cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jazilikaja
Vakarinėje sienoje pavaizduoti pagrindiniai dievai: kalnų dievai, virš kurių oro dievas Tešubas, jo žmona deivė Hepatė, o už jų Šaruma ir dvigalvis erelis. Daugelis pavaizduotų dievų turi aprašus hetitų (luvių) hieroglifais.
Ant rytinės sienos yra siužetas skirtas karaliui Tudhalijui IV. Chronologiškai šis atvaizdas susijęs su šia unikalia šventove. Jos statyba buvo pradėta karaliaus Hatušilio III ir jo žmonos karalienės Pudu-Hepos.
Planšetinis kompiuteris
thumb|230px|„[[Google“ Nexus 9]] thumb|250px|„[[Samsung“ planšetinis kompiuteris]] Planšetinis kompiuteris, šnek. planšetė – nešiojamasis mobilusis kompiuteris su lietimui jautriu ekranu, paprastai didesnis už mobilųjį telefoną ar delninį kompiuterį. Atpažįsta rankos ar specialaus rašiklio (stiliaus) prisilietimą, nėra valdomas pele ar klaviatūra, tačiau tekstui suvesti naudojama virtuali klaviatūra. Gali būti naudojamas kaip visavertis asmeninis kompiuteris, naršymui internete ir kitokioms smulkioms reikmėms, kaip antai el. pašto tikrinimui, taip pat el. knygų skaitymui, pramogoms, darbui.
Planšetiniuose kompiuteriuose naudojamos x86 ir ARM architektūros, populiariausios naudojamos operacinės sistemos yra iOS, Android, webOS, MeeGo, Microsoft Windows CE, Linux bei Chrome OS.
Planšetinio kompiuterio ir išmaniojo telefono hibridas vadinamas planšetofonu.
Brigita Balikienė
Brigita Balikienė-Kukevičiūtė (g. 1951 m. balandžio 4 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1968 m. baigė Kauno 5–ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete žurnalistiką.
1973–1981 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos“, 1986–1987 m. – žurnalo „Buitis“, 1987–1989 m. – žurnalo „Šluota“ redakcijose, 1989 m. – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio informacinėje agentūroje SIA. 1989–1997 m. dienraščio „Respublika“ redakcijos darbuotoja: skyriaus redaktorė, priedo moterims „Brigita“ redaktorė, spec. korespondentė. 1997 m. – televizijos LNK autorinių laidų grupės redaktorė, vėliau laikraščio „Lietuvos žinios“, žurnalo „Istorijos“ korespondentė.
Geotopas
Geotopas – saugomas ar saugotinas, tipiškas ar unikalus geologinės, geomorfologinės ar geoekologinės svarbos erdvinis objektas geosferoje vertingas mokslui ir pažinimui.
Geotopai teikia informaciją apie Žemės raidą arba gyvybės vystymąsi joje, yra nepakartojami ir neatkuriami.
Lietuvoje aptinkamų geotopų tipai:
Nuorodos
Lietuvos geotopai Tarptautinė asociacija ProGeo
Ignatkai (Bielsko apskritis)
Ignatkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Vyškų, apie 23 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 33 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
MG3
MG-3 ('MaschinenG'ewehrs  'kulkosvaidis') – 7,62 mm vokiškas kulkosvaidis. Sukurtas pagal Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo metu pagaminto kulkosvaidžio MG-42 šiek tiek modernizuotą versiją.
Pirmaisiais karo metais pagrindinis Vokietijos kariuomenės kulkosvaidis buvo MG-34, tačiau dėl didelės kainos ir gamybos sudėtingumo jis 1942 m. buvo pakeistas nauju kompanijos „Grossfuss“ sukurtu universaliu kulkosvaidžiu MG-42. Nors kuriant buvo panaudotos kai kurios MG-34 dalys, iš esmės tai originali sistema, pasižyminti labai aukštomis kovinėmis savybėmis.
1959 m. kulkosvaidis pritaikytas 7,62×51 mm NATO standarto šoviniui ir pavadintas MG-42/59. Šiek tiek vėliau kompanijos „Rheinmetall“ modernizuota versija gavo pavadinimą MG-1. Dabartinis daugelio NATO šalių naudojamas kulkosvaidis MG-3 yra paskutinės, 1968 m. atliktos, modernizacijos rezultatas. Šiame kulkosvaidyje panaudotais principais buvo pasinaudota kuriant daugelį vėlesnių ginklų (pvz., M-60 ir FN MAG).
Naudojimas
Kulkosvaidis MG-3 yra vienas pagrindinių pėstininkų ginklų. Jis naudojamas prieš pėstininkus ir nešarvuotą bei lengvai šarvuotą techniką. Kulkosvaidis sudaro didžiąją dalį pėstininkų skyriaus ugnies galios. Jį gali naudoti ir jūrų bei oro pajėgos. Kulkosvaidis maitinamas 50 šovinių juosta. Dėl greito šaudymo tempo labai įkaista vamzdis, todėl jį būtina keisti po kiekvienos 250 šūvių serijos. Vamzdžio keitimas užima 6-10 sekundžių. Vamzdžio masė 1,5 kg.
Efektyvaus šūvio nuotolis nuo kojelių – 600 m, nuo stovo – 1000 m.
Blood Bowl
Blood Bowl – fantastinis stalo žaidimas, sukurtas britų žaidimų gamintojo „Games Workshop“ kaip amerikietiškojo futbolo parodija.
Vakarų laivų gamykla
AB „Vakarų laivų gamykla” – įmonių grupė, jungianti 23 skirtingų specializacijų kompanijas.
Didžiojo Plonėno akmuo
miniatiūra|250px|right|Įmūrytas akmuo netoli akmenų mūro ir silikatinių plytų sienos sandūros
Blood Bowl
Žaidimą sudaro aikštė bei abiejų komandų spalvinamos miniatiūros, žaidžiama už įvairių fantastinių būtybių komandas – orkus, nykštukus, hobitus, goblinus, elfus, nemirėlius, amazones ir kt. Žaidimui naudojami kauliukai (paprasti šešiabriauniai bei unikalūs blokavimo), kortelės bei žymekliai. Žaidime netrūksta smurto.
Ruišėnai
Ruišėnai – kaimas centrinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Ubiškės.
Vakarų laivų gamykla
Istorija
Bendrovės ištakos siekia 1966 m., kai pietinėje Klaipėdos uosto dalyje pradėta statyti specializuota žuvies pramonės didelio tonažo laivų remonto įmonė, skirta išaugusiam Lietuvos laivynui remontuoti. Pagal projektą tai turėjo būti pati didžiausia ir moderniausia įmonė šiaurės-vakarų regione, bei stambiausia Klaipėdoje – 50 ha teritorijos, 3 km krantinių, gamybiniai cechai – 100 tūkst. m², 10 000 darbuotojų.
Didžiojo Plonėno akmuo
Didžiojo Plonėno akmuo – dubenėtas akmuo, esantis Didžiojo Plonėno kaime, Žeimelio seniūnijoje, Pakruojo rajone. Surandamas buvusioje dvarvietėje, už 250 m į pietvakarius nuo kelių ir  sankirtos, ties sandėliu, stūksančiu tarp Plonės upelio ir medžiais apaugusios gyvenamos sodybos. Akmuo įmūrytas ūkinio pastato šoninėje sienoje, maždaug per vidurį iš rytų pusės, ties apžėlusia kūdra. Pagrindinė pastato sienos dalis autentiška, akmenų mūro, likusi sudėta iš šiuolaikinių silikatinių plytų. Šalia išlikęs paminklinį objektą žymėjęs betoninis stulpas (be metalinio skydo).
