cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vyborgas
Istorija
Kūrėsi nuo XI a. vidurio. 1493 m. gavo miesto teises. 1710–1917 priklausė Rusijos imperijai1918–1940 m. priklausė Suomijai ir buvo žinomas kaip Vypuris. 1940 m. po Žiemos karo atiteko Sovietų Sąjungai. 1941–1944 m. miestą kontroliavo Suomija. Veikė koncentracijos stovykla, kur kalėjo sovietų belaisviai. Karo metais miestas buvo sugriautas. 1944 m. miestą vėl užėmė sovietai.
Sportas
Iki II pasaulinio karo mieste žaidė suomių futbolo klubai Reipas Viipuri, Sudet Viipuri, Ponteva Viipuri, PK-35 Viipuri.
Dailusis cikaitis
Dailusis cikaitis (Microcycas calocoma) – zamijinių (Zamiaceae) šeimos augalas, kuris yra vienintelė rūšis cikaičio (Microcycas) gentyje. Tai endeminė rūšis Kuboje. Augalas iki 10 m aukščio. Lapai tamsiai žali, iki 1,2 m ilgio.
thumb|left|210px|Dailusis cikaitis
Plačkelis
Plačkelis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vadoklių.
Leonas Žuklys
thumb|180px|„Arka“ (Rokiškis) thumb|220px|Motiejus Valančius (Kaunas)
Leonas Žuklys (1923 m. kovo 19 d. Degučiuose, Obelių valsčiuje – 2023 m. vasario 1 d. Vilniuje ) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
Broliai skulptoriai Vladas, Albertas ir Leonas, biologas Lionginas, medikas Julius.
1931–1938 m. mokėsi Aleksandravėlės pradžios mokykloje, 1948 m. baigė Kauno vidurinę dailės mokyklą. 1942–1949 m. studijavo Kauno valstybiniame taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. Mokytojai Vytautas Kašuba, Viktoras Palys, Juozas Mikėnas.
1949–1951 m. Kauno taikomosios dailės instituto Piešimo katedros asistentas. 1951–1966 m. LSSR dailės instituto Piešimo katedros vyr. dėstytojas, 1966–1982 m. docentas, nuo 1982 m. profesorius, 1985–1990 m. Piešimo katedros vedėjas.
Kūryba
Skulptūriniai portretai: tekintojas Sergejus Tarnauskas (1954 m.), Vincas Mykolaitis-Putinas (1957 m., 1958 m.), kolūkietis-tėvas (1957 m.), trys Rusnės žvejai (1961–1963 m.), Augustas Pronckus (1962 m.), Irena Žebenkienė (1963 m.), Kazys Ambrozaitis (1977 m.), Mykolas Marcinkevičius (1979 m.), Pranas Jodelė (1979 m.), Vincas Krėvė (1985 m.)
Portretiniai bareljefai: Antanas Strazdas (1949 m.), Justinas Vienožinskis (1972 m.), Ignas Domeika (1979 m.), Zigmas Žemaitis (1973 m.), Alfonsas Merkys (1977 m.), Vladas Kuzma, Eduardas Budreika (abu 1981 m.), Antanas Gudaitis (1983 m.), Petras Aleksandravičius (1984 m.), Liudvikas Strolis (1985 m.),Tumas-Vaižgantas (1987 m.).
Figūrinės kamerinės skulptūros: Kolūkietė (1960 m.), Giedrios viltys (1965 m.), Darbininkas (1967 m.), Duona (1969 m.), Taika (1974 m.), Julius Janonis (1981 m.), Taikioje žemėje (1982 m.), Žuvusiųjų prisiminimas (1985 m.)
Paminkliniai biustai: Vladas Rekašius (Plungė, 1956 m.), Adomas Hrebnickis (Rojus, 1960 m.), Icikas Meskupas (Ukmergė, 1976 m.)
Antkapinės skulptūros: tėvų ir brolio (Degučiai, 1964 m., kartu su Vladu Žukliu), Zigmas Žemaitis (Vilnius, 1976 m.), Stasys Pupeikis (Vilnius, 1978 m.), Ona Straigienė (Vilnius, 1985 m.), Juozas Tatoris (Kaunas, 1978 m.)
Dekoratyvinės skulptūros ir paminklai: Šeima (Vilnius, 1982 m.), Juozas Naujalis (Raudondvaris, 1994 m.), Arka (Rokiškis, 1999 m.), Motinystė (Antakalnis, Vilnius, 2000 m.), Motiejus Valančius (Kauno rotušės aikštė, 2005 m.)
Džezino rajonas
Džezino rajonas  – rajonas Pietų Libano muchafazoje, Libane. Rajono centras – Džezino miestas.
Mikoliškiai
Mikoliškiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 14 km į pietus nuo Kartenos, 7 km į pietvakarius nuo Baublių, prie Juodupio upelio. Šalia kaimo driekiasi žvyrkelis. Seniūnaitijos centras. Yra Šv. Juozapo bažnyčia.
Cheek to Cheek
„Cheek to Cheek“ – pop muzikos atlikėjos Lady Gaga ir jazz muzikos dainininko Tony Bennett studijinis albumas, išleistas 2014 m. rugsėjo 23 d. Tai yra jau ne pirmasis šių atlikėjų bendras darbas. Pirmasis darbas – tai daina „The Lady is a Tramp“, kuri yra Tony Bennett studijiniame albume „Duets II“.
Įrašymas
2012 metų rugsėjį Tony Bennett interviu metu su žurnalo „Rolling Stone“ žurnalistais, atskleidė, kad jis trokšta su atlikėja Lady Gaga įrašyti bendrą džiazo muzikos albumą. Naujojoje Zelandijoje dainininkas pop muzikos žvaigždei pasakė: „Aš noriu įrašyti džiazo muzikos albumą su tavimi“. Taip pat šio interviu metu scenos grandas atskleidė, kad albumo kompozitoriumi bus autorius, esą toks pat geras kompozitorius, kaip George Gershwin arba Vole Porter.
2013 metų sausį Lady Gaga su Tony Bennett kartu koncertavo JAV prezidento Baracko Obamos inauguracijos metu. Po šio koncerto atlikėjai pranešė, kad kitais metais bus išleistas jų bendras darbas, albumas „Cheek to Cheek“.
Mikoliškiai
Istorija
XIX a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje dvarą valdė dvarininkai Bronišai, kilę iš Vilniaus krašto lenkų. Karo inžinerijos atsargos generolas leitenantas Liucijonas Bronišas buvo Kauno gubernijos Telšių apskrities sausinimo, drėkinimo ir užtvindinimo darbų komisijos narys.
Cheek to Cheek
Personalas
Personas paimtas iš Albumo „Cheek to Cheek“ CD bukleto.
