cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graikų komedija
Naujoji komedija
Naujosios komedijos laikotarpis tęsėsi per Aleksandro Makedoniečio užkariavimus ir baigėsi maždaug 260 m. pr. m. e. Šio žanro komediją būtų geriau nagrinėti iš romėnų literatūros pozicijų, pasiremiant Plautu bei Terencu, nei remiantis negausiais graikų komedijos fragmentais, kurie pasiekė mus (nors XX a. buvo atrastas pilnas Menanderio, vieno iš pagrindinių Naujosios komedijos autorių, kūrinys „Dyskolos“). Tai vienintelis išlikęs Naujosios komedijos pavyzdys. Taip pat yra išlikę keli trumpi Menanderio kūrinių fragmentai iš spektaklių „Arbitražas“, „Mergina iš Samos“, „Nukirpta mergina“ ir „Didvyris“). Pirmą kartą komedijoje meilė tapo pagrindiniu elementu, bet retai tai būdavo nuoširdi meilė. Spektaklio personažai, tokie kaip dominuojantis tėvas, kuris dažniausiai pats pasiduoda toms ydoms ir blogybėms, dėl kurių priekaištavo savo sūnui, taip pat gobšus ilgaliežuvis kareivis tik ką grįžęs iš karo, dideli turtai ir tuščia galva papildo jų personažus. Bendrai vertinant, personažai buvo beveik tokie patys kaip Viduriniojoje komedijoje, tik prisidėjo keli naujieji. Akivaizdu, kad Naujoji komedija reprezentavo pačius ryškiausius Atėniečių bruožus, tačiau nesistengė jų patobulinti, nes silpną to laikotarpio moralę vaizdavo šviesiomis spalvomis.
Ko gero, žymiausias Graikų komedijų autorius buvo Aristofanas. Jis buvo kilęs iš palyginti turtingos šeimos, taigi gerai išsilavinęs. Jis yra žinomas komedijų, tokių kaip „Paukščiai“, skirtų Atėnų dramos festivaliams, rašytojas. Jo kūriniai yra vieninteliai išlikę pilni Senosios komedijos pavyzdžiai, tačiau išliko dideli jo amžininkų Kratino ir Eupolio darbų fragmentai. Dauguma Aristofano kūrinių buvo politinio pobūdžio, dažnai išjuokdavo visuomenėje gerai žinomus Atėniečius ir jų elgesį Peloponeso karo metu ir po jo. Užuominos jo tekste leidžia teigti, kad jis kelis kartus galėjo būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už Atėnų vardo šmeižimą, žinoma, kiek tame yra tiesos neįmanoma pasakyti. Jo pjesei „Varlės“ buvo suteikta neregėta garbė būti suvaidintai antrą kartą. Nes tais laikais spektakliai būdavo vaidinami tik vieną kartą. Pasak vėlesniųjų Aristofano biografų, jis taip pat buvo ir apdovanotas už tai.
Čivyliškis
Čivyliškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Skiemonių, prie kelio.
Liepos 24
Liepos 24 yra 205-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 206-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 160 dienų.
Vardadieniai
Kristina – Živilė
Kostinbrodas
Kostinbrodas  – miestas Sofijos srityje, vakarų Bulgarije. Kostinbrodo savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 15 km į vakarus nuo Sofijos. 11 805 gyventojai (2014 m. duomenys). Svarbus susisiekimo mazgas. Mieste yra tarptautinė geležinkelio stotis.
Miesto šiaurėje teka Blatas, o vakaruose Belica (abu Iskero intakai).
Ekonomika priklausoma nuo žemės ūkio, gyvulininkystės, paukštienos. Veikia 120 000 m² Coca-Cola gamykla. Kostinbrodas yra gerai žinomas dėl jame esančių mineralinių vandenų.
Ukrainos vyriausybė
thumb|right|215px|Vyriausybė Ukrainos Vyriausybė  – Ukrainos ministrų kabinetas. Ją sudaro ministras pirmininkas, vadovaujantis Vyriausybės veiklai ir ministerijoms vadovaujantys ministrai. Šiuo metu vyriausybės vadovas yra Vladimiras Groismanas.
Ukrainos ministrų kabinetas atsakingas prieš Prezidentą ir kontroliuojamas Aukščiausiosios Tarybos.
Ministerijos
Ukrainos vyriausybę sudaro 19 ministerijų:
Vengrinis skydas
thumb|right|250px|Vengrinis skydas ir šalmas. Iš Metropolitan meno muziejaus Niujorke kolekcijos Vengrinis skydas – specifinės formos skydas, stačiakampis apačioje, su neišreikštu dešiniuoju kampu ir stačiai aukštyn kylančiu viršumi, kuris pereina į aukštą, dažnai smailų išorinį (kairįjį) kampą. Ilgas išorinis kampas skirtas apsaugoti galvą ir kaklą nuo kardo kirčių.
Vengriniai skydai būdingi lengvajai vengrų kavalerijai. XVI a. tokio tipo skydai labai išpopuliarėjo Rytų Europos raitelių (tiek krikščionių, tiek musulmonų) tarpe.
Kitas vengrinis skydas
thumb|left|250px|Dvikova su trumpais kalavijais ir dilbiniais skydais, kurie pavadinti „vengriniais skydais“ (XV a. vidurio piešinys) Iki XVI a. Vokietijoje vengriniu skydu vadino dar vieną skydų tipą – tai dilbinis skydas (dilbį ir plaštaką dengiantis skydas), kurio dešinysis (vidinis) kraštas pereina į aštrų spyglį, kuriuo galima atakuoti. Tuo šis skydas primena indišką patą.
Elena Retikevičiutė-Rich
Elena Retikevičiutė-Rich (1911 m. kovo 2 d. Brooklyne, NY – JAV), pianistė, pedagogė, chorvedė, kompozitorė.
Andrius Žibikas
Andrius Žibikas (g. 1952 m. lapkričio 19 d., Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino dailininkas, estrados ir kultūros renginių apipavidalintojas, šviesos dailininkas.
Elena Retikevičiutė-Rich
Biografija
Tėvas Vincas Retikevičius (1871 m. gruodžio 20 d. – 1940 m. sausio 31 d.) kapelmeisteris – pučiamųjų orkestrų vadovas ir solistas. Todėl ir Elena pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. Išmokusi skambinti fortepijonu, dalyvavo tėvo rengiamuose koncertuose. Vėliau studijavo Hunter College Niujorke ir gavo bakalauro diplomą. Studijas dar tęsė Columbia University Teachers College ir įgijo magistro laipsnį. Bendruosius muzikos dalykus (teoriją, kompoziciją, dirigavimą, vokalą, fortepijoną) studijavo Julliard School of Music Niujorke, NY. Studijuodama pradėjo vadovauti lietuvių chorams.
Andrius Žibikas
Biografija
1976 m. baigė Lietuvos dailės instituto dizaino katedrą (Meninis apšvietimas ir šviesų projekcijos muzikiniuose teatruose). 1976–1980 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vyriausias šviesos dailininkas. 1981–1986 m. – Lietuvos nacionalinės filharmonijos dailininkas. 1988–1991 m. Lietuvos rusų dramos teatro vyriausias dailininkas. 1991–1993 m. Lietuvos dailės fondo direktorius, galerijos „Arka“ direktorius. 1995–2005 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro pastatymų techninis direktorius, 1997–1998 m. direktorius. 2005–2010 m. Valstybinio mažojo teatro vadovo pavaduotojas, ėjo vadovo pareigas.
