cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ričardas Kazlauskas
Biografija
Vaikystę praleido Latežerio kaime, nuo 1937 m. su tėvais gyveno Vilniuje. 1947 m. baigė Vilniaus 1-ąją berniukų gimnaziją, stojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, tačiau persigalvojo. 1952 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą, įgijo biologo-zoologo specialybę.
Nuo 1947 m. dirbo Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto Zoologijos katedroje: iš pradžių vyr. laborantu, 1952–1955 m. aspirantu, nuo 1956 m. vyr. dėstytoju; nuo 1966 m. docentas, nuo 1992 m. profesorius.
1963 m. biologijos mokslų kandidatas, 1993 m. nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai). 1995 m. parengė habilituoto gamtos mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos drugiai (Macrolepidoptera), upių vabzdžiai (Ephemeroptera, Plecoptera, Trichoptera) ir jų paplitimo dėsningumai“ (neginta).
Palaidotas Karveliškių kapinėse.
Mokslinė veikla
thumb|250px|R. Kazlausko knygos Pagrindinė mokslų darbo sritis – buvusių SSRS upių entomofauna, Lietuvos drugiai, apsiuvos, ankstyvės, lašalai.
1963 m. VU Gamtos fakulteto mokslinėje taryboje apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos TSR upių entomofauna (Ephemeroptera, Plecoptera, Trichoptera) ir jos reikšmė upėtakių mitybai“ (mokslinis vadovas Steponas Jankauskas). Disertacijoje apibendrino visų svarbiausių Lietuvos upių ir daugelio jų intakų entomofauną, jos ekologijos tyrimus. Kiekybiniu ir kokybiniu požiūriu detaliai ištyrė Karklės upėtakinio upelio zoobentosą, išanalizavo įvairaus amžiaus upėtakių mitybą priklausomai nuo sezono. Ypatingą dėmesį skyrė lašalų sistematikai, aprašė kelias naujas mokslui rūšis. Išnagrinėjo lašalų paplitimą Pabaltijyje ir daugelyje buvusios SSRS regionų.
Lygiagrečiai tyrinėjo ir kitą vabzdžių grupę – dieninius drugius. Per 20 darbo metų tapo žymiausiu šios srities specialistu Lietuvoje. Ypač vertingų duomenų sukaupė apie dieninių drugių gausumą, migraciją, zoogeografiją, retų rūšių apsaugą. Parengė ir išleido pirmąjį Lietuvoje spalvotą Lietuvos drugių atlasą, Vilniaus universitete sukaupė didelę drugių kolekciją. Kartu R. Kazlauskas buvo didelis Lietuvos paukščių žinovas.
Organizavo ir dalyvavo daugelyje mokslinių ekspedicijų į įvairius buvusios SSRS regionus. Dalyvavo tarptautinėse ekspedicijose: 1981 m. – Kuboje, 1994 m. – Helgolando saloje Šiaurės jūroje, 1995 m. – prie Adrijos jūros (Kroatija); parsivežė gausias drugių bei hidrobiontų kolekcijas.
Paskelbė apie 100 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių. Tarybų Lietuvos enciklopedijos ir Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos mokslinis konsultantas, vienas iš Lietuvos raudonosios knygos kūrimo iniciatorių. 1964–2004 m. vedė gamtai skirtas radijo ir televizijos laidas „Langas į gamtą“, „Vakaras su tėveliu“, „Gamtos duris atvėrus“ (paruošė apie 200 laidų). Lietuvos entomologų, Lietuvos hidrobiologų, Lietuvos ornitologų draugijų narys.
Gruzijos regbio rinktinė
Gruzijos regbio rinktinė – Gruzijai atstovaujanti nacionalinė regbio komanda. Gruzijos rinktinė nuo 1992 m. kasmet dalyvauja Europos tautų taurės turnyre, kurį ji yra laimėjusi 9 kartus. Gruzija taip pat yra dalyvavusi penkiuose pasaulio regbio čempionatuose. Gruzija yra septinta stipriausia Europos rinktinė.
Beržtai (Kalnujai)
Beržtai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Kalnujų.
Istorija
2015 m. kaimas panaikintas, žemės prijungtos prie Vengerskų.
ABS
200px|right|thumb|ABS sensorius Stabdžių antiblokavimo sistema (ABS, – motorinėse transporto priemonėse naudojama stabdžių sistema neleidžianti ratams užsiblokuoti stabdymo metu.
Paprasta stabdžių sistema staigaus stabdymo metu užblokuoja automobilio ratus, automobilis tampa nevaldomas ir pradeda slysti kelio danga. Automobilyje su ABS sistema nuspaudus stabdžių pedalą ratai nėra užblokuojami. Tipiška ABS sistema automobilio ratus užblokuoja ir atlaisvina iki 20 kartų per sekundę, taip išlaikydama automobilio stabilumą ir sukibimą su kelio danga, bei leidžia vairuotojui jį valdyti.
Kirkūnai (Rokiškis)
Kirkūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Obelių.
Hermanas Šulcas
thumb|Hermanas Šulcas Hermanas Jonas Šulcas (g. 1939 m. spalio 29 d. Klaipėda) – Lietuvos kunigas salezietis, misionierius, globos namų, amatų mokyklos ir gimnazijos Ruandoje ir Jaunimo sodybos Kretingos rajone, Kėkštuose, steigėjas.
Biografija
Gimė Klaipėdos vokiečio liuterono ir katalikės žemaitės Elžbietos Mockutės (1913–2004 m., palaidota Kartenoje), kilusios iš Abakų kaimo, šeimoje. Artėjant Antrajam pasaulinio karo frontui ir šeimai traukiantis nuo artėjančios Raudonosios armijos, tėvas žuvo apšaudymo metu. Našlė mama apsigyveno Vakarų Vokietijoje, vėliau Liuneburge, kur tebegyvena Hermano brolis. Lankė Vasario 16-osios gimnaziją Diepholze ir Hiutenfelde, kuri buvo išlaikoma ypač lietuvių rėmėjų aukomis. Nenorėdamas „būti pašalintas dėl neramaus būdo“ (citata), persikėlė į Saleziečių berniukų gimnaziją Italijoje. Vėliau baigė pedagogiką ir filosofiją Saleziečių Įstaigose, Romoje įsigijo teologijos licenciatą ir 1968 m. ten buvo įšventintas į kunigus.
1969–1971 m. Vasario 16-osios gimnazijos kapelionas, bendrabučio vedėjas ir sporto mokytojas. Saleziečiams perėmus lietuvių parapiją Brazilijoje, 1972–1975 m. San Paule dirbo su jaunimu.
Nuo 1978 m. misionierius Ruandoje, Musha kaime, esančiame už 60 km nuo sostinės Kigalio. Pramokęs vietos kalbos ir pradėjęs misionierišką veiklą, dažnai tapdavo ir mediku, nes krašte medicina nėra išplėtota, taip tapo populiarus apylinkėje. Įsteigė Jaunimo sodybą ir mokyklą, į kurią vaikai iš tolimesnių kaimų pėsti vaikščiojo net iki 20 km. Jaunimo sodyboje mokė vaikus gyvenimo įgūdžių bei amatų. Joje savo reikmėms auginami gyvuliai, daržovės. Berniukai mokėsi dar ir šaltkalvio, automobilių remontininko amatų, mergaitės – siūti, keramikos darbų. Kad išmokytų vaikus mieloje šeimyniškoje dvasioje, kunigas į Afriką buvo pasikvietęs savo motiną Elzę, kuri mokino daržininkystę bei auginti vištas ir antis ir – buvo mama visiems. Vienu metu, sodyboje gyveno iki 120 vaikų. Gabesnieji siekė mokslų aukštesnėse mokyklose.
