cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolajus Judeničius
Biografija
Gimė Maskvoje Rusijos kolegijos patarėjo šeimoje. 1881 m. baigė Maskvos Aleksandrovo karo mokyklą. Pradėjo tarnybą Rusijos kariuomenės Leibgvardijos Lietuvos pulke. 1887 m. Sankt Peterburge baigė Rusijos Generalinio štabo Nikolajaus akademiją. N. Judeničiui buvo suteiktas gvardijos štabskapitono laipsnis. Nuo 1889 m. iki 1890 m. pabaigos Leibgvardijos Lietuvos pulke atliko cenzinį vadovavimą. Nuo 1892 m. buvo Turkestano karo apygardos štabo adjutantas. Tais pat metais jam suteiktas papulkininkio laipsnis. 1894 m. dalyvavo Rusijos kariuomenės Pamyro ekspedicijoje, kuria siekta regione įtvirtinti Rusijos valdžią. 1896 m. – pulkininkas. 1902 m. paskirtas 18-ojo šaulių pulko vadu, kuriam vadovavo ir Rusijos-Japonijos karo metu. Dalyvavo keliuose karo mūšiuose, buvo sužeistas, už nuopelnus suteiktas generolo majoro laipsnis. Nuo 1907 m. – Kaukazo karo apygardos generolas kvartirmeisteris. 1912 m. pakeltas į generolo leitenanto laipsnį. 1912 m. paskirtas Kazanės karo apygardos štabo viršininku, o 1913 m. – Kaukazo karo apygardos štabo viršininku. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui paskirtas Kaukazo armijos štabo viršininku. 1914 m. pabaigoje – 1915 m. pradžioje jo vadovaujamos pajėgos nugalėjo Osmanų imperijos kariuomenę Sarykamyšo mūšyje (rytų Turkija). 1915 m. sausio 24 d. pakeltas į infanterijos generolus. 1916 m. vasarį jo vadovaujama Kaukazo armija įveikė Osmanų imperijos pajėgas Erzurumo operacijos metu, o 1916 m. balandžio 15 d. užėmė Trapezundo miestą. Įvykus Vasario revoliucijai, N. Judeničius buvo paskirtas Rusijos kariuomenės Kaukazo fronto vadu. 1917 m. gegužę Karo ministro A. Kerenskio sprendimu pašalintas iš pareigų už pasipriešinimą Laikinosios vyriausybės sprendimams. Prasidėjus Rusijos pilietiniam karui, kurį laiką nelegaliai gyveno Sankt Peterburge. 1919 m. sausį persikėlė į Helsinkį. 1919 m. birželio 5 d. Baltųjų admirolas Aleksandras Kolčiakas paskyrė N. Judeničių Estijoje suformuotos Rusijos Baltųjų Šiaurės vakarų armijos vadu. Jo vadovaujamos pajėgos du kartus – 1919 m. rugpjūtį ir spalio–lapkričio mėnesiais nesėkmingai bandė užimti Petrogradą. 1920 m. sausio 22 d. paskelbė apie Šiaurės vakarų armijos paleidimą. Pralaimėjęs pasitraukė į Estiją, o 1920 m. vasarį išvyko į Jungtinę Karalystę. Dar vėliau persikraustė į Prancūziją, apsigyveno Nicoje. Mirė nuo plaučių tuberkuliozės. Buvo palaidotas Kanų stačiatikių bažnyčioje, vėliau palaikai perkelti į Nicos Kokado stačiatikių kapines.
Al-Rustaq Club
„Al Rustaq“ futbolo klubas arba Al Rustaq Club – Omano futbolo klubas iš Rustako.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1986 m.
2020–2021 m. sezone dėl pandemijos čempionatas buvo nutrauktas, o tuo metu ekipa buvo septintoje vietoje.
Ekipa 2021–2022 m. sezone žaidė elito divizione, galutinėje ekipų rikiuotėje užėmė septintą vietą.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Sutarto atvirkščio mato uždavinys – šachmatų kompozicijos kūrinys, kuriame juodieji kartu su baltaisiais sudaro padėtį, kurioje juodieji paskutiniu ėjimu priverčiami baltųjų karaliui skelbti matą. Jei užduotyje nenurodyta kitaip, žaidimą pradeda baltieji.
Užrašai
Sutrumpintas šachmatų uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, kurį sudaro uždavinio tipas ir ėjimų skaičius. Pav HS#3 reiškia trijų ėjimų sutarto atvirkščio mato uždavinys. Pato atveju – HS=3). Kai uždavinys turi iliuzinį variantą, po trumpinio rašomas ženklas „*“.
Jei žaidimą pradeda juodieji, trumpinyje rašomas trupmeninis ėjimų skaičiusː pav., HS#4,5 Kai uždavinys sudaromas, panaudojant pasakiškų šachmatų taisykles, jo pavadinimas užrašomas – per vidurį sekančioje eilutėje. Jei sudaromas, panaudojus kelias pasakiškų šachmatų taisykles, tai sekančių šachmatų pavadinimas užrašomas eilute žemiau ir t. t.
Sutarto atvirkščio uždavinio istorija
Sutarto atvirkščio mato uždavinį 1922 m. pasiūlė vokiečių šachmatų kompozitorius Francas Palatcas (Franz Ferdinand Ludwig Palatz). Jis sudarė tik keturis sutarto atvirkščio mato uždavinius. Ilgą laiką, net ir po antrojo pasaulinio karo, šiuo žanru šachmatų kompozitoriai mažai domėjosi. Jie manė, kad tai esąs nevykęs bandymas sutarto mato pabaigą pakeisti atvirkščiu matu. Tačiau idėja vis tik nebuvo pamiršta ir nuo 2000 m. tarp šachmatų kompozitorių jie išpopuliarėjo. 2012 m. visame pasaulyje jau buvo sudaryta daugiau kaip 4000 šio žanro uždavinių.
Ypatumai
Sutarto atvirkščio mato uždaviniuose juodieji skelbia matą baltųjų karaliui, kaip ir atvirkščio mato uždaviniuose – tik neturėdami kitos išeities. Kad uždavinys būtų korektiškas, juodieji privalo duoti matą tiksliai per užduotyje nurodytą ėjimų skaičių: paskutiniu ėjimu – nei anksčiau, nei vėliau. Juodiesiems neleidžiama, net esant galimybei, skelbti matą priešininko karaliui sutartinio žaidimo dalyje, ar net paskutiniuoju ėjimu.
1-ame pavyzdyje po baltųjų ėjimo 1 Re5, juodieji galėtų skelbti matą po 1…g1B# ar 1…g1V, bet to daryti jie negali, nes matas “savo noru” –neleidžiamas, baltieji turi juos priversti tai daryti. Pavyzdys, kaip tai pasiekiama: '''1.Žc6! g1R 2.Rc3 Rd4 – baltieji ir juodieji pirmąją sutartinio žaidimo''' dalį. Dabar seka antroji – vieno ėjimo atvirkščio mato dalis:'''3. Rb2+ RxB2#'''.
