cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stebuliškių tvenkinys
Užtvanka 280 m ilgio, 6,5 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Tvenkinys įrengtas 1974 m. ir skirtas laukų drėkinimui. Prie tvenkinio įsikūrę kaimai: Šilavotas, Avikilai, Paežerėliai, Stebuliškės. Pietiniu krantu eina riba su Kalvarijos savivaldybe.
Maltos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Maltos futbolo varžybos 1995–1996 m.
AÓ Kavála
Kavalos AÓ – Graikijos futbolo klubas iš Kavalos.
Maišeliai
Maišeliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Alionių I.
AÓ Kavála
Istorija
2011 m. vasarą dėl finansinių machinacijų klubas pašalintas iš aukščiausiosios lygos.
Maišeliai (reikšmės)
Maišeliais vadinami kaimai:
Amritas
thumb|250px|Amrito šventykla
Amritas arba Maratas  – senovinis miestas šiaurės vakarų Sirijoje, 7 km į pietus nuo Tartuso. Yra išlikęs V a. pr. m. e. finikiečių nekropolis ir vandens šventyklos griuvėsiai.
Istorija
Miestas buvo įkurtas III tūkstantmetyje pr. m. e. amoritų. Aleksandro Makedoniečio kronikose minimas kaip didelis ir klestintis miestas. 219 m. pr. m. e. tapo pavaldus Arvadui, o 148 m. pr. m. e. sugriautas.
Čopikalkis
Čopikalkis  – Andų kalnų Baltosios Kordiljeros viršukalnė, esanti Peru, Ankašo regione. Iškilęs tarp Huaskarano ir Kontrajerbos kalnų, netoli Jungajo miesto. Aukštis 6354 m.
Pavadinimas Chopicalqui kečujų kalba reiškia įsispraudęs į vidurį.
Dvarnapolis I
Dvarnapolis I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazitiškio.
Krasnoznamenskojė (Kryglaukis)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Demografinis sprogimas
thumb|300px|Gyventojų skaičiaus raida per 12 000 metų Demografinis sprogimas – demografinė situacija, kai ankstyvojoje industrinės visuomenės raidos stadijoje kinta ir demografinė raida – sparčiai didėja gyventojų skaičius.
Priežastys
Pagrindinė priežastis – augant, nors ir nežymiai, gyvenimo lygiui, dėl geresnės sveikatos apsaugos, geresnių gyvenimo sąlygų sparčiai mažėjantis mirtingumas ir dėl ilgalaikės tradicijos esant dideliam kūdikių mirtingumui išlikęs didelis gimstamumas.
Demografinis sprogimas buvo mažesnis Europos šalyse, taip pat ir Lietuvoje, JAV, Kanadoje, Australijoje ir kitose pasaulio valstybėse, kurios anksčiau nei ekonomiškai silpnos valstybės pasiekė industrinės visuomenės raidos stadiją. Nuo XX a. vidurio demografinis sprogimas ypač ryškus ekonomiškai silpnose Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos šalyse. Demografinis sprogimas šiose šalyse lemia ir dabartinį spartų pasaulio gyventojų skaičiaus didėjimą. Demografinis sprogimas paprastai baigiasi žymiai pagerėjus ekonominėms sąlygoms ir gyvenimo lygiui.
Hertie fondas
Hertie-Stiftung (Hertie Waren- und Kaufhaus - prekybos centrų tinklas, gyvavęs 1933-1994 m.) - vienas didžiausių privačių Vokietijos fondų. Kasmetinės paramos apimtis - apie 20 mln. eurų. Jos šaltinis - fondo kapitalas (apie 820 mln. eurų). Fondo steigėjas (fundatorius) - prekybos tinklo Hertie steigėjas Georg Karg (1888-1972). Fondo valdybos pirmininkas - Michael Endres, buvęs Deutsche Bank valdybos narys.
Rėmimas
Hertie fondas remia tokias sritis kaip neuromokslai (ypač išsėtinė sklerozė, jos tyrimai; 2004 m. skirta daugiau kaip 21,5 mln. eurų Tiubingeno universitetinės klinikos Hertie klinikinių galvos smegenų tyrimų instituto (Hertie-Institut für klinische Hirnforschung), Europos integracija, demokratijos ugdymas; berufundfamilie gGmbH (išduoda sertifikatą „Familiengerechte Hochschule“), mokymosi stipendijos imigrantų vaikams (Start). 2001-2002 m. Fondas inicijavo konkursą „Jaunimas debatuoja“ („Jugend debattiert“), iki šiol koordinuoja, veikia vykdomą projektą. Nuo 2006/2007 m. m. kartu su Gėtės institutu yra Vokiečių kalbos olimpiados (Deutsch-Olympiade) rengėjas.
Lietuva (Kaunas)
Lietuva – Žemaičių kunigų seminarijos rankraštinis laikraštėlis, ėjęs 1883 m. Kaune.
Istorija
Leido seminarijos klierikai. Rašė Adomas Dambrauskas-Jakštas, Marcijonas Povilas Jurgaitis, Juozas Zubrys. Laikraštėlį uždraudė seminarijos rektorius Antanas Baranauskas. Išleisti 4 numeriai.
Redagavo Adomas Dambrauskas-Jakštas.
Laukas (žemės ūkis)
thumb|200px|Laukas vasarą Belgijoje
Laukas – žemės ūkyje vadinama teritorija, kurioje vykdoma tam tikra ūkinė veikla.
Lauku gali būti vadinamas žemės sklypas, kuriame kultivuojamos žemės ūkio kultūros, gyvulių ganyklos, žemė, palikta sėjomainai ar kita dirbama žemė.
Bendrąja prasme laukas reiškia bet kokią atvirą nuo medžių ir pastatų vietą, išorę. Senoji šio žodžio reikšmė yra „šviesi vieta, šviesus plotas“ (plg. kitą žodžio reikšmę su balta kakta ar baltu snukiu bei graikų λευκός „baltas“). Ši sąvoka senovės indoeuropiečių pasaulėžiūroje atitiko pasaulio sampratą; kaip ir lietuvių pasaulis, slavų svet reiškia šviesią, įsauliui esančią vietą. Plg. tos pačios kilmės  – „pasaulis, visata, platybė“.
Zlotoria Kolonija
Zlotoria Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Keriobliškis
Keriobliškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurėje, prie Skudutiškio.
Istorija
1613 m. Noliškio dvaro palivarką Keriaubliškį, esantį Noliškio lauke, Jonas Mykolas Šunkas pardavė Elijui Koriznai.
Kazuariečiai
Kazuariečiai (Casuarinales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės Hamameliažiedžių (Hamamelididae) poklasio augalų eilė.
Uriadnikas
Uriadnikas  – Rusijos kazokų kariuomenės puskarininkio laipsnis.
Uriadnikai:
Be kazokų uriadnikų Rusijoje egzistavo ir policijos uriadnikai.
