cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klasifikacija
Klasifikacija ( 'grupė, skyrius' + facio 'darau') – įvairiarūšių objektų skirstymas pagal bendrus požymius į santykinai savarankiškas klases, kurios viena kitos atžvilgiu užimtų pastovią nuolatinę vietą. Klasifikacijos reikalingos žinių sisteminimui, kuriant tam tikras struktūras, leidžiančias orientuotis žinijos srityse.
Yra įvairių klasifikacijos tipų:
Klasifikacijos dažniausia kuriamos hierarchiniu principu. Pagal skirstymo į klases pobūdį gali būti:
Klasifikacijos gali būti reiškiamos sąrašais, lentelėmis, diagramomis, katalogais.
Emsas
Didžiausi intakai: Leda, Hasė (dešinieji).
Miestai: Lingenas, Papenburgas.
Rimantas Dichavičius
alt=Rimantas Dichavičius. 2022|miniatiūra|Rimantas Dichavičius Rimantas Dichavičius (Vladislavas Rimantas Dichavičius, (g. 1937 m. kovo 1 d. Grimzeliuose, Kelmės valsčius) – lietuvių dailininkas, fotomenininkas, leidėjas.
Biografija
1952–1957 m. mokėsi Kauno taikomosios dailės technikume. 1957–1963 m. studijavo LTSR dailės instituto Grafikos fakultete. 1964–1968 m. žurnalo „Moksleivis“, 1969–1979 m. leidyklos „Mintis“ meninis redaktorius. Nuo 1965 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1978 m. kūrybinis darbuotojas, leidyklų, redakcijų, galerijų bendradarbis. Nuo 1970 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, AFIAP (tarptautinės fotomenininkų sąjungos) narys.
Port of Speinas
Port of Speinas – Trinidado ir Tobago sostinė, uostamiestis Trinidado salos šiaurės vakarinėje pakrantėje prie Parijos įlankos. 50,3 tūkst. gyventojų (2010 m.). Pagrindinis šalies verslo centras ir uostas. Išvystyta alkoholinių gėrimų, tabako gaminių, statybos, maisto, tekstilės, chemijos, plastmasės pramonė. Miesto ekonomikoje svarbus turizmo sektorius. Greta Port of Speino yra Piarko tarptautinis oro uostas ir Vest Indijos universitetas, įkurtas 1946 m.
Istorija
Indėnai šiose vietose gyveno dar iki K. Kolumbo – čia buvo jų kaimas Conquerabia. 1595 m. atsikėlę ispanai gyvenvietę pervadino Puerto de España (lietuvių k. – „Ispanijos uostas“). Po to kai sala 1797 m. atiteko britams, šie gyvenvietės pavadinimą išvertė į anglų kalbą ir pavadino Port-of-Spain. 1958-1962 m. miestas buvo Vest Indijos federacijos administracinis centras.
Architektūra
Senamiesčio centre įrengta aikštė su Viktorijos stiliaus fontanu. Aplink aikštę pastatyti svarbiausi pastatai – Parlamento rūmai, 1816-1823 m. statyta gotikinė anglikonų katedra, neorenesansiniai Teisingumo rūmai, Nacionalinė biblioteka. Yra Karališkasis botanikos sodas, valstybinis archyvas, Nacionalinis muziejus ir meno galerija. Daugelis kitų šalia esančių įstaigų ir biurų pastatų – dangoraižiai.
Alepo muchafaza
Administracinis suskirstymas
Muchafaza suskirstyta į 10 mintakų:
Smilkytuvas
miniatiūra|220px|right|Smilkytuvas Smilkytuvas – smilkomasis prietaisas, pakabintas ant grandinių metalo indas su smilkalais, kurie deginami apeigų metu, paprastai naudojamas krikščioniškose bažnyčiose, praktinės magijos seansuose.
Smilkytuvo veikimo principas paprastas: puošniame metaliniame inde smilkalinėje deginama medžio anglis, ant kurios dedami smilkalai. Šis procesas apeigų metu gali būti kartojamas ne sykį, nes smilkalai, siūbuojant smilkytuvą, išsiskiria pro skylėtą indo dangtį ir sudega palyginti greitai. Sudėjus anglį ir kvapiąsias medžiagas, indas uždaromas ir yra paruoštas smilkymui.
Religinėse apeigose
Smilkytuvai religinių apeigų metu naudojami įvairiai, priklausomai nuo bažnyčios ir patvirtintų taisyklių: per mišias smilkomas kryžius ir altorius, taip pat kiti kulto daiktai, statiniai, tikintieji, dvasininkai, procesijos ir pan. Ypač gausiai smilkoma stačiatikių bažnyčios apeigose per laidotuves, atminimo renginius. Smilkalai simbolizuoja Šventosios Dvasios malonės ir Šventųjų maldų kilimą į dangų. Trys laikomosios grandinės simbolizuoją šventąją Trejybę, vidurinė ketvirtoji – vieną Dievą (monoteizmą). Kai kuriose Vakarų bažnyčiose tenaudojama viena laikymo grandinė. Stačiatikių smilkytuvuose laikančiosios grandinės dar nusagstytos 12 varpelių, kurių skambėjimas šventinimo metu reiškia 12 apaštalų mokymą. Smilkytuvu paprastai šventina kunigas, diakonas, kai kuriose bažnyčiose tą daro ir zakristijonas ar jo padėjėjas. Tai daroma dešiniąja ranka laisvai siūbuojant indą, ore atliekant, pvz., kryžiaus ženklo ir kitas figūras.
Vienas didžiausių ir žymiausių pasaulyje smilkytuvas Botafumeiro naudojamas kulto apeigose Kompostelos Santjago katedroje Ispanijoje.
Erasmus premija
Šios premijos laureatai gauna 150 000 eurų ir 1995 m. Bruno Ninaber van Eyben sukurtą simbolį. Apdovanojimų ceremonija vyksta Amsterdamo karališkuosiuose rūmuose.
Alksnupis (Nevėžis)
Alksnupis – nedidelė Nevėžio baseino upė Kauno rajone, dešinysis intakas. Kirtusi kelią, įteka į Nevėžį jo dešiniajame krante 20,0 km atstumu nuo žiočių. Prasideda Padauguvos miško apylinkėse (Vilkijos apylinkių sen.). Upelio vaga aukštupyje daug kur sureguliuota.
Prie Alksnupio įsikūrusios gyvenvietės: Godėnai, Vosiškiai.
Upėvardis kildinamas nuo medžio pavadinimo alksnis.
Iveta Lukošiūtė
Iveta Lukošiūtė (g. 1980 m. birželio 29 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir JAV šokėja, 2008 m. Zygeno mieste Vokietijoje vykusiame dešimties šokių pasaulio čempionate, su partneriu Gherman Mustuc tapo pasaulio čempionais. Dalyvauja šokių projektuose So You Think You Can Dance, Strictly Come Dancing: It Takes Two ir Strictly Come Dancing.
Didysis stepinis tetervinas
Didysis stepinis tetervinas (Tympanuchus cupido) – tetervininių (Tetraonidae) šeimos paukštis.
Paplitęs Šiaurės Amerikoje, bet reta rūšis.
Nick Drake
Nicholas Rodney Drake (1948 m. birželio 19 d. – 1974 m. lapkričio 25 d.) – Anglijos dainininkas, dainų autorius ir muzikantas.
Nick Drake yra žinomas dėl jo švelnių, melancholiškų, liūdnų dainų ir virtuoziško gitaros dešinės rankos pirštų spaudimo technikos. Nors jis įrašė tik tris albumus, kritikai ir pažįstami muzikantai manė, kad jo darbai yra itin aukšto lygio. Nick Drake gyvenimo metu nepavyko pritraukti didesnių auditorijų ar sulaukti pripažinimo. Po nebaigtų studijų Keimbridže, jis gyveno Londone ir Tanworth-in-Arden miestelyje, kuriame užaugo. Londono Šv. Tomo ligoninės psichiatras 1971 m. jam skyrė gydymą antidepresantais, nuo kurių perdozavimo 1974 m. jis mirė. Po mirties, Nick Drake kūryba palaipsniui populiarėjo, ir jis tapo kultiniu muzikantu.
1405 m.
1405 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
San Tomė
San Tomė – miestelis vakarinėje Afrikoje prie Atlanto vandenyno, San Tomės salos šiaurės rytuose; San Tomės ir Prinsipės sostinė. 56,2 tūkst. gyventojų (2005). Tai pagrindinis šalies uostas, kuriuo eksportuojama kakava, kopra, bananai. Šiek tiek išvystyta lengvoji pramonė – muilo, gėrimų, čerpių gamyba. Yra tarptautinis oro uostas.
1405 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
San Tomė
Istorija
Iki portugalų atvykimo sala buvo negyvenama. Jie čia ieškojo galimybės įveisti cukranendių plantacijas. Miestas įkurtas portugalų 1485 m. Iš Kongo buvo gabenami vergai, o aplink miestą augintos cukranendrės. XVI a. pastatyta katedra bei San Sebastiano fortas. 1599 ir 1641 m. miestą trumpam buvo užėmę olandai. 1753 m. San Tomė tapo kolonijos sostine.
The Sims
„The Sims“ – gyvenimo simuliatoriaus žanro žaidimų serija, kuriama „Electronic Arts“ studijos. Ši žaidimų serija yra viena populiariausių žaidimų istorijoje – 2011 m. gegužės mėnesio duomenimis šio žaidimo visame pasaulyje buvo parduota apie 150 milijono kopijų.
The Sims žaidimuose žaidėjas turi susikurti veikėją, tenkinti jo poreikius, statyti namus ir pan. Pirmoji „The Sims“ dalis buvo išleista 2000 m. Po ketverių metų išleista antroji dalis „The Sims 2“, o 2009 m. pasirodė „The Sims 3“. Pirmąją žaidimo išleidimo savaitę buvo parduota apie 1,5 milijono kopijų – tuo metu tai tapo didžiausiu naujo žaidimu pardavimu pasaulyje.
2013 m. „Gamescom“ parodoje buvo pranešta, kad 2014 m. pradžioje bus išleista naujausia žaidimo dalis „The Sims 4“. Šioje dalyje žaidėjui sudaroma lengvesnė ir įvairesnė galimybė kuriant veikėją, taip pat daug didesnis dėmesys bus skirtas konkrečioms veikėjų emocijoms ir jų poveikiui žaidimo sekai.
Berezanės gyvenvietė
miniatiūra|Senovės Graikijos kolonijos Juodojoje jūroje (angl. k.) Berezanės gyvenvietė  – senovės gyvenvietė Berezanės saloje, Juodojoje jūroje. Antikos laikais sala (tada pusiasalis) vadinta Boristenu.
Tyrimai
Berezanės salos šiaurės vakarų dalyje XIX a. devintame dešimtmetyje atrasta seniausia šiame regione graikų gyvenvietė, įsikūrusi VII a. pr. m. e. Ją tyrė archeologas Andrejus Dobroliubskis. Rasta daug senovės graikų keramika|keramikos su užrašais, monetų, romėniškojo laikotarpio (I a. – IV a.) keramikos. V a. gyvenvietė prarado gynybinę reikšmę, X a. – XII a. joje gyveno slavai. Iš šio laikotarpio rasta II tūkstantmečio pirmųjų amžių stiklinių apyrankių, geležinių ginklų, medžio dirbinių.
Zajoncas (Mazovijos vaivadija)
Zajoncas  – kaimas Lenkijos rytuose, Livo valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Vengruvo ir apie 73 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ukmergės rajono savivaldybė
Ukmergės rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje. Administracinis centras – Ukmergė.
Geografija
Rytinė rajono pusė yra Aukštaičių aukštumoje (aukštis iki 223 m, prie Karališkių), vidurys ir pietinė dalis – Vakarų Aukštaičių plynaukštėje, o vakarai – Nevėžio žemumoje. Žemiausia vieta (42 m) yra Šventosios slėnyje (Jonavos raj. paribyje).
Vidutinė sausio temperatūra -5,3 °C, liepos +17,5 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 636 mm. Vidutinis sniego dangos storis – 20 cm.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Ukmergės apskrities 27 apylinkių ir Ukmergės miesto. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1955 m. jam perduotos panaikinto Smėlių rajono 9 apylinkės. 1962 m. prie rajono prijungtas Širvintų rajonas, Anykščių rajono 3 apylinkės ir Kauno rajono 5 apylinkės; tuo tarpu 2 apylinkės perduotos Vilniaus rajonui ir 1 Molėtų rajonui. 1965 m. 7 apylinkės ir Širvintos perduota vėl sudarytam Širvintų rajonui, 2 apylinkės perduotos naujai suformuotam Jonavos rajonui, buvo pakeistos rajono ribos. Dar nežymiai pakeistos ribos 1985 metais.
1995 m. įsteigta Ukmergės rajono savivaldybė, pavaldi Vilniaus apskričiai. 2009 m. kovo 5 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 7-50 įsteigtos 66 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Ukmergės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Ukmergės rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 12 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Kantautaliai
Kantautaliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Laukuvos, į vakarus nuo kelio. Laukuvos seniūnaitijos centras.
Tarpplanetinis internetas
Tarpplanetinis internetas (InterPlaNetary (IPN) internet project) – tarpplanetinio informacinio komunikacijos tinklo projektas, kuriame nuo 1998 m. bedradarbiauja NASA'os Reaktyvinio judėjimo laboratorija (JPL - Jet propulsion Laboratory), korporacija Mitre, UCLA ir Kalifornijos technologijos institutas. Šio projekto kūrėjai yra JPL mokslininkų grupė, vadovaujama Vinton Cerf (vienas iš TCP/IP protokolo kūrėjų, dažnai vadinamas interneto tėvu) ir Adrian Hooke.
2008 metų lapkričio 18 d. NASA paskelbė, kad buvo sėkmingai atlikti mėnesį trukę pirmieji IPN projekto testai tolimajame kosmose. Tinkle veikia 10 mazgų, kurių vienas yra NASA'os „Epoxi“ zonde, kiti 9 - JPL laboratorijose. Jie imituoja Marso paviršiuje veikiančius marsaeigius, aplink jį besisukančius palydovus ir NASA valdymo centrus Žemėje. Šių bandymų metu į Žemę buvo sėkmingai persiųstos kosmoso nuotraukos iš „Epoxi“ zondo, esančio daugiau nei 32 mln. kilometrų atstumu nuo Žemės. Tarpplanetinį internetą planuojama ateityje panaudoti ryšiui su aplink kitas planetas besisukančiais NASA zondais koordinuoti.
IPN išspręs kai kurias tolimojo kosmoso tyrinėjimo problemas. Viena iš tokių problemų yra ryšys su kosminiais aparatais, skrendančiais link kitų sąlygiškai netoli esančių planetų. Įprasta interneto struktūra (taip pat ir protokolai) negali būti perkelta į tarpplanetinę erdvę jau vien dėl signalų, sklindančių erdvėje kosminiais nuotoliais, ilgo perdavimo.
IPN veikia panašiu kaip elektroniniai laiškai principu: informacija yra išsaugoma ir persiunčiama į bet kurį sistemos centrą. Projekte naudojamas DTN (Disruption-Tolerant Networking) protokolas. Tinklas garantuos visada veikiantį internetą tarp planetų, erdvėlaivių, astronautų ir Žemės su minimaliu žmogaus įsikišimu. Marso atveju tie centrai bus įdiegti palydovuose supančiuose šią planetą. Astronautai galės siųsti žinutes iš tolimosios Marso pusės. Nepaisant to, šios žinutės bus perduotos į artimiausią centrą ir nusiųstos į Žemę. Šis IPN informacijos perdavimo ir persiuntimo metodas garantuos anksčiau iškilusių su kosminiais nuotoliais susijusių problemų, tokių kaip didelės paklaidos, gaišatis, kuri būna minučių ar netgi valandų trukmės, sumažinimą.
Ateityje bus vykdomi DTN protokolu paremto tinklo bandymai Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Zlotnikų Kazanės Dievo Motinos Ikonos koplyčia
Zlotnikų Kazanės Dievo Motinos Ikonos koplyčia  – stačiatikių koplyčia, esanti Zlotnikų kaime. Koplyčia priklauso Kožanų Viešpaties Kryžiaus parapijai. Pastatyta 1880 metais, architektas Teodozy Zdanuczyk.
Šri Džajavardenepura
Istorija
1415–1565 metais Kotė buvo Sinhalų karalystės sostinė – vėliau ją pakeitė Kolombas.
Konstantinas Norkus
Konstantinas Norkus (1893 m. lapkričio 9 d. Santakoje, Suvalkų Kalvarijos valsčius – 1973 m. rugsėjo 18 d. Buenos Airėse, Argentina) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, Argentinos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Kalvarijos dviklasėje mokykloje, nuo 1910 m. – Maskvoje buhalterijos ir komercijos kursuose, vėliau Šaniavskio universitete studijavo politinę ekonomiją ir žurnalistiką.
1915 m. išvyko į JAV. 1917 m. dirbo laikraščio „Naujienos“ redakcijoje, leidinio „Lietuva“ vyriausiojo redaktoriaus padėjėjas, 1918 m. savaitraščio „Ateitis“, 1918–1920 m. savaitraščio „Sandara“ redaktorius. 1928 m. išvyko į Argentiną. 1928–1973 m. redagavo laikraščius „Argentinos naujienos“, „Argentinos lietuvių balsas“, „Laikas“. Argentinoje buvo Argentinos lietuvių organizacijų bei spaudos tarybos valdybos pirmininkas.
Vladas Norgaila
Vladas Norgaila (g. 1933 m. liepos 29 d. Telšiuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1953 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, 1958 m. Leningrado universitete – žurnalistikos specialybę.
1958 m. pradėjo dirbti dienraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijoje. 1959 m. KGB organų areštuotas, vėliau 1959 m. paleistas, ilgai niekur nedirbo. 1961 m. priimtas į Lietuvos radiją, nuo 1964 m. paskirtas Latvijos radijo spec. korespondentas Lietuvai ir radijo stoties „Atlantika“ atstovas. 1992 m. įkūrė ir redagavo specialią radijo laidą jūrininkams ir klaipėdiečiams „Gimtinės švyturys“. 1992 m. kartu su kitais įkūrė Lietuvos jūrų žurnalistų draugiją, jos prezidentas.
Presidente Hajeso departamentas
Presidente Hajeso departamentas (Prezidento Heiso departamentas, ) – departamentas centriniame Paragvajuje, Argentinos pasienyje. Pavadintas JAV prezidento Raterfordo B. Heiso, po trigubo aljanso karo padėjusio nustatyti Paragvajaus–Argentinos sieną, garbei. Administracinis centras – Vilja Hajesas (iki 1999 m. – Poso Koloradas).
Geografija
Departamentas (3 pagal plotą šalyje) yra Gran Čako srities rytuose. Ribojasi šiaurėje su Aukštutiniu Paragvajumi, šiaurės vakaruose su Bokeronu, rytuose su Konsepsjono ir San Pedro departamentais, pietryčiuose su Kordiljeros ir Centriniu departamentais bei Asunsjonu, pietuose su Argentina (Formosos provincija).
thumb|left|230px|Čako kraštovaizdžiai Presidente Hajese thumb|left|230px|Galvijų kaimenė palmių giraitėje
Šiaurinėje dalyje vyrauja plokščia Gran Čako lyguma su dygių krūmokšnių bei kaktusų sąžalynais, pelkaitėmis. Pietuose ir rytuose būdingi žemojo Čako kraštovaizdžiai – paupių lankos, senvagės, šlapynės, palmių giraitės, žolynai ir brūzgynai. Visas departamento paviršius lygus, yra keletas neaukštų kalvelių (Sero Konfusas, Galvanas, Siete Kabesasas), žemiausios vietos yra priešais Asunsjoną, ties Paragvajaus ir Pilkomajo santaka.
Rytine Presidente Hajeso departamento riba teka Paragvajaus upė, o pietine – jos intakas Pilkomajas. Didesni judviejų intakai – Verdė, Siete Puntasas, Montelindas, Negras, Agvarai Gvasu, Konfusas. Pietuose, šalia Pilkomajo, tarp Fortin Rochas Silvos ir Cheneral Diaso plyti Patinjo palios. Įsteigtas Tinfunkės nacionalinis parkas.
Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 30 ir 19 °C. Per metus iškrenta apie 1100 mm kritulių (daugiausia lapkritį, mažiausia rugpjūtį).
Gyventojai
Presidente Hajeso departamente 2002 m. gyveno 8,4 tūkst. gyventojų. Tai vienas mažiausiai gyventojų turinčių ir rečiausiai gyvenamų šalies departamentų. Dauguma jo gyventojų susitelkę pietryčiuose, kitur plyti dideli dykrų plotai. >60 % gyventojų įsikūrę kaimiškose vietovėse. Vyrų dalis kiek didesnė nei moterų. Presidente Hajeso departamente 2002 m. gyveno virš 20 tūkst. indėnų – jie apgyvendinę 100 bendruomenių (gyvena lengua – enksetai ir enlhetai; taip pat čulupiai, guanai, angaitai, makai, sanapanai, tobai). 2/3 ūkių turi elektrą, 39 % – vandentiekį, 46 % – nutekamąją sistemą.
Administracinis suskirstymas
thumb|230px|Benchamin Asevalis thumb|230px|Mergelės Marijos nešimas Vilja Hajeso gatvėmis
San Pedro departamentas padalintas į 8 apygardas:
Utenos Kristaus Žengimo į Dangų bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas miniatiūra|250px|right|Bažnyčios interjeras
Parapijoje yra Utenos Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės koplyčia, senųjų kapinių koplyčia.
Istorija
Iki XVIII a. pradžios (1725 m.) Utenos ir Užpalių bažnyčios ir parapijos turėjo bendrą kleboną.
Pirmoji medinė Šv.Kryžiaus bažnyčia
Pirmoji Utenos bažnyčia minima 1500 m. Jai 1522 m. paskirta dešimtinė iš Utenos ir Užpalių dvarų.
1796 m. Utenos bažnyčiai priklausė miestelio jurisdika, Utenėlės palivarkas (7 valakai žemės) ir Pakirčių palivarkas Dusetų parapijoje (13 valakų).
thumb|left|[[1802 m. pastatyta bažnyčia sudegė 1879 m. (Pauliaus Galaunės piešinys)]] thumb|left|Bažnyčios varpinė (pastatyta 1865 m.)
Antroji medinė bažnyčia
1796–1802 m. klebono Tado Milašiaus rūpesčiu ir iš dalies jo lėšomis pastatyta nauja medinė architekto S. Lukoševičiaus projektuota bažnyčia. 1865 m. pastatyta mūrinė varpinė. 1866 m. atnaujinta bažnyčia. Ji ir klebonija 1879 m. gegužės 31 d. sudegė. Pamaldos laikytos kapinėse pastatytoje medinėje stoginėje. 1879 m. atstatyta klebonija (vėliau paversta prieglauda). 1858–1869 m. Utenoje klebonavo prelatas Otonas Praniauskas. Jis lietuviškai sakė pamokslus ir giedojo.
Mūrinė Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia
1869–1896 m. klebonavo Adomas Vyšniauskas. Jo rūpesčiu 1882–1884 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1898 m. gegužės 28 d. ją konsekravo vyskupas Gasparas Cirtautas. 1899 m. įrengti 12 registrų vargonai. 1900 m. pastatytas didysis altorius. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą įsigyti 3 varpai, 1915 m. išvežti į Rusiją (po karo 2 varpai grąžinti, 1 jų suskilęs ir netinkamas naudoti).
1905 m. įkurtas „Saulės“ draugijos skyrius, įsteigta lietuviška mokykla, 1908–1913 m. vikaru buvo Jonas Švagždys. Jis steigė draugijas, būrelius, rengė vakarus, skaitė paskaitas, pastatė parapijos namus, įrengė salę su scena. Vėliau lietuvišką veiklą tęsė kunigai: Pranciškus Turauskas (palaidotas šventoriuje), Vladas Butvila („Saulės“ gimnazijos kapelionas ir direktorius), Pranas Gineitis. Ilgamečio klebono Jono Asminavičiaus rūpesčiu 1927 m. kapitališkai suremontuota bažnyčia, sutvarkyti parapijos pastatai. 1940–1944 m. klebono Petro Raudos (1894–1974), (palaidotas šventoriuje) iniciatyva įrengtos klausyklos. 1979 m. restauruotas didysis altorius, kiti suremontuoti.
Klebonai
Utenos parapijos klebonai:
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, graikiško kryžiaus plano (35 × 33 m), su penkiasiene presbiterija, pusapskritėmis koplyčiomis, dvibokštė, su kupolu. Vidus 3 navų. Yra 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.
Rolando Pakso apkalta
Istorija
R. Paksas 2002 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimų antrajame ture nedidele persvara aplenkė perrinkimo siekiantį Valdą Adamkų ir 2003 m. vasario 26 m. pradėjo eiti Prezidento pareigas. Skandalas prasidėjo 2003 m. spalio 30 d., kuomet tuometinis Valstybės Saugumo Departamento vadovas Mečys Laurinkus įteikė Generalinei prokuratūrai pažymą, kurioje teigiama, kad Prezidentas yra priklausomas nuo tarptautinių nusikaltėlių ir kyla grėsmė Lietuvos nacionaliniam saugumui. Vėliau šis teiginys buvo atmestas Konstitucinio Teismo.
Kaltinimai Prezidentui
Galutiniai suformuluoti kaltinimai Rolandui Paksui dėl šiurkštaus Konstitucijos pažeidimo ir priesaikos sulaužymo skambėjo taip:
Gynyba
2004 m. Konstituciniame Teisme Paksą gynė ir jam atstovavo advokatų profesinės bendrijos „Baublys & Partners“ 6 advokatai, teisininkai (vadovas Gediminas Baublys).
„Paksgeito“ metu advokatai atstovavo LR Konstituciniame Teisme, pagarsėjo vaizdingais palyginimais (įrodinėdami, kad nagrinėti Prezidentui inkriminuojamo veiksmo esą nėra pagrindo, nes kaltinimo formuluotė – „sąmoningai leido suprasti" – apskritai neapibūdina veiksmo): „Jeigu atstovas atėjo su raudonais pusbačiais, tai jis man sąmoningai leido suprasti, kad atėjo ne su baltais pusbačiais. Tačiau ar jis dėl to kaltas?“
Taip pat: „Jeigu asilas atėjo į kaimą su raudonais pusbačiais, tai ar tikrai visas kaimas dėl to kaltas?“
Nušalinimas
2004 m. balandžio 6 d. R. Paksas buvo nušalintas nuo pareigų, balsuojant Seime, kurio posėdžiui vadovavo Vytautas Greičius. Visi trys kaltinimai buvo patvirtinti, atitinkamai 86, 86 ir 89 balsais už. Tam, kad prezidentas būtų nušalintas, reikėjo ne mažiau trijų penktadalių parlamentarų balsų, šiuo atveju – mažiausiai 85 Seimo narių pritarimo. Tuo baigėsi 13 mėnesių ir 11 dienų trukusi Prezidento anksčiau laiko nutraukta kadencija.
Netrukus nuo prezidentūros buvo nuleista Lietuvos vėliava, tačiau vos po 17 minučių ji vėl pakilo, pagal įstatymus perleidus prezidento pareigas Seimo pirmininkui Artūrui Paulauskui.
LR Konstitucinis Teismas tada išaiškino, jog apkaltos būdu nušalintas asmuo iki gyvos galvos negali eiti pareigų, kurias užimti reikalinga konstitucinė priesaika ir tą pakeisti galima tik Konstitucijos pataisos būdu.
Lietuvos Aukščiausiame Teisme
2005 m. gruodžio 13 d. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas patenkino R. Pakso kasacinį skundą ir panaikino Apeliacinio teismo nuosprendį, kuriuo R. Paksas buvo pripažintas atskleidęs valstybės paslaptį savo stambiausiam rinkimų kampanijos rėmėjui Rusijos piliečiui Jurijui Borisovui. Aukščiausiojo Teismo išplėstinė septynių teisėjų kolegija nusprendė, kad neužteko neginčijamų įrodymų pripažinti kaltu dėl valstybės paslapties atskleidimo eksprezidentą R. Paksą.
Europos Žmogaus Teisių Teisme
R. Paksas apskundė Konstitucinio Teismo nutarimą Europos Žmogaus Teisių Teismui dėl Europos žmogaus teisių konvencijos 6(1) str. (teisė į sąžiningą teismą) pažeidimo. Jau pasibaigus 6 mėnesių terminui – dėl Pirmojo protokolo 3 str. (teisė į laisvus rinkimus). Diskusija teisme ilgai vyko dėl to, ar toks papildymas yra priimtinas. Strasbūro Teismo Pirmininkas parašė dėl to atskirą nuomonę – byla atmestina, kadangi skundo papildymas gautas pavėluotai, kad byla nacionaliniame lygmenyje buvo ne teisinė, o „politinė“, siekiant sužlugdyti R. Paksą kaip politiką.
2011 m. sausio 6 d. Teismas paskelbė savo nutarimą. 14 prieš 3 balsus persvara buvo pripažinta, kad Lietuva pažeidė savo buvusio Prezidento teisę būti išrinktu į Seimą. Konstatuota, jog „Nuolatinis ir neatšaukiamas buvusio prezidento diskvalifikavimas nuo parlamentinio posto, įvykęs po jo nušalinimo apkaltos tvarka, buvo neproporcingas“. Teismas nustatė, kad draudimas Paksui dalyvauti Seimo rinkimuose iki gyvos galvos yra per griežta bausmė. Teismas pripažino, kad Lietuva pažeidė Europos žmogaus teisių konvenciją, garantuojančią teisę į laisvus rinkimus.
Populiariojoje kultūroje
Įvykęs skandalas pritraukė ir menininkų dėmesį. Andrius Mamontovas sukūrė du muzikinius kūrinius panaudodamas iškarpas iš R. Pakso interviu ir kitų pasisakymų garso įrašų. 2006 m. sukurtas Vytauto Matulevičiaus dokumentinis filmas „Visi prieš vieną“, 2008 m. meninis kino filmas „Pilotas“ (rež. Saulius Vosylius).
Anglijos futbolo varžybos 1875–1876 m.
Anglijos futbolo varžybos 1875–1876 m.
Nemunaičio atodanga
Nemunaičio klintinių tufų atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas. Atodanga yra Alytaus rajone, dešiniajame Nemuno krante, Alytaus miškų urėdijos Sudvajų girininkijos 39-ajame kvartale.
Atodanga yra 100 m ilgio ir 15–20 m aukščio. Bendras ruožo ilgis su pertrūkiais – apie 900 m. Atodangoje matyti klintiniai tufai, susidarę nusėdant gruntiniame vandenyje ištirpusiam kalcio karbonatui. Tufų sluoksniai yra 10-15 m storio, šviesiai pilkos, gelsvos spalvos, korėti. Šioje vietoje reljefas labai kalvotas, Nemuno krantai statūs, atodanga matyti iš tolo.
1987 metais atodanga paskelbta gamtos paminklu.
Tarptautinis Draugystės tiltas
Tarptautinis Draugystės tiltas  – tarptautinis tiltas virš Paranos upės, Triple Frontera regione, jungiantis Paragvajaus miestą Siudad del Estę ir Brazilijos miestą Fos do Iguasu. Struktūra arkinė. Ilgis 552,4 m, arkos plotis 303 m.
Statybos darbai pradėti ruošti 1956 m., o tiltas atidarytas 1965 m. kovo 27 d. Paragvajaus ir Brazilijos prezidentų Alfredo Strešnerio ir Humberto de Alenkaro Kaštelo Branko. Paragvajuje Stroešnerio diktatūros laikotarpiu tiltas vadintas Puente Presidente Alfredo Stroessner.
Mosta FC
Mostos FC – Maltos futbolo klubas iš Mostos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m. 2022–2023 m. sezone Premjer lygoje liko šeštoje vietoje.
Homso muchafaza
Homso muchafaza  – viena iš 14 Sirijos muchafazų. Yra šalies centrinėje dalyje, tarp Libano ir Jordanijos sienų. Administracinis centras – Homsas. Tai didžiausia šalies muchafaza.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|Huvašo miestas Talkalacho mintakoje Muchafaza suskirstyta į 6 mintakas:
Julianka
Julianka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Cristian Zaccardo
Kristianas Džakardas (g. 1981 m. gruodžio 21 d.) – buvęs futbolininkas, Italijos rinktinės gynėjas.
Karjera rinktinėje
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2004 m. lapkričio 17 d.,
Dalyvavo trejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, antrosiose rungtynėse įsimušė įvartį į savo komandos vartus.
Charmanli
Charmanli  – miestas Chaskovo srityje, pietų Bulgarijoje. Savivaldybės centras. 20 208 gyventojai (2014 m. duomenys). Nutolęs 270 km į pietryčius nuo Sofijos.
Miesto teritorija apima dalį aukštutinės Trakijos lygumos, tarp pietinės Sredna Goros ir šiaurinių Rodopų šlaitų. Netoli miesto teka Marica.
Žydrūnis
left|thumb|200px|Meksikinio žydrūnio žiedas (Ageratum houstonianum) Žydrūnis (Ageratum) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas Ageratum kilęs iš graikų kalbos dviejų žodžių junginio: a- (ne), geras (senas), dėl ilgai išsilaikančios žiedų spalvos.
Dauguma rūšių yra kilusios iš Centrinės Amerikos, išskyrus keturias, kurios auga JAV. Lietuvoje darželiuose dažnai auginamas meksikinis žydrūnis (Ageratum houstonianum), kilęs iš Meksikos.
1406 m.
1406 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mažasis stepinis tetervinas
Mažasis stepinis tetervinas (Tympanuchus pallidicinctus) – tetervininių (Tetraonidae) šeimos paukštis.
Truputį mažesnis ir blankesnis už didįjį stepinį teterviną. Aptinkamas Vakarų Oklahomos, Teksaso ir kitų JAV valstijų kopose ir prerėjose.
Trileris
Trileris ( 'virpulys, jaudinimasis')  – literatūros, televizijos ir kino žanras, kuriame įtampa, nerimas, laukimas bei jaudulys laikomi pagrindiniais elementais. Trileriai veikia žiūrovo nuotaiką: verčia jį nerimastingai tikėtis ir laukti atomazgos, stimuliuoja netikrumo jausmą, nuostabą, susierzinimą ir/arba siaubą. Trileriai skatina adrenalino išsiskyrimą ir sužadina emocijas. Kuriant filmą, priskiriamą trilerio žanrui, dažnai įpinami netikėti siužeto vingiai bei pasirenkamos žiūrovą klaidinančios situacijos. Trilerio siužete antagonistas įvairiais būdais kliudo protagonistui pasiekti savo tikslo.
Vihrenas
Vihrenas  – aukščiausia Pirino kalnų viršūnė. Stūkso Bulgarijoje, Blagojevgrado srityje, Pirino masyvo šiaurinėje dalyje, Končeto gūbryje. Aukštis 2914 m. Tai 3 pagal aukštį Balkanų kalnas, nusileidžiantis tik Musalai ir Olimpui. Pietinis šlaitas nuožulnesnis, šiaurinis – labai status (santykinis aukštis – 1800 m). Aplink kalną telkšo keletas ežerų.
Trileris
Trilerio tikslas yra išlaikyti žiūrovą budrų ir įsitempusį. Tokiuose filmuose protagonisto užduotis yra išspręsti tam tikrą problemą – pabėgimą, misiją ar paslaptį. Kad ir kuriam subžanrui trileris priskiriamas, jame bet kokiu atveju bus pabrėžtas pavojus, gresiantis protagonistui. Nerimas dėl pagrindinės filme sprendžiamos problemos yra išlaikomas viso filmo metu ir veda prie įtemptos kulminacijos. Filmo istorijai svarbios informacijos slėpimas nuo žiūrovo ir kovų bei veiksmo scenos yra dažnai naudojamos priemonės visuose trilerių subžanruose, tačiau kiekvienas jų taip pat pasižymi ir savo unikaliomis siužeto formavimo priemonėmis bei charakteristikomis.
Trilerio subžanrais yra laikomi psichologiniai trileriai, kriminaliniai trileriai ir mistiniai trileriai. Po prezidento Džono Kenedžio nužudymo labai populiariais tapo politiniai ir paranojiniai trileriai. Dar vienas trilerio subžanras – šnipų trileris. Sėkmingų trilerių pavyzdžiai – Alfredo Hičkoko sukurti filmai. Siaubo ir veiksmo žanrams priskiriami filmai dažnai turi daug bruožų, būdingų ir trilerio žanrui.
2001 metais Amerikos filmų institutas (American Film Institute) Los Andžele paskelbė šimto visų laikų geriausių įtampą keliančių bei adrenalino išsiskyrimą skatinančių JAV filmų sąrašą. 400 nominuotų filmų turėjo būti sukurti JAV piliečių taip, kad juose dominuojantys šiurpuliai pagyvintų ir praturtintų JAV kino palikimą. Teisėjai, paprašyti Jungtinių Amerikos Valstijų Filmų instituto narių, vertinant filmus turėjo atsižvelgti į adrenalino poveikį filmo artistiškumui ir kokybei.
Homero „Odisėja“ yra viena seniausių istorijų Vakarų šalyse ir yra laikoma ankstyvu trilerio prototipu. Vienas pirmiausių trilerių yra 1923 metų Haroldo Loido komiškas filmas „Saugumas paskiausiai” (Safety Last!), kuriame herojus vaidina daug drąsos reikalaujantį epizodą ant dangoraižio. Alfredas Hičkokas ir Fricas Langas prisidėjo prie šiandieninio trilerio žanro suvokimo filmais „Gyventojas” (The Lodger, 1926 m.) ir „M” (1931 m.).
Trilerio sąvoka
Trilerį sudaro staigus emocijų antplūdis, jaudulys, įtarinėjimas ir gyvas judėjimas viso pasakojimo metu. Siužetas gali būti subtilus, tačiau įtraukiantis pakilimus ir nuopuolius, taip pat jis gali būti pastovus arba pilnas nutrūktgalviško jaudulio. Šio žanro tikslas yra pateikti nepertraukiamos įtampos, netikėtumo ir grėsmingos lemties pojūtį. Visa tai priverčia žiūrovus tvirčiau įsitverti į sėdynių ranktūrius iki tol, kol yra pasiekiamas kulminacijos taškas. Paprastai trileriai būna greiti, psichologiniai, grėsmingi, mistiniai ir pilni piktadarysčių, tokių kaip: šnipinėjimas, terorizmas ir sąmokslas, pagrindinis jų tikslas sukelti bauginantį azartą. Trilerių pagrindinis tikslas – jaudinti žiūrovą.
Rašytojas Vladimiras Nabokovas savo paskaitų metu Kornelio universitete sakė: „Anglosaksiškame trileryje „blogiukas“ paprastai yra nubaudžiamas ir stiprus bei tylus vyras laimi silpnos, niekus kalbančios merginos širdį. Tačiau jokiose vakarų šalyse nėra tokio įstatymo, draudžiančio istoriją su netradicine pabaiga. Todėl mes visuomet viliamės, kad nedoras, bet romantiškas vyrukas išsilaisvins, o geras, tačiau bukas vaikinas galiausiai bus sustabdytas paniurusio didvyrio.“
Džebel eš Šambis
Džebel eš Šambis  – aukščiausias kalnas Tunise, Tuniso kalvagūbrio dalis. Aukštis siekia 1544 m. Stūkso vakarų centrinėje šalies dalyje, apie 15 km į vakarus nuo Kaserino miesto ir apie 20 km nuo sienos su Alžyru. Sudarytas iš klintinių uolienų, smarkiai išraižytas vandens erozijos, apaugęs pušynais. Kalno viršūnėje per metus iškrenta apie 500 mm kritulių, papėdėje – 250 mm. Žiemą viršukalnę kartais dengia sniegynai. 1300 m aukštis pasiekiamas didelio pravažumo transporto priemonėmis.
Trileris
Tema ir veikėjai
thumb|245px|Veikėjų paėmimas įkaitais ir išpirkos reikalavimas yra tipiški trilerio bruožai. („Įkaitai“, 1896 m. Jean-Paul Laurens paveikslas, Musée des Beaux-Arts, Lionas) Dažnai trileriuose veikėjai yra paimami įkaitais, už kuriuos prašoma išpirkos. Tai, kaip ir vagystės, kerštas ir žmonių grobimas, yra ypatingai populiaru kriminalistiniuose trileriuose. Mistiniuose trileriuose dažniau sutinkamos tyrimo ir detektyvinio romano savybės. Psichologiniuose trileriuose neretai galima pamatyti proto žaidimų, persekiojimo, įkalinimo arba manijos elementų. Tokie dalykai kaip kraštutinės teorijos, apgaulingi apkaltinimai, paranoja, sąmokslo teorijos, samdomi žudikai ir elektroninis žmonių sekimas ypatingai mėgstami detektyviniuose trileriuose. Pagrindiniai trilerio elementai:
Džebel eš Šambis
1977 m. teritorija aplink kalną paskelbta UNESCO biosferos rezervatu. Kad apsaugoti kalną 1980 m. buvo įkurtas Šambio nacionalinis parkas.
Trileris
Tema ir veikėjai
Trilerio veikėjai būna kriminaliniai nusikaltėliai, persekiotojai, samdomi žudikai, niekuo dėtos aukos, grėsmingos moterys, žmonės su tamsia praeitimi, psichologinių problemų turintys individai, linksmuoliai žudikai, sociopatai, agentai, teroristai, policininkai, pabėgę kaliniai, privatūs detektyvai, žmonės, įsivėlę į painius romanus, žmonės, nusivylę gyvenimu, apsėstieji ir kiti. Dažnai temos apima terorizmą, politinius sąmokslus, persekiojimus ar meilės trikampius, kurie galiausiai baigiasi žmogžudyste.
Viena pagrindinių trilerio siužeto linijų (nekalta auka, besideranti su psichopatu) yra pavaizduota Alfredo Hičkoko filme „Rebecca“ (1940 m.), kur ponia Danvers stengiasi įtikinti ponią De Winter nusižudyti. Viso filmo siužetas sukasi apie jauną moterį, kuri išteka už turtingo našlio ir apsigyvena jo gigantiškame name. Ten ji atranda, kad prisiminimai apie pirmąj žmoną dar tebėra sukaustę vyrą ir tarnus.
Protagonistas dažniausiai yra eilinis gyventojas, nepratęs prie pavojų, tačiau paprastai kriminaliniuose trileriuose, yra sutinkami tvirti vyrai, kuriems tokios grėsmės, kaip policijos pareigūnai ar detektyvai, yra įprastos. Dažniausiai pagrindiniai trilerių veikėjai yra vyrai, tačiau pasirodo vis daugiau filmų, kuriuose protagonistais tampa moterys. Psichologiniuose trileriuose lyderiaujantys veikėjai yra priklausomi nuo savo psichologinių gebėjimų, nesvarbu ar tai yra kova su antagonistu, ar ginčas su pačiu savimi. Nežinomybė dažniausiai kyla iš dviejų ar daugiau veikėjų aukojimosi, žaidžiant apgaulingus žaidimus, arba paprasčiausiai stengiantis sutrikdyti kito veikėjo psichologinę būseną.
Istorija ir apipavidalinimas
Trilerių siužetai yra tarsi dėlionė. Skaitytojams/žiūrovams yra pateikiamos užuominos ir jie turi galimybę priimti sprendimus, taip pat kaip ir pagrindinis veikėjas. Trileriuose svarbiausias klausimas ne „kas tai padarė?“, bet ar blogiukas bus pagautas prieš įvykdydamas kitą nusikaltimą. A. Hičkoko filmai neretai turi nekaltą auką (atsakingą, eilinį žmogų) atsiduriantį netikėtoje, gąsdinančioje, keistoje ir terorizuojančioje situacijoje, dėl klaidingos tapatybės, neteisingo identifikavimo ar neteisingo kaltinimo.
Trilerių veiksmas dažniausiai vyksta paprastuose, eiliniuose priemiesčiuose ir miestuose, tačiau retkarčiais veiksmas gali vykti šiek tiek arba visiškai egzotiškoje vietoje, pavyzdžiui, svetimame mieste, dykumoje, poliariniuose regionuose. Paprastai, kietas ir išradingas, bet paprastas herojus kovoja prieš piktadarius, ryžtingai nusiteikęs sunaikinti juos, jų šalį arba jų laisvo pasaulio stabilumą. Dažnai trileriuose protagonistas susiduria su, atrodo, neįveikiamomis problemomis savo misijose, išsprendžiamomis prieš baigiant tiksėti laikrodžiui, nesvarbu, kokie sumanūs jie būtų, jie susiduria su įvairiomis dilemomis, priverčiančiomis pasiaukoti dėl kitų.
Trileris ir paslaptys
Trileriai dažnai yra iš dalies aptraukiami paslaptinga istorija, tačiau yra įžymūs savo struktūra ir fabula. Šiame žanre, herojus turi sustabdyti priešo planus, o ne atskleisti jau įvykdytą nusikaltimą. Mistiniai trileriai apima žymiai didesnę skalę – nusikaltimai turi būti įvykdyti serijinių žudikų, arba apimti terorizmą, užsakytus nužudymus, arba valdžios „nuvertimą“. Akistata su rizika ir agresija yra standartinis mistinio trilerio siužeto elementas, priešingai nei mistiniame žanre, kuriame labiau dominuoja niūrumas ir dramatiškumas.
Mistiniame filme kulminacijos taškas pasiekiamas, kai paslaptis yra atskleidžiama, o mistiniame trileryje jis pasiekiamas, kai herojus nugali priešą, po paslapties atskleidimo, kai išsaugoja savo bei kitų gyvybes. Mistiniuose bei detektyviniuose filmuose yra labai mažai žiaurumo, grėsmės ir grasinimų, ypač tarp piktadarių ir nekaltų žmonių, palyginus su įtemptais trileriais, kuriuose piktadarys yra žymiai nuožmesnis. Trileriuose, kuriems įtaką padarė juodieji filmai ir tragedijos, ieškantis kompromiso herojus dažnai yra nužudomas viduryje ieškojimų.
Trileriai ir nusikaltimai
Dažnai iš dalies trileriai ir nusikaltimai sutampa. Tačiau, tikri kriminaliniai filmai/romanai yra orientuoti į specifinį vieną ar kelis nusikaltimus, kurie yra sprendžiami arba susekami ir aptinkami be jokio arba su mažai žiaurumo, bet su daugiau dramatiškumo. Trileriai dažnai būna paremti prasimanymais ir greičiu, kol kriminalinė fikcija yra lėtesnė, dramatiškesnė ir realistiškesnė. Paprastai, kriminalinėje fikcijoje trūksta žiaurumo, bet tai priklauso, ar siužete figūruoja mafija, kur agresija yra stipri.
Kriminaliniuose fantastiniuose filmuose, herojus gali būti policijos pareigūnas arba privatus detektyvas, kuris vis dar gali būti kietas ir sumanus. Jis pasiryžęs sunaikinti priešininką, tačiau ne taip kaip trileriuose, čia nėra būtini kiti žmonės, šalis arba laisvo pasaulio stabilumas. Taip pat, priešingai nei kriminalinėje fikcijoje, trileriuose nėra išryškinami gangsteriai, melodramos arba detektyvai bei vietoj atidesnio gilinimosi į nežinomybę ir sukurtą pavojų.
Trilerio istorija literatūroje
Senovės epinės poemos, tokios kaip „Gilgamešo epas”, „Mahabharata”, Homero „Odisėja” naudojo panašias pasakojimo technikas, kaip ir šiuolaikinis trileris. Homero epo pagrindinis herojus yra Odisėjas, kuris grįžta namo po Trojos karo, kovoja su nepaprastais sunkumais, norėdamas vėl atnaujinti santykius su savo žmona Penelope. Žygyje jis turėjo susidoroti su vienaakiu milžinu Kiklopu, taip pat su sirenomis, kurios saldžiai dainuodamos viliodavo jūreivius į pražūtį. Kad susidorotų su kelią pastojusiais priešininkais, Odisėjas dažniausiai naudodavosi savo gudrumu, o ne fizine jėga.
250px|thumb|dešinėje|Pasaka „Raudonkepuraitė “ – vienas pirmųjų kūrinių, kuriame galima aptikti trilerio užuomazgų „Raudonkepuraitė” (Little Red Riding Hood, 1697 m.) – pasaka apie mergaitę, kuri keliavo per mišką, kad aplankytų savo sergančią senelę bei nuneštų jai maisto, tačiau tuo pačiu tai buvo ankstyvasis pavyzdys apie pamišusį persekiotoją. Pasakoje Raudonkepuraitę persekiojo vilkas, kuris norėjo suryti mergaitę. Pasirodžiusiam vilkui mergaitė papasakoja, kur einanti ir sulaukia iš vilko pasiūlymo senelei tuo pačiu priskinti ir gėlių. Tuo tarpu, vilkas nuskuba pas senelę ir apsimetęs mergaite lengvai patenka į vidų. Žinoma, nieko nelaukęs, jis suryja senelę (kai kuriose pasakos versijose jis užrakina senelę spintoje) ir laukia mergaitės, apsimesdamas senele.
Apsakymas „Trys obuoliai“ (The Three Apples) iš „Tūkstantis ir viena naktis“ (One Thousand and One Nights) yra vienas iš anksčiausiai parašytų nužudymo istorijų su netikėtais pasakojimo vingiais bei detektyvinės istorijos elementais. Apsakyme, netoli Tigro upės, žvejys suranda sunkią, užrakintą skrynią, kurią parduoda vienam iš pagrindinių knygos veikėjų Abbasid Caliph Harun al-Rashid. Skrynios gavėjas šiaip ne taip ją atidaro, tačiau ten randa supjaustytą jaunos moters kūną. Harun‘as įsako savo viziriui Ja‘far ibn Yahya per tris dienas išspręsti šį nusikaltimą ir surasti moters žudiką. Šis detektyvinis romanas tapo visų detektyvinių romanų prototipu.
„Grafas Montekristas” (The Count of Monte Cristo, 1844 m.) yra nutrūktgalviškas keršto trileris apie Edmond Dantes, kurį išduoda draugai ir išsiunčia jį į saloje esančią pilį-kalėjimą Chateau d‘If. Vieninteliu herojaus kompanionu tampa senyvas vyras, kuris išmoko Edmondą visko nuo filosofijos ir matematikos iki fechtavimosi. Prieš pat mirtį, senolis Edmondui išduoda slaptą vietą, kurioje yra paslėptas lobis. Neilgai trukus, Edmondas sugalvoja kaip išsilaisvinti iš kalėjimo ir susikuria sau grafo Montekristo tapatybę – turtingą, paslaptingą, arogantišką ir charizmatišką aristokratą. Trokšdamas keršto, jis nusprendžia atkeršyti visiems, kurie sugadino jo gyvenimą.
„39 laipteliai” (The Thirty-Nine Steps, 1915 m.) – ankstyvasis John Buchan trileris, kuriame nekaltas žmogus tampa pagrindiniu įtariamuoju dėl įvykdyto nusikaltimo. Teatre, per spektaklį, Ričardas susipažįsta su Anabele, kuri prašo paslėpti ją nuo persekiotojų. Pagrindinis herojus pasikviečia ją į savo kambarį ir nė nenutuokia, kad yra sekamas. Tą pačią naktį mergina jo kambaryje nužudoma. Įtariamuoju tampa Ričardas, jį pradeda persekioti visa britų policija. Vyriškiui tenka kuo greičiau išnarplioti šį nusikaltimą.
„Mandžiūrijos kandidatas” (The Manchurian Candidate, 1959 m.) – Šaltojo karo metų istorija. Komunistai paima įkaitais Amerikos karių būrį ir bando įteigti jiems savo ideologiją. Per vieną akimirką jiems yra įskiepyti nauji prisiminimai bei kariai pasąmoningai įtikinami būti samdomais žudikais. Po šios operacijos, kariai vėl yra integruojami į Amerikos karių būrį. Pagrindinis veikėjas, JAV kariuomenės majoras Benett Marco pajaučia, kad kažkas yra negerai. Po 13-os metų tarnybos jis sapnuoja košmarus, kur regi save, sakantį didvyriškas kalbas kareivių būriui. Benetas Marko miglotai prisimena, kad sėkmingos misijos didvyriu tapo seržantas Raymond Shaw, kuris buvo apdovanotas garbės medaliu. Tačiau karininkus niekaip ramybės neduoda vizijos apie žmonių grobimus, žudynes, hipnozę, proto plovimą, konspiracinį prezidento planą. Kai Reimondas Šo kandidatuoja į JAV viceprezidento postą, Benetas Marko ryžtasi įrodyti, kad karjerą politikoje pradedantis vyriškis, karo metu nebuvo toks puikus, kaip jam pačiam atrodo.
„Šnipas, kuris sugrįžo iš šalčio” (The Spy Who Came in from the Cold, 1963 m.) (John Le Carre) – Šaltojo karo metų šnipinėjimai. Šiuo kūriniu prasidėjo tikroviškesnės trilerio scenos, paremtos istorijomis apie profesionalius šnipus, taip pat sąmojingomis kovomis tarp konkuruojančių šnipų vadeivų. Jau keliolika metų Alec Leamas vadovauja visoms britų agentų misijoms Vakarų Berlyne ir VDR. Vieną dieną jo priešininkas Rytų Vokietijoje suduoda ypač sėkmingą smūgį: VDR suardoma visa britų agentų tinklo sistema. Britai nusprendžia atsigriebti ir inscenizuoti socialinį Lymo nuopuolį, kad Rytai juo susidomėtų. Kuomet Rytai užkimba, Lymas ir jo meilužė įsivelia į regimybės ir tikrovės žaidimą tarp frontų, vis labiau keliantį pavojų jų gyvybei.
200px|thumb|kairėje|„[[Bornas: sunaikinta tapatybė“ – vienas pirmųjų trilerių, parašytas moderniu, šiuolaikiniu stiliumi]] „Bornas: sunaikinta tapatybė“ (The Bourne Identity, 1980 m.) – vienas iš pirmųjų trilerių, kuris buvo parašytas moderniu, šiuolaikiniu stiliumi. Vyras be sąmonės, su šautinėmis žaizdomis buvo rastas plūduriuojantis Viduržemio jūroje. Po to, kai buvo išmestas į krantą, šiaip ne taip atgavo sveikatą, tačiau buvo ištiktas amnezijos. Herojus buvo tvirtai pasiryžęs atskleisti savo praeities paslaptis, tačiau įsisuka į apgavysčių ir smurto verpetą, tačiau, kaip bebūtų keista, pasirodo, kad žinios apie šaunamuosius ginklus, derybas, savigyną jam nebuvo naujiena. Bandydamas rasti atsakymus į visus iškilusius klausimus, vaikinas suvokia, kad kažkas labai nenori jo atminties prašviesėjimo. Netrukus Bornas supranta, kad viso pasaulio samdomų žudikų ir teroristų taikikliai nukreipti į jį. Vienintelis žmogus, kuriuo vaikinas ima pasitikėti – moteris, kurią jis pats pagrobė.
Ankstyvieji trileriai 1920–1930 m.
thumb|dešinėje|[[Alfredas Hičkokas – vienas geriausiai žinomų trilerių kūrėjų]] Vienas geriausiai žinomų trilerių kūrėjų – Alfredas Hičkokas. Jo pirmasis trileris buvo „Gyventojas“ (1926 m.) – trečiasis nebylus filmas – istorija, pilna įtampos, apie žudiką Džeką (Jack the Ripper). Kitas A.Hičkoko filmas buvo „Šantažas” (Blackmail) (1929 m.) – pirmasis jo paties bei ir visos Didžiosios Britanijos filmas su garsu. Iš penkiolikos tarp 1925 ir 1935 metų sukurtų filmų, tik šeši buvo įtempto siužeto. Be jau paminėtų filmų dar buvo ‎„Žmogžudystė” (Muder!); „Žmogus, kuris žinojo per daug” (The Man Who Knew Too Much); „39 laipteliai”. Jau nuo 1935 m. didžioji dalis produkcijos buvo trileriai.
Vienas anksčiausių nebyliųjų šnipų filmų buvo „Šnipai“ (Spione, Fritz Lang, 1928 m.) – pirmasis nepriklausomas filmas apie sąmokslininką anarchistą, slaptąjį agentą – Haghi (Rudolf Klein-Rogge), kurį persekiojo agentas Nr. 326 (Willy Fritsch) (taip pat žinomas kaip Donald Tremaine). Filmas tapo pagrindu Džeimsui Bondui. Kitas filmas buvo realaus Greta Garbo gyvenimo atvaizdavimas. Gerai žinoma vokiečių dviguba agentė, slapyvardžiu Mata Hari (Gertrud Zelle) bandė viliokliškai išgauti paslaptis iš Prancūzijos pareigūnų. (Mata Hari, 1932).
Kitas Fritz Lang filmas – šiurpą keliantis „M” (1931 m.) – apie Peter Lorre, kriminalinį iškrypėlį, kuris naudodavosi vaikais. Šis filmas buvo sukurtas remiantis realiu, serijinio žudiko Peter Kurten, gyvenimu (taip pat žinomas, kaip Diuseldorfo vampyras – 'Vampire of Düsseldorf'). Edward Sutherland kriminalinis trileris „Murders In The Zoo“ įamžino Lionel Atwill – pavydų, šaltakraujišką zoologą.