De Grėjus
Prasideda, susiliejus Oukoveriui (Oakover) su Nalagainu (Nullagine), teka Didžiosios Smėlio dykumos pakraščiu šiaurės vakarų kryptimi, netoli žiočių pasuka į šiaurę ir įteka į Indijos vandenyną apie 70 km į šiaurės rytus nuo Port Hedlando. Sausuoju metų laiku išdžiūsta. Upės slėnyje ganomos avys, galvijai, arkliai. Didžiausi intakai – Šo (Shaw) ir Kunganas (Coongan), abu kairieji.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Ypatumai
Netinka ''1.Že6? g1R 2.Rc3 Rd4 3.Rb2+?'' 3…Kb4!: kadangi juodieji po šacho pasitraukia karaliumi, nes pareigos matuoti baltųjų karalių jie neturi. Tai pilnai atitinka atvirkščio mato uždavinių taisyklėms, pagal kurias, jei yra galimybė, juodieji turi gintis nuo mato. Todėl pirmuoju ėjimu baltieji žaidžia 1.Žc6, kad atimtų iš juodųjų karaliaus pasitraukimui reikalingą laukelį.
Sutarto atvirkščio mato uždaviniuose šalutiniai sprendiniai ir dvilypumai neleidžiami, bet, kaip ir atvirkščio mato uždaviniuose, kompozitoriai savo idėją gali išreikšti dviem teminiais sprendiniais, arba dvyniais. Bet tokiais atvejais tikrinama, ar jie negalimi per mažesnį ėjimų skaičių. 2-ame pavyzdyje teminis sprendinys susideda: pirmosios dalies – '''1.Vb6! e1R 2.Žf2! Rc3+ ir antrosios dalies – 3.Vb2+ Rxb2#'''. Bet po '''1. Vb6 egzistuoja dar šalutinis sprendinys kuriame baltiesiems skelbiamas matas per du ėjimus: 1…e1V + (arba 1… e1B+), 2.Vb1 Vb1# (2…Bxb1x)''' – tad uždavinys yra nekorektiškas. Net jei užduotis reikalautų skelbti matą per du ėjimus, jis taip pat nebūtų korektiškas, nes teminiame variante turi du ėjimus: 1…e1V+ ir 1…e1B+.
De Grėjus
Upę 1861 m. atrado ir Karališkosios geografų draugijos prezidento grafo de Grėjaus (Earl de Gray) garbei pavadino australų keliautojas Fransis Gregoris (Francis Gregory). 1888 m. De Grėjaus slėnyje kūrėsi laikinos aukso ieškotojų gyvenvietės.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Ypatumai
Sutarto atvirkščio mato uždaviniai sudaromi ir su iliuziniu žaidimu, nors nedažnai. 3-me pavyzdyje iliuzinė žaidimo dalis prasideda juodųjų ėjimu 1…hR!. Po '''2. Žg2! juodieji patenka į cugcvangą ir, neturėdami kitų ėjimų, yra priversti matuoti baltųjų karalių: 2…Rxg2'''.
Bet kai ėjimas yra baltųjų, žaidimo planą tenka keisti, nes lūkuriuojančio ėjimo baltieji neturi: '''1.Žf3! h1Ž! 2. Žg3+ Žxg3#'''.
Charles Laughton
Čarlzas Lotonas (, 1899 m. liepos 1 d. Skarboras, Anglija – 1962 m. gruodžio 15 d. Holivudas, JAV) – anglų ir amerikiečių aktorius, laimėjęs „Oskarą“ už geriausią vyrišką vaidmenį filme „Asmeninis Henriko VIII gyvenimas“ („The Private Life Of Henry VIII“).
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
Tai būtų sunku padaryti Sutarto mato uždaviniuose, dėl neišvengiamai išaugsiančių šalutinių sprendinių skaičiaus. Baltiesiems (dalinai ir juodiesiems), naudojant stipresnes figūras, susidaro daugiau galimybių naujų sudėtingų kombinacijų ir motyvų panaudojimui.
Charles Laughton
Biografija
Gimė Anglijoje, Jorkšyro grafystėje, viešbučių savininkų Elizos (1869–1953) ir Roberto (1869–1924) Lotonų šeimoje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, per dujų ataką stipriai apsinuodijo. Grįžęs iš karo pradėjo dirbti šeimyniniame viešbutyje, bet jau tada susidomėjo vaidyba ir tapo mėgėjų trupės nariu. 1926 m., Londone baigęs studijas Karališkojoje dramos meno akademijoje, pasirodė Barnso teatro scenoje vaidindamas Osipą N. Gogolio komedijoje „Revizorius“.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
Skiriasi ir paskutinė uždavinio dalis, nes abu karaliai būna aktyvesni, kadangi turi daugiau erdvės, nei atvirkščio mato uždavinyje.
Toliau pateikti kai kurie šiuolaikiniai šachmatų kompozitorių darbai, kuriuose įkūnyta pagrindinė gerų sutarto atvirkščio mato uždavinių savybė – galimybė iš nelabai sudėtingų, originalių ir net žinomų temų bei idėjų sintezės pateikti puikias, paradoksalias uždavinių konstrukcijas.
Charles Laughton
Biografija
1928 m. su Elza Lančester vaidino trijuose trumpametražiuose filmuose, kuriuos pagal H. Dž. Velso apsakymus režisavo Aivoras Montegju. Po to sekė epizodiniai vaidmenys filmuose „Pikadilis“ („Piccadilly“, 1929) ir „Senasis tamsus namas“ („The Old Dark House“, 1932), šis buvo pirmasis Č. Lotono Holivudo filmas. 1929 m. Č. Lotonas ir E. Lančester susituokė, tačiau vaikų nesusilaukė; vėliau išleistuose atsiminimuose Č. Lotono našlė šią aplinkybę aiškino jo homoseksualumu.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
Toliau keletas tokių pavyzdžių.
Charles Laughton
Biografija
Nuo filmo „Senasis tamsus namas“ prasidėjo spartus aktoriaus kilimas Holivude. Č. Lotonas niekada nesilaikė kokio nors amplua. Nepaisant įspūdingo stoto, jis buvo labai paslankus aktorius, jo, kaip komiko, talentą puikiai papildė aukštas intelektas. Teatro scenoje jis reiškėsi tiek pat sėkmingai, kaip ir kine. Puikūs aktoriniai sugebėjimai ypač atsiskleidė vaidinant Lopachiną A. Čechovo pjesėje „Vyšnių sodas“ (Londonas, 1933) ir atliekant pagrindinį vaidmenį B. Brechto spektaklyje „Galilėjaus gyvenimas“ (Los Andželas, 1947), pastarojo tekstą Č. Lotonas padėjo išversti iš vokiečių kalbos.
Pirmasis Č. Lotono bendras darbas su režisieriumi Aleksandru Korda buvo filmas „Asmeninis Henriko VIII gyvenimas“ (1933). 1934 m. už karaliaus Henriko vaidmenį Č. Lotonas buvo apdovanotas „Oskaru“. Vėliau vaidino filmuose „Maištas „Bauntyje“ („Mutiny on the Bounty“, 1935) ir „Rembrantas“ („Rembrandt“, 1936). Šie filmai aktorių pavertė kino žvaigžde. 1936 m. jis buvo nominuotas „Oskarui“ už kapitono Viljamo Blajaus vaidmenį filme „Maištas „Bauntyje“. 1937 m. su buvusiu vokiečių kino kompanijos „Universum Film AG“ prodiuseriu Erichu Pomeriu jis įkūrė savo kino kompaniją „Mayflower Pictures Corporation“, kurioje buvo sukurti trys filmai ir visuose juose Č. Lotonas atliko pagrindinius vaidmenis: „Rūstybės taurė“ („Vessel of Wrath“, 1938) su E. Lančester pagal Viljamo Somerseto Moemo romaną (vienintelis E. Pomerio, kaip režisieriaus, darbas), „Šv. Martyno skersgatvis“ („St. Martin’s Lane“, 1938) su Vivjena Ly ir „Smuklė „Jamaika“ („Jamaica Inn“, 1939), režisavo Alfredas Hičkokas pagal Dafnės diu Morė romaną.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
4-a diagramaː indiškoji tema baltaisiais kartu su juodu – baltųjų Bristoliu, dvigubas linijų atvėrimas – juodosioms ir baltosioms figūroms.
