cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nansi rotušė
thumb|290px|right|[[Stanislovo aikštė (Nansi)|Stanislovo aikštėje iškilusi Nansi rotušė]] Nansi rotušė – Prancūzijos Nansi miesto XVIII a. rūmai, naudojami kaip rotušė. Pastatyti buvusio Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus (miestą valdžiusio kaip Lotaringijos ir Baro hercogysčių valdovo) Stanislovo Leščinskio iniciatyva. Valstybės saugomas istorijos paminklas.
Istorija
thumb|240px|left|Rotušės frontonas su [[Stanislovas Leščinskis|St. Leščinskio herbu, turinčiu Lietuvos ir Lenkijos heraldinius simbolius]] Pastatas iškilo 1752–1755 m. ir nuo pat pradžių vykdė miesto rotušės funkcijas. Tuo metu Nansi centras jau buvo užstatytas, todėl, norint atlaisvinti vietą būsimai rotušei, teko nugriauti dvejus ten stovėjusius viešbučius. Dar vieni rūmai buvo nušluoti nuo žemės paviršiaus, kai 1890 m. rotušės pastatas buvo išplėstas.
Rūmai išsistatę Senamiestyje, tarp keturių didesnių aikščių. Pagrindinis 98 metrų ilgio fasadas nukreiptas į Stanislovo aikštės pusę. Jo paviršių skaido korintiniai piliastrai, virš kurių iškilęs frontonas su Stanislovo Leščinskio herbu ir laikrodžiu; šalia stovi Teisingumą ir Atsargumą vaizduojančios alegorinės skulptūros. Puošnius metalinius balkonų turėklus kūrė meninės liejininkystės meistras Žanas Lamuras.
Metų eigoje interjeras buvo pertvarkytas, nepakitę išliko tik laiptai, vestibiulis, ir kvadratinė svetainė antrame aukšte. Laiptų sienas ištapė žinomas dailininkas Žanas Žirardė: freskos vaizduoja St. Leščinskio darbus visuomenės gerovės, teisingumo ir ekonomikos labui; paties geradario atvaizdas puošia lubas. Pradžioje svetainė buvo naudojama kaip prieškambaris į hercogo apartamentus, joje kurį laiką vykdavo Stanislovo akademijos posėdžiai. Svetainės sienos dekoruotos Emilio Friano, Emė Moro ir Viktoro Pruvė paveikslais.
Sent Mari oro uostas (Madagaskaras)
Sent Mari oro uostas (IATA: SMS; ICAO: FMMS) – Madagaskaro Analandžirofo regiono Toamasinos provincijoje esantis tarptautinis oro uostas, aptarnaujantis Borahos salą, dar žinomą kaip Sent Mari.
Aerodromas yra įsikūręs 2 m aukštyje virš jūros lygio. Jame kryptimi 01/19 yra įrengtas vienas 1475 m ilgio ir 30 m pločio (4839 x 98 pėdos) asfaltbetonio kilimo-tūpimo takas, 2015 m. praiilgnus taką (nuo 1049 m.) įrengta instrumentinių skrydžių įranga, atsirado galiymbė leistis iki 90 t. masės lėktuvams, pvz. Boeing 737–800.
2014 m oro uoste aptarnauti 746 skrydžiai, 2961 keleivis, pervežta 25 tonos krovinių.
2014 m. moterų A lyga
2014 m. Moterų futbolo A lyga buvo 22–tasis moterų futbolo čempionatas nepriklausomoje Lietuvoje.
Babruisko rajonas
Babruisko rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Babruiskas.
Gyvenvietės
Miestų ir miesto tipo gyvenviečių rajone nėra.
Ed McBain
Edas Makbeinas (, tikrasis vardas Salvatore Albert Lombino, vėliau taip pat žinomas Evan Hunter vardu; 1926 m. spalio 15 d. – 2005 m. liepos 6 d.) – amerikiečių rašytojas ir scenarijų autorius, labiausiai išgarsėjęs kriminaliniais romanais apie 87-ąją policijos nuovadą. Bendras jo išleistų knygų tiražas siekia 100 mln. egzempliorių.
Biografija
Lombino gimė ir užaugo Niujorke, emigrantų iš Italijos šeimoje – pradžioje Rytų Harleme, vėliau Bronkse. Baigęs mokyklą, Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo laivyne Ramiajame vandenyne. Tarnybos metu jis pirmą kartą pradėjo rašyti, tačiau savo apsakymų niekur nespausdino.
Grįžęs iš tarnybos, jis studijavo anglų kalbą ir psichologiją Hunterio koledže Niujorke, kurio savaitiniame laikraštyje turėjo savo skiltį ir pasirašinėjo „S.A. Lombino“ vardu. Po studijų Lombino išbandė įvairius darbus, tarp kurių buvo ir 17 dienų trukusi mokytojo karjera, vėliau aprašyta knygoje „Blackboard Jungle“, išleistoje Evan Hunter vardu 1954 m.
1951 m. Lombino įsidarbino redaktoriumi Scott Meredith literatūros agentūroje ir čia jam teko dirbti su tokiais autoriais kaip Poul Anderson ir Arthur C. Clarke. Tais pačiais metais jis išleido pirmąjį savo apsakymą – fantastinį kūrinį „Welcome, Martians!“, kurį pasirašė S. A. Lombino vardu.
Pirmoji šlovė rašytoją aplankė su romanu apie mokyklą „Blackboard Jungle“, kuris 1955 m. buvo ekranizuotas. Nusprendęs, kad Hunterio vardas skaitytojams siejasi su rimta literatūra, rašytojas kitokio žanro (detektyvai, noiras, nuotykių romanai) kūrinius ėmė pasirašinėti kitais vardais: Curt Cannon, Hunt Collins, Richard Marsten. 1956 m. pirmą kartą buvo panaudotas Ed McBain slapyvardis romanui „Žmogus, kuris nekentė policininkų“. Knygos veiksmo vieta buvo 87-oji Niujorko policijos nuovada, vėliau tapusi pagrindine rašytojo kriminalinių romanų veiksmo vieta.
1958 m. Hunteris oficialiai patvirtino, kad pasirašinėja McBaino pseudonimu, tačiau ir toliau jį naudojo detektyviniams romanams, nors kitų vardų – Addams, Cannon, Collins, Marsten, Tiane – atsisakė apie 1960 m. McBainas liko kriminalinių romanų, o Hunteris – kitos literatūros „kūrėjais“. Hunteris buvo sėkmingas vardas ne tik rašant knygas, bet ir darbuojantis kine – šiuo vardu autorius parašė ne vieną scenarijų televizijos ir kino filmams, tarp kurių žymiausias yra Alfred Hitchcock „Paukščiai“ (1963) pagal Daphne du Maurier novelę. Vėliau, rašant scenarijų pagal Winston Graham kūrinį kitam režisieriaus darbui „Marnie“, jie susiginčijo dėl numatytos išprievartavimo scenos ir Hunteris buvo atleistas. Scenarijų parašė Jay Presson Allen, o filmas pasirodė 1964 m.
Kiti garsūs Hunterio scenarijai yra filmams „Strangers When We Met“ (1960 m., vaid. Kirk Douglas ir Kim Novak) ir „Policininkai“ (1972 m., vaid. Burt Reynolds ir Raquel Welch). Pastarasis sukurtas pagal paties Hunterio kūrinius, kuriuos jis pasirašė McBaino vardu. Iki savo mirties autorius kasmet išleisdavo 1-2 romanus apie 87-ąją nuovadą, o 1961-62 m. buvo rodomas to paties pavadinimo serialas, kurio vienas kūrėjų buvo Hunteris.
