cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adomas Grinevičius
Biografija
Rašė korespondencijas į „Varpą“, „Ūkininką“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“, „Viltį“. Pasirašydavo Butrimo, Jungto, Berželio ir kitais slapyvardžiais.
Ramygalos valsčius
Ramygalos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Ramygala.
Istorija
Minimas nuo 1525 m. Caro laikais XIX a. atkurtas Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Truskavos valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Ramygalos rajonui (11 apylinkių).
Medilas
Mẽdilas  – miestas šiaurės vakarų Baltarusijoje, prie Mėstro ežero į šiaurės vakarus nuo Minsko. Medilo rajono centras. Yra bažnyčia (1754 m., vėlyvasis barokas), cerkvė (2006 m.), dvi vidurinės mokyklos, gimnazija.
Pietų Australija
Pietų Australija (, SA) – valstija pietinėje Australijos dalyje. Vakaruose ribojasi su Vakarų Australija, šiaurėje – su Šiaurine teritorija, šiaurės rytuose – su Kvinslandu, rytuose – su Naujuoju Pietų Velsu, pietryčiuose – su Viktorija. Pietinė valstijos dalis skalaujama Didžiosios Australijos įlankos. Administracinis centras – Adelaidė.
Medilas
Senasis Medilas
thumb|left|Mėstro ežeras
Pietų Australija
Valstijos šiaurinę dalį užima Eiro ežero įduba. Į šiaurę nuo jos prasideda Simpsono dykuma. Šiaurės vakarinėje Pietų Australijos dalyje vyrauja dykumos (Didžioji Viktorijos dykuma) su iškilusiais kalnų masyvais (Masgreivo kalnagūbris, aukštis iki 1435 m). Palei Didžiąją Australijos įlanką driekiasi plokščia, retai gyvenama Nalarboro lyguma. Pietvakariuose iškilęs nedidelis Flinderso kalnagūbris, ties Adelaide besileidžiantis į Murėjaus žemupio lygumas. Be Eiro ežero, valstijoje yra dar keletas nemažų ežerų: Gerdnerio ežeras, Torenso ežeras, Fromo ežeras. Pietų Australijai priklauso Kengūrų sala.
Didžiausi miestai
thumb|left|230px|Lygumos netoli Adelaidės thumb|left|230px|Flinderso kalnagūbris
Medilas
Senasis Medilas
Senasis Medilas XV amžiuje – Andriaus Sakaičio, vieno įtakingiausių Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero laikų didikų, tėvonija. Žinomas 1457 m. Medilo bažnyčios aprūpinimo aktas, išduotas Andriaus Sakaičio. 1484 m. Senasis Medilas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero patvirtintas Andriaus Sakaičio sūnui Bagdonui. Po Bagdono Sakaičio mirties 1490 m. per jo dukterį Elžbietą, Mikalojaus Radvilos II žmoną, Senasis Medilas atiteko Radvilų giminei. Per 1500–1503 m. LDK karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste 1500 m. Senasis Medilas buvo sugriautas.
1546 m. Radvilų giminės Medilo linijai pasibaigus, Senasis Medilas atiteko bajorų Franckevičių, 1621–1680 m. Raiskių, 1680–1687 m. Grabovskių, nuo 1687 m. Koščicų giminėms. 1754 m. pastatyta mūrinė bažnyčia ir vienuolynas. 1762 m. Senajam Medilui suteiktos Magdeburgo teisės. 1793 m. jį užėmė Rusijos imperija. 1885 m. Senajame Medile pastatyta cerkvė, nuo 1886 m. veikė parapinė mokykla.
Naujasis Medilas
thumb|200px|Medilo pilis XII–XVIII a. graviūroje
Naujasis Medilas istorijos šaltiniuose minimas nuo 1463 m. kaip kunigaikščių Svirskių giminės valda. 1519 m., per 1512–1522 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste, Naujasis Medilas buvo sugriautas. 1557 ir 1569 m. jis minimas kaip karališkasis dvaras. Medinis tiltas jį jungė su mūrine pilimi, XVI a. antroje pusėje – XVII a. pradžioje pastatyta Mėstro ežero saloje; pilis sugriauta per 1700–1721 m. Šiaurės karą.
1588–1742 m. Naujasis Medilas priklausė didikų Sapiegų, 1742–1766 m. Bžostovskių ir kitoms giminėms. Nuo XVII a. pradžios iki 1775 m. Naujajame Medile rinkosi žemės teismas, nuo 1661 m. – Vilniaus vaivadijos, Lydos apskrities bajorų seimeliai. 1793 m. užimtas Rusijos.
Naujieji laikai
XIX a. tebebuvo du miesteliai – Senasis Medilas (tarp Mėstro ir Naročiaus ežerų), taip pat Naujasis Medilas (prie Mėstro ežero), kuriame buvo Vileikos apskrities Medilo valsčiaus centras. 1904 m. Senasis ir Naujasis Medilai buvo sujungti. 1921–1939 m. Medilą valdė Lenkija. 1939 m. užėmė sovietai, priklauso Baltarusijai. Nuo 1959 m. miesto tipo gyvenvietė. Nuo 1998 m. miestas.
Gyventojai
Senasis Medilas:
Naujasis Medilas:
Lietuviai
1857 m. Naujojo Medilo valsčiaus 8 kaimuose gyveno daugiau kaip 600 lietuviškai kalbančių žmonių. Neturėdami savo mokyklų, taip pat pamaldų bažnyčioje lietuvių kalba, Naujojo Medilo gyventojai ilgainiui nutautėjo.
Miesto bitininkystė
Kai kurie autoriai, netrikdomi miesto taršos, teigia, jog miesto bitynų bitės „sveikesnės ir produktyvesnės nei kaimo vietovių bitės“. Tačiau miestuose ribotas žaliųjų teritorijų plotas, todėl populiarėjant bitininkavimui miestuose mažėja bičių šeimų produktyvumas, kas nutiko Londone. ir Niujorke. Kita bičių pertekliaus keliama problema yra spietimas.
Bičių avilių skaičius miestuose labai įvairuoja, bet oficialūs skaičiai gali būti netikslūs, nes didelė dalis avilių miestuose yra neregistruoti. Pagal paskaičiavimus 2012 m. apie 75% Londono ir apie 50% Niujorko bitynų veikė be licencijų. Manoma, kad Londone veikia apie 3200 bitynų, apie 400 Niujorke, bent 100 Toronte, ir apie 60 Melburne (Australija).
Čikagos miesto merija užsakė aštuonis bičių avilius, kurie buvo įrengti ant trijų viešų miesto pastatų. Iš jų išimamas medus pardavinėjamas miestui priklausančiose parduotuvėse. Miesto bitininkystė gali būti priskirta vadinamajam vietinio maisto judėjimui.
Kai kuriuose miestuose bitininkyste užsiima ne tik fiziniai asmenys. Avilių turi nemažai viešbučių, įmonių ir organizacijų : Melburne nuo 2010 m. veikia projektas Melbourne City Rooftop Honey ('Melburno miesto stogų medus'), kurio esmė yra vertimasis bitininkyste Melburno mieste ir populiarinti mitybos kultūrą bei tausojančią ekonomiką.
Niujorke užfiksuotas atvejis, kai miesto bičių eritrizmą sukėlė maitinimasis vyšnių sultimis konditerijos įmonėje, gaminančioje kokteilines ir konditerines vyšnias sultimis.