Charles Laughton
Biografija
1950 m. Č. Lotonas priėmė JAV pilietybę. 1955 m. jis sukūrė filmą „Medžiotojo naktis“ („The Night Of The Hunter“), kuris yra vienintelis jo, kaip režisieriaus ir scenaristo, darbas. Iš vėlesnių Č. Lotono vaidmenų išskirtinas patyrusio, įžvalgaus advokato vaidmuo filme „Prokuroro liudytojas“ („Witness for the Prosecution“, 1957). Už pagrindinį vaidmenį politinėje dramoje „Patarimas ir sutikimas“ („Advise & Consent“, 1962) Č. Lotonas jau po mirties buvo nominuotas Britų akademijos kino ir televizijos apdovanojimui.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
5-a diagramaː abi pusės realizuoja indiškąją ir Grimšo temas.
6-a diagramaː baltųjų ir juodųjų figūrų surišimai. Taupūs matai skelbiami, realizavus juodųjų Grimšo temą, laukelyje d4.
{|
7-a diagramaː abiem atvejais po juodojo pėstininko paaukštinimo sudaroma užmaskuota juodųjų baterija, kuri dėl baltojo žirgo ėjimų, du kartus priversta atsiverti ir vėl užsiverti.
Kosovare Asllani
Kosovarė Aslani (Kosovare Asllani, g. 1989 m. liepos 29 d., Švedija) – Kosovo albanų kilmės Švedijos futbolininkė, puolėja.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal tradicinių šachmatų taisykles
8-a diagramaː dviejų juodųjų baterijų tarpusavio žaidimas veda prie indiškosios, o taip pat, prie Zabunovo ir Grimšo temų. Abiem atvejais lemia baltųjų figūrų surišimas ir linijų baltiesiems atvėrimas.
Kosovare Asllani
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Švedijoje. Pirmuoju profesionaliu klubu tapo Linköpings FC. Vėliau tęsė karjerą užsienio klubuose.
Sutarto atvirkščio mato uždavinys
Pagal pasakiškų šachmatų taisykles
Sutarto atvirkščio mato uždaviniai sudaromi ir, panaudojant pasakiškų: Kirkės, Madraso, Eifelio, Einšteino, Superkirkės, Andernacho, Antiardenacho, ilgiausių ėjimų šachmatų kai kurias taisykles, o taip pat ir jų kombinacijas: Kirkės + Madraso ir pan. Nėra jokių apribojimų dėl pasakiškų figūrų panaudojimo. {|
Temoė
thumb|220px|Atolo palydovinė nuotrauka
Temoė  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Gambjė salose, 37 km į pietryčius nuo Mangarevos. Plotas – 2,1 km², su lagūna – 12 km².
Atolas trapecijos pavidalo, 6,8 km ilgio ir 4,2 km pločio. Viduje yra lagūna, kuri siaurais latakais jungiasi su vandenynu. Jos gylis – iki 23 m. Salelės žemos. Apie 30 km į pietryčius nuo Temoės yra povandeninis Portlando rifas – toliausiai į rytus nutolusi Prancūzijos Polinezijos vieta.
Atolas negyvenamas, nors seniau čia gyveno polineziečiai. Rasta jų šventyklų aikščių (marae) liekanų. Salą 1797 m. pasiekė pirmasis europietis, britas Džeimsas Viljamsas (nors spėjama, kad dar 1686 m. Temoę pasiekti galėjo piratas Edvardas Deivisas). 1838 m. visus salos gyventojus katalikų misionieriai iškeldino į Mangarevą.
Drobūkščių apylinkė
Drobūkščių apylinkė sovietmečiu buvo:
Loa (vudu)
thumb|Lao [[Mami Wata piešinys.]] Loa – haitiečių vudu ir luizianiečių vudu tikėjimų dvasios. Skirtingai nuo daugelio religinių esybių, loa nėra meldžiamasi, bet tikintieji joms turi tarnauti. Tikima, jog kiekviena dvasia turi savo mėgiamas aukas, savitas rimuotes, dainas, šokius, ritualinius simbolius. Naudojamos kiekvienai loa unikalios vevės, ant kurių teikiamos aukos. Haitiečių tikėjime dvasios taip pat užvaldo vudu ceremonijose dalyvaujančių žmonių kūnus.
Rokavalkiai
Rokavalkiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kvyklių.
Tvankstė
Tvankstė – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Ėriškių.
Trakas (Paįstrys)
Trakas – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Bernatonių.
Chosciskas
Chosciskas – legendinis lenkų genčių kunigaikštis, Piastų dinastijos pradininkas. Minimas Galo Anonimo kronikoje Cronicae et gesta ducum sive principum Polonorum kaip kunigaikščio Piasto tėvas.
Vardas Chosciskas matyt kilęs nuo slavų prokalbės žodžio chost ar chwost, reiškiančio uodegą.
Užubaliai (Karsakiškis)
Užubaliai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Geležių.
Edvaldo Hermoza
Edvaldas Rochas Ermosa (Edvaldo Rojas Hermoza; g. 1985 m. lapkričio 17 d.) – iš Brazilijos kilęs Bolivijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Buvęs Bolivijos rinktinės žaidėjas. Dar žinomas pravarde Bolívia.
Gimė Brazilijos mieste Kujaboje, brazilo ir bolivijietės šeimoje. Karjerą pradėjo „Clube Atlético Paranaense“, kurio jaunimo komandoje treniravosi. Vėlau runngtyniavo įvairiose ne pajėgiausio diviziono Brazilijos klubuose. 2008 m. išvyko į Portugaliją, „Naval“ klubą, kur tapo pagrindinės sudėties žaidėju.
Bolivijos rinktinėje Edvaldas Rochas debiutavo 2011 m. draugiškose varžybose prieš Paragvajų. Pirmąjį įvartį įmušė 2011 m. Copa América atidarymo varžybose, prieš Argentiną.
Piastai
thumb|Piastų herbasPiastai  – pirmoji istorinė karališkoji lenkų dinastija. Ji prasideda nuo pusiau legendinio kunigaikščio Piasto. Pirmasis istoriškai neginčytinas šios dinastijos valdovas – Meška I, valdęs X a. Piastų dinastija valdė Lenkiją iki 1370 m., kuomet mirė kunigaikštis Kazimieras Didysis.
Piastų dinastijos terminą XVIII a. įvedė ATR istorikas Adomas Naruševičius.
