cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dragon Ball GT
Dragon Ball GT (,, sutrumpintai DBGT) – 1996–1997 m. japonų anime televizijos serialas, paremtas Akiros Torijamos „Dragon Ball“ manga, kurį sukūrė „Toei Animation“. Serialo premjera įvyko Japonijoje per Fuji TV ir serijos buvo leidžiamos nuo 1996 m. vasario mėn. iki 1997 m. lapkričio mėn. Iš viso buvo išleistos 64 serijos. Kitaip nei ankstesniuose dviejuose „Dragon Ball“ anime, „Dragon Ball GT“ neadaptuoja Torijamos mangos, bet yra išskirtinis „Dragon Ball Z“ anime tęsinys su originalia istorija, kurioje naudojami tie patys veikėjai ir visata, kurioje pasakojama apie Goką, jo anūkės Pan ir įvairių jų bendražygių žygdarbius. Tačiau Torijama sukūrė kai kuriuos naujus serialo veikėjus.
Senoji Geisčiūnų kriaušė
thumb|right|220px|Senoji kriaušė
Dragon Ball GT
Kritika
Dragon Ball GT dažnai laikoma „Dragon Ball“ serijos „balta varna“, nes joje nedalyvavo serijos kūrėjas Akira Torijama. 2010 m. „Dragon Ball: Raging Blast 2“ žaidimo prodiuseris Ryo Mito teigė, kad „GT yra populiarus tarp gerbėjų užsienyje. Japonijoje jis nėra toks populiarus“. 2000-aisiais šis serialas buvo laikomas antru pagal dydį „Funimation“ anime turtu, nusileidęs tik „Dragon Ball Z“. 2005 m. GT išleidimas Amerikoje buvo įvardytas kaip „labai sėkmingas“.
Senoji Geisčiūnų kriaušė
Senoji Geisčiūnų kriaušė – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbta saugoma. Auga Geisčiūnų kaime, Nemunaičio sen., Alytaus raj., netoli Nemunaičio–Alytaus kelio. miniatiūra|180px|left|Kriaušė be viršūnės (nulaužta 2016 m.)
Kreivasis kalnas
Piliakalnis
Piliakalnio viršus dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės–pietų kryptimi, 65x35 m dydžio. Rytiniame aikštelės krašte yra 1 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Į šiaurės–rytų, šiaurės, šiaurės–vakarų puses nuo aikštelės nueina 10 m pločio, 2 m aukščio į šiaurės–vakarus nuolaidėjanti ketera, panaši į pylimą. Rytiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo yra 7 m pločio terasa. Pietvakariuose šlaitas erodavęs, status, iki 70 m aukščio, kiti žemesni, 15-30 m aukščio.
1988–1989 ir 1991 m. prie Trijų Kryžių ištirtas 317 m² bendras plotas. Rasta medinės gynybinės sienos liekanų, brūkšniuotos ir žiestos keramikos. Ankstyviausia buvo 2 m pločio medinė gynybinė siena, sudaryta iš sukaltų 15-20 cm skersmens rąstų, tarpas tarp kurių išklotas 10-15 cm skersmens rąsteliais ir sutvirtintas smulkiais akmenimis. Ši gynybinė siena datuojama I tūkst. pradžia. Vėliau smėlinga žeme užpiltas aikštelės kraštas, suklotas skeltų rąstų klojinys ir iš molio suplūktas iki 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, ant kurio pastatyta medinė gynybinė siena. Pastarajai sudegus, gaisravietė užpilta smėlio sluoksniu ir naujas pylimas vėl suplūktas iš molio. Jo aukštis siekė iki 4 m, plotis 17 m. Ant jos stovėjusi medinė siena buvo tinkuota. Šiuos įtvirtinimus galima datuoti XIV a. pabaiga.
Bronius Semaška
Bronius Semaška (1929 m. liepos 15 d. Šiauliuose – 2007 m. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1955–1961 m. Šiaulių vyr. architekto gamybinės grupės architektas, 1961–1964 m. Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių filialo architektas, grupės vadovas, vyr. architektas, 1964–1985 m. skyriaus viršininkas.
Lietuvos architektų sąjungos narys, 1966–1976 m. vadovavo Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriui.
Beriozovskis (Sverdlovskas)
Beriozovskis  – miestas Rusijoje, apie 12 km į šiaurės rytus nuo Jekaterinburgo, Sverdlovsko sritis. 48 000 gyv. (200 m.).
Istorija
Miestas įsikūręs vidurio Uralo rytiniame šlaite. 1752 m. prie aukso kasyklų pradėjo kurtis gyvenvietė. Miesto teisės nuo 1938 m.
Limnologija
thumb|right|250px|[[Ženevos ežeras]] Limnologija arba ežerotyra  – sausumos hidrologijos šaka, tirianti ežerus, tvenkinius ir juose vykstančius fizikinius, cheminius, biologinius procesus.
Limnologija nagrinėja ežerų dubenų kilmę, ežerų ir tvenkinių krantų sandarą, jų keitimąsi, nuosėdas, vandens fizikines ir chemines savybes, hidrologinį režimą (vandens balansą, vandens lygio kitimą, vandens judėjimą, bangavimą, sroves, sišas, sąmaišą), šiluminį režimą, ledo reiškinius, skendinčių ir ištirpusių mineralinių ir organinių medžiagų balansą, ežerų ir tvenkinių raidą, vandens organizmų produktyvumą ir sezoninius jų ciklus.
Limnologija naudojasi ekspedicijų, limnologijos stočių, postų, hidrometeorologinių tarnybų duomenimis, aerofotonuotraukomis, kompleksinėmis hidrologinėmis, hidrobiologinėmis ežerų ir tvenkinų nuotraukomis, jų vandenyse vykstančių procesų matematiniu ir fiziniu modeliavimu.
Ežerų tyrimo duomenys padeda nustatyti, kaip keitėsi klimatas, sausumos ir vandenyno vandens apytaka, upių nuotėkis, kaip galima ežerus, tvenkinius panaudoti transportui, hidroenergetikai, drėkinimui, žuvininkystei, naudingųjų iškasenų gavybai, rekreacijai.
Limnologiniai tyrimai Lietuvoje
thumb|right|350px|[[Dusia|Dusios ežeras]] Lietuvoje pirmuosius Vilniaus krašto ežerų vandens augalų tyrimus 1825 m. darė S. Gorskis ir J. Volfgangas. Pirmieji geografiniai duomenys apie didesniuosius Lietuvos ežerus paskelbti 1861 m. išleistoje Kauno ir Vilniaus, o 1863 m. – Gardino gubernijų statistikoje. 1899 m. Dusios ežero morfologiją, morfometriją, florą ir fauną aprašė J. Radziukynas. 1904 m. N. Zografas žuvų ūkio požiūriu ištyrė 23 Kauno, 143 Vilniaus, 13 Gardino gubernijų ežerų. Iki 1940 m. ežerus Lietuvoje tyrė Kauno universiteto gamtininkai. P. Gaidamavičius aprašė Žemaičių aukštumos ežerus, K. Bieliukas – Baltijos aukštumų ežerų morfometriją, Č. Pakuckas pirmasis Lietuvos ežerus suklasifikavo genetiškai.
