cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juodoji jūra
Pavadinimas
Dabartinėse kalbose beveik ištisai paplitęs hidronimas yra „Juodoji jūra“, pavyzdžiui, turkų – Karadeniz, dabartinė graikų – Mavro Thalassa(Μαύρη Θάλασσα), rusų – Čiornoje more (Чёрное море), bulgarų – Černo more (Черно Море), ukrainiečių – Čorne more (Чорне море), rumunų – Marea Neagră,,. Seniausieji šio vardo paminėjimai siekia XIII amžių.
Egzistuoja kelios pavadinimo kilmės versijos:
thumb|right|300px|Juodoji jūra iš kosmoso
Proskripcijos
Proskripcijos – oficialus asmens paskelbimas valstybės priešu. Į proskripcijų sąrašus įtraukti asmenys paprastai yra ištremiami arba nužudomi, o jų turtas konfiskuojamas. Dažniausiai šis terminas naudojamas apibūdinti masiniams susidorojimams su politiniais priešais ir siejamas su revoliucijomis. Žinomiausios proskripcijos buvo būtent po perversmų: po Prancūzijos revoliucijos buvo masiškai žudomi rojalistai, po Chuano Perono pasitraukimo iš Argentinos buvo susidorojama su jo šalininkais. Tačiau dvi žymiausios ir pirmosios proskripcijos buvo senovės Romoje, iš kur ir kilo šis terminas.
Senovės Roma
Pirmasis oficialiai proskripcijų sąrašus 82 m. pr. m. e. sudarė valdžią užėmęs Lucijus Kornelijus Sula. Valstybės priešų sąrašai buvo atnešti į Romos forumą. Visiems žmonėms, kurių pavardės buvo tuose sąrašuose, buvo atimta Romos pilietybė ir turtas, jų nebesaugojo įstatymai, o juos užmušusiems skiriamas atlygis – galėdavo pasilikti dalį nužudytojo turto. Likęs atitekdavo valstybei (de facto – Sulai).
Atimtus turtus Sula naudojo pilietinio karo metu ištuštėjusio Romos iždo pripildymui, atsiskaitymui su kareiviais ir šalininkais. Beveik visi, įtraukti į sąrašus, buvo jo priešai ir Marijaus šalininkai.
Lenkimų Simono Daukanto pagrindinė mokykla
Skuodo rajono Lenkimų Simono Daukanto pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lenkimuose (Skuodo raj.), S. Daukanto g. 55, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190893577. Steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Skuodo Bartuvos progimnazijos skyrius.
Istorija
Mokykla 2019 m. prijungta prie Skuodo Bartuvos progimnazijos kaip skyrius.
Proskripcijos
Senovės Roma
Kitos proskripcijos buvo 43 m. pr. m. e. organizuotos antrojo triumvirato, labiausiai – Oktaviano ir Antonijaus. Jos taip pat naudotos susidoroti su politiniais priešais bei pripildyti iždą. Žinomiausi į šias proskripcijas įtraukti ir žuvę asmenys buvo Markas Tulijus Ciceronas ir jo jaunesnysis brolis, buvęs Cezario legatas Kvintas Tulijus Ciceronas.
Gužučiai (Pakruojis)
Gužučiai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Jasvilaičių.
Juodoji jūra
Geografija
Didžiausios įlankos –
Vakarų ir šiaurės vakarų pakrantės žemos, vietomis skardingos (pavyzdžiui, Rumunijoje), o rytuose ir pietuose prie pat jūros prieina kalnai – Kaukazas ir Pontas.
Salų beveik nėra, dvi didžiausios iš jų – Berezanė ir Gyvačių sala – nesiekia nė vieno kvadratinio kilometro ploto.
Didžiausieji Juodosios jūros intakai:
Geologija
thumb|right|250px|Vėliavos uola netoli Gelendžiko kurorto Juodoji jūra tyvuliuoja izoliuotoje įduboje, plytinčioje tarp pietryčių Europos ir Mažosios Azijos. Ši įduba susiformavo mioceno epochoje, kai aktyvi kalnodara suskaidė senovinį Tetijos vandenyną į kelis vandens telkinius (Juodąją, Azovo, Kaspijos ir Aralo jūras).
Juodosios jūros įduba susideda iš dviejų dalių – rytinės ir vakarinės, jas skiria povandeninė aukštuma – Krymo pusiasalio tęsinys. Šiaurės rytų daliai būdinga palyginti plati šelfo juosta (iki 190 km), o Gruzijai ir Turkijai priklausančių pakrančių nuolydis daug didesnis, ir šelfo plotis neviršija 20 km, čia dugną raižo daugybė kanjonų. Giliausia jūros vieta (2210 m) yra centrinėje dalyje, į pietus nuo Jaltos.
Jūros dugno nuosėdinėse uolienose pakrantėse vyrauja smėlis, žvyras, skalda, o tolstant nuo kranto juos pakeičia smulkūs smėliai ir aleuritas, dubumose – dumblas.
Juodosios jūros dugne yra iškasenų: š.v. šelfe – naftos ir dujų, prie Tamanės pusiasalio – titano.
Juodosios jūros tvano hipotezė
Juodosios jūros spartaus užtvindymo hipotezė, kurią 1996 m. paskelbė Kolumbijos universiteto geologai Viljamas Rajanas (William Ryan) ir Volteris Pitmanas (Walter Pitman), teigia, kad prieš 7500 metų šioje vietoje buvo giliausias planetoje gėlavandenis ežeras. Ledynų tirpsmo vandens maitinamos vandeningos upės tiekdavo ežerui didelius vandens kiekius, kurio perteklius išsiliedavo į Egėjo jūrą. Klimatui pradėjus šilti ir ledynams atsitraukus, upės ėmė sekti arba rado naujus kelius į šiaurę, o nepakankamai maitinamo ežero lygis pradėjo kristi (panašiai kaip nutiko Aralo jūrai ir Čado ežerui) ir nukrito šimtu metrų žemiau dabartinio lygio. Tuo pačiu metu, tirpstant ledynams, Pasaulinio vandenyno lygis pakilo, ir Viduržemio jūros vandenys įsiliejo į dabartinę Juodąją jūrą, užtvindydami ~100 000 km² teritoriją. Gali būti, kad vanduo liejosi sąlyginai ramiai, tai yra, kylantiems Viduržemio vandenims pasiekus natūralaus barjero viršų, jie ėmė Bosforo sąsiauriu tekėti į Juodąją jūrą. Bet V. Rajano ir V. Pitmano hipotezėje siūlomas katastrofinis variantas: žemės drebėjimo metu Bosforo sąsiauris įtrūko, ir Viduržemio jūros vandenys galingu srautu pasiliejo į ežerą; hipotezės autorių nuomone, per dieną Bosforo sąsiauriu pratekėdavo ~40 kubinių kilometrų vandens (maždaug 7 kartus viršija Kuršių marių tūrį). left|thumb|300px|Juodosios jūros ir buvusio gėlavandenio ežero kontūrai (pagal V. Rajano ir V. Pitmano hipotezę) Ši teorija taip pat paaiškina ir dideles sieros vandenilio sankaupas – tai yra masiškai žuvusios ankstesniojo ežero faunos ir floros irimo liekanos. Po hipotezės paskelbimo su šiuo kataklizmu pradėtas sieti ir pasaulinio tvano mitas.