Dabar Rusijoje ir Ukrainoje egzistuoja atkurtos kazokų organizacijos, kurios turi įsivedusios savo laipsnius. Tarp jų egzistuoja ir uriadnikai – jaunesnysis uriadnikas, uriadnikas ir vyresnysis uriadnikas. thumb|center|Artilerijos pulko uriadnikas, kitaip unteroficierius, nuo 1720 iki 1728-jų metų
Nuorodos
Iliustracijos:
Zlotoria (Choroščo valsčius)
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 43 namai ir 271 gyventojai. XIX a. kaime buvo pastatytas vėjo malūnas, paštas ir bravoras. 1919 m. kaime buvo įkurta ''Šv. Juozapo'' parapija, kurią pašventino lietuvių kilmės vyskupas Antanas Karosas. 1919-1920 m. buvo pastatyta medinė bažnyčia ir klebonija, kurios yra įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1928 m. įkurta gaisrinė.
Darbininkų laikraštis
Darbininkų laikraštis – Šiaulių miesto odos ir adatos darbininkų profsąjungos vienkartinis leidinys, išleistas 1924 m. gruodžio 9 d.
Istorija
Tiražas – 2000 egz. Redaktorius Vincas Valiulis.
Donata Vištartaitė
250px|miniatiūra|dešinėje|Donata Vištartaitė (kairėje) su savo porininke Milda Valčiukaite 250px|miniatiūra|dešinėje|Donata Vištartaitė treniruotės metu, Trakuose
Donata Vištartaitė - Karalienė (g. 1989 m. birželio 11 d. Gubriuose) – Lietuvos irkluotoja. Daugkartinė Lietuvos, vienąkart pasaulio bei 2 kart Europos čempionė, Rio 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtoja.
Biografija
Baigė Lietuvos sporto universitete kineziterapiją. Sportuoja nuo 2004 m. Treneriai – Algirdas Arelis ir Nijolė Savickytė.
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 8 vietą moterų vienviečių klasėje. 2013 m. Europos čempionate kartu su Milda Valčiukaite užėmė 1 vietą.
Pasiekimai
2015 m. sausio 31 d. tapo Europos lengvo svorio moterų uždarų patalpų (Indoor Rowing) 2 km irklavimo varžybų nugalėtoja, įveikusi distanciją per 7:02.2.
Vampire Knight
Siužetas
Yuuki (Juki) anksčiausi prisiminimai yra apie snieguotą žiemos naktį, kai buvo užpulta vampyro ir išgelbėta kito, Kuran Kaname (Kuran Kaname). Po dešimties metų, Yuuki Cross (Juki Kros), įvaikinta Cross Akademijos direktoriaus, užauga ir tampa mokyklos prefekte (ar sergėtoja) dėl dviejų priežasčių: apsaugoti Dienos klasės mokinius (žmones) nuo Nakties klasės mokinių (vampyrų) ilčių ir apsaugoti tikrąją Nakties klasės mokinių tapatybę nuo Dienos klasės mokinių. Kuran Kaname, Yuuki išgelbėtojas, vadovauja Nakties klasės grupei su Takuma Ichijou (Takumos Ičijo), kaip viceprezidentu. Yuuki bendradarbis ir vaikystės draugas, taip pat sergėtojas, Zero Kiryu (Zero Kiriju), kurio visa šeima (išskyrus jaunesnįjį brolį) buvo išžudyta grynakraujo vampyro (Kaname Kuran yra grynakraujis vampyras, tačiau ne Zero šeimos žudikas) yra pasiryžęs išžudyti visus vampyrus ir atsisako jais pasitikėti. Deja dėl žiauraus likimo posūkio, Zero pats tampa vampyru, dėka grynakraujės vampyrės, Shizuka Hiou (Šizukos Hijo) įkandimo prieš ketverius metus.
Pagrindiniai veikėjai
Yuuki Cross (Juki Kros)
Yuuki yra Cross Akademijos direktoriaus įdukra ir Drausminio komiteto narė, kitaip vadinama prefekte (ar sergėtoja). Ji, kaip Cross Akademijos direktorius, tiki, kad žmonės ir vampyrai gali taikiai sugyventi. Ji taip pat duoda Zero savo kraują, kad šis nevirstų į E Lygio, pamišusį ir kraujo ištroškusį, vampyrą. Yuuki nieko nepamena iš prieš tai, kai ji buvo penkerių ir ją nuo E lygio vampyro išgelbėjo Kuran Kaname. Kai Rido Kuran, Yuuki dėdė, staiga vėl pasirodo, Kaname pabudina jos vampyrės pusę ir grynakraujės galią, kad ją apsaugotų. Vėliau ji sužino, kad yra paslėpta numylėtoji Juri ir Haruka Kuran dukra, kurios gyvavimas buvo laikomas paslaptimi dėl jos pačios saugumo. Kai Rido nužudo jos tėvus, ji yra įvaikinama buvusio vampyrų medžiotojo ir Cross Akademijos direktoriaus, Kain Cross (Keino Kroso). Ji ir Kaname yra auginami kaip brolis ir sesuo Yuuki tėvų, Juri ir Haruka Kuran, kuris yra grynakraujų Kuran vampyrų linijos galva ir jei jie bei Kaname mirtų, ji taptų aiškia Kuran vampyrų valdžios paveldėtoja. Nors Kaname yra Yuuki brolis, ji taip pat yra jo sužadėtinė. Vėliau yra sužinoma, kad ir jų tėvai, Juri ir Haruka Kuran, buvo brolis ir sesuo.
Kuran Kaname (Kuran Kaname)
Zero Kiryu (Zero Kiriju)
Dvarnapolis II
Dvarnapolis II – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazitiškio.
Maišeliai (Pakruojis)
Maišeliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Žeimelio. Į rytus ir šiauriau kaimo išvesta Latvijos–Lietuvos valstybinė siena.
Franz Reichelt
1912 m. vasario pradžioje Raicheltas pranešė žiniasklaidai, kad ketina atlikti šuolį iš Eifelio bokšto, siekdamas įrodyti savo išradimo vertę. Vasario 4 d. (sekmadienį), 7ą val. ryto, jis atvyko prie bokšto – Paryžiaus policijos prefektūra buvo davusi leidimą (spėjama, kad policijai Raicheltas pasakė ketinąs atlikti bandymą su manekenu) bei buvo keli policininkai tvarkos palaikymui. 8:22 val., stebint apie trisdešimčiai žurnalistų, bei smalsuoliams, jis užlipo ant taburetės pirmojoje bokšto plaformoje (57 m nuo žemės) ir po maždaug keturiasdešimt sekundžių delsimo, šoko žemyn. Jo aparatas apsipainiojo aplink jį ir Raicheltas nukrito ant žemės (per 5 sekundes). Autopsija parodė, kad mirties priežastis buvo širdies smūgis kritimo eigoje. Kitą dieną tragedija buvo plačiai aprašyta žiniasklaidos, su nuotraukomis, taip pat išplatintas įvykio videoįrašas.
Pekaninių karijų aliejus
Pekaninių karijų aliejus  – maistinis augalinis aliejus, gaunamas iš pekaninių karijų (Carya illinoinensis) riešutų.
Savybės
Pekaninių karijų aliejus beveik neturi savito skonio, todėl įgauna bet kokį su juo maišomų prieskonių skonį. Jo tankis nedidelis, paprastai būna blyškiai geltonos spalvos.
