cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virginijus Česnulevičius
Biografija
Gimė 1956 m. lapkričio 17 d. Kretingoje. 1974 m. baigė Kybartų Kristijono Donelaičio gimnaziją, vėliau karininkų mokyklą Kaliningrade. 1990–1992 m. ėjo Krašto apsaugos departamento prie LR Vyriausybės Pasienio apsaugos tarnybos viršininko pareigas, per 1991 m. sausio įvykius buvo tuometinio Krašto apsaugos departamento Audriaus Butkevičiaus pavaduotojas, vienas Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo gynybos štabo vadovų. 1992 m. sausio 2 d. buvo paskirtas Krašto apsaugos ministerijos (KAM) Imuniteto tarnybos (kontržvalgybos) viršininku. 1992 m. laikinai ėjo ir KAM Personalo skyriaus viršininko pareigas. Vėliau dirbo dėstytoju Lietuvos karo akademijoje ir nuo 2003 m. teisininku KAM. Apdovanotas 1992 m. sausio 9 d. Sausio 13-osios atminimo medaliu ir 2006 m. lapkričio 17 d. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi.
Japonijos ekonomika
Japonija yra pramoninė laisvos rinkos ekonomikos šalis. Atskirais aspektais Japonijoje tebėra pastebimi ankstesnės valstybės reguliuojamos ekonomikos požymiai, tačiau pastaraisiais metais Japonijos ekonomika vis labiau dereguliuojama ir privatizuojama, paskutinis svarbus žingsnis šia linkme buvo Japonijos pašto privatizavimas.
Japonijos ekonomikai būdingas aukštas efektyvumas, ji ypatingai stipri tarptautinėje prekyboje ir intensyvių tyrimų reikalaujančiose aukštosiose technologijose. 2003 m. Japonijos eksportas siekė 363 milijardus eurų. Šiuo požiūriu Japonija yra trečioje vietoje tarp stambiausių eksporto valstybių po Vokietijos ir JAV. Tokiose srityse kaip žemės ūkis ir paslaugos jos produktyvumas yra žemesnis. Žemės ūkio sektorius yra stipriai subsidijuojamas.
Mažėjančios akcijų ir nekilnojamojo turto kainos devintojo dešimtmečio pabaigoje sukėlė ekonomikos stagnaciją. BVP augimas sumažėjo iki vidutiniškai 1.5 % 1991-1999 m. Tai buvo lėtesnis augimas, nei tai buvo būdinga kitoms didžiosioms pramoninėms valstybėms tuo pačiu laikotarpiu, tačiau jis atitiko Prancūzijos ir Vokietijos augimą. Amžių sandūroje Japonija patyrė recesiją, kurią skatino ir recesiją JAV, tačiau nuo 2003 m. vėl prasidėjo stabilus ūkio augimas BVP didėjant po 2.0 % 2003-2004 m., tokio paties augimo tikimasi ir 2005 m. 2005 m. pirmoje pusėje Japonija pasiekė 5 % augimą.
Asas
Asas ( 'tūzas; pirmasis savo srityje') – oro mūšių meistras, paprastai numušęs 5 ar daugiau priešo lėktuvų. Skirtingų šalių kariuomenėse ribos, nuo kada pilotas būdavo pripažįstamas asu, buvo skirtingos.
Japonijos ekonomika
Dėl didelių atlyginimų jau aštuntajame dešimtmetyje japonų įmonės pradėjo perkėlinėti gamybą į užsienį, pirmiausia į Pietryčių Azijos šalis – Singapūrą ir Malaiziją.
Asas
Termino asas istorija
Pirmasis karo lakūnas, pavadintas asu, buvo Pirmojo pasaulinio karo prancūzų lakūnas Adolphe Pegoud, kuris pirmas numušė 5 vokiečių lėktuvus. Prancūzų laikraščiai jį vadino l’as 'asas', šį terminą Prancūzijos spauda prieš Pirmąjį pasaulinį karą naudojo aprašinėdama garsius futbolininkus, dviratininkus ir kitas to meto sporto žvaigždes.
Japonijos ekonomika
Gamtiniai ištekliai ir geografinės sąlygos
Japonija yra išsidėsčiusi salyne, sudarytame iš daugybės salų, iš kurių keturios didžiausios yra Hokaido sala, Honšiū, Šikoku ir Kiūšiū, tarpusavyje sujungtos tiltais ir tuneliais. 80 % teritorijos yra kalnuota, o lygumos sudaro tik nedidelę dalį. Didžiausia lyguma yra Kanto, kurioje yra Tokijas.
Kalnuotame salyne nėra arba yra labai nedaug gamtinių išteklių reikalingų augančiai ekonomikai ir dideliam gyventojų skaičiui. Nors šalyje ir išgaunami įvairūs gamtiniai ištekliai, tačiau didžioji dalis mineralinių žaliavų pokaryje yra importuojama. Vietinius metalų rūdos telkinius sudėtinga eksplotuoti, nes juose esanti rūda yra žemos kokybės. Japonijos pramonės poreikius tenkina tik turimos aukso, magnio ir sidabro rūdos atsargos. Šalyje yra dideli miškai, kurie XX a. devintajame dešimtmetyje dengė 70 proc. teritorijos, ūkiniams tikslams išnaudojami menkai. Dėl sudėtingo landšafto, neišvystyto kelių tinklo ir didelės jaunų medžių dalies iš vietinių išteklių tenkinama tik tarp 25 ir 30 procentų šalies poreikių. Dėl to šalyje išvystyta gamybos ir perdirbiamoji pramonė remiasi daugiausia importinių žaliavų perdirbimu.
Asas
Termino asas istorija
Pirmojo pasaulinio karo metais asais tapdavo lakūnai numušę 5 priešo lėktuvus. Vėliau, Antrojo pasaulinio karo metais asais ėmė vadinti numušusius 10 lėktuvų ir daugiau, nes 5 numušdavo gana daug pilotų.
Golasekos kultūra
thumb|300px|Golasekos kultūra (pietuose) ir jos kaimynai Golasekos kultūra – vėlyvojo bronzos ir geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal Golasekos vietovę (Lombardija, Italija).
Japonijos ekonomika
Gamtiniai ištekliai ir geografinės sąlygos
Dėl didelės priklausomybės nuo importuojamų energijos šaltinių Japonija siekia diversifikuoti savo žaliavų šaltinius. Nuo naftos šoko aštuntajame dešimtmetyje laikų Japonija sumažino savo priklausomybę nuo naftos kaip energijos šaltinio nuo 75 proc. 1973 m. iki 57 proc. šiuo metu. Kitais svarbiais energijos šaltiniais yra akmens anglis, suskystintos dujos, branduolinė energija ir hidroenergija. Naftos produktų paklausa taip pat mažinama specialiai vyriausybės nustatytais mokesčiais varikliams didesniems nei 2000 cc, taip pat mokesčiais pačiam benzinui, kurie šiuo metu sudaro 54 jenas už kiekvieną vartotojui parduotą litrą benzino. Namų apšildymui portatyviniais šildytuvais, plačiai naudojamos žibalinės krosnelės, ypač šiaurinėje šalies dalyje. Daugelis taksi kompanijų savo mašinoms naudoja suskystintas dujas, kurių bakai montuojami į bagažines. Prie kuro taupymo sėkmingai prisideda į masinę gamybą patekę hibridiniai varikliai.
