cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurijus Afanasjevas
Jurijus Afanasjevas (, 1934 m. rugsėjo 5 d. Mainoje, Rusijos TFSR, Tarybų Sąjunga – 2015 m. rugsėjo 14 d. Maskvoje, Rusija) – TSRS ir Rusijos politikas ir istorikas. Maskvos valstybinio istorijos ir archyvų instituto rektorius (1986–1991), Rusijos valstybinio humanitarinio universiteto įkūrėjas, rektorius (1991–2003) ir prezidentas (2003–2006).
1992 m. rugsėjo 1 d. buvo apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu, o 2001 m. kovo 27 d. – LDK Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.
Mergina betone
Mergina betone – 1968 m. sukurtas komiškas trileris pagal to paties pavadinimo Marvin H. Albert romaną. Šis filmas yra 1967 m. pasirodžiusios juostos „Tony Rome“ tęsinys.
Šv. Kirilas Aleksandrietis
thumb|200px|Šv. Kirilas Aleksandrietis
Mergina betone
Turinys
Nardydamas Majamio pakrantėje, kur mėgina rasti nuskendusį ispanų galeoną, privatus detektyvas Tonis Rome vandenyno dugne randa negyvą moterį, kurios kojos įbetonuotos betono luite. Tonis praneša apie įvykį policijai ir jį pamiršta, kol jį nusamdo vyras vardu Gronskis, kad Tonis rastų merginą Sandra Lomaks. Šis imasi užduoties, įsitikinęs, kad Sandra ir yra negyva mergina vandenyno dugne.
Pagrindiniai aktoriai
left|thumb|200px|Kadras iš filmo
Šv. Kirilas Aleksandrietis
'''Šv. Kirilas Aleksandrietis''' (🇬🇷, 376–444 m.) – Aleksandrijos patriarchas nuo 412 iki 444 m., teologas, vienas Bažnyčios Tėvų. Pasižymėjo kovoje su erezijomis. Savo raštuose aiškino evangelijas, Apaštalų laiškus, Švč. Trejybės dogmą. Žmonijos išganymo sąlyga laikė dieviškumo ir žmogiškos prigimties vienovę Kristuje.
412 m. jis pakeitė savo dėdę Teofilių Aleksandrijos arkivyskupo pareigose ir tęsė pirmtako veiklą, nukreiptą prieš kitus tikėjimus. Viena pirmųjų akcijų buvo krikščionių sektos, III a. įkurtos Novaciano ir 250 m. nuo Bažnyčios atskilusios Decijaus valdymo laikais, pasekėjų bažnyčių uždarymas. Laikydamiesi griežtų gyvenimo taisyklių, jie savo bažnyčiose sukaupė nemažus turtus. Su jam būdingu iškalbingumu, Kirilas pasakė karštą pamokslą ir minios krikščionių užpuolė novacianiečius. Bažnyčios buvo nusiaubtos, o jų turtai perėjo į Kirilo rankas.
Arkivyskupas Kirilas su prefektu Orestu varžėsi, kas turi valdyti miestą. Orestas buvo krikščionis, tačiau nenorėjo perleisti valdžios bažnyčiai. Varžytinės dėl valdžios pasiekė savo viršūnę, kai žydų ekstremistai nužudė krikščionis. Kirilo vedamos minios išvijo žydus iš Aleksandrijos ir plėšė jų namus. Tuštėjo sinagogos, užsidarinėjo parduotuvėlės, sandėliai, privatūs namai. Orestas pasiskundė valdžiai Konstantinopolyje. Tačiau dosniai papirkęs, Kirilas savaip aiškino įvykius, versdamas kaltę patiems judėjams. O kai Orestas atsisakė susitaikyti, Kirilo vienuoliai pabandė nesėkmingai jį nužudyti – tik sužeidė. Sučiuptas vienas užpuolikų vardu Amonijus buvo nubaustas, tačiau iškart Kirilo priskintas kankinių ratui suteikiant Taumasijaus („Stebuklingojo“) vardą.
415 m. Kirilui arkivyskupaujant Aleksandrijoje, krikščionys patykojo Hipatiją grįžtančią į namus, išvertė iš vežimo ir nutempė į bažnyčią, vadinamą Caeserium, kur nuplėšė visus drabužius ir tada austrių geldelėmis gyvai nudrėskė odą. Sudraskę kūną į dalis, jos sudarkytas galūnes nunešė į vietą, kuri vadinama Cinaron, kur jas sudegino.
429–441 m. Kirilas parašė Romos imperatoriaus Juliano traktato „Prieš Galilėjiečius“ paneigimą „Prieš Julianą Apostatą“, kuris buvo skirtas imperatoriui Teodosijui II, ir sudarė ne mažiau kaip dvidešimt knygų.
Tarp Aleksandrijos ir Antiochijos mokyklų vyko senas ginčas dėl skirtingo Kristaus įsikūnijimo aiškinimo. Kai Nestorijus tapo Konstantinopolio arkivyskupu ir pradėjo neigti Kristaus kančią, Kirilas ėmė protestuoti. Byla pateko pas popiežių Celestiną I, kuris pasmerkė Nestorijų ir liepė Kirilui jį pašalinti iš pareigų. Kirilas vadovavo Visuotiniam Efeso susirinkimui (431 m.), kuriame daugiau kaip 200 vyskupų išnagrinėjo ir atmetė visas Nestorijaus ir jo šalininkų sukurtas doktrinas. Arkivyskupas Jonas Antiochietis kartu su 42 vyskupais atvyko pavėlavęs, pareiškė kad Nestorijus nekaltas, susirinko į neoficialią konklavą ir paskelbė, kad atleidžia iš pareigų Kirilą. Imperatorius suėmė ir Nestorijų, ir Kirilą, bet pastarąjį netrukus paleido, nes atvyko popiežiaus legatas ir įsikišo į šį reikalą. 433 m. arkivyskupo Jono grupė taip pat pasmerkė ereziją, o Nestorijus buvo ištremtas.
Forestas Gampas
Forestas Gampas  – 1994 m. amerikiečių filmas, romantinė komedija ir drama, paremta 1986 m. to paties pavadinimo romanu. Filmą režisavo Robertas Zemeckis, pagrindinį vaidmenį atliko Tomas Henksas.
Filmas JAV pasirodė 1994 m. liepos 6 d. ir buvo kritikų pripažintas, per teatrinį rodymą uždirbo daugiau kaip 677 mln. JAV dolerių.
Siužetas
Pasakojamas žemą intelektą turinčio Foresto Gampo gyvenimas, kaip jis suranda savo gyvenimo meilę Dženę Kuran. Forestas savo gyvenime sutinka svarbiausias asmenybes ir būna svarbiausiuose įvykiuose Amerikos istorijoje, pvz., sutinka Elvį Preslį, Džoną F. Kenedį, Lindoną Džonsoną, Ričardą Niksoną ir kariauja Vietname. Problema yra ta, kad jis per kvailas suprasti savo veiksmų reikšmingumą.
Artpop (daina)
„Artpop“ – amerikiečių atlikėjos Lady Gaga daina iš trečiojo studijinio albumo „Artpop“ (2013). Dainą parašė ir prodiusavo Lady Gaga, DJ White Shadow, Nick Monson ir Dino Zisis. Prancūzijos topuose ši daina pasiekė 185 vietą. Pietų Korėjoje daina pasiekė 48 vietą, kai kūrinio kopijų yra parduota 3157.
Kompozicija
Žurnalas „Billboard“ šią dainą traktavo kaip „lurching electro-jazz“ stiliaus dainą.