1978–1998 m. jis išleido seriją knygų apie teisininką Matthew Hope, dažnai pavadindamas jas vaikiškų pasakų vardais. 1984–1994 m. jis neišleido nei vieno romano Hunterio vardu, o 2000 m. pasirodžiusios knygos „Candyland“ autoriais buvo nurodyti Evan Hunter ir Ed McBain. Kitus pseudonimus jis panaudojo vos kelis kartus: 1975 m. knygą „Doors“ pasirašė Ezra Hannon, o 1992 m. „Scimitar“ – John Abbott vardais.
Yra manoma, kad Hunteris 1961–1969 m. su Dean Hudson pseudonimu parašė 93 pornografinio turinio apsakymus, tačiau visų jų autoriumi Hunteris niekada nebuvo paskelbtas.
Asmeninis gyvenimas
Hunteris daug rūkė ir nuo 1987 m. patyrė 3 širdies smūgius. Jis mirė būdamas 78 nuo gerklės vėžio. Paskutinė knyga apie 87 nuovadą pasirodė jau po autoriaus mirties.
Serentis
Serentis (Tagetes, ) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis, kilusi iš Amerikos. Ją sudaro 56 vienmečių ir dvimečių augalų rūšys.
Būna įvairaus dydžio: nuo 1 cm iki 2,2 m. Lapai žali, pirštuoti. Natūralių augalų žiedai geltoni, oranžiniai, balti, su rudais atspalviais. Žiedynas – graižas, 4-6 cm skersmens. Sėklos juodos, vamzdiškos.
Daugelis rūšių pasižymi savotišku aitriu kvapu. Sakoma, kad šis kvapas atbaido kai kuriuos kenkėjiškus graužikus, vabzdžius, todėl serenčiai sodinami greta pomidorų, bulvių, baklažanų, tabako, paprikų.
Daugelis serenčių rūšių auginamos visame pasaulyje kaip vienmečiai dekoratyviniai augalai. Serenčiai nereiklūs drėgmei, vešlūs, pakelia nestiprias šalnas. Sodinami darželiuose, kapinėse, miestų gėlynuose. Dalis rūšių tarpusavyje kryžminasi.
Atlantas (slankstelis)
thumb|260px|Atlantas Atlantas  – pirmasis kaklo slankstelis; remia kaukolę.
Sandara
Slankstelis vietoj kūno turi mažesnį priekinį lanką (arcus anterior atlantis), kurio priekiniame paviršiuje iškyla priekinis gumburėlis (tuberculum anterius), o užpakaliniame yra danties duobutė (fovea dentis) susinerti su antrojo slankstelio dantimi. Užpakalinis lankas (arcus posterior atlantis) platesnis, jo užpakaliniame paviršiuje iškyla keterinės ataugos liekana – užpakalinis gumburėlis (tuberculum posterius), o viršutiniu paviršiumi skersai driekiasi slankstelinės arterijos vaga (sulcus arteriae vertebralis). Į ją gulasi bendravardė arterija, išėjusi iš kanalo, kurį sudaro visų kaklo slankstelių skersinių ataugų angos. Lankus jungia į šonines mases (massae laterales atlantis) susiliejusios kitos ataugos.
Vietoj sąnarinių ataugų yra tik viršutiniai ir apatiniai sąnariniai paviršiai (facies articularis superior et facies articularis inferior). Viršutiniai įdubę paviršiai yra tarytum kaukolės krumplių įspaudai, jų atžvilgiu krumpliai slysta apie skersinę ašį pirmyn ir atgal. Apatiniai paviršiai lygūs, pakartoja antrojo kaklo slankstelio viršutinių sąnarinių laukų formą. Nukreipus siauresnį lanką į priekį, o įdubusius sąnarinius paviršius į viršų, nesunku tinkamai orientuoti atlantą.
Hondūro transportas
Šis straipsnis skirtas aprašyti Hondūro transportą.
Geležinkeliai
Geležinkeliai Hondūre buvo pastatyti XIX amžiaus pabaigoje ir XX amžiaus pradžioje dviejų kompanijų: United Fruit ir Standart Fruit. Geležinkeliai su kaimyninėmis šalimis
Alessandro Guagnini
Aleksandras Gvanjinis (dar užrašomas taip Gvagninis, Gvaninis;, , ; g. 1538 m. Veronoje – m. 1614 m. Krokuvoje) – italų kilmės lenkų rašytojas, karininkas ir kronikininkas. 14 metų (pagal kitus duomenis - 18 metų) buvo kariniu Vitebsko komendantu.
Hondūro transportas
Vandens keliai
465 km valdomi mažais laivais.
Alessandro Guagnini
Nuo XVI a. šeštojo dešimtmečio tarnavo rotmistru Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje, nuo 1561 m. dalyvavo Livonijos kare. 1571 m. tapo Abiejų Tautų Respublikos piliečiu, dalyvavo karuose su Maskva, Moldavijos magnatų karuose. Paskutiniuosius gyvenimo metus gyveno Lenkijos karalystės sostinėje Krokuvoje. Gvanjinis buvo puikaus išsilavinimo, mokėjo keletą kalbų (lotynų, vokiečių, lenkų, taip pat ir rusėnų).
„Europos Sarmatijos aprašymas“
Labiausiai žinomas dėl 1578 m. lotynų kalba išleisto veikalo „Europos Sarmatijos aprašymas“ (Sarmatiae Europeae descriptio, quae Regnum Poloniae, Lituaniam, Samogitiam, Russiam, Masoviam, Prussiam, Pomeraniam <...> complectitur). Knygoje aprašomos Rytų Europos šalys (Lietuva, Lenkija, Livonija, Maskvos valstybė), jų istorija, geografija, religija, tradicijos ir kt. Pirmą kartą išleista 1578 m. Krokuvoje, po to 1581 m. Spire (Vokietija), 1583 m. Italijoje italų kalba. 1611 m. ši kronika išplėsta ir išleista lenkų kalba.
Hondūro transportas
Oro uostai
119 (1999 est.)
Alessandro Guagnini
„Europos Sarmatijos aprašymas“
Kurdamas šį veikalą A. Gvanjinis daugiausia naudojosi Motiejaus Strijkovskio kronikos rankraštį. Motiejus Strijkovskis ginčijo Gvanjinio autorystę ir skundėsi dėl jo darbo plagiato karaliui Steponui Batorui, kuris 1580 m. specialiąja privilegija pripažino „Europos Sarmatijos aprašymą“ kaip teisėtą Motiejaus Strijkovskio darbą. Nepaisant to A. Gvanjinio knyga toliau buvo leidžiama jo vardu ir net išversta į lenkų kalbą. Išplėstas leidimas pasirodė 1611 m.
Kronikoje pirmą kartą pavaizduoti lietuvių kunigaikščių paveikslai. Nors portretai buvo išgalvoti bei neturėjo su kunigaikščiais nieko bendro, kunigaikščiai vilkėjo anachronistiniais drabužiais ir buvo apginkluoti tuometiniais ginklais, šie paveikslai padarė didelę įtaką vėlesniam didžiųjų kunigaikščių vaizdavimui.
Kronikos egzemplioriai yra prieinami Vilniaus universiteto bibliotekoje, Pranciškaus Skorinos Baltarusijos bibliotekoje ir Londono muziejuje.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Dalyviai
Dalyvavo 12 komandų.
Nasta
Vilniaus valstybinis namų statybos kombinatas „Nasta“ – statybų organizacija, veikusi Vilniuje ir Vilniaus zonoje 1965–1999 m. Gamino gelžbetonines ir betonines konstrukcijas, statė gyvenamuosius rajonus Alytuje, Elektrėnuose, Utenoje, Grigiškėse; Vilniuje pastatė beveik visus miegamuosius rajonus: Lazdynus, Žirmūnus, Šeškinę, Karoliniškės, Viršuliškės, Pašilaičius, Fabijoniškės, Pilaitę.
Kombinato vadovais buvo Š. Liubeckis, A. Mikulėnas, A. Abramavičius, V. Šeleika. Vincentas Šileika už Lazdynų rajono statybas 1974 m. gavo Lenino premiją (kartu su kitais).
Istorija
1965 m. sausio 1 d. įkurtas Vilniaus namų statybos kombinatas. 1971 m. apdovanotas Lenino ordinu. 1987 m. kovo 15 d. reorganizuotas į Projektavimo ir statybos susivienijimą „Vilnius“. 1987 m. duomenimis, susidėjo iš 6 statybos valdybų, Vilniaus stambiaplokščių namų detalių gamyklos ir projektavimo konstravimo biuro. 1987 m. pagamino 279 tūkst. m³ betoninių ir gelžbetoninių konstrukcijų, pastatė 304 tūkst. m² bendrojo ploto gyvenamųjų namų. Kombinate dirbo 3340 darbuotojų. Iš jų apie 500 buvo inžinieriai ir techniniai darbuotojai. 1990 m. gruodžio 17 d. reorganizuotas į Vilniaus valstybinį namų statybos kombinatą „Nasta“ su pavaldumu Vilniaus miesto savivaldybei.
1999 m. balandžio 23 d. likviduotas. Buvę kombinato darbuotojai įkūrė kitas statybines įmones, kurios toliau statė Vilniuje daugiabučius namus (Algio Stabingio UAB „Junesta“, Antano Jasukaičio UAB „Andova“ ir kitos).
Bialyničų rajonas
Bialyničų rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Bialyničai.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Bialyničai.
Tikrasis gvazdikas
Tai daugiametis, iki 80 cm aukščio užaugantis žolinis augalas. Lapai pilkšvai arba melsvai žali, iki 15 cm ilgio. Žiedas 3–5 cm skersmens, kvapnus, natūralus – šviesiai rausvos spalvos, tačiau hibridai būna įvairiaspalviai. Dauginamas ūgliais.
Lietuvoje ypač tarybiniais metais gausiai augintas gėlininkystės ūkiuose, privačiuose šiltnamiuose. 1982 m. gėlininkystės ūkiuose buvo išauginta virš 9 mln. tikrojo gvazdiko žiedų. Tai populiari skinama gėlė, dovanojama įvairiomis progomis. Tarybiniais metais raudoni gvazdikai buvo dažnas valstybinių švenčių atributas.
Ukrainos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2003-2004 m.
Istorija
Tryliktasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2003 m. liepos 12 iki 2004 m. birželio 19 d.
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“. Tai buvo vienuoliktasis čempionų titulas.
Donecko „Šachtar“, o liko antri. Atsiliko vos trimis taškais.
Pirmosios rungtynės
<span id="Čornomorec v Šahtar">
Atsakomosios rungtynės
Kijevo „Dinamo“ po baudinių serijos pateko į finalą.
<span id="Čornomorec v Šahtar">
Donecko „Šahtar“ nugalėjo bendru rezultatu 2;0 ir pateko į finalą.
Finalas
<span id="Šahtar v Dnipro">
SC Ell
Sporting Club Ell arba SC Ell – Liuksemburgo futbolo klubas iš Elio. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę vyrų ekipą. Dirbama su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1. Vieną kartą tapo Liuksemburgo čempionėmis.
Istorija
1927 m. įkurtas Sporting Ell.
moterų komanda
Moterų ekipa suburta 2005 m. 2009–2010 m. tapo nugalėtojomis antroje lygoje ir iškovojo teisę rungtyniauti aukščiausioje moterų lygoje. Vėlesniais metais rungtyniavo Dames Ligue 1.
Rungtyniavo Dames Ligue 1 ir tapo čempionėmis 2013–2014 m. sezone.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Stade Um Essig stadione – futbolo stadione, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.
Klemensas Jūra-Jūraitis
Klemensas Jūra-Jūraitis (1912 m. kovo 25 d. Selemos Būda, Marijampolės apskritis – 1991 m. gegužės 27 d. Rio de Žaneiras, Brazilija) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau gyveno Brazilijoje. 1947 m. Oldenburgo lietuvių komiteto pirmininkas, „Mūsų dienos“ redaktorius. Drauge su J. Petrėnu leido vienkarčius leidinius „Margutis“, „Klumpė“ ir kt. Brazilijoje padėjo redaguoti „Mūsų Lietuvą“. Išleido prozos ir poezijos knygų.
Bychavo rajonas
Bychavo rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Bychavas.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Bychavas.
Gigi Proietti
Biografija
Gimė Romano ir Dživanos Projeti šeimoje. Jaunystėje jis išmoko groti gitara, akordeonu, pianinu ir rengdavo pasirodymus Romos naktiniuose klubuose. Baigęs mokyklą, įstojo mokytis į La Sapienza universiteto juridinį fakultetą bei pradėjo lankyti aktorinius kursus, kuriems vadovavo aktorius ir režisierius Giancarlo Cobelli. Jo talentas buvo pastebėtas ir po kelių vaidmenų scenoje 1966 m. Projetis debiutavo kine bei televizijoje. Jau 1970 m. jis buvo pagrindinis aktorius režisieriaus Tinto Brass filme „L‘urlo“.
Populiarumo Projetis sulaukė 1971 m., kuomet miuzikle „Alleluja brava gente“ pakeitė Domenico Modugno. Nuo 1976 m. jis sėkmingai bendradarbiavo su rašytoju Roberto Lerici, kartu rašydami ir kurdami spektaklius (pirmasis, pavadintas „A me gli occhi, please“, buvo vieno aktoriaus pasirodymas, planuotas rodyti 6 kartus, tačiau dėl populiarumo įvairiomis progomis atnaujinamas iki pat 2000 m.).
Karjeros padžioje labiau domėjęsis muzika nei aktoryste, 10 dešimtmečio viduryje Projetis priklausė muzikos grupei „Trio Melody“, kuri iš leido 1 albumą. Kaip solo atlikėjas, Projetis išleido 11 albumų ir 15 singlų.
Asmeninis gyvenimas
Nuo 1967 m. jis gyveno su švede gide Sagitta Alter, užaugino 2 dukteris.
2020 m. lapkričio 1 d. Projetis patyrė širdies smūgį (dėl širdies problemų jis jau 2 savaitės gulėjo ligoninėje). Aktorius mirė lapkričio 2 d., per savo 80-ąjį gimtadienį. right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px
Karataskos lagūna
Karataskos lagūna  – lagūna rytų Hondūre, Padėkos Dievui departamente, nerijos atskirta nuo Karibų jūros. Tai didžiausia šalies lagūna, ji įsiterpusi gilyn į žemyną 40 km. Krantai pelkėti, apaugę mangrovėmis. Gausu salų (didžiausia – Tansinas). Suteka Mokorono, Varuntos ir Nakuntos upės.