Golasekos kultūra
Arealas
Golasekos kultūra nuo X a. pr. m. e. iki IV a. pr. m. e. pradžios, iki keltų atėjimo, buvo paplitusi Šiaurės ir Šiaurės vakarų Italijoje (Lombardija, Pjemontas).
Japonijos ekonomika
Žemės ūkis
Tik 15 % Japonijos teritorijos yra tinkama žemės ūkiui. Žemės ūkis yra stipriai subsidijuojamas ir apsaugotas nuo užsienio importo. Japonija tenkina apie 50 % savo žemės ūkio produktų poreikių iš vietinių šaltinių, likusi dalis importuojama. Paprastai Japonijoje išauginamas nedidelis ryžių perteklius, tačiau importuojami dideli kiekiai kviečių, sorgų ir sojos pupelių, daugiausia iš JAV. Tuo pačiu Japonija yra didžiausia JAV žemės ūkio eksporto rinka. Hokaide, taip pat Nagasakyje auginamos bulvės.
Golasekos kultūra
Kultūra
Golasekos kultūros žmonės gyveno atvirose ir įtvirtintose gyvenvietėse, įkurtose Alpių perėjose ir prie upių. Būstai statyti ant akmeninių pamatų. Keramika – pūstašonės puodynės, puoštos linijų ir brūkšnelių ornamentu, dubenėliai.
Japonijos ekonomika
Pramonė
Pramonė yra susitelkusi keliuose regionuose, kurie išvardinti pagal svarbumą: Kanto regionas aplink Tokijų, ypač Čibos, Kanagavos. Saitamos prefektūros ir Tokijas; Nagojos metropolinė sritis, įskaitant Aiči, Gifu, Mie ir Šizuokos prefektūras; Kinki; pietvakarinė Honšiū dalis ir šiaurinė Šikoku dalis aplink Vidinę jūrą; šiaurinė Kiūšiū dalis (Kitakiūšiū). Be to siaura pramoninių centrų juosta tęsiasi tarp Tokijo ir Hirošimos. Tarp jų yra ir Tojotos miestas netoli Nagojos, šio automobilių gamintojo centras.
Golasekos kultūra
Kultūra
Golasekos kultūra skiriama pagal laidoseną – mirusieji laidoti pilkapiuose, sudeginti, urnose. Kapą apdėdavo akmens luitais ar dideliais akmenimis. Pilkapiai 3–10 m skersmens, jų pagrindą juosė akmenų vainikas, akmenimis apdėdavo ir taką, vedantį į jį.
Golasekos kultūros gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, medžiojo ir žvejojo, prekiavo su etruskais, graikais, keltais (gintarą ir koralus mainė į aliejų, javus, vyną ir sūdytą mėsą), Halštato kultūros gyventojais – iš jų gaudavo druskos.
Japonijos ekonomika
Pramonė
Sritys, kuriose Japonija santykinai yra stipriai technologiškai pažengusi, yra puslaidininkų gamyba, šviesolaidžiai, optoelektronika, faksų ir kopijavimo aparatai. pramoniniai robotai, fermentacijos procesai. Japonija šiek tiek atsilieka tokiose srityse kaip palydovai, raketos ir dideli lėktuvai.
Stanišauskas
Stanišauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Japonijos ekonomika
Darbo rinka
Japonijos darbo rinką sudaro apie 64 mln. darbuotojų, iš kurių 40 % yra moterys. Profesinėms sąjungoms priklauso apie 12 mln. Bedarbystės lygis yra 4.9 % – didžiausias viso pokario laikotarpiu.
Stanišauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stanišauskienė (ištekėjusi moteris) ir Stanišauskaitė (mergautinė pavardė).
Japonijos ekonomika
Darbo rinka
Viena iš Japonijos darbo rinkos problemų ilgalaikėje perspektyvoje yra mažas gimstamumas. Pirmojoje 2005 pusėje mirtingumas Japonijoje buvo didesnis už gimstamumą, t. y. prasidėjo gyventojų skaičiaus mažėjimas, kuris buvo numatomas tik nuo 2007 m. Didėjanti pagyvenusių žmonių dalis Japonijos visuomenėje neigiamai veikia pensijų sistemą. Nors viena iš priemonių prieš neigiamą gimstamumo mažėjimo poveikį būtų kliūčių imigracijai panaikinimas, tačiau iki šiol Japonijos vyriausybė nebuvo linkusi to daryti.
Stanišauskas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Japonijos ekonomika
Pokarinė ekonomikos raida
Po Antrojo pasaulinio karo visi Japonijos didmiesčiai (išskyrus Kiotą) su visa savo pramone buvo sugriauti, BVP sudarė tik pusę prieškarinės vertės. Bedarbystė sudarė virš trisdešimt procentų ir ją švelnino tik tai, kad daug darbininkų grįžo į kaimus.
Pokarinės Japonijos ekonominei politikai buvo daroma įtaka marksistinių idėjų. Pirmajame Japonijos penkmečio plane Japonijos vyriausybė visas jėgas numatė skirti sunkiosios pramonės atkūrimui ir jau šeštojo dešimtmečio pradžioje pasiekė prieškarinį lygį. 1950 m. prasidėjusiame Korėjos kare Japonija sąjungininkams tapo atsparos tašku, o tai skatino ekonomikos augimą ir padėjo 1953 m. atgauti suverenitetą.
Pirmines marksistines tendencijas šeštojo dešimtmečio viduryje išstūmė stiprėjančios liberalizmo ir demokratijos idėjos, kurios sustiprėjo 1950 susikūrus Liberaldemokratų partijai.
Nuo septintojo dešimtmečio pradžios iki pirmosios naftos krizės Japonija išgyveno intensyvaus ekonominio augimo fazę. Unikalus Japonijos bruožas buvo tai, kad ji tris dešimtmečius sugebėjo išlaikyti nepaliaujamą ekonominį augimą: vidutiniškai 10 % septintajame dešimtmetyje, vidutiniškai 5 % aštuntajame dešimtmetyje ir 4 % devintajame dešimtmetyje. Tuo tarpu infliacija septintajame dešimtmetyje buvo vidutiniškai 10 %, aštuntajame dešimtmetyje 5 % ir 4 % devintajame dešimtmetyje. Dešimtajame XX a. dešimtmetyje Japonijos ekonomika dramatiškai sulėtėjo, kai sprogo jos „ekonominis burbulas“.
