cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flames of War
thumb|250px|right|2-ojo leidimo taisyklių knygos viršelis Flames of War, trumpinamas FoW (liet. „Karo liepsnos“) – Antrojo pasaulinio karo tematikos karinis miniatiūrų žaidimas, gaminamas Naujosios Zelandijos įmonės „Battlefront Miniatures Ltd.“ Pirmą sykį išleistas 2002 m.
Flames of War naudoja 1:100 (15mm) mastelio miniatiūras, išskyrus aviacijai naudojamą 1:144 mastelį. Žaidėjai kaunasi maždaug kuopos dydžio armijomis, imituojančiomis Antrojo pasaulinio karo laikų karinius vienetus, pvz., Sherman tankus, tų laikų pėstininkus, artileriją ir kt. Paprastai žaidimas nebūna simetrinis, t. y. vienas žaidėjas puola, kitas ginasi, ir pasiekti pergalei kiekvienas turi skirtingus būdus. Žaidžiama ant standartinio strateginiuose karo žaidimuose 6x4 pėdų (maždaug 183x122 cm) stalo „mūšio lauko“, padengto miniatiūriniu kraštovaizdžiu (pvz., žolės, medžių imitacija) ir pastatais.
Žaidimas
Flames of War galima žaisti vieną iš trijų skirtingų Antrojo pasaulinio karo periodų – ankstyvąjį karą, vidurį, ir vėlyvąjį karą. Kuris bus žaidžiamas žaidėjai sutaria patys arba turnyrų atveju, paskelbia organizatoriai. Nuo periodo priklauso visa kita – leidžiama armijos sudėtis, statistikos ir net kokias šalis gali atstovauti. Pvz., dėl žaidimo balanso priežasčių, vėlyvajame kare Japonijos imperijos nėra.
Prieš žaidimą žaidėjai iš anksto pagal nustatytas taisykles susirenka armijas. Kiekvienas kovinis vienetas taisyklėse yra įvertintas tam tikra kaina taškais, ir abu žaidėjai pasiruošia armijas susirinkdami tiek ir tokių kovinių vienetų, kad bendra taškų suma neviršytų iš anksto sutartos, ar nustatytos turnyro organizatorių. Be kainos taškais, yra ir kitų apribojimų, kažkiek paremtų realia istorine armijų struktūra. Svarbiausias iš jų yra reikalavimas rinktis konkretaus tipo armiją, t. y. pėstininkų, motorizuotųjų pėstininkų arba tankų. Nuo šio pasirinkimo vėliau priklauso, kokių ir kiek kovinių vienetų galima imti, pvz., pėstininkų armijoje didžiąją kovinių vienetų dalį turi sudaryti pėstininkai, tačiau kaip pagalbinius vienetus galima pasiimti ir kelis tankus, ar artilerijos.
Uždegimo ritė
thumb|Uždegimo ritė thumb|Uždegimo ritės veikimo schemos
Flames of War
Žaidimas
Žaidimas vyksta ėjimais. Kiekvienas žaidėjas pakaitomis atlieka savo ėjimą, skirstomą į tris fazes.
Uždegimo ritė
Uždegimo ritė – viena iš variklio uždegimo sistemos sudedamųjų dalių.
Flames of War
Žaidimas
Žaidime naudojami standartiniai 6 pusių kauliukai. Taip pat naudojami įvairūs žymekliai, kuriuos žaidėjai pasigamina patys ar nusiperka, rodantys, pvz., kad konkretus tankas yra imobilizuotas. Matuoti šaudymo, judėjimo ir kt. atstumams paprastai naudojama ruletinė liniuotė.
Uždegimo ritė
Variklio uždegimo sistemoje yra dvi elektros srovės grandinės – žemos ir aukštos įtampos. Uždegimo ritėje žemos įtampos (12 V, rečiau – 6 V) srovė paverčiama iki 30 000 voltų aukštos įtampos srove.
Flames of War
Žaidimas
Neskaitant standartinių „misijų“, Flames of War žaidėjų dažnai naudojamas realių istorinių Antrojo pasaulinio karo mūšių inscenizacijai pagal žaidimo taisykles.
Uždegimo ritė
Priklausomai nuo keliamų reikalavimų, uždegimo ritės būna:
Flames of War
Miniatiūros
Kovinius vienetus reprezentuojančių miniatiūrų kolekcionavimas, surinkimas, dažymas yra svarbi hobio dalis. Miniatiūros parduodamos nedažytos ir paprastai nesurinktos, tačiau dėl savo dydžio jos turi žymiai mažiau dalių ir surinkti paprasčiau, nei didesnio mastelio miniatiūras kituose panašiuose žaidimuose. Miniatiūros gaminamos iš metalo, resino ar plastiko. Neskaitant oficialių miniatiūrų, tiek draugiškuose, tiek oficialiuose turnyruose galima naudoti bet kokias kitas Antrojo pasaulinio karo miniatiūras, jei tik atitinka jų dydis.
Uždegimo ritė
Didelės galios uždegimo ritės gali generuoti aukštesnę uždegimo įtampą ir gali duoti daugiau uždegimo kibirkščių per laiko vienetą, negu standartinės uždegimo ritės.
Konstrukcija
Antrinėje apvijoje yra maždaug 15 000–30 000 vijų, pagamintų iš plono varinio laido (0,07 mm skersmens), o pirminėje (laido storis apie 0,72 mm) – 60–150 kartų mažiau negu antrinėje apvijoje. Pirminės apvijos išvadai prijungti prie karbiuratoriaus dangtelio gnybtų P ir BK. Antrinės apvijos išvadai – prie gnybto P ir prie žalvarinio stovelio, kuris sujungtas su aukštos įtampos laidu. Šerdis su ritėmis įstatyta į porcelianinio izoliatoriaus ir kaskolitinio dangtelio įdubas, virš ričių įtaisytas žiedinis magneto laidas, sudarytas iš dviejų elektrotechninių lakštų. Jis stiprina magnetinį srautą. Ritės pirminė apvija nuosekliai sujungta su papildoma varža, vadinama variatoriumi. Ji reikalinga mažesniam įtampos kritimui antrinėje apvijoje varikliui dirbant dideliais sūkiais ir lengvesniam variklio paleidimui. Variatoriaus išvadai sujungti su gnybtais, esančiais ant karbolitinio dangtelio.
Vandenvietė Nr. 3 (filmas)
'''Vandenvietė Nr. 3''' – 1967 m. JAV sukurtas komiškas vesternas.
Turinys
Arizonoje iš kariuomenės pavagiamas aukso lydinių siuntinys ir užkasamas Arizonoje, netoli vandenvietės Nr. 3. Vėliau vienas iš plėšikų, susikivirčijęs su lošėju Liutonu Koulu, šio nužudomas. Koulas, radęs pas auką žemėlapį su pažymėta nuoroda, išsiruošia jo ieškoti. Kiti du plėšikai (armijos seržantas Henris Fogersas ir Hilbas), sužinoję, kad šių kompanionas žuvo, išsiruošia į Koulo medžioklę. Pastarasis, pavogęs šerifo Koperudo arklį, įgyja dar vieną persekiotoją, kaip ir šio dukrą Bilę, kurią jis spėjo suvedžioti.
Pasiekęs vandenvietę ir radęs auksą, Koulas priverstas jį atiduoti atsekusiam ginkluotam šerifui, iš kurio jį netrukus atima tikrieji plėšikai. Pasirodžius Bilei ir išlaisvinus tėvą bei Koulą, prasideda trijulės lenktynės su Fogersu ir Hilbu dėl aukso...