Gyvas atlikimas
Lady Gaga šią dainą gyvai atliko specialioje Padėkos dienai skirtai laidai Lady Gaga and the Muppets' Holiday Spectacular, kuri vyko 2013 metais lapkričio 28 dieną.
Maksimas Efesietis
Maksimas Efesietis (🇬🇷, 310–372 m.) – neoplatonikas filosofas, teurgas.
Kilęs iš turtingos šeimos Efese. Mokėsi Pergame pas Jamblicho mokinį Aidesijų. Vėliau Efese įkūrė savo mokyklą, pagarsėjo kaip stebukladarys. 351 m. pas jį mokytis atvyko būsimasis Romos imperatorius Julianas. Maksimas Efesietis Julianui darė didelę įtaką. Tapęs imperatoriumi, 361 m. Julianas pakvietė Maksimą ir Priską Epyrietį į Konstantinopolį. Maksimas ir Priskas konsultavo imperatorių šiam vykdant senosios antikinės religijos gaivinimą.
Maksimo Efesiečio darbų nėra išlikę (tik komentarų Aristotelio „Kategorijoms“ fragmentai). Maksimas Efesietis krikščionių autorių kaltintas šarlatanizmu, burtininkavimu.
Užvenčio kapinių koplyčia
miniatiūra|250px|right|Suremonuota koplyčia
Užvenčio kapinių koplyčia – koplyčia, esanti Užventyje, Kelmės rajone. Ji stūkso miestelio vakarinėje dalyje įsikūrusių Užvenčio Šv. Marijos Magdalietės parapijos kapinių kalnelyje, prie centrinio tako. Koplyčia medinė, su laidojimo rūsiu. Buvusi prastos būklės, 2017 m. koplyčia suremontuota. Kop­ly­čio­je yra apie 50 sė­di­mų vietų, dar apie 30 mal­di­nin­kų ga­lė­tų sto­vė­ti, todėl gali būti naudojama parapijos baž­ny­čios remontų metu.
Šalia, priešais koplyčią, yra Užvenčio dvaro savininko, 1918 m. Lietuvos nepriklausomybės akto signataro Jono Smilgevičiaus kapas. (unikalus kodas ) Signataro antkapis stovi 12-13 m į rytus nuo koplyčios. Iki 1996 m. J. Smilgevičiaus palaikai gulėjo kapinių koplyčios rūsyje.
Istorija
Užvenčio kapinėse koplyčia parapijiečių rūpinimusi iškilo 1839 m. Nors po to ji ne kartą buvo tvarkoma, tačiau pastato būklė buvo prasta.
2017 m. lapkričio 1 d. Šiaulių vyskupas Eugenijus Bartulis pašventino restauruotą kapinių koplyčią. Buvusi niūri ir tamsi koplyčia atnaujinta iš esmės: pakeista stogo danga ir įrengta lietaus nuvedimo sistema, pakeisti langai, lubų ir grindų danga, sutvarkyti pamatai, pagaminti suolai ir presbiterijos kėdė, centrinis kryžius (aut. Antanas Viskontas), liturginiai baldai ir altorius. Visa koplyčia iš lauko pusės apkalta nauja mediena, įvesta elektra.
Koplyčios rūsys
Koplyčios rūsyje esama palaidojimų, tačiau duomenų apie juos pateikiama mažai. Apie koplyčios rūsį žinių randama J. Smilgevičiaus anūko Vitalio Petrušio, per karą pasitraukusio į Vakarus, prisiminimuose. Jis 1993 m. pirmą kartą lankėsi Lietuvoje ir Užventyje, kapinių koplyčioje, kur tikėjosi rasti senelio kapą. Gavęs klebono leidimą, pateko į koplyčios rūsį, kuriame už geležinių durų rado penkis karstus, vieną atidarytą, su išmėtytais palaikų kaulais. Gerai prisimindamas senelio laidotuves, vykusias 1942 m. šioje koplyčioje, jis atpažino šį karstą pagal unikalius išpjaustytus ąžuolo lapus ant jo dangčio. Po kelių dienų čia sugrįžęs V. Petrušis su pagalbininkais sukalė didelę medinę dėžę, į kurią sudėjo rastąjį karstą su palaikų likučiais, ant dangčio užrašydamas velionio vardą „Jonas Smilgevičius“. 1996 m. jis buvo iškilmingai perlaidotas į kapinių žemę.
Raidingo plokščiakalnio nacionalinis parkas
– Kanados nacionalinis parkas, esantis Manitobos valstijoje. 1933 m. įkurtas kaip nacionalinis parkas, 1986 m. paskelbtas biosferos rezervatu.
Pagrindinės gyvūnų rūšys – elniai, ursonai, kojotai, pelėnai, vilkai, bebrai, lūšys, baltauodegiai elniai, amerikiniai baltieji kiškiai, pumos.
Yra golfo aikštelių, teniso kortų. Galima žvejoti, nardyti, plaukioti valtimis.
Haičio ir Lietuvos santykiai
Haičio ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Haičio ir Lietuvos.
Tarpukariu santykiai tarp dviejų valstybių nebuvo užmegzti, o pirmąkart užmegzti 2010 m. gegužės 4 d.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno vienas Haičio pilietis.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Šalys ambasadoriais apsikeitusios nėra. Port o Prense veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Pirmieji kontaktai
Tarpukariu tarp valstybių diplomatiniai santykiai neužmegzti. Kita vertus, yra duomenų, kad SSRS okupavus Lietuvą Haitis palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis ir nors vengė deklaruoti oficialią poziciją, nepripažino Baltijos valstybių kaip Sovietų Sąjungos dalies, t. y., laikėsi tyliosios nepripažinimo politikos.
Santykiai po 1991 m.
2008 m. sausį Haitis perėmė iš Lietuvos pirmininkavimą JT Ekonominei ir socialinei tarybai.
Lietuva ir Haitis diplomatinius santykius užmezgė 2010 m. gegužės 4 d., atitinkamą komunikatą savo Vyriausybių vardu Niujorke pasirašius Lietuvos ir Haičio nuolatiniams atstovams Jungtinėse Tautose ambasadoriams Daliui Čekuoliui ir Leo Meroresui. Lietuvai tai buvo 155-a valstybė, su kuria užmegzti diplomatiniai santykiai.
Lietuva yra ne kartą prisidėjusi prie humanitarinės paramos Haičiui – 2016 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija skyrė 10 tūkst. eurų paramos nukentėjusiems nuo katastrofiško uragano Metju, 2010 m. – apie 50 tūkst. litų paramos (dar 650 tūkst. litų surinko pelno nesiekiančios organizacijos „Caritas“, „Gelbėkit vaikus“ ir Raudonasis Kryžius Lietuvoje), kai šalis nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 2014 m. apie 23 tūkst. eurų prisidėjo prie UNICEF Lietuva misijos Haityje, kuri buvo vykdoma pagal visuomenės informavimo ir lėšų kaupimo UNICEF projektą „Už kiekvieną vaiką“.
2016 m. Haityje atidarytas Lietuvos garbės konsulatas, kuriuo paskirtas Frederikas Karenaras.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Haičio siekė 266 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Haitį.
Pasiuntiniai ir ambasadoriai
Nei Lietuva, nei Haitis nėra viena kitai akreditavusios ambasadorių.
Ukusiksaliko nacionalinis parkas
Ukusiksaliko nacionalinis parkas – Kanadoje, Nunavute, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 2003 m.
