cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niujorkas
Rajonai
250px|thumb|right|Penki miesto rajonai:  1: Manhatanas ,  2: Bruklinas ,  3: Kvinsas ,  4: Bronksas ,  5: Steiteno sala Niujorkas suskirstytas į penkis pagrindinius rajonus, kuriuos sudaro šimtai mikrorajonų. Jei visi rajonai būtų atskiri miestai, keturi iš jų (Bruklinas, Kvinsas, Manhatanas ir Bronksas) būtų tarp dešimties didžiausių JAV miestų.
Kultūra
250px|thumb|right|[[Metropoliteno muziejus]] Niujorke prasidėjo daugybė Amerikos kultūrinių judėjimų, pavyzdžiui, Harlemo Renesansas. Jo metu miestas buvo tapęs afroamerikiečių literatūros centru. Niujorkas XX a. 5-ajame dešimtmetyje buvo džiazo muzikos centras, 6-ajame dešimtmetyje abstrakčiojo ekspresionizmo ir 8-ajame dešimtmetyje hip-hop muzikos lopšys. 8-9 dešimtmečiuose miestas darė įtaką pankroko ir hardcore punk muzikai. Pastaraisiais metais iš Niujorko kyla garsios indie rock muzikos grupės, pavyzdžiui, The Strokes, Interpol, The Bravery, Scissor Sisters, bei They Might Be Giants. Niujorkas taip pat labai svarbus filmų industrijai. „Manhatta“ (1920), šalies pirmas avangardinis filmas, buvo nufilmuotas Niujorko mieste. Šiandien Niujorkas yra antras pagal dydį JAV kino industrijos centras. Mieste yra daugiau kaip 2 000 meno ir kultūros organizacijų ir daugiau kaip 500 galerijų. Elektrinės šviesos išradimas leido miestui vystyti teatrą. XIX a. 9-ajame dešimtmetyje tokie teatrai kaip Brodvėjus, kartu su 42-aja gatve, pradėjo rodyti naują teatro žanrą, žinomą kaip Brodvėjaus miuziklas.
Turizmas
250px|thumb|right|[[Taimso aikštė]] Kiekvienais metais Niujorką aplanko apie 40 milijonų JAV ir užsienio turistų. Turistai dažniausiai apžiūri Empire State Building dangoraižį, Eliso salą, Brodvėjaus teatrą, muziejus bei kitas patrauklias vietas, pavyzdžiui, Centrinį, Vašingtono skvero parkus, „Rockfellerio“ centrą, Bronkso zoologijos ir Niujorko botanikos sodus, prabangius prekybos centrus 5-ojoje ir Medisono gatvėse. Daug turistų pritraukia ir vienas iš Niujorko simbolių – Laisvės statula.
Demografija
Niujorkas yra labiausiai apgyvendintas miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose. 2015 m. mieste gyveno 8,55 mln. žmonių (o 1990 m. – 7,3 milijono). Čia gyvena 40 % visų valstijos gyventojų. Pastaruoju metu miestas labai sparčiai auga, manoma, kad 2030 m. Niujorke gyvens 9,2 – 9,5 milijono žmonių.
Miesto gyventojų tankis yra 28 052 žmonės kvadratinėje mylioje (10 831 žm./km²), tai yra 10 000 žmonių daugiau nei antrame pagal gyventojų tankumą JAV mieste San Franciske.
Niujorko gyventojų skaičius yra daugiau nei du kartus didesnis už antro pagal dydį JAV miesto Los Andželo. Į miestą nuo senų laikų atvykdavo daug imigrantų, todėl 2000 m. 36 % miesto gyventojų buvo gimę svetur, iš visų Amerikos miestų tik Los Andžele ir Majamyje atvykėlių skaičius yra didesnis. Šiuo metu daugiausia imigrantų atvyksta iš Dominikos respublikos, Kinijos, Jamaikos, Gajanos, Meksikos, Ekvadoro, Haičio, Trinidado ir Tobago, Kolumbijos ir Rusijos. Mieste yra didžiausios afroamerikiečių, italų, žydų ir airių etninės grupės. Mieste šnekama apie 170 skirtingų kalbų. Niujorke ir jo priemiesčiuose yra didžiausia žydų bendruomenė už Izraelio ribų, net žydų bendruomenė Tel Avive (be priemiesčių) mažesnė nei Niujorke.
Vidutinės šeimos pajamos buvo 38 293 JAV dolerių. 2005 m. Niujorke gyveno 44 % baltaodžių, 25,3 % juodaodžių, 11,6 % azijiečių, 0,4 % indėnų, 17 % kitos rasės, o 1,6 % gyventojų buvo dviejų arba daugiau nei dviejų rasių.
Valdžia
250px|thumb|right|Manhatano savivaldybės pastatas Niujorkas buvo suvienytas 1898 m., nuo to laiko savivaldybė kontroliuoja jį ir jo priemiesčius. Niujorko valdžia labiau centralizuota nei daugelis kitų JAV miestų savivaldybių, ji yra atsakinga už švietimą, bibliotekas, saugumą, miesto pramogas, sanitariją, vandens aprūpinimą ir kitokias gerovės paslaugas. Meras ir tarybos nariai renkami ketverių metų kadencijai. Miesto tarybą sudaro 51 tarybos narys, Niujorko rajonai yra nustatyti pagal geografinę gyventojų ribą. Miesto meras ir tarybos nariai gali kandidatuoti daugiausia du kartus. Šiuo metu miesto meras yra 2014 m. išrinktas Bill de Blasio.
Nusikalstamumas
left|thumb|250px|Niujorko policijos departamento automobilis Organizuotas nusikalstamumas ilgai buvo siejamas su Niujorko miestu. Nuo XIX amžiaus pradžios miestas buvo žinomas dėl savo gaujų ir kiek vėliau – dėl gangsterių. XX amžiaus 9-10 dešimtmečiuose mieste klestėjo prekyba narkotikais, tačiau policija ėmėsi nusikalstamumo užkardymo programų (pvz., CompStat), buvo taisomi sudaužyti langai, taikytos kitos priemonės nusikalstamumui mažinti. Dėl šių veiksmų ir demografinių pokyčių 10 dešimtmečio pabaigoje ir XXI amžiaus pradžioje pavyko sumažinti nusikalstamumą: nuo 1991 m. mieste pradėjo mažėti nusikaltimų, laikyti pavojingais gyvenamieji rajonai nuo tada tapo daug saugesni. Per paskutinius dvylika metų nusikalstamumas mieste sumažėjo 75 %, o žmogžudysčių skaičius 2005 m. buvo žemiausias nuo 1963 metų: 2005 m. įvykdytos tik 539 žmogžudystės, o 1990 m. – 2 262. Pagal 2005 metų statistiką, Niujorkas buvo saugiausias iš dešimties didžiausių JAV miestų.