Justinas Žilinskas
Justinas Žilinskas (g. 1974 m. sausio 3 d. Vilniuje) – teisininkas tarptautininkas, tarptautinės humanitarinės teisės specialistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės instituto profesorius, publicistas, rašytojas, vaikų literatūros autorius, tinklaraštininkas, mokslo populiarintojas.
Tėvas – Pranas Juozas Žilinskas (g. 1942 m.), motina – Vida Žilinskienė (g. 1942 m.).
Išsilavinimas
Justinas Žilinskas baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą, mokėsi literatūrinėje klasėje. Nuo 1992 m. iki 1997 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją (Jurisdikcinės veiklos specializaciją). Nuo 1998 m. iki 2001 m. studijavo Lietuvos teisės universiteto doktorantūroje, 2001 m. gegužės 24 d. apgynė disertaciją tema „Nusikaltimai žmoniškumui ir genocidas tarptautinėje teisėje bei Lietuvos Respublikos teisėje“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras. Disertacijos pagrindu išleido to paties pavadinimo monografiją (Vilnius, LTU LC, 2003).
Teisės praktika
Nuo 1995 m. iki 1996 m. VšĮ „Atviros Lietuvos fondas“ Teisės programos koordinatoriaus padėjėjas, nuo 1996 iki 1997 m. „PHARE Rural banking programme“ teisės patarėjas, nuo 1997 iki 1998 m. UAB „Žemės ūkio paskolų garantijų fondas“ teisininkas, nuo 1999 m. iki 2001 m. UAB „Finansinių investicijų duomenų analizės ir konsultacijos“ teisės konsultantas.
Nuo 2001 m. iki 2006 m. LR Seimo (LRS) kanceliarijos Teisės departamento vyriausiasis konsultantas, patarėjas, vyresnysis patarėjas, Tarptautinės teisės ir Europos Sąjungos teisės grupės vadovas. Buvo LRS darbo grupės Seimo darbo Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare koncepcijai ir reikalingiems teisės aktų pakeitimų projektams parengti narys nuo 2002 m. liepos 19 d., darbo grupės Seimo atstovo Europos Parlamente skyrimo ir veiklos nuostatams parengti pagal Seimo Europos reikalų komiteto pateiktas pirmines nuostatas, pagrindžiančias Seimo atstovo Europos Parlamente skyrimą ir veiklą narys nuo 2002 m. liepos 19 d., ekspertų darbo grupės Europos Sąjungos kompetencijų pasidalijimo ir apibrėžimo klausimui, svarstomam Konvente dėl Europos ateities, analizuoti ir pirminiams bei galutiniams pasiūlymams dėl Lietuvos Respublikos Seimo pozicijos parengti narys nuo 2002 m. gegužės 13 d., darbo grupės Tarptautinių sutarčių įstatymo 1 straipsnio pakeitimo įstatymo projektui parengti narys nuo 2003 m. balandžio 23 d., darbo grupės LR terminų banko įstatymo projektui parengti nuo 2003 m. birželio 18 d., darbo grupės Europos Parlamento narių, išrinktų Lietuvos Respublikoje, statuso įstatymo projektui parengti narys nuo 2003 m. lapkričio 24 d., darbo grupę Seimo statuto redakcijai tobulinti narys nuo 2000 m. lapkričio 15 d., darbo grupės Vyriausybės įstatymo pakeitimo įstatymo ir lydimųjų teisės aktų projektams parengti narys nuo 2004 m. vasario 2 d. . Taip pat Vyriausybės darbo grupės rengti pasiūlymams dėl Lietuvos veiksmų siekiant totalitarinių režimų įvykdytų nusikaltimų įvertinimo ES lygiu ekspertas, Lietuvos Respublikos tarptautinės humanitarinės teisės įgyvendinimo komisijos prie LR krašto apsaugos ministerijos narys nuo 2003 m.
Pedagoginė veikla
Nuo 1997 m. Lietuvos teisės akademijos (vėliau – Lietuvos teisės universiteto) asistentas, vedė teisės teorijos ir konstitucinės teisės seminarus. Nuo 1998 m. padeda dėstyti tarptautinės viešosios teisės kursą (prof. Sauliui Katuokai). MRU studentų mokslinės draugijos (SMD) Tarptautinės teisės sekcijos vadovas. MRU Teisės fakulteto Tarptautinės teisės katedros docentas. Dėsto (-ė) kursus tokius kaip Tarptautinė viešoji teisė, Tarptautinė humanitarinė teisė, Tarptautinė baudžiamoji teisė lietuvių ir anglų kalbomis; nuo 2010 m. rugsėjo taip pat dėsto laisvai pasirenkamą kursą „Lyginamosios teisės įvadas” (bakalauro studijose).
Nuo 2007 m. lapkričio 29 d. iki 2007 m. gruodžio 1 d. Šveicarijos, Vokietijos, Austrijos studijų centre kartu su Liucernos universiteto (LU) prof. Martina Caroni skaitė jungtines LU ir MRU modulio „Šveicarijos, tarptautinė, Europos ir lyginamoji teisė“ paskaitas tema „Aktualios tarptautinės viešosios teisės problemos“.
Nuo 2003 m. iki 2009 m. Baltijos šalių tarptautinės humanitarinės teisės vasaros akademijos – (nuo 2009 m. – NOHA akademijos), skirtos teisės, taip pat politikos mokslų, žurnalistikos bei karo akademijų studentams bei praktikams (dirbantiems humanitarinės veiklos srityje iš visos Europos) lektorius (akademijos rengėjas – Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus Komitetas). MRU Teisės fakulteto tarybos narys.
Įvairių dalykinių konkursų, teismo proceso inscenizacijų kaip Philip C. Jessup Tarptautinio Teisingumo Teismo proceso inscenizacijos konkurso ir kitų Lietuvoje bei užsienyje (pvz., JAV) Mykolo Romerio universiteto komandos rengėjas, konsultantas, vadovas. Vadovavo Philip C. Jessup vardo tarptautinės teisės inscenizavimo varžybų Mykolo Romerio universiteto studentų komandai (nuo 2001 m. iki 2008 m.); Jean Pictet vardo tarptautinės humanitarinės teisės konkurso Mykolo Romerio universiteto studentų komandai (2008 m.), Friedrich Born vardo tarptautinės humanitarinės teisės regioninių varžybų Mykolo Romerio universiteto studentų komandai (2004–2007). LAWIN taurės turnyro – Philip C. Jessup Tarptautinio Teisingumo Teismo proceso inscenizacijos konkurso Regioninio turo teisėjas (vertintojas).
Mokslinė veikla
2008 m. birželio 19 d. atliko habilitacijos procedūrą; sritis – socialiniai mokslai, kryptis – Teisės mokslai (01S). Pateikė mokslo darbų apžvalgą „Atsakomybė už sunkius tarptautinės humanitarinės teisės pažeidimus: naujųjų ginkluotų konfliktų iššūkiai bei Lietuvos patirtis“ MRU TF tarybos ir habilitacijos procedūros komisijos posėdyje (habilitacijos procedūros komisijos pirmininkas prof. Saulius Katuoka).