Linijos
Nuo XII a. Piastų dinastiją sudarė kelios atskiros kunigaikščių linijos, kurios koncentravosi skirtinguose Lenkijos regionuose ir varžėsi dėl pagrindinio sosto Krokuvoje. Svarbiausios buvo:
Dobeslavas Olesnickis
Dobeslavas Olesnickis, Dobeslavas iš Olesnicos ir Seno (apie 1360−1440) − Lenkijos karinis ir valstybinis veikėjas Voinicos (1411−1433), Liublino (1433) ir Sandomiro (1435) kaštelionas, Krokuvos seniūnas (1438), Krokuvos pataurininkis (1438−1439), Sandomiro vaivada (1438−1440). Naujos pilies Rymanuve statytojas Senenskių giminės pradininkas.
Biografija
Lenkijos bajorų Olesnickių giminės atstovas, herbo „Dembno“ savininkas. Zbignevo iš Olesnicos (m. po 1358) ir Margaritos Kurozvenskos sūnus. Broliai − Vilniaus seniūnas ir Krokuvos teisėjas Janas iš Olesnicos (. 1413), Sandomiro žemės pateisėjas Zaviša iš Olesnicos (m. apie 1433) ir Sandomiro medžioklis Petras iš Kšižanovicų (m. 1434/1440).
1404 metais Dobeslavas Olesnickis lydėjo Lenkijos karalių Jogailą į susitikimą su Teutonų ordino didžiuoju magistru Konradu fon Jungingenu. Didysis magistras Lenkijos karaliaus garbei organizavo riterių turnyrą, kuriame dalyvavo Lenkijos, teutonų, ir Europos riteriai. Dobeslavas Olesnickis išgarsėjo tame turnyre, laimėjęs keletą teutonų riterių, išstatytų didžiojo magistro.
1410 metais Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Žalgirio mūšyje su teutonų riteriais-kryžiuočiais, kur vadovavo atskirai vėliavai. Kartu su juo kovėsi jo brolis, Sandomiro medžioklis Petras. Kartu su riteriu Janu Kobylianskiu Dobeslavas Olesnickis vadovavo Malborko apgulčiai, Teutonų ordino sostinei.
Rimanuvo valdytojas, kurį gavo valdyti dėka santuokos su Katerina, Karūnos iždininko Dimitro iš Gorajaus (1340–1400) dukterimi.
Kada 1409 metais Lenkijos karalius Vladislovas Jogaila važiavo iš Košicės į Siano, jis aplankė Rimanuvą, kur buvo priimtas Dobeslavo Olesnickio. 1413 metais Voinicos kaštelionas Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Horodlijos unijos pasirašyme tarpLenkijos ir Lietuvos Didžiąja Kunigaikštyste.
1435 metų gruodžio 31 d. Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Brest-Kujavijos taikos sutarties pasirašyme tarp Lenkijos karalystės ir Teutonų ordinu.
1440 metais Krokuvos vyskupas Zbignevas Olesnickis, Dobeslavo Olesnickio giminaitis, savo kelionės į Budapeštą metu aplankė Rimanuvą. Tais pačiais metais Dobeslavas Olesnickis mirė.
Po Dobeslavo Olesnickio mirties Rimanuvo valdytoja buvo jo našlė Katerina Horaiska Olesnicka, po to jų sūnus Andžejus Sienenskis ir anūkas Viktorinas Sienenskis.
Šeima
1413 metais Dobeslavas Olesnickis vedė Kateriną Horaiską, Karūnos didžiojo iždininko Dimitro iš Gorajaus (1340–1400) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienuolika vaikų:
Tenararas
thumb|220px|Atolo palydovinė nuotrauka
Tenararas  – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Tuamotu salyno pietryčiuose, Akteono salų spiečiuje (mažiausias tarp jų). Administraciškai priklauso Gambjė saloms. Plotas – 1,6 km², su lagūna – 2 km².
1606 m. salą pasiekė ispano Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicija. 1850 m. Tenarare gyveno ~20 žmonių.
Elitinis būrys 2
Elitinis būrys 2 – 2010 m. Brazilijoje sukurtas veiksmo filmas, 2007 m. juostos „Elitinis būrys“ tęsinys. Per pirmąją savaitę Brazilijos kino teatruose juostą matė daugiau kaip 1,25 milijono žiūrovų ir ji tapo vienu pelningiausių šalyje demonstruotų juostų. Interneto svetainė Rotten Tomatoes filmą vertina 93% teigiamų atsiliepimų.
Turinys
Naudodamasis proga, Fraga įvykius iškelia į viešumą kaip beprasmį policijos žiaurumą. Pulkininkas Nascimento ir kapitonas Matijas priversti palikti BOPE, tačiau lieka policijoje, o Fraga išrenkamas į parlamentą, kur toliau tęsia kovą su policija. Be to, jis veda buvusių Nascimento žmoną Rozaną.
Tuo tarpu Rio de Žaneiro gatvėse įsigali korumpuota policija, vadovaujama majoro Rochos. Išstūmę iš gatvių banditus, jie patys ima rinkti duokles ir susidoroti su nepaklusniaisiais. Galiausiai persirengę policininkai užpuola nuovadą ir pagrobia iš jos ginklus. Rocha, kurio autoritetas neginčijamas ir policijoje, ir gatvėje, per informatorius paskleidžia žinią, kad užpuolimą organizavo viena iš gaujų, su kuria jis tikisi legaliai susidoroti. Nascimento, atliekantis tiriamąjį darbą, neranda tokių įrodymų, tačiau operacijos jam atšaukti nepavyksta, o jos metu žūna į tarnybą Rochos dėka grįžęs kapitonas Matijas.
Nusprendęs ištirti draugo mirtį, Nascimento susiduria ne tik su policijos korupcija, bet supranta, kad čia įpainiota ir politika. Po to, kai sunkiai sužeidžiamas jo sūnus, pulkininkas nusprendžia liudyti savo nekenčiamo Fragos sudarytai tirimo komisijai, kad padėtų demaskuoti susitepusius politikus...
Rokėnai (Ignalina)
Rokėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurės vakarus nuo Kazitiškio. Vakariniame kaimo pakraštyje rastas Rokėnų kapinynas.
Gūbrių apylinkė
Gūbrių apylinkė (arba Gubrių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balsių apylinkės ir Padievyčio apylinkės.
Vaitkūnai (Panevėžys)
Vaitkūnai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Rūtakiemio.
Namibijos himnas
Žodžių autorius ir kompozitorius - Axali Doëseb, kuris buvo liaudiškos muzikos grupės iš Kalahario vadovas. Axali Doëseb himną parašė po Namibijos nepriklausomybės 1991 m. konkurso himnui metu.
Žodžiai
Žodžiai anglų kalba :
Gros Enzersdorfas
Gros Enzersdorfas  – miestelis ir savivaldybė Gros Enzersdorfo apskrityje, Žemutinės Austrijos žemėje, rytų Austrijoje. Nutolęs 18 km į rytus nuo Vienos centro, į šiaurę nuo Dunojaus bei į pietus nuo Lobau draustinio, kuris yra Dunojaus-Aueno nacionalinio parko dalis. 10 464 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Manoma, kad gyvenvietė egzistavo prieš romėnų užkariavimą. Dabartiniu pavadinimu, rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1160 m. 1396 m. suteiktos miestelio privilegijos bei tais pačiais metais pradėta gynybinės sienos statyba, kuri buvo užbaigta 1399 m. Beveik nepakitusi siena – išlikusi iki mūsų dienų.
Rokiškės I
Rokiškės I – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kalvių. Stūkso Rokiškių piliakalnis.
