cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michailas Jaroslavičius Narsusis
Biografija
Pagarsėjo drąsa. 1248 m. išvijo iš Vladimiro savo dėdę Sviatoslavą ir pirmasis iš Maskvos kunigaikščių tapo Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu, nominaliu Rusios siuzerenu. Netrukus žuvo prie Protvos upės kautynėse su lietuviais, paskutinis mūšyje žuvęs Rusios didysis kunigaikštis. Po jo mirties Maskvos kunigaikštystė vėl prijungta prie Vladimiro kunigaikštystės.
Michailas Jaroslavičius Šventasis
Michailas Jaroslavičius (, 1271 m. arba 1272 m. – 1318 m. lapkričio 22 d.) – 1304–1318 m. Vladimiro kunigaikštis, 1285–1318 m. didysis Tverės kunigaikštis.
Biografija
Tėvas Jaroslavas Jaroslavičius, motina Ksenija. Žmona Ana Kašina, vaikai: Fedora, Dmitrijus Michailovičius Tveriškis, Aleksandras Michailovičius, Vasilijus Michailovičius Kašinskis, Konstantinas Michailovičius Tveriškis
Valdymas
1286 m. kariavo su Tverę puolančiais lietuviais. 1304 m. iš Aukso ordos chano gavo jarlyką būti Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu – nominaliu Rusios valdovu. Pirmasis iš rusų kunigaikščiu pradėjo tituluotis Rusios didžiuoju kunigaikščiu. Nuo 1304 m. kovojo su Maskva. 1317 m. chanas Uzbekas didžiojo kunigaikščio jarlyką davė Maskvos kunigaikščiui Jurijui Danilovičiui, kuris buvo vedęs chano seserį. 1317 m. gruodžio mėn. Michailas Jaroslavičius sumušė pastarojo kariuomenę, dėl to buvo iškviestas į ordą teisman, kur buvo nužudytas Jurijaus Danilovičiaus tarnų. Stačiatikių bažnyčios 1549 m. kanonizuotas, Tverės globėjas.
K Beerschot VA
K. Beerscht V.A., o ankstesniais metais žinomas KFCO Beerschot Wilrijk pavadinimu – Belgijos futbolo klubas iš Antverpeno priemiesčio Wilrijk.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m. kai buvo įkurtas Football Club Wilrijk.
KFCO Beerschot Wilrijk (2013 m.)
Po to, kai bankrutavo kaimyninis KFC Germinal Beerschot klubas (2013) m., kad pritrauktų jo gerbėjus, klubas pakeitė pavadinimą.
Iš mėgėjiško lygmens sparčiai kilo ir pateko į „Proximus“ lygą (antrą pakopą).
Beerschot (nuo 2019 m.)
2019 m. klubas pakeitė pavadinimą į Beerschot. Pakito ir klubo logotipas. Rungtyniavo B klasėje (antroje pakopoje). Liko penktoje vietoje, tačiau iškovojo paaukštinimą ir po sezono buvo perkelti į aukščiausią lygą.
2020–2021 m. sezone pateko į aukščiausią divizioną. Debiutiniame sezone užėmė devintą vietą.
2021–2022 m. elito divizione liko septynioliktoje vietoje. Žaidė pereinamąsias rungynes ir jose pralaimėjo. Po sezono perkelti į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. rungtyniavo B klasėje (antroje pakopoje).
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. birželio 27 d.
2019 m. FIDE Didžiojo prizo varžybos
2019 m. Didžiojo prizo varžybų formatas
Didžiojo prizo varžybas sudarė 4 turnyrai, kurie įvyko 2019 metais. Juose, praėję atranką, dalyvavo 24 šachmatininkai. Kiekvienas jų turėjo pasirinkti, kuriuose trijuose iš keturių turnyrų jis norėtų dalyvauti, tačiau FIDE buvo pasilikusi teisę, prie tam tikrų aplinkybių, šį pasirinkimą koreguoti.
Didžiojo prizo nugalėtojas ir antrą vietą užėmęs žaidėjas patenka į 2020 m. kandidatų turnyrą. Trečią vietą pagal balų sumą užėmęs dalyvis lieka pretendentu į kandidatų turnyrą, jei ten atsirastų laisva vieta.
Žaidėjų atranka
Žaidėjų atranka į Didžiojo prizo varžybas skyrėsi nuo prieš tai vykusių. Didžioji dalis žaidėjų buvo atrinkti iš sudaryto vidutinio paskutinių metų FIDE reitingo sąrašo ir tik vieną dalyvį, laikantis tam tikrų sąlygų,  pateikia  turnyro organizatorius. 20 dalyvių buvo atrinkti pagal aukščiausią vidutinį reitingą, apskaičiuotą pagal pasirodymą varžybose, iš 12-kos FIDE standartinių šachmatų reitingo sąrašų: nuo 2018 vasario mėn. iki  2019 sausio mėn. Tuo atveju, jei reitingai lygūs, įvertinimui imami reitingai, apskaičiuoti dviejų dešimtųjų tikslumu. Jei ir tie skaičiai vis dar lygūs, lemia bendras sužaistų reitinguotų partijų skaičius visuose 12-koje vidutinio reitingo skaičiavimo periodų: patenka žaidėjas, turintis didesnį tokių partijų skaičių.
Žaidėjas, kuris nebuvo atžymėtas (nebuvo aktyvus) bent viename iš 12-kos FIDE standartinio reitingo sąrašų (nuo 2018 vasario mėn. iki 2019 sausio mėn.)   netinka dalyvauti atrankoje.
Didžiojo prizo turnyro organizatorius gali įtraukti į varžybas vieną žaidėją. Tas pats žaidėjas gali būti kviečiamas ir į kitą Didžiojo prizo turnyrą.
Tuo atveju, jei tas pats žaidėjas buvo kviestas dalyvauti trijuose turnyruose, jo balai, kaip ir likusių žaidėjų, yra sumuojami.
Organizatoriaus atrinktas žaidėjas turi turėti  vidutinį  12-kos mėnesių reitingą, bent du kartus patenkantį  į  šimto geriausių pasaulio šachmatininkų reitingų sąrašus.
Bet kuris žaidėjo, patekusio pagal vidutinį reitingą pakeitimas: dėl jo atsisakymo dalyvauti, neatvykimo ir t. t. vykdomas, parenkant žaidėją  iš  2018 vasario - 2019 m. sausio mėn. vidutinio reitingo sąrašo.
Jei tenka keisti organizatoriaus atrinktą žaidėją, pastarajam atsisakius dalyvauti turnyre, ar kitų priežasčių, organizatorius turi parinkti kitą dalyvį, atitinkantį aukščiau pateiktus reikalavimus.
Piniginiai prizai
Turnyro prizinio fondo ir balų paskirstymas turnyro dalyviams.
Žaidėjui, be papildomų greitųjų partijų laimėjusiam mačą, prie gautų balų, pridedamas vienas papildomas balas.
Prizinis fondas už užimtą bendrą Didžiojo prizo varžybose vietą - 280 000 eurų. Jis dalyviams paskirstomas  pagal jų bendrą užimtą vietą.
Vieta	Prizai (Eu)
Surinkus keliems dalyviams po lygiai balų, prizai paskirstomi po lygiai, dalijant bendrą balų ar prizų  pinigų sumą iš vienodai surinkusių dalyvių skaičiaus.
Laikas galvojimui
Pirmiems 40 ėjimų skiriama kiekvienam po 90 min., likusiems ėjimams skiriama dar po 30 min. Nuo pirmo ėjimo, žaidėjui atlikusiam ėjimą pridedama 30 sek.