Po Antrojo Pasaulinio karo K. Bieliukas parašė „Ežerotyros pagrindus“ (1961 m.). Ežerų genezę ir morfologiją tyrė K. Bieliukas, A. Garunkštis, A. Stanaitis, M. Vasiliauskienė, ežerų raidą – M. Kabailienė, R. Kunskas, paleolimnologiją – A. Basalykas, V. Mikaila, ežerų vandens lygį – E. Červinskas, J. Jablonskis, hidrochemiją – A. Bunikis, S. Klimkaitė, H. Laumenskas, dinamiką ir sąmaišą – V. Chomskis. Teoriniu požiūriu svarbūs K. Bieliuko darbai apie ežerų morfometriją ir V. Chomskio apie ežerų dinamiką ir termiką. XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje daugiausiai tyrimų limnologijos bei ežerų hidrologijos srityse Lietuvoje atliko K. Kilkus. 2005 m. K. Kilkus išleido „Ežerotyros“ vadovėlį.
Bolivinė inga
Bolivinė inga (Inga feuillei) – pupinių (Fabaceae) šeimos ingos (Inga) genties augalų rūšis, auganti Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Daugiausiai sutinkama Lambajekės departamente šiaurės vakarinėje Peru, Jayanca ir El Puente soduose (čia ji dar vadinama guaba), Bolivijos Kočabambos departamento slėniuose ir šalies rytinėje dalyje.
miniatiūra|250px|left|Bolivinės ingos lapai ir vaisiai miniatiūra|250px|left|Atverta ankštis
Bolivinė inga savo vaisius subrandina ankštyse, kurios kaip daržovės naudojamos maistui. Vaisius primena didžiulę pupų ankštį su saldžiu, gaivinančiu, panašiu į vatą minkštimu jos viduje. Ankštys paprastai būna siauros, tiesios, kartais savo dydžiu siekiančios rankos ilgį iki akūnės. Jos gali būti lengvai atveriamos, kad pasiekti baltą, cukringą masę, primenančią cukraus vatą, kuri supa sėklas (angliškai vad. ice-cream bean).
Natūraliai augantys ingos medžiai ant šaknų turi daugybę gumbelių, kurie sulaiko azotą, taip juo praturtindami dirvą, o ne paimdami iš jos. Medžiai auga greitai, nereiklūs dirvožemiui, atsparūs ligoms ir ugniai, gali išaugti iki 18 m ir daugiau. Mėgsta upių pakrantes. Vietos žmonėms padeda išgyventi sunkmečiu. Šeima gali iš šių medžių gauti maisto, jų auginimui nenaudodama dirbamos žemės. Jie lengvai prigyja pasodinti, greitai susiformuoja lajos. Ingos medžiai sodinami Meksikos kavos plantacijose pridengti jas nuo saulės, o čia dirbantys žmonės prisiduria prie algos parduodami surinktas ingos ankštis. Meksikoje jų pupelės yra skrudinamos ir parduodamos kino teatrų lankytojams.
Sinonimai:
Literatūra
* Brako, L. & J. L. Zarucchi. (eds.) 1993. Catalogue of the Flowering Plants and Gymnosperms of Peru. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 45: i–xl, 1–1286.
Livo pilis
thumb|right|250px|Pilies bokštas ir seniūno rūmai
Uosis (ežeras)
Uosis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,5 km, plotis – iki 0,63 km. Altitudė 111 m. Krantai daugiausia aukšti. Vakarine dalimi susijungia su Veisiejiumi. Pietrytinėje dalyje yra 0,63 ha dydžio sala. Ežerą supa Nasūtų miškas. Šalia įsikūrę Burbų ir Nasūtų kaimai. Priklauso Niedos upės baseinui.
Livo pilis
Livo pilis  – pilis stovėjusi rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje, Livo valsčiuje, Livo kaime ant kairiojo Liveco upės kranto. Šiuo metu išlikęs tik pilies bokštas ir pilies griuvėsiai. Taip pat šalia stovi seniūnų rūmai, kuriuose veikia muziejus.
Uosis (ežeras)
1956 metais pastačius Kapčiamiesčio hidroelektrinę, vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir sąsiauriais susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.
Vandenvardis kilęs iš medžio pavadinimo uosis.
Livo pilis
Istorija
Gotikinė pilis buvo pastatyta XV a. pradžioje, kaip sienos su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste pasienio apsaugos punktas. Pilies statybas finansavo Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis. 1526–1536 m. pilis buvo rekonstruota. 1549–1570 m. karalienės Bonos Sforzos užsakymu buvo atlikta dar viena pilies rekonstrukcija. 1657 m. Švedijos kariuomenė susprogdino pilį. 1782 m. pilies vietoje buvo pastatyti miesto seniūno rūmai, kurie perkėlus administraciją į Sedlcas buvo apleisti.
Po Pirmojo pasaulinio karo buvo atlikti nedideli archeologiniai tyrimai ir iš dalies apsaugoti pilies griuvėsiai. Antrojo pasaulinio karo metu vokiečiai, suklaidinti vietinių administracijos darbuotojų, kad tai buvusi kryžiuočių pilis pradėjo pilį atstatinėti. Prasidėjusią pilies rekonstrukciją sustabdė paaiškėjusi tiesa, kad tai nėra buvusi kryžiuočių pilis.
Po karo pilies griuvėsiai buvo konservuojami, baigta pilies bokšto vartų rekonstrukcija. 1957–1961 m. sutvarkyti šalia pilies stovėję seniūno rūmai, kuriuose 1963 m. pradėjo veikti muziejus.
Ordonas III
Ordonas III (926 m. – 956 m. lapkričio 13 d. Samoroje, Ispanijoje) – Leono karalius, valdė nuo 951 m. sausio 1 d. iki mirties.
Šeima
Karalius Ordonas III nuo 945 metų buvo vedęs Uraką Fernandes (m. po 1007 m.), Kastilijos grafo Fernano Gonsaleso dukterį. Vaikai:
952 metais vedė Aragontą (Gontrada) Pelaies (m. po 973 m.), Galisijo grafo Pelaijo Gopnsaleso ir Ermesindos Gutjeres dukterį. Vaikai:
Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė
'''Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė''' – sentikių maldos namai Trakų rajone, Daniliškių kaime. Architektūros paminklas, nuo 2016 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. miniatiūra|220px|left|2017 m. gruodį
RS:X
RS:X – burlenčių klasė. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pakeitė Mistral One Design Class burlenčių klasę. Klasę sukūrė bendrovė Neil Pryde.
Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė
Istorija
Daniliškių sentikių bendruomenė yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Pradžioje priklausė feodosėjų atšakai, o nuo XIX a. vid. – pomorų. XIX a. Trakų apskrityje buvo nemažiau 47 kaimų, kuriuose gyveno sentikiai. Daniliškių cerkvė minima nuo XIX a. Iki 1825 m. šia cerkve naudojosi ir Vilniaus sentikiai. Per I pasaulinį karą cerkvė smarkiai nukentėjo. 1931 m. pastatyta nauja medinė cerkvė su varpine ant betoninio pagrindo. 1937 m. turėjo 194 narius. Tarybiniais metais cerkvė uždaryta, o po 1990 m. atkurta, restauruota. Dėl nedidelio lankytojų skaičiaus dirba retai.
RS:X
RS:X burlenčių klasė išsiskiria gebėjimu gerai pasirodyti esant mažam ir vidutiniam vėjo greičiui.
2024 m. RS:X burlentė išbraukta iš olimpinės programos, o ją pakeitė iQFoil.
Ne vien rock ir pop
Ne vien rock ir pop – dvisavaitis leidinys muzikos mėgėjams ir profesionalams, ėjęs 1991–1995 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1992 m. laikraščio „Žvilgsnis“ priedas ir vadinosi „Rock ir pop“. Leido Lino Jučo leidybos ir informacijos firma. Tiražas 1991 m. – 40 000 egz., 1995 m. – 3000 egz.
Shueisha
Shueisha – viena didžiausių leidyklų Japonijoje. Leidžia tokius žurnalus, kaip „Weekly Shōnen Jump“, „V Jump“, „Weekly Young Jump“, „Jump SQ.“, „Non-no“ ir „Ultra Jump“.
„Shueisha“ kartu su kitomis leidyklomis, „Shogakukan“ ir „Hakusensha“, valdo „Viz Media“, kuri platina jų manga komiksus Šiaurės Amerikoje.
Istorija
thumb|left|185px|„Shueisha“ būstinė Čijodoje „Shueisha“ buvo įkurta 1925 m. kaip „Shogakukan“ leidybos padalinys. Romanas, pavadinimu „Jinjō Shōgaku Ichinen Josei“ (尋常小學一年女生), buvo pirmasis, kurį leidykla išleido bendradarbiaujant su „Shogakukan“. Kitais metais „Shueisha“ tapo nepriklausoma įmone.
Vaizdelis
Žanro ypatumai
Vaizdelis dažniausiai skiriamas konkrečiam ir daugiau vietinės reikšmės įvykiui: įmonės ar įstaigos atidarymui, naujos technikos ar technologijos pritaikymui, mokslo metų pradžiai, sporto varžyboms, iškylai į gamtą. Dažniausiai tai būna operatyvus bet kurios tematikos rašinys, jame aprašomų įvykių tikrumą sustiprina asmeninis autoriaus liudijimas, sukeliantis vadinamąjį dalyvavimo efektą. Todėl kartais vaizdelis panaudojamas vietoj reportažo. Jame nesunku suderinti informacinių ir meninių publicistinių žanrų požymius, panaudoti įvairias menines raiškos priemones. Dėl mažos apimties vaizdelį dažnai pasitelkia rajonų, miestų, įstaigų bei įmonių laikraščiai vietiniams įvykiams ir pasižymėjusiems žmonėms pavaizduoti.
Vaizdelių rūšys
Spaudoje skelbiami vaizdeliai būna ne tik įvairios tematikos, bet ir skirtingo stiliaus, žinių pateikimo būdo, vidinės struktūros bei kompozicijos.
Vaizdeliai gali būti skirstomi į:
Portretinis vaizdelis – trumpas biografinis pasakojimas apie menininką, mokytoją, gydytoją, darbininką, kaimo žmogų, kitą kuo nors pasižymėjusį asmenį. Jame pateikiami keli faktai, reikšmingos detalės, padedančios atskleisti žmogaus moralines savybes, išryškinti svarbiausius jo charakterio bruožus.
Gamtiniam vaizdeliui būdingas meninis įvairių gamtos reiškinių ir procesų atvaizdavimas, gamtos grožio atskleidimas, gamtos ir žmogaus sąsajų ieškojimas, gėrėjimasis augmenija, gamtovaizdžiu, peizažu.
Bet kuris vaizdelis skaitytojus turi patraukti sklandžia, gyva kalba, lengvu, paprastu stiliumi, taikliais palyginimais, metaforomis, vaizdingais posakiais. Perskaitytas vaizdelis gali praskaidrinti skaitytojo nuotaiką, sužadinti naujų minčių, priversti susimąstyti, paskatinti kryptingai veikti.
Šaltiniai
URBONAS, Vytas. Žurnalistikos teorija. 2005
Džogo krioklys
thumb|right|250px|Džogo krioklys per musoną Džogo krioklys (, kn: ಜೋಗ Jōga) arba Gersopos krioklys (kn: ಗೇರುಸೊಪ್ Gērusop) – krioklys Indijoje, Karnatakoje, Vakarų Ghatų kalnų pietinėje dalyje, ant Šaravatės upės.
Džogo krioklį sudaro keturių pakopų sistema, kurios bendras aukštis – 253 metrai. Džogo krioklys patenka į pačių aukščiausių pasaulyje krioklių sąrašo dvidešimtuką. Prie krioklio pastatytos dvi hidroelektrinės.
Azijoje yra ir iš aukščiau krintančių krioklių, tačiau Džogo krioklio srovė per visą aukštį yra nenutraukiama uolų ar kitų kliūčių.
Įspūdingiausiai Džogo krioklys atrodo musonų laikotarpiu.
Varnalėša
thumb|256px|left
Varnalėša (Arctium) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Lietuvoje dar vadinama kibiais. Tai dvimečiai augalai su šakotais stiebais ir ištisiniais tamsiai žaliais iki 45 cm dydžio lapais. Graižai rutuliški, daugiažiedžiai, susitelkę kekėse. Skraistlapių viršūnės kabliškai užsilenkusios.
Genties augalai yra kilę iš Europos, vėliau išplitę visame pasaulyje. Lietuvoje auga 4 savaiminės rūšys: didžioji varnalėša (Arctium lappa); mažoji varnalėša (Arctium minus); miškinė varnalėša (Arctium nemorosum) (ši rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą) ir paprastoji varnalėša (Arctium tomentosum).
Alessandro Santos
Alessandro dos Santos (Alex; g. 1977 m. liepos 20 d.) – brazilų futbolininkas, Japonijos rinktinės ir Nagoya Grampus klubo gynėjas.
1999 metais su Shimizu S-Pulse klubu laimėjo Japonijos J. League lygą bei Azijos Taurių laimėtojų taurę, taip pat išrinktas geriausiu sezono Japonijos J. League žaidėju. 2004 metais laimėjo Azijos taurę.
2001 metais gavo Japonijos pilietybę, Japonijos komandoje pirmąsias rungtynes sužaidė 2002 m. kovo 21 d., su rinktine žaidė 2002 m. pasaulio čempionate, taip pat visose trejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse.