Elena Retikevičiutė-Rich
Biografija
Nuo 1930 vadovavo mišriajam ir vyrų „Lyros“ chorams Maspethe, NY. Kolektyvai buvo gan populiarūs ir daug koncertavo. 1930–1933 vadovavo pagarsėjusiam mišriajam chorui „Aidas“ Brooklyne, o nuo 1933 Brooklyno „Naujos gadynės" chorui. Su chorais organizavo koncertus lietuvių kolonijose, statė operetes ir dalyvavo tautiniuose renginiuose.
E. Retikevičiūtė dėstė muziką ir anglų kalbą įvairiose New Yorko bendrojo lavinimo mokyklose, buvo ir mokyklos vedėja, akompanavo lietuvių ir kitataučių koncertuose, radijo laidose, dėstė pedagoginiuose kursuose. Parašė operetę „Nebaigta kova“, kurią pastatė „Aido" choras ir parodė keliuose JAV miestuose. Sukūrė dainų chorui ir solistams.
Andrius Žibikas
Scenografija
Žymiausi darbai:
Teatre: Kine:
Vertinimai
Lietuvos Kultūros Ministerijos premija 1983 m. J. Švarcas „Sniego karalienė“
Specialūs diplomai už festivalio „Baltijos jaunystė“ scenografijas. 1984–1986 m.
Šaltiniai
Raimonda Bitinaitė - Širvinskienė. Leidykla - Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. 2013 m. <references group="Lietuvos teatro ir dailės žodynas | 343-347 psl"/>
Lietuvos teatro istrorija. 1980-1990 m. Repertuaras. Leidykla - Kultūros, filosofijos ir meno institutas. 2009 m. | 504 psl
Žibintūnės
Žibintūnės (Benthosema) – žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Prancūzijos ryšiai
Prancūzijos ryšiai ir komunikacijos:
Telefonija
Radijas
Televizija
Internetas
Lygusis raumuo
thumb|Lygiojo raumens audinys.
Lygusis raumuo – neruožuotas raumuo, kurio skaidulos jungiasi tarpusavyje tarplyšelinėmis jungtimis. Ląstelės yra verpstės formos. Jos centre yra lazdelės pavidalo branduolys, kurio forma gali keistis raumeniui susitraukiant. Apie branduolį yra išsidėsčiusios organelės: sarkosomos, Goldžio kompleksas, sarkoplazminis tinklas, o išilgai įvairiomis kryptimis – miofibrilės. Jos yra sudarytos iš aktino ir miozino filamentų. Atsipalaidavusioje skaiduloje miofibrilės išsidėsčiusios išilgai, o susitraukusioje – įvairiomis kryptimis. Taip pat lygiųjų raumenų atsipalaidavimo fazė yra ilgesnė už susitraukimo fazę lyginant su skersaruožiais raumenimis, kur trukmės yra vienodos.
Tarpląsteliniai tarpai lygiajame raumeniniame audinyje užpildyti kolageninėmis, elastinėmis ir retikulinėmis skaidulomis, kurios apie kiekvieną ląstelę sudaro tankų tinklą. Ląstelės audinyje jungiasi grupėmis, jas atskiria purusis jungiamasis audinys, kuriuo eina kraujagyslės, limfagyslės ir nervai. Nervinis impulsas plinta plyšinėmis sarkolemos jungtimis, apimdamas visą ląstelių grupę. Šis raumuo randamas tuščiavidurių organų sienelėse, šlapimo pūslėje, pilvo ertmėje, gimdoje, vyrų ir moterų dauginimosi organuose, virškinimo trakte, kvėpavimo trakte, kraujagyslėse, odoje, regos organuose ir kitur. Šių audinių susitraukimai yra nevalingi, nes šį audinį inervuoja vegetacinė nervų sistema. Šiam audiniui būdinga, kad raumeninės skaidulos gali hipertrofuoti (gimdos – nėštumo metu), sugeba gerai atsinaujinti, taip pat sintetinti ir sekretuoti tarpląstelinę medžiagą.
Pranas Gudelis
Pranas Gudelis (1923 m. balandžio 14 d. Palėvenėlė, Kupiškio valsčius – 1995 m. kovo 24 d. Panevėžys) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1948 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1968 m. žemės ūkio mokslų kandidatas
1948–1952 m. Vilkaviškio raj. Karklinių žemės ūkio mokyklos direktorius. 1952–1957 m. Jurbarko raj. Seredžiaus mašinų ir traktorių stoties vyr. agronomas. 1957–1961 m. Kauno raj. Panevėžiuko tarybinio ūkio direktorius. Nuo 1961 m. dirbo Žemdirbystės instituto Upytės bandymų stotyje.
Francis Scott Fitzgerald
Frensis Skotas Ficdžeraldas (1896 m. rugsėjo 24 d. Sent Pole, Minesotoje – 1940 m. gruodžio 21 d. Holivude) – JAV rašytojas.
Gyvenimas ir kūryba
Nuo 1913 iki 1917 m. studijavo Prinstono universitete. Klubo draugų ir visuomenės pripažinimas jam rūpėjo labiau nei mokslai. Universiteto laikraštyje išspausdinti prozos kūriniai, eilėraščiai ir keletas pjesių leido jam išsiskirti iš studentų, tačiau universitetą paliko mokslų nebaigęs. Vėliau dėl asmeninių paskatų užsirašė savanoriu į kariuomenę. Vienoje iš karinių stovyklų Alabamos valstijoje susipažino su būsima žmona Zelda Seir. Baigęs karinę tarnybą, Ficdžeraldas dirbo Niujorke reklaminių tekstų kūrėju, laikraštyje „Saturday Evening Post“ išspausdino keletą trumpų apsakymų. 1920 m. pasirodė pirmasis romanas „Šiapus rojaus“, kuris tuoj pat tapo bestseleriu ir išgarsino 23 metų autorių. Tais pačiais metais pasirodė apsakymų rinkinys, o netrukus – romanas „Gražieji ir pasmerktieji“, kuriame vaizduojama meilės, šeimos sukūrimo ir žlugimo istorija. 1921 m., po dukters Skotės gimimo, šeima persikėlė į Greit Neką (Long Ailendas), daugelio žymių menininkų pamėgtą vietovę ir romano „Didysis Getsbis“ veiksmo vietą.
Literatūrinė sėkmė Ficdžeraldams atnešė didelius honorarus, kuriuos jie taip pat greitai išleisdavo. Jie ir toliau aktyviai dalyvavo Niujorko visuomeniniame gyvenime ir buvo vadinami „svajonių pora“. Visuomenės dėmesį, be kita ko, jie traukė didžiuliais skandalais. 1922 m. išleistuose „Džiazo amžiaus apsakymuose“ Ficdžeraldas, nors ir priklausydamas aukštuomenės luomui, tiksliai ir objektyviai aprašė jį supančius žmones, tuo pačiu dar sykį patvirtindamas rašytojo, sugebančio geriausiai aprašyti savo kartą, vardą. Pagal žymiausią romaną „Didysis Getsbis“ 1926 m. Brodvėjuje buvo pastatyta pjesė, o tais pačiais metais – ir Herberto Brenono filmas.
Nuo trečiojo dešimtmečio vidurio Ficdžeraldai gyveno Europoje – daugiausia Prancūzijoje, Rivjeroje ir Paryžiuje. Deja, jų gyvenimas vis prastėjo ir finansiniu, ir sveikatos požiūriais. 1934 m. pasirodęs romanas „Švelni naktis“ susilaukė įvairių vertinimų. 1937 m. Ficdžeraldas debiutavo kaip scenarijaus autorius Holivude. Scenarijaus veiksmo vieta ta pati kaip ir nebaigto romano „Paskutinis magnatas“.
