cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Citrininė aloyzija
Augalas skleidžia malonų, citriną primenantį kvapą, todėl plačiai naudojamas kulinarijoje – iš citrininės aloyzijos lapų gaminama arbata, jais gardinami konditerijos gaminiai, jogurtai, žuvies patiekalai, šerbetai. Eteriniai aliejai naudojami parfumerijoje. Citrininės aloyzijos syvai pasižymi priešgrybelinėmis savybėmis, yra antioksidantas, arbata pasižymi raminamosiomis savybėmis, tinka miegui gerinti. Augalas dekoratyvus, auginamas soduose, gėlynuose.
Vietiniai pavadinimai:
Novogrudas
Istorija
Nuo IX a. iki XII a. šalia miesto esančioje Narevo ir Pisos upių santakoje stovėjo nedidelė tvirtovė. XIII a. buvo pastatyta nauja tvirtovė ant šiek tiek toliau esančios kalvos, kur dabar ir yra įsikūręs miestas. Kazimiero III Didžiojo valdymo laikais buvo pastatyta nauja mūrinė pilis. Pirmą kartą miestas rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1355 m. gruodžio 27 dieną. 1409 m. mieste įkurta Novogrudo Mergelės Marijos Gimimo parapija. 1427 m. gyvenvietei suteiktos miesto teises, kurias jai suteikė Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis. Tuo pačiu XV a. miestui suteiktas ir Novogrudo miesto herbas.
Per 1794 m. sukilimą mieste vyko įnirtingos kovos tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. Per 1831 m. sukilimą sukilėliai užpuolė mieste įsikūrusios Rusijos kariuomenės kareivines ir įvyko Novogrudo mūšis. Rusijos imperijos laikais 1869 m. miesto teisės buvo atimtos, bet tarpukariu sugrąžintos. Prieš Abiejų tautų respublikos padalijimą mieste dirbdavo šatelenas, o pats miestas buvo vienas iš svarbiausių Mazovijos miestų.
1915 m. balandžio 1 d. atidaryta Novogrudo geležinkelio stotis. 1937 m. mieste gyveno 260 ūkininkų, 60 pirklių, 15 dailidžių, 17 batsiuvių ir 6 malūnininkai, mieste buvo 34 parduotuvės. 1927 m. birželio 19 d. mieste buvo įkurtas Etnografinis Kurpių muziejus. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Novogrudo miesto žydų kapinės. II pasaulinio karo pradžioje, įsiveržimo į Lenkiją metu, tarp Lenkijos ir Vokietijos kariuomenių įvyko Novogrudo mūšis. Per karą miestas buvo stipriai sugriautas.
Klevinkalnis (Marijampolė)
Klevinkalnis – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Sasnavos, Lietuvos krašto kelių ir  sankirtoje. Į rytus nuo kaimo auga miškas Ničgirė.
Brožių pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Brožių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdos raj., Brožiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291788060. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba.
2008 m. mokykla uždaryta.
miniatiūra|200px|left|Mokyklos kiemas, 2020 m.
Alanta (Vadokliai)
Alanta – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Velykių.
Jonas Dulevičius
Jonas Dulevičius (1935 m. lapkričio 18 d. Kalneliškiuose, Vaškų valsčius – 2010 m. sausio 4 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1960 m. baigė Maskvos staklių institutą. 1960–1970 m. Maskvoje dirbo Kosminių tyrimų centre. Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1983–1995 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas; nuo 1983 m. profesorius. 1981 m. technikos mokslų daktaras. Kauno technologijos universiteto profesorių klubo prezidentas, Lietuvos mokslo tarybos narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš skraidymo aparatų variklių hidraulinių sistemų virpesių ir sandarinimo teorijos. 43 išradimų autorius.
Torevjecha
Torevjecha  – pajūrio miestas ir savivaldybė Alikantės provincijoje, pietryčių Ispanijoje. Nutolęs beveik 50 km nuo Alikantės. Populiacija – 88 447 žmonės (2015 m. duomenys). Torevjecha yra tarp jūros ir dviejų druskos ežerų (Las Salinas). Pagrindinė pramonės šaka yra druskos gamyba. Mieste yra druskos muziejus.
Istorija
Torevjecha reiškia „senas bokštas“. Iki 1802 m. buvo druskos kasykla ir žvejų kaimelis, kuriame stovėjo senas sargybos bokštas, bei darbininkų gyvenami namai. 1829 m. sugriautas žemės drebėjimo metu. 1931 m. suteiktos miesto teisės.
Fošo linija
thumb|300px|Lietuvos-Lenkijos siena 1918-1939 m. Fošo linija pažymėta tamsiai žaliai. Fošo linija  – 1919 m. siūlyta demarkacinė linija tarp Lenkijos ir Lietuvos. Ją pasiūlė Prancūzijos maršalo Ferdinando Fošo štabas, o 1919 m. liepos 26 d. palaikė Antantės aukščiausioji karo taryba.
Su nežymiais skirtumais Fošo linija tapo faktine tarpukario Lenkijos ir Lietuvos valstybės siena. Po Antrojo pasaulinio karo tik labiausiai vakarinė dalis netoli Suvalkų išlaikė apytikslę Fošo linijos formą.
Shantungosaurus
Atrastas 1964 m., o iki šiol rasti 5 nepilni skeletai. Dinozauras labai panašus į Edmontosaurus. thumb|left|250px|Shantungosauro palyginimas su žmogumi thumb|left|Shantungosaurus skeletas
Samurajus Džekas
Samurajus Džekas  – animacinis serialas, kurtas JAV režisieriaus ir scenaristo Genndy Tartakovsky. Serialo serijų premjeros buvo rodomos 4 sezonus 2001 m. rugpjūčio 10 d. – 2004 m. rugsėjo 25 d. Cartoon Network kanalu. Serialas buvo rodytas Lietuvos TV kanalais. Jame pasakojama pagrindinio herojaus samurajaus Džeko kova su blogio dvasia Aku tolimos ateities Žemės planetoje. Serialas yra laimėjęs Annie ir Emmy apdovanojimus.
Apie serialą
Serialą 2001 m. pradėjo kurti režisierius Genndy Tartakovsky, anksčiau užsirekomendavęs populiariu kitu animaciniu serialu „Deksterio laboratorija“. Serialą užsakė Cartoon Network vaikų animacijos tarptautinis TV kanalas. Serialas sukurtas „Cartoon Network Studios“ studijoje. „Samurajaus Džeko“ premjera vyko 4 sezonus po 13 epizodų kasmet nuo 2001 m. rugpjūčio 10 d. iki 2004 m. rugsėjo 25 d. Epizodai numeruojami romėniškais skaitmenimis. Serialo gamyba nutrūko 2004 m. pakvietus Genndy Tartakovsky kurti naujo serialo „Žvaigždžių karai: klonų karai“. „Samurajaus Džeko“ istorija liko nebaigta. 2006 m. mirė Aku įgarsinęs aktorius Mako, kurio indėlis laikomas vienu esencinių seriale, todėl manoma, kad serialas taip ir neturės pratęsimo. 2012 m. Genndy Tartakovsky minėjo, kad planuoja pilnametražinį „Samurajaus Džeko“ filmą, tačiau tolimesnės to detalės nežinomos.