Transportas
250px|thumb|right|Geltoni [[Ford Crown Victoria taksi automobiliai]] Viešasis transportas yra pagrindinis būdas keliauti po Niujorką. Maždaug vienas iš trijų viešuoju transportu besinaudojančių žmonių Jungtinėse Amerikos Valstijose ir du trečdaliai žmonių, kurie naudojasi geležinkeliais, gyvena Niujorke arba jo priemiesčiuose. Palyginti su kitais šalies miestais, kur 90 % žmonių į savo darbovietes važiuoja automobiliais, Niujorkas yra vienintelis JAV miestas, kuriame daugiau nei pusė šeimos ūkių neturi automobilių (Manhatane 75 % gyventojų neturi automobilių, o visoje šalyje tokių žmonių yra tik 8 %)
250px|thumb|left|[[Bruklino tiltas]] Niujorko metropolitenas (metro) yra didžiausia greitojo tranzito sistema pasaulyje, kurios bėgių ilgis sudaro 1 056 kilometrų (656 mylias), šis transporto tinklas yra ketvirtas pasaulyje pagal vežamų žmonių skaičių (2005 m. Niujorko metro pasinaudojo 1,4 milijardo žmonių). Niujorko transporto sistema yra didelė ir sudėtinga. Niujorke yra ilgiausias pakabinamas tiltas visoje Šiaurės Amerikoje, pirmas pasaulyje mechaniškai vėdinamas automobilių tunelis, daugiau kaip 12 000 geltonųjų taksi automobilių ir orinis tramvajus, kuris perkelia žmones iš Ruzvelto salos į Manhataną.
Niujorko autobusų parkas ir geležinkelių tinklas yra didžiausi Šiaurės Amerikoje. Geležinkelių tinklas, kuris jungia trijų valstijų regionų priemiesčius ir Niuroko miestą, turi daugiau kaip 250 stočių ir 20 linijų. Sistema susijungia su dviem judriausiomis geležinkelių stotimis Jungtinėse Valstijose.
Niujorko miesto oro uostai yra pagrindiniai vartai į JAV. 2005 m. visais trimis Niujorko oro uostais naudojosi 100 milijonų žmonių. Niujorko oro erdvė yra judriausia visoje šalyje. Pagrindinis mieste – Džono F. Kenedžio tarptautinis oro uostas.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Niujorkas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Červonohradas
Červonohradas (iki 1951 m. Kristinopilis) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Lvovo srityje, į šiaurę nuo Lvovo. 83,6 tūkst. gyventojų. Plotas – 17 km². Miestas išsidėstęs prie Vakarinio Bugo upės.
Istorija
Įkurtas 1692, lenkų magnatu Ščenskiu Kazimieru Potockiu.
Tarpukario metais priklausė Lenkijai; 1951-ųjų vasario 15 d. perduotas Ukrainos TSR, tais pačiais metais suteiktas miesto statusas.
Švietimas ir kultūra
Červonohrade veikia 11 bendro lavinimo vidurinių mokyklų ir viena gimnazija. Taip pat yra Lvovo Ivano Franko universiteto filialas, proftechnikumas.
Pramonė
Miestas yra vienas iš svarbiausių Lvovo-Voluinės akmens anglių baseino centrų. Taip pat mieste išvystyta maisto, medžio apdirbimo pramonė, yra gelžbetonio, pieno gamyklos.
Krkas
Krkas gali reikšti:
Kazimieras Mizgiris
Kazimieras Mizgiris (1950 m. kovo 24 d. Šilutėje) – Lietuvos fotografas, galerininkas.
Biografija
1974 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą.1974 m.studijavo Vilniaus Universitete žurnalistika, 1976–1993 m. Neringos fotomėgėjų sekcijos „Neringa“, 1984–1993 m. Nidos jaunųjų fotografų studijos–mokyklos vadovas. Nuo 1992 m. Gintaro muziejaus–galerijos Nidoje, nuo 1998 m. ir Vilniuje savininkas. 2004 m. įkūrė Baltijos gintaro meno centrą Vilniuje.Nuo 1991 m.Hamburgo Universiteto,draugijos"Darbas su gintaru" Garbēs narys,Tarptautinès Gintaro Asociacijos narys,Pasaulio Gintaro Tarybos(World Amber Council) narys
Polina Gagarina
Biografija
220px|miniatiūra|kairėje|Polina Gagarina 2014 m.
Gaius Marius
Gaius Marius:
Polina Gagarina
Biografija
Polina Gagarina gimė 1987 m. kovo 27 d. Maskvoje, bet didžiąją savo vaikystės dalį mergina praleido Atėnuose, o grįžusi į Rusiją nusprendė studijuoti džiazo vokalą.
Kazimieras Mizgiris
Kūryba
Nuo 1980 m. dalyvauja parodose; individualios parodos Lietuvoje: Neringa 1980 m., Panevėžys 1981 m., Vilniuje 2000 m., Klaipėda 2001 m.; užsienyje: Berlynas 1990 m., Hamburgas 1991 m., Snekas, Olandija, 1992 m., Randersas, Danija, 1993 m.
Polina Gagarina
Biografija
2003 metais Polina nugalėjo Rusijos Pirmojo kanalo muzikiniame projekte „Žvaigždžių fabrikas“ ir pradėjo bendradarbiauti su prodiuseriu Maksimu Fadejevu. 2005 metais atlikėja pasirašė sutartį su Igorio Krutojaus muzikos kompanija „APC Records“. Tais pačiais metais Jūrmaloje vykusiame konkurse „Naujoji banga“ užėmė trečiąją vietą. Vėliau išleido singlus „Kolybelnaya“, „Morning“, „Ya tvoya“, „Pomnyu“ ir „Ya tebya ne proshchu nikogda“. Jos debiutinis albumas „Poprosi u oblakov“ buvo išleistas 2007 metais.
2008 m. Polina kartu su Rusijos dainininke Irina Dubcova išleido singlą „Komu, zachem?“. 2010 m. kovo mėnesį pasirodė jos antrasis studijinis albumas „O sebe“. 2012 metais pradėjo dirbti su žinomu prodiuseriu Konstantinu Meladze, kuris sukūrė 2009 metais Rusijai atstovavusią dainą „Mamo“.
Kazimieras Mizgiris
Kūryba
Fotografuoja Neringos kopas, išryškina smėlio mikrostruktūrą, faktūrų ritmiką, naudoja ryškų apšvietimą, giedrą, bet tamsų dangų. Nuo 1991 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Polina Gagarina
Biografija
Atlikėja taip pat pelnė RU.TV „Metų atlikėjos“, MUZ-TV „Metų proveržio“ ir kelias „Auksinio gramofono“ apdovanojimų statulėles.
2015 m. kovo 9 d. paskelbta, kad 2015 m. „Eurovizijoje“ Rusijos garbę gins Polina Gagarina su daina „A Million Voices“ (Užėmė 2-ą vietą).
Luizianos civilinis kodeksas
Luizianos civilinis kodeksas (Civil code) – Luizianos privatinės teisės šaltinis, civilinis kodeksas. Priimtas 1825 m. Galiojo iki Luizianai tampant JAV dalimi. Pakeistas 1870 m. dėl vergijos panaikinimo. Peržiūrėtas 1960 m. ir 1992 m. (dėl kolizinių normų). Įtvirtina prancūzų teisės tradicijas. Bendroji teisė (Common Law) paveikė kai kurias nuostatas sutarčių srityje.
Įtaka
Pasitarnavo Andrés Bello veikloje, kurio dėka parengtas Čilės civilinis kodeksas; šis buvo kopijuojamas kitose valstybėse (kaip Ekvadoras, Salvadoras ir Hondūras).
Beržininkai (reikšmės)
Beržininkais vadinami kaimai:
Albanijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Albanijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Mediniškiai (Pakruojis)
Mediniškiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rozalimo.
Zygmunt Ugiański
thumb|right|250px|Antkapis Varšuvos Brudnovskų kapinėse Zygmunt Ugianski (1906 m. liepos 9 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1972 m. kovo 18 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lietuvos lenkakalbių gyventojų visuomenės veikėjas, politikas, žurnalistas.