Frensis Skotas Ficdžeraldas mirė nuo infarkto. Pagal „Didįjį Getsbį“, 1974 m. buvo pastatytas dar vienas filmas (rež. Džekas Kleitonas, vaid. Robertas Redfordas). 2008 m. buvo pastatyta dar viena ekranizacija pagal to paties pavadinimo apsakymą „The Curiuos Case of Benjamin Button“ (1922 m.) (rež. David Fincher, vaid. Brad Pitt, Cate Blanchett, Tilda Swinton).
Tekken (žaidimas)
Tekken – muštynių žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas japonų firmos „Namco“ ir 1994 m. gruodžio 9 d. išleistas žaidimų automatams, o 1995 m. – PlayStation konsolėms. Žaidimų automatų versija turėjo 8 personažus, PlayStation – 17.
Kaip ir daugumoje muštynių žaidimų, žaidėjas pasirenka veikėją ir juo kaunasi vienas prieš vieną prieš oponento žaidėjo arba kompiuterio valdomą veikėją. Skirtingai nei kituose to meto kompiuteriniuose žaidimuose, „Tekken“ žaidėjas visas keturias savo veikėjo galūnes valdo atskirai. Taip pat, šiame žaidime buvo galima pasirinkti kautis nustatytą laiko tarpą, kuriam pasibaigus, nugalėtoju tampa daugiausiai gyvybių tebeturintis veikėjas.
„Tekken“ tapo pirmuoju „PlayStation“ platformos žaidimu, kurio parduota daugiau, nei milijonas. Taip pat tai yra pirmasis muštynių žaidimas su simuliuojama 3D grafika. Šie pasiekimai yra įtraukti į Gineso rekordų knygą.
Čivonys (Druskininkai)
Čivonys – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 7 km nuo Gegutės.
Evoronas
Evoronas  – ežeras Rusijoje, Chabarovsko krašte, Amūro žemupio baseine. Telkšo apie 90 km į šiaurę nuo Komsomolsko prie Amūro, į pietus nuo Čiukčiagiro ežero.
Ilgis iš šiaurės į pietus 30 km, plotis iki 12 km. Ežeras seklus, 2-3 m gylio. Vakariniai ir pietiniai krantai aukšti, apaugę mišku, kiti – žemi, pelkėti. Ežero vandens lygis priklausomai nuo metų laiko kinta. Užšąla spalio pabaigoje ar lapkričio pradžioje, atitirpsta gegužę. Peršąla iki dugno.
Michailas Kalašnikovas
Biografija
Gimė daugiavaikėje valstiečių šeimoje Kurjos kaime, Altajuje. 1930 m. tėvo Timofėjaus Kalašnikovo, pripažinto buože, šeima iš Altajaus krašto buvo išsiųsta į Sibirą. 1936 m. Michailas Kalašnikovas išvyko į Kazachstaną ir dirbo geležinkelio darbuotoju. 1938 m. pašauktas į Raudonąją Armiją, kurioje tarnavo iki 1949 m. Buvo tanko vairuotoju-mechaniku, pradėjo konstruoti ir modifikuoti patrankas, šautuvus. Už išradimus apdovanotas paties Georgijaus Žukovo. Baigęs tankistų mokyklą išsiųstas į Leningrado Vorošilovo vardo gamyklą toliau tobulinti savo prietaisą.
Evoronas
Į Evoroną įteka Evuras, išteka Deviatka (Gorino intakas). Prie pietinių ir rytinių krantų yra nedidelių salų.
Evorono pakrantėse gyvena nanajai. Pietinėje pakrantėje yra jų kaimas Egeris, o toliau prie Deviatkos upės – Kondonas.
Michailas Kalašnikovas
Biografija
1941 m. Didžiojo Tėvynės karo metu prie Briansko Kalašnikovas buvo sunkiai sužeistas. 6 mėnesių trukmės gydymosi atostogų metu vyresnysis seržantas sukonstravo savo pirmąjį pistoletą-kulkosvaidį, o 1942 m. jį patobulino. Dirbo artilerijos skyriuje. 1944 m. sukonstravo automato prototipą. 1945 m. pradėjo savo garsiojo automato AK-47 konstrukciją, o 1947 m. bandymuose jis pripažintas veiksmingiausiu. Nuo 1949 m. „Ižmaš“ gamykla pradėjo serijinę Kalašnikovo automatų gamybą.
Ambrolauris
Ambrolauris  – miestas vakarų Gruzijoje Rača-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regiono ir Ambrolaurio rajono administracinis centras. Gyventojų – 2 047 (2014 m.). Išsidėstęs 550 m virš jūros lygio, šalio Rionio upės. Miesto statusą gavo 1966 m.
Michailas Kalašnikovas
Biografija
Michailas Kalašnikovas, atsakydamas į klausimus apie garsiojo savo automato populiarumą, yra pasakęs: ''Aš didžiuojuosi savo išradimu, bet man liūdna, kad jis naudojamas teroristų. Geriau būčiau sukūręs mašiną, kurią žmonės galėtų naudoti ūkyje, kuri padėtų žemdirbiams – tarkim, žoliapjovę.''
Apdovanojimai
Už nuopelnus ginklų gamyboje Michailas Kalašnikovas apdovanotas daugybe TSRS bei Rusijos apdovanojimų (taip pat Baltarusijos, Kazachstano, Venesuelos ordinais):
Ambrolauris
Žinomas nuo XVII a. kaip viena Imeretijos karaliaus rezidencijų. 1769 m. karalius Solomonas I padovanojo vietovę Zurabui Muchabeliui. 1810 m. atiteko Rusijos imperijai, įėjo į Kutaisio gubernijos sudėtį.
Nukentėjo nuo 1991 m. Račos žemės drebėjimo.
Zalukai
Zalukai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Grudeko ir apie 27 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Knišino girioje netoli Supraslio upės. Kaimas įkurtas XVIII a. amžiuje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Haris Poteris ir Mirties relikvijos
Haris Poteris ir Mirties relikvijos  – septintoji ir paskutinė britų rašytojos J. K. Rowling knyga apie Harį Poterį, užbaigusi knygų seriją pradėtą 1997 metais knygos Haris Poteris ir Išminties akmuo pasirodymu. Mirties relikvijose pasakojama, kas nutiko Hariui iškart po Hario Poterio ir Netikro princo įvykių, baigiant ilgai laukta finaline Hario Poterio ir Voldemorto dvikova. Jungtinėje Karalystėje Bloomsbury leidyklos išleista knyga anglų kalba, parduotuvėse pasirodė 2007 m. liepos 21 d. Tą pačią dieną kūrinio angliškąja versija pradėta prekiauti ir visose kitose šalyse. Lietuviška knygos versija išleista Alma littera leidyklos pasirodė 2008 m. vasario 29 d. ISBN 9955-24-892-7
Išleistos pasauliniu mastu devyniasdešimt trijose šalyse, Mirties relikvijos viršijo visus komercinius rekordus kaip geriausiai visų laikų parduodama knyga, su lyg daugiau kaip 11 milijonų kopijų pardavimų po pirmų dvidešimt keturių valandų po pasirodymo. Taip buvo sumuštas ankstesnis rekordas, devyni milijonai pirmą pardavimų dieną, priklausęs Netikram Princui.