Bet kiti išsamūs tyrimai, kuriuos jau anksčiau nepriklausomai atliko Odesos universiteto profesorė Valentina Yanko-Hombach, rodo, kad Bosforo sąsiauriu įvairiais laikotarpiais, priklausomai nuo Juodosios jūros ir Egėjo jūros vandens lygio, tekėjo stiprios srovės, taigi dabartinės Juodosios jūros susiformavimas nebuvęs katastrofinis. Prieštaringus duomenis pateikia povandeninės archeologinės paieškos, gėlavandenių moliuskų iškasenų, Bosforo sąsiaurio sapropelio tyrimai.
Juodosios jūros tvano teorija šiuo metu turi ir šalininkų, ir oponentų, ir kol kas neaišku, ar ji taps visuotinai priimta.
Hidrologija ir hidrochemija
Juodoji jūra yra didžiausias Žemėje meromiktinis (toks, kurio vanduo nesimaišo) telkinys. Viršutinis vandens sluoksnis, slūgsantis iki 150 m gylio, yra mažesnio tankio ir gėlesnis, prisotintas deguonies. Giliau esantis vanduo šiltesnis, sūresnis, tankesnis ir prisotintas sieros vandenilio; jame (apie 90 % viso vandens tūrio) gyvena tik anaerobinės (nereikalaujančios deguonies) bakterijos.
Nėra visuotinai priimto šio reiškinio paaiškinimo. Manoma, kad tai lemia labai menkas vertikalus vandens maišymasis. Taip pat egzistuoja teorija, kad sieros vandenilis susidarė yrant ankstesniojo gėlavandenio ežero florai ir faunai, žuvusiai nuo sūraus Egėjo jūros vandens, patekusio iš Egėjo jūros pro Dardanelus ir Bosforą. Pastarųjų metų tyrimų duomenys taip pat leidžia manyti Juodąją jūrą esant milžinišku metano, kurį išskiria mikroorganizmai, rezervuaru.
Juodosios jūros vandens balanso komponentai (kiekiai per metus): Dėl vandens pertekliaus Juodosios jūros lygis viršija Marmuro jūros lygį, todėl Bosforo sąsiauryje susiformuoja viršutinė tėkmė Egėjo jūros kryptimi. Žemutinė tėkmė yra silpnesnė, ji srūva Juodosios jūros kryptimi.
Kadangi Juodoji jūra labai izoliuota, joje beveik nebūna potvynių ir atoslūgių.
thumb|300px|right|Juodosios jūros paplūdimys Bulgarijoje Vandens cirkuliacija vyksta tik paviršiniuose sluoksniuose, kurių sūrumas apie 18 promilių (Viduržemio jūroje – 37 promilės). Paviršinis sluoksnis juda visoje jūros akvatorijoje pagal laikrodžio rodyklę, bet tuo pačiu metu rytinėje ir vakarinėje jūros dalyse kai kuriose teritorijose vanduo cirkuliuoja prieš laikrodžio rodyklę. Paviršinio vandens temperatūra kinta nuo 8 iki 30 °C.
Giluminio vandens sluoksnio temperatūra ~8,5 °C, sūrumas 22-22,5 promilių.
Klimatas
Vidutinė sausio mėnesio oro temperatūra Juodosios jūros šiaurinėje dalyje -3 °C (bet gali nukristi iki -30 °C). Mediteraninio klimato pakrantėse žiema švelnesnė, temperatūra retai nukrinta žemiau 0 °C. Sniegas iškrenta visuose rajonuose.
Vidutinė liepos mėnesio temperatūra šiaurės pakrantėje 22-23 °C, о aukščiausia temperatūra paprastai neviršija 35 °C.
Didžiausias kritulių kiekis iškrenta Kaukazo pakrantėje (iki 1500 mm), mažiausias šiaurės vakarų dalyje (apie 300 mm).
Vidutinis debesuotumas yra 60 % (didžiausias žiemą ir mažiausias vasaros laikotarpiu).
Flora ir fauna
Juodojoje jūroje veisiasi apie 2 500 gyvūnų rūšių (iš kurių 500 vienaląsčių, 160 stuburinių, 500 vėžiagyvių). Tai palyginti nedaug, nes, pavyzdžiui, Viduržemio jūroje aptinkama ~9000 rūšių. Svarbiausios gyvūnų karalystės skurdumo priežastys – sieros vandenilio gausumas, palyginti šaltas vanduo ir didelis vandens sūrumo diapazonas. Todėl čia vyrauja palyginti nereiklios rūšies, kurioms nė vienoje raidos stadijoje nebūtini didesni gyliai.
Juodosios jūros dugne gyvena midijos, austrės, krabai, krevetės, įvairių rūšių medūzos.
Tarp žuvų paminėtinos plekšnės, jūrų lydekos, kefalės, jūrų ešeriai, ančiuviai, juodadėmės menkės, skumbrės, stauridės, taip pat sutinkama eršketinių (didieji eršketai, žvaigždėtieji eršketai, rusiškieji eršketai).
Tarp pavojingų žuvų minėtinos skorpenos, rajos.
Gausiausiai paplitę paukščiai – žuvėdros, audrapaukščiai, kormoranai. Žinduoliams atstovauja delfinai ir ruoniai.
Juodoji jūra upių transporto arterijomis jungiasi su Kaspijos jūra (per Doną, Volgos-Dono kanalą ir Volgą), Baltijos jūra (per Volgos – Baltijos vandens kelią) ir Baltąja jūra (Baltosios ir Baltijos jūrų kanalu, Šiaurės jūra (per Dunojaus kanalų sistemą).
Didžiausi Juodosios jūros uostai:
Rekreacija
Juodosios jūros pakrantės yra didelis rekreacinis regionas. Tarp stambiausių kurortų paminėtini:
Absorbcija
thumb|right|200px|Laboratorinė absorbcija Absorbcija, absorbavimas ( „sugėrimas“) – reiškinys, kai kietieji kūnai arba skysčiai visu tūriu sugeria (ištirpina) kitas medžiagas. Absorbcija susijusi su medžiagos tirpimu absorbente arba su chemine sąveika (chemosorbija). Absorbcija naudojama pramonėje dujų mišiniams išskirstyti, dujoms valyti, įvairiems produktams gaminti (sieros rūgščiai – absorbuojant SO3; druskos rūgščiai – absorbuojant HCl dujas), medžiagų mišiniams išskaidyti, radiochemijoje ir analizinėje chemijoje elementų mišiniams išskirstyti, gryniems radioaktyviems elementams išskirti.
Difenbachija
Difenbachija (Dieffenbachia) – aroninių (Araceae) šeimos Aroideae pošeimio augalų gentis.
Visos augalo dalys nuodingos, dirgina odą ir gleivinę.
Kilmės vieta – Vidurio ir Pietų Amerikos atogrąžos.