Pekaninių karijų aliejus turi 9,5 % sočiųjų riebalų rūgščių, o tai yra mažiau nei alyvuogių (13,5 %), žemės riešutų (16,90 %) ar kukurūzų (12,70 %) aliejuose.
Aliejus yra laikomas naudingu sveikatai, kadangi jame gausu mononesočiųjų riebalų rūgščių, ypač oleino rūgšties (52 %). Jame taip pat yra linolo rūgšties (36,6 %) bei nedideli kiekiai palmitino (7,1 %), stearino (2,2 %) ir linoleno (1,5 %) rūgščių. Manoma, kad bendras šių riebalų rūgščių balansas padeda sumažinti mažo tankio lipoproteinų kiekį ir širdies ligų riziką.
Gamyba
Prieš išgaunant aliejų, pekaninių karijų riešutai lengvai paskrudinami ir sumalami. Tada mechaniniais būdais išgaunamas aliejus. Dauguma gamintojų vengia naudoti cheminius išgavimo būdus, norėdami išsaugoti natūralų riešutinį skonį ir maistines medžiagas.
Panaudojimas
Pekaninių karijų aliejus daugiausia naudojamas maisto gamyboje. Jis pasižymi aukšta smilkimo temperatūra (~243 °C), todėl puikiai tinka naudojimui kepant aukštoje temperatūroje ar gruzdinant. Dėl švelnaus riešutų skonio, aliejus naudojamas salotų ir kitokių padažų pagardinimui. Pekaninių karijų aliejus yra lengvesnis už alyvuogių aliejų, todėl labiau tinka naudojimui kasdieninėje maisto gamyboje. Jis taip pat paprastai būna be konservantų ar priedų. Pekaninių karijų aliejus yra geras sviesto ir kitų kepimo aliejų pakaitalas, todėl tinka kepimui. Atidarius aliejų rekomenduojama jį laikyti užšaldytą, kad jis išsilaikytų kuo ilgiau ir neįgautų kartumo.
Pekaninių karijų aliejus taip pat naudojamas aromaterapijoje, kosmetikoje, kremų nuo saulės ir biokuro gamyboje.
Katalikų Bažnyčios Katekizmas
Katalikų Bažnyčios Katekizmas – katekizmas, paskelbtas popiežiaus Jono Pauliaus II apaštaline konstitucija „Fidei depositum“ 1992 m. spalio 11 d.
Parengti Katekizmą paragino Antroji ekstraordinarinė bendroji vyskupų sinodo sesija. 1986 m. popiežius Jonas Paulius II pavedė Katekizmo rengimą komisijai iš dvylikos vyskupų ir kardinolų, pirmininkaujamai kardinolo Jozefo Racingerio.
Katekizmas, kaip ir ankstesnis Šv. Pijaus V Katekizmas, susideda iš keturių dalių, aptariančių tikėjimo išpažinimą, liturgiją (įskaitant sakramentus), krikščionišką gyvenimą (pradedant nuo dešimties Dievo įsakymų), krikščionišką maldą.
Jill & Lauren
Jill & Lauren – muzikinis duetas iš Belgijos.
Duetą sudaro Lauren De Ruyck (g. 1995 m. rugpjūčio 10 d. Gente) ir Jill Van Vooren (g. 1995 m. balandžio 26 d. Gente). Ruyck šiuo metu gyvena Drongene, Rytų Flandrijoje. Vaidino miuzikluose „Daens“, „Kuifje: De Zonnetempel“ ir „Peter Pan“. Ji taip pat groja pianinu ir gitara. Jill gimė Gente, tačiau gyvena Sint-Martens-Latem, Rytų Flandrijoje.
Jill ir Lauren 2010 m. vaikų „Eurovizijos“ konkurse su daina „Get up!“ užėmė septintą vietą, surinkusios 61 tašką (5 gavo iš Lietuvos).
Stavarygalos ežeras
Stavarygalos ežeras arba Prienų ežeras – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 11 km į vakarus nuo Širvintų, 6 km į pietryčius nuo Gelvonų. Ežeras netaisyklingo pavidalo, šiaurėje yra dvi gilios įlankos. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius iki 2 km, plotis iki 1,0 km. Altitudė 109,7 m. Gylis siekia 6 m. Dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis (vidutinis 2,93 m, storiausias 9,3 m). Krantai žemi, pelkėti (pietryčiuose plyti ~ 8 ha dydžio Paežerio pelkė, vakaruose – ~ 3 ha Stavarygalos bala). Iš pietų prieina pelkėtas Vinkšnabrasčio miškas, iš vakarų – Trako miškas. Šiaurinės pakrantės apaugusios miškeliais, vietomis plyti dirbami laukai.
Ežerėvardis kildinamas atitinkamai nuo Prienų ir Stavarygalos kaimų vardų.
Senosios Kamenos Šv. Onos bažnyčia
'''Stara Kamenos Šv. Onos bažnyčia'''  – medinė šventykla, įkurta 1610 m., šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Dambravos valsčiuje, Stara Kamenos kaime. Bažnyčios steigėjas buvo Petras Viesiolovskis (Piotr Wiesiołowski), kurio dabar jau nebeišlikęs vasarnamis stovėjo šiose apylinkėse. Tai seniausia medinė šventykla Palenkės vaivadijoje. Bažnyčia priklauso Dambravos Šv. Stanislavo parapijai. 1969 m. gruodžio 6 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.
Animacija
Vaizdas:Animexample3edit.png Žemiau pavaizduota šokinėjančio kamuoliuko animacija susideda iš šių šešių kadrų. Vaizdas:Animexample.gif Kamuoliukas juda 10 kadrų per sekundę greičiu. Animacija – spartus kintančių dvimačių ar trimačių iliustracijos ar modelių vaizdo epizodų rodymas, sukuriant judėjimo iliuziją. Tai optinė judėjimo iliuzija, sukuriama dėl vaizdo užsitęsimo, ir gali būti kuriama ir vaizduojama daugybe metodų.
Pirmykštis menas
Pirmieji bandymai judėjimo fenomenui užfiksuoti randami dar paleolito urvų piešiniuose: Pietų Prancūzijos Lasko urve bei Altamiros urvuose Šiaurės Ispanijoje buvo rasta piešinių, kuriuose gyvūnai buvo vaizduojami su papildomomis poromis kojų bei keliais sluoksniais kūno kontūrų, perpiešiamų vieno ant kito, taip galimai mėginant perteikti judesį.
Taip pat vienoje Irano gyvenvietėje rastas 5200 metų senumo dubuo, ant kurio nutapyti devyni ožio paveikslėliai. Dubenį sukant ratu, iš atskirų paveikslėlių susidaro judantis pasakojimas, kaip ožys pašokęs į orą nuo medžio nusiraško kriaušę. Negana to, Egipto freskose, kurioms daugiau nei 4000 metų, vaizduojama dviejų imtynininkų veiksmų įvairovė: viename kūrinyje užfiksuota visa kova nuo pat pradžių iki galo. Taigi galima teigti, jog pačius primityviausius animacijos pagrindus padėjo pirmykštis menas.