Vilianų savivaldybė
Vilianų savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas rytų Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Vilianai. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rėzeknės rajono dalies. Buvo suskirstyta į 1 miestą (Vilianus) ir 3 valsčius: Dekšarės, Sokolkų, Vilianų. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Rėzeknės savivaldybės.
1420 m.
1420 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Fiskalinė politika
Fiskalinė politika – valstybės veiksmai, darantys įtaką biudžeto formavimui, mokesčių koregavimui ar reguliuojantys valstybės skolą.
Fiskalinės politikos tikslas – reguliuoti vyriausybės išlaidas ir įplaukas. Todėl du pagrindiniai jos elementai yra išlaidos ir mokesčiai. Mokesčiai yra pagrindinis įplaukų šaltinis. Fiskalinė politika gali daryti įtaką paklausai ir ekonominės veiklos lygiui, pajamų pasiskirstymui ir būdams, kuriais vyriausybės skirsto išteklius.
Fiskaline politika siekiama sumažinti nedarbą, suaktyvinti ekonomiką (ekspansinė politika), sumažinti infliaciją (restruktyvi politika). Vykdant aktyvią fiskalinę politiką, susiduriama su įvairiomis problemomis: rezultatų vėlavimo ar visai jų nebuvimo. O vykdant ekstensyvią politiką susiduriama su biudžeto deficito problema.
Pagrindinės fiskalinės politikos priemonės yra mokesčių(T) arba vyriausybės išlaidų (G) keitimas.
Didžiausia dalis fiskalinės politikos yra mokesčių koregavimas. Valstybė kartu su fiskaline politika nuolatos vykdo monetarinę politiką. Vykdant monetarinę politiką, leidžiami pinigai ūkio augimo tendencijoms išlaikyti (subsidijuojamos įvairios ūkio šakos) ir struktūrinius svyravimus koreguoti (įvairioms ūkio šakoms suteikiamos mokestinės lengvatos). Dažnai pinigų trūkumas padengiamas išleidžiant pinigų emisiją.
Fiskalinė politika padeda stabilizuoti ūkį, jei valstybinės įstaigos gali numatyti makroekonomines tendencijas ir priimti aktyvius ir teisingus sprendimus. Dabartinė fiskalinė sistema grindžiama įdiegtais ekonominiais mechanizmais, vykdančiais ūkio automatinių stabilizatorių funkciją. Prie automatizuotų stabilizatorių priskiriami progresyviniai ir procentiniai mokesčiai, bedarbių pašalpos bei socialinės išmokos.
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis – piliakalnis, stūksantis Vilniaus šiaurinėje dalyje, į rytus nuo kelio, Didžiuosiuose Gulbinuose, Gulbino ežero saloje.
Olimpo kalnas (Marsas)
thumb|right|200px|Olimpo kalnas, nufotografuotas [[NASA]] Olimpo kalnas  – vulkaninės kilmės aukščiausias Marso kalnas, kuris susiformavo Amazonio periode (prasidėjo prieš ~1,8 mlrd. metų). Paskutinį kartą didelis ugnikalnio išsiveržimas įvyko prieš 25 milijonus metų. Olimpo kalnas tris kartus aukštesnis už Everesto kalną, tai aukščiausias vulkaninės kilmės kalnas Saulės sistemoje. Kalnui pavadinimas buvo suteiktas 1973 m., pagal senovės graikų dievų buveinę Olimpo kalne.
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis
Piliakalnis yra archeologijos ir kraštovaizdžio paminklas, 2009 m. įrašytas Į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). Užima 2234 m² teritoriją, datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pab. – I mūsų eros tūkstantmečiu.
Olimpo kalnas (Marsas)
Savybės
thumb|left|200px|Olimpo kalnas Olimpo kalnas užima apie 310 800 km² teritoriją (tai beveik penkis kartus didesnis plotas už Lietuvą). Kalno skersmuo apie 624 km. Centrinė viršukalnė virš vidutinio planetos lygio iškilusi apie 25 km. Jo šlaitus 19 km aukštyje dengia debesys. Kalno statūs išoriniai šlaitai siekia iki 6 km aukščio. Ugnikalnio kraterio skersmuo siekia 90 km. Kalnas turi kalderų kompleksą (85 km ilgio, 60 km pločio ir 3 km gylio su 6 persidengiančiais krateriais). Viršukalnėje atmosferos slėgis varijuoja tarp 5-8 % vidutinio paviršiaus slėgio (600 paskalių); tuo tarpu atmosferos slėgis Everesto kalno viršūnėje yra apie 32 % slėgio jūros lygyje. Marso atmosferoje dulkių yra ir dideliame aukštyje, todėl įmanoma anglies dioksido-ledo debesų uždanga Olimpo kalno viršūnėje, o vandens-ledo debesų – ne. Vidutinis Marso paviršiaus atmosferos slėgis yra mažesnis nei 1 % Žemės paviršiaus slėgio – daug silpnesnė gravitacija Marse leidžia atmosferai daug labiau išsiplėsti. Tarptautinė astronomų sąjunga laikinai suteikė dviem Olimpo kalno krateriams vardus: 15,6 km skersmens Karzok krateris (18°25’N 131°55’W) ir 10,4 km skersmens Pangboche krateris (17°10’N 133°35’W).
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis
Piliakalnis yra vienintelėje Gulbino ežero saloje, vandens telkinio šiaurinėje dalyje. Sala netaisyklingo ovalo pavidalo, apie 0,25 ha ploto, gana stačiais į vandenį besileidžiančiais 5-6 m aukščio krantais, apaugusi lapuočiais medžiais – juodalksniais, klevais, liepomis. Pietvakarinis krantas paveiktas erozijos dėl žmonių poveikio – čia pramintas takas į salos viršų. thumb|left|250px|Piliakalnis žiemą
Olimpo kalnas (Marsas)
Vulkanizmas
Olimpo kalnas yra vulkanas, kurio plotis daug didesnis už aukštį. Taip atsitiko dėl didelių lavos kiekių per ilgą laikotarpį. 2004 metais Mars Express aptiko senos lavos sroves ant Olimpo kalno šlaito. Remiantis kraterio dydžiu ir išsiveržimų dažniu, vakarų skardžio paviršius susiformavo nuo 115 iki 2 mln. metų laikotarpyje. Tai ganėtinai nauji atradimai, kuriais remiantis galima teigti, kad Olimpo kalnas vis dar vulknaniškai aktyvus. Šio vulkano išvaizda neįprasta, nes Marse nėra tektoninių plokščių.
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis
Piliakalnio aikštelė beveik trapecijos pavidalo, maždaug 40 m ilgio šiaurės–pietų kryptimi, apie 12 m pločio, kiek nelygi, aukštesniu šiauriniu galu, nuolaidėjanti į pietų pusę, iškiliu maždaug 1 m aukštesniu viduriu. Aikštelė apaugusi lapuočiais medžiais, jos rytiniame krašte yra sena maždaug 7x4,5 m dydžio bei 1,5-2 m gylio iškasa.
Olimpo kalnas (Marsas)
Stebėjimai
Olimpo kalnas, kaip ir keli kiti vulkanai Tarsidės srityje, yra tokio aukščio, kad iškyla virš dulkių audrų Marse. Dėl to jis buvo stebimas jau XIX amžiuje. Astronomas Patrik Moore pastebėjo šį kalną pirmasis ir spėjo, kad jis turi būti aukštas. 1972 m. Mariner 9 fotografavo šį kalną iš orbitos. Iš šių fotografijų tapo aišku, kad Olimpas daug aukštesnis, negu bet kuris kalnas, esantis Žemėje. Tuomet jam buvo suteiktas Olimpo kalno vardas.
Didžiųjų Gulbinų piliakalnis
Aptikti pavieniai archeologiniai radiniai (lipdytos keramikos šukės).
Olimpo kalnas (Marsas)
Aplinka
Olimpo kalnas yra Tarsidės srityje, milžiniškame Marso paviršiaus iškilime, kuriame yra dar daugybė vulkaninių darinių. Aplink juos yra mažesnių vulkanų sluoksnis. Paminėtini Arsia kalnas, Pavonis kalnas ir Ascraeus kalnas, kurie yra maži lyginant tik su Olimpo kalnu. Ši sritis, supanti Olimpo kalną, yra 2 km gylyje.
Vulkanas yra apsuptas regiono, žinomo kaip Olimpo kalno aureolė (lotyniškai „šviesos ratas“), su gigantiškomis viršūnėmis ir blokais, išplitusiais 1000 km nuo viršūnės. Visos šios srities susidarymas dar mažai suprastas. Viena teorija teigia, kad šis bazalto skardis buvo suformuotas nuošliaužų, ir aureolė susidarė iš jų suneštos medžiagos. Šio skardžio nuotrauka, gauta HiRISE, rodoma žemiau. thumb|left|Olimpo kalno skardis matomas [[HiRISE. Nuotraukoje rodomas 0,25 km² paviršiaus plotas]]
Makštava
Makštava – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Šilų, prie kelio. Smėlio telkinys.
Vasario 19
Vasario 19 yra 50-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 315 dienų (keliamaisiais metais – 316).
Vardadieniai
Butmantas – Butmantė – Butmina – Butminė – Butminta – Butmintas – Butmintė – Konradas – Nida – Šarūnas – Zuzana
Libartai
Libartai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, dešiniajame Lokupio krante, apie 10 km į šiaurę nuo Pajūrio, į pietus nuo Gagačių miško. Kaimo apylinkės iškilusios iki 102 m aukščio virš jūros lygio.
1421 m.
1421 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Erikas Mačiūnas
Erikas Mačiūnas (g. 1955 m. rugsėjo 9 d. Klaipėdoje) – medikas, politikas.
Biografija
1979 m. baigė medicinos studijas Vilniaus universitete, turi higienos, sanitarijos gydytojo epidemiologo išsilavinimą. 1997–2010 m. vadovavo Valstybiniam aplinkos sveikatos centrui.
2010–2012 m. buvo Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotojas, 1996–1997 metais – šios tarnybos direktorius. 2012 m. dirbo Valstybiniame psichikos sveikatos centre vyriausiuoju specialistu.Taip pat yra dirbęs Sveikatos apsaugos ministerijos Respublikiniame specializuotame higienos centre, Vidaus reikalų ministerijos Sanitarijos epidemiologijos stotyje, Respublikinės sanitarijos epidemiologijos stotyje, Vilniaus rajono sanitarijos epidemiologijos stotyje. 2013 m. sausį paskirtas Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerijos viceministru, tačiau 2014 m. lapkritį pasitraukė iš šių pareigų.
Raphael Gualazzi
Rafaelis Gualazis (, ; g. 1981 m. lapkričio 11 d. Urbine) – italų dainininkas ir pianistas.
Rafaelis 2011 metais dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje ir tapo jaunųjų atlikėjų laureatu („Mia Martini“ premija) už dainą „Folia di Amore“. Ši pergalė leido muzikantui tapti Italijos atstovu 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse. Jis yra pirmasis atlikėjas po Italijos pasitraukimo nuo 1997 m. iki 2010 m. Be to, kadangi Italija buvo viena iš „Big Five“ šalių, jis iš karto pateko į gegužės 14 dieną vykstantį finalą. Jis užėmė antrąją vietą.
Aplink pasaulį per 80 tikėjimų
Aplink pasaulį per 80 tikėjimų  – britų televizijos filmas, 2009 m. transliuotas BBC kanalu. Filme anglikonų vikaras Peter Owen-Jones keliauja po pasaulį ir trumpai pristato įvairiausias pasaulio religijas, jų skirtingas formas, sektas, naujus tikėjimus.
Laidoje greta Europos religijų vaizduojama ir Lietuva.
Arnika
Arnika (Arnica) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimias iš graikų k. arnos – ėriukas, arnike – ėriukų žolė. Daugiametės žolės su lapų skrotele ties stiebo pamatu. Graižai stambūs, žiedai oranžiniai arba geltoni.
Senoji guoba
thumb|right|220px|Senoji guoba
Senoji guoba arba Senoji vinkšna – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga Geisčiūnų kaime, Nemunaičio sen., Alytaus raj.
Medžio rūšis – kalninė guoba (Ulmus glabra Huds.). Senosios guobos kamieno apimtis – 550 cm, aukštis – 24 m, lajos aukštis – 21 m, amžius apie 300 metų. Medis pasiekė gamtinę brandą ir yra stagnacijos fazėje.
Guoba ar vinkšna?
Keli nepriklausomi medžių specialistai patvirtino, kad Geisčiūnų guo­ba vi­sai ne guo­ba, o vinkšna. Tai tos pa­čios guo­bi­nių šei­mos me­džių at­sto­vai. La­pai ir me­džio laja pa­na­šūs ir guo­bos, ir vinkš­nos, o sėk­los la­bai ski­ria­si – vinkš­nos sėk­lų spar­na­vai­siai plau­kuo­ti (blaks­tie­no­ti) ir ge­ro­kai ma­žes­ni ne­gu guo­bos.
Haris Poteris ir išminties akmuo
Haris Poteris ir Išminties akmuo ( (Jungtinėje Karalystėje), Harry Potter and the Sorcerer’s Stone (JAV)) – britų rašytojos J. K. Rowling pirmoji iš septynių knygų serijos apie berniuką burtininką Harį Poterį. 1997 m. birželio 30 d. knygą išleido Bloomsbury leidykla Londone.
Knyga tapo tarptautiniu bestseleriu ir išgarsino J. K. Rowling visame pasaulyje.