Mikoliškiai
Istorija
1906 m. jis įsteigė ir išlaikė dvare mokyklą samdomų žemės ūkio darbininkų ir kumečių vaikams. Joje mokiniai ištisus metus, globojami ir prižiūrimi mokytojo, mokėsi ne tik rašyti ir skaityti, bet ir amatų pagrindų. Mokslo programa buvo paprasta: „Vasarą vaikai prižiūri ūkės vedimą ir padargus, daržų veisimą. Žiemą užsiima rankų darbeliu mokykloje, o išbėgę oran stato iš sniego namus, paspirdami lentomis, ir taip visas laikas užimtas, kad vaikai pratintus prie darbo ir suprastų to reikalingumą ir naudą“. Mokytoju iš pradžių dirbo Jonas Bražinskis, kilęs iš Babrungėnų k., Plungės vls. Jam generolas mokėjo atlyginimą ir davė lėšų nuvykti į Lenkiją ir susipažinti su žemės ūkio pasiekimais ir pažangiais ūkininkavimo būdais, kad grįžęs galėtų tėvų ūkyje sėkmingai ūkininkauti ir vaikams parodyti. 1909 m. mokykloje dirbo jau trys mokytojai – M. Ulčinskaja, M. Žarskis ir B. Kazlauskis. Vaikai buvo mokomi ir tikybos, kurios pagrindus dėstė iš Budrių atvykstantis kunigas Felicijonas Lelis. miniatiūra|250px|left|Mikoliškiai
1908 m. generolas Liucijonas Bronišas pastatė Mikoliškiuose koplyčią ir gavo Žemaičių vyskupo leidimą, kad kartą per mėnesį iš Budrių atvykęs kunigas galėtų laikytų joje mišias. Po to jis pradėjo rūpintis bažnyčios statyba, pats parengė jos projektą ir išrūpino valdžios leidimą statybai. 1910 m. spalio 17 d., sekmadienį, Budrių bažnyčios kuratas kunigas Felicijonas Lelis pašventino kertinį bažnyčios akmenį ir pamatus. Miško medžiagą statybai ir lėšas jai parsigabenti davė fundatoriai Liucijonas ir Emilija Bronišai, o statybininkams už darbą mokėjo aplinkinių kaimų ūkininkai. Bažnyčia baigta statyti 1911 m. ir konsekruota Šv. Juozapo titulu.
Generolas L. Bronišas rūpinosi, kad aplinkui gyvenantys ūkininkai šviestųsi, diegtų savo ūkiuose pažangų ūkininkavimą, steigtų savišalpos ir kreditavimo įstaigas. Ir po mirties generolas pageidavo pasilikti pamėgtame Mikoliškių bažnytkaimyje, dvare įsirengė koplyčią su laidojimo rūsiu, kuriame palaidojo žmoną Emiliją. Pats Liucijonas Bronišas amžinam poilsiui šalia žmonos atgulė 1913 m.
Po generolo mirties Mikoliškių dvaro valdas paveldėjo sūnus Juozapas, gimęs 1893 m. Jis mokėsi Sankt-Peterburgo gimnazijoje, kurią baigęs įstojo kadetu į karo mokyklą. Užaugęs tarp žemaičių, gerai mokėjo jų kalbą, todėl mokslų Sankt-Peterburge metu su lietuviais moksleiviais ir studentais bendravo ir susirašinėjo lietuviškai. Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo į Lietuvą ir ūkininkavo Mikoliškių dvare. Buvo vedęs lenkaitę Pauliną, turėjo sūnų. Baigiantis karui 1944 m. pasitraukė į Vilnių, o iš ten išvyko į Lenkiją.
1923 m. Mikoliškių dvare buvo 3 kiemai, o kaime – 17 sodybų. Žemės reformos metu netekęs daug žemės, Juozapas Bronišas liko stambiausiu šios apylinkės žemvaldžiu. Jo dvare veikė dar plytinė ir malūnas. Mikoliškių kaime stambiausi ūkininkai buvo Narvilas ir Macius.
Nuolatinės pamaldos bažnyčioje prasidėjo tuoj po karo. Iš pradžių ji buvo Gargždų parapijos filija, o 1926 m. gavo parapijos teises ir priklausė Rietavo dekanatui. Tarpukariu jos šventorius buvo apsodintas medžiais ir aptvertas, priešais pastatyta varpinė, o 1940 m. iš Budrių bažnyčios atvežtas didysis altorius. Bažnyčiai priklausė apie 30 ha žemės. 1919–1921 m. bažnyčioje kunigavo Žilevičius. Jam mirus, 1921 m. ją aptarnavo kunigas Kazimieras Keršulis, o 1926 m. – Mečislovas Chodoravičius. Vėliau čia klebonavo kunigai Antanas Samanavičius (iki 1927 m. pavasario), Juozas Masilionis, Juozapas Garla (1933 m.), o 1936 m. – Jonas Paulavičius.
Prie bažnyčios susibūrė choras, vadovaujamas vargonininko A. Tamošaičio, kūrėsi katalikiškos organizacijos. Aktyviausi buvo pavasarininkai, vadovaujami mokytojos Jasinskaitės. Jie organizavo Vasario 16-osios ir kitų valstybinių švenčių minėjimus, kurių metu ant kapų padėdavo vainiką žuvusiems už Lietuvos nepriklausomybę pagerbti. Prie Pavasario kuopos įsisteigė abstinentų ir mergaičių sekcijos. Pavasarininkės rengė savo rankdarbių loterijas, kurių metų surinktos lėšos buvo naudojamos organizacijos veiklai tobulinti ir labdarai.
1933 m. pradžioje buvo įkurta Angelo Sargo vaikų kuopelė. Be to, prie bažnyčios veikė tretininkų kongregacija, Gyvojo rožančiaus brolija.
1926 m. liepos 11 d. L. Viršilo ir A. Vaišvilo iniciatyva įsteigtas Mikoliškių šaulių būrys. . Šauliai organizavo iškilmes tautinių ir valstybinių švenčių proga, rengė kultūrinius vakarus ir gegužines.
1926 m. duris atvėrė valdinė Mikoliškių pradinė mokykla. Ji buvo vieno komplekto, o 1939 m. ją lankė 46 mokiniai. Pirmąja mokytoja tapo Jasinskaitė. O prieš karą čia dirbusi mokytoja Michalina Sležinskaitė 1941 m. birželio mėnesį buvo ištremta iš Mikoliškių. Mokykla tapo ir bažnytkaimio kultūrinio gyvenimo židiniu. Joje vyko gyventojų sueigos, visuomeninių organizacijų susirinkimai, buvo organizuojami vaidinimai ir viešieji vakarai.
1926 m. sausio 30 d. Mikoliškiuose buvo įrengtas viešas radijo imtuvas.
1938 m. liepos 1 d. įsteigta Plungės miškų urėdijos Mikoliškių girininkija, o girininku paskirtas Antanas Beleškevičius. Tais pačiais metais atidaryta Mikoliškių pašto agentūra. Joje veikė viešas telefonas pasikalbėjimams, o telefono abonentais tapo Eba Bergaitė iš Trumpėnų dvaro, Juozapas Bronišas iš Mikoliškių dvaro, Lapių pradinės mokyklos mokytojas Romanas Gedvilas ir Mikoliškių girininkas. miniatiūra|200px|right|Mikoliškių ąžuolas
Antrajam pasauliniam karui artėjant į pabaigą, 1944 m. Mikoliškių dvare įsikūrė rusų kariškiai, kurie mūriniame rūmų koplyčios rūsyje įrengė kalėjimą, veikusį ir 1945 m. Generolo L. Bronišo ir jo žmonos palaikai 1944 m. buvo perlaidoti parapijos kapinėse.
1945–1947 m. dvaro rūmų pastatas buvo nugriautas, o jo plytos panaudotos statyboms Baubliuose. Kitas namas perkeltas į Palangą.
1948–1949 m. iš kaimo ištremti 24 žmonės: Leopoldo Idzelio, Juozo Kupšio, Kazio Šateikio, Juozo Šilgalio, Antano Vaišvilo šeimos, Barbora Jomantaitė su dukra ir Karolina Viržintienė.