Santerija
thumb|240px|Santerijos altorius Kuboje thumb|240px|Santerijos neofitas Santerija arba lukumi (Lucumí) – Kuboje susiklostęs sinkretinis afroamerikiečių tikėjimas. Pradėjo klostytis XVI a., išsikristalizavo XIX a. vid. Santerija apima daugiausia jorubų religijos ir katalikybės elementus.
Santerija turi savo šventikų luomą – „tėvus“ (babaloča) ir „motinas“ (jaloča) – jie kartais vadinami santerais. Šie žyniai atlieka apeigas, vadovauja santerijos bendruomenėms ir šakoms. Pagrindinė santerijos apeiga – šventųjų akmenų „maitinimas“, atliekamas trissyk metuose. Šios apeigos, trunkančios 3 dienas, metu akmenys apliejami paaukotų gyvūnų (paprastai vištų, balandžių, patarškų) krauju, sumaišytu su žolelių užpilu. Kiekvienam akmeniui skiriamas skirtingas gyvūnas bei žolelės. Dalis santerijos sekėjų taip pat renkasi santero namuose sekmadieniais ir per katalikiškas šventes. Šių susirinkimų metu grojama būgnais (Toque de santo), atliekami apeiginiai šokiai prie oriša ir katalikų altoriaus. Tikima, kad šokio metu oriša įsikūnija į kurį nors iš šokėjų – šis patenka į transo būseną, dažnai apimamas traukulių. Pasitaiko glosolalija. Santeras turi nustatyti, kas iš orišų įsikūnijo (apsėstasis vadinamas dievybės „žirgu“). Per šį žmogų santeras įgyja galimybę bendrauti su oriša.
Santerai taip pat atlieka divinacines praktikas, vėlių malšinimus, gydymus, šventina amuletus.
Yra daug skirtingų santerijos atšakų. Norintys tapti santerijos sekėjais, turi praeiti iniciaciją, būti pakrikštyti katalikais. Dauguma santerijos sekėjų gyvena Kuboje, tačiau didelės bendruomenės yra kubiečių bendruomenėje JAV.
Sansija
Sansija (pe̍h-oē-jī: Sam-kiap) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane.
Rajone yra daug tradicinės architektūros pastatų, veikia Taipėjaus nacionalinis universitetas.
Geografija
thumb|left|175px Sansija išsidėsčiusi pietvakariniame Sinbėjaus pakraštyje, šiaurėje ribojasi su Jingė, Šulinu ir Tučengu, rytuose ir pietryčiuose su Sindianu ir Vulajumi, vakaruose bei pietvakariuose su Taojuanu. Rajono kraštovaizdis kalvotas, išvagotas Sansijos, Dahano ir Hengsi upių.
Istorija
XVIII–XIX a. į šią teritoriją atsikėlė kinų imigrantai, kurie įsikurdino palei tuomet laivuojamomis buvusias Dahano ir Sansijos upes. Kadangi šios abi upės atsišakoja nuo Hengsi upės, teritorijai suteiktas Saⁿ-kak-éng (三角 涌; 'Trys šaltiniai') pavadinimas. Japonų valdymo laikais gyvenvietė gavo dabartinį pavadinimą. Kolonijiniu laikotarpiu Sansija įgijo ekonominės reikšmės, kuomet čia užsiimta indigo gamyba.
Povilas Šilas
Povilas Šilas (1908 m. spalio 25 d. Lukoniuose, Subačiaus valsčius, Panevėžio apskritis – 1993 m. rugsėjo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.
Biografija
Gimė daugiavaikėje ūkininkų šeimoje. Nuo 1918 m. iki 1921 m. mokėsi Dvariškių pradžios mokykloje. 1921 m. įstojo į Kupiškio vidurinę mokyklą, ją baigęs 1925 m. įstojo į Panevėžio savivaldybės gimnaziją.
Mokydamasis Panevėžio gimnazijoje 1927–1928 mokslo metais buvo Panevėžio rajono moksleivių ateitininkų valdybos narys, 1928–1929 mokslo metais buvo išrinktas moksleivių ateitininkų Panevėžio rajono pirmininku. Drauge dalyvavo ir Panevėžio moksleivių šaulių veikloje. 1929 m. baigęs gimnaziją įstojo į Karo mokyklą aspirantu (kariūnu nepriėmė), kurią 1930 m. baigė atsargos leitenantu. 1930 m. įstojo į VDU Teisės fakultetą, nuo 1932 m. iki 1935 m. dalyvavo studentų ateitininkų veikloje, tapo ateitininkų korporacijos „Kęstutis“ nariu. 1935 m. baigė VDU Teisės fakultetą. 1935–1936 m. dirbo Kriminalinės policijos identifikacijos skyriuje Kaune. 1936–1940 m. buvo Šiaulių kriminalinės policijos skyriaus vedėjas, 1940–1941 m. skyriaus viršininkas.
Po Birželio sukilimo dalyvavo Laikinojoje vyriausybėje kaip teisingumo viceministras. Įkūrus Lietuvių frontą nuo 1941 m. pabaigos dalyvavo Lietuvių fronto vadovaujančiajame centre, jam buvo pavesta palaikyti ryšius su Vilniaus ir Šiaulių sričių centrais, taip pat vadovauti LF organizaciniam centrui. Dalyvavo pasitarimuose aptariant LF veiklos nuostatas ir Lietuvių fronto programą.
Prasidėjus VLIK'o narių suėmimams, iš pasitraukusio direktoriaus A. Damušio perėmė LF atstovo ir VLIK’o vicepirmininko pareigas. Povilas Šilas paliktas kaip vienas Lietuvių fronto vadovybės narių prasidėjus antrajai sovietų okupacijai.
Valatkiškis
Valatkiškis – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Ėriškių.
Povilas Šilas
Biografija
Suimtas 1945 m. sausio 9 d. NKGB pareigūnų. 1946 m. vasario 9 d. sovietinio karo tribunolo Vilniuje nuteistas dešimčiai metų pataisos darbų lageryje, dar penkeriems metas nubaustas pilietinių teisių apribojimu (tremtimi) „už antisovietinę veiklą Lietuvių fronte ir VLIK'e“.
Bausmę atliko Komijos, Pečioros, Vorkutos ir Intos lageriuose, Kauno, Vilniaus, Maskvos ir Leningrado kalėjimuose. Po Stalino mirties prasidėjus masiniam represuotų lietuvių grįžimui į Lietuvą, 1956 m. birželio 16 d. KGB generalinio prokuroro įsaku buvo paleistas kaip politinis kalinys.
Rokantiškės (Šatrininkai)
Rokantiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Grigaičių. Vakarinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus. Pietiniu pakraščiu eina kelias.
Karinė infrastruktūra
2022 m. rugpjūčio 24 d. kaimelio teritorijoje pradėtas karinio miestelio statybos. Numatomas Rokantiškių karinio miestelio plotas – 17,7 hektaro. Planuojama, kad į šį karinį miestelį įsikels Kunigaikščio Vaidoto mechanizuotojo pėstininkų batalionas. Kompleksą sudarys kareivinės su 550 miegamųjų vietų, medicinos punktas, valgykla, ramovė, štabas, sporto kompleksas su aikštynais, remonto dirbtuvės ir garažai.
Nevočių apylinkė
Nevočių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balsių apylinkės, Drobūkščių apylinkės ir Žadeikių apylinkės.