Biografija
Gimė 1906 m. liepos 9 d. Alytuje. 1925 m. pradėjo studijuoti teisę Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1923–1927 m. dirbo Lietuvos Seimo nario Viktoro Budzinskio patarėju. Buvo vienas iš Vytauto Didžiojo universiteto lenkakalbių studentų bendrijos įkūrėjų. 1928 m. tapo Lietuvos lenkakalbių akademinės bendruomenės profesinės sąjungos Lauda nariu, kurios vadovu buvo nuo 1932 m. iki 1934 m. 1930 m. įstojo į Varšuvos žurnalistų aukštąją mokyklą, baigęs studijas grįžo į Lietuvą, kur rašė straipsnius ir redagavo jaunimo žurnalą Iskry, kuris buvo publikuojamas lenkų kalba leistame laikraštyje Dzień Kowieński. 1937 m. tapo Kaune lenkų kalba leidžiamo laikraščio Chata Rodzinna redaktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo Kauno Armijos Krajovos apylinkės spaudos ir propagandos skyriuje, vėliau tą patį darbą dirbo Vilniaus Armijos Krajovos apylinkėje. 1946 m. suimtas už antitarybinę veiklą ir ištremtas į Sibirą, iš kur į Lenkiją grįžo 1955 m. ir įsidarbino Lenkijos mokslų akademijoje. Mirė 1972 m. kovo 18 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos Brudnovskų kapinėse.
Novinų Zdrojė
Novinų Zdrojė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Peteris Stučka
Peteris Stučka (,, g. 1865 m. liepos 26 d. (liepos 14 d. pagal senąjį kalendorių), mirė 1932 m. sausio 25 d.) buvo teisininkas, rašytojas ir tarybinis politikas, vienas Jaunosios srovės judėjimo lyderių, įvairių socialistinių ir komunistinių leidinių redaktorius. 1917 m. Stučka beveik mėnesį ėjo Rusijos TFSR teisingumo liaudies komisaro pareigas, vėliau į šį postą grąžintas ir 1918 m. Raudonajai armijai užėmus Latviją visą laiką išbuvo paskelbtos Latvijos Socialistinės Tarybų Respublikos vadovu, vėliau - Rusijos TFSR Aukščiausiojo Teismo pirmininkas.
Biografija
Už socialdemokratinę veiklą buvo areštuotas 1897 m. ir 1898 m. ištremtas į Vitebską, 1899 m. - į Sloboskojų. 1903-1906 m. gyveno Vitebske, 1904-1905 m. buvo Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos centro komiteto narys. Po 1905 m. revoliucijos grįžo į Rygą. Nuo 1907 m. dirbo advokatu Petrapilyje, įsteigė privačią spaustuvę pavadinimu Dzirkstele. Po Vasario revoliucijos bolševikų partijos Petrapilio komiteto narys, po Spalio revoliucijos paskirtas Tarybų Rusijos teisingumo liaudies komisaru. Dalyvavo derybose dėl Brest-Litovsko taikos sutarties. Nuo 1918 m. rugpjūčio buvo Rusijos TFSR Užsienio reikalų liaudies komisariato kolegijos narys.
1918 m. gruodį bolševikams užėmus Latvijos teritoriją ir paskelbus tarybinę valdžią, P. Stučka tapo Latvijos Socialistinės Tarybų Respublikos vadovu Rygoje, vėliau - Rėzeknėje. Raudonajai Armijai pasitraukus iš Latgalos Stučkos valdyba persikėlė į Didžiuosius Lukus, kur valdyba buvo likviduota. Nuo 1920 m. sausio 17 d. Stučka dirbo Latvijos komunistų partijos CK Rusijos biure, kol sausio 25 d. biuras buvo pervadintas LKP CK Užsienio reikalų biuru. Sausio 31 d. Stučka išrenkamas Užsienio reikalų biuro pirmininku. Po II Kominterno kongreso įkūrus Komunistinio internacionalo vykdomojo komiteto Latsekcijos sekretariatą 1920 m. spalio 15 d. Peteris Stučka išrenkamas Latsekcijos pirmininku. Tuo pat metu Stučka ėjo ir Tarybų Rusijos Teisingumo liaudies komisaro pavaduotojo pareigas, o nuo 1923 m. paskirtas TSRS Aukščiausiojo Teismo pirmininku.
Nuo 1928 m. TSRS ir Kominterno valdyba pavedė Latvijos komunistų partijai pradėti aktyviai ruoštis galimam karui, todėl P. Stučka ragino įgyvendinti Latgalos separatizmo idėją ir rekomendavo komunistams stoti į aizsargų organizaciją, motyvuodamas tuo, kad kovos atveju šie galėtų perimti kritusiųjų ginklus, nukauti vadus ir t. t.
1931 m. P. Stučka paskirtas Maskvos teisės instituto direktoriumi. Mirė 1932 m. sausio 25 d. Maskvoje, palaidotas Raudonojoje aikštėje prie Kremliaus sienos.
Palikimas
Tarybinės okupacijos metais Latvijoje P. Stučkos garbei buvo pervadinamos gatvės (pvz., Tērbatas gatvė Rygoje), nuo 1958 iki 1990 m. Latvijos universitetas oficialiai vadintas Latvijos valstybiniu Peterio Stučkos universitetu, iki 1991 m. Stučka vadintas Aizkrauklės miestas.
Gyvas būdamas Peteris Stučka išleido nemažai knygų, tarp kurių - satyrinis rinkinys Mažieji gyliai (kartu su Rainiu), dvitomė knyga apie Tarybinę valdžią Latvijoje 1918–1920 m., literatūros kritika, atsiminimai.
Die Welt
„Die Welt“ – dienraštis, leidžiamas Berlyne, Vokietijoje. Laikraščio leidėjas – „Axel Springer SE“. Laikomas vienu iš įtakingiausių Vokietijos dienraščiu.
Istorija
„Die Welt“ 1946 m. Hamburge įsteigė britų okupacinės pajėgos, siekdamos teikti „kokybiškas naujienas“ laikraščio „The Times“ pagrindu. Pradžioje laikraštyje buvo nušviečiamos naujienos britų redakciniu požiūriu, bet nuo 1947 m. pradėta rengti straipsnius britų ir vokiečių temomis. Laikraščio tiražas geriausiais laikais, okupacijos laikotarpiu, siekė apie 1 milijoną egzempliorių.
Draudimai
Dėl laikraštyje publikuotų karikatūrų, vaizduojančių pranašą Mahometą, 2008 m. vasarį laikraštį buvo uždrausta platinti Egipte.
Welt literatūrinė premija
Nuo 1999 m. laikraščio priedo Die Literarische Welt teikiama kasmetinė 10 000 € literatūrinė premija tarptautiniams rašytojams. Šis apdovanojimas įsteigtas, siekiant pagerbti Willy Haas, 1925 m. įsteigusį Die Literarische Welt.
Aivaras Anužis
Aivaras Anužis (g. 1979 m. Kaune) – Lietuvos pedagogas.
Biografija
1996 m. baigė Kauno Jono Basanavičiaus vidurinę mokyklą, 2000 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, kur studijavo filosofijos grupėje.
Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centro Kurorto verslo skyriaus vedėjas. Nuo 2010 m. yra katalikiškos nevalstybinės Šv. Ignaco Lojolos kolegijos Kaune direktorius.