Seriale pasakojama apie, iš viduramžių į tolimą Žemės ateitį per demono Aku pinkles nublokšto, samurajaus Džeko nuotykius. Samurajus Džekas, ginkluotas stebuklingu kardu, atsiduria ateityje, kur Žemėje dominuoja demono Aku valdžia. Ateities planetoje gyvūnai ir robotai moka kalbėti, bei yra laikomi pilnaverčiais visuomenės nariais. Ateities planeta vaizduojama labai įvairi. Tai ir dangoraižių bei futuristinių pastatų aukštatechnologiniai miestai, ir natūralios kaimo vietovės, kur gyventojų buitis panaši į viduramžių žmonių (pirmoji Džeko misija yra išgelbėti šunis, kurie laužtuvais kasykloje kasa Aku vertingą mineralą). Didžiąją dalį epizodų užima tiesioginės samurajaus Džeko kovos su Aku ir jo pasiųstais, ar samdytais, pagalbininkais. Aku paskyrė didžiausią atlygį už Džeko galvą. Jis yra medžiojamas Aku robotų, pavienių „galvų medžiotojų“, ar net iš kitos planetos pasamdytų ateivių. Džekas epizoduose dažniausiai ieško vartų ar būdo sugrįžti į praeitį, kad galėtų susikauti su Aku, arba kovoja už Aku skriaudžiamus ir pavergtus ateities gyventojus.
Samurajus Džekas kovose dažniausiai kliaunasi savo stebuklinguoju kardu ir puikiais kovotojo sugebėjimais, kurie jam padeda prieš ateities modernius ginklus. Seriale yra išvengta kraujo praliejimo ar mirties vaizdavimo, kuris galėtų šokiruoti jaunesnio amžiaus vaikus. Tarp samurajaus Džeko dažniausiai nugalimų veikėjų yra robotai ar žmonės, kurie, vėliau paaiškėja, yra tik žmogaus pavidalo robotai. Nugalėjus robotą iš jo dažniausiai ištrykšta juoda derva ar alyva, kuri yra ne kas kita, kaip Aku demoniškos dvasios esencija, nes jos pagalba Aku ikvepia gyvybę savo valdomiems robotams. Seriale skirti keli romantiški epizodai apie Džeko jaunystę, įvykius iki Džeko nubloškimo ateitin. Keletas epizodų yra humoristiniai. Yra epizodas, kuris skirtas vien Aku. Serialo geografija yra plati. Veiksmas vyksta po vandeniu, po žeme, kosmose. Daug aliuzijų į istorinius reiškinius (Egipto istorija, Šaolinio vienuolynas, Laukiniai vakarai).
Serijų siužetų priešistorė
Tolimais, priešistoriniais laikais, visatos platybėse užgimė blogis. Su viską savo kelyje šluojančia piktąja dvasia į kovą stojo trys herojai (kurių vaizdiniai paimti iš senovės dievų, Indijos, Egipto ir vikingų mitologijos). Trys herojai įveikia blogio dvasią kapodami ją kosminiais ginklais. Viena nukirsta blogio atplaiša išvengia mirtinų kirčių ir nuskrieja visatos erdve, pakol jos kelyje pasitaiko planeta Žemė. Atplaiša krenta į Žemę, kurioje dar ganosi dinozaurai ir sukelia didelę katastrofą, kuri sunaikina didelę dalį planetos gyvybės (aliuzija į dinozaurų išmirimą).
Milijonus metų blogio atplaiša tūnojo įstrigusi Žemės gelmėje, nuodydama aplinkinę gamtą. Veiksmas nusikelia į viduramžių Japoniją, kurios teritorijoje nukritęs blogis. Imperatorius (be vardo), neapsikentęs iš žemės sklindančiu blogiu, pasiryžta jį sunaikinti. Raitelių būrio lydimas jis joja į pažeistą mišką, kurio viduryje yra blogio šaltinis − smalos ar dervos pelkė. Pakeliui žūva visi jo palydovai. Prie pelkės imperatorius karštai paprašo sėkmės ir paleidžią į ją užnuodytą ir užburtą strėlę. Tačiau įvyksta tai, ko visiškai imperatorius nesitikėjo − strėlė nepadaro jokio poveikio, bet išbudina piktąją dvasią, „tamsos valdovą“ − Aku.
Piktoji dvasia Aku paaiškina imperatoriui, kas jis toks yra. Kad jo negali sužeisti, tuo labiau nužudyti, jokie žemiški ginklai. Kad jis dabar tapo naujuoju Žemės valdovu. Imperatorius puola atakuoti Akų strėlėmis, tačiau tik sulaukia piktosios dvasios juoko. Norėdamas pamokyti imperatorių, Aku prikala jį prie aukštai iškeltos uolos, kad šis matytų, kaip Aku naikina jo šalies sostinę. Kai atrodo, kad visos viltys išsigelbėti bergždžios, prie imperatoriaus prisiartina angeliškas žirgas. Jis nuskelia pančius ir nuneša imperatorių į dangišką tvirtovę, kurioje jį pasitinka trys herojai, kadaise nugalėję didžiąją blogio dvasią. Jie paaiškina, kad imperatorius pats turi įveikti Aku ir jam įduoda stebuklingą kardą. Įgavęs naujų jėgų, imperatorius puola Aku ir nugali. Jis įkalina Aku žemėje ir pradeda auginti savo sūnų Džeką tam, kad jei Aku grįžtų, būtų kam su juo kovoti.
Aku vieną dieną grįžta, jis pagrobia imperatorių, nespėjus šiam pačiupti stebuklingojo kardo. Džeko motina išgabena mažametį Džeką iš šalies. Jaunasis samurajus pereina visų tautų kovos mokslus tam, kad būtų pajėgus susikauti su Aku. Jau išaugęs Džekas grįžta į gimtąją šalį tam, kad išlaisvintų tėvą ir atkeršytų už savo šalies žmonių kančias. Tačiau, prieš suduodant Aku mirtiną smūgį, piktoji dvasia sukuria lauką, kuris perkelia samurajų Džeką toli toli, į ateitį. Ateitį, kurioje Žemės planetoje vyrauja Aku tvarka. Samurajus Džekas turi išmokti kautis su Aku naujomis sąlygomis ir rasti būdą grįžti atgal tam, kad ištaisytų per istoriją padarytus Aku žiaurumus.
Apdovanojimai
Animacinis serialas sulaukė daug apdovanojimų, 2004 m. pasirodė kompiuterinis žaidimas. Yra internetinių žaidimų, žaidimų mobiliesiems telefonams.
Apdovanojimai:
Apurimakas
thumb|left|240px|Enė [[Satipo provincija|Satipo provincijoje]]
Didžiausi intakai: Oropesa, Veliljė, Pačačakra, Pampasas, Mantaras.
Didesni miestai prie Apurimako: Maču Puentė, Kolčas, Vilja Virchenas, San Fransiskas, Pičaris, Pakičaris, Puerto Anapatis, Puerto Porveniras, Pojenis, Atalaja.
Apurimako slėnis
Apurimako upė Andų kalnyne sudaro derlingą slėnį, įsiterpusį tarp Andų kordiljerų. Tai – vienas iš penkių svarbiausių ikikolumbinės Peru kalnų slėnių, pasižymėjęs derlingomis žemėmis. Jame vyrauja kečua klimatinė zona. Į rytus nuo jo yra Urubambos slėnis, o į šiaurę – Mantaro slėnis.
thumb|left|240px|Virvinis inkų tiltas per Apurimaką
Seniausia žinoma slėnio kultūra yra Uarpo kultūra, klestėjusi II a. pr. m. e.- V a., greičiausiai susiformavusi Čavino kultūros įtakoje. Apie VI a. ją pakeitė nauja – Vario kultūra. Pastarosios atstovai pradedant VII a. vykdė kultūrinę, ir tikriausiai karinę, ekspansiją į kitus Andų kalnų ir Kostos žemumų slėnius, sukurdami pirmąją Peru istorijoje kultūrinę „imperiją“, apėmusią visą Centrinių Andų regioną.
thumb|240px|Tambo upė šalia sąlajos su Urubamba ties [[Atalaja]] IX a. pabaigoje Vario kultūra nebeteko įtakos kitose teritorijose, ir nuo tada ji vėl apsiribojo tik Apurimako slėniu. XIII a. vietos gyventojus nukariavo kečujų kalba kalbantys čankai, įkūrę čia savo valstybę. Jie buvo labai karingi, ne kartą puldinėjo gretimą Urubambos slėnį, kur buvo įsikūrę jiems giminingi inkai. XV a. slėnis buvo galutinai įtrauktas į Inkų imperiją.
