cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pieno lazeriai
Grupė dalyvavo daugelyje muzikos festivalių užsienyje ir Lietuvoje. 2007 m. rugpjūčio mėnesį grupė pasirodė tarptautiniame muzikos festivalyje „Be2gether“.
Utenos dvaras
Utenos dvaras – valdovo stalo dvaras, kurio valdytojai fiksuoti nuo XV a. pabaigos iki XX a. pradžios. Dvaro valdos išsidėsčiusios dabartinio Utenos miesto vietoje ir apylinkėse.
Dvaro atsiradimas
1416 m. pastatyta Utenos bažnyčia ir XV a. Utena tapo pilies seniūnija, kurioje pilies vaidmuo teko Didžiojo kunigaikščio dvarui. Po pilies sunaikinimo dabartinėje miesto vietoje susiformavo Utenos dvaras ir valsčiaus centras.
Jau XV a. feodalų žemę (domeną) dirbo lažiniai valstiečiai. Šimtmečiu vėliau ėmė kurtis palivarkas. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje miestelis buvo perplanuotas pagal stačiakampį standartinį planą. Jo centre buvo sukurta keturkampė turgaus aikštė.
Valdovo stalo dvaras
Valdovo dvarą valdė apie 15 vietininkų. Valdovas skirdavo vietininkus, o kai valdovo ižde trūkdavo pinigų, dvarą įkeisdavo didikams.
thumb|right|100px|[[Jurgis Radvila I|Jurgis Radvila (imaginacinis XVII a. paveikslas)]] thumb|right|100px|Alberto Goštauto antkapio Vilniaus katedroje litografija, 1840 m. 1667 m. Seimo reikalavimu Utenos dvaras su valstiečiais perėjo į rusų persikėlėlių rankas
XVIII a. pradžioje visą Uteną sudegino švedai, po to ištiko ypač dideli šalčiai žiemą (1707-1709 m.), maras (1708-1710 m.), badas (1706-1708; 1715 m.). Po švedų, vėliau po rusų antplūdžių, XVIII a. pr. Utenos dvaras seimų nutarimu buvo patvirtintas rusams iš Smolensko (1717 m. Utenos seniūnija buvo perduota Smolensko ir Starodubo egzulantams, tai patvirtinta ir 1774 m. seime).
Perleidimas privačiam valdymui
thumb|right|200px|Berlič Strutinskių herbas (Sas) ir Ildefonso Berlič Strutinskio šeimos sąrašas [[1797 m.]] Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų dvaras tapo privačia nuosavybe. Nuo XVIII a. pab. Utenos dvaras su 3 000 dešimtinių žemės tapo Strutinskių valda.
thumb|right|200px|Utenos dvaro planas [[1856 m.]] thumb|right|200px|Marija Bilevičiūtė ir Juozapas Vincentas Petras Pilsudskis
1861 m. panaikinus baudžiavą, prasidėjo atsiskyrimas nuo dvaro. Buvo sudaromi nauji žemių planai (CVIA yra išlikęs 1864 m. Utenos, Rašės miestelio planas).
1868 m. Utenos miestelis priklausė Aleksandrui ir Juozapui Balcevičiams. Miestelio gyventojai, pagal sutartis už sklypus, jiems mokėjo nuo 40 kapeikų iki 3 rublių. Iš viso kasmet Balcevičiai gaudavo 706 rublių 50 kapeikų pajamų.
Dvaro rūmus pirmojo pasaulinio karo metais buvo užėmę vokiečių, rusų ir lietuvių kariuomenės, po to įsikūrė „Saulės“ gimnazija. Buvo nuverstos rūmų kolonos, sunaikintos barokiškos puošmenos frontone.
Dvaro išparceliavimas
Iki šių dienų išliko prie pat dvaro buvęs kumetynas (vėliau ubagynas), prie kapinių ir dvaro – senos liepos, prie kurių stovėdavę loviai baudžiauninkams plakti. Liko tvartas, klojimas. Neseniai nuversti raudoni dvaro vartų stulpai, buvę prie pat dabartinės Špokinės.
Suomijos futbolo varžybos 1985 m.
Suomijos futbolo varžybos 1985 m.
Bamarai
Bamarai (MY ဗမာလူမျိုး : bama lu myui; kitaip: mjanmai (mjanmariečiai) arba birmiečiai) – pagrindinė Mianmaro etninė grupė, sudaranti apie 68 % šalies gyventojų (vis dėlto šie duomenys nėra tikslūs, nes paskutinis gyventojų surašymas Mianmare buvo 1983 m.)
Bamarai dažnai vadinami mjanmais arba birmiečiais, tačiau šie terminai yra dviprasmiški, nes reiškia visus Mianmaro gyventojus (t.y ir kitas tautas, pvz., kajinus, šanus, kačinus, monus).
Kilmė ir istorija
Bamarai kilo iš Rytų Azijos, dabartinio Tibeto krašto Kinijoje, greičiausiai ten atėję iš šiandieninės Mongolijos. Į dabartinį Mianmarą jie atkeliavo prieš 3 tūkst. metų, tada ir įsitvirtino derlingame Ajejarvadžio upės slėnyje, kuriame etniškai visiškai dominuoja ir iki šiol. Bamarai krašte pakeitė monus ir pyu tautas, anksčiau vyravusius dabartiniarame Mianmare. Bamarų tauta kalbiškai labiausiai susijusi su tibetiečiais, ir mažiau – su kinais.
Kalba
Mjanmų kalba (မြန်မာစာ: Myanmasa) – valstybinė Mianmaro Sąjungos kalba, plačiai vartojama ne tik šios šalies etninę daugumą sudarančių bamarų, bet ir daugelio kitų tautinių grupių. Šios kalbos leksika daugiausia susideda iš kinų-tibetiečių kalbų kilmės žodžių, bet daugelis posakių ir terminų, susijusių su budizmu, menais, mokslu ir valdžia, kilo iš indoeuropiečių kalbų (pali ir anglų). Rachinai, nors kultūriškai ir skiriasi nuo bamarų, etniškai yra susiję ir kalba mjanmų kalbos dialektu, pagrindinis jo požymis – išlaikytas garsas /r/, kuris bendrinėje mjanmų kalboje tariamas kaip /j/ (nors rašyboje išliko "r"). Kiti dialektai skyla pakrantės zonoje, Tanintairio provincijoje, čia susidariusios Mjeiko ir Davėjaus tarmės. Anglų kalba, bamarų pradėta vartoti XIX a., kai britai tapo svarbiais prekybos partneriais, o vėliau ir britų kolonizacijos laikais. Ir šiais dabar Mianmare anglų kalba plačiai vartojama ir suprantama.