Optiniai žaislai
thumb|250px|Prancūzas Charles Émile Reynaud 1877 gruodžio mėn. užpatentavo [[praksinoskopas|praksinoskopą (praxinoscope) – sudėtingesnį sparčiai išpopuliarėjusio zoetropo variantą]] 1800-ais išpopuliarėjo optiniai žaislai. 1824 m. sukurtas taumatropas (thaumatrope) – diskas arba kortelė, ant kurios abiejų pusių nupiešta po atskirą paveikslėlį. Diską sukant patraukus už dviejų susuktų virvelių, paveikslėliai susijungia. Jei vienoje pusėje buvo nupieštas paukštis, o kitoje tuščias narvelis, tai pasukus diską, matome paukštį narvelyje. Išvertus iš graikų kalbos thauma reiškia „nuostabus“, „stebuklingas“, o trope – tai kas sukasi.
Beveik tuo pačiu metu 1832 m. Joseph Plateau (Belgija) ir Simon Ritter von Stampfer (Austrija) sukūrė fenakistiskopą (phenakistiscope) ir stroboskopą (stroboscope), kurių principas buvo toks pats. Ant disko ratu nupiešta paveikslėlių seka. Diską sukant paveikslėliai akyse susilieja ir matomas judesys. Šis aparatas dar buvo vadinamas fantaskopu, stebuklingu disku ir kaleidorama.
1834 m. William George Horner išrado zoetropą, kurį pavadino Daedalum ('velnio ratas'). Šis optinis žaislas buvo pamirštas daugiau nei 30 metų. 1867 m. jį tuo pačiu metu atrado ir užpatentavo William F. Lincoln (JAV) ir Milton Bradley (Didžioji Britanija). Taip velnio ratas įgijo naują pavadinimą zoetropas, iš graikų kalbos išvertus – „gyvenimo ratas“. Šis žaislas buvo pagerinta fenakistiskopo kopija. Jis buvo konstruojamas būgne be viršutinės dalies. Į vidų aplink centrinę ašį įdedama ranka pieštų paveikslėlių seka. Būgno išorėje buvo išpjaunamos pailgos juostelės, pro kurias, pasukus būgną, buvo matoma judesio iliuzija. Zoetropas buvo tobulesnis už fenakistiskopą, nes vienu metu žiūrėti galėjo ne vienas žmogus.
Prancūzas Charles Émile Reynaud 1877 m. gruodžio mėn. užpatentavo praksinoskopą (praxinoscope) – sudėtingesnį sparčiai išpopuliarėjusio zoetropo variantą. Reynaud įmontavo veidrodžius aplink būgno centrinę ašį, kurie atspindėjo paveikslėlius išdėliotus aplink. Praksinoskopas neturėjo išpjovų, kaip zoetropas, o veidrodžiuose atsispindėjęs vaizdas buvo daug aiškesnis, švaresnis. Metus tobulinęs savo išradimą Charles Émile Reynaud pristatė praksinoskopo teatrą (Praxinoscope Theatre), kuris leido keisti fono paveikslėlį atskirai nuo pagrindinių paveikslėlių sekos. 1892 m. spalio 28 d. Reynaud pristatė pirmąjį viešą judančių paveikslėlių seansą Pauvre Pierrot savo įkurtame optiniame teatre (Theatre Optique) Paryžiuje. Vaizdas buvo sukuriamas praksinoskopo principu ir projektuojamas ant sienos. Seansus, kurie trukdavo 12–15 minučių ir sudarydavo 500 paveikslėlių, vesdavo pats Charles Émile Reynaud.
Animaciniai filmai
thumb|250px|Pirmąjį animacinį filmą „Humorous Phases of Funny Faces“ 1906 m. sukūrė J. Stuart Blackton
Pirmasis animacinis filmas pavadinimu „Linksmų veidų humoro fazės“(Humorous Phases of Funny Faces) buvo sukurtas J. Stuart Blackton 1906 m. ir vaizdavo karikatūristą, ant mokyklinės lentos kreida piešiantį žmonių veidus, kurie po to netikėtai atgyja. Kitas tradicinei animacijai svarbus darbas yra pirmas pilnametražis prancūzų režisieriaus Émile Cohl animacinis filmas „Fantasmagorija“, kurio premjera dienos šviesą išvydo 1908 m.
Kitas animacijos pionierius – Winsor McCay – sėkmingas laikraščių karikatūristas. Jis pradėjo naują art-nouveau etapą animacijos istorijoje, kuris reikalavo ypatingo kruopštumo, atidumo detalėms ir animatorių komandos. Žymiausi Winsor McCay filmai: „Mažasis Nemo“ (Little Nemo, 1911) ir „Dinosauras Gertis“ (Gertie the Dinosaur, 1914). Pastarajam sukurti prireikė net 10 000 piešinių įskaitant ir aplinkos vaizdus.
Pirmas spalvotas animacinis filmas „Gėlės ir medžiai“ (Flowers and Trees) pasirodė 1932 m. Jį išleido „Walt Disney Productions“ kompanija, po kurio laiko animacinis filmas buvo kritikų įvertintas Akademijos apdovanojimu dar kitaip vadinamu Oskaru.
1937 m. „Disney“ kompanija išleido pilnametražį spalvotą, garsinį animacinį filmą „Snieguolė ir septyni nykštukai“ (Snow White and the Seven Dwarfs). Šis filmas garsus ir tuo, kad jame pirmą kartą „Disney“ animavo žmones (prieš tai pagrindiniais animacinių filmų personažais buvo įvairūs gyvūnai).
Stasys Ušinskas 1938 m. pasauliui pristatė pirmą garsinį trumpametražį lėlių filmą „Storulio sapnas“.
1945 m. pasauliui buvo pristatytas pirmasis japonų animacinis filmas „Motaro jūros kariai“ (Momotaro’s Divine Sea Warriors), kurį režisavo Mitsuyo Seo. Šis darbas buvo užsakytas jūrų reikalų ministerijos politinei propagandai skleisti.
XX a. pab. tradicinę animaciją ėmė keisti kompiuteriu sukurta (CGI). 1995 m. pasirodžiusi animacinė komedija „Žaislų istorija“ (Toy Story) – pirmas vien tik kompiuteriu sugeneruotas animacinis filmas. Jį išleido animacinių filmų studija „Pixar“.
Lietuvos animacijos istorija
thumb|left|250px|Vienas iš filmo „[[Vabzdžių dresuotojas“ personažų]] Lietuvos animacijos pradininkas – Vladislovas Starevičius, 1910 m. sukūręs pirmą animacinį filmą. Pagrindiniai filmo personažai buvo didžiuliai elniaragiai. V. Starevičius juos išdžiovindavo, įdėdavo mechanines kojas, sąnarius ir viską judindavo prieš kamerą. Taip gimė „Elniaragių kova“ – pirmasis pasaulyje lėlių animacijos filmas. Jis vaizdavo dviejų elniaragių kovą dėl patelės. Filmas buvo toks įtikinamas, kad režisierius buvo dažnai klausinėjamas, kaip jam pavyko taip puikiai išdresuoti vabalus. Po „Elniaragių kovos“ V. Starevičius sukūrė daugiau filmų: „Gražioji Lukanidė“ (1912), „Žiogas ir skruzdėlė“ (1913), „Lapinas Raneikis“ (1939), „Paparčio žiedas“ (1949). V. Starevičiaus atminimui pagerbti 2008 m. Lietuvoje sukurtas 53 min. trukmės pilnametražis meninės dokumentikos filmas „Vabzdžių dresuotojas“ (rež. Linas Augutis, Donatas Ulvydas).
