cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uzufruktas
Uzufruktas – asmens gyvenimo trukmei ar apibrėžtam terminui (kuris negali būti ilgesnis už asmens gyvenimo trukmę) nustatyta teisė (uzufruktoriaus teisė) naudoti svetimą daiktą ir gauti iš jo vaisius, produkciją ir pajamas (LR CK 4.141 str.). Uzufruktas gali būti nustatytas vieno ar kelių asmenų (bendrai ar nustatant kiekvieno dalį) naudai.
Uzufrukto objektas
Uzufrukto objektu gali būti kiekvienas nesunaudojamas ir kilnojamasis, ir nekilnojamasis daiktas, kuris yra nuosavybės teisės objektas. Įgydamas uzufruktą į pagrindinį daiktą, uzufruktorius įgyja uzufruktą ir į antraeilius daiktus, jeigu sutartis ar įstatymai nenustato kitaip. Uzufrukto objektas perduodamas uzufruktoriui pagal aprašą. Pasikeitus daikto, į kurį nustatytas uzufruktas, savininkui, uzufruktas išlieka (LR CK 4.142 str.).
Uzufrukto turinys
Uzufruktorius turi teisę naudoti daiktą taip, kaip nustatyta, o jeigu nenustatyta, – kaip tai darytų pagal daikto paskirtį rūpestingas savininkas (LR CK 4.143 str.). Naudojant uzufrukto objektą gaunami vaisiai, produkcija ir pajamos priklauso uzufruktoriui, jeigu sutartis ar įstatymai nenustato kitaip. Uzufrukto turinys nustatomas kiekvienu konkrečiu atveju nustatant uzufruktą. Nustatantis uzufruktą subjektas gali nustatyti tik tokias uzufrukto suteikiamas teises, kurios neprieštarauja daikto naudojimui pagal paskirtį. Jeigu uzufruktas nustatytas į bendrosios nuosavybės teisės objektu esantį daiktą, uzufruktorius turi tas daikto valdymo ir naudojimo teises, kurios priklausytų jam kaip bendraturčiui.
Uzufruktorius turi teisę reikalauti įvykdyti dėl uzufrukto objekto atsiradusias prievoles ir priimti įmokas, tačiau neturi teisės perduoti uzufrukto kitam asmeniui, bet gali perduoti kitam asmeniui teisę įgyvendinti uzufruktą. Tokiu atveju abu subjektai atsako pagal prievoles solidariai. Laikas, kuriam perduodama kitam asmeniui teisė įgyvendinti uzufruktą, negali būti ilgesnis už laiką, kuriam nustatytas uzufruktas. Uzufruktorius neturi teisės perdirbti uzufrukto objekto arba kitokiu būdu iš esmės jo pakeisti be uzufrukto objekto savininko leidimo ar įstatymo numatytais atvejais – be teismo sprendimo. Taip pat uzufruktorius neturi teisės į uzufrukto objekte rastą lobį ar jo dalį, pagal įstatymą priklausančią daikto savininkui (LR CK 4.143 str. 8 d.).
Taip pat skaitykite
Servitutas
Levizarai
Levizarai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, Paščio ežero vakariniame krante.
Istorija
Kaimas viensėdžiais išsiskirstė 1920 m. vasarą. Tuomet kaimas turėjo 48,4 dešimtinės žemės, gyveno trijų žemvaldžių ir trijų mažažemių šeimos. Dabar išlikusios penkios sodybos.
FR (išdėstymas)
250px|thumb|right|FR išdėstymas FR (angl. Front – engine, Rear wheel drive) – nurodo automobilio variklio padėtį ir varančiuosius ratus. FR išdėstymo automobiliai yra varomi galiniais ratais ir tokių automobilių varikliai stovi pačiame kėbulo priekyje. Toks išdėstymas laikomas tradiciniu XX a. automobiliuose.
Šios komponuotės populiarumą lemia jos paprastumas, bei geras masės paskirstymas ašims. Taip pat ši komponuotė labiau tinka galingiems varikliams kurių galia viršija 200 arklio jėgų, dėl to, kad įsibėgėjant apkraunami varomieji ratai taip pagerindami sukibimą.
Lazdijų hipodromas
Lazdijų hipodromas – sportinis hipodromas Lazdijuose.
Istorija
Hipodromas pradėtas statyti dar prieš 1990 m., bet projektas nebaigtas. Tuometinis hipodromas neatitiko standartų ir turėjo nestandartinę 1200 m ilgio trasą. 2013 m. hipodromas modernizuotas ir atitinka tarptautinius žirgų sporto reikalavimus. Dabartinis trasos ilgis – 1400 m. Modernizuotas hipodromas pritaikomas ir miesto šventėms.
Helmuto Šmidto universitetas
miniatiūra|Helmuto Šmidto universiteto miestelis ir pagrindinis pastatas Helmuto Šmidto universitetas (HSU;, HSU-HH) – Helmut Schmidt iniciatyva 1973 m. įsteigta karo akademija Hamburge (Hamburgo aukštoji bundesvero mokykla, „Hochschule der Bundeswehr Hamburg“), vienas iš 2 bundesvero universitetų.
Helmuto Šmidto universitetas rengia Vokietijos bei NATO valstybių ginkluotųjų pajėgų karininkus. Nuo 2002 m. universitete taip pat studijuoja ir nedaug civilių studentų, kurių studijas paprastai finansuoja didelės bendrovės. Helmuto Šmidto universitete stažavosi, studijavo taip pat ir aukšto rango karininkai iš Lietuvos (generolai Edvardas Mažeikis, Algis Vaičeliūnas ir kiti).
HSU universiteto suteikiami akademiniai laipsniai prilyginami civilinių aukštųjų mokyklų laipsniams. Universitete vykdomi mokslo tyrimai, taip pat rengiamos disertacijos bei habilitacijos.
Şirvan Şamaxı FK
Şirvan Şamaxı – Azerbaidžano futbolo klubas iš Šemachos.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 1994 m.
Paaluonė
Paaluonė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Skaistgirių. Pro kaimą teka Aluona ir jos intakai Sakuona ir Leštupys. Aplink plyti Pernaravos-Šaravų miškai. Priklauso Skaistgirių seniūnaitijai.
Istorija
miniatiūra|Ant senojo Klaipeda-Kaunas pašto kelio, prie Paaluonės sodybos „Pauliukaitynės“|left
1923 m. Lietuvos gyventojų surašyme kaimas vadinosi „Paalonio vs.“ Jame buvo vienas kiemas, 8 gyventojai.
Gyventojai
Kaime gimė Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės politinis veikėjas Albinas Počiulpas.
Artūras Orlauskas
Išsilavinimas
1978 m. baigė Kauno 1-ąją vaikų muzikos mokyklą, 1980 m. baigė Kauno 28-ąją vidurinę mokyklą, 1986 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą (inžinierius technologas).
Jean-Marie Le Pen
Žanas Mari Le Penas (, pilnas vardas Jean Louis Marie Le Pen, g. 1928 m. birželio 20 d. La Trinitė–sur–Mer, Bretanė) – Prancūzijos politikas, radikalus dešinysis.
Artūras Orlauskas
Išsilavinimas
VRK anketose klaidingai nurodinėjo 2006 m. baigęs LŽŪA. 2022 m. VDU ŽŪA paskelbė, kad akademijos nebaigė: 2011 m. išbrauktas iš sąrašų, kaip negrįžęs iš akademinių atostogų.