Aueršteto mūšis
Aueršteto mūšis – 1806 m. spalio 14 d. įvykęs susirėmimas tarp Prancūzijos imperijos ir Prūsijos karalystės pajėgų, karo su Ketvirtąja koalicija metu. Mūšis vyko tarp L. N. Davu vadovaujamos Prancūzijos kariuomenės ir Karolio Vilhelmo Ferdinando vadovaujamos Prūsijos kariuomenės.
Padėtis prieš mūšį
1806 m. Prūsijai paskelbus karą Prancūzijai, Napoleono Didžioji armija įsiveržė į ją. Spalio 13 d. aptikus prūsų pajėgas prie Jėnos, Napoleonas ten pasiuntė didžiąją kariuomenės dalį, o maršalams: Bernadotui ir Davu įsakė apeiti prūsus iš šiaurės. Tačiau pagrindinės prūsų pajėgos buvo prie Aueršteto, o ne prie Jėnos.
Mūšio eiga
Kol Bernadoto būriai žygiavo tarp dviejų mūšių laukų, Davu suvokė, kad susidūrė su didžiąją Prūsijos kariuomenės dalimi. Davu puikiai gynėsi. Jam pradėjus pamažu stumtis pirmyn, karalius Vilhelmas III įsakė trauktis ir mūšis virto sutriuškinimu.
Geltonoji chirurgžuvė
Geltonoji chirurgžuvė (Zebrasoma flavescens) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis.
thumb|left|210px|Geltonoji chirurgžuvė
Vilniaus rytojus (savaitraštis)
Vilniaus rytojus – informacinis reklaminis savaitraštis, ėjęs 1995 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leido UAB „Intencija“. Redaktorius K. Pesliakas. Tiražas 14 200 egz. Pasirodė 12 numerių.
Urungu
Upė vasarą paplūsta, žiemą užšąla. Vanduo naudojamas drėkinimui. Aukštupio baseine yra vienintelė Mongolijoje bebrų buveinė.
Mongolijoje prie Bulgan Golo yra Bulgano gyvenvietė.
Leptonas
miniatiūra|Leptono ir fotono sąveika Leptonai (gr. λεπτος, leptos – silpnas, gležnas) – elementariųjų dalelių tipas. Leptonai pasižymi tuo, kad nedalyvauja stipriojoje sąveikoje. Visų leptonų sukinys yra \hbar/2 (visi leptonai – fermionai). Šiuo metu žinomi 6 leptonai (su antidalelėmis – 12): Kiekviena dalelė turi savo antidalelę.
Kol kas nėra jokių faktų, rodančių, kad leptonai turi struktūrą.
Leptonų charakteristikos:
Skirtingai nuo kvarkų, egzistuojančių tik grupėmis, leptonai egzistuoja atskirai.
Leptonų skilimas
Fizikai ištyrė, kad kai kurie leptonai gali skilti, kai kurie – ne. Siekiant tai paaiškinti, jie suskirstė leptonus į 3 kartas:
Sunkiausi leptonai – miuonas ir taonai nėra randami kaip materijos dalelės, kadangi jie nestabilūs ir transformuojasi į lengvesnius leptonus.
Kartais tau leptonas skyla į kvarką, antikvarką ir t – neutriną. Elektronai ir trys neutrinų tipai yra stabilūs, todėl šiuos tipus labiausiai matome aplinkui.
Sunkieji leptonai skyla į savo neutriną. Kitos skilimo dalelės būna kvarkas ir jo antikvarkas arba kitas leptonas ir jo neutrinas.
Pavyzdžiui, miuono skilimas yra toks:
Vilniaus laikraštis
Istorija
Įsteigė ir leido Linas Virginijus Medelis. Rašė apie Vilniaus visuomeninį, politinį ir kultūrinį gyvenimą, teikė įvairią informaciją. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1993 m. – 4000 egz. Buvo leidžiami atskiri priedai „Jonukas“, „Onutė“, „Pirmadienis“.
Redakcijoje dirbo Aldona Atkočiūnaitė, Audronis Imbrasas, Vita Morkūnienė, Aušra Radzevičiūtė, Vitalius Zaikauskas.
Redaktorius Linas Virginijus Medelis.
Kantas (Vietnamas)
Kantas  – miestas Vietnamo pietuose, didžiausias miestas Mekongo deltoje. Įsikūręs 170 km į pietvakarius nuo Hošimino, prie Mekongo pietinės atšakos Hau. Turi specialiojo miesto (provincijos lygmens) statusą. Yra upių uostas ir oro uostas, pro miestą eina pagrindinis Vietnamo plentas (1A). Per Hau upę 2010 m. nutiestas ilgiausias Pietryčių Azijoje vantinis tiltas (2,75 km).
Maisto (ryžių valymo, aliejaus), chemijos (mineralinių trąšų, plastiko), cemento pramonė. Amatai. Prekyba ryžiais, kokosais, vaisiais. Kanto apylinkės yra svarbiausia ryžių auginimo sritis Vietname. Mieste veikia 1967 m. įkurtas universitetas, agrotechnikos institutas.
Michael Barratt
thumb|250px|Michael Reed Barratt
Michaelis Ridas Baratas (angl. Michael Reed Barratt, gim. 1959 m. balandžio 16 d., Vankuveryje, Vašingtono valstijoje, JAV) – gydytojas, NASA astronautas.
FC Milsami
Orhėjaus „Milsami“ – Moldavijos futbolo klubas iš Orhėjaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2005 m. Tuo metu vadinosi „Viitorul“. Nuo 2010 m. vadinamas „Milsami“.
Patatuliečiai (Pabiržė)
Patatuliečiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Biržų, 3,7 km į pietvakarius nuo Pabiržės.
FC Milsami
Istorija
2015 m. tapo šalies čempionais. Rungtyniavo EUFA čempionų lygos atrankos turnyro.
2022–2023 m. Konferencijų lyga
2022 m. birželio 14 d. ištraukus UEFA Konferencijų lygos burtus tapo žinoma, kad „Milsami Orhei“ klubas pirmame atrankos etape susitiks su „Panevėžio“ klubu.
2022 m. liepos 7 d. rungtynės prieš Panevėžio klubą baigėsi be įvarčių, nulinėmis lygiosiomis. Panevėžiečiai jas baigė be vieno pašalinto žaidėjo.
2022 m. liepos 14 d. įvyko atsakomosios rungtynės Moldavijoje. Jose pergalę rezultatu 2:0 šventė šeimininkai. Pirmąjį rungtynių įvartį pelnė Dan Spătaru, o antrasis įvartis buvo pelnytas į savus vartus, kai nuo Joshua Akpudje kamuolys įskriejo į panevėžiečių vartus. Panevėžiečiai turėjo galimybę mušti 11 m. baudinį, bet progos neišnaudojo Jeffrey Sarpong.
2022–2023 m. Konferencijų lygos pirmame etape bendru dviejų rungtynių rezultatu 2:0 nugalėjo „Milsamio“ klubas. Moldavijos atstovai pateko į kitą etapą, o lietuviams sezonas Europos turnyruose baigėsi. Antrame etape susitiko su Suomijos KuPS.
2023–2024 m. Konferencijų lyga
Po metų burtai ir vėl suvedė su Panevėžio klubu. 2023 m. liepos 13 d. Panevėžyje įvykusiose rungtynėse Lietuvos atstovai pirmavo rezultatu 2:0, bet Radu Ginsari realizavo baudinį, o vėliau pelnė įvartį galvą ir rungtynės baigėsi lygiosiomis 2:2. Atsakomosios rungtynės vyko 2023 m. liepos 20 d. Moldavijoje. Jose vienintelio įvarčio autoriumi tapo Seydina Keita ir panevėžiečiai šventė pergalę rezultatu 1:0. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 3:2, panevėžiečių naudai. Lietuvos atstovai pateko į kitą etapą, o moldavai baigė pasirodymą turnyre.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. liepos 19 d.
Kaobangas
Istorija
1947–1949 m. ties Kaobangu Vietminio pajėgos nugalėjo prancūzus.
Algirdas Vaclovas Patackas
miniatiūra|A. Patacko kapas su signataro ženklu
Algirdas Vaclovas Patackas (poetinis slapyvardis Algis Rudamina, 1943 m. rugsėjo 28 d. Trakuose – 2015 m. balandžio 3 d. Kaune) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, kovo 11 d. akto signataras, rezistentas, inžinierius technologas, poetas, dėstytojas.
Biografija
Gimė antitarybinio rezistento, nelegalios spaudos platintojo Antano Patacko šeimoje. Brolis – poetas ir vertėjas Gintaras Patackas.
1960 m. baigė Kauno 14-ąją vidurinę mokyklą, 1966 m. Kauno politechnikos institutą, inžinierius technologas. Studijuodamas dirbo Kauno radijo gamykloje. 1965–1966 m. pirmųjų Lietuvos ir Baltijos šalių kultūrizmo čempionatų prizininkas.
Nuo 1966 m. dirbo Jonavos azotinių trąšų gamykloje. Nuo 1968 m. LTSR MA aspirantas, vėliau jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 9 mokslinių straipsnių iš elektrochemijos autorius. Prasidėjus politiniams persekiojimams, perėjo dirbti į Lietuvos geologijos institutą inžinieriumi, iš ten KGB nurodymu pašalintas. 1982–1990 m. dirbo Kauno melioracijos eksploatavimo valdyboje darbininku remontininku. 1986–1987 m. buvo kalinamas už pogrindžio leidinių („Pastogė“, „Lietuvos ateitis“) redagavimą ir leidimą.
1988–1990 m. Sąjūdžio iniciatyvinės grupės, vėliau LPS Kauno miesto tarybos narys, Sąjūdžio Seimų narys. Dalyvavo atkuriant Vytauto Didžiojo universitetą, buvo VDU Atkuriamojo Senato narys, pirmosios egzaminų komisijos pirmininkas. 1990–1992 m. Kauno politechnikos institute ir Vytauto Didžiojo universitete dėstė etiką, kultūros filosofiją, baltų kultūrą, 1996–2000 m. ten pat – baltų kultūros ir etikos kursą. 1990 m. Žaliakalnio rinkiminėje apygardoje išrinktas Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatu, Nepriklausomybės atstatymo akto signataras. A. Patackui suteiktas Laisvės kovų dalyvio statusas.
1992–1996 m. ir 1996–2000 m. kadencijų LR Seimo narys. Priklausė Sąjūdžio, vėliau Krikščionių demokratų frakcijoms, vadovavo Lietuvos-Čekijos tarpparlamentinių ryšių grupei. 2000–2002 m. dirbo Krašto apsaugos sistemoje, dalyvavo specialiosiose LR URM bei Seimo misijose Čečėnijoje ir Gruzijoje. 2002–2012 m. Kauno įgulos karininkų ramovės viešųjų ryšių specialistas. 2012–2015 m. LR Seimo narys, priklausė „Drąsos kelio“ frakcijai.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaune.
Kūryba
Yra paskelbęs straipsnių baltų kultūros, Lietuvos geopolitikos klausimais. Algio Rudaminos slapyvardžiu paskelbė eilių.
Svaras
Svaras (paprastai sutrumpinamas kaip lb) – svorio (masės) mato vienetas įvairiose matų sistemose, įskaitant skirtingas britų ir JAV matavimo sistemas, apytikriai lygus 0,5 kg, nors tiksli masė labai įvairuoja. Svaras kaip masės vienetas ir dabar daugiausiai naudojamas angliškai kalbančiose šalyse (Didžiojoje Britanijoje, JAV).
Algirdas Vaclovas Patackas
Kūryba
Kartu su Aleksandru Žarskum i parašė knygų ir skaitė paskaitų, kuriose savaip interpretavo lietuvių tradicijas. Dainiaus Razausko teigimu, Algirdo Patacko ir Aleksandro Žarskaus kūryba yra vienas iš įdomiausių, vienas iš giliausių reiškinių šiuolaikinėje lietuvių žodžio kultūroje, savo dvasia galbūt palygintinas su Vydūno reiškiniu prieš šimtą metų. Tačiau autoriai kritikuotini už perdėtą „tautinę savimeilę“ („MES skaisčiausi, kilniausi, geriausi, o visi kiti aplink – tai tik pagedę buvę MES..“) bei už kalbos dalykų aiškinimą visiškai atsiribojant nuo kalbotyros.
LuAZ
LuAZ, Lucko automobilių gamykla  – Ukrainos automobilių gamykla įsikūrusi Lucke.
Svaras
Dabar tarptautiniu mastu yra pripažintas avoirdupois matų sistemos svaras, lygus 453,59237 gramų metrinėje matų sistemoje. Jis dalijamas į 16 uncijų, šios dalijamos į 16 drachmų. Svaras dar yra lygus 7000 granų.
LuAZ
Istorija
Įkurta 1955 metais. Po Sovietų Sąjungos griūvimo gamyklą ištiko krizė, gaminamų automobilių kiekis smarkiai sumažėjo. Šiuo metu pagal užsakymus gamina lengvuosius visuriegius LuAZ-1301, autobusus „Bohdan“, surinkinėja vakarietiškus automobilius.
Svaras
Pavadinimai
Svaras turi daug pavadinimų įvairiose Europos kalbose. Dažniausiai paplitę variantai yra:
Istoriniai variantai
Svaras kaip masės mato vienetas atsirado Senovės Romoje. Jis buvo dalinamas į 12 uncijų, ir buvo apytikriai lygus 324 g. Ankstyvaisiais viduramžiais, Karolis Didysis, vykdydamas piniginę ir svorio matų reformą, svarą prilygino 16 romėniškų uncijų, todėl viduramžių Europos svaras tapo šiek tiek sunkesnis (jis atitiko romėnų svorio vienetą miną). Nepaisant to, kai kuriose Europos svorio matų sistemose ir toliau buvo naudojami lengvesni, t. y. 12 uncijų svarai.
Istoriniai svarbiausi svaro variantai buvo šie:
Elastinė kremzlė
miniatiūra|440x440px thumb|right|437x437px Elastinė kremzlė – kremzlė pasižymi elastingumu ir gelsva spalva. Šias savybes lemia tarpląstelinėje medžiagoje esančios elastinės skaidulos. Organizme paplitusi tose vietose, kur reikalinga ne tik mechaninė atrama bet ir lankstumas. Ji yra antgerklyje, ausies kaušelyje, išorinėje ausies landoje, gerklų kremzlėse. Sandara panaši į hialinės kremzlės, tačiau vyrauja elastinės skaidulos.
Kremzlės pakraštyje elastinės skaidulos pereina į antkremzlį. Izogeninės chondrocitų grupės mažesnės ir retesnės nei hialinės kremzlės. Senstanti kremzlė tampa mažiau elastinga, tačiau niekada nesikalcifikuoja.