Paplitimas
Bamarai yra Mianmare gausiausia daugumą sudaranti tauta. Tailande yra antra didžiausia bamarų bendruomenė pasaulyje. Tailande yra daugiausia pabėgėlių iš Mianmaro, kurie iš savo šalies pasitraukė dėl nepalankios politinės ir ekonominės situacijos. Didelės žmonių, kilusių iš Mianmaro mažumos yra Jungtinėse Valstijose (mjanmoamerikiečiai) ir Jungtinėje Karalystėje. Mianmariečių emigracija, jau seniai trunkantis reiškinys, prasidėjęs dar II pasaulinio karo metu. Kitos didelės išeivijos bangos, sekė šaliai atgavus nepriklausomybę nuo Jungtinės Karalystės (1949 m.) ir karinės chuntos (nuo 1962 m.) valdymo metu. Emigracija turi didelę įtaką Mianmaro etninei įvairovei. Kai, iš pradžių, tuometinei Birmai paskelbus nepriklausomybę, anglomianmariečiai (anglobirmiečiai) pradėjo didele banga emigruoti į Jungtinę Karalystę, Australiją, Naująją Zelandiją ir Šiaurės Ameriką, paskui šią etninę grupę ėmė sekti ir bamarai. Taip pat didelės bamarų ir kitų išeivių iš Mianmaro grupės yra Malaizijoje, Singapūre, Honkonge (Kinija), Taivane, Pietų Korėjoje ir Japonijoje.
Religija
Dauguma bamarų yra budistai, išpažįstantys Theravados atšaką. Budizmas Mianmare praktikuojamas kartu su natų dvasių gabinimu.
Pietinės Klintinės Alpės
thumb|310px|right| Pietinių Klintinių Alpių kalnų grupės (violetine spalva pažymėtos [[Austrija|Austrijos žemių ribos) ]] thumb|310px|Sas del Mul (2301 m) Marmolados papėdėje (Dolomitai)
Pietinės Klintinės Alpės – Rytų Alpių kalnų masyvas piečiau Centrinių Alpių, besitęsiantis nuo Sobretos-Gavijos Alpių Lombardijoje (vakaruose) iki Pohorjės masyvo Slovėnijoje (rytuose).
Sudarytas daugiausia iš triaso periodo klinčių. Nuo Centrinių Alpių skiria didelis iš rytų į vakarus einantys Pustertalio ir Veltlino slėniai.
Kalnus sudaro šios kalnų grupės (iš vakarų į rytus):
Didžiausios upės:
FC Fribourg
Fribūro FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Fribūro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1900 m.
Grandinė kojinė
thumb|right|200px|Karys su grandiniais šarvais. Ant grandinių kojinių prisegti antkeliai
Grandinė kojinė, grandinis leginas  – grandiniai kojų šarvai, primenantys kojinę iš metalinių grandžių ir dengiantys nuo pėdos iki kelių ar aukščiau. Galėdavo dengti ir visą koją iki kirkšnies.
Grandinės kojinės viduramžiais buvo tipiškas kojos šarvas, gerai saugojęs nuo pjaunančių kirčių, bet praktiškai visiškai nesaugojęs nuo triuškinančių smūgių bukais masyviais ginklais.
Etimologija
kilęs iš. O šis iš viduramž. , iš 'batas', iš, calx 'kulnas'.
Nuorodos
nuotraukos:
Vidmantas Deveikis
Vidmantas Deveikis (g. 1963 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Iki 1994 m. žaidė Ekranas Panevėžys klube, su kuriuo 1985 ir 1993 m. tapo Lietuvos čempionu.
Manikongas
thumb|Manikongo atvaizdavimas Manikongas (kikongo Mwene Kongo 'Kongo valdovas') – valdovo titulas, naudotas Kongo imperijoje. Ši imperija egzistavo Centrinėje Afrikoje, dab. Kongo Demokratinės Respublikos vakarinėje dalyje, šiaurės Angoloje ir Kongo Respublikos pietinėje dalyje.
Fornetka
Fornetka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Šipliškės, apie 18 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 125 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Žvangučiai I
Žvangučiai I – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Giedraičių, prie Spalio ežero.
Mihranidai
Mihranidai (Mihrani’e) – valdovų dinastija, valdžiusi Kaukazo Albaniją V–VIII a.
Dinastija oficialiai buvo kildinama iš sasanidų, tačiau istorikai mano, kad greičiausiai Mihranidai kilo iš Mihranų giminės, kuri save savo ruožtu kildino iš Aršakidų dinastijos.
Grafas Kaliostras (1975 filmas)
Grafas Kaliostras – 1975 m. sukurta biografinė drama apie XVIII a. gyvenusį mistiką ir avantiūristą Aleksandrą Kaliostrą (tikras vardas Džiuzepė Balzamas).
Turinys
Užaugęs vargšų šeimoje, Džiuzepė Balzamas įgijo žinių ir tapo grafu Kaliostru – garsiu visoje Europoje mistiku, alchemiku ir aiškiaregiu. Ilgainiui jis tapo pavojingas bažnyčiai ir popiežius Klemensas XIV jį išvarė iš Romos. Prancūzijoje jis užsitraukė nemalonės išpranašavęs, kad karalius bus nukirsdintas ir tuo baigsis monarchija. Kaliostras įkūrė masonų ložę, kurios nariu tapo jaunas prancūzų kariuomenės leitenantas Napoleonas Bonapartas, tačiau buvo priverstas grįžti į Romą, kur jį suėmė kartu su žmona Serafina. Vis dėlto, kaip grafas buvo išpranašavęs, popiežius, kurį jis anksčiau buvo išgydęs, atsisakė paskelbti jam mirties bausmę ir įkalino iki gavos galvos, o žmona, atiduota į inkvizicijos rankas, buvo nukryžiuota.
Beprotiškai įsimylėjęs
Beprotiškai įsimylėjęs – 1981 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka Adriano Celentano ir Ornella Muti.
Turinys
Linksmas Romos autobuso vairuotojas Barnaba iš pirmo žvilgsnio įsimyli paslaptingą gražuolę Kristiną, tačiau pasirodo, kad ši – nedidelės šalies Sent Tulino princesė, atvykusi į Italiją kartu su savo šeima.
Kadangi jos šalis visiškai neturi pinigų, Kristina turi ištekėti už milijonieriaus, pasiruošusio už vedybas padengti visas valstybės skolas. Barnaba, žinoma, tiek pinigų neturi, tačiau yra pasiryžęs viskam, kad tik laimėtų princesės ranką.
Melas
miniatiūra|[[Pinokis – žinomas literatūrinis personažas, kuris meluodavo.]] Melas – klaidingo teiginio deklaravimas, žinant, kad jis toks yra ir tikintis, kad gali būti palaikytas teisingu.
Melas skirtinas nuo tikros tiesos nežinojimo, nes neteisingą teiginį deklaruojantis asmuo gali paprasčiausiai apsirikti, arba, pavyzdžiui, nežinoti naujesnės mokslinės tiesos. Tokiu atveju, asmuo apkaltinęs kitą melavimu gali susilaukti teisinės atsakomybės už garbės ar orumo pažeidimą arba net šmeižtą.
Yra ir daugiau melo sąvokos apibrėžimų. Melas gali būti informacijos perdavimo kokybės matas. Kai asmuo sako tiesą, tai informacija perduodama 100% teisingai. Kai yra informacija nuslepiama ar iškreipiama, tai informacijos perdavimo kokybė mažėja ir gali artėti prie 0 %.
Melo nustatymo technika
Melui išaiškinti naudojamos įvairios psicholiginės technikos. Dažnai klausinėjant žiūrima į kūno kalbą, klausomasi balso tembro pasikeitimų, stebimi odos pasikeitimai (pvz., paraudonavimas dėl jaudinimosi, odos plaukų pasišiaušimas, susikūprinimas ir t. t.).