Gražina Brašiškytė – pirmoji lietuvė, profesionali animatorė. Ji visą gyvenimą nenutraukė ryšių su Lietuva, kasmet joje lankydavosi, nors gyveno ir dirbo Rusijoje. 1955 m. ji debiutavo kaip dailininkė-statytoja filme „Užburtas berniukas“ (pagal S. Lagerlef pasaką „Nilso kelionės“). 1959 m. sukūrė animacinį filmą lietuviška tematika „Gintarinė pilis“. O 1961 m. jos filmas „Drakonas“ Indijoje tarptautiniame festivalyje buvo apdovanotas aukščiausiu – „Sidabrinio lotoso“ prizu. 1963 m. sukurtas filmas „Tarakonas“ buvo įvertintas „Geriausio metų filmo“ prizu. Kasmet išleisdama po filmą, G. Brašiškytė iš viso sukūrė 24 animacinius filmus.
Sovietmečiu daugiausia profesionalių filmo kūrėjų dirbo Maskvoje. Tačiau atsirado vienas kitas entuziastas kūręs individualiai – 1964 metais Zenonas Tarakevičius nupiešė pirmąjį lietuvišką pieštos animacijos filmą – 8 min. trukmės „Vilką ir siuvėją“. 1970 m. Juozas Sakalauskas subūrė grupelę menininkų ir pradėjo piešti animacinius filmus priešgaisrinės apsaugos, autoinspekcijos užsakymu. Taip buvo sukurti animaciniai filmai „Ežio namas“ (1968), „Telesforas gatvėje“ (1970).
1980-ais iš visų Sovietų Sąjungos respublikų tik Lietuvoje nebuvo profesionalios animacijos studijos. Lietuvoje apsilankiusi Gražina Brašiškytė skaitė paskaitą apie animaciją, surengė susitikimą su žiūrovais. Paklausta, kokią svajonę norėtų įgyvendinti, ji atsakė: „Norėčiau kurti lietuvišką multiplikaciją…“.
1982 m. studijuoti animacinių filmų režisūros Maskvoje išvyko žinoma grafikė Nijolė Valadkevičiūtė. 1983 m. Lietuvos kino studijoje ji sukūrė pirmąjį lietuvišką profesionalų animacinį filmą „Medis“.
„Lietuvos kino studijoje“ animacinių filmų režisieriais pradėjo dirbti Zenonas Šteinys, Ilja Bereznickas, Henrikas Vaigauskas, Ieva Bunokaitė, Jūratė Leikaitė, Aurika Selenienė, Algirdas Selenis ir kt. Ilja Bereznickas debiutavo su filmu „Paskutinė dovana“ 1985 m. animacinių filmų vaikams ir jaunimui festivalyje Portugalijoje buvo apdovanotas pagrindiniu prizu. Per šį laikotarpį pasirodė apie 10 šio autoriaus animacinių filmų. 1987 m. Ilja Bereznickas sukūrė bene patį žinomiausią lietuvišką animacini filmą „Baubas“.
Atgavus nepriklausomybę Lietuvoje pradėjo steigtis animacinių filmų studijos. Kasmet Lietuvoje sukuriama po 4–5 skirtingos stilistikos animacinius filmus.
1998 m. sukurtas pirmasis pilnametražis pieštinis animacinis filmas „Odisėjas“, kurį režisavo Valentas Aškinis.
Animacijos technologijos
Pasaulyje plačiausiai paplitusios trys animacijos technologijos rūšys.
Tradicinė animacija
thumb|250px|Ši arklio animacija atlikta [[rotoskopas|rotoskopo technika pagal E. Muybridge nuotraukas darytas XIX a.]]
Tradicinė animacija (arba ranka piešta animacija) buvo daugelio naudojama XX amžiaus animaciniuose filmuose. Judesio iliuzijai sukurti naudojamos piešinių fotografijos, kurių kiekviena šiek tiek skyrėsi nuo prieš ją esančios taip sukuriant judesio įspūdį. Animatoriaus piešiniai yra nuskenuojami rankiniu arba fotokopijavimo būdu ir perkeliami ant skaidrių celuloidinės plėvelės lapų, užpildytų atitinkamų spalvų tonais. Visgi šiais laikais animatorių brėžiniai yra arba nuskenuojami arba iškart kuriami kompiuterinių programų pagalba. Animaciniai filmai atlikti tradicinės animacijos būdu: „Pinokis” (Pinocchio, JAV, 1940), „Gyvūlių ferma” (Animal Farm, Didžioji Britanija, 1954), „Akira“ (Japonija, 1988). Tradicinė animacija dar skirstoma į pilną, ribotą ir rotoskopinę.
Vieni ryškiausių rotoskopinės animacijos pavydžių yra Ralph Bakshi „Burtininkai“ (Wizards) (rotoskopinė technika buvo pasitelkta daugiausia dėl finansinių taupymo sumetimų) bei režisieriaus Richard Linklater animaciniai filmai „Bunda gyvenimas“ (Waking Life) ir „Neįžvelgiamas pasaulis“ (A Scanner Darkly).
Sustabdyto kadro animacija
thumb|250px|Plastilininė animacija Sustabdyto kadro animacijoje dažniausiai naudojami realūs daiktai, kurie yra fiksuojami (fotografuojami) kadras po kadro ir ypač daug dėmesio skiriant objektų dydžiams ir skalei, stengiantis kuo tiksliau ir nuosekliau apskaičiuoti judesio bei pasirinktos distancijos santykį, eksperimentuojant su apšvietimu bei specialiaisiais šviesos efektais. Yra įvairių rūšių sustabdyto kadro animacijos.
Kaip vieną iš tradicinės animacijai lėlėmis atmainų galima įvardinti Puppettoon animaciją, išrastą vengrų kilmės amerikiečių režisieriaus George Pal. Šioje technikoje pagrindinį vaidmenį atlieka statiškos lėlės, kurios skirtinguose kadruose yra keičiamos identiškomis vietoj to, kad transformuotųsi pačios. Taigi puppetoon animacinei serijai sukurti reikia daug to paties tipo veikėjų įkūnijimų.
Kompiuterinė animacija
XXI a. sparčiai išpopuliarėjo kompiuterinė animacija, kuri leidžia greitai sukurti kokybišką dvimatį arba trimatį personažą ir jį lengvai animuoti. Kompiuterinė animacija pasižymi ypač švariomis linijomis ir tiksliu, apskaičiuotu judesiu. Kompiuterinė animacija skirstoma į dvimatę ir trimatę.
Dvimatė kompiuterinė animacija
Dvimatė kompiuterinė animacija panašiai kaip iškirpta animacija naudoja dvimačius objektus kompiuterinių programų būdu iškirptus ir sukomponuotus į vieną kadrą. Dvimatė (2D) animacija yra paremta kompiuterio pagalba generuojamais dvimačių modelių vaizdais (pvz.: 2D geometrinių modelių, teksto, ir skaitmeninių vaizdų), ir kuriama naudojantis 2D taškine arba vektorine grafikomis.