Belizo vyrų futbolo rinktinė
Belizo vyrų futbolo rinktinė – Belizui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Belizo futbolo federacija. Tai viena silpnesnių pasaulio rinktinių, turinti vieną žemesnių FIFA reitingų ir nedalyvavo nė viename pasaulio čempionate, tačiau 2013 m. debiutavo CONCACAF Aukso taurėje.
Leandro Damián Cufré
Leandras Kufrė (Leandro Damián Cufré; g. 1978 m. gegužės 9 d. La Platoje) – baigęs karjerą Argentinos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje. Buvęs Argentinos nacionalinės rinktinės žaidėjas.
2009 m. rugpjūčio 19 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Zagrebo "Dinamo" klubu.
Ričardas Degutis
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus S.Nėries vidurinę mokyklą. 1984–1991 m. studijavo VU Istorijos fakultete. Stažavosi Lydso (D.Britanija) universiteto Tarptautinių studijų institute, Dž. Maršalo Europos saugumo studijų centro Strateginių mokslų ir gynybos ekonomikos koledže.
Darbą Užsienio reikalų ministerijoje pradėjo 1991 m., buvo NVS šalių skyriaus specialistas, I sekretorius. 1992–1996 m. buvo Lietuvos ambasados Maskvoje pirmasis sekretorius, vėliau – patarėjas politikos klausimais.
1996–1998 m. buvo URM Politikos departamento NVS šalių skyriaus vedėjas. 1998–2002 m. dirbo Lietuvos ambasados Londone patarėju, ministru patarėju politikos klausimais.
2002–2003 m. vadovavo URM Antrajam dvišalių santykių departamentui, o 2003–2005 m. – Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamentui.
2005–2008 m. R. Degutis buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Gruzijoje, 2008–2009 m. – URM Regioninio bendradarbiavimo departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2009 m. – Rytų kaimynystės politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams.
2009–2011 m. dirbo Lietuvos Generaliniu konsulu Sankt Peterburge. 2011 m. rugsėjo mėn. – 2016 m. liepos mėn. - Lietuvos ambasadorius Latvijoje.
2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi, 2008 m. – Gruzijos „Garbės“ ordinu.
R.Degučiui 2006 m. buvo suteiktas nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadorius rangas.
Žmona – Eglė (g.1969), psichologė. Vaikai – Jonas Karolis (g. 1996 m.) ir Gabrielė (g.2002 m.).
Atėnų klasikinis maratonas
2010 m. spalio 31 d. moterų maratono bėgimą laimėjo ir čempionato rekordą pasiekė lietuvių bėgikė Rasa Drazdauskaitė.
Grinvilis (Pietų Karolina)
Grinvilis  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietryčiuose, Pietų Karolinos šiaurės vakarinėje dalyje, Apalačų papėdėje, prie Ridžio upės. Su Spartanbergu ir Andersonu sudaro aglomeraciją (1,4 mln. gyventojų, 2014 m.). Per Grinvilį eina Atlantos–Vašingtono geležinkelis ir plentas, veikia oro uostas. Vystoma tekstilės (medvilnės), siuvimo, chemijos (kino ir fotografijos juostų), elektronikos, aviacijos pramonė, mašinų gamyba, metalo apdirbimas. Apylinkėse plėtojama paukštininkystė, pieninė gyvulininkystė, auginami persikai. Mieste rengiamos kasmetinės tekstilės pramonės mugės. Grinvilyje veikia 2 universitetai (įkurti 1826 ir 1927 m.), meno galerija (joje yra religinės tematikos paveikslų galerija), simfoninis orkestras.
Istorija
XVIII a. antroje pusėje čerokių žemėse ėmė kurtis Grinvilio kolonija. 1786 m. sudaryta Grinvilio apygarda. 1869 m. tapo miestu. XIX a. Grinvilis buvo svarbus tekstilės pramonės centras. 1942–1963 m. veikė svarbus karinis aerodromas.
Bydgoščius
Bydgoščius – aštuntas pagal dydį Lenkijos miestas, miestas-apskritis, Lenkijos šiaurinėje dalyje, prie Brda ir Vyslos upės. Kujavijos Pamario vaivadijos sostinė. 339 tūkst. gyventojų (2021 m. su priemiesčiais 470 tūkst.). Veikia Kazimiero Didžiojo universitetas, Muzikos Akademija (konservatorija), žymus operos teatras Opera Nova, filharmonija Filharmonia Pomorska, Ignaco Paderevskio oro uostas.
Lengvoji atletika
2008 m. mieste vyko pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas, 1999 m. vyko pasaulio jaunučių čempionatas, 2003 m. vyko Europos iki 23 metų čempionatas, 1979 m. vyko Europos jaunimo čempionatas.
Okotalis
Istorija
Gyvenvietė įkurta XVIII a. kaip Nueva Reducción de Segovia. Nuo 1847 m. vadinama Okotaliu.
Kuseris
Kuseris  – miestas Kamerūno šiaurėje, Tolimosios Šiaurės regione, Šario kairiajame krante, priešais Čado sostinę Ndžameną (su ja jungia už kelių km į rytus esantis tiltas). Departamento centras. Kuseryje baigiasi pagrindinis šalies kelias (N-1), einantis iš Jaundės. Yra išlikusi senovinė tvirtovė. Mieste įsikūrę daug pabėgėlių iš Čado.
Istorija
Kuseris buvo Bornu imperijos dalimi. 1900 m. miestą užėmė Sudano banditai, vadovaujami Rabiho az Zubairo. 1900 m. balandžio 22 d. įvyko Kuserio mūšis, kuriame jungtinė prancūzų ir Bagirmi armija nugalėjo Zubairo pajėgas.
Vilniaus Sąjūdis
Vilniaus Sąjūdis – politikos ir kultūros savaitraštis, ėjęs 1990–1992 m. Vilniuje.
Istorija
Redagavo L. Vilkas.
Samcchės atabegatas
Samcchės atabegatas  – istorinė Gruzijos valstybė, buvusi pietvakarinėje Gruzijoje, dabartinės Gruzijos ir Turkijos teritorijoje, istoriniame Tao-Klardžetijos regione.
Istorija
Samcchės atabegato pradžia galima laikyti 1266 m., kuomet Mongolų imperijai įsigalėjus gruzinų žemėse, Samcchės regiono valdytojai užmezgė santykius su mongolais, sukurdami savo nepriklausomą nuo Gruzijos valstybę. Ši valstybė ilgainiui užvaldė Adžarijos, Klardžetijos, Tao, Šavšetijos, Erušetijos, Džavahetijos, Artaani, Kolos istorinius regionus. Nors XIV a. I pusėje Gruzija atkūrė savo valdžią, netrukus valstybė vėl atsiskyrė kaip Samcchės atabegatas.
Atabegatu ši valstybė vadinama todėl, kad jos valdovai tiurkų papročiu buvo tituluojami atabegais.
Valstybė išnyko 1576 m., kuomet buvo prijungta prie Osmanų imperijos.
Ponapė
Ponapė (Pohnpei - virš akmens altoriaus), dar vadinama Ponpėja – valstija, viena iš keturių Mikronezijos Federacijos (MFV) valstijų.
Kartu tai pagrindinė valstijos sala, Seniavino salų (dalis didesnės, Karolinų salų, grupės) sala.
Ponapėje yra MFV sostinė - Palikyras. Ponapės tarptautinis oro uostas (IATA kodas - PNI) yra įsikūręs šalia Kolonijos miesto, mažoje salelėje, pagrindinės salos šiaurinėje pakrantėje.