Plutiškės
Plutiškės – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 14 km į pietryčius nuo Kazlų Rūdos, 4 km nuo kelio. Seniūnijos centras, Plutiškių seniūnaitija. Stovi medinė Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1839 m.), yra Plutiškių gimnazija, Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69091).
thumb|left|[[Plutiškių gimnazija]]
Etimologija
Plutiškės – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Pluta(s).
Liaudies etimologija pasakoja, kad senovėje šiose vietose dunksojo dideli, sunkiai įžengiami miškai. Vėliau į šį kraštą iš Sibiro atsibastę trys gyventojai, susirentę landynę ir apsigyvenę, tačiau labai skurdžiai ir vargingai. Maitindavęsi tik duona ir visada su savimi turėdavę kietesnių plutų, kurias čiulpdavę – dėl to šie žmonės kitų kaimų gyventojų buvę praminti Plučiais. Ilgainiui ir pati vietovė, kuri žymiai prasiplėtė, pasivadino Plutiškėmis.
Istorija
Minimos nuo XVIII a. 2-osios pusės. XVIII a. pabaigoje pastatyta Plutiškių bažnyčia. XIX a. Plutiškės – kaimas Marijampolės apskrities Mikališkio valsčiuje.
XX a. sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1970 m. gyventojų surašyme Plutiškės minimos kaip dvi gyvenvietės – kaimas ir miestelis, tačiau vėlesniuose šaltiniuose miestelis nebeminimas.
2020 m. patvirtintas Plutiškių herbas.
David Galeano Olivera
thumb|Dr. David Galeano Olivera, 2016. Davidas Abdonas Galeanas Olivera (David Abdón Galeano Olivera, g. 1961 m. vasario 18 d. Asunsjone) – Paragvajaus lingvistas, antropologas, filologas, švietėjas, Gvaranių kalbos ir kultūros licėjaus steigėjas bei prezidentas.
Išsilavinimas
1979 m. įgijo vidurinį išsilavinimą ''Gral. Bernardino Caballero'' kolegijoje Asunsjone. 1985 m. Asunsjono valstybiniame universitete įgijo gvaranių kalbos bakalauro laipsnį. Šiame universitete taip pat įgijo daktaro laipsnį sekančiose srityse: gvaranių lingvistikos ir filologijos (1998 ir 1999 m.), tyrimų metodologijos (2000 m.), universitetinės didaktikos (1994, 1995 m.), bendrosios lingvistikos (1987 m.), taip pat Ntra. Sra. de la Asunción katalikiškame universitete – antropologijos (1988 m.) ir tarptautinės etnologijos ir antropologijos (1991 m.).
Darbas universitete
David Galeano Olivera yra Asunsjono valstybinio universiteto šių fakultetų profesorius: filosofijos (gvaranių filologija), medicinos mokslų, politechnikos, gamtos ir tiksliųjų mokslų. Vadovauja antropologijos, mokslinių tyrimų metodologijos, sociologijos ir ispanų kalbos katedroms.
Gvaranių kalba
David Galeano Olivera 1985 m. įsteigė Gvaranių kalbos ir kultūros licėjų ir nuo pat įsteigimo yra jo prezidentas (su trumpomis pertraukomis). Taip pat yra šios įstaigos gramatikos, literatūros, didaktikos ir kultūros profesorius. Aktyviai organizuoja gvaranių kalbos ir kultūros puoselėjimą Paragvajuje ir už jo ribų. Organizuoja įvairius kultūrinius renginius, konferencijas, seminarus, forumus, vakarones. Regioninių gvaranių kalbos skyrių steigėjas. Vyriausybinių, JTO komisijų, Paragvajaus indėnų asociacijos ir kitų kultūrinių organizacijų narys. Daugelio knygų autorius, bendraautoris, koordinatorius. Už didelį indėlį į švietimą ir gvaranių kalbos vystymą apdovanotas valstybiniais ir tarptautiniais apdovanojimais.
Šeima
David Galeano Olivera gyvena Kapiatoje (Centrinis departamentas), vedęs, turi 4 vaikus. Žmona Sabina (gvaranių kalbos ir geologijos specialistė), vaikai Edgar, Norma, Jorge ir Anai.
Pavarnis
Pavarnis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Nemakščių, kairiajame Varnės krante.
Meridos Kordiljera
Meridos Kordiljera  – kalnagūbrių grupė šiaurės vakarų Venesueloje, Andų kalnų sistemos dalis. Driekiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus, nuo Kolumbijos sienos iki Venesuelos Pakrantės Kordiljeros. Nuo Rytų Kordiljeros atskirta Tačiros įduba. Aukščiausia Meridos Kordiljeros dalis yra Siera Nevada de Meridos masyvas. Jame stūkso aukščiausia Venesueloje Bolivaro viršukalnė (4981 m).
Pietiniuose kalnagūbrio šlaituose prasideda Orinoko baseino upės, šiauriniuose – Marakaibo ežero baseino upės. Šlaituose auga daugiausia rūko miškai, aukštikalnėse pereinantys į paramus (nuo 3200 m). Kalnuose yra 5 ledynai, o liepos–rugpjūčio mėnesiais aukštikalnes (virš 4200 m) padengia sniegas.
Kalnai sudaryti iš granito, gneiso, smiltinio, molingų skalūnų.
thumb|left|500px|Kalnų kraštovaizdis
Amazoninis skunsas
Amazoninis skunsas (Conepatus semistriatus) – skunkinių (Mephitidae) šeimos gyvūnas. Paplitęs Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Gyvena įvairiuose biomuose: džiunglėse, krūmynuose, kalnų pašlaitėse, uolynuose. Tai naktinis gyvūnas, vienišius. Minta bestuburiais, mažais gyvūnais, vaisiais.
Remigijus Motuzas
Biografija
1978–1985 m. dirbo mokytoju Vilniaus Mikalojaus Daukšos vidurinėje mokykloje ir Vilniaus Žirmūnų gimnazijoje. 1985–1988 m. LSSR Švietimo ir mokslo ministerijos mokyklų valdybos viršininkas. 1988–1991 m. LKP CK ir LDDP sekretoriato konsultantas švietimo ir mokslo klausimais.
1991 m. įstojo į Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto doktorantūrą. 1993 m. ją baigęs gavo socialinių mokslų edukologijos krypties daktaro laipsnį. 1993–1994 m. LR prezidento Algirdo Brazausko referentas švietimo ir mokslo klausimais. 1994–1997 m. dirbo LR Švietimo ir mokslo ministerijos sekretoriumi.
1997–2001 m. Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LR Vyriausybės generalinis direktorius. 2001–2002 m. LR nuolatinės atstovybės prie Europos Tarybos ministras patarėjas. 2002–2003 m. LR Užsienio reikalų ministerijos Administracinio departamento direktorius. 2003 m. lapkričio 4 d. paskirtas LR Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretoriumi.
2004 m. gruodžio mėn. – 2006 m. liepos mėn. XIII Vyriausybės švietimo ir mokslo ministras.
2006–2011 m. Lietuvos ambasadorius Švedijoje. 2011–2012 m. vadovavo URM Pirmininkavimo Europos Sąjungai departamentui, vėliau buvo Lietuvos Respublikos vyriausybės kanclerio pirmasis pavaduotojas.
