cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skarulių koplyčia
Istorija
Koplytėlė kartu su slenksčio akmeniu perkelta iš Tarasovos (taip buvo vadinama tenykštė jos stovėjimo vieta) į bažnyčios šventoriaus kampą priešais varpinę XX a. devinto dešimtmečio viduryje. Ją suremontavo vietinis gyventojas Petras Zvicevičius. Ji visada buvo atvira lankymui.
Tarasovos Nukryžiuotasis
Koplytėlėje esama stambaus kryžiaus su didele ekspresyvia XIX a. išdrožta Nukryžiuotojo skulptūra. Kryžiaus smailė netelpa patalpoje (paslėpta lubose). Kristaus veidas su užmerktomis akimis ir dvišaka barzda liūdnas ir mąslus. Galvą juosia žemai nuleistas erškėčių vainikas, krūtinės ląsta beveik trikampė, vos nužymėtais šonkauliais, rankų pirštai sugniaužti, rūpestingai išdrožtose kojose išryškintos venos ir sausgyslės. Trumpas klubų raištis suformuotas iš kelių juostų. Iš nugaros pusės skulptūra palyginti labai plokščia. Meninį jos poveikį menkina itin grubus nudažymas.
Nakhonsavanas
Nakhonsavanas  – miestas vidurio Tailande, provincijos centras. Įsikūręs ties Pingo ir Nano upių, sudarančių Menam Čao Prają, santaka, netoli Borapheto ežero, 205 km į šiaurę nuo Bankoko. Žemės ūkio apylinkės prekybinis taškas (ryžiai, ankštiniai, kukurūzai, medvilnė, džiutas, sezamas). Perdirbami ryžiai, medienos apdirbimo, popieriaus gamybos pramonė. Yra upinis uostas, oro uostas, geležinkelio stotis.
Buick Lucerne
Buick Lucerne yra didelės klasės sedanas, kurį nuo 2006 metų gamina koncerno General Motors dukterinė markė Buick. Automobilis yra gaminamas vietoje Park Avenue ir LeSabre modelių. Automobilį buvo planuojama gaminti ant galinais ratais varomiems automobiliams pritaikykos GM Zeta platformos, tačiau 2005 metų Čikagos automobilių parodoje pristatytas serijinės gamybos modelis naudojo GM H platformą. Automobilio pardavimai yra gana stiprūs, tegiama jog automobiliui priklauso 24 % didelės klasės sedanų rinkos Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Modeliai
CXL
CXS
Babtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Babtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia''' – Romos katalikų bažnyčia, stovinti Babtų miestelyje, Nevėžio kairiajame krante, 1 km į vakarus nuo magistralės. Parapijoje veikia Muniškių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.
Istorija
Pirmąją medinę bažnyčią 1672 m. pastatė dvarininkas Mlečka. Bažnyčia 1715 m. perstatyta nuo pamatų. Iš pradžių buvo Vandžiogalos filija. 1744 m. įsteigta parapija. 1777 m. ir vėliau veikė parapinė mokykla. Ji 1782 m. turėjo atskirą pastatą. Pamokslai 1782 m. buvo sakomi lenkiškai ir lietuviškai. Bažnyčios metrikų knygos 1767–1819 m. rašytos lotyniškai, 1819–1848 m. – lenkiškai, nuo 1920 m. – lietuviškai. Per 1830 m. miestelio gaisrą sudegė ir bažnyčia.
1845 m. patvirtintas medinės bažnyčios projektas (inžinierius Maleševskis). Parapijiečių lėšomis ir klebono Mykolo Petroševičiaus rūpesčiu 1853 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (M. Petroševičius 1863 m. areštuotas, 1864 m. mirė Kauno kalėjime).
1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Kunigas Mykolas Gobis (1905–1982) pastatė kleboniją.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su dvišlaičiu stogu, bokšteliu ant kraigo priekio. Šventorius apjuostas metaline tvora su mūriniais vartų stulpais. Šventoriaus dalyje išlikusios senosios kapinės. Stovi besienė varpinė, koplytstulpis „Laiminantis Kristus“, skirtas Babtų parapijos 250 m. jubiliejui.
Bažnyčioje yra šv. arkangelo Mykolo, šv. Florijono medinės skulptūros, paveikslai „Švč. Mergelė Marija su Kūdikiu“, „Trijų Karalių pagarbinimas“, XIX a. vargonai (autorius nežinomas), įtraukti į Lietuvos kultūros vertybių registrą. Didžiajame altoriuje yra Čenstakavos Dievo Motinos atvaizdas. Čia klebonavęs kunigas Ričardas Mikutavičius bažnyčiai parūpino kryždirbio Vinco Svirskio kryžių ir XVIII a. angelų skulptūras.
Imišlis
Imišlis – miestas Azerbaidžano centrinėje dalyje, prie sienos su Iranu; rajono centras. Miestas išsidėstęs prie Arakso upės, 250 km į vakarus nuo Baku, prie geležinkelio Baku–Jerevanas. Išvystyta maisto (ypač cukraus), medvilnės pramonė. Yra istorijos ir kraštotyros muziejus.
Istorija
1938 m. Imišlis tapo rajono centru, nuo 1960 m. yra miestas.
Rusenorskas
Kiti rusenorsko pavadinimai:
Ši kalba atsirado dėl tos pačios priežasties kaip ir daugelis pidžinų ir prekybinių kalbų – reikėjo bent minimaliai susikalbėti žmonėms, kurių kalbos nėra giminingos, todėl nesuprantamos (kaip kad dėl giminingumo būtų iš dalies suprantamos lenkų ir rusų kalbos ar norvegų ir vokiečių).
Rusenorską daugiausia vartojo XVIII-XIX a. ir pirmą XX a. dešimtmetį. Jo naudojimas ėmė mažėti, kai prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui vokiečių kariniai laivai ėmė grasinti jūriniam susisiekimui tarp Murmansko ir Šiaurės Norvegijos. Ryšiai beveik visiškai nutrūko Murmansko apylinkėse įsigalėjus Tarybų valdžiai.
Kaip ir visi pidžinai, rusenorskas nebuvo visavertė kalba. Jos leksikonas buvo susijęs su prekyba, jūros verslu Arktyje (žuvų, meteorologiniai pavadinimai ir pan.), gramatika – labai rudimentinė.
Šiuo metu žinomi maždaug 400 rusenorsko žodžių, iš kurių ~50 % yra norvegiški, ~40 % – rusiški, likę paimti iš kitų kalbų (anglų, olandų, vokiečių, suomių, samių).
Kai kurie tyrinėtojai rusenorsko nelaiko pidžinu. Pvz., Leideno universiteto lingvistikos profesorius Frederikas Kortlandtas (Frederik Kortlandt) teigia, kad rusenorskas yra norvegų kalbos dialektas su daug rusiškų skolinių. Tačiau F. Kortlandtas iš viso neigia poreikį kalbotyroje išskirti pidžinus kaip ypatingą kalbų kategoriją.
Pavyzdžiai
(R – rusiškos kilmės, N – norvegiškos kilmės.)
Aplinkkelis
thumb|Pietinis Vilniaus senamiesčio aplinkkelis
Aplinkkelis yra kelio arba greitkelio dalis vedanti aplink gyvenvietę. Jis skirtas nukreipti pravažiuojantį transporto srautą nuo gyvenamųjų vietų, kuriose didelis eismo intensyvumas gali sutrukdyti gyvenvietės susisiekimą ar kelti pavojų aplinkai ar kitiems eismo dalyviams.
Nesant žemės paskirties kontrolės, prie aplinkkelių dažnai kuriasi gyvenamosios zonos, taip paversdamos aplinkkelį centrine miesto ar gyvenamojo rajono gatve. Ypač populiari praktika užsienyje – prekybos centrų ir logistikos kompanijų kūrimasis šalia miestų aplinkkelių.
Buoželė
thumb|500px|Kalavijo dalys Buoželė  – sustorėjusi dalis, kuria baigiasi kalavijo, durklo, peilio ar panašaus ginklo rankena. Ji gali būti atskira detalė arba rankenos sustorėjimas.
Bhagalpuras
Bhagalpuras  – miestas Biharo valstijoje (šiaurės rytų Indija), į pietus nuo Gango upės. Didelis geležinkelio ir autokelių mazgas. Išvystyta ryžių, cukraus, vilnos, šilko pramonė. Yra universitetas (nuo 1960 m.), žemės ūkio tyrimų institutas.
Šiaurėje plyti aliuvinė lyguma, pietuose Čhota Nagpuro miškinga plynaukštė. Regioną drėkina Gangas ir Chandan upė. Auginamos žemės ūkio kultūros.
Istorija
Anksčiau vadinosi Sudžangandžu (Sujanganj).
Mindaugo giminė
Mindaugaičiai – ankstyviausia žinoma Lietuvos kunigaikštystės, vėliau LDK valdžiusi giminė, dinastijos pradininkas - Mindaugas. Vėliau ją pakeitė Traidenio giminė, kol įsigalėjo Gediminaičiai. Nėra tiksliai žinoma, kokios bajorų giminės galėjo būti šios giminės palikuonės.
Giminė
Apie Mindaugo giminę žinoma labai nedaug, ir labai daug tuometinių tarpusavio ryšių yra atstatyti spėjimo pagalba, remiantis tuometiniais metraščiais. Situaciją dar labiau apsunkina tai, kad apie XVI–XVII a. į aiškinimus įsipynė legendos, ypač Palemono dinastija, kurios labai iškraipė tikrovę.
Mindaugas ir jo brolis Dausprungas pirmą kartą minimi 1219 m. kaip du iš 5 vyresniųjų Lietuvos kunigaikščių. Nieko nėra žinoma apie jų tėvą, kuris minimas kaip stiprus kunigaikštis, tačiau net jo vardas nepateikiamas. Vėlesniais laikais jis sutapatintas su legendiniu Ringaudu.
Valdeso pusiasalis
Valdeso pusiasalis yra Argentinoje, Čubuto provincijoje, į šiaurės rytus nuo Puerto Madrino, išsikišęs į Atlanto vandenyną, siaura Carlos Ameghino sąsmauka jungiasi su žemynu. Plotas 3625 km². Pusiasalyje yra keletas druskingų ežerų, iš kurių viename yra viena žemiausių Pietų Amerikos vietų -40 m žemiau jūros lygio. Visa teritorija – gamtos rezervatas.
1999 m. Valdeso pusiasalis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Pakrantėse yra jūrų žinduolių, pvz., žieduotųjų ruonių, jūros dramblių gulyklos. Pusiasalis nuo jūros atitvėręs Naująją įlanką (Golfo Nuevo), kurioje galima sutikti ūsuotųjų banginių. Taip pat pakrantėse lankosi orkos.
Sausumoje gyvena nandu, guanakai, maros, lapės, skunkai, kormoranai. Pakrantėse apsilanko pingvinai. Iš viso pusiasalyje galima išvysti 181 paukščių rūšį.
Nuorodos
thumb|left|200px|Jūrų liūtų gulykla
Dzimdzi drimdzi
Dzimdzi drimdzi – Kaune 1924–1926 m. veikusi estradinė grupė.
Vadovas Antanas Vanagaitis.
Estradinės grupės programa buvo rodoma Amerikos lietuvių kolonijose. 1926 m. Viktorui Dineikai ir Jonui Dikiniui iš JAV grįžus į Lietuvą, grupė iširo, tačiau Juozas Olšauskas ir Antanas Vanagaitis JAV tęsė atnaujintus pasirodymus.
Didieji Degėsiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės apylinkės kaimas.
Phičitas
Phičitas  – miestas vidurio Tailande, provincijos centras. Įsikūręs Nano dešiniajame krante, 290 km į šiaurę nuo Bankoko, 41 m virš jūros lygio aukštyje. Veikia budistinės šventyklos (Phra Si Ratana Mahathato vatas, Tha Luango vatas).
Kopernicija
Kopernicija (Copernicia) – Corypheae tribos palmių (Arecaceae) gentis. Paplitusi Pietų Amerikoje, Kuboje ir Espanjoloje. Auga savanose, galeriniuose miškuose. Gentis pavadinta astronomo Mikalojaus Koperniko garbei.
Rūšys
Gentį sudaro 23 rūšys. Žemiau išvardintos dažnesnės:
Malagasiai
left|200px|Malagasių etninių grupių [[žemėlapis]] Malagasiai – Afrikos tauta, sudaranti daugumą Madagaskaro gyventojų.
Malagasiai dalinami į du pogrupius:
Pasidalinimas turi gilią istoriją: austroneziečiai atvyko į salą III-X a. ir įkūrė centrinių aukštumų srityje kunigaikštysčių tinklą bei pradėjo auginti ryžius, kuriuos atsigabeno kanojomis. Po kurio laiko iš Rytų Afrikos atvyko daugybė juodaodžių ir įkūrė karalystes mažai apgyvendintose pakrantėse. Laikui bėgant abi grupės maišėsi ir išnyko rasiniai skirtumai. Dabar visame Madagaskare galima rasti žmonių su afrikietiškais ar azijietiškais bruožais, o dauguma malagasių turi abiejų grupių bruožus ir tai rodo maišytą kilmę.
Altajaus kalvos
thumb|right|220px| Altajaus kalvos [[Mėnlapis|mėnlapyje lyginant su Nektaro jūros padėtimi (Nr. 11 paveikslėlio kairiajame žemutiniame kampe)]] Altajaus kalvos  – Mėnulio kalnų grandinė, easanti į pietvakarius nuo Nektaro jūros. Ilgis 440 km.
Alsėdžių piliakalnis
Alsėdžių piliakalnis Žvėrinčius (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A787, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1651) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Alsėdžiuose, Alsėdžių seniūnija. Pasiekiamas Alsėdžiuose nuo centro pavažiavus 300 m Alkų link, yra 100 m į kairę, vakaruose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas bevardžio Sruojos intako (dab. tvenkinys) dešiniajame krante esančioje kalvoje. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 18 m ilgio, 40 m pločio. Jos vakarinėje pusėje yra 1,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 8­-9 m aukščio.
Piliakalnis apardytas: rytinė aikštelės dalis nukasta, šiaurinis šlaitas eroduotas. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose auga lapuočiai. Šiauriniame šlaite įrengti suoliukai estradai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.
1 km į šiaurę yra X a. – ­XIII a. senkapis.
TPK Turku
Turku TPK – Suomijos futbolo klubas iš Turku miesto.
Vytautas Montvila (1935)
Vytautas Montvila (1935 m. birželio 1 d. Kaunas – 2003 m. liepos 13 d. Vilnius) – Lietuvos kompozitorius, fagotininkas.
Biografija
Baigė Lietuvos konservatorijos 1959 m. Kazimiero Paulausko fagoto, 1964 m. – J. Juzeliūno kompozicijos klasę.
1953–1954 m. Kauno muzikinio teatro orkestro, 1954–1958 m. Lietuvos operos ir baleto teatro orkestro fagotininkas. 1959–1961 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto muzikos redaktorius, 1961–1975 m. garso režisierius. 1975–1999 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Įrašų studijos garso režisierius.
Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 300 kūrinių. Kūryba lyriška, kupina programinių lietuvių dailės ir architektūros, poezijos, gamtos ir visatos įvaizdžių. Joje vartojama ir įvairi XX a. kompozicinė technika, ir lietuvių liaudies muzikos archetipai, daugiausia sutartinės ir dzūkų melosas. Iš motinos M. Kasiulytės–Montvilienės (Perloja) išmoko daug dzūkų dainų, jų užrašė, harmonizavo, išplėtojo. Susirašinėjo su V. Bacevičiumi, kitais kompozitoriais, plėtojo jų kosminės muzikos idėjas. Parašė dramos spektaklių, kino muzikos.
Molėtų rajono savivaldybės taryba 2015–2019 m.
Molėtų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių tarybų rinkimuose, vykusiuose 2015 m. kovo 1 d. daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Kusų kalbos
Kusų kalbos – išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos dabartinių JAV šiaurės vakaruose, pietinėje Oregono pakrantėje gyvenančių kusų.
Kusų kalbas bandoma jungti prie hipotetinės penučių kalbų šeimos.
Kalbos
Žinomos 2 kusų kalbos:
Nachičevanė
Nachičevanė – miestas Azerbaidžane, 450 km į pietvakarius nuo Baku, prie Nachičevanės upės; Nachičevanės respublikos (anklavo) centras. Geležinkelio stotis, oro uostas. Išlikęs XII a. Momine Chatun mauzoliejus.
Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
'''Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Bagaslaviškio miestelyje. Savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą.
Parapijoje yra Pyplių koplyčia.
Istorija
1787 m. dvarininkas Ignas Šveikauskis pastatė medinę bažnyčią. 1790 m. įkurta parapija. 1827 m. bažnyčia atnaujinta. 1851 m. pastatyta dabartinė bažnyčia.
1893–1897 m. Bagaslaviškyje kaip altarista gyveno kunigas Silvestras Gimžauskas, Vilniaus krašto lietuvių švietėjas. Jis pirmasis čia pradėjo laikyti lietuviškas pamaldas. 1906 m. pastatyta betoninė klebonija, kurioje kunigo Povilo Burbulio rūpesčiu 1906 m. liepos 7 d. Bagaslaviškyje įvyko pirmasis lietuvių vaidinimas. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
1918 m. lapkričio 2 d. sudegė bažnyčios stogas. 1920 m. vasario 12 d. lenkai suėmė ir išvežė kleboną Petrą Bertulį. 1965–1986 m. jis čia klebonavo.
Architektūra
Bažnyčia savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą (be apsidės), su trikampiu frontonu ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Šventorių juosia akmenų mūro tvora su arkiniais vartais. Prie tvoros prišlieta medinė varpinė.
Milevas (Monkų apskritis)
Milevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Tžcianų, apie 6 km į vakarus nuo Monkų ir apie 44 į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Linksmieji broliai
Linksmieji broliai – Kaune 1926–1940 m. veikusi estradinė grupė.
Vadovai Jonas Byra, vėliau – Stepas Graužinis. Įsikūrė prie Valstybinio teatro. Koncertavo Kaune ir kitose Lietuvos vietose. Repertuarą sudarė humoristinės programos ir ironiški kupletai. Grupės programos buvo transliuojamos per Kauno radiją.
Drobeta-Turnu Severinas
Drobeta-Turnu Severinas – miestas pietvakarių Rumunijoje, kairiajame Dunojaus krante. Veikia Geležies vartų muziejus, Šv. Severino katedra, teatras.
Istorija
Romėnų laikais miestas vadintas Drobetomis. Romėnų laikais čia stovėjęs Trajano tiltas. Bizantijos laikais pavadintas Turnu Severinu (reiškia „Severo bokštas“). 1972 m. suteiktas dabartinis vardas.
Brodvėjaus bokštas
miniatiūra|300px|Brodvėjaus bokštas. miniatiūra|dešinėje|300px|Vaizdas į įėjimo pusę.
Brodvėjaus bokštas – pastatas imituojantis pilį (ang. terminas folly) stovintis ant Brodvėjaus kalvos, šalia kelio A44 tarp Evešamo ir Moretono, 1,6 km į pietryčius nuo Brodvėjaus kaimo, Vorčesteršire, Anglijoje. Brodvėjaus kalva, antra pagal aukštį kalva Kostvolde po Klevio kalvos. Bokštas yra 312 metrų virš jūros lygio, skaičiuojant nuo pamato. Paties bokšto aukštis 17 metrų. Gražiu oru nuo bokšto viršaus galima matyti trylika Anglijos grafysčių nuo Severno slėnio iki Velso kalnų. Šiandienai tai mėgstama turistų vieta, bokšte dažnai vyksta įvairios parodos.
Bokštą, panašų į pilį suprojektavo Džeimsas Vyatas (James Wyatt) 1794 metais ledi Koventri (Lady Coventry) užsakymu. Statyba baigta 1799 metais. Bokštas pastatytas ant "švyturio" kalvos, kur švyturiai buvo uždegami specialiais atvejais. Ledi Koventri, sužinojusi, kad švyturys ant šios kalvos gali būti matomas iš jos namų Vorčesteršire - apytiksliai už 35 km - finansavo dekoratyvinės pilies stytybas, kad tuo įsitikintų. Bokštas išties puikiai matomas.
Metų bėgyje, bokštas tarnavo kaip spaustuvė serui Tomui Filipsui (Sir Thomas Phillipps) ir buvo kaimietišku prieglobsčiu tokiems visuomenės veikėjams kaip Viljamas Moris (William Morris). Bokštas yra prie Kostvoldo kelio; jį lengva pasiekti važiuojant šiuo keliu nuo A44 kelio ar pėščiomis pakylant nuo Brodvėjaus kaimo.
Netoli bokšto yra paminklas Antrojo Pasaulinio karo bombonešiui, kuris čionai sudužo treniruočių skrydžio metu.
Šaltiniai ir išnašos
miniatiūra|kairėje|100px|Paminklas sudužusiam bombonešiui.
Turun Pyrkivä
Turku „Pyrkivä“ – Suomijos futbolo klubas iš Turku.
SSA Arka Gdynia
Istorija
Po 2006-2007 m. sezono dėl korupcijos skandalo klubas buvo išmestas iš Orange Ekstraklasa ir nuleistas į I lygą.
Kriukai
Kriukai – miestelis Joniškio rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Joniškio, prie kelio, netoli sienos su Latvija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi maldos namai, pakeitę nugriautą Kriukų bažnyčią, yra Kriukų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-84037), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (pastatytas 1928 m., sovietmečiu nugriautas, atstatytas 1989 m.).
miniatiūra|left|Bendruomenės namai „Šešėvė“ miniatiūra|left|Autobusų stotelė
Etimologija
Kalbininkai mano, kad Kriukai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Kriukas. Liaudies etimologija byloja, kad pasak legendos, miestelio vardas kilęs iš senovės kalvių dievo Kriukio vardo.
Geografija
Per Kriukus teka Lielupės intakai Šešėvėlė ir Šešėvė. Netoli miestelio yra ir Kriukų kaimas.
Istorija
Kriukų kaimas žinomas nuo 1586 m. 1793 m. pastatyta Kriukų bažnyčia, 1936 m. perstatyta, 1993 m. viesulo sugriauta, pamaldos vyksta laikinoje koplyčioje. Kaimas iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupijai. XIX a. pabaigoje Kriukai buvo Šiaulių apskrities miestelis, valsčiaus centras.
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2005 m. patvirtinas Kriukų herbas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Mokykloje dirbo kooperatininkas, politinis veikėjas Balys Žygelis.
Birštono savivaldybė
Birštono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietinėje dalyje, Kauno apskrityje, Nemuno dešiniajame krante (kairiajame krante yra mažoji savivaldybės dalis). Centras – Birštonas.
Geografija
Savivaldybę beveik visomis ribomis (išskyrus rytinę) supa Nemunas. Didžioji dalis savivaldybės yra dešiniajame Nemuno krante, iki Verknės žiočių. Savivaldybėje yra dalis Nemuno kilpų RP. Didesni miškai – Žvėrinčiaus miškas, Siponių miškas, Druskų miškas, Nemajūnų šilas. Atsiveria Kernuvės atodanga, Škėvonių atodanga, Siponių atodanga. Stūkso konglomerato uola Ožkų pečius, garsus Žvėrinčiaus ąžuolas. Stūkso Paverknių piliakalnis, Babronių piliakalnis, Birštono piliakalnis, Nemajūnų piliakalnis, Šilėnų piliakalnis, Šaltinėnų piliakalnis.
Gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
thumb|left|Birštono savivaldybės administracija, Jaunimo g. 2
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Birštono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Birštono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|right|200px|Birštono miestas ir seniūnija
Savivaldybę sudaro Birštono miestas ir Birštono seniūnija (centras – Birštono Vienkiemis).
Švietimas ir ugdymas
Birštono savivaldybėje yra šios mokyklos:
Vilniaus valstybinis lėlių teatras
Vilniaus valstybinis lėlių teatras – 1944–1949 metais Vilniuje veikęs lėlių teatras.
Istorija
Įsteigtas 1944 m. spalio 11 d. 1946 m., jo steigėja ir pagrindinė režisierė Mykolė Krinickaitė-Astaškienė. Gaisro metu sudegė teatro patalpos, dauguma dekoracijų ir lėlių. 1949 m. dėl materialinių sunkumų ir kvalifikuotų darbuotojų trūkumo teatras uždarytas, teatro trupė prijungta prie Kauno jaunojo žiūrovo teatro.
Elżbieta Bieńkowska
Elżbieta Ewa Bieńkowska (g. 1964 m. vasario 4 d. Katovicuose) – lenkų ekonomistė, politikė, buvusi Lenkijos vicepremjerė ir regioninės plėtros ministrė (2007-2014 m.).
Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. – EK narė, atsakinga už vidaus rinką, pramonę, verslumą ir MVĮ.
Biografija
1996–1998 m. Katovicų vaivadijos valdybos Ūkio departamento inspektorė, 1999 m. Katovicų vaivados Vaivadijos plėtros strategijos įgaliotinė, 1999–2007 m. Silezijos vaivadijos maršalkos valdybos Regioninės plėtros skyriaus direktorė.
2007 m. lapkričio 16 d. paskirta Lenkijos regioninės plėtros ministre, nuo 2013 m. lapkričio mėn. - kartu buvo ir vicepremjerė.
Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. – Jean-Claude Junckerio vadovaujamos Europos Komisijos narė, atsakinga už vidaus rinką, pramonę, verslumą ir MVĮ.
Deividas Dulkys
Deividas Dulkys (g. 1988 m. kovo 12 d. Šilutėje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris. 2012 m. debiutavo Lietuvos nacionalinėje vyrų krepšinio rinktinėje, dalyvavo 2012 m. pasaulio krepšinio olimpiniame atrankos turnyre.
2021 m. spalio pabaigoje tapo NBA G-lygos Memfio „Hustle“ komandos trenerio asistentu.
Banguotoji papūgėlė
Banguotoji papūgėlė (Melopsittacus undulatus) – nedidelis papūginių (Psittaciformes) būrio paukštis. Natūraliai paplitusios Australijoje. Labai populiarios kaip augintiniai.
Išvaizda
Banguotoji papūgėlė šį pavadinimą įgavo dėl bangelių ornamento ant sprando, nugaros ir sparnų plunksnų. Pilvo plunksnos būna vienspalvės. Uodegą sudaro dvi siaurėjančios, vienodo ilgio plunksnos bei dar viena plunksna, skirta „vairuoti“ kuomet paukštis skrenda. Sparnų plunksnos gali būti iki 8 cm, kurios paukščiui skrendant padeda laikytis ore.
Banguotosios papūgėlės 2-3 kartus per metus meta savo plunksnas. Uodegos plunksnos yra atnaujinamos maždaug du kartus per metus. Trumpąsias plunksnas ant galvos, pilvo bei nugaros keičia papūga nuolat per visus metus. Laukinės banguotosios papūgėlės būna vien tik žalios spalvos su geltona galvute. Nelaisvėje buvo išveista gerokai daugiau šių paukščių spalvų. Šiandien jų yra mėlynų, violetinių, geltonų ir netgi visiškai baltų. Raudonų arba juodų banguotųjų papūgėlių nėra.
Banguotosios papūgėlės snapas yra trumpas, kietas, lenktas.
Lyties bei amžiaus skirtumai
Suaugusias banguotąsias papūgėles galima lengvai atskirti pagal odos spalvą aplink šnerves (virš snapo): patinėlių vadinamoji vaškinė oda yra mėlynos spalvos, o patelių rudos (veisimosi sezonu) arba balkšvos spalvos (ne veisimosi metu). Abiejų lyčių jauniklių vaškinė oda rožinė. Jauną papūgą nuo suaugusios taip pat nesunku atskirti. Jauna papūga turi dideles akis, kurių rainelės nematyti. Pas suaugusią papūgėlę matyti balta rainelė aplink akį. Ant galvos esančios bangelės taip pat išduoda paukščio amžių. Jauna banguotoji papūga turi daug bangelių ant galvos, siekiančių net vaškinę odą. Tuo atveju suaugusios papūgos kakta būna vienspalvė. Be to, ant kaklo esančios dėmės pas jauną papūgą yra mažos bei pailgos; pas suaugusią – didesnės bei apvalios.
Spalvinės variacijos
Natūraliai paplitusios žalios banguotosios papūgėlės. Jų galva geltona. Žalių papūgėlių būna įvairių atspalvių: jos gali būti šviesiai, tamsiai arba pilkšvai žalios.
Mėlynosios papūgėlės būna šviesiai ir tamsiai mėlynos (kitaip vadinamos violetinėmis). Dvi mėlynos papūgėlės negali susilaukti žalios spalvos jauniklio. Mėlynų papūgėlių galva dažniausiai būna balta, tačiau yra mėlynųjų papūgėlių ir su geltonos spalvos galvomis. Pilvas būna mėlynas arba pilkas.
Papūgėlės, kurių plunksnos yra visiškai geltonos, pasižymi labai neryškiomis juodomis bangelėmis. Šių papūgėlių akys yra juodos.
Lutino banguotosios papūgėlės yra taip pat visiškai geltonos; jos neturi jokių tamsių spalvų. Jų skruostai ir sparnų galai balti. Lutino patinėlių vaškinė oda rausva, o patelių šviesiai ruda.
Baltos spalvos papūgėlės gali būti kiek skirtingos. Vienų baltų papūgėlių krūtinė yra švelniai melsva, akys juodos, vaškinė oda melsva arba ruda. Albinosinių papūgėlių plunksnos yra visiškai baltos, o akys raudonos.
Biologija ir ekologija
Šis paukštis natūraliai sutinkamas Australijoje, atvirose sausose buveinėse, dažniausiai krūmynuose, žolynuose ir retuose miškuose, sausrų metu užklysta į miškus ir jūrų pakrantes. Gamtoje šie paukščiai gyvena nedideliais būriais. Esant palankioms sąlygoms, sudaro didesnius būrius.
Šiems paukščiams būdinga spalvinė rega. Be žmonėms įprastų spalvų, mato ultravioletinę spalvą.
Veisimasis
Banguotosios papūgėlės peri kolonijose, kad apsisaugotų nuo priešų. Patelė kas dvi dienas padeda po kiaušinį. Vidutiniškai banguotosios papūgėlės padeda 4-6, o kartais ir 9 kiaušinius. Vienas kiaušinis sveria apie 3 gramus. Patelė kiaušinius peri 18 dienų. Šias dvi su puse savaites patelė nesitraukia iš lizdo, išskyrus kai jai reikia išsituštinti. Patinėlis tuo tarpu rūpinasi maistu bei saugo lizdą. Tik ką išsiritę paukščiukai yra akli ir neapsiplunksnavę. Jie negali pakelti galvos ir yra šeriami jiems gulint ant nugaros. Paukščiukai sveria 1-1,6 g. Nors mažyliai išsirita skirtingu laiku, tačiau patelė visais jaunikliais rūpinasi vienodai. Kiaušinio lukštus patelė sulesa.
Maždaug po 35 dienų patinėlis moko jauniklius skraidyti. Tuo tarpu patelė ruošiasi sekančiam perėjimui. Dar po keleto dienų jaunikliai savarankiškai ieško pašaro. Maždaug po 6-7 savaičių mažyliai yra visiškai savarankiški bei sveria tiek, kiek ir jų tėvai.
Laikymas
Nelaisvėje šie paukščiai pradėti laikyti apie 1950 metus. Netrukus jie išpopuliarėjo visame pasaulyje. Banguotosios papūgėlės paprastai laikomos narveliuose. Šios papūgėlės aktyvios, todėl narvelyje yra svarbu pakabinti lakteles, žaislų. Banguotosios papūgėlės bendruomeninės, todėl joms būtinas bendravimas su žmonėmis arba kitomis papūgėlėmis.
Abiejų lyčių banguotosios papūgėlės gali išmokti mėgdžioti žmonių kalbą, tačiau patelių žodynas dažniausiai žymiai skurdesnis.
Papūgėlėms reikia galąsti snapą - tam tinka medžio šaka, žievė, o ypač – lesamas riedulys, į kurį papūgėlė gali ne tik pagaląsti ir apvalyti savo snapą, bet ir gauti svarbių mineralinių medžiagų.
Banguotosios papūgėlės nepakelia skersvėjo ir pernelyg didelio karščio. Nors joms reikia daug šviesos, tačiau tiesioginiai saulės spinduliai šiems paukščiams gali pakenkti.
Norint, jog nelaisvėje laikomos papūgėlės imtų perėti, joms būtina tam tikslui įrengti vietą. Į narvelį galima įdėti inkilėlį. Neturint perėjimo vietos, patelė neperės.
Cadillac
Cadillac – General Motors priklausanti automobilių kompanija, daugiausiai automobilių parduodanti JAV ir Kanadoje. Junginėse Amerikos Valstijose vardas yra tapęs „aukštos kokybės“ sinonimu ir yra naudojamos tokios frazės kaip „Laikrodžių Cadillac'as“, remiantis Rolex ir Omega kompanijomis. Kompanija buvo įkurta 1902 metais ir pavadinta Antoine Laumet de La Mothe, sieur de Cadillac (žmogaus įkūrusio Detroito miestą) garbei. 1909 metais kompaniją nupirko General Motors.
Dabartiniai
250px|right|thumb|2008 m. [[Cadillac CTS]] 250px|right|thumb|2004 m. [[Cadillac XLR]]
Piliastras
thumb|[[Katanija|Katanijoje ant universiteto sienos rustuotas piliastras]] Piliastras ( − kolona, stulpas; ) − konstrukcinis ar dekoratyvinis architektūros elementas, vertikalus stačiakampis arba pusapvalis sienos kyšulys (panašus į iš sienos išsikišusią koloną ar stulpą).
Piliastras plačiai buvo naudojamas orderinėje architektūroje. Jis yra labiau dekoratyvinis elementas, tarnaujantis kaip vertikalus sienos papuošalas. Piliastras taip pat gali tarnauti kaip sienos konstrukcijos sustiprinimas.
Piliastras kartoja orderinę koloną, bet skirtingai nuo jos neturi entazio (praplatėjimo).
Gintališkė
Gintališkė – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio Plateliai–Salantai, 6 km į vakarus nuo Platelių. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-90413). Pro kaimą prateka Salantas ir jo intakas Kūlupis.
Istorija
Į vakarus nuo kaimo yra I tūkstantmečio – XIV a. Gintališkės piliakalnis. Gintališkės dvaras, kurį valdė Gorskiai, žinomas nuo XV a. pradžios. Pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1730 m. 1778 m. pastatyta Gintališkės Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia, 1850 m. varpinė prie jos.
Gintališkės apylinkėse 1831 m. vasario mėn. susidarė ginkluotų valstiečių būrys, kuriam vadovavo baudžiauninkas Juozas Giedrimas ir bajoras Simonas Borisevičius. Netikėtai užpulti Rusijos imperijos kariuomenės Telšių įgulos ir policijos sukilėliai buvo priversti trauktis į Prūsiją. Gintališkės dvaro baudžiauninkai Senato nutarimu 1859 m. kovo mėn. turėjo išsikelti iš dvaro ir įsirašyti į miestiečių luomą; nutarimas įvykdytas jėga.
1861–1915 m. kaime buvo Gintališkės valsčiaus centras. Gintališkėje draudžiamąją lietuvių spaudą platino P. Razmus, S. Rojus. Po II pasaulinio karo) Gintališkės apylinkėse veikė Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės Lietuvos partizanai. Sovietmečiu kurį laiką buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Nuo XIX a. pradžios veikė parapinė mokykla; 1853 m. joje buvo 59 mokiniai. Mokykla uždaryta po 1863 m. sukilimo. 1865 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla; 1950–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1999–2000 m. pagrindinė, nuo 2000 m. vėl pradžios mokykla.
Agstafa
Agstafa (Akstafa) – miestas šiaurės vakarų Azerbaidžane, Kuros upės slėnyje, 460 km į vakarus nuo Baku; rajono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta tekstilės, vyno pramonė. Agstafoje gimė lietuvių išeivijos veikėjas, diplomatas Narcizas Prielaida.
Istorija
1941 m. gavo miesto teises.
Gudžiūnų seniūnija
Gudžiūnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje.
Geografija
Dalis seniūnijos išsidėsčiusi Nevėžio žemumoje, tačiau rytuose pereina į Rytų Žemaičių plynaukštę (aukštis iki 113 m, aukščiausia rajono vieta). Du trečdalius teritorijos užima dirbama žemė; yra miškų (Gudžiūnų, Sosių ir kt.). Pagrindinės upės – Dotnuvėlė (įrengtas Mantviliškio tvenkinys) ir Liaudė (su Nykiu).
Ūkis
Vyrauja žemės ūkis (veikia ŽŪB „Nemunas“), miškininkystė.
Paveldas
Kultūrinis: Gamtinis:
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Geriamasis spiritas
Geriamasis spiritas – Rusijoje (anksčiau – Tarybų Sąjungoje) gaminamas spiritas, skirtas pardavinėti poliarinėje Šiaurėje ir Sibire. Tai rektifikuotas etanolis, pagamintas iš maistinių žaliavų ir praskiestas minkštu vandeniu iki 95 tūrio % stiprumo. Paprasti spiritai „Liuks“ ir „Ekstra“, iš kurių gamina degtines (водка) (ir geriamąjį spiritą) yra 96,3 % stiprumo. Rusijoje jis apmokestinamas tokiu pačiu akcizu kaip ir degtinė.
Sąvoka geriamasis spiritas (gėrimui skirtas spiritas) nėra tas pats kaip maistinis spiritas (spiritas, naudojamas maisto ir vaistų gamyboje) ir medicininis spiritas (spiritas, naudojamas medicinoje, pvz., dezinfekcijai).
Priežastys, kodėl šis produktas tiekiamas vartotojams Šiaurės Rusijoje, Sibire ir Tolimuosiuose Rytuose:
Galex ultravioletinė observatorija
250px|thumb|right|Dailininko pavaizduota Galex ultravioletinė observatorija
Galex ultravioletinė observatorija – NASA ultravioletinė observatorija su 50 cm skersmens teleskopu. Observatorija į kosmosą buvo paleista 2003 m. balandžio 28 d. GALEX skrieja aplink Žemę 690 km aukščio, 29° į Žemės pusiaują pasvirusia orbita ir fotografuoja galaktikas. GALEX taip pat yra nufotografavusi M31, M101, Stefano kvintetą, kitas žinomas galaktikas bei jų grupes.
Parakas
Parakas – kieta sprogstamoji medžiaga, kuri sprogsta ne detonuodama, o sparčiai degdama (deflagracija).
Paveikti aukštos temperatūros degioji medžiaga ir oksidatorius susijungia, išskirdami šilumą, šviesą ir dujas. Kai kurie parakai dega tuo pačiu greičiu atviroje erdvėje ir suspausti (pvz., juodasis parakas). Kiti, kaip bedūmis parakas, suspausti (pvz., šautuvo vamzdyje) dega daug greičiau ir su daug didesne temperatūra nei atvirai. Juodasis parakas, bedūmiai parakai bei įvairūs degiųjų medžiagų ir oksidatorių mišiniai yra parakų pavyzdžiai. Parakas skirstomas į dūminį ir bedūmį.
Dūminis (juodasis) parakas
thumb|Šių dienų juodasis parakas Kinų išrastas ir naudotas fejerverkams. Juodasis parakas pradėtas naudoti šaunamuosiuose ginkluose XII a. Tai yra silpna sprogstamoji medžiaga (degimas, išskiriantis parako dujas, joje sklinda palyginti lėtai – tik 400 m/s greičiu). Degančio juodojo parako išskirtos parako dujos užima 3000 kartų didesnį tūrį, nei dar nesudegęs parakas. Degdamas uždaroje erdvėje sprogsta, o degdamas atviroje – sudega. Juodasis parakas labai jautrus ugniai arba kibirkštims. Juodasis parakas naudojamas delsikliuose, degikliuose ir detonatoriuose. Pagrindinė problemos naudojant juodajį paraką yra:
Vartojamas skeveldrinių (iššokančiųjų) ir signalinių minų užtaisams, taip pat visų rūšių padegamųjų virvučių ir reaktyvinių užtaisų uždegiklių gamyboje bei pavienių akmenų uolienose iškirtimui.
Dūminis parakas – tai kalio salietros (75 %), medžio anglies (15 %) ir sieros (10 %) mišinys (proporcijos gali gana įvairuoti). Pagal grūdėtumą parakas būna smulkiagrūdis ir stambiagrūdis. Stambiagrūdžio parako grūdelių dydis 2,5-9,1 mm. Dūminio parako grūdeliai juodos arba mėlynai pilkos spalvos, blizgiu paviršiumi.
Parako grūdelių tankis – 1,6-1,76 g/cm^3. Dūminis parakas ypatingai jautrus liepsnai, kibirkštims ir trynimui, todėl naudotis juo yra labai pavojinga. Špuruose ir gręžiniuose dūminis parakas dega maždaug 0,4 km/s greičiu.
Dūminis parakas – higroskopiškas (sugeria drėgmę). Sudrėkęs iki 2 % yra netinkamas naudoti. Išdžiovintas sudrėkęs parakas yra jau prastesnės kokybės. Sandėliuojant ir naudojant dūminius parakus reikia griežtai laikytis priešgaisrinės saugos reikalavimų, nes ši medžiaga yra greitai užsideganti.
Parakai, naudojami raketoms, skiriasi nuo parako, skirto artilerijai ir šaulių ginklams, kadangi balistiniai reikalavimai jiems yra skirtingi. Jų gamyba pradėta intensyviai vystyti 1954 metais.
Bedūmis parakas
thumb|Bedūmis parakas Bedūmis parakas, XIX a. išrastas garsaus to laikotarpio chemiko Alfredo Nobelio, naudojamas reaktyviniams užtaisams įvairios paskirties reaktyviniuose įrenginiuose, taip pat artilerijos ir šaulių šovimo užtaisams. Neturint brizantinių sprogiųjų medžiagų arba kai jų savybės pasikeičia ir neatitinka standartų, parakas gali būti naudojamas sprogdinimo darbams (vidiniuose užtaisuose). Parakinių užtaisai normaliai detonuoja tik juos inicijavus pakankamai galingu tarpiniu detonatoriumi, o tarpus tarp parako grūdelių užpildžius skysčiu (vandens ir valgomosios ar kitos druskos tirpalu). Detonuojančios kapsulės sprogimas bedūmio parako užtaise jo detonacijos neinicijuoja.
Birštonas
Miestas XVI a. performuotas pagal Valakų reformos metu naudotą stačiakampį planą, XVIII a. pradžioje per Šiaurės karą šią formą prarado. Pietinėje miesto dalyje, prie Nemuno, yra Vytauto parkas ir Birštono piliakalnis (arba Vytauto kalnas; 85 m). Kairiajame Nemuno krante, Alksniakiemio šilo pakraštyje, įrengtas takas stalinizmo aukoms atminti.
Parakas
Bedūmis parakas
Bedūmio parako tankis 1,5-1,6 g/cm^3. Bedūmiai parakai mažiau jautrūs smūgiui ir trynimui, nei komponentai esantys jų sudėtyje, todėl mažiau pavojingi. Kad parakai mažiau įsielektrintų, dirbant su jais visi įrankiai ir patys parakai sudrėkinami vandeniu. Bedūmio parako detonacijos gebėjimas ir tarpinio detonatoriaus galingumas nustatomas bandymais. Pagal cheminę sudėtį bedūmiai parakai skirstomi į piroksilininius ir nitroglicerininius.
Birštonas
left|thumb|[[Vytauto Didžiojo paminklas Birštone]]
Parakas
Bedūmis parakas
Gaminamas iš celiuliozės nitratų, apdorojant specialiais skiedikliais ir paverčiant jį ragine medžiaga. Priklausomai nuo jo sudėties ir gamybos režimo, bedūmis parakas gali būti įvairių spalvų ir atspalvių: šviesiai geltonas, tamsiai geltonas, rudas, žalias, juodas, tamsiai mėlynas ir t. t. Bedūmis parakas kaip ir dūminis lengvai užsidega nuo mažiausios kibirkšties, todėl ir elgtis reikia taip pat atsargiai kaip ir su dūminiu paraku. Bedūmiu paraku užtaisomos artilerijos ir šaunamųjų ginklų šovinių tūtelės, kartūzai, katapultos, piropatronai. Užtaisai iš bedūmio parako sprogsta nuo ugnies (kibirkšties), tačiau gali sprogti nuo greta detonuojančios kitos sprogstamosios medžiagos, jei ši kontaktuoja su bedūmio parako užtaisu.
Birštonas
Etimologija
Birštono vardo kilmė nėra aiški. Yra dvi pagrindinės teorijos:
Parakas
Piroksilininis parakas
Piroksilininis parakas gaminamas su spirito-eterio mišiniais, acetonu ir pan.
Birštonas
Geografija
Miestas išsidėstęs 39 km į pietus nuo Kauno ir 7 km į pietryčius nuo Prienų, dešiniajame Nemuno krante, upei apsukus kilpą. Miesto šiaurėje telkšo Birštono tvenkinys, pietryčiuose stūkso Birštono piliakalnis. Į Prienus per Žvėrinčiaus mišką veda asfaltuotas pėsčiųjų ir dviratininkų kelias (10 km).
Parakas
Piroksilininis parakas
Detonuojant piroksilinui 6,3 km/s greičiu išsiskiria 4200 kJ/ kg šilumos ir susidaro apie 900 l/kg dujų; piroksilino darbingumas 370–380 cm^3, brizantiškumas 14 mm.
Birštonas
Geografija
Mieste yra Nemuno kilpų regioninio parko direkcija. Į pietus ir pietvakarius nuo Birštono miesto yra Birštono Vienkiemis.
Parakas
Nitroglicerininis parakas
Nitroglicerininiai parakai detonuoja geriau – net ir vandeniu užlietuose gręžiniuose.
„Blyksnio“ parakas
Pagrindinė „blyksnio“ parako sudedamoji dalis yra aliuminio arba magnio pudra sumaišyta su oksidatoriumi. Sumaišius 2 dalis magnio ar aliuminio pudros su 1 dalimi oksidatoriaus, tokio kaip kalio nitratas ar kalio perchloratas, gaunamas „blyksnio“ parakas. Toks parakas yra galingesnis už dūminį paraką, kartais net viršija bedūmio parako galingumą. Kaip ir kitus parakus šį reikia tvirtai suslėgti, kad pavyktų sužadinti detonaciją.
Geisiškių šv. kankinio Jurgio Nugalėtojo cerkvė
'''Geisiškių Šv. kankinio Jurgio Nugalėtojo cerkvė''' – stačiatikių cerkvė, stovinti Geisiškėse, Vilniaus rajone. Priklauso Geisiškių Šv. kankinio Jurgio Nugalėtojo parapijai.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Vartai miniatiūra|250px|left|Viduje Geisiškėse akmeninė cerkvė pastatyta 1865 metais vos per 5 mėnesius. Žemės sklypą ir kelis tūkstančius plytų paaukojo kunigaikštis Cezaris Giedraitis.
1945 m. parapijoje buvo 642 tikintieji, TSRS valdžia oficialiai parapiją įregistravo 1947 metais.
Birštonas
Istorija
thumb|left|Birštono gydomieji šaltiniai XX a. pradžioje
Pagal archeologų radinius žinoma, kad gyvenvietės šioje vietoje buvo mezolito ir bronzos amžiuose. Pirmą kartą paminėtas Vygando Marburgiečio „Naujojoje Prūsijos kronikoje“ 1382 m., kai maršalas Kunas fon Hatenšteinas žygio į Lietuvą metu kariuomenę padalijo į tris dalis – Puniai, Alytui ir Birštonui pulti. Čia Birštonas minėtas kaip Birsten (Birstan) vietovė prie druskingų šaltinių. Tuo metu medinė Birštono pilis priklausė gynybinei Panemunės pilių sistemai, vėliau buvo Ldk Vytauto rezidencinė pilis. 1387 m. minimas miestelis.
Po Žalgirio mūšio Panemunės pilys neteko reikšmės ir Birštonas tapo Ldk Vytauto medžioklės plotu – iš apylinkių buvo suvaromi ir medžiojami žvėrys, ypač stumbrai. Čia nuo XIV–XV a. buvo kunigaikščių medžioklės Birštono dvaras, kurį mėgo ne tik Vytautas, bet ir Kazimieras Jogailaitis su sūnumis ir kunigaikštienė Elena. Šalia dvaro išaugęs miestelis 1518 m. jau vadinamas miestu, nuo 1529 m. – LDK neprivilegijuotų miestų sąraše, nuo 1539 m. gavo teisę rengti savaitinius turgus (suteiktos miesto teisės). XV–XVI a. čia buvo karališkasis kurortas, kuriame ilsėjosi Ldk Kazimieras Jogailaitis, Aleksandras, Žygimantas Senasis, Žygimantas Augustas. 1549 m. Žygimantas Augustas Birštoną užrašė Barborai Radvilaitei. Iki 1578 m. Birštone susidarė kvadratinė aikštė ir 4 gatvės, prie kurių buvo išmatuota 119 sklypų (97 užstatyti), gyveno 9 amatininkai. XVII a. pradžioje pastatyta Birštono bažnyčia, bet pasibaigus Jogailaičių dinastijos valdymui ir augant Prienams, miestelis pradėjo nykti, nukentėjo per karus su rusais ir švedais. Atstatytas nesilaikant ankstesnio stačiakampio plano. 1782 m. miestelyje tegyveno 20 šeimų.
thumb|left|Birštonas [[1930 m.]]
Nuo 1846 m. pradėti tirti druskingi šaltiniai, 1851 m. įkurtas kurortas, nuo 1855 m. pradėtos statyti gydyklos ir namai besigydantiems. XIX a. Birštonas – Trakų apskrities miestelis, Jiezno valsčiaus Birštono seniūnijos centras. Amžių sandūroje pastatyta rusiškųjų ir šveicariškųjų vilų. 1905 m. (ar 1906 m. ) per miestelio gaisrą nukentėjo beveik visa centrinė dalis. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas smarkiai nuniokotas, sudegė daug vasarnamių, daug pastatų išparduota. 1924 m. Lietuvos Raudonasis kryžius pasirašė sutartį su Sveikatos departamentu ir įsipareigojo modernizuoti kurortą, įrengti dumblo vonias, vandentiekį ir kanalizaciją, įvesti elektros apšvietimą. Taip Birštonas buvo atgaivintas, pastatyta sanatorijų, įrengtos purvo vonios, mineralinio vandens gydyklos.
II pasaulinio karo metu Birštonas beveik nenukentėjo. 1946 m. rugpjūčio 3 d. Birštonas tapo miesto tipo gyvenviete (kaip kurortas), 1966 m. birželio 22 d. – respublikinio pavaldumo miestu. Apie 1960 m. statant Kauno HE suformuotas pylimas, saugantis miestą nuo pakilusio Nemuno vandens. 1978 m. patvirtintas bendrasis Birštono planas (architektai A. Pucas ir kt.).
1995 m. patvirtintas Birštono herbas, įkurta Birštono miesto savivaldybė.
Kurortas
thumb|Atminties takas thumb|Vytautas mineral SPA
Sūrūs Birštono šaltiniai minimi nuo XV amžiaus. 1846 m. Stakliškių kurorto gydytojas Benediktas Balinskis čia gydė pirmąją ligonę, kuriai nepadėjo Stakliškių gydomieji šaltiniai, o Birštone ji pasveiko. 1851 m. birželio 23 d. įkurtas Birštono kurortas (kiti šaltiniai nurodo, kad tik 1854 m. pabaigoje Rusijos vidaus reikalų ministras pasirašė leidimą steigti kurortą), ypač ėmęs vystytis po gretimo Stakliškių kurorto didelio gaisro 1857 m. XIX a. pabaigoje jau buvo žinomas balneologinis kurortas, aprašomas kurortų vadovuose. Iki I pasaulinio karo čia kasmet gydydavosi ~2000 žmonių, veikė 72 vonios, pastatyti 3 viešbučiai su 200 numerių.
1927 m. pastatyta purvo gydykla – durpes gydomajam purvui atveždavo iš Velniabliūdžio durpyno. 1933 m. pastatyta kurorto poliklinika, 1939 m. – 2 sanatorijos (Kauno ligonių kasos ir Kaišiadorių vyskupijos „Baltoji tulpė“), atidengtas paminklas J. Basanavičiui. 1947 m. įkurtos 2 sanatorijos, 1959 m. purvos gydyklos ir sanatorija Nr. 1 pavadinta „Tulpe“, sanatorija Nr. 2 – „Spaliu“, vėliau abi sujungtos 1975 m. Tais pat metais įkurta „Versmės“ sanatorija. 2013 m. vietoje „Spalio“ sanatorijos duris atvėrė „Eglės sanatorija“.
Birštonas garsėja geriamu mineraliniu vandeniu, voniomis, čia atvyksta žmonės gydytis nuo virškinimo, judėjimo aparato, kraujotakos, ginekologinių, inkstų, kvėpavimo ligų. Sanatorijos („Tulpė“, „Versmė“ ir „Eglės sanatorija“) dirba ištisus metus. Yra daug viešbučių, dveji svečių namai, Birštono sporto centras, LKKA sporto ir sveikatingumo centras, slidinėjimo centras, poilsiavietė „Birštono Nemuno vingis“. Galima paplaukioti pramoginiais laivais, paskraidžioti oro balionu, pajodinėti, pasivažinėti karieta. Yra fizioterapijos gydyklos.
Išgaunamas „Vytauto“, „Birutės“, „Vaidilutės“, „Rūtos“ mineralinis vanduo.
Populiariausi lankytini objektai mieste:
Architektūra ir kultūra
Miestas XVI a. performuotas pagal Valakų reformos metu naudotą stačiakampį planą, XVIII a. pradžioje per Šiaurės karą šią formą prarado. Čia yra Birštono šv. Antano Paduviečio bažnyčia, paštas (LT-59009), kultūros centras, poliklinika, ambulatorija, vidurinė ir meno mokyklos, Birštono muziejus (įkurtas 1967 m.), Birštono sakralinis muziejus (įkurtas 2000 m.), senjorų rezidencija (atidaryta 2007 m.). Pietinėje miesto dalyje, prie Nemuno, yra Vytauto parkas su Vytauto kalnu (85 m aukščio). Pavasarį kartą per dvejus metus, nuo 1980 m., vyksta seniausias Lietuvoje tarptautinis džiazo festivalis „Birštonas Jazz“.
miniatiūra|right|Jono Basanavičiaus paminklas, pastatytas [[1939 m., skulptorius A. Aleksandravičius]]
Mieste Vytauto paminklas (nuo 1998 m.; skuptorius Gediminas Jokūbonis), M. Mažvydo skulptūra (skulptorius Vl. Žuklys), „Mergaitė su dūdele“ (skulptorius R. Antinis jaunesnysis), J. Basanavičiaus paminklas J. Basanavičiaus aikštėje (1939 m., skulptorius A. Aleksandravičius), paminklas partizanams Nemuno g. (skulptorius A. Dulksnys). Birštono kultūros centre yra didžiausias Lietuvoje vitražas „Lietuva“ (plotas 142 m², autorius Vytautas Švarlys). Anglų menininkas (fotografas David Hamilton) susižavėjęs kurorto gamtos grožiu, paskyrė savo keletą hamornizuotų darbų 1985 m. Tačiau tik pagal vieną fotografiją nutarta pastatyti skulptūrą „Mergaitė su medūza“ (skulptorius B.Vyšniauskas 1987 m.), netoli savivaldybės.
Nuo 2019 m. liepos 11 d. miestelio pietvakariniame pakraštyje oficialiai atidarytas lankytojams Birštono apžvalgos bokštas.
Maidų kalbos
Maidų kalbos – iš esmės išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos dabartinių JAV vakaruose, šiaurės rytų Kalifornijoje gyvenančių maidų.