Tačiau 1994 m. prasidėjo Ruandos genocidas. Per 100 dienų beveik tris kartus plotu už Lietuvą mažesnėje Ruandoje buvo išžudyta iki milijono gyventojų. Buvo išžudyta ir didžioji dalis Jaunimo sodybos vaikų. Mačetėmis ir peiliais buvo išskersti vaikai, kuriuos H. Šulcas Nepriklausomybės pradžioje buvo atsivežęs ir į Lietuvą. Visoje sodyboje iš 120 vaikų gyvi liko tik 12. Pats kunigas jų likimo išvengė, nes į sodybą nespėjo grįžti iš sostinės. Tačiau buvo persekiojamas, jį išgelbėjo Jungtinių Tautų kariškiai, priėmę į tanką. Kuriam laikui turėjęs palikti Ruandą, gyveno Vokietijoje.
Po dvejų mėnesių, kovoms tebevykstant, grįžęs į Ruandą rinko iš savanos išbadėjusius vaikus, kurie regėję savo tėvų žūtį ir pabėgę nuo žiaurumų, ne tik bijojo žmonių, bet kai kurie, pagyvenę su žvėrimis, nebemokėjo net kalbėti, lojo šunimis. Surinkęs buvusius savo padėjėjus, po truputį, per 4 metus, atstatė Jaunimo sodybą našlaičiams vaikams, kurių tėvai buvo išžudyti per genčių tarpusavio karus ar mirę iš bado. Sodyboje dabar nuolat gyvena apie 200 našlaičių vaikų ir jaunimo nuo 2 iki 22 metų. Įsteigė amatų mokyklą, o 2002 m. ir gimnaziją, kurioje mokosi iki 400 vaikų iš aplinkinių vietovių, netgi – sostinės senatorių bei diplomatų vaikai. Dalis auklėtinių mokosi kitose gimnazijose, keli jau studijuoja Vokietijos, Italijos ir Ruandos universitetuose; du jau baigė, viena su daktarato diplomu.
Atgavus 60 ha gimtinės žemės Kėkštuose, įsteigė Jaunimo sodybą Kėkštų ir kitų kaimų bei Kalotės sąvartyno vaikams. Į ją savaitgaliais suvažiuoja vaikai iš apylinkių, būna ir iš asocialių šeimų. Į Kėkštuose vasaromis rengiamas tarptautines vaikų ir jaunimo stovyklas suvažiuoja vaikai ir jaunimo iš Lenkijos, Vokietijos, kunigas atveža globotinių ir iš Ruandos. Visus metus vyksta įvairūs seminarai ir jaunimo susitikimai.
Laisvai kalba devyniomis kalbomis: vokiečių, lietuvių, italų, anglų, portugalų, prancūzų, lotynų, graikų ir kinjaruanda kalba.
Pelkinė miglė
Pelkinė miglė (Poa palustris) – miglinių (Poaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Aukštis iki 100 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai. Žiedai labai smulkūs, susitelkę 15–20 cm ilgio žiedynuose (šluotelėse). Žydi birželio – liepos mėnesiais. Lietuvoje apyretė. Auga žemapelkių pievose. Vertingas pašarinis augalas.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Žiedynas
Miegapelinės pelės
Miegapelinės pelės (Chiropodomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas 7,6-13 cm ilgio, uodega 8-15,5 cm ilgio. Ausys plonos, beveik beplaukės. Kailis tankus ir švelnus. Nugara tamsiai ruda arba tamsiai geltona ruda, pilvas baltas. Kojos pritaikytos laipioti medžiais.
Paplitusios Kinijoje, Sumatroje, Kalimantane, Borneo saloje ir kt. gretimose salose. Apsigyvena miškingose vietose medžiuose. Atyvios naktį. Minta įvairiu augaliniu maistu.
Gentyje yra šios rūšys:
Jeziorakas
thumb|Jeziorako schema, pietinėje dalyje - Ylava thumb|Mažasis Jeziorakas Ylavoje Jeziorakas (, anksčiau Jezierzyce, ) – ežeras šiaurės vakarų Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija), Ylavos ežeryne, prie Ylavos miesto.
Geografija
Ežeras yra vienas didžiausių Lenkijos ežerų, jo plotas 34,6 km², rininės kilmės, ilgis 27,45 km, didžiausias plotis 2,4 km. Vidutinis gylis 4,1 m, giliausia vieta 13 m. Altitudė 99,4 m. Didžiausia sala – 82,4 ha ploto Didžioji Žulava dab. Ylavos miesto ribose, kurioje VIII a.-XIII a. buvo įsikūrusi prūsų gyvenvietė. Antra pagal dydį - Bukų sala vidurinėje ežero dalyje prie Veprių kaimo. Be to, yra dar 9 mažesnės salos ir keliolika mažų salelių. Atskiros ežero įlankos turi savo pavadinimus: Mažasis Jeziorakas, Plokščiasis ežeras, Vidlagos įlanka. Iš ežero pietinės dalies išteka Ilavka, be to, kanalais ir protakomis su ežeru jungiasi Elbingo kanalas, Evingių ežeras ir Daubos ežeras. Šiauriniai krantai aukšti, miškingi, pietiniai žemi.
Turizmas
Ežeras labai patogus vandens turizmui. Daugybė įlankų, patogios poilsiavietės, yra keli kempingai ir kelios dešimtys kaimo turizmo sodybų su prieplaukomis. kanalais, kurie iškasti 1331-1334 m. pasiekiami kiti ežeryno ežerai. Leidžiama plaukioti burinėmis jachtomis ir motorinėmis vandens transporto priemonėmis.
Didžiausias miestas prie ežero Ylava. Mažesnės gyvenvietės: Vepriai (Wieprz), Semėnai (Siemiany), Jercvaldas, Šalkovas.
Chuljan Augusto Saldivaras
Chuljan Augusto Saldivaras, dar vadinamas Posta Leiva – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 20 km į rytus nuo Ipanės. Per miestą eina kelio Ruta 1 atšaka (vedanti į Kapiatą).
Chuljan Augusto Saldivaras yra žemdirbystės centras. Auginami mandarinai, salotos, svogūnai, kiti vaisiai ir daržovės. Dauguma gyventojų – katalikai, tačiau veikia ir mormonų bažnyčia.
Istorija
Chuljan Augusto Saldivarą įkūrė donas Leiva, kurio garbei miestas neretai yra vadinamas. Jis įkūrė turgų prie svarbios kelių sankryžos. Vėliau ten išaugo gyvenvietė.
KK148
KK148 – krašto kelias, jungiantis Raseinius ir Radviliškį. Kelio ilgis – 63,06 kilometro. Šiame krašto kelyje yra dvi „juodosios dėmės“.
Maršrutas
miniatiūra|200px|left|Prie Tytuvėnų miniatiūra|200px|left|Tytuvėnų apylinkėse Kelias prasideda Raseiniuose, Maironio gatvėje. Eina per Raseinių, Kelmės ir Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Katauskiai, Šiluva, Roglaičiai, Tytuvėnai, Šedbarai, Šiaulėnai, Daugėlaičiai. Baigiasi Karčemų kaime, trišalėje sankryžoje su. Piečiau Katauskių kelias kerta Dubysą, prie Vaitkaičių ir Šiaulėnų dusyk kerta Šušvę, prie Karčemų kaimo kelią kerta Liepojos-Romnų geležinkelis.