Blood Bowl
Istorija
Pirmas „Blood Bowl“ leidimas pasirodė 1986 m., iškart po to 1987 m. sekė praplėtimas „Death Zone“ (Mirties Zona).
1988 m. išleistas antrasis leidimas, o vėliau priedai „Star Players“ (Žvaigždės, 1989) bei „Companion“ (1990).
Vakarų laivų gamykla
Istorija
1969 m. kovo 1 d. laikoma Vakarų laivų remonto įmonės ir jos teisių perėmėjos AB „Vakarų laivų gamykla“ oficialia veiklos pradžios diena. Tų pačių metų liepos 18 d. dokas remontui pakėlė pirmąjį laivą.
1975 m. įmonėje jau dirbo 2600 žmonių, buvo pradėtas antras įmonės cechų statybos etapas. Vakarų laivų remonto įmonėje buvo remontuojami traleriai – šaldytuvai, refrižeratoriai, plaukiojančios bazės ir kiti žvejybos laivai.
1998 m. įmonę privatizavo Norvegijos įmonių grupė „Western Invest AS“. Tais pačiais metais įmonė pradėjo laivų statybos verslą. Tačiau norvegams neįvykdžius savo finansinių įsipareigojimų, 2001 m. kompanijos, kuri tuo metu vadinosi AB „Vakarų laivų remontas“, kontrolinį akcijų paketą 95,78 proc. įsigijo Estijos koncernas „BLRT Grupp”.
Didžiojo Plonėno akmuo
Duomenys
Akmuo 95 cm ilgio ir 80 cm pločio, storis neaiškus. Akivaizdi žmogaus veiklos žymė – smailėjantis į gylį dubuo, kurio skersmuo – 23 cm, gylis – 14 cm.
Blood Bowl
Istorija
Trečiasis „Blood Bowl“ leidimas pirmąkart pasirodė 1994 m. (perleistas 1998 ir 2000 m.).
NATO
Šiaurės Atlanto sutarties organizacija (NATO,, ) – tarptautinė politinė ir karinė gynybinio pobūdžio sąjunga, įkurta 1949 m. Organizacijos įkūrimo pagrindas – 1949 m. balandžio 4 d. Vašingtone (JAV) pasirašyta Šiaurės Atlanto sutartis.
Blood Bowl
Istorija
2000 m. pasirodė ketvirto leidimo taisyklės, išleistos atskirai, žurnalo pavidalu, dviem leidimais.
NATO
2018 m. sausio 3 d. oficialiai įteisintas NATO himnas. Organizacijai priklauso 31 valstybė, iš jų 29 yra Europoje, 2 – Šiaurės Amerikoje. Sutarties organizacijos asocijuotosios narės: Armėnija, Austrija, Azerbaidžanas, Bosnija ir Hercegovina, Moldavija, Rusija, Sakartvelas, Serbija, Švedija, Šveicarija ir Ukraina. Formalų arba neformalų norą tapti NATO narėmis yra pareiškę Bosnija ir Hercogovina (2018 m. sudarytas narystės veiksmų planas ), Sakartvelas (2006 m. suintensyvintas dialogas ), Švedija (pareiškimas stoti pateiktas 2022 m. gegužę, yra prasidėjusi ratifikacija ), ir Ukraina (pareiškimas stoti pateiktas 2022 m. rugsėjį ). Narystės yra siekęs Kipras.
Politiniai tikslai ir pagrindiniai uždaviniai
NATO yra suverenių valstybių sąjunga, kuri pati nedaro įtakos šių valstybių suverenumui. NATO neturi nei parlamento, nei teisės ar prievartos institucijų.
Narės
400px|thumb|NATO šalys Organizaciją 1949 m. įkūrė 12 šalių:
Blood Bowl
Blood Bowl lygos
Tokia lyga buvo susibūrusi ir Lietuvoje, „Legiono“ klube.
Taip pat yra susikūrusi ir Blood Bowl lyga, kur žaidimai vyksta naudojant Java programavimo kalba sukurtą programą ir dalyvauti gali žmonės iš viso pasaulio.
NATO
Istorija
1947 m. kovo 4 d. Prancūzija ir Jungtinė Karalystė pasirašė Diunkerko sutartį kaip Aljanso ir savitarpio pagalbos sutartį galimų SSRS ar Vokietijos užpuolimų atveju. 1948 m. kovo mėn. šis aljansas buvo išplėstas Briuselio sutartimi, įtraukiant Beniliukso šalis, sudarant Briuselio sutarties organizaciją, vadintą Vakarų sąjunga. Derybos dėl platesnio karinio aljanso, kuris galėtų apimti Šiaurės Ameriką, tą mėnesį taip pat prasidėjo Jungtinėse Valstijose, kur užsienio politika pagal Trumano doktriną skatino tarptautinį solidarumą prieš veiksmus, kuriuos JAV laikė komunistine agresija, pavyzdžiui, 1948 m. vasario mėn. perversmą Čekoslovakijoje. Šių derybų rezultatas – 1949 m. balandžio 4 d. Vakarų Sąjungos valstybės narės, prie jų prisijungus JAV, Kanadai, Portugalijai, Italijai, Norvegijai, Danijai ir Islandijai, pasirašė Šiaurės Atlanto sutartį. Pagrindinis sutarties autorius ir rengėjas buvo Kanados diplomatas Lester B. Pearson.
Šiaurės Atlanto sutartis kurį laiką aktyvuota nebuvo - jos įgyvendinimą paskatino Korėjos karas. 1951 m. įkurtas Aukščiausiasis sąjungininkų pajėgų Europoje štabas (SHAPE), tapęs atsakingas už sutartis dėl įrangos standartizavimo ir dėl užsienio karinių pajėgų dislokavimo Europos šalyse. 1952 m. buvo įsteigtas NATO generalinio sekretoriaus postas. Tais metais taip pat įvyko pirmosios didelės NATO jūrų pratybos „Mainbrace“, į organizaciją įstojo Graikija bei Turkija. Po Londono ir Paryžiaus konferencijų Vakarų Vokietijai buvo leista persiginkluoti ir 1955 m. gegužę įstoti į NATO. Tai laikoma esminiu veiksniu, paskatinusiu SSRS įkurti Varšuvos sutarties organizaciją.
1961 m. Rytų Vokietija pastatė Berlyno sieną, įtampa tarp Šaltojo karo dalyvių pasiekė aukščiausią tašką. Europoje buvo dislokuota 400 tūkst. JAV karių.
1989 m. revoliucijos Europoje paskatino iš naujo įvertinti NATO strateginę paskirtį. 1990 m. spalį Rytų Vokietija tapo Vokietijos Federacinės Respublikos ir aljanso dalimi, o 1990 m. lapkritį aljansas Paryžiuje su Sovietų Sąjunga pasirašė Sutartį dėl konvencinių ginkluotųjų pajėgų Europoje, kuri įpareigojo konkretų karinio kontingento mažinimą visame žemyne. Žlugus Varšuvos pakto organizacijai ir subyrėjus SSRS NATO smarkiai sumažino savo biudžetą (28% tarp 1990 ir 2015 m.), išvežta 52 tūkst. konvencinės ginkluotės vienetų. Po Vokietijos suvienijimo buvusiai Rytų Vokietijai tapus NATO dalimi, atsivėrė teorinės galimybės ir kitoms buvusioms Varšuvo pakto šalims narėms tapti NTO narėmis. Po derybų su Michailu Gorbačiovu sudaryta Du plius keturi sutartis, kurios vienas punktas skelbė, kad Rytų Vokietijoje negali būti dislokuoti NATO kariai bei negali būti įrengtos raketos, tačiau apie paties bloko plėtrą parašyta nebuvo.