Viena iš paprastų atpažinimo technikų yra 3x3. Užduodami 3 teisingi faktai ir stebima kūno kalba, klausiama 3 faktų patvirtinimo, kurie galėtų būti susieję su galimu melu. Pvz., Jonelio Petrauskio iš Vilnios klausiama 3 kartus:
Vėliau stebint jo kūno, balso pasikeitimus kiti 3 klausimai:
Ugnies Žemė
thumb|right|250px|Ugnies Žemė žemėlapyje
Ugnies Žemė  – salynas pačiuose Pietų Amerikos pietuose, kurį nuo žemyno skiria Magelano sąsiauris. Plotas – 73 753 km². Salynas priklauso Čilei ir Argentinai.
Geografija
Pagrindinė salyno sala – Ugnies Žemės sala, jos plotas – maždaug 48 000 km². Kitos svarbesnės salos: Estadosas, Santa Inesos sala, Kapitono Arasenos sala, Hostė, Navarinas, Londonderio sala, Dausono sala, Klarenso sala, Desolasjonas, Gordonas, Hermitės salos (su Horno sala), Volastono salos ir kt. Ugnies Žemės salyne gyvena apie 200 000 žmonių.
Istorija
1520 m. salas atrado Fernandas Magelanas. Jis ir suteikė pavadinimą salynui.
Balibritas
Balibritas – gyvenvietė rytinėje Airijoje. Tai itin maža kaimo tipo gyvenvietė, kurioje veikia vos du barai (airiški „pabai“), dvi mašinų aptarnavimo stotys (servisai) ir kelios kitos smulkios įmonės. Seniau šis miestelis buvo itin svarbus, nes jį kirto Dublino-Korko plentas.
Saulė (mitologija)
thumb|180px|Apeiginė saulė, XX a. pr. [[Palūšė, Ignalinos rajonas]] thumb|180px|Lietuvoje įvairius koplytstulpius, paminklus puošia senovinis Saulės simbolis
Saulė (latviškai Saule) deivė lietuvių ir latvių mitologijose.
Tai viena galingiausių dievybių, gyvenimo ir vaisingumo, šilumos ir sveikatos deivė. Saulė - nelaimingųjų, ypač našlaičių, globėja. Saulė minima viename iš ankstyviausių lietuvių mitologijos šaltinių. Pagal slavišką Jono Malalos kronikos (1261 m.) vertimą, galingas kalvis Teliavelis padarė Saulę ir užmetė ją ant dangaus. Jeronimas Prahiškis (apie 1369-1440 m.), kuris praleido trejus metus versdamas Lietuvą į krikščionybę vėliau aprašė mitą apie pagrobtąją Saulę.
Saulės tikėjimas susiformavo matriarchato laikotarpiu, kai dar viešpatavo grupinės santuokos, kai tuoktis galėjo broliai su seserimis, kartais ir tėvai su vaikais. Kad Saulė siuntė piršlius pas Mėnulį, taip pat nurodo, matriarchato laikus, kai viešpatavo paprotys moterims rinktis vyrą ir siūlyti tuoktis. Kai kur sakoma, kad Saulei meilinosi jos broliai Ryto ir Vakaro žaros – juodas ir baltas žirgas.
Vadinta: šviesioji, švitrioji, meilioji Saulelė. Deivė, dangaus šeimininkė, gyvybės teikėja. Saulei šviečiant, retai pasirodančios blogos dvasios, demonai. Ji ištirpdo sniegą ir ledą, neleidžia šalčiui sušaldyti medžių, išaugina gražius žmones. Ji visus žmones lygiai mylinti, visiems lygiai šviečianti. Saulės gyvenimas laikytas amžinu, niekad nesibaigiančiu. Ji gimsta žiemą ir toliau auga, bręsta visą metų ratą, kol vėl grįžta žiema. Saulė, jos šviesa ar aukso spalvos substancija, pasklidusi žmonių pasaulyje, – tai folkloro aukso rasa, indai ir t. t.
Laikais, kai rankiojimas ir medžioklė buvo pagrindiniai verslai, Saulė vaizduota daugiausia zoomorfiniu pavidalu. Dainose pasirodo elnias devyniaragis kaip nauja Saulė, ištirpdanti ledus. Vėliau, kaplinės žemdirbystės laikais vaizduojama kaip mergina ilgais auksiniais ar linų spalvos plaukais, su linų žiedų vainiku, kurį nusipynusi pati arba jai nupynęs Mėnulis. Kitur vaizduojama su auksine karūna ant galvos, apsirengusi ilgais auksiniais drabužiais, su skraiste ant pečių. Dar kitur vaizduota gražia ir paprasta moterimi, auksakase, apsisiautusia žibančiu apsiaustu. Saulė dirbanti įvairius darbus: verpianti, siuvanti, skalbianti, sodinanti sodą, daržą, semianti jūroje vandenį, raikanti duoną, skaičiuojanti žvaigždes. Ji kartais šypsosi, juokiasi, kartais liūdi, verkia, rauda kruvinomis ašaromis.
Saulės ženklai Lietuvoje yra vieni seniausių – tai lygūs arba ornamentuoti skritinėliai, amuletai, spinduliuoti apskritimai, rombai. Žalvario amžiuje pasirodė saulinės apvalios segės ir įvijiniai smeigtai. Saulę reiškė įvairaus pavidalo svastikos. Saulė – šešiakampė segmentinė žvaigždė – labai populiari liaudies mene (architektūroje, prieverpstėse, paminkluose ir t. t.). Ji galėjo būti ir Perkūno simbolis. Roželė – Saulės ir pasaulio medžio ženklas mūsų juostose bei audiniuose.
Lietuviai Saulę labai mylėjo, gerbė, kalbėjo jai maldas. Buvo draudžiama rodyti į ją pirštu, rodyti jai liežuvį, pamėgdžioti, nes Saulė galinti supykti ir nubausti. Geri žmonės būdavo palyginami su Saule.
Saulei tekant, buvo atliekami patys svarbiausi darbai, pradedami visi žygiai, per vestuves jaunikis pas nuotaką vyksta, nuotaka iš savo gimtųjų namų pas vyrą keliauja, skersdavo gyvulius. Saulei leidžiantis, žmonės baigdavo darbus, bijodami, kad jiems nepakenktų blogosios dvasios. Iki saulės nusileidimo žadindavo ligonius, kad Saulė nenusineštų jų gyvybės – jei nemirė iki Saulės nusileidimo, reiškia sulauks saulėtekio. Miegas, leidžiantis saulei, buvo vadinamas Saulės miegu.