Vincas Jokubynas
Vincas Jokubynas (1873 m. rugsėjo 29 d. Klinavas, Liubavo valsčius – 1958 m. vasario 15 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, buvo daraktorius. Už tai kalintas Kalvarijos kalėjime. 1895 m. emigravo į JAV.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1900 m. Nuo 1903 m. laikraščio „Katalikas“, 1908–1910 m. žurnalo „Tėvynė“, 1916–1917 m. laikraščio „Dirva“, 1922–1925 m. „Amerikos lietuvis“ redaktorius. 1907 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje centro valdybos pirmininkas. Dalyvavo Tėvynės mylėtojų draugijos, „Sandaros“ draugijos veikloje. Nuo 1934 m. Čikagoje talkino radijo „Margutis“ dviem lietuviškoms laidoms. 1941–1943 m. Lietuvai vaduoti sąjungos reikalų vedėjas.
Parašė publicistinių straipsnių, išvertė grožinės literatūros kūrinių, parengė lietuviškų kalendorių.
Liepojos rajonas
thumb|right|250px|Liepojos rajonas Latvijos žemėlapyje Liepojos rajonas buvo administracinio suskirstymo vienetas Kuržemėje. Ribojasi su Ventspilio rajonu, Kuldygos rajonu, Saldaus rajonu, Lietuva ir Baltijos jūra.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Blink-182
blink-182 (iš pradžių tik Blink) – pop punk grupė iš pietų Kalifornijos, JAV. 1992 m. Povėjuje, Kalifornijoje, ją suformavo Tom Delonge ir Mark Hoppus. Po tokių pankroko grupių kaip Green Day, The Offspring ir Rancid iškilimo, Blink pratęsė post-grunge pop-punk revoliuciją. Pirmasis grupės pavadinimas buvo Duck Tape.
Istorija
„Blink 182“ istorija prasideda 1992 m., kai kartu groti pradėjo Mark Hoppus (bosinė gitara, vokalas), Tom DeLonge (gitara, vokalas) ir Scott Raynor (būgnai). Iš pradžių grupė buvo pasivadinusi tiesiog „Blink“, tačiau vėliau viena airių techno grupė, tokiu pat pavadinimu, kreipėsi į vaikinus ir šiems teko pavadinimą pakeisti. Buvo daugybė gandų dėl skaičiaus 182 atsiradimo, tačiau iš tikrųjų, šis kombinacija gimė visiškai netikėtai ir buvo pasirinkta dėl gero skambėjimo.
Blink-182 pasižymi greita, melodinga punk muzika ir brutaliais dainų žodžiais, kurie pritraukė gerbėjų. 1993 m. pasirodė nepilnas grupės albumas „Fly Swatter“. Vėliau, 1994 m., išleidę diską „Buddha“, vaikinai pasirašė sutartį su „Grilled Cheese/Cargo“ įrašų firma ir po metų pasirodė albumas „Cheshire Cat“. Būtent tada įvyko konfliktas su panašiai pasivadinusia Airijos grupe ir vaikinai pasivadino „blink 182“. Nepaisant to, grupės populiarumas augo, o prie šo itin prisidėjo 1996–1997 m. įvykusios pasaulinės gastrolės kartu su „Pennywise“ ir „NOFX“ bei pasirodymai daugybėje riedlenčių, banglenčių bei snieglenčių vaizdo klipų. Trečiasis „Blink 182“ albumas, pirmasis su naujuoju vardu, pasirodė 1997 m. Jis vadinosi „Dude Ranch“. Pasirašę kontraktą su „MCA“ vaikinai 1999 m. vasarą išleido ketvirtąjį grupės studijinį darbą „Enema of the State“. Travis Barker, anksčiau grojęs grupėje „The Aquabats“, pakeitė Raynor. Po to, kai „Enema of the State“ buvo parduota daugiau nei keturi milijonai kopijų, trijulė išleido riboto tiražo diską „The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back)“ 2000 m. rudenį. Albume buvo galima rasti grupės radijo hitų gyvas versijas, pagardintas aštraus humoro, taip pat ir naują kūrinį, dainą „Man Overboard“. 2001 m. pavasarį pasirodęs albumas „Take Off Your Pants and Jacket“ parodė, jog grupė grįžta prie savo punk roko šaknų. Kiek didesnis subrendimas pasirodė 2003 m., kai leidybos kompanija „Geffen“ išleido diską „Blink 182“.
Atsikūrimas
2008 m. lapkričio 20 d. Travis Barker, kartu su draugu DJ AM (Adam Michael Goldstein) patyrė lėktuvo avariją, bet atsigavo po antrojo, bei trečiojo laipsnio nudegimų. Vėliau Markas savo blog’e rašė, kad po šio įvykio grupės jie pradėjo kalbėtis ir leisti laiką kartu, taip pat ir apie grupės atsikūrimą. 2009 m. vasario 9 d. grupės nariai patvirtino, kad jie gros kartu. T. Barker’is sakė: „Mes pratę grupėje groti kartu, todėl nusprendėme vėl groti kartu. „
Markutiškių dvaras
Mar­ku­tiškių dva­ras – buvęs dvaras dab. Kauno apskrityje (Markutiškiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Sta­ty­tas XIX a. pradžio­je. Pagrindinis dvarvietės statinys – me­di­nis 2 galų pa­sta­tas. Didelis kluo­nas vie­nu ga­lu rėmėsi į ište­ki­nių pušų šilą, ki­tu – į vie­nin­telį mūrinį pa­statą – ar­kli­des. Ne­to­lie­se bu­vo šešia­kampė bokš­tinė rūkyk­la, ku­me­ty­no tro­bos. 5 tvenkiniai su greta jų esančiomis apžvalgos kalvelėmis ir Neries intakas – Lokys (upelis). Pokario metais atnaujinta bei rekonstruota takų sistema, tilteliai ir lieptai per Lokio upelį. Gražiausias didysis tvenkinys, įrengtas užtvenkus Lokį. miniatiūra|220px|left|Prie dvarvietės
Markutiškių dvaro parkas
XIX a. II pusėje buvo įkurtas Markutiškių dvaro parkas. Parkas turtingas rūšiniu požiūriu. Vyrauja vietiniai medžiai ir krūmai (mažalapė liepa, paprastasis klevas, uosis, paprastoji pušis, eglė, paprastasis šermukšnis, blindė, juodalksnis, baltalksnis, paprastoji ieva, kalninė guoba, grauželinė gudobelė, vienapiestė gudobelė, baltasis gluosnis). Įvežtiniai – jazminai (darželinis jazminas, bekvapis jazminas, plaukuotasis jazminas), paprastoji alyva, geltonžiedis žirnmedis, baltažiedis vikmedis, pūslenis, uosialapis klevas, baltoji tuopa, pilkoji tuopa. Retesni egzotiniai medžiai – europinis maumedis, veimutinė pušis, sidabrinis klevas ir kt. (iš viso 21 rūšis). Daug retų egzotinių medžių žuvę. 1983 m. parengtas Markutiškio parko rekonstrukcijos ir sutvarkymo projektas (autorius – Kauno vandens ūkio projektavimo institutas). 1985 m. parkas saugomu valstybės. Nuo 1986 m. – vietinės reikšmės gamtos paminklas.
Alžyro herbas
thumb|200px|Alžyro herbas Alžyro herbas – vyriausybės naudojamas antspaudas, kurį priimta laikyti valstybės herbu. Jame pavaizduoti islamiški simboliai raudoni pusmėnulis ir penkiakampė žvaigždė. Už jų kalnų fone augalinių motyvų ir industrinių pastatų vaizdai. Kalne įkomponuotas tradicinis regiono simbolis – Fatimos plaštaka. Iš už kalno kyla auksinė saulė. Visus simbolius apjuosia užrašas – Liaudies demokratinė Alžyro respublika.