1950 m. buvo sužeistas ir mirė partizanas Juozas Jucys-Margis, Antanaitis, o 1951 m. žuvo jo kovų bendražygis Stasys Kupšys-Vanagas. Partizanams žinias apie sovietų valdžios ir jos represinių struktūrų veiklą ir planus rinko, suteikdavo nakvynę ir maistą Mikoliškių kaimo gyventojas Ignas Platakis.
Po karo mokinius vėl pasitiko Mikoliškių pradinė mokykla. Joje dirbo Magdalena Paulauskaitė, Bronė Mažionytė, Severina Malinauskaitė, Gediminas Galkis, Zena Supranavičienė, Emilija Kareckienė-Kundrotienė, Vida Petravičiūtė ir kitos mokytojos. 1963 m. mokykloje mokėsi 14 vaikų. Vėliau ji buvo uždaryta.
1960 m. atnaujinta Mikoliškių girininkijos veikla. Jos girininku daugiau kaip 15 metų išdirbo Jonas Mažonas, o 1987 m. tėvą pakeitė sūnus Romas Mažonas. Girininkija turėjo 1900 ha miškų, vidutiniškai per metus paruošdavo 6200 ktm medienos ir pagal šį rodiklį tarp 15-kos Kretingos miškų urėdijos girininkijų užėmė 3–4 vietą. .
Pokario metais Mikoliškiai tapo centrine Kretingos miško įmonių gamybinio susivienijimo gyvenviete.
Teko vargo kelius minti tikintiesiems, kai jie nutarė pastatyti šventoriuje koplytėlę ir atnaujinti kryžių. 1982 m. spalio mėnesį pradėtą statyti koplytėlę Kretingos rajono valdžia įvertino kaip „savavalę statybą“ ir paliepė nugriauti, o naują kryžių į Mikoliškius vežančiam klebonui kelią vėl pastojo Gargždų autoinspektoriai, kurie paliepė jį nuvežti į Klaipėdos rajono milicijos skyrių. Šiūparių kaime apsilankę Klaipėdos rajono milicijos ir finansų skyriaus atstovai kryžių dirbusį meistrą J. Griušį nubaudė nemaža tam metui 10 rublių bauda.
Prieš sugriūnant sovietų imperijai, klebonui A. Šeškevičiui teko atlaikyti dar vieną ideologinį puolimą. Po garsaus pirmojo viešo Molotovo-Ribentropo pakto pasmerkimo, kuriame 1987 m. rugpjūčio 23 d. prie Adomo Mickevičiaus paminklo Vilniuje dalyvavo ir Mikoliškių bažnyčios vargonininkas A. Bumbulis, Kretingos rajono komunistų partijos komiteto iniciatyva Kretingos miškų ūkio gamybinio susivienijimo Mikoliškių medienos sandėlio darbuotojai viešai pasmerkė klebono ir vargonininko veiklą.
Tačiau klebono ir parapijiečių pastangos nenuėjo vėjais. Šventoriuje buvo pastatytas naujas kryžius, kelios koplytėlės su šventųjų skulptūromis, sudarytos sąlygos tikintiesiems laiku atvykti į pamaldas.
Šiaurinė Mikoliškių dalis seniau buvo vadinama Medės Krikštų, kitur – Medės Grikštų (Miško Grikštų) kaimu. Sovietmečiu jame įkurta Kretingos miškų ūkio medienos pirminio apdorojimo įmonė ir Mikoliškių girininkijos administracija. XX a. 8 dešimtmetyje Medės Grikštų kaimas buvo prijungtas prie Mikoliškių.
1880 m. Mikoliškių dvaro valdų žemėlapyje randame ir daugiau gyvenviečių, kurių iki šių dienų neišliko. Į rytus nuo Medės Grikštų kaimo, dvaro žemės rytiniame pakraštyje buvo Nausėdų (Novosiolki) užusienis, kuriame buvo 5 vienkieminės sodybos. Į pietus nuo jo, ties riba su Mikoliškiais buvo Liutikų užusienis su 2 sodybomis, kuris XIX a. antrosios pusės kariniuose žemėlapiuose žymimas Liutekiškių vardu.
Šiaurės vakariniame dvaro žemių pakraštyje, ties riba su Žutautų kaimo žemėmis ir į vakarus nuo Kartenos kelio stovėjo dvi Šmigdžių užusienio, kuris taip pat žymimas kariniuose žemėlapiuose, sodybos.
Į rytus nuo Šmigdžių ir kelio Kartena-Gargždai, ties Žutautų kaimo riba plytėjo Pilkiškių ir Vilkiškių užusieniai. Pirmajame buvo 2, o kitame – 1 sodyba. Vėliau šių užusienių žemės buvo prijungtos prie Žutautų Medsėdžių kaimo.
Į vakarus nuo Medės Grikštų buvo Būdninkų vienkiemis, kuris XIX a. kariniuose žemėlapiuose vadinamas Būda.
Be to, XIX a. antrosios pusės žemėlapiuose tarp Medės Grikštų ir Baublių kaimų miške randame du vienas šalia kito buvusius vienkiemius – Šmilkiščius ir Kontautus, kurie po žemės reformos buvo prijungti prie Baublių kaimo.
Žymūs žmonės
1941 m. sausio 22 d. gimė redaktorė, vertėja, rašytoja Nijolė Beleškaitė-Gražulienė.
Koralų jūros salos
right|250px Koralų jūros salos – tai daugybė mažų, neapgyvendintų (vienintelė apgyvendinta sala – Vilis sala) tropinių salelių Koralų jūroje, į šiaurės rytus nuo kitos Australijos Kvynslendo. Teritorija užima maždaug 780 000 km². Salynas yra į rytus nuo Didžiojo barjerinio rifo.
Istorija
Koralų jūros salos pirmąkartą pažymėtos žemėlapyje 1803 metais. 1870–1880 metais kastas guanas, bet dėl gėlo vandens stygiaus kasyba nutraukta. Kaip teritorija jos sukurtos 1969 metais, o 1997, teritorija patikslinta įtraukiant ir rifus esančius 500 km į pietus Tasmano jūroje. Teritorija yra administruojama iš Kanberos
Geografija
Yra 30 atskirų rifų ir atolų. Vilis salynas yra svarbus vėžlių ir paukščių perykla.
Liepinis blizgiavabalis
Liepinis blizgiavabalis (Ovalisia rutilans) – blizgiavabalių (Buprestidae) šeimos vabalas. Kūnas 11 - 15 mm ilgio. Platokas, auksiškai žalias. metalo blizgesio. Priešnugarėlės ir antsparnių kraštai su auksiška rausva juostele. Kūno apačia ryškiai žalia. Antenos, blauzdos ir letenos juosvos.
Vabalai skraido aukštai tarp lajų, saulėtomis birželio – liepos mėnesių dienomis. Aptinkami pamiškėse, kur yra senų džiūstančių liepų.
lervos vystosi tik po džiūstančių mažalapių liepų (Tilia cordata) žieve ir medienoje.
