cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MFK Vilniaus FM
2015
Jungtinė Vilniaus FM-„JL Stars“ ekipa Moterų A lygoje liko paskutinėje vietoje (šeštoje).
2016
Sezoną pradėjo pergale Lietuvos salės futbolo čempionate. LMFA Lietuvos I lygos pirmenybėse Vilniaus FM nužengė iki finalo, kuriame pralaimėjo Alytaus atstovėms.
2017
Komanda apgynė čempionų titulą Lietuvos salės futbolo čempionate.
2017 m. Vilniaus FM dalyvavo LMFA Lietuvos I lygos kovose, subūrusi jungtinę komandą su „Amber“. Jungtinė ekipa užėmė trečią vietą LMFA I lyga pirmenybėse.
Devintoji simfonija
miniatiūra|Devintosios simfonijos juodraštis Devintoji simfonija, dar vadinama Džiaugsmo simfonija – paskutinė Liudviko van Bethoveno simfonija. Simfonija sukurta tarp 1822 ir 1824 m., pirmąsyk atlikta 1824 m. gegužės 7 d. Vienoje. Simfonija, daugumos kritikų ir muzikologų nuomone, laikoma geriausiu Bethoveno darbu ir vienu geriausių Vakarų muzikos kūriniu, taip pat išlieka daugiausiai atliekama simfonija pasaulyje. Simfonija padarė įtaką vėlesniems romantizmo kompozitoriams.
Simfonija viena pirmųjų, kurioje buvo panaudotas choras – 4-ąją simfonijos dalį atlieka keturi solistai ir choras. Šios dalies tekstui Bethovenas panaudojo 1785 m. Frydricho Šilerio poemą „Odė džiaugsmui“, nors tekstą šiek tiek pakoregavo ir pats. 4-oji simfonijos dalis vėliau tapo Europos Sąjungos himnu. Simfonijos melodija tarp 1974 ir 1979 m. buvo panaudota Rodezijos himne.
2001 m. Bethoveno „Devintosios simfonijos“ juodraštis, esantis Berlyno nacionalinėje bibliotekoje, buvo įtrauktas į UNESCO programos „Pasaulio atmintis“ sąrašą, tapdamas pirmuoju taip pagerbtu muzikos kūriniu.
MFK Vilniaus FM
Klubo spalvos
Pagrindinė Vilniaus FM komanda žaidžia mėlynos spalvos marškinėliais, šortais ir kojinėmis.
Akmenos tvenkinys
Akmenos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 8,5 km į šiaurę nuo Paberžės. Sudarytas užtvenkus Akmenos upę (Širvintos intakas) 1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,01 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 140 m. Krantai aukštoki. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Pietinis ir vakarinis krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Maseliškių kaimas, šiaurinėje – Santakos kaimas. Į rytus nutiestas kelias.
MFK Vilniaus FM
Sudėtis
''2017 m. balandžio 14 d.''
Akmenos tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1973 m.
MFK Vilniaus FM
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(vartininkė arba saugė)
1910 m. pasaulio šachmatų čempionatas (Laskeris–Janovskis)
'''1910 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – 1910 m. lapkričio 8 – gruodžio 9 d. Berlyne vykęs mačas tarp Emanuelio Laskerio ir Deivido Janovskio. Sąlygos: nugali tas, kuris pirmas laimi 8-ias partijas. Emanuelis Laskeris įtikinamai laimėjo mačą 9½ : 1½ (+8 -0 =3) ir išliko pasaulio čempionu.
Priešistorija
1909 m. tarp E. Laskerio ir D. Janovskio įvyko du mačai Jų rezultatai: trumpojo mačo – 2 : 2. O antrojo, 1909 m. spalio 19 – lapkričio 9 d. vykusio Paryžiuje, kuriame E. Laskeris lengvai nugalėjo – 8 : 2 (+7 – 1 =2).
Dalis istorikų 1909 m. antrąjį mačą laiko pasaulio čempionatu. Tačiau Edvardas Vinteris, šachmatų istorikas, teigia, kad antrasis 1909 m. mačas nebuvo žaidžiamas dėl pasaulio čempiono titulo ir, kad jis buvęs tik parodomasis.
Jis ištyrinėjo tuometinę spaudą ir žurnalus ir nerado jokio paminėjimo apie 1909 m. pasaulio čempionato mačą. Įrodymui pateikia ištraukų iš prancūzų žurnalo 1909 m. La Stratégie (407 psl.) kur po labai nesėkmingai sužaisto mačo D. Janovskis neatrodo labai nusiminęs ir prideda:
„Mes žinome, kad jau dabar vyksta derybos tarp tų pačių žaidėjų dėl kito žymiai svarbesnio mačo, kurį galima bus vadinti pasaulio čempionato maču…“
1910 m. spalio mėn. numeryje tas pats La Stratégie (60-61 psl.) dar kartą pakartoja, kad 1909 m. mačas Paryžiuje nebuvo pasaulio čempionato mačas. Žurnalas taip pat atspausdino 1909 m. lapkričio 12 d. Paryžiuje tarp abiejų meistrų pasirašytą sutartį dėl mačo, kuris turėtų prasidėti 1910 m. spalio ar lapkričio mėn. Sutarties 15 punktas teigia:
„ Mačas bus dėl pasaulio čempiono titulo. Ši sutartis neturės galios, jei Dr. E. Laskeris pralaimėtų artėjantį mačą K. Šlechteriui“.
Pretendentas
Deividas Janovskis nepelnytai pamirštas E. Laskerio epochos šachmatininkas, gimė 1868 m. gegužės 25 d. Volkoviske. Atvykęs į Paryžių 1890 metų pradžioje nustebino išradingu ir ryškiu žaidimu šachmatų kavinių lankytojus.
Tikras savamokslis D. Janovskis, neturėdamas oficialaus išsilavinimo stebino visus aukšta kultūra ir įvairiapusėmis žiniomis. Laisvai kalbėjo penkiomis kalbomis ir buvo visapusiškai gabus.
Žmogus jis buvo linksmas, greitai susižavėdavo, išlaidus. Galėdavo ką tik laimėtą turnyro prizą, žaisdamas rulete tuoj pat pralošti ir toliau gyventi pusbadžiu prisidurdamas žurnalistika ir nelengvais simultanais. Vis tik Deividas buvo šachmatų fanatikas.
Jo stichija buvo ataka, bet tuo pačiu garsėjo, kaip teoretikas, puikiai žaisdavo baigmes, nors paliko nemažai grubių klaidų pavyzdžių.
XX a. pradžioje, keliaudamas iš turnyro į turnyrą, stulbindavo varžovus efektingomis atakomis, netikėtais taktiniais smūgiais. O tarp „nukentėjusiųjų" pabuvojo visi vedantieji pasaulio šachmatininkai, įskaitant ir pasaulio čempioną.
Po 1899 m. Londono turnyro D. Janovskis pasiunčia E. Laskeriui iškvietimą žaisti mačą dėl pasaulio čempiono titulo. Bet svajonę apie „karūną“ D. Janovskiui teko atidėti ir savo teises į mačą įrodinėti turnyruose. Jam tai sekėsi puikiai: 1901 m. laimėjo turnyrą Monte Karle (10 iš 13) ir 1902 m. – Hanoveryje (13½ iš 17). Tačiau po to slinko metai ieškant rėmėjų.