Istorija
thumb|125px||Prancūziškojo Alžyro herbas Alžyrą valdant Prancūzijai, šaliai buvo sukurtas pirmasis herbas, kuris buvo naudojamas nuo 1830 iki 1962 metų. Žaliame tradicinio herbinio skydo lauko centre auksinis pusmėnulis apsuptas trimis auksinėmis penkiakampėmis žvaigždėmis (2 skydo galvoje, 1 – papėdėje).
Atgavus nepriklausomybę Alžyro herbas atkartojo dabartinę Alžyro vėliavą. Skydas vertikaliai perskeltas į du žalią ir baltą laukus, kuriuose įkomponuoti raudoni pusmėnulis ir penkiakampė žvaigždė. Toks herbas naudotas 1962–1971 metais.
Simbolika
Kylanti saulė simbolizuoja naująją erą, augaliniai motyvai – žemės ūkį, pramoniniai pastatai – valstybės industrializaciją. Kalnai simbolizuoja Atlaso kalnų masyvą. Pranašo Mahometo dukros Fatimos plaštaka yra būdinga regionui.
Skyforger
„Skyforger“ – Latvijos folklorinio metalo muzikos grupė. Kartais pasirodo ir kaip liaudies muzikos grupė.
Biografija
Grupės priešistorės galima ieškoti devinto dešimtmečio pabaigoje, kai Pėteris prisijungė prie pankroko grupės „Bez greznības“. 1991 m., po grupės narių tarpusavio nesutarimų dėl muzikos stilių, „Bez greznības“ išsiskirstė ir Pėteris kartu su būgnininku Imantu Voveriu sukūrė grupę „Grindmaster's Death“. Grupėje be Pėterio ir Imanto buvo ir Edgaras „Žirgas“ (bosas), Linda Bece (fleita) ir Konstantynas Švedovas (balsas). 1995 m. Pėteris pradėjo labiau domėtis Latvijos istorija ir grupė pakeitė pavadinimą į „Skyforger“.
Pati pirmoji „Skyforger“ sudėtis buvo Pėteris Kvetkovskis (balsas), Edgaras „Žirgas“ Grabovskis (bosas), Imantas Voveris (būgnai), Linda Bėce (fleita), Konstantynas Švedovas (balsas) ir Martinš Petersonas (gitara). Šios sudėties buvo įrašytas albumas „On The Pagans’ Land“. Greitai Martinš Petersonas grupę paliko ir į jo vietą atėjo Viesturas Grynbergas. Buvo įrašyta daina „The Legend“ rinkiniui „Melnā piektdiena vol.2“. 1996 m. iš grupės išėjo Viesturas Grynbergas ir Konstantynas Švedovas, o atėjo gitaristas Richardas Skudrytis. Manoma, kad kaip tik tada, daugiausia dėl Rihardo susižavėjimo juoduoju metalu, grupė įgavo savo klasikinį skambėjimą.
Per vieną savaitę 1997 m. kovą grupė įrašė demoalbumą „Semigalls' Warchant“. Po įrašo grupę paliko Linda Bėce. Įrašas buvo išleistas 500 kopijų tiražu ir grupė jį išplatino pati savo jėgom. Įrašas buvo gana populiarus Europoje ir keliuose metalo žurnaluose jam buvo suteiktas titulas „Metų demoįrašas“. Netrukus „Skyforger“ pasirašė sutartį su „Mascot Records“ dėl trijų studijos albumų įrašymo.
1998 m. gegužę grupė įrašė savo pirmą studijos albumą „Kauja pie Saules“. Grupę palikus būgnininkui Imantui Voveriui, įrašui buvo pakviestas būgnininkas Karlis Jakubonis iš „Sanctimony“. „Skyforger“ leidosi į savo pirmą koncertinį turą „Baltic Thunder Tour“, po kurio grupės būgnininku tapo Edgaras Krūminš, kuris tuo pačiu metu grojo ir grupėje „Heresiarh“. Albumas išėjo spalio 26 d., o pristatytas buvo 1999 m. sausį Rygoje, klube „Kabata“.
Rugpjūtį grupė pradėjo darbą prie savo antro studijos albumo „Latviešu strēlnieki“. Įrašo metu dėl asmeninių ir muzikinių nesutarimų su Pėteriu grupę paliko gitaristas Richardas Skudrytis. Albumo įrašyme dalyvavo Karlis Jakubonis, Eva Goškina, Martinš Petersonas ir Maris Brensonas. Įrašymą pabaigė 2000 m. sausį, po kurio grupė pradėjo ieškoti naujo gitaristo. Buvo išklausyti keli pretendentai, tačiau nei vienas neatitiko grupės reikalavimų. Galų gale į grupę sugrįžo Skudrītis. Naujojo albumo pristatymas įvyko rugsėjo 15 d. klube „Kabata“.
2003 m. pabaigoje pasirašyta sutartis su „Folter Records“ ir balandžio 26 d. „Pērkoņkalve“ išleista CD versija. Balandį „Skyforger“ dalyvavo „Easter Tour“ koncertiniame ture Suomijoje, o vasarą įrašė liaudies muzikos albumą „Zobena Dziesma“, taip pat pasirodė VII „Under the Black Sun“ festivalyje Vokietijoje. Rugsėjo 21 d. Rygoje, festivalyje „Baltijas Saule 2“ įvyko oficialus „Pērkoņkalves“ pristatymas.
2004 m. vasarį „Skyforger“ buvo nominuoti Latvijos muzikos įrašų apdovanojimuose nominacijose „Geriausias roko albumas“ (Pērkoņkalve) ir „Geriausia roko daina“ (Kad Ūsiņš jāj). Nors apdovanojimo grupė negavo, tačiau pasirodė TV transliacijoje. Grupę vėl paliko Skudrytis, šįkart dėl asmeninių priežasčių. Į jo vietą atėjo buvęs „Heresiarh“ gitaristas Girtis Kliavinš. Grupę taip pat papildė liaudies muzikos instrumentalistas Kasparas Barbalas.
Metų pabaigoje grupė įrašė papildomas dainas „Semigalls' Warchant“ perleidimui. Buvo pasirašytos sutartys su „CD-Maximum“ dėl ankstesnių albumų platinimo CD versijose NVS ir Baltijos šalyse, taip pat „Folter Records“ – dėl albumų perleidimo plokštelėse.
2005 m. balandžio 18 d. galiausiai išėjo perleistas „Semigalls' Warchant“, kuris papildytas trimis dainomis. Viena iš jų (Uz Ziemeļkrastu) ilgą laiką laikėsi tarp radijo stoties „Radio SWH Rock“ populiariausių dainų.
2006 m. spalio 8 d. buvo oficialiai paskelbta, kas iš grupės išeina gitaristas Girtis Kliavinš ir į jo vietą sugrįžta Richardas Skudritis.
2009 m. kovo 11 d. grupė sudalyvavo viename iš didžiausių renginių Lietuvoje nepriklausomybės atkūrimo dienai atminti – „Tėvynei Tūkstantmetis“ kartu su „Thundertale“, „Diktatūra“, „Obtest“ ir „Månegarm“.
Alantos dvaras
Alantos dvaras – dvaras, esantis Alantos miestelyje (buv. Naujasodyje). Kompleksą sudaro neoklasicistiniai dvaro rūmai, XIX a. parkas (guobos, liepos, beržai, ąžuolai, ievos), pagalbiniai pastatai. Dvaro rūmuose įsikūrusi biblioteka, o joje nuo 1963 m. veikia kraštotyros muziejus.