Belucha
Belucha (,, alt. Уч-Сумер) – aukščiausia Altajaus kalnų viršūnė, stūksanti Rusijoje, Kalnų Altajaus srityje, Katūnės kalnagūbryje, Kazachstano pasienyje. Susideda iš dviejų viršukalnių: Vakarų Beluchos (aukštis 4435 m) ir Rytų Beluchos (4509 m). Bendras ledynų plotas ~70 km² (Mionsu, Katūnės, Berelio ir kt.).
Pirmoji į viršukalnę įkopė rusų brolių Tronovų ekspedicija (1914 m.).
Karčio provincija
Karčio provincija  – provincija šiaurinėje Ekvadoro dalyje, Kolumbijos pasienyje. Administracinis centras – Tulkanas.
Geografija
Didžioji dalis provincijos teritorijos išsidėsčiusi Andų kalnuose. Aukščiausia vieta – Čileso ugnikalnis (4747 m). Pietryčiuose paviršius leidžiasi į gilų slėnį, o vakaruose – į pakrantės lygumą. Svarbiausios upės – San Chuanas, Mira, Bobas, Čota ir kt. Vakarinę ir rytinę provincijos dalis dengia tropiniai miškai (kalnų šlaituose – rūko miškai), aukštikalnėse būdingos paramos. Įkurtas El Anchelio ekologinis rezervatas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 6 kantonus:
Strasbūro SIG
Strasbūro SIG – Prancūzijos krepšinio klubas.
1691 m. pr. m. e.
'''1691 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
LPDA
LPDA – Lietuvos pilių ir dvarų asociacija, įkurta 2005 metų rugsėjo mėnesį. Asociacija jungia Lietuvos pilių ir dvarų savininkus bei kitus asmenis, besirūpinančius šių objektų išsaugojimu ir puoselėjimu. Tai žmonių turinčių atsakingą požiūrį į paveldą asociacija.
Asociacijos veikla
Asociacija savo jėgomis ar bendradarbiaujant su kitomis organizacijomis organizuoja ir rengia tarptautines mokslines konferencijas, forumus ar kitokius kultūrinius renginius, kurių tikslas – kultūros paveldo išsaugojimas, informacijos dalijimasis tarp asociacijos narių ir suinteresuotų asmenų, sklaida plačiajai visuomenei. Asociacija inicijuoja ir visomis įmanomomis priemonėmis remia pilių ir dvarų – kaip kultūros paveldo – studijas ir mokslinius tyrimus. Asociacija, bendradarbiaudama su mokslo, meno ir švietimo institucijomis, inicijuoja ir visomis įmanomomis priemonėmis remia senųjų amatų ir tradicinių verslo šakų, puoselėtų Lietuvos dvarų ir pilių sodybų aplinkoje, tyrimus, atkūrimą ir puoselėjimą. Asociacija, gavusi narių pritarimą, paruošia, pasirašo ir vykdo bendradarbiavimo sutartis su Lietuvos bei užsienio aukštojo mokslo įstaigomis, institutais, siekiant maksimaliai atkurti dvarų ir pilių sodybas, jų kultūrinį palikimą. Asociacija parengia ir teikia LR valstybinėms institucijoms dvarų ir pilių atkūrimo strateginį planą, kuriame būtų numatyta aiški ir motyvuota kultūros paveldo priežiūros bei kontrolės procedūra, užtikrinanti privačių investicijų į kultūros paveldo atkūrimą apsaugą. Įstatuose numatytiems tikslams pasiekti Asociacija turi teisę užsiimti ir kitokia veikla, neprieštaraujančia Lietuvos Respublikos įstatymams.
Drohičino žemė
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai, kurių žemės buvo vadinamos Jotva. Iki XIV a. vidurio šios žemės priklausė Haličo-Volynės kunigaikštystei. XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1569-1793 m. ATR, Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m. žemės priskirtos naujai sudarytai Palenkės vaivadijai. Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. šiaurinė žemių dalis atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, o pietinių žemių dalis atiteko Austrijos karalystės Vakarų Galicijai.
Kristaus nuplakimas (Piero della Francesca)
Kristaus nuplakimas (arba tiesiog Nuplakimas) – italų renesanso dailininko Pjero dela Frančeskos (apie 1415–1492) paveikslas, esantis Nacionalinėje Markės galerijoje Urbine. Įvardijamas vienu iš garsiausių italų ankstyvojo renesanso paveikslų.
Apie paveikslą
Nieko tikro nežinoma apie paveikslo sukūrimo aplinkybes. Pirmą kartą paveikslas paminėtas Urbine XVIII a. pabaigoje, buvęs Urbino katedros senojoje zakristijoje. Garsas apie jį išaugo XX a. net keliems įtakingiems menotyrininkams skyrus atskiras studijas jo nagrinėjimui ir skelbus jį vienu išskirtiniausių paveikslų meno istorijoje. Kartu paveikslas yra vienas iš neįspėjamiausių paveikslų skirtingiems meno istorikams pateikiant vis skirtingas versijas apie tai, kas jame vaizduojama ir kokia buvo paveikslo paskirtis. Paveikslas aukštai vertinamas dėl santūraus dramos pateikimo religinėje kančios scenoje, dėl spalvų grynumo ir ypač dėl kompozicijos ir organizuotumo. 1951–1952 ir 1968–1969 m. paveikslas buvo restauruotas Romoje. Dalis dažų jau tuomet nuo jo buvo nutrupėję.
Pjeras dela Frančeska gyvenimo metu buvo žinomas matematiku teoretiku, perspektyvos nagrinėtoju. Beveik visiškai aišku, kad „Nuplakimas“ tampriai susijęs su Pjero, geometro, specializacija. Netgi buvo laikoma, kad „Nuplakimas“ – tai savotiška geometrijos ir perspektyvos taisyklių vizualinė studija. XX a. pradžioje atsiradus kubizmui, abstrakcionizmui „Nuplakimas“ pradėtas vertinti iš kitokių estetinių supratimo pusių. 1911 m. Adolfas Venturis apibūdino jį kaip „brangakmenį skaidriame ore ir sidabrinėje šviesoje“. 1927 m. Robertas Longis gyrė paveikslo objektų ir erdvių ritminius intervalus, apie 1950 m. Bernardas Berensonas minėjo, kad iš visų Pjero darbų „Nuplakimas“ yra jo pats mėgstamiausias.
Paveikslas kompoziciškai perskirtas į dvi dalis: kairėje yra Kristaus biblijinė nuplakimo scena, labai netradiciškai nustumta į vidurinį planą, o paveikslo dešinėje, pirmajame plane yra trijų vyrų figūros. Kas šie vyrai, neaišku. Pagal paprasčiausią spėjimą, jie tikriausiai yra tų laikų Urbino valdytojų šeimos nariai ir dvariškiai. Pradine ir paprastai pristatoma versija, jie identifikuojami su Odantonijumi da Montefeltru, Urbino grafu, centre ir jo patarėjais iš šonų. Jie visi buvo nužudyti sąmokslo metu 1444 m. ir gali būti, kad šis paveikslas įamžina jų atminimą. Tokiu būdu paveikslas turėjo būti sukurtas iškart po Odantonijo mirties ir jį tikriausiai užsakė nužudytojo pusbrolis Federikas da Montefeltras. Kita versija, paveiksle trim vyrais galbūt vaizduojama reta Judo atgailavimo už Kristaus išdavimą scena, nes žinoma, kad grafo Odantonijo patarėjai kaip tik ir buvo piktavaliai, kurie privedė grafą prie žlugimo.