Lietuvoje retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Riklikų šaltinis
miniatiūra|250px|right|Vienas iš Riklikų šaltinio [[sufozija|sufozinių cirkų]]
Riklikų šaltinis – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, esantis Anykščių rajone, Kavarsko seniūnijoje, Svirnų II kaime, dešiniajame Šventosios krante. Šaltinis patenka į Kavarsko girininkijos (1338 kv., 12, 13 skl.) ir Šventosios valstybinio ichtiologinio draustinio teritoriją. Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Šaltinis pasiekiamas iš kelio Riklikų kaime, pasukus kalvos papėdėje pro dvi pakelės sodybas link Šventosios. Keliukas apie 0,8 km eina paupiu (prieš srovę), taip pat ir per buvusio gelžbetonio gamybos cecho teritoriją. Orientyras – transformatorinė elektros pastotė, esanti už 100 m nuo šaltinio. Pusiaukelėje iš kairės pravažiuojamas buvęs Riklikų piliakalnis. 2016 m. balandžio mėn. duomenimis, vieta šaltinio prieigose buvo apleista, prišiukšlinta.
Riklikų šaltinis pradėtas tirti 2015 m. Apie jį bus skelbiama informacija, pastatyti pažintiniai stendai, rengiamas projektas teritorijai sutvarkyti, bus nutiestas priėjimo takas.
Duomenys
Versmė trykšta iš užpelkėjusios kalvos ir teka žemyn šlaitu trim upeliais, kurių šiaurinis labiausiai vandeningas. Vandens srautai skverbiasi pro tankius krūmokšnius. Šaltinis randasi valstybės žemėje, jo plotas užima 0,46 ha.
1998 m. Rusijos ekonominė krizė
1998 metų Rusijos ekonominė krizė – įvykis, kai Rusija pareiškė negalinti vykdyti visų savo duotų įsipareigojimų, atiduoti paimtų skolų. Pagrindinė krizės priežastis buvo didelė valstybės skola, sumažėjusios žaliavų kainos, didelis vyriausybės optimizmas ūkio klausimu, "piramidės statyba" (ėmė trumpalaikes valstybines paskolas).
Krizė prasidėjo 1998 m. rugpjūčio 17 d. Ji turėjo teigiamų ir neigiamų pasekmių valstybės ekonomikai. Rublio kursas per pusmetį nukrito daugiau kaip tris kartus – nuo 6 rublių iki 21 rublio už dolerį 1999 m. sausio 1 d. Sumažėjo gyventojų ir užsienio investuotojų pasitikėjimas Rusijos bankais ir valstybe. Nukritus pragyvenimo lygiui, bankrutavo daug mažų įmonių, kai kurie bankai. Per pusmetį bankų sistema ėmė merdėti, gyventojai prarado dalį savo santaupų. Tuo pat metu rublio devalvacija leido padidinti Rusijos ekonomikos konkurencingumą.
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė (g. 1948 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierė, visuomenės bei politinė veikėja.
Biografija
Gimė Lietuvos partizanų vado, Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio vyriausiojo gynybos pajėgų vado, generolo Adolfo Ramanausko-Vanago ir partizanės Birutės Mažeikaitės-Ramanauskienės šeimoje.
1998 m. Rusijos ekonominė krizė
Galimi sprendimo būdai
Valstybė 1998 m. turėjo keletą galimybių spręsti krizę:
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė
Biografija
Iki 1956 m., kaip partizanų dukra, gyveno nelegaliai, buvo slapstoma Lietuvos žmonių. 1956 m. svetima pavarde pradėjo lankyti Kamajų pradinę mokyklą (Rokiškio rajonas). 1956 m. spalio 11 d., KGB areštavus tėvus, grąžintas tikrasis vardas ir pavardė.
1998 m. Rusijos ekonominė krizė
Galimi sprendimo būdai
S.Kirijenkos vadovaujama Rusijos vyriausybė nusprendė negrąžinti valstybės viduje išplatintų paskolų.
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė
Biografija
1956–1961 m. mokėsi Alytaus rajono vidurinėje mokykloje. 1967 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus statybininko kvalifikaciją (šilumos, dujų tiekimo ir vėdinimo specialybė). 1972 m. išklausė inžinerinės pedagogikos kursą.
1998 m. Rusijos ekonominė krizė
Galimi sprendimo būdai
Vyriausybė greičiausiai nusprendė, kad neatidavus skolos vidaus kreditoriams bus išsaugota bent dalis užsienio investuotojų. Neatidavus skolų užsienio kreditoriams, neaišku kada vėl bus galima pas juos skolintis; išlikę užsienio kreditoriai skolindami investuoja į Rusijos ekonomiką, tuo metu atidavus skolas vidaus kreditoriams pinigai iš vienos Rusijoje esančios kišenės pereis į kitą Rusijoje esančią kišenę. Grąžinti tik dalį skolų reiškė prarasti visus investuotojus. Įvykdyti pinigų emisiją (jų prispausdinti) reiškė grįžti vos ne į 1989–1991 m. hiperinfliacijos metus.
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė
Biografija
Nuo 1973 m. Ukmergės gamybinės gazifikacijos valdybos inžinierė, nuo 1975 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto inžinierė, nuo 1981 m. Birštono kapitalinės statybos skyriaus statybų techninės priežiūros inžinierė, vėliau individualios įmonės vadybininkė.
Lietuvos Nepriklausomybės gynimo Sausio 13-osios brolijos pirmininkė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos Etikos ir mandatų komisijos pirmininkė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos Kauno skyriaus tarybos ir valdybos narė, Lietuvos moterų lygos Kauno skyriaus koordinacinės tarybos narė, Atlanto sutarties Lietuvos bendrijos Kauno skyriaus pirmininko pavaduotoja, Lietuvos sąjūdžio Kauno skyriaus tarybos narė. Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 2008–2012 m. LR Seimo narė.
1998 m. Rusijos ekonominė krizė
Galimi sprendimo būdai
Ar toks sprendimas pasiteisino – ginčytinas klausimas. Neatidavus skolų vidaus investuotojams kartu su bankais žymiai smuko vidaus ūkis, o užsienio investicijos sudaro mažą Rusijos ūkio dalį, tuo labiau, kad skolinta ne tik valstybei, bet ir investuota tiesiai į gamybą.
1998 metų krizės unikalumas pasaulio istorijoje
1998 metų ekonominė krizė buvo netikėta užsienio investuotojams, besivadovaujantiems principu „Rusija didelė, jai niekas neduos žlugti“. Visai prieš pat krizę, 1998 m. liepos 13 d., Tarptautinis valiutos fondas išskyrė Rusijai 22 milijardų JAV dolerių kreditą, bet biudžete nebuvo rasta lėšų padengti valstybinę skolą.
Istorijoje nebuvo atvejo, kad ekonominė krizė būtų paskelbta vidaus skolai, paimtai vidaus valiuta. Rusijoje buvo paskelbta krizė Valstybiniams trumpalaikiams įsipareigojimams, kurio pelningumas prieš krizę siekė iki 140 %. Paprastai kitos valstybės panašiais atvejais įvykdo pinigų emisiją (prispausdina pinigų) ir taip, nuvertėjant vietinei valiutai, padengia skolas. Investuotojai, pirkę Valstybės trumpalaikius įsipareigojimus, tikėjosi būtent tokių valstybės veiksmų.
Pasekmės
Tarptautiniai investuotojai pradėjo derybas su Rusijos vyriausybe, bet išmokos pagal Valstybės trumpalaikius įsipareigojimus sudarė apie 1 proc. nuo paskolintos sumos. Daugiausiai prarado Credit Suisse Group bankas, kontroliavęs apie 40 proc. rinkos.