Spindulys (bendrovė)
miniatiūra|240px|right|Bendrovės nuomojamas pastatas (nuo Vakarinio aplinkkelio) Akcinė bendrovė „Spindulys“ – leidykla ir spaustuvė Kaune, veikusi 1928–2009 m.
Istorija
Akcinė bendrovė įsteigta 1928 m. sujungus „Švyturio“ ir Valstybės spaustuves. Pagrindinis kapitalas sudarė apie 1,5 mln. litų. Steigėjai: Lietuvos finansų ministerija, Martynas Kukta, Jonas Rinkevičius, Justas Strazdas ir Mykolas Steigvila.
„Spindulys“ įsikūrė „Švyturio“ spaustuvėje, išplėtė litografijos, cinkografijos skyrius, 1937 m. įsigijo giliaspaudę, turėjo gerą knygrišyklą. Lietuvos vyriausybė akcinėje bendrovėje turėjo kontrolinį paketą. 1925 m., 1936 m. ir 1938 m. laidų litų monetos buvo kalamos „Spindulio“ spaustuvėje įrengtoje monetų kalykloje.
Buvo spausdinamos knygos, periodiniai leidiniai: dienraščiai „Lietuvos aidas“, „Tautos balsas“, savaitraščiai, žurnalai. 1937 m. „Spindulys“ įsteigė literatūros premiją. 1939 m. vokiečiams užgrobus Klaipėdą, į „Spindulį“ perkelta dalis „Ryto“ spaustuvės įrenginių. 1939 m. „Spindulys“ įkūrė filialą Vilniuje. 1940 m. rugpjūčio mėn. nacionalizuota, prie „Spindulio“ prijungta „Vilties“ spaustuvė, priklausiusi Tautininkų sąjungai. 1940 m. „Spindulys“ turėjo 12 linotipų, 2 monotipus, 2 rotacines ir 15 plokščių spausdinimo mašinų, 3 ofsetines ir 3 litografines spaudos mašinas, giliaspaudę. 1940 m. čia spausdinti nauji sovietiniai periodiniai leidiniai: „Darbo Lietuva“ (vėliau „Tarybų Lietuva“), „Tiesa“, „Komjaunimo tiesa“. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė spaustuvė, pavadinta „Kauen-Vilnaer Verlag und Druckerei“.
1951 m. gruodžio 27 d. buvusios „Spindulio“ akcinės bendrovės spaustuvė pavadinta „Karolio Požėlos spaustuve“. 1962–1967 m. spaustuvė rekonstruota. Prie jos prijungta buvusi „Varpo“ spaustuvė. Vėliau „Varpas“ atiteko „Raidės“ spaustuvei. 1970 m. gauta šešiaspalvė ofsetinės spaudos mašina. 1975–1982 m. vyko spaustuvės modernizacija. Apie 40 proc. Lietuvai skirtos naujos poligrafinės technikos buvo skirta K. Poželos spaustuvei. 1980 m. prie spaustuvės prijungtas ofsetinės spaudos ir popieriaus fabrikas „Giedra“. 1985 m. „Giedros“ filialas perduotas „Raidės“ spaustuvei. 1989 m. K. Poželos spaustuvėje dirbo 815 žmonių. Tai buvo didžiausia Lietuvos spaustuvė. 1989 m. spaustuvė vėl ėmė vadintis senu pavadinimu – „Spindulys“.
2003 m. kovo mėn. valstybei priklausiusį 84,31 proc. „Spindulio“ akcijų paketą už 1,949 mln. litų įsigijo Vilniaus bendrovės „Bagem“ ir „Bigruda“ bei investicinės bendrovės „Invalda“ antrinė įmonė „Pozityvios investicijos“. 2005 m. balandžio mėn. bendrovė „Bagem“ valdė 60,68 proc. „Spindulio“ akcijų, dirbo apie 170 darbuotojų. 2006 m. bendrovės akcininkai pradėjo naujos spaustuvės šalia „Via Baltica“ magistralės statybą, į kurią planuota investuoti 12 mln. Lt. 2009 m. birželio mėn. Klaipėdoje nusišovė „Spindulio“ valdybos pirmininkas Alvydas Dirvonas. 2009 m. rugsėjo mėn. spaustuvės patalpose Miško gatvėje po rekonstrukcijos atidarytas keturių žvaigždučių viešbutis „Europa Royale Kaunas“. Projektui išleista apie 22 mln. litų. Tuo pat metu AB „Spindulys“ iškelta bankroto byla. Nuo 2010 m. bankrutavusios bendrovės patalpose veikia UAB „Spindulio spaustuvė“, Vakarinis aplinkkelis 24, Kaunas.
Gamybinė veikla
Spaustuvė spausdino knygas, brošiūras, žurnalus, meninius albumus, enciklopedijas, katalogus, firminius spausdinius, spausdintą reklamą, plakatus, kalendorius, žemėlapius. Žymiausi spaudiniai:
Pomidoras
Pomidoras (Solanum lycopersicum) – notreliažiedžių (Lamiidae) poklasio bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų rūšis.
Bendri duomenys
Daržinis augalas, vedantis raudonos (yra veislių vedančių geltonos, juodos) spalvos, mėsingus, sultingus uogos tipo vaisius.
Nors biologine prasme pomidorai yra vaisiai, kasdieniniame kontekste priskiriami daržovėms.
J Records
J Records buvo Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, priklausiusi ir valdyta „Sony Music Entertainment“, taip pat bendradarbiavo su kompanija „RCA/Jive Label Group“.
Pomidoras
Bendri duomenys
Pomidorų vaisiai naudojami garnyrams, salotoms, mišrainėms, konservuojami, naudojami gaminant pomidorų kečupą.
J Records
Istorija
„J Records“ buvo įkurta 2000 m. muzikos industrijos veterano Clive Davis su 150 milijonų JAV dolerių kompanijos „BMG“ finansavimu, kai Clive paliko ankstesnę savo valdomą įrašų kompaniją – „Arista Records“. Olivia buvo pirmoji atlikėja, pasirašiusi kontraktą su „J Records“, bet po dvejų metų ji paliko kompaniją dėl prastai parduodamų įrašų. 2001 m. kompanija susilaukė sėkmės, kai atlikėjos Alicia Keys ebiutinis albumas „Songs in A Minor“ tapo platininiu ir buvo parduotas daugiau nei 12 milijonų tiražu pasauliniu mastu. Tais pačiais metais kompanija susilaukė panašios sėkmės su grupės O-Town albumu. Vėliau sutartis su kompanija pasirašė jau tada žymesni atlikėjai, tokie kaip D'Angelo, Jamie Foxx ir Monica. 2002 m. „BMG“ nusipirko didesnę kompanijos dalį. Tais pačiais metais „J Records“ pradėjo funkcionuoti po „RCA Music Group“ sparnu, kur Davis tapo kompanijos prezidentu ir vadovaujančiu direktoriumi ir pasirašė kontraktą su „American Idol“ šou laimėtojais Fantasia ir Ruben Studdard. 2005 m. rugpjūtį „J Records“ vykdomosios operacijos buvo sujungtos su „Arista Records“, tačiau abi kompanijos ir toliau leidžia savo produkciją.
Pomidoras
Bendri duomenys
Pomidorų tėvynė – Pietų Amerika, Andų aukštikalnės. Pradžioje jie auginti Senovės Peru civilizacijų, vėliau pateko į Mezoameriką. Actekai juos vadino  – „išsipūtusiais vaisiais“. Šiuo žodžiu pomidorai dabar vadinami daugelyje pasaulio kalbų. Kas pomidorus atgabeno į Europą nėra žinoma – vieni sako, kad Kortesas, kiti – kad Kolumbas. Europos literatūroje pirmą kartą minimi 1544 m. botaniniame žinyne, kur vadinami pomo d’oro (italų kalba – „auksinis obuolys“). Iš šio žodžio kilo lietuviškas žodis pomidoras. Palaipsniui pomidorai pradėti auginti visame pasaulyje, išvesta įvairių veislių – nuo nedidelių uoginių pomidorų (panašių į augintus Meksikoje) iki sveriančių virš 0,5 kg.
J Records
Istorija
2011 m. kampanija buvo uždaryta, teisės į jos atlikėjų įrašų leidybą atiteko „RCA Records“.
Pomidoras
Maistinė / energetinė vertė
100 gramų pomidoro yra: 18 kalorijų, 0,2 g riebalų (iš jų 0 g sočiųjų), 3,9 g angliavandenių (iš jų 1,2 g pluoštinių ir 2,6 g cukrus) ir 0,9 g baltymų.
Ekdromai
Ekdromai (, dgs. ekdromoi) – senovės Graikijos lengvieji hoplitai. Jų pavadinimas reiškia 'išbėgikai', nes jie galėdavo išbėgti iš falangos rikiuotės ir kautis ne rikiuotėje, jei to prireikdavo. Ekdromai paprastai būdavo greiti, lengvai šarvuoti (aspis ir bronzinis šalmas), ginkluoti ietimi ir trumpu kalaviju. Ekdromais vadino bet kokius hoplitus, gebančius naudoti ekdromų taktiką – išėjimą iš rikiuotės ir kovimąsi ne rikiuotėje.
Dituvos pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Dituvos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dituvoje (Klaipėdos raj.), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191788440. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba.
Ekdromai
Falangos rikiuotėje ekdromai kaudavosi kaip ir visi hoplitai, bet įsakyti galėdavo išbėgti iš rikiuotės ir kautis atskirai. Toks poreikis kildavo ginantis nuo priešo skirmišerių trikdomojo apšaudymo, valant teritoriją, kuria žygiuoja falanga, užimant svarbius mūšio lauko taškus, persekiojant sumuštus priešininkus. Jų lengvumas nebūdavo pakankamas, kad garantuotų kirstynes su skirmišeriais, bet jie galėdavo šiuos nuvaryti ir apvalyti judėjimo maršrutą. Psilai ir peltastai nesiveldavo į kirstynes su ekdromais, kadangi šie, net neturėdami šarvų, buvo žymiai geriau paruošti tokioms kautynėms. Tuo tarpu barbarų pėstininkai neretai įsitraukdavo į tokius susirėmimus.
Ksenofontas naudojo ekdromus Dešimties tūkstančių žygyje kad apsisaugotų nuo gausių barbarų karių, kurie suardydavo graikų kolonas. Tai ne sykį minima jo veikale „Anabazė“.
Dituvos pagrindinė mokykla
Istorija
Dituvos pradinė mokykla įkurta 1830 m. Tada mokykloje buvo trys klasės, dirbo trys mokytojai. Iki 1898 m. mokyklai vadovavo mokytojas Kurschat. Pastatas buvo medinis, vėliau perstatytas į mūrinį. 1898–1923 m. mokyklai vadovavo Vilhelm Stumber. 1925–1945 m. mokytojavo Baldūnas, Sprogytė, Semturytė.
Po karo, 1945 m. įsteigta pradinė mokykla, 1954–1957 m. perorganizuota į septynmetę mokyklą, vėliau – aštuonmetė, devynmetė, nuo 1992 m. Dituvos pagrindinė mokykla. 2004/2005 mokslo metais mokėsi 136 mokiniai, atidaryta mišri priešmokyklinio ugdymo grupė, kurią lanko vaikai nuo 4 metų.
Afarų kalba
1976 m. Džibutyje afarų kalbai parengta abėcėlė, paremta lotynų abėcėlė. Nuo to laiko vystosi literatūra šia kalba, literatūrinė kūryba apima poeziją (didžiąja dalimi religinę).
Abėcėle
Afarų kalbos abėcėlėje yra 17 priebalsių ir 5 balsiai:
Taip pat nauodojami ilgi balsiai:
Giedraičiai (reikšmės)
Giedraičiais vadinama:
Naoto Kan
Naoto Kan (菅 直人; Kan Naoto, g. 1946 m. spalio 10 d.) – Japonijos politikas, buvęs Japonijos ministras pirmininkas, finansų ministras, Demokratų partijos pirmininkas. .
Naoto gimė Ubėje, Jamagučio prefektūroje verslininko šeimoje. 1970 m. baigė Tokijo technologijos institutą.
1980 m. pirmą kartą išrinktas Japonijos parlamento Atstovų Rūmų nariu. Nuo to laiko buvo nuolat renkamas į Japonijos parlamentą. 1996 m. tapo Japonijos sveikatos apsaugos ministru. Nuo 1997 m. iki 1999 m. ir nuo 2002 m. iki 2004 m. vadovavo Japonijos Demokratų partijai.
2011 m. rugpjūčio 10 d. paskelbė atsistatydinsiąs ir tai padarė to paties mėnesio 26 dieną. Jį pakeitė per rugpjūčio 29 d. vykusius rinkimus išrinktas ir rugsėjo 2 d. imperatoriaus patvirtintas Yoshihiko Noda.
Rainės
Rainės (Phoxinus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys
Išskiriama 12 rainių rūšių:
Anksčiau rainėms buvo priskiriamos kai kurios Chrosomus genties rūšys, pavyzdžiui, Chrosomus cumberlandensis .
Jungtinių Tautų darnios raidos komisija
Jungtinių Tautų darnios raidos komisija – 1992 metais po Žemės susitikimo įsteigta institucija, prižiūrinti jame priimtos Darbotvarkės 21 ir Rio deklaracijos įgyvendinimą. Po 2002 metų Žemės susitikimo dėl darnios plėtros Johanesburge, ji taip pat prižiūri ir šios konferencijos veiksmų planą. Komisija yra Jungtinių Tautų Ekonominės ir socialinės tarybos sudėtyje ir veikia kaip aukšto lygio darniojo vystymosi klausimų aptarimui skirtas forumas, atviras tiek valstybių, tiek nevyriausybinių organizacijų atstovams. Komisijos susitikimai vyksta kartą per metus, jai priklauso tos pačios valstybės kaip ir Ekonominei ir socialinei tarybai.
Veikla
Komisijos darbas suskirstytas į dvejus metus trunkančius ciklus, kurių kiekvienas skiriamas tam tikroms temoms, susijusioms su konferencijų dokumentais – Darbotvarke 21, Rio deklaracija ir Johanesburgo veiklos planu. Komisija prašo iš valstybių teikti veiklos ataskaitas, kaip jos įgyvendina iškeltus tikslus, tačiau jų rengimas neprivalomas, o ataskaitų formatas nevieningas. Ataskaitos priimamos ir iš Jungtinių Tautų agentūrų, kaip jos darnųjį vystymąsi įtraukia į savo veiklos programas.