2017 m. pasaulio vandens sporto čempionatas
2017 m. pasaulio vandens sporto čempionatas – 17-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 14 d. – liepos 30 d. Vengrijos mieste Budapešte.
Miestai kandidatai
Čempionato miestas buvo išrinktas 2011 m. liepos 15 d. FINA kongrese Šanchajuje. Gvadalachara nugalėjo Honkongo, Guangdžou ir Monrealio miestus.
2015 m. vasario mėnesį, Meksika nusprendė neberengti čempionato, nes neturi pakankamai finansinių lėšų surengti tokį daugiašakį vandens čempionatą.
2015 m. kovo 11 d. čempionato miestu organizatoriai pasirinko Budapeštą.
Grafikas
Iš viso buvo išdalinta 75 medalių komplektai 6 skirtingose rungtyse.
Lietuva čempionate
Lietuvai šiame čempionate atstovavo 11 sportininkų 2 rungtyse.
Šuoliai į vandenį
Lietuvai atstovavo Indrė Marija Girdauskaitė ir Angerame Genevievė.
Plaukimas
Lietuvai plaukime atstovavo 9 sportininkai.
Aerorozvidka
Įkūrimas
Natan Khazin, Euromaidano „žydų šimtuko“ vadas, pirmosios „Azovo“ grupės kovotojas, jau nuo Krymo okupacijos pradžios ėmė ieškoti galimybių Ukrainos kariuomenės techniniam apsiginklavimui. 2014 metais po nesėkmingos kelionės į Izraelį, kuris atsisakė padėti savanoriams, Natan Khazin kreipėsi į savo draugą Olegą (Maidano dalyvis). Olegas kūrė panoraminius kadrus su dronu „DJI Phantom“. Jo klipas „Ukraina drono akimis“ „YouTube“ sulaukė per milijoną peržiūrų. Būtent nuo šio drono, kuris buvo atiduotas savanoriams, ir prasidėjo “Aerorozvidka”.
Volodymyr Kočetkov-Sukach su šiuo dronu išvyko į „Aidaro“ batalioną, po kurio sulaukė teigiamų atsiliepimų. Vėliau Jaroslav Hončar pritaikė droną veiksmams kovinėmis sąlygomis, kartu su kompiuteriu akademija „Krok“. Ju dėka Ukrainos dronų skrydžio nuotolis padidėjo nuo 300 m iki 3 km. Taip pat prie šių darbų prisijungė ir orlaivių modelių būreliai, pavieniai mėgėjai ir komercinės organizacijos. Dronai buvo nuolat tobulinami ir naudojami Ukrainos ginkluotosiose pajėgose arba viename iš savanorių batalionų.
Statusas ir bendradarbiavimas
Veiklos pradžioje ”Aerorozvidka” jau turėjo bendradarbiavimo patirties su kariuomene, Vidaus reikalų ministerija ir Ukrainos Nacionaline gvardija, turėjo Ukrainos valstybės sienos tarnybos pagalbą. Vėliau bendruomenės nariai grupėmis buvo siunčiami į žvalgybos padalinius.
2015 m. gruodį oro žvalgybos nariai prisijungė prie Ukrainos ginkluotųjų pajėgų, kaip karinis dalinys A2724, vadinamas Automatizuotų operatyvinių (kovinės) valdymo sistemų diegimo ir palaikymo centru. Padalinys buvo suformuotas iš savanorių iš Oro žvalgybos grupės savanorių, kuri tuo metu dirbo atskiruose 74-ame ir 131-ame žvalgybos padaliniuose. Naujasis padalinys prisijungė prie Ukrainos ginkluotųjų pajėgų ryšių ir kibernetinio saugumo pajėgų. Tačiau 2020 metais Ukrainos ginkluotųjų pajėgų generalinio štabo iniciatyva Ukrainos gynybos ministerija šį karinį dalinį likvidavo. NATO sistemoje padalinys priskiriamas C4ISR (komandų, valdymo, ryšio, IT (kompiuteriai), žvalgybos, stebėjimo, instrumentinės žvalgybos).
2020 m. liepos mėn. savanorių grupės nariai Ukrainoje įregistravo visuomeninę organizaciją „Aerorozvidka“.
2021 m. Kovo mėnesį įvyko reorganizacija, po kurios Gynybos ministerijos struktūroje atkuriamas A2724 karinis dalinys. Viena padalinio dalis, kuri dirbo vaizdo stebėjimo kryptimi, tampa pavaldi Ukrainos ginkluotųjų pajėgų Jungtinei vadovybei. Taip pat iki 2021 m. pabaigos, atsiskiria ir Inovacijų ir gynybos technologijų centras (nuo 2022 m. jis oficialiuose šaltiniuose pasirodo Gynybos technologijų inovacijų ir plėtros centro pavadinimu   ). Kita buvusio karinio dalinio A2724 dalis tampa Karinio telekomunikacijų ir informatizacijos instituto moksliniu personalu.
Rododendras
Rododendras – erikinių (Ericaceae) šeimos gėlių krūmokšnių gentis. Pasaulyje yra apie 1000 jų rūšių. Sodininkai rododendrus dar vadina azalijomis. Nepale rododendras yra nacionalinė gėlė.
Aerorozvidka
Veikla
2022 m. oro žvalgybos veiklos sritys apima arba apimdavo:
Rododendras
Lietuvoje paplitusi vienintelė, vietinė rododendrų rūšis – gailis.
Aerorozvidka
Dronai
2014 m. rugpjūtį Volodymyr Kochetkov-Sukach pranešė, kad „Aerorozvidka“ jau gamina alternatyvius nepilotuojamus orlaivius ATO reikmėms, remdamasi standartiniais parduotuvėse parduodamais kopteriais, juos modernizuodamas. Po to dronai tinkami taktinei žvalgybai. Prietaisai fronto linijose dirbo penkiais būriais ir rodė rezultatus: perdavė duomenis, nuotraukas su geografinėmis žymomis iki 2 km atstumu. To pakanka, kad vadas priimtų sprendimą išsiųsti būrį.
Rokiškės III
Rokiškės III – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kalvių.
Aerorozvidka
Dronai
Kopteris turi vertikalų kilimą ir tūpimą, jo nuotolis yra 5 km, gali išbūti ore apie 40 minučių ir gabenti 5 kg naudingo krovinio. Gamybos metu naudojami Ukrainos ir importuoti komponentai. Iš pradžių buvo sukurtas vaistams ir maistui pristatyti, tačiau 2022 m. vasario 24 d. Rusijos invazija pakeitė naudojimo planus. Tačiau bombonešis R18 buvo panaudotas ir prieš plataus mąsto rusų puolimą. Kaip sviediniai naudojami sovietinės kumuliacinės prieštankinės granatos RKG-3 arba RKG-1600 bombos, jų pagrindu sukurtos Majako gamyklos ginklanešių. R18 gali nešti tris tokius šaudmenis.
Be to, „Aerorozovidka“ kaupia trečiųjų šalių dronus, kuriuos koviniai padaliniai naudoja žvalgybai ir artilerijos ugnies reguliavimui. Tai visų pirma komerciniai DJI ir „Autel“ bepiločiai orlaiviai, kurie paprastai būna kaip savanorių pagalba. PD-1, Leleka-100 ir kiti dronai taip pat atvyksta naudoti karui.
Rusijos invazija 2022 m.
Nuo 2022 metų vasario 24 dienos didžiulė rusų mašinų kolona iš Baltarusijos dešiniuoju Dniepro krantu vyko į Kijevą. Šią dieną kariniai daliniai sutiko priešą prie Hostomelio. Taip pat, siekdami užkirsti kelią sostinės apsupimui, kariniai daliniai oro žvalgybos bepiločių orlaivių pagalba pradėjo pulti Rusijos ginkluotųjų pajėgų koloną iš Malyno pusės. Po kelių sprogimų Rusijos kariai nustojo važiuoti didžiulėje kolonoje ir išsiskirstė į grupes po 5-10 transporto priemonių. Taip pat buvo galima pritaikyti artileriją ant priešo sandėlių ir juos sunaikinti, nutraukiant tiekimą.
„Starlink“ dronų ir terminalų pagalba Ukrainos pajėgos sustabdė kelių kilometrų vilkstinę. Bepiločių orlaivių ir „Starlinks“ pagalba sukurto ryšio dėka Ukrainos pajėgos smogė prie Baltarusijos sienos esančius priešo sandėlius, kurie nutraukė tiekimą pirmajam ešelonui, mini Aerorozovidka. Panašiai, stabilus ryšys įmanomas tik dėl didelio duomenų perdavimo greičio per Starlink.
Vėliau Ukrainos kariniai daliniai įsijungė į darbą su R18 oktokopteriais, kitais bepiločiais orlaiviais ir „Starlinks“ įvairiomis karo veiksmų kryptimis. Komunikacija vykdoma situacijos suvokimo sistemoje „Delta“.
SV Eberau
SV Eberau ( – Austrijos futbolo klubas iš Eberau.
Istorija
1957 m. įkurtas klubas. Daugelį sezonų ekipa žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
2016 m. ekipa rungtyniavo Landesliga.
Šalie vilties ir šlovės
„Šalie vilties ir šlovės“ – patriotinė britų daina. Dainos muziką 1901 m. parašė kompozitorius Edvardas Elgaras (Edward Elgar), o 1902 m. pridėti eseisto ir poeto Artūro Kristoferio Bensono (Arthur Christopher Benson) žodžiai.
miniatiūra|140px|[[Edvardas Elgaras, kompozitorius, prieš 1905 m.]] miniatiūra|140px|A. K. Bensonas, žodžių autorius, apie 1899 m. miniatiūra|140px|Originalaus leidimo antraštinis puslapis, 1902 m.
= Tekstas =
Taip pat skaitykite
= Pastabos =
= Išnašos=
Kauno evangelikų liuteronų bažnyčia
Kauno evangelikų liuteronų bažnyčia – bažnyčia, stovinti prie Nemuno, Kauno senamiesčio senajame vokiečių kvartale, netoli Vytauto Didžiojo tilto. Tai viena pirmųjų liuteronų bažnyčių Kaune, pastatyta dar 1683 m.
Istorija
Kaune jau 1550 m. pradėtas skelbti Dievo žodis pagal nepakeistą Augsburgo tikėjimo išpažinimo raštą. Parapija įsikūrė 1558 m., parapijos ganytojišką darbą pradėjo kunigas Zommer. Jis tarnavo iki 1570 m. Po jo Kauno parapijoje tarnavo kunigas Bampf, vėliau kunigas Oderborn (ar Oldenborn). Kiek ilgai jie tarnavo, nėra aišku. Žinoma tik, kad 1577 m. pamaldos vyko pirmojoje evangelikų liuteronų bažnytėlėje prie Rotušės aikštės netoli dabartinio Maironio namo. Nuo 1588 m. iki 1591 m. tarnavo kunigas Pannachius. Vėliau tarnavo šie kunigai: Pase, Vegner, Movius, Sperber, Eingler, Möler, Lange Bandreus, ir Rüdel. Didelio gaisro metu bažnytėlė sudegė.
1862 m. pastatytas varpinės bokštas (architektas J. Wolleris). 1953 m. motyvuojant „tikinčiųjų trūkumu“, bažnyčia uždaryta. Sovietmečiu bažnyčia perduota VU KHF ir paversta aktų sale. 1989 m. balandį bažnyčioje vėl leista melstis Kauno evangelikų liuteronų parapijos tikintiesiems.
Biturigai
Biturigai (bituriges) – senovės keltų gentis, kurios sostinė buvo Avarikas {kelt. Avaricon, ), dabartinis Buržas (Prancūzija).
I a. pr. m. e. pradžioje biturigai buvo viena įtakingiausių Galijos genčių, ypač savo druidais ir politine įtaka. Bet jų galia greitai sumenko, nes druidai buvo svarbus taikinys Julijui Cezariui užkariaujant Galiją. Faktas, kad Avarikas buvo vienintelis keltų miestas, kurio Vercingetoriksas nesudegino naudodamas savo išdegintos žemės taktiką artinantis Cezario legionams, rodo biturigų politinę svarbą. Tačiau miestą sunaikino romėnų legionai.
Argentomagas, esantis netoli dabartinio Argenton-sur-Creuse, buvo kitas biturigų opidumas.
Biturigai buvo viena iš kelių genčių, kurios skilo. Biturigai kubai (bituriges-cubi) gyveno netoli Avariko (Prancūzijos Beri sritis), biturigai viviskai (bituriges-vivisci) – ties Burdigala (dabartinis Bordo).
Manoma, kad pavadinimas biturigai reiškia 'pasaulio karaliai'. Ištrauka iš Livijaus (V, XXXIV), „summa imperii penes Biturges“ (reiškia 'visa galia biturigų rankose') tapo dabartinio Buržo miesto devizu.
Briedlaukiai
Briedlaukiai (, nuo 1938 m. Bröden, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 12 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Briedlaukių kaimo bendruomenė 1937 m. Įkurti valstybinio miško žemėse XVIII a. antroje pusėje. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 3 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – laisvųjų valstiečių kaimas su 16 gyventojų. 1854 m. Briedlaukiuose buvo 7 gyvenamieji pastatai ir 45 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Leskaminio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Lazdynų, Kusų, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai.
Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Vidurmiškis
Vidurmiškis – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Naujamiesčio.
Haitiečių vudu
thumb|Haitiečių vudu altorius. Haitiečių vudu – afroamerikietiška religija, vudu atšaka, kilusi iš Haičio. Religija išaugo iš Vakarų Afrikos atgabentų vergų papročių sinkretizmo su Romos katalikų tikėjimu.
Istorija
Vudu pateko į Haitį XVI a. transatlantinės vergų prekybos laikais. Į Haitį vežti fonų, evių, jorubų ir kitų Vakarų Afrikos etninių grupių vergai, kurie išsaugojo savo religines tradicijas ir papročius. Vėliau šios tradicijos persipynė su Romos katalikų tikėjimu ir pradėjo formuoti dabartinį haitiečių vudu tikėjimą. Kuomet Haitis buvo Prancūzijos kolonija, 1685 m. karalius Liudvikas XIV išleido įsaką, kuriuo uždraudė viešai demonstruoti afrikiečių tikėjimus, o vergvaldžiai privalėjo savo vergus pakrikštyti. Po 1791 m. Haičio revoliucijos vudu praktikavimas saloje pradėjo populiarėti tarp saloje gyvenančių juodaodžių.
