cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sacharovo premija
1988 m. įsteigta premija apdovanojami pasiekimai tokiose srityse, kaip žmogaus teisių, pagrindinių laisvių ir mažumų teisių apsauga, pagarba tarptautinei teisei, demokratijos plėtra bei įstatymo viršenybės įtvirtinimas. Premija skiriama vardan laisvės rizikuojantiems asmenims ir organizacijoms nepriklausomai nuo jų kilmės šalies ir valstybės, kurioje jie veikia. Pirmasis šia premija 1988 metais buvo apdovanotas žymus PAR politinis veikėjas Nelsonas Mandela.
Laureatai
Sacharovo premijos laureatai:
Lietuvos užsienio prekyba
Lietuvos užsienio prekyba – Lietuvos ekonomikos tarptautinio ekonominio bendradarbiavimo šaka, Lietuvoje pagamintų prekių eksportas ir užsienio šalyse pagamintų prekių importas, kurių apimtys turi įtakos šalies Bendrajam nacionaliniam produktui.
Viduramžiai
Baltai nuo seniausių laikų prekiavo su senovės Roma, slavais, Skandinavijos kraštais, Bizantija. Žvėrių kailiai, vaškas, gintaras, gyvuliai buvo mainomi į sidabro, vario, geležies gaminius. Iki XVI a. vidurio kai kurios prekės – ginklai, grūdai, medus, galvijai daugiausia buvo gabenamos vandens keliais. Iš sausumos kelių svarbiausias buvo kelias Kaunas-Dancigas.
Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas 1403 m. leido Krokuvos pirkliams be muitų prekiauti su Lietuva. Iki XVII a. prekybos lengvatomis naudojosi Rygos pirkliai. Per Lietuvą jau nuo XIV a. vyko Rusijos prekyba su Vakarų Europa. Lietuvos ir Vakarų Europos prekybiniai santykiai suintensyvėjo po 1410 m. Žalgirio mūšio. XV a.-XVI a. tranzito prekybos svarbiausiais centrais tapo Vilnius ir Kaunas. Maskvos pirkliai Vilniuje turėjo savo prekių sandėlį ir kontorų (pvz., Maskvos pirklių kiemas).
Apie XV a. vidurį įsteigta Hanzos sąjungos kontora Kaune. XV a. užsienio pirkliams (vad. svečiams) buvo leidžiama verstis tik didmenine prekyba, pvz., vyną jie galėjo pardavinėti tik statinėmis. Hanzos narių kiemai buvo apdedami didesniu sidabrinės mokesčiu ir rinkliava. Nuo 1442 m. Vilnius, XVI a. – ir Kaunas turėjo prekių sankrovos teisę, pagal kurią visos atgabenamos prekės čia turėjo būti ir iškraunamos. Prekes galėjo pirkti vietos pirkliai ir pardavinėti gyventojams. Už įvežamas ir išvežamas prekes iš svetimšalių ir vietos pirklių buvo imamas pasienio ir vidaus muitas. Daugiausia buvo eksportuojama miško medžiagos, miško produktų (pelenų, deguto, dervų), kailių, vaško, nuo XVI a. – grūdų.Vertingos medžiagos šiuo klausimu randame Teodoro Bitvinsko, Vytauto Brukštaus, Vlado Žulkaus straipsnyje [T.T.Bitvinskas, V.J.Brukshtus, V.V.Zulkus. Problems of creating dendrochronological scales for western Lithuania. University of Arizona, Tucson, Arizona USA 1987. P. 71- 75.]. Importo svarbiausia prekė buvo druska, t. p. buvo įvežama Anglijos ir Flandrijos vilnonių audinių, geležies bei kitų metalų dirbinių (ginklai, žemės ūkio įrankiai), stiklo, popieriaus, prieskonių ir kitų prekių.
Naujieji laikai
XVII a. užsienio prekyba mažėjo dėl didelių muitų, karų ir maro. Beveik nustota eksportuoti grūdus. Su užsieniu daugiausia prekiauta per Rygą, Karaliaučių, mažiau – per Klaipėdos, Liepojos uostus. 1772 m. panaikinti vidaus muitai ir bajorų atleidimo nuo muitų privilegijos. Muitais neapmokestintos prekės buvo gabenamos per Rygą. Tuo laikotarpiu sudaryta prekybinių sutarčių su kitomis valstybėmis, pirkliams garantuota asmens ir prekių neliečiamybė. Dėl to XVIII a. pirmame-devintame dešimtmetyje eksportas padidėjo 1,5 karto, žemės ūkio produkcijos (grūdų, sėmenų, linų, kanapių) – daugiau, kaip 2 kartus. XIX a. Europos rinkoje smarkiai sumažėjus grūdų kainoms, mažiau imta auginti javų, sumenko grūdų eksportas. Daugiau buvo išvežama linų pluošto, odų, miško, rūkalų, vėliau – pieno produktų (1893 m. jie sudarė 25% iš Kauno gubernijos išvežamų prekių). XIX a. daugiausia prekiauta per Klaipėdos uostą su Didžiaja Britanija, Nyderlandais, Prancūzija, Vokietija.
Lietuvos Respublikos užsienio prekyba
Lietuvos užsienio prekybos balansas beveik kiekvienais metais buvo teigiamas. Prekių eksporto pertekliumi buvo apmokama kitiems kraštams už jų paslaugas, padengiamos skolos, vykdomi įvairūs tarptautiniai įsipareigojimai, todėl eksporto didinimas buvo vienas svarbiausių Lietuvos ekonomikos tikslų. 1920-1940 m. Lietuva palaikė prekybinius ryšius su 50 valstybių. 1922 m. pasirašytos pirmosios užsienio prekybos sutartys su Vokietija ir Didžiaja Britanija. Iki 1933 m. Lietuvos užsienio prekybos svarb. partnerė buvo Vokietija (30-40% apyvartos), vėliau – Didžioji Britanija.
Apie 35% Lietuvos užsienio prekybos apyvartos 1938 m. teko Didžiajai Britanijai (daugiausia prekiauta bekonu ir sviestu), apie 26% – Vokietijai, 6,2% – TSRS, 4,2% – Belgijai ir Liuksemburgui, 4,1% – Nyderlandams, 2,8% – Prancūzijai, 3% – JAV.
Importo muitai Lietuvoje buvo apsaugos ir fiskalinio pobūdžio; gataviems dirbiniams – didesni, žaliavoms – mažesni. Fiskaliniai muitai buvo taikomi maisto produktams, alkoholiniams gėrimams, brangiesiems kailiams, kitiems prabangos dalykams – kai kurioms prekėms turėjo net ribojamąjį pobūdį. Dėl XX a. ketvirto dešimtmečio ekonominės krizės (Didžioji depresija) Lietuva buvo priversta įvesti licencijas kai kurioms importo, vėliau ir eksporto prekėms (miško medžiagai, linams). Užsienio mokėjimai buvo valiutiniai, vėliau – tarpuskaitos. Tarpuskaitos (kliringo) sutartis Lietuva turėjo su Vokietija ir Latvija, tokiu pat būdu buvo atsiskaitoma ir su Suomija, Italija, Vengrija.
Statistiniai duomenys apie Lietuvos Respublikos užsienio ekonominius santykius pateikti metraštyje „Lietuvos užsienio prekyba“.