NATO transformacija
thumb|250px|Rytų ir Vidurio Europos šalių vadovai sveikina NATO plėtrą 2004 m. kovo 29 d. ([[Algirdas Brazauskas trečias iš kairės)]] 1989 m. Europoje prasidėjo fundamentalūs politiniai pasikeitimai, kurių dėka baigėsi karinis ir ideologinis Europos padalijimas ir iširo Varšuvos paktas. Sovietų Sąjungos žlugimas 1991 m. pratęsė šį procesą. Pažymėtos ir kitos po 1989 m. įvestos svarbios naujovės. Tai naujos strategijos koncepcijos priėmimas Romos aukščiausio lygio susitikime 1991 m., išaugęs bendradarbiavimas ir koordinacija su kitomis tarptautinėmis institucijomis. Koncepcija numatė mažinti priklausomumą nuo branduolinio ginklo.
NATO operacijos
NATO kaip organizacija Šaltojo karo metais nedalyvavo nė viename ginkluotame konflikte. Tik 1990 m., Irakui užpuolus Kuveitą, NATO pietvakarių Turkijoje dislokavo išankstinio įspėjimo orlaivius.
1992 m. prasidėjus Bosnijos karui JT Saugumo Taryba priėmė rezoliuciją nr. 816, kuria centrinėje Bosnijoje ir Hercogovinoje įvedė neskraidymo zoną. Nuo 1993 m. balandžio 12 d. NATO pajėgos ėmė prižiūrėti, ar rezoliucijos reikalavimų yra laikomasi. 1994 m. vasario 28 d. NATO pajėgos nušovė keturis Bosnijos serbų orlaivius, pažeidusius neskraidymo zoną. 1995 m. rugpjūtį, netrukus po Srebrenicos žudynių NATO pradėjo Serbijos Respublikos armijos bombardavimo kampaniją. Jais užbaigė Jugoslavijos karus, o 1995 m. lapkritį buvo pasirašytas Deitono susitarimas. Remiantis šiuo susitarimu, NATO kariai prisidėjo prie taiką palaikančių pajėgų pagal JT mandatą. Taip šalia NATO nepriklausančių pajėgų Bosnijoje ir Hercogovinoje buvo dislokuota beveik 60 000 NATO karių. 1996 m. skaičius sumažintas iki 32 000, o nuo 2004 m. NATO pajėgas pakeitė ES pajėgos (Operacija Altėja).
1999 m. įsitraukė į iki tol beveik metus trukusį karą Kosove ir prisidėjo prie greito jo užbaigimo. 1998 m. Slobodano Miloševičiaus pajėgos ėmė malšinti prieš serbus kovojančius Kosovo separatistus ir Albanijos piliečius. Į tai reaguodama JT Saugumo Taryba rugsėjo 23 d. priėmė rezoliuciją nr. 1199. kuria pareikalavo nutraukti karinius veiksmus. 1999 m. kovo 23 d. derybos tarp serbų ir JAV ypatingojo pasiuntinio Ričardo Holbruko žlugo ir šis konfliktą spręsti perdavė NATO. Jau kitą dieną NATO pajėgos pradėjo 78 dienų trukmės karinę kampaniją, kurios metu bombardavo karinius tuometės Jugoslavijos objektus.
Kitas konfliktas, kuriame aktyviai dalyvavo NATO - 2001 m. prasidėjęs karas Afganistane, reaguojant į vieną iš NATO šalių užpuolimą (pirmąkart NATO gyvavimo istorijoje aktyvuotas penktasis straipsnis). 2001 m. spalio 4 d., praėjus kiek mažiau nei mėnesiui po teroro atakų rugsėjo 11 d., straipsnis oficialiai aktyvuotas. Tą dieną pradėtos dvi karinės operacijos - nuo spalio 9 d. iki 2002 m. gegužės 16 d. NATO pajėgos patruliavo saugodamos JAV oro erdvę bei iki 2016 m. Gibraltaro sąsiauryje tikrino, ar juo nevyksta teroristų judėjimas, tikrinant praplaukiančius laivus (iš viso patikrinta 128 000 laivų). 2003 m. balandžio 16 d., siūlant Vokietijai ir Nyderlandams, NATO narių vienbalsiai nutarta perimti Tarptautinių saugumo ir paramos pajėgų (ISAF) taikos įvedimo misijos Afganistane vadovavimą. Vadovavimas oficialiai perduotas 2003 m. rugpjūčio 11 d.
Sirijos pilietinio karo metu Turkijos lyderis Redžepas Tajipas Erdohanas prašė NATO aktyvuoti penktąjį straipsnį dėl pavojaus, kuris kyla jo šaliai dėl karinių veiksmų ir galimo karo išplitimo į Turkiją. 2012 m. buvo aktyvuotas ketvirtasis straipsnis po to, kai Sirija nušovė turkišką naikintuvą ir apšaudė Turkijos miestus. Nuo 2012 m. gruodžio NATO pajėgos saugo pietinę Turkijos sieną.
NATO ir Lietuva
Detalesnė veiksmų chronologija:
Birmingham City FC
Birmingamo „City“ – Anglijos futbolo klubas iš Birmingamo.
Robert Kalina
Robert Kalina (g. 1955 m. birželio 29 d.) – austrų kilmės menininkas. Atstovaudamas Austrijos nacionalinį banką, 1996 m. laimėjo konkursą dėl euro banknotų dizaino. Kalina dizainas (Nr. T 382) buvo išrinktas Europos Pinigų Instituto 1996 m. gruodžio 3 d. Robert Kalina taip pat yra Azerbaidžano manatų ir 2010 m. laidos Sirijos svarų dizaineris.
Meinas
thumb|Vandenyno pakrantė thumb|Beto miestas Meinas  – 23-oji JAV valstija (nuo 1820 m. kovo 15 d.). Sostinė – Ogasta. Plotas – 91,6 tūkst. km².
Istorija
Anksčiau buvęs Masačusetso dalimi Meinas valstijos statusą gavo 1820 m.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Geografija
Šiaurėje ir rytuose ribojasi su Kanados Kvebeko provincija, šiaurės rytuose su Naujuoju Brunsviku, pietuose su Naujuoju Hampšyru.
Ekonomika
Gan skurdi dirva, trumpas vegetacijos sezonas, gan tolimas atstumas nuo pramoninių ir prekybos centrų trukdė valstijos plėtojimuisi ir jos demografiniam augimui.
Sulaukęs konkurencijos iš kitų valstijų Meinas pakeitė savo pozicijas ir dabar daugiausia užsiima prekyba, aptarnavimo sfera, finansinės paslaugomis. Vaizdingos pakrantės padeda valstijai plėtoti turizmą, kuris yra vienas iš didesnių valstijos pajamų šaltinių.
Aldona Mikšytė
Aldona Virginija Mikšytė-Kunčienė (g. 1936 m. sausio 7 d. Tauragėje) – Kauno Valstybinio muzikinio teatro solistė, sopranas.
Meinas
Ekonomika
Žvejyba, pagrindinė Meino pramonės šaka, patyrė nuosmukį, tačiau krabų žvejyba laikosi stabili. Žemės ūkis turėjo sunkumų prisitaikyti prie gamtos sąlygų. Dauguma ūkių yra susitelkę vakarinėje valstijos dalyje. Auginamos bulvės, javai, šilauogės, obuoliai. Taip pat užsiimama pienininkyste, paukštininkyste. Miško kirtimas dominavo valstijoje nuo senesnių laikų, tačiau iškirtus didesnius medžius, dabar šia pramonės šaka pasitenkina popieriaus masės gamyba. Valstijos laivininkystė prarado anksčiau buvusias pozicijas. Gamybos, apdirbimo pramonė yra didžiausia šalyje. Popieriaus ir medžio produktų pramonės šaka yra viena iš lyderių vasltijoje. Maisto produktai ir transporto šakos taip pat yra svarbios. Valstijos mineraliniai ištekliai yra gausūs, tačiau daug jų nėra eksploatuojama. Išgaunamas granitas, akmuo, smėlis, žvyras, cinkas, durpės.