ISBN 9986-02-919-8
Siužetas
1981 m. lapkričio 1 d. burtininkas Albas Dumbldoras ir ragana Minerva Makgonagal susitinka prie Ligustrų gatvės ketvirtojo numerio ir aptaria nesenus burtininkų pasaulio įvykius. Valdovas Voldemortas – galingiausias visų laikų tamsusis burtininkas – nugalėtas. Tačiau drauge su juo žuvo dvi paskutinės jo aukos: Lilė ir Džeimsas Poteriai. Jų sūnus Haris kažkaip išgyveno susidūrimą su Voldemortu, tik ant kaktos liko žaibo pavidalo randas. Dumbldoras mano, kad Harį geriau auginti ten, kur jo nepasieks būsima „Berniuko, kuris išgyveno“ šlovė.
Harį profesoriams atgabena pusiau milžinas Rubėjus Hagridas – Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklos sargas, artimas Dumbldoro draugas. Nors ir nenoromis, Haris atiduodamas žiobarų (neburtininkų) globai – motinos seseriai Petunijai Dursli, jos vyrui Vernonui ir jų išlepintam sūnui Dudliui. Dursliai nekenčia magijos ir nuslepia nuo Hario, kad šis turi magiškų sugebėjimų, aiškina jo tėvus žuvus autokatastrofoje. Dursliai su Hariu elgiasi blogai, berniukas gyvena kambarėlyje po laiptais.
Likus savaitei iki vienuoliktojo gimtadienio, Hariui pelėdos ima nešti laiškus, kuriuose pranešama, kad jis kviečiamas mokytis į Hogvartsą. Dursliai mėgina perimti laiškus ir išgabena Harį į salelę, kad paspruktų nuo vis gausėjančio pašto, tačiau Hagridas juos suseka. Jis papasakoja Hariui tiesą apie jo tėvus ir apie magijos pasaulį. „Kiaurojo Katilo“ smuklėje jiedu susitinka naują Hogvartso mokytoją – profesorių Kvirlį. Iš ten patenka į Skersinį skersgatvį, kur Haris nusiperka viską, ko reikės mokykloje. Haris taip pat sužino apie Valdovą Voldemortą ir kad jis nužudė Hario tėvus. Hagridas grąžina Harį pas Durslius su bilietu į Hogvartso traukinį, išvykstantį iš King’s Cross stoties 9¾ perono.
Traukinyje Haris susidraugauja su Roniu Vizliu – neturtingos, bet darnios šeimos atžala. Roniui padaro įspūdį Hario randas. Berniukai taip pat susipažįsta su Hermiona Įkyrėle, kiek erzinančia visažine mergiūkšte. Atvykę į Hogvartsą, visi nauji mokiniai išskirstomi į keturis mokyklos koledžus. Tam naudojama Paskirstymo Kepurė. Kepurė Harį, Ronį ir Hermioną paskiria į Grifų Gūžtą. Didžiausią Hario priešą Draką Smirdžių paskiria į Klastūnyną.
The Light of the Sun
The Light of the Sun – ketvirtasis amerikiečių atlikėjos Jill Scott albumas, išleistas 2011 m. birželio 21 d. Tai – pirmasis Scott albumas išleistas po jos ketverių metų pertraukos nuo muzikos. Albumas susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 135 tūkstančius kopijų. Tai buvo pirmasis atlikėjos įrašas, pasiekęs šią viršūnę.
2015 m. gegužės mėnesio duomenimis, JAV parduota per 479 tūkstančius albumo kopijų.
Haris Poteris ir išminties akmuo
Siužetas
Per pirmuosius savo mokslo metus Hogvartse Haris daug sužino apie raganų ir burtininkų pasaulį. Gerai pasirodęs pirmojoje skraidymo šluotomis pamokoje, Haris patenka į koledžo kvidičo komandą. Per Kalėdas Hariui kažkas dovanoja nematomumo apsiaustą, kadaisę priklausiusį jo tėvui. Apsisiautęs juo, Haris vaikšto po pilį, atranda Kitrošmų veidrodį, kuriame išvysta savo tėvus.
Haris, Ronis ir Hermiona sužino, kad trigalvis šuo Pūkelis sergsti dureles uždraustame koridoriuje. Jie spėlioja, kodėl reikėjo tokio sargo, ir galiausiai nusprendžia, kad Pūkelis tikriausiai saugo legendinį Išminties akmenį, su kuriuo galima pagaminti amžino gyvenimo eliksyrą. Trijulė mano, kad nuodų ir vaistų mokytojas Severas Sneipas mėgina pagrobti akmenį ir gražinti Voldemortui jo galią.
Haris, Ronis ir Hermiona nori tam užkirsti kelią. Perėję mokyklos vadovybės sukurtą apsaugos sistemą, jie sužino, kad tikrasis vagis – profesorius Kvirlis, o Sneipas visad stengėsi apsaugoti Harį. Susitikęs su Kvirliu, Haris dar kartą susiduria su Voldemortu, kuris gyveno Kvirlyje kaip parazitas. Kvirlis žūva, o Voldemorto dvasia turi sprukti.
Hariui sveikstant, Dumbldoras atskleidžia, kad Hario motina sūnų apsaugojo pati palindusi po Voldemorto kerais. Ši meilės auka suteikė Hariui magišką apsaugą nuo Voldemorto užkeikimų. Dumbldoras taip pat pasako, kad, nors Haris rado akmenį, šis bus sunaikintas, idant Voldemortas vėl nebemėgintų jo pavogti.
Pasibaigus mokslo metams, Haris išvyksta iš Hogvartso ir grįžta pas Durslius.
Ekranizacija
2001 m. pagal knygą sukurtas filmas „Haris Poteris ir Išminties akmuo“.
Kaligula (filmas)
Kaligula - 1979 m. režisieriaus Tinto Brass sukurtas prieštaringai vertinamas istorinis filmas.
Filme režisierius Tinto Brass istorinius Romos imperijos įvykius vaizdavo labai atvirai ir šokiruojančiai, nevengė žiaurių ir pornografinių scenų, dėl ko filmas daugelyje šalių buvo sutrumpintas, iškerpant iš jo kai kurias scenas, arba iš viso uždraustas. Originalios trukmės - 210 minučių - juosta daugelyje šalių buvo sutrumpinta net iki 102 min. (pvz., 149 min. Jungtinėje Karalystėje, 123 min. sutrumpinta versija Italijoje, 102 min. versija 1999 m.).
Vėliau tiek pats režisierius, tiek scenarijaus autoriai ir aktoriai atsiribojo nuo filmo, tvirtindami, kad pornografinės scenos į juostą buvo įkeltos be jų žinios, kad tai buvo prodiuserių ir filmą finansavusios Penthouse kompanijos savivalė.
Siužetas
Roma, 37 m. e. m. g. Sifiliu sergantis Tiberijus (Peter O'Toole) ieško, kas jį pakeis soste. Jo giminaičiai - Gemelijus ir Klaudijus yra silpni tiek sveikata, tiek protu, todėl jis išsirenka Kaligulą (Malcom McDowell), kuris greitai Tiberijų nužudo ir užgrobia valdžią. Savo seserį Druzilą (Teresa Ann Savoy) paskelbia mylimąja.