Kita versija, sprendžiant iš Kristaus nuplakimo scenoje sėdinčio žmogaus apdarų (pagal biblijinę istoriją, tai Pontijus Pilotas), galima spėti, kad tai yra Bizantijos imperatorius Jonas VIII Paleologas, nugarą atsukęs žmogus su turbanu − sultonas Muradas II, ir paveikslas vaizduoja krikščioniškojo pasaulio susidūrimą su islamiškuoju, bei islamo grėsmę (1453 m. osmanai užėmė Konstantinopolį, žlugo Bizantijos imperija). Tokiu būdu tris vyrus pirmajame plane galima traktuoti, kaip krikščioniškojo pasaulio gynėjus ir susieti juos su 1459 m. Mantujos susirinkimu, kuriame popiežius Pijus II mėgino sukurti sąjungą kovoje su turkais osmanais.
Kita versija, paveikslas vis dar vertinamas kaip geometrinių taisyklių studija pats savaime, be jokio aiškaus ir nusakomo turinio. Paveikslo erdvės ir objektai matematiškai sukonstruoti ir nutapyti pagal linijinės perspektyvos taisykles. Paveiksle galima išskirti dvi erdves – su raudono-balto rašto grindimis, ant kurių stovi trys vyrai, yra atvirame lauke, o Kristaus nuplakimo scena su juodai baltomis grindimis, yra patalpos viduje, praetoriume. Pažymėtina, kad praetoriumo grindų raštas labai sudėtingas ir tiksliai pavaizduotas tokiu matymo kampu, kai raštas už praetoriumo sienų yra paprastų geometrinių formų.
Dar viena versija, paveiksle nėra jokių paslapčių – jame vaizduojamas Kristaus nuplakimas, soste sėdi Pontijus Pilotas, o trys vyrai pirmajame plane tikriausiai yra Kristų apkaltinę fariziejai. Visgi tai nepaaiškina, kodėl trys vyrai atrodo tiek fiziškai, tiek psichologiškai neturintys ryšių su nuplakimo scena, taip pat sunku pasakyti, kodėl dailininkas pavaizdavo tuomet Pontijų Pilotą su orientalistinėmis detalėmis. Galima pastebėti, kad vyrų triada kompoziciškai yra atkartota Kristaus nuplakimo scenoje. Ant paveikslo rėmo buvo citata iš Senojo Testamento Antros Psalmės: Convenerunt in Unum (jie atėjo kartu). Tikėtina, kad rėmas buvo pagamintas vėliau ir religinė paveikslo prasmė ne mažiau neaiški nei bandoma suprasti pasaulietinė.
Yra ir kitokių spėjimų apie trijų vaizduojamų vyrų tapatybę, taip pat apie paveikslo sukūrimo metus, kurie varijuoja nuo 1445 iki 1475 metų. Dažniau linkstama laikyti, kad paveikslas sukurtas apie 1455−1460 m.
Krkas (sala)
right|thumb|right|200px|Krkos salos žemėlapis Krkas − sala Adrijos jūroje, šiaurinėje Kroatijoje, prie Dalmatijos pakrantės, Kvarnerio įlankoje; netoli Rijekos.
Krkos plotas − 405,2 km². Gyventojų − 16 402 (2001 m.).
Nuo Dalmatijos krantų iki Krkos salos nutiestas 1430 m ilgio tiltas (atidarytas 1980 m.).
Didžiausi miestai saloje:
Istorija
Sala apgyvendinta nuo senovės Romos laikų.
I a. prie Krkos salos įvyko mūšis tarp Julijaus Cezario ir Pompėjaus.
VII a. saloje apsigyveno slavai.
Viduramžiais sala priklausė Venecijos respublikai.
Nuo 1797 m. salą valdė Austrija.
1918−1921 m. sala priklausė Italijai.
Po II Pasaulinio karo Krkas tapo Jugoslavijos dalimi.
1990 m. po Jugoslavijos subyrėjimo, Krkos sala tapo Kroatijos dalimi.
Tribhuvano tarptautinis oro uostas
Pirmasis komercinis skrydis iš šio oro uosto įvyko 1950 m. vasario 20 d., kai Himalayan Aviation kompanijos Douglas DC-3 lėktuvas išskrido į Kalkutą. Pirmasis keleivinio lėktuvo skrydis įvyko 1967 m. – tai buvo Air India Boeing 707 lėktuvo skrydis.
Šiuo metu vienintelė Europos kompanija, vykdanti skrydžius iš šio oro uosto, yra Turkish Airlines.
2009 m. oro uostas aptarnavo 3 405 015 keleivius.
Nuorodos
]
Žemutinės Kanados civilinis kodeksas
Žemutinės Kanados civilinis kodeksas - Žemutinės Kanados privatinės teisės šaltinis, civilinis kodeksas. Galiojo nuo 1866 m. liepos 1 d. iki 1867 m. birželio 30 d. Kvebeke - nuo 1867 m. liepos 1 d. iki 1993 m. gruodžio 31 d. Paremtas Prancūzijos Civil code, prancūzų bei anglų teisės „mišinys“. 1955 m. pradėta teisinė novelizacija, kodeksas buvo peržiūrėtas, priimti pakeitimai. Kvebeke 1994 m. sausio 1 d. įsigaliojo Kvebeko civilinis kodeksas.
Baso sąsiauris
thumb|250px|Baso sąsiauris Baso sąsiauris  – sąsiauris Australijos žemyno pietryčiuose, skiriantis Tasmanijos salą nuo likusio žemyno (per Viktorijos valstiją). Sąsiaurio vakaruose prasideda Indijos vandenynas, o rytuose – Didysis vandenynas. Plotis apie 240 km, ilgis apie 490  km. Plačiausia vieta 350 km yra tarp šiaurės rytų Tasmanijoje esančio Cape Portland ir Viktorijos valstijos pietryčiuose esančio Point Hicks. Gylis 50–70 m, vidutinis gylis 60 m.
Pirmasis sąsiaurį perplaukė Metju Flindersas 1798 m. ir pavadino jį savo laivo gydytojo ir Australijos žemyno tyrinėtojo Džordžo Baso (George Bass) garbei.
Per paskutiniojo ledynmečio epochą sąsiauris buvo išsausėjęs, vadinamuoju sausumos tiltu tuomet į Tasmaniją atsikėlė Australijos aborigenai. Prieš 8000 tūkstančius metų pakilus jūros lygiui ir atsiradus sąsiauriui, Tasmanijos aborigenai liko izoliuoti nuo likusių gentainių žemyne. Dar Fliderso saloje aborigenai gyveno prieš 4000 tūkstančius metų.
Sąsiauryje siautėja didelių greičių vėjai, todėl pakrantės nusėtos laivų duženomis, užfiksuota ir laivų, dingusių be žinios.
Basas sąsiauryje yra virš 50 salų, dvi iš jų apgyvendintos: Karalių sala ir Flinderso sala.
Sąsiauryje rasta keletas naftos ir dujų telkinių.
Ogrodnikai (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tadas Mižutavičius
Biografija
1801–1817 m. Vilniaus universitete studijavo literatūrą, retoriką, raižybą (mokytojai Izidorius Veisas, Juozapas Saundersas), piešimą, meno istoriją, 1813 m. įgijo meno kandidato laipsnį.
1814–1819 m. Vilniaus gimnazijos, 1820–1826 m. – Vilniaus universiteto mokytojų ir vargonininkų seminarijos dailyraščio mokytojas. Pirmasis pradėjo mokykloje mokyti kaligrafijos.