Okupacijos metai
thumb|Mažeikių pieninė TSRS okupavus Lietuvą nuo 1940 m. jos užsienio prekyba tapo TSRS užsienio prekybos dalimi. Lietuvoje gamintos prekės buvo eksportuojamos pagal TSRS užsienio prekybos ministerijos sąjunginių prekybinių susivienijimų ir Valstybinių ekonominių ryšių su užsieniu komiteto sutartis. Lietuva, naudodama papildomus prekių išteklius, kartais sudarydavo savarankiškus eksporto ir importo sandorius. Iki septinto dešimtmečio eksportuojama buvo nedaug, daugiausia gyvulininkystės produktų. 1960 m. 90,2% eksporto sudarė mėsos ir pieno produktai, 4,3% – kitos maisto prekės. Vėliau daugiau eksportuota metalo pjovimo staklių, įrankių, elektros skaitiklių, televizorių, dviračių, žemės ūkio mašinų, buitinės chemijos prekių. 1959 m. Lietuvos gaminiai buvo eksportuojami į 32, 1969 m. – į 74, 1982 m. – į 92 šalis.
Importo mastas tiesiogiai nuo eksporto nepriklausė. Į Lietuvą daugiau buvo įvežama technologinės įrangos (staklių, mašinų ir prietaisų), sveikatos apsaugai ir komunaliniam ūkiui skirtos įrangos, transporto priemonių, plataus vartojimo prekių.
Lietuvos užsienio prekyba po 1990 m.
Atkūrus nepriklausomybę Lietuvos užsienio prekybą pagal taikomas užsienio prekybos politikos priemones, sutartinių prekybinių santykių su kitomis šalimis kūrimo, stojimo į Pasaulio prekybos organizaciją (PPO) dinamiką sąlygiškai galima suskirstyti į keletą laikotarpių.
1990-1993 m.
Deficito kontrolės – pirmųjų bandymų panaudoti užsienio prekybos politikos priemones, sutartinių prekybinių santykių užmezgimo laikotarpiu vyko perėjimas iš komandinės į rinkos ekonomiką, buvo hiperinfliacija, masiškai trūko prekių, todėl buvo ribojamas eksportas, t. p. naudojami metodai, panašūs į administracinius, siekiant skatinti žaliavų, pusfabrikačių, komplektuojamųjų detalių importą, pirmiausia – iš NVS šalių. Vienas pirmųjų norminių aktų šioje srityje buvo 1991 m. Vyriausybės nutarimas „Dėl prekių eksporto tvarkos“, kuris reglamentavo eksporto licencijavimo tvarką ir kita. Buvo rengiami muitinės procedūras reglamentuojantys teisės aktai, rengiamasi taikyti tradicines prekybos politikos priemones. Keičiantis ekonominei situacijai, pamažu buvo liberalizuojamas prekių eksportas, detaliau reglamentuojamas eksportas ir importas, tam tikroms prekėms įvedamas importo muitas.
Pradėtos sudaryti sutartys su kitomis šalimis. Dalis jų buvo susijusios su tuometinėmis Lietuvos aktualijomis ir siekiu garantuoti apsirūpinimą žaliavomis iš buvusių socialistinių šalių (pvz., 1992 m. sutartys su Kuba, Rumunija), t. p. buvo sudaromos prekybą reguliuojančios bazinės sutartys su Vakarų šalimis, sudarytos ir įsigaliojo pirmosios laisvosios prekybos sutartys su Švedija, Suomija, Šveicarija, Norvegija, užmegzti ryšiai su PPO sekretoriatu. 1993 m. patvirtinta liberalesnė eksporto tvarka, sureguliuotas importas ir eksportas, kai kurioms prekėms įvesti importo muitai.
1993-1995 m.
Prasidėjo Lietuvos stojimo į PPO procesas, pirmuoju laikotarpiu – Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos, GATT. 1994 m. sausį pateiktas prašymas dėl stojimo, vasarį įsteigta GATT Lietuvos darbo grupė, pirmasis jos posėdis įvyko 1995 m. lapkritį. Buvo atlikta pirminė analizė, kaip Lietuvos norminiai teisės aktai atitinka GATT ir PPO reikalavimus. Lietuvos užsienio prekybos politiką reglamentuojantys nacionaliniai teisės aktai pradėti kurti derinant su Lietuvos sudarytų laisvosios prekybos sutarčių reikalavimais, atsižvelgiant į PPO (GATT) reguliavimą.
Viršydami savo kompetenciją kai kurie tarptautiniai subjektai bandė paveikti Lietuvos užsienio prekybos politiką, pvz., daug ginčų sukėlė 1993 m. memorandumas su Tarptautiniu valiutos fondu. Pagal šį memorandumą Lietuvos Vyriausybė, be kitų dalykų, įsipareigojo sumažinti ir įšaldyti tam tikrus importo tarifus maisto produktams ir kita.
1996-2004 m.
Lietuva 2001 m. gegužės 31 d. tapo PPO nare, nuosekliai vykdė visus įsipareigojimus pagal PPO ir dvišalių sutarčių reikalavimus, dalyvavo PPO derybose dėl prekybos žemės ūkio produktais ir paslaugomis koordinuodama savo pozicijas su Europos Komisija ir Vidurio Europos bei neseniai į PPO įstojusiomis šalimis, aktyviai įsitraukė į derybas dėl Rusijos ir Ukrainos stojimo į PPO. Buvo notifikuoti PPO ir apginti Lietuvos teisės aktai, reglamentuojantys užsienio prekybą. Sudarytos laisvosios prekybos sutartys su Rumunija, Bulgarija, Kroatija.
Lietuva aktyviai dalyvavo derybose dėl stojimo į Europos Sąjungą, t. p. Europos Sąjungos ir ELPA šalių derybose dėl su Europos Sąjungos plėtra susijusių prekybos sąlygų pasikeitimo (dėl prekybos žuvimis su Norvegija ir Islandija), persiderant dėl investicijų sutarties su JAV. 2003 m. antroje pusėje pradėtas laisvosios prekybos denonsavimo sutarčių procesas pagal Europos Sąjungos reikalavimus, buvo rengiamasi modifikuoti ar denonsuoti prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo sutartis.
m.
Lietuva Europos Sąjungoje
Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Lietuva tapo Europos Sąjungos nare. Dalyvavimo formuojant Europos Sąjungos užsienio prekybos politiką laikotarpio pagrindinės kryptys: trečiųjų šalių rinkų atvėrimas lietuviškoms prekėms ir paslaugoms; laipsniškas, subalansuotas ir pagal tarptautinius įsipareigojimus vykdomas Europos Sąjungos rinkos atvėrimas; vienodų sąlygų tarptautinėje prekyboje užtikrinimas, siekis atsisakyti nesąžiningos prekybos praktikos. Lietuvos dalyvavimo formuojant Europos Sąjungos užsienio prekybos politiką laimėjimai: išlaikytos sutartys su Rusija ir Baltarusija dėl prekybinių ir ekonominių santykių, išvengta dvigubų muitų Lietuvos prekėms taikymo šiose šalyse, Lietuva prisijungė prie PPO Viešųjų pirkimų sutarties (papildomas rinkos atvėrimas į trečiąsias šalis), suteiktas rinkos ekonomikos šalies statusas Ukrainai, atidėtas rinkos ekonomikos statuso suteikimas Kinijai, atšauktos muitų lengvatos Kinijai, Indijos tekstilės gaminiams, t. p. blokuotas siūlymas dėl muitų lengvatų pratęsimo iš Rusijos importuojamiems chemijos produktams (trąšoms), pasiekta rezultatų antidempingo klausimais dėl prekybos trąšomis, lašišomis, avalyne ir kt., t. p. iškelta byla dėl kineskopų, susitarta dėl specifinės lengvatos importuojant iš Rusijos plieno produktus, dėl prekybos sąlygų tekstilės gaminiais su Baltarusija, pasiekta palankių rezultatų derybose dėl su Europos Sąjungos plėtra susijusių nuostolių trečiosioms šalims kompensavimo, sudarytas Tekstilės aljansas, užtikrinantis Europos Sąjungos rinkos apsaugą nuo spartaus tekstilės ir aprangos gaminių importo iš Kinijos, susitarta dėl tam tikrų dalykų prekybiniuose santykiuose su Ukraina (bendrovių „Snaigė“ ir „Mažeikių nafta“ atžvilgiu), pasiekta palankių rezultatų suspendavimo procesuose, aktyviai dalyvauta priimant Europos Sąjungos išorinio konkurencingumo strategiją ir svarstant galimą antidempingo reformą, prisidedant prie Europos Sąjungos pozicijos suformavimo.
Lietuvos eksportas
Lietuvos užsienio prekybos rezultatai nuolat gerėjo, išskyrus naftos importo iš Rusijos 1992 m. blokados, 1998 m. Rusijos finansinės ir 1999 m. ekonominės krizės laikotarpius. Šių procesų padariniai sulėtino Lietuvos ekonomikos, pablogino eksporto ir importo plėtros rezultatus. Nuo 2000 m. prekybos apyvarta sparčiai didėjo, pvz., 2006 m. palyginti su 2005 m. net 21%. Nuo 2000 m. kasmet didėjo eksportas ir importas, 2003-2006 m. eksportas didėjo sparčiau nei importas. Lietuvos ūkio subjektus prekybos ryšiai siejo su 180 pasaulio valstybių.
Lietuvos eksportas nuo 1995 m., išskyrus 1999 m. didėjo gana sparčiai. 2005 m. palyginti su 2004 m. iš Lietuvos eksportuotų prekių vertė padidėjo didžiausia dalimi – net 26,9%, 2006 m. palyginti su 2005 m. padidėjo 18,4%. Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare išsiplėtė eksporto rinka, didėjo eksportuotų prekių dalis ne tik į Europos Sąjungos ar NVS, bet ir į kitas valstybes.
Didžiausią dalį sudarė į Europos Sąjungos eksportuotų prekių vertės dalis. Tai lėmė Rusijos finansinės ir ekonominės krizių padariniai – netekę turėtų rinkų šalies gamintojai buvo priversti persiorientuoti ir skverbtis į naujas rinkas, pvz., 1999 m. eksportas į Europos Sąjungos sudarė 53,1% viso eksporto. Eksportas į Europos Sąjungą ypač sparčiai didėjo Lietuvai įstojus į ES: 2004 m. palyginti su 2003 m. – 88,6%, 2005 m. palyginti su 2004 m. – 24%, 2006 m. palyginti su 2005 m. – 14,4%. Eksportuotų į ES prekių dalis 2004 m. sudarė 66,9%, 2005 m. – 65,4%, 2006 m. – 63,2% viso Lietuvos eksporto.
Eksporto svarbiausios partnerės – Vokietija, Latvija, Estija, Lenkija, Švedija ir Prancūzija. Lietuvos eksportuotojams svarbi yra ir NVS valstybių grupė. 1997 m. į NVS eksportuotų prekių vertė sudarė 42,1%, bet 1998 m. sumažėjo 23,1 %, 1999 m. – 58,8% ir tesudarė 15,5% viso eksporto. Nuo 2000 m., išskyrus 2003 m., į NVS eksportuotų prekių vertė ir Lietuvos eksporto dalis didėjo, 2006 m. – net 41,9% ir sudarė 21,3% viso eksporto. Iš NVS šalių svarbiausios eksporto partnerės – Rusija, Baltarusija, Ukraina ir Kazachstanas.
Lietuvos prekių eksportas 1991-2006 m. • Europos Sąjunga – iki 2003 m. – 15, 2004-2006 m. – 25 šalys
Lietuvos eksporto pagal Kombinuotosios nomenklatūros prekių skyrius didžiausią dalį sudarė mineraliniai produktai, 2006 m. – 24,0%, mašinos ir elektros įrenginiai – 12,2%, transporto priemonės – 10,1%, tekstilės medžiagos ir dirbiniai – 8,3%, chemijos pramonės ir jos šakų produkcija – 6,5%. Nuo 2004 m. didėjo daugelio skyrių prekių eksportas, išskyrus odos dirbinių ir kailių, avalynės ir kai kurių kitų. 2006 m. į Europos Sąjungą ir ELPA buvo eksportuota didžiausia prekių dalis – 66,5% viso Lietuvos eksporto. Plečiasi bendradarbiavimas su JAV. 2006 m. buvo eksportuota 57,8% Lietuvos gavybos ir apdirbamosios pramonės produkcijos, apdirbamosios pramonės produkcijos – 58,1%.
Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą didėjo apdirbamosios pramonės produkcijos eksportas, bet vėliau vis daugiau šios pramonės šakų produkcijos: medienos ir jos gaminių, baldų, rafinuotų naftos produktų, chemijos gaminių, mašinų ir įrangos, elektros mašinų ir TV įrangos parduodama vidaus rinkoje. Į Europos Sąjungą eksportuotų maisto ir žemės ūkio produktų dalis 2003 m. sudarė 59%, 2004 m. – jau 72% parduotos šios rūšies produkcijos. 2006 m. eksportuota 78,5% visų parduotų tekstilės gaminių, 76,4% siūtų drabužių, 76,2% rafinuotų naftos produktų, 73,1% elektros mašinų ir aparatūros, 71,9% chemikalų ir chemijos pramonės gaminių, 63,1% medienos ir jos dirbinių, 55,1% baldų. Į Lietuvą importuotų prekių vertė nuo 1995 m. didėjo, išskyrus 1999 m., bet ne kasmet tolygiai.
Lietuvos prekių eksportas 2006-2016 m.
Kai kurių Lietuvos prekių eksportas 1993-2006 m.
Lietuvos importas
Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą importas didėjo labai sparčiai: 2004 m. palyginti su 2003 m. – 16,8%, 2005 m. palyginti su 2004 m. apie 25,5%, 2006 m. palyginti su 2005 m. – 23%. Iš Europos Sąjungos importuotų prekių vertė sudarė didžiausią importo dalį. Svarbiausios importo partnerės – Vokietija, Lenkija, Latvija, Nyderlandai, Jungtinė Karalystė, t. p. NVS. 1995 m. iš NVS importuotų prekių vertė sudarė 39,6%, 1999 m. sumažėjo iki 22,8%, 2000 m. padidėjo iki 30,0% viso Lietuvos importo, Lietuvai susiejus litą su euru vėl sumažėjo, 2005 m. padidėjo iki 31,1%, 2006 m. dėl sumažėjusio naftos importo iš Rusijos sudarė 28,1%. Iš NVS valstybių svarbiausia importo partnerė – Rusija, ji yra pagrindinė mineralinių produktų – nevalytos naftos, gamtinių dujų, akmens anglių tiekėja.
Lietuvos prekių importas 1991-2006 m.
Lietuvos importo pagal Kombinuotosios nomenklatūros prekių skyrius didžiausią dalį sudarė mineraliniai produktai, 2006 m. – 23,6%, mašinos ir mechaniniai bei elektros įrenginiai – 17,6%, transporto priemonės ir įrenginiai – 13,9%, chemijos pramonės ir jos šakų produkcija – 8,3%, netaurieji metalai ir jų dirbiniai – 7,1%. 2006 m. didžiausią importuotų prekių dalį sudarė tarpinio vartojimo (58,5% viso importo) ir plataus vartojimo (17,8%) prekės. XXI a. pradžioje didėjo investicinių prekių ir lengvųjų automobilių importo vertė, 2006 m. ji sudarė atitinkamai 16,7% ir 6,5%.
Kai kurių prekių importas į Lietuvą 1993-2006 m.
Užsienio prekybos balansas išliko neigiamas ir labai padidėjo 2005-2006 m. dėl sparčios importo plėtros, kurią skatino vis didėjantis vidaus vartojimas, ir spartėjančios kai kurių pramonės šakų, ypač statybos, naudojančių importuojamus tarpinio vartojimo produktus, plėtros. Užsienio prekybos didžiausias deficitas XXI amžiaus pradžioje buvo prekiaujant su svarbiausiomis partnerėmis – Rusija dėl didėjusio energetikos žaliavų importo, Vokietija dėl didėjusio naudotų automobilių importo, Lenkija, Kinija ir Suomija. Pagal valstybių grupes didžiausias deficitas ilgą laiką buvo prekyboje su NVS, bet 2006 m. jis tapo didžiausias prekyboje su Europos Sąjunga dėl šio deficito didėjimo su Europos Sąjungos prekybos partnerėmis.
Veigelė
Gražiažiedė veigelė (Weigela florida) Ankstyvoji veigelė (Weigela praecox) Mandžiūrinė veigelė (Weigela middendorfiana)
Veigelė (Weigela) – sausmedinių (Caprifoliaceae) šeimos augalų gentis. Gentis pavadinta Greifsvaldo universiteto profesoriaus, botaniko C. A. Veigelio (Weigel, 1748-1831) garbei. Tai vidutinio dydžio dekoratyviniai krūmai su baltais, purpuriniais arba tamsiai raudonais žiedais, kurie susitelkę lapuotų ūglių viršūninių lapų pažastyse. Gentyje yra apie 15 rūšių. Auginama parkuose, soduose, skveruose. Kartais apšąla per šaltąsias žiemas. Žydi gegužės – liepos mėn., vaisiai prinoksta rugpjūčio mėn.
錦帶花
Kryžbarkas (Ylavos apskritis)
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Vītijō prūsiškos kilmės. 1240 m. minimi Witige. Vokiečių ordinas, užėmęs Varmę ir pasistatęs Balgos pilį bei tęsdamas kryžiaus žygį prieš notangus, užėmė jų įtvirtintą gyvenvietę ir per dienos žygio atstumą (30 km) nuo Balgos pastatė Kroicburgo pilį (vok. – Kryžiaus pilis), prie kurios pradėjo plėstis gyvenvietė. Manoma, kad pilis pavadinta iki 1225 m. Transilvanijoje ordino turėtos pilies vardu. 1243 m. pilį užėmė ir sudegino prūsai, bet 1253 m. vokiečiai pasistatė naują medinę pilį. 1260 m. per Antrąjį prūsų sukilimą prūsai užėmė pylimų saugotą pirmąjį priešpilį, bet toliau pasistūmėti neįstengė. Pilies apgultis tęsėsi trejus metus, ir tik 1263 m., kai pilies gynėjams baigėsi maisto atsargos ir buvo suvartota viskas, kas valgoma, pasinaudodami nakties tamsa riteriai ir apkrikštyti prūsai paliko pilį. Sukilėliai rytą pavijo bėglius ir išžudė, tik dviem riteriams pavyko pasiekti Balgą.
Numalšinus Didįjį prūsų sukilimą 1273 m. kryžiuočiai, vadovaujam Rudeviko vėl atstatė medinę pilį, bet, prasidėjus mūrinių ordino pilių statybos etapui, po 1309 m. pilis perstatyta. 1315 m. sausio 31 d. ordino didysis maršalas Heinrichas fon Plockė Kulmo teisės pavyzdžiu suteikė Kryžbarkui miesto teises. Miesto herbe pavaizduota pilis su dviem bokštais ir atlapais vartais. Istoriniame to meto paveiksle matyti rotušė, bažnyčia, turgaus aikštė, tiltas per Pasmaros upę ir vandens malūnas prie jo. Miestas apsuptas mūrine siena. Kurį laiką Kroicburge buvo komtūro rezidencija, 1402 m. atidaryta mokykla.
1454 m. Trylikos metų karo pradžioje miestą užėmė Prūsų sąjungos kariuomenė, bet po metų kryžiuočiai miestą trumpam atsiėmė. Kelis kartus plėštas miestas nusigyveno, bet pilis išliko. 1466 m. Torunės taikos sąlygomis Kroicburgo pilis liko ordinui. Tačiau dengdamas ordino skolas, ordino didysis magistras Liudvigas fon Erlichshauzenas buvo priverstas už 2383 markes miestą ir pilį užstatyti samdinių vadams Anzelmui Tetau ir Mechaeliui Groizingui. Tik 1497 m. pilį išpirko vyskupas Johanas, o nuo 1505 m. jos savininku tapo Hiobas fon Donebekas. 1520 m. konflikto su Lenkija metu pilį buvo apsupę lenkai, vėliau jos savininkai keitėsi. 1565 m. Albrechtas Brandenburgietis pilį padovanojo Pauliui Skalichui, kuris pasivadino Kroicburgo kunigaikščiu. Tačiau pilis nyko, griaunama vietinių gyventojų, ir tik 1585 m. ją kartu su miestu nupirko valstybė. Miestelyje pradėjo plėtotis amatai, buvo du malūnai, lentpjūvė, kalvė, įsikūrė paštas. 1762 m. miestą buvo užėmusi Rusijos imperijos kariuomenė.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities miestas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. valsčiaus centras. 1945 m. vasario 8 d. III Baltarusijos fronto 5-oji armija sugriovė miestą, išliko tik pilies sienos griuvėsiai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono centras, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Slavskojės apylinkės (Славский сельский Совет) centras. 1947 m. miestas buvo padalytas į dvi dalis: Slavskojė ir Jeniną, bet 1965 m. abi dalys vėl sujungtos.
Parapija
Kroicburgo parapija įsteigta XIV a. Nuo reformacijos pradžios joje kunigavo:
Kazimierz Antonowicz
Kazimiež Antonovič (1914 m. gegužės 21 d. Švenčionėliuose, Rusijos imperija – 2003 m. gegužės 5 d. Torunėje, Lenkija) – fizikas, matematikas.
Skirstinys
thumb|Gama pasiskirstymas Skirstinys (tikimybinis pasiskirstymas ar pasiskirstymo dėsnis  – funkcija, aprašanti požymio reikšmių (atsitiktinių dydžių) ir jų tikimybių tarpusavio ryšį. Vieni dažniausiai taikomų skirstinių – binominis bei normalusis (arba Gauso).
Įvadas
thumb|250px|right|Diskretusis tikimybių skirstinys dviejų kauliukų sumai. Norint apibrėžti tikimybių skirstinius paprasčiausiems atvejams, reikia atskirti diskrečius ir tolydžius atsitiktinius dydžius. Diskrečiuoju atveju lengvai priskiriamos tikimybės kiekvienai galimai reikšmei, pvz., kai metamas lošimo kauliukas, kiekviena reikšmė nuo 1 iki 6 turi tikimybę 1/6. Priešingai yra, kai atsitiktinis dydis yra tolydus, tada tikimybės yra nelygios nuliui tik tada, jei jos apima baigtinius intervalus, pvz., kokybės kontrolėje galima leisti, kad „500 g“ paketas svertų tarp 490 g ir 510 g, t. y. tikimybė nemažiau 98 %.
Kazimierz Antonowicz
Biografija
Gimė 1914 m. gegužės 21 d. Švenčionėliuose. Baigė matematikos studijas Vilniaus universitete, tuo pačiu dirbo teorinės fizikos katedroje. 1939 m. rugsėjį sovietams užėmus Vilnių nespėjęs užbaigti magistrinio darbo buvo ištremtas į Archangelską, tačiau pabėgo ir grįžo į Vilnių. Dirbo mokytoju Vaidotuose, vėliau degtukų gamykloje. Nuo 1943 m. dirbo fizikos mokytoju Paneriuose. 1945 m. balandį repatrijuotas į Lenkiją, kur apsistojo Bydgoščiuje ir dirbo radijuje. 1947 m. išvyko dirbti Lenkijos radijuje Torunėje, šio miesto universitete įgijo filosofijos ir fizikos magistro laipsnį. 1950 m. rugsėjo 1 d. paskirtas dirbti į Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto eksperimentinės fizikos katedrą. 1955 m. tapo mokslų daktaru pagaminęs analoginį kompiuterį Šredingerio lygčiai skaičiuoti. 1958 m. tapo docentu. 1959 m. išvyko dviem metam stažuotis į Bafalo universitetą. Grįžęs tapo Torunės universiteto fizikos ir chemijos fakulteto dekanu. 1978 m. tapo profesoriumi. Tyrinėjo anglies medžiagas su neįprastomis fizinėmis ir cheminėmis savybėmis. Mirė 2003 m. gegužės 5 d. Torunėje.
FC Victoria Rosport
Rosporto „Victoria“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Rosporto (šalies rytai).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1928 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Some Great Reward
„Some Great Reward“ – 4-asis britų grupės Depeche Mode studijinis albumas, išleistas 1984 m. rugsėjo 24 d.
Pavadinimas
Albumo pavadinimas „Some Great Reward“ yra vieni iš albumo dainos „Lie to Me“ žodžių.
Turas
Albumą palaikė nuo 1984 m. rugsėjo 27 d. iki 1985 m. liepos 30 d. vykstantis „Some Great Reward Tour“ turas. Iš viso buvo surengta 83 pasirodymai – 64 Europoje, 15 Šiaurės Amerikoje ir 4 Azijoje.
2006 m. perleidimas
2006 m. spalio 2 d. buvo išleistas albumo perleidimas su papildomomis dainomis, video medžiaga ir atliktu garso kokybės remasteringu. Perleidimas pagrinde buvo orientuotas DVD formatui, kur galima rasti specialų papildomą video filmą bei dainas pritaikytas klausytis DTS 5.1, Dolby Digital 5.1 ir PCM Stereo palaikančiomis garso sistemomis.
Dainų sąrašas
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin Lee Gore, išskyrus „If You Want“ ir „In Your Memory“, kurias sukūrė Alan Wilder.
Crissy Moran
Krisi Moran (1975 m. gruodžio 22 d. Džeksonvilis, JAV) – amerikiečių pornografijos aktorė.
Užaugo nedideliame miestelyje, netoli Džeksonvilio, Floridoje. Vėliau persikėlė į Las Vegasą, o po to į Los Andželą.
Karjera
Pornografijos karjerą pradėjo 1999 m., kaip fotomodelis. Pirmosios aktų nuotraukos buvo publikuojamos internete. 2000 m. pasirodė jos pirmosios pornografinės nuotraukos. 2001 m. nusifotografavo „Castrol“ ir „Lowrider Magazine“ kalendoriams. Tais pačiais metais atidarė mokamą tinklalapį pavadinimu „Club Crissy“.
2005 m. antrojoje pusėje, Krisi Moran pasididino krūtis. Dabar jos krūtinės dydis „90D“.
2006 m., po vidinių dvasios pokyčių, K. Moran paliko pornografijos pramonę. Savo tinklalapyje gerbėjams pranešė, kad daugiau niekada nesifilmuos ir nesifotografuos pornografijai.
2008 m. gegužę K. Moran nusifilmavo ne pornografiniame filme „Oversold“, kuriame atliko pagrindinį vaidmenį.
Niasas
miniatiūra|Niaso vieta [[Indonezija|Indonezijoje]] Niasas (indonez. Pulau Nias, niasų k. Tanö Niha) – sala Indonezijoje, Indijos vandenyne, prie vakarinių Sumatros salos krantų (atskirta Mentavajaus sąsiauriu). 140 km į šiaurės vakarus yra Simeuluės sala, 80 km į pietryčius – Batu salos. Plotas 4771 km². 639,7 tūkst. gyventojų.
Rindės
Rindės – kaimas Rietavo savivaldybėje, 11 km į pietus nuo Rietavo, kur Rindė į teka į Jūrą.
Niasas
Niasas – didžiausia Šiaurės Sumatros provincijai priklausanti sala. Nuo 2003 m. sala padalinta į dvi regencijas: Šiaurės Niasą ir Pietų Niasą. Svarbiausias miestas – Gunung Sitolis.
Luistonas (Meinas)
Luistonas  – miestas JAV šiaurės rytuose, Meino valstijoje, į pietvakarius nuo Augustos, prie Androskogino upės. 35 700 gyventojų (2006 m.); su Aubumu sudaro aglomeraciją.
Istorija
Yra plentai į Bostoną, Montpelierį. Išplėtota tekstilės, avalynės, maisto, elektros įrenginių, poligrafijos, chemijos (plastikų), metalo apdirbimo pramonė. Pietų Meino universitetas įkurtas 1988 m. Šv. Petro ir Povilo bazilika pastatyta 1936 m. Teatras.
Lietuviai
XIX a. pabaigoje čia įsikūrė pirmieji lietuviai. 1914 m. jų buvo 848, vėliau dalis jų išvyko į kitus JAV miestus, nemažai grįžo į Lietuvą, 1958 m. gyveno apie 400 lietuvių. 1914–1918 m. mieste veikė lietuvių orkestras, 1916–1918 m. – Lietuvos vyčių choras, pirmeivių choras „Palma“. 1933–1940 m. veikė lietuvių choras, kurį įkūrė I. Čiužas; šis choras pastatė tris operetes.
XX a. Levistone veikė:
XXI a. pradžioje lietuvių bendruomenė Levistone sumenko, bet dar veikia lietuvių Šv. Baltramiejaus šalpos draugija, 1899 m. įkurta I. Dragūno, M. Čereškevičiaus, J. Čereškevičiaus, K. Bučionio, D. Lukšo ir kitų iniciatyva, 1918–1940 m. draugija turėjo daugiau kaip 150, 1958 m. – 112 narių. Taip pat veikia Susivienijimo lietuvių Amerikoje (įkurta 1916 m., 1958 m. turėjo 10 narių) ir Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje (1957 m. turėjo 12 narių) kuopos.
Kardinolas protopresbiteris
miniatiūra|180px|right|Kardinolas protopresbiteris Eugênio de Araújo Sales iš Brazilijos (2009 m. vasario 16 d. - 2012 m. liepos 9 d.) Kardinolas protopresbiteris  – kardinolų kunigų (kitaip dar vadinamų kardinolų presbiterių) galva Kardinolų kolegijoje. Protopresbiteriu tampa kardinolas, ilgiausiai esantis kardinolu kunigu. Tačiau praeityje buvo kelios išimtys. Pvz., kardinolas Žozefas Fešas (Joseph Fesch) kardinolu tapo 1803 m., o kardinolu protopresbiteriu – 1822 m. , nors tuo metu penki kardinolai kunigai, kardinolais pakelti 1801 m., vis dar buvo gyvi.
Kardinolas protopresbiteris turi eiti tam tikras ceremonines pareigas, ypač konklavoje. Tačiau kardinolų protopresbiterių amžius paprastai visada viršija 80 m., todėl jis negali dalyvauti konklavoje ir negali atlikti tų ceremoninių pareigų. Nuo XVI a. pabaigos iki XIX a. pabaigos kardinolai protopresbiteriai pasirinkdavo sau titulinę bažnyčią San Lorenzo in Lucina. . Paskutinis kardinolas protopresbiteris, išsirinkęs šią titulinę bažnyčią (1896 m.), buvo Mečislavas Chalka Ledochovskis.
Šiuo metu, nuo 2012 m. liepos 9 d., kardinolo protopresbiterio pareigas Kardinolų kolegijoje užima brazilas kardinolas Paulu Evaristu Arnsas (Paulo Evaristo Arns), šias pareigas užėmęs mirus kitam brazilui kardinolui Euženiu di Araužo Salisui (Eugênio de Araújo Sales). Kardinolą Arnsą į kardinolus pakėlė popiežius Paulius VI 1973 m. kovo 5 d. konsistorijoje.
560 m.
560 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Baltasis Nilas
Baltasis Nilas (arab. النيل الأبيض, an-Nīl al-Ābyadˤ) – Nilo upės dalis, tekanti Ugandos, Pietų Sudano ir Sudano teritorijomis, šiaurės kryptimi link Chartumo, kur susilieja su Žydruoju Nilu ir sudaro bendrąjį (jungtinį) Nilą.
Bendras Baltojo Nilo ilgis nuo ištakų Viktorijos ežere iki Chartumo yra 3,700 km. Vidutinis debitas ties Chartumu 808 m³/s. Laivyba. Didžiausi intakai: Bahr al Gazalis (kairysis), Sobatas (dešinysis).
Atkarpos
thumb|left|Baltasis ir Mėlynasis Nilas
Skirtingos Baltojo Nilo atkarpos yra vadinamos skirtingai. Ištekėjęs iš Viktorijos ežero prie Džindžos miesto, jis yra vadinamas Viktorijos Nilu. Šiuo vardu jis prateka ir Kiogos ežerą Ugandoje, kol įteka į Alberto ežerą. Ištekėjęs iš jo, jau žinomas Alberto Nilo pavadinimu.
Pietų Sudano teritorijoje, t. y. į šiaurę nuo Nimulės miesto, Baltasis Nilas yra žinomas kaip Bahr el Džebelis (t. y. „Kalnų jūra“). Jis teka į šiaurę per pelkingas Sudo vietoves, kur sudaro vidinę deltą. Šioje vietoje nuo Baltojo Nilo atsiskiria gretima vaga Bahr el Zeraf (t. y. „Žirafų jūra“), kuri vėl susijungia su pagrindine vaga prie No ežero.
No ežere į Baltąjį Nilą įteka ir pagrindinis kairysis intakas – Bahr al Gazalis („Gazelių jūra“). Už šios vietos upė jau visuotinai žinoma kaip Baltasis Nilas. Už No ežero vaga susilieja su dešiniuoju intaku Sobatu. Atkarpos, kuri prasideda ties No ežeru ir baigiasi ties Chartumu, ilgis yra 957 km, baseino plotas 1,059 mln. km².
Sičuano virtuvė
|thumb|200px|Mápódòufu thumb|200px|Húigūoròu
Banda (Zarasai)
Banda – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Smalvų.
Sičuano virtuvė
Sičuano virtuvė (kin. 川菜, pinyin: chuancai) – viena iš Tolimųjų Rytų virtuvių, taip pat viena iš keturių didžiųjų kinų virtuvių, kurios tradicijos paplitę Sichuan ir aplinkinėse provincijose. Joje kaip atskiri vienetai išskiriamos šios mažesnės virtuvės:
Virtuvės išskirtinumai
Iš karto į akis krentantis Sičuano virtuvės išskirtinumas – aštrumas. Tokį patiekalų aštrumą tikriausiai nulėmė gamtos sąlygos: aštrūs patiekalai padeda apsiginti tiek nuo žiemos šalčių, tiek nuo vasaros karščių. Sičuano virtuvėje yra sukurta ištisa aštrumo filosofija. Aštrumas, vadinamas 麻辣 málà, būna dviejų rūšių: 麻 má sukelia Sičuano pipirai (huājiāo), jis šildo kūną iš vidaus, o 辣 là sukelia deginantys raudonieji pipirai. Be to, yra ir kiti aštrumo porūšiai. Pvz.:
Aštrumui išreikšti, Sičuano virtuvė naudoja daugybes prieskonių, iš kurių pati garsiausia yra iš sojų ir raudonųjų pipirų gaminama pasta 豆瓣酱 dòubànjiàng. Dar specifinis prieskonis yra Sičuano pipiro milteliai kepinti su druska – 花椒鹽 huājiāoyán.
Šioje virtuvėje dėmesys kreipiamas ne tik į aštrumą, bet ir į kvapą. Dauguma patiekalų siekia išryškinti jo subtilumą.
Šioje virtuvėje, palyginti su kitomis Tolimųjų Rytų virtuvėmis, gausiai naudojama jautiena.
Omdurmanas
Omdurmanas  – miestas šiaurės vidurio Sudane, priešais Chartumą, netoli Žydrojo Nilo ir Baltojo Nilo santakos. 2,81 mln. gyventojų (2005; didžiausias šalies miestas). Didelis prekybos centras, daug prekių atkeliauja iš aplink esančio regiono, kuriame auginama medvilnė, grūdinės kultūros, klesti amatai.
Ties Omdurmanu 1898 m. Anglijos ir Egipto kariuomenė galutinai sutriuškinio politinio ir religinio lyderio Abdalos (Abd Allah) pajėgas.
Honkongo kino apdovanojimai
Honkongo kino apdovanojimai – prestižiškiausi kino apdovanojimai Honkonge ir vieni gerbtiniausių žemyninėje Kinijoje bei Taivane. Apdovanojimų ceremonija rengiama kasmet, paprastai balandžio mėn. Apdovanojimai skiriami visose filmų kūrybos kryptyse, kaip kad režisūra, scenarijaus rašymas, vaidyba ir kinematografija. Šie apdovanojimai yra Oskarų ir britų BAFTA apdovanojimų atitikmenys.
Apdovanojimai, nuo 1993 m. gruodžio mėn. prijungti prie Honkongo kino apdovanojimų asociacijos, valdomi direktorių tarybos, sudarytos iš trylikos Honkongo kino institucijų atstovų. Apdovanojimams tinkamų filmų rinkimai vykdomi kiekvienų metų sausio–kovo mėn. ir yra atviri visiems registruotiems rinkėjams, apimantiems vietinius filmų kūrėjus ir kritikus bei atrinktų arbitrų grupę.
Pirmą kartą surengti 1982 m.
Apdovanojimų kategorijos
Šiuo metu Honkongo kino apdovanojimuose yra devyniolika kategorijų:
Kantono virtuvė
Kantono virtuvė (kin. 粵菜, pinyin: yuecai) – viena iš Tolimųjų Rytų virtuvių, taip pat viena iš keturių didžiųjų kinų virtuvių, kurios tradicijos paplitę Pietų Kinijoje. Joje kaip atskiri vienetai išskiriamos šios mažesnės virtuvės:
Elerhauzo piliakalnis
Elerhauzo piliakalnis ir pilkapynas – prūsų piliakalnis ir pilkapynas Sembos pusiasalyje, apie 5 km į pietryčius nuo Girmavos (dab., Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sr.)
Kantono virtuvė
Virtuvės išskirtinumai
Kantono virtuvė iš visų Tolimųjų Rytų virtuvių yra pati turtingiausia ir įvairiausia. Ji tokia populiari, kad dauguma Kinų virtuvės restoranų visame pasaulyje gamina būtent Kantono stiliumi, ir todėl Kantono virtuvė neretai tapatinama su Kinų virtuve apskritai.