Gyvenimas rūmuose Kaligulos valdymo metais nepaklūsta jokioms taisyklėms: lėbaujama, ištvirkaujama, žiauriai prievartaujami, kankinami ir žudomi pavaldiniai. Kai Kaligula pasiskelbia esąs Dievas, prieš jį kyla maištas ir jis netrukus nužudomas.
Ežerėlis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Mikališkės km.)
Ežerėlis arba Uodas – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Mikališkės kaimo, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,17 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 113,7 m. Ežeras telkšo pelkėtame slėnyje, nutįsusiame iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,2 km. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę medžiais – stūkso Nasūtų miškas. Pietvakariuose iš ežero išteka Bradelio upelis link Uosio ežero (Niedos upės baseinas).
Vaidotų piliakalnis
Vaidotų piliakalnis – piliakalnis, stūksantis pietinėje Vilniaus pusėje, kairiajame Vokės krante, Vaidotuose, miškingame kvartale tarp Piliakalnio, Vėjo ir Kunigiškių gatvių, 0,4 km į pietryčius nuo Vėjo ir Kiaunių gatvių sankryžos. Teritorija priklauso Vilniaus miškų urėdijos Panerių girininkijai (kv. 556, skl. 3).
Piliakalnis yra archeologijos ir kraštovaizdžio paminklas, 2013 m. spalio 4 d. įrašytas Į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). Užima 13 000 m² teritoriją, datuojamas I mūsų eros tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pr.
Elchovas
Elchovas ('alksnis' + priesaga „-ovo“) – miestas Jambolo srityje, Bulgarijoje. Įsikūręs Tundžos kairiajame krante, pietrytinėje Trakijos slėnio dalyje. Antras pagal dydį regione. Elchovo savivaldybės administracinis centras. Į savivaldybės teritoriją įeina Elchovas ir 21 kaimas. Miestas nutolęs 36 km nuo pasienio su Turkija, 38 km nuo Jambolo, 100 km nuo Burgaso ir 339 km į pietryčius nuo Sofijos. 10 424 gyventojai (2014 m. duomenys).
Istorija
Osmanų valdymo laikais buvo žinomas kaip Kızılağaç, taip pat reiškiantį 'alksnį'.
Šiaurinis kalnagūbris
Kalnai sudaryti daugiausia iš nuosėdinių uolienų (skalūnų, klinties), rytinėje dalyje yra vulkaninių uolienų. Šlaitai daugiausia apaugę tropiniais miškais, tačiau dėl intensyvaus miškų kirtimo dabar daug kur plyti savanos.
Kompozicija
thumb|240px|right|Stanislovo Radvilos Pamaldžiojo antkapis – seniausia Lietuvos profesionalioji apvaliosios skulptūros memorialinė kompozicija (fragmentas) thumb|right|240px|Grafikos kompozicija: M. K. Čiurlionio „Rex“ Kompozicija – meno kūrinio elementų išdėstymas, jų tarpusavio ryšys ir santykis su visuma. Dailės ir architektūros kompozicija sukuriama kontrastuojant, harmonizuojant, bei akcentuojant plastinės raiškos priemones (linijas, plokštumas, tūrius, spalvas, šviesą, šešėlius), nustatant vaizdo dalių proporcijas ir ritmą. Kompozicijos pobūdis priklauso nuo kūrinio paskirties ir medžiagų savybių, individualių autoriaus tikslų ir pasirinkto meninio stiliaus ar krypties principų.
Kompozicija taip pat yra vadinamas žmogaus figūros komponavimo būdas: chiazmas, en face, kontrapostas, profilis, profil perdu, spiralinė figūra, trys ketvirčiai, bei užbaigtas savarankiškas dailės kūrinys (paveikslas, statula, estampas bei kt.). Terminas paprastai netaikomas škicui, etiudui, eskizui (t. y. šiems dalykams netaikomi jo reikalavimai).
Rūšys
Pagrindinės kompozicijos rūšys yra atviroji bei uždaroji kompozicija. Atviroji yra ekspresyvi, dinamiška. Jos atmainos – asimetriškoji, diagonalioji, fragmentinė, spiralinė, vertikalioji. Jos elementai dėstomi išcentrinėmis kryptimis arba tolygiai, nepabrėžiant svarbiausios dalies. Todėl vaizdas atrodo neužbaigtas, žiūrovas skatinamas jį pratęsti vaizduotėje.
Uždaroji kompozicija yra statiška, racionali, taisyklinga. Uždarosios kompozicijos atmainos – antitezinė, centriškoji, chiazmas, frontalioji, kulisinė piramidinė, simetriškoji. Jos elementus grupuojant centriškai apie pagrindines vaizdo ašis bei taškus, sukuriamas darnos, stabilumo, užbaigtumo įspūdis.
Pagal santykį su tikrove vaizduojamosios dailės kompozicija gali būti iliuzinė, pagrįsta optikos bei perspektyvos dėsniais, ir simbolinė, perteikianti prasminius objektų ryšius – atvirkštinė perspektyva, kontinuacinė maniera simultaninė kompozicija.
Istorija
Nuo seno bandyta suformuluoti universalias komponavimo taisykles (aukso pjūvis, euritmija, kanonas, modulis, moduloras, modusas). Ypač griežtomis kompozicijos normomis, apibrėžtomis Paryžiaus karališkojoje tapybos ir skulptūros akademijoje, vadovavosi klasicizmo, vėliau akademizmo dailininkai. Nuo XIX a. paplito laisvi, spontaniški, kūrėjo individualybę išreiškiantys komponavimo būdai.
1954 m.
1954 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Mažasnapis kurtinys
Mažasnapis kurtinys (Tetrao urogalloides) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, tetervininių (Tetraonidae) šeimos paukščių rūšis.
Natūraliai gyvena Vidurio Sibiro, Rytų Sibiro taigos miškuose, Kamčiatkos pusiasalyje, taip pat šiaurinėse Mongolijos ir Kinijos dalyse.
Patinų kūno svoris 3,2-4,6 kg, patelių - 1,7—2,2 kg. Patinų kūno ilgis 65—90 cm, patelių - 55—65 cm. Atstumas tarp išskleistų sparnų abiejų galų 80—110 cm.
Kontaktų zonoje Vidurio Sibire tarp vakarinių kurtinių (Tetrao urogallus) ir mažasnapių kurtinių pasitaiko hibridų.
Bedugnis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Semoškų km.)
left|120px
Bedugnis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Semoškų kaimo, apie 5,5 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,24 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 115,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, tik rytinis krantas aukštas. Aplinkui daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, tik šiaurvakarinėje pakrantėje auga miškelis. Pietuose išteka D-1 upelis link Dumblio ežero (Baltosios Ančios baseinas). Šalia įsikūręs Semoškų kaimas.
Zilupės savivaldybė
Zilupės savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pačiuose Latvijos rytuose, Latgaloje. Administracinis centras – Zilupė. Savivaldybė sudaryta 2002 m. reformos metu iš Ludzos rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 1 miestą (Zilupę) ir 3 valsčius: Lauderų, Pasienės, Zalesjės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Ludzos savivaldybės.