Mačo eiga
E. Laskeris mačą pradėjo pergale. Sekančios dvi partijos baigėsi lygiosiomis. Po to, pasaulio čempionas laimėjo ketvirtąją partiją. Penktojoje pretendentas turėjo galimybę sumažinti mačo skirtumą, bet ja ne tik nepasinaudojo, bet dar ir pralaimėjo. 6-oji baigėsi lygiomis. Tai buvo paskutinė mače sužaista lygiosiomis partija. Toliau E. Laskeris laimi iš eilės 5-ias partijas, pasiekia reikiamas 8-ias pergales ir mačas baigiasi 9½ : 1½ čempiono naudai. Laimėjęs dideliu skirtumu E. Laskeris nesunkiai išlaikė pasaulio šachmatų čempiono titulą.
Kai kuriose partijose D. Janovskio šansams koją pakišo netikėti apsižiūrėjimai ir padrikas žaidimas. Lemiamą reikšmę mačui turėjo 5-oji partija, kurioje D. Janovskis turėjo galimybę laimėti. Pralaimėjęs šią partiją jis ir toliau vis dar atkakliai kovojo, bet tai jau buvo kova su „vėjo malūnais“.
Mačo partijose netrūko įdomių padėčių, susidarančių žaidžiant aukšto lygio meistrams, bet, kovojant dėl pasaulio čempiono titulo to nepakako.
Merės Berd žemė
Merės Berd žemė  – kraštas vakarų Antarktidoje, tarp Roso šelfinio ledyno vakaruose ir Elsvorto žemės rytuose. Ledo dangos storis vietomis viršija 4000 m. Ledo guoliai vietomis slūgso 500–1500 m žemiau jūros lygio. Netoli pakrantės virš ledo dangos iškyla nunatakai ir kalnagūbriai (Edselfordo, Halflado, Egzekiutiv Komiti ir kt.), siekiantys 3000–4000 m aukštį.
Į Merės Berd žemę jokia valstybė nėra oficialiai pareiškusi teritorinių pretenzijų (nors dėl Antarkties sutarties visas žemynas yra politiškai neutralus, daugumą jo teoriškai susiskirsčiusios keletas valstybių). Tai didžiausia Žemės sausumos teritorija (~1 610 000 km²), į kurią niekas nėra pareiškęs pretenzijų. Krašte veikia JAV Berdo stotis, seniau veikė ir TSRS stotis Ruskaja (1978–1990 m.).
Merės Berd žemę 1929 m. atrado amerikiečių lakūnas Ričardas Berdas ir pavadino savo žmonos Meri garbei.
Žirnaja
Žirnaja – upė Lietuvoje, Ukmergės rajono pietinėje dalyje; Šventosios kairysis intakas. Išteka iš Žirnajų ežero šiaurinio galo, teka į šiaurės rytus Pabaisko apylinkėmis. Žemupyje daro vingį į pietus, prateka Šaltupio mišką. Įteka į Šventąją 30,2 km nuo jos žiočių, 5 km į vakarus nuo Pabaisko. Turi vieną intaką – Vintarą (3 km).
Upėvardis siejamas su („žirnių laukas, žirnių virkščios“).
Gaveikiai (Molėtai)
Gaveikiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Dubingių. Pietinė kaimo dalis yra Vilniaus rajone.
Istorija
Minimi 1373 m. Livonijos kronikoje, kai Gaveikių kaime Livonijos magistras turėjo antrą pastovį. 1672 m. Dubingių bažnyčios palivarkas, kuriam priklausė šie kaimai: Gaveikiai, Kleboniškiai, Miežoniai, Našiūnai, Papiškiai, Paškonys, Trumpakojai.
Kukis
Kukis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 5,5 km į šiaurę nuo Leliūnų, paribyje su Anykščių rajonu. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,18 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 165,1 m. Pietinis ir rytinis krantai aukšti, vakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Pakrantės vietomis apaugę medžiais, krūmais, kai kur plyti pievos. Iš pietryčių į šiaurės vakarus ežerą prateka Šventosios upės intakas Aknysta.
Vaitkūnų apylinkė (Smėliai)
Vaitkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pabaisko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pabaisko apylinkės ir Steponavos apylinkės.
Ričardas Bukys
Ričardas Bukys (g. 1967 m. rugsėjo 5 d. Veiviržėnai, Klaipėdos raj.) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas, akademinio irklavimo rinktinės narys 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Treniravosi pas Danielių Juozaitį (1984-1986 m.), Liudviką Milešką (1986 m.). 1988 m. gavo SSRS tarptautinės klasės sporto meistro vardą. 2001 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją. 1995-2001 m. buvo Klaipėdos irklavimo centro treneris. Nuo 2001 m. buvo bendrovės „Torlina“ direktorius.
SSRS čempionate 1989 m. laimėjo sidabrą su aštuonviete. Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas. Baltijos šalių čempionas (pavienės keturvietės be vairininko, 1993 m., Piarnu, Estija). Tarptautinių regatų laimėtojas, pasaulio čempionato Čekijoje (1993 m.) dalyvis.
XXV olimpinėse žaidynėse (1992 m. Barselona, Ispanija) su paviene dviviete be vairininko 2000 m distancijoje parodė laiką 7:01.82, užimdamas 17–tą vietą tarp 19 įgulų (su Zigmantu Gudausku).
Alaburdiškių tvenkinys
Alaburdiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 3 km į pietvakarius nuo Medininkų. Sudarytas užtvenkus Bienės upę (Merkio intakas) 11,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 237,9 m. Krantai žemi. Šiaurinėje pakrantėje plyti ~ 2 ha pelkė. Aplink tvenkinį – pievos ir dirbami laukai. Šalia yra Alaburdiškių viensėdis. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias.
Silvia D'Amico
Silvija D‘Amiko (g. 1986 m. gegužės 4 d. Romoje) – italų aktorė.
Biografija
Aktorė yra baigusi mokslus Nacionalinėje dramos akademijoje ir po darbo teatre 2012 m. debiutavo kino juostoje „Il rosso e il blu“. 2015 m. už vaidmenį filme „Finoa qui tutto bene“ apdovanota specialiu Nastro d'argento prizu. Tais pačiais metais ji nusifilmavo ir kritikų išgirtoje juostoje „Nebūk blogas“, kuri pelnė net 7 apdovanojimus Venecijos kino festivalyje.
Kačas Nekas
Klimatas
Per metus mieste iškrenta 900 mm kritulių (daugiausiai iš visų Lesoto miestų). Mieste dažnas rūkas. Vidutinė vasaros temperatūra yra 17 °C.
Mergvakaris (2021 filmas)
Mergvakaris – 2021 m. Italijoje sukurta komedija. Juosta sukurta ir demonstruota Amazon Prime Video platformoje.
Turinys
Linda, Eleonora, Vanesa ir Akiko, keturios draugės nuo mokyklos laikų, po 20 metų sulaukia penktosios bičiulės Kjaros kvietimo švęsti jos mergvakarį. Keturios draugės atvyksta į užsakytą viešbutį, kur per užuominas prasideda jų siautulinga kelionė, trunkanti visą naktį. Kjara vis nesirodo, tik naujos užuominos ir užduotys verčia drauges prisiminti savo jaunystę, jos džiaugsmus ir nutylėtas paslaptis.
Nechas II
Nechas II (gimimo vardas Nekau, valdė 610−595 m. pr. m. e.) – antrasis 26-osios (Saiso ar Saito) dinastijos Senovės Egipto valdovas.
Nektanebas I
Nektanebas I (valdė 380−363 m. pr. m. e.) – pirmasis 30-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas.
Nechas II
Nechas II buvo Psamtiko I sūnus, valdęs 610−595 m. pr. m. e. Pagrindinė jo užsienio politikos kryptis buvo atremti chaldėjų ekspansiją. Jis rėmėsi graikų ir karijiečių samdiniais, kurie tuo metu buvo nuolat apsistoję Egipte. Tuo paaiškinamos gausios faraonų dovanos rytų Graikijos dievų šventykloms. Be sausumos karinių pajėgų faraonas galėjo operuoti jūrinėmis, kurias tikriausiai sudarė irklinės triremos. Karinės valtys saugojo Egiptą nuo užpuolimo dviem frontais ir teikė pagalbą rytinėms egiptiečių pajėgoms. Nechas II pradėjo karinę kampaniją Palestinoje padėdamas asirams prieš chaldėjus. 609 m. pr. m. e. jis sumušė Judėjos karaliaus Jozijos pajėgas prie Megido. Tokiu būdu užsitikrino laisvą susisiekimą su Mesopotamija ir įsteigė tvirtovę Karkemiše, prie kurio 605 m. pr. m. e. patyrė triuškinamą pralaimėjimą nuo babiloniečių princo Nabuchodonosaro. Chaldėjai išvijo egiptiečius iki pat rytinės Nilo deltos ribos.
Nektanebas I
Nektanebas I buvo gimęs Sebanito mieste Nilo deltoje, karininko Džethoro šeimoje. Po faraono Achorio mirties 380 m. pr. m. e. valdžia atiteko silpnavaliui jo sūnui Neferitui II, kuris po maišto buvo nuverstas ir valdžią paėmė Nektanebas. Jo sostinė buvo Mendeso miestas, tačiau Nektanebui I dedikuotų monumentų aptikta visame Egipte, nuo Nilo deltos iki Nubijos. Jis tikriausiai buvo daugiausiai statęs faraonas po Naujosios karalystės valdovų. Pirmieji jo septyni valdymo metai buvo taikūs, po to jis turėjo atremti persų karaliaus Artakserkso II įsiveržimą. Nektanebo I armija buvo daugiausiai sudaryta iš graikų samdinių ir iš pradžių nusileido apie 220 000 persų armijos invazijai. Tačiau dėl persų generolo Farnabazo neryžtingumo egiptiečiai persigrupavo ir ties Mendesu sugebėjo atremti priešą. Apsiginti nuo persų padėjo ir tuo metu persų Achemenidų imperijoje kilę satrapų maištai. Norėdamas sustiprinti savo pozicijas po to Nektanebas I sudarė sąjungą su Sparta ir Atėnais. Nektanebo I kultas Egipte nusitęsė iki Ptolemėjų valdymo vidurio. Po jo valdė sūnus Tachosas ir Nektanebas II.
Nechas II
Herodotas mini tam tikras egiptiečių sėkmes prieš Migdolo ir Gazos valdovus apie 601−600 m. pr. m. e. Nechas II buvo nukreipęs dėmesį Raudonosios jūros link. Jo valdymo metu pradėtos kanalo statybos tarp Nilo ir jūros, be to, Raudonojoje jūroje jis laikė karinius laivus, tikriausiai tam, kad apsisaugoti nuo edomitų ir saabiečių reidų. Radiniai XX a. pabaigoje rodo, kad Nechas II buvo pasiuntęs karių į Nubiją. Pasak Herodoto, Nechas II buvo išsiuntęs ekspediciją, kuri turėjo apiplaukti Afriką. Tikėtina, kad jie tai padarė, nes minima, kad plaukiant Saulė jiems buvo iš dešinės, t. y. plaukiant iš rytų į vakarus − šiaurinėje pusėje. Po jo mirties valdė Psamtikas II.
Daudai
Daudai – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Daudų kaimo bendruomenė 1935 – 1936 m. 1785 m. buvo kulmiškių kaimas su 9 ugniakurais, 1821 m. – kulmiškių kaimas su vėjo malūnu ir 64 gyventojais. 1854 m. Dauduose buvo vėjo malūnas, 10 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje buvo Draugupėnų miškas.
Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Elsvorto žemė
thumb|210px|Apytikslė Elsvorto žemės vieta
Elsvorto žemė  – kraštas vakarų Antarktidoje, į pietvakarius nuo Antarktidos pusiasalio, tarp 62 ir 102° v. il. Iš šiaurės skalaujama Belingshauzeno jūros, rytuose ribojasi su Merės Berd žeme, o vakaruose įsiterpia Ronės šelfinis ledynas. Ledo dangos storis iki 3000 m. Rytinėje dalyje iškilę Elsvorto kalnai (aukštis iki 5140 m, Vinsono masyvas – aukščiausia žemyno vieta).
Ši žemė patenka į Čilės ir Jungtinės Karalystės pretenzijų sritis.
Carlos Alberto Dias
(g. 1967 m. gegužės 5 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1992 m.
Turkų valsčius
Turkų valsčius  – valsčius pietryčių Latvijoje, Lyvanų savivaldybėje. Centras – Turkai.
Istorija
Įkurtas 1990 m. vietoje Turkų apylinkės, 1999 m. priskirtas Lyvanų savivaldybei.
Polineziečių mitologija
thumb|200px|Maorių namo stulpas, vaizduojantis giminės protėvius
Polineziečių mitologija – Ramiojo vandenyno salyne Polinezijoje gyvenančių tautų – polineziečių – mitinė pasaulėžiūra.
Istorija
Polineziečiai maždaug II tūkstm. pr. m. e., tikriausiai iš Pietryčių Azijos per Indoneziją ir Melaneziją, apgyvendino Polinezijos salas (sporadiniai kontaktai su Centrinės ir Pietų Amerikos gyventojais, kuriuos pabrėžia norvegų tyrinėtojas Turas Hejerdalas, yra pernelyg silpnas įrodymas teiginiui, kad Polinezija buvo apgyvendinta iš Amerikos). Vakarų Polinezijos gyventojai (samojiečiai, tongiečiai) save laiko autochtonais, o daugelio kitų salynų gyventojai turi mitus apie tai, kaip jų protėviai atkeliavo į jų dabar gyvenamas salas, ir kur po mirties jie grįžta. Dažniausiai mituose polineziečių tėvyne vadinama Havaiki (Avaiki) šalis. Iškelta teorija (jos šalininkas – naujazelandietis tyrinėtojas Te Rangis Hiroa), kad Havaiki galėjusi būti Raiatea sala (Draugijos salos), kurioje (Opoa vietovėje) rastas polineziečių religinis centras, kurio žyniai kodifikavo senąją polineziečių apeiginę-mitologinę tradiciją. Tiesa, nepaisant kodifikacijos, mitai daugelyje salų ženkliai skiriasi tarpusavyje. thumb|left|180px|[[Rapanujai|Rapanujų skulptūros moai]]
Šaltiniai
Pagrindinis polineziečių mitologijos šaltinis – tautosaka: gausios dainos, pasakos, legendos, teatralizuoti pasirodymai ir kt. Daugelyje Polinezijos salų esti pusiau profesionalių dainių-pasakotojų ar šokėjų, kurie yra savosios tradicijos žinovai, žino jos mitinius motyvus, siužetus, stilistines klišes. Svarbų vaidmenį atlikdavo žyniai (tohunga, takuha, kahuna ir kt.), kurie vietomis (pvz., Taityje) sudarydavo savitas korporacijas, šamanai-raganiai ir ekstatiniai pranašai (taula, taua, kaula ir kt.), sakralizuoti genčių vadai (pvz., Taičio karaliai ar Tongos imperijos sudievinti karaliai-žyniai), priešpastatomi įprastiems karvedžiams, taip pat (Rytų Polinezijoje) vyrų sąjungos, kurioms priklauso savotiškas arioi institutas, Taityje susijęs su dievo Oro kultu, ir besispecializuojantis daugiausia ties mitų teatralizacija. Apeiginė švento ir pasaulietiško priešprieša polineziečių mitologijoje ypač išryškinta, ir pasireiškia per galios (mana) ir tabu kategorijas.
Dievai
thumb|240px|Šventvietė [[Hiva Oa saloje]]
Polineziečių mitologijoje, priešingai nei giminingose mikroneziečių bei melaneziečių mitologijose, žinoma ne tik gausa įvairių dvasių (pvz., maorių tureku, havajiečių menehune, ir kitos į elfus panašios būtybės) bei mitinių pirmažmogių – kultūrinių didvyrių (likusių čia tik per reliktinį ryšį su totemizmu), bet ir ištisa aukštųjų dievų plejada, tipologiškai artima Viduržemio jūros, Indijos, Kinijos, Amerikos, Japonijos mitologiniams panteonams. Polineziečių mitologija ženkliai persipina su genealogija: dievai įtraukiami į protėvių sąrašą, dalyvauja legendose apie salų apgyvendinimą palikus Havaikį, pasakojimuose apie genčių karus ir kt. Beveik visi polineziečiai kaip savo dievus žino Tangaroą (arba Tangaloą, Tagaloą, Taaroą, Kanaloą, kuris artimas melaneziečių kultūriniam didvyriui Tangaro), taip pat (išskyrus Vakarų Polineziją) Tanę (Kanę), Raongo (Roo, Lono), Tu (Ku). Šie dievai iš esmės atlieka tuos pačius veiksmus – atskiria dangų ir žemę, sukuria žemę, žmones, kultūrą. Kaip gaivalų valdytojai jie atstovauja priešpriešas šviesa-tamsa, sausuma-vanduo, jūra-miškas, taika-karas ir kt. Tangaroa paveiksle išlikę tik kultūrinio didvyrio reliktai, o šiaip jis vaizduojamas kaip dievas-sutvėrėjas, jūros stichijos valdovas (išskyrus Havajus). Havajiečiai Tangaroą laiko chtonine būtybe, o maorių chtoninė būtybė yra Firo (Hiro). Tiek pas maorius, tiek pas daugelį kitų polineziečių Tangaroa priešininkas yra Tanė – miškų, laukinių žolių, miškų žvėrių ir paukščių dievas (priešprieša vanduo-sausuma, jūra-miškas). O štai Havajuose Tangaroa kaip chtoninis pradas yra šviesos dievo priešininkas. Pas maorius tamsos ir šviesos priešpastatą įkūnija Hiro ir Tanė. Pastarasis dievas visur įkūnija šviesą, saulę, su juo susijęs „gyvasis vanduo“. Griausmavaldis Rongo daugeliu atveju iškyla kaip žemdirbystės ir taikos dievas (ypač N. Zelandijoje, pietryčių atoluose, Havajuose). Maorių tikėjime Rongo kaip taikos dievui priešprieša yra karo dievas Tu. Mangajos saloje Rongo garbinamas kaip aukščiausias dievas ir žemdirbystės globėjas, tačiau pats taip pat laikomas ir karo dievu bei savo dvynio brolio Tangaroa priešininku. Pasaulis tarp dvynių išdalintas taip, kad Tangaroa priklauso viskas, kas raudona, o Rongo – visa kita. Juodaplaukiai žmonės laikomi Rongo ainiais, o šviesiaplaukiai – Tangaroa.
thumb|180px|Iš suvyto kokosų plaušo pagamintas apsauginis dievo Oro fetišas
Matyt, kad vėlesniu laikotarpiu susidarė jaunų karingų dievų – Oro (Tangaroa sūnus, Draugijos salose), Tairi (arba Kaila, Havajuose), Makemake (dažnai prilyginamas Tangaroa, Velykų saloje) paveikslas. Oro garbintojai (pvz., arioi nariai) buvo patys nuožmiausi krikščionybės priešininkai. Naujojoje Zelandijoje, panašu, ne be krikščionybės įtakos, žyniai kaip aukščiausią dievą iškėlė Io, nežinomą kitose salose. Dėl to, kad žinios apie dievus, priklausiusius aukščiausiam panteonui, buvo sakralizuotos, jie užima svarbų vaidmenį užkalbėjimuose, giesmėse, genealogijose, o pasakojimuose sutinkami daug rečiau. Tiesa, žemesniuose mitologinės hierarchijos lygmenyse atsiranda veikėjai tokiu pat vardu kaip ir dievai (pvz., Hiro), kurie tampa pasakojimų didvyriais. Be to, kai kurie didvyriai, priklausantys žemesniam mitologijos lygmeniui, funkciškai ir iš dalies genetiškai susiję su aukštesniais dievais, iškyla kaip jų „atstovai“. Toks, pavyzdžiui, yra Tinirau – žuvų, jūrų gyvių šeimininkas, laikomas Tangaroa sūnumi. Užkalbėjimuose jis veikia kaip Tangaroa antrininkas.
Kosmologija
thumb|left|200px|Pasaulio pradmenys Rangi ir Papa
Pasaulėkūros mituose aukštieji dievai priklausomai nuo salos atlieka skirtingus veiksmus; kartu su aukštaisiais dievais tvėrime taip pat dalyvauja Ru, Maui, Tonofiti ir kt. Polineziečių mitologijoje (išskyrus vakarus) pasaulėkūra prasideda nuo pirmosios dievų poros. Pas maorius tai Rangi (dangus) ir Papa (žemė), pas kitas tautas – Atea (Vatea, Fatea, Uakea – erdvė) arba Te Tumu (ištaka, šaltinis) ir Papa (žemė) arba Faahotu (Hahahotu, Hoohoku – atolų žemė). Polinezijoje (išskyrus Samoa ir Tongą) taip pat sutinkami pasakojimai, bylojantys apie Po (tamsa, naktis, mirusiųjų karalystė) arba Korą (tuštuma, niekis) – pirminį chaosą, kuris pasaulėkūros metu vis tolsta. Kosmogoninis dangaus ir žemės atskyrimo veiksmas skirtingose vietose priskiriamas skirtingiems dievams – Tangaroa, Tane, Ru, Maui ir kt. Maoriai pasaulėkūrą vaizduoja kaip dievų-brolių sukilimą prieš savo tėvus – Rangį ir Papą. Pasak vidurio Polinezijoje paplitusio mito, tamsos Po laikotarpiu kriauklėje jau sėdėjęs pats save susikūręs Tangaroa, kuris vėliau iš kriauklės sukūręs ir dangų su žeme. Erdvė tarp dangaus ir žemės vadinama Atea. Kai kuriuose mituose galutinis dangaus iškėlimas įvyksta tada, kai Tane nugali Ateą, kuris vaizduojamas kaip aštuonkojis siaubūnas. Šie motyvai turi daug panašumų su babiloniškąja Marduko ir Tiamat kova, graikų dievų kartų kova. Pasaulėkūros mituose didieji dievai (Tangaroa, Tane arba Rongo, Atea) sukuria iš žemės, molio, kriauklių, moliūgo pirmuosius žmones – Tikį ir Hinu. Kai kuriuose žmogaus gimimo mituose žmogus atsiranda iš Tane (kartais Uakea, Rongo arba Tikio) kraujomaišos su savo dukterimi. Vakarų Polinezijoje žinomas mitas apie žmogaus atsiradimą iš kirmino. Polineziečių kosmologijai būdinga kiek kitokia priešpriešų sistema nei kosmogonijai. Žemė vienu metu yra priešpastatoma dangui, sudarytam iš daugelio sluoksnių, ir požeminiam pasauliui, kuris susijęs su tamsa Po. Aukštutinio ir žemutinio pasaulių funkcijos dažnai persilieja. Pasaulių jungtį palaiko kosminis medis, kuriuo kopia ar leidžiasi dievai, didvyriai, mirusiųjų dvasios. Po karalystėje, kur karaliauja Miru (Milu), sielos paprastai miršta. Bet vadų ir didvyrių sielos, vakarų polineziečių įsivaizdavimu, iškeliauja į vakarus – Pulolu šalį, o kitų polineziečių įsivaizdavimu – grįžta į Havaiki.
Legendos, pasakos
thumb|170px|Maui, rišantis Saulę (1927 m., Honolulu)
Daugelis polineziečių legendų byloja apie Maui. Centrinės Polinezijos žyniai apie jį pasakoja kaip apie maloningą pusdievį, veikiantį sykiu su dievais, ir laiko jaunesniuoju didžiojo aukštojo dievo Tangaroa žynio broliu (Rarotongoje ir Tuamotu – Maui yra Tangaroa sūnus). Vakarų Polinezijoje, Rotumoje, taip pat ir Melanezijoje Maui iškyla kaip didvyris, nugalintis pabaisas-žmogėdras. Visgi, daugumoje Polinezijos vietų Maui yra kultūrinis didvyris ir apgavikas („triksteris“). Mitai apie Maui glaudžiai susiję su toteminių, agrarinių bruožų turinčiomis apeigomis. Panašių bruožų turi mitiniai pasakojimai apie Hiną (Siną) ir jos mylimąjį Tinirau (Sinilau) – žuvų ir jūros gyvių valdovą, galintį pasiversti banginiu arba juos valdyti. Jis žiauriai atkeršija žyniui Kae, pažeidusiam tabu ir niekšingai nužudžiusiam banginį, kuris, Tinirau nurodymu, atgabenęs žynį į jo gimtąją salą (kai kuriuose pasakojimuose Kae yra Hinos vyras). Taip pat pasakojama apie Hinos sergėtoją – brolį Rupe, kuris galįs pasiversti balandžiu ir apsaugoti seserį nuo Tinirau ir jo baisių žmonų. Tinirau ir Hinos vestuvės, barniai su žmonomis, Hinos su vaiku išvarymas miškan, sutuoktinių taikymas turi daug paralelių su europietiškomis pasakomis.
Podraug su mitais apie kultūrinius didvyrius ir dievus, Polinezijoje taip pat paplitę pasakojimai (proziniai, su poetiniais intarpais), kuriuos galima vadinti karžygių pasakomis – jie susiję su mitologine sistema, o patys didvyriai įtraukiami į genealogijas. Šių pasakojimų veikėjai nugali savo priešus labiau ne kūniška jėga, o maginiais sugebėjimais, raganavimu, stebukladaryste. Šiai kūrinių grupei priklauso visoje Polinezijoje (nors vakaruose mažiau) žinomas pasakojimas apie Tafakį (Tahakį) ir jo giminę. Tafakis ir jo brolis Karihis vaizduojami kaip tokio Kaitangato ir žmogėdrienės, nusileidusios iš dangaus, vaikaičiai bei Hemos ir Pungi sūnūs. Tafakio sūnus yra Vahineroa, o vaikaitis (rečiau sūnus) – Rata. Nors Tafakis garsėja kaip puikus namų statybininkas, o Rata – valčių, jie nėra kultūriniai didvyriai kaip Maui, o pasakiškieji karžygiai. Pasakojama apie jų didvyrišką vaikystę, stebuklingas vestuves, o ypač kraujo kerštą, dėl kurio jie pasiekia aukštutinį arba žemutinį pasaulį ir nugali piktąsias dvasias ir siaubūnus. Tafakis ir Rata yra herojinės idealizacijos objektai. Panašių pasakojimų sukurta ir apie Ratos vaikaitį Vakatau, ir apie kitus, su šiuo ciklu susijusius veikėjus – Aukelę (Havajuose), Ngaru (Mangajoje), Turą arba Mata Oro (N. Zelandijoje), Atį (Rarotongoje).
Nuo pastarųjų pasakojimų sunkiai atskiriami tikri istoriniai pasakojimai apie polineziečių apsigyvenimą salose, apie pirmuosius gyventojus, tarpgentinius karus, kuriuose kovojo naujakuriai, tarp jų ir apie didžiuosius keliautojus Hiro ir Ratą (jų vardai sutampa su dievavardžiais). Mėgiamas yra pasakojamas apie Kupę, kuris paliko centrinę Polineziją ir, medžiodamas kalmarus, po ilgų klajonių atrado Naująją Zelandiją; taip pat pasakojama apie Toą, kuris, ieškodamas dingusio vaikaičio, taip pat pasiekė Naująją Zelandiją, apie Tonganą, kuris bėgo iš Taičio dėl kivirčo su broliu Tutapu ir įsikūrė Rarotongoje, apie Moihekę, apšmeižtą ir dėl to atstumtą žmonos, kuris iš Taičio nuplaukė į Havajus. Panašūs pasakojimai ir apie dinastijų pradininkus: dėl valdžios Havajuose susigrumia Liloa sūnūs – Umi ir Hakau; jaunesnysis Hakau laimi ir tampa sakralizuotu vadu-žyniu. Velykų saloje dėl valdžios kovoja hanau-eepe („ilgaausiai“) ir hanau-momoko („trumpaausiai“).
Nektanebas II
Nektanebas II (valdė 360−343 m. pr. m. e.) – paskutinis 30-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas ir paskutinis egiptietis faraonas.
Mišniūnų apylinkė
Mišniūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šešuolių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šešuolių apylinkės.
Selma Riza
Selma Riza  (1872 m. vasario 5 d. – 1931 m. spalio 5 d.) - pirmoji turkų žurnalistė. Ji taip pat buvo viena iš ankstyvųjų romanų rašytojų Turkijoje. Po jos mirties jos giminės priėmė pavardę Feraceli, todėl kartais ji yra žinoma kaip Selma Rıza Feraceli.
Biografija
Įgijusi išsilavinimą pas privačius mokytojus Konstantinopolyje, 1898 m. ji nuvyko į Paryžių, ten sutiko savo vyresnįjį brolį Ahmet Rıza, kuris buvo Jaunųjų turkų judėjimo narys. Ji studijavo Sorbonos universitete.
Mirė 1931 m. spalio 5 d.
Visam gyvenimui
Turinys
Kurija anuliuoja visas santuokas, sudarytas joje per paskutinius devynerius metus, nes paaiškėja, kad čia tarnavęs kunigas buvo sukčius. Šis faktas atsiliepia keturioms poroms, kurios, susidūrusios su galimybe dalyvauti bendroje santuokos atnaujinimo apeigoje, pasinaudoja galimybe iš naujo įvertinti savo santuokinį gyvenimą. Vieni pasiruošę tuoj pat pakartotinai tuoktis, kiti nebemyli savo partnerio ir abejoja ar verta vėl viską pradėti iš pradžių.
Alessandro Cambalhota
Alesandras Kambaljota (g. 1973 m. gegužės 27 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1999 m.
Gegužvabaliai
Gegužvabaliai (Meloe) – skaudvabalių (Meloidae) vabalų gentis.
Lietuvoje žinomos 4 rūšys:
Sylvia Hoeks
Silvija Huks (, g. 1983 m. birželio 1 d.) – Nyderlandų modelis ir aktorė.
14 metų Silvija tapo agentūros Elite modeliu. Baigusi mokyklą ji studijavo Mastrichto teatro akademijoje, o 2007 m. už vaidmenį juostoje „Duška“) pelnė Auksinio veršio apdovanojimą.
2011 m. Berlyno kino festivalyje apdovanota kaip kylanti Europos kino žvaigždė.
Raveliai
Raveliai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Rūdninkų, kairiajame Merkio krante.
Taidongo apskritis
Taidongo apskritis (pe̍h-ōe-jī: Tâi-tang-kōan) – viena iš Taivano apskričių. Tai 3-a pagal dydį apskritis šalyje. Yra šalies pietrytinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Hualiano apskritimi, vakaruose Gaosiongu ir pietvakariuose su Pingdongo apskritimi. Administracinis centras – Taidongas.
Istorija
Iš dalies dėl regiono atokumo ir kalnų izoliacijos nuo pagrindinių Taivano populiacijos centrų Taidongas buvo paskutinė salos dalis, kurią XIX a. kolonizavo iš žemyninės Kinijos atsikėlę haniai. Taidongas atokiu išliko visą XX a., tad beveik išvengė urbanizacijos ir taršos, kuri užklupo salos žemumų sritis.
Gyventojai
Be kinų imigrantų hanių palikuonių, apskrityje taip pat gyvena šios tautinės grupės: bununai, paivanai, rukajai, amiai, beinanai, tau ir gamalanai.
Administracinis suskirstymas
Taidongo apskritis yra padalinta į:
1 miestą
2 miesto tipo gyvenvietes
13 kaimo tipo gyvenviečių
Trumpakojai
Trumpakojai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Dubingių, prie šiaurinio Žverno ežero kranto.
Istorija
1672 metais Gaveikių palivarko, priklausiusio Dubingių kunigaikštytei, kaimas. 1686 m. Dubingių valsčiaus kaimas. Buvo trys namai, du gyventojai buvo Trumpakojai. 1744 m. kaimas priklausė Dubingių parapijai.
Daubariškių apylinkė
Daubariškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Želvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Želvos apylinkės.
Limonių apylinkė
Limonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šešuolių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šešuolių apylinkės.
Elsvorto kalnai
Elsvorto kalnai  – kalnai vakarų Antarktidoje, Elsvorto žemės pietuose. Išsidriekę per 700 km, tarp 77–81° p. pl. ir 80–87° v. il. Sudaryti daugiausia iš molingų skalūnų, filitų, smiltainio, kvarco ir konglomerato. Yra akmens anglies telkinių. Didžiausi kalnagūbriai – Sentinelo ir Heritidžo. Sentinelo kalnagūbryje yra aukščiausia Elsvorto kalnų ir visos Antarktidos vieta – Vinsono masyvas (4892 m).
Edvaldo Oliveira Chaves
Edvaldas Oliveira Čavešas (g. 1958 m. rugpjūčio 4 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1980–1987 m.
Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas
Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas – Lietuvos TSR leidinių serija, kurioje būdavo pateikiama išsami informacija apie respublikos suskirstymą, administracinius vienetus ir gyvenvietes. Nuo 1949 m. iš viso išėjo 3 žinyno leidimai, po 1976 m. žinynai nebebuvo atnaujinami.
Razalinava
Razalinava – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Obelių.
Pavidaujys
Istorija
1554 m. kaimas buvo užrašytas Veliuonos klebonijai.
FK Kryvbas (2020)
Kryvyj Riho „Krivbas“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kryvyj Riho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1959 m., kai buvo įkurtas „Avanhard“ futbolo klubas. Nuo 1966 m. vadinosi „Kryvbas“.
Nuo 1992 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje. Vėliau sekė kritimas į žemesnius divizionus. 2013 m. šis klubas bankrutavo.
FK Kryvbas (2020)
Naujasis „Kryvbas“ 2020–2021 m. Ukrainos taurės turnyro pirmąsias rungtynes žaidė prieš „Čerkaščynos“ klubą ir nugalėjo varžovus rezultatu 4:2. Žaidimą aplankė keli žiūrovai, tarp kurių buvo ir Ukrainos prezidentas Volodymyras Zelenskis.
Phurba
thumb|160px|Phurba
Phurba arba kyla  – ritualinis durklas, turintis tribriaunį smaigalį bei rankeną su baisia trigalve būtybe. Visų pirma siejamas su Tibeto tantriniu Vadžrajanos budizmu, nors kildinamas iš vedinio laikotarpio, kuriame galbūt naudotas kaip ritualinis durklas ar vinis aukojimo ceremonijose.
Dabar Tibeto budizme phurba naudojamas kaip ritualinis ginklas nuo piktųjų dvasių bei savojo „aš“ sunaikinimui. Jis įsmeigiamas į žemę arba grūdų dubenį kaip minčių darnintojas, energijų sutvarkytojas. Su phurba atliekami demonų išvarymo ritualai – iš žmogaus į durklą jie simboliškai surenkami ir nukreipiami šalin.
FK Kryvbas (2020)
FK Kryvbas (2020)
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Premjer lygoje ir užėmė septintą vietą.
Sudėtis
2023 m. rugpjūčio 7 d.:
Stadionai
Pagrindinis klubo stadionas – „Hirnyk“ stadionas, įsikūręs Kolonkovsko gatvėje.
Klubas turi ir treniruočių kompleksą, įsikūrusį aplink buvusį „Tėvynės“ („Rodinos“) stadioną, esantį Svitlohorsko gatvėje.
„Metalurho“ stadionas, didžiausias stadionas mieste, tačiau jame buvo pradėta rekonstrukcija. Baigus rekonstrukciją klubo pagrindinė ekipa turėtų namų rungtynes žaisti šiame stadione.
Kaisa Mäkäräinen
miniatiūra Kaisa Makarainen (, g. 1983 m. sausio 11 d. – suomių biatlonininkė, pasaulio čempionė ir triskart pasaulio taurės laimėtoja.
Karjera
Kaisa Makarainen iki 2003 m. treniravosi ir dalyvavo slidinėjimo varžybose. Nuo 2004 m. Suomijos biatlono komandos narė. 2005 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate. 2010 m. debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse. 2011 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį persekiojimo rungtyje. Kaisa Makarainen tris kartus laimėjusi didžiąją biatlono pasaulio taurę.
Melam ir ni
Melam ir ni – šumerų kalbos žodžiai, apytikriai reiškiantys atitinkamai dieviškąją galią ir jos poveikį žmonėms. Akadiškasis melam atitikmuo – melammu. Babiloniečiai ni sąvokai apibūdinti pasitelkė įvairius žodžius, tarp jų – puluhtu 'baimė'.
Tikslią melam reikšmę sunku perteikti, jis apibūdinamas kaip regimas žėrintis žavesys, kurį spinduliuoja dievai, didvyriai, kai kada karaliai, taip pat šventyklos, dievų simboliai, emblemos. Melam visuomet yra antgamtiškumo ženklas, jis kelia ir šiurpą, ir pagarbą. Ni fiziškai pasireiškia kaip šiurpulys.
Dievai melam gali „dėvėti“ kaip apdarą ar karūną, jį galima ir nusiimti. Jei nutinka taip, kad dievas užmušamas, pranyksta ir jo melam. Melam gali būti ir demonų, siaubingų milžinų atributas.
Slovakijos moterų ledo ritulio rinktinė
Slovakijos moterų ledo ritulio rinktinė – nacionalinė moterų komanda atstovaujanti Slovakijai tarptautinėse varžybose.
Nathalie Delon
Natali Delon (, tikrasis vardas – Francine Canovas; 1941 m. rugpjūčio 1 d. Udždoje, Prancūzijos Maroke – 2021 m. sausio 21 d. Paryžiuje, Prancūzijoje) – buvęs prancūzų modelis, kino aktorė ir režisierė. Įsimintinų vaidmenų ji nebuvo sukūrusi, tačiau 7 dešimtmetyje dažnai buvo įvardijama kaip viena gražiausių pasaulio moterų. Kine aktyviai filmavosi 1967–1993 m., buvo režisavusi 2 filmus, kuriems pati parašė scenarijus.
1964–1969 m. buvo ištekėjusi už prancūzų aktoriaus Alain Delon, su kuriuo susilaukė sūnaus Anthony. Vėliau ji susitikinėjo su buvusiais Elizabeth Taylor vyrais Eddie Fisher ir Richard Burton, turi dukterį Nathalie.
Olga Iljinskaitė-Mintaučkienė
Olga Iljinskaitė-Mintaučkienė (g. 1896 m. Rusijoje) – šokėja ir choreografė, Kauno dramos teatro aktorė. Aktoriaus Igorio Iljinskio sesuo.
Biografija
Baigė Maskvos baleto mokyklą ir plastikos studiją Paryžiuje.
1919 metų pabaigoje persikėlė gyventi į Lietuvą. Kaip choreografė statė spektaklius ir pati vaidino Kauno valstybiniame teatre. 1923 m. Kaune atidarė privačią baleto mokyklą. Dėstė Kauno rusų gimnazijoje.
Po II pasaulinio karo gyveno Palangoje.
Magnum Photos
Magnum Photos – tarptautinis fotografų kooperatyvas, priklausantis jo nariams fotografams, turintis biurus Niujorke, Paryžiuje, Londone ir Tokijuje. „Magnum Photos“ 1947 m. Paryžiuje įkūrė fotografai Robert Capa, David Seymour, Maria Eisner, Henri Cartier-Bresson, George Rodger, William Vandivert ir Rita Vandivert. Kooperatyvo fotografai išsaugo visas autorių teises į savo darbus.
2010 m. privati amerikiečių investicijų bendrovė „MSD Capital“ įsigijo beveik 200 000 originalių „Magnum Photos“ fotografų atspausdintų atvaizdų ir 2013 m. juos padovanojo Hario Ransomo centrui (Teksaso universiteto Ostine archyvui, bibliotekai ir muziejui).
Bitetas
Istorija
Romėnų imperijos klestėjimo laikais Apulijos regionas priklausė romėnams. Žlugus jų imperijai teritorijas užgrobė Bizantija.
Vadovaujant Melesui iš Bario, 1011 m. čia įvyko mūšis tarp sukilėlių ir bizantiečių.
Viduramžiais miestas priklausė Neapolio karalystei.
Nuo 1089 m. Bitetas tapo vyskupija, kai popiežius Urbonas II išleido tai patvirtinančią bulę.
1798 m. ši vyskupija išnyko. 1968 m. atnaujinta.
Statistika
Pagal Nacionalinio statistikos instituto duomenis, 1850 m. mieste gyveno 5,1 tūkst. žmonių, 2001 m. viršijo 10 tūkst. ribą, o 2017 m. – 12 tūkst.
Sekso robotas
miniatiūra|263x263px|Moteriškas antropomorfiškos sekso lėlės modelis. Sekso robotas – antropomorfiška robotizuota sekso lėlė, pasižyminti sąlyginiu dirbtiniu intelektu, turinti žmogišką pavidalą ir gebanti imituoti jam būdingus judesius bei elgesį. Nors šiuo metu egzistuoja keletas sekso lėlių, galinčių turėti ribotą pokalbį, visiškai animuotų sekso robotų nėra. Kai kurie įrenginiai gali kalbėti, rodyti atitinkamas veido išraiškas bei reaguoti į prisilietimą. Ši robotikos sritis labiau orientuota į moteriškų modelių kūrimą, kurių tikslinė auditorija – vyrai, tačiau yra ir vyriškų modelių variantų. Išskiriamas robotų fetišizmas.
Sekso robotų kūrimas išlieka kontroversija, jų šalininkams neretai keliami moraliniai klausimai. 2015 m. etikė robotų klausimais profesorė Keflin Ričardson (Kathleen Richardson) ragino drausti antropomorfiškų sekso lėlių kūrimą manydama, kad pastarosios normalizuoja santykius su robotais ir nužmogina moteris. Klausimai, susiję su etika, pasekmėmis ir teisinėmis reguliacijos priemonėmis, aktualūs ligi šiol. Pasak „Responsible Robotics Foundation“, sekso robotai galėtų būti naudojami žmonių, esančių slaugos namuose, su negalia arba be partnerio, intymiems poreikiams patenkinti. Fondo teigimu, maždaug du trečdaliai vyrų ir trečdalis moterų mano, kad galėtų savarankiškai naudotis sekso robotais.
Istorija
Pirmieji sekso robotų prototipai siekia dar XVI a., kuomet prancūzų bei ispanų jūrininkai kurdavosi ranka siūtas medžiagines lėles, kartais gamintas ir iš senų rūbų bei odos, skirtas masturbacijai. Daugelis akademikų mano, jog šios ankstyvosios lėlės yra tiesioginės šiuolaikinių sekso lėlių pirmtakės. Kuriant modernios sekso lėlės išvaizdą remtasi Hanso Belmos (Hans Bellmer), Mano Rėjaus (Man Ray) bei Salvadoro Dali (Salvador Dalí) kūryba.
1968 m. pripučiamos lėlės pirmą kartą buvo reklamuojamos pornografiniuose žurnaluose, jas buvo galima įsigyti paštu. Šios sekso lėlės buvo pripučiamos oru ir pasižymėdavo trimis angomis ties burna, makštimi ir išange. Tačiau šios lėlės nebuvo tvarios nuolatiniam naudojimui. Siekiant padidinti sekso lėlių patvarumą ir padaryti šias panašesnes į žmogų, XX a. 8 deš. gamyboje pradėtas naudoti lateksas bei silikonas.
Potencialus pritaikymas
Kai kurie akademikai, kaip Hojatas Abdolahis teigia, jog šie robotai gali tapti „robotais partneriais“, kurie padeda seniems žmonėms, sergantiems demencija bei depresija. Pasak tyrimo, kuriame dalyvavo garbaus amžiaus pacientai, respondentai parodė ilgalaikį susidomėjimą intymiais robotais. Anot mokslininko, tyrimo dalyviai su draugu robotu sugebėjo užmegzti prasmingus santykius. Bioetikės Nensi Džeker (Nancy S. Jecker) manymu, vyresni asmenys su negalia turi lytinių problemų ne tik dėl fizinių pokyčių, kuriuos lemia senatvė ar ligos, bet ir dėl socialinės stigmos bei aplinkinių paniekos. Mokslininkė aiškina, kad šie robotai yra būdas „palaikyti [asmens teisę į] orumą“, kurie padeda ir kovoje su diskriminacija dėl amžiaus bei negatyviu požiūriu į seksualinį aktyvumą vėlyvame amžiuje.
Kai kurie gamintojai tvirtina, kad sekso robotų atsiradimas kalėjimuose padėtų kovojant su seksualine prievarta prieš kalinius bei lytine frustracija. Kaltiniai dažnai kenčia, nes yra atskirti nuo savo gyvenimo partnerio ir dėl to neretai seksualiai išnaudoja silpnesnėje pozicijoje esančius nusikaltėlius. Šiai nuomonei pritaria ir Oliveris Bendelis (Oliver Bendel), kurio įsitikinimu sekso robotai galėtų būti atsakymas į seksualinės sveikatos problemas įkalinimo įstaigose.
Kiti gamintojai taip pat atkreipia dėmesį ir į tai, kad sekso robotai galėtų pasitarnauti ir asmenims, dirbantiems toli nuo namų, tokiems kaip tolimų reisų sunkvežimių vairuotojai ar naftos gręžimo bokštų darbuotojai. Šios lėlės gali būti naudingos ir sprendžiant nepageidaujamo nėštumo, lytiškai plintančių ligų bei seksualinės prievartos viešnamiuose problemas.
Dominikos Respublikos istorija
Dominikos Respublikos istorija apima laikotarpį nuo ispanų atvykimo iki šių laikų.
Ispanų atvykimas
Apie VI a. vid. į Espanjolos salą atsikraustė aravakų gentis tainai, išstūmę ligtolinius gyventojus. Iki XV a. didžiąją dalį Karibų salų užėmė karibai ir privertė tainus traukti į Espanjolą. Tainai salą vadino Kiskėja (Quisqueya, „Visų žemių motina“) ir Ajičiu (Ayiti, „Aukštų kalnų šalis“). Atvykus ispanams sala buvo padalinta į 5 sritis, valdomas vadų: Marieno, Magvos, Magvanos, Charagvos ir Higvėjaus.
1496 m. Kristupo brolis Bartolomėjus Kolumbas saloje įkūrė La Nueva Isabela gyvenvietę, kuri buvo pervadinta Santo Domingu 1995 m. – pirmą nuolatinę europiečių gyvenvietę Naujajame pasaulyje. Sala (Santo Domingo generalkapitonija) tapo placdarmu tolesnėms ispanų ekspedicijoms po Ameriką. Santo Dominge buvo pastatyta pirmoji katedra Naujajame pasaulyje. Prieš išvykdami į savo užkariavimus čia gyveno ir dirbo Heranas Kortesas ir Fransiskas Pisaras.
Bernardo Fernandes da Silva
Nacionalinėje komandoje žaidė 1989 m.
Dominikos Respublikos istorija
Ispanų atvykimas
Kaonabas, Maguanos vadas, užpuolė Kolumbą 1493 m. sausio 13 d. Sužeidę kelis ispanus strėlėmis indėnai sustabdė atsargų rinkimą Kolumbo kelionei atgal į Ispaniją. Kaonabas puolė antrą kartą ir sudegino Kolumbo pastatytą tvirtovę, nužudė keturiasdešimt ispanų. Per paskutinę Kolumbo kelionę 1495 m. tainų vadai Gvarioneksas, Kaonabas ir kiti surinko 10 tūkst. indėnų armiją, bet vis tiek buvo nugalėti Vega Realo mūšyje. Tai lėmė geresni ispanų ginklai.
1497 m. ispanai pagavo Gvarioneksą ir Kaonabą per jų nesėkmingą ataką ir išplukdė juos į Ispaniją. Abu mirė kelionės metu. 1494–1496 m. žuvo 100 tūkst. tainų. Pusė jų nusižudė badaudami, nušokę nuo uolų, nusinuodiję ir kitais būdais. Indėnai tainai greitai nyko dėl europiečių atneštų ligų, sunkių darbo sąlygų aukso kasyklose ir plantacijose, ginkluotų konfliktų. 1508 m. jų buvo likę tik 60 tūkst.
XVI amžius
right|thumb|Enrikilo statula. Dėl darbo jėgos trūkumo Ispanijos karalius 1501 m. leido atvežti vergus iš Afrikos ir pirmieji jų atvyko 1503 m. iš Lisabonos, Vakarų Afrikos pakrantės ar buvo gimę Ispanijoje. 1510 m. iš Ispanijos atvyko 250 juodaodžių vergų. Po aštuonerių metų atvyko vergai, gimę Afrikoje.
1517 m. tainų vadas Enrikilas pradėjo partizaninį karą tarp kolonistų ir tainų bei pabėgusių vergų. Jis niokojo plantacijas, žudė ispanus ir pasiimdavo su savimi vergus. Tryliką metų trukęs sukilimas ispanams kainavo 40 tūkst. pesų. Karalius paskyrė generolą Fransiską de Barionuevą numalšinti sukilimą. Generolas bandė derėtis, nes matė, kad smurtas neduoda laukto rezultato. Sudarytos sutarties ispanai iki galo neįvykdė Enrikiljui mirus nuo tuberkuliozės.
1521 m. įvyko pirmasis ginkluotas vergų sukilimas. Kalėdų vakarą 200 vergų pabėgo iš Diego Kolumbo plantacijos ir patraukė link Asuos. Pakeliui prie jų prisidėjo kiti vergai, buvo sudegintos kelios plantacijos, nužudyti keli ispanai. Kolumbas juos vijosi su nedidele armija ir prireikė kelių susirėmimų sukilimui numalšinti.