Vietovei būdingas tundros kraštovaizdis. Randama daug eskimų, inuitų protėvių archeologinių pėdsakų. 1925–1947 m. veikė „Hudson's Bay Company“ kailių prekybos taškas. XX a. antrojoje pusėje inuitai apleido vietovę, tačiau dabar užklysta medžioti, žvejoti. Parke sutinkami karibu, avijaučiai, poliarinės lapės, arktiniai kiškiai, amerikiniai baltieji kiškiai, baltosios meškos, erniai, banginiai, ruoniai, vėpliai, narvailai. Iš plėšriųjų paukščių aptinkami sakalai keleiviai, baltosios pelėdos, medžiokliniai sakalai, tūbuotieji sakalai, kilnieji ereliai, taip pat žąsys, kanadinės gervės, narai, kirai ir kt.
FC Levadia (moterys)
„Levadijos“ futbolo klubas, o trumpiau FC Levadia bei tiesiog Levadia – Estijos futbolo klubas iš Talino. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Istorija
Moterų ekipa suburta 1993 m. Tuo metu vadinosi TKSK Tallinn. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Nuo 2006 m. tapo susietuoju klubu su Levadijos klubu.
1997–1998, 1999, 1999, 2000, 2001, 2002, 2007, 2008, 2009 m. tapo Naiste Meistriliiga čempionėmis ir turėjo galimybę žaisti UEFA čempionių lygos turnyre.
Nuo 2019 m. ekipa rungtyniavo antroje pakopoje.
Žala
Lietuva
Žala yra asmens turto netekimas arba sužalojimas, turėtos išlaidos (tiesioginiai nuostoliai), taip pat negautos pajamos, kurias asmuo būtų gavęs, jeigu nebūtų buvę neteisėtų veiksmų. Piniginė žalos išraiška yra nuostoliai. Jeigu šalis nuostolių dydžio negali tiksliai įrodyti, tai jų dydį nustato teismas. Jeigu atsakingas asmuo iš savo neteisėtų veiksmų gavo naudos, tai gauta nauda kreditoriaus reikalavimu gali būti pripažinta nuostoliais (LR civilinis kodeksas, 6.249 str.).
Teismas gali atidėti būsimos žalos įvertinimą arba įvertinti būsimą žalą remdamasis realia jos atsiradimo tikimybe. Šiais atvejais kaip žalos atlyginimą teismas gali priteisti konkrečią pinigų sumą, periodines išmokas arba įpareigoti skolininką užtikrinti žalos atlyginimą.
Be tiesioginių nuostolių ir negautų pajamų, į nuostolius įskaičiuojamos:
Žala apskaičiuojama pagal kainas, galiojančias teismo sprendimo priėmimo dieną, jeigu įstatymai ar prievolės esmė nereikalauja taikyti kainų, buvusių žalos padarymo ar ieškinio pareiškimo dieną.
Kai dėl to paties veiksmo atsirado ir žala, ir nauda nukentėjusiam asmeniui, tai gauta nauda nepažeidžiant protingumo, sąžiningumo ir teisingumo kriterijų gali būti įskaitoma į nuostolius.
Revelstoko kalno nacionalinis parkas
Revelstoko kalno nacionalinis parkas – Kanadoje, Britų Kolumbijoje esantis nacionalinis parkas. Įkurtas 2014 m. Greta driekiasi Ledyno nacionalinio parko teritorija.
Parke saugomas unikalus Selkirko kalnų drėgnojo vidutinių platumų miško kraštovaizdis. Jame veši retos didžiosios tujos, cūgos. Parke sutinkami nykstantys miškiniai karibu, taip pat kanadinės lūšys, rudosios lūšys, vilkai, kojotai, juodieji lokiai, grizliai, lapės, erniai, briedžiai, snieginės ožkos, amerikinės kiaunės.
Dainavimas
thumb|[[Magnetinio rezonanso tomografas|Magnetinio rezonanso tomografu gautas vaizdas, parodantis balso trakto judėjimą dainavimo metu.]] Dainavimas – vokalinis menas, muzikinių garsų atlikimas balsu, su žodžiais arba be jų. Asmuo, kurio profesija yra dainavimas, vadinamas dainininku, atlikėju arba vokalistu (džiazo ir populiariosios muzikos srityje). Dainininkai atlieka muziką (arijas, rečitatyvus, dainas ir kt.), kurią galima dainuoti su muzikos instrumentų pritarimu arba be jo. Lietuvių kalboje skiriami du žodžiai, apibūdinantys vokalinį meną - dainavimas ir giedojimas. Dažnai dainuojama muzikantų ansamblyje, pavyzdžiui, chore. Dainuojama solo, ansambliu (duetu, tercetu, kvartetu ir kitaip), choru. Gali būti dainuojama su akompanimentu arba be jo (itališkai a cappella). Įvairūs dainavimo stiliai apima meninę muziką, tokią kaip opera (kamerinis ir operinis dainavimas) ir kinų opera, indų muzika, japonų muzika ir religinės muzikos stiliai, tokie kaip gospelas, liaudies dainos (pasaulio ar lietuvių) ir iš jų kilęs folkrokas, taip pat džiazas, bliuzas ir populiariosios muzikos stiliai, tokie kaip popmuzika, rokas ir elektroninė šokių muzika.
Dainavimas gali būti formalus arba neformalus, aranžuotas arba improvizuotas. Dainavimu ar giedojimu gali būti išreiškiamas pamaldumas, dainavimas gali būti kaip hobis, malonumą teikianti ar prablaškanti veikla, ritualas, kaip muzikinio ugdymo dalis arba kaip profesija. Profesionaliam dainavimui reikia laiko, atsidavimo, mokymo ir reguliarios praktikos. Praktikuojantis reguliariai, garsai gali tapti aiškesni ir stipresni.
Renta
Renta gali reikšti:
Konstantinas Makovskis
Konstantinas Makovskis (1839 m. birželio 20 d. – 1915 m. rugsėjo 17 d.) – rusų tapytojas, romantinio akademizmo atstovas.
Biografija
Konstantinas Makovskis gimė 1839 m. birželio 20 d. (liepos 2 d. pagal tuo metu Rusijoje galiojusį Julijaus kalendorių) Maskvoje. Jo tėvas Jegoras buvo buhalteris ir tapytojas mėgėjas, paveikslų kolekcionuotojas. Tėvo protėviai buvo atsikėlę iš Lenkijos, o motinos Liubovės tėvas buvo muzikinių instrumentų gaminimu užsiėmęs vokietis iš Pomeranijos. Konstantinas buvo vienas iš penkių šeimos vaikų. Jo du broliai, Vladimiras ir Nikolajus, ir sesuo Aleksandra tapo tapytojais. K. Makovskis 1851−1858 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, kurios vienas steigėjų buvo jo tėvas. 1858−1863 m. mokslus pratęsė Sankt Peterburgo dailės akademijoje. Joje 1862 m. buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu už paveikslą „Dmitrijaus Apsišaukėlio šalininkų Boriso Godunovo sūnaus nužudymas “. 1863 m. jis dalyvavo keturiolikos akademijos auklėtinių nepaklusnumo akcijoje konkurse dėl didžiojo aukso medalio, po ko paliko akademiją. 1866 m. vedė Imperatoriškųjų teatrų Sankt Peterburge trupės aktorę Jeleną. 1867 m. jam suteiktas akademiko vardas.
1869 m. K. Makovskis sulaukė aukšto įvertinimo paveikslu „Liaudies eitynės šventės metu Admiraliteto aikštėje“, po ko jam suteiktas profesoriaus vardas. 1870 m. jis dalyvavo įsteigiant nepriklausomą „Peredvižnikų“ draugiją Sankt Peterburge. 1872 m. iš jos pašalintas, kai nepateikė privalomo paveikslo pirmajai draugijos parodai, ir 1879 m. į ją įstojo antrą kartą. 1873 m. mirus žmonai K. Makovskis keliavo į Egiptą, po to iki 1876 m. keliavo dar du kartus po Artimuosius Rytus, 1877 m. aplankė Bulgariją ir Serbiją rusų armijos karo žygio metu. 1875 m. vedė antrą kartą, šešiolikmetę dainininkę Juliją.