Aleksandras Keržakovas
Aleksandras Anatoljevičius Keržakovas (Александр Анатольевич Кержаков; g. 1982 m. lapkričio 27 d.) – Rusijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Rusijos klubo „Zenit St. Petersburg“ žaidėjas.
Pradžioje rungtyniavo mėgėjiškoje Svetlogorsko „Svetlogorec“ komandoje, o 2001 m. pateko į „Zenitą“. Ten jis turėjo keletą sėkmingų sezonų, bet „Zenito“ treneriu tapus Dikui Advokatui, tapo atsarginiu žaidėju. Keržakovas paliko klubą ir išvyko į Ispaniją, „Sevilla FC“. Ten praleidęs sezoną, žaidėjas grįžo į Rusiją, žaidė „Dinamo“ klube, o kitą sezoną grįžo į „Zenitą“.
Elnių medžiotojas
Elnių medžiotojas – 1978 m. karinė drama, kurią režisavo ir scenarijų sukūrė Michael Cimino.
Aleksandras Keržakovas
Aleksandras Keržakovas Rusijos rinktinėje debiutavo 2002 m., varžybose prieš Estiją. Tais pačiais metais pakviestas į pasaulio čempionatą. Jis tapo vienu pagrindinių rinktinės puolėjų, tačiau į 2008 m. Europos čempionatą pakviestas nebuvo.
Palaivis
Palaivis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Visdžiaugų, dešiniajame Jūros upės krante. Visdžiaugų seniūnaitijos centras.
1422 m.
1422 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lubinovas (Plaskų valsčius)
Lubinovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į rytus nuo Plaskų, 36 km į rytus nuo Augustavo ir 84 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Augustavo girioje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Anglijos futbolo varžybos 1887–1888 m.
Anglijos futbolo varžybos 1887–1888 m.
Naudoris
Naudoris tai:
Kietis
Kietis (Artemisia) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Žolės su stačiais, kylančiais stiebais. Lapai pražanginiai, suskaldyti. Graižai smulkūs, susitelkę į šluoteles, kekes ar kitokio pavidalo sudėtinius žiedynus.
Gentyje apie 250 rūšių. Lietuvoje auga 11 rūšių:
Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė
Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė (g. 1932 m. spalio 7 d. Šiauliuose) – muzikos pedagogė ir chorvedė.
Biografija
Mokėsi Šiaulių ir Kauno mergaičių gimnazijose, o 1947–1951 m. Kauno mokytojų seminarijoje. 1951–1953 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi skambinti kanklėmis (diriguoti mokė E. Brazauskas), dirbo Kauno 4-uo – siuose vaikų namuose.
1953–1954 m. kanklių studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (diriguoti mokė J. Vadauskas), o 1954–1959 m. konservatorijoje studijavo choro dirigavimą (dėst. Jono Motiekaičio klasė). Studijuodama dirbo muzikos vadove Vilniaus universiteto ir Vilniaus grąžtų gamyklos vaikų darželiuose.
1959–1988 m. – Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos chormeisterė (1962–1972 m.) ir vaikinų vokalinio ansamblio vadovė.
Šventmiškis
Šventmiškis arba Ušakovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ушаково) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė
Biografija
N. Jautakienė nuo 1970 m. kiek laiko vadovavo Vilniaus technologijos technikumo merginų chorui – jis Vilniaus miesto chorų apžiūroje laimėjo antrąją vietą. Nuo 1971 m. choro dirigavimą dėstė ir Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos neakivaizdiniame skyriuje. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
Šventmiškis
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Sventamedjan prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė
Biografija
Nuo 1975 m. – Vilniaus 33-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Merginų ir mišrusis chorai atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, dalyvavo koncertuose ir dainų šventėse, pirmąsias ir kitas vietas pelnydavo zoninėse ir respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose. Merginų chorą pedagogė parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Geidučių paminklas Ramanauskų sodyboje
Geidučių paminklas partizanų Ramanauskų atminimui yra Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, Geidučiuose (Šačių seniūnija), Ramanauskų sodybvietėje, kelio Šatės–Rukai kairėje pusėje.
Paminklas
Paminklas akmeninis, pastatytas ant betoninio pamato, susideda ir postamento, paminklinio akmens ir ornamentuoto kryželio. Postamentas natūralių, skaldytų ir pjautų akmenų mūro, kampai iškloti pjauto akmens plokštėmis. Virš jo kyla masyvus, pilkšvai rudos spalvos, stambaus grūdėtumo granito akmuo. Dalis jo priekinės plokštumos nušlifuota, joje iškaltas užrašas: „ČIA ŽUVO ŽIAURIAI NUKANKINTA / ONA RAMANAUSKIENĖ / ROZGAITĖ / 1946 VIII 01 / TAVO KANČIA – MŪSŲ SKAUSMAS / JOS SŪNŪS / BRONISLOVAS / VACLOVAS / RAMANAUSKAI / ŽUVO MOSĖDŽIO APYLINKĖSE / KOVOSE SU KOMUNISTAIS UŽ / TĖVYNĖS LAISVĘ“. Paminklą juosia metalinė ažūrinė tvorele, o fone auga 3 sidabrinės eglės.
Aukštis – 3,15 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².
Istorija
Šioje vietoje Ryklės kalno papėdėje stovėjusioje sodyboje 1946 m. rugpjūčio 1 d. Šačių stribai nužudė sodybos šeimininkę Oną Rozgaitę-Ramanauskienę. Jos sūnūs Bronislovas ir Vaclovas Ramanauskai buvo LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos Liudo Skersio–Broniaus Paliomskio būrio partizanai.
Mokytojas Vaclovas Ramanauskas (1920/1926–1947) žuvo 1947 m. kovo 18 d. būriui patekus į saugumiečių ir stribų apsuptį Daukšiuose, Mosėdžio vls., Kretingos aps. Jo brolis Bronislovas Ramanauskas–Audenis (1918/1923–1948) – vienas iš trijų būrio kovotojų, kuriems pavyko prasiveržti pro apsupties žiedą. Žuvo 1948 m. rudenį Žemytės k., Lenkimų vls., Kretingos aps.
Partizanų vardai įamžinti 1991 m. Mosėdžio, 2000 m. Žemytės ir 2004 m. Daukšių paminkluose žuvusių partizanų atminimui.
Vytautas Povilas Jurkštas
Vytautas Povilas Jurkštas (1928 m. spalio 30 d. Kaunas – 1992 m. balandžio 21 d. Venecija, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, aviacijos istorijos tyrinėtojas.
Biografija
Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijos dainavimo klasėje. Nuo 1963 m. Dvoržako draugijos Prahoje užsienio narys korespondentas, nuo 1982 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos archeomuzikologinių studijų grupės, 1988 m. S. Moniuškos muzikos populiarintojų draugijos Varšuvoje, 1988 m. Kurpinskio muzikos draugijos garbės narys.