Nuo 2015 m. sausio 20 d. - Lietuvos ambasadorius Rusijoje.
Z-įvertis
Z-įvertis arba standartinis įvertis – statistikoje tai bedimensinis dydis, rodantis, kiek standartinių nuokrypių reikšmė turi nuo vidutinės reikšmės (vidurkio). Jis gaunamas atimant populiacijos vidutinę reikšmę iš atskiros reikšmės ir skirtumą dalijant iš populiacijos standartinio nuokrypio. Šis procesas vadinamas standartizavimu (normalizavimu).
,
Bioinformatikoje
Kiekvieno baltymo sekos konformacijas galima įvertinti z-įverčiu – energijos matu. Sekos x natyvaus foldo (spėjamos pagrindinės molekulės būklės) energiją galima įvertinti pagal energijos funkcijos W sekai x pasiskirstymą konformacinėje erdvėje.
,
ESTCube-1
Aparatas paleistas raketos-nešėjos „Vega“ pagalba su kitais dviem palydovais - Europos „Proba V“ ir Vietnamo VNREDSat-1A 2 val. 6 min. Grinvičo (5 val. 6 min. Lietuvos) laiku, pasiekė orbitą apie 4 val. 6 min. (7 val. 6 min.), o Estijoje virš horizonto pirmąkart pakilo 10 val. 30 min. vietos (ir Lietuvos) laiku.
Misijos tikslai
miniatiūra|right|250px|Palydovo sandara Misija siekiama išbandyti saulės baterijų 10 m „Hoytether“ elementą (elektrinę burę), jo galią, jungtį, padaryti jo nuotraukas, taip pat fotografuoti Žemę. Saulės vėjo burė, išrasta Suomijos meteorologijos instituto mokslininko Pekkos Janhuneno. Elektrinė burė yra naujo tipo kosminis variklis, kuris judėjimo momentą sukuriamas naudojant nuo Saulės sklindantį elektringųjų dalelių srautą. Manoma, jog tokios burės ateityje galės būti naudojamos tarpplanetiniams skrydžiams, taip pat aparatuose, kurie rinktų Žemės orbitoje skriejančias kosmines šiukšles.
Palydovo įranga buvo sukurta bendradarbiaujant su Suomijos meteorologijos institutu ir Vokietijos kosmoso centru (DLR). Estijos universitetų studentai yra atsakingi už palydovo tyrimų specializacijos parinkimą, projekto finansavimo šaltinių paiešką bei formalumų, susijusių su palydovo iškėlimu į orbitą, tvarkymą. Universitetų mokslininkai atlieka stebėtojų ir konsultantų pareigas. Tikimasi ateityje vystyti Estijos kosmoso ir aukštųjų technologijų pramonę, skleisti kosminių technologijų pažinimo idėjas. Projektu taip pat siekiama įrodyti, kad estų specialistai gali dalyvauti kosmoso tyrimuose.
BMW
BMW AG – automobilių, motociklų (BMW, BMW M, „Mini“, „Rolls-Royce“, „BMW Motorrad“) ir jų variklių gamintojas Vokietijoje. Pagrindinė bendrovės būstinė yra įsikūrusi Miunchene, Bavarijos sostinėje. Kompanijos akcijos yra DAX indekso sudedamoji dalis.
ESTCube-1
Duomenys
Kiti Baltijos šalių pirmieji palydovai:
BMW
Istorija
1913 m. Karlas Rapas įkūrė Rapp Motorenwerke GmbH.
1917 m. balandžio mėn. Rapas pakeitė įmonės pavadinimą į BMW GmbH. Pradžioje įmonė gamino lėktuvų variklius. Iki šiol įmonės logotipe vaizduojamas propeleris, o mėlyna ir balta spalvos taip pat pasirinktos ne atsitiktinai – tai nacionalinės Bavarijos vėliavos spalvos. thumb|left|270px|5 serijos BMW E60 525d
1919 m. kompanija suprojektavo pirmąjį motociklo variklį, o 1924 m. – motociklą.
Po Antrojo pasaulinio karo BMW gamykla Eizenache (VDR) taip pat gamino BMW automobilius iki 1951 m., vėliau jie buvo pervadinti EMW. Vakarų pusėje BMW 1948 m. išleido pirmąji savo pokarinį motociklą, o 1952 m. – pirmąjį pokarinį BMW automobilį.
1967 m. išleidžiamas 2 serijos automobilis – BMW 3 serijos pradininkas.
1972 m. išleidžiamas pirmasis 5 serijos automobilis.
1977 m. – pirmasis BMW 7 serijos automobilis.
1989 m. – pirmasis BMW 8 serijos automobilis.
Nuo 1970 m. iki 1993 m. įmonės apyvarta padidėjo 18 kartų, pagaminamų automobilių skaičius padidėjo keturis kartus, o motociklų – patrigubėjo.
1994 m. BMW koncernas įsigyjo britų „Rover“. Po ilgų bandymų įsitvirtinti Didžiosios Britanijos rinkoje ir didelių nuostolių „Rover“ 2000 m. parduodamas „Ford Motor Company“ kompanijai.
Mstislavlio kunigaikštystė
Mstislavlio kunigaikštystė – dalinė kunigaikštystė Smolensko žemės pietinėje dalyje, egzistavusi XII-XVI a.
Istorija
1569 m. kunigaikštystė pertvarkyta į Mstislavlio vaivadiją. 1772 m. Mstislavlio vaivadijos teritoriją okupavo Rusijos imperija.
Kunigaikščiai
Svarbesnieji kunigaikščiai:
Čikugo žemė
thumb|300px|Čikugo žemė Japonijos žemėlapyje
Čikugas (筑後国; Chikugo no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra pietinė Fukuokos prefektūros dalis. Čikugas ribojosi su Hidzeno, Čikudzeno, Bungo ir Higo žemėmis.
Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Kurumės miesto, kuri Edo laikotarpiu buvo padalinta į 5 feodus: Tačibanos klanas valdė pietinius, Arimos klanas – šiaurinius Kurumės feodus.
Liberijos transportas
thumb|[[Robertso tarptautinis oro uostas]] thumb|250px|Kelias Liberijoje Liberijos transportas – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, transportas.
Keliai
Automobilių kelių yra 10 600 km, iš jų su kieta danga 657 km (1999 m.). Svarbiausi plentai jungia Monroviją su Biukenenu, Fritaunu (Siera Leonė).
Geležinkeliai
Iki 1990–1997 m. pilietinio karo geležinkelių buvo 490 km; po pilietinio karo dauguma jų išardyti. Šalies geležinkeliai priklauso užsienio kompanijoms, kurios juos naudoja geležies rūdos gabenimui iš kasyklų į jūrų uostus.
Oro transportas
2001 m. šalyje buvo 47 oro uostai, iš kurių 2 turėjo grįstus takus. Robertso tarptautinis oro uostas yra 56 km į rytus nuo Monrovijos.
Mačys
Mačys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mačienė (ištekėjusi moteris) ir Mačytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Liuksemburgo futbolo taurė
Liuksemburgo futbolo taurė – pagrindinis taurės turnyras Liuksemburge.