Aldona Mikšytė
Biografija
Aldona Mikšytė mokėsi Pasvalio vidurinėje mokykloje. Solinio dainavimo studijas pradėjo 1954 m. Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, O. Krasnopolskytės klasėje. Baigusi muzikos mokyklą stojo į Lietuvos konservatoriją. Norinčių buvo 60, o priėmė tik Aldoną Mikšytę, Balį Urboną, H Žaidį, Vaclovą Daunarą ir Anicetą Kunčių. 1962 m. baigė Aleksandros Staškevičiūtės solinio dainavimo klasę. Diplominiai darbai buvo paruoštos partijos operose: Mikaela – Žoržo Bize operoje „Karmen“, Eglė – Vytauto Klovos operoje „Pilėnai“, Tatjana – Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas“.
Nuo 1962 m. Kauno muzikinio teatro solistė. Pradėjus dirbti muzikiniame teatre, į kurį atėjo ir kursiokas Anicetas Kunčius, susideaugavo ir vėliau sukūrė šeimą ir 1965 m. jiems gimė sūnus Herkus.
Vaidmenys
Aldona Mikšytė sukūrė daugiau kaip 70 vaidmenų operose, operetėse, muzikinėse komedijose, miuzikluose. Tarp jų: Mikaela Žoržo Bizė operoje „Karmen“, „Džilda“ ir „Violeta“ – Džiuzepės Verdžio operose „Rigoletas“ ir „Traviata“, Dona Ana Volfgango Amadėjaus Mocarto „Don Žuanas“, Santuča Pietro Maskanio „Kaimietiška garbė“, Asta Vitolio Baumilo „Rožės žydi raudonai“, Ramunė Jurgio Karnavičiaus operoje „Gražina“, Mergelė Antano Belazaro „Kupriukas muzikantas“, Adelė Johano Štrauso operetėje „Šikšnosparnis“, Serpoletė Roberto Planketo „Kornevilio varpai“ ir kt.
Koncertinė veikla
Aldona Mikšytė koncertavo Vokietijos, Vengrijos, Lenkijos, Suomijos, Rusijos, JAV, Kanadoje.
Įvertinimas
1986 m. už sukurtus vaidmenis ir aktyvią koncertinę veiklą jai suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusios artistės vardas.
Eidintai
Eidintai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, prie Batakių GS. Gyvenvietės rytuose teka Ančia – dešinysis Šešuvies intakas. Seniūnaitijos centras.
miniatiūra|220px|left|Kelias per Eidintus
Luiziana
Luiziana  – valstija JAV pietuose, jos plotas 111,8 tūkst. km². Sostinė – Baton Ružas, didžiausias miestas – Naujasis Orleanas. Luiziana yra 18-oji JAV valstija (nuo 1812 m. balandžio 30 d.)
Istorija
Luizianoje indėnai gyveno daugybę tūkstantmečių iki atsikraustant europiečiams XVI a. Čia buvo sukurta viena seniausių Amerikoje pilkapių sistemų Vatson Breikas netoli Monro. Vėliau buvo sukurtas žinomiausias ir didžiausias pilkapynas Poverti Pointas netoli Epso. Ši kultūra pasiekė klestėjimo viršūnę apie 1500 m. pr. m. e. ir buvo viena pirmųjų sudėtingų gentinių kultūrų Šiaurės Amerikoje. Ji gyvavo iki 700 pr. m. e.
Pirmieji europiečiai atvyko 1528 m., kai ispanas Panfilas de Narvaesas pasiekė Misisipės žiotis. 1542 m. Hernando de Soto ekspedicija vyko į šiaurę ir vakarus nuo Luizianos, o 1543 m. Misisipe grįžo į Meksikos įlanką. Ispanai šiomis žemėmis labai nesidomėjo. XVII a. pabaigoje prie Misisipės žiočių apsigyveno prancūzų kolonistai iš Akadijos. Prancūzai reiškė pretenzijas į visas žemes tarp Luizianos ir Kanados.
1682 m. tyrinėtojas Renė Roberas Kaveljė pavadino regioną Luiziana pagerbdamas Prancūzijos karalių Liudviką XIV. 1699 m. prancūzų kareivis iš Kanados Pieras Le Moinas d’Ibervilis (Pierre Le Moyne d’Iberville) įkūrė pirmą nuolatinę gyvenvietę Maurepaso fortą (dabar Oušen Springsas prie Biloksio). Tuo metu prancūzai įkūrė ir mažą tvirtovę Misisipės žiotyse La Balize. Iki 1721 m. jie buvo pastatę 19 m aukščio medinį švyturį, skirtą Misisipės laivybai.
Po Septynerių metų karo 1763 m. Luizianos rytinė dalis atiteko Didžiajai Britanijai, vakarinė dalis ir Naujasis Orleanas – Ispanijai. Pastarąją dalį Prancūzija 1800 m. susigrąžino ir 1803 m. už 15 mln. dolerių pardavė Jungtinėms Amerikos Valstijoms. 1812 m. Luiziana tapo 18-ąja JAV valstija, o 1813 m. prie jos prijungta iš Ispanijos nupirktos Vakarų Floridos dalis. Luiziana priklausė Amerikos konfederacijai, bet 1862 m. užimta federalinės kariuomenės.
XX a. Luiziana suklestėjo kaip naftos gavybos centras.
Geografija
Didžiumą valstijos užima Meksikos įlankos pakrantės žemuma, o šiaurės vakaruose paviršius kyla į nedideles aukštumas (iki 163 m – Driskilo kalnas). Per Luizianą teka Misisipės žemupys, sudarantis didelę deltą. Kitos svarbios upės – Red Riveris, Vošita (Misisipės baseinas), Sabinas, Perlas, Kalkasu, Mermento, Vemilionas (teka tiesiai į Meksikos įlanką). Įlankos pakrantėje gausu šlapynių, seklių ir druskingų ežerų (Pončartreinas, Morepa, Grandas). Būdingi pušynai ir lapuočių miškai. Pagrindinė saugoma teritorija – Kisači nacionalinis miškas.
Klimatas drėgnas, subtropinis. Sausio vidutinė temperatūra nuo 8 °C (šiaurės vakaruose) iki 13 °C (pietryčiuose), liepos – apie 20 °C. Per metus iškrinta nuo 1100 mm (šiaurės vakaruose) iki 1500 mm (pietryčiuose) kritulių. Per Luizianą eina pagrindinė uraganų ir tornadų trasa (~60 dienų su perkūnija ir 27 tornadai per metus) – audringesni orai būdingi tik Floridai. Ypač smarkūs uraganai valstiją niokojo 1915, 1957, 1969, 2005 m. („Katrina“).
Gyventojai
Pagal gyventojų skaičių Luiziana yra 25 JAV valstija. 2010–2019 m. gyventojų padaugėjo 2,55 %.
2014 m. 63,4 % gyventojų buvo baltieji (iš jų 4,1 % lotynoamerikiečiai; kiti – prancūzų, vokiečių, airių, italų, anglų, škotų kilmės), 32,5 % – afroamerikiečiai, 1,8 % – azijiečiai, 1,5 % – mišrios kilmės, 0,8 % – indėnai. 2010 m. 5,4 % gyventojų namie šnekėjo ispaniškai, 4,5 % – prancūziškai (Luizianos prancūzų ir Luizianos kreolų kalbomis). Dauguma Luizianos gyventojų yra Romos katalikai, kitos didesnės krikščionių grupės – pietų baptistai, metodistai, protestantai (be denominacijos).
Didžiausi miestai
2019 m. duomenys
Ekonomika
Luizianos klimatas padeda valstijai išlikti viena iš šalies lyderių saldžiųjų bulvių, ryžių, cukranendrių srityse. Taip pat auginamos sojų pupelės, medvilnė, žemuogės, kukurūzai, pekanų riešutai. Žvejyba taip pat yra svarbi. Pagrindiniai žvejybos produktai – krevetės ir austrės.
Valstija turi gausius mineralinius išteklius. Ji pirmauja šalyje pagal druskos ir sieros gavybą, taip pat yra viena iš lyderių žaliavinės naftos, gamtinių dujų gavyboje. 6-ajame, 7-ajame dešimtmetyje Luizianoje stipriai išaugus pramonei, įkurta nemažai naftos perdirbimo, cheminių naftos produktų, medžio apdirbimo gamyklų. 4 iš 10 svarbiausių JAV jūrų uostų yra būtent šioje valstijoje, čia klesti turizmas.
VMG grupė
Įmonių grupė vienija medienos perdirbimo, atsinaujinančios energetikos, pakuočių ir pramoninio nekilnojamojo turto veiklas Lietuvoje, Lenkijoje ir kitose ES šalyse.
Istorija
1918–1940 m. prekės eksportuotos į Vakarų Europą.
Per Antrąjį pasaulinį karą sugriautas fabrikas pokariu atstatytas, tęsė klijuotinės fanieros gamybos liniją. Sovietmečiu fabriko produkcija taip pat eksportuota į Europos ir Azijos rinkas.
Atkūrus Nepriklausomybę Klaipėdos valstybinis medienos medžiagų kombinatas buvo pavaldus Lietuvos Vyriausybei, vykdė jos užsakymus.
1992 m. privatizuotas, tapo AB „Klaipėdos mediena“.
2002 m. įsteigtas vertikaliai integruotas VMG įmones jungiantis holdingas UAB „Vakarų medienos grupė“. AB „Klaipėdos mediena“ tapo jo dalimi. 2002 m. AB „Klaipėdos mediena“ baldų fabrikas pagal sutartį su IKEA pradėjo gaminti korpusinius baldus (virtuvės, prieškambario baldus, miegamojo spintas).
2020 m. grupė pertvarkyta į investicijų valdymo kompaniją „VMG grupė“, jos valdymas iš Kipro perkeltas į Lietuvą.
Veiklos sritys
Pagrindiniai sektoriai – medienos perdirbimas, gamyba, atsinaujinanti energetika, pramonės inovacijos, inžinerinės konstrukcijos, pakuotės ir nekilnojamasis turtas.
Karašaras
Karašaras arba Karašahras taip pat Janči  – miestas Kinijoje, Sindziange, Bajangolo mongolų autonominėje prefektūroje, į šiaurės rytus nuo Korlos (su ja jungiasi per Geležinių vartų perėją). Pro miestą teka Kaidu upė, už 24 km į rytus telkšo Bagraškiolio ežeras. Janči hujų autonominės apskrities centras. Karašas įsikūręs prie Karakorumo plento ir Turfano–Kašgaro geležinkelio. Yra mečetė.
VMG grupė
Valdymas
Verslo plėtra Baltijos šalyse, Lenkijoje, kitose ES šalyse įgyvendinama per lietuvišką įmonę „VMGcorp“. Veikla ne ES šalyse valdoma per Kipro kompaniją „VMG Holdings“.
Karašaras
Maždaug po lygiai mieste gyvena hanių ir hujų.
Istorija
Miesto pavadinimas uigūrų kalba reiškia „juodas miestas“. Pavadinimas Janči greičiausiai kilo iš tiurkų žodžio yanghi, reiškiančio ugnį. Tokios pat reikšmės buvo ir sanskritiškas miesto pavadinimas Agnideša ( – „ugnies kraštas“).
Miestas išaugo prie šilko kelio. Senovėje čia gyvavo budistinė karalystė, kurią valdė Šiongnu. II a. pr. m. e. pateko Han dinastijos įtakon, kai ši puolė Dajuaną. Han dinastijos knygoje „Hanšu“ rašoma, kad čia gyveno 52 tūkst. žmonių, 30 li spinduliu miestą supo vandenys, o kelias iš čia į Kučą vedė per pavojingas perėjas. Po sukilimo 94 m. į Karašarą atvyko Han generolo Ban Čao baudžiamoji ekspedicija ir nubaudė mirtimi miesto valdovą. Miestas ir jo budistiniai papročiai aprašomi „Žou knygoje“. Tarp 644 ir 648 m. vyko mūšiai tarp Tangų dinastijos ir Karašaro, remiamo Vakarų tiurkų kaganato. Tangai užėmė miestą, įkūrė savo tvirtovę, paskyrė savo valdininkus ir praktiškai sunaikino tocharų palikuonių įtaką Rytų Turkestane.
XVII a. miestą aplankė jėzuitų misionierius Bento de Góis, miestą vadinęs Cialis. 1887 m. čia lankęsis Francis Younghusband Karašarą aprašė turintį miesto sieną, du pagodas menančius bokštus, sienos apsuptyje – keli jamenai ir gyvenamieji namai, likę namai ir parduotuvės buvo už sienos.
Merilandas
Merilandas  – 7-oji JAV valstija (nuo 1788 m. balandžio 28 d.). Sostinė – Anapolis, didžiausias miestas – Baltimorė. Plotas – 32,2 tūkst. km².
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Nors Merilande pramonė gerokai nusveria žemės ūkį, jis vis vien yra svarbus. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra kukurūzai, tabakas, sojų pupelės. Pajamos gaunamos iš gyvulininkystės, ypač pieno produktų, yra beveik dvigubai didesnės nei gaunamos iš pasėlių.
Akmuo, anglis ir geležis, daugiausia išgaunami vakarinėje valstijos dalyje, šiuo metu yra mažiau svarbesni, nei XIX a. Valstijoje gaminamos trąšos, transporto įranga, apdirbami žemės ūkio produktai. Taip pat daug pajamų gaunama iš jūrų uostų, turizmo, biotechnologijos, leidybos pramonės.
Stalo žaidimas
thumb|250px|right|Kiniškos šaškės, dar žinomos Halmos trims pavadinimu
Stalo žaidimas dažniausiai žaidžiamas ant žaidimo lentos ar kitaip pažymėto žaidimo ploto su specialiais žaidimo komponentais (kauliukai, figūrėlės, kortelės).
Istorija
Stalo žaidimai užėmė gana svarbią vietą daugumoje senovės civilizacijų. Seniausiu stalo žaidimu laikomas egiptietiškas Senet, rastas 4 tūkstantmečio prieš mūsų erą kapavietėse. Iš senųjų stalo žaidimų dabar plačiausiai žaidžiami šachmatai ir go.
Ilgą laiką beveik išimtinai aukštuomenės pramoga buvę stalo žaidimai, kaip idealus šeimos laisvalaikio leidimo būdas, išpopuliarėjo JAV XX amžiaus viduryje. Didžiausias pagyvėjimas po vėliau prarastų pozicijų kompiuteriniams ir konsolių žaidimams, „gyvų“ žaidimų rinkoje buvo juntamas 9-ajame dešimtmetyje, atsiradus kolekcionuojamiems kortų žaidimams (pvz., Magic: the Gathering) ir padidėjus modernių stalo žaidimų populiarumui.
Senoviniai žaidimai
Daugelis iki XX amžiaus sukurtų žaidimų buvo abstraktūs (Go, Mancala, Tablut) ar beveik abstraktūs (Šachmatai, Kiniški šachmatai) ir skirti dviem žaidėjams. Dauguma jų turi gilias tradicijas ir yra išsikovoję sportinio žaidimo teises. Tokie žaidimai yra beveik išimtinai be atsitiktinumo elementų. Seniausias iki šiol žaidžiamas žaidimas, kuriame yra atsitiktinumo faktorius, yra Nardai, naudojantis du šešetainius kauliukus.
Šiuolaikiniai žaidimai
thumb|250px|Šiaurės Amerikos stalo žaidimai Šiuo metu populiariausiais įvardinami stalo žaidimai Monopoly, Risk ir Game of Life buvo sukurti JAV daugiau kaip prieš pusę amžiaus.
Šiuolaikinius stalo žaidimus būtų galima dalyti į dvi grupes. Pirmojoje liktų vadinamo „amerikietiško stiliaus“ žaidimai. JAV, nepaisant išpopuliarėjusių anksčiau minėtų, nesudėtingų Monopoly ar Risk, buvo kuriami daug sudėtingesni ir strategine prasme „gilesni“ žaidimai. Acquire ir Diplomacy galima paminėti kaip tipinius tokių žaidimų pavyzdžius. JAV nuo aštuntojo dešimtmečio taip pat išpopuliarėjo kariniai žaidimai, kurie stengėsi kuo labiau priartėti prie tikros mūšio simuliacijos ir dėl to neretai užtrukdavę keletą ar net keliolika valandų. Tarp jų būtų galima paminėti ypač populiarų Squad Leader ir po jo sekusį Advanced Squad Leader.
Kitą stalo žaidimų grupę įprasta vadinti „vokiškojo stiliaus“, nors patys vokiečiai tokius žaidimus vadina Autorenspiele. Šie žaidimai dažnai orientuoti į šeimas, todėl apytikslis žaidimo laikas beveik nebūna didesnis nei 90 minučių. Dar kitaip vadinamuose „europietiškais“ žaidimuose, priešingai nuo Amerikoje kurtų produktų, ypač daug dėmesio skiriama žaidimo komponentų vizualinei pusei ir patvarumui. Čia taip pat daug lengviau varijuojama žaidimo temomis – nuo besistumdančių ant ledo pingvinų iki keliauninkų lenktynių traukiniais po Ameriką.
Paminėtini ir tokie pasaulinio populiarumo sulaukę stalo žaidimai, kaip: Ticket to ride, 2004 metais Vokietijoje pelnęs geriausio metų žaidimo (Spiel des Jahres) titulą ir iki šių dienų neprarandantis savo gerbėjų; lobių ieškojimo žaidimas Tobago, kurio dizainas buvo puikiai įvertintas; fantazija ir meniškumu persismelkęs vienas populiariausių vakarėlių žaidimų Dixit, taip pat pelnęs geriausio metų žaidimo titulą 2010 metais.
Be abejo, daugeliu atvejų šis skirstymas nėra visiškas tikslus. Europoje vis dažniau pasirodo rimtų karinių žaidimų, su puikia vizualine dalimi, o žaidimų kūrėjai iš Amerikos perima europietiškas tradicijas.
Kariniai žaidimai
Kariniuose stalo žaidimuose stengiamasi atkartoti istorinį mūšį paliekant laisvės žaidėjų sprendimams, bet kuo mažiau nukrypstant nuo tikrovės. Mūšių mastai dažnai smarkiai skiriasi – simuliuoti bandomi ir atskiri mūšių epizodai, ir ištisos karinės kampanijos.
Daugiausia karinių žaidimų yra vadinamojo hex-and-counter pobūdžio. Tokio tipo žaidimuose lenta padalyta į šešiakampius laukelius, o atspindėti įvairaus tipo pajėgas naudojamos nedidelės kartono kortelės. Taip pat galima sutikti blokelių žaidimų, kuriuose detalės išdėstomos taip, kad savo pajėgas matytų tik pats žaidėjas. Trečias dažniau sutinkamas variantas yra figūrėlių žaidimai. Juose kareivių ir technikos miniatiūros pagamintos iš plastiko, metalo ar sintetinės dervos.
Veiksmų baigčiai kariniuose žaidimuose nustatyti dažniausiai naudojami kauliukai ir specialios kortų malkos.
Labai paplitusi žaidimų tema – Antrasis pasaulinis karas. Taip pat daug dėmesio skiriama Napoleono karams, Pirmajam pasauliniam karui, JAV pilietiniam karui. Egzistuoja ir kūrinių fantastiniuose pasauliuose, sukurtų pagal grožinę literatūrą, filmus ar kompiuterinius žaidimus.
Škotijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
Škotijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
Finalo rungtynės
-
Peržaidimo rungtynės
--
Finalo rungtynės
---
Fabián Carini
žaidė nuo 1999 m. Su rinktine dalyvavo ir 2007 m. Copa America čempionate.
Vladas Masiulis
Vladas Masiulis (1887 m. rugpjūčio 26 d., Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskritis – 1954 m. sausio 22 d., Jakutskas) – Lietuvos politinis veikėjas, konsulas, verslininkas ir prekybininkas.
Biografija
Gimė 1863 m. sukilimo tremtinių iš Užpalių valsčiaus, Utenos apskrities Karolinos Baukytės ir Kipro Masiulių šeimoje. Augo Latvijoje, baigęs Ilūkstės progimnaziją, toliau mokslus tęsė Varšuvoje. Ten dirbo pas brolį Stasį Masiulį užsienio prekybos firmose, iškildamas iki firmos „Alfa Laval“ skyriaus vedėjo.
1916 m. su šeima persikėlė į Peterburgą, o 1919 m. grįžo į Kauną. 1920 m. balandžio 2 d. paskirtas prekybos skyriaus vedėju prie Lietuvos pasiuntinybės Berlyne. 1923 m. spalio 15 d. paskirtas Lietuvos Respublikos pirmuoju konsulu Tilžėje. Šias pareigas ėjo iki 1927 m. kovo 1 d., kada jį pakeitė Eduardas Jatulis.
Pasitraukęs iš diplomatinės tarnybos V. Masiulis išėjo į prekybos ir pramonės sritį. Praplėtė prekybos namų „V. Masiulis ir J. Baltrušaitis“, įkurtų 1922 m. Šiauliuose, veiklą, įsteigdamas naujus skyrius Telšiuose, Klaipėdoje ir kitur. Prekybos namai prekiavo žemės ūkio mašinomis, žemdirbystės ir pienininkystės įrengimais. Populiarindamas verslą išleido žinyną „Prekybos namų kainininkas“. Ne kartą su pasisekimu dalyvavo respublikinėse žemės ūkio ir pramonės parodose Kaune.
1929 m. gegužės mėn. danai įsteigė garbės konsulatą Šiauliuose. Danijos garbės konsulu paskiriamas V. Masiulis. Tuo pačiu dirbo skyriaus vedėju žemės ūkio mašinų atstovybėje Danijoje. Buvo renkamas Šiaulių miesto tarybos nariu. Plėtodamas verslą, Šiauliuose įrengė mechaninę „Bangos“ kepyklą, makaronų fabriką ir kitas verslo įmones.
1940 m. rugpjūtį bolševikai nusavino V. Masiulio prekybinę firmą „Mašinūkis“, didelę „Bangos“ kepyklą ir kitas įmones Šiauliuose, o jį patį su žmona Elena, sūnumis Algirdu Marijonu ir Jurgiu Algimantu 1941 m. birželį ištrėmė į Sibirą. Pradžioje nuvežė į Tengą, Onkudajaus rajone, Altajaus krašte, 1942 m. nutrėmė į Jakutiją. ten 1947 m. liepos 18 d. mirė Elena Masiulienė, 1954 m. sausio 22 d. Jakutsko mieste ir Vladas Masiulis.
Bač Kiškūnas
Bač Kiškūnas  – medė Vengrijos pietuose, Serbijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Kečkemėtas.
Geografija
Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje, kurios aukštis neviršija 80 m. Rytiniu pakraščiu teka Tisa, vakariniu – Dunojus. Yra daug nedidelių druskingų ežerų (Selidas, Vadkertas ir kt.). Įkurtas Kiškūnšago nacionalinis parkas.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Religinė sudėtis:
Gumbuotasis sparnenis
Gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus) – sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimos lapuotis, paplitęs Indokinijos pusiasalyje (Laose, Kambodžoje, Tailande, Vietname ir Mianmare).
Vardai
Pramoninis gumbuotojo sparnenio pavadinimas Chhoeu khloung ou.
Panaudojimas
Mediena naudojama žemės ūkio padargų gamyboje, laivų statyboje, baldų gamyboje, grindų dangai, klijuotai fanerai, popieriaus pramonėje, pabėgiams, sporto inventoriui.
Kalinuvka (Bielsko apskritis)
Kalinuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Vyškų, apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 34 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Robert Harris
Robert Denis Harris (g. 1957 m. kovo 7 d.) – anglų romanistas. Baigė Kembridžo universitetą. Dirbo BBC laidų „Newsnight“ ir „Panorama“ reporteriu, taip pat buvo „Observer“ politikos apžvalgininkas, „Sunday Times“ ir „Daily Telegraph“ žurnalistas.
Prancūzijos Somalilandas
Prancūzijos Somalio pakrantė, geriau žinoma kaip Prancūzijos Somalilandas – buvusi Prancūzijos kolonija Rytų Afrikoje nuo 1896 m. iki 1967 m., kai ji buvo pervadinta į Prancūzijos afarų ir isų teritoriją. Užėmė dabartinio Džibučio teritoriją.
Istorija
Prancūzijos Somalilandas buvo įkurtas 1883–1887 m., po to, kai Somalio ir Afaro sultonai pasirašė sutartį su prancūzais. 1862 m. kovo 11 d. Paryžiuje Afaro sultonas Raieta Dini Ahmet pasirašė sutartį, kuria pardavė Oboko teritoriją už 10 000 talerių. Vėliau šią sutartį Fleuriot de Langle naudojo kolonizuodamas kraštą į pietus nuo Tadjouros įlankos. 1885 m. kovo 26 d. prancūzai pasirašė kitą sutartį su somaliais, pagal kurią pastarieji priėmė pracūzų globą. Somaliečiai neatsisakė savo teisių į žemę, susitarimu jie siekė pasitelkti prancūzus apsaugant savo žemes nuo kitų priešininkų. Po to, kai 1886 m. Ambado saloje paslaptingai žuvo Prancūzijos laivo „Le Pingouin“ jūreiviai, prancūzai apkaltino britus ir somalius bei pasinaudojo šiuo incidentu kaip pretekstu pareiškti pretenzijas visai pietinei teritorijai.
Po Antrojo pasaulinio karo kilo sukilimas ir 1946 m. ​teritorija tapo Prancūzijos užjūrio teritorija.
1967 m. Prancūzijos Somalilandas buvo pervadintas į Prancūzijos teritoriją Afarą ir Issą.
1977 m. ji tapo nepriklausoma Džibučio šalimi.
Nuorodos
Geschichte Dschibutis
Liepų kalnas
Liepų kalnas, Didysis liepų kalnas (, ltg Līpukolns) – kalnas Latvijos pietryčiuose, 30 km į pietryčius nuo Rėzeknės; aukščiausias Latgalos aukštumoje ir penktasis pagal aukštį Latvijoje.
Geografija
Pasiekiamas keliu P55 Dagda – Rėzeknė, nuo Dubulių pasukus šiaurės rytų kryptimi, nuo kelio į Černikius – rytų kryptimi, už 450 m Kromonių miško proskynoje pasiekus miško keliuką, pasukus juo kairėn šiaurės vakarų kryptimi, už 100 m – keliuku vėl rytų kryptimi link Dzierkalių, dar už 400 m šiaurės kryptimi apie 400 m į kalną.
Monako vyrų futbolo rinktinė
Monako vyrų futbolo rinktinė atstovauja Monako Kunigaikštystę tarptautiniuose futbolo čempionatuose. Tiesa, Monakas nėra FIFA narys, tad komanda nė karto nėra dalyvavusi tarptautiniuose FIFA rengiamuose čempionatuose. Monakas buvo vienas iš 2003 m. NF-Board organizacijos įkūrėjų. 2010 m. dėl politinių motyvų Monakas pasitraukė iš šios organizacijos narių.
Komandos sudėtyje yra apie 60 narių, tik penki iš jų yra turėję profesionalaus futbolo patirties.
2006 m. pirmojoje Viva pasaulio taurėje Monako rinktinė užėmė antrąją vietą.
Evangelijos linksmybės
Knyga parašyta kaip Biblijos kritika ir parodija. Kūriniui būdinga tai, kad autorius nenaudoja specialios istorinės medžiagos, o tik retkarčiais pasiremia I amžiaus pr. m. e. ir pirmųjų mūsų eros amžių istorikų liudijimais.
Leo Taksilis daugiausia atpasakoja Naujojo Testamento tekstą, jame nutylėtas ar neaiškias vietas interpretuodamas bei užpildydamas savo satyriška kūryba, meniniais prasimanymais. Iš pasakojimo jaučiama, kad autorius yra laisvas nuo religinio fanatizmo. Jis bando įtikinti skaitytoją, kokie fantastiški ir prieštaringi yra evangelijos mitai, nori įrodyti, kad evangelija, skaitoma kritiškai, pati save demaskuoja ir pasmerkia.
Palemonas (šriftas)
Palemonas – originalus lietuviškas šriftas, kuriuo siekiama patenkinti paprastų vartotojų ir lituanistų poreikius. Šriftas buvo sukurtas minint lietuviškos spaudos atgavimo šimtmetį. Šriftas sukurtas lotyniško šrifto pagrindu.
Šriftas pavadintas paminint legendinį Lietuvos kunigaikščių pradininką Palemoną, kuris, pagal XVI amžiuje populiarią teoriją, buvo lietuvių kalbos atsiradimo kaltininkas. Pavadinimas nieko neturi bendro su rytine Kauno miesto dalimi – Palemonu.
Palemonas buvo kuriamas specialiai lietuvių kalbos vartojimui, kad kuo geriau derėtų dažniausiai lietuvių kalboje vartojamų junginių raidės.
Šriftą kūrė šešių žmonių grupė, kuriai vadovavo Vilniaus universiteto matematikos ir informatikos fakulteto docentas daktaras Vladas Tumasonis. Taip pat komandoje dirbo šrifto Elementa kūrėjas Mindaugas Strockis, VU docentas daktaras Petras Skirmantas, kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vyresniosios mokslo darbuotojos daktarė Ona Aleknavičienė, docentė daktarė Laima Grumadienė, Vilniaus Dailės akademijos profesorius Albertas Gurskas.
Peteris Barisonas
Peteris Barisonas (, 1904 m. balandžio 18 m. Sėlpilis, dab. Jekabpilio savivaldybė – 1947 m. liepos 13 m. ten pat) – latvių kompozitorius, pedagogas.
Biografija
1934 m. Rygos konservatorijoje baigė J. Vytuolio kompozicijos ir J. Mednio dirigavimo klases. Rygos konservatorijos dėstytojas, nuo 1945 m. profesorius.
Riešutinė kokospalmė
Morfologija
Riešutinė kokospalmė užauga iki 30 m aukščio, dažnai kreivu, palinkusiu liemeniu. Turi stiprias šaknis, kuriomis įsitvirtina žemėje, todėl geba atlaikyti stiprius pajūrio vėjus. Lapai plunksniški, 4-6 m ilgio, juos sudarančių lapelių ilgis 60–90 cm. Augalas vienanamis, sudaro šluotelės formos gelsvą ar oranžinį žiedyną. Po apvaisinimo iš moteriškųjų žiedų užauga didelės kokoso riešutų kekės.
Vaisius
Vaisius – kokosas, paprastai vadinamas kokoso riešutu. Botaniškai jis ne riešutas, bet kaulavaisis. Jo egzokarpą sudaro stora, tvirta, žalios spalvos žievė. Toliau yra mezokarpas – rudas, tvirtas, plaušingas kevalas. Jo viduje yra sėkla – ją dengia endokarpas – plona, ruda odelė. Vidinę „riešuto“ dalį sudaro baltas, maistingas endospermo sluoksnis. Jo storis priklauso nuo vaisiaus amžiaus – kuo senesnis, tuo sluoksnis storesnis. Endospermo suformuotoje vidinėje ertmėje susidaro saldokas kokosinis vanduo. Kuo jaunesnis riešutas, tuo skysčio daugiau (vėliau jis virsta endospermu). Viename vaisiuje gali būti 300–1000 ml kokosinio vandens.
Kokoso endospermo (baltojo sluoksnio) maistinė sudėtis 100 g: sotieji riebalai – 29,70 g, angliavandeniai – 15,23 g (tame tarpe cukrūs – 6,23 g), baltymai – 3,3 g. Turi geležies, fosforo, cinko, folio rūgšties, vitaminų B1, B2, B6 ir kt.
Paplitimas
Riešutinė kokospalmė paplitusi visose pasaulio tropinio klimato sričių jūrų pakrantėse. Nėra sutarta, kur yra šio augalo tėvynė, spėjama, kad jis kilęs iš Okeanijos ar Indijos vandenyno. Riešuto kevalas tvirtas, tačiau lengvas – jis išlieka nesužalotas ir padeda sėklai nuplaukti didelius atstumus. Išplautas bangų ant paplūdimio, riešutas netrukus išleidžia lapus ir kuokštines šaknis. Vietomis šios palmės įveistos žmonių. Dabar ši palmė auga daugiau nei 80 pasaulio valstybių.
Riešutinė kokospalmė auga smėlingoje dirvoje, pakenčia druskingą vandenį. Augalui reikia pakankamai saulės šviesos, kritulių (1500–2500 mm per metus), aukštos oro temperatūros (~27 °C) bei didelio oro drėgnumo (>70-80 %).
Istorija ir panaudojimas
Seniausias žinomas kokoso paminėjimas rastas VI a. kūrinyje Topographia Christiana. Kokosai minimi „Tūkstančio ir vienos nakties“ pasakose. Markas Polas jį vadino „indišku riešutu“ (nux indica). XVI a. europiečiai riešutą vadino indišku žodžiu Tenga, tačiau vėliau prigijo portugalų kalbos žodis coco, reiškiantis „besivaipantis veidas, grimasa“.
Riešutinė kokospalmė plačiai panaudojama. Kokoso riešutų minkštimas naudojamas maistui, iš džiovintų branduolių gaminama kopra. Kokosinis vanduo geriamas, naudojamas alkoholinių gėrimų, acto gamyboje. Iš fermentuotos kokosų sulos gaminamas alkoholinis gėrimas arakas bei kokosų cukrus. Kokospalmės ūgliai valgomi. Iš kokosų minkštimo spaudžiamas kokosų aliejus, daromas kokosų pienas. Kokosų plaušai (koiras), naudojami tinklų, demblių, gultų, kilimų, šepečių gamybai. Palmės lapai naudojami pastatų stogų dengimui, maisto kepimui ar patiekimui, krepšių pynimui. Kevalai naudojami kaip medžio anglies šaltinis, kaip indas, muzikos instrumentų (rebabo, jehu, banhu) gamybai. Kokoso mediena naudojama pastatų statybai, baldų, apdailos dirbinių gamybai. Šaknys naudojamos kaip dažas, vaistas nuo diarėjos ir dizinterijos. Riešutinė kokospalmė taip sodinama tropikų parkuose, soduose kaip dekoratyvinis augalas.
Dėl savo plataus panaudojimo Filipinuose ir vietomis Okeanijoje riešutinė kokospalmė vadinama gyvybės medžiu. Indijoje riešutai naudojami religiniams ritualams.
Produkcija
thumb|290px|Pagrindiniai kokosų ir kopros eksportuotojai
Apskaitos istorija
Apskaitos istorija siekia iki 4000 m. pr. m. e., kai buvo pradėta registruoti finansines ir kitas operacijas. Maždaug tuo metu įvairūs apskaitos būdai į Europą atkeliavo iš Indijos, Kinijos ir arabų šalių.
Manoma, kad apskaitos užuomazgos atsirado dar pirmykštėje santvarkoje. Tada kiekvienas žmogus atsimindavo, kiek ir ko jisai turi. Atsiradus gentims, svarbesnius procesus pradėjo registruoti ir analizuoti genčių vadai ir, tuo remdamiesi, priimdavo sprendimus. Kuo didesnis tapo darbų pasidalinimas ir daugiau atsirasdavo bendro inventoriaus, tuo svarbesnė tapo apskaita.
Labai didelę reikšmę apskaitai atsirasti turėjo amatų, žemės ūkio darbų ir prekybos atsiradimas. Plėtojantis ūkiui, atsirado raštas, skaičiai ir pati apskaita. Apskaita ir organizacinis darbas neatskiriami, nes ūkinių operacijų registravimas ir sisteminimas sudaro galimybes priimti sprendimus, duoti nurodymus ir kontroliuoti jų vykdymą.
Tobulėjant apskaitos technologijoms ir kylant pragyvenimo lygiui didėjo apskaitos reikšmė.
Apskaita vergovinėje santvarkoje
Apie apskaitą yra išlikę duomenų senojo Egipto, Babilono, Romos, Graikijos, Izraelio, Urartų, Finikijos, Persijos, Indijos, Centrinės Amerikos ir kitose valstybėse. Daugiausiai duomenų apie apskaitą yra išlikę senovės Graikijoje ir Romos imperijoje.
Graikijoje buvo keturi apskaitos objektai: prekių apyvarta, banko indėliai, gyventojų ir šventyklų turtas. Didžiausią įtaką apskaitos atsiradimui ir plėtojimuisi senovės Graikijoje turėjo bankų veikla ir spartus pramonės bei prekybos tobulėjimas. Senovės Graikijoje 420 m. pr. m. e. buvo išleistas Atėnų pinigų įstatymas, kuriame nurodyta, kad miestuose kaldinantieji savo sidabrines monetas ir nesinaudojantys Atėnų monetomis, svoriais ir matais, bus baudžiami. Šiame įstatyme numatyta, kad kitų valstybių monetos turėjo būti pajamuojamos sudarant specialų sąrašą.