Geografija
thumb|200px|left|Detalus Ponapės žemėlapis Ponapės sala yra didžiausia, aukščiausia, daugiausiai apgyvendinta ir labiausiai išvystyta MFV sala. Ponapės salos gyventojai tarp kitų salų grupės gyventojų yra pagarsėję savo svetingumu pašaliečiams. Sala yra turtinga savo biologine įvairove.
Ponapė yra viena iš drėgniausių pasaulio vietų su užfiksuotu metiniu kritulių kiekių kiekvienais metais viršijančiu 7600 mm tam tikrose kalnuotose vietovėse.
Savivaldybės
thumb|right|250px|Kolonijos miesto vaizdas nuo kalno viršūnės [[Sokės saloje]] Ponapės saloje yra įsikūrę septynios savivaldybės. Kitos savivaldybės įsikūrę Ramiajame vandenyne išsimėčiusiuose atoluose.
Demografija
Ponapės saloje gyvena ~34000 žmonių. Ponapė labiausiai etniškai įvairiapusė, nei bet kuri kita, Mikronezijos sala. Taip didžia dalimi yra dėl to, kad čia yra valstybinės valdžios rūmai, kurie įdarbina šimtus žmonių iš kitų MFV valstijų, turinčių skirtingą etninę ir kultūrinę kilmę.
Daugumą gyventojų sudaro etniniai ponapėjiečiai. Bet per daugiau nei šimtmetį trukusią Ponapės okupaciją čia susidarė tikras MFV tautų kratinys iš australo-azijiečių Pacific saliečių ir japonų, vokiečių, ispanų, čamorų, filipiniečių, amerikiečių, australiečių ir kitų vakarų europiečių tautų.
Biologinė įvairovė
Ponapė yra kelių paukščių rūšių, įskaitant keturias endemines rūšis, gimtinė. Manoma, kad penktoji rūšis, Ponapės varnėnas, neseniai išnyko.
Varguliai
Varguliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurę nuo Balninkų, ežerų apsuptyje (aplink telkšo Smėlinis, Laumežeris, Pavinkšnis, Baldonas). Stūkso Vargulių piliakalnis, yra nunykusios kapinės. Kaimo pietiniu pakraščiu eina kelias. Šalia – Baldono geomorfologinis draustinis.
Etimologija
thumb|left|Kaimo sodyba
Manoma, jog kaimo pavadinimas kilęs nuo to, kad šioje vietoje žmonės gyveno gana vargingai – buvo tiesiog varguliai.
Istorija
1598 m. Alantos dvaro inventoriuje minimas Vargulių kaimas, priklausęs Armoniškių valsčiui. Baudžiavos laikais kaimas priklausė Armoniškių dvarui. 1930 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Pirmyn“, vėliau priklausė Kalinino vardo kolūkiui, Naujasodžio tarybiniam ūkiui, Staškūniškio kolūkiui.
Naujojo Sibiro salos
250px|right|thumb|Naujojo Sibiro salos
Naujojo Sibiro salos  – archipelagas Rytų Sibiro šiaurinėje pakrantėje, tarp Laptevų ir Rytų Sibiro jūrų. Įeina į Jakutijos Respublikos sudėtį. Bendras plotas – apie 38 tūkst. km².
Geografija
Naujojo Sibiro saloms priklauso Anžu salos, kurių plotas maždaug apie 29 000 km², jos susideda iš: Į pietus ir arčiau Sibiro žemyninės dalies išsidėsčiusios Liachovo salos (6100 km²): Mažosios De Longo salos (228 km²) išsidėsčiusios Naujojo Sibiro šiaurės rytuose:
Klimatas
Salų viduje vidutinė maksimali temperatūra liepą yra: nuo +16 °C iki +19 °C ir vidutinė žemiausia: nuo +3 °C to +6 °C.
Krituliai: iki 132 mm per metus
Amžinasis įšalas ir požeminis ledas labai paplitę po visą teritoriją. Salų paviršius yra padengtas arktinės tundros augmenija ir gausybe ežerų.
Pirmoji žinia apie Naujojo Sibiro salų egzistavimą buvo atnešta Kozako Jakovo Permiakovo XVIII a. pradžioje. 1712 m. kazokas, lydimas M. Vagino pasiekė Didžiąsias Liachovo salas XIX a. pradžioje salos buvo ištyrinėtos Jakovo Sannikovo, Matvėjaus Gedenschtromo ir kitų.
Kartlija
Kartlija ( = Kartli) – istorinis Gruzijos regionas ir istorinė valstybė, esanti Centrinėje Gruzijoje. Jis apima dabartinės Gruzijos regionus Šida Kartlis, Kvemo Kartlis ir Mccheta-Mtianetija, įskaitant ir Pietų Osetiją. Į rytus nuo Kartlijos yra Kachetija, į šiaurę – kalnuoti regionai Erco-Tianetija, Chevija, Chevsuretija, Pšavija, Mtiuretija, į vakarus – Račia, Imeretija, į pietvakarius – Trialetija, Samcchė.
Iberijos karalystė
Kartlija kaip karalystė ir regionas susiformavo III a. pr. m. e., kuomet šiose teritorijose susiformavo gruzinų valstybė Iberija, jau tada turėjusi kitą pavadinimą Kartlija. Ji egzistavo greta Kolchidės karalystės Vakarų Gruzijoje. IV a. joje buvo introdukuota krikščionybė, čia formavosi gruzinų tautos branduolys.
Tbilisio emyratas
VII a. Kartlija nusilpo. Jos pietinėje dalyje įsitvitino arabai, kurie čia įkūrė Tbilisio emyratą. Šiaurinėje dalyje nuo IX a. įsigalėjo kaimyninė Abchazijos karalystė, o XI a. pradžioje šiaurinė Kartlija buvo prijungta prie suvienytos Gruzijos karalystės.
Suvienytos Gruzijos dalis
Po XI a. II pusės seldžiukų viešpatavimo atgijusi Gruzijos valstybė 1122 m. iš musulmonų atkariavo Tbilisį, kuris tapo suvienytos Gruzijos sostine. Nuo tada Kartlija Gruzijos istorijoje vaidino centrinį vaidmenį. Tačiau tada į regioną iš šiaurės ėmė keltis osetinai, kuriuos kvietė Gruzijos karaliai, kad didintų armiją. Taip Kartlijos šiaurinėse dalyse formavosi Pietų Osetijos regionas.
Nepriklausomybės netekimas
1762 m. dėl dinastinių ryšių Kartlija buvo suvienyta su kaimynine Kachetijos karalyste. 1801 m. ši jungtinė karalystė prijungta prie Rusijos imperijos, kur vėliau sujungta su kitomis Gruzijos sritimis. Rusijoje šis regionas sudarė dalį Tiflisio gubernijos.
Gruzijos TSR laikais Kartlijos šiaurėje buvo išskirta Pietų Osetijos Autonominė sritis, kuri po Gruzijos neriklausomybės paskelbė savo nepriklausomybę.
Karlstadas
Karlstadas (SV Karlstad) – miestas vakarinėje Švedijos dalyje, ant Venerno ežero šiaurinio kranto, šalia Klarelveno žiočių. Vermlando lėno administracinis centras. Yra prekybinis uostas, per kanalų sistemą turintis išėjimą į Baltijos jūrą. Eina Stokholmo–Oslo geležinkelis ir plentas.
Mašinų gamybos, metalo, medienos apdirbimo, tekstilės, maisto pramonė; gaminami muzikos instrumentai. Veikia Karlstado universitetas (įkurtas 1967 m.), vyskupijos biblioteka, miesto, Vermlando lėno, rašytojos Selmos Lagerliof muziejai. Yra katedra (1730 m.), gimnazijos pastatas (1759 m.), Vyskupų rūmai (1780 m.). Piečiau Karlstado yra skansenas ir Mariebergo poilsio parkas.
Istorija
Senovėje miestas vadintas Tingvala (Tingvalla) pagal čia rengtus įstatymų leidybos susirinkimus tingus. 1584 m. miestas pervadintas karaliaus Karolio IX garbei. 1645 m. tapo vyskupijos, o 1779 m. lėno centru.
1865 m. miestą suniokojo gaisras, po jo atstatytas modernistiniu braižu, su plačiais prospektais ir dideliais parkais. XIX a., iškasus Jotos kanalą, suklestėjo vandens prekyba. 1905 m. Karlstade vyko derybos dėl Švedijos–Norvegijos unijos nutraukimo (Karlstado susitarimai).
Automobilio istorija
Automobilių istorijos pradžia gali būti laikoma prieš keletą tūkstantmečių išrastas ratas. Maždaug prieš 6000 metų žmonės stengėsi sukurti transporto priemones, kurios galėtų judėti nenaudojant žmogaus ar gyvulio raumenų jėgos.
Garo mašinos
Seniausias išlikęs garo automobilio aprašymas 1678 m. paliktas jėzuitų vienuolio Ferdinando Ferhisto. 1775 m. pagamintas garo – automobilio modelis. Tikrasis šiuolaikinių automobilių kūrimas prasidėjo tada, kai 1768 m. Džeimsas Vatas (anglų mokslininkas ir išradėjas) išrado garo mašiną. 1769 m. – 1770 m. Nikolausas Džiuzefas (prancūzų inžinierius) pagamino garo mašina varomą triratį vežimėlį, kuris pasiekdavo 4 km/h greitį. 1801 m. anglų inžinierius Ričardas Treivitikas pagamino pirmą garu varomą vežimėlį keleiviams pervežti. 1862 m. Nikolausas Augustas Otas išrado keturtakčio variklio veikimo principą, tačiau pirmas jo pagamintas keturtaktis variklis pasirodė nepatikimas, todėl visas jėgas jis sukaupė garo mašinai.
1867 m. Otas ir Oigenas Langenas pasaulinėje Paryžiaus parodoje pademonstravo 1,5 kW galios dyzelinį variklį, kurio degančios ir nesiplečiančios dujos stumdė laisvai judantį stūmoklį aukštyn. Vėliau, 1885 m. Maldanas sukūrė plūdinį karbiuratorių.
Pirmieji automobiliai – motoriniai vežimėliai
1893 m. Paryžiuje automobiliams įvesti privalomi numerio ženklai.
Juan Manuel de Rosas
Chuanas Manuelis de Rosas (Juan Manuel de Rosas; 1793 m. kovo 30 d. – 1877 m. kovo 14 d.) – Argentinos politikas (kaudilijas), dukart Buenos Airių provincijos gubernatorius ir tuo pačiu tuometis faktinis Argentinos vadovas.
Gimė turtingoje gaučų šeimoje. Nuo pat ankstyvos jaunystės dalyvavo kovose prieš britų antpuolius. Vėliau sukūrė gaučų sąjungą, vertėsi gyvulininkyste. Kilus Argentinos pilietiniam karui tarp federalų, valdančių Buenos Aires, ir unitarų iš kitų provincijų, de Rosas stojo į federalų, užtikrinusių gaučų gerovę, pusę. 1827 m. Buenos Airių gubernatoriumi tapęs Manuelis Doregas paskyrė de Rosą armijos vadu, tačiau po kilusios suirutės netrukus de Rosas išrinktas gubernatoriumi.
De Rosas pirmojo savo valdymo metais (1829–1832 m.) rengė kovas prieš unitarus. Jam pavyko sudaryti Federalinį paktą, į kurį įėjo Buenos Airių, Entre Rioso ir Santa Fė provincijos. De Rosui pavyko palaužti priešininkus ir 1831 m. buvo sudaryta Argentinos konfederacija, valdoma iš Buenos Airių. Pasibaigus de Roso kadencijai, jis ėmėsi žygių prieš Patagonijos indėnus (daugiausia mapučius), kurie puldinėdavo gaučų žemes. Kaudilijui pavyko sudaryti sąjungą su indėnais ir išplėsti Buenos Airių provincijos žemes gerokai į pietus. Savo žygių metu jis sutiko Byglio ekspedicijoje dalyvaujantį Čarlzą Darviną.
Nors ir nedalyvaudamas politikoje, de Rosas buvo labai populiarus Buenos Airėse, todėl po silpno gubernatorių Balkarsės ir Viamontės valdymo laikotarpių kilo gaučų sukilimas, miestiečiai prašė de Roso perimti valdžią. Chuanas Manuelis de Rosas surengė referendumą, kuriuo siekė įtvirtinti neribotą savo valdžią. Po absoliučios pergalės referendume, de Rosas vėl tapo gubernatoriumi (diktatoriumi), o parlamentas paleistas. De Rosas įgavo ir didelį pasitikėjimą tarp juodaodžių vergų, nes paimtieji į armiją tapdavo laisvaisiais. Tačiau tarptautinėje arenoje de Rosui buvo daug problemų: Argentinos konfederacijai karą paskelbė Peru-Bolivijos konfederacija, savo ekonominių interesų turėjo Prancūzija, Jungtinė Karalystė bei Brazilija. Su prancūzų pagalba Urugvajuje buvo pašalintas de Roso sąjungininkas, prezidentas Manuelis Oribė, o prancūzų laivynas užblokavo Buenos Airių uostą. Nors de Rosui pavyko nugalėti prancūzus, situacija pasinaudojo de Roso priešininkai bandė užimti Argentinos Mesopotamiją. 1845 m. jungtinis britų-prancūzų laivynas bandė įplaukti į Argentinos teritoriją apeidamas Buenos Airių muitinę. Vuelta Obligado mūšyje Argentinos konfederacija tam pasipriešino ir netgi de Rosui priešiškos jėgos palaikė kaudiliją. Vėliau Entre Riose iškilęs kaudilijas Chustas Chosė de Urkisa, remiamas Urugvajaus ir Brazilijos, surengė sukilimą prieš de Rosą ir 1852 m. jį nugalėjo Kaseroso mūšyje.
De Rosas išvyko į Angliją ir iki mirties gyveno Sauthamptone. 1877 m. ten mirė ir buvo palaidotas, o 1989 m. jo palaikai perlaidoti Argentinoje.
Nepaisant prieštaringos reputacijos, Chuanas Manuelis de Rosas laikomas vienu iš Argentinos nacionalinių didvyrių.
Tadeušas Kutšeba
Tadeušas Kutšeba (, 1885 m. balandžio 15 d. Krokuva – 1947 m. sausio 8 d. Londonas) – Lenkijos karinis veikėjas, divizijos generolas.
Volfshohas
Volfshohas arba Opuškos (, nuo 1929 m. Wolfshöhe, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Опушки) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Tadeušas Kutšeba
Biografija
Austrijos kariuomenės kapitono sūnus. Nuo 1896 m. mokėsi Fišau karinėje realinėje mokykloje Vienoje, vėliau Moravijos Hranicės mokykloje. 1903 m. išlaikė egzaminus Vienos gimnazijoje. 1906 m. baigė Modlingo Karinės techninės akademijos Inžinerijos skyrių, jaunesnysis leitenantas. 1906–1910 m. tarnavo Austrijos kariuomenės 9-ajame pionierių batalione. 1913 m. baigė Generalinio štabo akademiją Vienoje, 1911 m. leitenantas. 1913–1914 m. tarnavo Sarajeve inžinerijos dalinyje, rekonstravusiame tvirtovę. Pasikėsinimo į kunigaikštį Ferdinandą, davusio akstiną kilti Pirmajam pasauliniam karui, liudininkas.
Volfshohas
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities dvaras, nuo 1874 m. Obelynų valsčiaus kaimas. Priklausė Karpavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.
Tadeušas Kutšeba
Biografija
1914 m. Kalnų artilerijos 2-osios brigados štabo karininkas, nuo 1915 m. kovo 15 d. Rusijos fronte tarnavo Vokietijos kariuomenės XXIV rezervinio korpuso štabe, kapitonas. 1916 m. techninės kariuomenės armijų grupės štabo viršininkas. 1916 m. rugpjūčio 1 d. perkeltas į Transilvaniją, Austrijos kariuomenės fortifikacijų inspekcijos vadas. Nuo 1917 m. vėl kovojo prieš rusus Voluinėje. 1918 m. Austrijos kariuomenės bazės Brailoje prie Dunojaus štabo viršininkas.
Nuo 1919 m. Lenkijos kariuomenės karininkas. Per 1919–1921 m. Lenkijos-sovietų karą armijų, frontų štabo viršininkas. 1925–1928 m. Generalinio štabo viršininko pavaduotojas. 1927 m. divizijos generolas. 1928–1939 m. Aukštosios karo mokyklos Varšuvoje komendantas. Nuo 1939 m. kovo mėn. armijos „Poznan“ vadas, Vokietijai 1939 m. rugsėjo 1 d. užpuolus Lenkiją, rugsėjo 9-17 d. vadovavo armijų grupei mūšyje prie Bzuros. 1939–1945 m. buvo vokiečių nelaisvėje. Nuo 1945 m. gyveno Didžiojoje Britanijoje. thumb|left|150px|Tadeušo Kutšebo kapas
Pjūkluotieji kuprasnukiai
Pjūkluotieji kuprasnukiai (Prionurus) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys:
Antiseksualizmas
Antiseksualizmas arba antiseksualumas – terminas, apibrėžiantis asmenines pažiūras arba judėjimą, nukreiptą prieš seksualumą. Antiseksualumas nebūtinai susijęs su religinėmis pažiūromis ir aseksualumu. Pasak antiseksualų, seksualumas yra daugelio pasaulio problemų priežastis.
Priežastys
Kai kurios antiseksualumo priežastys:
Dvidešimt keturios tomistinės tezės
miniatiūra|[[Tomas Akvinietis]] Dvidešimt keturios tomistinės tezės – 1914 m. liepos 27 d. šventosios studijų kongregacijos paskelbti 24 teiginiai, kurie buvo pripažinti kaip pristatantys pagrindines šv. Tomo Akviniečio doktrinas.
Šios 24 tezės teigė:
Dauniškiai
Dauniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Alantos.
Saturnas
Saturnas – antra pagal dydį (po Jupiterio) ir šešta pagal atstumą nuo Saulės planeta (tarp Jupiterio ir Urano). Saturnas yra dujinė planeta milžinė, jos vidutinis skersmuo yra devynis kartus didesnis už Žemės. Spėjama, kad Saturno vidų sudaro iš geležies ir nikelio bei silikatų uolienų sudarytas branduolys, apsuptas storu metalinio vandenilio sluoksniu, kurį savo ruožtu supa skysto helio sluoksnis. Planeta pavadinta romėnų turto ir žemdirbystės dievo vardu; ženklas vaizduoja pjautuvą.
Saturnas nuo Saulės vidutiniškai nutolęs per 1429 milijonų km. Aplink Saulę apsisuka per 29,64 metus. Turi žiedų sistemą, sudarytą daugiausiai iš ledo dulkelių; taip pat yra uoliėnų nuolaužų ir kosminių dulkių. Turi bent 83 palydovus, iš kurių 53 turi pavadinimus, neįskaitant šimtų mažųjų palydovų, sutinkamų žieduose. Titanas, didžiausias Saturno ir antras didžiausias Saulės sistemos palydovas yra didesnis už Merkurijų, tačiau turįs mažesnę masę. Tai vienintelis palydovas Saulės sistemoje turįs pakankamai tankią atmosferą.
Sudėtis
Saturnas priklauso didžiosioms dujų planetoms. Jo atmosfera (kaip ir Jupiterio) susideda daugiausia iš vandenilio ir helio, tačiau kitokiu santykiu. Jeigu Jupiterio atmosferoje šie elementai yra panašiu santykiu, kaip ir Saulėje, tai Saturne helio dalis yra žymiai mažesnė. Vėjo greičiai Saturno atmosferoje siekia iki 500 m/s. Kartu su Jupiteriu Saturnas sudaro 92% visos Saulės sistemos planetų masės.
kairėje|miniatiūra|285px|Saturno žiedai. Fotografuota iš [[Cassini-Huygens kosminio zondo 2006 m. rugsėjo 15 d.]]
Fizinės charakteristikos
Planetos masė 95 kartus viršija Žemės masę. Aplink ašį Saturnas apsisuka per 10,25 val. Saturno žiedas susidaręs iš ledo gabaliukų. Šiauriniame poliuje stebėta šešiakampė debesų sistema.
Saturnas yra antroji pagal dydį Saulės sistemos planeta. Jo pusiaujinis skersmuo 120 000 km, ašigalinis – 12000 km trumpesnis. Planeta smarkiai suplota pirmiausia dėl nedidelio vidutinio tankio, kuris mažesnis negu vandens, ir antra, dėl spartaus sukimosi apie ašį. Saturne daugiausia yra vandenilio. Jame šiek tiek daugiau metano ir mažiau amoniako negu Jupiteryje. Nors Saturno masė 95 kartus didesnė negu Žemės, laisvojo kritimo pagreitis ties paviršiumi beveik toks pat kaip Žemėje.
Palydovai
Saturnas turi 83 palydovus, iš kurių 53 turi oficialius pavadinimus. Keli jų: Titanas, Panas, Atlantas, Prometėjas, Pandora, Epimetėjas, Janas, Mimas, Enceladas, Tetija, Telesta, Kalipsė, Dionė, Elenė, Rėja, Hiperionas, Japetas, Febė. Seniausiai atrastas Titanas (1655 m.), naujausiai - S/2019 S 1 (2019 m.) Priklausomai nuo to, kuriai orbitos grupei priklauso, palydovams suteikiami su keltų, senovės skandinavų ar inuitų panteonu susiję pavadinimai.
Stebėjimai
Apie Saturną buvo žinoma nuo priešistorinių laikų. . Babilono astronomai sistemiškai tyrinėjo ir fiksuodavo Saturno judėjimą. Senovės Graikijoje planeta buvo žinoma 🇬🇷 Fainon vardu,, o romėnų laikais - kaip „Saturno žvaigždė“. Anot romėnų mitologijos, planeta buvo šventa žemdirbystės dievui Saturnui, kurio garbei planeta ir pavadinta. Romėnai Saturną laikė graikiško dievo Krono analogu; dėl šios priežasties dabartine graikų kalba planeta vadinama (Kronos).
Saturną ir jo aplinką tyrinėjo erdvėlaiviai Pioneer 11, Voyager 1, Voyager 2, Cassini-Huygens.
Baltataškis spragtukas
Baltataškis spragtukas (Platycleis albopunctata) – žiogų (Tettigoniidae) šeimos vabzdys. Paplitęs Europoje. Lietuvoje dažnesnis sauspievėse, smėlynuose, sausuose krūmynuose.
Išvaizda
Kūnas 18-28 mm, rusvas, pilkas, margas. Išvaizda daug kuo panašus į margąjį žiogą, tik daug mažesnis ir neturi žalios spalvos. Užpakalinės kojos ilgos, stiprios, pritaikytos šokinėjimui. Antenos ilgos, viršija kūno ilgį. Sparnai ilgi, apie 15-20 mm ilgio, išsikiša už pilvelio galo, todėl gali skraidyti. Patinėliai turi svirpimo organus antsparnių pradžioje, o patelės turi apie 8-10 mm ilgio, lenktą kiaušdėtį.
Biologija
Žiogas visaėdis, minta augalais bei smulkiais vabzdžiais. Aktyvus ir dieną, ir naktį. Patinėliai pateles kviečia čirpdami aukšto tono garsais. Patelės kiaušinius deda dirvoje, pūvančioje medienoje. Kiaušiniai žiemoja 1-2 kartus, nimfos ritasi kitų metų balandį arba gegužę. Perėjusios 7 ūgius virsta suaugėliais, kurie atsiranda birželį-liepą ir gyvena iki rugsėjo-spalio.
Antkremzlis
thumb|right|250px|[[Elastinė kremzlė – virš izogeninių grupių ir po jomis matyti antkremzlis]] Antkremzlis  – visas kremzles, išskyrus skaidulinę ir sąnarinę, dengiantis netaisyklingo glaudžiojo kolageninio jungiamojo audinio sluoksnis. Jame yra daug ląstelių, kolageninių ir elastinių skaidulų, kraujagyslių ir nervų.
Antkremzlį sudaro du sunkiai atskiriami sluoksniai:
Raištis
Raištis  – organizmo dariniai sudaryti iš elastinių ar kolageninių skaidulų bei fibrocitų.
Raiščio sąvoka vartojama apibūdinti šias struktūras:
Vilniaus šviesa
miniatiūra|Laikraščio „Vilniaus šviesa“ viršelis (1928 m.) Vilniaus šviesa – mėnesinis mokslo ir visuomenės populiarus laikraštis, ėjęs 1928–1929 m. Vilniuje.
Istorija
Inteligentijai ir moksleiviams skirtą leidinį leido Vilniaus krašto lietuvių kultūros-švietimo draugija. Redaktorius-leidėjas Danielius Alseika. Spausdino spaustuvė „Zorza“ Vilniuje. Išėjo 10 numerių. Nuo 1929 m. lapkričio 27 d. vietoje „Vilniaus šviesos“ pradėjo eiti „Vilniaus žodis“.
Origenas
thumb|200px|Origenas Origenas, arba Origenas Aleksandrietis, (maždaug 185–254 m. e. m.) – žymus graikų teologas ir filosofas. Krikščionių rašytojas, daugelio teologinių veikalų autorius.
Šiam filosofui didžiulę įtaką darė Platono, Amonijaus Sakas bei Filono darbai. Origenas derino krikščionybę su filosofinėmis neoplatonizmo mokyklos idėjomis. Remdamasis teologiniais samprotavimais, netikėtai priėjo išvadą, kad materija turi būti amžina, nes be gamtos dievui "nebūtų buvę ką veikti". Origeno nuomone, su nusidėjėliais reikia kovoti, panaudojant kankinimus ir net sudeginimą ant laužo. Jo patarimai buvo praktiškai pritaikyti Viduramžių inkvizitorių veikloje.
Biografija
thumb|300px|Origenas Origenas gyveno gana audringu laikotarpiu, kai barbarų puolimai grėsė Romos imperijos saugumui ir vyko krikščionių persekiojimai.
Origenas kilęs iš Aleksandrijos. Jo šeima buvo labai religinga: tėvas Leonidas (nužudytas 202 m.), priklausęs aukštesniajam visuomenės sluoksniui, būdamas mokytoju, skatino sūnų studijuoti šventuosius mokslus. Origenas penkerius metus studijavo Amonijaus Sako mokykloje, būdamas maždaug 17 metų studijavo Klemenso Aleksandriečio teologinėje mokykloje. Gyveno labai asketiškai (miegojo ant plikos žemės, pasninkavo, turėjo tik vieną drabužių pamainą). Tiesmukai supratęs Jėzaus žodžius "Ir yra eunuchų, kurie patys save tokius padarė dėl dangaus karalystės“ (Mt 19,12), išsikastravo. 206 m. atidarė savo privačią gramatikos mokyklą, kuri buvo jo pragyvenimo šaltinis. Padėjo išlaikyti 6 jaunesnius brolius ir motiną (būdamas 17 metų tapo našlaičiu).
Vėliau, 211 m., tapo vyriausiuoju Klemenso Aleksandriečio mokyklos mokytoju, mokė gramatikos, fizikos, retorikos, matematikos bei astronomijos. Origenas buvo apkaltintas erezija ir turėjo išsikelti iš Aleksandrijos bei apsigyventi Cezarėjoje. Galiausiai apie 254 m., prasidėjus krikščionių persekiojimui, mirė kankinio mirtimi nuo romėnų rankos.
Asmeninės savybės
Origeno mąstysena dar II-III a. buvo ganėtinai „šviesi“ ir sąlyginai nenutolusi nuo mūsų laikų, bet tuo pačiu priimtina ir jo gyvenamam laikotarpiui. Kaip ir jo mokytojas Klemensas Aleksandrietis, Origenas buvo įsitikinęs, kad mokslas ir tikėjimas yra suderinami ir neretai netgi papildo vienas kitą. Filosofui, mąstytojui ir teologui Origenui taip pat būdingas ir kiekvienos sielos absoliučios laisvės suvokimas, kuris jo gyvenimo laikmetyje nebuvo itin populiarus.
Savo mokyme Origenas didelį dėmesį skyrė ne tik teorinėms žinioms, bet ir etikai, neretai pabrėždamas jos svarbą. Išsilavinęs, nepaprastai išmintingas, modernaus mąstymo, tvirtas, atviras ir tolerantiškas religijai bei mokslui – toks Origeno asmenybės portretas išliko iki mūsų dienų.
Origeno filosofijos esmė
Origenas buvo pirmasis filosofas, kuris bandė sudaryti krikščioniškųjų dogmų sistemą ir jų pagrindu sukurti mokymą apie žmogų. Jo sistemoje, idealas buvo Dievo ir pasaulio vienumas, monizmas, o priemonė – gradualizmas: nustatomos tarpinės pakopos, pirmiausia – Logoso.
Origeno filosofiją galima apibūdinti šiomis nuostatomis: krikščionybė – tai pažinimas; Dievas nekintanti ir negalima pažinti būtis, Kristus – dieviškasis Logosas, pasaulio kūrėjas, tarpininkas tarp Dievo ir žmogaus. Dievą Origenas suprato kaip esantį abstraktų, aukštesnį už visa tai, kas pažįstama. Apie Dievą žinoma tik tai, kuo jis nėra. Jis nėra materialus, baigtinis ar kintantis. Jis yra meilė ir gėris.