Jean-Marie Le Pen
Biografija
Žvejo sūnus. 1954 m. baigė Paryžiaus universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1954 m. Prancūzijos užsieniečių legiono parašiutininkas, tarnavo 1954 m. Indokinijoje, 1957 m. Alžyre. Grįžęs į Prancūziją tapo leidėjo P. Pužado, tuo metu vadovavusio kampanijai prieš smulkiųjų prekybininkų apmokestinimą, šalininku. 1958–1962 m., 1986–1988 m. Nacionalinio Susirinkimo deputatas.
Artūras Orlauskas
Visuomeninė veikla
2002–2022 m. Lietuvos satyros ir jumoro kūrėjų asociacijos prezidentas. 2007–2014 m. Lietuvos Nacionalinės vandensvydžio lygos prezidentas. Buvęs Autorinių gretutinių teisių agentūros (AGATA) tarybos narys.
Buvo VšĮ „Pono Zakarausko estrados teatras“ direktorius, VšĮ „Socialinių projektų studija“ direktorius. Dabartinis VšĮ „Komiko teatras“ direktorius.
Jean-Marie Le Pen
Šeima
Dukra Marine Le Pen
Artūras Orlauskas
Asmeninis gyvenimas
2005 m. tuometinė A. Orlausko žmona Vitalija Orlauskienė paskelbė, kad atsitiktinai sužinojo, jog su 11 metų jaunesne sugyventine laiką leidžiantis teisėtas vyras ir vaikų tėvas A. Orlauskas slapta ėmė vykdyti teisminę skyrybų procedūrą. Vaikai iš pirmos santuokos – Ieva ir Martynas.
2006 m. vedė 11 metų jaunesnę Editą Tamulevičiūtę, tapusią E. Orlauskiene. 2007 m. susilaukė sūnaus Marko. Dirba mokyklos-darželio administratore.
Kauno rajonas ir miestas
2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybų narys, 2005–2007 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2011–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Pašalinimas
2011 m. lapkričio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos prezidiumas nutarė, kad tokiais veiksmais A. Orlauskas savo veiksmais žemino partijos autoritetą ir A. Orlauską pašalino iš partijos.
Dailis Alfonsas Barakauskas
Dailis Alfonsas Barakauskas (gimė 1952 m. birželio 29 d. Geručių kaime) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, politinis veikėjas.
Biografija
Gimė 1952 m. birželio 29 d. Pakruojo rajone, Geručių kaime. 1970 m. baigė Žeimelio vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno politechnikos institutą (dabar Kauno technologijos universitetas), kurį 1975 m. baigė ir įgijo automatizavimo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1989 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo tarptautinių ekonominių santykių specialybę. 1992–1999 m. stažavo Švedijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Danijoje, Kanadoje, kaip vystyti valstybės ūkį, pritraukti užsienio šalių investicijas ir kaip plėtoti asocijuotas verslo struktūras. 1999 m. JAV (Kembridže) pakopos studijos (graduate studies) Harvardo universitete, Harvardo Tarptautinio vystymo institute (HIID), apgynė diplomą: investicijų vertinimas ir vadyba. Moka anglų, latvių, rusų kalbas. Nuo 2000 m. gyvena Vilniuje. Žmona Violeta. Turi dvi dukras ir tris anūkus.
Profesinė veikla
1975–1992 m. dirbo Šiaulių staklių gamykloje surinkimo cecho pamainos meistru, aukščiausios kategorijos inžinieriumi technologu programuotoju, skaitmeninio programavimo biuro viršininku, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotoju, užsienio komercinių ryšių ir rinkotyros tarnybos vadovu. 1992–1996 m. Šiaulių regioninių prekybos ir pramonės rūmų direktorius, vienas iš Lietuvos prekybos ir pramonės Rūmų atkūrėjų ir steigėjų. 1993 m. Belgijos ir Baltijos šalių prekybos rūmų direktorių tarybos narys. 1995–2000 m. Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacijos prezidiumo narys. 1996–2000 m. Priėmus LR Seime Prekybos, pramonės ir amatų rūmų Įstatymą, Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmų generalinis direktorius. 2005–2006 m. kovo mėn. Viešosios įstaigos „Ekonominių – socialinių tyrimų ir mokymų centras“ direktorius.
Visuomeninė veikla
1992 m. su bendraminčiais atkūrė prieškarį Šiauliuose veikusį „Rotary“ klubą, buvo pirmasis ilgametis, iki klubo tarptautinės inauguracijos, šio klubo prezidentas. 1998–2000 m. Baltijos ir Amerikos partnerystės fondo Lietuvai ekspertų tarybos narys. 2008 m. vasario 26 d. Šri Lankos Demokratinės Socialistinės Respublikos Užsienio reikalų ministro skyrimu tapo šios valstybės garbės konsulu 2008 m. lapkričio 26 d. garbės konsulo pareigų atsisakė dėl Lietuvos Respublikos Seimo nario ir garbės konsulo pareigų suderinamumo.
Politinė veikla
1992–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, liberalų sąjungos pirmininko pavaduotojas, Valdybos narys, Šiaulių skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m. du kartus buvo išrinktas Šiaulių miesto savivaldybės tarybos nariu. Buvo išrinktas šios savivaldybės Valdybos nariu, Investicijų ir Zoknių plėtros komiteto pirmininku, kurio iniciatyva buvo įkurtas Zoknių karinis aerouostas Šiauliuose.
2000–2012 m. trijų kadencijų Seimo narys (2000-2004, 2004-2008, 2008-2012 m. kadencijos). Seime dirbo Ekonomikos, Europos reikalų, Teisės ir teisėtvarkos, socialinių reikalų komitetuose, tarparlamentinių ryšių su Didžiąją Britanija ir Šiaurės Airija pirmininku. Buvo Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, peticijų Komisijos pirmininko pavaduotojas.
Nuo 2001 m. sausio 25 d. iki 2001 m. liepos 12 d. – Lietuvos susisiekimo ministras vienuoliktojoje (XXXII) Vyriausybėje.
2012–2014 m. LR vidaus reikalų ministras.
2013 m. Lietuvai pirmininkaujant Europos Sąjungos Tarybai, buvo dviejų ES Tarybų pirmininkas ir pirmininkavo Europos Sąjungos vidaus reikalų Tarybai ir Europos Sąjungos sporto Tarybai.
Kūrybinė veikla
Yra parašęs daugiau kaip 150 straipsnių ekonomine-socialine ir politine tematika bei išleidęs knygą „Nuomonių sankryžos“.
Petras Murnikas
Petras Murnikas (1886 m. gruodžio 6 d. Sidariškės, Kupiškio valsčius – 1956 m. birželio 6 d. Utena) – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.
Biografija
1916 m. baigė Maskvos 4-ąją praporščikų mokyklą, per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės karininku kovojo fronte, buvo sužeistas. 1917 06 20 pakeltas į štabskapitono laipsnį. Grįžęs į Lietuvą 1919 m.balandžio 7 d. mobilizuotas į jos kariuomenę, 1-ojo DLK Gedimino pėstininkų pulko karininkas. Dalyvavo nepriklausomybės kovose su bolševikais, bermontininkais, lenkais.1919 m. birželio 15 d. pasižymėjo kovodamas su bolševikais Naujasodžio kaime, Antalieptės valsčiuje, Zarasų apskrityje. 1920–1923 m. karo atstovo Lenkijoje, vėliau – Latvijoje padėjėjas (pavaduotojas), karo atstovas Latvijoje ir Estijoje. 1923 m. ypatingų reikalų karininkas prie kariuomenės vado, 1924 m. – prie krašto apsaugos ministro. 1926–1927 m. Panevėžio karinės srities viršininkas. Nuo 1927 m. – Trakų, Vilkaviškio, nuo 1929 m. – Raseinių, nuo 1936 m. – Utenos, nuo 1938 m. – Kretingos apskričių, komendantas, kartu minėtų apskričių šaulių rinktinių vadas.1939 m. lapkričio 22 d. paties prašymu paleistas į administracijos karininkų atsargą. 1926 m. vasario 16 d, suteiktas pulkininko leitenanto laipsnis.
1939 - 1944 m. gyveno Utenoje, dirbo Utenos arešto namų prižiūrėtoju. Jokiuose politiniuose įvykiuose nedalyvavo. TSRS kariuomenei vėl okupavus Lietuvą iš pradžių slapstėsi Utenos rajono, Sirutėnų apylinkėje, dirbo kolūkyje buhalteriu ir sandėlininku. Vėliau legalizavosi, gyveno ir dirbo Utenos mieste. Palaidotas Utenos miesto senose kapinėse. 1992 m. P. Murniko atminimas įamžintas memorialine lenta ant namo Maironio gatvėje 12, kuriame 1936 - 1944 m. gyveno.
Šiflanžas
Šiflanžas – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietuose, į rytus nuo Ešo. Išvystyta metalurgija, kalnakasyba, plieno pramonė.
Istorija
Įkurtas 1876 m.
Rektorius
Rektorius ( 'valdytojas') – universiteto ir kai kurių aukštųjų mokyklų vadovas. Renesanso laikotarpiu – vyresnysis mokytojas arba daugiaklasės mokyklos vadovas.
Juodasis lokys
Juodasis lokys, arba baribalas, amerikinis juodasis lokys (Ursus americanus) – lokinių (Ursidae) šeimos pėšrusis žinduolis.
Paplitimas
Juodasis lokys sutinkamas visoje Šiaurės Amerikoje, nuo Kanados ir Aliaskos iki Meksikos, Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Baribalai sutinkami 39-iose iš 50 JAV valstijų ir visose Kanados provincijose. Manoma, kad anksčiau baribalų populiaciją Šiaurės Amerikoje sudarė apie 2 milijonus lokių, vėliau jų sumažėjo iki 200 000, tačiau per paskutinius dešimtmečius vėl pradėjo daugėti, iš dalies dėl taikomų apsaugos priemonių. Manoma, kad šiuo metu yra daugiau nei 600 000 baribalų.
Fizinės charakteristikos
thumb|left|200px|[[JAV Vajomingo valstijos Grand Tetono nacionaliniame parke juodoji lokė su meškiuku, kurio nugarėlė vos pastebima aukštos augalijos tankmėje]] thumb|left|200px|Netoli [[Luizos ežeras|Luizos ežero (Alberta), augalija smaguriaujantis juodasis lokys]] thumbnail|right|Juodoji lokė (Ursus americanus) su meškiukais Omegos parke, netoli Montebello gyvenvietės, [[Kvebekas|Kvebeke]]
Juodieji lokiai yra apie 1,5 m ilgio. Patelės sveria 40-180 kg, patinai 50-400 kg. Tik gimę jaunikliai sveria 200-450 g. Suaugę baribalai turi mažas akis, apvalias ausis, ilgą snukį, stambų kūną ir trumpą uodegą. Jų puiki uoslė. Nors paprastai jų kailis juodas, tačiau kai kurių porūšių kailio spalva skiriasi – į vakarus nuo Misisipės baribalų kailis šviesiai rusvas, šokoladinis, cinamono rusvumo. Kartais ant krūtinės būna balta dėmė.
Nors juodieji lokiai gali stovėti ir vaikščioti ant užpakalinių kojų, tačiau paprastai stovi ir vaikšto keturiomis. Ant visų letenų yra penki stiprūs nagai, naudojami plėšymui, kasimui, laipiojimui. Vienu priekinės letenos smūgiu baribalas gali užmušti suaugusį elnią.
Juodųjų lokių porūšiai
Yra išskiriama 16 juodojo lokio porūšių:
Elgesys
Juodieji lokiai lytiškai subręsta 4-5 metų ir rujoja kas 2-3 metus. Ruja paprastai būna pavasarį gegužę ir birželį, tačiau gemalai nepradeda vystyti iki žiemos, kai patelės įminga žiemos miegu.
Juodieji lokiai yra visaėdžiai, ėda žoles, riešutus, uogas, medų, vaisius, vabzdžius (skruzdėles, termitus, vapsvas, bites). Kartais sumedžioja ir suėda nedidelius graužikus ir atrajojančiuosius. Taip pat baribalai ėda lašišas, aligatorių kiaušinius. Dažnai maisto baribalai ieškosi ir žmonių šiukšlynuose bei konteineriuose. Jei trūksta natūralių maisto šaltinių, baribalai gali pulti ir avis bei kiaules.
Natūralūs juodųjų lokių priešai yra kiti juodieji lokiai, žmonės ir grizliai (Ursus arctos horriblis). Kojotai (Canis latrans) ir pumos (Puma concolor) gali medžioti jauniklius.
Juodieji lokiai ir žmonės
Juodieji lokiai gana pavojingi žmonėms. Skirtingai nuo rudųjų lokių, juodieji lokiai ėda ir mirusius gyvūnus, todėl bandymas apsisaugoti nuo jų apsimetant mirusiu yra neefektyvus. Kaip ir daugelis gyvūnų, baribalai retai puola, nebent būtų užspeisti arba patys užpulti. Žmones jie puola žymiai rečiau nei grizliai. Per 1900–2009 metų laikotarpį, Šiaurės Amerikoje 59 akistatose su juodaisiais lokiais, užregistruotos 63 žmonių mirtys.
Makūnas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Makūnienė (ištekėjusi moteris) ir Makūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dipsis
Dipsis (Dypsis) – palmių (Arecaceae) gentis, priklausanti Arecoideae pošeimiui. Genčiai priklauso 152 rūšys, kurių dauguma yra endeminės Madagaskare. Dar kelios rūšys auga Rytų Afrikoje ir aplinkinėse salose.
Stasys Šimkus
Stasys Šimkus (1887 m. vasario 4 d. Motiškiuose, Seredžiaus valsčius, Rusijos imperija – 1943 m. spalio 15 d. Kaune) – kompozitorius, chorų organizatorius ir dirigentas, muzikos publicistas, folkloristas, pedagogas ir muzikos visuomenininkas.
Biografija
thumb|left|140px|Stasys Šimkus su sūnumi Algiu [[JAV]] thumb|Stasys Šimkus su karine uniforma
Gimė mažažemių valstiečių šeimoje, nuo 9 m. muzikos mokėsi pas vietos vargonininką, 1897–1900 m. – Juozo Naujalio vargonininkų ir dirigentų kursuose Kaune, dainavo mėgėjų choruose, nuo 13 metų vargonininkavo Čiobiškyje, Krokialaukyje, Skirsnemunėje. Nuo 1904 m. dalyvavo lietuviškųjų vakarų veikloje, organizavo chorus, rengė koncertus, užrašinėjo liaudies dainas. 1904–1906 m. mokėsi Varšuvos muzikos instituto vargonų klasėje pas prof. J. Suržinskį, vedė Varšuvos lietuvių draugijos chorą. 1908–1914 m. stažavosi Peterburgo konservatorijoje, vadovavo lietuvių chorams. Be studijų, dėstė muziką Šv. Kotrynos bažnyčios katalikų gimnazijoje, kaip chormeisteris bendradarbiavo su Česlovu Sasnausku.
1915 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti pasiųstas į JAV rinkti aukų. 1915–1920 m. organizavo lietuvių chorus, rengė koncertus, statė operetes JAV miestuose, leido žurnalą „Muzika“. Grįžęs į Lietuvą, dalyvavo Lietuvių meno kūrėjų draugijos veikloje, 1922 m. buvo jos valdybos pirmininkas. 1921–1922 m. studijavo kompoziciją Leipcigo ir Berlyno konservatorijose. 1923 m. Klaipėdoje įkūrė muzikos mokyklą, joje dėstė, 1924–1927 m. ir 1928–1930 m. buvo jos direktorius. Čia subūrė simfoninį orkestrą.
1930–1933 m. Valstybės teatro dirigentas, 1933–1936 m. – Vytauto Didžiojo universiteto mišraus choro vadovas ir Švietimo ministerijos muzikos inspektorius. Šimkus daug prisidėjo prie pirmųjų Lietuvos dainų švenčių (1924, 1928 m.) rengimo, buvo jų dirigentas. Nuo 1942 m. Kauno konservatorijoje profesorius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Stasys Šimkus buvo įdomi asmenybė – didelio temperamento, ūmus, neišsenkamos energijos. Dažnai būdavo geros nuotaikos, nekreipdavo dėmesio į smulkmenas, karštai griebdavosi naujų darbų, nepasižymėjo taupumu, nevengdavo naujų pažinčių, pobūvių.
Kūryba
Kompozitorius S. Šimkus pagrįstai laikomas lietuvių muzikos klasiku. Jį žavi gamtos poezija, buities vaizdai, meilės lyrika. Apie 180 surinktų lietuvių liaudies dainų tekstų kartu su melodijomis gavo iš Šilavoto klebono Antano Radušio. S. Šimkus sugebėjo atrinkti vertingas liaudies melodijas ir pritaikyti jas chorui. Jo dainos buvo leidžiamos įvairiais rinkiniais („Mūsų dainos”, „Dainų dainorėlis” ir kt.).
Svarbesni kūriniai: surinktos ir harmonizuotos dainos „Ūžia girelė“, „Oželis”, „Tykus buvo vakarėlis”, „Mes padainuosim”, „Ko vėjai pučia”, „Pamylėjau vakar”, „Aš augau pas tėvelį”, chorinė daina „Vėjo dukra” (Fausto Kiršos ž.), simfoninė poema „Nemunas” (apie 1925 m.). Stambiausias kompozitoriaus vokalinis – instrumentinis kūrinys yra opera „Kaimas prie dvaro” („Pagirėnai”). Ji tarsi apibendrino visą kompozitoriaus kūrybinį kelią, nes buvo užbaigta 1941 m., o pastatyta 1942 m. Kaune.
S. Šimkus sukūrė žinomą masinę dainą „Lietuviais esame mes gimę” (Jurgio Zauerveino tekstu), tapusią Mažosios Lietuvos himnu. Dar kompozitoriui gyvam esant pusė visų Lietuvoje dainuojamų dainų buvo S. Šimkaus. Daugelį metų S. Šimkaus vedami chorai buvo laikomi geriausiais Lietuvoje. Kompozitorius gerai pažinojo mūsų liaudies kūrybą ir paliko užrašęs apie 1200 liaudies dainų, melodijų ir tekstų. Dauguma jų ir dabar įeina į profesionalų bei mėgėjų atlikėjų repertuarą.
Motorsport Arena Oschersleben
Ošerslėbeno motosporto trasa  – 3 667 km ilgio trasa šiaurės Vokietijoje, Saksonijos-Anhalto žemėje.
Istorija
Pirmą kartą lenktynės šioje trasoje įvyko 1997 m. liepos 25 d.
Trasa pagal vykstančių lenktynių skaičių tapo trečiąja (po Niurburgringo ir Hokenhaimringo).
Nuorodos
オッシャースレーベン
Vilkolakio teatras
Įsikūrė 1919 m. kaip menininkų klubas. Klubo iniciatoriai: tapytojai Vytautas Pranas Bičiūnas, Vladas Didžiokas, Vladimiras Dubeneckis, Olga Dubeneckienė, Adomas Galdikas, dailininkas – grafikas Paulius Galaunė, dramaturgas Balys Sruoga, režisierius Antanas Sutkus.
miniatiūra|180px|left|Memorialinė lenta Klubas veikė Liaudies namų patalpose (Laisvės alėja, nr. 3). 1919–1920 m. vadovavo B. Sruoga, 1920–1925 m. – A. Sutkus. Klube buvo rengiami menininkų susitikimai, vakaronės, diskusijos, skaitomos paskaitos, leidžiamas žurnalas „Dainava“.
1920 m. menininkų klubas virto eksperimentiniu ir improvizaciniu satyros teatru. Vaidybos būdas aštrus, su grotesko elementais, vyravo satyra, vėliau alegorija ir simbolika, aktorių grimas pabrėžtas, primenantis kaukes. Teatro vaidyba rėmėsi principais – ekspromtu, improvizacija, komiška ir liaudiška vaidyba, pantomima. Scenografija buvo kuriama be eskizų, spektaklio erdvę ženklinant dekoratyviomis detalėmis. Pastatymuose buvo pastebimos sąlyginio teatro scenografijos užuomazgos.
1925 m., po socialiai aštrių premjerų, teatras užsidarė.
1926 m. A. Sutkus ir teatro aktoriai perėjo į Valstybės teatrą, čia A. Sutkus paskirtas teatro direktoriumi.
Hueska
Hueska – miestas šiaurės rytų Ispanijoje, Aragono regione, Hueskos provincijoje. Viena iš mažiausiai gyventojų turinčių provincijų sostinių Ispanijoje. Hueskos mieste gyvena ketvirtadalis provincijos gyventojų. Didžiausias miesto kultūrinis renginys – Fiestas de San Lorenzo (Šv. Lauryno šventė), švenčiama rugpjūčio 9-15 dienomis.
Pasmilgys (Josvainiai)
Pasmilgys – viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Lipliūnų. Buvo Josvainių miško apsuptyje, prie Smilgaičio upės.
Lietuvos žuvys
Frazė Lietuvos žuvys gali reikšti:
1. Žinyną, žr. Lietuvos žuvys
2. Lietuvoje gyvenančių žuvų rūšis, žr. Lietuvos žuvys
Hueska
Geografija
left|150px|thumb|Hueskos savivaldybė Hoya de Husca regione
Achajas
Graikų mitologijoje Achajo (Achaeus) vardu yra du personažai:
Hueska
Geografija
Hueska įsikūrusi prie Pirėnų kalnų, Sierra de Guara kalnagūbrio pietuose, už kelių kilometrų nuo Monrepos kalno. Pro miestą teka Isuelos upė.
Klimatas
Hueskoje vyrauja žemyninis klimatas, su Viduržemio jūros klimato ypatumais, kuriam būdingi dideli metų šilumos skirtumai: tirštas rūkas, sniegas, stiprus vėjas, gausūs krituliai spalio ir balandžio mėnesį. Vasara oras labai sausas, pasitaiko audrų. Temperatūra gali siekti virš 35 ° C (39 ° C, rugpjūtis 1919), žiemą gali nukristi iki -6 ° C (-14 ° C sausis 1967). Sniego tikimybė tęsiasi nuo spalio iki balandžio mėnesio.
Istorija
Hueskos miestas įkurtas romėnų, prieš kiek daugiau nei du tūkstančius metų. Miesto gyventojų skaičius per paskutinį tūkstantmetį, svyravo tarp 5 ir 10 tūkstančių. Tarp XIV ir XIX a., mieste veikė vienas iš seniausių Aragono, bei Ispanijos universitetų.
Šv. Laurynas (rugpjūčio 10 d.) ir Šv. Vincentas, du gerai pažystami krikščionių kankiniai, yra pagrindiniai miesto globėjai, manoma, kad abu yra gimę būtent Hueskoje. Miestas nuo viduramžių taip pat labai susijęs su Šv. Jurgiu (balandžio 23 d.).
Gyventojai
2010 m. gyventojų surašymo duomenimis Hueskos savivaldybėje yra 52.347 gyventojų, tarp kurių 25.444 (48,60%) yra vyrai ir 26.903 (51,39%) yra moterys.
Miesto planas
thumb|right|180px|Hueskos katedra Hueska - nedidelis miestas, kurį galima apeiti, bei aplankyti svarbiausius objektus pėsčiomis, per vienos dienos ekskursiją. Mieste galima pamatyti įvairiausių architektūros statinių, bei konstrukcijų iš įvairių epochų. Hueskos senamiestį sudaro, pagrindinės Coso ir Murrallas gatvės, kuriose galima surasti daugiausiai lankytinų vietų. „Senoji Hueska“ pasižymi tuo, kad dauguma jos pastatų yra pastatyti iš smiltainio (nuosėdinės kilmės uoliena, sudaryta iš smėlio dydžio mineralų ar kitų uolienų nuolaužų dalelių ir sucementuotu įvairių cementu), kuris yra ne ypač atsparus atmosferos reiškiniams. Dėl to dauguma pastatų buvo paveikti erozijos ir turėjo būti nugriauti arba perstatyti. Moderniojoje Hueskos dalyje dominuoja XX a. modernusis ir buržua stilius. Hueska yra kompaktiškas ir gerai suplanuotas miestas, turintis daug žaliųjų zonų.
Migelio Serveto parkas
thumb|right|180px|Hueskos Paukštės Tai yra žaliasis Hueskos plautis. Pakankamai didelio ploto parkas yra įsikūręs šalia miesto centro, kuriame galima mėgautis įvairia augalija, bei meno paminklais, tarp kurių yra garsiosios "Hueskos Paukštės", sukurtos garsaus ispanų meniniko Ramon Acin, ir virtusios tarsi miesto emblema. Parkas buvo pastatytas 1928 m., vėliau buvo praplėstas.
Lankytinos vietos
thumb|right|200px|Montearagono pilis
Šv. Lauryno šventė
Miesto globėjo Šv. Lauryno (isp. San Lorenzo) šventė yra vienas svarbiausių bei didžiausių miesto kultūrinių renginių. Šventė prasideda rugpjūčio 9, katedros aikštėje, kuomet iššaunama cohete (pirotechninė raketa), reiškiani šventės pradžią. Tada prasideda chupinazo, tradicinis laistymasis vynu, orkestro paradas su dainomis, bei šokiais po pagrindines miesto gatves. Sekanti rytą, prie Hueskos katedros katedros šokami įvairiausi tradiciniai šokiai, tarp jų vadinamasis kardų šokis per kurį į katedrą garbingai įnešamas Šv. Lauryno paveikslas ir aukojamos iškilmingos Šv. Mišios. Šventė tęsiasi iki rugpjūčio 15 d. Įvairūs šventės renginiai kasmet pritraukia daug lankytojų, bei turistų iš užsienio ir aplinkinių regionų. Pagrindiniai šventės simboliai, kuriuos pagal tradicija dėvi šventės dalyviai, yra balta uniforma ir žalios spalvos skarelė, kuri simbolizuoja baziliką (albahaca), augantį Hueskos apylinkėse.
Godiškės
Godiškės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Variekos.
Petrikaičiai (Stalupėnų apskritis)
Petrikaičiai arba Prigorodnojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Schützenort, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės kaimo gyvenvietės kaimas. į rytus nuo Nesterovo prie kelio.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės apylinkės (Пригородный cовет) centras.
Apylinkė
Apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Geidžių šv. Onos koplyčia
'''Geidžių šv. Onos koplyčia''' (arba Geidžių šv. Onos bažnyčia) – katalikų koplyčia, stovinti Geidžių kaime, Tirkšlių seniūnijoje, Mažeikių rajone, prie kelio. Koplyčia veikianti, priklauso Tirkšlių Kristaus Karaliaus parapijai.
Koplyčia yra architektūros paminklas, 2003 m. kartu su varpine įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Didysis Druskos ežeras
Rytinėje pakrantėje įsikūrę Solt Leik Sitis, Ogdenas. 40 km ilgio damba ežerą kerta Pietų Ramiojo vandenyno geležinkelis.
Fjölnir Reykjavík
Fjölnir Reykjavík – Islandijos futbolo klubas iš Reikjaviko.
Istorija
Ungmennafélagið Fjölnir, žinoma trumpesniu pavadinimu kaip Fjölnir, yra sporto klubas iš Grafarvoguro dalies, Reikjavíke.
Įkurtas 1988 m. kaip Ungmennafélagið Grafarvogur, tačiau kitas klubas jau vadinosi UMFG, todėl persivadino ir tapo Ungmennafélagið Fjölnir.
Klubas užsiima futbolu, krepšiniu, rankiniu, tekvondo, karate, tenisu, plaukimu, atletika bei gimnastika. O taip pat žaidžiama šachmatais.
Futbolo komanda aukštais pasiekimais pasigirti negali. Tiesa, du kartus jie iškopė į 2007 ir 2008 m. pateko į futbolo taurės turnyro finalus, bet abu kartus taurės iškovoti nepavyko.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona.
Čiukčių pusiasalis
thumb|250px|Čiukčių pusiasalio padėtis Čiukčių pusiasalis  – pusiasalis pačiuose Rusijos šiaurės rytuose, Čiukčių autonominėje apygardoje. Įsiterpęs tarp Arkties vandenyno Čiukčių jūros ir Ramiojo vandenyno Beringo jūros. Rytuose užsibaigia Dežniovo kyšuliu. Plotas 49 tūkst. km². Krantai labai raižyti, gausu įlankų ir užutėkių (Koliučino, Mečigmeno, Kryžiaus ir kt.). Didžiąją pusiasalio dalį užima Čiukčių kalnynas.