Koševas
Koševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Bransko, apie 16 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 45 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
PV Helsinki
Helsinkio PV – buvęs Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Protopterus
Protopterus – vienintelė šiuo metu gyvenančių afrikinių dvikvėpių žuvų gentis. Jai priklauso 4 rūšys. Dažniausiai gyvena sekliuose vandenyse, pelkėse, bet pasitaiko ir dideliuose ežeruose, pvz., Viktorijos ežere. Tai žuvys, prisitaikiusios išgyventi išdžiūvančiuose vandens telkiniuose. Gali daug mėnesių išgyventi be vandens, įsiraususios į išdžiuvusio vandens telkinio dumblą. Kvėpuoja atmosferos oru plaučių (pakitusios plaukiojamosios pūslės) pagalba. Žiaunos redukuotos, funkcionuoja tik pas jauniklius. Protopterai plėšrūs, minta vandens bestuburiais.
Kurėnai I
Kurėnai I – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Ukmergės, 7 km nuo Vidiškių, Kurėnų ežero pietrytinėje pakrantėje. Buvo dvaras.
Alfredas Tytmonas
Alfredas Tytmonas (1937 m. sausio 6 d. Šimkaičiuose, Raseinių apskritis – 1998 m. spalio 25 d. Klaipėdoje) – Lietuvos filosofas.
Biografija
1952 m. baigė Šimkaičių septynmetę mokyklą, 1956 m. Vadžgirio vidurinę mokyklą. Įstojo į Vilniaus universiteto germanų filologijos specialybę, 1964 m. baigė universiteto neakivaizdinio skyriaus istorijos specialybę.
1964–1978 m. dėstė Kauno medicinos instituto Filosofijos katedroje, 1965–1966 m. kartu dar mokytojavo Šimkaičių aštuonmetėje mokykloje. 1973 m. filosofijos mokslų kandidatas. Nuo 1976 m. docentas. 1978–1983 m. dėstė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto Visuomeninių disciplinų katedroje. 1984–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto Visuomenės mokslų katedros, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto Filosofijos katedros docentas.
Kamužė (Mindūnai)
Kamužė – buvęs viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Mindūnų, į pietryčius nuo Kamužės kaimo, Siesarties ežero rytiniame gale, prie Kamužėlio ežero.
Margiai (Pakalniškiai)
Margiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, netoli Pakalniškių.
Palenkės Sokoluvo valsčius
Palenkės Sokoluvo valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Palenkės Sokoluvas. Ribojasi su Belanų, Jablona Lackos, Kosuv Lackų, Livo, Medznos, Repkų, Sabnių, Sedlcų ir Sterdino valsčiais bei Palenkės Sokoluvo ir Vengruvo miestais.
Dubova
Dubova – kaimas pietvakarių Slovakijoje, į šiaurės rytus nuo Bratislavos. Išvystyta naftos pramonė (įmonė „Petrochema“).
Palenkės Sokoluvo valsčius
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 137,18 km², iš kurių: Valsčius sudaro 12,12 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2005 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Bachoža, Bartošas, Bžozuvas, Bžozuv Kolonija, Budi Kupientinskiai, Chmielevas, Červonka, Dombrova, Dolne Polė, Dzegietnia, Emilianuvas, Grochuvas, Grochuv Šlacheckai, Justinuvas, Karlusinas, Karolevas, Koseradi Vielkiai, Kostkai, Krasnodembi Kasmai, Krasnodembi Rafalai, Krasnodembi Sipitkai, Krasuvas, Lubiankai, Nova Viešas, Podkupientinas, Podroguvas, Pogoželis, Pžeždziatka Kolonija, Pživuzkai, Skibnev Kurčė, Skibnev Podavcė, Valeruvas, Virombas, Vanžė, Vulka Miedzinska, Zombkuvas, Žanecinas.
Karpažolė
Karpažolė (Euphorbia) – karpažolinių (Euphorbiaceae) šeimos augalų gentis. Gentyje yra apie 2000 rūšių.
Lietuvoje auga ir auginamos šios rūšys: ir daugelis kitų.
Cisuvekas (Suvalkų apskritis)
Cisuvekas – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sumavas (Seinų apskritis)
Sumavas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Seinų ir apie 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Į Sumavo sudėtį įjungtas Ožechovo ir Ciganovo kaimeliai. Valsčiaus keliai: Sumavas – Skustelė ir Sumavas – Danilovcė.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 117 gyventojų, iš kurių 113 lenkų ir 4 lietuviai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Arcachas
Arcachas (, lotynų šaltiniuose žinomas kaip Orchistena) – istorinis Didžiosios Armėnijos regionas, jos šiaurės rytų provincija, beveik sutampantis su dab. Kalnų Karabachu. Nuo maždaug VI a. jam prigijo tiurkiškas pavadinimas Karabachas. Iki pat dabar jį savo istoriniu regionu laiko tiek armėnai, tiek azerbaidžaniečiai.
Geografija
Arcachas buvo kalnuotas kraštas, užimantis dalį Mažojo Kaukazo. Nuo Siuniko pietuose jį skyrė Hekerio upė. Lygumų kraštas šiaurėje ir šiaurės rytuose vadintas Utiku. Pietryčiuose už Arakso upės buvo Vaspurakanas, o šiaurės vakaruose buvo Gugarchas.
Istorija
Nėra žinoma apie seniausią regiono tautinę sudėtį, tačiau spėjama, kad čia galėjo gyventi įvairios autochtoninės Kaukazo tautos, giminingos udams. Gali būti, kad viena jų vadinosi arcachais ir davė pavadinimą visam regionui. Seniausia žinoma regioną valdžiusi valstybė buvo Urartija, vėliau čia valdė Medija, Achemenidai, Aleksandras Makedonietis, Seleukidai.
Visų šių imperijų laikotarpiu protoarmėnai į regioną atsikėlė maždaug VI a. pr. m. e. 189 m. pr. m. e. jie sukūrė Armėnijos karalystę, o pirmasis valdovas Artašesas greičiausiai prijungė ir Arcachą. Armėnų viešpatavimas dal labiau paskatino krašto armėnizaciją, naikinant vietinį kaukazietišką etnosą. thumb|150px|left|Arcacho ir Siuniko provincijų rajonai Armėnų karalystėje Arcacho provinciją (nachangą) sudarė 12 rajonai (gavarų): Mius Habandas, Vaikunikas, Berdadzoras, Mets Arankas, Mets Kuenkas, Harčlankas, Muchankas, Piankas, Parsakankas, Sisakan Vostanas, Kusti Parnesas ir Koghtas.
IV a. pradžioje priėmus krikščionybę, Arcachas tapo vienu iš krikščioniškiausių Kaukazo regionų. Čia palaidotas šventasis Grigorijus Švietėjas. IV a. Armėnijos karalystę padalinus, 370 m. Kaukazo Albanijos karalius Urnairas įsiveržė į regioną, bet pralaimėjo armėnų karvedžiui Mušegui Mamikonianui. 387 m. Urnairas, padedamas Sasanidų, okupavo Utiką ir Arcachą, juos prijungdamas prie savo valstybės.
451 m. kilus pilietiniam krikščionių karui su persais, Arcacho armėnai labai stipriai kovėsi, ir šis regionas tapo svarbiausiu krikščionių pasipriešinimo regionu, kas dar labiau skatino krašto armėnizaciją, nepaisant to, kad jis buvo Kaukazo Albanijos sudėtyje. Armėnų didikai, viešpatavę krašte, turėjo didelę įtaką religijai, ir dėl to gana daug reiškėsi Albanijos gyvenime.