Valiutos devalvacija akivaizdžiai sumažino importą ir sutvirtino eksporto pozicijas. Rusijos įmonės, eksportuojančios prekes, tapo konkurencingesnės, nors gali būti, kad dalį prekių gamintojai pardavinėjo nukritus rubliui žemiau savikainos.
Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė
Biografija
Duktė Inga Jancevičienė ir sūnus Norbertas Skokauskas – gydytojai.
Paskelbė straipsnių Lietuvos laisvės kovų, tautiškumo, patriotizmo, pilietiškumo temomis, parengė ir skaitė pranešimus konferencijose Lietuvoje, Lenkijoje, Italijoje, JAV. Nuo 2000 m. įgyvendina daugiametį jaunimo studijų projektą „Laisvės kovų atmintis – ateities kartoms“.
Naujieji Liubėnai
Naujieji Liubėnai arba Zelenodoljė (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Memelwalde, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 29 km į rytus nuo Tilžės, Nemuno dešiniajame krante, prie Liubėnų ežero.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1777 m. į vakarus nuo Senųjų Lubėnų minimi Naujieji Lubėnai („Neu Luboenen“), nuo 1815 m. Neu Luböhnen, kurie priklausė Kasinkiemio valsčiui, Viešvilės parapijai, nuo 1845 m. Smalininkų parapijai, nuo 1921 m. Trapėnų parapijai. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Chlebnikovo apylinkės kaimas.
Piotras Vrangelis
Piotras Vrangelis (1878 m. rugpjūčio 27 d. Mukulių dvare (Zarasų rajonas) – 1928 m. balandžio 22 d. Briuselyje) – baronas, Rusijos generolas majoras, baltagvardiečių generolas leitenantas.
Biografija
Kilęs iš Vrangelių giminės - Tollsburg-Elistfer – senos danų kilmės didikų giminės, kurios genealogija siekia XIII a. 1901 metais baigė Sankt Peterburgo Kalnų institutą. Tais pačiais metais įstojo į kariuomenę, tarnavo kazokų daliniuose. 1904 m. dalyvavo savanoriu Rusijos-Japonijos kare. Pasižymėjo Pirmojo pasaulinio karo mūšiuose. Po Spalio perversmo išvyko į Krymą. Nuo 1919 m. sausio – Pietų Rusijos ginkluotųjų pajėgų savanorių armijos vadas. Su A. Denikinu išvijo Raudonąją armiją iš Šiaurės Kaukazo, užėmė Caricyną. 1920 m. P. Vrangelio kariuomenė buvo išstumta iš užimtų teritorijų. 1920 m. lapkričio 14 d. su kariuomenės likučiais persikėlė į Turkiją. Vėliau apsigyveno Belgijoje. 1924 m. rugsėjo 1 d. įkūrė Rusų visuotinę karių sąjungą. Mirė Briuselyje. Buvo palaidotas Briuselyje. Vėliau Vrangelio pelenai buvo perkelti į Belgradą, kur 1929 m. spalio 6 d. jis buvo iškilmingai perlaidotas Serbijos sostinės Rusijos Šventosios Trejybės bažnyčioje.
thumb|left|Barono šeima 1920 m.
Makūniškiai
Makūniškiai arba Tokarevka (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Hohenwaldeck, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas Romintos girios šiaurinėje dalyje.
Gaurė (kaimas)
Gaurė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Gaurės miestelio.
Sitkūnų pagrindinė mokykla
Kauno rajono Sitkūnų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Sitkūnuose (Kauno raj.), Sausio 13-osios g. 4, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 191092283. Steigėjas Kauno rajono savivaldybės taryba.
miniatiūra|180px|left|Atminimo lenta prie Sitkūnų mokyklos: „Šioje mokykloje 1991 metais sausio 13-osios įvykių metu veikė Lietuvos radijo ir televizijos perdavimo centro Kauno filialo gynybinis štabas“ miniatiūra|265px|right|Buvusi mokykla, 2018 m.
Istorija
Sitkūnų mokykla išaugo iš Muniškių pradžios mokyklos. Muniškių pradžios mokykla pirmą kartą paminėta 1918 metais. Mokykla buvo špitolėje prie Muniškių bažnyčios. Muniškių pradžios mokyklos dviejuose komplektuose tarpukario metais mokėsi apie 40 mokinių. Vėliau atidaryta pradžios mokykla ir Juodonių kaime. Vokiečių okupacijos metais ši mokykla perkelta į Sitkūnų radijo stoties pastatą. 1940 m. Muniškių pradinės mokyklos antras komplektas perkeltas į Sitkūnus.
Nuo 1948 m. mokykloje veikė biblioteka. Pirmoji laida baigė mokyklą 1952 m. Iki 1959 m. Muniškių pradinė mokykla palaipsniui peraugo į septynmetę. 1959 m. Muniškių septynmetė mokykla persikėlė į Sitkūnus ir buvo sujungta su Sitkūnų pradine mokykla. 1962 m. mokykla tapo aštuonmetė, 1986 m. devynmetė.
1991 m. Sausio 13-osios įvykių dienomis Sitkūnų mokykloje įsteigtas Lietuvos radijo ir televizijos perdavimo centro (Sitkūnų radijo stoties) gynybos štabas (pakabinta atminimo lenta).
1994 m. mokykloje susikūrė Kudirkaičių organizacija. Nuo 1999 m. pagrindinė mokykla su 10 klasių, 2001 m. pagrindinė su 8 klasėm, 2002 m. pagrindinė su 9 klasėm. Nuo 2001 mokslo metų įvestas ankstyvasis anglų kalbos mokymas nuo II klasės, atidaryta priešmokyklinio ugdymo grupė. 2002 m. įvykdyta Sitkūnų pagrindinės mokyklos ir viešosios bibliotekos Sitkūnų filialo tinklo optimizacija – sujungti bibliotekų fondai, įrengta kompiuterių klasė-skaitykla. 2008 m. rugsėjo 1 d. Sitkūnų pagrindinė mokykla pertvarkyta į mokyklą-darželį. 2012 m. rugpjūčio mėn. mokykla uždaryta.
Primorskas (Leningradas)
Primorskas  – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, Leningrado srityje, netoli nuo Rusijos valstybinės sienos su Suomija, 137 km į vakarus nuo Sankt Peterburgo. Miestas įsikūręs ant Suomijos įlankos kranto ir yra didžiausias Rusijos jūrų uostas prie Baltijos jūros. 5,3 tūkst. gyventojų (2002 m.). Svarbus naftos eksporto mazgas.
Istorija
Senovėje gyvenvietė vadinosi Beriozovskojė (Берёзовское), pirmą kartą paminėta 1268 m., rusų chronikose. XIII a. pab. teritoriją užkariavo Švedija, tada vadintas Bjerke (SV Björkö) arba Koivistu. Rusija miestą atgavo 1721 m. po Šiaurės karo. 1917–1940 m. priklausė nepriklausomybę atgavusiai Suomijai. Suomiai šį regioną kontroliavo ir 1941–1944 m. Dabartinis pavadinimas suteiktas tik 1948 m., kai buvo keičiami visi vietovardžiai Karelijos sąsmaukos dalyje, perimtoje iš Suomijos.
Girgždūtė
Girgždūtė, Pagirgždūtis, Girgždūtės kalnas – piliakalnis Žemaitijos aukštumoje Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Pagirgždūčio kaimo, Varnių seniūnija. Piliakalnis vienas didžiausių Žemaitijoje, jo pietrytinė dalis priskirta Kelmės rajono Kražių seniūnijai. Girgždūtė su apylinkėmis nuo 1960 m. yra landšaftinis istorinis draustinis.
thumb|left|245px|Piliakalnio viršūnė thumb|left|245px|Ženklas kalno papėdėje
Pasiekiamas iš kelio Kęsuose pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 600 m, buvusių fermų teritorijoje pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, pavažiavus ir paėjus 1 km kalvos šiaurės rytų šlaitu ir viršumi per mišką einančiu keliuku – yra kelio gale.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas didelės šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi pailgos moreninės kilmės aukštumos aukščiausioje pietrytinėje dalyje, altitudė – 228 m. Šlaitai statūs, viršuje dirbtinai nulyginti. Piliakalnio aikštelė ovali, 150 x 50 m dydžio, viduryje iškili, pietrytiniu galu kiek lenkta į pietus, 5 m žemesne pietrytine dalimi. Aikštelė apjuosta skirtingomis pylimų eilėmis: šiaurės vakaruose – viena, pietryčiuose – dviem. Pietrytinėje aikštelės dalyje 3–3,5 m žemiau aikštelės jos pakraščiuose supiltas 1 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Šiaurės vakarų aikštelės dalyje pylimo aikštelės pakraščiuose nėra. Čia šlaitai viršutinėje 3–3,5 m aukščio dalyje pastatinti, leidžiasi į 2,5–3,5 m pločio, 0,8 m gylio griovį, už kurio supiltas 1–1,8 m aukščio, 6 m pločio pylimas 4–5 m aukščio išoriniu šlaitu. Pietrytinėje dalyje šis pylimas yra 6 m žemiau aikštelės kraštuose esančio pylimo, irgi 1 m aukščio, 8 m pločio. Išorinis šlaite esančio pylimo šlaitas pereina į natūralius kiek mažiau stačius kalvos šlaitus. Tokiu būdu pietrytinė aikštelės dalis įtvirtinta dviem pylimais ir tarp jų esančiu grioviu, o šiaurės vakarų – tik grioviu ir pylimu, jo nėra tik šiaurės vakarų kampe. thumb|left|245px|Kalno šlaitus dengia tamsūs eglynai thumb|left|245px|Geodezinio ženklo liekanos ant viršūnės
Žemesniosios kalvos, kuri yra Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, 750 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, viršūnėje yra 100x50 m dydžio užpelkėjusi dauba, buvusio ežerėlio vieta, dabar nusausinta. Manoma čia buvus šventvietę. Apie šią vietą yra išlikę padavimų – apie paskandintus lobius, prasmegusią bažnyčią ir kt. Pasak vieno jų, senovėje čia buvo aukojami avinai (Avinkalnis). Po Žemaitijos krikšto apylinkių gyventojai dar ilgai slapčia naktimis čia aukojo aukas, gėrė ežerėlio vandenį ir juo prausėsi. 1927 m. minima, kad antrą Sekminių dieną apylinkių gyventojai ant Girgždūtės susirinkę linksminosi.
Milk and Honey
Milk and Honey dar du kartus bandė patekti į Euroviziją, tačiau nesėkmingai. 1981 metais grupė su Lea Lupatin atlikę dainą „Serenada“, užėmė ketvirtą vietą, o 1989-aisiais su kūriniu „Ani Ma’amin“ liko aštuntoje vietoje.
1999 m. Nobelio premijos laureatai
1999 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Degučiai (Kazlų Rūda)
Degučiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Jankų, 2 km nuo Būdos, prie Noreikupės upelio. Ties kaimu nuo vieškelio atsišakoja kelias į Skindeliškę.
Antanas Mončys
Antanas Mončys (1921 m. birželio 8 d. Mančiuose, Darbėnų valsčius – 1993 m. liepos 10 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos skulptorius modernistas. thumb|rigth|300px|Paminklinis akmuo skulptoriui atminti, pastatytas jo gimtinėje
Biografija
1941 m. baigė Kretingos gimnaziją. 1942–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo architektūrą. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Susipažinęs su skulptoriumi Vytautu Kašuba susidomėjo skulptūra. 1947–1950 m. Vytauto K. Jonyno vadovaujamoje dailės ir amatų mokykloje (École des Arts et Métiers) Freiburge studijavo skulptūrą pas Aleksandrą Marčiulionį. Gavęs skulptoriaus diplomą ir Prancūzijos vyriausybės stipendiją, 1950 m. atvyko į Paryžių, studijavo Didžiosios lūšnos akademijoje (Academie de la grande Chaumiere) pas Osipą Zadkiną.
1951 m. dalyvavo Nepriklausomųjų salono parodoje. 1952 m. sukūrė 16 skulptūrų Šv. Marcelijaus bažnyčioje Laone. Vadovavo skulptūrų studijoms: 1973–1988 m. Paryžiaus universiteto tarptautiniame centre, 1977–1981 m. Europos meno akademijoje Tryre, 1983 m. UNESCO skulptūros studijai Tulūzoje. Priklausė Dailininkų namams (Maison des Artists). Palaidotas Grūšlaukėje, šalia tėvų.
Sūnus Žanas Kristupas Mončys užaugęs tapo aktoriumi.
Kūryba
Sukūrė religinio siužeto kūrinių („Šv. Juozapas“, 1951 m.; „Kelių Madona“, 1952 m.), antkapinių paminklų (V. Rakštytės-Karvelienės, 1954 m.; O. Greimo, 1983 m.), abstrahuotų ekspresyvių figūrinių kompozicijų („Fantasmagorija“, 1957 m.), konstruktyvių, sunarstytos struktūros skulptūrų („Begalinis“, 1970 m.; „Vandens nešėja“, 1977 m.; „Pamokslininkas“, 1983 m.), reljefų, švilpių, kaukių. Naudojo įvairias medžiagas (medis, akmuo, metalas, molis, atliekos, rasti daiktai) ir techniką. Iliustravo knygų (Oskaras Milašius. Lietuviškos pasakos, 1972 m.), sukūrė scenovaizdžių, piešinių, akvarelių.
1960–1992 m. surengė apie 30 individualių parodų (Prancūzija, Belgija, Vokietija, Monakas, JAV, Italija, Lietuva). 1992 m. dovanojo kūrinius Palangai, jų parodos surengtos Vilniaus Šiuolaikinio meno centre ir Kauno paveikslų galerijoje. 1999 m. liepos 10 d. Palangoje atidarytas Antano Mončio namai-muziejus.
Konstantino Akmuo
Konstantino Akmuo  – viršukalnė Poliarinio Uralo kalnuose, 45 km nuo Karos jūros Baidaro užutėkio. Įeina į Tiumenės srities teritoriją (Jamalo nencų autonominė apygarda). Aukštis – 492 m. Sudarytas iš kvarcito ir smiltainio. Šlaitai ir viršūnė apaugę kalnų tundra.
99 moterys
99 moterys – režisieriaus Jesus Franco sukurtas veiksmo filmas, priskiriamas „exploitation“ stiliui.
Turinys
Saloje esančiame kalėjime kalinamos 99 moterys, nuteistos už įvairius nusikaltimus. Čia karaliauja smurtas ir prievarta, o salos gubernatorius į tai žiūri pro pirštus ir visiškai pritaria kalėjimo viršininkės Telmos Diaz veiklai bei metodams.
Plungės spaustuvė
Plungės spaustuvė – spaustuvė, veikianti Plungėje nuo 1949 m.
Istorija
Iki karo Plungėje spaustuvių nebuvo, pirmosios plungiškių knygos spausdintos Tilžėje, kur spaudos darbai kainavo pigiau. 1949 m. įkurta Plungės apskrities laikraščio „Socialistinis kelias“, kuris iki tol nuo 1948 m. spausdintas Klaipėdos „Ryte“, spaustuvė. 1950 m. Plungei tapus rajono centru, spaustuvė spausdino rajono laikraštį „Socialistinis kelias“ ir Plungės MTS politinio skyriaus laikraštį „Už aukštą derlių“. 1962 m. spaustuvė gavo linotipą ir buvo prijungta prie Telšių spaustuvės. Ji spausdino Plungės rajono laikraštį „Kibirkštis“, 1962 m. balandžio mėn. pakeitusį laikraštį „Socialistinis kelias“.
1977 m. Telšių spaustuvės Plungės skyrius priskirtas Klaipėdos „Ryto“ spaustuvei. 1979 m. spaustuvė Plungėje persikėlė į naujas patalpas Dariaus ir Girėno g. 10. 1980 m. laikraštis „Kibirkštis“ imtas spausdinti ofsetu Šiauliuose, „Titnago“ spaustuvėje, o vietoje jis buvo tik renkamas. 1994 m. Plungės valstybinė spaustuvė tapo UAB „Antikva spaustuvė“, kuri leidžia laikraštį „Žemaitis“.
Expo vakarai
Expo vakarai – didžiausias parodų ir konferencijų centras Vakarų Lietuvoje.
Veikia nuo 1994 m. Organizuoja parodas, muges, konferencijas, kitus renginius. UAB „Expo vakarai“ taip pat teikia stendų, parodų ir renginių įrangos nuomos paslaugas.
Adresas: Baltijos pr. 12 A, Klaipėda.
Šlienavos pagrindinė mokykla
Kauno rajono Šlienavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kauno raj., Šlienavoje, Mokyklos g. 13, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191092326. Steigėjas Kauno rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Šlienavos pradinė mokykla įkurta 1909 m. 1951 m. ji tapo septynmetė, 1963 m. – aštuonmetė, 1985 m. – devynmetė, 1999 m. – dešimtmetė mokykla. Nuo 1999/2000 m. veikia priešmokyklinio ugdymo klasė. Nuo 2000 m. mokyklą remia Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas.
Tarxien Rainbows FC
Taršino „Rainbows“ – Maltos futbolo klubas iš Taršino.
Istorija
Klubo ištako siekia 1944 m. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II) ir liko ketvirtoje vietoje.
Medviediškės (Zujūnai)
Medviediškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Sudervės, prie Čekonės aukštupio.
Kamisarauka
Kamisarauka – viensėdis Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Sudeikių.
Simnas
Simnas – miestas Alytaus rajono savivaldybėje, 24 km į vakarus nuo Alytaus, šalia kelio. Seniūnijos centras, dvi seniūnaitijos (Simno I ir Simno II). Urbanistikos paminklas. Stovi Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1520 m., seniausia Sūduvoje), yra Simno gimnazija, Simno žemės ūkio mokykla, biblioteka, vaikų darželis, slaugos ligoninė, vaistinė, poliklinika, kultūros namai, parduotuvės, paštas. UAB „Alytaus melioracija“, AB „Dainava“ filialas, gyventojai verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, gyventojų aptarnavimu, žuvivaisa, melioracija, statyba, siuvimu. Mieste veikia Simno specialioji mokykla.
thumb|left|[[Simno ežeras]]
Etimologija
Tačiau gali būti, kad jis yra vandenvardinis vietovardis – nuo Simno ežero, telkšančio į šiaurę nuo miesto, nors yra sunku paaiškinti tokį ežero pavadinimą. Tarus, kad miesto pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, tektų imtis prielaidos, kad jis galbūt kilęs nuo krikščioniško vardo Simonas (Simas).
Liaudies etimologija pasakoja legendą, kad labai seniai gyveno du gerieji milžinai – Simas ir Sinas. Susiėjo jie draugėn ir nutarė pasirinktam miesteliui pastatyti labai gražią bažnyčią, tačiau apsidairę aplinkui nerado tinkamo kalnelio. Tada vienas puolė nešti žemių iš rytų, kitas – iš vakarų. Supylė jie kalnelį, o daubose, iš kur žemes sėmė, dabar tyvuoliuoja Simno ir Giluičio ežerai. Baigę darbus, milžinai vienas kitą pavaišino taboka, paspaudė rankas, po saują brangenybių pažėrė į ežerus ir išsiskirstė kas sau – vienas medžioti, kitas žvejoti. Gyventojai, atsidėkodami milžinams, jų vardus sujungė į vieną – Simnas. Taip ir pavadino vietovę, kur jie ant kalnelio pastatė bažnyčią.
Geografija
Miestas įsikūręs prie Simno (šiaurėje) ir Giluičio (vakaruose) ežerų, pietuose telkšo Spernios tvenkiniai.
Istorija
Gyvenvietė minima nuo 1382 m. Dabartinėje Simno vietoje pirmieji gyventojai pradėjo kurtis XV a. pradžioje, po Žalgirio mūšio. Nuo 1494 m. minimas Lietuvos didžiojo kunigaikščio medžioklės Simno dvaras, įėjęs į valstybinių dvarų kompleksą – Alytaus ekonomiją. Tai pirmasis Simno paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose. XVI a. pradžioje ėmė augti miestelis, jame formavosi radialinė gatvių struktūra su netaisyklingos formos aikšte centre.
1520 m. Simno dvaro valdytojas Jonas Zabžezinskis pradėjo statydinti gynybinių elementų turinčią Simno bažnyčią. Statybos ir gausių rekonstrukcijų darbai truko kelis šimtmečius, tačiau ankstyvojo renesanso bruožai išliko. Vertinga bažnyčios interjeras, šoniniame altoriuje esantis Dievo Motinos paveikslas laikomas stebuklingu. Tai seniausias Sūduvoje architektūros paminklas.
1625 m. Lietuvos vicekancleris ir Simno seniūnas Povilas Sapiega ėmė rūpintis miestelio savivalda ir 1626 m. sausio 2 d. valdovas Zigmantas Vaza suteikė miesto teises, antspaudą ir herbą. 1776 m. savivaldos neteko, bet 1792 m. birželio 15 d. Stanislovas Augustas išdavė privilegiją, kuria sugrąžino prarastas miesto teises, tačiau per politinę suirutę miestas jas vėl prarado.
1941 m. birželio 22 d. rytą Simne bombarduotos 553 šaulių pulko kareivinės, vėliau – Simno centras. 1941 m. rugpjūčio 12 d. Kalesnykų miške sušaudyta ~700 miestelio gyventojų. Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Dzūkų partizanų rinktinės partizanai.
1956 m. gruodžio 28 d. pakartotinai suteiktos miesto teisės. Sovietmečiu buvo „Garbės ženklo“ ordino Simno tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, prie kelio link Krosnos veikė melioratorių miestelis, Alytaus „Dainavos“ siuvimo fabriko cechas.