Trasa Dijon-Prenois
Trasa Dijon-Prenois – Formulės 1 trasa, šalia Prenois miestelio, Prancūzijoje. Joje 5 kartus vyko Formulė 1 Prancūzijos Grand Prix ir vieną kartą Formulė 1 Šveicarijos Grand Prix lenktynės (1982).
Parija
Parija – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pabaisko.
Trasa Dijon-Prenois
Istorija
Pastatyta 1972. Pradžioje trasa buvo trumpesnė – apie 3,2 km. Vėliau 1975 trasa buvo pailginta Parabolica posūkiu, nes dėl trumpumo lyderiai greitai prisivydavo atsilikusius sportininkus. Šiais laikais trasa naudojama kėbulinių automobilių lenktynėms.
Adresas
BP No 33
F-21121 Fontains-les-Dijon
France
Buran
miniatiūra|right|250px|„Buran“ [[Paryžiaus aviacijos paroda|Le Burže parodoje, 1989 m.]] miniatiūra|right|250px|„Buran“ Maskvos Gorkio parke miniatiūra|rigt|250px|Erdvėlaivio transportavimas Reinu į Špejerio technikos muziejų (Technik-Museum Speyer) „Buran“ ( − pūga, buranas) – daugkartinio naudojimo pilotuojamas erdvėlaivis, sukurtas Sovietų Sąjungoje. Iki 1988 m. įvyko 24 skrydžiai atmosferoje ir vienas bepilotis skrydis į orbitą aplink Žemę. 1988 m. pradėjus byrėti TSRS, šio daugkartinio erdvėlaivio kūrimo projektas netrukus buvo uždarytas.
Istorija
„Burano“ konstravimas pradėtas 1976 m. Šis projektas buvo panašus į JAV plėtotą „Space Shuttle“ programą, tačiau turėjo ir kelis išskirtinius bruožus: raketa-nešėja „Energija“, galinti iškelti į kosminę orbitą „Buraną“ arba naudingą iki 100 t masės krovinį; „Burano“ stabdymui nusileidus buvo panaudota parašiutų sistema. Šią idėją vėliau perėmė JAV daugkartinių erdvėlaivių konstruktoriai.
Bepilotis erdvėlaivis aplink Žemę apskriejo du kartus, bet daugiau į kosmosą „Buran“ niekada nebuvo paleidžiamas, nors vyriausiojo sistemos „Energija“-„Buran“ konstruktoriaus Boriso Gubanovo teigimu, „Buran“ galėtų atlikti šimtą skrydžių į kosmosą. Nepaisant kosmonautų bendruomenės spaudimo nuskraidinti erdvėlaivį į kosmosą su įgula, jis taip ir nebuvo pritaikytas žmonių gabenimui į kosmosą. „Buran“ buvo kurti kaip karinės paskirties erdvėlaiviai, kurių misija – gabenti ginklus, gal net branduolinius. Amerikietiški analogai taip pat naudoti ir kariniais tikslais.
„Buranų“ – laivų ir maketų – buvo pagaminta daugiau nei 10 (tarp kurių 8 maketai). Į kosmosą autonominiu režimu pakilo 1К 11F35. Po skrydžio jis ilgą laiką dulkėjo Baikonuro kosmodromo montavimo-bandymų korpuse, po to tapo Kazachstano nuosavybe. Vienu metu laivas buvo įkeistas užsienio kreditoriams. 2002 m. jį sunaikino ant jo įgriuvęs pastato stogas. Laivas 2K buvo 95 % paruoštas skrydžiui į sovietų kosminę stotį „Mir“. Liko Baikonure ir tapo Kazachstano nuosavybe. Laivas 3K – buvo 50 % paruoštas Tušino mašinų statybos gamykloje, vėliau parduotas. Laivai 4K ir 5K nuimti nuo pastolių, išrinkti ir sunaikinti. 2022 m. liepos mėn. šaltiniais, Baikonuro kosmodromo teritorijos apleistose patalpose yra laikomi du apleisti erdvėlaiviai.
Vienintelis nenuniokotas „Buranas“ yra saugomas Špejerio technikos muziejuje Pietų Vokietijoje. Į jį laivas pateko iš Bahreino. Šis 36 m ilgio, 24 m pločio, 16 m aukščio, 61 t svorio „Buranas” skrydį atliko 1988 m. 1993 m. uždarius kosminę programą, kur naudotas šis laivas, jo savininku tapo Bahreino sultonas. Jis ir perdavė laivą muziejui.
Lietuvių indėlis
Rimantas Stankevičius (1944–1990 m.) buvo lakūnas bandytojas, vienintelis lietuvis-kosmonautas, kuris nuo 1984 m. rugsėjo mėn. rengėsi skrydžiui erdvėlaiviu „Buran“. Skraidė lėktuvais-laboratorijomis „Tu-154“ ir „MiG-25“, kur buvo įrengtos „Burano“ valdymo sistemos. Moksliniame gamybiniame susivienijime „Energija“ jis buvo rengiamas „Burano“ vadu.
Lietuvos mokslininkai ir inžinieriai prisidėjo prie daugkartinio naudojimo kosminio laivo „Buran“ programos. Lietuvos tekstilės institutas sukūrė kosminio laivo šilumos izoliacines plokštes, kosmonautų rūbus ir skafandrus. Kauno technologijos universitetas pagal programą „Energija-Buranas“ sukūrė ultragarsinį srauto matuoklį. Tačiau 1990 m. tiesioginiai ryšiai su Rusijos aukštųjų technologijų kosmoso ir karinių programų kūrėjais ir įgyvendintojais nutrūko.
Aleksandras Adomas Bžostovskis
Biografija
Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia“ savininkas. Polocko kašteliono Adomo Bžostovskio (1722–1790) ir Ganeveros Ogiskaitės vyresnysis sūnus.
Iš savo tėvo gavo valdyti Molodkovo dvarą Kremeneco paviete, o iš motinos paveldėjo Belozirką.
1790 metais, po savo tėvo Adomo Bžostovskio mirties, Aleksandras paveldėjo Čarnožilų dvarą, kur ir persikėlė.
1776 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Valkavisko pavieto į ATR seimą. 1779–1782 metais užėmė Valkavisko seniūno pareigybę, nuo 1783 metų – Palenkės Sokoluvo seniūnas.
1790 metais Aleksandras Bžostovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Veliuno žemės į Ketverių metų seimą (1788–1792). Būdamas 1791 m. gegužės 3 d. Konstitucijos šalininku, tų pačių metų balandžio 20 d. gavo Varšuvos kašteliono pareigybę.
Švento Stanislovo (1782) ir Baltojo erelio (1791) ordinų kavalierius. 1798 metais Aleksandras Bžostovskis gavo Prūsijos karalystės grafo titulą. Jis išvažiavo į Prancūziją, kur ir mirė.
1992 m. Lietuvos Seimo rinkimai
'''1992 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai''' – pirmieji Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai po Nepriklausomybės atkūrimo, kurių pirmasis ratas vyko 1992 m. spalio 25 d., antrasis – lapkričio 15 d.
Rinkimai vyko naudojant mišriąją rinkimų sistemą: 70 Seimo narių renkami proporcinio atstovavimo sistema, 71 – daugumos atstovavimo sistema dviem ratais.