Mačo nugalėtojo nustatymas
Esant lygiam mačo rezultatui, žaidžiami papildomas greitųjų šachmatų (dviejų partijų po 25 min.)  mačas, pridedant nuo pirmo ėjimo po kiekvieno ėjimo po 10 sek. Dėl figūrų spalvos pirmoje greitųjų partijoje traukiami burtai. Sekanti partija žaidžiama priešinga spalva.
Pasibaigus mačui po 25 min lygiosiomis – vėl traukiami burtai ir žaidžiamas naujas mačas (dvi partijos po 10 min.), nuo pirmo ėjimo, pridedant po kiekvieno ėjimo 10 sek.
Jei mačas po 10 min. baigiasi lygiosiomis – traukiami nauji burtai ir  žaidžiamos dvi žaibo partijos po 5 min., nuo pirmo  ėjimo po kiekvieno ėjimo, pridedant laiko po 3 sekundes.
Jei ir vėl mačas baigiasi lygiosiomis, tai žaidžiama lemiama žaibo partija. Traukiami burtai ir žaidėjas, kuris laimėjo burtų traukimą, gali pasirinkti figūrų spalvą. Baltieji žaidimui gauna – 5 min, juodieji – 4 min, be to, nuo 60 ėjimo, po kiekvieno ėjimo žaidėjui pridedama  2 sek. Jei partija baigiasi lygiosiomis mačo nugalėtoju skelbiami juodieji.
Atrinkti žaidėjai
FIDE sudarė atrinktų ir rezervinių dalyvių sąrašus. Jais buvo naudotasi vykdant varžybas. 2019 m. FIDE Didžiojo prizo žaidėjai. Pastaba. Dalyvautų turnyrų numeriai: 1– as - Maskva, 2-as – Ryga, 3-ias Hamburgas, 4-as Jeruzalė.
Skaičiai skliausteliuose pakvietimo pagrindo stulpelyje - tai dalyvio vieta FIDE sudaryto vidutinio reitingo sąraše.
Maskva
1-ojo etapo turnyras vyko Maskvoje – 2019 m. gegužės 16-30 d. Dalyvavo 16 žaidėjų. Finale Jana Nepomniatčis įveikė Aleksandrą Griščiuką ir surinko turnyre 9 balus.
Ryga
2-ojo etapo turnyras vyko Rygoje – 2019 m. liepos 12-24 d. 16-ka dalyvių turnyre atkrentamųjų mačų sistema toliau kovojo dėl dviejų kelialapių į  Kandidatų varžybas. Atkrintamųjų varžybų finale Šakhrijaras Mamedjaras po atkaklios kovos įveikė Vaherą Lagravą ir surinko 10 balų.
Hamburgas
3-iojo etapo turnyras vyko Hamburge – 2019 m. lapkričio 5-17 d. Turnyre nugalėjo Aleksandras Griščiukas finale įveikęs Janą-Kšištofą Dudą.
Jeruzalė
4-ojo etapo turnyras vyko Jeruzalėje – 2019 m. gruodžio 11-23 d.  Janas Nepomniaščis finale nugalėjo Vei I ir surinko 10 Didžiojo prizo balų. Viso per tris turnyrus jis surinko 19 balų, kurie jam garantavo antrą bendrą vieta ir kelialapį į 2020 m. Kandidatų varžybas.
Galutiniai rezultatai
2019 m. FIDE atvirojo Didžiojo prizo varžybų apibendrinti rezultatai.
Michelle Hunziker
Michelle Hunziker (g. 1977 m. sausio 24 d. Sorengas) – Šveicarijoje gimusi Italijos TV laidų vedėja, aktorė ir modelis.
Biografija
Michelle gimė itališkai kalbančioje Šveicarijos dalyje, jos motina kilusi iš Nyderlandų, o tėvas – iš vokiškosios Šveicarijos dalies. 1983 m. šeima persikėlė į Berno kantoną, kur ji baigė mokyklą. Michellei tapus modeliu, ji su motina persikėlė į Milaną, kur reklamavo Armani, La Perla ir kitus žinomus prekės ženklus.
Labiausiai ji išgarsėjo pradėjusi susitikinėti su garsiu italų dainininku Eros Ramazzotti. Tuomet į ją dėmesį atkreipė TV prodiuseriai, pakvietę ją vesti laidą „I cervelloni“. Sulaukusi populiarumo, vėliau ji vedė popiečio šou „Colpo di Fuimine“ ir komedijų šou „Paperissima Sprint“. Greta to, ji ėmė mokytis Milano muzikos ir meno akademijoje. Televizija išliko jos pagrindinė veiklos sritis, nes kaip aktorė ji dažniausiai buvo kviečiama epizodiniams vaidmenims. Ji vedė TV šou Vokietijoje ir Šveicarijoje.
2007 m. Michelle kartu su Pippo Baudo vedė šalyje populiarų Sanremo muzikos festivalį. 2018 m. ji dar kartą buvo jo vedėja kartu su Claudio Baglioni ir Pierfrancesco Favino.
Šeima
1998 m. Michelle ištekėjo už Eros Ramazzotti, su kuriuo dar 1996 m. susilaukė dukters Sophie Aurora. 2002 m. jų santuoka iširo. 2017 m. ji atvirai papasakojo apie šią santuoką ir Eroso mėginimus izoliuoti ją nuo šeimos. Interviu sukėlė didelį skandalą ir gerokai pakenkė atlikėjo įvaizdžiui.
2013 m. susižadėjo, o 2015 m. ištekėjo už Tomaso Trussardi, su kuriuo turi 2 dukteris: Sole (g. 2013 m.) ir Celeste (g. 2015 m.).
Conan O'Brien
Konanas Kristoferis O’Brajanas (g. 1963 m. balandžio 18 d.) – JAV televizijos laidų vedėjas, komikas, rašytojas, prodiuseris ir įgarsintojas. Jis yra geriausiai žinomas kaip naktinių pokalbių laidų vedėjas. Dabar jis veda „Conan“ laidą.
O’Brajanas gimė Brukline, Masačusetse, airiškoje katalikų šeimoje. Lankydamas Harvardo universitetą, jis ėjo universitete leidžiamo leidinio „Harvard Lampoon“ prezidento pareigas.
Po keleto parašytų komedinių laidų Los Andžele, jis prisijungė prie laidos „Saturday Night Live“ kolektyvo. Jis taip pat buvo poros „The Simpsons“ sezonų scenaristas ir prodiuseris. Jis persikėlė iš Niujorko į Los Andželą, kur jis pradėjo ruošti savo laidą „Conan“.
Nuo 2010 m. K. O’Brajanas veda laidą „Conan“. Jis taip pat vedė „Emmy“ apdovanojimus, specialią televizijos laidą „Kalėdos Vašingtone“ (Christmas in Washington) ir surengė komedijos turą po 32 miestus.
Michael Thuique
Maiklas Tuikvė Diasas Santošas (Michael Thuique Dias Santos; g. 1993 m. kovo 21 d.) – Brazilijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė gimtinėje, profesionalo karjerą pradėjo gimtojoje Brazilijoje, kur atstovavo Gojanijos „Vila Nova” klubui.
Famalikauno „Famalicao”
2017 m. žaidė Portugalijoje, „LigaPro” lygoje, atstovavo Famalikauno „Famalicao”.
FK Jonava
2018 m. atstovavo FK Jonava. A lygoje sužaidė aštuonerias rungtynes ir pelnė du įvarčius.