Macujė
Macujė – miestas Japonijoje, Čiūgoku regione, Honšiū saloje; Šimanės prefektūros administracinis centras. 2011 m. rugpjūčio duomenimis, mieste turėtų gyventi apie 207 tūkst. gyventojų, po to, kai prie jo buvo prijungtas Higašijidzumo miestelis.
Miestas išsidėstęs tarp Šindžio ir Nakaumio ežerų, palei Ohašio upę, kuri jungia tuos du ežerus. Yra Sada Džindža (Sada Jinja) šintoistų šventyklą, paskelbta UNESCO nematerialaus kultūrinio paveldo objektu, taip pat netoliese yra Idzumo Taiša šintoistų šventykla ir miestui administraciškai priskiriama Daikono sala. Veikia Šimanės universitetas.
Istorija
Šiandieninis Macujės pilies miestelis buvo įkurtas 1607–1611 m. Hario Jošiharu (Horio Yoshiharu), Macujės klano vado, kuris prieš tai šioje vietoje pastatė Macujės pilį. Miestelis daugelį metų išbuvo Sanino regiono valdžios centru. Vėliau miestelį perėmė Kiogoku klanas. 1637 m. mirus Kiogoku klano vadui Tadakatai, valdos atiteko Macudairos klanui.
Šiandieninis miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d. Graikų rašytojas Lafcadio Hearn nuo 1890 iki 1891 m. mokytojavo Macujėje. Namas, kuriame jis gyveno, buvo paverstas muziejumi ir yra populiarus turistų lankomas objektas.
2005 m. prie Macujės prijungus Kašimos, Mihonosekio, Šimanės, Šindžio, Tamaju ir Jacukos miestelius bei Jakumo kaimą (visi buvo Jacukos apskrityje), Macujei suteiktas miesto statusas. 2011 m. prie miesto prijungtas Higašijidzumo miestelis.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra kamelija ir bijūnas, medis – pušis ir sakura.
John Wycliff
thumb|right|225px|Džonas Viklifas. Anoniminio autoriaus 1828 m. nutapytas portretas. Džonas Viklifas (, taip pat Wyclif, Wycliff ar Wickliffe; 1320 m. – 1384 m. gruodžio 31 d.) – Anglijos teologas, vienas iš pirmųjų Romos katalikybės reformacijos šalininkų XIV a., už tai persekiotas katalikų dvasininkų.
Gimė 1320 m., Hipsvelio kaime. Viklifas buvo pirmasis anglas, išvertęs Bibliją iš lotynų kalbos į anglų. Tapo pavyzdžiu Janui Husui, Liuteriui, Kalvinui.
Viklifas manė, kad bažnyčia valdo per daug žemiškųjų turtų, kritikavo jos struktūrą ir hierarchiją. Anot jo, Kristus savo natūraliu kūnu ir krauju nedalyvauja Komunijos Sakramente; vyskupas ar kunigai, padarę mirtinas nuodėmes, negali dalyti sakramentų; Anglikonų bažnyčia neprivalo garbinti jokio popiežiaus ir turi pasiskelbti nepriklausoma; dvasininkija negali turėti turtų, nes tai nesuderinama su Evangelijos mokslu. Viklifas didžiausią dėmesį skyrė Biblijai ir reikalavo, kad ji būtų atiduota žmonėms, nes tai esanti gyvenimo knyga, Kristaus tikėjimas, tiesa ir neklystantis įstatymas.
Krumpliaratis
thumb|right|Krumpliaratis. 1 – varantysis krumpliaratis, 2 – varomasis krumpliaratis, 3 – velenai. Krumpliaratis – pavaros elementas, skirtas sukimosi judesiui perduoti kitam krumpliaračiui. Krumpliaratis skiriasi nuo skriemulio tuo, kad judesys perduodamas naudojantis kinematiniu sukabinimu tarp paviršiaus įdubimų ir iškilimų, todėl judesys perduodamas be kinematinio slydimo.
Judesio perdavimas
Paprasčiausioje krumpliaračių pavaroje yra bent du krumpliaračiai – varantysis ir varomasis. Varantysis krumpliaratis perduoda sukimo momentą varomajam krumpliaračiui. Perduodamas judesys tarp ratų ašių gali būti nebūtinai tarp vienodo skaičiaus ratų dantų. Nuo ratų dantų skaičiaus pasiskirstymo priklauso jų sukimosi greitis. Tarkim varomasis ratas turi du kartus daugiau dantų negu varantysis, taigi pastarasis turi suktis dvigubai greičiau. Tai galima nustatyti varomojo rato dantų skaičių padalinus iš varančiojo rato dantų skaičiaus.
Stonys
Stonys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stonienė (ištekėjusi moteris) ir Stonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sicina (Liublino vaivadija)
Sicina  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 91 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įkurtas XV amžiuje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Atlanta (atlikėja)
thumb|Atlantos albumo „Širdis“ viršelis Atlanta (tikras vardas Elena Puidokaitė; g. 1981 m. balandžio 5 d., Vilnius) – Lietuvos pop muzikos scenos atlikėja.
A13
A13 gali reikšti šiuos kelius:
Atlanta (atlikėja)
Su Algio Drėmos pagalba „Zymozek Sonic“ studijoje buvo įrašyti pirmieji du Atlantos soliniai kūriniai – „Niekada“ ir Lemon Joy dainos nauja „Baltas miestas“ versija. Būtent šios grupės lyderis Igoris Kofas sukūrė ir pirmojo Atlantos superhito „Mergaitės nori mylėt“ muziką.
Debiutinis Atlantos albumas “Mergaitės nori mylėt” pasirodė 2001 m. rugpjūčio 30 d. Vos pasirodžius antrajam studijiniui albumui „Vėjas Man Pasakė“, ji sukūrė senos dainos „Kregždutės, kregždutės“ duetą su Andriumi Mamontovu. Daina žaibišku greičiu išpopuliarėjo, užkariaudama beveik visų Lietuvos radijo stočių topus. 2005-aisiais Atlanta grįžo su visiškai nauju įrašu, kritikų labiausiai vertinamu iš jos kūrybos, albumu „Širdis“. Jis taip pat buvo nominuotas geriausio metų albumo kategorijoje Radiocentro muzikiniuose apdovanojimuose.
2007 m. birželio 1 d. Atlanta susilaukė pirmagimio – mergaitės.
Salos II
Salos II – buvęs etnografinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Antalksnės, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Architektūros paminklas, dabar yra vakarinė Salų kaimo dalis. Kaimas įsikūręs Alksno rytinėje pakrantėje. Nuo XIX a. čia išliko tik pirkia ir svirnas, o kiti pastatai statyti XX a.