Kartu su Seimo rinkimais vyko ir referendumas Lietuvos Respublikos Konstitucijai priimti.
Laimėti mandatai
LDDP surinko 44 % balsų ir per abu rinkimo ratus laimėjo 73 vietas, Sąjūdis – 21,2 % ir 30 mandatų, krikdemų jungtinis sąrašas – 12,6 % ir 18 mandatų, LSDP – 6 % ir 8 mandatus, Lietuvos lenkų judėjimas – 2,1 % ir 4 vietas; antrajame rate 4 mandatus iškovojo Lietuvių tautininkų sąjunga, Lietuvos centro judėjimas – 2, Jaunoji Lietuva – 1. Taip pat 1 mandatą laimėjo nepriklausomas kandidatas. Kiti rinkimuose dalyvavę judėjimai ir partijos vietų negavo.
Rinkėjų aktyvumas
Šiuose rinkimuose užfiksuotas didžiausias rinkėjų aktyvumas nuo Nepriklausomybės atkūrimo – 75,3 %.
Mykolas Adomas Bžostovskis
Mykolas Adomas Bžostovskis (? – 1800 m.) – LDK valstybinis veikėjas Adomo Bžostovskio sūnus.
Biografija
Tarnavo Prancūzijos armijoje Punsko, Daugų, Varėnos, Kaniausko seniūnas. Pasiuntinys į 1782, 1784 metų seimus. Dalyvavo 1794 metų sukilime. 1794 metais areštuotas Vilniuje, išvežtas į Smolensko miestą, 1795 metais išleistas į laisvę.
Šeima
Buvo vedęs Barborą Terezę Bžostovskaitę, Mykolo Bžostovskio dukterį.
Siera Nevada de Merida
Siera Nevada de Merida  – kalnų masyvas Anduose, šiaurės vakarų Venesueloje, aukščiausia Meridos Kordiljeros dalis. Čia iškilusios aukščiausios šalies viršukalnės: Bolivaro (4981 m), Humbolto (4940 m), Bonplano (4883 m). Plyti ledynai. Masyvas įtrauktas į Siera Nevada de Meridos nacionalinį parką.
Evalda Jakaitienė
Evalda Marija Jakaitienė (g. 1940 m. lapkričio 16 d. Zarasuose) – Lietuvos kalbininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. habilituota filologijos mokslų daktarė.
Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1989 m. profesorė. 1988–1991 ir 1994–1996 m. lietuvių kalbos katedros vedėja. 1991–1993 m. dirbo Oslo universitete.
Mokslinė veikla
Tyrinėja lietuvių kalbos priesaginius veiksmažodžius, dabartinės lietuvių kalbos nominatyvinių žodžių leksinę reikšmę, leksikografiją, norvegų rašomosios kalbos istoriją. Parašė studijų vadovų aukštosioms mokykloms, lietuvių kalbos vadovėlį kitataučiams.
Filarchas
Filarchas  – išrinktas genties (senovės Atėnų valstybės bendruomenę sudarydavo 10 genčių filių) kavalerijos vadas. Klasikiniuose Atėnuose tokių vadų filarchų būdavo 10.
Filarchai Romos imperijoje
Vėlyvojoje Romos imperijoje IV–VII a. filarcho titulą gaudavo Romos sąjungininkų arabų Artimuosiuose Rytuose, gyvenusių tiek imperijos teritorijose, tiek už jų ribų, kunigaikščiai. Jų titulas filarchas ekvivalentiškas titului šeichas. Maždaug 530–585 m. atskiri arabų filarchai buvo pavaldūs aukščiausiajam filarchui iš Gasanidų dinastijos.
Notėnų pagrindinė mokykla
Skuodo rajono Notėnų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Notėnuose (Skuodo raj.), Notės g. 15, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190896687. Steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba.
miniatiūra|200px|left|Tuščia, nenaudojama mokykla
Filialas: Notėnų pagrindinės mokyklos Šliktinės pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
2016 m. mokykla uždaryta.
Jungtinių Tautų Europos ekonominė komisija
thumb|400px|right|Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos narės (žalia spalva) Jungtinių Tautų Europos ekonominė komisija (JTEEK arba EEK) – viena iš penkių Jungtinių Tautų regioninių komisijų, siekiančių koordinuoti jai priklausančių valstybių bendradarbiavimą ekonomikoje, energetikoje, aplinkos apsaugoje, technologijų vystyme ir kitose srityse. Komisija buvo įsteigta 1947 metais, turi 56 šalis nares ir yra atskaitinga Jungtinių Tautų Ekonominei ir socialinei tarybai. Be Europos valstybių jai priklauso JAV, Kanada, Izraelis ir Centrinės Azijos respublikos. Centrinė komisijos būstinė įsikūrusi Ženevoje, Šveicarijoje.
Istorija
Europos ekonominė komisija buvo įkurta 1947 metais, siekiant padėti atstatyti karo nuniokotą Europą ir skatinti valstybių ekonominį bendradarbiavimą. Jos veiklą netrukus pristabdė Šaltasis karas, trukdęs rytų ir vakarų valstybėms rasti sutarimą daugeliu klausimų. JTEEK šiuo laikotarpiu buvo vienintelė regioninė organizacija, kuriai priklausė abiejų ideologijų šalys. Nepaisant priešpriešos, su JTEEK pagalba buvo susitarta dėl kai kurių transporto standartų suvienodinimo, bendrų tarptautinės prekybos procedūrų, priimtos aplinkos apsaugos sutartys (kaip kad Tolimųjų tarpvalstybinių oro teršalų pernašų konvencija).
Pasibaigus Šaltajam karui į JTEEK buvo priimtos naujai nepriklausomybę atgavę šalys, narių skaičius išaugo iki 56 valstybių.
Tikslai ir veiklos sritys
JTEEK savo tikslais įvardina siekį skatinti gilesnę šalių narių ekonominę integraciją ir bendradarbiavimą, užtikrinti darnųjį vystymąsi ir ekonominės gerovės augimą.
Pagrindinės JTEEK veiklos sritys yra: ekonominis bendradarbiavimas ir integracija; tarptautinė prekyba ir transportas; aplinkos politika, klimato kaita ir darnioji energetika; technologinis bendradarbiavimas; lyčių lygybė; ir kita.
Struktūra
JTEEK sudaro vykdomasis komitetas, sekretoriatas ir 7 specializuoti komitetai: Aplinkos politikos, Žemės transporto, Prekybos, Medienos, Darnios energetikos, Ekonominio bendradarbiavimo ir integracijos, Gyvenamųjų namų statybos ir žemės panaudojimo.
Psichopompas
Psichopompas (iš  – „sielų vedlys“) – būtybės, dievybės, dvasios, angelai, demonai, lydintys mirusiojo vėlę į mirusiųjų pasaulį. Tai nėra teisėjai, o tiesiog palydovai, vėlės gabentojai, padedantys saugiai pasiekti pomirtinio gyvenimo buveinę. Dažnai psichopompais laikomi įvairūs gyvūnai – arkliai, šunys, gegutės, krankliai, pelėdos, lėliai, elniai ir kt. Neretai psichopompas manomas turintis žmogaus pavidalą – angelas, žynys, protėvis. Šamanistiniuose tikėjimuose dažnai šamanas laikomas mirusiųjų vedliu į mirusiųjų pasaulį.