Priklausė masonų ložei „Sokrato mokykla“. Išraižė Kurčnebylių abėcėlę J. Šimkevičiaus veikalui „Vaikų ligos“ (1810 m.), išleido raižytų kaligrafijos pavyzdžių (apie 1818 m.). Kaligrafinį raštą raižė tiksliai, raiškiai. Sukūrė estampų („Jūros peizažas“, pagal A. Karato paveikslą, 1809 m.), portretų (prancūzų tapytojo A. Pesnio, pagal G. F. Šmidto raižinį, 1814 m.).
FC Borǰomi
„Boržomio“ futbolo klubas arba FC Borǰomi – Gruzijos futbolo klubas iš Boržomio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Eilę metų dalyvavo Gruzijos regioninėse pirmenybėse.
2004–2005 m. „Borjomi“ užėmė 2 vietą „Liga 2“ ir pateko į Umaglesi Liga, kur klubas rungtyniavo keturis sezonus.
Penktoji vieta 2005–2006 m. sezone yra geriausias „Borjomi“ klubo pasiektas rezultatas. Ekipa laimėjo 14 namų rungtynių iš 15 žaistų, įskaitant ir rungtynes prieš lyderių trejetą.
2007–2008 m. sezoną „Borjomi“ laimėjo Davido Kipiani taurės grupių etapą ir pateko į pusfinalį.
2008–2009 m. sezone klubas užėmė paskutinę vietą ir pasitraukė iš aukščiausios lygos.
„Borjomi“ klubas iškrito ir iš antros pakopos. Kurį laiką balansavo tarp trečios ir ketvirtos pakopų.
Nepažįstamo žmogaus pasakojimas
Nepažįstamo žmogaus pasakojimas - 1980 m. režisieriaus V. Žalakevičiaus kino studijoje Mosfilm sukurtas meninis filmas (pagal to paties pavadinimo A. Čechovo apsakymą). Filmo trukmė - 97 min.
Filme vaidino garsūs Rusijos aktoriai - Jevgenija Simonova, Aleksandras Kaidanovskis, Georgijus Taratorkinas, Liudmila Zaiceva, Pavelas Kadočnikovas, Sergejus Mučenikovas, Borisas Romanovas ir kiti.
FC Borǰomi
Istorija
2021 m. klubas laimėjo pirmąjį „Liga 4“ varžybų etapą, pateko į geriausiųjų ekipų grupę ir sugebėjo pakilti į trečiąją lygą.
Nepažįstamo žmogaus pasakojimas
Šį filmą V. Žalakevičius sukūrė Maskvoje, kur keletą metų gyveno ir dirbo.
Siužetas
Filme pasakojima dvarininko, tapusio revoliucionieriumi, gyvenimo istorija. Rengdamas pasikėsinimą prieš turtingą valdininką Orlovą, jis įsidarbina tarnu pas šio sūnų. Tačiau gyvendamas jo namuose jis supranta klydęs, keičia savo įsitikinimus ir pradeda svajoti apie ramų gyvenimą kur nors užkampyje su jaunojo Orlovo suvedžiota moterimi.
Padniestrė
Padniestrė (arba Uždniestrė ;, , ), oficialiai Padniestrės Moldavijos Respublika (PMR) – nepripažinta valstybė, oficialiai Moldovos dalis prie Ukrainos sienos (daugiausia kairiajame Dniestro krante, likusi Moldova – dešiniajame). Sostinė – Tiraspolis. Nors formaliai laikoma Moldovos dalimi, šalis yra paskelbusi nepriklausomybę.
Po TSRS žlugimo įtampa tarp Moldovos valdžios ir atsiskyrusios Padniestrės peraugo į karinį konfliktą, prasidėjusį 1992 m. kovo 2 d. ir tų pačių metų liepą užbaigtą paliaubomis. Šiuo susitarimu trišalė (Rusijos, Moldovos ir Padniestrės) kontrolės komisija prižiūri saugą demilitarizuotoje zonoje, į kurią įeina 20 gyvenviečių abiejose Dniestro pusėse. Tačiau po paliaubų Padniestrės statusas liko neišspręstas: tarptautiniu mastu nepripažinta, Padniestrės valdžia de facto kontroliuoja nepriklausomą valstybę, prezidentinę respubliką, su sava vyriausybe, parlamentu, kariuomene, policija ir valiuta. Teritorija turi savo konstituciją, vėliavą, herbą ir himną. Tačiau pagal 2005 metų Moldovos ir Ukrainos sutartį visos Padniestrės įmonės įvežančios prekes į Ukrainą turi būti registruotos pagal Moldovos teisės aktus. Dauguma Padniestrės gyventojų turi ir Moldovos pilietybę, bet taip pat daug teritorijos gyventojų turi Rusijos ar Ukrainos pilietybę.
Istorija
XVIII a. pabaigoje - XIX a. pradžioje tiek Podolė, tiek Edisanas atiteko Rusijos imperijai (kaip ir dalis Moldavijos kunigaikštystės, vadinamoji Besarabija). Dėl Rusijos tautinės politikos iš krašto buvo priverstinai iškeldinami musulmonai nogajai, o vietoj jų atkeldinamos krikščioniškos tautos: ukrainiečiai, rusai ir ypač moldavai iš už anapus Dniestro. Pastarieji šiame krašte palaipsniui ėmė sudaryti gyventojų daugumą.
Prielaidas atsirasti Padniestrei, kaip atskirai teritorijai sudarė tai, kad šis kraštas po I pasaulinio karo liko Rusijos, vėliau TSRS dalimi, tuo tarpu likusioji Besarabijos teritorija tarpukario laikotarpiu buvo Rumunijos aneksuota. Šioje moldavų/rumunų gyvenamoje dalyje buvo suformuota Moldavijos ATSR, kuri priskirta Ukrainos TSR.
Nors Padniestrė tradiciškai nebuvo laikoma rumunų/moldavų etnine žeme, tai, kad joje vyravo rytų romanai, didino Rumunijos karalystės ambicijas regiono atžvilgiu. 1941–1944 m. prie Ašies prisijungusi Rumunija okupavo teritoriją tarp Dniestro ir Bugo su administraciniu centru Odesoje. 1943 m. 185 tūkst. Rumunijos ir Ukrainos žydų buvo deportuota, nužudyta ar įkalinta koncentracijos stovyklose, įkurtose daugiausia dabartinės Padniestrės teritorijoje.
1940 m. SSRS nuo Rumunijos vėl atplėšus Besarabiją, ši buvo paversta Moldavijos TSR, ir į jos teritoriją integruota ir buvusioji Moldavijos ATSR, atplėšta nuo Ukrainos TSR. Sovietų valdžia nužudė ir/ar įkalino gulaguose tūkstančius rumunų/moldavų. Turtingi moldavų valstiečiai buvo ištremti į Kazachstaną ir Sibirą. Į Rytus nuo Dniestro gyveno daugiausia etninių mažumų, todėl ši teritorija puoselėjo skirtingą nuo likusios Moldavijos tapatybę. Tai labai išryškėjo perestroikos metais, kada Moldovoje pradėjo aktyviai reikštis įvairūs patriotiniai, nepriklausomybės, prorumuniški ir net etnocentristiniai šovinistiniai judėjimai (Liaudies Frontas – Frontul Popular din Moldova).
1991 m. Moldovai paskelbus nepriklausomybę, – Padniestrė paskelbė savo nepriklausomybę, siekdama prisijungti prie Rusijos. Po kelerius metus trukusių nedažnų Liaudies Fronto ir separatistų susirėmimų, 1992 kovo 2 d. kilo Moldovos ir Padniestrės karas. Kovoms stiprėjant, užsilikę TSRS armijos daliniai įsikišo į konfliktą, paleisdami ugnį į Moldovos kariuomenę. Karas liepos 21 baigtas paliaubomis, po kurių Padniestrės teritorijos statusas liko neišspręstas.
2006 m. rugsėjo 18 d. referendumo metu dėl Padniestrės priklausomybės Moldovai ar Rusijai – daugiau nei 97 proc. balsavusių pasisakė už prisijungimą prie Rusijos. Iš viso balsavo daugiau nei 300 tūkst. (78,6 proc.) gyventojų. Galimus pažeidimus stebėjo apie 250 (~200 iš užsienio) stebėtojų, tačiau didesnių pažeidimų neužfiksavo. Referendumo rezultatus pripažino tik Rusijos valstybė, kuri šiame regione yra dislokavusi apie 1,2 tūkst. karių.
Administracinis suskirstymas
thumb|260px|Administracinis suskirstymas Padniestrė suskirstyta į du respublikinės reikšmės miestus ir penkis rajonus.
Ekonomika
Teritorija turi savo centrinį banką, leidžiantį Padniestrės rublį. Jo kursas yra nefiksuotas, tačiau ši valiuta konvertuojama tik Padniestrėje.
Gyventojai
2004 m. Padniestrės valdžia organizavo atskirą nuo Moldovos gyventojų surašymą. Teritorijoje gyveno 555 347 gyventojai. Regione moldavai/rumunai sudaro apie 32,10 % (1989: 39,9 %) gyventojų (anksčiau sudarė daugiau, bet nemažai po nepriklausomybės paskelbimo, rumunų kalbos lotyniškais rašmenimis mokymo draudimo ir kitų prieš juos nukreiptų veiksmų pasitraukė iš teritorijos), tik šiek tiek mažiau gyvena ukrainiečių ir rusų.
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Kalba
Oficialiomis kalbomis laikomos trys (rusų kalba, moldavų kalba (parašyta kirilica), ukrainiečių kalba), bet de facto pagrindinė ir lingua franca yra rusų kalba. Moldavų kalba lingvistiškai yra tapati rumunų kalbai. Moldovoje nuo 1989 m. ji, kaip ir rumunų kalba, užrašoma lotyniškais rašmenimis, o Padniestrėje, kaip ir anksčiau Moldavijos TSR, naudojama kirilica.
Žmogaus teisės
Žmogaus teisių padėtis Padniestrėje yra kritikuojama atskirų vyriausybių ir tarptautinių organizacijų. 2007 metais Freedom House paskelbtoje ataskaitoje „Freedom in the World“ Padniestrė apibūdinta kaip „nelaisva“ teritorija, kurioje tiek politinių teisių, tiek pilietinių laisvių padėtis yra vienodai bloga.
Padniestrės karo metu 1991 m. Padniestrės separatistai rusakalbiai, pasivadinę Gvardiečiais, pagarsėjo brutaliais susidorojimais prieš moldavus (t. y. surišdavo, tardydavo, beginklius grasindavo susprogdinti granata, išbadydavo akis, nupjaudavo ausis, išprievartaudavo).
Pagarsėjęs politiko Ilie Ilașcu ir kitų trijų jo sąjungininkų suėmimas 1993 metais, esą jiems nužudžius du Padniestrės pareigūnus. I.Ilașcu skirta mirties bausmė, vėliau pakeista įkalinimu iki gyvos galvos. Jis buvo paleistas 2001 m., įsikišus Europos Žmogaus Teisių Teismui. Teismas konstatavo, kad Padniestrės valdžia pažeidė visų keturių nuteistųjų asmens laisvę ir saugumą, o elgesį su I.Ilașcu abibrėžė kaip kankinimus.
2007 m. kovą suimti keli valdžios oponentai, po to kai padarė viešus atsišaukimus po protesto akcijos nukreiptos prieš Padniestrės valdžią. Kovo 19 d. seperatistų pareigūnai suėmė Ştefan Urîtu, Moldovos Helsinkio Žmogaus Teisių Komiteto lyderį ir dar kelis vietinius aktyvistus. Jie po to buvo paleisti.
2010 m. balandį žurnalistas Ernestas Vardaneanas buvo suimtas, apkaltinus jį šnipinėjimu Moldovai. Panaši byla buvo iškelta Ilie Cazac iš Benderų. Jis buvo suimtas tų pačių metų kovo 19 d. už išdavystę ir šnipinėjimą Moldovai. Taip pat suimta buvo Elena Dobroviţcaia, nes jos motina išvyko į ligoninę Kišiniove, užuot prisitačiusi separatistų pareigūnams Benderuose.
Dėl didelio skurdo, negriežtos pasienio patikros ir korupcijos regione klesti prekyba žmonėmis.
Moldaviškos mokyklos
Valstybinis švietimas rumunų kalba yra vykdomas naudojant sovietinės kilmės moldavų kirilicos raidyną. 1989 m. Moldavijos TSR įsigaliojo moldavų/rumunų kalbos rašyba lotyniškomis raidėmis, tačiau Padniestrės autonomijoje kalbos įstatymas buvo boikotuotas. Padniestrei atsiskyrus 1992 m., buvo paliktos 6 mokyklos, naudojančios lotyniškus rašmenis. 2004 m. keturios iš jų buvo priverstinai uždarytos, Padniestrės valdžios teigimu, dėl atsisakymo gauti oficialias akreditacijas. Netrukus mokyklos buvo vėl atidarytos, joms įsiregistravus kaip privačioms įstaigoms. Tai greičiausiai paskatino Europos Sąjungos darytas spaudimas. Būdamos privačios, mokyklos paramos iš valdžios negauna. Tuo tarpu valstybinėje sistemoje veikia 33 moldaviškos mokyklos (dėstančios kirilica) iš visų 186 veikiančių teritorijoje.
Viena pagrindinių mokyklų uždarymo konfliktų dalyvė buvo Jelena Bomeško, tuometė Padniestrės švietimo ministrė. Jos ir oficiali Padniestrės valdžios pozicija, jog, kai kalba yra užrašoma lotyniškais rašmenimis, ji vadinama „rumunų“, o kai naudojama kirilica – „moldavų“, kuri yra oficiali teritorijos kalba greta rusų ir ukrainiečių kalbų.
ESBO misija Moldovoje reikalavo vietinei Ribnicos miesto valdžiai grąžinti konfiskuotą pastatą mokyklai, kurioje dėstoma lotyniškais rašmenimis.
Las Vegasas
Las Vegasas ( – lankos) – miestas, įsikūręs JAV pietvakariuose, Nevados valstijoje. Didžiausias pagal populiaciją miestas valstijoje.
Pritraukia gausius turistų srautus. Nuo 1998 m. iškirtinai Las Vegase vyksta kasmetinė elektronikos paroda (Consumer Electronics Show).
1855 m. Las Vegasą įkūrė mormonai iš Jutos. Ėmė plėstis 1931 m. Nevadoje legalizavus azartinius žaidimus, steigėsi kazino namai, naktiniai klubai, viešbučiai, plėtojosi turizmas. XX a. pabaigoje tapo vienu iš sparčiausiai besiplėtojančių Jungtinių Amerikos Valstijų miestų.
Biržų miškų urėdija
Biržų miškų urėdija − vienuoliktoji pagal užimamą miškų plotą iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Biržų miškų urėdija buvo įsteigta po I pasaulinio karo. 1947 m. spalio 1 d. − įkurtas Biržų miškų ūkis, kurį sudarė 7 girininkijos.
Biržų miškų urėdijos teritorija yra Lietuvos vidurio žemumos šiaurinėje dalyje. Beveik visa urėdijos teritorija įeina į Nemunėlio upės baseiną. Didžiausias urėdijos miško masyvas − Biržų giria, jos plotas − 16 770 ha. Tai ypatingai unikali ir savita giria: čia įsteigti du (Spalviškių ir Latvelių) botaniniai draustiniai, inventorizuotos kertinės miško buveinės, saugoma 1863 m. sukilimo dalyvių mūšio vieta bei kapinės.
Bendras miškų urėdijos žemės plotas sudaro 60 357 ha. Valstybinės reikšmės miškai užima 31 022 ha. Biržų miškų urėdas − Romanas Gaudiešius.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 11 girininkijų.
Tėbinė hifenė
Tėbinė hifenė (Hyphaene thebaica) – arekinių (Arecales) šeimos palmė. Palmės gimtinė – centrinė tropikų Afrika, Nilo pakrantės Egipte ir Sudane bei Sinajaus ir Arabijos pusiasaliai.
Augalo morfologija
Tėbinė hifenė yra vidutinio dydžio palmė, 10-17 m aukščio, iki 90 cm pločio Y formos kamienu ir gali sudaryti iki 16 vainikų. Žievė tamsiai pilka. Mediena sunki.
Lapas 120 x 180 cm ventiliatoriaus formos, kurio galas baigiasi smulkiais 60 cm ilgio plonu segmento kuokštu, lapkotis daugiau nei 1 m ilgio.
Vyriški ir moteriški žiedai žydi ant atskirų medžių ir yra panašūs. Žiedas – 120 cm ilgio šluotelė. Prinokę sumedėję rudi vaisiai ant medžio gali išbūti ilgą laiką. Vaisiai 6-10 х 6-8 cm dydžio, blizgantys, lygūs, siaurėjančios gilės formos, apie 120 g. svorio. Kiekvieno vaisiaus viduje yra viena sėkla.
Vardai
Tėbinė hifenė dar vadinama:, , ,.
Panaudojimas
Vaisiaus minkštimas valgomas žalias. Džiovintas maltas arba gabaliukai pjaustytas vaisius vartojami kaip prieskonis.
Egipte populiari Doum arbata, kuri turi anti bakterinių savybių, stabilizuoja kraujo spaudimą, gerina žarnyno darbą bei geriama prostatito profilaktikai.
Agurkiškė
Agurkiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, prie kelio. Kazlų Rūdos miškų urėdijos Agurkiškės girininkijos būstinė.
John Updike
Gyvenimas ir kūryba
Jo vaikystė prabėgo gimtajame mieste, kuriame lankė mokyklą. 1947 m. šeima persikėlė į ūkį netoli Plauvilio. Vaikystės prisiminimus jis aprašė viename pirmųjų savo romanų „Kentauras“. Autobiografiniais motyvais paremtoje knygoje Apdaikas aprašo tris vieno koledžo mokytojo dienas vykusias 1947 m. sausį. Tai kiek mitologizuota istorija apie sūnaus ir tėvo santykius Amerikos provincijos miestelyje pokario metais. Nuo 1950 m. iki 1954 m. Džonas Apdaikas studijavo Harvardo universitete anglistiką, po to vienerius metus mokėsi meno mokykloje Oksforde. Grįžęs į JAV, jis gavo reporterio vietą savaitraštyje „The New Yorker“, kuris išspausdino jo pirmuosius trumpus apsakymus. Po dvejų metų jis tapo laisvu leidinio darbuotoju ir pradėjo rašyti įtakingus litaratūros kritikos straipsnius. 1957 m. persikėlė į Bostono priemestį ir visiškai atsidėjo romanų rašymui. Pirmasis iš dvidešimties iki šios dienos parašytų romanų pasirodė 1959 metais. Tai buvo „Šventė prieglaudoje“. Iškart po pirmojo pasirodė kitas – „Triuši, bėk“, pirmasis vadinamosios „Triušio“ tetralogijos romanas. Po metų romanas susilaukė didelės sėkmės ir įtvirtino Džono Apdaiko kaip vieno iš reikšmingiausių šio laikmečio JAV rašytojų statusą. Romano pagrindinis veikėjas Haris „Triušis“ Angstromas tapo svarbiausiu amerikiečių literatūros veikėju. Septintojo dešimtmečio viduryje Apdaikas daug keliavo ir skaitė paskaitas TSRS, Rumunijoje, Bulgarijoje ir Čekoslovakijoje. Sensacingo populiarumo sulaukė jo romanas „Poros“. Be romanų Apdaikas rašė eilėraščius, dramas, knygas vaikams ir esė. 1968 m. išleido autobiografinę knygą „Savimonė“.
Mediniškiai (Prienai)
Mediniškiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kašonių.
SIM kortelė
thumb|160px|SIM kortelė
thumb|right|Sim kortelė [[Sony Ericsson telefone]]
SIM kortelė – maža mobiliojo telefono kortelė, kuri yra reikalinga norint naudotis mobiliuoju ryšiu. Kortelė leidžia naudotis mobiliojo GSM tinklo paslaugomis: skambinti, siųsti trumpąsias žinutes, perduoti duomenis bet kuriam kitam tinklo vartotojui. SIM kortelė įsimena telefonų numerius, kuriais reikia skambinti.
SIM kortelės charakteristika: kortelė paprastai turi 250 telefono numerių ir 100 trumpųjų žinučių atmintį.
Dažniausiai SIM kortelė turi PIN ir PUK kodus. Tai apsaugos kodai, kurie apsaugo telefoną nuo neteisėto naudojimo. PIN kodas yra reikalingas, norint įjungti išjungtą telefoną. Renkant PIN kodą, galima klysti 2 kartus, 3 kartą neteisingai surinkus PIN kodą, PIN kodas užsiblokuoja. PUK kodas yra skirtas PIN kodo atblokavimui. Renkant PUK kodą, galima suklysti 9 kartus, 10 kartą suklydus, SIM kortelė užblokuojama negrįžtamai.
Algeiraun-Men Martinsas
Algeiraun-Men Martinsas – miestas Portugalijoje, Sintros savivaldybėje. Miesto plotas 16,37 km², jame gyvena 66 250 žmonių (2011 m.) Tai vienas tankiausiai gyvenamų Portugalijos miestų.
Istorija
Vietovė vadinama Algueirão nuo VIII–XII a. Pavadinimas kilo nuo arabiško žodžio al-gueirān, reiškiančio urvus. Men Martinsas yra žmogaus vardas, tikriausiai pirmojo teritorijos savininko, čia apsigyvenusio po to, kai portugalai užėmė Lisaboną ir Sintrą.
Adrianas IV
Adrianas IV (, tikrasis vardas Nicholas Breakspear, apie 1110 m. Lenglio abatija,, Anglija – 1159 m. rugsėjo 1 d. Anjanis) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1154 m. gruodžio 4 d. iki mirties. Pirmasis popiežius anglas.
Biografija
Studijavo Šv. Albano abatijoje augustinų vienuolyne Paryžiuje, nuo 1137 m. šio vienuolyno abatas. Popiežiaus Eugenijaus III pakviestas atvyko į Romą, 1149 m. konsekruotas Albano vyskupu ir Ostijos kardinolu. 1152 m. paskirtas popiežiaus legatu Norvegijoje, Trondheime 1154 m. įkūrė arkivyskupiją. Lankėsi Švedijoje ir Danijoje.