Nacional SP
2019 m. žaidė Nacional SP.
FK Riteriai
2020 m. vasario mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus FK Riteriai. 2020 m. A lyga pirmenybėse pasirodė 16 rungtynių ir pasižymėjo vienu įvarčiu. Po sezono pranešta, kad su žaidėju sutartis buvo nutraukta abipusiu susitarimu.
FK Kauno Žalgiris
2021 m. persikėlė į FK Kauno Žalgiris.
2021 m. balandžio 16 d. pelnė pirmą įvartį kauniečiams rungtynėse prieš DFK Dainava. Tai buvo vienintelis rungtynių įvartis.
2021 m. balandžio 21 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen. Galutinis rezultatas 3:2 žalgiriečių naudai.
2021 m. balandžio 25 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Banga Gargždai. galutinis rezultatas 5:1 žalgiriečių naudai.
2021 m. birželio 20 d. rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ pelnė įvartį ir išlygino rezultatą 1:1. Galutinė rungtynių baigtis 2:2.
2021 m. rugpjūčio 20 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pelnė vienintelį rungtynių įvartį jau per pridėtą laiką ir kauniečiai iškovojo pergalę rezultatu 1:0.
2021 m. lapkričio 6 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė du įvarčius, ir žemaičiai pralaimėjo kauniečiams rezultatu 1:5.
Bnei Yehuda klubas
2022 m. rugsėjo 25 d. pranešta, kad žaidėjo kontraktą išpirko Tel Avivo „Bnei Yehud“ klubas iš Izraelio, kuris rungtyniavo antros pakopos pirmenybėse.
Agnė Jagelavičiūtė
Agnė Jagelavičiūtė (1980 m. spalio 7 d. Kaune – 2022 m. gruodžio 28 d. ) – lietuvių stilistė, rūbų dizainerė, mados žurnalo „L’Officiel“ redaktorė, televizijos laidų vedėja, kulinarinių knygų autorė.
Michael Thuique
FC Hegelmann
2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava. „Hegelmann“ klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3;0.
Agnė Jagelavičiūtė
Biografija
1986–1998 m. mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje. Baigė Vilniaus dizaino kolegijos drabužių dizaino studijas, apsigynė Vilniaus dailės akademijoje tapybos bakalauro diplomą.
Michael Thuique
FC Hegelmann
2023 m. kovo 18 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pasiržymėjo įvarčiu.
Agnė Jagelavičiūtė
Biografija
2002 m. išgarsėjo pirmajame Lietuvoje realybės šou „Akvariumas“ TV3 kanale, būdama antro kurso studentė. Finale nelaimėjo (liko antra).
Michael Thuique
Statistika
Spalvų reikšmės:
Agnė Jagelavičiūtė
Biografija
Penkerius metus (su dvejomis su trumpomis pertraukomis) dirbo „TV3“ „TV pagalba“ komandoje. Vedė kitas televizijos laidas. 2014 m. verslo „Stiliusos“ steigėja.
Nuo 2015 m. gegužės iki 2018 m. dirbo „Virtuvės mitų griovėjų“ mados žurnalo „VMG Ikona“ (vėliau pervadintas į „Aš Ikona“) vyr. redaktore. 2018–2021 m. stiliaus žurnalo „L’Officiel Lithuania“ vyr. redaktorė.
2022 m. gruodžio 28 d. ryte pranešta, kad mirė. Vėliau jos artimas bičiulis pranešė, kad ji mirė nuo plaučių uždegimo komplikacijų.
2023 m. sausio 3 d. palaidota Karmėlavos kapinėse tėvo ir močiutės kape.
Asmeninis gyvenimas
2004–2006 m. buvo ištekėjusi už V. Martinaičio.
2013–2019 m. buvo ištekėjusi už M. Volkaus, su juo susilaukė sūnaus Leono.
Jausmingoji Minesota
Jausmingoji Minesota – 1996 m. JAV sukurtas filmas.
Turinys
Buvusi striptizo šokėja Fredė priversta ištekėti už Semo Kleitono, nes tokiu būdu naktinio klubo šeimininkas gali su juo atsiskaityti už skolas. Per vestuves sutikusi Semo brolį Džei Džei, ji įsimyli ir įkalba kartu pabėgti, prigriebiant ir Semo pinigus. Šis randa bėglius, sužeidžia Fredę ir, įmituodamas žmogžudystę, iškviečia policiją. Džei Džei paslepia kūną miške, tačiau Semas, jį pasekęs, įsidėmi vietą ir nurodo ją policijai. Ši atvykusi kūno neberandao, o abu brolius pradeda šantažuoti motelio savininkas, metęs kaip vienas jų įnešė kūną, į kambarį, o kitas jį išnešė ir paslėpė. Broliai, negalintys pakęsti vienas kito, priversti kartu sugalvoti, kaip atsikratyti šantažuotojo ir gauti pinigų jam papirkti...
Viešvilės II tvenkinys
Viešvilės II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, šiaurrytiniame Viešvilės miestelio pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Viešvilės intakas) už 0,13 km nuo jo įtekėjimo į Viešvilės I tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,17 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 17,1 m. Krantai žemi. Vakarinis ir šiaurinis krantai apaugę mišku (Viešvilės miškas), pietinėje pakrantėje auga sodas.
Daytripper
Daytripper – dešimties numerių amerikiečių komiksas, kurį sukūrė broliai brazilai Fábio Moon ir Gabriel Bá, išleido „DC Comics“ su „Vertigo“ spaudu.
Pagrindinis komikso veikėjas – Brasas (Brás de Oliva Domingos), Brazilijos rašytojo sūnus, kuris aprašo mirusiųjų artimųjų žmonių gyvenimo santrumpas laikraščio skiltyse. Tačiau Brasas dar nėra pasiruošęs rašyti apie save patį. Komikse pasakojama apie šio jaunuolio gyvenimą jo įvairiais gyvenimo etapais: apie pirmąją jo meilę, santuoką ir vaiko gimimą.
Pripažinimas
2011 m. vasario mėn. komiksas buvo pirmoje „New York Times“ grafinių novelių sąrašo vietoje.
Mažoji varnalėša
Mažoji varnalėša (Arctium minus) – astrinių (Asteraceae) šeimos varnalėšų (Arctium) genties augalas. Natūraliai paplitęs Kaukaze, Vakarų Azijoje ir Europoje, išskyrus Norvegiją. Natūralizuota Makaronezijoje, Australazijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Norvegijoje. Neretas visoje Lietuvoje.
Ekologija
thumb|left|200px| Auga panamėse, šiukšlynuose, pakelėse, ant pylimų, pakrūmėse. Mėgsta azotu turtingą dirvožemį. Laukuose ir prie fermų yra piktžolė.
Biologija
Tai dvimetis, 40-120 cm aukščio augalas. Šaknis stora, verpstiška. Stiebas tvirtas, status, briaunotas, šakotas, apaugęs trumpais plaukeliais. Lapai širdiškai kiaušiniški, lygiakraščiai, kartais atokiai dantyti. Jų viršutinė pusė žalia, plika, apatinė pilkšva, gauruota. Apatiniai lapai stamboki, ilgakočiai, viršutiniai mažesni, trumpakočiai.