Mokslinių interesų kryptys – tarptautinė humanitarinė teisė, tarptautinė viešoji teisė. Mokslinio tiriamojo darbo kryptis – Šiuolaikinės tarptautinės humanitarinės teisės problemos: naujieji konfliktai ir iššūkiai tarptautinei humanitarinei teisei. Paskelbė mokslinių straipsnių. Nagrinėja tarptautinių nusikaltimų problemas, kai kuriuos Europos Sąjungos teisės klausimus.
Kūrybinė, visuomeninė veikla
Justinas Žilinskas yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Nuo 1998 m. Vilniaus fantastų klubo „Dorado“ narys, klubo prezidentas (2004–2006 m.). Įstojęs į klubą, iš karto aktyviai įsitraukė į jo kūrybinę veiklą, talkino techniniais klausimais, leidžiant mėgėjišką žurnalą, skirtą lietuviškai fantastikai („fenziną“). Vienas iš aktyvesnių Lietuvos mokslinės fantastikos rašytojų ; interneto knygų apžvalgų svetainės www.skaityta.lt įkūrėjas bei redaktorius, literatūros apžvalgininkas. Taip pat 2006–2008 m. neetatinis Lietuvos radijo programos „Klasika“ bendradarbis, nuo 2008 m. – Lietuvos verslo dienraščio „Verslo žinios“ leidžiamo žurnalo „Verslo klasė" autorius (parašė mokslo populiarinimo, publicistinius straipsnius „Pasakos niekada nemiršta“, 2007 m. ; „Kosovo mazgas“, „Piratai! Nuo Baltijos iki Karibų“, 2009 m. , „Sincerita: Paprastumo patrauklumas“ ir kt. ). Fantastikos naujienų vartų www.fantastika.lt redkolegijos narys.
2004 m. parašė nuotykių fantastinį romaną „Genomas 3000“ (išleido leidykla „Eridanas“, serija „Lietuvių fantastikos biblioteka“, tomas Nr. 2). Jame pasakojama apie netolimos ateities visuomenę, joje gimstantį purizmo judėjimą (apie žmones, atsisakančius bet kokio savęs tobulinimo technologinėmis priemonėmis, kas skatina naujus žiaurius konfliktus, kuriais netrunka pasinaudoti ir jokių purizmo idealų neturintys asmenys).
Kūrybos pradžioje dalį „mėgėjiškų“ kūrinių paskelbė ir žiniatinklyje (vėliau – autoriniame puslapyje ). 2006 m. gegužės mėn. išleista knyga „Gugis – girių kaukas ir žmonių draugas“ (skirta visai šeimai); kurta nuo 1998 m. kaip apsakymų ciklas. Pasakojimai kupini nuotykių, kai į pagalbą žmonėms ateina nenuorama girių kaukas Gugis kartu su kitais neįprastais veikėjais – tinginiu maumu Munamukiu, liūdnuoju aitvaru Vipštu, narsiąja basiliske Šiuša. Pasakojimai – Lietuvos istorijos (apie lietuvių kovas su kryžiuočiais), mitologijos temomis. Specialiai knygos pristatymui buvo sukurta svetainė (gugis.lt), kuriame be kita ko pateikiama informacija apie atitinkamo laikotarpio Lietuvos istoriją, įvairias įdomybes. 2006 m. Metų knygos paaugliams rinkimuose „Gugis – girių kaukas ir žmonių draugas pateko“ į 5 nominuotų knygų sąrašą (skaitytojų pasirinkimas) ir Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) Lietuvos skyrius šią knygą išrinko „Metų debiutu“.
2007 m. gruodžio mėn. kartu su vokaliste Agne Mikalauskaite įkūrė dainuojamosios poezijos „namų muzikavimo“ grupę „Ilgumos“ (pasak paties autoriaus, „gaivinant“ prof. Leonido Donskio „apraudotą“ tradiciją, kad „tarp pop muzikos ir aukštosios kultūros nėra „naminės“ meilės muzikai, kai žmonės groja daugiausia sau ir truputį – kitiems“), daugumos dainų tekstų ir muzikos autorius, atlikėjas (vokalas, gitara, lūpinė armonikėlė). Dalyvavo „Vilniaus universiteto bardų festivalyje“ 2008 ir 2009 m., projekte „Visi savi“, dainuojamosios poezijos vakaruose TAU. Yra humoristinio „fantastų liaudies dainų“ muzikinio kolektyvo „Dorado kvartetas plius“ vienas iš įkūrėjų..
Karako muchafaza
Karako muchafaza  – muchafaza Jordanijos centrinėje dalyje, vakaruose ribojasi su Izraeliu. Administracinis centras – Karakas.
Geografija
Muchafazos teritorija kalnuota, ja driekiasi Moabo kalnai. Vakaruose paviršius leidžiasi į tektoninį slėnį, kuriame telkšo Negyvoji jūra. Link jos driekiasi vaizdingus kanjonus sudarantis vadis – Vadi Mudžibas.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 10 nahijų (skliaustuose – administracinis centras).
Kriukų pagrindinė mokykla
Joniškio rajono Kriukų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kriukuose (Joniškio raj.), S. Dariaus ir S. Girėno g. 2, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190565420. Steigėjas Joniškio rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|left
1827 m. pirmoji mokykla Kriukuose buvo parapinė mokykla, bažnyčios kronikoje minima iki 1841 m. 1864 m. įkurta valstybinė liaudies pradinė mokykla. 1888 m. pastatytas pradinės mokyklos pastatas. 1906–1907 m. kriukiečiai nušalino rusišką valsčiaus administraciją ir mokytoją rusą. 1907 m. į Kriukų mokyklą paskirtas pirmasis mokytojas lietuvis Felikas Daugėla.
1936 m. keturmetė pradinė mokykla perorganizuota į šešiametę. 1939 m. pastatytas senasis dabartinės mokyklos pastatas šešiems skyriams. 1946 m. mokykla perorganizuota į progimnaziją, 1949 m. į septynmetę mokyklą, 1952 m. į vidurinę mokyklą.
2001 m. mokykla perorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2002 m. uždaryta Blauzdžiūnų pradinė mokykla. 2003 m. į Bučiūnų ir Darginių skyrius nebesurinkus reikiamam mokinių skaičiui, jie nustojo veikti. 2003 m. Kriukų pagrindinė mokykla renovuota. 2004 m. sumažėjus moksleivų, uždaryta Madvilionių pradinė mokykla.
Mokiniai
Kriukų vidurinė mokykla išleido 46 abiturientų laidas, 557 abiturientus.
Menturlapė baltašaknė
Stiebas vagotai briaunuotas, šiurkštus, 20-80 cm aukščio. Lapai menturiuose po 2-7, bekočiai, pailgai lancetiški arba linijiški. Apyžiedis baltas, kartais rožinis. Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Uoga iš pradžių raudona, vėliau juodai mėlyna.
Auga miškuose, miškų šlaituose. Paplitusi Žemaitijoje.
Mingaila
Mingaila vadinama:
Vilniaus pasaka
Vilniaus Pasaka – lietuvių atropologinė drama, sukurta 2007 metais.
Kaškai
Kaškai (Kaška, vėliau Kasku, Gasga), dar žinomi kaip Kaskai, Kaškėjai – senovės tauta II tūkst. pr. m. e. gyvenusi Mažojoje Azijoje, jos šiaurinėje dalyje, dar vadinamoje Pontu. Jos naudotos kaškų kalbos kilmė nėra identifikuota, nors kai kurių tyrėjų laikoma gimininga šiaurės vakarų Kaukazo kalboms, kaip ir hatų kalba.