Legendos
Saulė ir mėnulis laikomi sutuoktiniais, o žemė ir žvaigždės – jų vaikais. Šiandien dangaus pora yra išsiskyrusi ir todėl niekad nepateka ir nenusileidžia kartu. Jų nesantarvės priežastys aiškinama dviejuose mituose, vienas iš jų atsispindi liaudies dainose. Vieną iš senųjų padavimų apie Saulę ir Mėnulį pėdsakų yra užrašęs ir paskelbęs Liudvikas Rėza („Dainos oder Litauische Volkslieder“. Keonigsberg, 1825):
Lietuvių poezijoje dangaus kūnų – žmonių paralelizmų – yra nedaug, kalendorinėje poezijoje – tik vienas tipas – LDK Kl (Misevičienė V. (1972). Darbo dainos. Kalendorinių apeigų dainos//Lietuvių liaudies dainų katalogas. Red. A. Jonynas. Vilnius). Jį sudaro 3 variantai. Štai vieno jų fragmentas:
Tai – Joninių daina. Šios šventės apeigose saulei buvo skiriamas didelis dėmesys. Dainoje saulė vaizduojama kaip personifikuota būtybė. Ji ne tik apšviečia žemę, bet ir žadina mėnulį. Antroje dainos šakoje analogiškai vaizduojami žmonės. Saulę atitinka martelė, o mėnulį – šešuras. Tokio pobūdžio paralelizmai, reikia manyti, siejasi su mitopoetine dangaus sferos ir jos kūnų samprata. Yra sakmė, kad labai seniai Saulė ir Mėnulis gyvenę viename namelyje, įsimylėję vienas kitą ir pirmiausia susilaukę dukters Žemės. Po kurio laiko susipyko ir norėjo skirtis, bet negalėjo pasidalyti dukters. Tada Dievas pasiuntė Griausmą, kuris taip patvarkęs: dieną į Žemę žiūrės Saulė, o naktį – Mėnuo. Taip jie iki šiol ir pildo Dievo valią. O kai jie abu nori žiūrėti į Žemę, tai griausmas vieną kurį nuvaro.
Anot kitų mitų, Saulė su Mėnuliu, neįstengdami pasidalyti dukters Žemės, ėję lenktynių: kuris pralenksiąs, to ir būsianti duktė. Lenktynes laimėjusi Saulė, todėl ji į Žemę žiūrinti dieną.
Siaurkampis
Siaurkampis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, į pietus nuo Matiškių, prie Matiškių piliakalnio.
Fosnos kultūra
Fosnos kultūra (Fosnakulturen) arba Fosnos–Hensbakos kultūra (SV Fosna-Hensbackakulturen) – paleolito pabaigos – mezolito archeologinė kultūra. Ją 1929 m. išskyrė A. Bjarnas.
Arealas
thumb|left|180px|[[Skonės kirvis]] Fosnos kultūra IX – VIII tūkst. pr. m. e. paplitusi Švedijos pietvakariuose ir Norvegijos pietinėje ir pietvakarinėje dalyse, į pietus nuo poliarinio rato. Šios kultūros nešėjai buvo pirmieji gyventojai Norvegijoje, jūros pakrantės ruožu migravę iš žemyno (iš Arensburgo kultūros arealo). Siejama su Skandinavijos pusiasalio pietvakarinės dalies apgyvendinimu; pirmiausia buvo apgyventa Švedijos pietvakarinė dalis.
Ankstyviausi Fosnos kultūros paminklai analogiški Arensburgo kultūros paminklams. Fosnos kultūrai gimininga Komsos kultūra, kuri laikoma jos dalimi. VIII tūkst. pr. m. e. pabaigoje iš Fosnos kultūros išsivystė mezolitinė Sandarno kultūra.
Egipto herbas
1958–1972 m., kai Egiptas buvo sąjungoje su Sirija, Egipto herbe buvo pridėtos dvi žalios žvaigždės vėliavos fone. 1972–1984 m., kai Egiptas buvo Arabų Respublikų Federacijos narys, šalies herbe buvo auksinis vanagas.
Giedrius Juzelėnas
Giedrius Juzelėnas (g. 1962 m. kovo 6 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Ekranas Panevėžys klube, su kuriuo 1985 ir 1993 m. tapo Lietuvos čempionu.
Vilko valanda
Vilko valanda – 2013 m. išleistas Andriaus Tapino stimpanko žanro romanas. Knygoje pasakojama alternatyvi XX a. pradžios Vilniaus istorija. Vilko valanda – pirmoji iš dviejų „Akmens ir Garo miestų“ ciklo knygų.
2013 m. rugsėjo 3 d. angliška knygos versija savilaidos būdu buvo išleista Amazon svetainėje. 2014 m. pradžioje ši knyga laimėjo „Metų knygos 2013“ rinkimus suaugusiųjų kategorijoje.
Adaptacijos
Pagal knygą sukurtas kompiuterinis žaidimas „The Howler“. Animacijos studija „Studio Mitkus“ įsigijo teisę animuoti romaną „Vilko valanda“ ir adaptuoti jį animaciniam televizijos serialui. 2014 metų vasario 23 dieną Vilniaus knygų mugėje buvo pristatyta audioknyga su garso efektais, kurią įgarsino knygos autorius Andrius Tapinas. . 2013 metų liepos 15 dieną Andrius Tapinas savo Facebook’o skyriuje paskelbė apie planus padaryti „Vilko valandos“ komiksus, kurie papildomai atskleistų knygos herojų likimus vykstančius prieš ir po įvykių, aprašytų knygoje.
Knygos sudeginimas
Šis romanas tapo bene pirmąja viešai sudeginta lietuviška knyga po Nepriklausomybės atkūrimo. Knygą sudegino, apšlapino ir tai nufilmavo 2014 m. rengto referendumo dėl žemės pardavimo užsieniečiams aktyvistai. Tai buvo jų protestas dėl kūrinio autoriaus A. Tapino akcijos – prieš kelias dienas „pasodintos“ į žemę ir palaistytos rinkėjo kortelės, taip išreiškiant autoriaus poziciją ignoruoti referendumą.
Tęsiniai
2015 m. vasario 13 d. buvo išleistas knygos tęsinys – „Maro diena“.
Motiejus Baltūsis
Motiejus Baltušis-Baltūsis (1876 m. vasario 2 d. Geruliuose, Barzdų apylinkėje, Šakių raj. – 1923 m. Maskvoje) – stalius, spaudos darbuotojas, vienas žymiausių Lietuvos knygnešių.
Biografija
1892 m., tik 16-os sulaukęs tapo knygnešiu, padėdavo iš Mažosios Lietuvos per sieną pergabenti draudžiamą literatūrą lietuvių kalba. Jam padėjo brolis Jurgis. Platindavo Pilviškių apylinkėse. Bendradarbiavo su knygnešiais Juozu Rimša, Antanu Baltrušaičiu, Stasiu Matulaičiu, Antanu Verbyla ir kt. Buvo aktyvus „Sietyno“ draugijos Pilviškių kuopelės narys, su kitais tėviškėje naikino rusiškus kaimų užrašus, platino atsišaukimus.
1895, 1900, 1901 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, 1898–1901 m. – „Vienybė Lietuvninkų“. 1895 m. su draugais Pilviškių apylinkėje vietoje rusiškų iškabino lietuviškus kaimų pavadinimus. 1899–1900 m. už knygų gabenimą iš Tilžės kalėjo Kalvarijos kalėjime, nes žandarai, ieškodami atsišaukimų platintojų, kratė jo tėviškės namus ir rado užrašų knygelių su eilėraščiais, dainomis, laiškų su anticariniais posakiais. 1900 m. išsikėlė į Vilnių, dirbo knygrišiu, bendradarbiavo su knygnešiu V. Urbonavičiumi.