Dvaro pastatai pastatyti XIX a. vid., XX a. keletą kartų restauruoti. Šiuo metu rūmai dar kartą restauruoti: meniškai išdažyta rūmų išorė, pakeistas skardos stogas ir langai, trinkelėmis išgrįstas takas ir kelias. Atkurtas parkas ir tvenkiniai, gražiai tvarkoma aplinka. Dažnai vyksta pokyliai. Dvaro rūmai ir parkas saugomi valstybės. Parke yra 3 tvenkinėliai.
Istorija
thumb|230px|left|Alantos dvaro parkas Dvaras minimas nuo XVI a., kai jį valdė Astikai. Jokūbas Astikas fundavo Alantos šv. Apaštalo Jokūbo bažnyčią. Vėliau Lenkijos ir Lietuvos valstybės karalius Steponas Batoras padovanojo Alantą savo bendražygiui Kasparui Bekešui de Kornyat (1520–1579 m.). Dvarą paveldėjo jo sūnus Gabrielius Bekešas. 1598 metų inventoriuje išvardinti šie Alantos dvaro valsčiai ir kaimai:
Nuo XVII a. pradžios Alanta apie 230 metų priklausė Radviloms. Lietuvos Didysis etmonas Kristupas Radvila domėjosi alchemija ir į Alantos dvarą buvo pasikvietęs žymų alchemiką ir magą Mykolą Sendzivojų (Michał Sędziwój arba Michael Sendivogius). 1828 m. Alantos dvarą nusipirko Tadas Pac-Pomarnackis, jį paveldėjo sūnus Aleksandras, vėliau – šio sūnus, taip pat Tadas. 1853 m. Pac-Pomarnackiai pasistatė išskirtinius italų vilos stiliaus dvaro rūmus su apžvalgos bokštu, apie 1870 m. pertvarkė parką. Rūmuose jie sukaupė daug stilingų baldų, meno kūrinių, vertingų keramikos dirbinių. Kiekviena iš menių buvo įrengta skirtingu stiliumi – vienoje dominavo Liudviko XIV, kitoje – Liudviko XV, trečioje – bydermeierio stilius, buvo ir kinų stiliaus Tolimųjų Rytų kambarys. Rūmuose ant sienų kabojo daug paveikslų, giminės bei Lenkijos ir Lietuvos valstybės karalių portretų, kilimų, meniškų lėkščių. I pasaulinio karo metais Tadas Pac-Pomarnackis išvyko į užsienį, ir dvaras buvo išgrobstytas.
Miškinis prūsokas
Miškinis prūsokas (Ectobius sylvestris) – tarakonų rūšis, natūraliai paplitusi Eurazijoje, įveista Šiaurės Amerikoje. Sutinkamas Lietuvoje.
Kūnas 5–6 mm ilgio, pilkai arba geltonai rudos spalvos.
Gyvena miškuose, aktyvus dieną, labai judrus. Miškinis prūsokas minta skroblo, ąžuolo lapų puvenomis.
Eglinis (Lenkijos ežeras)
Eglinis  – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje. Tai vandens telkinys su ganėtinai sunykusiu krantu ir keliomis įlankomis. Ežero krantai ganėtinai statūs, keimo formos ir apaugę mišriaisiais ir plačialapiais miškais. Tai eutrofinis ežeras, bet kai kuriose vietose auga nendrės ir makrofitai. Ežero vanduo švarus ir skaidrus, dugne yra akmenų ir dumblo. Ežero rytuose teka upokšnis, kuris jungiasi su Kopanės ežeru. Ežeras yra 185,1 m virš jūros lygio. Pagal 2003 m. atliktus ežero vandens tyrimus, ežero vanduo priskirtas II švaraus vandens klasei. Lenkijos fiziografinių vietovardžių komisija pateikė oficialų ežero pavadinimą, kaip Jegłówek, tačiau kai kur ežeras vis dar užrašomas ar vadinamas Jeglówek.
21 (skaičius)
Matematikoje
21 priklauso Fibonačio sekai.
Moksluose
Skandžio atominis numeris yra 21.
Kazachstano vyrų futbolo rinktinė
Kazachstano vyrų futbolo rinktinė – Kazachstano atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kazachstano futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Mažieji Liautai
Mažieji Liautai arba Sergejevas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Сергеево) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Lautjai prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Skrumbainių valsčiaus palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės apylinkės kaimas.
Alžyro himnas
Alžyro himnas yra Kassaman (arab. نشيد وطني جزائري, ) – valstybinis Alžyro himnas.
Adaptuotas 1963 m. iškart po nepriklausomybės nuo Prancūzijos atgavimo.
Žodžius parašė Mufdi Zakaria 1956 m., muziką – egiptiečių kompozitorius Mohamed Fawzi.
Robin George Collingwood
Robinas Džordžas Kolingvudas (, 1889 m. vasario 22 d. Kartmelis, Lankašyro grafystė – 1943 m. sausio 9 d. Konistonas, Lankašyro grafystė) – anglų filosofas, istorikas, archeologas. Vienas žymiausių senovės Britanijos tyrinėtojų.
Biografija
Baigė Oksfordo universitetą. 1912–1919 m. Oksfordo universiteto dėstytojas, nuo 1935 m. profesorius. 1934 m. Britų akademijos narys.
Mokslinė veikla
Collingwoodo įsitikinimui, kad "visa istorija yra minties istorija" įtaka darė tų laikų Italijos idealistai. Collingwoodas skiria žmogaus veiksmus, kuriuose galima pažinti iš veikiančiojo minčių "vidaus", nuo natūralių įvykių, kurie suprantami tik jų "išorės" arba išorinio pasireiškimo sąvokomis. Žmogaus veiksmai aiškintini individualaus veikėjo motyvais bei intencijomis. Priežastiniai ir į dėsnius panašus aiškinimai tinka tik pasikartojantiems gamtos įvykiams. Kadangi žmonės yra save apibrėžiantys gyvūnai, jų istorijos neįmanoma nustatyti pastovios atskaitos taškų ir prasmių sistemos, analogiškos gamtos mokslų koncepcijoms. Kritikavo empirinę psichologiją ir analizavo religiją kaip pažinimo formą. Veikale „Speculum Mentis“ (1924) pabrėžė proto vienybę kultūros filosofijoje, skyrė 5 patyrimo formas – menas, religija, mokslas, istorija ir filosofija. Knygose „Esė apie filosofijos metodą“ ir „Esė apie metafiziką“ pateiktas civilizacijos prigimties prielaidas siūlė įvertinti metafiziniais tyrinėjimais.
Arktis
thumb|280px|Arktikos žemėlapis
Arktis (arba Arktika) – sritis aplink Šiaurės ašigalį, sudaryta iš Arkties vandenyno ir trijų aplinkinių žemynų (Azijos, Europos ir Šiaurės Amerikos) pakraščių.
Pavadinimo kilmė
Keliaujant į šiaurę dangaus skliauto šiaurinis polius vis labiau kyla virš horizonto, t. y. kyla Poliarinė žvaigždė ir gretimos žvaigždės. Šios žvaigždės sudaro du žvaigždynus – Didžiuosius ir Mažuosius grįžulo ratus. Kadangi daugelyje europiečių kalbų šie du žvaigždynai vadinami Didžiąja Loke ir Mažąja Loke, tai graikai šiaurės kraštą pavadino Arktika (graikų k. άρκτος 'meška'). Kita hipotezė teigia, kad meškos graikams buvo labiau sutinkamos keliaujant į šiaurę, t. y. link Arkties.
Ribos
thumb|280px|Arkties teritorija, į šiaurę nuo Šiaurės poliaračio ribos. Geografiškai Arkties regionui priklauso Arkties vandenynas ir jame esančios salos, bei šiaurinės Šiaurės Amerikos, Azijos ir Europos žemynų dalys. Nėra aiškaus sutarimo, kiek Arktis toli tęsiasi į pietus. Iš biologijos mokslo perspektyvos, Arktis baigiasi pradėjus augti pirmiesiems medžiams (į pietus nuo medžių ribos), tačiau nėra aišku, kaip vertinti pereinamuosius ruožus. Astronominis apibrėžimas teigia, kad Arktimi galima vadinti teritoriją, kurioje saulė nenusileidžia per vasaros saulėgrįžą ir nepakyla per žiemos saulėgrįžą, t. y. esanti į šiaurę už Šiaurės poliaračio. Vertinant klimatą, Arktis yra teritorija aplink Šiaurės ašigalį su poliariniu klimatu. Jame metų vidutinė temperatūra žemesnė už 0 °C, o šilčiausio vasaros mėnesio vidutinė temperatūra neviršija 10 °C. Mažiausiai aiškūs kultūriniai ir politiniai Arkties teritorijos apibrėžimai. Tikslaus sutarimo nėra priėjusi ir Arkties taryba. Skirtingi jos darbiniai komitetai Arkties ribas brėžia skirtingai.
Gamta
Šiaurės ašigalį supa milžiniški ledynai, didesni už Europą. Diduma šių niekada neištirpstančių ledlaukių plūduriuoja Arkties vandenyno paviršiuje. Vasarą ledo plotas sumažėja. Nuo žemyninių ledynų (pvz., Grenlandijos) atitrūkę dideli luitai sudaro ledkalnius. Žiemą, kai temperatūra gali nukristi iki -60 °C, ledynų plotas vėl padidėja. Nepaisant atšiaurių klimato ir gyvenimo sąlygų, Arktyje puikiai prisitaikę gyventi žinduoliai baltieji lokiai, vėpliai ir ruoniai. Be to, tūkstančius metų čia gyvena žmonės: Šiaurės Amerikoje – eskimai, Europoje – lapiai.
Per paskutiniuosius metus Arkties ledynai sumažėjo ir yra požymių, kad vasarą visiškai ištirpsta. Manoma, kad tai vyksta dėl su pasauliniu atšilimu siejamo Žemės atmosferos temperatūros didėjimo. Ledynų tirpimas gali pakelti pasaulinį jūros lygį, taip pat turi neigiamas pasekmes vietinei gyvūnijai bei vietiniams žmonėms, kurių buitis smarkiai priklauso nuo regiono gyvūnų. Gamtosaugos organizacijų teigimu baltiesiems lokiams ledynų tirpimas kelia išnykimo grėsmę, nes mažėjant plotui, mažėja ir galimybės susimedžioti maisto.
Arkties tyrinėtojai
Laikoma, kad vienas pirmųjų 325 m. pr. m. e. pasiekęs šiaurines Europos platumas buvo senovės graikų keliautojas, geografas ir astronomas Pitėjas. Viduramžiais į Arkties platumas pirmieji ėmė keliauti vikingai, tarp jų Otaras iš Halogalando, nukeliavęs iki Baltosios jūros. Maždaug nuo XII a. Arkties salas ir jūras pasiekė pomorai, atradę ir Šiaurės jūrų kelią į Sibirą. Po pirmųjų didžiųjų geografinių atradimų ir Renesanso laikais išaugus kartografijos lygiui, pradėtas ieškoti šiaurinis jūrų maršrutas, jungiantis Atlanto ir Ramujį vandenynus. 1497 m. italų jūreivis ir keliautojas Giovanni Caboto išplaukė iš Bristolio, ieškodamas jūrų kelio į Aziją. Kelionę jis baigė Šiaurės Amerikos žemyne. Prancūzų keliautojui Jacques Cartier atradus Šv. Lauryno upę Arkties tyrinėjimai ypač suintensyvėjo.
Saga (literatūra)
Parašytos prozos stiliumi, panašios į epą. Sagų eilutės dažniausiai rašomos aliteracijos būdu, posmais arba kaip vientisas eilėraštis. Visi pasakojimai, išskyrus legendines, šventųjų, vyskupų sagas bei išverstus arba naujai pagal sagas parašytus romanus, dažniausiai realistiniai. Sagos kartais būna romantizuotos ir fantastinės, bet visada nagrinėja artimas skaitytojui problemas.
Kontekstas
left|thumb|[[Njáls saga ištrauka iš Möðruvallabók (AM 132 folio 13r) apie 1350 m.
Pasakojimų yra įvairių: apie karalius (pvz., Heimskringla), paprastus žmones (pvz., Bandamanna saga) ir didingus personažus (pvz., Egils saga). Sagose aprašomi kai kurių Skandinavijos šalių istoriniai įvykiai (pvz., paskutinis Hervarar saga skyrius). Jose taip pat minimos Britų salos, šiaurės Prancūzija bei Šiaurės Amerika. Kelionių į Šiaurės Ameriką (dabartinė Kanada) pasakojimai buvo pripažinti tikrais visai neseniai, XX a. pradžioje.
Dauguma islandų sagose aprašytų istorijų vyko 930–1030 metais, šis laikotarpis islandų istorijoje dar vadinamas söguöld – sagų amžiumi. Dažniausiai jos buvo užrašomos nuo 1190 iki 1320 m. Kai kurios ilgą laiką prieš užrašant egzistavo kaip žodinė tradicija, kitos buvo sukurtos nesiremiant tikrais įvykiais, o kai kurių sagų šaltiniai yra žinomi: pavyzdžiui, karaliaus Sveriro sagos autorius buvo susitikęs su karaliumi ir jį panaudojo kaip įkvėpimo šaltinį.
Klasifikavimas
thumb|[[Snorri Sturluson portretas, sukurtas Christian Krohg. Iliustracija skirta Heimskringla 1899-ųjų leidimui.]] Skandinavų sagos įprastai skirstomos į: karalių sagas (Konungasögur), islandų sagas (Íslendinga sögur), islandų apsakymus (Íslendingaþættir), tuometines sagas (Samtíðarsögur arba Samtímasögur), legendines sagas (Fornaldarsögur), riterių sagas (Riddarasögur) bei „Grenlandų sagą“ (Grænlendingasögur), šventųjų sagas (Heilagra manna sögur) bei vyskupų sagas (Biskupa sögur). thumb|Dronning Ragnhilds drøm (Karalienės Ragnhildos sapnas) iš Snorre Sturlassons Kongesagaer, sukurta [[Erik Werenskiold, maždaug 1899 m.]] Karalių sagose aprašyti Skandinavijos karalių gyvenimai. Jos buvo kuriamos nuo XII iki XIV a. Islandų sagos (Íslendinga sögur) buvo parašytos XII–XIV a. ir yra sudarytos iš herojiškų pasakojimų apie didžias Islandijos šeimas, gyvenusias 930–1030 metais. Šios sagos yra vienos iš labiausiai vertinamų klasikos pavyzdžių, tarp jų ir: Njáls saga, Laxdæla saga bei Grettis saga. Islandų apsakymai savo turiniu yra panašūs į Íslendinga sögur. „Tuometinių sagų“ pasakojimai vyksta XII a. bei XIII a. Islandijoje ir buvo parašyti netrukus po įvykių, kuriuos jie aprašo. Dauguma jų saugomi rinkinyje pavadinimu Sturlunga saga, nors kai kurie yra saugomi atskirai, pvz.: Arons saga Hjörleifssonar. Legendinės sagos yra tolimos istorijos bei mitų ar legendų mišinys. Jos skirtos gyvybingiems pasakojimams bei pramogoms. Islandai didžiavosi skandinavų didvyriška istorija bei pagoniška praeitimi. Riterių sagos sudaro lotynų pseudoistorinių raštų bei prancūziškų epų vertimai, taip pat ir pačių skandinavų sukurti panašaus stiliaus kūriniai.