Pavadinimai
Kaškų pavadinimas aptinkamas įvairių tautų įrašuose. Egiptiečiai juos žinojo kaip Keškeš, dantiraščiu jų pavadinimas buvo užrašomas ga-as-ga. Luvių kalba jie buvo žinomi kaip Kasku ar Gasga. Dabartine gruzinų kalba jie žinomi kaip ქაშქები Kaškebi.
Manoma, kad kaškų pavadinimas susijęs su senoviniu adygų (čerkesų) etninomu: gašk (Գաշք, senovės armėnų kalba), kašag (senovės gruzinų kalba), kasachija (Bizantijos graikų kalba), kašak (arabų kalba) ir kosog (senovės rusų kalba).
Istorija
thumb|300px|left|Kaškai (gasgas) į šiaurę nuo Hati žemės Manoma, kad Bronzos amžiaus gyventojai Ponto regione buvo hatai, ir čia stovėjo jų miestai Nerikas ir Zalpuva. Vėliau vakarinę regiono dalį apgyvendino indoeuropiečiai palai. Kaškai pirmą kartą minimi hetitų šaltiniuose XV a. pr. m. e., kuomet jie nusiaubė šiaurines imperijos teritorijas ir užėmė Neriko, Zalpuvos, Kamamos miestus. Jie tapo pagrindine kliūtimi hetitams išplėsti savo teritorijas į šiaurę ir pasiekti Vidinę jūrą.
XIV a. pr. m. e. prieš Supiluliumą I, kaškai susivienijo su vakarinėmis hetitų kaimynėmis Išuva ir Hajasa-Azi, o tada sudegino hetitų sostinę Hatušą ir greičiausiai Sapinuvą. Tuo metu 12 kaškų genčių susivienijo vadovaujami Pijapilio. Tačiau hetitų valdovas Supiluliumas juos sutriuškino ir susigrąžino Hatušą. Karai su kaškais tęsėsi per visą XIV a. Valdant Muršiliui II, kaškai vėl įsiveržė į šalį. Ir nors hetitų armija nugalėjo juos ir jų vadą Pihhuniya parsivežė į sostinę, jų grėsmė augo. Dėl to hetitai statė gynybines užtvaras prie savo šiaurinių ribų.
XIII a. pr. m. e. valdant Muvataliui II, kaškai užėmė Hatušą dar kartą ir privertė hetitus perkelti sostinę į pietus, į Tarhuntasos miestą. Šiaurėje kovoti liko tik Mutavalio sūnus Hatušilis III, kuris ilgainiui vėl nustūmė šiaurinius priešus ir susigrąžino sostinę. Vėliau jis pats tapo valdovu.
XII a. pr. m. e. kaškai buvo viena iš tautų, dalyvavusių galutinai sunaikinant hetitų imperiją. Kartu su muškiais, jie užplūdo Kapadokiją (hetitų valstybės širdį). Ten jie susikirto su kitais to meto užkariautojais - Asirijos imperija. Pastarųjų valdovas Tiglat-Pileseras I nugalėjo kaškus, ir šių vardas išnyko iš istorijos. Manoma, kad dalis kaškų galėjo migruoti į šiaurės rytus, kur susimaišę su vietos gyventojais dalyvavo Kolchidės įkūrime.
Douglas SBD Dauntless
Douglas SBD Dauntless – amerikiečių karinis lėktuvas, Antrojo pasaulinio karo metu plačiai naudotas žvalgybai ir kaip pikiruojantis bombonešis. Buvo pagrindinis JAV karinio jūrų laivyno lėktuvas lėktuvnešiuose nuo 1940 iki 1945 m. Jį taip pat naudojo Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkai, tiek lėktuvnešiuose, tiek sausumos oro pajėgų bazėse (sausumos pajėgoms skirti variantai be stabdymo kablio turėjo indeksą A-24 Banshee). „Dauntless“ yra vienas žymiausių Antrojo pasaulinio karo laikų amerikiečių lėktuvų, jais paskandinta daugiau Japonijos imperijos laivų, nei visais kitais lėktuvais kartu sudėjus. Šie lėktuvai ypač pasižymėjo Midvėjaus mūšyje skandindami japonų lėktuvnešius.
Lėktuvą be JAV kariuomenės, naudojo Čilės, Jungtinės Karalystės, Maroko, Meksikos, Naujosios Zelandijos, Prancūzijos karinės oro pajėgos.
Valkos gimnazija
Valkos gimnazija - Valkos (Latvija) mokykla, vykdanti žemesniojo vidurinio ugdymo (7 - 9 klasės) ir vidurinio ugdymo programas; gimnazija. Pagrindiniai dalykai - matematika, gamtos mokslai ir technologijos. Yra nuotolinio mokymosi programa.
Adresas: Raiņa 28a, Valka.
Mokas (reikšmės)
Žodis mokas gali reikšti:
Keturios susikertančios tiesės
Keturios susikertančios tiesės  – lietuviškas 1 val. trukmės kino filmas, sukurtas 2006 m. Premjera Lietuvoje – 2006 m. rugsėjo 8 d. Pristatytas per „AXX“ festivalį „Grožis ir geismas“. Tai – absurdo komedija su siaubo, veiksmo, magiškojo realizmo žanrų priemaišomis. Derinami ir įtempti, rimti personažų psichologiniai karai, ir lengvas komizmas, ir įtampos kupinos veiksmo scenos, naudojami gausūs specialieji efektai.
Siužetas
Dvi sutuoktinių poros neišvengiamai artėja prie skyrybų. Nesugebėdamos savarankiškai išspręsti savo kartais rimtų, kartais absurdiškų ar komiškų problemų, jos keliauja į mistiškąją varpo piramidę, pas nūnai madingą baltų žynį. Po ilgos ir komplikuotos kelionės, pasiekus žynį, atliekamas paslaptingas ir magiškas ritualas, kuris priartina poras prie stebuklingo visų problemų sprendimo. Tačiau viskas, net ir pačiam žyniui, pakrypsta labai netikėta linkme…
Rytų Timoro geografija
thumb|right|280px Rytų Timoras išsidėstęs Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, Timoro salos (didžiausia iš Mažųjų Sundos salų) rytinėje dalyje. Šiaurėje skalauja Vetaro sąsiauris, skiriantis nuo Vetaro salos ir Omabajo sąsiauris, skiriantis nuo Aloro salos. Pietinį Rytų Timoro pakraštį skalauja Timoro jūra. Be to, Rytų Timorui priklauso ir Atauro bei Jako salos. Vakaruose ribojai su Indonezija, užimančia vakarinę salos dalį (Rytų Nusa Tengaros prov.), o Rytų Timorui pavaldi Okusio rajonas įsiterpęs į Indonezijos teritoriją ir neturi sausumos ryšio su likusia šalies dalimi.
Salos centrine dalimi driekiasi kalnai, kurių aukščiausia vieta – Ramelau kalnas (2963 m). Vyrauja ekvatorinis klimatas. Visus metus laikosi aukšta temperatūra. Iškrenta daug kritulių (išskiriami sausasis ir drėgnasis sezonai, tačiau jie nelabai ryškūs). Kadangi šalis išsidėsčiusi ant tektoniškai labai nestabilios teritorijos, todėl dažni žemės drebėjimai.