Aiškiai išreikštas psichopompas yra graikų mitologijoje Charonas, gabenęs mirusįjį per Stikso upę. Baltų mitologijoje psichopomas nėra toks ryškus, vaizduojamas Velniu, Perkūnu, žirgu. Krikščionybėje psichopompo funkciją atlieka angelai.
Šeimos Portretas
miniatiūra|France Kralj 1910 m. miniatiūra| France Kralj 1929 m. Šeimos portretas arba Družinski portretas – dailininko Franco Kraljo (1895–1960 m.) paveikslas, nutapytas 1926 m. Jo dydis yra 115,5 × 130,3 cm. Paveikslas nutapytas aliejiniais dažais ant drobės. Jis yra saugomas Šiuolaikinio meno muziejuje Ljubljanoje.
Paveikslo pavadinimas slovėnų kalba yra „Družinski portret“. Paveikslas vaizduoja Kraljį, jo žmoną ir vaiką, išeinančius iš menininko studijos po darbo. Paveikslas yra naujojo objektyvizmo stiliaus Slovėnijoje pavyzdys.
Antra, paveikslo priekyje arčiausiai žiūrovo vaizduojama skulptūra. Tai yra baigtas menininko darbas. Skulptūra vaizduoja Kraljo žmoną ir vaiką.
Slovėnijos ekspresionizmas
Kraljis išvyko į Vieną 1913 m. studijuoti skulptūros. Studijas 1915 m. jam teko nutraukti dėl karo. 1919 m. jis grįžo iš karo ir išvyko mokytis į Prahą dvejus metus. 1920–1923 m. Kraljis buvo Slovėnijos ekspresionizmo judėjimo centre. Kraljis paliko ekspresionizmo judėjimą ir netrukus tapo centrine Slovėnų „naujojo realizmo“ judėjimo, kuriame buvo būdingi kasdienio gyvenimo elementai, figūra.
Kitos interneto svetainės
]]
Skindapas
Skindapas (Epipremnum) – aroninių (Araceae) šeimos Monsteroideae pošeimio augalų gentis.
Koplyčkalnis
Koplyčkalnis stūkso Trempiniuose, Kalvarijos savivaldybėje.
Prie Trempinių dvaro stūkso medžiais apaugęs, per pusę nedidelio upelio perrėžtas kalnas, vadinamas Koplyčkalniu. Kalbama, kad kalno viršutinėje dalyje kažkada būta koplyčios. Užlipus ant kalno, viršutinėje jo dalyje nesunkiai galima pastebėti stačiakampės formos iškilimą, primenantį senąsias kapines. Kas jose buvo laidojama ir kokiu laikotarpiu duomenų nėra išlikę.
Su šiuo kalnu ir jo šlaite besiveržiančiu šaltiniu yra susiję keletas legendinių istorijų. Viena iš jų – tai šv. Mergelės Marijos pasirodymas, o vėliau ir paveikslo su šv. Marijos atvaizdu mistinė istorija.
Taip pat kalnas siejamas su lietuvių vaisingumo dievo Patrimpu, kurio aukuras čia buvęs. Jau apsikrištijus Lietuvai ant kalno, ant ąžuolo šakos baudžiauninkai radę Dievo Motinos paveikslą. Ponas liepęs nugabenti paveikslą Liubavo bažnyčion, o ąžuolą nukirsti ir jo vietoje pastatyti koplyčią.
Italijos lietuvių bendruomenė
Italijos lietuvių bendruomenė – lietuvių išeivių Italijoje organizacija, įsteigta 1952 m. spalio mėnesį.
Stambesnės lietuvių bendruomenės veikia Romoje ir Milane. Romoje ir Lazio regione gyvena daugiau kaip 170 lietuvių (2003 m. duomenis).
Romoje lietuviai kiekvieną šeštadienį susirenka į lietuviškas mišias, taip pat pažymi svarbius bendruomenės ir asmeninio gyvenimo įvykius.
Nuorodos, šaltiniai
Bendruomenės tinklalapis
The Neon God: Part 1 – The Rise
„The Neon God: Part 1 – The Rise“ – JAV heavy metal grupės W.A.S.P. albumas, išleistas 2004 m. balandį. Rugsėjį buvo išleista antroji albumo dalis „The Neon God: Part 2 – The Demise“. Tai koncepcinis darbas, pasakojantis apie jaunuolį vardu Jesse, turintį gebėjimą manipuliuoti žmonėmis ir skaityti jų mintis.
Tauragės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Tauragės rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Tauragės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 15 d. Savivaldybės meru 16 balsų išrinktas Pranas Petrošius.
Arabų Respublikų Federacija
Arabų Respublikų Federacija – istorinė valstybė Azijoje ir Afrikoje. 1972 m. valstybė referendumo būdu susikūrė inicijuota Libijos politinio veikėjo Muammar al-Gaddafi. Valstybę sudarė dabartiniai Egiptas, Libija ir Sirija. Šalis 1977 m. suiro į pirmines 3 šalis.
Pasuginčiai
Pasuginčiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4,5 km į pietus nuo Nemakščių. Kaime prasideda vienas iš kairiųjų Upynos intakų.
Maskvos didysis teatras
Rusijos valstybinis akademinis Didysis teatras arba tiesiog Didysis teatras – vienas svarbiausių pasaulyje, muzikinis (operos ir baleto) teatras Maskvoje.
1960–1993 m. jame dirigavo Algis Žiūraitis, 1981–1993 m. lietuvių kilmės baleto artistas Gediminas Taranda.
Istorija
Pirma nuolatinė teatro grupė suburta Maskvoje Jekaterinos II vyriausio prokuroro ir teatro gerbėjo Princo Petro Urusovo ir buvusio anglų akrobato vardu Maiklo Madokso (Michael Maddox). Princas Urusovas, 1780 m. ėmęs konstruoti pastatą, pastatė teatrą Petrovkos gatvėje, rodė dramos, operos ir baleto pastatymus.
Pirmuosius baleto spektaklius statė garsūs prancūzų ir italų baleto meistrai – Filipas Bekari, Moreli broliai, Žanas Lamiratas. Netrukus jauni rusų choreografai (Adomas Gukovskis), dirbo rusiškomis temomis. 1820–1830 m. iki 150 šokėjų išsiplėtusi trupė, vystėsi pagal prancūziškas tradicijas veikiama Felicite-Virginie Hullin-Sor and Fanny Elssler, kurie supažindino Rusijos žiūrovus su Žiulio Peroto baletais.
1840 m. pastatyti pirmieji Michailo Glinkos spektakliai „Ivanas Susaninas“ ir „Ruslanas ir Liudmila“, pažymėjo rusiškos mokyklos įkūrimą. Tokią pačią įtaką operos ir baleto istorijai padarė Piotras Čaikovskis. Šiame teatre pirmą kartą parodyti dauguma jo darbų, įskaitant „Eugenijų Oneginą“, „Pikų damą“ ir „Gulbių ežerą“.
1956 m. pirmąsyk pasirodė Vakaruose, Karališkajame Operos teatre, Kovent Garden, o 1957 m. – Niujorke.
2005–2011 m. vyko pagrindinio/istorinio pastato remontas. Beveik visas repertuaras rodytas Naujoje scenoje, stambesni pastatymai – valstybiniuose Kremliaus rūmuose. Operos ir baleto trupės rengė vietines ir tarptautines turnė. 2005 m. trupė pradėjo turnė „Didysis Rusijai“, kai spektakliai rodyti Rusijos didmiesčiuose. Pirmasis pasirodymas surengtas Samaroje, kur teatras buvo įsikūręs karo metais. Tuo pat metu abi operos ir baleto trupės keliavo pagal intensyvų grafiką, rengdamos pasirodymus Rusijos miestuose ir prestižiškiausiose pasaulio scenose.
2006 m. (opera ir baletas) ir 2007 m. (baletas) teatras 2 sezonus pasirodė Londone, o 2008 m. – Paryžiaus Nacionalinėje Operoje. 2007 m. vasarą teatras dalyvavo Savonlinna Operos Festivalyje (Suomija), ir 2008 m. sausį teatro orkestras ir choras surengė koncertą La Scaloje.
Lūpa (reikšmės)
Žodis lūpa reiškia:
Ne lūpa:
Konsulinės funkcijos
Konsulinės funkcijos - užsienio valstybėse atliekamos administracinės funkcijos, taip pat funkcijos, susijusios su valstybės, jos fizinių ir juridinių asmenų gynimu bei jų interesų apsauga (gynyba). Konsulines funkcijas vykdo konsuliniai pareigūnai bei diplomatai.
Pavytinė
Pavytinė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Gelvonų. Pavytinės paštas yra gretimame Antakalnio kaime.
Neteisėtas miško kirtimas
thumb|300px|right|Neteisėtas miško kirtimas [[Madagaskaras|Madagaskare (2005 m.)]] Neteisėtas (savavališkas) miško kirtimas – medžių kirtimas miškuose, pažeidžiant tokią veiklą reguliuojančius teisės aktus. Platesne prasme ši sąvoka gali apimti bet kokį nelegalų miško naikinimą, vertinant visus su tuo susijusius veiksmus, kaip kad miško įsigijimo, kirtimo leidimų gavimo teisėtumą, ir pan.
Pasaulio Banko vertinimu, 2002 m. apie 15 % visos medienos pasaulyje buvo gauta pažeidžiant įstatymus, o INTERPOL duomenimis šis rodiklis 2011 m. siekė 20–50 %. Kai kuriose šalyse, pvz., Indonezijoje, Kambodžoje, Bolivijoje, Papua Naujojoje Gvinėjoje, neteisėta medienos gavyba išlieka ženkliai didesnė nei kitose. Aktyviausiai neteisėti kirtimai vykdomi tropiniuose miškuose.
Mastai
Neteisėti miško kirtimai vykdomi slaptai, todėl sunku tiksliai įvertinti jų mastą. Priklausomai nuo tyrimo metodo, neretai apie tą pačią šalį gaunami stipriai besiskiriantys duomenys. Tačiau sutariama, kad tokia veikla užfiksuojama visų tipų miškuose, tiek išsivysčiusiose, tiek besivystančiose šalyse. INTERPOL teigimu, nuo 20 iki 50 % medienos gavybos pasaulyje yra neteisėta, o jos vertė siekia 10–15 mlrd. JAV dolerių. Tarptautinę prekybą neteisėtai gauta mediena ši organizacija laiko viena iš organizuoto tarptautinio nusikalstamumo formų.
2004–2005 m. duomenimis, neteisėtas miškų kirtimas didžiausią dalį sudarė tokiose šalyse kaip Kambodža (90 %), Bolivija (80 %), Peru (80 %), Indonezija (70–80 %), Papua Naujoji Gvinėja (70 %), Ekvadoras (70 %), Gabonas (70 %). Aktyviausiai tokia veikla vyksta tropiniuose miškuose Pietryčių Azijoje, Centrinėje Afrikoje ir Lotynų Amerikoje.
Lietuvoje pastaraisiais metais užfiksuojami keli šimtai neteisėto miško kirtimo atvejų kasmet. 2010 m. tokiu būdu buvo gauta 9811 m³ medienos, kas sudarytų 0,13 % visos šalies medienos gavybos (7,4 mln. m³)
Tarp didžiųjų medieną importuojančių šalių, nelegali mediena didžiausia dalį sudaro Japonijoje – 2008 m. apie 9 %, kitose – iki 4 %.
Priežastys ir eiga
Neteisėto miškų kirtimo priežastys skiriasi priklausomai nuo kiekvienos valstybės, tačiau tarp dažniausiai pasitaikančių įvardinamos: stipri ekonominė paskata, prasta institucinė sąranga, išteklių trūkumas, aukštas korupcijos lygis ir mažas medieną importuojančių valstybių dėmesys.
INTERPOL teigimu, valstybės tarnautojų korupcija ypatingai paplitusi Pietryčių Azijos valstybėse ir dalinai Lotynų Amerikoje. Tampriai bendradarbiaudamos su vietos valdžia, medienos kompanijos už finansinę politikų paramą gauna miškų plotus, kirtimo leidimus, užsitikrina sklandų medienos pervežimą ir kt. Kai kuriose Centrinės Afrikos dalyse mediena naudojama kaip karinių grupuočių pajamų šaltinis. Nepriklausomai nuo regiono, dalis miškų neteisėtai iškertami skurdžių vietos gyventojų, siekiant medieną panaudoti kaip kurą maisto gaminimui, šildymui, arba norint plėsti žemdirbystei skirtus plotus.
Neteisėtai gauta mediena gali pasiekti jos naudotojus tiek tiesiogiai, tiek ir per tarpininkus. Pastaruoju atveju, dėl ilgesnės tiekimo grandinės, pirminis medienos šaltinis ir gavybos teisėtumas tampa sunkiai atsekamas. Nustatyta, kad didžiausios medienos importuotojos (JAV, ES valstybės, Japonija) didesnę dalį medienos gauna iš tarpininkų, kaip kad Kinijos arba Vietnamo.
Poveikis
Neteisėtas miško kirtimas gali turėti įvairių neigiamų ekonominių, socialinių, aplinkosauginių padarinių.
Iš kitos pusės, galima išskirti ir teigiamas šio reiškinio puses: neteisėtas miško kirtimas įdarbina žmones; kirtimų vietoje vystomas daugiau pajamų nei miškas teikiantis žemės ūkis; padidėja medienos apdirbimo sektorius, kas gali suteikti didesnes pajamas valstybei nei nenukirstas miškas; nelegali mediena sumažina legalios medienos kainas ir didina ūkio konkurencingumą; medienos vartotojai tiek šalies viduje, tiek valstybėse, į kurias mediena eksportuojama, gali ją pirkti mažesnėmis kainomis.
Prevencija
thumb|right|300px|FSC sertifikatu pažymėta mediena.
Neteisėto miškų kirtimo mastai gali būti mažinami naikinant pagrindines tokios veiklos priežastis: