cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bijutiškio dvaras
Istorija
1810 m. eksdivizinis teismas dvarą už skolas perdavė Rygos pirkliui Hiklaveinui, o iš šio dvarą įsigijo Jonušas Giedraitis. XIX a. pirmoje pusėje Bijutiškio dvaras buvo Giedraičių nuosavybė. Už dalyvavi­mą 1863 m. sukilime caro valdžia dvarą nusavino. 1868 m. dvarą nusipirko Jegoras Steblinas-Kamenskis. Dvarui priklausė Kazokų, Krasnogurkos, Grybiškių kaimai.
Harabo mitas
Harabo mitas arba Dunu teogonija, Dunu dinastija – babiloniečių mitas, pasakojantis apie Dunu vietovės įkūrimą ir šios vietovės dievų kilmę. Manoma, kad Harabo mitas greičiausiai susiklostė II tūkst. pr. m. e. pradžioje. Visas mito tekstas nėra išlikęs. Esama tik vienos Harabo mito kopijos. Ją, kasinėdamas senovinio Siparo miesto vietoje, XIX a. aptiko Hormuzd Rassam.
Bijutiškio dvaras
Istorija
Dvaro pastate veikė 1910 m. įkurta Bijutiškio pradžios mokykla, o 1922 m. jame įkurta pirmoji lietuviška mokykla. 1928 m. dvarą nuomojo broliai Juozas ir Vincentas Pipirai. Apytikriai 1930 m. dva­ro centrą įsigijo Amerikos lietuvis Tomas Ivanauskas su žmona Irena Lukoševičiūte.
Harabo mitas
Harabo mite pasakojama apie dievų kraujomaišą bei tėvažudystes, skirtingų dievų kartų priešpriešą. Dievai, minimi mite, įkūnija dangų, žemę, jūrą, upę, arklą, laukinius ir prijaukintus gyvūnus, piemenį, ganyklas, vaismedį, vyną. Kaip teigiama, įvairūs mito įvykiai siejami su metų laikų kaita.
Būta ne vienos vietovės, pavadintos Dunu (arba Dunumu). Viena jų buvo netoliese Isino miesto, kita buvo išsidėsčiusi dešiniajame Eufrato krante (dabar šiaurinė Sirija). Nors dunnu reiškia įtvirtintą gyvenvietę, šis žodis gali būti verčiamas ir kaip „jėga“, „smurtas“.
Mitas
Pasakojama, kad pirmoji dievų pora buvo Harabas („arklas“) ir Ki (Žemė). Jie dirbo žemę, įkūrė Dunu miestą. Harabui ir Ki gimė Šakanas – galvijų dievas. Ki užsigeidus savo sūnaus, Harabas buvo nužudytas, tuomet Ki ir Šakanas susituokė. Harabą Šakanas palaidojo Dunu vietovėje. Po to Šakanas vedė savo seserį Tiamat, o pastaroji nužudė judviejų motiną Ki. Tiamat ir Šakanas susilaukė palikuonių, pastarieji tuokėsi vienas su kitu. Galiausiai jie nužudė motiną Tiamat. Šakano ir Tiamat palikuonys savo ruožtu susilaukė dievų Gaju, Laharės (pastarieji du vardai nėra iki galo aiškūs) bei upės deivės. Ši dievų karta užmušė abu tėvus ir palaidojo juos Dunu. Šiems dievams gimė ganyklų dievas ir deivė. Jiedu pasirūpino, kad ganyklos taptų derlingesnės. Ganyklų dievas įsteigė kažkokį kultą, užmušė tėvus ir tapo krašto viešpačiu. Ganyklų dievo ir deivės vaikai – Harhanumas ir Belet-seri. Harhanumas vedė savo seserį Belet-seri, o abu tėvai buvo užmušti ir palaidoti. Harhanumo ir Belet-seri sūnus Hajašumas Naujųjų metų dieną vedė savo seserį. Kitaip nei ankstesnių kartų dievai, Hajašumas, perėmęs valdžią, savo tėvo neužmušė, o tik įkalino.
Įtaka
Teigiama, kad Harabo mito įtaka juntama ugaritų Baalo ir Jamo mite, įeinančiame į Baalo ciklą (apie 1600–1200 m. pr. m. e.), hetitų Kumarbio giesmėje (XIV a. arba XIII a. pr. m. e.), graikų poeto Hesiodo „Teogonijoje“ (apie 800–700 m. pr. m. e.).
Andrius Sniadeckis
Andrius Sniadeckis (, slapyvardis Sotwaros, 1768 m. lapkričio 30 d. Žninas, Kujavijos Pamario vaivadija – 1838 m. gegužės 12 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės chemikas, biologas, filosofas, gydytojas; Vilniaus universiteto profesorius.
Ankstyvieji vaikystės metai ir studijos
Žnino miestelio aludario ir burmistro sūnus, broliai: Jonas Sniadeckis bei Juozas Sniadeckis – teisininkas, konsistorijos raštininkas. Ūgtelėjęs Andrius Sniadeckis mokėsi pradinėje Čemesnio miestelio mokykloje, kuomet mirė abu tėvai (apie 1780 metus) Globoti jaunėlį ėmėsi 12 metų vyresnis brolis Jonas, tuo metu studijavęs Krokuvos universitete. Baigęs gimnaziją Andrius Sniadeckis kaip ir jo brolis taip pat mokėsi Jogailos universitete, Krokuvoje, mediciną, kurią baigė 1791 m.
Vėliau tobulinosi Pavijoje, Vienoje, Edinburge, pastarajame lankė chemijos paskaitas pas žymų to meto škotų chemiką Džozefą Bleką.
Veikla Vilniaus universitete
Pakviestas brolio Jono, Andrius Sniadeckis ėmė dirbti Vilniaus universitete. Nuo 1817 m. jis vadovavo Vilniaus universiteto Fizikos - matematikos fakulteto Chemijos katedrai. . Buvo pirmasis Vilniaus chemikas ir fiziologas. Vilniaus universitetas Andriui Sniadeckiui suteikė profesoriaus vardą. Jo paskaitos sutraukdavo nemažą būrį studentų, todėl architektas profesorius Mykolas Šulcas jam įrengė pačią didžiausią universitete ovaliąją salę, apšildomą krosnimis. Taip pat profesoriaus Andriaus Sniadeckio iniciatyva buvo įrengta chemijos laboratorija ir chemijos auditorija name, kuriame gyveno. Namas priklausė Vilniaus universitetui, jo pirmame aukšte profesorius Andrius Sniadeckis turėjo 13 įvairios paskirties patalpų. Andrius Sniadeckis Vilniuje garsėjo eksperimentais, teoriniais straipsniais, vadovėliais. Metinį gamtos mokslų kursą Vilniaus universitete privalėjo išklausyti visi universiteto studentai, netgi klierikai.
1800 m. Andrius Sniadeckis lenkų kalba išleido dviejų tomų chemijos vadovėlį, kurį pavadino „Chemijos pradmenys, atitinkantieji dabartinę šio mokslo būklę, išdėstyti ir pritaikyti kaip akademinių paskaitų pavyzdys mokiniams ir klausytojams”, 1804–1811 m. laikotarpiu pasirodė jo trijų tomų „Organinių būtybių teorija", kuri vėliau buvo išversta į vokiečių, prancūzų kalbas. Parašė traktatą apie vaikų fizinį auklėjimą.
Universiteto laikotarpiu Andrius Sniadeckis dalyvavo šubravcininkų draugijos veikloje, kartu su bendraminčiais G. Grodeku, S. Jundzilu ir J. Kosakovskiu buvo vienas žurnalo „Dziennik Wileński” iniciatorių ir steigėjų. Andrius Sniadeckis buvo vienas aktyviausių Vilniaus medicinos draugijos kūrėjų (1806) ir pirmasis jos pirmininkas. . Draugija leido žurnalą „Dziennink medycyny, chirurgii i farmacini”.
Likvidavus Vilniaus universitetą, dirbo Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškoje akademijoje. thumb|right|250px|A.Sniadeckio kapavietė [[Garadnykai|Garadnykuose (dail. N.Orda, 1876 m.)]]
Asmeninis gyvenimas
Buvo vedęs Konstanciją Mikulovskytę. Gyveno Chemijos kolegijos pastatuose, šiais laikais yra dalis Švietimo ir mokslo ministerijos korpusų (A.Volano g. 2, Mykolo g. 7, Vilniuje. Po architekto Mykolo Šulco rekonstrukcijos buvusiame Mikuličiaus name (šv. Mykolo 7) kur buvo ne tik chemijos auditorijos, bet ir profesoriaus Andriaus Sniadeckio butas. Su žmona Konstancija susilaukė vaikų: sūnaus Juozo, dukterų Liudvikos bei Sofijos Sniadeckytės – Balinskienės, kuri vėliau su šeima gyveno Jašiūnų dvare.
Andrius Sniadeckis mirė 1838 m. gegužės 12 d. Vilniuje. Jo karstą iš šv. Jonų bažnyčios lydėjo minios žmonių. Toje vietoje, kur įkėlė į vežimą, studentai supylė pilkapį, vėliau pastatė kryžių su užrašu. Palaidotas Garadnykų (dab. Baltarusija) kaimo kapinaitėse, ten pat ilsisi ir žmona Konstancija Mikulovskytė Sniadeckienė, sūnus Juozapas, jo žmona Antanina bei vaikaičiai.
Įamžinimas
2023 m. gegužės 23 d. Vilniuje, ant Švietimo, mokslo ir sporto ministerijos sienos pakabinta atminimo lenta A. Sniadeckiui. Atminimo lentos projektą inicijavo ir įgyvendino Lietuvos chemikų draugija.
Kolyvanės kalnagūbris
thumb|250px|Kolyvanės kalnagūbrio kraštovaizdis
Kolyvanės kalnagūbris  – Altajaus kalnų kalnagūbris Rusijoje, Altajaus krašte, Rūdinio Altajaus masyvo šiaurės vakaruose. Ilgis ~100 km. Aukštis iki 1206 m (Siniuchos kalnas). Sudaro Alėjaus ir Čaryšo upių vandenskyrą. Kalnagūbris neaukštas – būdingas aukštis 600–800 m. Telkšo Kolyvanės ežeras.
Yra polimetalų rūdų, jaspio, porfirito, kvarcito telkinių. Iškasenos kasamos nuo XVII a. (pirmosios kasyklos – Zmeinogorskas, Kolyvanė).
Darius Staliūnas
Darius Staliūnas (g. 1970 m. vasario 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos istorikas, istorijos mokslų daktaras, Lietuvos istorijos instituto direktoriaus pavaduotojas ryšiams su užsieniu, Klaipėdos universiteto Istorijos katedros lektorius.
Biografija
1988–1993 m. D. Staliūnas Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo istoriją, 1994 m. buvo priimtas į jungtinės Lietuvos istorijos instituto ir Vytauto Didžiojo universiteto istorijos krypties doktorantūros studijas, kurias baigė 1997 m., apgynęs daktaro disertaciją „Valdžia, visuomenė ir aukštasis mokslas Lietuvoje. XIX a. vidurys – XX a. pradžia“. Nuo 1992 m. dirbo Lietuvos istorijos institute vyr. laborantu, asistentu, nuo 1998 m. moksliniu bendradarbiu, nuo 2000 m. vyr. moksliniu bendradarbiu ir direktoriaus pavaduotoju ryšiams su užsieniu. Nuo 1997 m. Klaipėdos universiteto Istorijos katedros lektorius; dėsto Lenkijos istorijos ir Baltijos regiono Rusijos tautinėje politikoje kursus. D. Staliūnas yra periodinių mokslo leidinių „Pinkas. Annual of the Culture and History of the European Jews“, „Lithuanian Historical Studies“, „Central and East European Review“ redaktorių kolegijos narys.
Moksliniai interesai
D. Staliūnas tiria Rusijos imperijos tautinę politiką buvusiose Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėse (vadinamajame Šiaurės Vakarų krašte), etninius konfliktus ir lietuvių–žydų santykius XIX amžiaus Lietuvoje, istoriografines problemas ir Lietuvos atminties vietas.
Svarbiausios publikacijos
D. Staliūnas yra kelių monografijų autorius ir daugelio leidinių sudarytojas, Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose paskelbęs daugiau kaip 60 tiriamųjų straipsnių lietuvių, anglų, lenkų, rusų, vokiečių, ukrainiečių kalbomis. Tarp svarbiausių jo publikacijų yra:
FK UNIS Vogošća
Vogoščios FK UNIS – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Vogoščios.
Istorija
Klubas įkurtas 1948 m. Yra žaidęs antros pakopos pirmenybėse, bet jose neįsitvirtino.
Pasiekimai
Negali pasigirti dideliais laimėjimais.
Kolchidės žemuma
thumb|250px|Kolchidės žemuma [[Senakis|Senakio apylinkėse]] Kolchidės žemuma ( = K’olkhetis dablobi) arba Rionio žemuma – žemuma vakarų Gruzijoje (dalis Abchazijoje), prie Juodosios jūros, abipus Rionio ir Ingurio žemupių. Tęsiasi pagal jūros pakrantę nuo Suchumio iki Kobulečio. Tęsiasi ir rytų į vakarus ~100 km. Paviršiaus didžiausias aukštis 150 m (rytuose).
Kolchidės žemuma susidariusi tarpukalnių įduboje (tarp Didžiojo ir Mažojo Kaukazo) iš plioceno smiltainių, klinčių ir kreidos bei juros molio skalūnų, smiltainių, paviršiuje – iš aliuvinių sąnašų. Yra mineralinių versmių (Cchaltubo).
Žemumoje klimatas jūrinis subtropinis. Sausio vidutinė temperatūra 4–7 °C, liepos 20–24 °C. Kritulių 1300–2500 mm per metus. Yra ąžuolų, skroblų, bukų miškų. Vakarinė dalis pelkėta (nuo XX a. vid. didelė dalis pelkių nusausinta). Žemdirbystė (auginami kukurūzai, arbatmedžiai, citrinmedžiai, tungamedžiai). Pakraštyje įsteigtas Kolchidės nacionalinis parkas.
Didžiausias miestas – Potis. Kolchidės žemumoje buvo istorinė Kolchidės sritis.
Rok Hilis
Rok Hilis – miestas JAV, Pietų Karolinos valstijoje. Mieste veikia Winthrop universitetas, vienas vietinio ir vienas tarptautinio susisiekimo oro uostai. Praeityje svarbus tekstilės pramonės centras.
Istorija
Rok Hilis įkurtas 1852 m.
Sportas
2017 m. mieste vyko olimpinio BMX dviračių sporto pasaulio čempionatas - 2017 m. pasaulio BMX čempionatas.
Gaidalaučizna
Gaidalaučizna – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Toliejų.
Istorija
1807 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 10. XIX a. priklausė Liliškių dvarui. 1828 m. užrašymas Geydaławetyna – „Gaideliavietė„ (Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 12) gali būti neapslavintas šos vietos vardo variantas.
Vietos gyventojų liudijimu, 1893 m. bandyta keisti kaimo vardą į Padkamariai pagal gyvenančių jame žmonių pavardę.
Kazachstano futbolo varžybos 2020 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2020 m.
Antonio Milić
Antonijus Miličius ( g. 1994 m. kovo 10 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, gynėjas.
Karjera
Splito „Hajduk“ akademijos auklėtinis. Žaidė „Hajduk“ jaunimo ekipose, o nuo 2011 m. pagrindinėje komandoje.
2015–2018 m. rungtyniavo KV Oostende (Belgija), sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių.
2018–2020 m. priklausė RSC Anderlecht (Belgija), tačiau 2019–2020 m. nuomos pagrindais žaidė Rayo Vallecano (Ispanija).
Rinktinės
2018 m. rugsėjo 6 d. debiutavo Kroatijos nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Portugaliją. Mačas baigėsi lygiosiomis 1:1.
Juozapava (Suginčiai)
Juozapava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skudutiškio, 5 km į šiaurę nuo Suginčių.
Istorija
Atsirado po baudžiavos panaikinimo. Žinomas nuo 1892 m.
Paturkšlio tvenkinys
Paturkšlio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Ariogalos, Požečių gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Upytės upelį (Dubysos intakas) 4,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,25 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 97,7 m. Krantai žemi, daug kur apaugę medžiais. Tvenkinio šiaurinis krantas palei Upytės upelį užpelkėjęs. Rytinėje pakrantėje įkurtas sodas, į vakarus plyti pievos. Pietine pakrante eina kelias. Šalia įsikūrę Paturkšlio ir Antupyčių kaimai.
Friedrichshafen G.II
Friedrichshafen G.II (gamyklinis indeksas FF.38) buvo G tipo sunkusis bombonešis, kurį Pirmojo pasaulinio karo metu suprojektavo ir gamino Vokietijos Imperijos įmonė "Flugzeugbau Friedrichshafen". Vienintelis lėktuvo operatoroius - Luftstreitkräfte (Vokietijos imperatoriškosios karinės oro pajėgos) jį naudojo taktinėms ir ribotoms strateginėms bombardavimo operacijoms.
Bliūdelis (Molėtų r.)
left|120px
Bliūdelis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3,5 km į pietryčius nuo Suginčių, Kulionių kaimo rytiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,095 km. Altitudė 149 m. Pietinis ir rytinis krantai aukšti. Ežerą supa Poviliškio miškas. Pietvakariuose išteka upeliukas link Lenktinio ežero (Virintų ežero baseinas).
Friedrichshafen G.II
Konstrukcija
G.I modernizacija apėmė sparnus jugusių statramsčių skačiaus sumžinimą iki dvejų porų vienoje fiuzeliažo pusėje, dėžės formos uodegos stabilizatorių blokas buvo pakeistas tradiciniu horizontalaus ir vertikalaus stabilizatoriaus agregatu. G.I ekspolacija parodė, jog Benz Bz.III variklis buvo nepakankamai galingas, todėl G.II turėjo porą galingesnių šešių cilindrų 150 kW (200 AG) galios Benz Bz.IV, sukusių stumiančius sraigtus. Ši modernizacija leido padidinti naudingąjį krūvį. Padidėjusi galia taip pat leido sumontuoti antrąjį gynybinį kulkosvaidį už sparnų. Kaip ir ankstesniame modelyje įgulą sudarė trys vyrai: galinis šalys, pilotas ir bombarduotojas, kuris atliko priekinio šaulio vaidmenį.
Eksploatacijos istorija
dešinėje|miniatiūra Nors Friedrichshafen G.I išliko prototipu, G.II jau tapo serijiniu modeliu. Iš viso buvo pagaminti 35 orlaiviai: "Friedrichshafen" pastatė 18, o "Daimler" - 17 vnt. Vokietijos kariuomenės daliniuose G.II buvo intensyviai naudojami nuo 1916 m. pradžios Vakarų fronte ir Makedonijoje, kur jiems tekdavo taktinės bombardavimo operacijos. Iš pradžių operacijos su G.II buvo vykdomos šviesiu paros metu, bet vėliau, didėjant nuostoliams, buvo pereita prie naktinio bombardavimo misijų.
G.II-ieji fronte buvo naudojami iki 1917 m. pabaigos ir užsirekomendavo kaip patikimi, tvirti ir nelinkę į avarijas. G.II tapo pagrindu 1917 m. pasirodžiusiam kiek didesniam Friedrichshafen G.III.
Techniniai parametrai (FF.38)
miniatiūra|Friedrichshafen G.II
Paupio tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1972 m. Priklauso žuvininkystės ūkiui.
Kazarieza
Kazarieza – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Suginčių.
Istorija
XIX a. priklausė Suginčių dvarui. Pažymėtas 1865 m. topografiniame žemėlapyje.
Ę
Ę ir ę  – „E“ raidės pagrindo rašmuo su diakritiniu ženklu nosine. Aštuntoji lietuvių abėcėlės raidė.
Raidė yra naudojama lietuvių, lenkų ir dalekarlų (švedų) abėcėlėse. Navahai naudojo išreikšti nazalizuotą balsę ẽ. Lotynų, airių ir senovės skandinavų paleografijoje žinoma kaip E caudata „E su uodega“.
No, dešinėn! No, kairėn!
'''No, dešinėn! No, kairėn!'''  – 1948 m. JAV filmas, romantinė komedinė drama. Scenarijaus autorius ir režisierius – F. Hugh Herbert. Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo Dž. A. Čemberleino (G. A. Chamberlain) romaną. Pagrindinius vaidmenis atlieka June Haver, Lon McCallister ir Walter Brennan. Epizodinius vaidmenis atliko Marilyn Monroe ir Natalie Wood.
Siužetas
Du netikri broliai gyvena su savo motina ūkyje. Vienas jų įsidarbina pas kaimyną ir įsimyli jo dukterį. Kitas netikras brolis visaip stengiasi sukliudyti jaunuolių laimei…
Marilyn Monroe
Po to, kai 1946 m. ​​rugpjūtį Marilyn Monroe pirmą kartą pasirašė sutartį su „20th Century Fox“, jai šiame filme buvo duotas merginos, vardu Betė (Betty), epizodinis vaidmuo. Apsirengusi melsvu sarafanu, ji lipa bažnyčios laiptais ir sako: „Labas, Redai!“ Džuno Heiverio (Jun Haver) personažas Redas (Rad) jai atsako: „Labas, Bete“. Tuo metu Monroe jau ėjo pro šalį ir buvo dingusi iš kadro, jos veidas ekrane buvo matomas mažiau nei dvi sekundes. Kai aktorė išgarsėjo, kino kompanija „20th Century Fox“ teigė, kad vienintelė Marilyn Monroe eilutė filme buvo iškarpyta. 1955 m. Marilyn Monroe tai patvirtino laidoje „Person to Person“. Kino istorikas Džeimsas Haspilas (James Haspiel) teigia, kad ji pasirodė ir kitoje filmo scenoje, toli fone atsukusi nugarą į kamerą, kur ji ir kita mergina plaukia baidarėmis.
Popkultūroje
1989 m. filme „Vairuoja panelė Deizė“ („Driving Miss Daisy“) Hokas veža panelę Deizę į „Piggly Wiggly“ bakalėjos parduotuvę, jie pravažiuoja miestelio kino teatro palapinę su skelbimu, kad rodomas filmas „No, dešinėn! No, kairėn!“
Vaizdo dienoraštis
Vaizdo dienoraštis – 2012 m. JAV superherojų trileris, kurį režisavo Josh Trank, o scenarijų parašė Max Landis. Filme pasakojama apie tris Sietlo vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivius – patyčias patiriantį Endriu, jo pusbrolį Matą ir populiaresnį Stivą, kurie užmezga ryšį po to, kai iš nežinomo objekto įgyja telekinetinių galių ir naudoja jas pramogai, tačiau Endriu pradeda eiti tamsesniu keliu.
Filmas Jungtinėse Valstijose pasirodė 2012 m. vasario 3 d. Tarptautinėse kino teatrų kasose filmas uždirbo 126,6 mln. dolerių, o jo biudžetas siekė 15 mln. dolerių. Filmas iš esmės sulaukė teigiamų atsiliepimų ir pagyrimų už filmo idėją, o 39-uosiuose „Saturn“ apdovanojimuose buvo nominuotas geriausio mokslinės fantastikos filmo kategorijoje.
Kolyvanė
Kolyvanė  – kaimas Rusijoje, Altajaus krašto pietuose, Kurjos rajone, 33 km į šiaurės rytus nuo Zmeinogorsko, Kolyvanės kalnagūbrio pašlaitėje. Yra I. I. Polzunovo vardo akmens apdirbimo muziejus, kuriame gaminami jaspio, marmuro, porfyrų, kvarcito ir kitų akmenų dirbiniai. Turizmas (apylinkėse telkšo Kolyvanės ežeras, yra buvusių vienuolynų, cerkvių, šventųjų šaltinių).
thumb|left|240px|Akmens apdirbimo muziejus (buvęs fabrikas)
Istorija
1727 m. pramonininkas Akinfijus Demidovas pradėjo metalų kasybą aplinkiniuose kalnuose, pradėjo kurtis Kolyvanės kalnakasių gyvenvietė. XVIII a. pab. įsteigtas vienas seniausių Rusijoje Kolyvanės akmens apdirbimo fabrikas. Jame dvarų interjerams gaminti dekoratyvūs akmens dirbiniai (židiniai, vazos, kolonos ir kt.). 1939–1992 m. Kolyvanė turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.
Kazimierava (Suginčiai)
Kazimierava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Skudutiškio ir 6 km į šiaurę nuo Suginčių.
Istorija
Atsirado po baudžiavos panaikinimo. Žinomas nuo 1892 m.
Lugal-kisalsis
Lugal-kisalsis arba Lugaltarsis (, lugal-kisal-si, taip pat, lugal-tar-si, lugal-sila-si) – Uruko ir Ūro karalius, gyvenęs XXV a. pr. m. e. pab.; sostą, pasak to meto įrašų, paveldėjo iš tėvo Lugal-kiniše-dudu. Šumero karalių sąraše toks valdovas nėra minimas, tačiau kai kuriuose sąrašo variantuose minimas jo tėvas. Viename Lugal-kisalsiui priskiriamame įraše šis valdovas save įvardija taip: „Lugalkisalsis, Lugalkigenedudu pirmagimis sūnus, Uruko ir Ūro karalius“.
Lugal-kisalsio sūnus – Lubarasis, anūkas – Silim-Utu. Išlikę keliolika įrašų, kuriuose minimas Lugal-kisalsis.
Įrašai ir atvaizdai
Kai kuriuose Lugal-kisalsį mininčiuose įrašuose šis valdovas įvardijamas ir „Kišo karaliumi (lugaliu)“:
Aptikta molinė vinis su Lugal-kisalsio atvaizdu (yra valdovą identifikuojantis įrašas), taip pat rasta keletas panašių statulėlių, tačiau ant jų nėra jokių įrašų. Ant molinės vinies įrašyta:
Luvro muziejuje saugoma Lugal-kisalsio anūko statula, ant jos įrašyta: „Satamas, Lu-Baros sūnus, Lugal-kisal-si, Uruko karaliaus, sūnus, Girim-simo, Uruko princo, tarnas.“
Amarantai
Amarantai  (Lagonosticta) – astrildiniai (Estrildidae) šeimos paukščių gentis.
Kurapatai
miniatiūra|250px|right|Kurapatų kapavietė miniatiūra|250px|right|Mitingas Kurapatuose 1989 m.
Jurgio Mačiūno aikštė
miniatiūra|250px|right|J. Mačiūno aikštė. Priekyje – į kalną kylanti Parodos g.
Kurapatai
Kurapatai - miškinga vietovė Baltarusijoje, Minsko pietrytiniame pakraštyje prie Minsko žiedinio automobilių kelio. Garsėja kaip Stalino epochos masinių sušaudymų 1937–1941 m. vieta.
Jurgio Mačiūno aikštė
Jurgio Mačiūno aikštė – „Fluxus“ įkūrėjo Jurgio Mačiūno vardu pavadinta aikštė, esanti Kaune, Naujamiestyje, trišalėje sankryžoje, jungiančioje Vytauto prospektą, Donelaičio ir Parodos gatves. Minėtoji sankryža plyti priešais Parodos g. pastatą Nr. 1, kuriame vaikystėje gyveno pats J. Mačiūnas (pakabinta atminimo lenta). Aikštė visuomenei pristatyta 2017 m. liepos 20 d., tačiau oficiali aikštės atidengimo ceremonija nevyko. Teigiama, kad tai būtų prieštaravę „Fluxus“ judėjimo filosofijai, kurios manifestu vadovaujantis aikštė ir įkurta.
Kurapatai
Aukos
Tikslus aukų skaičius nėra aiškus, nes NKVD archyvai Baltarusijoje nėra paprastai pasiekiami. Įvairių šaltinių duomenimis, Kurapatuose žuvo mažiausiai 30 000 žmonių (Baltarusijos SSR generalinio prokuroro Georgijaus Tarnavskio duomenimis), iki 100 000 žmonių (pagal „Baltarusijos“ žinyną), 102 000–250 000 žmonių (pagal Zenono Pozniako straipsnį „Litaratura i mastactva“ laikraštyje), 250 000 žmonių (pasak lenkų istoriko ir Vroclavo universiteto profesoriaus Zdzisław Julian Winnicki), ir daugiau (pagal britų istoriką Norman Davies).
Jurgio Mačiūno aikštė
Aikštės projektas
Idėjos autorius – dailininkas Naglis Rytis Baltušnikas (g. 1960 m.). Sankryžoje esanti trikampė aikštelė jam pasirodė kaip kokia mirtina vieta, toks trikampis, kuriame niekas nevažiuoja, niekas nevyksta. Supratęs, kad mintis tinkama būtent Mačiūnui, juolab kad lentelę su aikštės pavadinimu autorius buvo sukūręs jau seniai, apie 2000 m., todėl ji buvo pasiūlyta „Kauno akcentų“ idėjų konkursui.
Trišalė nevažiuojama aikštė Parodos kalno papėdėje dekoruota baltais dažais, ant asfalto dangos nupiešiant trikampę figūrą ir liežuvį rodantį „Fluxus" simbolį acteką jos centre. Ši vieta kūriniui pasirinkta, nes sankryža yra priešais J. Mačiūno vaikystės namus. Aikštė yra trikampės formos, apribota ištisinėmis kelio juostomis. Aikštės viduryje pastatytas stulpas su dvikalbėmis aikštės pavadinimo lentelėmis: „J. Mačiūno a.“ ir „G. Maciunas SQ.“. Artimiausia pėsčiųjų perėja įrengta apie 30 m į šiaurės vakarus nuo aikštės ribos, per Donelaičio gatvę priešais Žemės ūkio rūmus. Transporto sautai juda nubrėžtomis eismo juostomis aplink pažymėtą trikampį. Deklaruojama, jog tai pirmoji aikštė pasaulyje, į kurią negalima patekti. Be to, tai vienintelė aikštė, kurios, stovint ant šaligatvio, netgi nesimato (nupieštą „Fluxus" simbolį galima apžvelgti iš aukščiau).
Nepaisant „neįžengiamumo“, aikštė pritraukia netradicinių meninių renginių.
Kurapatai
Istorija
2001-2002 m. rekonstruojant Minsko aplinkkelį, komplekso egzistavimui iškilo grėsmė. Tai iššaukė aktyvius visuomenės protestus, aktyvistų susidūrimus su milicija. Tuomet pavyko apginti Kurapatus, vieta buvo išsaugota ir paskelbta išskirtine zona.
2004 m. masinė kapavietė įtraukta į Baltarusijos kultūros paveldo registrą.
Oeffag C.II
Istorija
1915 m. Austrijos-Vengrijos kariuomenės vadovybė paskelbė konkursą sukurti ginkluotą žvalgybinį lėktuvą, analogišką Vokietijos imperijos karinių oro pajėgų inspekcijos (vok. Idflieg) sukurtos orlaivių klasifikavimo sistemos „C“ klasei.
Prototipas, gavęs ofcialų kuriam suteiktas oficialus pavadinimas C.II, pirmam skrydžiui pakilo 1916 m. vasario mėn. Įmonė gavo užsaymą pagaminti 32 orlaivius. Pirmasis serijinis lėktuvas užsakovui buvo pateiktas tų pačių metų spalį. Lėktuvai buvo varomi skysčiu aušinamu vienaeiliu 6 cilindrų varikliu Austro- Daimler 6, išvystančiu 160 AG (118 kW) galią.
Eksploatacija parodė, kad primosios serijos lėktuvai nepasiekdavo deklaruotų greičio ir manevringumo rodiklių. Įgulos taip pat skundėsi per dideliu tūpimo greičiu ir prastu matomumu.
Siekiant išspręsti šias problemas, tų pačių metų gruodį su įmone buvo sudaryta antroji sutartis dėl 32 modernizuotų egzempliorių gamybos. Šis modelis gavo gamyklinį indeksą 52.5 tipą; jame buvo naudojamas galingesnis variklis – forsuotas Austro-Daimler 6, išvystantis 185 AG (136 kW). Antrosios partijos, gavusios oficialų indeksą Oeffag C.II Typ 52.5, užsakymas buvo įvykdytas 1917 m. birželio mėn. Trūkstant 185 AG galios variklių, į dauguma Oeffag C.II Typ 52.5 buvo montuojami ankstesni 160 AG varikliai, dėl ko jų skrydžio rodikliai beveik nepagerėjo.
Konstrukcija
miniatiūra|Austrijos-Vengrijos Oeffag C.II Oeffag C.II – dvivietis medinės konstrukcijos biplanas. Fiuzeliuažas – medinis, stačiakampio skerspjūvio, dengtas drobe ir fanera. Įgulos kabina sujungta, atvira.
Sparnai medinės konstrukcijos, dengti drobe su dviem tarpatramiais, sutvirtinti į priekį pasvirusiais statramsčiais ir plieniniais trosais. Eleronai tik viršutiniame sparne, nebalansuoti.
Jėgainė – vienas vienaeiilis 6 cilindrų skysčiu aušinamas 160 AG (118 kW) galios variklis „Austro-Daimler Bauart 17000“ (1-oji serija, gamykliniai Nr. 52.01-52.32) arba 185 AG (136 kW) galios vienaeiilis 6 cilindrų skysčiu aušinamas „Austro-Daimler Bauart 18000“ (2-oji serija, gamykliniai numeriai 52.50-52.81).
Uodega – iš plieninių vamzdžių suvirintas rėmas, aptrauktas audiniu; horizontalus stabilizatorius iš dviejų dalių.
Važiuoklė fiksuota, trijų taškų su uodegos šliuožikliu. Pagrindinė važiuoklė su guminiais amortizatoriais.
Eksploatacija
Pirmosios C.II partijos orlaiviai Austrijos-Vengrijos KOP (vok. k.u.k. Luftfahrtruppen) dalinius pasiekė 1916 m. viduryje. 1917 m. pradžioje dalinius pasiekė ir antrosios partijos orlaiviai. Jie buvo naudojami 3J, 5, 11, 13, 14, 18, 20, 22, 25, 26, 27 ir 30 eskadrilėse (vok. Fliegerkomando – Flik), dislokutose Rytų fronte. Jie taip pat buvo priskirti Flik 31, 36 ir 44, veikusios Balkanų kampanijoje Rumunijos Karalystės pasienio zonoje bei Flik 6, veikusiose Albanijos teritorijoje (Makedonijos fronte). Šie lėktuvai pakeitė jau senstelėjusius Aviatik B.II ir Aviatik B.III.
Visuose frontuose orlaivis susilaukė neigiamo įgulų įvertinimo. 1917 m. viduryje visi „C.II“ buvo perkelti antraeilėms užduotims: ryšiams, mokymui ir lavinimui.
1919 m. Versalio sutartis įpareigojo sunaikinti visus Austrijos-Vengrijos karinius orlaivius arba juos parduoti kaip kompensaciją tautoms nugalėtojoms. 1918 m. spalio 15 d., dar iki oficialiaus Lenkijos nepriklausomybės paskelbimo lenkų karinių organizacijų nariai Krokuvos-Rakowice aerodrome užgrobė 15 vnt. Oeffag C.II lėktuvų. Lapkričio mėn. buvo Lvovo ir Mokotovo aerodromuose lenkams pavyko perimti dar keletą nepažeistų Oeffag C.II. Lenkijos karinės oro pajėgos juos naudojo Sovietų Sąjungos ir Lenkijos kare misijose iš Krokuvos (5-oji ir 7-oji eskadrilės), Lvivo (2-oji ir 6-oji eskadrilės) ir Varšuvos Mokotovo aerodromų. miniatiūra|Lenkijos KOP pilotas Adamas Wislockis prie Oeffag C.II, 1919 m. Šie lėktuvai jau 1918 m. lapkričio 22 d. pradėjo kovos veiksmus prieš Ukrainos liaudies respublikos pajėgas mūšyje dėl Lvivo. Tai buvo pirmosios Lenkijos karinių oro pajėgų kovinės misijos po nepriklausomybės. Orlaiviai taip pat dalyvavo kautynėse Galicijos fronte, taip pat netoli Ciesyno (Tešino, Silezija). Išlikę orlaiviai dalyvavo operacijose iki 1920 m., pavasario puolime Ukrainoje ir kovose prieš sovietų puolimą Lvovo kryptimi. Kai kurie orlaiviai trumpai tarnavo skraidymo mokykloje (lenk. Szkoła Pilotów) Krokuvoje.
Po 1920 m. Oeffag C.II lėktuvų buvo sandėliuojami Lvovo ir Krokuvos aerodromų sandėliuose ir tapo atsarginių dalių šaltiniu. Pirmaisiais 1922 m. mėnesiais Lenkijos Geležinkelių ministerija paprašė Karinių oro pajėgų panaudoti orlaivį Oeffag C.II civilinės aviacijos pašto skrydžiams į Maskvą. Šis prašymas nebuvo patenkintas dėl didelio orlaivių nusidėvėjimo. Paskutinis likęs Oeffag C.II buvo nurašytas 1922 m.
Keletas šio tipo orlaivių buvo naudojami Čekoslovakijos KOP (ček. Češkoslovenske Letectvo).
Trys Oeffag C.II ir aštuoni Oeffag C.I atiteko Jugoslavijos karalystės karinėms oro pajėgoms. Šie lėktuvai buvo naudojami iki trečiojo dešimtmečio vidurio. Negalėdamos įsigyti naujų orlaivių Jugoslavijos Karalystės karinės oro pajėgos tuo laikotarpiu naudojo įvairius nuo karo likusius lėktuvus iki jų techninių resursų pabaigos. Jugoslavijos C.II buvo naudojami Jugoslavijos karališkųjų KOP Antrojo aviacijos pulko pilotų mokykloje Mostare. Jugoslavijos KOP Oeffag C.I vadino „Efag-Daimler 150“ arba „mažuoju Efag“, o Efag C.II – „didysis Efag“ arba, priklausomai nuo sumontuoto variklio, – „Efag-Daimler 160“ arba „Efag-Daimler 185“.
2012 m. Dakaro ralis
thumb|right|200px|[[2012 m. Dakaro ralio logotipas]] thumb|right|300px|2012 m. Dakaro ralio maršrutas '''2012 m. Dakaro ralis''' buvo 34-iasis Dakaro ralis, kuris vyko sausio 1-15 dienomis trijose Pietų Amerikos valstybėse – Argentinoje, Čilėje ir Peru. Šiame žemyne Dakaro ralis vyko jau ketvirtą kartą iš eilės.
2011 m. kovo 17 d. Argentinos prezidentas pranešė, kad Dakaro ralis prasidės šalies mieste Mar del Plata. Ralio finišas ir apdovanojimų ceremonija vyks Peru sostinėje Limoje sausio 15 d. Tai bus pirmas kartas Dakaro ralyje, vykstančiame Pietų Amerikoje, kai startas ir finišas vyks skirtinguose miestuose ir skirtingose šalyse.
Šių metų Dakaro lenktynėse visų motociklų varikliai buvo suvienodinti – jie negalėjo viršyti 450 kubinių centimetrų tūrio.
Dalyviai
Iš viso Dakaro ralyje dalyvavo 189 motociklininkai, 33 keturračių vairuotojai , 174 automobilių ir 77 sunkvežimių ekipažai.
Maršrutas
Iš viso Dakaro ralio dalyviams teko įveikti beveik 8400 km distanciją. Sausio 8 dieną visi dalyviai turėjo poilsio dieną Kopijapo mieste.
Pakeitimai
6 ralio etapas iš Fiambalos į Kopijapo buvo atšauktas dėl sudėtingų oro sąlygų (sniego ir lietaus). Visi dalyviai vienu konvojumi pasiekė etapo finišą.
Incidentai
Pačią pirmą ralio dieną baigiantis greičio ruožui patyrus avarijai nuo širdies smūgio žuvo motociklininkas iš Argentinos Jorge Andrés Boero. Tai buvo 21-a ralio dalyvio auka per visą lenktynių istoriją.
Rezultatai
Keturračių klasėje nugalėjo argentinietis Alejandro Patronelli.
Tarp sunkvežimių nugalėjo olando Gerard De Rooy ekipažas.
Milagainių dvaras
Milagainių dvaras – buvusio dvaro sodyba, esanti Milagainių kaime, Šilų seniūnijoje, Jonavos rajone, prie kelio, 3,5 km į pietvakarius nuo Panoterių. Stovi įvairūs statiniai kaimo vidury, Dvaro gatvėje, yra medžių alėja. Už 2 km į šiaurės rytus (link Panoterių) išlikęs dvarelis (palivarkas) Taukadažiuose.
Dvaro sodybos fragmentai – registrinis objektas, 1992 m. įrašytas Kultūros vertybių registre, esantis laikinojoje apskaitoje (u. k. 123, kiti kodai 246, 413/978).
Istorija
Milagainiu dvaro rūmų neliko. Tarpukaryje buvo įrengtas motorinis malūnas. Įranga perkelta iš Žeimių miestelio, pristatytas plytinis priestatas varikliui. Kolūkio laikais tai pat buvo priestatas gateriui, vėliau nugriautas. Iširus kolūkiui, malūnas nustojo veikti. Kai kurie statiniai (svirnas, malūnas) naujųjų šeimininkų buvo tvarkomi.
Universitetinis miestelis
thumb|250px|right|[[VU|Vilniaus universiteto teritorijos planas]] Studentų miestelis, arba universitetinis miestelis, ( 'laukas') – universiteto ar kitos aukštosios mokyklos teritorija su priklausančiais įvairiais statiniais: bibliotekomis, auditorijomis, laboratorijomis, mokslinio tyrimo centrais, administraciniais ir ūkiniais pastatais, studentų bendrabučiais. Universitetų miesteliai paprastai turi savo valdymo administraciją.
Kunigiškis (Molėtai)
Kunigiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Suginčių ir 6 km nuo Skudutiškio.
Istorija
1905 m. Kunigiškio arba Noliškio vienkiemyje gyveno Bražėnas. Pats vardas gali būti gerokai senesnis, nes 1683 m. Suginčiuose užrašytas Adomas Kunigėnas, o netolimame Grybauskų kaime – 1686 m. Sofija Kunigienė ir Mykolas Kunigėnas.
Gabrielius Miliūnas
Gabrielius Miliūnas (1914–1961) – Lietuvos sklandytojas, sklandymo instruktorius, aviakonstruktorius, šaulys.
Biografija
Gimė 1914 m. Baigė Kauno Aukštesniąją technikos mokyklą (ATM) ir aktyviai dalyvavo ATM aviacijos būrelio ir Lietuvos aeroklubo sklandymo veikloje, nuo 1936 m. – šaulių sklandytojų veikloje.
1936 m. savo tėvų namuose Kaune (Šančiuose) įrengė Lietuvos aeroklubo (LAK) sklandytuvų dirbtuves. Jose kuriose buvo pastatyti 6 sklandytuvai: po du savos (kartu su B. Oškiniu ir A. Gysu) konstrukcijos pradinio mokymo MOG ir, kartu su Br. Oškiniu, – šlaito – MO-1 (modifikuotas T-1) ir MO-2. Šiose dirbtuvėse taip pat buvo pagaminti LAK lėktuvo Š-18 apatiniai sparnai.
Mirė ir palaidotas Kaune.
San Fransisko Seals
200px|thumb|right|Komandos logotipas San Fransisko „Seals“ (, 'ruoniai') – Mažosios beisbolo lygos komanda iš San Fransisko, Kalifornijos, JAV. 1903–1957 m. ši beisbolo komanda žaidė Ramiojo vandenyno pakrantės lygoje, o tada išsikėlė į Finiksą, Arizoną. Komanda buvo pavadinta Įlankos rajone gyvenančios gausios Kalifornijos jūrų liūtų ir ruonių populiacijos garbei. 1909, 1922, 1925 ir 1928 m. San Fransisko „Seals“ buvo pripažinta viena iš 100-o geriausių visų laikų Mažosios lygos komandų.
Vadovaujami vidurinės mokyklos ir Įlankos rajono koledžo trenerio, buvusio skauto Abelio Alkantaro (Abel Alcantar), San Fransisko „Seals“, kaip medinėmis lazdomis žaidžianti studentų komanda, atgimė 1985 m.
Martyniškis (Molėtai)
Istorija
1846 m. priklausė Liliškių dvarui.
Plaukimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Plaukimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 29-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Bukstehudė
Bukstehudė – miestas šiaurės Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje, Hamburgo aglomeracijoje, 20 km į pietvakarius nuo miesto centro, prie Estės upės. Vystoma chemijos, maisto, statybos pramonė, mašinų, metalo dirbinių gamyba. Yra 1197 m. pastatytas benediktinių vienuolynas, XIII a. pastatyta bažnyčia, 1539 m. pastatytos gynybinės sienos, XVI a. gyvenamieji namai.
Plaukimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Pasikeitimai
Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vyks mišri plaukimo rungtis - mišrių komandų po keturis estafetinis 100 m plaukimas mišriu stiliumi. Iš viso bus išdalintas rekordinis skaičius medalių - 37 komplektai. Taip pat įtraukos dvi ilgų nuotolių plaukimo laisvuoju stiliumi rungtys.