Pradžia
Veiksmas prasideda Liucijaus Smirdžiaus namuose: Voldemortas ir jo Mirties Valgytojai planuoja, kaip nužudyti Harį Poterį, jam nespėjus vėl pasislėpti. Supykęs Voldemortas Smirdžiaus lazdele nužudo savo kalinę – žiobarotyros profesorę iš Hogvartso mokyklos, nes ši savo mokiniams dėstė, jog žiobarai (nemagiški žmonės) ir negrynakraujai burtininkai yra gerbtinas dalykas.
Po poros dienų magijos ministras atvyksta į Vizlių namus atiduoti Hariui, Roniui ir Hermionai Dumbldoro palikimą. Roniui – stebuklingąjį žiebtuvėlį, turintį galią užgesinti visas šviesas aplinkui. Hermionai – vaikiškų istorijų knygą. Hariui paliekamas pats pirmas jo pagautas šmaukštas ir Godriko Grifo kardas. Deja, kardo ministras Hariui neatiduoda, remdamasis tuo, kad tai nebuvo Dumbldoro nuosavybė. Trijulė bando atspėti, ką visi šie daiktai gali reikšti.
Vizlių namuose vyksta Fler ir Bilo vestuvės. Haris, baimindamasis pakliūti į Mirties Valgytojų nagus, užsimaskuoja. Tačiau tuo metu Voldemorto planai visai kiti: Vestuvininkus pasiekia žinia, kad jis užgrobė Magijos ministeriją. Haris, Ronis ir Hermiona pabėga iš vestuvių. Du Mirties Valgytojai suranda juos beveik iš karto ir užpuola. Nugalėję užpuolikus, trijulė pasislepia Grimaldžio gatvės 12 name. Haris, Ronis ir Hermiona suvokia, kad R.A.B inicialai, kuriuos Haris pamatė Dumbldoro mirties naktį netikrajame Klastuolio medalione, priklauso Sirijaus broliui – Regului Arkturui Blekui. Jie suvokia, kad name yra horokrusas ir pradeda jo ieškoti. Padaras, po ilgų įtikinėjimų, papasakoja draugams, kad jis, Regulo prašymu, padėjo Voldemortui paslėpti medalioną – horokruksą oloje. Kai Regulas pagaliau išsilaisvino iš Voldemorto valdymo kerų, jis pasiėmė Padarą pakeisti medalioną padirbtu. Sukeičiant medalionus Regulas mirė. Pamažu draugai supranta, kad medalioną pavogė Brolijos narys Mandangas, tad pasiunčia Padarą surasti jį. Padaras suranda vagį, bet šis aiškina jau atidavęs medalioną Doloresai Ambridž.
Horukrusų paieškos
Haris, Hermiona ir Ronis seka ministeriją ištisą mėnesį – jie nori į ją patekti ir atsiimti medalioną iš Doloresos. Draugai užpuola tris burtininkus ir, išgėrę Multisulčių eliksyro, pasisavina jų išvaizdą. Patekę į ministeriją jie pamato, kokia pasikeitusi ji yra – žiobarų kilmės burtininkai yra viešai suimami, ministerija prieš juos kaip išmanydama demonstruoja savo galią. Atsekę Ambridž draugai atima iš jos Ruknos stebuklingąją akį ir Salazaro Klastuolio medalioną. Haris, Hermiona ir Ronis išlaisvina žiobarų kilmės burtininkus ir liepia jiems kuo greičiau palikti šalį. Deja, jų pačių slėptuvę atranda Mirties Valgytojai ir jiems tenka sprukti, judėti iš vienos vietos į kitą, niekur nepasiliekant ilgesniam laikui. Po kelių mėnesių slapstymosi jie nugirsta pokalbį, iš kurio paaiškėja, kad Godriko Grifo kardas, kuris yra laikomas Magijos ministerijoje, yra padirbtas. Harį nudžiugina ši žinia. Paklausinėjęs Finėjaus Bleko paveikslą, jis sužino, kad paskutinį kartą kardas buvo naudotas Dumbldoro, kai šis naikino kitą horokrusą – Gonto žiedą. Po kiek laiko Ronis, sužeistas pabėgimo iš Magijos ministerijos metu, susiginčija su Hariu ir išvyksta, palikdamas Harį ir Hermioną dviese. Likę jie labai nusimena, bet supranta, kad reikia vykti į Godriko Daubą ir surasti kardą, kurį galbūt Dumbldoras jiems ten paliko. Atvykę į Godriko Daubą iš pradžių jie aplanko Hario tėvų paminklą ir kapines, kuriose palaidotos Hario ir Dumbldoro šeimos. Jie sutinka seną moterį, Batildą Maišinę, Dumbldoro šeimos draugę, kuri kadaise parašė magijos istorijos knygą. Manydami, kad jai galėjo būti patikėtas Godriko kardas, jie palydi ją namo. Deja, visa tai tik spąstai: Batilda pasirodo iš tikro esanti Nadžinė, Voldemorto gyvatė. Haris ir Hermiona vėl tik per plauką, netyčia sulaužydami Hario lazdelę, pabėga. Jie keliauja keletą dienų. Galų gale vienos jų stovyklavietės pakraštyje iš niekur atsiranda elnės pavidalo Gynėjas ir nuveda Harį prie Godriko kardo, kuris paslėptas užšalusiame tvenkinyje. Haris paneria paimti kardo, bet medalionas horokrusas sureaguoja į kardą ir pabando Harį pasmaugti. Atsipeikėjęs Ronis grįžta atgal ir išgelbėja Harį, tuo pačiu metu paimdamas kardą iš vandens. Jie kardu sunaikina horokrusą ir grįžta į stovyklą. Trise jie suplanuoja kitą jų žingsnį – pakalbėti su Ksenofiliju Geranoriu, Lunos Geranorės tėvu ir paklausti jį apie Grindelvaldo ženklą, simbolį, kuris jiems vis apsireiškia kelionės metu..
Hogvartso mūšis
Kiauliasodyje draugus užpuola Mirties Valgytojai, bet juos išgelbėja Aberfortas (Albo Dumbldoro brolis). Jis atveria slaptą įėjimą į Hogvarstą, kur juos pasitinka Nevilis ir daugybė kitų studentų. Haris perspėja vadovybę apie greitą Voldemorto atvykimą. Vykdoma evakuacija. Jaunesniems mokiniams užtikrinamas saugumas, vyresni, pajėgūs kautis, lieka. Išgelbėjęs Drako Smirdžiaus gyvybę, Haris Kambaryje iki pareikalavimo suranda Varnanagės diademą ir ją sunaikina. Haris, Ronis ir Hermiona eina į Žviegiančią Būdą, kur pamato, kaip Voldemortas nužudo Sneipą. Tuo Voldemortas tikisi perimti Šeivamedžio Lazdelės jėgas sau. Mirdamas Sneipas atiduoda savo atsiminimus Hariui. Jie atskleidžia, kad Sneipas visada buvo Dumbldoro draugas ir visada mylėjo Hario mamą, Lilę Poter. Pasirodo, Dumbldoras pats paprašė Sneipo, kad jį nužudytų, jei situacija to reikalaus, nes Gonto žiedo, horokruso, užkeikimas labai sutrumpino Dumbldoro gyvenimą. Ten pat išaiškėja, kad Hariui visada buvo lemta mirti. Haris atsiduoda lemčiai, paaukoja save Voldemortui ir, regis, miršta. Tačiau, Haris staiga nubunda apleistoje Kings Kroso traukinių stotyje – jį pasitinka miręs Dumbldoras. Jis Hariui išaiškina, kad šis negali mirti, kol Voldemortas gyvena, nes jo kraujas buvo panaudotas Voldemorto kūno atkūrimui. Ir dabar Hario mamos apsauga surišo juos. Neaišku, ar Haris tada tikrai buvo miręs, ar tai buvo tik sapnas. Jis supranta, kad jis – paskutinis horokrusas ir jam reikėjo mirti, kad Voldemortas galėtu būti nugalėtas. Jis taip pat išsiaiškina, kad pats Dumbldoras kažkada ieškojo Mirties Relikvijų su savo draugu Grindevaldu. Visa tai baigėsi Albo sesers Arianos mirtimi. Tik Haris yra vertas turėti relikvijas – jis vienintelis Peverelių šeimos tyros sielos palikuonius. Haris gauna šansą grįžti ir sustabdyti Voldemortą. Tuo metu uždraustajame miške: Voldemorto įsakymu, Hagridas neša Hario kūną atgal į Hogvartsą. Nevilis drąsiai atmeta Voldemorto pasiūlymą prisijungti prie jo ir tapti Mirties Valgytoju. Voldemortas kankina Nevilį su degančia Paskirstymo kepure. Tuo metu savo puolimą pradeda kentaurai. Sumaištyje Haris prisidengia Neregimuoju apsiaustu. Nadžinę, paskutinį Voldemorto horokrusą, pasinaudojęs, Godriko Grifo kardu, kurį ištraukia iš paskirstymo kepurės; užmuša Nevilis. Mūšyje Belatriks žūva nuo Ronio mamos, Molės Vizli, rankos. Kai Voldemortas nori kerštaudamas nužudyti Molę, Haris nusitraukia Neregimąjį apsiaustą. Voldemortas ir Haris susiduria vienas prieš kitą Didžiojoje salėje. Ir rodos čia Haris susiduria su neįmanoma misija – Voldemortas savo rankose turi Šeivamedžio Lazdelę, tad su ja negali būti nugalėtas dvikovoje. Bet Haris atskleidžia tiesą: Drakas Smirdžius buvo tikrasis Šeivamedžio Lazdelės šeimininkas, o ne Sneipas. Nuginklavus Smirdžių jos nuosavybė perėjo Hariui, o ne Voldemortui. Kai Voldemortas pasiunčia Avada Kedavra kerus iš Šeivamedžio Lazdelės Hariui, prakeikimas atsimuša nuo Hario į patį Voldemortą, nes dabar Haris yra tikrasis tos lazdelės savininkas, ir nužudo Voldemortą. Nužudo jį visiems laikams.
Epilogas
Istorijos epilogo veiksmas vyksta po devyniolikos metų. Džinė ir Haris yra susituokę ir turi tris vaikus: Džeimsą, Albą Severą ir Lilę. Ronis ir Hermiona turi du vaikus – Rouzę ir Hugą. Drako Smirdžiaus sūnaus vardas – Skorpijus. Lubino ir Tonks našlaitis sūnus Tedis yra įsimylėjęs Viktuar, Bilo ir Fler dukrą. Jie visi susitinka Kings Kroso stotyje – iš jos jie lydi savo vaikus į Hogvarstą naujiems mokslo metams. Nevilis Nevėkšla tapo herbalogijos profesoriumi Hogvartse. Atskleidžiama, kad Hario randas neskaudėjo nuo to karto, kai Tamsos Valdovas pralaimėjo. Tuo istorija pasibaigia.
Mirusiųjų sąrašas
Tai sąrašas personažų, kurie mirė finalinėje Hario Poterio serijos knygoje Haris Poteris ir Mirties Relikvijos. Mirtys yra išdėstytos chronologine tvarka.
J. K. Rowling knygos komentarai, priedai
Duodama interviu internete ir per „Hario Poterio ir Mirties relikvijų“ pristatymo turą Jungtinėse Valstijose Rowling atskleidė knygos detales, kurios nepateko į knygą. Ji išsakė, kad:
Darželis (laikraštis)
Darželis – Mažosios Lietuvos jaunimo laikraštis, leistas 1920–1921 m. Klaipėdoje.
Istorija
Ėjo kartą per dvi savaites. Pirmasis numeris pasirodė 1920 m. rugpjūčio mėn. Leido Lietuvių jaunųjų draugija „Santara“. Ragino jaunuolius šviestis, domėtis tautos tradicijomis, dalyvauti visuomeninėje veikloje. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje, Spaudos spaustuvė (Pavlovskio) Tilžėje. Išėjo 6 numeriai.
Redagavo M. Glažė.
Ona Razutienė
Biografija
1926 baigusi Tauragės mokytojų seminariją, 1936–1944 mokytojavo Tauragėje. Pasitraukusi į Vokietiją, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, o 1949 atvyko į JAV – Los Angeles. Čia daug metų dirbo mokytoja ir chorų vadove Šv. Kazimiero lituanistinėje mokykloje, o nuo 1958 ir parapijinės mokyklos lietuviškose klasėse. Ypač išpopuliarėjo jos vadovaujamas moksleivių dainų ir šokių ansamblis, kuris 1957 įsijungė į Lietuvių bendruomenę ir pasivadino „Spindulio“ vardu. Ansamblis, minėdamas savo kūrybinės veiklos 10-metį, jau turėjo 80 dalyvių, švenčiant 20-metį, jame dalyvavo 150, o vėliau iki 200 mergaičių ir berniukų. Veikė trys ansambliečių grupės: vaikų, jaunių ir vyresniųjų, apie 30 dalyvių šokėjų grupė. Ansamblis kasmet surengdavo po 10-12 koncertų, o 1979 m. birželio 24 d. dideliu koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 30-metį. Be koncertų, dalyvavo tautinių šokių šventėse, 1971 ir 1978 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte (chorus padėjo parengti A. Polikaitis), taip pat dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke ir Expo-74 parodoje Spokane Vašingtone. 1975 pastatė dainų ir šokių pynę „Lietuviškos vestuvės“, o 1976 surengė Pabaltiečių dainų ir šokių šventę Hollyvoode. 1977 gastroliavo Europoje (Anglijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje), 1982 koncertavo Australijoje, 1986 Pietų Amerikoje. Jaunimo ansamblis savo repertuare turėjo apie 50 dainų ir šokių. 1980 išleido plokštelę „Spindulys", sukurtas ir filmas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Wizz Air
thumb|right|Šalys, kuriose vykdomi „Wizz Air“ skrydžiai
Wizz Air (Wizz Air Hungary Légiközlekedési Kft.) – Vengrijos mažų sąnaudų oro linijų bendrovė. Bendrovės būstinė įsikūrusi Večeše, netoli Budapešto Ferenco Listo oro uosto. „Wizz Air“ dažniausiai skraidina iš mažesnių oro uostų, iš kurių didžiausią bazę turi Lenkijos Katovicų oro uoste. Iš viso kompanija valdo 37 lėktuvus ir dar 123 naudoja užsakomiesiems skrydžiams. „Wizz Air“ 2011 m. skraidino 66 maršrutais.
Istorija
Pirmasis „Wizz Air“ skrydis įvyko 2004 m. gegužės 19 d. iš Katovicų, praėjus 19 dienų po Lenkijos ir Vengrijos įstojimo į ES. Per pirmus tris su puse mėnesio skrydžių kompanija aptarnavo 250 000 keleivių, per pirmus metus – 1,4 milijono, o pastaruoju metu apie 10 milijonų keleivių kasmet. 2007 m. vien Lenkijoje įmonė aptarnavo 2,9 milijonus keleivių.
2005 m. rugsėjį kompanija savo bazę įsteigė Bulgarijoje. 2008 m. vasarą kompanija tapo pirmoji mažų sąnaudų oro linijų bendrovė Ukrainoje. 2011 m. balandžio 17 d. „Wizz Air“ atidarė 14 bazę Vilniaus oro uoste. Šiuo metu aviakompanija Vilniuje bazuoja keturis savo lėktuvus – 2 Airbus A320, bei 2 Airbus A321.
Lėktuvai
„Wizz Air“ kompanija 2011 m. birželio mėnesį savo flotilėje turėjo 37 Airbus A320-232 lėktuvus, dar 123 numatyta įsigyti. Vidutinis lėktuvų amžius siekė mažiau nei 3 metus.
Pavlikeniai
Pavlikeniai  – miestas Veliko Tirnovo srityje, šiaurės Bulgarijoje. Pavlikenų savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 41 km nuo Veliko Tirnovo. 10 851 gyventojas (2014 m. duomenys). Per miestą eina Sofija–Varna geležinkelio linija.
Istorija
Romėnų ir trakų laikais buvo svarbus keramikos ir puodininkystės centras. XIII–XIV a. vadintas Marinopoltsi.
Osmanų valdymo laikais gyventojų skaičius padidėjo. Bulgarų tautinio atgimimo metu, 1877–1878 m., turkai buvo priversti palikti vietovę, juos pakeitė bulgarai, atkeliavę iš Balkanų kalnų ir aplinkinių vietovių. Naujakuriai miestelį pavertė svarbiu amatų ir prekybos centru. Buvo pastatyta daug pastatų. 1943 m. suteiktos miesto teisės.
Vaidotas Daunys
miniatiūra|160px|right|V. Daunio kapas
Kalašai
Kalašai (Kaĺaśa) – indoiranėnų tauta, priklausanti dardų grupei. Įsikūrusi šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, kalnuotame Čitralio rajone. Kalba kalašų kalba, priklausančia dardų kalbų grupei. Kultūriškai artimi Afganistane gyvenantiems nuristaniečiams ir yra vieni paskutinių Pakistano „pagonių“ (nepriėmę islamo ar budizmo). Kalašų kultūra laikoma unikalia ir artima Rigvedoje aprašytai indoarijų kultūrai.
Vaidotas Daunys
Vaidotas Daunys (1958 m. sausio 2 d. Rokiškis – 1995 m. liepos 29 d. Vilnius, palaidotas Rumšiškių kapinėse) – Lietuvos literatūros kritikas, žurnalistas, redaktorius, rašytojas eseistas, poetas.
Biografija
Nuo 1965 iki 1972 mokėsi Kauno II vidurinėje mokykloje (Maironio gimnazija), vėliau – Rumšiškių vidurinėje mokykloje (Kaišiadorių rajonas). 1981 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
Kalašai
Kalašų populiacija, kurią sudaro ~4000 žmonių, gyvena trijuose Hindukušo slėniuose Čitralio rajone: Mumurete, Rampure ir Biriu. Šie slėniai atsiveria į Kunaro upę, prie kurios žemiau įsikūręs Čitralio miestas. Kalašai tradiciškai verčiasi žemės ūkiu – augina kviečius, kukurūzus, vynuoges, vaismedžius, veisia ožkas, karves, arklius, avis. Dabar daugiausia pajamų teikia turizmas.
Vaidotas Daunys
Biografija
1981–1987 m. – žurnalo „Pergalė“ redakcijos skyriaus redaktorius, 1987–1988 m. – žurnalo „Žvaigždutė“ vyriausiasis redaktorius, 1988–1995 m. – žurnalo „Krantai“ vienas kūrėjų ir vyriausiasis redaktorius. 1985–1989 m. redagavo jaunųjų kultūros almanachą „Veidai“. Regnum fondo įkūrėjas. Nuo 1991 m. leido almanachą „Regnum“. 1994–1995 m. – atgaivinto žurnalo „Naujoji Romuva“ vyriausiasis redaktorius. Tragiškai žuvo oro balionų varžybose. Lemtingas incidentas įvyko oro balioną valdant jo porininkui Rimvydui Maciulevičiui.
Kalašai
Kalašų tradicinė religija yra politeistinė, artima senajai indoarijų religijai. Tiesa, dabar apie pusė kailašų jau yra priėmę islamą (izmailitai), bet yra išsaugoję daug senųjų papročių. Tarp garbinamų dievybių yra dangaus dievas Imr’o (nuo *Yama Rājan), griausmų dievas Waræn, Werín (nuo *Varendra). Kultūrinio didvyrio vaidmenį atlieka Baḷimaín (atėjūnas raitelis). Piktoji būtybė yra šuns pavidalo Jeṣṭan, į kurį dievai (Dewalók) mėto akmenis. Viduriniojo pasaulio valdovas yra Munjem Malik, turtų dievas – Mahandéo. Namus globojanti dievybė yra Jéṣṭak. Taip pat tikima vietų dvasiomis Peri ir Varōti. Kailašų apeigas (ožkos aukojimą) tradiciškai atlikdavo žyniai, vadinami ištikavan, tačiau dabar šis paprotys išnykęs, tačiau tebėra svarbus šamanų (dehar) vaidmuo. Aprašoma seniau buvus įvairius altorėlius dievams. Labai svarbi skirtis tarp tyros ir netyros – moterys po mėnesinių, po laidotuvių, grįžimo iš „aplinkinio pasaulio“ atliekamos apvalymo apeigos. Kaip apeiginis gėrimas, skirtas Varendrai, geriamas vynas.
Stygų dvilypumas
Stygų dvilypumas – tam tikra simetrijų fizikoje teorinė grupė, įgalinanti sujungti skirtingas superstygų teorijas. Tai buvo vienas iš svarbiausių atradimų antrosios superstygų revoliucijos metu, padėjęs sujungti visas penkias superstygų teorijas į vieną – M-teoriją.
Kalašai
Manoma, kad kalašai atsikėlė į Čitralio slėnį iš Vidurinės Azijos ~II a. pr. m. e. Patys kalašai neretai save sieja su Aleksandro Makedoniečio kariauna ir laiko save graikų ainiais. Nuo XVIII a. kalašai buvo pavaldūs musulmoniškai Čitralio kunigaikštystei. Jie palaikė gerus santykius su musulmonais čitraliais ir išsaugojo savo kultūrą nuo islamo įtakos. Tuo tarpu kitapus Hindukušo, Kafiristane, gyvenantys nuristaniečiai XIX a. prievartos būdu atversti islaman. Dabar kalašai yra saugomi Pakistano, tačiau Talibano grupuotės kelia pavojų paskutiniams Pakistano „pagonims“.
Vaidotas Daunys
Kūryba
Poezijoje (rinkinys „Metų laikai“) vyrauja etiniai ieškojimai, dabarties ir praeities sąsaja, ryškus filosofiškumas, vėlesnei poezijai būdingi religiniai motyvai. Paskelbė kultūrinių, visuomeninių esė, straipsnių apie literatūrą, kultūrą, recenzijų. Yra parašęs novelių, dramą. Išvertė A. Mickevičiaus, O. Mandelštamo, Pranciškaus Asyžiečio kūrinių.
1992–1995 m. dienraštyje „Lietuvos rytas“ rašė savaitinę Šeštosios dienos skiltį (joje skelbti tektai vėliau išleisti knygoje „Šeštoji diena“).
Stygų dvilypumas
Visos superstygų teorijos yra susietos tam tikromis transformacijomis, vadinamomis dvilypumais. Tai reiškia, kad jei dvi teorijos yra susietos dvilypumo transformacija, tai viena teorija gali būti išreikšta per kitą teoriją ir turėti tas pačias savybes. Paprastai pasakius, dvi teorijos yra tiesiog skirtingi to paties reiškinio matematiniai aprašai.
Teorijoje nagrinėjami du dvilypumų tipai: T-dvilypumas, nusakantis dvilypumą tarp mažų ir didelių atstumų, bei S-dvilypumas, nusakantis dvilypumą tarp stipriojo ir silpnojo ryšių. Kartais šie abu dvilypumai sujungiami į vieną bendrą grupę, pavadintą U-dvilypumu.
T-dvilypumas
Paprasčiausiam T-dvilypumo paaiškinimui reikia supaprastinti 10 matmenų erdvėlaikį (9 erdvės matmenys ir 1 laiko) prisirišant tik prie vieno iš tų matmenų. Tad laikom, kad vienas iš 9 erdvės matmenų suformuoja R spindulio apskritimą. T. y. keliavimas šiuo matmeniu atstumu (formulė, išreiškianti apskritimo ilgį) nuveda prie tos pačios vietos, kur pradėjai kelionę.
Dabar grįžkime prie stygų. Styga taip pat gali keliauti šiuo apskritimu, o įnašas į stygos masę yra toks pat, kaip pateiktas dalelei. Tačiau uždara styga gali daryti tai, ko negali dalelė – apsivyti apie šį apskritimą. Skaičius, nurodantis, kiek kartų styga apsiveja apskritimą, vadinamas vijos skaičiumi arba vijos moda (w). Vijų moda taip pat turi būti kvantuota, t. y. jos eilė keičiasi minimalią vertę dauginant iš sveiko skaičiaus n. Kad styga apsivytų apie apskritimą, reikia tam tikros energijos E_{w}, todėl į suminę energijos išraišką įeina ir sąryšis wR/L_{s}^2. Čia L_{s} – konstanta, vadinama fundamentiniu stygos ilgiu ir nurodanti stygų teorijų mastelį.
Taigi į stygos suminę energija įeina judesio kiekis ir stygos apsivijimo energija, proporcinga vijos skaičiui w. Todėl sukeičiant judesio kiekį su vijos moda, sukeičiami dideli atstumai su mažais. Tokiu būdu T-dvilypumas leido susieti IIA tipo superstygų teoriją su IIB tipo teorija bei dvi heterotines superstygų teorijas. Parastai šnekant, jei paimtume IIA ir IIB tipo superstygų teorijas ir jose sukeistume judesio kiekius su stygos modomis bei atstumus, sukeistume teorijas vietomis.
S-dvilypumas
S-dvilypumu susietos šios superstygų teorijos: I tipo stygų teorija su Heterotine O ir IIB tipo superstygų teorija su pačia savim.
Demostenas
200px|thumb|Demostenas Demostenas (gr. Δημοσθένης, Dēmosthénēs; 384 – 322 m. pr. m. e.) – svarbus senovės Atėnų politikas ir oratorius.
Demostenas mokėsi retorikos studijuodamas praeities garsių oratorių kalbas. Pirmą juridinę kalbą jis pasakė 20 metų amžiaus, kai jis sėkmingai bandė iš savo globėjų atgauti palikimo likučius. Kad turėtų iš ko gyventi, jaunuolis pradėjo verstis kalbų rašymu neišmanantiems gražbylystės ar teisės dalykų. Kelios tokios kalbos išliko. Vėliau Demosteną įtraukė politinio gyvenimo sūkuriai. Geriausios ir garsiausios yra prieš Makedonijos karaliaus Filipo agresiją nukreiptos kalbos. Demostenas pasakė aštuonetą tokių kalbų, iš jų labiausiai išgarsėjo vadinamosios Filipikos.
Demostenas paprastai laikosi tokių principų: įžangoje nurodo svarbiausius aptarsimus klausimus. Dėstyme kiekvieną klausimą ar teiginį iš pradžių apibūdina bendrais žodžiais, o paskui kalba smulkiau. Kalbos pabaigoje jis reziumuoja įrodymus, dar kartą kreipiasi į eklesiją, prašydamas pritarti jo siūlymams. Demostenas atidžiai apgalvodavo kalbų žodinę išraišką. Jo kalbose nėra naujadarų, pasenusių žodžių ar barbarizmų. Jis kalbėjo švaria, gryna Atikos kalba. Teismo kalbose vietomis šmėkšteli šnekamosios kalbos elementų, ten, kur jie stilistiškai reikalingi ir pateisinami. Politinės Demosteno kalbos yra rūsčios, rimtos, pakilios ir patetiškos, tačiau jose nerasime įmantrumo, puošnumo ar išpūstumo.
Centrinės Afrikos Respublika
Istorija
Per ikikolonijinį laikotarpį (iki XX a.) Centrinės Afrikos Respublikos teritorijoje egzistavo atskiri kultūriniai-istoriniai regionai, kurie vystėsi skirtingomis kryptimis. Pietvakarinė dalis, padengta Kongo džiunglėmis, aukštesnės kultūros neišvystė, tuo tarpu šiaurines Sudaninio klimato teritorijas labai stipriai veikė Sahelio civilizacija. Šiaurės vakarinė dabartinės respublikos dalis (gbajai) priklausė istoriniam Adamavos regionui, ir vietiniai gyventojai buvo laikomi kirdi dalimi. Šiauriausia valstybės teritorija buvo įtakojama Bagirmio valstybės kultūros.
XIX a. pradžioje teritorija tapo svarbiu vergų šaltiniu tiek Bagirmiui, tiek naujai susikūrusiam Adamavos emyratui. Pietrytinėje teritorijoje dar susikūrė Azandžių valstybė, kuri transportuodavo vergus į rytus. Tai nulėmė greitą teritorijos tuštėjimą.
1904 m. bendroje Prancūzų Kongo kolonijoje išskirti trys administraciniai vienetai, kurių šiauriausias, – Ubangi-Šari – davė pradžią CAR teritorijai: tuo metu susiformavo siena su Kongo Respublika. Nors 1910 m. kolonijos vėl sujungtos į Prancūzijos Ekvatorinę Afriką, dalinimas išliko.
1958 m. Ubangi-Šari teritorijai buvo suteikta autonomija ir ji pavadinta Centrinės Afrikos Respublika. 1960 m. ji gavo nepriklausomybę nuo Prancūzijos, bet iš karto prasidėjo kova dėl valdžios. Prezidentu tapus prancūzų remiamam David Dacko, šalyje įvesta vienpartinė sistema.
1965 m. pabaigoje įvykus kariniam perversmui, valdžioje įsitvirtino Jean-Bédel Bokassa, kuris 1976 metų pabaigoje Respubliką paskelbė imperija, o save – imperatoriumi. 1979 metais Centrinės Afrikos imperija sužlugo, ir prancūzai į valdžią sugrąžino David Dacko.
1981 m. vėl įvyko perversmas, kurio metu į valdžią atėjo prezidentas Andrė Kolingba. Jis išleido naują konstituciją ir rėmė savo etninę grupę, jakoma, kuri sudarė vos 4 proc. šalies gyventojų, bet kuri jo valdymo laikais įsitvirtino svarbiausiuose postuose.
1993 m. kylant demokratiniams judėjimams ir didėjant spaudimui iš Vakarų valstybių, Kolingba leido demokratinius rinkimus, kuriuos laimėjo Ange-Félix Patassé, daugiausia remiamas šiaurės vakarinių šalies rajonų. Jis ėmė šalinti iš postų jakoma. Jo valdymo metu gausėjo skandalų, kurie kėlė visuomenės nepasitenkinimą. Nepaisant to 1999 m. Patasė perrinktas, kas inspiravo didžiulius neramumus visoje šalyje. 2002 m. į Čadą pabėgęs generolas Fransua Bozizė užpuolė valstybę, nuvertė Patasė, ir 2003 m. išrinktas šalies prezidentu.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|230px|CAR prefektūros
Centrinės Afrikos Respublika yra padalinta į 14 administracinių vienetų – prefektūrų (préfectures) bei 2 ekonomines prefektūras (préfectures economiques), o sostinė Bangis sudaro atskirą komuną. Prefektūros savo ruožtu dalinamos į 71 subprefektūrą (sous-préfectures).
Prefekrūros: <div style=" ">
Ekonominės prefektūros:
Geografija
Centrinės Afrikos Respublika – prie jūros priėjimo neturinti valstybė Afrikos centre. Būdingas paviršius – kalvos, plynaukštės ir lygumos. Didžioji šalies dalis yra Azandės plynaukštėje, tačiau vakaruose, rytuose ir pietuose yra granitinių masyvų. Šiaurės vakaruose, Kamerūno pasienyje iškilusi aukščiausia šalies viršūnė – Ngaujis (1420 m).
Centrinės Afrikos Respublikos pietinės dalies upės priklauso Kongo upės baseinui – Ubangis, Mbomu, Sanga ir kt. Šiaurinėje dalyje yra Čado ežero baseinui priklausančių upių – Šario ir Logonės – ištakos. Rytinė šalies dalis siekia patį Nilo baseino pakraštį.
Šalies klimatas subekvatorinis, o pačiuose pietuose – ekvatorinis. Šiaurinėje dalyje būdingas gan ilgas sausasis laikotarpis. Ten metinis kritulių kiekis 1250 mm, o lietingasis laikotarpis trunka nuo liepos iki rugsėjo. Pietuose metinis kritulių kiekis viršija 1900 mm, o lietingasis laikotarpis tęsiasi liepos-spalio mėnesiais. Vidutinė metinė oro temperatūra 27-29 °C.
Didžiąją dalį CAR teritorijos dengia savanos, kurios skurdėja einant į šiaurę. Tik pačiuose pietuose yra išlikę tropinių miškų.
Ekonomika
Deimantai yra pagrindinis eksporto produktas šalyje. Šalies gamintojai apdirba maisto produktus, medieną, deimantus, bei gamina plataus vartojimo prekes.
Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Prancūzija, Belgija, Japonija.
2022 m. balandį šalies oficialia valiuta tapo Bitcoin kriptovaliuta.
Demografija
Centrinės Afrikos Respublikoje 2009 m. gyveno virš 4,4 milijono gyventojų. Nuo 1960 m. jų skaičius padidėjo keturgubai. Tankiausiai gyvenamos pietinės ir vakarinės teritorijos, rečiausiai – šiaurės rytai.
Šalyje labai didelė tautinė-gentinė įvairovė: Ethnologue priskaičiuoja apie 62 kalbas, kurių dauguma grupuojamos į didesnius etninius vienetus. Didžiausios etninės grupės yra:
Būdinga didelė kalbų įvairovė, tačiau kaip vietinė lingua franca vartojama sangų kalba, kuri yra kreolinė kalba, susidariusi iš ngabandžių kalbų ir prancūziškų žodžių. Prancūzų kalba naudojama kaip oficiali dokumentų kalba.
Pasak 2000 m. apskaičiavimų, 15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas šalyje yra 48,6 % (vyrams – 64,8 %, moterims – 33,5 %). Vidutinė gyvenimo trukmė – 44,5 m. Struktūra pagal amžių:
Birutė Razauskienė-Daukintaitė
Birutė Razauskienė-Daukintaitė (1929 m. gruodžio 30 d. Nagurkos k., Žarėnų valsč., Telšių apskr. – 2009 m. vasario 28 d. Vilnius) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo Telšių gimnazijoje iš Albino Jasenausko ir Irenos Dylevičienės – mokė Birutę skambinti fortepijonu. Baigusi Telšių gimnazijos šešias klases, 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (E. Martinonienės-Navickaitės klasė), lankė Nikodemo Martinonio vadovaujamą choro studiją, 1948 m. baigė Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją.
1954–1958 m. – choro dirigavimo dėstytoja Klaipėdos muzikos mokykloje. Kartu vadovavo Baltijos laivų statybos kultūros namų ir medicinos darbuotojų mišriesiems chorams bei vyrų vokaliniam ansambliui.
1958–1962 m. choro dirigavimą dėstė ir vadovavo moksleivių chorams Vilniaus kultūros – švietimo technikume: 1960–1962 m. kūrybiškai dirbo su merginų choru – surengta koncertų, dainuota Estijoje. 1962–1964 m. choro dirigavimą dėstė ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.
1962–1974 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros choro dirigavimo dėstytoja ir vyr. dėstytoja, žemesniųjų kursų studentų choro studijos vadovė, nuo 1970 m. – prodekanė ir dekanė, nuo 1972 m. – Choro dirigavimo katedros vedėja, 1973–1974 m. – choro studijos vadovė.
Nuo 1974 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytoja, nuo 1976 m. – vyr. dėstytoja, nuo 1979 m. – e. doc. pareigas, 1976–1985 m. – Choro dirigavimo ir teatrinio meno fakulteto dekanė, 1989–1996 m. – Choro dirigavimo katedros docentė. Kurį laiką buvo konservatorijos kamerinio choro chormeisterė – dirigentė. 1978 m. kėlė kvalifikaciją Odesos A. V. Meždanovos valstybinėje konservatorijoje. Mokyklose pedagogė išugdė nemažą būrį chorvedžių.
B. Razauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių ir 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės dirigentė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, valstybinių egzaminų komisijų pirmininkė ir narė, respublikinių dainų švenčių konsultantė. 1983 m. pedagogei suteiktas nusipelniusios dėstytojos vardas.
Mirė 2009 metų vasario 28 dieną Vilniuje.
Šeima
Vyras – Romualdas Razauskas. Sūnus – Dainius Razauskas. Anūkai – Domantas Razauskas, D. Razauskas.
Italijos futbolo varžybos 1978–1979 m.
Italijos futbolo varžybos 1978–1979 m.
Riberalta
Riberalta  – miestas Bolivijos šiaurėje, Beni departamente, prie Beni ir Madre de Dioso upių santakos, 130 m aukštyje virš jūros lygio. 95,0 tūkst. gyventojų (2007 m.). Vaisių, riešutų auginimas ir eksportas, medienos kirtimas ir apdirbimas, kaučiuko gavyba.
Istorija
Miestas įkurtas 1884 m. kaip kaučiuko gavybos centras.
Spalvotosios žibintūnės
Spalvotosios žibintūnės (Bolinichthys) - žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Jonas Jurgis Bulota
Jonas Jurgis Bulota (1855 m. balandžio 18 d. Klevinė, prie Igliškėlių, Javaravo valsčius, Rusijos imperija – 1942 m. vasario 6 d. Bulotai, Žiežmarių valsčius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas, veterinarijos gydytojas, Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos narys.