Elerhauzo piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis, dar vadinamas Panjesbruchu ir Mažuoju Hausenbergu, yra vienas žymiausių Sembos pusiasalyje. Jo aikštelė ovalo formos, 55 x 50 m dydžio, apardyta, jos viduryje iškastos dvi duobės. Aplink aikštelę supiltas pylimas. Piliakalnį iš šiaurės vakarų, vakarų, pietų ir pietvakarių juosia griovys. Jo pietrytinė pusė sutvirtinta trimis pylimais, tarp kurių iškasti grioviai. Piliakalnio vakarinėje pusėje yra įvažiavimo vieta.
Kantono virtuvė
Virtuvės išskirtinumai
Vienas Kantono virtuvės išskirtinumas – ypač gausus produktų vartojimas. Kaip sako viena patarlė, „kantoniečiai valgo viską, kas plaukia, išskyrus povandeninius laivus, viską, kas skrenda, išskyrus lėktuvus, viską, kas turi keturias kojas, išskyrus kėdes“. Kantoniečiai iš tiesų valgo įvairias mėsos rūšis (neišskiriant roplių, varliagyvių, vabzdžių, vikšrų, šunų ir kačių), kaip vieni keisčiausių produktų dažnai minimi kregždžių lizdai ir ryklių pelekai. Šis įvairių produktų vartojimas yr pelnęs šia virtuvei „keistos virtuvės“ šlovę, nors ji dažnai įvardijama ir kaip viena geriausių pasaulio virtuvių.
Elerhauzo piliakalnis
Pilkapynas
Į pietus nuo piliakalnio, vadinamojoje Pracherbergo kalvoje, yra pilkapynas. 1882-1883 m. Otas Tišleris ištyrė 3 pilkapius. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose, akmeninėse dėžėse. Įkapės - daugiausia moliniai indai, puošti geometriniu ornamentu.
Kantono virtuvė
Virtuvės išskirtinumai
thumb|right|200px|Išlaikytas anties kiaušinis pidan thumb|right|200px|Kantonietiškas kumpis Be gausių jūros, žemės, kalnų gėrybių, kurios valgomos šviežios, Kantone vartojama ir daug pedirbto (t. y. sūdyto, rauginto, marinuoto) maisto. Ypač daug išradimų šioje srityje padarė klajoklinė hakka tauta, kuriai tekdavo prisiruošti daug produktų ilgoms kelionėms. Patys svarbiausi tokie produktai yra šie: Kantono virtuvėje, skirtingai nei, pvz., Sičuano virtuvėje, vartojama labai mažai prieskonių, ir beveik niekada nevartojami aštrūs. Patiekalai gardinami saikingai. Čia, dėl Pietryčių Azijos virtuvių įtakos, per Vietnamo virtuvę atėjo ir išpopuliarėjo įvairūs žuvies padažai, tarp kurių 魚露 yuurou, krevečių padažas 蝦醤 hajeung, krevečių pasta 沙茶醤 shachajiang ir kiti.
Kantono virtuvės išradimas yra ir penkių prieskonių mišinys, kuris remiasi penkių elementų ir skonių filosofija. Jo sudėtis šiek tiek varijuoja, tačiau dažniausiai jį sudaro cinamono, žvaigždanyžio, gvazdikėlio, pankolio sėklų ir pipirų (dažnai Sičuano pipirų) milteliai.
Maisto etiketas
Kantono virtuvėje prasidėjo ir vis dar ypač populiari yra 飲茶 yamcha (arbatos gėrimo) tradicija. Ši arbata dažniausiai geriama tarp pagrindinių valgių, kartu su draugais, arbatinėje. Prie arbatos paduodami lengvi užkandžiai 点心 dimsun – virtinukai, suktinukai, saldumynai.
Shadowrun (Sega)
Shadowrun – „Shadowrun“ serijos žaidimas, sukurtas 1994 m. ir skirtas Sega Mega Drive konsolėms.
Apžvalga
thumb|left|Shadowrun žaidimo aplinka „Shadowrun“ žaidimas nors ir yra dviejų dimensijų vaizdo, jame išryškinamos aplinkos, veikėjų ir pastatų detalės. Šis žaidimas pasižymi dialogų ir galimybių gausa. Žaidimo pradžioje reikia pasirinkti pagrindinio veikėjo išvaizdą ir gabumus, bet ir žaidimo eigoje irgi galima gerinti ir išvaizdą, ir gabumus. Pagrindinis veikėjas „Shadowrun“ žaidime gali kalbėti, muštis, vogti, naudoti ginklus, magiją ir gali net įsilaužti į kompiuterinis sistemas. Žaidime galima pirktis ginklus, burtus ir įsilaužimui reikalingas programas. Didelę svarbą „Shadowrun“ žaidime turi pinigai, už pinigus žaidime galima nusipirkti pagarbą, apsaugą, daug daiktų ir galima įsigyti net draugų ir kontaktų. Pinigų valiuta žaidime vadinama nujenomis ir žymima ienų ženklu (¥). Valdymas žaidime nesunkus, pagrindinis veikėjas pamatęs savo priešą šaudo iš karto į jį, o ne į sienas arba kitur.
Siužetas
150px|thumb|left|Joshua Veiksmas vyksta 2058 m., Sietlo mieste, UCAS valstijoje. Smulkus nusikaltėlis Joshua sužino apie savo brolio Michael mirtį ir atvyksta į Sietlą ieškoti ir atkeršyti jo žudikams. Neturėdamas pinigų, jis dirba daugeliui asmenų ir iš jų sužino informacijos apie brolio žudikus. Sužinojęs viską apie savo priešus, Joshua atkeršija už savo brolio mirtį ir lieka gyventi Sietle.
Rajonai
thumb|right|Sietlo miesto žemėlapis „Shadowrun“ žaidime veiksmas Sietlo mieste. Šis miestas yra ryškus žmonių gyvenimo skirtumų miestas, daugelis šio miesto gyventojų yra skurdžiai ir turtuoliai. Sietlo mieste yra 7 skirtingi rajonai: parduotuvių. Orkų gaujos gimtinė.
Korporacijos
„Shadowrun“ žaidime yra 6 korporacijos, kurios yra Downtown Seattle, Penumbra District ir Renraku Arcology rajonuose:
Gaujos
„Shadowrun“ žaidime gaujos už pinigus gali saugoti Joshua nuo jo priešų. Žaidime yra 3 aktyvios gaujos:
San Lorenso kalnas
San Lorenso kalnas  – kalnas Patagonijoje, Anduose (Patagonijos Andų grandinėje), Argentinos (Santa Kruso prov.) ir Čilės (Aiseno reg.) teritorijoje. Aukštis – 3706 m. Pietinė šlaito dalis įeina į Francisco Moreno nacionalinį parką.
Kalnas yra padengtas trimis dideliais ledynais (du yra Argentinoje ir vienas Čilėje). Yra matomi požymiai, jog Argentinos dalies ledynai traukiasi.
Palolytis
Palolytis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Žygaičių, dešiniajame Jūros upės krante, kur Lolyčia įteka į ją.
Imigracijos teisė
Imigracijos teisė - viešosios teisės (administracinės teisės) pošakis, reguliuojantis imigraciją.
Lietuva
Klausimus kuruoja Migracijos departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos (valstybės biudžetinė įstaiga).
Minufijos muchafaza
Minufijos muchafaza  – muchafaza Egipto šiaurėje, Nilo deltos pietinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Garbijos muchafaza, rytuose su Kaljubijos muchafaza, pietuose su Gizos muchafaza ir vakaruose su Beheiros muchafaza. Administracinis centras – Šibn el Komas.
Muchafazos teritorija driekiasi tarp Nilo deltos atšakų – Rozetos ir Damietos. Sadato miestas priklauso Minufijos muchafazai, bet yra Beheiros muchafazos apsuptyje.
Miestai
Svarbiausi miestai:
Andrejus Belas
thumb|Andrejus Belas 1912 metais
Stalgas (Rietavas)
Stalgas – buvęs kaimas Rietavo savivaldybėje, Rietavo seniūnijos šiaurėje, ribojasi su Plungės rajonu. Kaime teka Buba.
Andrejus Belas
Andrejus Belas (, tikroji Борис Николаевич Бугаев, 1880 m. spalio 26 d. Maskva – 1934 m. sausio 8 d. ten pat) – rusų rašytojas, poetas, filosofas, kritikas, publicistas, vienas žymiausių rusų simbolistų. Slapyvardis, tapęs pavarde (rus. белый – baltas), turėjo simbolizuoti dvasingumą, skaidrumą, ramybę.
Stalgas (Rietavas)
Istorija
2017 m. kaimas buvo panaikintas.
Andrejus Belas
Biografija
thumb|left|150px|Andrejus Belas vaikystėje thumb|left|150px| Andrejus Belas jaunystėje Gimė matematikos profesoriaus Nikolajaus Bugajevo šeimoje. 1891–1899 m. mokėsi L. Polivanovo gimnazijoje, kurią baigiant jį sužavėjo budizmas, okultizmas, literatūra. 1903 m. baigęs Maskvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą iki 1906 m. dar studijavo filologiją. Domėjosi filosofija, muzika, gamtos mokslais.
Jo pažiūroms didelę įtaką padarė Fiodoras Dostojevskis, Frydrichas Nyčė, V. Solovjovo filosofinės idėjos. Lankėsi filosofijos ir literatūros būreliuose, kur jo draugais tapo Konstantinas Balmontas, Valerijus Briusovas, Jurgis Baltrušaitis. Nuo 1903 m. susirašinėjo, o 1904 m. jo bičiuliu tapo Aleksandras Blokas. Kartu su juo 1904-1909 m. bendradarbiavo žurnale Весы, dėl to netgi metė studijas filologijos fakultete. Tačiau jį sužavėjo ir A. Bloko žmona, chemiko Dmitrijaus Mendelejevo duktė Liuba Mendelejeva, kuri taip pat jautėsi vieniša dėl vyro meilės nuotykių su lengvo elgesio moterimis. Du jautrius žmones susiejo meilė, kuri tęsėsi porą metų. Tik kai 1906 m. A. Belas išspausdino savo garsiąją pjesę „Balaganėlis“ (Балаганчик) apie savo meilės trikampį, įsimylėjėlių santykiai atšalo, o netrukus L. Mendelejava pareiškė pasiliekanti su vyru. A. Belas po to netgi galvojo apie savižudybę, sugniuždytas paliko Peterburgą ir išvyko į užsienį. Ten sukūrė du eilėraščių rinkinius, paskirtus A. Blokui ir L. Mendelejevai.
Po dvejų metų grįžęs į Rusiją vedė Asią Turgenevą, su ja 1910–1916 m. gyveno Vakarų Europoje. 1912 m. bendravo su vokiečių antroposofu Rudolfu Šteineriu, kurio idėjos padarė jam didelį poveikį. Po 1917 m. spalio mėn. perversmo Maskvos „Proletkulte“ jauniems poetams dėstė poezijos teoriją. Bet 1918 m. jį paliko žmona. 1921 m. emigravo į Berlyną, lankėsi ir Kaune, kur skaitė paskaitas. 1923 m. grįžo į Rusiją, apsigyveno kaime. 1929 m. jo žmona tapo Klavdija, ant kurios rankų jis ir mirė Maskvoje.
Kūryba
Kūryba grindžiama filosofinėmis idėjomis, mistiniais išgyvenimais. Pirmieji kūriniai – ritmine proza parašytos poemos, vadinamosios simfonijos, kuriose siekiama derinti poeziją ir muziką. Eilėraščių rinkinys „Auksas žydrynėje“ pasižymi veržlumu, gyvenimo teigimu. Suartėjęs su simbolistais spausdinosi žurnaluose „Мир искусства“, „Новый путь“, „Золотое руно“, „Перевал“. Vėlesniuose poezijos rinkiniuose „Pelenai“, „Urna“ vyrauja nusivylimo aukštais idealais ir poetiniu pašaukimu nuotaikos.
Romane „Sidabrinis balandis“ ryškus misticizmas. Žymiausiame kūrinyje, romane „Peterburgas“ plėtojama Rusijos istorinio likimo tema, parodytas Rytų ir Vakarų kultūrų susidūrimas. Lyrinis patosas derinamas su satyros ir grotesko elementais, daug dėmesio skiriama kalbos vaizdingumui, sakinio ritminei struktūrai.
Parašė esė, literatūros ir filosofijos studijų („Simbolizmas“, „Arabeskos“, „Kūrybos tragedija“ apie F. Dostojevskio ir L. Tolstojaus kūrybą), poemą „Kristus prisikėlė“, autobiografinį romaną „Kotikas Letajevas“, istorinį romaną „Maskva“, atsiminimų.
Samdrup Džongkharas
Samdrup Džongkharas – miestas Butano šalies pietryčiuose, šalia Indijos sienos. Samdrupo Džongkharo rajono administracinis centras.
Leicester Hemingway
Leicester C. Hemingway (1915 m. balandžio 1 d. – 1982 m. rugsėjo 13 d.) buvo JAV rašytojas. Jis buvo jaunesnysis rašytojo Ernesto Hemingvėjaus brolis ir šešių knygų autorius.
Biografija
Pirmajame romane, pavadinimu „The Sound of the Trumpet“ (1953), Leicesteris aprašė savo išgyvenimus Prancūzijoje bei Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo laikotarpiu. 1961 m. Leicesteris išleido brolio E. Hemingvėjaus biografiją, pavadinimu „My Brother, Ernest Hemingway“. Darbas buvo gerai įvertintas ir atnešė Leicesteriui tiek rašytojo pripažinimą, tiek nemažą finansinį atlyginimą. Su iš darbo gautu kapitalu, Hemingvėjus sukūrė netikrą valstybę New Atlantis ant plausto Karibų jūroje, skirto naudoti kaip jūrų mokslinių tyrimų štabą. Projektas buvo nutrauktas vos po kelerių metų, kai New Atlantis sunaikino uraganas.
Po kelerių metų kovos su II tipo cukriniu diabetu, kurios metu jam buvo atlikta nemažai operacijų, Leicesteris Hemingvėjus 1982 m. nusižudė.
Alfonsas Merkys
Alfonsas Merkys (1927 m. vasario 20 d., Puože, Skapiškio valsčius, Rokiškio apskritis – 2016 m. gegužės 19 d., Vilnius) – Lietuvos botanikas, augalų fiziologas, akademikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1945 m. baigė Salų žemės ūkio mokyklą, 1945–1947 m. mokslus tęsė Vilniaus žemės ūkio technikume. 1947–1948 m. Lazdijų apskrities žemės ūkio skyriaus vyr. agronomas, vedėjas. 1948–1949 m. studijavo K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje Maskvoje. 1949 m. grįžo į Lietuvą ir tęsė studijas Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1953 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo augalų fiziologo specialybę. 1953–1956 m. studijavo aspirantūroje Maskvos M. Lomonosovo universiteto Biologijos-dirvožemio fakulteto Augalų fiziologijos katedroje.