Kalviai (Akmenė)
Kalviai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Klykolių.
Istorija
Klykolių apylinkės Kalvių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
2010 m.
2010 metai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Sausis
Vasaris
Kovas
Balandis
Suomijos futbolo varžybos 1986 m.
Suomijos futbolo varžybos 1986 m.
2010 m.
Įvykiai
Gegužė
Liepa
Rugpjūtis
Spalis
Lapkritis
Gruodis
Meldiklaukiai
Meldiklaukiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km iki Lauksargių. Kaime išlikusios dvejos kaimo kapinės, jose nelaidojama, yra antkapinių paminklų.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo šalia tekančios Meldikupės vardo.
Istorija
1795 m. padalinus Lietuvos ir Lenkijos respubliką, dab. Tauragės rajonas pasidalijo į dvi dalis: rytinė dalis atiteko Rusijos valdžion, o vakarinė – Prūsijos. Čia buvo pravesta skirtingų kraštų siena, todėl Meldiklaukiai iki II pasaulinio karo buvo pasienio kaimas. Šalia Meldiklaukių, prie Tauragės – Tilžės plento stovėjo betoninis pasienio paminklas, pastatytas 1882 m., nugriautas lygiai po šimtmečio – 1982 m.
Žvangučiai II
Žvangučiai II – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Giedraičių.
Aleksandras Butkevičius
Parašė lietuvių kalbos gramatiką „Kalbrėda lietuviškai lenkiško liežuvio“ (apie 1824), kurios rankraštis buvo uždraustas Vilniaus cenzūros ir dingo. Spėjama, yra sudaręs anoniminiu rankraščiu likusį lietuvių kalbos žodyną „Dikcionarius liežuvio lietuviško su pridėjimu nekurių žodžių liežuvio lenkiško“ (1820).
Glembokų Ruvas
Glembokų Ruvas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Šipliškės, apie 14 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 120 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Maltos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė
Maltos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė – ginklai ir karinė technika, naudojami Maltos ginkluotųjų pajėgų.
Orlaiviai
Žemiau pateiktoje lentelėje išvardinti šiuo metu Maltos ginkluotųjų pajėgų Oro sparno ginkluotėje esantys orlaiviai (8 lėktuvai ir 5 sraigtasparniai). Oro sparno ginkluotėje niekada nebuvo reaktyvinių ar kovinių lėktuvų.
Nebenaudojami orlaiviai
Orlaiviai aprašyti išbraukimo iš ginkluotės chronologine tvarka.
Balibrofis
Balibrofis – gyvenvietė Airijoje. Svarbus geležinkelio mazgas. Miestelyje veikianti geležinkelio stotis yra itin svarbi, nes ji yra kryžkelėje tarp Dublino, Korko ir Limeriko.
Šibenikas
Šibenikas − miestas Kroatijoje, į šiaurės vakarus nuo Splito, prie Adrijos jūros, prie Krkos upės žiočių. Šalia Šibeniko yra Krkos nacionalinis parkas.
Šibenikas išsidėstęs amfiteatru, senamiestis yra netaisyklingo viduramžių plano. Mieste nemažai architektūros paminklų: gotikinė Šv. Barboros bažnyčia (1447−1451 m.), gotikiniai rūmai (Foskolo, XV a.), renesansinė Šibeniko Šv. Jokūbo katedra (1431−1555 m.; įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą), XV−XVII a. renesansinės, barokinės bažnyčios, rotušė.
Istorija
Šibenikas minimas nuo XI a; nuo XIII a. − vyskupijos centras.
Sališų kalbos
Sališų kalbos yra Amerikos indėnų kalbų šeima. Sališų kalbomis kalbama daugiausia Britų Kolumbijoje, Kanadoje ir JAV Vašingtono valstijoje.
ISO kodas yra 639-2 sal.
Iš viso yra apie 2 500 kalbančiųjų.
Kalviasalis
Kalviasalis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Okeanijos plaukimo asociacija
Okeanijos plaukimo asociacija (OSA) – vandens sporto federacija, įkurta 1991 m. Perte, Australijoje. Organizacija administruojama tarptautinės vandens sporto federacijos FINA.
Nuo 2008 m. asociacijai vadovauja Dennis Miller.
Nariai
2010 m. į OSA narių sąrašą nebuvo įtrauktos VAN,  TGA ir  SOL.
Albertas Klimavičius
Albertas Klimavičius (g. 1957 m. lapkričio 14 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
Nuo 2011 m. Kruoja Pakruojis klubo vyr. treneris.
Sūnūs Arūnas Klimavičius ir Linas Klimavičius taip pat futbolininkai.
Real Girl
„Real Girl“ yra debiutinis solo albumas, išleistas Mutya Buena 2007 m. birželio 4 d.
Istorija
Buena pradėjo dirbti prie savo debiutinio solinio albumo 2006 metų pradžioje. Albume galima rasti Mutya duetų su labai garsiais muzikantais, kaip grupė „Groove Armada“, pop dainininkas George Michael ir „Brit Award“ nugalėtoja Amy Winehouse. Pirmasis singlas iš albumo buvo „Real Girl“, išleista 2007 metų pradžioje. Jis turėjo didelį pasisekimą Jungtinėje Karalystėje, ir užėmė #2 vietą tope, ir buvo nominuotas „BRIT Award“ kaip „Geriausias singlas“. Daina turi Lenny Kravitz hito „It Ain’t Over 'Til It’s Over“ ritmą ir buvo prodiusuota Full Phat. Po singlo Buena išleido savo debiutinį albumą „Real Girl“, jis pasiekė #10 vietą Jungtinėje Karalystėje, ir buvo gerai įvertintas kritikų ir fanų.
„Real Girl“ video klipą galima rasti jos oficialioje svetainėje, kartu su kitais „Just A Little Bit“, „Strung Out“ ir „Wonderful“.
Nepanaudotos dainos
Kol Mutya įrašinėjo albumą „Real Girl“, jinai kas savaitę savo „MySpace“ puslapyje patalpindavo dainų demo versijas savo fanams. Tačiau šios dainos nebuvo panaudotos albume:
Natrio hidrokarbonatas
thumb|Nahcolitas (pavadintas pagal sudėtį - Na, H, C, O) Natrio hidrokarbonatas NaHCO3 (kiti pavadinimai: natrio bikarbonatas, kepimo milteliai, kepimo soda, maistinė soda ) – natrio ir angliarūgštės druska.
Natrio hidrokarbonatas – balti kristaliniai milteliai, be kvapo. Jis šiek tiek sūrus, šarminiu skoniu primenantis skalbiamąją sodą (natrio karbonatas). E numeris – E500. Natrio hidrokarbonatas gaunamas kaip vienas iš tarpinių Solvejaus proceso produktų (pagrindinis produktas yra natrio karbonatas). Jo tirpalas dėl hidrolizės turi silpnai šarminę reakciją. Gamtoje kartais aptinkamas kaip mineralas nahcolitas.