Istorija
Salomis buvo vadinami du kaimai, abu išaugę iš vienos sodybos. 1842 m. minimos Salos II kaip viensėdis. 1847 m. jie istoriniuose šaltiniuose jau žymimi kaip Antalksnės kaimo užusieniai. Tuo metu Salose II buvo 1 sodyba su 9 gyventojais. Pastarajam kaimeliui pradžią davė Jurgis Kudaba, gyvenęs 100 metų. Dėl to ir dabar kartais Salos II vadinamos Kudabiškėmis, nes nuo seno čia gyveno Kudabų šeimos. 1909 m. jau buvo 4 sodybos su 25 gyventojais. Su didesniu Antalksnės kaimu susisiekdavo vandens keliu.
XX a. tarpukariu lenkams okupavus Vilniaus kraštą, per Salas II iš Lietuvos į Lenkiją ir atvirkščiai valtimis keliavo spauda, kitos kontrabandinės prekės, net kraičių skrynios.
1971 m. Salos II prijungtos prie Salų I. 1972 m. keturių sodybų padrikasis kaimas paskelbtas etnografiniu.
Architektūra
Tai senoviškas, rėžinės žemdirbystės laikus menantis ir senąją kaimo užstatymo struktūrą išsaugojęs kaimas. Kaimelio trobesiai statyti atskiromis grupelėmis, be centrinės gatvės (padrikasis kaimas). Sodybose yra 16 paminklinių XIX a. pirmos pusės–XX a. pirmos pusės pastatų. Gyvenamieji namai dvigaliai (su pirkaitėmis), svirnai nedideli, su priesvirniais. Atokiau nuo gyvenamųjų namų, svirnų ir tvartų slėnyje stovi kluonai, prie ežero – pirtys. Namų puošyba saikinga, su antlangių ir palangių kiaurapjūvio ornamentais. Tvartai nedideli, vienos patalpos. Kluonai įvažiuojami iš galo, pėdinės statybos. Silvestro Kudabos ir Kazio Kudabos pirkių langai su langinėmis.
Sodybiniui užstatymui būdingas darnus, kompakštikas medinių gyvenamosios ir ūkinės paskirties pastatų išdėstymas atsižvelgiant į gamtines sąlygas. Pirkios stovi aukštesnėse vietose, ūkiniai – žemesnėse, visų sodybų kluonai sugrupuoti nuošaliau, šiaurės rytinėje kaimo dalyje. Sodybos netaisyklingų formų, neturi aiškių ribų. Pastatams būdingos į kertes suleistų medinių rastų konstrukcijos, dvišlaičiai ir valminiai stogai dengti malksnomis ar šiaudais. Želdinių išsidėstymas vientisas ir sudaro organišką prie kaimo prisišliejusių giriaičių, gyventojų sodintų medžių bei krūmų ir savaimingai išaugusių želdinių derinį, prie pagrindinio įėjimo į pirkią sodinti dekoratyviniai krūmai ir gėlės.
Gorbunovo durpynas
Gorbunovo durpynas – akmens ir bronzos amžiaus archeologinis paminklas, 4 km į šiaurę nuo Nižnij Tagilo (Sverdlovsko sritis, Rusija).
Tyrimai
Gorbunovo durpynas atrastas 1908 m. 1926–1939 m. tyrinėjo D. Edingas, 1948–1949 m. V. Raušenbachas, 1963 m. A. Briusovas. Aptiktos 8 gyvenvietės, datuojamos nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. iki X–IX a. pr. m. e.
Rasta medinių pastatų grindų liekanų, ant kurių buvo daug buities reikmenų: keramikos, medinių ir akmeninių įrankių, tinklų pasvarų ir plūdžių, kaulinių žeberklų, kaplių raginių antgalių, titnaginių strėlių antgalių. Rasta medinių dirbinių (briedžio ir vandens paukščių pavidalo indų, skulptūrų), rogių su viena pavaža liekanų, irklų, bumerangas. Žmonės vertėsi medžiokle ir žvejyba, t. p. primityviąja žemdirbyste. Pagal Gorbunovo durpyno radinius Vidurio Urale skiriama vietinė Gorbunovo kultūra.
Lubieščė
Lubieščė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Bransko, apie 29 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 52 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bugenis
Bugenis, rašomas ir Būgenis, – upė Mažeikių ir Telšių raj., Virvytės kair. intakas. Kerta Viekšnių-Tryškių kelią, ties Kapėnais įteka į Virvytę.
Pavadinimas neaiškios kilmės. Bandoma sieti su bugius („bepirštis“).
thumb|left|230px|Bugenis žemupyje
Aukupėnų koplyčia
miniatiūra|250px|right
Aukupėnų kaimo kapinių laidojimo koplyčia – mūrinė koplyčia Kėdainių rajone, Pelėdnagių seniūnijoje, Užkapių kaime į šiaurę nuo Aukupėnų, prie kelio. Šalia teka Lankesa.
Koplyčia yra vietinės reikšmės kultūros paveldo objektas, įrašytas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas ), turintis architektūrinę ir memorialinę vertę. Pastatyta XX a. pradžioje.
Podbrezova
Podbrezova – kaimas vidurio Slovakijoje, 10 km į vakarus nuo Brezno. Nuo XIX a. garsėja plieno gamykla.
Stebuklas Milane (filmas)
Stebuklas Milane – 1951 m. Italijoje sukurtas filmas – pasaka. 1991 m. rusų režisierius Eldaras Riazanovas sukūrė analogišką filmą pavadinimu „Pažadėtas dangus“, veiksmą perkeldamas į Sovietų Sąjungos pabaigos laikus.
Aukupėnų koplyčia
Istorija
Aukupėnuose yra palaidotas Titas Pranas Silezijus Stomma. Jis buvo kilęs iš senos Lietuvos bajorų giminės, kuri prie pavardės naudojo priedėlį Miržynskis. Brolis buvo 1863 m. sukilėlis, katorgininkas. Gimė jis tam tikrais duomenimis 1838 m. (nors antkapyje 1837 m.), 1854 m. baigė Michailovo artilerijos mokyklą, o 1859 m. – Michailo artilerijos akademiją (kaip ir sūnėnas Vytautas Stomma, Rusijos ir Lietuvos kariuomenių generolas). Generolo laipsnis buvo suteiktas 1880 m. Nuo tada jis buvo Ochtenskio parako gamyklos Sankt Peterburge direktorius. Mirė 1903 m., palaidotas jo valdyto Zabielščyznos (tarp Slikių ir Šėtos) dvaro kapuose, šermenyse dalyvavo daug generaliteto elito atstovų. Koplyčioje buvo įrengta antkapinė plokštė su įrašu „''D.O.M. TITUS STOMMA NATUS 23 DEC. ANNO 1837. MORTUS EST 23 JAN. ANNO 1903.''“
Stebuklas Milane (filmas)
Turinys
Senyva moteris, vardu Lolota, rado kopūstuose berniuką ir ėmėsi jį auginti. Kuomet moteris mirė, Toto pateko į vaikų prieglaudą, kurioje ir užaugo. Sulaukęs 18, jis paliko prieglaudą ir apsistojo laukymėje greta Milano, kur gyveno kolonija benamių. Optimistiškas ir draugiškas Toto visokiais būdais stengiasi praskaidrinti kitų gyvenimą ir kolonijoje žmonės palaipsniui tampa laimingesni, tačiau tuomet pasirodo misteris Mobis, kuriam priklauso ši žemė. Pradžioje jis leidžia kolonijai pasilikti, bet kai pasirodo, jog čia yra naftos, nusprendžia prievarta iškeldinti benamius.