Ceremonijos
Haitiečių vudu garbina lao dvasias, kurios už joms suteiktas aukas tikinčiuosius apdovanojančios. Religinių apeigų metu mušami būgnai, šokama, dainuojama. Tikima, kad lao dvasia įsikūniją į apeigų dalyvį, jog galėtų priimti aukas (vaisius, gyvūnų kraują) ir bendrauti su kitais tikinčiaisiais. Vudu ceremonijų metu aukojamos ant vevių paliktos aukos.
Ana Čipovskaja
Ana Čipovskaja (, g. 1987 m. birželio 16 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Debiutavo 2003 juostoje „Operacija: Nacijos spalva“, o sekančiais metais filmavosi televizijos seriale „Brangioji Masha Berezina“, o vėliau pasirodė „Sidabrinėje lelijoje“ ir seriale „Viengungiai“, kriminalinėje komedijoje „Suvyniokite meškeres“. Būdama studente gavo vaidmenis veiksmo filme „Vyriškas sezonas. Aksominė revoliucija", kriminaliniame seriale „Broliai“. Jai atiteko ir pagrindinis vaidmuo Saido Kurbanovo melodramoje „Meilės labirintai“ (tarnaitė Asia). Čipovskajai buvo pasiūlyta vaidinti Valerijaus Todorovskio filme „Stileivos“, tačiau ji atsisakė dėl studijų, o vaidmuo atiteko Oksanai Akinšinai.
2017 m. aktorė vaidino pagrindinius vaidmenis projektuose „Vaikštant per kančias“ ir „Blokbasteris“ (Nataša). Jos herojė – akinamai graži, bet nemąstanti plėšikė. 2019 m. vaidino Verą Andronovą dramoje „Nugalėtojai“. 2020 m. pasirodė Romano Volobujevo komedijoje „Paskutinis ministras“ apie netikėtus sprendimus priimantį valdininką. 2021 m. suvaidino Taisiją Artemjevą, tai-bokso trenerę. 2022 m. lapkritį buvo išleistas mistinis Ivano Petuchovo trileris „Seserys“.
Tūbinių apylinkė
Tūbinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Sančongas
Sančongas (pe̍h-ōe-jī: Sam-tiông) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis Taivano šiaurėje.
Geografija
thumb|left|175px Šiaurėje nuo Ludžou ir Vugu Sančongą skiria Tamsujaus upė. Vakaruose ir pietuose Sančongas ribojasi su Sindžuangu ir Bančiao, rytuose Tamsujaus upė skiria Sančongą nuo Taipėjaus rajono Datongo.
Istorija
XVIII–XIX a. teritorijoje įsikurdino imigrantai iš žemyninės Kinijos. Pradžioje buvusi kaimiška vietovė greitai išaugo į verslo ir prekybos centrą dėka laivybos Tamsujaus upe ir dėl šalimais buvusio Taipėjaus didmiesčio. 1889 m. buvo nutiestas tiltas per Tamsujaus upę į Taipėjaus pusę, tapęs svarbia transporto arterija.
Valdant japonams šiaurės Taivane inicijuota industrializacija, paspartinusi tolimesnį gyvenvietės augimą. 1947 m. Sančongas tapo Taipėjaus priemiesčiu (镇, zhen), o 1962 m. gavo miesto (市, shì) statusą. 2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Sančongas tapo vienu iš jo rajonų (区, qū).
Maia Sandu
Maja Sandu (, g. 1972 m. gegužės 24 d. Risipenyje, Feleščio rajone, Moldavijos TSR, dabar Moldovos Respublika) – šalies ekonomistė, proeuropietiškos orientacijos politikė, šeštoji Moldavijos prezidentė (nuo 2020 m. gruodžio 24 d.) ir pirmoji Moldavijoje moteris tapusi šalies Prezidente, Moldavijos politinės partijos „Veiksmas ir solidarumas“ įkūrėja ir buvusi jos vadovė.
thumb|right|260px|M. Sandu ceremonijos metu, priesaika: „Iškilmingai prisiekiu visas savo jėgas ir sugebėjimus skirti Moldovos Respublikos klestėjimui, laikytis Konstitucijos ir šalies įstatymų, ginti demokratiją, pagrindines žmogaus teises ir laisves, suverenitetą, nepriklausomybę, vienybę ir teritorinį Moldavijos integralumą“ (2020 m. gruodžio 24 d.).
Biografija
1989–1994 m. studijavo Moldavijos ekonomikos studijų akademijos (Academia de Studii Economice a Moldovei) vadybos fakultete. 1995–1998 m. mokėsi Viešojo administravimo akademijoje Kišiniove, įgavo tarptautinių santykių magistrės laipsnį.
1994–1998 m. Ūkio ministerijos konsultantė, skyriaus vedėjo pavaduotoja. 1998–1999 m. Pasaulio banko konsultantė Kišiniovo biure. 1999–2005 m. Pasaulio banko Kišiniovo biure ekonomistė.
2005–2006 m. Ūkio ministerijoje – makroekonominės politikos ir plėtros programų generalinio direktorato direktorė. 2007 m. Jungtinių Tautų organizacijos plėtros programos koordinatorė. 2007–2009 m. centrinio viešojo administravimo reformos konsultantė. 2009–2010 m. studijavo Harvardo Kenedžio mokykloje (Harvard Kennedy School), jai suteiktas viešojo administravimo magistrės laipsnis.
2010–2012 m. dirbo Pasaulio banko Vašingtone, JAV, generalinio direktoriaus patarėja. 2012 m. liepos 24 d. – 2015 m. liepos 30 d. Moldavijos Respublikos švietimo ministrė. 2019 m. birželio 8 d. – 2019 m. lapkričio 14 d. Moldavijos Respublikos ministrė pirmininkė.
Nuo 2020 m. gruodžio 24 d. Moldavijos Respublikos prezidentė.
Turi dvigubą pilietybę – nuo gimimo Moldavijos, vėliau suteikta Rumunijos.
Šeimos nesukūrusi. Jos gimtoji kalba rumunų, moka anglų, rusų, ispanų kalbas.
Ivo Braz
Ivas Aleksandras Pereira Bražas (Ivo Braz arba Ivo Alexandre Pereira Braz; g. 1995 m. gegužės 25 d.) – futbolininkas iš Portugalijos, saugas.
Karjera
Žaidėjas karjerą pradėjo Portugalijoje. Žaidė Casa Pia AC jaunimo ekipose ir U19 komandoje.
Profesionalo karjerą pradėjo Casa Pia AC 2014 m. Buvo skolinamas Clube Operário Desportivo.
Grįžo į Casa Pia AC, o paskui atstovavo GDR Gafetense, SC Mirandela, GS Loures, SG Sacavenense, Clube Oriental Lissabon.
A lyga: 2021 m.
2021 m. rugsėjo mėn. pranešta, kad pasirašyta sutartis su A lygos debiutantais Telšių „Džiugo“ klubu.
Debiutavo 2021 m. rugsėjo 11 d. rungtynėse prieš „Sūduvą“.
2021 m. spalio 24 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasižymėjo pelnydamas įvartį, tačiau dzūkai nugalėjo žemaičius rezultatu 3:2.
2021 m. lapkričio 28 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė įvartį.
A lyga: 2022 m.
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas lieka klube.
2022 m. kovo 26 d. rungtynėse prieš FK Banga pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.
Julija Podoziorova
Julija Podoziorova (, g. 1983 m. lapkričio 2 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Ivo Braz
Statistika
Spalvų reikšmės: