cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferrari 250 GTO
Iš viso buvo pagaminti 39 tokie modeliai – 33 pirmosios serijos, 3 antrosios ir dar 3 su didesniu varikliu.
JAV autosporto žurnalas Sports Car International Ferrari 250 GTO modelį įrašė 8-tu tarp geriausių septintojo dešimtmečio sportinių modelių ir nominavo vienu geriausiu visų laikų sportinių automobilių. Tuo tarpu žurnalas Motor Trend šį modelį pavadino geriausiu visų laikų Ferrari modeliu.
Automobilis lenktynių trasoje debiutavo 1962 m. 12 val. Sebring lenktynėse. Amerikiečio Phil Hill ir belgo Olivier Gendebien komanda finišavo antra už Ferrari TR.
Ferrari 250 GTO lenktyninė komanda laimėjo FIA Tarptautinį GT gamintojų čempionatą 1962, 1963 ir 1964 m.
Nuo vėlyvojo septinto dešimtmečio klasikinių automobilių kainos pradėjo augti. 1986 m. toks modelis buvo parduotas už 1 milijoną dolerių, 1990 m. – 13 milijonų, o 2013 m. – 52 milijonus dolerių. 2018 m. birželį 1964 m. „250 GTO“ parduotas už 70 milijonų dolerių (visų laikų rekordinė pardavimo kaina).
Černio kometa
Černio kometa – kometa, skriejanti paraboline orbita aplink Saulę, į ekliptikos plokštumą pasvirusi 134,7° kampu. Perihelį praskrieja 493,68 mlrd. km atstumu nuo Saulės. Paskutinį kartą perihelį pasiekė 1983 m. liepos 19 d.
Kometą 1983 m. liepos 18 d. Maidanako observatorijoje (Uzbekija) atrado Lietuvos astronomas Kazimieras Černis. Atradimo metu buvo 11 ryškio.
Clarence Gilyard
Klarensas Alfredas Džiliardas jaunesnysis (Clarence Alfred Gilyard, Jr.; 1955 m. gruodžio 24 d. Mozes Leike, Vašingtone, JAV – 2022 m. lapkričio 28 d. ) – afroamerikiečių aktorius, koledžo profesorius ir rašytojas. Žinomas už vaidmenis seriale „Volkeris, Teksaso reindžeris“, filmuose „Kietas riešutėlis“ (1988), „Oro gvardija“ (1986).
Vladas Lašas (1892)
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas
Vladas Lašas (1892 m. sausio 13 d. Paupė, Rokiškio valsčius – 1966 m. sausio 2 d. Kaunas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.) – Lietuvos gydytojas fiziologas, alergologas, politinis bei visuomenės veikėjas. Alergologijos pradininkas Lietuvoje.
Biografija
Žmona Janina Lašienė, sūnūs Algirdas Lašas ir Liudvikas Lašas, duktė Aldona Janina Lašaitė-Šliažienė. Mokėsi Rokiškio pradinėje mokykloje, 1902–1910 m. mokėsi Sankt Peterburgo Šv. Kotrynos katalikų gimnazijoje. 1910–1911 m. Peterburgo universitete studijavo biologiją, 1915 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakultetą. 1926 m. medicinos daktaras. 1946 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
1912 m. dalyvavo Lietuvos demokratų partijos konferencijoje Vilniuje. 1915–1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės karo gydytojas. 1917–1918 m. studijavo Tartu universiteto Medicinos fakultete.
1918–1920 m. Rokiškio apskrities ligoninės gydytojas, vedėjas. 1920 m. Kauno karo ligoninės vidaus ligų skyriaus ordinatorius. 1920–1921 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose Kaune, tobulinosi Berlyne ir Lozanoje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į LVS ir LSLDP frakcijų bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas. Aktyviai dalyvavo valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje, jos Centro komiteto narys, 1926 m. pirmininkas.
Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto (1930–1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, 1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas, 1924–1940 m. ir 1944–1946 m. medicinos fakulteto dekanas, 1940–1941 m. prorektorius, nuo 1922 m. profesorius. Jo iniciatyva 1929 m. pastatyta Akių, ausų, nosies ir gerklės ligų klinika, 1933 m. – Medicinos fakulteto, 1940 m. – Vytauto Didžiojo universiteto klinikų rūmai. 1951–1966 m. Kauno medicinos instituto dėstytojas, Fiziologijos ir fiziologinės chemijos katedros, 1922 m. įkurtos jo iniciatyva, vedėjas. 1946–1961 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos ir taikomųjų mokslų skyriaus akademikas sekretorius. 1948 m. TSRS medicinos mokslų akademijos narys korespondentas.
Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos gyventojų įvairių grupių mitybą, pateikė racionalios mitybos pasiūlymų. Pirmasis Lietuvoje ėmė nagrinėti anafilaksijos klausimus – atsiradimą, eigą, paveldimumą, ištyrė anafilaksinio šoko intensyvumą. Sukūrė alergologų mokyklą. 16 vadovėlių aukštosioms ir vidurinėms mokykloms autorius.
Selektyvieji serotonino reabsorbcijos inhibitoriai
Selektyvieji serotonino reabsorbcijos inhibitoriai, SSRI (angliško pavadinimo „Selective serotonin reuptake inhibitor“ abreviatūra) – grupė antidepresantų, nerimo, asmenybės sutrikimus šalinančių vaistų, tokių, kaip fluoksetinas, dapoksetinas, sertralinas. Nors SSRI nepageidaujamų pašalinių poveikių tyrimas niekada nebuvo nutrūkęs, visuomenėje netyla diskusijos jų naudingumo tema. Visgi naujausias ir didžiausias antidepresantų tyrimas, publikuotas prestižiniame "The Lancet" žurnale, kuris apibendrino daugiau kaip 100 tūkstančių žmonių duomenis, aiškiai įrodė, jog visi iki vieno antidepresantai yra veiksmingi, veikia geriau nei placebo, tarpusavyje labiausiai skiriasi šalutiniais poveikiais. Tyrimo autoriai tikisi, jog šis tyrimas kartą ir visiems laikams užkirs kelią tolimesnėms abejonėms dėl vaistų veiksmingumo ir kad daugiau nei vienam pacientui neteks kentėti negaunant efektyvaus ir įrodyto gydymo.
Veikimo mechanizmas
Signalas tarp dviejų nervinių ląstelių sinapse perduodamas neuromediatoriais. Kai siunčiančioji ląstelė į sinapsinį plyšį išskiria mediatorius, priimančiosios ląstelės receptoriai aptinka konkretaus mediatoriaus buvimą ir siunčia signalą tolyn, o mediatorius atsijungia nuo priimančios ląstelės ir sugrąžinamas į siunčiančiąją ląstelę. Čia ir pasireiškia serotonino reabsorbcijos inhibitoriai, kurie inhibituoja (o priklausomai nuo koncentracijos gali ir blokuoti) mediatoriaus absorbciją į siunčiančiąją ląstelę. Neabsorbuotas siunčiančiojoje ląstelėje serotoninas pasilieka sinapsiniame plyšyje ir veikia receptorius pakartotinai (serotonino koncentracija sąlyginai didėja). Manoma, kad su serotonino kiekio patologiniais pokyčiais susiję nuotaikos pokyčiai, nerimas, depresija, šizofrenija, anhedonija.
Skirtingai nuo triciklinių antidepresantų (TCA), dauguma SSRI preparatų ženkliai veikia tik serotonino, bet ne kitų neuromediatorių koncentracijos pokytį (išimtis: fluoksetinas), todėl paprastai laikomi saugesniais. Nors nėra ryškaus efektyvumų skirtumo tarp SSRI ir TCA, kurie buvo naudojami prieš atsirandant SSRI, bet SSRI toksinė dozė yra didesnė, todėl sudėtinga jais piktnaudžiauti, norint nusižudyti, be to, jiems atsiradus buvo manoma, kad SSRI turi mažiau ir švelnesnių šalutinių poveikių.
Troškūnų herbas
Troškūnų herbas – vienas iš Anykščių raj. Troškūnų miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo auksiniame lauke juodas šėlstantis šernas su sidabrine iltimi ir akimi.
Istorija
2003 m. birželio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino [http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=212299 dekretu Nr. 98]. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas pagal Arūno Tarabildos 1968 m. idėją.
Airiškas viskis
Dėl daugybę šimtmečių trukusios sunkios ekonominės padėties, Airijoje daugelis viskio daryklų jungėsi tarpusavyje arba bankrutavo. Šiuo metu Airijos teritorijoje veikia 3 viskio daryklos – Midleton, Bushmills ir Cooley (kiekviena jų gamina daug skirtingų viskio rūšių).
Viskio gamybos pradžia Airijoje datuojama XII a. viduriu. „Old Bushmills“ darykla skelbiasi esanti seniausia licencijuota darykla pasaulyje, nes 1608 m. iš karaliaus Jokūbo VI gavo licenciją viskio gamybai.
Žadvainių apylinkė
Žadvainių apylinkė sovietmečiu buvo:
Kruonis (kaimas)
Kruonis (iki 2016 m. Kruonis II) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, išsibarstęs į pietryčius nuo Kruonio miestelio. Praeina plentas, atsišakoja. Teka Ymastos ir Kruonės upeliai.
Istorija
2016 m. spalio 19 d. kaimas pervadintas iš Kruonio II į Kruonį.
Naujasis Liepgalis
Naujasis Liepgalis, Šikšnindvaris (, nuo 1938 m. Neu Löbenau) – buvęs palivarkas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 10 km į pietvakarius nuo Lazdynų, Būdupės dešiniajame krante, netoli Ragupės žiočių, Šorelių girios pakraštyje.
Įkurtas XIX a., priklausė valstybiniam Liepgalio dvarui. 1905 m. turėjo 39 gyventojus. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu buvo vidutinė dvaro sodyba su dirbamais laukais tarp upelių ir pievomis pamiškėje. Sovietmečiu sunyko, iki šių laikų išliko tik atskiri palivarko pastatai. Nuo 2008 m. buvusio palivarko teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Baha'u'llah
thumb|280px|Baha'u'llah šventykla netoli Akos miesto, [[Bahajų pasaulinis centras|Bahajų pasauliniame centre, Izraelyje]]
Baha’u'llah (tikrasis vardas Mirza Huseinas-Ali,, vėliau pasivadinęs Bahá’u'lláh, arabiškai: بهاء الله‎ „Dievo Šlovė“, gimė 1817 m. lapkričio 12 d. Teherane, Irane – mirė 1892 m. gegužės 29 d. Akoje, Izraelyje) – Bahajų tikėjimo pranašas ir įkūrėjas. Jo atėjimas esąs Pažadėtojo sugrįžimo, apie kurį buvo kalbama visose pagrindinėse pasaulio religijose, išsipildymas.
Báb, Bahá’u'lláh (tarti Bahà-Ulà) ir `Abdu'l-Bahá vardų rašyba siūloma naudojant diakritinius ženklus (apostrofas). Tokiais atvejais, kai tokių ženklų naudojimas neįmanomas, dažnai naudojama rašyba yra: Bab, Bahaullah, Baha'u'llah ir Abdu’l-Baha.
Vaikystė ir šeima
Baha‘u‘llah gimė 1817 m. lapkričio 12 d. Teherane, Persijos sostinėje (šiuolaikinis Iranas). Jo protėviai buvo giminingi su Abraomu per Abraomo žmoną Keturah, su Zoroastru ir su Jazdigirdu III, paskutiniuoju Sasanidų dinastijos karaliumi. Jo motina buvo Khadíjih Khánum, o tėvas Mirza Buzurg. Baha‘u‘llah tėvas Mirza Buzurg tarnavo Persijos karaliaus viziriumi. Nuo jaunų dienų Baha‘u‘llah demonstravo nepaprastą žinojimą ir išmintį. Jis nelankė mokyklos, tik buvo šiek tiek pamokytas namuose. Po tėvo mirties naujasis viziris pasiūlė Baha‘u‘llah valdžios postą, tačiau jis šio pasiūlymo atsisakė. Jam nebuvo įdomūs šio pasaulio titulai ir garbė. Jam rūpėjo ginti vargšus ir užtarti skurstančius.
Babių judėjimas
1844 m. 25-erių metų jaunuolis Siyyid Mirza Ali-Muhammad iš Širazo, pasivadinęs Bab‘o vardu (arabų kalba Bab reiškia „vartai“), pasiskelbė islamo pažadėtuoju Mahdi. Judėjimas greitai pasklido po Persijos imperiją ir susilaukė didelio islamo dvasininkų pasipriešinimo. 1850 m., būdamas 30 metų, Bab‘as buvo viešai sušaudytas 750 kareivių būrio Tabrizo miesto aikštėje, o iki 1853 m. buvo sunaikinta beveik visa jo pasekėjų bendruomenė.
Geriausiai žinomoje knygoje „Bajane“ Bab‘as skelbė apie Pažadėtąjį, kurį pavadino „Tuo, kurį Dievas apreikš“. Pasak Bab‘o, ši asmenybė, kuri buvo pažadėta ir ankstesnių religijų raštuose, įtvirtins Dievo karalystę žemėje. Bab‘as nepaskyrė jokio įpėdinio, kuris turėtų vadovauti jo judėjimui po jo mirties, sakydamas, kad niekieno kito raštai nebus privalomi, kol ateis „Tas, kurį Dievas apreikš“.
Bab‘o žinios priėmimas
Baha‘u‘llah pirmą kartą apie Bab‘ą išgirdo būdamas 28-erių, kai pas jį apsilankė Bab‘o pasiuntinys Mulla Husaynas. Baha‘u‘llaha priėmė Bab‘o žinią ir pradėjo skleisti jo mokymus. Jis tapo vienu įtakingiausiu tarp Bab‘o pasekėjų. Jo žinomumas atvėrė jam daugelį durų ir jo pastangos mokyti naujos religijos buvo apvainikuotos sėkme. Jis taip pat padėjo apsaugoti savo bendraminčius nuo persekiojimų, tačiau už tokią pagalbą jis buvo įkalintas Teherane ir ne kartą patyrė "bastinado" (plakimo rykštėmis per pėdas) bausmę. 1848 m. vasarą Baha‘u‘llah dalyvavo Badašto konferencijoje, kur 22 dienas posėdžiavo 81 Bab‘o pasekėjas. Tarp jų konferencijos metu vyko diskusija, nes kai kurie ir toliau norėjo laikytis islamo įstatymų, tačiau daugelis manė, kad su Bab‘o žinia prasidėjo naujos religijos era. Baha‘u‘llah palaikė tų pusę, kurie buvo už pasikeitimus. Ši pozicija galiausiai ir laimėjo. Būtent šioje konferencijoje Baha‘u‘llah prisiėmė Baha vardą.
Tų pačių metų antroje pusėje tarp Bab‘o pasekėjų ir vyriausybės prasidėjus susirėmimams, Baha‘u‘llah bandė pasiekti Mazandarano provincijoje apgultyje buvusius babius, tačiau jis pats buvo suimtas ir įkalintas. Bab‘ui plačiau paviešinus žinią, kad jis yra Dievo Apsireiškimas, iki pat 1850 m. jo pasekėjai visose provincijose buvo negailestingai persekiojami ir žiauriai žudomi.
Apreiškimas
Po Bab‘o nužudymo 1850 m. grupelė jo pasekėjų, kaip kerštą už Bab‘o nužudymą, suruošė pasikėsinimą į Šachą. Šiam žingsniui Baha‘u‘llah griežtai nepritarė ir patarė jiems atsisakyti savo plano, tačiau 1852 m. rugpjūčio 15 d. ši radikali grupė įvykdė nesėkmingą pasikėsinimą į Šachą. Pasikėsintojai buvo suimti ir nužudyti, ir nors jie tikino veikę vieni, Šachas pradėjo negailestingus įkalinimus ir žudymus visoje Bab‘o pasekėjų bendruomenėje. Tuo laikotarpiu buvo žiauriai nužudyta labai daug Bab‘o pasekėjų, o tie, kurie nebuvo nužudyti, buvo įkalinti Siyah-Čal‘o (persų k. „juodoji duobė“) požeminiame kalėjime Teherane. Tarp tų įkalintųjų buvo ir Baha‘u‘llah. Jis rašė, kad įkalinimo metu, jis turėjo kelis mistinius patyrimus, kurių metu jis regėjo Dievo Mergelės viziją, per kurią jis gavo žinią, kad jis yra Dievo Pasiuntinys, kurio atėjimą pranašavo Bab‘as. Šiame kalėjime apgaubtas tamsos, sukaustytomis kojomis ir sveriančia žemyn didžiule grandine ant kaklo, Baha’u’llah gavo pirmus Dievo Apreiškimo virpulius savo sieloje. Tomis pasibaisėtinomis aplinkybėmis jam apsireiškė „Didingiausioji Dvasia“, liepdama jam pakilti ir skelbti Dievo Žodį. Po keturių mėnesių, asmeniui, pasikėsinusiam į Šachą, prisipažinus ir išteisinus kitus, valdžios atstovai paleido Baha‘u‘llah iš kalėjimo, tačiau visam laikui ištrėmė jį iš Persijos. Baha‘u‘llah buvo ištremtas į Iraką, Osmanų imperijoje. 1853 m. Baha‘u‘llah ir jo šeima tris šaltos žiemos mėnesius keliavo per Persiją ir 1853 m. balandį pasiekė Bagdadą.
Bagdadas
thumb|right|Baha'u'llah pasas, išduotas 1853 m. sausį Nors Bab‘as savo tikėjime ir panaikino įpėdinio skyrimo instituciją ir savo raštuose sakė, kad po jo mirties niekieno kito raštai negali būti pripažinti iki tol, kol neateis „Tas, kurį Dievas apreikš“, visgi jis po savęs paskyrė laikiną lyderį Mirza Yahya. Tačiau jo lyderystė buvo prieštaringa. Po pasikėsinimo į Šacho gyvybę Mirza Yahya labai išsigando ir ėmė slapstytis. Jis laikėsi nuošaliai nuo babių bendruomenės ir net kelis kartus viešai atsiribojo nuo Bab‘o. Dėl tokio gėdingo jo elgesio vis didesnis Bab‘o pasekėjų skaičius bendruomenės lyderiu laikė Baha‘u‘llah ir iš Persijos plūdo į Bagdadą su juo pasimatyti. Baha‘u‘llah tvarkė daugumą bendruomenės reikalų. Priešingai nei besislapstantis Mirza Yahya, Baha‘u‘llah buvo atviras ir pasiekiamas, vis didesnis babių ratas jį pripažino kaip lyderį, pasišventimo centrą, o ne tik kaip organizatorių. Mirza Yahya tai vis labiau nepatiko ir, siekdamas diskredituoti Baha‘u‘llah, jis ėmėsi provokacinės veiklos. Šie Mirza Yahya poelgiai daug žmonių atstūmė nuo religijos, o tai leido priešams tęsti jų persekiojimus. Bendruomenėje įtampa vis augo ir 1854 m. Baha‘u‘llah nusprendė pasitraukti iš miesto ir gyventi atsiskyrėlio gyvenimą kalnuose, tuo suteikdamas galimybę Mirza Yahya vadovauti bendruomenei.
Kurdistanas
1854 m. balandžio 10 d., Baha‘u‘llah paliko savo šeimą savo brolio Mirza Musa globai, o išvyko į Kurdistano kalnus, į šiaurės rytus nuo Bagdado. Jis vėliau rašė, kad išvyko tam, kad netaptų nesutarimų tarp babių priežastimi. Baha‘u‘llah vienas gyveno Kurdistano kalnuose dvejus metus. Iš pradžių jis gyveno ir rengėsi kaip atsiskyrėlis. Vieną kartą kažkas pastebėjo jo gebėjimą gražiai rašyti ir tai pritraukė vietinės sufijų mokyklos mokytojų susidomėjimą. Kai jį ėmė lankyti vis daugiau žmonių, neliko nepastebėtos jo žinios ir išmintis. Šiuo laikotarpiu Baha‘u‘llah parašė veikalą „Keturios lygumos“ ir kelias kitas plačiai žinomas knygas. Bagdade babių bendruomenė visai pakriko, nes, kaip ir buvo tikėtasi, Mirza Yahya įrodė, kad nesugeba vadovauti net mažai bendruomenei Bagdade. Baha‘u‘llah šeimos nariai ir kai kurie kiti žmonės be perstojo ieškojo Baha‘u‘llah, ir, išgirdę apie kalnuose gyvenantį dervišą, su juo susisiekė ir maldavo, kad jis grįžtų. 1856 m. kovo 19 d., praleidęs dvejus metus Kurdistano kalnuose, jis sugrįžo į Bagdadą.
Sugrįžimas į Bagdadą
thumb|right|300px|Baha'u'llah tremties žemėlapis Sugrįžęs į Bagdadą Baha‘u‘llah rado bendruomenę nusivylusią ir susiskaldžiusią. Mirza Yahya vedė Bab‘o našlę, nors Bab‘as buvo aiškiai nurodęs to nedaryti; išsiuntė pasekėjus į Nuro provinciją antram pasikėsinimui į Šachą; ir ėmėsi žiaurių veiksmų prieš iškilius babius, drįsusius mesti iššūkį jo lyderystei. Sugrįžęs į Bagdadą, Baha‘u‘llah bandė atgaivinti babių bendruomenę. Neilgai trukus jis buvo tiek babių, tiek ir vietos valdžios pripažintas kaip pagrindinis babių lyderis, vis daugiau žmonių prisijungė prie babių judėjimo. Jis taip pat sulaukė palaikymo iš valdžios atstovų ir sunitų dvasininkų. Didėjanti Baha‘u‘llah įtaka ir Persijos babių bendruomenės atgimimas sulaukė islamo priešų ir Persijos valdžios dėmesio. Persijos valdžia paprašė perduoti Baha‘u‘llah Persijai, tačiau Osmanų valdžia atsisakė ir nusprendė Baha‘u‘llah išsiųsti į Konstantinopolį, toliau nuo jautrios pasienio zonos. Grįžęs iš kalnų, Baha‘u‘llah Bagdade dar pragyveno septynerius metus. Visą tą laiką jis laikė paslaptyje savo kaip Bab‘o pažadėtojo ir Dievo Apsireiškimo padėtį. Tuo laikotarpiu jis rašė įvairiomis temomis: tiek tradicinėmis, tiek ir naujomis. Daugelį jo raštų sudarė laiškai individualiems asmenims, tačiau tuo laikotarpiu jis parašė kelis didesnius veikalus, kaip „Tikrumo knyga“, „Slėpiningi žodžiai“ ir „Dieviškosios paslapties brangakmeniai“. Besibaigiant jo laikui Bagdade, jo raštuose vis daugiau galima buvo įžiūrėti dieviškos paslapties. Vėliau, Baha‘u‘llah viešai paskelbus apie save kaip Dievo Apsireiškimą, jo raštai, parašyti Bagdade, buvo įtraukti į Baha‘u‘llah apreiškimo tekstus.
Įkalinimas
Su ištrėmimu iš Bagdado prasidėjo ilgas tremties procesas, kuris pasibaigė mieste-kalėjime Akoje, Palestinoje (dabartinis Izraelis).
Konstantinopolis
Baha‘u‘llah, apsuptas didelio šeimos ir palydovų būrio, keliavo iš Bagdado į Konstantinopolį nuo 1863 m. gegužės 3 d. iki rugpjūčio 17 d. Miestuose, į kuriuos užsuko kelionės metu, Baha‘u‘llah buvo sutiktas pagarbiai. Iki šiol neaišku, kodėl Osmanų valdžia neišdavė jo Persijai, o liepė atvykti į Konstantinopolį. Gali būti, kad priežastis buvo politinė, nes Baha‘u‘llah buvo žinomas kaip įtakingas asmuo. Tačiau Baha‘u‘llah atsisakė dirbti ir bendradarbiauti su Osmanų valdžia. Todėl po trijų su puse mėnesių praleistų Konstantinopolyje jam buvo nurodyta išvykti į Adrianopolį.
Adrianopolis
Baha‘u‘llah ir jo šeimos kelionė į Adrianopolį užtruko nuo 1863 m. gruodžio 1 iki 12 dienos. Skirtingai nei kelionė į Konstantinopolį, šį kelionė labiau buvo panaši į tremtį. Adrianopolyje Baha‘u‘llah pragyveno keturis su puse metų. Baha‘u‘llah ir Mirza Yahya keliai visiškai išsiskyrė dėl augančios Baha‘u‘llah įtakos babių bendruomenėje ir visame mieste. 1865 m. Mirza Yahya buvo apkaltintas sąmokslu nužudyti Baha‘u‘llah. Mirza Yahya kėsinosi nužudyti Baha‘u‘llah pasamdydamas vietinės pirties kirpėją. Kirpėjas Muhamadas Ali iš Isfahano atsisakė tai padaryti ir bendruomenėje paskleidė žinias apie galimą grėsmę. Galiausiai Mirza Yahya pabandė nunuodyti Baha‘u‘llah, dėl to Baha‘u‘llah ilgai sirgo, o jo rankos iki gyvenimo pabaigos nuolatos drebėjo. 1866 m., po šio įvykio Baha‘u‘llah viešai paskelbė, kad jis yra „Tas, kurį Dievas apreikš”, taip pat viešai raštu kreipėsi į Mirza Yahya, savo pasekėjus pirmą kartą pavadindamas „baha žmonėmis“. 1867 m. Mirza Yahya metė iššūkį Baha‘u‘llah, kviesdamas jį dieviškos valios išbandymui vietinėje mečetėje, kurio metu „Dievas nutrenks apsimetėlį“. Baha‘u‘llah sutiko ir paskirtu laiku atėjo į Sultan Salim mečetę, tačiau Mirza Yahya pats ten nepasirodė ir dėl to visiškai save diskreditavo. Galiausiai Bab‘o pasekėjai pripažino Baha‘u‘llah kaip „Tą, kurį Dievas apreikš“ ir nuo to laiko pradėjo save vadinti bahajais.
Raštai ir laiškai pasaulio lyderiams
Gyvendamas Adrianopolyje Baha‘u‘llah daug rašė. Viena pagrindinių šio periodo temų – jo misijos viešas paskelbimas. Jis nurodė kai kuriems savo pasekėjams nunešti žinią apie jo pareiškimą Bab‘o pasekėjams, kurie dar to nebuvo girdėję, Irane ir Irake. Jis prašė bahajų būti vieningiems ir pradėjo rašyti apie konkrečias tiesas ir praktikas.
Iš Adrianopolio apie Bahajų tikėjimą Baha‘u‘llah skelbė laiškuose, adresuotuose pasaulio valdovams ir karaliams, kuriuose jis skatino priimti jo apreiškimą, atsisakyti materialių dalykų, dirbti drauge sprendžiant nesutarimus ir siekti pasaulio ir jo tautų gerovės. Pirmasis jo laiškas buvo adresuotas Osmanų imperijos sultonui Abdu’l-Azizui ir jo ministrams, kitas, pavadintas „Karalių lentelė“, buvo adresuotas visiems valdovams. Šioje lentelėje valdovų buvo prašoma išgirsti Baha‘u‘llah kvietimą, valdyti teisingai ir ginti priespaudos aukų teises. Jis valdovams taip pat nurodė sumažinti apsiginklavimą ir taikiai spręsti nesutarimus. Krikščioniškųjų valdovų buvo prašoma būti ištikimiems Jėzaus kvietimui sekti „Tiesos Dvasia“.
Vėliau, gyvendamas Akoje, Baha‘u‘llah ir toliau rašė laiškus pasaulio valdovams, tokiems kaip:
Aka
thumb|right|250px|Akos kalėjimas, kuriame buvo įkalintas Baha'u'llah 1868 m. išleistas karališkas įstatymas pasmerkė Baha‘u‘llah ir jo pasekėjus amžinam įkalinimui tolimame Osmanų imperijos krašte. Jie buvo išsiųsti į miestą-kalėjimą Aką, Palestinoje. 1868 m. rugpjūčio 12 d. Baha‘u‘llah, jo šeima ir grupelė bahajų paliko Adrianopolį. Po ilgos kelionės žeme ir jūra rugpjūčio 31 d. atvyko į Aką ir buvo įkalinti miesto barakuose. Akos gyventojams buvo pasakyta, kad naujieji kaliniai yra šalies, Dievo ir jo religijos priešai ir kad su jais bendrauti griežtai draudžiama. Pirmieji metai Akoje buvo labai sunkūs, dėl blogų gyvenimo sąlygų visi susirgo ir trys bahajai mirė. Tuo metu, būdamas dvidešimt dvejų metų, žuvo Baha‘u‘llah sūnus Mirza Mihdi. Po kurio laiko žmonės ir valdžios atstovai pradėjo pasitikėti ir gerbti Baha‘u‘llah, įkalinimo sąlygos šiek tiek pagerėjo, o po sultono Abdu‘l-Aziz‘o mirties jam buvo leista išvykti iš miesto į aplinkines vietoves. Nuo 1877 m. iki 1879 m. Baha‘u‘llah gyveno Mazra‘ih name.
Bahdži
right|thumb|250px|Bahdži vietovė Nors oficialiai vis dar Osmanų imperijos kalinys, paskutiniuosius savo gyvenimo metus (1879 m.-1892 m.) Baha‘u‘llah praleido Bahdži dvare, esančiame netoli Akos. Kadangi jo vyriausias sūnus Abdu‘l-Baha buvo perėmęs organizacinius darbus, Akoje ir Bahdži praleistus metus Baha‘u‘llah galėjo skirti rašymui. Jis parašė daug knygų, įskaitant ir įstatymų knygą Kitab-i-Aqdas. Baha‘u‘llah šį pasaulį paliko 1892 m. gegužės 29 d. Jis buvo palaidotas šalia Bahdži dvaro esančioje šventykloje.
Islandijos futbolo varžybos 1946 m.
Islandijos futbolo varžybos 1946 m.
Proklamacija
thumb|400px|Lenkijos profesinės sąjungos „[[Solidarumas“ 1981 m. proklamacija]]
Proklamacija – tai
Bagdonas Andriejaitis Sakaitis
Biografija
Po Choinicių mūšio (1454 m.) sudarytame Vokiečių ordino belaisvių sąraše minimas kaip Lenkijos ir Lietuvos valdovo kambarinis.
Tėvas – Andrius Sakaitis. Žmonos vardas ir kilmė nežinomi. Duktė – Elžbieta (Radvilų giminės Goniondzo−Medilo šakos pradininko Mikalojaus Radvilos žmona).
Ordino belaisvių sąraše įvardytas kaip Viazynės tėvonis („paveldėtojas“): heres de Wyaszenya. Viazynė yra netoli senos Sakaičių tėvonijos – Medilo. Tėvoninių žemių turėjo ir Ašmenos paviete (Gruzdavas).
1475 m. spalio 15 d. dotavo tėvo funduotą Gruzdavo parapinę bažnyčią.
Valstybės tarnyba
1463–1477 m. – valdovo maršalka.
1466–1474 m. – Brėslaujos seniūnas.
1479/1480−1484 m. – Polocko vietininkas.
1484–1491 m. – Trakų vaivada.
1473 m. dalyvavo nustatant sieną su Livonija; 1474 ir 1482 m. buvo lietuvių pasiuntinys Maskvoje; 1487 m. – buvo įtrauktas į lietuvių delegaciją, kuri derėjosi su Ordino atstovais.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a. " 290 psl.
Niutono dėsniai
Anglų fizikas Izaokas Niutonas XVII a. suformulavo tris dėsnius, kuriais remiasi visa klasikinė mechanika. Šie dėsniai vėliau buvo pavadinti jo vardu.
Šiame straipsnyje m – žymima kūno inercinė masė, v – kūno greitis, a – kūno įgytas pagreitis, F – kūną paveikusi (arba ir toliau tebeveikianti) jėga, p – judesio kiekis.
Trumpesnės ir aiškesnės Niutono dėsnių formuluotės pagal rusų k. autorių vertimą
Pirmasis Niutono dėsnis: egzistuoja tokios atskaitos sistemos, kuriose kūnas yra rimties būsenos arba juda tolygiai ir tiesiaeigiškai, jei jį veikiančių jėgų dedamoji lygi nuliui.
Antrasis Niutono dėsnis: kūno įgyjamas pagreitis yra tiesiogiai proporcingas kūną veikiančių jėgų dedamajai ir atvirkščiai proporcingas kūno masei. a=F/m
Pirmasis Niutono dėsnis
Inercijos (pirmasis Niutono) dėsnis teigia: jei kūno nepaveikia išorinės jėgos (arba jų poveikiai atsveria vienas kitą, t. y. kompensuojasi), tai kūnas išlaiko turėtą greitį (arba rimtį, jei greičio neturėjo):
Tai reiškia, kad jeigu pavyktų sukurti aplinką, kurioje neveiktų absoliučiai jokios jėgos, kūnas visą amžinybę nesustodamas judėtų (arba išlaikytų rimtį). Taigi tobulomis sąlygomis judėjimui palaikyti nereikalinga energija.
Šiuo dėsniu apibrėžiamos inercinės atskaitos sistemos: sistemos, kuriose galioja pirmasis Niutono dėsnis, vadinamos inercinėmis.
Antrasis Niutono dėsnis
Poveikio (antrasis Niutono) dėsnis teigia: inercinėje atskaitos sistemoje kūno judesio kiekio kitimo greitis yra proporcingas veikiančiai jėgai:
Dydžių vienetų apibrėžimai parinkti taip, kad proporcingumo koeficiento čia nereikėtų. Kai judėjimo greitis pakankamai mažas, kūno masę galime laikyti pastovia ir pasinaudodami diferenciavimo taisyklėmis gauti:
nes. Iš čia gauname kitą, dažniausiai naudojamą dėsnio formulę:
Vis dėlto ši lygtis bendru atveju nėra teisinga – ją galime naudoti tada, kai judėjimo greičiai yra daug mažesni už šviesos greitį.
Turėdami omeny tai, kad masė – kūnų inertiškumo matas, akivaizdžiai matome, kad kuo didesnė masė, tuo mažesnį poveikį ta pati jėga sukelia kūnui. Tuo tarpu didesnė jėga labiau paveikia tos pat masės kūną. Šis dėsnis kartais vadinamas kertiniu dinamikos dėsniu, nes trimis pagrindiniais dydžiais – mase, jėga ir pagreičiu – prasideda dinamikos mokslas.
Atrodytų, kad iš antrojo dėsnio gaunamas pirmasis – įstačius vietoj pagreičio nulį, gauname, kad jėga neveikia, bet taip nėra. Pirmasis dėsnis apibrėžia sistemas, kuriose galime taikyti antrąjį dėsnį, todėl jie yra nepriklausomi.
Trečiasis Niutono dėsnis
Veiksmo ir atoveikio (trečiasis Niutono) dėsnis teigia: jei vienas kūnas kokio nors dydžio jėga paveikia kitą kūną, tai tas kitas kūnas pirmąjį taip pat paveikia tokio pat dydžio priešingos krypties jėga:
Minusas prieš antrąją jėgą rodo, kad ji priešingos krypties nei pirmoji; tačiau tarp jų esantis lygybės ženklas reiškia, kad jėgų moduliai lygūs. Paradoksalu, bet kokia jėga Žemė traukia nuo obels krentantį obuolį, tokia pat jėga ir obuolys traukia Žemę į save. Tačiau pagal antrąjį Niutono dėsnį dėl milžiniškos Žemės masės jai obuolio suteiktas pagreitis toks mažas, kad ji net praktiškai nepajuda iš vietos, o obuolio masė tokia maža, kad jis dėl tos pat jėgos nukrinta.
Jaučakių piliakalnis
Jaučakių piliakalnis ir alkakalnis (A346K) – piliakalnis (A346K 1) ir gyvenvietė (A346K 2) Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, prie Jaučakių kaimo, (Vilkijos apylinkių seniūnija), 0,95 km į pietvakarius nuo kelio Kaunas-Jurbarkas.
Piliakalnis
Piliakalnis, vadinamas Kartuvių kalnu, yra į pietvakarius nuo kaimo, 0,6 km į rytus nuo Nemuno dešiniojo kranto, Pilies ir Piliakalnio upelių santakoje, miške. Tai tarp upelių įsiterpusio kyšulio vakarinė (aukštesnė) dalis. Jį iš šiaurės ir pietų juosia gilios daubos, rytinėje pusėje likusi kyšulio dalis. Nuo daubų pusės piliakalnio šlaitai statūs, 10–12 m aukščio. Viršūnės aikštelė pailga, 46x22 m dydžio. Išliko apie 0,6 m storio kultūrinis sluoksnis.
thumb|240px|left|Jaučakių piliakalnis
Gyvenvietė
Piliakalnio rytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė. Rastas iki 1,1 m storio kultūrinis sluoksnis, kuriame aptikta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos, gargažių, akmeninių sviedinių, židinių liekanų, molio tinko gabalų, Romos moneta. Gyvenvietės dalis sunaikinta kuriant sodų bendriją. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Alkakalnis
Apie 0,3 km į pietvakarius nuo piliakalnio ir apie 0,3 km į rytus nuo Nemuno dešiniojo kranto yra alkakalnis. Jis dar vadinamas Svirnakalniu. Tai didelė pušimis apaugusi aukšta kalva, iš šiaurės juosiama gilaus bevardžio upelio, iš pietų ir pietvakarių pusių yra Nemuno dešiniojo kranto slėnis, iš rytų – žemuma. Viršūnės aikštelė apskrita, apie 25 m skersmens. Šlaitų viršutinėje dalyje išliko kultūrinio sluoksnio žymių.
Pasak gyventojų, ant kalno stovėjo bažnyčia, kuri prasmegusi į kalno vidų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1951 m. atliko Petras Tarasenka. Gyvenvietės žvalgomuosius tyrimus 2003 m. atliko Aleksandras Vaškelis ir Lietuvos istorijos institutas.
Istorija
Spėjama, kad čia stovėjusi Paštuvos pilis (Castra Pasten). Petras Dusburgietis savo kronikoje mini 1292 m. kryžiuočių įsiveržimą į Paštuvos (Pastovis) žemę. Paštuvos žemę dažnai mini ir XIII a. antrosios pusės – XIV a. Vartbergės kronika, Vygando Marburgiečio kronika, Dietmaro kronika.
1369 m. po 5 paras trukusios apgulties pilis kryžiuočių, kuriems vadovavo maršalas Hermanas Šindenkopfas, buvo sunaikinta, bet greitai lietuvių atstatyta. Vygandas Marburgietis mini, kad Paštuvos pilis stovėjusi Nemuno saloje. Pilį ir gyvenvietę nuo XIV a. antrosios pusės lietuviai, manoma, ėmė vadinti Vilkija – XV a. pirmosios pusės Vytauto dokumentuose minima Vilkijos pilis. Kai kurie istorikai mano, kad tai yra 1388 m. kryžiuočių sudeginta Wildenberg pilis.
Būdviečiai (Pilviškiai)
Būdviečiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pilviškių.
Paul Johann Anselm von Feuerbach
Fojerbacho tėvas Gyseno universitete baigė teisę, Frankfurte prie Maino dirbo advokatu, kur Paul Johann Anselm baigė gimnaziją, nuo 1792 metų Jenos universitete studijavo filosofiją, vėliau – teisės mokslus. Už tyrimą apie tėvynės išdavimo nusikaltimo sudėtį (Erfurte 1798 m.) jam suteiktas habilituoto daktaro laipsnis. Dėstė baudžiamąją teisę. Privatdocentas. Apeliacinio teismo Bamberge pirmininkas (1814 m.), pirmasis Rezatkreis (Ansbache) apeliacinio teismo (1817 m.).
Kold Leikas
Kold Leikas  – miestas Kanados Albertos provincijos vidurio rytinėje dalyje, 280 km į šiaurės rytus nuo Edmontono, Saskačevano pasienyje. 11,6 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Zaviša
miniatiūra|200px|right|Zavišų giminės herbas „Łabędź“
Islandijos futbolo varžybos 1947 m.
Islandijos futbolo varžybos 1947 m.
Jungties operacija
Jungtis ( ar Equijoin) – tai binarinė reliacinės algebros operacija, kurios rezultatas – visos įmanomos poros iš jungiamų aibių, tenkinančios tam tikrą sąlygą. Tai išvestinė reliacinės algebros operacija.
Tarkime, turime santykių schemas R1 = {A1, …, Am} ir R2 = {B1, …, Bn} bei jų egzempliorius r1 ir r2. Tuomet r1 ir r2 jungtimi vadinamas Dekarto sandaugos r1×r2 poaibis (R1 U R2 schemos santykis s) toks, kad būtų tenkinama sąlyga Θ (pavyzdžiui, Ai=Bj). Žymima s = r1 || r2.
Pavyzdys
Santykių
r1
ir
r2
jungtis s = r1 || r2 (Θ:''A3 = B2) bus
Balatonas
Balatonas  – ežeras centrinėje Vengrijoje, didžiausias Vidurio Europoje. Plotas beveik 600 km². Telkšo tektoninėje įduboje Dunojaus vidurupio lygumoje, pietrytinėje Bakonio kalnų papėdėje. Nusidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius per 78 km. Krantai žemi, vietomis užpelkėję. Su Dunojumi jungiasi Šijo upe-kanalu.
Vandens temperatūra vasarą nuo 22 iki 27 laipsnių pagal Celsijaus skalę. Šis ežeras yra labai seklus – vidutinis jo gylis yra 3 metrai, todėl jo vanduo labai greitai sušyla, veikiamas saulės šilumos. Šiame ežere mėgstama maudytis, čia taip pat galima paplaukioti burlaiviais, kajakais ir pačiuožinėti vandens slidėmis.
Prie Balatono įsikūrę Šiofoko, Balatonfiuredo, Kesthėjaus miestai, įsteigtas Tihanio nacionalinis parkas, Kišbalatono draustinis.
Lapaliai
Lapaliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Saugų.
Papūgžuvės loros
Papūgžuvės loros (Sparisoma) – papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvų gentis.
Daimond Sitis
Daimond Sitis {{{en|Diamond City}}) – kaimelis Kanados Albertos provincijos pietinėje dalyje. Miestelis yra maždaug už 13 km į šiaurę nuo Letbridžo miesto.
Didsodės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Juodupės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rokiškio rajonui. 1954 m. prijungta Sodelių apylinkė, dalis Čeičių apylinkės ir dalis Deksnių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Didsodės apylinkė prijungta prie Juodupės apylinkės ir Rokiškio apylinkės.
Želsva
Želsva – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Liudvinavo, prie kelio. Išsidėsčiusi dešiniajame Šešupės krante prie Želsvelės žiočių. Seniūnaitijos centras. Į rytus nuo Želsvos auga Buktos miškas. Veikia Želsvos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-69026), žemės ūkio bendrovė. Iš rytų prieina Žuvinto biosferos rezervatas.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Mokykla
Želsva šaltiniuose minima nuo 1744 m.
Danutė Lapienė-Staponaitė
Danutė Lapienė-Staponaitė (1956 m. vasario 28 d. Vilkyčių k., Šilutės r.), choro dirigentė ir pedagogė.
Želsva
Istorija
Sovietmečiu priklausė „Želsvelės“ kolūkiui, buvo centrinė jo gyvenvietė. Tuo metu Želsvelė buvo užtvenkta, pastatyti daugiaaukščiai mūriniai namai atskirai nuo ūkinės zonos (tvartų, pastogių pašarams ir kt.). Šis kolūkis 1976 m. gavo TSRS valstybinę premiją už gerą žemių tvarkymą (jų kultūrinimą ir intensyvų naudojimą).
Danutė Lapienė-Staponaitė
Biografija
1975 m. pradėjo mokytojauti Pagėgių vaikų muzikos mokykloje, 1976–1983 m. vadovavo Smalininkų žemės ūkio technikumo mišriajam chorui (80 dalyvių), kurį parengė 1978 m. respublikinei chorų apžiūrai (laimėjo trečiąją vietą) ir 1980 m. respublikinei dainų šventei. Daug metų dirbo su Jurbarko suaugusiųjų chorais: 1979–1985 m. vadovavo centrinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1983–1990 m. vadovavo kultūros rūmų vyrų chorui – parengė 1985 m. ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo vyrų chorų sąskrydžiuose Ariogaloje, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmąsias ir antrąsias vietas, 1989–1990 vadovavo rajkoopsąjungos moterų chorui – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Chorai dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse ir respublikiniuose chorų sąskrydžiuose, nemažai koncertavo.
Pašešuvis (Batakiai)
Pašešuviai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Batakių, prie Šešuvies.
Danutė Lapienė-Staponaitė
Biografija
D. Lapienė gražių kūrybinių laimėjimų pasiekė su moksleivių chorais.
Nuo 1977 m. mokytojauja Jurbarko A. Sodeikos vaikų muzikos mokykloje ir nuo 1992 m. vadovauja jaunių chorui. 1992 m. choras dalyvavo vaikų chorų festivalyje Austrijoje (Gleinstafene), parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. A. Sodeikos muzikos mokyklos vokalinius ansamblius parengė ne vienam respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui – 1990 m. merginų kvartetas tapo laureatu. 1991 m. pradėjo dirbti ir Jurbarko A. Giedriaus-Giedraičio vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir merginų choro vadove. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija), 1995 m. choras dalyvavo chorų festivalyje Austrijoje, koncertavo Vokietijoje (Bernburge). Merginų choro koncertų programose per 50 pasaulietinės ir religinės muzikos kūrinių (chorui vargonais akompanavo ir kompozitorius Darius Lapinskas).
D. Lapienė 1994 m. Jurbarko kultūros rūmuose subūrė 30 dalyvių berniukų chorą, kuris pasirodo koncertuose, gieda bažnyčioje, su juo 1996 m. dalyvavo Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje. Mokytoja gerai moka anglų kalbą, yra Jurbarko rajono dainų švenčių, vyrų chorų sąskrydžių Ariogaloje ir zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė. 1995 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Musonas
thumb|right|250px|Musonas centrinėje [[Indija|Indijoje]] Musonas ( – „sezonas“) − vėjas, susiformuojantis kontinento ir jūros riboje ir keičiantis savo kryptį du kartus per metus į priešingas puses − žiemos (sausas kontinentinis musonas) ir vasaros (drėgnas okeaninis musonas). Tai sezoninis vėjas, žiemą pučiantis nuo sausumos į vandenyną, o vasarą – nuo vandenyno į žemyną
Žinomiausi musonai pučia Indijoje, kur žiemą vyrauja šiaurės vėjai, o vasarą − pietų. Pietų sraute labai daug vandens garų, todėl vasarą būna smarkios liūtys. Musonus sukelia nevienodai įšilusi sausuma ir jūra. Pavyzdžiui, sausi vėjai pučia per Indiją iš Sibiro šaltos aukšto slėgio srities. Vasarą sausuma greit įšyla, ir ties Šiaurės vakarų Indija susidaro žemo slėgio sritis. Į ją plūstantis oras įtraukia ir drėgnus liūtingus Pietų pusrutulio pasatus.
Musonų tipai
Tropiniai musonai:
Ajania
Ajania – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Gentis pavadinta pagal Ajan vietovę Rytų Sibire.
Standartinis modelis
thumb|375px|Elementariosios dalelės, sudarančios standartinį modelį. Standartinis modelis – teorija, aprašanti stipriąją, silpnąją ir elektromagnetinę sąveikas bei fundamentaliąsias daleles, iš kurių sudaryta materija. Tai – kvantinė lauko teorija, kuri remiasi kvantine mechanika ir specialiąja reliatyvumo teorija. Modelis buvo vystomas 20-ojo amžiaus antrojoje pusėje.
Standartinis modelis numatė W ir Z bozonų (abu bozonai atrasti 1983 m.), gliuono (1978 m.), viršūninio (1995 m.) ir žaviojo (1974 m.) kvarkų egzistavimą bei tiksliai nustatė jų pagrindines savybes prieš eksperimentiškai atrandant šias daleles. Paskutinė eksperimentiškai patvirtinta Standartinio modelio dalelė yra Higso bozonas, kuris buvo atrastas 2012 metais Didžiajame hadronų greitintuve.
Šis modelis yra naudojamas kaip pagrindas kuriant naujus, egzotiškus modelius, kurie tobulina simetrijas, įtraukia naujas, hipotetines daleles bei papildomas dimensijas, bandydami paaiškinti eksperimentiškai gaunamus nuokrypius nuo Standartinio modelio.
Elementariosios dalelės
Standartiniame modelyje elementariosios dalelės yra skirstomos į klases: fermionus ir bozonus.
Fermionai
Standartinis modelis turi 12 elementariųjų dalelių, kurios turi pusinį (½) sukinį. Šios dalelės yra vadinamos fermionais, pavadintos mokslininko Enriko Fermi garbei. Kiekvienas fermionas turi savo antidalelę. Fermionai laikosi Pauli draudimo principo – du fermionai negali vienu metu būti tame pačiame erdvės taške ir užimti tos pačios būsenos.
Fermionai turi aromatą (angl. flavour), kuris yra tvarus dydis. Fermionai yra skirstomi į dvi grupes pagal sąveikos tipą (arba pagal nešamą krūvį) į leptonus ir kvarkus.
Kvarkai
Kvarkai pasižymi tuo, jog yra veikiami visų keturių fundamentaliųjų jėgų. Nuo leptonų kvarkai skiriasi tuo, jog turi spalvinį krūvį ir dėl to yra veikiami stipriosios sąveikos. Kvarkų krūvis yra pusinis: ½ arba -½. Laisvi kvarkai formuoja hadronus: mezonus (sudarytus iš kvarko ir antikvarko) arba barionus (sudarytus iš trijų kvarkų). Šis procesas yra vadinamas hadronizacija.
Šiuo metu šeši (su antikvarkais – 12) žinomi kvarkai yra:
Leptonai
Šeši žinomi leptonai (su antidalelėmis – 12) yra:
Elektronai, miuonai bei taonai turi neigiamą elektrinį krūvį ir sąveikauja elektromagnetiškai. Neutrinai neturi elektrinio krūvio ir yra veikiami tik silpnosios sąveikos bei gravitacijos, todėl juos labai sunku aptikti.
Barionai, protonai ir neutronai taip pat yra laikomi fermionais, tačiau jie susideda iš trijų kvarkų. Dėl to jie yra vadinami kompoziciniais (sudėtiniais) fermionais.
Kalibraciniai bozonai
miniatiūra|324x324px|Sąveikos Standartiniame modelyje, pavaizduotos [[Feinmano diagrama|Feinmano diagramomis. Stiprioji sąveikia, Silpnoji sąveika, Elektromagnetinė sąveika, Higso mechanizmas (sąveikos išdėstytos nuo viršaus iki apačios). Žymėjimas: q yra bet kuris kvarkas, g yra gliuonas, X yra bet kuri dalelė turinti krūvį, γ yra fotonas, f yra bet kuris fermionas, m yra bet kokia dalelė, turinti masę. ]] Kalibraciniai bozonai yra sąveikos nešėjai, kurie gali pernešti stipriąją, silpnąją ir elektromagnetinę sąveikas. Visi Standartinio modelio kalibraciniai bozonai turi sukinį, lygų 1. Priešingai nei fermionai, bozonai nepaklūsta Pauli draudimo principui.
Kalibracinių bozonų tipai:
Higso bozonas
Higso bozonas (H0) yra labai masyvi skaliarinė dalelė, 1964 metais teoriškai aprašyta Peterio Higso. Higso bosonas turi sukinį ir krūvį lygų 0. Higso bozonas aiškina visų elementariųjų dalelių (kvarkų, elektros krūvį turinčių leptonų bei W± ir Z0 bozonų), išskyrus fotonų ir gliuonų masės prigimtį. Elektrosilpnojoje sąveikoje Higso bozonas generuoja leptonų (elektrono, muono ir taono) bei kvarkų mases. Kadangi Higso bozonas yra labai masyvus, jis turi sąveikauti pats su savimi.
Dėl didelio masyvumo, Higso bozonas skyla beveik iš karto po susikūrimo, dėl to yra labai sunkiai aptinkamas.
Fundamentaliosios sąveikos
Standartinis modelis paaiškina tris iš keturių fundamentaliųjų sąveikų – kol kas tik gravitacinė sąveika nėra paaiškinama. Standartiniame modelyje sąveikos yra grindžiamos tuo, jog medžiagos dalelės viena su kita tiesiogiai nesąveikauja, tačiau keičiasi tarpininkais – sąveikų nešėjais (bozonais). Stiprumas yra dviprasmiška sąvoka – jis priklauso nuo atstumo bei sąveikos prigimties, dėl to skirtinguose šaltiniuose šių jėgų stiprumas gali būti pateiktas skirtingai.
Gravitacinė sąveika
Nors gravitacija yra labiausiai pažįstama sąveika, Standartinis modelis jos nepaaiškina dėl atsirandančių prieštaravimų bandant sujungti bendrąją reliatyvumo teoriją, moderniąją gravitacijos teoriją bei kvantinę mechaniką. Gravitacija yra itin silpna mikroskopiniu lygmeniu. Manoma, jog gravitaciją perneša gravitonas – hipotetinė gravitacinės sąveikos dalelė.
Silpnoji sąveika
Silpnoji sąveika yra atsakinga už dalelių skilimus, pavyzdžiui, beta skilimą. Ši jėga yra silpna bei turi mažą veikimo atstumą, nes yra pernešama W± ir Z0 bozonų, kurie turi masę. Dėl to, kad W± bozonai turi krūvį, jie perneša sąveikas, kurios keičia dalelės aromatą, krūvį bei sukinį. Z0 yra šiek tiek panašius į fotonus, nes neturi krūvio, taičiau skiriasi nuo fotonų tuo, jog sąveikauja su neutrinais bei turi masę. Z0 bozonai nekeičia nei krūvio, nei aromato. Silpnoji sąveika yra vienintelė sąveika, galinti pakeisti dalelės aromatą bei vienintelė sąveika, kuri pažeidžia lyginumo P simetriją ir CP simetriją. P ir CP simetrijos yra pažeidžiamos, nes W± bozonai veikia tik kairines daleles (ir dešinines antidaleles). Z0 bozonai veikia visas daleles, nepriklausomai nuo to, ar jos yra kairinės, ar dešininės.
Elektromagnetinė sąveika
Elektromagnetinė sąveika yra vienintelė didelio veikimo atstumo jėga, paaiškinama Standartinio modelio. Ji yra pernešama fotonų ir veikia tarp elementariųjų dalelių, kurios turi elektrinį krūvį (kvarkų, leptonų ir W± bozonų). Elektromagnetinė sąveika paaiškina, kaip šviesa ir materija veikia viena kitą. Richard Feynman kvantinę elektrodinamiką pavadino "fizikos brangakmeniu", dėl ypatingo teorijos tikslumo.
Stiprioji sąveika
Stiprioji sąveika yra atsakinga už hadronų ir nukleonų surišimą. Ši sąveika yra pernešama gliuonais, kurie patys turi spalvinį krūvį. Egzistuoja trys spalvinių krūvių rūšys – raudonas, žalias ir mėlynas. Stiprioji sąveika yra panaši į elektromagnetinę sąveiką, tačiau yra sudėtingesnė ir, skirtingai nei elektromagnetinė sąveika, netiesinė. Netiesiškumas atsiranda dėl spalvinio krūvio – gliuonai gali vieni su kitais sąveikauti, o fotonai negali. Egzistuoti gali tik spalviškai neutralios dalelės, dėl to kvarkai niekada neegzistuoja pavieniui – jie sudaro hadronus arba mezonus. Taip pat stipriajai sąveikai galioja asimptotinė laisvė – stiprioji jėga silpnėja kylant energijos kiekiui. Dėl to ypač aukštose temperatūrose kvarkai gali būti laisvi, dėl itin silpnų tarpusavio sąveikų. Mažuose atstumuose stiprioji jėga yra stipresnė už elektromagnetinę jėgą.
Standartinio modelio taikymo ribos
Šiuo metu Standartinis modelis nepaaiškina tokių dalykų:
Luninas
Lùninas – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Lunineco. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo Pinsko apskrities Lunino valsčiaus centras.
Černio ir Petrausko kometa
Černio ir Petrausko kometa – kometa, skriejanti paraboline orbita aplink Saulę, į ekliptikos plokštumą pasvirusi 49,1° kampu. Perihelį praskrieja 78,271 mln. km atstumu nuo Saulės. Paskutinį kartą perihelį pasiekė 1980 m. balandžio 22 d.
Kometą 1980 m. liepos 31 d. Uzbekijoje, Maidanako observatorijoje atrado Lietuvos astronomai Kazimieras Černis ir Jovaras Petrauskas. Atradimo metu kometa buvo 9 ryškio.
Tony Cetinski
Anthony (Tony) Cetinski (g. 1969 m. gegužės 31 d. Puloje) – kroatų pop muzikos dainininkas. Šiandien jis yra vienas populiariausių Kroatijos dainininkų. Atlikėjas taip pat žinomas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Makedonijoje, Slovėnijoje, Serbijoje ir Juodkalnijoje.
Biografija
Gimęs Puloje, muzikantų šeimoje. Tony dainuoti pradėjo, kai jam buvo 15 metų, būdamas įvairių vietos grupių nariu. 1991 metais persikėlė į Zagrebą, kur pradėjo dainininko karjerą ir greitai jis tapo vienu populiariausių Kroatijos pop žvaigždžių. 1994 metais atlikėjas atstovaudamas Kroatijai 1994 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Nek' ti bude ljubav sva“ užėmė 16 vietą.
Tiesiai iš Komptono
Tiesiai iš Komptono  – 2015 m. sukurta biografinė drama apie žymiosios XX a. amerikiečių hiphopo grupės „N.W.A” pradžią ir lipimą karjeros laiptais.
Žadvainių apylinkė (Joniškis)
Žadvainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pociūnų apylinkės ir Svirplių apylinkės.
Ilgasis kukurdvelkis
Ilgasis kukurdvelkis (Calvatia excipuliformis) – pumpotaukšlinių šeimos valgomas grybas, turintis geras maistines savybes.
Sinonimai: Calvatia saccata, Lycoperdon saccatum.