1999 m. patvirtintas dabartinis Simno herbas.
Japonijos ginkluotosios pajėgos
Savigynos pajėgos yra ginkluotosios Japonijos pajėgos, įsteigtos pasibaigus Japonijos okupacijai po II pasaulinio karo. Šios pajėgos iki šiol nedalyvavo jokiame kare, tačiau dalyvauja taikos palaikymo misijose.
Japonijos kariuomenė yra apribota Japonijos Konstitucijos devintuoju straipsniu, kuris teigia, kad Japonija atsisako teisės skelbti karą ar naudoti kariuomenę tarptautių ginčų sprendimui Japonijos kariuomenę sudaro sausumos būtinosios ginties pajėgos (JGSDF), jūrų būtinosios ginties pajėgos (JMSDF) ir oro būtinosios ginties pajėgos (JASDF). Kariuomenės galva – gynybos ministras.
Sudėtis
thumb|200px|Gynybos ministerija thumb|200px|Kongo klasės eskadrinis minininkas Japonijos karines pajėgas 2005 m. sudaro 239 430 asmenų, iš jų 147 737 sausumos gynybos pajėgose, 44 327 jūrų gynybos pajėgose, 45 517 oro gynybos pajėgose, 1 849 jungtiniame štabe. Atsarginių skaičius – 57 889.
Veprių ąžuolas
Veprių ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, augantis Ukmergės rajone, Veprių miestelyje, priklauso Deltuvos girininkijos 98 kv., 9 skl. Medis auga miške, apie 300 m į rytus nuo miestelio kapinių, šalia Veprių Kalvarijų tako, už 20 m į pietryčius nuo III–sios stoties koplytėlės „Viešpats Jėzus meldžiasi alyvų sode“.
Veprių ąžuolas yra valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88. miniatiūra|200px|left|Tolumoje matoma koplytėlė
Pluoštas (laikraštis)
Pluoštas – dirbtinio pluošto gamyklos laikraštis, ėjęs nuo 1969 m. liepos 2 d. iki 1993 m. Kaune.
Istorija
Tiražas 1969 m. – 1500 egz., 1989 m. – 1500 egz., 1993 m. – 500 egz.
Negalimas trejetas
Negalimas trejetas – ekonomikos hipotezė, kad negalima vienu kartu pasiekti fiksuoto valiutos kurso, laisvo kapitalo judėjimo ir nepriklausomos pinigų politikos.
Formalus šito modelio pagrindimas išdėstytas Mandelio-Flemingo (Mundell-Fleming) modelyje.
Modelio pagrindimas
Neformalus modelio pagrindimo svarstymai:
а) Jei valstybė leidžia laisvą kapitalo judėjimą ir vykdo nepriklausomą pinigų politiką (nustatinėja palūkanas ir taip kontroliuoja infliaciją), laisvas kapitalo judėjimas leidžia laisvai prekiauti valiutu rinkoje ir koreguoja palūkanas pasaulinių palūkanų linkmėn (žinoma, atsižvelgiama į valstybėje esančią riziką). Pinigų politika, orientuota kontroliuoti infliaciją, nustatinėja vidines palūkanas. Centrinis bankas gali koreguoti palūkanas pardavinėdamas ar supirkdamas kitas valiutas. Jei Centrinis bankas kitas valiutas parduoda, tai jos gali baigtis, jei kitas valiutas supirkinėja, turi vykdyti emisiją (prispausdinti naujų pinigų).
b) Jei valstybėje fiksuotas keitimo kursas ir nepriklausoma pinigų politika, tuo pačiu kontroliuojama pinigų pasiūla ir sulaikoma infliacija. Galiausiai nustatomos vidinės palūkanos ir žinomas valiutos judėjimas. Jei leidžiamas laisvas kapitalo judėjimas, atsiranda kitos palūkanų normos. Centrinis bankas turi arba koreguoti valiutos kursą, arba keisti pinigų pasiūlą.
c) Jei valstybėje fiksuotas keitimo kursas ir laisvas kapitalo judėjimas, tokiu atveju užsienio investuotojai gali laisvai pagal nustatytą kursą pirkti ir parduoti įsipareigojimus vietine valiuta; tai yra nepriklausomos pinigų politikos pakaitalas. Pradedant vykdyti nepriklausomą pinigų politiką, Centrinis bankas susidurs su tuo, kad per valiutų rinką investuotojai pradės įtakoti palūkanas, mažindami Centrinio banko veiklos efektyvumą.
Situacija Lietuvoje
Dabar Lietuvoje litas susietas su euru, kapitalas gali laisvai judėti ir siekiama išlaikyti mažą infliaciją. Tokia pati maža infliacija kitose vakarų Europos valstybėse ir JAV, kurios yra didžiausios investuotojos iš užsienio valstybių. Lietuvos ūkiui augant sparčiau negu Vakarų, išsilaiko žema infliacija ir palūkanos toliau lieka mažos. Lietuvoje vykdoma pinigų politika panaši į Europos Sąjungos ir JAV vykdomą pinigų politiką.
Zamija
Zamija (Zamia) – zamijinių (Zamiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso į palmes panašūs krūmai.
Natūraliai paplitusi Šiaurės, Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Gentyje yra apie 50 rūšių.
Bandiagara
Bandiagara  – nedidelis miestas Mopčio regione, Malyje. Pavadinimas pažodžiui reiškia „didelis valgomasis dubuo“.
Bandiagara yra 65 km atstumu į pietryčius nuo Mopčio. Pro miestą teka sezoninė upė – Jamė. Populiaciją sudaro tokios etninės grupės kaip dogonai, fulbiai ir bambarai.
Istorija
Bandiagara 1770 m. įkurta Nangabanu Tembelio, dogonų medžiotojo.
1864 m. Tidianis Talas miestą paskelbė Tukulorų imperijos sostine.
Limos universitetas
Struktūra
Yra ir bendrųjų studijų programa.
Medvišiai
Medvišiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Balbieriškio.
Tūbausiai
Tūbausiai – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 8 km į šiaurę – šiaurės rytus nuo Kretingos, abipus Akmenos upės. Seniūnaitijos centras. Yra Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia. Ties riba su Genčų kaimu ant Akmenos pastatyta Tūbausių užtvanka, o šalia jos – hirdoelektrinė. Kaime buvo Tūbausių pagrindinė mokykla. Veikia Tūbausių triušynas ir dar trys įmonėlės.
Geografija
Tūbausiai – septintas pagal dydį Kretingos rajono savivaldybės kaimas, kuris apima 1 264 ha žemės plotą, plytintį abipus Akmenos upės. Šiaurėje-šiaurės rytuose jis ribojasi su Genčais, pietvakariuose – Pajuodupiais, pietuose-pietvakariuose – Kurmaičiais, pietryčiuose – Traidžiais, rytuose – Voveraičiais, o vakaruose-šiaurės vakaruose nedidelis valstybinio miško masyvas kaimą skiria nuo Tarvydų. Rytinėje žemių dalyje auga Degimalio, vakarinėje – Tūbausių, o šiaurės vakarinėje-šiaurinėje – Degsnės miškas. Rytiniu pakraščiu prateka Šakalė (Akmenos intako Skroblupio kairysis intakas), vakariniu – Juodupis, pietrytinėje dalyje išteka Tūbausių II upelis (Akmenos intako Pilsupio dešinysis intakas), o šiauriniame pakraštyje į Akmeną teka Paulikupis.