Skilimai
Natrio hidrokarbonatas naudojamas kepinio (kekso, duonos, pyrago) struktūros suformavimui reikalingoms dujoms pagaminti. Esant rūgščiai aplinkai, natrio hidrokarbonatas skyla:
Galimas taip pat terminis skilimas, nors jis ne tiek naudingas, nes dujų pagaminama nedaug. Terminis skilimas prasideda virš 70 °C, greitai reakcijai reikia apie 200 °C:
Toliau kaitinamas ties 1000 °C, natrio karbonatas skyla į natrio oksidą ir anglies dioksidą:
Dėl šių virsmų natrio hidrokarbonatas naudojamas, kaip ugnies gesinimo reagentas (BC klasės gaisrams), kai kurių sausų miltelių gesintuvuose.
Natrio hidrokarbonatas tai pat naudojamas neutralizuoti skrandžio rūgšties pertekliui, vaistų gamyboje ir pan. Taip pat jis yra naudojamas gazuoto vandens gamyboje.
Livingstono skraidančioji lapė
Livingstono skraidančioji lapė (Pteropus livingstonii) – vaisėdžių šikšnosparnių (Pteropodidae) šeimos žinduolis, sutinkamas tik dviejose Komorų salose. Tai vienas stambiausių genties atstovų.
Aprašymas
Šikšnosparnis sveria apie 700 g, išskėstų sparnų plotis gali siekti 1,8 m, vidutinis plotis 1,4 m.
Tinkamiausia vieta gyvenimui – rūko miškai, 850–1100 m aukštyje virš jūros lygio. Maitinasi vaisiais, tokiais kaip geltonasis fikusas.
Šie šikšnosparniai retai mosuoja sparnais ir ne itin gerai skraido, bet puikiai sklando ir gali pakilti naudodamiesi šilto oro srovėmis. Jie aktyvūs tiek dieną, tiek naktį.
Istorija
Livingstono skraidančioji lapė pirmą kartą aprašyta XIX a. Tada buvo manoma, kad didelė jų populiacija yra Anžuano saloje. XX a. į juos nebuvo kreipiamas didelis dėmesys ir tik aštuntajame dešimtmetyje pastebėta, kad tai maža populiacija, susidedanti iš kelių šimtų individų. 1981 m. ši rūšis buvo pirmą kartą aptikta Mohelio saloje. 1992 m. buvo suskaičiuoti 152 individai trijose kolonijose Anžuane ir vienoje Mohelyje.
1994 m. vadovaujant organizacijai Action Comores pradėjo veikti rūšies surašymo ir išsaugojimo programa. Šios programos dėka matomas stabilus šikšnosparnių ir kolonijų skaičiaus didėjimas. 2003 m. individų skaičius pasiekė 1200, mažiausiai dvidešimtyje kolonijų, daugiausia Anžuano saloje. Efektyviu metodu pasirodė vaismedžių sodinimas, nes net ir nedideli ploteliai derančių medžių privilioja daugybę šikšnosparnių.
Antigva
thumb|250px|Antigva. [[Ingliš Harboras]]
Gelnhauzenas
Gelnhauzenas – miestas centrinėje Vokietijoje, Heseno žemėje, 40 km nuo Frankfurto prie Maino.
Antigva
Saloje gyvena 83 900 gyventojų (2011 m).
Balifinas
Balifinas – (airiškai – Baile Fionn, ) tai gyvenvietė Airijoje, Laoiso grafystėje. Balifinas yra įkurtas šalia įspūdingų Slyv Blūmo kalnų.
Jasionovas (Šipliškės valsčius)
Jasionovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kęstutis Subačius (1958)
Kęstutis Subačius (g. 1958 m. balandžio 8 d.) – Lietuvos pedagogas, sovietmečio disidentas.
Biografija
Mokėsi Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje, iš kurios už religinę ir antisovietinę veiklą buvo pašalintas 1976 m. Baigęs vakarinę vidurinę mokyklą įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę, vėliau už 45 pabaltijiečių memorandumo pasirašymą 1979 m. buvo iš universiteto studentų sąrašų išbrauktas, dar kartą įstojęs 1983 m. į Vilniaus universiteto pirmą kursą, VU baigė 1990 metais, nuo 1989 m. dirbo lietuvių kalbos ir literatūros mokytoju Vilniuje, Nidoje ir vėl grįžo mokytojauti į Vilnių.
Prezidento Valdo Adamkaus 2003 m. sausio 8 d. dekretu (dekreto nr. 2007) už antisovietinę veiklą apdovanotas Vyčio kryžiaus ordino Karininko kryžiumi, 2006 m. pripažintas Laisvės kovų dalyviu, 2003 m. padėką išreiškė LR Seimo Pirmininkas.
Profesinėje veikloje – lietuvių kalbos mokytojas ekspertas, du kartus išrinktas vienu geriausiu Lietuvos mokytoju (2003, 2006 m. m. Telekomo įniciatyva vykę rinkimai Lietuvoje nuo 2002 m. iki 2006 m.). Jo mokiniai ne kartą yra tapę Lietuvos filologų konkursų ir olimpiadų laureatais.
Čingming
Čingming šventė (kin. trad.: 清明節; supapr.: 清明节; pinyin: Qīngmíngjié), arba Tyraus šviesumo šventė − Kinijos regione 104-tą po žiemos saulėgrįžos (penkioliktą po pavasario lygiadienio) dieną švenčiama pavasario žalumos ir artimųjų kapų tvarkymo šventė. Pagal Grigaliaus kalendorių ši šventė išpuola balandžio 4-5 dienomis. Taivane, Honkonge ir Makao tai yra valstybinė šventė.
Papročiai
Šią dieną kinai eina į kapus, meldžiasi prie artimųjų antkapių, šluoja ir tvarko kapus, aukoja maisto, arbatos, alkoholio, degina popierinius pinigus. Kai kur žmonės su savimi nešiojasi ar namus puošia gluosnių šakelėmis, nes tikima, kad tai apsaugos nuo Čingming šventės dieną aplink klaidžiojančių piktų dvasių. Čingming − šeimos keliavimo į gamtą, grožėjimosi pavasario žaluma laikas. Populiaru laidyti aitvarus.
Algirdas Janutas
Algirdas Janutas (g. 1961 m. vasario 10 d. Halėje, Vokietija) – Lietuvos dainininkas tenoras.
Biografija
1988 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Noreikos solinio dainavimo klasę. 1986–1991 ir 2000–2002 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Jį kvietė dainuoti Latvijos operos ir baleto teatras, Augsburgo valstybinė opera, Buenos Airių Colon teatras, Bolonijos Carlo Felice teatras, Paryžiaus Eliziejaus laukų teatras, Maskvos Didysis teatras, Varšuvos Didysis teatras, Malmės opera ir kt. teatrai. Gastroliavo Europos, JAV, Pietų Amerikos, Afrikos šalyse, dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Nuo 2006 m. Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas. Vedęs žurnalistę Rūtą Grinevičiūtę.
Šventupis (Vijolė)
Šventupis (arba Genupis aukštupyje, Švendrelis, Švendralis žemupyje) – upelis Šiauliuose ir Šiaulių rajone.
Išteka iš Rėkyvos ežero vakarinėje dalyje esančios aukštapelkės prie Šlepkų kaimo, surinkdamas kelių melioracijos kanalų vandenis ir teka į šiaurę. Pirmųjų 5 km aukščių skirtumas apie 15 m., nuo 131,2 iki 116,5 m virš jūros lygio. Ties Beržynės kaimu kerta kelią Šiauliai – Bubiai ir pasuka į vakarus, o už 1,4 km, kirtęs Šiaulių vakarinį aplinkkelį, įteka į Bubių tvenkinį prie senojo pašto trakto Ryga-Tilžė, prie pat užtvankos ties Pailiais. Už užtvankos vėl teka šiaurės kryptimi tarp Dainos ir Daušiškių kaimų, pro Paitaičius ir Voveriškius, ties Vijoliais skyla į dvi vagas, kurios vėl susijungia už 2,2 km ir pasuka į rytus per Medelyną, kurio šiaurinėje dalyje įsilieja į Vijolės upelį, o už 0,7 km į Kulpę.
Pringles
„Pringles“ – bulvių traškučiai, gaminami JAV bendrovės „Kellogg's“. Jie yra pardavinėjami daugiau nei 140-yje šalių. Metinės bendrovės pajamos iš pastarojo produkto viršija 1 milijardą JAV dolerių.
„Pringles“ gaminami įvairių skonių. Traškučiuose faktinis bulvių kiekis yra tik 42 proc., be jų į sudėtį įeina krakmolas bei įvairių javų miltai. Traškučiai gaminami vienodo dydžio balno forma, kad jie sukrauti į dėžutę nesutrupėtų, kaip atsitinka su maišeliuose įpakuotais bulvių traškučiais. Traškučiai gerai žinomi pagal ją – vamzdžio formos dėžutę su folija dengtu vidum ir plastikiniu dangteliu ir logotipe pavaizduotu vyru su dideliais ūsais.
Istorija
1956–1958 m. „Procter & Gamble“ įmonės tyrimų ir vystymų skyriaus bei Frederiko Bauerio (Fredric J. Baur) pastangų dėka gimsta receptas ir traškučių pakuotė, tačiau jis traškučių skoniu lieka nepatenkintas. XX a. 6-ajame deš. Aleksandras Liepa (Alexander Liepa) patobulino jų skonį, ir nors jis ir nesukūrė jų formos, tačiau jam priklauso „Pringles“ patentas.
1968 m. pirmą kartą „Pringles“ buvo parduodami JAV Vidurinių Vakarų rinkose. Iš pradžių buvo žinomi pavadinimu „Pringle’s Newfangled Potato Chips“. 1971 m. traškučius pateikus į nacionalinę rinką, pavadinimas buvo pakeistas. P&G pasirinko „Pringles“ pavadinimą.
XX a. 8-ojo deš. pradžioje išpopuliarėjo JAV. XX a. 9-ojo deš. pradžioje pradėti pardavinėti Jungtinėje Karalystėje ir kitose rinkose. To paties dešimtmečio pabaigoje pajamos iš jų pasiekė 1 milijardą JAV dolerių ribą. 2011 m. „Pringles“ prekinis ženklas parduotas bendrovei „Diamond Foods Inc“. Nuo 2012 m. „Pringles“ prekinis ženklas priklauso bendrovei „Kellogg's“.
Teisiniai ginčai
2008 m. Londone teisme „Procter & Gamble“ teisininkai sėkmingai įrodinėjo, kad „Pringles“ yra ne bulvių traškučiai, o užkandis, nes jų faktinis bulvių kiekis yra tik 42 proc. Tai atleistų nuo 15 procentų pridėtinės vertės mokesčio (PVM). 2009 m. Didžiosios Britanijos aukščiausiasis teismas nusprendė, kad „Pringles“ traškučiai turi būti apmokestinti PVM. Kadangi ši teisinė kova jau tęsėsi keletą metų, o per šį laikotarpį P&G už savo traškučius „Pringles“ PVM nemokėjo, turėjo atseikėti maždaug 100 mln. svarų.
Pastarieji ginčai kilo dėl 1975 m. teisminio precedento JAV. JAV Maisto ir vaistų administracija paskelbė, kad P&G bendrovė negali reklamuoti „Pringles“ kaip bulvių traškučių, nes jie nepagaminti iš pjaustytų bulvių.
Michailovič
Michailovič - lenkiška pavardė.
Adomas Vilainis-Šidlauskas
Adomas Vilainis-Šidlauskas (1905 m. sausio 21 d. Vaikių Lauke, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 1981 m. birželio 28 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Mokėsi Rietavo progimnazijoje. 1934 m. dirbo laikraščio „Lapas“ redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Romuva“, „Lietuvos aidas“, „Savivaldybė“, „Policija“, „Vakarai“, Ateitis ir kt. Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1944–1945 m. Norvegijoje redagavo mašinėle daugintus laikraštukus „Cirkas“, „Tėvynės balsas“, „Tėviškės aidas“. 1945 m. persikėlė į Vokietiją. 1946–1947 m. dirbo „Mūsų vilties“ redakcijoje, rotatoriumi spausdino laikraštėlius „Šiandien“, „Tėviškės aidas“. 1949 m. išvyko į JAV, Čikagoje įsteigė knygyną ir leidyklą „Nemunas“. Leido ir redagavo žurnalus 1951–1954 m. – „Pelėda“, 1955–1961 m. – „Užuolanka“.
Redagavo knygas „Atlanto nugalėtojai“ (1933 m.) „Čikagos lietuvių metraštis“ (1954 m.) „Pelėdos kalendorius“ (1953 m.) „Istorinės Lietuvos albumas“ (1959 m.)
Suomijos futbolo varžybos 1987 m.
Suomijos futbolo varžybos 1987 m.
Oskar Schindler
thumb|200px|Oskar Schindler Oskaras Šindleris (1908 m. balandžio 28 d. Cvitau, Moravija, Austrija-Vengrija – 1974 m. spalio 9 d. Hildesheimas, Vokietija) – istorinė Antrojo pasaulinio karo asmenybė, savo pasiaukojamais veiksmais išgelbėjusi apie 1 200 žydų gyvybes.
Biografija
Gimė 1908 m. balandžio 28 d. ir augo Sudetuose, vokiečių šeimoje ir prieš Antrąjį pasaulinį karą tapo Abvero agentu. Karo metu pasibaisėjęs savo tautiečių nacių elgesiu su žydais, prie iš žydo pramonininko perimtos emalės indų gamyklos Krokuvoje sukūrė stovyklą su pakenčiamomis sąlygomis.
Būdamas gudriu ir įtakingu SS sluoksniuose, jis sugebėjo išlaviruoti ir sunkiose situacijose, nors du kartus buvo areštuotas. Baigiantis karui, kai žydai buvo pradėti masiškai naikinti, jis karinės gamyklos kūrimo dingstimi Čekijoje evakavo apie 1000 žydų, tokiu būdu jiems išgelbėdamas gyvybes, nors nauja gamykla neišleido nei vieno tinkamo ginklo. Po karo, O. Šindleriui patyrus sunkumų, išgelbėti žmonės jam atsidėkojo – jis po pusmetį praleisdavo Izraelyje kaip gerbiamas kitatautis. Suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas.
Apie jį parašyta populiari knyga „Šindlerio sąrašas“, taip pat sukurtas populiarus filmas „Šindlerio sąrašas“.
Jonas Tatoris
Jonas Tatoris (1925 m. birželio 17 d. Medeikiuose, Biržų raj. – 2004 m. kovo 6 d.) – Lietuvos menotyrininkas, architektūros istorikas.
Biografija
1943 m. baigė Biržų gimnaziją, vėliau – kūno kultūros mokytojų kursus Kaune. 1945 m. įstojo į Vilniaus dailės instituto Architektūros fakultetą, bet už antisovietinę pogrindžio veiklą 1946 m. nuteistas lagerio bei tremties metams. Grįžęs į Lietuvą dirbo mokytoju, statybininku, skulptorium. 1971 m. Vilniaus dailės institute baigė menotyrininko specialybės studijas.
Nuo 1958 m. apsigyveno Klaipėdoje, kur dirbo iki mirties. Įkūrė ir vadovavo Paveikslų galerijai, dirbo istoriku menotyrininku Paminklų restauravimo projektavimo instituto Klaipėdos skyriuje, dėstė Vilniaus dailės akademijos Klaipėdos vizualinio dizaino katedroje. Atgavus nepriklausomybę, buvo išrinktas pirmosios kadencijos Klaipėdos miesto tarybos deputatu.
J. Tatoris daug nuveikė uostamiesčio architektūros paveldo bei istorijos tyrinėjimuose, sukaupė vertingą istorinės medžiagos archyvą. Parašė unikalią monografiją „Senoji Klaipėda: urbanistinė raida ir architektūra iki 1939 metų“ (1994), paskelbė mokslinių istorinių straipsnių, buvo vienas iš „Mažosios Lietuvos enciklopedijos“ autorių. Už mokslinę ir pedagoginė veiklą J. Tatoriui suteikti humanitarinių mokslų daktaro, docento vardai.
Nuo 1976 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys, surengė keletą personalinių akvarelės parodų. 2003 m. savo didžiulį mokslinį archyvą, biblioteką, tapybos darbus perdavė Mažosios Lietuvos istorijos muziejui. Už mokslinę veiklą tyrinėjant Klaipėdos architektūrinį bei istorinį paveldą 2002 m. J. Tatoriui suteiktas Klaipėdos miesto garbės piliečio vardas. Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Mėnesis
thumb|150px|thumb|Mėnulio fazių kaita Mėnesis (Mėnulio dievas, Mėnuo, Mėnesys, Mėnesėlis) – nakties šviesos dievas, laikmečio valdytojas karys, kunigaikštis, augalijos augimo skatintojas, pagal jį buvo sudarytas kalendorius. Mėnulis buvo nakties žibintas, išblaškantis tamsybę ir tamsoje slankiojančias piktąsias būtybes, taip padėdamas žmonėms apsisaugoti nuo visokiausių pavojų. Žvaigždės Mėnulį saugojo nuo velnių ir raganų.
Saulės vyras, jis buvo mažiau svarbus negu Saulė motina, gyvybės pažadintoja, žemės atgaivintoja. Saulė savo šiluma suteikianti Žemei pirmąsias gyvybės užuomazgas, o Mėnulis ją apvaisina ir gaivina. Kai kur Mėnulis vadinamas Saulės broliu arba Sauliabroliu. Sauliabroliai – balti stulpai, susidarantys abiejose Saulės pusėse prieš saulėlydį ir reiškiantys oro pasikeitimą. Dar Mėnuo vadinamas tėvu, tėveliu, globojančiu skriaudžiamas merginas, našlaites, klaidžiojantiems parodydavo kelią. Tėvelį žmonės prašydavo atitolinti nuo žmonių ligas, badą, gaisrus, karus, skendimą vandenyje.
Senovinis Mėnesio pavadinimas atitinka laiko tarpą, kai kur vadinamą mėnesčiu. Manoma, kad žodis Mėnulis kilęs iš žodžio Mainulis – išvaizdos mainymąsi. Mėnulio fazes žmonija žino jau nuo akmens amžiaus. Joms žymėti liaudis turėjo savotiškus ženklus: pvz., nuo jauno iki jauno žymima greta vienas kito nupieštais dviem jaunais mėnuliais, delčios pradžia – didžiąja D raide arba pusrutuliu. Mėnulio fazės skaičiuojamos nuo jo pasirodymo danguje po 2-3 nebuvimo dienų.
Jauno Mėnulio pasirodymas laikomas jo užgimimu ir vadintas įvairiai: jaunatis, jaunas, Jaunius, jaunikis, jaunmėnesiu, o pabaiga – jaungaliu. Jauno Mėnulio pavadinimas yra baltiškos kilmės, paplitęs šiaurės rytų kryptimi, baltiškuose slavų regionuose. Kituose slavų, germanų, romanų kraštuose jis vadinamas nauju Mėnuliu, pvz., lotynų „luna nova“, rusų „novaja luna“, lenkų „nowy miesiąc“, vokiečių „Neumond“. Po savaitės Mėnuo pereina į antrąją fazę – tampa pusmėnuliu. Kai priartėja prie skritulio, žmonės jį vadina priešpilniu, priešpilne arba priešpilnatimi. Mėnulis, įgavęs skritulio pavidalą, vadinamas pilnatimi, pilnas mėnulis, pilnatė, pilnija, pilnius. Jaunatį ir pilnatį žmonės laikė svarbiausiomis Mėnulio fazėmis. Tikėta, kad pilnatis simbolizuoja grožį, gerovę. Savaitės diena šeštadienis – subata – reiškė pilnaties dieną. Lietuviai kalendorines šventes pradėdavo švęsti pilnaties arba jaunaties dieną. Žyniai laiką skaičiavę (mėnesius, savaites, dienas) pradėdami nuo Mėnulio jaunaties. Senovės babiloniečiai šią dieną vadino šabatt, hebrajai šabat, slavai – subota. Kai mėnuo pereina delčion žemaičiai sako, kad „mėnulis ryžta“, arba „Po pilnijos seka paraižos“, tada sėdavo javus, sodindavo daržoves. Kitur sakoma: mėnuo „verčiasi“, „dyla“ arba ši fazė vadinta senu mėnuliu. Delčios paskutinei fazei apibūdinti lietuviai vartojo archaišką žodį vetušas (artimas lotynų k. žodžiui „vetus“) – labai senas, nukaršęs. Pasibaigus pilnačiai, buvo sakoma, kad Mėnulis „jau į seną“, o įgavus pjautuvo pavidalą, vadinamas senogaliu, senagale, senugaliu, senagaliu. Pagal Mėnulio fazę žmonės sprendė apie būsimą orą ir darbų sėkmę pvz., „jei žiemą senagalyje sninga, tai bus gili žiema, daug sniego“. Pradėti tuo metu darbai bus nesėkmingi. Visiškai Mėnuliui sudilus, buvo sakoma, kad jis „numiršta“, „pargriūna“, „suyra“. 3 paros, kai Mėnulis nesirodo danguje, – tai suvartų laikas tada jis eina į kitą pasaulį, šviesti mirusiems žmonėms. Tikėjimas į Mėnulio ryšį su mirusiųjų pasauliu padėjo atsirasti užkalbėjimams nuo įvairių ligų atsisukus į Mėnulį