Naktį Toto pasirodo fėja virtusi Lolota, kuri jam padovanoja balandį, galintį išpildyti bet kokį norą. Balandžio dėka jiems pavyksta atremti Mobio žmonių ataką, tačiau naktį balandis dingsta ir antrasis puolimas prieš koloniją pavyksta. Toto ir kiti benamiai uždaromi ir išvežami, tačiau jo draugė Edvižė randa balandį ir spėja jį perduoti Toto. Vežimams pasiekus miestą, šie atsidaro ir visi benamiai išsilaisvina. Jie pagriebia iš kiemsargių šluotas ir jomis nuskrenda į dangų...
Aukupėnų koplyčia
Architektūra
miniatiūra|180px|left|Viduje Koplyčia stačiakampio plano, su dvišlaičiu stogu, padengtu lygios skardos lakštais. Langų, durų angos – stačiakampės. Langų angų sąramos – plytų mūro pleištinės. Statinys suręstas iš geltonų plytų. Priekinis fasadas atgręžtas į vakarų pusę. Jame betono kolonos su bazėmis ir kapiteliais. Fasadų apdaila ir puošyba – plytų mūro profiliuoti karnizai. Frontone išsiskiria bareljefas su Dievo apvaizdos akimi. Koplyčios vidaus perdengimas skliautinis. Įrengta įgilinta dekoruota niša. Grindų danga - keraminės plytelės.
Lytinis chromatinas
Lytinis chromatinas arba Baro kūnelis – žmogaus ir žinduolių somatinių ląstelių darinys, sudarytas iš chromatino ir matomas interfaziniuose branduoliuose.
Reikšmė
Remiantis lytiniu chromatiniu, galima iš anksto nustatyti lytį. Kartais tai būtina teismo medicinos ekspertizei. Lytinį chromatiną svarbu nustatyti ginčytinos lyties atvejais, esant išorinių lytinių organų sandaros anomalijoms, taip pat diagnozuojant chromosomines ligas. Todėl paprastai yra tiriamos burnos ertmės epitelio ląstelės.
A14
A14 gali reikšti šiuos kelius:
Vokietijos ir Lenkijos nepuolimo sutartis
thumb|right|250px|Iš kairės: [[vokiečiai|vokiečių ambasadorius Hansas Adolfas fon Moltkė, Lenkijos lyderis Juozas Pilsudskis, vokiečių propagandos ministras Paulas Jozefas Gebelsas ir Lenkijos užsienio reikalų ministras, penki mėnesiai po sutarties pasirašymo]] Vokietijos ir Lenkijos nepuolimo sutartis buvo tarptautinė sutartis, pasirašyta tarp Hitlerinės Vokietijos ir Antrosios Lenkijos respublikos, 1934 m. sausio 26 d. Abi šalys sutartimi siekė išspręsti tarpusavio nesutarimus ir užsitikrinti taiką dešimties metų laikotarpiui (nors ji baigėsi neprabėgus šešeriems metams).
Sutartis stebėtinai gerai pataisė Lenkijos ir Vokietijos santykius, kuriuos anksčiau ardė nesutarimai dėl teritorijų ir sienų, kilę dėl Versalio sutarties nutarimų. Remdamasi sutartimi, Vokietija pripažino Lenkijos sienas ir užbaigė dešimtmetį trukusį muitų karą.
Priežastys
1933 m. Adolfui Hitleriui atėjus į valdžią, J. Pilsudskis tariamai pasiūlė Prancūzijai paskelbti Vokietijai karą. Toks žingsnis būtų atvirai pažeidęs Versalio sutartį, todėl prancūzai nesutiko. Manoma, kad tai galėjo pastūmėti Lenkiją pradėti derybas su Vokietija. Vis dėlto šią versiją atmeta daugumą istorikų, nes nei Prancūzijos, nei Lenkijos archyvuose nėra jokių rašytinių duomenų, kad toks pasiūlymas buvo pateiktas. Manoma, kad gandus paskleidė Lenkijos ambasada Paryžiuje, tačiau tuo metu Lenkija jau slapta derėjosi su Vokietija. J. Pilsudskis šiuos gandus tariamai paskleidė, norėdamas padaryti spaudimą Vokietijai, kuri reikalavo, kad Lenkija nutrauktų savo sąjungą su Prancūzija.
Pagal kitą versiją, J. Pilsudskis nerimavo dėl 1929 m. pradėtos statyti Mažino linijos. Iki 1929 m., karo su Vokietija atveju, prancūzai ketino pulti Vokietiją iš vakarų, tuo pat metu vykstant įsiveržimui iš Lenkijos ir Čekoslovakijos pusių, tačiau gynybinės linijos statyba reiškė, kad karo atveju prancūzų pajėgos laikytųsi gynybinės taktikos ir paliktų savo rytinius sąjungininkus likimo valiai (jei taip ir buvo, tai J. Pilsudskis labai tiksliai numatė ateitį). Nepuolimo sutartis Lenkijai buvo geriausia išeitis.
Pasekmės
Lenkų iniciatyva sutartyje buvo nurodyta, kad jie nepanaikina sąjungos su Prancūzija, bet ši sutartis galiausiai sumenkino prancūzų padėtį tarptautiniuose santykiuose (ypač su Vokietija).
Tai pat Lenkija, nenorėdama gadinti santykių su savo vakarų sąjungininkais, 1934 m. gegužės 5 d. atnaujino SSRS ir Lenkijos nepuolimo sutartį, pasirašytą 1932 m. liepos 25 d.
Remiantis sutartimi, Lenkijai pavyko gerai sugyventi su Vokietija, išlaikant gerus santykius su D. Britanija ir Prancūzija. Tačiau ši sutartis taip pat galėjo sumenkinti valstybės dėmesį jau griūvančios Tautų Sąjungos sprendimams ir XX a. 4-ojo dešimtmečio pr. Prancūzijos pasiūlytoms kolektyvinės gynybos priemonėms.
Ši sutartis garantavo Vokietijai saugią rytinę sieną ir davė Hitleriui pakankamai laiko remilitarizuoti Vokietiją.
Greitai po šio susitarimo tarp Lenkijos ir Vokietijos buvo pasirašyta prekybos sutartis.
Hermafroditas
Hermafroditas – individas, kuriame vystosi ir vyriškos, ir moteriškos lytinės ląstelės. Hermafroditizmas – abiejų lyčių turėjimas vienu metu. Jis pasitaiko kai kuriose bestuburių grupėse – plokščiosiose kirmėlėse, žieduotosiose kirmėlėse, moliuskuose. Kitose gyvūnų grupėse jis gali pasitaikyti kaip patologija.
Hermafroditinių organizmų vyriškos ir moteriškos lytinės liaukos per visą jų gyvenimą gali funkcionuoti vienu metu, pavyzdžiui, siurbikių, kaspinuočių ir žieduotųjų kirmėlių. Tokie organizmai gali turėti prisitaikymų neapvaisinti savęs, nors kai kurie kaspinuočių vieni nareliai gali apvaisinti kitus tos pačios kaspinuočio strobilės narelius.