Nors sagos įprastai yra anonimiškos, XIV a. atsiradęs savitas literatūrinis judėjimas apima sagas, daugiausiai religinėmis temomis, kurių autorius galima identifikuoti bei kurios pasižymi lotynišku stiliumi. Šis judėjimas, susijęs su šiaurės Islandijos Holaro vyskupija, yra vadinamas Šiaurės Islandijos Benediktino Judėjimu (Norðlenski Benediktskólinn).
Dabartinis naudojimas
„Saga“ tai iš senovės skandinavų arba islandų kalbos kilęs žodis (šiuolaikinėje islandų bei švedų kalboje saga reiškia „pasakojimas“). Žodis saga yra giminingas angliškajam žodžiui say. Daugelis islandų kalboje randamų reikšmių yra maždaug lygūs reikšmėms „kažkas pasakyta“ arba „proziškas pasakojimas“, šiek tiek panašus į „pasakojimas“, „pasaka“ arba „istorija“. Per šimtmečius žodis saga įgijo platesnę reikšmę. Šiuolaikinė švedų bei danų kalbos apibūdina jį kaip netikras arba epinis kūrinys. Folksaga švedų ir danų kalbose reiškia liaudiška pasaka, nežinomo autoriaus pasaka. Konstsaga yra švediškas terminas, skirtas žinomo rašytojo (pvz.: Hanso Kristiano Anderseno ar Astridos Lindgren) pasakai apibūdinti, o danai ir norvegai vartoja terminą eventyr ('nuotykis').
Saga taip pat gali būti ir fantastinis kūrinys. Dž. R. R. Tolkino „Žiedų valdovo“ serija buvo Åke Ohlmarks‘o išversta į švedų kalbą ir pavadinta Sagan om ringen („Žiedo saga“). 2004 metų vertimo pavadinimas buvo pažodžiui išverstas iš originalo Ringarnas herre. Islandų žurnalistas Þorsteinn Thorarensen (1926–2006) išvertė kūrinį ir pavadino jį Hringadróttins saga („Žiedų valdovo saga“)
Farerų kalboje šis žodis, paveiktas U raidės umliauto, pavirto søga bei įgavo platesnę reikšmę. Be saga, žodis taip pat apima tokius terminus kaip istorija, pasaka arba pasakojimas. Nors sagose dažniausiai pasakojama apie vyriškus pagrindinius veikėjus, kaip pvz.: „Beovulfe“, Die Saga von Frau Vorherrschaft, išvertus į lietuvių kalbą „Ponios namų saga“, pasakojama apie moterišką pagrindinę veikėją.
Šaltiniai
Pirminiai: Antriniai:
Papildoma medžiaga
Norvegiškai:
Autoklavas
miniatiūra|Autoklavas Autoklavas – slėginis prietaisas, skirtas medžiagoms ir įrankiams sterilizuoti, kaitinant tirpalus virš jų virimo temperatūros. Išrastas 1879 m. prancūzų mikrobiologo Charles Chamberland. Taip pat vadinamos ir pramoninės mašinos, kuriose medžiagos apdirbamos naudojant aukštą temperatūrą ir slėgį.
Autoklavai plačiai naudojami mikrobiologijoje, medicinoje, veterinarijoje, metalų pramonėje, maisto gamyboje (konservavimas sterilizuojant).
Kirkūnėliai
Kirkūnėliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rokiškio, piečiau Kirkūnų.
Johnny Weir
2010 m. JAV dailiojo čiuožimo čempionate jis iškovojo teisę atstovauti JAV Olimpinėse žaidynėse. 2010 m. žiemos olimpiadoje Weir užėmė 6-ąją vietą.
2010 m. balandį ISU reitinge jis užėmė 12-ą vietą pasaulyje.
Anglų kalbos fonologija
Anglų kalbos fonologija – anglų kalbos garsų ir jų tarpusavio santykių tyrimas. Fonologija, būdama viena iš kalbotyros šakų (greta morfolologijos, sintaksės, pragmatikos) daugiausia dėmesio skiria fonemoms. Šiame straipsnyje trumpai apžvelgiami pagrindiniai anglų kalbos fonologijos aspektai.
Dialekto ir akcento santykis anglų kalbos fonologijoje
Anglų kalba turi didelį skaičių įvairių daugiau ir mažiau paplitusių nacionalinių, vietinių ir socialinių grupių dialektų, kurie skiriasi tarimu, gramatinėmis konstrukcijomis ir leksika. Fonologija daugiausiai dėmesio skiria tarimo ir fonetinėms ypatybėms. Šiame straipsnyje daugiausia remiamasi Received Pronunciation standartu, vartojamu Jungtinėje Karalystėje ir pasitelkiamu dėstant anglų kalbą kaip užsienio kalbą daugelyje pasaulio valstybių. Kaip opozicija Received Pronunciation, dažnai pristatomas Šiaurės Amerikoje vartojamas standartas Gerneral American. Kiti geriau žinomi nacionaliniai dialektai yra australietiškoji, airių, indų, Pietų Afrikos anglų kalba.
Anglų kalbos fonemos
Fonema – mažiausias reikšminis kalbos sistemos vienetas, padedantis atskirti žodžius. Anglų kalboje yra fonemų, reiškiančių balsius, priebalsius ir dvigarsius. Dauguma fonemų turi įvairių fakultatyvinių variantų – alofonų. Fonemas įprasta žymėti naudojant Tarptautinio fonetinio alfabeto (IPA) žymenis, įterpus juos tarp pasvirųjų brūkšnių. Kelios prasmingai sujungtos fonemos sudaro fonologinį segmentą, dažniausiai skiemenį. Segmentai taip pat žymimi IPA simboliais, tik paprastai įterpti į laužtinius skliaustus.
Anglų kalbos balsiai
Received Pronunciation standarte yra 20 balsius reiškiančių fonemų, General American - 14 - 16. Tas pats balsis gali būti tiek ilgasis, tiek ir trumpasis. Dviejų balsių samplaikos - dvibalsiai - anglų kalboje taip yra. Kaip ir daugelyje indoeuropiečių kalbų, anglų kalbos garsai pagal liežuvio padėtį burnos priekio atžvilgiu artikuliacijos proceso metu, gali būti skirstomi į priešakinės, vidurinės ir užpakalnės eilės balsius. Pagal liežuvio padėtį minkštojo ir kietojo gomurio (burnos stogo) atžvilgiu, jie gali būti skirstomi į uždaruosius (kai atstumas labai nedidelis), pusiau atvirus (kai atstumas kiek didesnis) ir atvirus (kai liežuvis nusileidžia gana dideliu atstumu). Žemiau pateiktose lentelėse parodytos susistemintos balsius reiškiančios fonemos, pasitaikančios dviejuose labiausiai paplitusiuose anglų kalbos variantuose:
Priebalsiai
Anglų kalboje yra 24 priebalsiai. Pagal artikuliacijos būdą juos galima skirstyti į lūpinius (bilabilianius; juos tariant, suglaudžiamos viršutinė ir apatinė lūpos), lūpinius–dantinius (labiodentalinius; juos tariant, kontaktuoja viršutiniai priekiniai dantys ir apatinė lūpa), dantinius (juos tariant, liežuvio galiukas įsparaudžiamas tarp dantų), alveolinius (juos tariant, liežuvio galiukas liečia alveoles), postalveolinius (juos tariant, liežuvio galiukas tik šiek tiek užkliudo alveoles), palatalinius (liežuvis paliečia kietąjį gomurį), velarinius (liežuvis paliečia minkštąjį gomurį), gerklinius (realizuojasi netoli balso stygų). Pagal tai, kaip tariant priebalsį, jis sutinka kliūtį ir kur realizuojasi, galima priebalsius skirstyti į nosinius, sprogstamuosius (plozyvus), afrikatas, šnypščiamuosius (frikatyvinius), aproksimantus, lateralinius. Priebalsius reiškiančios fonemos parodytos lentelėje:
Priebalsiai turi nemažai alofonų. Žemiau pateikiami dažniausiai pasitaikantys alofonizacijos variantai:
Raseinių Šaltinio progimnazija
Raseinių Šaltinio progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseiniuose, Ateities g. 23, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190106171.