Klimatas pakrantėse jūrinis, rūstus (stiprūs vėjai, dažni rūkai, žema vasaros temperatūra). Centrinės dalies klimatas ryškiai žemyninis (šaltos, nesniegingos žiemos, vėsios vasaros).
Gomes Palasijus
Gomes Palasijus  – miestas šiaurinėje Meksikoje, Durango valstijoje, Koahuilos pasienyje, prie Nasaso upės; sudaro aglomeraciją su Toreonu, Lerdu ir Matamorosu. Geležinkelio stotis. Plentai į Čihuahuą, Durangą, Monterėjų. Veikia universitetas, Gvadalupės Mergelės bažnyčia ir kt. Maisto, lengvoji pramonė.
Istorija
Gomes Palasijus įkurtas 1883 m. Tapo svarbiu geležinkelių ir pramonės centru. Tačiau XX a. vid. daugelis įmonių persikėlė į Toreoną.
Ramelau
thumb|right| Ramelau arba Tatamailau (tetum Foho Tatamailau; ) – aukščiausias Rytų Timoro ir Timoro salos kalnas. Vulkaninės kilmės. Aukštis 2963 m. Yra 70 km į pietus nuo šalies sostinės Dilio, Ainaro apskrityje, netoli Maubisės miesto.
Portugalų valdymo metu kalnas vadintas Pico do Ramelau, pagal aplink esančius Ramelau kalnus.
Pasiekiamas per dvi su puse valandos nuo Hatu-Builiko kalno (1950 m). Pakilimas status, pirmus 2,5 km galima įveikti ir džipu. Nuo 1997 m. ant viršūnės stovi šv. Marijos skulptūra, atvežta iš Italijos. 2700 m aukštyje yra vieta skirta mišioms po atviru dangumi. Pastačius Marijos skulptūrą ji buvo paskelbta Rytų Timoro globėja.
Vietinių gyventojų laikomas protėvių buveine, išvertus iš mambai kalbos reiškia „visų protėvis“.
Rimiškiai (Utena)
Rimiškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės rytus nuo Užpalių.
Žoinvilis
Žoinvilis  – miestas pietinėje Brazilijoje, Santa Katarinos valstijoje, 180 km į šiaurę nuo Florianopolio. Tai didžiausias valstijos miestas. Yra oro uostas, plentai į Kuritibą ir Florianopolį. Mašinų ir automobilių gamybos, elektronikos, maisto ir kt. pramonė. Veikia keletas universitetų.
Istorija
Žoinvilį 1851 m. įkūrė imigrantai iš Vokietijos, Norvegijos ir Šveicarijos. Pavadintas Žoinvilio princo Fransua garbei.
Çıraqqala Siyəzən FK
Çıraqqala Siyəzən – Azerbaidžano futbolo klubas iš Sijazano.
Istorija
Įkurtas 1991 m. žaidė aukščiausioje lygoje. 1994 m. išformuotas.
Daniel Ortega
Danielis Ortega Saavedra (José Daniel Ortega Saavedra; g. 1945 m. lapkričio 11 d. La Libertade) – Nikaragvos prezidentas, ilgametis Sandinistų liaudies išsivadavimo fronto (Frente Sandinista de Liberación Nacional) lyderis, vienas iš 1979 m. sandinistų revoliucijos organizatorių. Prezidento pareigas ėjo 1985–1990 m. 2006 m. pabaigoje vėl išrinktas Nikaragvos prezidentu ir pareigas eina nuo 2007 m. sausio 10 d. Valdymo metu propaguoja marksistinę, socialistinę doktriną, kovą prieš, jo teigimu, „JAV vykdomą imperializmą“.
Biografija
Danielis Ortega gimė vidutinės klasės šeimoje La Libertado mieste. Kartu su tėvais aktyviai dalyvavo opoziciniame judėjime prieš diktatūrinį Anastasio Somoza režimą. Dėl šios veiklos buvo areštuotas. 1963 m. įstojo į Centrinės Amerikos universitetą Managvoje ir netrukus įsitraukė į sandinistinį judėjimą.
Veikla Sandino judėjime
1967 m. tapo sandinistų judėjimo lyderiu, bet 1974 m. apkaltintas apiplėšimu ir įkalintas. Netrukus paleistas, išvyko į Kubą, kur kartu su kitais sandinistų veikėjais pradėjo organizuoti revoliuciją.
1979 m. Ortega su kitais Sandino nariais nuvertė JAV remiamą Somosos diktatūrą ir suformavo Nacionalinio atstatymo chuntą (buvo vienas iš 5 jos narių). Netrukus Danielis Ortega tapo faktiniu Nikaragvos vadovu.
Kova su diktatūros šalininkais
1984 m. Danielis Ortega laimėjo prezidento rinkimus, gavęs 63 % rinkėjų balsų. Nepaisant to, kad dauguma stebėtojų rinkiminių pažeidimų nepastebėjo, JAV spaudžiamos opozicinės partijos boikotavo rinkimus.
Tarpuvaldis
1990 m. Ortega pralaimėjo rinkimus vienai iš buvusių Atstatymo chuntos narių, Violetai Čamoro. Ji sudarė labai plačią opozicinę koaliciją ir sugebėjo aplenkti Ortegą. Danielis Ortega nesėkmingai dalyvavo 1996 ir 2001 m. rinkimuose. Pralaimėjimus lėmė kaltinimai korupcija.
Ilgainiui Ortegos retorika tapo modernesnė ir sušvelnėjo. Sandinistų partija sudarė paktą su liberalų partija.
2006 m. rinkimai
2006 m. Danielis Ortega vėl tapo šalies prezidentu. Nikaragva atnaujino artimus santykius su Venesuela ir Kuba bei kartu su kitomis Lotynų Amerikos šalimis formuoja antiamerikietišką koaliciją. Ortega taip pat užmezgė politinius santykius su Iranu.
2021 m. rinkimai
2021 m. lapkritį Danielis Ortega buvo perrinktas ketvirtai penkerių metų kadencijai, surinkęs 75% balsų, rodo pirmieji daliniai oficialūs Aukščiausiosios rinkimų tarybos paskelbti rezultatai.
Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Ariogaloje. Istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų.
Parapijoje yra Ariogalos Daugirdų ir Partizanų koplyčios.
Istorija
Pirmoji Ariogalos bažnyčia pastatyta apie 1416 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto iniciatyva. Jai 1542 m. dovanota jurisdika miestelyje, 7 šeimos, 3 neapgyvendinti žemės sklypai, kuriuose vėliau įsikūrė Kunigiškių kaimas. 1547 m. bažnyčia atstatyta. XVI a. veikė parapinė mokykla.
Zigmantas Vaza 1609 m. įsakė Ariogalos tijūnui Sebastijonui Kęstortui baigti statyti ir remontuoti Ariogalos bažnyčią, mat ji prieš keletą metų pastatyta, tačiau esanti be stogo ir pūvanti. Bažnyčia 1690 m. sudegė, apie 1726 m. atstatyta. Ji 1807 m. vėl sudegė, 1813 m. atstatyta.
1852 m. bažnyčia pailginta. Poetas kunigas Anupras Jasevičius bažnyčioje 1863 m. perskaitė sukilėlių atsišaukimą. Už tai ištremtas, 1884 m. grįžo į Ilūkstę (Latvija). Vartotojų draugijos patalpose 1907 m. įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla.
Kontraltas
Kontraltas  – žemiausias moterų balsas, turintis tamsų, sodrų tembrą. Diapazonas – mažosios oktavos fa – antrosios oktavos fa (sol). Kartais skiriamos šios kontralto rūšys: koloratūriniai (praktiškai vadinami mecosopranais), lyriniai ir dramatiniai. Kontraltas – labai retas balsas, daugiau vertinamas moterų choruose nei operoje.
Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, stačiakampio plano, bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų. Manoma, kad didysis altorius po 1930 m. atkeltas iš Kauno šv. Mikalojaus bažnyčios.
Kontraltas
Pedagoginėje praktikoje dažnai kontraltui išplečiamas diapazonas iki antros oktavos la (si) ir jis tampa mecosopranu. Dėl šių pastangų iškyla grėsmė balso ilgaamžiškumui.
Žymiausi kontraltai: Kathleen Ferrier, Marian Anderson, Karen Clark, Tatiana Ilina, Eula Beal, Ewa Podleś, Bernardette Manca di Nissa, Ilona Viselgaitė. Kontraltas Marilyn Horne savo balsą išlavino iki korolatūrinio mecosoprano aukštumų.
Žymiausios kontralto partijos operoje:
Ragana (Čikaga)
Ragana – mėnesinis žurnalas, leistas 1903 m. Čikagoje.
Istorija
Redaktorius-leidėjas A. Gedminas.
Europos pinigų sistema
Europos pinigų sistema (EPS) – Europos Bendrijos valstybių bendradarbiavimo valiutų politikos srityje forma.
Martynas Grocholskis
Martynas Grocholskis (1727–1807 m. spalio 28 d., Lvovas) – grafas iš Grocholskių giminės, paskutinis Braclavo vaivada (1790–1795 m.). Braclavo nuo 1772 metų, Vinicos nuo 1762 metų, Dinaburgo vėliavininkas nuo 1760 metų. Keturmečio seimo dalyvis, Braclavo kaštelionas nuo 1774 metų. Baltojo erelio (1777 m.) ir Šv. Stanislovo ordinų kavalierius (1790 m.).
Europos pinigų sistema
Priešistorė
1971 m. Jungtinės Valstijos nusprendė panaikinti fiksuotą dolerio ir oficialios aukso kainos santykį, kuris užtikrino pasaulinį pinigų stabilumą po Antrojo pasaulinio karo. Fiksuotų valiutų keitimo kursų sistema nustojo egzistavusi. Siekdamos sukurti savo pinigų sąjungą, ES šalys nusprendė užkirsti kelią didesniems kaip 2,25 % Europos valiutų kursų svyravimams ir valiutų rinkose taikyti sutartines intervencines priemones. Taip buvo sukurta ir 1979 m. kovo mėn. pradėjo veikti Europos pinigų sistema (EPS). Trys pagrindiniai šios sistemos bruožai:
Martynas Grocholskis
Biografija
Gimė 1727 metais, Braclavo žemės teisėjo Mykolo Grocholskio ir Anos Radziminskaitės, Černigovo stalininko dukters, sūnus.
Europos pinigų sistema
Istorija
Europos pinigų sistemos istorija buvo įvairialypė. Susijungus Vokietijai ir Europoje atsinaujinus valiutos problemoms, 1992 m. kilus spekuliaciniam puolimui prieš daugelį EPS valiutų joje laikinai nebeliko Italijos liros ir visam laikui – Didžiosios Britanijos svaro (Juodasis trečiadienis). 1993 m. rugpjūčio mėn. EPS šalys nusprendė laikinai padidinti svyravimo ribą iki 15 %. Tuo tarpu, siekdamos užkirsti kelią dideliems valiutos kursų svyravimams ir valiutų devalvavimui konkurencingumui didinti, ES vyriausybės nusprendė intensyviau siekti sukurti visapusę pinigų sąjungą ir pradėti naudoti vieną valiutą.
1989 m. birželio mėn. Madride susitikusi Europos Vadovų Taryba priėmė ekonominės ir pinigų sąjungos. kūrimo trijų etapų planą. Šis planas buvo įtrauktas į 1991 m. gruodžio mėn. Europos Vadovų Tarybos pasirašytą Mastrichto sutartį dėl Europos Sąjungos.
Martynas Grocholskis
Biografija
Didelę gyvenimo dalį pragyveno savo dvare Griceve, rečiau – savo dvare Piatničianuose, prie Vinicos.
Mirė 1807 metų spalio 28 dieną Lvove, palaidotas Dominikonų bažnyčios kriptoje, Vinicoje.
Juška
Juška − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juškienė (ištekėjusi moteris) ir Juškaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Algirdas Briedis
Algirdas Briedis (1938 m. gruodžio 19 d. Bariūnuose, Joniškio valsčiuje – 2022 m. spalio 2 d. ) – sporto gydytojas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. Šiaulių sporto medicinos dispanserio vyr. gydytojas, Sporto medicinos centro vyr. gydytojas.
1988 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto (LTOK) atkūrimo dalyvis, LTOK Šiaulių tarybos pirmininkas. 1997 m. Lietuvos olimpinė akademijos Šiaulių filialo vadovas. Kredito unijos „Savas rūpestis“ valdybos pirmininko pavaduotojas.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Buvo Lietuvos gydytojų sąjungos narys.
Pažiedupys
Pažiedupys – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, prie pietrytinio Josvainių miestelio pakraščio. Pro kaimą eina Josvainių-Vainikų kelias. Šalia kaimo teka Šušvės intakas Žiedupys. Yra 2 sodybos.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Josvainių kaimo.
Ruandos karinės pajėgos
Ruandos karinės pajėgos sudarytos iš kariuomenės ir pusiau karinės žandarmerijos. Išlaidos, skirtos apsaugai, kol kas yra neproporcingai didelės nacionaliniam biudžetui, daugiausia dėl to, kad išlieka saugumo problemų Kongo DR ir Burundžio pasienyje. Vyriausybė pradėjo ambicingą projektą demobilizuoti tūkstančius kareivių.
Kariuomenės rūšys:
Kariuomenė, žandarmerija, laivynas, oro pajėgos
Kariuomenės žmonių resursai (visas kiekis):
vyrai nuo 15-49: 1 774 459 (2000)
Kariuomenės žmonių resursai (tinkamų tarnybai):
Kariuomenės išlaidos doleriais:
$92 milijonai
Kariuomenės išlaidos procentais nuo BVP:
3.8 %
Karių teatras
Karių teatras – Kaune 1919–1939 m. veikęs teatras.
Karių teatras savo spektaklius pristatydavo Lietuvos karinėms įguloms ir visuomenei. Didžiąją teatro repertuaro dalį sudarė mėgėjų teatrų vaidinami dramos veikalai.
Paprastoji langinė kregždė
Langinė kregždė (Delichon urbica) – kregždinių (Hirundinidae) šeimos paukštis. Lietuvoje dar vadinama mūrine kregžde, miestų kregžde.
Lukuvo apskritis
Lukuvo apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Lukuvo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Sedlcų apskritimi, rytuose su Palenkės Bialos apskritimi, pietryčiuose su Palenkės Radzino, pietuose su Liubartuvo, pietvakariuose su Rikų ir vakaruose su Garvolino apskritimi. Apskrityje yra 11 valsčių.
Paprastoji langinė kregždė
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Pečioros vidurupį, Obės, Jenisejaus, Lenos žemupį, Anadyrio vidurupį, Ochotsko jūros pakrantę, pietuose tęsiasi iki Himalajų, pietinio Afganistano, Irano, Irako, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, kai kuriose salose.
Lukuvo apskritis
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 11 valsčių:
Paprastoji langinė kregždė
Paplitimas
Žiemoja Afrikoje, Indijoje.
Lukuvo apskritis
Gyventojai
Pagal 2008 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:
Paprastoji langinė kregždė
Paplitimas
Lietuvoje dažna, gausi miestuose. Kasmet peri 200 000-400 000 porų.
Biologija
Laikosi gyvenvietėse. Judrus, vikrus paukštis. Daugiausia sklando aukštai, net lietingu oru. Mėgsta būriais tupėti ant laidų, ypač rudeniop, prieš traukimą matyti jų ilgiausios virtinės. Kartais nusileidžia ant žemės.
Dauginimasis
190px|thumb|left|Langinės kregždės jaunikliai thumb|left|Langinės kregždės skleidžiami garsai
Lizdus suka mūriniuose pastatuose. Labai judri. Dažniausiai aukštai sklando, mėgsta būriais tupėti ant laidų. Lizdus lipdo prie blokinių namų. Jauni paukščiai dažniausiai lipdo naują lizdą, sugriuvusį – remontuoja. Langinės kregždės ne tik gyvena, bet ir peri kolonijomis, kelios poros peri artimiausiuose namuose.
Lizdui naudoja žemę, kurią suvilgo seilėmis. Maždaug žirnio didumo ar kiek didesnes medžiagos porcijas nešioja abu porelės nariai. Lizdą sulipdo per 10 dienų. Deda 2–5 baltus kiaušinius.
Peri daugiausia patelė. Patinas ją maitina, bet esant blogesniam orui patelė turi maitintis pati. Peri 12–13 dienų. Jaunikliai užauga per 20–23 dienas. Juos maitina abu porelės nariai. Per vasarą išveda dvi vadas.
Mityba
Minta skraidančiais vabzdžiais.
Užstatymo teisė
Užstatymo teisė (, superficijus) – teisė naudotis kitam asmeniui priklausančia žeme statiniams statyti ar įsigyti bei valdyti nuosavybės teise ar žemės gelmėms naudoti (LR CK 4.160 str.). Užstatymo teisė gali būti suteikta nepaisant būsimo užstatymo teisės turėtojo kitos daiktinės teisės arba jos suteikimas gali priklausyti nuo kitos daiktinės teisės arba nuo nekilnojamojo daikto nuomos. Pasikeitus žemės, statinių ar sodinių savininkui, užstatymo teisė išlieka. Užstatymo teisę nustatančiame akte gali būti numatyta, kad šios teisės turėtojas turi sumokėti žemės savininkui vienkartinę sumą arba už ją mokėti periodiškai (LR CK 4.161 str.).
Užstatymo teisės turinys
Užstatymo teisės turėtojas turi teisę ant kitam asmeniui priklausančios nuosavybės teise žemės įsigyti nuosavybėn ar turėti nuosavybės teise statinius bei daugiamečius sodinius (LR CK 4.162 str.). Nustatant užstatymo teisę, gali būti apribota užstatymo teisės turėtojo teisė statyti, naudoti ar griauti statinius bei sodinti ar naikinti sodinius. Užstatymo teisė gali būti terminuota ar neterminuota. Užstatymo teisė nustatoma žemės savininko ir užstatymo teisės turėtoju tampančio asmens susitarimu arba žemės savininko testamentu (LR CK 4.163 str.).
Užstatymo teisės pabaiga
Užstatymo teisė baigiasi, kai užstatymo teisės turėtojas tampa ir žemės savininku; pasibaigus terminui; dėl senaties, jeigu užstatymo teisės turėtojas dešimt metų nesinaudoja užstatymo teisės objektu; užstatymo teisės turėtojui daugiau kaip už dvejus metus nesumokėjus užstatymo teisę nustatančiame akte nustatyto mokesčio (LR CK 4.164 str. 1 d.).
Pasibaigus užstatymo teisei, nuosavybės teisė į statinius ar sodinius pereina žemės savininkui (LR CK 4.164 str. 2 d.). Žemės savininkas turi atlyginti jų vertę, jeigu taip buvo numatyta užstatymo teisę nustatančiame akte. Užstatymo teisės turėtojas gali pasiimti statinius ar sodinius, jeigu jis grąžina ankstesnę žemės padėtį ir jeigu užstatymo teisę nustatantis aktas nenumato ko kita. Pažymėtina, kad statinių ar sodinių žuvimas nėra pagrindas užstatymo teisei baigtis, jeigu šalys nesusitarė kitaip.
Francis Harry Compton Crick
thumb|250px|Francis Harry Compton Crick
Fransis Haris Komptonas Krikas (, 1916 m. birželio 8 d. Northamptonas – 2004 m. liepos 28 d. San Diegas, Kalifornija) – anglų biochemikas ir genetikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.
Biografija
1937 m. baigė Londono universiteto koledžą. 1937-1939 m. ir 1947-1977 m. dirbo Kembridžo universitete, nuo 1962 m. Biologijos laboratorijos vedėjas. Nuo 1959 m. profesorius.
Dar tebebūdamas doktorantu, su Džeimsu Watsonu teoriškai nustatė deoksiribonukleorūgšties (DNR) struktūrą (dvigubą spiralę) ir atskleidė, kaip DNR molekulės kopijuojamos ląstelės dalijimosi metu. Ištyrė nukleorūgščių molekulinę struktūrą ir jų reikšmę organizmo požymių ir savybių paveldėjimui, tyrė genetinį kodą, išaiškino kodono reikšmę ir pradėjo vartoti šį terminą. 1977 m. išvyko į JAV, San Diego Salko institute (Kalifornijos valstija) tyrė regos ir sapnavimo neurobiologinius mechanizmus.
Londono karališkosios draugijos narys.
Pripažinimas
1962 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija su Džeimsu Vatsonu ir Morisu Vilkinsu.
„Times“ žurnalas Watson ir Crick mokslinį indėlį pripažino ne tik vienu iš dešimties reikšmingiausiųjų XX a., bet ir vienu reikšmingiausių antrojo tūkstantmežio atradimų, šalia Niutono, Darvino, Einšteino, ir kt.
Balaratas
Balaratas  – Australijos miestas Viktorijos valstijoje, įkurtas 1838 metais. 2018 m. jame gyvena 105 tūkstančiai žmonių. Tai yra trečias pagal dydį miestas Viktorijoje po Melburno ir Džilongo. Kaip miestas Balaratas suklestėjo aukso karštinės metu, kai ten buvo rasta aukso, XIX a. viduryje. Vienu metu miestas buvo didžiausias visoje Viktorijoje.
Raudonuogis šeivamedis
Raudonuogis šeivamedis (Sambucus racemosa) – šeivamedžio genties augalas.