Plaukimas prarado 9 % savo sportininkų kvotos. Iš viso numatyta jog olimpiadoje dalyvaus 878 plaukikai - mažiausias skaičius nuo 1996 m.
Kvalifikacija
Kvalifikacinis periodas plaukimo varžyboms 2020 m. vasaros olimpiadoje prasidėjo nuo 2019 m. kovo 1 d. ir baigėsi 2020 m. birželio 29 d. Laikotarpio metu sportininkai gali vykdyti iš anksto nustatytus normatyvus. Kiekviena šalis galėjo deleguoti po du sportininkus per rungtį, kurie yra įvykdė olimpinį kvalifikacinį laiką (OQT). Sudėjus OQT laiką įvykdžiusių sportininkų, specialiųjų pakvietimų ir estafetėse dalyvausiančių sportininkų skaičių bus aišku kiek kvotų liks sportininkams, kurie įvykdę olimpinį atrankos laiką (OST). Šalis gali gauti vieną pakvietimą per rungtį sportininkui, kuris įvykdė OST standartą.
Individualių rungčių kvalifikaciniai laikai:
Ravi Paschoa
Klamersonas Ravis Teišeira Pašoa (Clamerson Ravi Teixeira Pashoa; g. 1994 m. balandžio 29 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, vartininkas.
Karjera
Žaidėjas futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Flamengo klubo jaunimo ekipoms.
Portugalijoje
2018–2020 m. priklausė CF União Madeira. 2020–2021 m. atstovavo Lusitano Evora.
2021–2022 m. rungtyniavo SC Vianense. 2022 m. antroje pusėje atstovavo SB Castelo Branco.
A lyga: 2023 m.
2023 m. tapo aišku, kad žaidėjas rungtyniaus „Džiugo“ klube.
2023 m. balandžio 2 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Riteriai.
Vėliau žaidėjas gavo sunkią traumą; prireikė operacijos ir ilgos reabilitacijos.
Zigmas Rimša
Zigmas Rimša (1911 – 2001) – Lietuvos aviacijos atsargos karininkas, ryšių ir aviacijos inžinierius, pirmojo lietuviško motosklandytuvo (1938 m.) konstruktorius, Lietuvos aeroklubo generalinis sekretorius (1940 m.).
Biografija
1921 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Baigė Ukmergės gimnaziją, Ciuricho politechnikos institute (Šveicarija) studijavo mechaniką bei aeronautiką, studijas baigė 1935 m.
1935 m. rugsėjo 18 d. buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę. 1936 m. rugsėjo 15 d. baigus Karo mokyklą (XI aspirantų laida) suteiktas aviacijos atsargos jaunesniojo leitenanto laipsnis ir paleistas į aviacijos karininkų atsargą.
1936 m. spalio 15 d. įsidarbino Kauno radijo stoties inžinieriumi. 1937 m. su Krašto apsaugos ministerijos stipendija baigė aviacijos radiotechnikos studijas Šveicarijoje.
Z. Rimša aktyviai dalyvavo Lietuvos aerokolubo veikloje, dėstė LAK aviamodeliuotojų kursuose, LAK lakūnų ruošimo kursuose, rašė žurnale „Mūsų sparnai“, išmoko skraidyti lėktuvu. Kelis kartus buvo išrinktas į LAK valdybą, nuo 1940 m. liepos 12 d. ėjo LAK tarybos ir valdybos sekretoriaus pareigas.
1937 m. sukonstravo pirmąjį Lietuvoje motosklandytuvą „KEVA", kurį pastatė Gabrielius Miliūnas.
1938 m. Susisiekimo ministerijos siuntimu kartu su J. Dženkaičiu ir S. Mockūnu iš Didžiosios Britanijos parskraidino nupirktus Lietuvos oro linijų keleivinius lėktuvus Percival Q.6.
1939 m. Baltijos šalių aviacijos varžybose, lėktuvų perskridime Talinas-Kaunas kartu su V. Ašmensku užėmė 5-ąją vietą.
Tupolev Tu-141
Tupolev Tu-141 Striž („Čiurlys“; ) – XX a. aštuntame dešimtmetyje SSRS sukurtas žvalgybinis bepilotis orlaivis, sovietų armijoje eksploatuotas aštuntojo ir devintojo dešimtmečio pabaigoje, o nuo 2014 m. – Ukrainos ginkluotosiose pajėgose.
Konstrukcija
dešinėje|miniatiūra|300x300px| Tu-141 schema Bepilotis Tu-141 buvo ankstesnio ir mažesnio Tu-123 tolimesnė plėtra: didesnis vidutinio nuotolio žvalgybinis bepilotis orlaivis. Reaktyviniu varikliu varomas, transgarsiniu greičiu galintis skristi orlaivis skirtas atlikti žvalgybos misijas 1000 kilometrų spinduliu. Lėktuvas gali gabenti įvairius naudingus krovinius, įskaitant optines ir infraraudonųjų spindulių filmavimo kameras, kitą elektroninės žvalgybos įrangą. miniatiūra|Tu-141 Centriniame Rusijos aviacijos muziejuje Kaip ir ankstesni Tupolevo bepiločių lėktuvų modeliai, Tu-141 yra žemasparnis monoplanas su delta tipo sparnais, nedideliais „anties“ tipo priekiniais sparnais, varomas virš fiuzeliažo sumontuotu turboreaktyviniu varikliu KR-17A. Maksimalus fiuzeliažo skersmuo – 950 mm. miniatiūra|Startui ruošiamas Ukrainos KOP Tu-141 Orlaivis startuoja nuo startinės ir transportinės platformos. Lėktuvo antžeminė techninė priežiūra ir paleidimas atliekami naudojant antžemines mobiliąsias transporto priemones SPU-141, TZM141, MT-141, KPK-141 ir PID-3. Transportavimo metu dalis sparnų konsolių sulankstomos į vertikalią padėtį, todėl sumažėja lėktuvo matmenys.
Startui naudojamas kieto kuro raketinis greitintuvas. Tu-141 neturi važiuoklės ir leidžiasi galinėje planerio dalyje, virš turbokompresoriaus antgalio, kaip ir „Tu-143“ sumontuotos stabdymo ir tūpimo parašiuto sistemos pagalba.
Eksploatacija ir incidentai
miniatiūra|Ukrainos KOP Tu-141 startas Tu-141 buvo gaminamas Charkivo aviaicjos gamykloje. Pirmasis Tu-141 skrydis įvyko 1974 metų gruodį. Pirmieji eksperimentiniai lėktuvai Tu-141 buvo varomi eksperimentiniais varikliais KR-17A. Serijinė Tu-141 gamyba pradėta 1979 m. iki serijos pabaigos 1989 m. gamykla pagamino 152 egzempliorius. Pirmoji mokomoji nepilotuojamų orlaivių partija – maždaug 10 vnt. buvo pagaminti su R9A-300 tipo varikliais (lėktuve MiG-190 naudotas RD-9B variantas). miniatiūra|Parašiutu leidžiasi kaip taikinys naudotas Ukrainos KOP Tu-141, pratybos „United Efforts 2021“, Jahorlyk vietovė. Sovietų KOP jį eksploatavo 1979–1989 m., daugiausiai prie vakarinių Sovietų Sąjungos sienų. Šių orlaivių eksploatacija buvo nutraukta 1989 m., vėliau dalį jų tiek Rusijos, tiek ir Ukrainos KOP naudojo kaip oro taikinius.
Karo Donbase metu Ukrainos karinės oro pajėgos suremontavo nežinomą kiekį šių orlaivių ir juos naudojo kaip žvalgybinius bei kaip sparnuotąsias raketas. 2017 m. buvo suformuota 321-oji atskiroji bepiločių žvalgybos orlaivių eskadrilė, kurios bazė – Odesos srities Berezovsko rajono Rauchovos kaimas.
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m. kovo 8 d. Ukrainoje sudužo žvalgybinę misiją vykdęs Tu-141.
2022 m. kovo 10 d. apie vidurnaktį Tu-141 nukrito netoli nuo Zagerbo universiteto studentų miestelio, už daugiau nei 550 km nuo Ukrainos. Prieš suduždamas lėktuvas perskrido Rumuniją ir Vengriją. Incidento metu aukų nebuvo. Ukrainos KOP teigė, kad dronas jiems nepriklauso. Rusijos ambasada Zagrebe pareiškė, kad Rusijos pajėgos tokių bepiločių orlaivių arsenale neturi nuo Sovietų Sąjungos žlugimo 1991 m. Kroatijos prezidentas Zoranas Milanovičius teigė, jog incidento tyrėjai išaiškino, kad dronas atskriejo iš Ukrainos pusės ir įskrido į Kroatiją po skrydžio virš Vengrijos. Kovo 15 d. Kroatijos naujienų žurnale „Nacional “ buvo cituojamas anoniminis šaltinis, artimas Kroatijos gynybos ministerijai, teigęs, kad tyrimas nustatė, jog sudužęs dronas priklausė Ukrainos ginkluotosioms pajėgoms ir jame buvo sprogmenys, skirti atakuoti Rusijos pozicijas, tačiau bepilotis orlaivis nukrypo nuo kurso ir nukrito pasibaigus kurui.
2022 m. liepos 3 d. Kursko srities gubernatorius „Telegram“ tinklė paskelbė, kad „mūsų oro gynyba numušė du Ukrainos bepiločius orlaivius „Striž“.
2022 m. gruodžio 5 d. žiniasklaidoje ir socialiniuose tinkluose pasirodė pranešimai apie sprogimus dviejose Rusijos karinėse aviabazėse: „Engels-2“ buvo apgadinti du strateginiai bombonešiai Tu-95, Djagilevo karinėje oro bazėje netoli Riazanės buvo sunaikintas benzovežis, apgadintas Tu-22M3, žuvo trys Rusijos kareiviai, penki buvo sužeisti. Rusijos gynybos ministerija pranešė, kad Ukraina smogė į šias bazes sovietų gamybos reaktyviniais bepiločiais orlaiviais, kurie artėdami prie aviabazių, buvo numušti nedideliame aukštyje. Ukrainos gynybos ministerija šių teiginių nekomentavo.
Techniniai duomenys
Skrydžio duomenys
Čikagos O'Haro tarptautinis oro uostas
Čikagos tarptautinis O’Haro oro uostas (taip pat Čikagos tarptautinis oro uostas,, IATA: ORD – ICAO: KORD) – 27 km į šiaurės vakarus nuo Čikagos centro esantis tarptautinis oro uostas. Tai yra pagrindinis šio miesto oro uostas (kitas – Čikagos Midvėjaus oro uostas).
Šis oro uostas yra vienas didžiausių pasaulyje – 2014 m. jis buvo pirmoje vietoje pasaulyje pagal aptarnautų lėktuvų skaičių (881 933). 2015 m. pagal šį rodiklį jis nusileido tik Hartsfyldo-Džaksono Atlantos oro uostui. 2015 m. pagal aptarnautų keleivių skaičių Čikagos oro uostas buvo ketvirtas pasaulyje. Šis oro uostas turi daugiausiai kilimo-tūpimo takų pasaulyje – 8.
2014 m. oro uostas aptarnavo 210 maršrutų visame pasaulyje, iš jų 153 – JAV teritorijoje. Kiti oro uostai, aptarnaujantys daugiau nei 200 krypčių, yra Heathrow, Frankfurtas, Stambulas, Amsterdamas, Šarlio de Golio, Atlanta, Dalaso/Fortvorto, Miunchenas ir Dubajus.
Čikagos oro uoste savo pagrindines bazes turi JAV kompanijos American Airlines ir United Airlines.
Čikagos oro uostas buvo pripažintas geriausiu oro uostu Šiaurės Amerikoje 10 metų skirtinguose rinkimuose – 1998–2003 „Business Traveler“ ir 2004–2007 „Global Traveler“ žurnaluose.
Šiam oro uostui 2015 m. teko apie 20 proc. visų šalyje vykusių skrydžių vėlavimų ir atšaukimų.
Laukagalis (Molėtai)
Laukagalis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Suginčių.
Istorija
Po baudžiavos panaikinimo 1873 m. Galiniškio ponas į dvaro žemių pakraštį atkėlė Ruzgaus šeimą.
İclal Aydın
Idžlal Aidyn (, g. 1971 m. rugsėjo 14 d. Nevšechire) – Turkijos aktorė, rašytoja, TV laidų vedėja.
Biografija
Idžlal Aidyn gimė 1971 metais Nevšechiro mieste, čerkeso ir kurdės šeimoje.
Studijavo Ankaros universitete, Kalbos, istorijos ir geografijos fakultete. 1990 m. persikėlė į Berlyną, kur gyveno 6 metus.
2002 metais ištekėjo už aktoriaus Kemal Başbuğ, tais pačiais metais gimė dukra Zeynep. 2005 m. pora išsiskyrė. 2006 m. antrąkart ištekėjo už rašytojo Tuna Kiremitçi.
Bliudinis
Bliudinis – ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Molėtų, į vakarus nuo plento. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,09 km. Altitudė 144,9 m. Krantai neaukšti, ištisai apaugę medžiais. Iš šiaurės vakarų prieina Duobužių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Vakaruose išteka upelis link Duobužio ežero (Siesarties upės baseinas). Šalia įsikūręs Luokesos kaimas.
Paul Bettany
Polas Betanis (, g. ) – anglų aktorius.
Jis daugiausia žinomas dėl J.A.R.V.I.S. ir Vižiono vaidmenų „Marvel Cinematic Universe“,  neseniai vaidino „Disney+“ mini seriale „WandaVision“ (2021 m.), už kurį buvo nominuotas „Primetime Emmy“ apdovanojimui.
Valstybės vaiko teisių apsaugos ir įvaikinimo tarnyba
– lietuviška vyriausybinė įstaiga, įgyvendinanti vaiko teisių apsaugą.
Tarnybai pavaldūs visų Lietuvos savivaldybių Vaiko teisių apsaugos skyriai.
Vincas Šalaviejus
Vincas Šalaviejus (1920 m. Gaideliuose, Žemaitkiemio valsčius, Ukmergės apskritis – 1940 m. gegužės 30 d.) – Lietuvos aviakonstruktorius, sklandytojas, sklandymo instruktorius.
Biografija
Gimė 1920 m. Ukmergės apskrities Žemaitkiemio valsčiaus Gaidelių vienkiemyje. Baigęs penkias Ukmergės gimnazijos klases, studijavo Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.
1938 m. Nidos sklandymo mokykloje išmoko sklandyti, vadovavo Ukmergės sklandytojų būreliui.
Susirgęs džiova, mirė 1940 m. gegužės 30 d., palaidotas Ukmergėje.
Sukurti orlaiviai
1939 m. sukonstravo ir pastatė lavinimosi sklandytuvą „Aitvaras".
Kita Rusija
Kita Rusija - Rusijos Federacijos 2010–2020 m. gyvavusi politinė partija. Jos lyderis beveik nuo pat įkūrimo pradžios yra Eduardas Limonovas.
Alfredas Gysas
Alfredas Gysas (1913 m. Kaune – 1978 m. balandžio 30 d. Vakarų Vokietijoje) – vokiečių kilmės Lietuvos aviakonstruktorius, sklandytojas, sklandymo rekordininkas ir instruktorius, civilinis pilotas.