Eviai
Istorija
thumb|200px|left|Gbe tautos regione Evių etnogenezė prasidėjo XV–XVI a., kuomet dalis gyventojų migravo iš Tado karalystės (dabartinio Togo rytuose) į vakarus, kur įkūrė Notsės miestą-valstybę, kur ir įvyko atsiskyrimas nuo kitos gbe atšakos – fonų. Tolesnės migracijos iš Notsės vyko trimis kryptimis:
Nuo XIX a. beveik visas Evelandas buvo įjungtas į Vokietijos Togolandą. Po 1917 m. Togolandas padalintas tarp britų ir prancūzų (Britų Togolendas ir Prancūzijos Togolandas). Tai nulėmė, kad šiuo metu jie yra padalinti tarp Ganos ir Togo.
Piliakalnio ežerėlis
Piliakalnio ežerėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 7,5 km į pietryčius nuo Šimonių, Šimonių girioje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,18 km, plotis - iki 0,05 km. Altitudė 105,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežerėlis telkšo apie 80 ha Aluotų pelkės pietinėje dalyje. Nenutekantis, baigiantis užakti, priklauso Jaros-Šetekšnos upės intako Aluočio baseinui.
Agarmedis
Agarmedis (Aquilaria) – timelėjinių (Thymelaeaceae) šeimos medžių gentis. Šios genties augalai paplitę Pietryčių Azijoje: Indonezijoje, Laose, Kambodžoje, Tailande, Filipinuose, Šiaurės Indijoje, Vietname, Naujojoje Gvinėjoje ir kt. Užauga 6-20 m aukščio, lapai pražanginiai, 5-11 cm ilgio, 2-4 cm storio. Žiedai geltoni arba žali, susitelkę skėčiuose, vaisiai – medinga 3 cm ilgio kapsulė.
Leonas Bielinis
Leonas Bielinis (1882 m. Tverečiuje – 1941 m. Tverečiuje) – vargonininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.
Biografija
Tėvai buvo raštingi, apsišvietę ūkininkai, namuose turėdavo uždraustų lietuviškų leidinių. Lietuviškai skaityti išmoko namuose, vėliau lankė Tverečiaus valdinę pradinę mokyklą.
1896–1898 m. mokėsi vargonininkauti pas Tverečiaus vargonininką. Čia besimokydamas susipažino su knygnešiais, gaudavo iš jų lietuviškos spaudos ir pradėjo ją platinti Tverečiaus parapijoje. Apsisprendimui platinti lietuvišką spaudą įtakos turėjo ir pažintis su lietuvybės puoselėtoju Rytų Lietuvoje kunigu Ignotu Šopara, pas kurį Graužiškiuose (Gudija) apie 1889 m. pradėjo vargonininkauti.
Nuo 1901 m. dirbo vargonininku Adutiškyje. Čia kunigavęs Benediktas Krištaponis į lietuviškos spaudos platintojų gretas įtraukė ir savo vargonininką Leoną Bielinį.
Užmezgė ryšius ir bendradarbiavo su šio krašto knygnešiais Juozu Stasiūnu, Juozu Vileita ir kitais. Nunešęs spaudos į kaimus, ir pats paskaitydavo susirinkusiems valstiečiams, jei nebuvo kam skaityti. Lietuviškas knygas skaitydavo ir per bažnyčios choro repeticijas. Buvo skundžiamas žandarams, bet su įkalčiais neužkluptas. Pradėjo darbuotis atsargiau.
1905 m. persikėlė vargonininkauti į Mielagėnus, kur kunigavo Placidas Šarkauskas. Platino Didžiojo Vilniaus Seimo nutarimus. Vengdamas arešto, iki 1907 m. gyveno Gardino gubernijoje.
Lenkų okupacijos metais rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu, padėjo organizuoti lietuviškas mokyklas, rengdavo koncertus su savo vadovaujamais chorais, orkestru, režisuodavo spektaklius, rinko tautosaką. Palaidotas Pošiūnuose.
Kepurinis
Kepurinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 6 km į šiaurės rytus nuo Šimonių, Kepurinės telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 108,1 m. Krantai žemi. Ežeras yra apsuptas ~ 700 ha dydžio Kepurinės pelkės, nenutekantis, priklauso Kupos upės intako Juodupės baseinui.
Linkaičių pagrindinė mokykla
Joniškio rajono Linkaičių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Joniškio raj., Linkaičiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190564471. Steigėjas Joniškio rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|250px|left|2015 m.
2010 m. mokykla išregistruota.
Istorija
Įsteigta 1953 m.
Kupiškio herbas
Kupiškio herbas – Kupiškio miesto ir rajono heraldinis atributas.
Aprašas
skydas perkirstas į du laukus: viršutiniame mėlyname lauke du iš viršutinių kampų į širdį nukreipti vingiuoti sidabriniai kaspinai, apatiniame auksiniame lauke žvaigžde sudėti trys juodi linų verpalų ryšuliai.
Istorija
Apie ankstyvą Kupiškio heraldiką duomenų nėra. Herbas sukurtas 1969–1970 m. dailininkų Juozo Kėdainio ir Boleslovo Motuzos. 1969 m. patvirtintas vienas iš J. Kėdainio variantų, kuriame buvo vaizduojamas baltas sėjėjas raudoname skyde.
Bedarant herbą buvo surastas Kupiškio valsčiaus antspaudas: į du laukus perskirto skydo viršuje buvo vaizduojamas Kauno gubernijos simbolis obeliskas (1812 m. karui atminti), apačioje – trys žvaigžde sukryžiuoti linų ryšulėliai (Vilkmergės, dabar Ukmergės apskrities ženklas). Šie ryšuliai vaizdavo senas kupiškėnų linininkystės tradicijas. Pagal šį antspaudą dailininkas Rimtautas Gibavičius ėmėsi kurti kitą herbą. Vietoj obelisko nutarta pavaizduoti du vingiuotus kaspinus, vaizduojančius Kupiškio geografinę padėtį: Kupos ir Lėvens santaką. Linų ryšulėlių forma buvo pakeista ir tapo panašesnė į surištus verpalus. Tokį herbą 1970 m. birželio 13 d. aprobavo Respublikinė heraldikos komisija, tačiau tais pačiais metais herbas panaikintas.
Atkuriant herbą paliktas R. Gibavičiaus variantas. Skydas buvo pakeistas standartiniu, pailginti kaspinai, įvestas sidabras. Naują etaloną padarė dailininkas Arvydas Každailis, kurį 1997 m. lapkričio 13 d. aprobavo Heraldikos komisija.
Atkurtą Kupiškio miesto herbą 1997 m. gruodžio 8 d. dekretu patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas.
Nors 1792 m. Kupiškiui suteiktos miesto teisės, tačiau 1795 m. žlugus Lietuvos ir Lenkijos valstybei, neleido gauti privilegijų ir autentiško miesto herbo. Kupiškis, būdamas Vilkmergės (Ukmergės) apskrities sudėtyje 1842 m įėjo į naujai įkurtą Kauno guberniją, kuri istoriškai ir įtakojo 1970 m. Kupiškio herbo sukūrimą. Tad jei ne ATR padalijimas, tikėtina, jog Kupiškio herbas šiandien būtų kitoks.
Erzindžanas
Erzindžanas – miestas šiaurės rytų Turkijoje; provincijos centras. Išvystyta tekstilės, maisto pramonė.