Filialai: Nuo 2013 m. gegužės 30 d., mokykloje veikia mokinių televizija „Šaltinio TV“.
Istorija
Mokykloje veikia Konsultacinis centras, kuriame padedama mokiniams, turintiems mokymosi sunkumų.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Microsoft
miniatiūra|Buveinė [[Vilnius|Vilniuje]]
Microsoft Corporation (NASDAQ indeksas MSFT) – JAV programinės ir techninės įrangos gamintojas, kurio pagrindinė būstinė yra Redmonde (Sietlo rytinis priemiestis), Vašingtono valstijoje. Tai didžiausia pasaulyje programinės įrangos gamintoja, 2006 metais kompanijoje dirbo daugiau kaip 71 000 žmonių. 2008 metais kompanijoje dirbo 89 809 žmonių 105 valstybėse. Tai viena vertingiausių kompanijų pasaulyje, kurios rinkos kapitalizacija 2022 sausio mėn. siekė 2 trln. JAV dolerių.
Produkcija
Populiariausias „Microsoft“ gaminamas produktas – Microsoft Windows operacinių sistemų grupė. Taip pat plačiai yra paplitę biuro programų paketas Microsoft Office ir naršyklė Internet Explorer.
Istorija
Kompanija „Micro-soft“ įkurta 1975 metais Albukerkėje, Naujosios Meksikos valstijoje, siekiant kurti ir parduoti BASIC programavimo kalbos interpretatorių Altair 8800 kompiuteriams. Ją įkūrė Bilas Geitsas (Bill Gates) ir Polas Alenas (Paul Allen), prieš tai kartu turėję kompaniją „Traf-O-Data“. Pavadinimas kilo iš žodžių junginio „microcomputer software“. Pirmą kartą šis pavadinimas paminėtas Bilo Geitso laiške P. Alenui 1975 m. lapkričio 29 d. Pavadinimas „Microsoft“ (be brūkšnelio) tapo registruotu prekės ženklu 1976 m. lapkričio 26 d. Antras kompanijos kurtas produktas buvo Fortran kalbos kompiliatorius CP/M mašinoms, išleistas 1977 m. rugpjūtį. Vėliau leistas COBOL kalbos kompiliatorius.
Svarbus „Microsoft“ kompanijai laikotarpis buvo aštuntojo dešimtmečio pabaiga, kai „IBM“ planavo įeiti į asmeninių kompiuterių rinką su IBM PC. Tuo metu IBM atstovai domėjosi „Microsoft“ BASIC kalba bei operacine sistema, tačiau „Microsoft“ neturėdami operacinės sistemos nukreipė juos į CP/M gamintojus, bet šie nesutiko su „IBM“ sąlygom, todėl „IBM“ grįžo pas „Microsoft“, kurie licencijavo QDOS (Quick and Dirty Operating System) ir pardavė ją „IBM“. Vėliau „Microsoft“ nusipirko visas teises į QDOS už 50 000 JAV dolerių bei pervadino produktą į MS-DOS (Microsoft Disk Operating System).
Devintojo dešimtmečio pradžioje daugeliui kompiuterių gamintojų kopijuojant IBM PC, „Microsoft“ pradėjo agresyvią pardavimų gamintojams politiką, taip užsitikrindami nemažą rinkos dalį.
1986 m. vasarį „Microsoft“ persikėlė į Redmondą, kur šiuo metu kompanijos būstinę sudaro pastatai, kurių bendras plotas – 750 000 m², čia dirba apie 28 000 darbuotojų.
2019 m. balandį „Microsoft“ tapo trečiąja įmone (po „Apple“ ir „Amazon“), kurios vertė (bent jau trumpam) viršijo trilijoną JAV dolerių.
Lietuvoje
2003 metais „Microsoft“ įsteigė savo atstovybę Lietuvoje – UAB „Microsoft Lietuva“. Pagrindinės jos veiklos kryptys – programinės įrangos platinimo organizavimas ir IT paslaugų teikimas.
Konkurentai
Dėl didelio „Microsoft“ parduodamų bei gaminamų programinės ir aparatūrinės įrangos produktų kiekio su šia korporacija konkuruoja labai daug kompanijų bei laisvos programinės įrangos gamintojų, tarp jų duomenų bazių sistemų gamintojai „Oracle“, „IBM“, „PostgreSQL“ ir „MySQL“; operacinių sistemų gamintojai „Sun Microsystems“ (Solaris OS), „IBM“ (įvairios OS Linux pagrindu), „Novell“ (Suse Linux OS), „Redhat“, „Canonical Ltd.“ (Ubuntu OS); biuro programinės įrangos gamintojai „SUN“ (StarOffice biuro paketas), laisvas OpenOffice.org biuro paketo projektas, Corel (WordPerfect Office biuro paketas); interneto naršyklių bei el. pašto programų gamintojai „Mozilla“ korporacija, „Opera Software“ ir t. t.
Lambarė
Lambarė  – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, Didžiojo Asunsjono aglomeracijoje, prie pietinio Asunsjono miesto pakraščio. Išsidėstęs kairiajame Paragvajaus upės krante, priešais Pilkomajo žiotis.
Verčiamasi prekyba, smulkia pramone, daugelis gyventojų dirba sostinėje. Yra bažnyčia (pastatyta 1846 m.), didelės kapinės, keli viešbučiai, mokyklos, sporto centrai ir kt.
Istorija
Vietovės pavadinimas kilo iš gvaranių kalbos, nuo žodžio El Ambaré, reiškiančio „šešėlių kraštas“ (dėl nuo gretimos kalvos krentančio šešėlio). Ilgą laiką tai buvo kaimiška vietovė, kurioje verstasi žemdirbyste. Tačiau plečiantis Asunsjonui Lambarė buvo urbanizuota. 1962 m. buvo sukurta Lambarės savivaldybė.
Montosursas
thumb|250px|right|„Velnio Danties“ uola Montosurso masyve Montosursas (Mont-Aux-Sources) – kalnagūbris Afrikoje, aukščiausia Drakeno kalnų dalis. Šis Amfiteatru vadinamas aukštas pusratis – skardinga Montosurso, pelkėto ir migloto plokščiakalnio su išsišovusia 3200 m viršukalne, riba.
Montosurse trykšta skaidrūs kaip krištolas šaltiniai. Čia prasideda Tugelos ir Oranžinė upės. Šaltiniai ir paskatino du prancūzų misionierius pavadinti kalną Montaux-Sources – šaltinių kalnu. Sotų tauta jį praminė Phofung – kalnų vieta. Misionieriai, tyrinėję plynaukštę 1836 m., pastebėjo, kad čia prasideda pagrindinės upės, vienos jų teka į Atlantą, kitos – į Indijos vandenyną.