Žydi liepos-spalio mėneniais. Antraisiais gyvenimo metais pradeda žydėti. Graižai rutuliški, 1-2 cm skersmens, pailgose kekėse. Skraistlapiai trumpesni už žiedus, siauri, pliki arba kiek plaukuoti, viršūnės truputį užsilenkusios. Žiedai dvilyčiai, vamzdiški, penkiaskilčiai, violetiniai. Kuokeliai penki. Vaisiai atvirkščiai kiaušiniški, išilgai briaunoti, tamsiai rudi, išmarginti dar tamsesnėmis dėmėmis, arčiau galų skersai raukšlėti, viršūnėje trumpas skristukas.
Porūšiai
Yra žinomas vienas porūšis, vienas varietetas ir penkios formos (Gali būti, kad tai sinonimai):
Naudojimas
Visų varnalėšų genties rūšių nauda panaši. Tai vaistinis ir maistinis augalas. Turi inulino ir tanino. Šaknų nuoviras stiprina plaukus. Iš šaknų gaminama varnalėšų kava. Tolimuosiuose Rytuose auginamos varnalėšų plantacijos. Jų šaknys dedamos į salotas, iš jų verdamos sriubos, kompotai.
Klevaitis
Klevaitis  – ežeras Lenkijos šiaurės rytuose: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Krasnapolio valsčiuje.
Apversto lašo formos, vandens paviršius – 137,8 m virš jūros lygio. Rininės kilmės vandens telkinys plyti į šiaurės vakarus nuo apskrities centro Seinų, jo pietiniame krante stiebiasi Klevų kaimo trobėsiai, o šiaurėje telkšo Klevo (Šeipiškių) ežeras. Tarp pastarojo ežero ir Klevaičio iškilęs Klevų piliakalnis. Už kelių šimtų metrų į pietus – Plaskio ežeras.
HD 10647 b
HD 10647 b – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę HD 10647, esančią Eridano žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi 56,4 šviesmečio (17,30 parseko).
HD 10647 b atrasta 2003 m. W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. HD 10647 b yra vienintelė HD 10647 sistemoje aptikta planeta.
Lize Feryn
Lize Feryn (g. 1993 m. kovo 4 d.) – belgų modelis ir aktorė.
Biografija
2011 m. baigė Leveno institute dramos studijas. Debiutavo televizijoje, seriale „The White Queen“. 2014 m. buvo išleistas 10 dalių serialas apie Pirmąjį pasaulinį karą „In Vlaamse Velden“ (nufilmuotas 2011-12 m.), kuriame Lize atliko pagrindinį vaidmenį.
2016 m. ji nusifilmavo biografinėje dramoje „Vermejerio originalas“, o 2018 m. – Vokietijoje sukurtame ir čia populiarumo sulaukusiame filme „Herrliche Zeiten“.
Lize priklauso modelių agentūrai IMM Models, yra dirbusi Niujorke, Milane, demonstravusi Calvin Klein, United Colors of Benetton produkciją. Kartu su jausnesnėmis seserimis Yanne ir Mira sukūrė prekės ženklą „Feryn“, gaminantį rankines, pinigines ir panašius aksesuarus.
Daniel K. Inouye tarptautinis oro uostas
Daniel K. Inouye tarptautinis oro uostas (IATA – HNL, ICAO – PHNL, taip pat vadinamas Honolulu oro uostas) – pagrindinis oro uostas Havajuose, esantis Oahu saloje. Oro uostas patenka tarp 30 JAV oro uostų pagal užimtumą. Kasmet oro uostas aptarnauja apie 21 milijoną keleivių.
Šiame oro uoste savo pagrindinę bazę turi didžiausia salų oro kompanija „Hawaiian Airlines“, siūlanti tiesioginius skrydžius ne tik tarp Havajų salų, bet ir į Šiaurės Ameriką, Aziją bei Okeaniją.
Oro uostas turi 6 pakilimo ir tūpimo takus, iš kurių du pastatyti atviroje jūroje. Vienas jų, atidarytas 1977 m., buvo numatytas ir kaip alternatyvus tūpimo takas Space Shuttle programos erdvėlaiviams.
Anna-Louise Plowman
Anna-Louise Plowman (g. 1937 m. gegužės 9 d. Neipiras) – Naujosios Zelandijos aktorė.
Baigusi mokyklą Velingtone, ju persikraustė į Europą, kur baigė muzikos bei teatro studijas Londone ir Paryžiuje. Dažniausiai vaidina TV serialuose, iš kurių žinomiausi „Juodosios burės“, „Žvaigždžių vartai SG-1“ ir „Holby City“.
Yra ištekėjusi už britų aktoriaus Toby Stephens, turi 3 vaikus.
Hawaiian Airlines
„Hawaiian Airlines“  – pagrindinė Havajų oro linijų bendrovė. Tai yra devinta didžiausia 2019 m. JAV aviakompanija, aptarnavusi 11 751 003 keleivius.
Japoniškas sodas
thumb|right|Sodas Hirošimoje Japoniškas sodas  – viena iš daugelio japonų estetikos, filosofijos ir gyvensenos apraiškų.
Japonų teigimu, sodų funkcija vienaprasmė – pagerinti žmonių gyvenimo kokybę, padėti pajusti pusiausvyrą tarp dvasinio ir materialaus gyvenimo, gamtos harmoniją.
Japoniški sodai įkvėpti žmonių suvokimo,kad jie gamtos dalis. Šintoizmo, budizmo ir daoizmo idėjos buvo panaudotos kuriant įvairius sodo stilius.
Hawaiian Airlines
„Hawaiian Airlines“ yra seniausia JAV oro kompanija, nepatyrusi aviakatastrofos, taip pat laikoma viena punktualiausių JAV avialinijų.
Japoniškas sodas
Vandens telkiniai, upeliai, kriokliai
Japonų vandens telkiniai labai primena matomus gamtoje, netgi dirbtinai sukurti kriokliai ar upeliai – tarsi natūraliųjų kopijos. Kitoks ir vandens vaidmuo. Europiečiai labiau mėgsta fontanus, suteikiančius puošnumo bei gaivumo, kurių gamtoje nepasitaiko.
Hawaiian Airlines
Flotilė
2019 m. pabaigoje „Hawaiian Airlines“ flotilę sudarė šie orlaiviai:
Avialinijos savo Boeing 717 orlaivius vadina pagal paukščių, randamų Polinezijoje, vardus. Airbus A330 orlaiviai vadinami žvaigždynų, pagal kuriuos polineziečiai naviguodavo, pavadinimais, o Airbus A321neo orlaivius – pagal augalų ir miškų, augančių Havajuose, pavadinimus.
Katio
Katio  – miestas Bisau Gvinėjos pietuose; Tombali regiono administracinis centras. Verčiamasi žemės ūkiu.
1958 m. čia gimė rašytojas, inžinierius Abdulai Silá.
Japoniškas sodas
Vandens telkiniai, upeliai, kriokliai
Tvenkinys paprastai komponuojamas kaip centrinis elementas. Rekreacinio tipo tvenkiniuose įrengiamos prieplaukėlės valtims. Tvenkinys yra centrinis elementas daugelyje sodų ir dažnai atkartoja realius ar mitinius ežerus ar jūras. Kartais juose auginami karpiai, kurie suteikia vandens telkiniams papildomų spalvų. Sausuose soduose tvenkiniai, upeliai ir kriokliai simbolizuojami su žvyru, skalda, smėlio ir akmenų kompozicijomis.
Poilsio tipo soduose tvenkiniai gali būti naudojami plaukioti valtimis, malonumui patirti stebint gamtą iš paviljonų pastatytų virš vandens ar aikštėse ir upių krantinėse, kurios dažnai tarnaudavo kaip aristokratų poezijos takai.