2D kompiuterinė grafika daugiausia naudojama aplikacijoms, kurios buvo sukurtos tradicinėms leidybos ir piešimo technologijoms – spausdinimui, kartografijai, techniniams brėžiniams, reklamai ir pan. Dvimatės kompiuterinės animacijos pagalba dažniausiai atskiriamos skirtingos personažų kūno dalys ir judinamos viena nepriklausomai nuo kitos. Dvimatei kompiuterinei animacijai taip pat priskiriama ir Flash animacija, kuri sukuriama naudojantis Adobe Flash programa. Šia programa skirtingos personažo dalys paišomos ant skirtingų sluoksnių ir veliau atskirai judinamos.
Trimatė kompiuterinė animacija
Trimatė kompiuterinė animacija yra skaitmeniniu būdu modeliuojama animatoriaus, kuris pirmiausia sukuria išorinį 3D tinklelį, kuriuo bus manipuliuojama siekiant norimai figūrai suteikti trimatį vaizdą. Tinklelis gali turėti daug ašių, prisidedančių prie vidinės skaitmeninio skeleto struktūros, vadinamos armatūra (armature). Taip pat galimas ir kitų metodų, pavyzdžiui, matematinių funkcijų (gravitacijaos, dalelių modeliavimo) pritaikymas.
3D animacija taip pat reikalauja didesnių kompiuterio resursų ir sudėtingesnių programų, nei dvimatė. Pirmasis trimatis kompiuterinis animacinis filmas „Žaislų istorija“ kainavo 30 milijonų JAV dolerių, o prie jo dirbo 110 animatorių, palyginimui, tradicinės animacijos būdu atliktas „Liūtas karalius“ (The Lion King) kainavo 45 milijonus JAV dolerių ir reikalavo 800 animatorių. Laikui bėgant kompiuteriai atpigo ir jais tapo paprasčiau kurti filmus, nei tradicinės, ranka pieštos animacijos būdu. Vieni geriausiai žinomų trimatės animacijos filmų: „Šrekas“ (Shrek, JAV, 2001), „Nerealieji“ (The Incredibles, JAV, 2004).
Visgi kompiuterinė animacija ir šiais laikais išsaugo savo „tradicinę“ išvaizdą, dėl ko būtų galima spekuliuoti, jog personažų animatoriaus profesija iš esmės nesikeitė jau daugiau nei 70 metų. Kai kurie kūrėjai yra naudoję terminą traskaitmenė tradiciniam kūrimo procesui, pasitelkusiam kompiuterines technologijas vien iš praktinės pusės, apibūdinti.
Kitos animacijos technologijos
thumb|250px|[[Norman McLaren piešia ant kino juostos]]
Apdovanojimai
Animacija, kaip ir kitos medijos, taip pat turi savo apdovanojimus, teikiamus už meistriškumą šioje srityje. Pirmieji tokio tipo apdovanojimai įteikti 1932 m. JAV Kino meno ir mokslo akademijos surengtuose 5-uosiuose Oskaro apdovanojimuose, trumpametražių animacinių filmų kategorijoje. Pirmasis šį apdovanojimą pelnęs filmas buvo „Gėlės ir medžiai“ (Flowers and Trees). „Geriausio pilnametražio animacinio filmo“ kategorija buvo įtraukta tik 2001 m., o „Šrekas“ tapo pirmuoju filmu, pelniusiu ši apdovanojimą, 74-ojoje Oskarų teikimo ceremonijoje 2002 m.
Kai kuriose šalyse taip pat buvo įsteigti nacionaliniai apdovanojimai animacijos srityje, kaip, pvz., BAFTA „Geriausio animacinio filmo“ (nuo 2006 m.) ir Japonijos akademijos „Geriausio animacinio filmo“ (nuo 2007 m.) apdovanojimų kategorijos. 2009 m. Europos kino apdovanojimuose taip pat buvo įtraukta ši kategorija.
Annie apdovanojimas yra dar vienas apdovanojimas, teikiamas už pasižymėjimą šioje srityje. 1992 m. juose taip pat buvo pridėta geriausio animacinio filmo kategorija.
Didžkukuliai
thumb|250px|Didžkukuliai thumb|250px|Didžkukulis Didžkukuliai arba cepelinai – didžiuliai tarkuotų ir/arba grūstų virtų bulvių kukuliai su mėsos, varškės, džiovintų grybų ar kitokiu įdaru.
Pavadinimas cepelinai Lietuvoje prigijo nuo dirižablių gamintojo pavadinimo. Toks pat patiekalas gaminamas ir Danijoje, Lenkijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Gudijoje ir Ukrainoje.
Primera División (Venesuela)
Venesuelos pirmasis divizionas, dar vadinama Venesuelos lyga  – aukščiausia Venesuelos futbolo divizija, įkurta 1921 m. Ją organizuoja Venesuelos futbolo federacija. 1957 m. tapo profesionali.
Iki 2020 m. buvo žaidžiami du turnyrai per sezoną: Apertura (nuo rugpjūčio iki gruodžio mėn.) ir Clausura (nuo vasario iki birželio mėn.). Absoliutus čempionas buvo sprendžiamas tarp Aperturos ir Klausuros nugalėtojų. Abiejų turnyrų laimėtojai kvalifikuojami į Copa Libertadores. Nuo 2020–21 m. pradėtas rengti vienas turnyras, tačiau komandos sudalintos pagal regionus: vėliau regionų nugalėtojai varžosi dėl šalies čempionų titulo, o pralaimėtojai varžosi, kad išvengtų iškritimo į žemesnę lygą.
Nugalėtojai
Venesuelos čempionatą yra laimėję šie klubai:
Arvydas Švirmickas
Arvydas Švirmickas (g. 1955 m. spalio 21 d. Alytuje) – dailininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Alytaus 2-ąją vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Valstybinį dailės institutą, pedagogas-tapytojas.
1984–1990 m. Alytaus vaikų dailės mokyklos mokytojas. 1990–1992 m. UAB „Harmonija“ direktoriaus pavaduotojas meno klausimams, 1992–1996 m. Alytaus šiuolaikinio meno galerijos direktorius. 1996–2002 m. Alytaus dailiųjų amatų mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 2001 m. Alytaus apskrities viršininko pavaduotojas. 2002–2003 m. Dailiųjų amatų mokyklos mokytojas ir VšĮ „Vingio galerija“ direktorius, Alytaus dailiųjų amatų mokyklos direktorius.
1988 m. Alytaus Sąjūdžio steigėjas. 2000–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos Alytaus skyriaus pirmininkas, Alytaus apskrities koordinatorius, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, 2006 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio narys.
1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2003 m. Dzūkijos etninės kultūros tarybos pirmininko pavaduotojas, sekretoriato specialistas Dzūkijos regionui. 1994 m. tarptautinių dailininkų plenerų organizatorius, tarptautinių ir vietinių parodų organizatorius. Kasmet dalyvauja 4-5 užsienio parodose ir 3-4 parodose Lietuvoje. Savo darbų yra eksponavęs Vokietijoje, Austrijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Švedijoje, Vengrijoje, Danijoje, Latvijoje, Čekijoje, Italijoje.
Sūnus Stasys.
Eukomijiečiai
Eukomijiečiai (Eucommiales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės Hamameliažiedžių (Hamamelididae) poklasio augalų eilė.
JFK Olimps/RFS
Rygos „Olimps“ – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Rygos.
Istorija
2005 m. sezone buvo viena blogiausių komandų. Po sezono iškrito iš Virslygos.
2006 m. Latvijos Pirmoje lygoje užėmė 1 vietą ir sugrįžo į aukščiausią lygą.
2007 m. žaidė Virsliga. Per sezoną iškovojo vos aštuonis taškus ir liko paskutinėje vietoje (aštunti).
2008 m. Virsliga buvo išplėsta iki dešimties dalyvių, tačiau ir vėl liko paskutinėje vietoje, šį kartą dešimti.
2009 m. pabaigoje prie klubo prijungta FK Riga komanda. Virsliga užėmė aukštą, penktą, vietą.
2010 m. Virsliga (aukščiausioje lygoje buvo aštunti iš dešimties dalyvių ir išvengė kritimo.
2011 m. užėmė devintą vietą (buvo devyni dalyviai) aukščiausioje lygoje. Kovoje dėl išlikimo teko žaisti pereinamąsias rungtynes su FK Spartaks Jūrmala. FK Spartaks Jūrmala nugalėjo bendru rezultatu 4-1 ir iškopė į elito divizioną. Po šios nesėkmės klubo vadovybė nusprendė išformuoti ekipą, o klubas nutraukė veiklą.
Lėktuvnešis
thumb|250px|Prancūzų lėktuvnešis Clémenceau thumb|250px|right|[[F-14 ir F-18 lėktuvai ruošiasi kilti nuo JAV lėktuvnešio USS Enterprise]]
Lėktuvnešis – stambus karinis laivas, skirtas lėktuvų transportavimui, nuo kurio denio lėktuvai gali pakilti ir ant jo leistis.
Lėktuvnešiai yra didelės strateginės reikšmės kariniai jūrų vienetai, nes juose besibazuojantys lėktuvai gali pasiekti taikinius pačiam lėktuvnešiui liekant tarptautiniuose vandenyse.
Lėktuvnešių prototipai pradėti kurti nuo 1910 m. ir pirmą kartą panaudoti Pirmajame pasauliniame kare. Pirmuoju lėktuvnešiu laikomas britų HMS Ark Royal, priimtas naudoti 1915 m. Jis vykdė kovinius veiksmus Pirmojo pasaulinio karo metais prieš Osmanų imperiją.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje lėktuvnešius turėjo tik keturios valstybės: JAV, Jungtinė Karalystė, Japonija ir Prancūzija. Lėktuvnešiai buvo ypač svarbūs Antrajame pasauliniame kare Ramiojo vandenyno veiksmų teatre: nuo lėktuvnešių pakilo Japonijos lėktuvai atakavę Pearl Harborą bei amerikiečių lėktuvai bombardavę Tokijų.
Šiuolaikiniai lėktuvnešiai gabena kelias dešimtis įvairios paskirties lėktuvų ir sraigtasparnių. Svarbiausios lėktuvnešiams priskiriamos užduotys: oro parama sausumos pajėgoms pakrantėje, karo laivų junginių priešlėktuvinė ir priešpovandeninė gynyba, priešo priešlėktuvinės gynybos sunaikinimas, persvaros ore užtikrinimas kovos veiksmų rajone, priešininko karų laivų sunaikinimas.
2020 m. duomenimis pasaulyje 14 šalių naudoja 43 lėktuvnešius. Jungtinių Valstijų karinės jūrų pajėgos naudoja 11 atominių lėktuvnešių.
JAV lėktuvnešių tipai
Dabartiniame JAV kariniame laivyne naudojamų lėktuvnešių tipų kodai užrašyti pastorintu šriftu. Kiti tipai – pasenę (nebenaudojami) arba planuoti, bet nenaudoti.
Liunetė
thumb|Liunetė virš durų Liunetė gali reikšti:
Staltiesė
thumb|250px|Stalas, dengtas staltiese ([[Žemaitės muziejus, Bukantė)]] Staltiesė – puošnus audeklas, kuriuo dengiamas stalo paviršius.
XIX–XX a. pr. Lietuvoje austos lininės staltiesės, vėliau metmenys buvo medvilniniai, ataudai lininiai arba šilkiniai. Vyravo geometriniai raštų motyvai. Nuo XX a. vid. staltiesės pradėtos nerti iš baltų arba dažytų siūlų, apsiuvinėtos įvairiais raštais. Tarybiniais laikais paplito pramoniniu būdu arba amatininkų kooperatyvų austos staltiesės. Be to, staltieses daug kur pakeitė celofaninės klijuotės, sintetinio pluošto gaminiai.
Lanka
thumb|250px|Pamario lankos
Lietuvoje didžiausi lankų plotai driekiasi Nemuno žemupyje, Nevėžio, Minijos, kitų lėkštais šlaitais upių slėniuose.
Zlotoria Podlesiai
Zlotoria Podlesiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lafcadio Hearn
thumb|right|Lafcadio Hearn su žmona
Lafkadijus Hernas (Lafcadio Hearn, piln. Patricio [Patrick] Lafcadio Tessima Carlos Hearn, ; 1850 m. birželio 27 d. Lefkados saloje, Graikijoje – 1904 m. rugsėjo 26 d. Tokijuje) – rašytojas, rašė anglų ir japonų kalbomis, labiausiai žinomas iš Japonijos kultūros aprašymų ir folkloro.
Būdamas Japonijoje parašė knygų seriją, iš kurių labiausiai žinomu tapo legendų ir kraupių apsakymų ciklas „Kwaidan“, dažnai atnaujinamas visame pasaulyje. Persikėlus į Japoniją, rašytojas pragyveno čia keturiolika metų. Hernas mirė kaip japonų nacionalinis rašytojas.
Jaunystės metai
Gimė Lefkados saloje (Lefkas; iš čia jo vardas), Graikijoje, Airijos kariuomenės chirurgo Čarlzo Herno ir graikų tautybės Rosos Antonijos Kasimati sūnus. Būdamas šešerių metų persikėlė į Dubliną, kur mokėsi katalikiškame College Durham koledže (po nelaimingo atsitikimo nebematė kairiąja akimi). Anksti susipažino su Dublino kultūra.
Gyvenimas Japonijoje
Jo knygos, skirtos kultūrai, folklorui, japonų papročiams ir tikėjimams, buvo labai populiarios Vakaruose ir priskiriamos prie kruopštaus Japonijos aprašymo iš Meidži eros laikotarpio. Iki mirties likus pusei metų, pradėjo dėstyti Tokijuje, Vasedos universitete. Mirė nuo širdies nepakankamumo.
Stripūnų ežeras
Stripūnų ežeras - ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,28 km, plotis - iki 0,14 km. Altitudė 132,8 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurvakarinis krantas aukštas. Iš pietų ir rytų prieina Stripūnų miškas. Pietvakariuose išteka per pelkę upeliukas link Raudondvario ežero (Neries upės baseinas). Šiaurvakarinėje pakrantėje įsikūręs Stripūnų kaimas.