Kai kuriose biologinėse rūšyse yra reiškinys, kai ontogenezės metu individai keičia lytį. Jis pasitaiko žuvyse.
Terminas hermafroditas kilo iš graikų dievo Hermafrodito, Hermio ir Afroditės sūnaus, turėjusio dvigubus lyties organus, vardo.
Zoologija
Lytį keičiantys hermafroditai yra individai, kurie gimsta vienos lyties, o vėliau pakeičia lytį ir vienu metu gali veikti tik kaip vieną lytį turintys. Kai kurių rūšių individai lytį gali keisti daug kartų.
Hermafroditų lyties lėmimas nėra susijęs su lytinėmis chromosomomis ar haploidiškumu. Lytis keičiama nekintant chromosomų kiekiui ar chromosomų rinkiniams.
Protandritai: kai individas gimsta patinu, bet vėliau gyvenime pakeičia lytį į patelės. Pavyzdžiui, jūrų klounas (gentis Amphiprion) yra spalvinga rifų žuvis, randama begyvenanti simbiozėje su anemonėmis. Paprastai viena anemonė turi visą „haremą“, susidedantį iš didelių patelių, mažesnių reproduktyvių patinų ir tiek pat nereproduktyvių patinų. Jei patelė dingsta, reproduktyvus patinas pakeičia lytį į patelės ir didžiausias iš nereproduktyvių patinas subręsta ir tampa reproduktyvus. Tai parodo, kad žvejojimo intensyvumas gali keistis, kai įvyksta lyties pasikeitimas iš vyriškos į moterišką, nuo tada žvejys natūraliai labiau nori pagauti didesnę žuvį. Nenatūraliai atrankai priklausančios populiacijos paprastai yra keičiančios lytį į mažesnį dydį.
Protoginistai: kai individas gimsta patele, bet vėliau gyvenime pakeičia lytį į patino. Pavyzdžiui, lūpažuvinės (Labridae) visos yra protoginistinės rifinės žuvys, bet turi dvi skirtingas gyvenimo strategijas: 1. Kai kurios rūšys pradeda gyventi kaip patelė ir kai jos užauga pakankamai didelės – pakeičia lytį į patino. 2. Kitos rūšys pradeda gyventi kaip patelės arba patinai (pirminė fazė), ir bet kuris iš jų pakeičia lytį į superpatino (paskutinė vyriškoji fazė). Patelės ir pirminės fazės patinai turi vienodą spalvingumą. Superpatinas yra didesnis ir dažniausiai ryškesnių spalvų ir būna tik pats vienas visame rifo plote. Kai superpatinas miršta, didžiausia lūpažuvinė visame plote, patelė ar patinas, pakeičia lytį į naują superpatiną.
Rudolf Skácel
Rudolfas „Rudi“ Skacelis (g. 1979 m. liepos 17 d. Trutnove) – buvęs čekų futbolininkas. Čekijos rinktinės saugas.
Karjera
Rungtyniavo Čekijos klubuose ir Hearts (Škotija)
Rinktinė
Atstovavo nacionalinei rinktinei. Debiutavo joje 2003 m. lapkričio 12 d. rungtynėse prieš Kanadą.
Algoma
Algoma – miestelis JAV Viskonsino valstijos šiaurės vakaruose.
Miestelis įkurtas 1834 m. 1851 m. čia apsigyveno pirmieji atvykėliai iš Airijos ir Anglijos. XIX a. viduryje čia apsigyveno emigrantai iš Vokietijos, Bohemijos, Skandinavijos šalių ir Belgijos.
Sostinė
Valstybės sostinė (liet. nuo Sostas) – valstybės suvereno rezidavimo vieta (demokratijose – parlamento, monarchijose – monarcho). Paprastai sostinė ir vyriausybės rezidavimo vieta sutampa, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Nyderlandai (sostinė Amsterdamas, vyriausybės rezidencija Hagoje). Paprastai valstybės sostinė įvardinta įstatymuose.
Kurėnai
Kurėnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, Kurėnų ežero šiaurinėje pakrantėje. Išlikęs Kurėnų dvaras ir parkas (XIX a. 2-oji pusė – XX a. pradžia: raudonų plytų vienaaukštis namas su keturkampiu dviaukščiu bokštu, lauko akmenų klėtis su mozaikiniais raštais). Dvaras XIX a. priklausė Kozakovskiams (Kazakauskams). Dvaro savininkas Karolis Kozakovskis palaidotas, kaip manoma, jo paties statytoje Šalkavos koplyčioje.
Sostinė
Sostinė dažniausiai įvardijama valstybės konstitucijoje. Dažniausiai valstybinės valdžios ir sostinės vieta sutampa, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Olandijos konstitucinė sostinė yra Amsterdamas, parlamentas, vyriausybė ir karalienė reziduoja Hagoje. Dažniausiai tai yra didžiausias (pavyzdžiui, Maskva Rusijoje) ar vienas didžiausių (Kitas Ekvadore) valstybės miestų. Dažnai valstybių sostinės yra ir seniausi miestai, pavyzdžiui, Atėnai Graikijoje, Roma Italijoje. Seniausia iš dabartinių sostinių yra Damaskas Sirijoje. Yra specialiai statytų sostinių, pavyzdžiui, Brazilija Brazilijoje, Kanbera Australijoje, Abudža Nigerijoje, Dodoma Tanzanijoje. Kai kur sostinė sudaro specialų administracinį vienetą, pavyzdžiui, Ulan Batoras Mongolijoje.
A15
A15 gali reikšti šiuos kelius:
Allianz arena
„Allianz“ arena – futbolo stadionas Vokietijoje, šiaurinėje Miuncheno miesto dalyje. Stadione yra 69 901 sėdima vieta. Šiame stadione buvo sužaistos šešios 2006 m. pasaulio čempionato varžybos.
Savo namų rungtynes čia žaidžia Bayern München futbolo klubas. Iki 2017 m. Bayern dalijosi stadionu su TSV 1860 München. Prieš tai abi komandos žaidė Miuncheno Olimpiniame stadione nuo 1972 iki 2005 m.
Istorija
Stadionas buvo pradėtas statyti 2002 m. spalio 21 d., atidarytas 2005 m. gegužės 30 d. Statybos kainavo 286 milijonus eurų.
FK Lʹvìv
Lvovo FK – Ukrainos futbolo klubas iš Lvovo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2006 m. Vieną sezoną buvo aukščiausioje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. vasario 12 d.
Marta Burbianka
Marta Burbianka (1898 m. kovo 18 d. Ringuvėnuose, Rusijos imperija – 1973 m. spalio 29 d. Vroclave, Lenkijos Liaudies Respublika) – istorikė, bibliotekininkė.