Burčakas (Vasilkuvo valsčius)
Burčakas  – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Vasilkuvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bolševikai
thumb|220px|Bolševikai [[Levas Trockis, Leninas ir Levas Kamenevas]]
Bolševikai ( – „priklausantis daugumai“) – marksistinės Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos (RSDDP) bolševikų frakcijos nariai.
LMTA Klaipėdos fakulteto Šokio katedra
Šokio katedra – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Klaipėdos fakulteto katedra.
Istorija
Įkurta 1967 m. tuometiniame Vilniaus pedagoginio instituto Muzikos fakultete. 1971 m. rudenį buvo perkelta į Klaipėdoje steigiamą Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos fakultetą, kuris vėliau priklausė Vilniaus konservatorijai, paskui – Lietuvos muzikos akademijai, 1995 m. buvo prijungtas prie Klaipėdos universiteto (Menų akademija), o nuo 2018 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Klaipėdos fakultetas.
Katedros vadovai:
Meninė ir mokslinė veikla
2011–2018 mokslo metais šokio katedra kuruoja dvi studijų programas:
Šokio katedros iniciatyva nuo 2001 m. Klaipėdoje vyksta tautinių šokių kolektyvų ir ansamblių festivalis-konkursas „Klumpakojis“.
1967–2010 m. šokio studijas baigė 51 bakalaurų laidos (965 studentai), 11 magistrantų laidų (42 studentų), 1 neakivaizdininkų laida (17 studentų) – viso 982 absolventai. 2023 mokslo metais Šokio katedroje studijuoja 31 studentas.
Katedroje veikiantys kabinetai:
Darbuotojai
Šokio katedroje dirba: prof. dr. Vidmantas Mačiulskis, prof. Agnija Šeiko, prof. dr. Gediminas Karoblis, doc.Violeta Milvydienė, doc. Alvydas Soraka, doc. Sandra Žilinskienė, doc. Aušra Krasauskaitė-Berulė, lekt. Darius Berulis, lekt. Inga Kuznecova, lekt. Diana Mockuvienė, lekt. Daiva Palubinskaitė, lekt. M. Kūra.
Kolekcionierė (filmas)
Kolekcionierė  – 2008 m. lietuviškas kino filmas. Trukmė – 84 min., premjera Lietuvoje – tų pačių metų balandžio 6 d. Kino juostos filmavimas užtruko 30 dienų, filmuota 24 vietose. Kūrybiniame procese buvo užimta apie 70 žmonių. Pirmojoje lietuviško kino apdovanojimų ceremonijoje „Sidabrinė gervė 2008“ iškovojo pagrindinį prizą nominacijoje „Geriausias filmas“ (konkuruojantys filmai buvo „Nuodėmės užkalbėjimas“ ir „Nereikalingi žmonės“).
Siužetas
Privačioje klinikoje dirbanti jauna logopedė Gailė po savo tėvo mirties praranda sugebėjimą patirti emocijas. Tačiau vieną dieną visiškai atsitiktinai pamačiusi save mėgėjiškai nufilmuotoje video medžiagoje, moteris atranda, kad galbūt dar ne viskas prarasta – emocijos gali grįžti. Jai tereikia dirbtinai sukurti situaciją, kuri sukels tam tikras emocijas ir ją nufilmuoti. Herojė turi surinkti įvairių emocijų „kolekciją"… Prasideda neįtikėtinas eksperimentas.
Aš esi tu
Aš esi tu  – 2006 m. lietuvių sukurta kino juosta, sulaukusi didelio pripažinimo tiek iš kritikų, tiek iš žiūrovų. Premjera įvyko tų pačių metų kovo 10 d., buvo rodoma šalies kino teatruose.
Siužetas
Šių laikų pasaka apie architektą – svajotoją, statantį futuristinį namelį medyje, gūdžiame miške. Jo pasiryžimas sukurti naują gyvenimo modelį patiria įvairių išbandymų. Drąsa, nuoširdumas ir paprastumas padeda jam kaip pasakoje pasiekti „pusę karalystės ir princesės širdį“, kitaip tariant, brandą ir meilę. Laimė tol neprarasta, kol svajonė apie ją dar gyva.
Latvijos teisinė sistema
Latvijos Respublikos teisė - Latvijos teisinės sistemos dalis, norminė LR teisinės sistemos posistemė. Latvijos teisė yra priskiriama romėnų-germanų teisės šeimai (kontinentinei teisei).
Teisės mokymo įstaigos - Latvijos universiteto Teisės fakultetas, Rygos aukštoji teisės mokykla (joje dėstoma anglų kalba, yra podiplominių LL.M. studijų programos) ir kt.
Istorija
Latvijos teisės ištakos - paprotinė rytų baltų genčių teisė. Apie rašytinius šaltinius nėra žinoma, jų nėra išlikę. Teisę įtakojo Vokietijos bei Skandinavijos teisė (būdinga teisės recepcija). Miestuose galiojo Magdeburgo teisė, Kulmo teisė. Įtaką turėjo ir bažnytinė (kanonų) teisė. Tarybinės okupacijos metais taikyta TSRS teisė, įvesti tarybiniai kodeksai (panaikinti atkūrus nepriklausomybę).
Teisės šaltiniai
Pagrindinis Latvijos teisės šaltinis yra įstatymas. Pagrindinis Latvijos įstatymas yra Latvijos Konstitucija. Po jos seka įstatymai, poįstatyminiai aktai ir kt. Pagrindinių teisės šakų - tiek materialinės (baudžiamosios, civilinės teisės), tiek ir proceso teisės (baudžiamojo, civilinio proceso) šaltiniai yra kodifikuoti teisės aktai (įstatymai) - kodeksai: Latvijos civilinis kodeksas, Latvijos komercinis kodeksas, Latvijos baudžiamasis kodeksas, proceso kodeksai (Latvijos civilinio proceso kodeksas, Latvijos baudžiamojo proceso kodeksas, Latvijos administracinio proceso kodeksas etc.) ir kt.
Teisėkūra
thumb|left|220px|Pagrindinis [[teisėkūra|teisėkūros subjektas Latvijoje - nacionalinis parlamentas (Saeima)]] Teisės normas priima įvairios institucijos (parlamentas, ministrų kabinetas). Latvijos Respublikos Seimas yra vienintelė institucija, turinti teisę priimti įstatymus. Latvijoje nėra deleguotosios įstatymų leidybos. Visi kiti valstybės institucijų priimami teisės aktai turi atitikti Konstituciją ir neprieštarauti kitiems įstatymams.
Norminiai aktai skelbiami oficialiajame leidinyje Latvijas Vēstnesis ir Ministrų kabineto oficialiajame leidinyje Ziņotājs. Dėl stojimo į ES nacionalinė teisė buvo harmonizuota su Bendrijos teisynu.
Teismai
thumb|220px|[[Rygos aukštoji teisės mokykla (RGSL)]]
Latvijoje yra 3 pakopų teismai. Rajonų (miestų) teismai pirmąja instancija nagrinėja civilines, baudžiamąsias ir administracines bylas. Apygardų - pirmąja ir apeliacine instancija. Paskutine instancija bylas nagrinėja Aukščiausiasis Teismas. Konstitucinę priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas. Teisės politiką vykdo Teisingumo ministerija.