Akmenys, uolos, skalda ir smėlis
Akmuo japonų kultūroje labai svarbus nuo antikinių laikų. Pagal Šinto tikėjimą dideliuose akmenyse gyvena kokia nors dievybė (Kami). Skaldelės danga buvo žymimas šventyklos pagrindas. Šiandien tai galime matyti Kijote Kamigamo šventykloje.
Ilgą laiką kuriant pirmuosius sodus naudoti tik neapdirbti akmenys. Ir net jei jie būdavo apdirbami, turėjo atrodyti visiškai natūralūs. Svarbiausia sodo kūrėjui – akmenų kompozicijos menas.
Kiekvienas akmuo turi savo „pozą“, savo „veidą“, savo plastiką, savo forma jie gali būti statulos, žemos, vertikalios, gali būti plokščiai sudėti ar suguldyti. Šiandienos soduose dideli akmenys simbolizuoja kalnus ir kalvas, naudojami kaip dekoratyviniai akcentai ir tarnauja kaip statybinė medžiaga tiltams ir keliams.
Mažesni akmenys ir žvyras naudojami tvenkiniams ir upelių vagoms. Tuo tarpu, sausi sodai susideda tik iš akmenų, kur didesni simbolizuoja kalnus, salas ir krioklius, o žvyras ir smėlis simbolizuoja vandenį.
Žibintai
Soduose labai populiarūs žibintai ir miniatiūrinės pagodos, paprastai pagamintos iš akmens. Žibintai tamsoje nurodo kelią ir atkreipia dėmesį į atskirus sodo elementus.
Jie statomi prie arbatos namelių, salose, tvenkinių suformuotuose pusiasaliuose, vietose, kur reikalinga atkreipti dėmesį į kokią nors svarbią kompoziciją, prie įėjimų ir takų.
Yra daugybė žibintų tipų, kiekvienas jų turi savo kilmę ir vietą sode. Sodo kūrėjai stengiasi nenaudoti tipinių žibintų formų. Su arbatos ceremonijos atėjimu, žibintas tapo pagrindiniu elementu japoniško sodo plane.
Tiltai, lieptai
Tiltai ir lieptai turi vieną bendrą bruožą, t. y. sujungia du krantus, prijungia salas. Jie statomi iš akmens ar medžio, kartais naudojama kombinuota konstrukcija.
Paprasčiausiu lieptu ar tilteliu gali būti tiesiog pailgas akmuo, ar keli šalia suguldyti akmenys. Tiltai ir tilteliai dažnai turi arkinę formą, kuri užtikrina perplaukimą valtimis, palengvina didesnių upelių perdengimą. Vietomis ant ilgesnių daugiaatramių tiltelių įrengiamos galerijos, kurios apauginamos augalais. Akmenų sode tiltelį imituoja padėtas pailgos formos akmuo.
Kultiniai akmenys Živkuose
Kultiniai akmenys Živkuose – riedulių kompleksas numanomoje galindų pagoniškoje šventvietėje Šiaurės Lenkijoje. Živkų kaimas priklauso Varmijos Mozūrų vaivadijos Lėciaus apskrities Krukliankų valsčiui.
Apie dvidešimties riedulių grupė išsidėsčiusi ant neaukštos kalvos, maždaug 2 km į rytus nuo kaimo. Akmenys sudaro įsivaizduojamą grupę. Jie guli gana chaotiškai, tarp jų išaugęs miško jaunuolynas. Vidury dunkso 4 m ilgio, 2,5 m pločio ir maždaug 0,7 aukščio monolitas, kurio viršuje yra nedidelis įdubimas. Rytinėje pusėje apie 30 cm virš grunto iškilęs dar vienas, dėmesį patraukiantis primityviai apdirbtas akmuo. Pastarojo paviršius panašus į kvadratą, jo kraštinių ilgis apie du metrus.
Kompleksą XX a. pr. atrado Heinrichas Kemkė, kuris pateikė versiją, kad tai yra pagoniška šventvietė. Išdėstymo planas ir kt. surinkta informacija pateko į Priešistorijos ir ankstyvosios istorijos muziejaus archyvą Berlyne. Po Antrojo pasaulinio karo vėl iš naujo buvo aptiktas 2007 m., o 2008 m. akmenų kompleksą inventarizavo lenkų archeologas Robertas Klimekas.
Japoniškas sodas
Augalija
Pagrindiniai japonų soduose auginami medžiai: pušis, ginkmedis, bambukas, japoniškas klevas, sakura, japoniškas ąžuolas.
Žydinti sakura japonų valstiečiams buvo ženklas, kad laikas sėti ryžius. Samurajams sakura – ištvermės ir švaros simbolis, jos lapeliai niekuomet nevysta ant šakų ir nukrenta „gyvi“. Iš gėlių vertinamos orchidėjos, irisai, narcizai, aguonos, chrizantemos, lotosai, bijūnai. Tačiau geriausiai gamtos įvairovę ir subtilumą atspindi ne ryškios gėlių spalvos, bet samanos.
Pirmenybė atiduodama visžaliams medžiams ir krūmams. Vienas mylimiausių augalų – pušis, ilgaamžiškumo ir pastovumo simbolis. Bambukas simbolizuoja vyriškumą, ištvermę, kilnumą, todėl daugelyje sodų pasodintos bambukų giraitės. Iš bambukų daromos tvorelės. Augalų asortimentas sudarytas iš vietinių rūšių. Sodų kūrėjai stengiasi nenaudoti atvežtinių augalų rūšių. Klevai ir vyšnios dažnai parenkami pagal jų sezoninio žydėjimo ar raiškiausio dekoratyvumo požymį. Priešingai, pušys, bambuko ir slyvų medžiai yra laikomi ypač vertingais už savo grožį žiemos laikotarpiu, kai kiti augalai yra ramybės būsenos. Labai plačiai naudojamos samanos, kurių rūšių Japonijoje priskaičiuojama apie 120.
Augalai yra kruopščiai išdėstomi aplink sodo erdvėje imituojant natūralią gamtą ir dedama daug pastangų išlaikant sukomponuotų biokonstrukcijų grožį. Medžiai, krūmai ir veja yra kruopščiai prižiūrima. Žiemą, šiaudai, kanapės ir kiti natūralūs pluoštai naudojami izoliuoti ir apsaugoti medžius ir krūmus nuo sniego ir šalčio, o šiaudų antklodės apsaugo nuo kenkėjų.
Gyvūnija
Soduose ir parkuose gausu gyvūnijos atstovų: gervių, ančių. Vandens telkiniuose gausu dekoratyvių veislių žuvų.
Karpiai
Karpiai Japonijoje atsirado prieš daugybę amžių ir kryžminami daugiau nei 100 metų. Karpiai būtiniausi sodo tvenkinio gyventojai. Jie gali gyventi iki 50 metų. Japonų kultūroje jie yra stiprybės ir atkaklumo simbolis.
Žmogus ir dvasios
Tradiciniai sodai pirmiausiai kurti medituoti, gamtai stebėti, poezijai. Be abejo, jų kūrimo priežastis ir kompozicija orientuota į žmogų, jo poreikius. Ir šiuo metu sode esantys lankytojai suteikia jiems gyvybingumo, pozityvios emocinės įtampos. Japonai gali labai ilgai stebėti kurį nors sodo elementą ar jų grupę. Tai, kad, japonų nuomone, akmenyje ir kituose objektuose gyvena dvasios (kami), lemia ir atitinkamą lankytojo elgseną.