Biografija
Gimė 1898 m. kovo 18 d. Ringuvėnuose. Studijavo istoriją ir polonistiką Vilniaus universitete, 1933 m. tapo mokslų daktare. 1931–1933 m. dirbo bibliotekininke Vilniuje. Nuo 1933 m. dirbo mokytoja Kauno lenkų mokyklose. 1940–1944 m. dalyvavo pogrindinėje Armijos krajovos veikloje. Po karo trumpai dirbo Vilniaus bibliotekose, bet 1946 m. emigravo į Vroclavą. Dirbo Vroclavo universiteto bibliotekoje. Vedė bibliotekininkystės kursus, priklausė įvairioms Lenkijos bibliotekininkų ir istorikų draugijoms. Parašė įvairių mokslinių publikacijų istorijos ir bibliotekininkystės tematika. Mirė 1973 m. spalio 29 d. Vroclave.
Kanaukai
Kanaukai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Gegutės.
Raimundas Jasinevičius
Raimundas Jasinevičius (g. 1936 m. balandžio 15 d. Kaune) – Lietuvos elektromechanikos inžinierius, informatikos sistemologas, diplomatas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1959–1994 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas. 1968 m. apgynė disertaciją „Lygiagrečiojo tipo skaitančiosios mašinos gabalais tiesinio klasifikatoriaus tyrimas“, technikos mokslų kandidatas.
1969–1981 m. KPI Skaičiavimo mašinų katedros vedėjas, 1981–1990 m. Mikroprocesorinių sistemų laboratorijos vadovas; 1992 m. profesorius. 1966–1967 m. stažavo Genujos universitete, 1973 m. dirbo Kalifornijos universitete Los Andžele, 1976 m. ir 1994 m. Mančesterio universiteto Mokslo ir technologijų institute, Londono Sičio ir Kembridžo universitete.
1994–2001 m. Lietuvos Respublikos ambasadorius Danijoje, nuo 1995 m. dar ir Islandijoje. Nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus tarybos narys.
Mokslinė veikla
Sukūrė kompiuterizuoto skrydžių valdymo Lietuvos oro erdvėje koncepciją ir Policijos departamento prie LR vidaus reikalų ministerijos informacinės sistemos koncepciją.
Vasama Vaasa
Vasos „Vasama“ – Suomijos futbolo klubas iš Vasos. Anksčiau kultyvavo futbolą, dabar – lengvąją atletiką.
Mažosios Juodiškės
Mažosios Juodiškės (anksčiau Naujosios Juodiškės) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus Antakalnio, prie geležinkelio Kaunas–Vilnius.
Silicio dioksidas
Silicio dioksidas (dar vadinamas silicio oksidu, kasdieniniame gyvenime labiau žinomas kaip kvarcas) – silicio ir deguonies junginys, kurio cheminė formulė SiO2. Jis yra žinomas nuo senovės laikų. Silicio dioksidas gamtoje labiausiai randamas kaip smėlis arba kvarcas, taip randamas iš ląstelių sienelėse.
Silicio oksidas gamtoje randamas keleta formų, įskaitant kvarcą ir opalus. Šiuo metu žinoma 35 kristalinės šios medžiagos formos. Daugiausia šios medžiagos randama žemyniniame ir netropiniame pajūrio smėlyje, dažniausia kvarco formoje. Dažniausiai naudojamas stiklo gamybai.
Panaudojimas
Silicio dioksidas yra naudojamas pagaminti elementinį silicį. Šiam procesui reikia aukštos temperatūros ir elementinės anglies:
Maralikas
Ekonomika
Maralikas sovietmečiu buvo pramoninis miestas. Medvilnės fabrikas turėjo daugiau nei 2000 darbuotojų. 1962 m. šviesos ir elektronikos gamykla turėjo apie 600 darbuotojų. Kaip ir statybinių medžiagų firma, nei viena šiuo metu neveikia.
Literatūra
Orsono Skoto Kardo grožinės literatūros romane „Enderio žaidimas“ buvo išgalvoto personažo Petros Arkanianos gimtasis miestas.
K-152 Nerpa
K-152 Nerpa  – daugiatikslis, karinis Ščiuka-B klasės (NATO klasifikacijoje Akula-II) atominis povandeninis laivas pastatytas Rusijoje.
Laivas pritaikytas paleisti sparnuotąsias raketas RK-55 Granat, povandenines raketas ir torpedas-raketas Škval, Vodopad ir Veter bei paleisti įprastas torpedas ir minas.
K-152 Nerpa funkcijos:
2008 m. birželio 24 d. laivas nuleistas į vandenį. Pagal 2004 m. sausio mėn. susitarimą tarp Rusijos ir Indijos bus išnuomotas 10-čiai metų Indijos kariniam jūrų laivynui už 650 mln JAV dolerių. Laivui bus suteiktas INS Chakra pavadinimas.
Incidentai
2008 m. lapkričio 8 d. K-152 Nerpa išplaukė iš Bolšoj Kamenio miesto gamyklos Zvezda  akvatorijos į Japonijos jūrą bandymams. Planuota išbandyti torpedas. Tuo metu laive buvo 208 žmogus vietoje numatytų 73-jų. Suveikus gaisro signalizacijai pirmame ir antrame laivo skyriuje prasidėjo gaisro gesinimo procesas, kurio metu patalpose buvo skleidžiamos freono dujos. Per incidentą žuvo mažiausiai 20 žmonių: 3 iš žuvusiųjų buvo kariai, likusieji – darbininkai. Daugiau kaip 21 žmogus hospitalizuotas. .
Po incidento povandeninis laivas savąja eiga grįžo į uostą. Karinė prokuratūra iškėlė baudžiamąją bylą. Vyksta tyrimas.
A16
A16 gali reikšti šiuos kelius:
Michel Legrand
thumb|240px|Michel Legrand (kairėje) Mišelis Legranas (, 1932 m. vasario 24 d. Paryžiuje –  2019 m. sausio 26 d. ten pat) – pasaulinio garso prancūzų lengvosios muzikos kompozitorius, aranžuotojas, dirigentas ir pianistas.
Biografija
Muziką studijavo nuo 11 metų Paryžiaus konservatorijoje 1943–1950 m.
Jam buvo tik 22 metai, kai jo pirmas albumas „I Love Paris“ tapo vienu labiausiai perkamų kada nors išleistų instrumentinių albumų. Jis yra taip pat virtuozas pianistas, atliekantis džiazo ir klasikinius kūrinius. Michel Legrand bendradarbiavo su džiazo novatoriais ir žvaigždėmis Dizzy Gillespie, Miles Davis, John Coltrane, Ella Fitzgerald, Aretha Franklin, taip pat su Diana Ross, Frank Sinatra, Barbra Streisand ir kitais.
Antanas Makštutis
Antanas Makštutis (g. 1946 m. balandžio 21 d. Sūkuriuose, Balbieriškio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologas, ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.
Michel Legrand
Biografija
Pasaulinio pripažinimo susilaukė sukūręs muziką filmams „Šerburo lietsargiai“ (1964) ir „Merginos iš Rošforo“ (1966). Pradėjęs bendradarbiauti su Holivudu dar labiau išpopuliarėjo melodijomis iš kino juostų „The Thomas Crown Affair“ (1968), „Summer of '42“ (1971).