Titano dioksidas
Titano dioksidas, TiO2 – keturvalenčio titano oksidas, įvairiose srityse (nuo dažų gamybos iki saulės kremų ir maisto) naudojamas kaip baltas pigmentas, tuomet jis vadinamas įvairiai: titano baltalai , baltasis 6 , C.I. 77891. Kaip maisto priedas vadinamas E171.
Pigmentas
Titano dioksidas labai plačiai naudojamas kaip baltas pigmentas (titano baltalai), nes jis labai skaistus ir turi didelį lūžio rodiklį (n = 2.7), kuo jį pralenkia tik keletas medžiagų. Kasmet pasaulyje pigmentam sunaudojama 4 milijonai tonų TiO2.
Dėl didelio lūžio rodiklio ir spalvos titano dioksidas, nusodintas kaip plona plėvelė, sudaro puikią atspindimąją dielektrinių veidrodžių ir kai kurių brangakmenių dangą.
Kaip baltai dažantis maisto priedas titano dioksidas vadinamas E171, Ci 77891. Titano dioksidas dažnai naudojamas nugriebtam pienui baltinti. Tyrimai rodo, kad jo priedas gerina nugriebto pieno skanumą.
Kosmetikos priemonėse titano dioksidas naudojamas tiek kaip pigmentas bei UV šviesos sugėriklis, tiek kaip tirštiklis. TiO2 naudojamas kaip tatuiruočių pigmentas ir medžiaga kraujavimą stabdančiuose pieštukuose. Kosmetikos pramonei titano dioksidas gaminamas įvairaus dydžio dalelėmis, disperguojamomis tiek vandenyje, tiek aliejuose, su įvairiomis dangomis.
Titano dioksidas dėl didelio lūžio rodiklio, gerų UV šviesos sugeriamųjų savybių, atsparumo UV šviesai naudojamas praktiškai visuose kremuose, geliuose ir panašiose priemonėse nuo UV šviesos. Dėl šių savybių jis stabilus ir gerai saugo odą nuo UV šviesos. Vaikams ir žmonėms su jautria oda skirti kremai nuo saulės paprastai daromi su titano dioksido arba cinko oksido pagrindu, nes manoma, kad šie fiziniai UV stabdikliai mažiau dirgina odą negu cheminiai UV šviesos stabdikliai. Saulės kremuose naudojamo titano dioksido dalelės būna padengtos silicio dioksidu ar aliuminio oksidu, kadangi veikia kaip fotokatalizatorius ir sudaro radikalus, kurie yra karcinogeniški ir gali pažeisti odą.
Titano dioksidas plačiai naudojamas plastikų pramonėje, kur dėl atsparumo UV šviesai veikia kaip UV sugėriklis, efektyviai verčiantis ardančią UV šviesą į nekenksmingą šilumą.
Keramikoje titano dioksidas naudojamas kaip glazūrų drumstiklis ir kristalizacijos sėklos.
Titano dioksidu kartais žymi teniso kortų skiriamąsias linijas.
Manoma, kad titano dioksidas gali sukelti vėžį.
Chocimsko rajonas
Chocimsko rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Chocimskas.
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Chocimskas.
Butelio kakliuko laisvoji valstybė
Sukūrimas
Po Kompjeno paliaubų sąjungininkai okupavo Vokietijos teritoriją į vakarus nuo Reino. Norėdami laikyti karines pajėgas ir rytinėje pusėje sąjungininkai praplėtė savo okupacines zonas sukurdami tris pusapvalias teritorijas su 30 km spinduliu, kurių centrai buvo Kelne (britų zona), Koblence (amerikiečių zona) ir Maince (prancūzų zona).
Dėl apsiskaičiavimo prancūzų ir amerikiečių zonos nesusisiekė. Tarpe tarp jų rytinėje Reino pusėje buvo Visperio slėnis, Lorcho ir Kaubo miesteliai ir kaimai Lorchhausen, Sauerthal, Ransel, Wollmerschied, Welterod, Zorn, Strüth ir Egenrod. Supamas okupacinių zonų ir Taunuso kalnų šis nedidelis regionas buvo faktiškai atkirstas nuo likusios Vokietijos ir dėl to turėjo atskirą nuo Veimaro respublikos administraciją. Dėl apskritos okupacinių zonų rytinėje Reino pusėje formos ši teritorija buvo panaši į butelio kakliuką, dėl to taip ir buvo pavadinta, kai 1919 m. sausio 10 d. ji buvo paskelbta nepriklausoma.
Gyvenimas butelio kakliuke
Regione gyveno apie 8000 žmonių, o didžiausias miestelis Lorchas buvo paskelbtas sostine. Lorcho meras Edmund Pnischeck buvo išrinktas šios mažos teritorijos prezidentu. Pnischeck vadovavo "butelio kakliukui" visą jo egzistavimo laikotarpį, per kurį buvo leidžiami savi pašto ženklai ir valiuta.
Į neokupuotą Vokietijos dalį nevedė nei vienas kelias.
Naktis muziejuje 2
Naktis muziejuje 2  – JAV fantastinis nuotykių komedijinis filmas. Filmą režisavo Shawn Levy, o kino salėse jis pasirodė 2009 m. gegužės 22 d.
Totoriškis
Totoriškiu vadinami kaimai:
Maria Kaczyńska
Marija Helena Kačinska (, 1942 m. rugpjūčio 21 d., Machove – 2010 m. balandžio 10 d., Smolenske, Rusija) – pirmoji Lenkijos dama (2005–2010), Lenkijos prezidento Lecho Kačinskio žmona.
Biografija
Abu turėjo dukrą Martą (gimė 1980 metais), anūkę Evą ir anūką Martyną. Marija Kačinska laisvai kalbėjo anglų, prancūzų kalbomis, truputį mokėjo ispanų, rusų kalbas.
Mirtis
Marija Kačinska su savo vyru Lenkijos prezidentu Lechu Kačinskiu žuvo 2010 metų balandžio 10 d. aviakatastrofoje (Smolensko sritis, Rusija). Palaidota Vavelio Katedroje šalia vyro Lecho Kačinskio.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2019–2020 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2019–2020 m.
Retalhuleu departamentas
Retalhuleu departamentas  – departamentas Gvatemalos vakarinėje dalyje, prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Retalhuleu.
Regioninės kalbos statusą turi šios kalbos: ispanų, kičių ir kakčikelių.
Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų (Takalik Abachas, San Chuan Nochas ir kt.).
Geografija
Didžioji departamento dalis yra pakrantės žemumoje. Šiaurės rytuose paviršius palaipsniui kyla į Čiapaso Siera Madrės kalnus. Iš kalnų link vandenyno teka daug neilgų upių (Samala, Sisas, Ikanas, Okositas ir kt.). Didžioji teritorijos dalis išdirbta, tik kalnų pašlaitėse yra išlikę drėgnųjų miškų.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 9 savivaldybes:
Barbara d'Urso
Barbara d'Urso (g. 1957 m. gegužės 7 d. Neapolyje) – italų televizijos laidų vedėja bei aktorė. Jos sesuo Eleonora D'Urso taip pat aktorė.
Biografija
1977 m. Barbara pirmą kartą pasirodė TV eteryje – programoje „Goal“, o jau sekančiais metais dalyvavo varjetė šou „Stryx“. 1979 m. ji tapo laidos „Che combinazione“ vedėja, vėliau – „Domenica In“, kurią vedė kartu su Pippo Baudo. 1980 m. išmėgino jėgas kaip dainininkė, tačiau kompozicija „Dolceamaro“ populiarumo nesulaukė.
Retalhuleu
Retalhuleu  – miestas vakarinėje Gvatemaloje, 52 km į pietus nuo Kecaltenango, Čiapaso Siera Madrės papėdėje, netoli Samalos upės. Departamento centras. Keliai į Čamperiką, Koatepekę, Kecaltenangą ir Eskuintlą.
Barbara d'Urso
Biografija
1984 m. Barbara apsinuogino žurnaluose Playboy ir Playmen, o po to netruko gauti pasiūlymą dirbti Silvio Berlusconi priklausančiame kanale. Po metų ji grįžo į kanalą RAI, kur toliau vedė įvairias pramogines laidas. 2003 ir 2004 m. ji buvo realybės šou „Grande Fratello“ vedėja (vėliau šį šou ji vedė ir 2018 m.). 2011 m. Barbara vedė programą „Baila!“, kuri buvo nutraukta po 2 epizodų, apkaltinus jos rengėjus laidos „Dancing with the Stars“ plagiatu.
Retalhuleu
Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba. Veikia archeologijos muziejus. Netoli Retalhuleu yra majų miesto Takalik Abacho liekanos.
Barbara d'Urso
Biografija
Nuo 2018 m. veda laidas „Afretnoon Cinque“ ir „Domenica Live“.
2019 m. laikraščio „Corriere della Sera“ apklausoje Barbara buvo išrinkta dešimtmečio Italijos televizijos asmenybe.
Kaip aktorė ji debiutavo 1980 m. TV filme „Delitto in Via Teulada“ ir vaidmenis paprastai kuria serialuose arba televizijos filmuose.
Asmeninis gyvenimas
1982–93 m. Barbara gyveno su prodiuseriu Mauro Berardi, su kuriuo susilaukė 2 sūnų.
2002 m. ištekėjo už baleto šokėjo Michele Carfora, su kuriuo išsiskyrė 2006 m. (oficialiai 2008 m.).
Kita
Kaip liudininkė, ji buvo apklausiama vadinamame „Ruby procese“ prieš tuometinį ministrą pirmininką Silvio Berlusconi neva jo rengiamuose vakarėliuose dalyvavo ir nepilnametės merginos (Berlusconi buvo išteisintas).
Ji ir prodiuseriai ne kartą kaltinti, kad savo programose neetiškai stengiasi išryškinti galimas sensacijas (pvz. interviu su aktoriumi Francesco Nuti, kuris dėl patirtos traumos negalėjo judėti, sukėlė milžinišką pasipiktinimo bangą ir iš dalies lėmė programos „Strasera che sera“ nutraukimą. 2014 m. buvo kreiptasi į prokuratūrą, siekiant išsiaiškinti ar savo laidomis Barbara ir prodiuseriai nepiknaudžiauja savo profesija.
2016 m. buvo paskelbta, kad Barbaros pavardė yra tarp italų, minimų Panamos dokumentuose. right|thumb|170px
Elena Santarelli
Elena Santareli (g. 1981 m. rugpjūčio 18 d. Latinoje) – italų modelis, TV laidų vedėja ir aktorė.
Biografija
Elena gimė Latinoje, augo netoliese esančiame Sermonetos miestelyje. 1988 m. ji laimėjo modelių atrankos konkursą „Elite Model Look“ ir pradėjo podiumo karjerą.
Televizijoje ji pirmiausia pasirodė kaip vedėjo asistentė viktorinoje „L‘eredita“, kurią transliavo RAI 1 televizija. Vėliau kartu su Enrico Varriale vedė sporto laidą „Stadio Sprint di Rai 2“, o 2005 m. dalyvavo garsenybių realybės šou „L‘Isola dei Famosi“ 3 sezono filmavime ir pasiekė pusfinalį. Taip pat vedė programas kanaluose MTV ir Canale 5.
2014–15 m. vaidino teatro spektaklyje „Quando la moglie e in vacanza“.
2019 m. išleido knygą „Una mamma lo sa“.
Asmeninis gyvenimas
Elena yra futbolininko Ubaldo Righetti dukterėčia (jos motina Patrizia yra Righetti sesuo). 2014 m. ji ištekėjo už buvusio futbolininko Bernardo Corradi, turi 2 dukras.
right|thumb|170px
Atlantas B
Klaipėdos „Atlantas B“ – Lietuvos futbolo komanda iš Klaipėdos. Atlantas B yra Klaipėdos „Atlanto“ dublerių ekipa.
Istorija
Pagrindinė komanda turėdavo dublerių ekipas, kurios žaisdavo įvairaus lygmens pirmenybėse (dublerių pirmenybėse arba vakarų zonoje).
2016 metais buvo suburta jaunimo komanda ir žaidė II lygos Vakarų zonos pirmenybėse. 2016 m. sezonas nebuvo pats sėkmingiausias, nes tarp 10 komandų liko devinti.
2018 m. „bekai“ žaidė Antros lygos, Vakarų zonos pirmenybėse, bet dėl nesumokėtų teisėjavimo mokesčių buvo pašalinti iš pirmenybių. ( Po dvylikos rungtynių buvo iškovoję visas pergales ir nepraradę nei vieno taško.) Komandos rezultatai buvo anuliuoti. Komanda buvo perkelta į Trečios lygos (Klaipėdos zonos) pirmenybes. „Atlanto B“ komanda LFF III lygos Klaipėdos regiono pirmenybėse dalyvauja be konkurencijos (žemesnes vietas nei „Atlanto B“ komanda užėmusios komandos galutinėje įskaitoje būtų viena vieta aukščiau). Skirtingai nei kitos penkios komandos, kurios žais tris ratus, „Atlanto B“ komanda žais tik antrojo ir trečiojo rato rungtynes, t. y. 10 rungtynių.
2019 m. „bekai“ žaidė Antros lygos, Vakarų zonos pirmenybėse, bet sugebėjo iškovoti vos vieną pergalę ir liko paskutinėje (dešimtoje) vietoje. Vienintelę sezono pergalę iškovojo 2019 m. spalio 6 d. prieš Kelmės „Kražantę“, kurią nugalėjo rezultatu 5-1. Po sezono pabaigos FK Atlantas buvo pašalintas iš A lygos į II lygą dėl manipuliavimo rungtynių rezutatais. 2020 m. sezone FK Atlantas surinko naują žaidėjų komandą ir žaidė II lygoje, o dublerių komanda buvo išformuota.
Apranga
FK Atlantas bei jų dubleriai žaidžia geltonais marškinėliai, mėlynais šortais bei kojinės.
Atsarginės aprangos skiriasi tuo, kad marškinėliai yra su baltais ir mėlynais vertikaliais dryžiais.
Atlanto B sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. spalio 15 d.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Totoriškis (Anykščiai)
Totoriškis – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Skiemonių.
Čavusų rajonas
Čavusų rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Čavusai.
FK Jaunība Rīga
Rygos „Jaunība“ – Latvijos futbolo klubas iš Rygos.
Čavusų rajonas
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Čavusai.
Čerykavo rajonas
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Čerykavas.
NGC 6543
thumb|220px|NGC 6543 planetiškasis ūkas
NGC 6543 (arba Katės akies ūkas, Caldwell 6) – planetiškasis ūkas, esantis Slibino žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 3600 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 8,1. NGC 6543 skersmuo gana nedidelis – siekia 5 šviesmečius.
Šį objektą 1786 m. vasario 15 d. atrado astronomas William Herschel. Astronomas mėgėjas William Huggins pirmasis tyrė šio ūko spektrą; paaiškėjo, kad planetiškieji ūkai yra sudaryti iš dujų.
Tai vienas pirmųjų atrastų planetiškųjų ūkų, be to, pirmasis tirtas spektroskopiškai. Ūko nuotraukose matyti jį sudarantys koncentriniai dujų sluoksniai, dujų čiuršklės, mazgai. Kiekvienas iš šių koncentrinių žiedų yra sferinio burbulo pakraštys (medžiaga reguliariai išmetama kas 1500 metų).
Padėkos Dievui kyšulys
thumb|250px|Palydovinė kyšulio nuotrauka
Padėkos Dievui kyšulys  – kyšulys Centrinėje Amerikoje, išsikiša į Karibų jūrą. Trikampio formos, jos centrine dalimi teka Koko upė, sudaranti sieną tarp Hondūro ir Nikaragvos. Tai toliausiai į rytus nutolęs Hondūro taškas.
Kyšulį taip pavadino pirmasis čia lankęsis europietis (1502 m. rugsėjo 12 d.) Kristupas Kolumbas. Hondūro pakrantėse ekspediciją užklupo smarkus uraganas, nuskendo 4 karavelės. Audra nurimo tik pasiekus kyšulį. Kolumbas kyšulį pavadino kaip padėką Dievui, už tai, kad išgyveno. Be to, minėdamas šį įvykį Kolumbas suteikė vardą Hondūrui: Gracias a Dios hemos salido de esas honduras – „Ačiū Dievui išvykome iš tų gelmių“. Taigi, žodžiu 'gelmės' (honduras) vėliau pavadinta visa pakrantė, o paskui ir šalis.
Mergalaukio geležinkelio stotis
Mergalaukio geležinkelio stotis (anksčiau Simno geležinkelio stotis) – buvusi stotis Alytaus rajono savivaldybėje, pietinėje Mergalaukio kaimo dalyje, prie Šeštokų–Alytaus geležinkelio.
Istorija
Stotis įrengta XX a. pradžioje. Kurį laiką vadinosi Simno stotis, tarpukariu pervadinta kaip Mergalaukio stotis. 1992–1994 m. stotis buvo užkonservuota, o 2003 m. uždaryta. Stoties pastatas nugriautas.
La Esperansa
La Esperansa  – miestas pietų Hondūre, kalnuose, 1720 m aukštyje. Intibukos departamento centras. 7,4 tūkst. gyventojų. Plentai į Grasjasą, Markalą, Siguatepekę.
Drybino rajonas
Drybino rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Drybinas.
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Drybinas.
Belgai
Belgai  – vardas, kurį romėnų karvedys Gajus Julijus Cezaris davė galų gentims, gyvenusioms šiauriau Senos ir Marnos. Pirminė jų gyventa teritorija buvusi tarp Senos ir Reino. Cezaris skyrė belgus nuo galų ir akvitanų, kitų genčių grupių, gyvenusių teritorijoje, kurią romėnai vadino Galija ir daugmaž apėmusioje dabartinės Prancūzijos teritoriją ir kaimyninėmis teritorijomis.
Dabartinė Belgija, kuri egzistuoja nuo 1830 m. savo pavadinimą gavo iš dalies dėl šioje teritorijoje senovėje gyvenusių belgų, tačiau tarp Antikos belgų ir dabartinės Belgijos jokio istorinio perimamumo nėra.
Istorija
Belgų kilmė nėra žinoma; manoma, kad tai buvo keltų gentys su germanų kimbrų priemaiša. Manoma, kad dar prieš Cezariui pradedant Galijos užkariavimą (58 m. pr. m. e.) germanai persikėlė per Reiną ir susimaišė su ten nuo seno gyvenusiais keltais. Tacitas savo „Germanijoje“ ir Cezaris Galų karo užrašuose mini, kad belgai su pasididžiavimu tvirtino esantys germanų kilmės ir dėl to viršesni už galus. Be keltizuotų germanų prie belgų Cezaris priskyrė ir penkias Reino kairiajame krante gyvenusias germanų gentis: aduatukus, eburonus, kondrusus, cerosus ir pemanus. keletas genčių iš Marnos apylinkių aktyviai prekiavo su keltiškąja Britanija, o I a. pr. m. e. dalis belgų iš dabartinės Šiaurės Prancūzijos patys persikėlė į Didžiosios Britanijos pakrantę.
Mečys Rakauskas
Mečys Rakauskas (tikr. Mečislovas Ireniejus Rakauskas, 1938 m. sausio 1 d. Kaune – 2020 m. rugsėjo 17 d. ten pat) – lietuvių prozininkas.
Biografija
1956–1960 m. studijavo Kauno politechnikos institute, labai trumpai dirbo elektromonteriu „Kauno audinių“ fabrike, vėliau trejus metus dirbo ryšių techniku Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje, vyr. energetiku „Šilko“ kombinate. Nuo 1974 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Rašytojas buvo pasiekęs nemenkų laimėjimų ir šachmatų žaidimo bare, kruopščiai analizavo pasaulio didmeistrių žaidimą.
Kūryba
Rašytojas, dar sovietmečiu savo kūryba gerokai išsiskyręs iš kitų prozininkų, tapo savitu, itin originaliu autoriumi. Gilindamas ir tobulindamas savo stilių, jis intensyviai kūrė ir paskelbus Nepriklausomybę. Psichologinė problematika, refleksijos, personažų savianalizė ypač išryškėjo jo rinkinyje „Gintarinio korio akys“. Temų bei išraiškos aspektais šiuos apsakymus galima lyginti su Juozo Apučio proza.
Egzistencinis nerimas, moralinės vertybės ir jų niveliacija itin ryškios vėlesniuose romanuose – „Tolimo miesto kokteilis“, „Kitaip nebūtų žemiško gyvenimo. Pirma knyga. Mergelės moterys“. M. Rakauskas itin kruopščiai, psichologiškai motyvuotai analizavo savo personažų atsakomybę, būtas ar nebūtas kaltes, preciziškai išaižė kiekvieną mintį, pastebėjimą. Tokie tekstai tapo skaudžiais atsivėrimais, suvokiant savo kartos praradimus, gyvenimo pilnatvės ilgesį.
Giedrius Tomkevičius
Giedrius Tomkevičius (g. 1984 m. vasario 29 d.) – dabartinio Lietuvos čempiono Panevėžio Ekrano žaidėjas.
Iš Šiaulių kilęs futbolininkas 2001 metais savo profesionalo karjerą pradėjo kaimyninio Panevėžio miesto ekipoje. Per 8 metus Giedrius už Ekraną jau sužaidė daugiau kaip 200 rungtynių. 180 cm ūgio žaidėjas pasižymi universalumu aikštėje. Jis gali žaisti tiek atraminio saugo, tiek krašto ir centro gynėjų pozicijose.
2008 metų rudenį Giedrius Tomkevičius atkreipė ir Lietuvos rinktinės stratego Jose Caucero dėmesį. Panevėžio Ekraną į A lygos viršūnę atvedęs žaidėjas gavo šansą sudalyvauti ir reprezentacinės Lietuvos ekipos treniruotėse. 2008 metų lapkričio mėnesį Tomkevičius debiutavo rungtynėse prieš Moldovos rinktinę. Jis aikštėje pasirodė pakeisdamas Mantą Savėną. Kol kas tai ir yra vienintelės Giedriaus rungtynės Lietuvos rinktinėje.
Totoriškis (Širvintos)
Totoriškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Gelvonų.
Horkų rajonas
Horkų rajonas – rajonas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje. Centras – Horkos.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Horkos.
Šilinis gvazdikas
Šilinis gvazdikas (Dianthus deltoides) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos, gvazdikų (Dianthus) genties žolinis augalas.
Paplitimas
Auga nuo Vakarų Europos Atlanto pakrantės (Ispanija, Prancūzija) iki Sibiro (Irkutsko sritis, Tuva); taip pat Indijos valstijoje Kašmyre.
Aprašymas
Aukštis 20-40 cm. Vegetatyviniai stiebai tankiai apaugę lapais, trumpi, o žiediniai stiebai kur kas ilgesni, viršuje išsišakoję. Žiedai susitelkę į ryškiai rausvus žiedynus Žydi nuo birželio pabaigos iki spalio vidurio.
Auga pievose, sausuose, akmeninguose dirvožemiuose, apleistuose laukuose.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Žiedynas
Sodai (Šiauliai)
Sodai – Šiaulių miesto dalis, esanti į pietryčius nuo miesto centro. Sodų bendrijos „Pumpuras“, „Aušrinė“ ir „Berželis“. Sodų geležinkelio stotis.
Etimologija
Pavadinimas „Sodai“ kilęs nuo greta esančių kolektyvinių sodų, kurie išsidėstę išilgai Vyturių gatvės.
Totorviečiai
Totorviečiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Kudirkos Naumiesčio, 1 km į pietus nuo kelio.
Mėlynoji atsilikėlė (žvaigždė)
Mėlynoji atsilikėlė – kamuolinio ar padrikojo žvaigždžių spiečiaus žvaigždė, kuri yra ryškesnė ir „mėlynesnė“ nei šio spiečiaus pagrindinės sekos posūkio taškas. Jos yra daug šviesesnės ir karštesnės nei turėtų būti pagal savo amžių. Sekdamos įprastiniu žvaigždės gyvenimo ciklų, šios žvaigždės seniai turėtų būti atšalę ir tapę raudonosiomis milžinėmis, panašiai kaip greta stebimos jų kaimynės. Vietoje to, „atsilikėlės“ atrodo lyg jaunos žvaigždės, maždaug perpus jaunesnės nei iš tiesų yra. Žvaigždės taip pavadintos dėl stebėtinai atrodančio „vėlavimo“ savo senėjime.
Atsiradimo priežastis
Tokios žvaigždės atsiranda susiduriant ar arti prasilenkiant dviem paprastoms žvaigždėms. Atsilikėlė yra arba iš dviejų susidariusi viena žvaigždė, arba toji, į kurią prasilenkiant nutekėjo nemažai kitos žvaigždės masės. Dėl tos pačios priežasties mėlynosios atsilikėlės vidutiniškai yra masyvesnės nei kitos spiečiaus žvaigždės. Tankiausiuose spiečiuose maždaug viena iš 100 žvaigždžių anksčiau ar vėliau arti prasilenkia su kita. Tų prasilenkimų greitis paprastai gana nedidelis (ketvirtis Saulės kosminio greičio). Gali būti, jog susidūrimo keliu atsiradę atsilikėlės turi du nesusijungusius žvaigždžių branduolius, apsuptus bendro dujų kokono.
Alternatyvios hipotezės
Atsilikėlės negali būti tiesiog daug jaunesnės už kitas spiečiaus žvaigždes, nes sename spiečiuje nebėra pakankamai dujų ir dulkių naujoms žvaigždėms susiformuoti. Panaši į mėlynąją atsilikėlę žvaigždė taip pat susidarytų gerai sumaišant paprastos žvaigždės sluoksnius, ir taip į branduolį patenkant daugiau kuro iš išorinių sluoksnių. Šitaip gali įvykti dviem žvaigždėms prasilenkiant labai arti, dėl potvyninių jėgų, net jei medžiaga tarp žvaigždžių ir nenuteka.
Dardanai
Dardanai (🇬🇷  – senovinė Balkanuose gyvenusi tauta, trakų ar ilyrų kilmės, gyvenusi I tūkst. pr. m. e. dabartinio Kosovo ir aplinkinėse Serbijos teritorijose.
Šokikaulis
Šokikaulis - antras pagal dydį čiurnos kaulas, jungiantis blauzdos kaulus su kitais pėdos kaulais ir gulintis virš kulnakaulio. Jis yra netaisyklingos formos, nors iš dalies gali būti skiriamas ir trumpųjų kaulų rūšiai. Centrinę jo dalį sudaro kūnas, corpus tali, nuo kurio eina ataugos.
Dardanai
Pagal Straboną dardanai sudarė du pogrupius – galabrus (galabri) ir tunakus (thunaki).
Šokikaulis
Norint nustatyti, kurios pusės šokikaulis, reikia kaulą laikyti taip, kad galva būtų nukreipta į priekį, skridinys – į vidų, o šoninė atauga – į išorę.
Dardanai
Istorija
thumb|left|200px|Romos provincijos Dunojaus žemupyje Iš visų Ilyrijos genčių dardanai gyveno palyginus derlingose lygumose, iš visų pusių apsuptose kalnų. Tai leido dardanams pasiekti aukštesnį kultūros lygmenį nei jų kaimynų, aukštikalnių ilyrų. VI a. pr. m. e. susiformavo klasinė dardanų visuomenė, čia žinomas karalius Bardylis, ne kartą siaubęs Makedoniją. IV a. pr. m. e. daug dardanų gyvenviečių sunaikino makedonai. III a. pr. m. e. dardanų visuomenė atsigavo, ir III–I a. pr. m. e. turėjo savo valstybę Dardaniją.
Šokikaulis
Šokikaulio kaulėjimo taškas užsimezga septintą aštuntą vaisiaus raidos mėnesį.
Struktūra
miniatiūra|dešinėje|Kairiojo šokikaulio vaizdas iš viršaus miniatiūra|dešinėje|Kairiojo šokikaulio vaizdas iš apačios
Dardanai
Istorija
Nors dauguma Ilyrijos genčių buvo užkariautos jau III–II a. pr. m. e., dardanai išlaikė valstybingumą ilgiausiai. I a. pr. m. e. jie kartu su skordiskais ir mėdais įsiveržė į Romos provinciją Makedoniją.
Šokikaulis
Struktūra
Šokikaulio kūnas, corpus tali, yra netaisyklingo kubo formos. Jo viršutinį, vidinį ir šoninį paviršius sudaro šokikaulio skridinys, trochlea tali, sudėtas iš strėline kryptimi išlinkusio viršutinio paviršiaus, facies superior, trikampio šoninio kulkšninio paviršiaus, facies malleolaris lateralis, ir ovalinio vidinio kulkšninio paviršiaus, facies malleolaris medialis. Šokikaulio skridinys yra čiurnos sąnario galva, besijungianti su to sąnario duobe, kurią sudaro abiejų kulkšnių sąnariniai paviršiai ir blauzdikaulio apatinis sąnarinis paviršius. Žemiau vidinio kulkšninio paviršiaus medialinė kūno siena yra grublėta, joje yra kraujagyslių angų. Šoninio paviršiaus apačioje iškyla šoninė šokikaulio atauga, processus lateralis tali. Užpakalinis kūno paviršius ištįsta į užpakalinę šokikaulio ataugą, processus posterior tali, per kurią įstrižai leidžiasi kojos nykščio ilgojo lenkiamojo raumens sausgyslės vaga, sulcus tendinis musculi flexoris hallucis longi. Vagą apriboja vidinis gumburėlis, tuberculum mediale, ir šoninis gumburėlis, tuberculum laterale. Apatinis (padinis, plantarinis) kūno paviršius remiasi į kulnakaulį. Jame matyti giliai įdubęs užpakalinis kulnakaulinis sąnarinis paviršius, facies articularis calcanea posterior, susineriantis su užpakaliniu kulnakaulio sąnariniu lauku. Šio paviršiaus priekyje įstrižai – iš išorės ir priekio į vidų ir atgal – driekiasi gili šokikaulio vaga, sulcus tali.
Dardanai
Istorija
6 m. Dardaniją galutinai nukariavo romėnai (Gaius Scribonius Curio), ji tapo Romos imperijos dalimi. Pradžioje Dardanija buvo administruojama kaip dalis Mezijos provincijos: 87 m. Meziją padalijus į Aukštutinės ir Žemutinės Mezijų provincijas, ir dardanai atsidūrė Aukštutinėje Mezijoje.
Šokikaulis
Struktūra
Nuo kūno priekinio paviršiaus šokikaulio kaklu, collum tali, prasideda šokikaulio galva, caput tali. Ji nukrypusi distaliai, šiek tiek žemyn ir į medialinę pusę. Galva baigiasi ovalo formos laivakauliniu sąnariniu paviršiumi, facies articularis navicularis, susinerti su bendravardžiu kaulu. Į apačią ir atgal, kaklo link, šis paviršius pereina į priekinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, facies articularis calcanea anterior, ir vidurinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, facies articularis calcanea media. Jie jungiasi su analogiškais kulnakaulio paviršiais. Priekinis paviršius yra mažas, tarytum negili duobutė, o vidurinis – ryškesnis, ovalus, jis remiasi į kulnakaulio medialinėje pusėje kyšančią šokikaulio atramą.
Kaulo masyvą sudaro akytoji medžiaga, ją iš išorės dengia plonas standžiosios medžiagos sluoksnis.
Šaltiniai
1. G. Česnys, J. Tutkuvienė, A.Barkus, V.Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J.Žukienė. Žmogaus anatomija. I tomas. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. (p. 205-208)
Dardanai
Dardanų valdovai
thumb|Monunijaus kalta moneta
Nuorodos
Дардани Dàrdans Dardaner (Volk) Dardani Dardanit Dardani Дарданцы Dardanci Dardanët Dardaner
Juozas Almis Jūragis
Juozas Almis Jūragis (1917 m. spalio 3 d. Baltkalnis, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 2014 m. kovo 4 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos poetas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigęs Plungėje tėvų kapucinų gimnaziją, atvyko į Kauną. Apie studijas svajoti negalėjo būti ir minties. Mokantis gimnazijoje jį rėmė sesuo Ona, su kuria siejo ypač tvirti dvasiniai ryšiai. Pirmoji publikacija pasirodė 1931 m. „Žvaigždutėje“, vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis“, „Skautų aidas“, „Trimitas“, „Jaunasis ūkininkas“, „Lurdas“, „Draugija“, „Ateitis“, „Žemaičių žemė“, „Karys“, „Savaitė“, „Naujoji Lietuva“.
Karo metais – lietuviškųjų batalionų karys Rytų fronte. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Prancūziją, Austriją, Italiją, iš kur emigravo į Australiją. Laive sutiko tokios pat lemties gyvenimo moterį Stanislavą Pinikaitę, su kuria išlipus į krantą netrukus susituokė. Pagal sutartį pirmus dvejus metus dirbo Varagamboje, didžiulės užtvankos statyboje. Vėliau iki pensijos dirbo „Conpress“ bendrovės, leidžiančios didžiausią Australijos moterų žurnalą „Women’s Weekly“, gamybos ir ekspedicijos skyriuje.
Nuo 1948 m. leidinių „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“ bendradarbis, 1965–1966 m. redagavo „Tėviškės aidų“ mėnesinį kultūrinį priedą „Verpetai“, kartu su Jurgiu Janavičiumi Sidnėjuje 1970–1973 m. leido literatūrinį leidinį „Poezijos ir prozos lakštai“, ilgametis Sidnėjaus „Plunksnos“ klubo pirmininkas.
Suredagavo pirmąjį „Australijos lietuvių metraštį“ 1962 m., almanachą „Plunksna ir žodis“ 1966 m., antologiją „Terra Australis“ 1972 m. 1964 m. įsteigė Žemaičių knygos mėgėjų ratelį „Gintaras“, kurio tikslas – leisti lietuviškas knygas. 1965–1967 m. Australijos lietuvių bendruomenės Krašto kultūros tarybos sekretorius.
Tomasz Ujejski
Tomašas Ujejskis (, 1613 m. Lenkijoje – 1689 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lenkijos Romos katalikų kunigas, Plocko ir Varmijos karališkasis sekretorius ir kanauninkas.
Varmijos sufraganas 1658–1677 m. 1668 m. rugsėjo 16 d. vykusiame sosto atsisakymo posėdyje jis pasirašė aktą, patvirtinantį Jono II Kazimiero Vazos atsistatydinimą. 1669 m. buvo Michalo Korybo Višnioveckio kurfiurstas iš Kijevo vaivadijos. Jano III Sobieskio kurfiurstas iš Kijevo vaivadijos 1674 m. 1677 metais įstojo į Jėzuitų ordiną. Baigė studijas Romoje.
Palaidotas Vilniaus Ignaco Lojolos bažnyčioje. 1798 m. Rusijos valdžiai uždarius Šv. Ignaco bažnyčią, susirūpinta perlaidoti gyvenimo šventumu pasižymėjusio vyskupo kūną. 1825 m. Lucko–Žitomyro vyskupo Kasparo Cecišovskio iniciatyva Tomašo Ujejskio palaikai buvo perkelti į Žitomyro katedrą. Šia proga ekshumuotas vyskupo kūnas su procesija iškilmingai perneštas iš Augustinų bažnyčios į Šv. Kazimiero bažnyčią, kurioje prieš išgabenant palaikus į Žitomyrą atliktos gedulinės pamaldos.
miniatiūra|left|Tomašo Ujejskio parašas ant karaliaus Jono Kazimiero dokumento, patvirtinančio Poznanės miesto privilegijas (iš Poznanės valstybės archyvo kolekcijos)
Romualdas Juodeika
Biografija
1951 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1952 m. Jonavos rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius. 1963 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. Iki 1968 m. Kėdainių rajono laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius. 1976–1983 m. leidyklos „Vaga“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, biuletenio „Naujos knygos“ vyriausiasis redaktorius.
Sakūčių tiltas
Sakūčių tiltas – tiltas Sakūčių kaimo pietryčiuose (Šilutės rajonas), nutiestas per Minijos upę, kelyje. Tiltas pastatytas 1887 m., iš dalies rekonstruotas 1994 m.