Disbakteriozė
Disbakteriozė arba disbiozė (, – priešdėlis, reiškiantis neigimą, priešingumą + bakterija) – žarnyno mikrofloros sudėties ir savybių pasikeitimas.
Žemės riešutų aliejus
thumb|right|200xp|Žemės riešutų aliejus Žemės riešutų aliejus (taip pat arachių aliejus) – švelnaus skonio augalinis aliejus, išgaunamas iš žemės riešutų. Yra keletas šio aliejaus rūšių: rafinuotas, nerafinuotas, šalto spaudimo ir paskrudintas. Pastarasis turi stiprų riešutų skonį ir aromatą, panašų į sezamų aliejaus.
Disbakteriozė
Disbakteriozė dažniausiai atsiranda, kai vartojami chemoterapiniai vaistai, ypač antibiotikai, citostatikai, imunosupresantai, nes daugelis jų slopina arba naikina organizmui reikalingas bakterijas. Pvz., plataus veikimo spektro antibiotikai sunaikina ne tik ligos sukėlėją, bet ir natūralią mikroflorą. Todėl įsigali toksigeniški, nepalankiai virškinamąjį traktą veikiantys mikrobai. Disbakteriozė gali atsirasti sergant kai kuriomis lėtinėmis virškinamojo trakto, infekcinėmis ligomis, po salmoneliozės, po rentgenoterapijos, jonizuojančiosios spinduliuotės.
Žemės riešutų aliejus
Aliejus naudojamas kinų, Pietų Azijos ir Pietryčių Azijos virtuvėse tiek kaip kepimo aliejus, tiek ir kaip gardis. Žemės riešutų aliejus pasižymi aukšta smilkimo temperatūra (225 °C), todėl plačiai naudojamas maisto kepime. Pagrindinės jį sudarančios riebalų rūgštys yra oleino rūgštis (46,8 %), linolo rūgštis (33,4 %) ir palmitino rūgštis (10,0 %). Jame taip pat yra nedideli kiekiai stearino, arachido, arachidono, beheno, lignocero ir kitokių rūgščių.
Kartais pridedama antioksidantų, tokių kaip vitaminas E, kad būtų padidintas aliejaus galiojimo laikas. 100 g žemės riešutų aliejaus energetinė vertė – 3699 kJ (884 kcal).
Disbakteriozė
Ligonis gydomas vaistais, atkuriančiais natūralią mikroflorą ir slopinančiais patogeninius mikrobus, vitaminais, dieta.
Žemės riešutų aliejus
Kitos panaudojimo sritys
Kaip ir kiti augaliniai aliejai, žemės riešutų aliejus gali būti naudojamas muilo gamyboje saponifikacijos būdu. Jį saugiai galima naudoti kaip masažo aliejų.
Aliejų taip pat galima panaudoti biodyzelino gamyboje. Tai buvo pademonstruota dar 1900 m., Paryžiuje vykusios Pasaulinės parodos metu.
Gertrūda Benzė
Gertrūda Benzė (1933 m. balandžio 22 d. Pilkalnyje, Rytų Prūsijoje – 2021 m. vasario 10 d. Halėje, Vokietijoje ) – Vokietijos kalbininkė, daktarė.
Biografija
Po Antrojo pasaulinio karo atsidūrusi Lietuvoje išmoko lietuvių kalbą. 1957 m. baigė Halės-Vitenbergo universitetą. 1961 m. daktarė.
Iki 1993 m. Halės-Vitenbergo universitete dėstė kalbotyrą, taip pat ir lietuvių kalbą. Paskelbė studiją apie XVIII a. Mažosios Lietuvos lietuvių dokumentų kalbą. Tyrė lietuvių protestantų giesmių tekstus. Parengė 1991 m. lietuvių kalbos vadovėlį.
Vanuatu demografija
thumb|right|350px|Vanuatu gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Vanuatu demografiją.
Gyventojų skaičius: 221 552 (2010 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,359 % (2010 m. apsk.)
Gimstamumas: 21,08 gimimų/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 25 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 4,1 % (2005 m. apsk.)
Maišeliai (Vilkaviškis)
Maišeliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Stirnėnų.
Vanuatu demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 48,17 mirusiųjų/1000 gimimų (2010 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka
Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka – nacionalinė kultūros įstaiga, veikianti informacijos sklaidos, kultūros, mokslo ir švietimo srityse, vykdanti bibliotekų veiklą ir pagal kompetenciją užtikrinanti valstybės informacijos politikos įgyvendinimą.
Veiklos tikslai:
miniatiūra|290x290px|Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos pastatas Gedimino pr., Vilniuje
Istorija
Nacionalinė biblioteka įkurta 1919 m. Savo veiklą pradėjo Kaune kaip Valstybinis centrinis knygynas, 1963 m. buvo perkelta į Lietuvos sostinę Vilnių. 1988 m. bibliotekai suteiktas pirmosios lietuviškos knygos autoriaus Martyno Mažvydo vardas, o 1989 m. suteiktas Nacionalinės bibliotekos statusas. Nuo tų metų gegužės 30 d. bibliotekos oficialus pavadinimas – Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.
1990 m. į Lietuvą pradėjo sugrįžti lietuvių išeivijos spauda. Bibliotekos fondus papildė per 1 mln. spaudinių, gautų iš JAV, Vokietijos, Prancūzijos. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, susidarė tinkamos sąlygos plėtoti tarptautinį bendradarbiavimą. Nacionalinė biblioteka tapo pagrindinių tarptautinių bibliotekų asociacijų ir institucijų nare. 1992 m. pasirašyta pirmoji Baltijos valstybių (Lietuvos, Latvijos ir Estijos) nacionalinių bibliotekų bendradarbiavimo sutartis.
1991 m., per Sausio 13-osios įvykius, bibliotekos pastate buvo įrengta laikinoji ligoninė.
1991 m. lapkričio 20 d. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu bibliotekai kartu su nacionalinės bibliotekos funkcijomis pavesta vykdyti ir parlamentinės bibliotekos funkciją.
1995 m. Lietuvos Respublikos bibliotekų įstatymas apibrėžė Nacionalinę biblioteką kaip pagrindinę šalies viešo naudojimo mokslinę biblioteką. Tais pačiais metais Lietuvos Respublikos Vyriausybė patvirtino Lietuvos integralios bibliotekų informacijos sistemos (LIBIS) kūrimo programą ir paskyrė Nacionalinę biblioteką pagrindine šios programos vykdytoja.
2005 m. pradėta kurti Virtuali elektroninio paveldo informacinė sistema (VEPIS) sujungė bibliotekų, muziejų ir archyvų saugomą turinį į vieną skaitmeninto kultūros paveldo infrastruktūrą portale epaveldas.lt.
Vedėjai ir direktoriai
Bibliotekos vedėjai (iki 1939 m.) ir direktoriai* * Keičiantis bibliotekos direktoriams, laikinai jų pareigoms buvo paskirti Antanas Trumpickas (1952), Peisachas Freidheimas (1958–1959) ir Algirdas Plioplys (2010).