Vertinimas
Kadangi komisija neturi priemonių įpareigoti valstybes imtis veiksmų, žymiausias jos veiklos rezultatas yra informacijos rinkimas, apibendrinimas ir normų kūrimas. Dėl to organizacija yra kritikuojama kaip nesibaigiantis dialogas, nevedantis prie realių veiksmų ir priimantis silpnas, abstrakčias rezoliucijas. Manoma, kad komisijos buvimas nukreipia dėmesį ir energiją nuo konkrečių priemonių įgyvendinimo. Iš kitos pusės komisija giriama dėl atvirumo ir galimybių nevyriausybinėms organizacijoms įsitraukti į diskusijas ir derybas, nors ir sutinkama, kad valstybių atstovai retai atsižvelgia į jų pasiūlymus.
Ambulakrinė sistema
Ambulakrinė sistema – dygiaodžiams būdinga vandens indų sistema, įgalinanti juos judėti. Raumenims sistemoje varinėjant vandenį, susitraukinėja ir išsitiesia gyvūno ambulakrinės kojelės ir jis lėtai slenka.
Upytė
Upytė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Upytės Šv. Karolio Baromiejaus bažnyčia (pastatyta 1878 m.), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas, yra Upytės Antano Belazaro pagrindinė mokykla (yra muziejus, lėlių teatras), biblioteka, paštas (LT-38040), eksperimentinis ūkis. Yra Lietuvos žemdirbystės instituto Upytės bandymų stotis. Upytės linų muziejus įsikūręs Stultiškiuose.
thumb|left|[[Lietuvos nepriklausomybės paminklas]]
Geografija
thumb|left|Upytės vaizdas iš vakarų
Ortosija
Ortosija graikų mitologijoje – gerovės deivė, viena iš horų. Dzeuso ir Temidės duktė. Priklauso trečiajai horų kartai kartu su Ferusa ir Euporija. Jos garbei Ortosija – pavadintas vienas iš Jupiterio palydovų.
Upytė
Geografija
Upytės memorialinis draustinis (149 ha) skirtas išsaugoti istoriniu požiūriu vertingą Upytės miestelį su Augustavos ir Upytės buvusių dvarų sodybomis bei piliaviete – Čičinsko kalnu. Piliakalnyje buvo įsikūrusi svarbi gynybinė pilis, o vėliau piliakalnis išgarsėjo padavimais apie nedorą poną Čičinską. Vakaruose teka Vešeta (miestelis išsidėstęs kairiajame krante). Prie Upytės yra Upytės geomorfologinis draustinis (594 ha), įrengtas Upytės tvenkinys.
thumb|left|[[Čičinsko kalnas]]
Istorija
Livonijos kronika mini, kad 1367 m. „magistras nuvedė kariuomenę prieš lietuvius į Upytės žemę, kurią 4 dienas žudymais ir gaisrais niokojo“. 1368 m. Livonijos ordinas niokojo Upytės apylinkes, ėmė į nelaisvę bajorus su šeimynomis. 1378 m. Livonijos magistras „įniršęs išėjo prieš lietuvius, ypač Upytę, kur 9 dienas ir naktis žudė, degino, teriojo ir viską griovė“.
Iš Upytės pilies liko 5 m piliakalnis – Čičinsko kalnas. Vėliau čia įsikūrė Upytės dvaras ir miestelis.
Upytės žemė – Panevėžio apskrities pirmtakė: 1564–1566 m. vykdant teismų ir administracinę reformą buvo įkurtas Upytės pavietas, nors dar prieš tai iš Upytės valsčiaus centro funkcijas perėmė Krekenava, o po minėtų reformų pavieto centru tapo Panevėžys. Tačiau naujai įkurtas pavietas išlaikė Upytės vardą iki pat XIX a., kai buvo suformuota Panevėžio apskritis. 1558–1582 m. ir 1655–1661 m. karų metu miestelis smarkiai nukentėjo. XVIII a. miestelyje įsikūrė sentikiai. XIX a. Upytė – kaimelis Panevėžio apskrities Naujamiesčio valsčiuje.
Sovietmečiu buvo Lietuvos žemdirbystės instituto bandymų stoties ir eksperimentinio ūkio gyvenvietė. Stotis buvo linų auginimo mokslinių tyrimų centras.
2004 m. patvirtintas Upytės herbas.
Terenganu
Terenganu (MS Terengganu) – viena Malaizijos valstijų rytinėje Malakos pusiasalio pakrantėje. Ribojasi su Kelantanu ir Pahangu vakaruose. Ilgą laiką buvo skurdžiausia Malaizijos valstija, tačiau atradus naftos, ji labai praturtėjo.
Tautinė sudėtis: malajai (94,8 %), kinai (2,6 %), indai (0,2 %).
Administracija
Terenganu padalintas į šias apygardas:
Iki sultonato
Šiose srityse prie Terenganu upės tikriausiai nuo seno buvo Transmalakinės prekybos centras, prekiaujantis su Kinija. Kurį laiką jis buvo valdomas malajų valstybės Šrividžaja, vėliau – javiečių valstybės Madžapahito.
Islamas į šias vietas atėjo XIII ar XIV a. Netrukus šios vietos atsidūrė Melakos sultonato hegemonijoje. 1526 m. šį sultonatą pakeitė Džohoro sultonatas, tačiau ilgainiui jis nusilpo, o XVII a prarado įtaką. Šiokią tokią įtaką šioms vietoms turėjo šiaurėje esanti Pattani valstybė.
Terenganu sultonatas (nuo 1724 m.)
Terenganu teritorija kaip atskira valstybė buvo suvienyta 1724 m., įkūrus Terenganu sultonatą. Nuo XIX a jis papulė į Siamo įtakos sferą, kurioje, tačiau, išlaikė nemažą autonomiją ir pasiekė ekonominį klestėjimą.
1909 m. britų-Siamo Terenganu perėjo britams ir tapo Britų Malajos sudėtine dalimi, Nefederacine malajų valstija.
Japonų okupacijos laikais per Antrąjį pasaulinį karą Terenganu vėl perėjo Tailandui, tačiau po karo vėl grįžo britams. 1946 m. jis įsijungė į Malajos Sąjungą, o 1948 m. – į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XVIII a. besitęsianti dinastija.
Euporija
Euporija graikų mitologijoje – gausos, pertekliaus deivė, viena iš horų. Dzeuso ir Temidės duktė. Priklauso trečiajai horų kartai kartu su Ferusa ir Ortosija. Jos garbei Euporija – pavadintas vienas iš Jupiterio palydovų.
Olga Rajecka
Olga Rajecka-Migliniece (1962 m. sausio 7 d. Plungėje, Lietuvos TSR) – Latvijos dainininkė, labiausiai išgarsėjusi kaip grupių Eolika ir Turaidas Roze vokalistė.
Biografija
Gimė 1962 m. sausio 7 d. Plungėje, iki dvejų metų gyveno Klaipėdoje. Iš Klaipėdos kartu su mama išvyko gyventi į Lielvardę. 1980 m. baigusi kultūros mokslų technikumą gavo kultūros renginių vadybininko diplomą. Dainuoti pradėjo dar vaikystėje įvairiuose choruose ir dainininkų grupėse. 1976 m. pradėjo dainuoti grupėje Lāčplēsis, 1978 m. grupėje Vitamins. 1980 m. pradėjo dainuoti grupėje Eolika, kurioje dainavo iki 1986 metų. 1986 m. pradėjo dainuoti grupėje Turaidas Roze, kuriai vadovavo Imants Kalniņš.
1987 m. kartu su naująja grupe muzikos festivalyje Jūrmala '87 užėme antrą vietą. 1988–1989 m. dainavo grupėje Jumis. 1990 m. įrašė savo pirmą solo albumą. Nuo 1990 m. iki 2000 m. grojo grupėje Dāmu pops. Latvijai tapus nepriklausoma šalimi pradėjo keliauti po įvairius festivalius visoje Europoje. 2002 m. išleido solo albumą Vakar, šodien, rīt. 2008 m. kartu su Lielvardės choru dalyvavo Latvijos TV3 televizijos organizuotuose chorų karuose, kur pasiekė finalą.
Buvo ištekėjusi už Latvijos krepšininko Igorio Miglinieko, su kuriuo 1992 m. susilaukė dukters Marijos.
Vera Strojeva
Vera Strojeva (, 1903 m. rugsėjo 21 d. Kijeve – 1991 m. rugpjūčio 26 d. Maskvoje) – tarybinė kino režisierė ir scenaristė.
Biografija
1925-1927 m. buvo Maskvos Centrinio pedagoginio teatro aktorė ir režisierė, nuo 1925 m. – „Mosfilm“ kino studijos režisierė. Kartu su vyru Grigorijum Rošaliu parašė virš dešimties scenarijų kino filmams.
1947 m. „Mosfilm“ kino studijoje dalyvaujant nedidelei grupei lietuvių menininkų sukūrė meninį filmą „Marytė“ (apie tarybinę partizanę M.Melnikaitę. Šis filmas buvo laikomas pirmuoju vaidybiniu lietuvišku filmu.
Kazachijos TSR nusipelniusi kultūros veikėja (1944 m.), Rusijos TSFR liaudies artistė (1973 m).
Balninkai (reikšmės)
Balninkai yra:
Giedraičiai (viensėdis)
Giedraičiai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Giedraičių miestelio.
Skėmiai
Skėmiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, prie geležinkelio (ruožo Kėdainiai–Radviliškis pusiaukelėje) ir kelių ir. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Baisogalos mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-82028). Pro kaimą teka Dotnuvėlė.
miniatiūra|220px|left|Sodybos miniatiūra|220px|left|Koplytėlė prie pagrindinio kelio miniatiūra|220px|left|Buvusi mokykla Skėmiuose
Istorija
XIX a. minimi kaip kaimas Šiaulių apskrities Skėmių valsčiuje.
Tonas
Tonas – geologinis neoproterozojaus eros periodas, prasidėjęs prieš 1 mlrd. metų ir pasibaigęs prieš 850 mln. m. Šio laikotarpio ribos nustatytos Tarptautinės stratigrafijos komisijos, remiantis radiometriniu datavimu, o ne pagal uolienų sluoksnius, kaip daugelio kitų periodų.
Dubingiai (reikšmės)
Žodis Dubingiai reiškia:
Tonas
Tono periodu egzistavo Rodinijos superkontinentas, kurį supo Mirovijos vandenynas. Prasidėjo procesai, dėl kurių šis kontinentas vėliau suskilo (riftų formavimasis bei plokščių skėtimasis). Dėl plokščių skėtimosi formavosi vidinės jūros. Ten, kur kadaise būta vidinių jūrų ar vandenyno pakrančių, rasta stromatolitų.
Robertas Vaidotas
Robertas Vaidotas (1954 m. lapkričio 5 d. Kaune – 2007 m. kovo 10 d. Kaune) – teatro ir kino aktorius.
Tonas
Šiuo laikotarpiu vyravo gana žemos temperatūros. Kaip spėjama, vidutinė temperatūra galėjo būti 10 °C žemesnė nei dabar, ypač centrinėse žemyno srityse.
Robertas Vaidotas
Biografija
1972 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Lietuvos Valstybinės konservatorijos Aktorinio meno fakultetą ir įgijo dramos teatro aktoriaus specialybę su muzikinio teatro aktoriaus specializacija.
Tonas
Buvo aptikta tono periodu datuojamų daugialąsčių dumblių fosilijų. Jokių gyvūnų fosilijų (atspaudų), priskirtinų šiam geologiniam periodui, rasta nebuvo. Visgi, tai nebūtinai reiškia, kad tuo metu gyvūnai dar neegzistavo, nes fosilijų galėjo neišlikti dėl to, kad tuometiniai gyvūnai buvo maži ir sudaryti iš minkštųjų audinių. Aptikti galimi smulkių gyvūnų veiklos pėdsakai, kurie galėjo būti palikti į kirmėles panašių gyvūnų, savo dydžiu (apie 5 mm pločio) ir sudėtingumu prilygstančių sliekams.
Robertas Vaidotas
Biografija
Nuo 1976 m. – Kauno valstybinio dramos teatro (KVDT) aktorius. 1992–1994 m. dalyvavo nepriklausomos grupės „Menas į šoną“ veikloje. Sukūrė vaidmenų televizijos teatre. Nuo 1999 m. vadovavo Kauno technologijos universiteto teatro studijai.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaune. miniatiūra|R. Vaidoto kapas
Tonas
Tono periodu deguonies lygis atmosferoje buvo žemesnis nei vėlesniais kriogenio bei ediakario periodais, todėl sąlygos sudėtingesnių gyvybės formų evoliucijai nebuvo palankios. Organizmų įvairovė apsiribojo vienaląsčiais grybais, bakterijomis, archėjomis, kai kuriais daugialąsčiais dumbliais ir galbūt primityviais gyvūnais. Tikėtina, jog šios gyvybės formos gyveno tik tose sausumos vietose, kurios buvo prie pat vandens šaltinių. Kadangi dar neegzistavo ozono sluoksnis, iš esmės sausuma nebuvo tinkama gyvybei dėl jai pražūtingų ultravioletinių spindulių. Mikroorganizmai telkėsi į stambias, didelio tankio kolonijas („mikrobų kilimėlius“).
Dažniausios šiam periodui priskiriamos fosilijos – akritarchai. Tai daugiausia įvairių nežinomų organizmų bei planktoninių dumblių liekanos. Tono periodu akritarchų įvairovė pirmą kartą gerokai išaugo. Išskyrus nedidelį sumažėjimą per kriogenio apledėjimus, ji išliko panaši visą neoproterozojaus erą.
Miustikas
thumb|250px|Rytinė salos pakrantė
Miustikas  – sala Priešvėjinių Antilų salų grupėje, Grenadinų salyne. Priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų valstybei, įeina į Grenadinų parapiją. Plotas – 5,7 km².
Yra į pietryčius nuo Bekijos, apsupta koralų rifų. Ilgis 4,8 km, plotis iki 2,3 km. Paviršius kalvotas, iki 183 m aukščio.
Miustike gyvena ~500 gyventojų. Sala yra Britanijos karalienės Elžbietos II sesers, princesės Margaretos valda. Į ją atvyksta poilsiauti tiek britų karališkosios šeimos nariai, tiek popkultūros žvaigždės. Gausu privačių vilų, prabangių viešbučių. Miustiko oro uostas. Pagrindinė gyvenvietė – Lovelas.
XV a. salą atrado ispanai ir pavadino Los Pájaros („paukščiai“). XVI a. čia slapstėsi piratai. Vėliau Miustike augintos cukranendrės.
Saulažuvės
Saulažuvės (Leucaspius) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys
Leucaspius Верховки
Pavengliska
Pavengliska – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Sasnavos.
Viljena
Viljena  – miestas šiaurės vakarinėje Alikantės provincijos dalyje, Ispanijoje. Vakaruose ribojasi su Kastilijos ir La Mančos ir Mursijos autonominiais regionais, šiaurėje su Valensijos provincija. Viljena yra Alto Vinalopo komarkos sostinė. Savivaldybės plotas – 345,6 km². Populiacija – 34 361 gyventojas (2015 m. duomenys). Per miestą teka Vinalopas.
Viljenoje gimė profesionalus Ispanijos tenisininkas, buvusi pirmoji pasaulio raketė – Juan Carlos Ferrero.
Dabartinio miesto vietoje, žmonių gyventa nuo paleolito. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 713 m. Musulmonų valdymo metu, miestas buvo žinomas kaip Medina Bilyana.
Sturmabteilung
SA ( – ‘šturmo būriai’) – Vokietijos Nacionalsocialistų partijos sukarinta organizacija. Ši organizacija 3-ame ir 4-ame XX a. dešimtmečiuose ženkliai prisidėjo Hitleriui užimant valdžią Vokietijoje. Susikūrė 1920 m. ir veikė iki 1945 m.
SA vyrai dažnai būdavo vadinami rudmarškiniais dėl jų uniformos spalvos bei dėl to, kad būtų lengviau atskirti nuo SS organizacijai priklausiusių pareigūnų, kurie dėvėjo juodas uniformas (panašiai kaip ir italų juodmarškiniai). Rudos spalvos marškiniai buvo pasirinkti kaip SA uniforma dėl to, kad didelės tokio tipo marškinių siuntos, kurios Pirmojo pasaulinio karo metu buvo užsakytos vokiečių kariams Afrikos kolonijose, buvo pusvelčiui prieinamos.
SA buvo pirmoji nacių sukarinta organizacija, kuri organizacijos nariams suteikinėjo pseudokarinius rangus. SA rangus vėliau perėmė ir kitos nacionalsocialistų partijos grupuotėse įskaitant ir SS, kuri pradžioje buvo SA padalinys. Savo reikšmę prarado po 1934 m. Hitlerio surengtų valymų ("Ilgųjų peilių naktis"). Po to SA praktiškai pakeitė SS, tačiau organizacija formaliai nebuvo paleista.
Organizacijos kūrimasis ir stiprėjimas
Sturmabteilung sąvoka atsirado dar iki nacių partijos susikūrimo 1919 m. Ji pradžioje naudota apibūdinti specialiems Vokietijos kariuomenės puolamiesiems daliniams Pirmojo pasaulinio karo metu sukurtais pagal Oskar von Hutier infiltracijos taktiką. Vietoje masinio puolimo Sturmabteilung buvo suskirstytas į mažus padalinius po kelis karius.
Versalio taikos sutartimi demobilizavus didžiąją dalį Vokietijos kariuomenės, kūrėsi pusiau karinės savanorių organizacijos. Jos buvo atsvara Vokietijoje kylantiems darbininkų streikams ir politiniams neramumams. Mitinguose, tarp politiškai solidarizuotų org jų savanorių būrių, neretai kildavo tarpusavio smurtiniai susirėmimai: politikams kalbėti viešai buvo nesaugu.
Wolf Singer
Volfas Singeris (, * 1943 kovo 9 Miunchene) – fiziologas, vienas žymiausių smegenų veiklos tyrinėtojų Vokietijoje.
Modern Vampires of the City
2014 m. vykusiuose 56-uosiuose „Grammy“ apdovanojimuose šis albumas laimėjo metų alternatyviosios muzikos albumo apdovanojimą. 2020 m. žurnalas „Rolling Stone“ įrašui skyrė 328–ąją vietą savo visų laikų geriausių albumų sąraše.
Wolf Singer
Mokslinė karjera
Volfas Singeris nuo 1962 studijavo mediciną Miuncheno Ludviko Maksimilijano universitete, 1965/66 2 semestrus Paryžiuje. Nuo (1965 buvo Vokiečių tautos fondo) stipendiatas. Stažuočių bei podiplominių neurofiziologijos studijų metu 1971 tobulinosi Anglijoje (University of Sussex).
Modern Vampires of the City
Dainų sąrašas
Visų dainų žodžius parašė Ezra Koenig, išskyrus, kur išskirta. Visą muziką sukūrė Rostam Batmanglij ir Koenig, išskyrus, kur išskirta.
Wolf Singer
Mokslinė karjera
1975 Miuncheno technikos universiteto Medicinos fakultete apgynė habilitaciją iš fiziologijos srities.
1981 Singeris tapo Makso Planko asociacijos nariu bei buvo paskirtas Makso Planko instituto smegenų veiklos tyrimų Neurofiziologijos departamento direktoriumi Frankfurte. Čia jis 2004 m. įsteigė FIAS mokslinių tyrimų institutą (Frankfurt Institute for Advanced Studies, FIAS).
Singer šiuo metu yra Džordano Bruno fondo patariamosios kolegijos narys.
Laisvė ir kaltė
Singeris kaip ir jo kolega iš Brėmeno Gerhardas Rotas savo rašinių ir interviu dėka nuolat patenka į žiniasklaidos ir visuomenės diskusijų akiratį. Singerio komentarai ir nuomonės dėl neuromokslų tyrimų bei jų pasaulėžiūrinių rezultatų dažnai filosofų bei teologų yra laikomos intelektualinėmis provokacijomis.
Singeris suformulavo naują požiūrį dėl valios laisvės. Singeris atmeta laisvos valios koncepciją. 2004 įtakingame Vokietijos dienraštyje Frankfurter Allgemeine jis publikavo straipsnį (Neuronų) jungtys apsprendžia (mūsų veiklą): turime liautis kalbėję apie laisvę (Verschaltungen legen uns fest: Wir sollten aufhören von Freiheit zu reden).
Singeris argumentuoja, kad empiriniai tyrimai rodo, kad kiekvienas valios aktas ir veiksmas yra determinuojamas (sąlygojamas) neuronų veiklos, eliminuojančios laisvę. Laisvės koncepcijos šalininkas Peteris Bieri valios laisvės sąvoka tik esant tam tikroms sąlygoms priešingai nei determinizmo atveju, ir šios sąlygoms nebūtinai turi būti paklūstama. Singeris teigia, kad populiari ir pripažinta laisvos valios koncenpcija yra šiuo metu vyraujanti, ir prieštarauja determinizmo teorijai.
Pasak Singerio, valios laisvės nebuvimas turi sąlygoti esamų kaltės ir bausmės institutų peržiūrą (revidavimą). Tam tikra prasme asmuo negali būti laikomas atsakingu už savo elgesį. Nusikaltimų kaltininkų atveju yra atliekamos veikos, kadangi kiekvienas asmuo paveldi tam tikrą nervų sistemos tipą (neuroninę architektūrą), kuri žmogaus ontogenezės metu pasireiškia tam tikrais būdais bei formomis. Todėl asmuo nėra atsakingas už savo veiksmus, kadangi jis to pats veikos darymo metu nekontroliuoja. Asmuo daro ne tai, ką nori, bet ką jis daro, tai jam atrodo, kad jis to nori.
Remiantis tokiomis tyrimų išvadomis, nereikėtų panaikinti justicijos, teisėsaugos sistemą ir netaikyti jokių bausmių. Pasak Singerio, bausmes ir jų skyrimą reikia pagrįsti vardan kitų žmonių ir jų interesų apsaugos, o ne kaltės ir atsakomybės principais.
Tyrimų sritys
MPI Neuroziologijos departamento tyrimų kryptys yra procesai nervų ląstelėse, tiriant kognityvinius gebėjimus bei pasiekimus vizualinio suvokimo, atsiminimo, dėmesio ir mąstymo srityse. Taip pat tiriama ambliopija (matymo sutrikimas).
Singeris viešuomenėje atstovauja plačiai kritikuojamą natūralistinę neurofiziologinių duomenų aiškinimo sampratai, pateikdamas tai kaip smegenų veiklos tyrimų rezultatus ir pagrįsdamas naujausiais tyrimais.
Apdovanojimai
Volfas Singeris yra šių apdovanojimų laureatas:
Garbės daktaro regalijos
Oldenburgo Karlo fon Ossietzky universiteto La Medaille de la Ville de Paris.
Be to jis yra Prancūzijos Garbės legiono kavalierius (Chevalier de la Legion d'Honneur).
1992 Singeris buvo paskirtas Popiežiškosios mokslų akademijos Romoje nariu iki gyvos galvos (s.).
Dulokaimio kapinynas
Dulokaimio kapinynas – senovės prūsų kapinynas Sembos pusiasalyje, prie Dulokaimio kaimo (, dab. Kovrovo, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sr.), XIX a. apardytas tiesiant kelią.
Tyrimai
1869 m. žvalgomuosius tyrimus atliko G. Bujackas, 1879-1885 m. (su pertraukomis) tyrė Otas Tišleris, 1981 m. ir 1990-2002 m. - Vladimiras Kulakovas ir K. Skvorcovas.
Ištirta apie 360 kapų. Mirusieji I a.-III a. laidoti nedeginti ir nuo IV a. sudeginti, urnose. Kapai dažniausiai apdėti akmenimis. Nuo V a. amžiaus sudeginti mirusieji laidoti be urnų, kartais kartu laidotas nedegintas žirgas.
Samudera
Samuderos-Pasajaus sultonatas (MS Kesultanan Samudera Pasai), dar vadinamas Samuderos valstybe (MS Samudera Darussalam) arba tiesiog Samudera, Pasai – malajų istorinė valstybė, egzistavusi Sumatros šiaurinėje pakrantėje (dabartinės Indonezijos Ačeho provincijoje) XIII–XVI a.
Istorija
Ši valstybė buvo natūrali besikeičiančios prekybos sistemos išdava. Transmalakinei prekybai prarandant reikšmę, vis svarbesnis tapo Malakos sąsiauris, todėl uostai ties juo tapo būtini. Pirmu tokiu žymiu uostu ir tapo Pasajus, ilgainiui virtęs vieta, kur susitikdavo pirkliai iš viso Malajų salyno ir Indijos vandenyno pakrančių.
Pasajaus valstybė ir vadinama Samudera. 1267 m. jos karalius Merah Silu priėmė islamą ir tapo pirmuoju sultonu Malik ul Salih.
Valstybė tapo svarbiu islamo kultūros židiniu, vienu pirmųjų Malajų salyne. Čia į malajų kalbą buvo verčiami islamo raštai, susiformavo islamo terminija, arabų rašto pagrindu sukurtas Javi raštas. Visi šie pasiekimai buvo perduodami toliau į salyną, platinant raštą, islamą ir malajų kalbą, kuri tapo lingua franca.
Nuo XIV a. Samuderą ėmė stelbti naujas stiprus uostas – Melaka, ilgainiui monopolizavęs prekybą. Politiškai valstybė atsidūrė gretimo Ačeho įtakoje. 1521 m. Pasajų užėmė portugalai, taip pabaigę valstybės egzistavimą.
Aleksejus Michailovičius
Aleksejus Michailovičius (1629 m. kovo 19 d. Maskva – 1676 m. sausio 29 d. ten pat) – Rusijos caras (1645–1676).
Biografija
Petro I tėvas. Iki 1661 m. už Aleksejų valdė jo auklėtojas ir giminaitis B. Morozovas. Aleksejaus laikais Rusijoje iš luominės monarchijos ėmė formuotis absoliutinė. 1649 m. priimtas Teisynas visiškai įteisino valstiečių baudžiavinę padėtį, išplėtė bajorų teises. Dėl finansinės politikos ir stiprinamos socialinės priespaudos kilo sukilimai Maskvoje (1642–1662 m.), Naugarde ir Pskove (1650), Stepano Razino valstiečių sukilimas (1670–1671 m.). Didžiausias užsienio politinis laimėjimas – Ukrainos prijungimas prie Rusijos (1654 m.). Dėl Ukrainos ir galimybės prieiti prie Baltijos jūros 1654 m. Aleksejus pradėjo karą su Abiejų Tautų Respublika, okupavo didelę LDK dalį (Vilnių, Kauną, Gardiną), planavo LDK paversti Rusijos provincija. Karui nepasisekus, 1667 m. pasirašė Andrusovo paliaubų sutartį. Jo valdymo metais Rusijoje vyko karinė ir piniginė reformos, Rusijos stačiatikių bažnyčios skilimas.
Santuokos ir vaikai
Aleksejus Michailovičius buvo 16 vaikų tėvas nuo dviejų santuokų.
Kanuanas
Kanuanas  – sala Priešvėjinių Antilų salų grupėje, Grenadinų salyne. Priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų valstybei, įeina į Grenadinų parapiją. Plotas – 7,6 km².
Kanuane gyvena ~2000 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Čarlstounas. Verčiamasi daugiausia turizmu, taip pat žvejyba, žemės ūkiu. Yra oro uostas, laivų prieplauka.
Miloš Vujanić
Milošas Vujaničius (g. 1980 m. lapkričio 13 d. Loznicoje) – buvęs Serbijos krepšininkas, treneris, olimpietis.
Hai Forso krioklys
thumb|High Force krioklys Hai Fors (angl. high – didelė, force – jėga) tai krioklys Tyso upėje, šalia Tysdeilo, Darame, Anglijoje. Krioklys yra Šiaurės Peninuose.
Nepaisant populiaraus mąstymo, kad tai aukščiausias krioklys Anglijoje (29 m aukščio), kiti kriokliai yra aukštesni, pvz: Kotley Sput krioklys, Kambrijoje Haugil Fels kalvose, yra beveik 180 m aukščio, Hardrov Fors krioklys, Šiaurės Jorkšyre, 30 m aukščio.
Hai Fors susiformavo kai Tyso upė perėjo per Vin Sil – magminės uolienos kalvas. Krioklys susideda iš trijų skirtingų uolienų. Viršutinis sluoksnis sudarytas iš diabazo, kietos magminės uolienos, kuri sumažina krioklio irimą. Žemiausias sluoksnis sudarytas iš kalkakmenio, minkštos uolienos, kuri lengviau yra. Tarp šių dviejų sluoksnių yra dar vienas sluoksnis sudarytas iš smiltainio.
Įžymūs lankytojai
Viljamas Terneris, žymus dailininkas, atvyko prie Hai Forso krioklio 1816 m rugpjūčio 3 dieną 10 valandą ryte.
Arthur Young keliavo su savo žmona raitas nuo Daramo 1771 m. ir kartu aplankė Hai Forso krioklį.
Prisikėlimas
thumb|200px|M. Griunvaldo „Prisikėlimas“ (1515) Rezurekcija ( „prisikėlimas“) – terminas, kuriuo įvairiose religijose vadinamas prisikėlimas iš numirusiųjų, kai siela sugrįžta į buvusį kūną arba miręs žmogus sugrįžta į gyvenimą. Perkeltine prasme prisikėlimas iš numirusiųjų reiškia negyvo, atsijungusio kūno naujasis funkcionavimas įprasta būsena. Medicinoje apibendrinamas kaip naujasis atgimimas po klinikinės mirties.
Krikščionybėje per Velykas švenčiamas Jėzaus Kristaus prisikėlimas amžinajam gyvenimui.