K. Makovskis dirbdavo Paryžiuje ir Sankt Peterburge, keliavo po Rusijos imperijos provincijas. 1878 m. jis apdovanotas Šv. Onos ordino kavalieriaus trečiojo laipsnio ordinu, tais pačiais metais pirmą kartą išstatė savo kūrinių Paryžiaus „Salone“, kur greitu laiku įgijo teisę eksponuoti be žiuri įvertinimo. Nuo 1883 m. jis pradėjo savarankiškai eksponuoti savo darbus. 1885 m. jis Pasaulinėje parodoje Antverpene sulaukė aukščiausio žiuri įvertinimo ir 1889 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje laimėjo didįjį aukso medalį, Prancūzijos vyriausybė jam suteikė Garbės legiono ordiną. 1898 m. jis išsiskyrė su Julija ir vedė Mariją, kuri iki to laiko jau buvo pagimdžiusi jam tris vaikus. 1910 m. jam suteiktas valstybinio patarėjo valdininko rangas. Konstantinas Makovskis mirė 1915 m. rugsėjo 17 d. (rugsėjo 30 d. pagal Julijaus kalendorių) po to, kai jo karietaitę Sankt Peterburge partrenkė tramvajus.
K. Makovskis laikomas romantinio XIX a. akademizmo atstovu. Jis tapė istorines drobes įpindamas egzotiškų motyvų. Buvo paklausus portretistas. Kita nemenka jo kūrybos dalis buvo buities žanro paveikslai, kuriuos dailininkas tapė sentimentalia, idealistine maniera. Kai kuriuose jo paveiksluose vaizduojamas skurdas ir yra socialinės tematikos motyvų.
Zdoniškės koplyčia
Zdoniškės (Dimšų) koplyčia-mauzoliejus – buvusi dvaro koplyčia, stovinti Telšių rajone, Varnių seniūnijoje, Zdoniškės kaime, 6 km į pietvakarius nuo Pavandenės, netoli kelio (0,3 km į pietryčius). Išlikę Zdoniškės dvaro likučiai (pamatų fragmentai, keli seni maumedžiai, medžių alėja). Dvarininkams Dimšoms priklausiusi didinga, raudono mūro laidojimo koplyčia stūkso ant medžiais apaugusios kalvelės šlaito, šalia žvyrkelio, vedančio į Zdoniškės gyvenvietę. Ji apleista, suirusiu stogu.
2017 m. koplyčia teismo sprendimu buvo pripažinta bešeimininkiu turtu ir perduota Telšių rajono savivaldybės nuosavybėn.
Istorija
Dvaro šeimininkai Dimšos buvo turtingi, išsilavinę, turėjo ir nuosavą herbą Dymsza. Pagal 1889 m. dokumentus, Zdoniškės dvaro savininkė buvo Vilhelmina Dimšienė. Dvarui tuomet priklausė apie 700 ha žemės. Dvarininko Kleopo Dimšos motina Teresė Gorskytė Dimšienė mirė 1902 m. Šaukėnuose, buvo palaidota Zdoniškės koplyčioje. K. Dimša mirė 1907 m.
Koplyčia pastatyta XIX a., išsiskiria stilistine architektūra. Pasak vietos gyventojų prisiminimų, Dimšų koplyčia buvo gražus statinys su kryžiumi ant stogo, puošniomis durimis su langeliu. Pro jį viduje matėsi trys skardiniai karstai, išdėlioti skardiniai vainikai. Koplyčioje kabojo kryžius. Retsykiais čia buvo laikomos šv. Mišios. Koplyčia buvo išplėšta ir išniekinta karo metais: ūkinėms reikmėms panaudota skarda, išmėtyti kaulai. Po karo imta ardyti dvarą, nešti plytas. Liko išsaugota lentelė, buvusi koplyčioje su įrašu „Teresė Gorskytė Dimšienė“.
Rainių koplyčia
miniatiūra|250px|right|„Daugiakamienis“ kryžius prie koplyčios
Rainių Kančios koplyčia – koplyčia, stovinti Rainių kaime, Telšių rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Telšių, prie kelio. Pastatyta atminti garsiausiai Lietuvoje sovietinių žudynių vietai.
Koplyčia atidaroma sekmadienių rytais, tada čia vyksta pamaldos, į kurias susirenka Rainių, Viešvėnų kaimų žmonės, atvažiuoja tikinčiųjų ir iš Telšių. Žmonių čia atvyksta ir per Rainių žudynių metines, kurios sutampa su Joninėmis.
Koplyčios lubose nutapytos freskos (aut. Antanas Kmieliauskas), kuriose pavaizduoti Rainių kankiniai. Langus puošia vitražai, vaizduojantys kančią (aut. Algirdas Dovydėnas). Koplyčios rūsyje įrengta ekspozicija, kurioje pasakojama apie šią skaudžią tragediją. Ekskursijoms teikiamos gido paslaugos. .
1991 m. įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (u.k. ). 1994 m. architektui A. Žebrauskui, dailininkui A. Kmieliauskui, vitražistui A. Dovydėnui, skulptoriui R. Midvikiui už Rainių memorialo kūrimą suteikta Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija.
Prie Rainių, gretimuose Stulpinuose stovi Veidrodžių koplyčia (1786 m.).
Istorija
1988 m. įsikūrusi Žemaičių kultūros draugija vienu iš savo veiklos tikslų numatė sugrįžti prie 1942 m. nerealizuotos architekto Jono Virako koplyčios pastatymo idėjos. Pagal J. Virako eskizus koplyčios projektą padarė Telšių rajono vyr. architektas Algirdas Žebrauskas. A. Žebrauskui pavyko įgyvendinti kolegos architekto J. Virako dar karo metų svajonę. Remiantis jo paliktais eskizais ir brėžiniais, už kuriuos šį garsų Lietuvos architektą sovietai buvo ištrėmę į lagerius, ir buvo suprojektuota Kančios koplyčia.
Koplyčia pradėta statyti 1990 m. vasario 7 d., pašventinta 1991 m. birželio 23 d., minint 50-ąsias kankinių nužudymo metines. Ji įamžino ir visų sovietinio teroro aukų atminimą.
Šalia koplyčios esančiame miškelyje, kur buvo nukankinti politiniai kaliniai, pastatytas skulptoriaus Regimanto Midvikio iškaltas akmeninis kryžius. Dar trys kryžiai, tik mediniai ir nudažyti tautinės vėliavos spalvomis, stūkso pakeliui. Pastaruosius vietos žmonės ištašė ir pastatė čia netrukus po žudynių. Po karo stribai juos paskandino Viešvėnų tvenkinyje. Tik neseniai, nuleidus tvenkinio vandenį, kryžiai buvo rasti, nudažyti ir atstatyti.
2016 m. Rainių tragedijos 75-ųjų metinių proga koplyčia suremontuota.
Viduklės valsčius
Viduklės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Viduklė.
Istorija
Valsčius minimas 1421 m. XV–XVI a. valsčius (pavietas) buvo administruojamas seniūno. 1667 m. valsčiuje (paviete) buvo 191 bajorų dūmas. 1791 m. Šiaulių reparticijai atiteko Viduklės valsčiaus Radviliškio, Šiaulėnų ir Kurtuvėnų parapijos.
Atkurtas po I pasaulinio karo, galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Raseinių rajonui (12 apylinkių).
Dahlako salynas
thumb|250px|Dahlako salynas
Dahlako salynas (gezas: ዳህላክ) – salynas Raudonojoje jūroje, prie šiaurės rytinių Eritrėjos krantų, netoli Masavos. Priklauso Eritrėjai, Šiaurinei Raudonosios Jūros teritorijai. Salyną sudaro 124 salos, dauguma jų mažos, negyvenamos. Didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta sala – Dahlak Kebiras. Kitos gyvenamos salos: Dhuladija, Disėjus, Dohulas, Erva, Haratas, Harmilas, Isra-Tu, Nahalegas, Nora ir Šuma. Salų paviršių dengia dykumos. Verčiamasi perlų rinkimu, žvejyba, populiarėja turizmas. Salose gausu jūrinių paukščių, o aplink jas – jūrų gyvūnų. Įsteigtas Dahlako jūrinis nacionalinis parkas. Salyne kalbama dahalikų kalba.
Istorija
Dahlako salynas graikų navigaciniuose aprašuose minimas kaip Alalaiou ir žinotas kaip jūros vėžlių kiautų gavybos vieta. Dahlakas buvo viena pirmųjų Afrikos vietų, kurios gyventojai priėmė islamą. Rasta nemažai antkapių su kufitų raštu.
VII a. iškilo savarankiška Dahlako valstybė, bet greitai buvo užkariauta Jemeno. Osmanų laikais priklausė Habešo ejaletui. Nuo 1890 m. priklausė Italijai. Etiopijai atgavus nepriklausomybę Dahlake veikė TSRS karinė jūrų bazė. 1993 m. salos perleistos Eritrėjai.
Šamacas
Šamacas – miestas Bosnijos ir Hercegovinos šiaurės rytuose, dešiniajame Savos krante, pasienyje su Kroatija.
Istorija
Minimas nuo 1725 metų.
Afganistano emyratas
Afganistano emyratas (PS د افغانستان امارت (Da Afghānistān Amārat)) – istorinė Afganistano valstybė, 1826 m. įkurta Dost Muchamedo Chano, Kabulo valdytojo. Ją valdė Barakzajų dinastija. Didžiausio išsiplėtimo metu iki 1883 m. ji kontroliavo ne tik dab. Afganistano teritoriją, bet ir dalį Pakistano.
Raida
Iki valstybės sukūrimo teritoriją kontroliavo Duranio imperija. Šiai silpstant Kabulo valdytojas Dostas Muchamedas iš Barakzajų klano konsolidavo valdžią savo valdose, o galiausiai ir visose puštūnų teritorijose. Tačiau tuo metu Afganistano teritorijoje kirtosi Rusijos ir Britų imperijų interesai, vyko taip vadinamasis Didysis žaidimas. Dostas Muchamedas vakaruose kariavo su Sikhų imperija, kurią rėmė britai. Galiausiai tai peraugo į Pirmąjį Anglų-Afganų karą. Siekdami apginti teritorijas nuo Rusijos ekspansijos, britai 1839 m. užėmė emyratą.
1842 m. britai buvo priversti atsitraukti iš teritorijos ir Dostas Muchamedas grįžo į valdžią. Šiam mirus 1863 m. valdžią paveldėjo jo sūnus Šeras Ali, tačiau jį po kelių metų nuvertė jo brolis Muchamedas Afzalis. Šeras Ali pabėgo į Rusiją, iš kur po kelių metų grįžo ir susigrąžino sostą. Šis pokytis vėl pablogino santykius su Britų imperija, kuri 1878 m. įvedė armiją į Afganistaną ir privertė emyrą bėgti. Tai pradėjo Antrąjį Anglų-Afganų karą. Naujas emyras Muchamedas Jakubas 1879 m. nesėkmingai laviravo tarp Rusijos ir Britų interesų, kol galiausiai britai 1880 m. į emyro sostą pasodino Abdur Rachmaną. 1881 m. jie išvedė armiją iš Afganistano teritorijos.
1883 m. Abdur Rachmanas buvo priverstas pasirašyti sutartį, kuria atidavė Britų Indijai apie trečdalį savo teritorijos. Vadinamoji Diurando linija padalino etnines puštunų teritorijas, o kartu ir nubrėžė dabartinę Afganistano ir Pakistano sieną.
Abdur Rachmanas vykdė šalyje pažangias reformas ir siekė suvienyti susiskaldžiusias puštūnų gentis. Jo sūnus Habibula tęsė tėvo pradėtą liniją. Jam pavyko išlaikyti gerus santykius su britais, sumažinti Rusijos grėsmę (kas tapo įmanoma Rusijai nusilpus po Rusų-Japonų karo) ir išlaikyti neutralitetą Pirmojo pasaulinio karo metais.
Kuomet 1919 m. Habibula buvo nužudytas, valdžia perėjo jo sūnui Nasrula. Bet jau po trijų mėnesių kitas sūnus, Amanula, paveržė valdžią. Amanula pradėjo Trečiąjį Anglų-Afganų karą, įsiverždamas į Britų Indiją. Nors jam nepavyko atkariauti prarastų teritorijų, konflikto rezultatas galutinai įtvirtino Afganistaną kaip nepriklausomą nuo Britų imperijos valstybę ir suteikė jai teisę į nepriklausomą užsienio politiką. Vėlesniais valdymo metais Amanula toliau stiprino valdžią, kol 1926 m. karūnavosi pirmuoju Afganistano karaliumi.
Derby della Capitale
Derby della Capitale (sostinės derbis) – futbolo derbis tarp dviejų pagrindinių Italijos sostinės Romos komandų – AS Roma ir SS Lazio. Komandos žaidžia Romos olimpiniame stadione.
Roma klubas buvo įkurtas 1927 m. sujungus tris sostinės komandas – Roman, SS Alba-Audace Roma ir Fortitudo-Pro Roma S.G.S. Ši idėja kilo Italijos fašistų lyderiui Benito Mussolini, kuris norėjo Romoje įkurti stiprią sporto komandą, kuri galėtų konkuruoti su šiaurės Italijos komandomis. Dėka fašistų generolo Giorgio Vaccaro Lazio buvo vienintelis sostinės klubas, sugebėjęs pasipriešinti komandų sujungimui. Tokiu būdu tarp šių komandų ir aistruolių nuo ankstyvų laikų yra didžiulė konkurencija.
Statistika
2019 m. kovo 2 d. duomenys
Prevencija
Preveñcija - išankstinis kelio užkirtimas, užbėgimas už akių. Medicinos, technikos srityse prevencija gali būti vad. profilaktika (pvz., techninė profilaktika).
Šaltiniai
طب وقائي Превантивна медицина Prevenció de la malaltia Krankheitsprävention Preventive medicine Prevento Medicina preventiva Prebentzio (medikuntza) רפואה מונעת रोगनिरोधन Medicina preventiva e social Превенција
Valentinas Gaftas
Valentinas Josifovičius Gaftas (🇷🇺; 1935 m. rugsėjo 2 d. – 2020 m. gruodžio 12 d.) – rusų aktorius.
Biografija
Gimė žydų šeimoje. 1957 m. baigė Maskvos dailės teatro mokyklą-studiją. Nuo 1958 m. vaidino Maskvos teatruose, nuo 1969 m. – teatre Sovremennik. Išgarsėjo vaidmenimis Romano Viktiuko, Nikolajaus Koliados, Galinos Volček ir kitų režisierių spektakliuose. Jo debiutas kine buvo 1956 m. filmas „Žmogžudystė Dantės gatvėje“. Nuo tada V. Gaftas ėmė gana aktyviai filmuotis. Sukūrė daugiau kaip 100 kino ir televizijos vaidmenų. Jo vaidyba buvo plataus diapazono, intelektuali, psichologiškai tiksli, derinama analitinis pradas ir temperamentas, būdinga ironija, kartais pereinanti į sarkazmą. Parašė eilėraščių, epigramų, atsiminimų.
Julija Volkova
Julija Olegovna Volkova (, g. 1985 m. vasario 20 d. Maskvoje) – Rusijos dainininkė ir aktorė, buvusio dueto t.A.T.u. narė (1999-2011 m.). 2003 metais su daina „Ne ver', ne bojsia“ dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuriame užėmė 3 vietą. 2011 m. birželį Julija pradėjo solinę karjerą, tuo pat metu pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Gala Records“. Tų pačių metų spalio mėnesį išleido debiutinį singlą „All Because of You“.
Mfuvės liūtas
Mfuvės liūtas – liūtas - žmogėdra, Mfuvės apylinkėse (Zambijos Rytų provincija) nužudęs ir suėdęs bent šešis žmones. Jis buvo 3,2 m ilgio nuo nosies iki uodegos galo, 1,2 m aukščio ir apytiksliai 230 kg svorio, didžiausias arba vienas didžiausių žinomų liūtų žmogėdrų. Pirmasias žinomas aukas, du berniukus iš kurių vienam pavyko pabėgti, jis užpuolė prie kelio tolėliau nuo jų kaimo, vėliau pradėjo medžioti pačiame kaimo pakraštyje, ir galiausiai ateidavo tiesiai į kaimą, vieną moterį dienos metu ištempė tiesiai iš jos trobelės, tačiau neginkluoti kaimiečiai neturėjo daug būdų jį nubaudyti, be to, medžioklė Zambijoje griežtai ribojama.
Mfuvės liūtą 1991 m. galiausiai nušovė Wayne Hosek, medžiotojas iš Kalifornijos, JAV, ir nuo 1998 m. jo iškamša demonstruojama Čikagos gamtos muziejuje. Nušovus liūtą paaiškėjo, kad dešinėje pusėje jo žandikaulio mandibula buvo įskilusi ir trukdė medžioti įprastą grobį, greičiausiai todėl jis pradėjo puldinėti žmones.
Omano futbolo varžybos 2022–2023 m.
Omano futbolo varžybos 2022–2023 m.
Finalo rungtynės
-
Žutautų Medsėdžiai
Žutautų Medsėdžiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytiniame pakraštyje, 6 km į pietryčius nuo Baublių.
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
I etapas (1/32 f.)
2017 m. birželio 14 d. prasidėjo s turnyras. Tą dieną buvo sužaisti 1/32 f. mačai. Jėgas išbandė žemesniųjų divizionų komandos.
Žutautų Medsėdžiai
Istorija
XVII a. Žutautų miške pradėjo kurtis naujakurių vienkiemiai, pavadinti Žutautų užusieniu. XVIII–XIX a. jame buvo mažiausiai 3 vienkieminės sodybos. XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje užusienis tapo savarankišku Žutautų Medsėdžių kaimu.
1923 m. buvo 14 ūkininkų sodybų. Lietuvos žemės reformos metu ūkių skaičius išaugo iki 16, prie kaimo buvo prijungti keli Mikoliškių dvaro Šmigdzių žemės sklypai. Kaimas turėjo savo kalvį, kuriuo buvo mažažemis Stuopelis.
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Šešioliktfinalis
Liepos 5 - liepos 9 dienomis vyko 1/16 f. rungtynės. Šiame etape jau rungtyniavo elito diviziono komandos. Aukščiausioje lygoje žaidžiančios komandos neturėjo vargo su varžovais. Iš 16 elito komandų net 15 perkopė į kitą etapą, o vienintelė Mozyriaus "Slavia" ekipa 1/16 f. etape po baudinių serijos nusileido Pirmoje lygoje žaidžiančiam "Oršos" klubui ir nepateko į 1/8 f. etapą.
Žutautų Medsėdžiai
Istorija
1944–1952 m. Žutautų, Trakų ir Margių miškuose bazavosi Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanai. Juos rėmė eigulys Stasys Stuopelis, Domicelė Lubienė ir kiti.
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Aštuntfinalis
Aštuntfinalis arba 3 etapas (turas). Liepos 22 ir liepos 23 sužaisti 1/8 f. mačai.
Žutautų Medsėdžiai
Istorija
1948 m. į Sibirą ištremti Juozas Baltuonis (partizano Juozo Baltuonio tėvas) ir Vincento Liaudanskio 6 žmonių šeima (V. Liaudanskis ir 6 metų duktė Viktorija mirė tremtyje).
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Ketvirtfinalis (1/4 f.)
2017 m. liepos 28 d. įvyko burtų traukimas, kuris suskirstė į poras ketvirtfinalio dalyvius. .
Šiame etape buvo žaidžiama po dvi rungtynes. Vienerios namie, o atsakomosios svečiuose. Dviejų rungtynių rezultatai lėmė, kas pateko į kitą etapą.
Žutautų Medsėdžiai
Istorija
1978 m. iš kaimo iškeldinti paskutiniai gyventojai, kurie persikėlė į Žutautus, Baublius ir kitas gyvenvietes. Sunaikintam kaimui atminti buvę jo gyventojai senosiose kapinėse 1990 m. pastatė paminklinį akmenį, kurio užrašas skelbia: „Čia buvo Žutautų Medsėdžių 16 sodybų kaimas, stalinizmo pasekėjų sunaikintas 1944–1978“.
Baltarusijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Ketvirtfinalis (1/4 f.)
Rungtynės buvo sužaistos 2018 m. kovo mėnesį.
Finalo rungtynės
-
Žulavai
thumb|210px|Žulavų vieta Lenkijoje thumb|230px|Žulavų kraštovaizdis Gdansko apylinkėse
Žulavai arba Vyslos Žulavai  – pelkėta žemuma šiaurės Lenkijoje, Vyslos deltoje. Plotas – 2500 km². Pro Žulavus teka pagrindinės Vyslos deltos šakos – Nogatas ir Negyvoji Vysla. Žemuma susiklosčiusi iš aliuvinių nuogulų, vietomis jos paviršius yra iki 1,8 m žemiau jūros lygio (Drūso ežeras). Žulavai nuo Baltijos jūros skiriami kopų juostos bei apsauginių pylimų. Iškasta daug sausinamųjų kanalų, įrengtos siurblinės. Verčiamasi žemdirbyste, pienine gyvulininkyste.
Žulavai apgyvendinti tarp XXV ir XVII a. pr. m. e. Šio krašto gyventojai vertėsi žvejyba, gintaro rinkimu. Ties Vyslos delta maišėsi slavų ir prūsų gyvenvietės, čia buvo svarbus mainų centras – Trusas (Drusuo, minimas arabų šaltiniuose). Nuo XIII a. Žulavų gyventojai suslavėjo, čia sparčiai kėlėsi vokiečiai. Tiesa, Baltijos jūros pakrantėse ilgą laiką tebegyveno kuršininkai, kurie vėliau suvokietėjo. Po II pasaulinio karo vokiečiai iš Žulavų pasitraukė, čia liko gyventi lenkai.
Andžejus Potockis (1609)
Andžejus Potockis  (apie 1553–1609) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Podolės pataurininkas (1590), Belokamensko seniūnas, Podolės Kameneco kaštelionas (nuo 1607 metų).
Biografija
Žymios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos lauko sargybinio Mikalojaus Potockio (1517/1520–1572) ir Anos Čerminskos (1525–1579) antrasis sūnus. Broliai –  Braclavo vaivados Jokūbas, Janas ir Stefanas.
Jaunystėje buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto rūmuose. Jo keturi broliai buvo susiję su Podole, kur užėmė Podolės Kameneco kaštelionų pareigybes, Podolės Kameneco generalinių seniūnų ir mažiau svarbias pareigybes. Kaip rotmistras, Andžejus Potockis kartu su broliais dalyvavo mūšiuose su rumunais, moldavais ir turkais. 1595 metais dalyvavo Lenkijos armijos žygyje į Moldaviją, kur tų pačių metų gruodžio 12 d. dalyvavo Sučavo mūšyje. Iki 1599 metų valdė dalį Auksinio Potoko.
Zebžydovskio rokošo metu Andžejus Potockis išsaugojo ištikimybę Lenkijos karaliui Zigmantui III Vazai. 1607 metų liepos 5 d. kartu su broliais dalyvavo rokošo dalyvių armijos sutriuškinime Guzovo mūšyje. Mūšyje Andžejus Potockis buvo sunkiai sužeistas, jį vos rado gyvą tarp daugelio užmuštų kūnų.
Buvo išrinktas pasiuntiniu į 1589 ir 1607 metų seimus. 1607 metais už nuopelnus tėvynei gavo Podolės Kameneco kašteliono pareigybę ir leidimą miestų įkūrimui nuosavose valdose.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Sofija Piasecka, Floriano Piaseckio dukterimi. Vaikai:
Antra santuoka buvo su Katerina Bučacka-Tvorovska (m. po 1627), Baro seniūno ir Podolės Kameneco pakamario Mikalojaus Bučackio Tvorovskio (m. 1595) ir Anos Magdelenos Radvilaitės (1553–1590) dukterimi. Vaikai:
Socialinė apsauga
Socialinė apsauga (socialinis saugumas, socialinė sauga) – iš mokesčių, įvairių įmokų finansuojamos programos bei priemonės, skirtos numatytiems tikslams įgyvendinti; socialinės politikos dalis. Pvz., socialinė parama, socialinis draudimas ir kt.
Socialinės apsaugos teisė
Socialinę apsaugą reguliuoja Socialinės apsaugos teisė (socialinė teisė), viešosios teisės šaka. Kai kuriose valstybėse konstituciniu lygiu yra įtvirtinti socialinės apsaugos principai (pvz., socialinė valstybė – Vokietijoje).
Lietuva
Lietuvoje už socialinę apsaugą atsakinga LR socialinės apsaugos ir darbo ministerija. Seime veikia Socialinių reikalų komitetas. Reglamentuoja įvairūs įstatymai: LR socialinio draudimo įstatymas ir kt.
Akvavitas
thumb|right|200px|Daniškas akvavitas Akvavitas (SV akvavit; akevitt; iš 'gyvybės vanduo') – gardintas stiprus skandinaviškas alkoholinis gėrimas, paprastai 40 % tūrio stiprumo.
Gamyba
Akvavitas kaip ir degtinė distiliuojamas iš grūdų ar bulvių. Jis gardinamas žolelėmis – kmynais, anyžiu, krapais, pankoliais, kalendra ar rojiniu imbierpipiriu. Olborgo (Danija) darykla gamina akvavitą, distiliuojamą su gintaru.
Akvavitai skiriasi savo receptais ir gardžiu, bet dominuoja kmynai.
Akvavitas paprastai gelsvo atspalvio, bet spalva priklauso nuo laikymo ąžuolinėse statinėse trukmės, ji kinta nuo bespalvės iki šviesiai rudos. Paprastai tamsesnė spalva reiškia ilgesnį išlaikymą arba naujas statines, kuriose laikyta. Leidžiama dažyti dirbtinai karamelės dažikliu. Bespalvis akvavitas vadinamas taffel, jis paprastai išlaikomas senose statinėse, kurios jau nebedažo jose laikomų gėrimų.
Gėrimo kultūra
Akvavitas dažnai geriamas vienu gurkšniu iš mažų stiklinaičių. Tuo tarpu akvavito žinovai atvirkščiai, linkę gerti akvavitą kaip viskį ar konjaką, lėtai sriūbčiodami ir nagrinėdami skonį ir kvapą.
Teigiama, kad akvavitas geriau derinasi su alumi negu kiti stiprieji gėrimai, tad dažnai prieš geriant akvavitą ar po to gurkštelima alaus. Dalis akvavito entuziastų tokį gėrimą peikia, nes taip, jų nuomone, alus suardo subalansuotus akvavito gardį ir poskonius.
Akvavitas Norvegijoje, Danijoje ir Švedijoje gausiai geriamas kalėdiniuose vakarėliuose.
Akvavitas už Skandinavijos ribų
Akvavitą ne Skandinavijoje gamina retai. Naminį akvavitą gamina šalyse, kuriose gyvena didesnės išeivių iš Skandinavijos bendruomenės. Išimtis yra Šiaurės Vokietija, ypač Šlėzvigas-Holšteinas, kuris iki XIX a. buvo valdomas Danijos karalių ir kuriame iki šiol yra gana didelė danų tautinė mažuma.
Žinomiausios vokiškos akvavitų markės yra Bommerlunder (Flensburgas), Kieler Sprotte Aquavit (Kylis) ir Malteserkreuz Aquavit. Pastarasis akvavitas gaminamas nuo 1924 m. Berlyne, jo gamintojas yra Švedijos kompanijos Sweden’s Vin & Sprit AB, daugelio švediškų akvavitų gamintojos, filialas. Malteserkreuz Aquavit gali būti laikomas vokiška skandinaviškų akvavitų imitacija, nes pagrįstas originaliu danišku receptu. Tuo tarpu Šlėzvigo-Holšteino akvavitai turi ilgą istoriją, kuri panaši į Skandinavijos akvavitų istoriją. Pvz., Bommerlunder gaminamas nuo 1760 m. Akvavitas yra svarbi tradicinės Šlėzvigo-Holšteino virtuvės dalis.
Vokiški akvavitai praktiškai visada gaminami iš grūdų, o jų stiprumas – 38 % tūrio etanolio, t. y., šiek tiek mažiau, negu skandinaviškų akvavitų.
Pašiaušės koplyčia
Pašiaušės koplyčia – koplyčia, esanti Kelmės rajone, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje, Pašiaušėje, 18 km į šiaurę nuo Tytuvėnų, šalia kelio. Įrengta pritaikytose patalpose bendruomenės namuose. Priklauso Kiaunorių Šv. Juozapo parapijai. Maldos namai pašventinti Šiaulių vyskupo ~1997 m.
Pašiaušėje seniai nelikę bažnyčios, bet gyvenvietė turi turtingą istoriją, kuomet čia veikė jėzuitų vienuolynas, kolegija, maldos namai.
Istorija
Į Pašiaušę jėzuitai atsikėlė 1654 m. Jie išplėtė gyvenvietę, įsteigė bažnyčią. 1666 m. gaisras sunaikino miestelį, jėzuitų įstaigas. 1696–1759 m. pastatyta mūrinė Šv. Stanislovo bažnyčia, perstatyta Pašiaušės kolegija. Po jėzuitų ordino panaikinimo 1773 m. kolegija ištuštėjo, ėmė nykti. Iš XIX a. sugriautos Pašiaušės bažnyčios inventoriaus neliko beveik nieko. Manoma, kad Kurtuvėnų bažnyčia perėmė kilnojamąjį altorėlį (portatilį). Tai akmens plokštė su vertingais įrašais, buvusi viename iš Pašiaušės jėzuitų bažnyčios altorių.
Ilgą laiką Pašiaušės centre stūksojo griu­vė­siai. Ma­no­ma, jog tai bu­vu­sios baž­ny­čios rū­siai. Jais kaip ūki­nės pa­skir­ties sta­ti­niais il­gą lai­ką nau­do­jo­si ša­li­mais gy­ve­nę žmo­nės. Jiems iš­si­krausčius, ten no­rė­ta įreng­ti bend­ruo­me­nės na­mus. Bet vos pra­dė­ję dirb­ti sta­ty­bi­nin­kai prie rū­sių pa­ma­tų ra­do žmo­nių kau­lų. 2010 m. buvusios kolegijos te­ri­to­ri­ją ty­ri­nė­jo ar­cheo­lo­gai. 2019 m. Pa­šiau­šės žmo­nės su­tvar­kė likusius bažnyčios rū­sius, pažymėjo atminimo ženklu. Kapinėse stovi senoji varpinė, atnaujintas kryžius.
Mohamedas Reza Pahlavis
Mohamedas Reza Pahlavis (1919 m. spalio 26 d. – 1980 m. liepos 2 d.) dažnai vadinamas tiesiog Irano šachu – 2-asis Pahlavių dinastijos Irano šachas, nuo 1941 m. rugsėjo 16 d. iki Irano revoliucijos, 1979 m. vasario 11 d. šachas buvo priverstas emigruoti iš šalies ir atsisakyti sosto.
Biografija
Gimė šacho Rezos, 1-ojo Pahlavių dinastijos šacho šeimoje. Mokėsi La Rosey mokykloje Šveicarijoje, pamėgo Vakarų kultūrą bei slidinėjimą. 1941 m. šachas Reza padarė klaidą, manevruodamas tarp nacistinės Vokietijos ir Sąjungininkų. Sąjungininkai, negalėdami prarasti Irano naftos Vokietijos naudai, užėmė šalį ir ištrėmė Rezą į Pietų Afriką bei leido atsižadėti sosto Mohamedo naudai.
Per karą Mohamedas buvo priverstas paklusti rusų ir britų nurodymams. Po karo ėmė stiprinti savo politinę įtaką. Buvo bandytas nuversti, per pasikėsinimus į jį žuvo keli ministrai pirmininkai, bet pats šachas liko gyvas. Mohamedas laukdavo tinkamo laiko atsikratyti konkurentais. XX a. 5 deš. iškilus premjerui Mohamedui Mosadegui, 1952 m. šachas suplanavo jį atstatydinti, o ministru pirmininku paskirti Fazlolahą Zahedi, bet perversmas, kuris, kaip vėliau įrodyta, buvo remtas Britanijos ir JAV, nepavyko. Šachas pabėgo į Iraką, vėliau į Italiją ir sugrįžo tik Zahedžiui nuvertus Mosadegą. 1955 m. šachas Zahedžio atsikratė. Šachas žvelgė į amerikiečius ir britus gana paranojiškai ir įtariai bei apsidrausdamas palaikė gerus santykius su Sovietų Sąjunga.
1963 m. šachas pradėjo Baltąją revoliuciją, kuria siekė sumoderninti šalį, buvo įvykdyta žemės reforma, pagerinta moterų padėtis visuomenėje ir joms suteikta rinkimų teisė, apribota šiitų dvasininkų įtaka. Šiitų ajatolos reformoms priešinosi, bet kariuomenė numalšino sukilimą. Remiamas JAV, šachas siekė paversti šalį galingiausia karine jėga Viduriniuose Rytuose; pirko amerikiečių ginklus bei pradėjo vystyti branduolinę programą. Šachas dažniausiai pats priimdavo visus šalies valdymo klausimus.
Gaudamas labai dideles pajamas iš naftos, 1971 m. šachas nusprendė švęsti 2500-ąsias Kyro Didžiojo įkurtos Irano imperijos metines, taip išvaistydamas apie 22 mln. JAV dolerių (atsižvelgiant į infliaciją, 100 mln. JAV dolerių). Šios puotos labai pakenkė jo reputacijai.
Nors buvo įgyvendintos sėkmingos švietimo, ekonomikos, žemės ūkio reformos, vidurinė klasė nuskurdo, liberalai buvo kankinami SAVAK (slaptoji policija), valstiečiais beveik nesirūpinta. Susiformavo šiitų fundamentalizmo judėjimas, vadovaujamas ajatolos Chomeinio. 1979 m. vasario 11 d. šachas, nebesulaikydamas vis augančių protestų, išvyko iš šalies. Šachas dar nuo 1974 m. sirgo vėžiu, nuo kurio 1980 m. liepos 2 d., Egipte, Kaire, mirė. Egipte, Anvaro Sadato dėka, jam buvo surengtos valstybinės laidotuvės. Palaidotas Al Rifajos mečetėje.
III Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas
Vietovardžių norminimą pateikė Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros institutas. Šiam darbui vadovavo Aleksandras Vanagas.
I dalis
Pirmojoje dalyje nurodomos visos LTSR gyvenvietės – miestai, miesto tipo gyvenvietės, miesteliai, kaimai, vienkiemiai, taip pat administraciniai vienetai – rajonai ir apylinkės (nurodant jų plotą, administracinius centrus, ūkio subjektus). Gyvenvietės nurodytos pagal administracinę priklausomybę, pateiktas kirčiavimas ir atstumas iki administracinio centro. Žinios nurodytos remiantis LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsakais, žemės ūkio, automobilių transporto ir plentų ministerijų, rajonų komitetų ir geležinkelio apygardų duomenimis. Administracinis pavaldumas pateiktas pagal 1972 m. spalio 1 d. būklę.
Jonas Kazimieras Chodkevičius (1602)
Jonas Kazimieras Chodkevičius (gimė ir mirė 1602 m. Livonijoje, dab. Latvija, palaidotas Kretingoje) – grafaitis, vieno žymiausių XVII a. pradžios Lietuvos karvedžio ir valstybės veikėjo Jono Karolio Chodkevičiaus jauniausias sūnus.
III Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas
II dalis
Antrojoje dalyje pateiktas abėcėlinis visų gyvenviečių sąrašas, pateikiant jų kirčiavimą ir administracinį pavaldumą (apylinkė ir rajonas, pagal 1976 m. liepos 1 d. būklę). Žinyno pabaigoje pateikta LTSR AT Prezidiumo įsakų išrašai dėl tam tikrų gyvenviečių sujungimo ar išbraukimo iš apskaitos duomenų, taip pat informacija apie administracinius-teritorinius pokyčius nuo 1959 m. vasario 1 d. iki 1976 m. liepos 1 d.
Jonas Kazimieras Chodkevičius (1602)
Biografija
Mirė būdamas kūdikis. Kūną grafas Jonas Karolis Chodkevičius 1602 m. sausio 6 d. parvežė į Kretingą ir palaidojo kaimo kapinių koplyčioje. Pastačius pranciškonų vienuolyno bažnyčią, karstas buvo perkeltas į grafų Chodkevičių šeimos laidojimo rūsį po didžiuoju altoriumi.
III Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas
II dalis
Pirmojoje dalyje pastebėtos vietovardžių rašymo korektūros klaidos ir kiti netikslumai buvo ištaisyti antrojoje dalyje.
Ariogalos partizanų koplyčia
Ariogalos partizanų koplyčia – koplyčia, pastatyta Ariogalos valsčiuje gimusių, kovojusių ir žuvusių partizanų atminimui (unik. kodas ), stovinti Dubysos šlaite, senųjų Ariogalos civilinių kapinių vakariniame pakraštyje (priešingoje pusėje nuo įėjimo vartų). Dubysos slėnyje prie Ariogalos kasmet vyksta respublikinės tremtinių ir pasipriešinimo kovų dalyvių šventės.