Šiuo metu Latvijos teismų sistemą reglamentuoja Teismų jurisdikcijos įstatymas. Be to, veikia Latvijos Respublikos Konstitucinis Teismas.
Teisės mokslai
Teisės įstaigos:
Adalbertas Prahiškis
miniatiūra|Sidabrinė relikvijorius į Gniezne, Lenkijoje. Adalbertas Prahiškis (šventasis Adalbertas arba Vaitiekus, Wojciech, Adalbert; g. apie 956 m. – 997 m. balandžio 23 d.) – Prahos vyskupas, X a. pab. vykdęs pagoniškų baltų žemių krikštą.
Gimė Bohemijos didiko Slavnyko šeimoje, Libicės prie Cidlinos gyvenvietėje. 970–980 m. mokėsi Magdeburge pas Adalbertą Magdeburgietį. Šiam mirus Vaitiekus perėmė iš savo mokytojo Adalberto vardą. 980 m. baigęs studijas grįžo į Prahą ir ten kunigavo. 982 m. paskirtas Prahos vyskupu. Nors čekai jau buvo pakrikštyti, Adalbertas skyrė daug dėmesio jų senosios pagoniškos tikybos liekanų naikinimui. 989 m. jis atsisakė vyskupo rango ir išvyko į Romą, kur gyveno šv. Aleksio benediktinų vienuolyne. 993 m. popiežius Jonas XV išsiuntė Adalbertą atgal į Bohemiją, kur jis vėl dirbo vyskupu. Jis įkūrė pirmąjį vienuolyną čekų žemėse – Brevnovo vienuolyną. Vyskupas įsivėlė į Bohemijos didikų tarpusavio kovas. Adabertas pakrikštijo vengrų karalių Gezą, vėliau nuvyko į Lenkiją pas Boleslovą Narsųjį. Su pastarojo pagalba vyskupas suorganizavo žygį į Prūsiją, siekdamas apkrikštyti pagonis.
Su karaliaus laivu ir skirtais 13 karių Adalbertas pasiekė Gdanską, kur vykdė masinį krikštijimą. Vėliau patraukęs tolyn vyskupas skelbė „Dievo žodį“, kirto šventąsias girias, pasak aprašymų, patyrė didelį vietinių pasipriešinimą – buvo mušamas, peikiamas, aprėkiamas. 997 m. balandžio 23 d. besiilsinčius misionierius (netoli Žuvininkų, į rytus nuo Drusens) užpuolė pagonys, o vienas jų, vardu Sikas, paleido ietį į vyskupą. Pasak aprašymų, prūsai nukirto Adalberto galvą ir ją nusinešė, skelbdami savo pergalę.
left|thumb|Adalberto Prahiškio relikvijos
Po keleto metų Adalbertas buvo paskelbtas šventuoju. Jo gyvenimą ir mirtį aprašė Jonas Kanaparijus (Vita S. Adalberti episcopi, 999 m.) ir Brunonas Kverfurtietis (tarp 1004–1008 m.). Nors oficialiai laikoma, kad rasti Adalberto palaikai palaidoti Gniezne (ten yra ir jo kapas, vyksta minėjimai), tačiau tikrasis jų likimas nežinomas.
Liaudies menas
Sritys
Daugelyje visuomenių liaudies menas egzistavo lygiagrečiai su profesionaliuoju menu, kurį puoselėjo kitas visuomenės sluoksnis: bajorai, miestiečiai. Liaudies meną sudaro trys didelės sritys, kurios neretai persipina tarpusavyje:
Būdingi bruožai
Liaudies menas skiriamas vietinės bendruomenės religiniams, estetiniams ir buitiniams poreikiams. Kai kuriose tautose kuriamas kolektyviai, turi etninių ir regioninių savitumų. Būdinga pasaulėžiūrinių ir estetinių vertybių vienovė, universalumas, kūrybos priemonių pastovumas, tradiciškumas, paprastumas, formų raiškumas, dekoratyvumas, funkcionalumas.
Istorija
XVII–XVIII a. patyrė profesionaliosios architektūros ir dailės įtaką. Liaudies meistrai savo kūryboje panaudojo supaprastintus įvaizdžius ir motyvus, kuriuos atnešė Renesansas, Barokas, Klasicizmas. XIX a. išsiplėtojus masinei gamybai ir prekybai liaudies meno reikšmė sumenko. Romantizmas padidino domėjimąsi liaudies menu kaip primityvios autentikos meninės raiškos fenomenu.
XIX a. antroje pusėje – XX a. pr. liaudies meną įvairiose šalyse skatino bręstanti tautos savimonė, neoromantizmo ideologija, tautinio stiliaus idėja. Pradėtos kaupti liaudies meno kolekcijos, įsteigta muziejų. Liaudies meno principais ir motyvais (ornamentika) remtasi kuriant profesionalųjį modernų meną.
Vaizduojamoji ir taikomoji dailė
Dailė – plastinio meno šaka, apimanti vaizduojamąją dailę (grafika, skulptūra, tapyba) ir taikomąją dekoratyvinę dailę (baldininkystė, dailioji tekstilė, juvelyrika, keramika, gintaras, kaulas, medžio, metalo, odos, stiklo dirbiniai) ir monumentaliąją dailę (sienų tapyba, vitražas), tačiau pastaroji liaudies menui nėra priskiriama.
Tautodailė – savamokslių vietinių liaudies meistrų kuriami vaizduojamosios dailės (tapybos, skulptūros, grafikos) kūriniai ir taikomosios dekoratyvinės dailės (keramikos, tekstilės, medžio, akmens, metalo, odos, gintaro, kaulo, šiaudų) dirbiniai. Glaudžiai susijusi su liaudies pasaulėjauta, buitimi, papročiais, apeigomis.
Taikomosios dailės dirbiniai puošiami įvairiais ornamentais, pasitelkiant vaizduojamosios dailės išraiškos priemones. Taikomoji dekoratyvinė dailė kuriama įvairia technika: aplikacija, audimu, drožyba, kalyba, liejimu, siuvinėjimu ir kt.
Taikomoji dekoratyvinė dailė yra viena seniausių dailės rūšių – paprastų utilitarinių dirbinių būta jau paleolite. Iki XIX amžiaus pab. itin meniški taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniai gaminti monarchų ir aristokratų dvarams, viduriniojo luomo poreikius tenkino amatininkai. XX amžiuje daug taikomosios dekoratyvinės dailės dirbinių pagal dailininkų sukurtus projektus gaminama pramoniniu būdu.
Vaizduojamajai dailei būdingi iliuziniai arba sąlygiški tikrovės vaizdai. Vaizduojamosios dailės priemonėmis atspindimas tam tikro laikotarpio filosofinės, religinės, socialinės idėjos, keliamos moralinės, psichologinės, visuomenės problemos. Vaizduojamosios dailės elementų turi ir taikomosios dekoratyvinės dailės (dažniausiai jų dekoras).
Jau antikos filosofai skyrė menus, mėgdžiojančius gamtą (tapyba, skulptūra, poezija, Aristotelio mimezės teorijoje), ir menus, papildančius gamtą naujais pavidalais. XV amžiaus menų sampratą imta riboti nuo mokslo bei amatų ir sieti su tapyba, skulptūra, architektūra, muzika, poezija, teatru, šokiu. XVI–XVII a. šioje grupėje bandyta išskirti „piešimo menus“ – tapybą, skulptūrą, architektūrą, „vaizdinius menus“ – tapybą, skulptūrą, poeziją. Vaizduojamosios dailės terminas įsitvirtino XX amžiaus viduryje.
Liaudies muzika
Liaudies muzika egzistuoja neužrašyta. Dėl iš kartos į kartą perteikiamos tradicijos atsiranda įvairių liaudies muzikos variantų, vyksta kiekybinė ir kokybinė atranka. Liaudies muziką populiarino liaudies muzikantai – akynai, aoidai, ašikai ir kt. Liaudies muzika kurta daugiausia valstiečių, todėl visada turi sąsajų su darbu, apeigomis ar kitomis žmogaus veiklos sritimis. Liaudies muzikos tematika, žanrai, meninės raiškos priemonės labai įvairūs, nes skirtingos liaudies muzikos funkcijos ir ją kūrusių tautų gyvenimo sąlygos (geografinės, politinės, ekonominės) bei papročiai.
Kauno tarptautinis oro uostas
|miniatiūra|[[Logo iki 2011 m. ]] |miniatiūra|Keleivių terminalas |miniatiūra|Atvykimo salė miniatiūra|Išvykimo salė
Liaudies menas
Choreografija
Meno šaka, meninius vaizdus perteikianti šokiu. Jai būdinga judesio, gesto, muzikos derinys. Skiriama liaudies (liaudies šokiai, žaidimai) ir profesionalioji choreografija (baletas, klasikinis, modernusis šokis ir kt.). Šokių elementų yra akrobatikoje, meninėje gimnastikoje, šokiuose ant ledo, pantomimoje, šiuolaikiniuose dramos spektakliuose.
Kauno tarptautinis oro uostas
Istorija
Atidarytas 1988 m. liepos 1 d. sovietinėje raketų bazėje.
Nuo 1988 m. Aeroflot Kauno padalinio lėktuvai Jak-42 ir Jak-40 keleivius skraidino į Charkovą, Kijevą, Maskvą, Odesą, Simferopolį, Šiaulius.
Techniniai
Užima 506 ha, 11,5 ha peronas, lėktuvams įrengta 15 aikštelių.
Išsidėstęs 77 m virš jūros lygio, CAT II/4E kategorijų kilimo ir tūpimo takas orientuotas išilgai vyraujančių vakarų vėjų krypčių (PCN50/F/B/X/T). Priima visų tipų ir masės lėktuvus (An-124, Boeing 747), atitinka ICAO „B“ klasę gali priimti orlaivius esant minimalaus matomumo meteorologinėms sąlygoms.
Veikimo zonoje gyvena 1,72 mln. žmonių, kasmet gali aptarnauti ~800 tūkst. keleivių ir 110 tūkst. tonų krovinių.
Latvijos Respublikos komercinis kodeksas
Latvijos Respublikos komercinis kodeksas ( - „Komercinis įstatymas“) - 2000 m. priimtas Latvijos komercinės teisės norminis aktas, įtvirtinantis verslos teisės normas. Galioja nuo 2002 m. Komercinis kodeksas apibrėžia, kas yra „komersantas“ (t. y. verslininkas), verslas (komercdarbības - „komercinė veikla“), komercinis registras (komercreģistrs), kitas sąvokas, nustato veiklos sąlygas ir apribojimus. Latvijos komercinis kodeksas kartu su kitais teisės aktais Latvijoje yra laikomas viena iš pagrindinių priemonių, reglamentuojančių nacionalinę mikroekonomiką. Taip pat prisideda prie to, kad verslo procesai būtų skaidrūs ir prognozuojami, taip užtikrinant ūkinės plėtros stabilumą. Siekiant tinkamo normų taikymo, yra išleistas Komercinio kodekso komentaras (autorius - Latvijos universiteto Teisės fakulteto lektorius Aigars Strupišs).
Kauno tarptautinis oro uostas
Veikla
2005 m. rugsėjo 22 d. skrydžius į Londoną pradėjo Ryanair. 2005 m. gruodžio 1 d. į Varšuvą – Wizz Air. Oro uostas tapo sparčiausiai augančiu Lietuvoje. 2009 m. vasario 19 d. sutiktas milijoninis Ryanair keleivis.
Statistika
2009 m. užėmė ~25% rinkos keleivių aptarnavime.
Dabar – antras keleivinis oro uostas Lietuvoje. Pastaruoju metu pirmavo Lietuvoje pagal krovinių skaičių. 2010 m. aptarnauta >4449 t. krovinių. 2010 m. krovinių skaičius išaugo 110%, pervežta 2849 t. krovinių ir 1,6 tūkst. t. pašto.
Baltijos šalių keleiviai
Aptarnautų keleivių skaičius (pagal metus ir oro uostus):
Reguliarieji skrydžiai
Kryptys:
Susisiekimas
Iš Kauno oro uosto kursuoja autobusai, kuriais tiesiogiai be persėdimų galima nuvykti į Kauno centrą, Vilnių, Klaipėdą ir kitus miestus.
Į Kauną:
Tarpmiestiniai autobusai:
Prie oro uosto esančioje stotelėje stoja pro Karmėlavą važiuojantys tarpmiestiniai autobusai, važiuojantys į Kauną ir iš Kauno.
Specialieji ekspresai (mikroautobusai):
Į Vilnių:
Į Rygą (Latvija):
Valkos teatras
Valkos miesto teatras  - teatras Latvijoje,  Valkos mieste. Gyvena iš projektų, skirtingų kultūrinių fondų paramos ir rėmėjų. Turi dvi sales: Didžioji salė (su 400 žiūrovų vietų) ir Kamerinė salė - 30 žiūrovų. Teatro trupę sudaro 13 aktorių. Yra pagalbinis techninis personalas.
Istorija
Pradžia – 1871 m. gegužės 10 dieną pirmą kartą Valkoje latvių kalba įvyko vaidinimas.
2009 m. pradėjo dirbti pirmasis profesionalus aktorius, baigęs Rusijos teatro mokyklą.
Diktarai
Diktarai – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietryčiuose, 4 km į pietvakarius nuo Leliūnų, prie kelio. Aptiktas kapinynas, kuriame rasti V–VI a. (13 kapų) ir XIV–XVI a. kapai (88 kapai).
SV Dessau 05
Desau SV – Vokietijos futbolo klubas iš Desau.
Sleeping Dogs
Sleeping Dogs – 2012 m. atvirojo pasaulio veiksmo-nuotykių kompiuterinis žaidimas, sukurtas studijų „United Front Games“ ir „Square Enix London“. Išleistas „Square Enix“ ir „Bandai Namco Games“ operacinei sistemai Microsoft Windows bei žaidimų konsolėms PlayStation 3 ir Xbox 360. Veiksmas vyksta Honkonge, pasakojama apie tai, kaip Honkongo kilmės JAV policininkui po priedanga Vei Šenui paskiriama infiltruotis į Sun On Yee triados organizaciją.
Apžvalga
„Sleeping Dogs“ yra veiksmo-nuotykių žaidimas, žaidžiamas iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidėjas valdo veikėją Wei Shen, kinų-amerikiečių kilmės policijos pareigūną, kuris infiltruojasi į Sun On Yee triados organizaciją. Pirmosios žaidimo misijos apima linijinio siužeto veikėjo valdymo apmokymus.