Pastatai
Istoriniai japonų sodai buvo įrengiami prie imperatoriaus pastatų, rūmų, vilų, šventyklų, todėl jie buvo projektuojami pagal vieną stilių, atsižvelgiant į aplinkos funkcinę paskirtį. Šalia gyvenamųjų, administracinių pastatų buvo statomi paviljonai, pavėsinės, kur laukiama arbatos ceremonijos. Pastatai nuo seno buvo traktuojami kaip svarbiausia sodo kompozicijos dalis, akcentas peizaže.
Svarbus sodo elementas – įėjimo vartai, kurie pažymi ribą tarp dviejų funkcinių teritorijų, taip pat informuoja apie teritorijos, į kurią patenkame paskirtį. Šintoistų vartai (tori) paprastai dažomi oranžine spalva, budistų – vyrauja pilki tonai.
Kalvos, kalnai
Edo periodo dideliuose soduose buvo įrengiamos dirbtinės kalvos, simbolizuojančios kokius nors konkrečius ar mitinius Japonijos kalnus. Ant kai kurių įrengiamos panoramų apžvalgos aikštelės.
Takai, laiptai
Takai įrengiami taip, kad lankytojas geriau pamatytų svarbesnius vaizdus, peizažus. Vietomis tako forma verčia stabtelti ir atkreipti dėmesį į kokį nors elementą. Takų profilis labai gerai apgalvotas, kad po lietaus nesukauptų vandens. Kai kuriose vietose tako konstrukcija sąmoningai daroma nepatogia judėti, taip lankytoją pristabdant ir pasiūlant atkreipti dėmesį į sukurtą svarbų objektą.
Pasiskolinti vaizdai
Sodo kompozicija formuojama taip, kad lankytojas einantis takais patirtų kuo daugiau emocijų, matytų tobulus peizažus, kurių trečiajame plane paprastai pateikiami objektai, esantys už sodo ribos: gamtos vaizdai, kalnai, augalai.
Šiais laikais kai sodai kuriami miestuose, tolimojo plano ar foniniais objektais tampa daugiaaukščiai pastatai, dangoraižiai.
Tai pažeidžia tradicinio sodo kūrimo principus, bet liudija japonų norą XXI amžiuje neprarasti ryšio su savo kultūrine tradicija.
Istorija
Japoniški sodai buvo pradėti kurti kelis šimtus metų atgal ir didžioji dalis jų kilę iš Kinijos.
Kinai pradėjo kurti poilsio sodus. Sodininkystė buvo prilyginta filosofijai ir pasiekė savo viršūnę senovės Japonijoje. Japonai sukūrė supaprastintą kiniškų sodų versiją, pritaikydami dizainą savo kultūrai ir įsitikinimams.
Japonai atsivežė sodų idėjas iš Kinijos Han dinastijos metu. Imperatorius U Di (Wu Di) pirmasis sukūrė sodą sudarytą iš 3 mažų salelių. Jos simbolizavo Nemirtingųjų salas, todėl kiti sodų kūrėjai norėjo atkurti legendinę vietą. Mūsų dienų japoniški sodai atkartoja gamtą, tačiau Han periodo metu sodai buvo kuriami parodyti mitines žemes ir kraštovaizdžius.
Pirmasis kalvų ir tvenkinių sodas Japonijoje sukurtas ankstyvaisiais 600-iais metais kai Kinijos imperatorius Jang Di kūrė santykius su Japonija savo iniciatyva. Japonų atsakymas buvo pasiuntinio Ono no Imoko kelionė į Kiniją.
Sidney Reilly
Sidney George Reilly, pramintas Šnipų Tūzu (1873 arba 1874 m. – 1925 m.) – Ukrainos arba Rusijos žydų kilmės slaptasis agentas, dirbęs daugiausiai Jungtinei Karalystei. Manoma, kad viso Sidnis Reilis galėjo dirbti keturioms skirtingos valstybėms. Tikroji jo pavardė tikriausiai buvo Rozenbliumas (Розенблю́м).
Japoniškas sodas
Asuka
Šiuo periodu Šinto tikėjimas pradėjo įsigalėti. Šintoizmas žvelgia į gamtą kaip į dievą(-us) ir tam tikri akmenys ir medžiai buvo viešai garbinami.
Sidney Reilly
Sidnis Reilis po mirties išgarsėjo daugiausiai dėl savo buvusio bendradarbio, Sero Robert Bruce Lockhart, parašiusio knygą „Britų agento memuarai“ (Memoirs of a British Agent) apie jų bendrą darbą. Vėliau Reilio biografija pasitarnavo kaip įkvėpimo šaltinis Ian Fleming kuriant Džeimsą Bondą.
Geldapės kalnas
thumb|250px|Nuo kalno žvelgiant į rytus Geldapės kalnas ( (paskutiniu metu vis dažniau naudojamas Pienkna Gūra pavadinimas =)) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje. Priklauso Šeskų aukštumų mezoregionui.
Sidney Reilly
Kadangi jis buvo šnipas, tikslių, patikimų duomenų apie Reilio gyvenimą yra labai mažai. Didelė dalis dokumentų apie jo veiklą buvo įslaptinti arba galbūt ir sunaikinti, pats Reilis garsėjo įvairiomis apgaulėmis, galiausiai – kaip ir apie kiekvieną garsų žmogų, apie jį prikurta legendų. Jam istoriškai priskiriama įvairi veikla, tačiau tvirtų įrodymų kad jis tuo užsiėmė dažniausiai nėra. Reilio biografija tebėra istorikų diskusijų objektas.
Kilmė
Egzistuoja įvairios Reilio kilmės teorijos.
Geldapės kalnas
Stūkso trys kilometrai į pietus nuo Geldapės, prie vaivadijos kelio Nr.25px|DW650 iš šio miesto į Ungurą. Iškilusi apie 100 m virš aplinkinių objektų ir 272 m virš jūros lygio. Seniau žmonės kalvą vadino „Geldapės kalendoriumi“, mat viršūnėje pastebėtas rūko susitelkimas reiškė orų pasikeitimą. Giedrą dieną nuo abiejų kalvos viršūnių, žvelgiant į šiaurę ir rytus, stebima tolumą siekianti panorama. thumb|200px|left|Slidinėjimo centras vasarą Rytinėje pusėje išsiskiria miškais apaugęs piliakalnis, kuriame galima pamatyti jotvingių gynybinių įrengimų liekanas. Pasak vietinės legendos, šioje vietoje stovėjusi pilis netikėtai prasmego į žemę ...
Ant Geldapės kalno žiemą veikia kalnų slidinėjimo centras, vienas iš dviejų stambesnių šiaurinėje Lenkijoje. Įrengtos penkios trasos, turinčios bendrą 2 tūkst. m ilgį. Keturios jų yra apšviestos ir jomis galima slidinėti tamsiu paros metu. Sunkiausiaį įveikiama trasa yra 650 m ilgio ir pasvirusi maždaug 45 laipsniu, o naujokams skirtas 350 m ilgio nusileidimas. Į viršų kelia krėsliniai keltuvai.
Sidney Reilly
Kilmė
Pats Reilis yra pateikęs kelias skirtingas savo kilmės versijas:
Pasak Lokharto, Reilis gimė Odesoje, tuo metu – Rusijos imperijos uostamiestyje, 1874 m. kovo 24 d.
Andrew Cook savo knygoje Šnipų Tūzas: tikroji Sidnio Reilio istorija (Ace of Spies: The True Story of Sidney Reilly) kaip gimimo vietą nurodo Chersono guberniją (dab. Ukrainoje), 1873 m. kovo 24 d. Pasak Cook, tikrasis Reilio vardas buvo Solomonas (Šlomo) Rozenbliumas, ir jis buvo nesantuokinis daktaro Michailo Abramovičiaus Rozenbliumo bei moters vardu Paulina sūnus.
Ankstyvasis gyvenimas
Pasak Lokharto pateikiamo Reilio pasakojimo, 1892 m. už dalyvavimą revoliucinėje grupuotėje jį areštavo carinės Rusijos slaptoji policija Ochranka. Išėjęs iš kalėjimo, iš savo patėvio Georgijaus sužinojo, kad jo motina Paulina mirusi, ir kad jo tikrasis tėvas yra žydas gydytojas Michailas Rozenbliumas. Suklastojęs savo mirtį Odesos uoste, Reilis pasivadino Zigmundu Rozenbliumu ir pasislėpęs britų laive išplaukė į Pietų Ameriką.
Brazilijoje Reilis pasivadino Pedro ir dirbo įvairius atsitiktinius darbus – uosto darbininku, kelių tvarkytoju, plantacijose ir kt. 1895 m. jis dirbo virėju britų žvalgybinėje ekspedicijoje. Vėlgi pasak paties Reilio, užpuolus vietiniams indėnams jis pagriebė britų karininko pistoletą ir pats vienas iššaudė užpuolikus, taip išgelbėdamas ekspediciją ir jos vadovo majoro Charles Fothergill gyvybę. Atsidėkodamas majoras apdovanojo Reilį 1500 svarų sterlingų, britų pasu ir kelione į Angliją.
Andrew Cook’as teigia, kad ši Brazilijos istorija yra išgalvota. Pasak jo, Reilis į Jungtinę Karalystę pateko per Prancūziją 1895 m. Gruodžio 25 dieną Reilis kartu su rusu draugu Janu Voiteku apiplėšė du italų anarchistus, pagrobdami jų organizacijai skirtas lėšas, tuomet pabėgo į Angliją.
1896 m. Reilis jau gyveno Albert Mansions, prestižiniame prabangiame kvartale Londone. Jis vertėsi šarlatanavimu, pardavinėdamas stebuklingus vaistus. Pasak Cook, kadangi mokėjo daug kalbų, Reilis buvo pasamdytas Scotland Yardo Specialiosios Atšakos (Special Branch) dirbti emigrantų žvalgybos tinkle. Specialiajai Atšakai vadovavo William Melville, nuo 1909 m. tapęs pirmuoju naujai įkurtos Secret Service Bureau vadovu. Nuo pat sukūrimo ten dirbo ir Reilis.
Carinė Rusija ir Tolimieji Rytai
1899 m. Sidnis Reilis ir jo pirmoji žmona Margaret Callaghan Thomas išvyko į carinę Rusiją, naudodami specialiai tam suklastotą britišką pasą, išduotą Viljamo Melvilio. Margareta apsistojo Sankt Peterburge, o Reilis, manoma, išvyko į Kaukazą tyrinėti naftos šaltinių strateginiu požiūriu. Jo žvalgybiniai duomenys buvo perduoti Britų vyriausybei.
Prieš pat Rusijos-Japonijos karą Reilis pasirodė rusų valdomame Artūro uoste Mandžiūrijoje (dab. Lüshunkou apygarda Liaoningo provincijoje, Kinija), kur dirbo tiek britams, tiek japonams.
Žinodami, kad artėja karas, Reilis su savo partneriu Moze Ginsburgu iš anksto įsigijo didelius kiekius maisto, žaliavų, anglies ir vaistų, kuriuos karo metu brangiai išpardavė. Taip pat manoma, kad Reilis ir jo padėjėjas kinų inžinierius Ho-Liang-Shung pavogė uosto minų žemėlapį, kurį perdavė japonams. Šie galėjo saugiai praplaukti pro užminuotas vietas ir netikėtai užpulti Artūro uostą.
Tikėtina, kad prasidėjus karui Reilis išvyko į Japoniją, tikriausiai atsiimti užmokesčio, tačiau tvirtų įrodymų tam nėra.
1904 m. Reilis jau buvo Paryžiuje. Pasak Lockhart’o, ten jis atnaujino ryšius su William Melville.
D'Arcy afera
frame|right|Sidnio Reilio fotografija, datuojama [[1924 m.]] 1904 m. William Knox D'Arcy gavo Persijos koncesiją naftos gavybai Pietų Persijoje ir derėjosi dėl panašios koncesijos naftos gavybai Mesopotamijoje su Osmanų imperija. Britų Admiralitetas ėmėsi veiksmų, kad D’Arcy savo naftą parduotų Jungtinės Karalystės vyriausybei, o ne Rothschild bankui Prancūzijoje.
Pasak vienos plačiausiai paplitusių legendų, Sidnis Reilis nuvyko į Prancūziją, kur D’Arcy viešėjo pas Rothschild’ų šeimą ir, persirengęs kunigu, prasmuko į Rothschild’ų jachtą. Ten slapčia įtikino D’Arcy nutraukti susitarimus su Rothschild banku ir išvykti į Angliją tartis su Jungtinės Karalystės vyriausybe. Šią istoriją mini ir Robin Bruce Lockhart (Robert Lockhart sūnus) savo knygoje „Šnipų tūzas“ (Ace of Spies).
Andrew Cook manymu, Reilis tuo metu dar buvo Artūro uoste ir D’Arcy aferoje dalyvauti negalėjo. Pasak jo, šį reikalą tvarkė pats William Melville ir Britų žvalgybos pareigūnas Henry Curtis Bennett.
Kaip ir daugeliu atvejų, tvirtų įrodymų dėl Reilio dalyvavimo ar nedalyvavimo D’Arcy aferoje nėra. Yra tik žinoma, kad po incidento Reilis lankėsi Prancūzijos Rivjeroje, labai arti tos vietos, kur stovėjo Rothschild’ų jachta. Vėliau išvažiavo į Briuselį, o 1905 m. sausį atvyko į Sankt Peterburgą.
Vokietijos laivų statykla
1909 m. Britų žvalgybą pasiuntė Reilį į Vokietijos imperiją gauti vokiečių laivyno ginkluotės brėžinius. Reilis atvyko į Eseną kaip Baltvokiečių laivų statyklos darbuotojas Karl Hahn. Šiuo tikslu jis buvo išmokęs virinimo ir įsidarbino Eseno laivų statykloje. Netrukus Reilis prisijungė prie ugniagesių brigados ir įtikino seniūną, kad efektyviam gaisro gesinimui (greitai surasti gesintuvus ir žarnas) būtina turėti pastato planus. Planai buvo atgabenti į brigados seniūno kontorą ir ugniagesiai galėjo iš jų mokytis. Reilis tuos planus panaudojo surasti ginkluotės brėžinių saugojimo vietą.
Anksti ryte Reilis, naudodamasis visrakčiais, įsilaužė į kontorą, kuriame buvo saugojami ginkluotės planai, tačiau čia jį užtiko seniūnas. Reilis pasmaugė seniūną ir pasiėmė planus. Tuomet traukiniu išvyko į slėptuvę Dortmundę, kur padalino planus į keturias dalis ir atskirai išsiuntė į Didžiąją Britaniją.
Japoniškas sodas
Asuka
Šį žemės plotą ir galima laikyti sodu Asukos periodo metu.
Nara
Šiuo periodu kinų ideologija pradėjo maišytis su japonų gyvenimo būdu ir tradicijomis. Žodis niva atsirado japonų kalboje šiuo periodu, anksčiau tai buvo kiniškas terminas naudojamas šventai žemei šalia akmens ar medžio apibūdinti.
Sodų architektūroje tarp pastatų naudojami takai, akmenys ir krūmai kad paryškintų pačius pastatus. Dažniausi pastatai – karališkieji rūmai ar šventyklos. Šie sodai vadinami Šinden sodais.
Budizmas, jo mokymai, ir Šiumisen buvo populiarūs Japonijoje šiuo metu. Tai budistinė visatos centro reprezentacija ir sode centrinis didelis akmuo buvo padedamas simbolizuodamas Budos namus.
Aplink akmenį buvo dedami mažesni akmenys, kurie pavaizduotų Budos mokinius.
Hejanas
Tai gausos ir prabangos era Japonijoje. Japoniški sodai peraugo į daug didesnį ir prabangesnį kūrinį ir dažniausiai buvo turtingųjų ir įžymiųjų valdos. Jie buvo statuso simbolis.
Iš pasiturinčių žmonių buvo tikimasi žinoti viską apie sodo dizainą. Panoraminiai sodai buvo populiarūs ir vandens tvenkiniai leido savininkams plaukioti valtimis.
Šiuo periodu taip pat matomos šiuolaikinių sodų užuomazgos. Tačibana no Tošicuna parašė knygą apie sodus Sakuteiki, kuri laikoma Japonijos sodininkystės pradžia.
Šioje knygoje raginama išsilaisvinti iš sodo kūrimo suvaržymų atėjusių iš Kinijos. Kinai sodo dizaine rėmėsi feng šui. Tam tikri elementai buvo leidžiami sudėti tam tikra tvarka, taip pat buvo laikomasi idealios geometrijos. Sakuteiki siūlė sodo dizaineriui pirmuoju prioritetu laikyti akmenų išdėstymą. Tai buvo didelis pokytis.
Hejano laikotarpio sodai dar žinomi kaip Čisen šiuju Teien verčiamas kaip 'Pavasarį plaukiojantys tvenkinių sodai'.
Kamakura
Šiuo laikotarpiu japoniškų sodų dizaine įvyko dideli pokyčiai. Sodas buvo laikomas idealia vieta apmąstymams. Juos įkvėpė dzen budizmas, kurį naujas šiogūnas ir samurajai pripažino valstybine religija. Poilsį soduose pakeitė medicina ir apmąstymai. Šių sodų kūrėjai dažniausiai buvo šventikai ar atkaklūs religingi kūrėjai. Muso Soseki buvo aktyviausias sodų kūrėjas Kamakuros eros metu.
Jo pagrindinis sodo dizainas priversdavo lankytojus vaikščioti apie sodą, o ne stebėti iš valties ar iš pastato. Idėja buvo ta, kad lankytojas matytų kaip keičiasi sodas vaikščiojant jame. Soseki „pasiskolinto peizažo“ kūrėjas, japoniškas terminas „paslėpk ir atskleisk“.
Sidney Reilly
Vokietijos laivų statykla
Andrew Cook šios istorijos autentiškumu abejoja, tačiau pripažįsta, jog laivų statyklos archyvuose iš tiesų minima Karl Hahn pavardė, ir jis ten dirbęs aptariamu laikotarpiu bei buvo prisijungęs prie ugniagesių brigados.
Japoniškas sodas
Kamakura
Jis išlieka kai kurių japoniškų sodų neatskiriama dalimi iki šiol. Šventikai kūrę šiuos sodus vadinami Išitateso arba „akmenis dėliojantys šventikai“.
Sidney Reilly
Pirmasis pasaulinis karas
Reilio teigimu, Pirmojo pasaulinio karo metais jis buvo slaptas agentas vokiečių užnugaryje, tačiau šią versiją paneigia Andrew Cook bei Richard B. Spence. Nuo 1914 m. iki bent jau 1915 m. Sidnis Reilis gyveno Niujorke, kur vertėsi ginklų prekyba tiek vokiečiams, tiek carinės Rusijos armijai.
Japoniškas sodas
Kamakura
Einant laikui šie religiniai darbininkai pradėję ieškoti tinkamų akmenų sodams tapo garbinami ir 15 amžiaus pradžioje jie tapo Išitateso.
Sidney Reilly
Pirmasis pasaulinis karas
Rusijai pasitraukus iš karo, o JAV įsitraukus, ginklų prekyba tapo nebepelninga (rusai nebepirko, parduoti vokiečiams tapo uždrausta) ir Reilis ieškojosi kito užsiėmimo. Yra žinoma, kad 1917 m. jis kreipėsi dėl darbo į Norman Thwaites, Britų žvalgybos (SIS) atstovą Niujorke. Thwaites susidomėjo Reiliu, ir rekomendavo jį Mansfield Cumming, MI1c vadovui. Taip pat Thwaites patarė Reiliui iš pradžių nuvykti į Torontą ir stoti į oficialią karinę tarnybą. Reilis įstojo į Kanados Karališkąsias oro pajėgas.
Japoniškas sodas
Muromači
Šiuo metu Japonijoje vyko dideli neramumai (pilietiniai karai). Nelaimės akivaizdoje gyvenimas ėjo toliau ir šiame periode atsirado arbatos ceremonija.
Sidney Reilly
Pirmasis pasaulinis karas
Pasak Richard Spence, 1918 m. Reilis grįžo į Jungtinę Karalyste ir tapo formaliu SIS darbuotoju.
Japoniškas sodas
Muromači
Karesansui ar „sauso kraštovaizdžio“ sodai, įkvėpti dzenbudizmo, atsirado šiuo periodu. Juos galėjo turėti ne tik pasiturintys žmonės, nes jų sudedamosios dalys tik akmenys ir smėlis. Jie nebuvo kuriami vaikščiojimui ar bet kokiam žmonių įsikišimui. Tam tikra prasme buvo siekiama suteikti sodui meno išvaizdą.
Sidney Reilly
Lockharto planas
thumb|right|Apsimetęs ČK pareigūnu, Reilis kerta Raudonosios armijos saugomą postą. Ištrauka iš London Evening Standard spausdinto komikso-serialo „Master Spy“, 1931 m. 1918 m. SIS agentas Robert Bruce Lockhart kartu su Sidniu Reiliu rengė Rusijoje perversmą, ketindami nuversti bolševikų valdžią. Šis žlugęs perversmas, vadinamas Lockharto planu (Lockhart plot), taip pat yra vienas neaiškiausių Reilio gyvenimo įvykių. Skirtingi istorikai siūlo skirtingas plano versijas: kad Reilis veikė SIS nurodymu, ar kad veikė savarankiškai ir norėjo pats užimti valdžią Rusijoje, ar net kad buvo ČK agentas ir veikė jų labui.
Yra žinoma, kad Lockhartas ir Reilis 1918 m. gegužę susitikinėjo su Borisu Savinkovu, kontrarevoliucinės sąjungos vadovu. Taip pat, kad įvairios su Savinkovu siejamos grupuotės buvo finansuojamos iš SIS biudžeto. Planuojamame perversme svarbų vaidmenį vaidino ir Latvių raudonieji šauliai, kurie buvo pakrikštyti „Pretorionų gvardija“ ir turėjo užimti bei saugoti Maskvos Kremlių.
Japoniškas sodas
Muromači
Japoniški kiemo sodai buvo statomi mažiau puošniuose ir mažesniuose namuose. Laikui bėgant sodai tapo dar sudėtingesni – su tiltais, smulkių akmenukų takais.