cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Italijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Italijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Galutinė turnyrinė lentelė
Legenda:
Laumenai
Laumenais vadinami kaimai Šilalės rajone:
Margarita Rimkevičaitė
Margarita Rimkevičaitė (tikrasis vardas Zofija Rimkevičaitė; 1875 m. gegužės 17 d. Latvijoje – 1969 m. balandžio 24 d. Tauragėje) – vienuolė, Marijos tarnaičių kongregacijos provincijolė.
Motina Margarita Rimkevičaitė buvo Švč. Nekaltosios Mergelės Marijos tarnaičių kongregacijos (CSSBVMI) Lietuvos provincijos, įkurtos 1923 m. vasario 7 d., įsteigėja. Jos rūpesčiu buvo steigiamos ir sėkmingai dirbo mergaičių amatų ir namų ruošos mokyklos, vaikų darželiai įvairiose Lietuvos vietose. Ji buvo vienuolinio gyvenimo pavyzdys: mokė, kaip reikia gyventi ir dirbti, pasišvęsti Dievui ir žmonėms, siekti religinių žinių, formuoti krikščionišką sąžinę.
2001 m. vienuolės vardu pavadinta valstybinė profesinio mokymo įstaiga – Panevėžio Margaritos Rimkevičaitės technologinė mokykla.
Biografija
Zofija Rimkevičaitė gimė 1875 m. gegužės 17 d. Maciejkų kaime, Piedrujos parapijoje, esančioje Latvijos pasienyje su Baltarusija (dab. Mateiki, Indros seniūnija, Kraslavos savivaldybėje). Ji buvo pirmoji dukra iš 5 vaikų Fabiano ir Uršulės Rimkevičių šeimoje. Turėjo brolį ir 3 seseris. Tėvai buvo kilę iš lenkų bajorų, patriotiškai nusiteikę. Senelis iš tėvo pusės dalyvavo 1830 m. lapkričio sukilime kaip generolas. Po sukilimo numalšinimo rusų caro valdžia konfiskavo dvarą, jis netrukus mirė, palikdamas 7 metų sūnų Fabianą.
Zofija augo ir buvo auklėjama giliai tikinčioje šeimoje. Būdama 8 metų priėmė pirmąją Komuniją. Kartu su šeima dalyvaudavo Šv. Mišiose, priimdavo sakramentus, vėliau ji ir dažniau tai darė. Tėvas nebuvo patenkintas dideliu jos pamaldumu, bet užtariant jos namų mokytojai, sutiko su jos tokiu požiūriu į tikėjimą. Zofija išsilavinimą gavo namuose. Būdama 16 metų apsigyveno pas savo tetą netoli Rokiškio buvusiame Kovnasovskio dvare, kur dirbo guvernante, auklėjo vaikus. Dažnai apsilankydavo Rokiškio bažnyčioje, kur susipažino su vienuolėmis Marijos Tarnaitėmis, tvarkiusiomis ir prižiūrėjusiomis maldos namus.
Sesuo Margarita labai rūpinosi švietimu. 1923 m. įkūrė mergaičių amatų mokyklą Rokiškyje. 1927 m. iš Rokiškio į Panevėžį perkelti provincijos namas ir noviciatas, kur Sodų ir Aldonos gatvėse sesuo Margarita įsigijo namus. 1927 m. „Lietuvaičių švietimo draugija“ čia įkūrė profesinę mokyklą mergaitėms ir bendrabutį. Įsteigtos kitos trys amatų mokyklos Tauragėje, Adakave (Tauragės raj.), Palangoje. Taip pat Margaritos iniciatyva „Lietuvaičių švietimo draugija“ turėjo vaikų prieglaudas Panevėžyje, Adakave, Girėnuose, Palangoje, keletą vaikų darželių bei pradinių mokyklų.
Nuo 1940 m. komunistų ieškoma kaip Vienuolijos vadovė, Margarita slapstėsi pasikeitusi pavardę. Areštavo ją tik parai, o trūkstant įrodymų paleido. Naujai ieškoma 1945 m. slapstėsi Troškūnuose (Anykščių raj.), bet pasirodžius, kad ir ten nesaugu, slapstėsi įvairiuose vienuolynuose lankydama seseris. 1958 m. jai lankantis Lenkijoje generaliniuose namuose (Mariowka), gavo pasiūlymą ten pasilikti, bet jo nepriėmė, grįžo į Lietuvą, kad malda ir atgaila palaikytų seserų dvasią.
Margarita slapstėsi kartu su seserimis įvairiose Lietuvos vietose. Mirė 1969 m. balandžio 24 d. Tauragėje. Vienuolyno centras Lietuvoje nuo 1926 m. buvo ir yra Panevėžys, todėl jos palaikai perkelti dar sovietmečiu (1980 m.) į Panevėžio Ramygalos g. kapines.
Filippo Inzaghi
Filipas Inzagis (g. 1973 m. rugpjūčio 9 d.) – buvęs futbolininkas, Italijos rinktinės puolėjas. Nuo 2012 m. italas dirba futbolo treneriu. Iki 2014 m. F. Inzaghi treniravo AC Milan jaunimo rinktinę, o nuo 2014 m. birželio 9 d. iki 2015 m. birželio 16 d. vadovavo pagrindinei ekipai.
2016 m. birželio 7 d. Inzaghi tapo Venezia klubo, žaidžiančio Lega Pro lygoje, treneriu.
2012 m. liepos pabaigoje paskelbė baigiantis profesionalo karjerą ir pradedantis dirbti AC Milan jaunių akademijos treneriu. 2014 m. birželio 9 d. buvo paskirtas pagrindinės komandos treneriu.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1997 m. birželio 8 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur išleistas į aikštę po keitimo tik trečiose grupės varžybų rungtynėse 60 minutę, rungtynių pabaigoje pelnė įvartį.
2006-07 m. UEFA Čempionų lygos finale tarp AC Milan ir Liverpool FC Inzaghi įmušė 2 įvarčius, kurie atnešė pergalę Milanui.
Raimondas Minderis
Raimondas Minderis (1941 m. vasario 20 d. Čiobiškyje, Musninkų valsčiuje – 2022 m. kovo 17 d. Vilniuje ) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas.
Biografija
1959 m. baigęs Leningrado choreografijos mokyklą iki 1993 m. šoko Lietuvos operos ir baleto teatre. 1969–1972 m. dėstė M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyriuje. 1976–1993 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto trupės vadovas.
Su Lietuvos operos ir baleto teatro ir koncertinėmis programomis gastroliavo Čekoslovakijoje, Konge, Lenkijoje, Sirijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijos DR ir kitur.
Jonas Šimkus
Jonas Šimkus:
Leičiai
miniatiūra|250px|Lietuvos kariai (XIV–XV amžiaus rekonstrukcija) Leičiai – XIII a. vidurio – XVI a. pirmosios pusės Lietuvos didžiojo kunigaikščio tarnybinių žmonių sluoksnis.
Istorija
Leičių buvo Vilniaus ir Trakų vaivadijų valdovo kiemuose (dvaruose). Leičiai turėjo tėvoninę žemę, ėjo didžiojo kunigaikščio tarnybą: šėrė jo žirgus, mokėjo pinigines duokles, patarnaudavo per karo žygius. Leičio vardas ir tarnyba buvo paveldimi. Kai kurių dvarų dokumentuose ši tarnyba dar vadinama lietuviškąja.
XIII a. leičiai dažniausiai buvo kariai kolonistai. Jie patys save išlaikydavo, prie didžiojo kunigaikščio valdų prijungtose žemėse įtvirtindavo jo valdžią. Dažnai atlikdavo karių, manoma, ir muitų rinkėjų pareigas, todėl valdovų buvo vertinami ir globojami. Tik sustiprėjus bajorijai, labiau išplėtojus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administraciją, leičių tarnyba tapo nebereikalinga valdovui. XVI a. 4-6 dešimtmetyje šis sluoksnis greitai sunyko, leičiai paversti paprastais valstiečiais. Manoma, dalis jų dar XIV a. tapo bajorais.
Istoriniuose šaltiniuose XIV a.- XVI a. pirmoje pusėje leičiais retkarčiais buvo vadinami visi lietuviai, išskyrus žemaičius. Terminą leitis (dgs. leiši), kaip sinoniminį lietuvių tautovardį greta naujesnio lietuvietis, iki šių dienų išlaikė latviai.
Etimologija
Pasak Simo Karaliūno, *lei̇̃tis kildinamas iš ide. šaknies *leit- ‘eiti, vykti, keliauti; lydėti’ (kaip ir ‘(iš)vykti, (iš)eiti’, s. skand. líða ‘(pra)eiti, (iš)vykti; išnykti, dingti, prapulti’, s. ang. (ʒe)līðan ‘(iš)eiti, (iš)vykti, (iš)keliauti; plaukti’, s. saksų līthan, līðan ‘eiti, vykti’, s. fryzų lītha ‘(pa)kęsti, nenoriai leisti’, s. vok. aukšt. ga-līdan ‘(iš)keliauti’ ir pan.). Forma vienose lietuvių tarmėse virtusi lei̇̃čiai ‘valdovo tarnybiniai žmonės, žirgų šėrikai’, kitose – *liẽčiai ‘lietuviai’.
Idelis Gurvičius
Idelis Gurvičius (g. 1931 m. rugpjūčio 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. Tarptautinės informatikos akademijos narys nuo 1993 m.
Biografija
1955 m. baigė Leningrado aviacijos prietaisų institutą, 1960 m. – Maskvos energetikos institutą. 1966 m. TSRS mokslų akademijos Automatikos ir telemechanikos (techninės kibernetikos) institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo mašinų magnetinių - puslaidininkinių impulsinių elementų darbingumo ir patikimumo klausimai“, technikos mokslų kandidatas. 1990 m. TSRS prietaisų ministerijos ir mokslų akademijos valdymo problemų institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo technikos įrenginių elektromagnetinio suderinamumo užtikrinimo principai ir priemonės“, technikos mokslų daktaras.
1959–1960 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos Konstravimo biuro sektoriaus vedėjas, 1960–1992 m. skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų kvalifikacijos kėlimo institute; nuo 1989 m. docentas. Nuo 1995 m. Elektromagnetinio suderinamumo mokslinio tyrimo centro direktorius, Ignalinos AE saugos elektroninių sistemų ir įrenginių modernizavimo skyriaus mokslinis techninis vadovas. 14 išradimų autorius.
1716 m.
1716 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Dainiškės (Elektrėnai)
Dainiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 9 km nuo Naujųjų Kietaviškių.
Patytaukys
Patytaukys – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Tytuvėnų.
Isaac Albéniz
Albeniso kūryba skirstoma į tris periodus. Ankstyvojo periodo kūriniai daugiausia buvo įtakoti populiaraus „saloninės muzikos“ stiliaus, įkvėpti Šopeno, Šuberto, Bramso. 1883-ais susipažino su muzikologu Felipe Pedreliu. Jo įtakotas pradėjo rašyti ispanišką, ispanų liaudies melodijom paremtą, muziką. 1894-ais apsigyveno Paryžiuje. Susipažinęs su ten gyvenančiais kompozitoriais, turtinga muzikine kultūra ir pervertinęs savo ankstesnius darbus, pradėjo rašyti sudėtingesnes kompozicijas. Tarp 1905-tų ir 1909-tų parašė savo svarbiausią darbą – siuitą „Iberija“.
Savaitgalis pragare
Savaitgalis pragare – 1987 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 1 val. 37 min.
Siužetas
Iš vokiečių koncentracijos stovyklos paskutinėmis karo dienomis pabėga du kaliniai – lietuvis mokytojas ir rusas lakūnas. Bėgliai patenka į vokiečių poilsiavietę pajūryje. Gelbėdamiesi nuo persekiojimo, jie nusimeta kalinio rūbus. Likę nuogi, bėgliai ima vaidinti vokiečius. Tai jiems nesunkiai sekasi, nes lietuvis – buvęs vokiečių kalbos mokytojas, rusas apsimeta, kad negali kalbėti. Jie sėkmingai įsilieja į vokiečių būrį. Tačiau netrukus pasirodo rusų kariai.
Makštinės čiuopiklinės kandys
Makštinės čiuopiklinės kandys (Amphisbatidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Lietuvoje užregistruotos šios rūšys:
20 m. pr. m. e.
'''20 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Laumalės
Laumalės – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 6,5 km į pietryčius nuo Kretingos ir 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Raguviškių, abipus Jauryklos upelio.
Kultūros paveldas
Centrinėje kaimo dalyje prie kelio Kretinga-Budriai rymo senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapais (XVI-XIX a.). Jose stovi XIX a. statyta (vėliau – rekonstruota) koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra, registruota kultūros vertybių registre.
Rusijos išvadavimo armija
thumb|300px|A. Vlasovas ir jo kariai
Rusijos išvadavimo armija, dar žinoma kaip Vlasovo armija – didžiausias rusų kolaborantų karinis vienetas, II pasaulinio karo metu kariavęs nacių Vokietijos pusėje. Armiją sutelkė patekęs į vokiečių nelaisvę sovietų generolas Andrejus Vlasovas (1900–1946), siekęs suvienyti rusus kovai prieš komunizmą ir Stalino valdžią. Daugumą karių sudarė sovietų karo belaisviai, tačiau taip pat buvo rusų baltųjų emigrantų, kurių dalis buvo kovoję Baltųjų judėjime Rusijos pilietinio karo metais. Nuo 1945 m. sausio 28 d. pajėgos pasiskelbė esančios ištikimos nebe Vokietijos armijai, tačiau tiesiogiai atskaitingos 1944 m. suformuotam Rusijos tautų išvadavimo komitetui. 1945 m. balandžio mėnesį armiją sudarė 120 000 - 130 000 narių.
Pradžioje savanoriai, prisiekę ištikimybę nacistinei Vokietijai, nešiojo Rusijos išvadavimo armijos simboliką, nors tokios armijos dar nebuvo. Taip naciai sąmoningai siekė pritraukti daugiau sovietinių savanorių. Dalis sovietinių belaisvių stodavo į šią armiją siekdami ištrūkti iš karo belaisvių stovyklų, kuriose daug belaisvių mirdavo iš bado.
Armija galop buvo suformuota tik Heinrichui Himleriui įtikinus skeptiškai nusiteikusį Hitlerį leisti formuoti 10 Rusijos išvadavimo armijos divizijų. 1944 m. lapkričio 14 d. gen. Vlasovas Prahoje perskaitė Prahos manifestą priešais naujai įkurtą Rusijos tautų išvadavimo komitetą (RTIK). Dokumente tikslais buvo įvardinta kova prieš Staliną ir 14 punktų, dėl kurių kovojo armija. Nepaisant vokiečių spaudimo, antisemitinės retorikos buvo išvengta, tačiau neapsieita be pareiškimo, kur Vakarų Sąjungininkai vadinami „plutokratijomis“ ir „Stalino sąjungininkais siekiant nukariauti Europą“.
Armija dalyvavo vos keliuose mūšiuose prieš Raudonąją Armiją, kurių žymiausias 1945 m. balandžio 11 d. mūšis prie Odros. 1945 m. sausio 28 d. buvo paskelbta, jog rusų kolaborantų divizijos daugiau neįeina į Vokietijos armijos sudėtį, tačiau yra tiesiogiai pavaldžios RTIK. Tuomet Vlasovas įsakė pirmajai divizijai žygiuoti pietų kryptimi ir telkti visas rusų antikomunistines ir jam lojalias pajėgas. Jis tikėjosi, kad jo armija galės pasiduoti Sąjungininkams „palankiomis“ jiems sąlygomis (t. y., be repatriacijos). Vlasovas taip pat išsiuntė keletą slaptų delegacijų pradėti derybas dėl pasidavimo Sąjungininkams, tikėdamasis, kad šie bus jiems prielankūs dėl RIA tikslų ir galės būti potencialiai naudingi neišvengiamo karo prieš SSRS ateityje atveju.
Žygio į pietus metu, RIA pirmoji divizija priėmė sprendimą padėti čekų sukilėliams Prahos sukilimo, prasidėjusio 1945 m. gegužės 5 d., metu prieš okupacinę vokiečių vadovybę. Dėl komunistų vadovavimo čekų taryboje, RIA daliniai turėjo palikti Prahą jau kitą dieną. Jie bandė pasiduoti Džordžo S. Patono vadovaujamai trečiajai JAV armijai, tačiau ši atsisakė kapituliaciją priimti, bijodami pabloginti santykius su SSRS. Neilgai trukus po to Vlasovo daliniai buvo sučiupti Raudonosios Armijos. JAV armijos anksčiau sugauti apie tūkstantį RIA karių taip pat buvo perduoti SSRS pagal Čerčilio ir Stalino susitarimą. Tik mažai daliai RIA karių pavyko su jiems prijaučiančių Sąjungininkų dalinių pagalba pabėgti į amerikiečių kontroliuojamas zonas.
Renault
Renault S.A. – Prancūzijos automobilių gamintoja. Korporaciją įkūrė trys broliai Renault: Louis, Marcel ir Fernand, taip pat jų draugas Thomas Evert. Louis užsiėmė automobilių kūrimu ir gamyba, o kiti – kompanijos valdymu.
Džavaharlalis Nehru
Džavaharlalis Nehru ( 1889 m. lapkričio 14 d. – 1964 m. gegužės 27 d.) – Indijos politikas, pirmasis nepriklausomos Indijos ministras pirmininkas, vienas svarbiausių Indijos išsivadavimo kovos veikėjų.
Biografija
Gimė Alahabade, teisininko, Indijos nepriklausomybės aktyvisto Motilalio Nehru šeimoje. Baigė Triniti koledžą Kembridže, Londone įgijo teisininko išsilavinimą. 1912 m. grįžo į Indiją, tapo Alahabado teisėju. 1916 m. vedė Kamal Kaul, su ja susilaukė dukters, Indiros Gandhi.
Nehru tapo Indijos nacionalinio kongreso nariu, pasisakė už nesmurtinį priešinimąsi britams. Todėl tapo Mahatmos Gandžio, taip pat pasisakiusio už taikų pasipriešinimą, sąjungininku. Nehru aktyviai dalyvavo Gandžio organizuotose boikoto, protesto kampanijose, todėl ne kartą britų buvo įkalintas. 1927 m. Nehru išrinktas Indijos kongreso pirmininku. Nors kongreso narių skaičius sparčiai augo, buvo neišvengta skilimo, kuomet musulmonai sudarė Musulmonų lygą ir reikalavo musulmonų valstybės (Pakistano) įkūrimo.
1946 m. Džavaharlalis Nehru tapo laikinosios Indijos vyriausybės vicepremjeru, o 1947 m. – nepriklausomos Indijos pirmuoju premjeru. Jis nesipriešino Indijos ir Pakistano atskyrimui. Jo valdymo metais kilo aršūs konfliktai dėl teritorijų su Pakistanu (Kašmyro karas), vidiniai etniniai-religiniai konfliktai. Nehru pavyko prijungti Indostane buvusius prancūzų ir portugalų anklavus (Goa, Pondičerį). 1950 m. buvo priimta konstitucija, Indija paskelbta sekuliaria ir demokratine valstybe. Nehru pasisakė už socialistinių principų taikymus, kovojo prieš kastinę, etninę, religinę diskriminaciją. Vykdė nuosaikią, planinę reformų politiką.
Užsienio politikoje Nehru vadovaujama Indija laikėsi gan neutraliai, palaikė santykius tiek su JAV, tiek su Tarybų Sąjunga. Tiesa, su Kinija santykiai buvo blogi – šalis 1960–1962 m. įsivėlė į karą dėl Aksai Čino teritorijos.
Džavaharlalis Nehru mirė nuo širdies smūgio 1964 m. Jo palaikai kremuoti ir palaidoti Jamunos upėje.
thumb|left|250px|Nehru ir Mahatma Gandis 1946 m.
Marmaris
Marmaris  – uostamiestis ir tarptautinis kurortas pietvakarių Turkijoje, Muglos provincijoje, prie Egėjo jūros. 28 tūkst. gyventojų (2000 m.). Kelto linija į Graikijos Rodo salą. Turistinio sezono metu mieste gyventojų padaugėja daugiau nei 10 kartų.
Istorija
Miesto įkūrimo data nėra žinoma. VI a. pr. m. e. miestas minimas kaip Karijos miestas Fiskas (Physkos). Helenistiniu laikotarpiu miestą užėmė Aleksandras Makedonietis. XV a. Marmarį užėmė Osmanų imperija. 1522 m. Suleimanas I atstatė pilį ir iš jos rengė žygį į Rodo salą, kurioje buvo įsitvirtinę kryžiuočiai.
MOİK Bakı
Baku MOİK – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1961 m., o dabartinio klubo veikla prasideda nuo 1992 m., kai perkurtas OIK pavadinimu.
OIK komanda eilę metų žaidė elito pirmenybėse.
Nuo 2001 m. žinomas kaip MOİK. 2018–2019 m. laimėjo Pirmame divizione, bet nesugebėjo licencijuotis Premjer lygai. Ir liko žaisti Pirmame divizione.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione, tarp penkiolikos dalyvių liko aštuntoje vietoje.
Turkijos vyrų krepšinio rinktinė
Turkijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Turkijos valstybei. Dalyvavo 25 Europos čempionatuose, 5 pasaulio čempionatuose, 2 vasaros olimpinėse žaidynėse.
Georgas Verneris
Georgas Verneris (Werner Georg, XIX a. pab. – XX a. pr.) – architektas, kilęs iš Matrijos, Tirolio (Austrija).
Turkijos vyrų krepšinio rinktinė
Didžiausi pasiekimai – 2001 m. Turkijoje vykusiame Europos čempionate užimta 2 vieta (finale pralaimėjo Jugoslavijai) ir taip pat Turkijoje vykusiame 2010 m. pasaulio krepšinio čempionate užimta 2 vieta (finale pralaimėjo JAV).
Račius
Račius – ratus, roges bei jų dalis (stebules, tekinius) dirbantis amatininkas. Svarbiausi račiaus įrankiai ir priemonės: kirviai, pjūklai, grąžtai, kaltai, obliai, ragalanksčiai; darbastalis (varstotas).
Feodalizmo laikais Lietuvoje račiai telkėsi prie dvarų. Kapitalizmo laikotarpiu račiai specializavosi – atsirado ratų dirbėjai, ratlankių lenkėjai ir pan. Laikui bėgant ištisus kaimus imta vadinti verslų pavadinimais (Račiai, Stelmokai, Stebuliai). XIX a. pab.–XX a. pirmojoje pusėje račių centrai buvo Eišiškės, Jonava, Kamajai, Kupiškis, Šėta, Vabalninkas, Varniai. Paplitus automobiliams, kinkomojo transporto priemones ėmus gaminti pramoniniu būdu, račiaus amatas XX a. antroje pusėje sunyko.
21 m. pr. m. e.
'''21 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Račius
Šaltiniai
pt:Anexo:Lista de municípios de Santa Fé
1717 m.
1717 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
22 m. pr. m. e.
'''22 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dainoriai
Dainoriais vadinami kaimai:
Laumėnai I
Laumėnai I – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kruopių.
Dainiškės (Šalčininkai)
Dainiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Didžiųjų Sėlų.
Cinamoninis nuosėdis
Cinamoninis nuosėdis (Cortinarius cinnamomeus) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas. Jo nepatartina valgyti, nes šiek tiek nuodingas. Apsinuodijimo šiuo grybu požymis: virškinimo sutrikimai. Lietuvoje labai dažnas.
Išvaizda
thumb|left|250px|Grybo vaizdas iš apačios Kepurėlė (1–8 cm skersmens) plona nemėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, su nežymiu gūbreliu, cinamono spalvos, žalsvai gelsvai ruda, violetiškai rudai geltona plaušuota. Kepurėlės kraštai kartais užsilenkę žemyn. Lakšteliai geltoni, oranžiškai rausvi. Žalsvai gelsvi, reti, priaugtiniai. Luobelė sausa, apžėlusi mažyčiais žvyneliais. Kotas (8–12 cm ilgio), 0,3-0,7 cm storio, cilindriškas, tiesus arba sulinkęs, apšepęs rudais plaušeliais, žalsvai gelsvas, apatinė dalis su rudo šydo liekanomis. Tramageltona, žalsvai gelsva, plona, minkšta, plaušinga, kartaus skonio. Sporos smulkiai gruoblėtos (jų masė rausvai ruda), 6,5-8x4-5 μm.
Augavietė
Šis grybas dažniausiai sutinkamas mišriuosiuose miškuose, taip pat pelkėtose bei žolėtose vietose, pavieniui.
Povilas Masilionis
Povilas Masilionis (g. 1939 m. liepos 6 d. Nakonyse, Anykščių valsčius) – Tarybinės, o vėliau - ir Nepriklausomos Lietuvos filologas, poetas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1959 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1959–1962 m. Vilniaus universiteto Filologijos ir istorijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Studijuodamas buvo lituanistų kurso profsąjungos pirmininkas. Mirus motinai grįžo į tėviškę, 1962–1964 m. Anykščių rajono „Gegužės 1-osios“ kolūkio (centras – Vašuokėnai) partinės organizacijos sekretorius. 1962–1964 m. neakivaizdžiai tęsė ir baigė studijas Vilniaus universitete. 1962 m. laimėjo I vietą Vilniaus universiteto konkurse už literatūros kritikos darbą "Jaudinančios mūsų apsakymo problemos", vėliau parengė ir apsigynė diplominį darbą „Poezija ir gyvenimas“. 1972 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą.
1964–1970 m. Molėtų rajono laikraščio „Pirmyn“ redaktoriaus pavaduotojas, 1972–1979 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ redaktorius, subūrė Jonavoje pirmąjį literatų ir poezijos mėgėjų klubą „J. B. klubas“, kurio pagrindu vėliau susikūrė Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga. 1979–1980 m. Vilniaus Politinio švietimo namų konsultantas, 1980–1988 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus spaudos sektoriaus instruktorius. 1988–1990 m. žurnalo „Komunistas“, 1990–1993 m. „Politika“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1994–2004 m. žurnalo „Gairės“ vyriausiasis redaktorius. Tapęs leidyklos „Gairės“ direktoriumi, redagavo ir išleido aktualius publicistinius leidinius, grožinę literatūrą, parengė ir išleido apie 150 knygų, tarp kurių - ir žymesnių disidentų, tokių kaip Liudas Dambrauskas, nukentėjusių Tarybiniais metais, memuarai.
Pats rašė politikos, visuomenės gyvenimo temomis. Nuo 1950 m. kūrė eilėraščius. Jo satyrinė poema „Meilė iš butelio“ (1967 m.) neišliko, tačiau paskatino vėliau kurti satyrinius eilėraščius ir parodijas. Parodijos publikuotos rinkinyje „Velnio tuzinas“ (1977 m.), antologijoje „Lietuvių epigrama ir parodija“ (1983 m.) Parašė ir išleido kelias autorines knygas: 1979 m. – "Šešiasdešimt dveji metai su Spalio vėliava : medžiaga lektoriui" (informacinė brošiūra). 1999 m. – "Sukryžiuotų kalavijų karalystėje : nešukuota publicistika". 2007 m. – "Peliukų vasara" (eilėraščiai vaikams). 2009 m. – "Rasota akmenų tyla" (eilėraščiai, parodijos). Sudarė informacinius leidinius "Nepriklausomybės žingsniai" (su Povilu Lapeikiu ir Vaclovu Paulausku), "Kas yra kas Lietuvoje 1997" (su V. Paulausku, 1997 m.), "Nepriklausomybės ir demokratijos žingsniai : 1989–1999 metų kronika" (su P. Lapeikiu ir V. Paulausku, 1999 m.), "Partizanų teroro aukų atminimo knyga" (2011 m.).
2007 m. ir 2008–2009 m. buvo nepartinio kairiosios minties dvisavaitinio laikraščio „Opozicija“ laikinasis redaktorius. P. Masilionis buvo Lietuvos komunistų partijos, savarankiškosios Lietuvos komunistų partijos narys, dabar yra nepartinis.
P. Masilioniui buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusio žurnalisto garbės vardas.
Vatutinas (Gaidžiai)
Vatutinas (,, nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. Gaidßen, Gaidschen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Drosselbruch, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 19 km į pietvakarius nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Žilino apylinkės gyvenvietė.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 8 gyvenamieji namai.
Oatly
Oatly – švedų kompanija, gaminanti augalinį pieną, padažus ir kitus maisto produktus, kurių pagrindinis ingredientas – avižos. Įkurta 1994 m., būstinė Malmo mieste. 2018 m. duomenimis buvo didžiausia avižų pieno gamintoja pasaulyje.
Istorija
Oatly gaminamo avižų pieno technologinis procesas buvo sukurtas mokslininko Rickard Öste iš Lundo universiteto. Tyrimai buvo pradėti 1985 m., siekiant sukurti sveikus produktus be laktozės. 1994 m. į rinką buvo paleistas avižų gėrimas, kuris buvo pardavinėjamas kaip padedantis lieknėti, tačiau netapo populiarus ir gamyba buvo nutraukta. 1996 m. pradėta prekiauti avižų pienu, kuris buvo populiaresnis, tačiau pardavimai buvo riboti. 2012 m. vadovavimą Oatly perėmė Tony Peterson, kuris pasitelkė aktyvesnį marketingą ir išpopuliarino kompanijos produktus Europoje ir už jos ribų.
Konopčinas
Konopčinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Monkų ir 37 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Rugpjūčio 5
Rugpjūčio 5 yra 217-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 218-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 148 dienos.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Mintarė – Nona – Osvaldas – Rimtas – Vaidotas – Vilija
Žarai (Kelmė)
Žarai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Tytuvėnų. Yra Tytuvėnų geležinkelio stotis, kurios gyvenvietė 2012 m. prijungta prie Žarų kaimo.
Maludė
Maludė (Conioselinum) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Tai daugiamečiai augalai baltais skėtiniais žiedynais.
Rūšys
Kitos dažnesnės rūšys:
Jūratė Gustaitė
Jūratė Gustaitė (g. 1939 m. liepos 15 d. Šakiuose) – Lietuvos muzikologė, humanitarinių mokslų daktarė (menotyros kand. 1981 m.).
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat Kelpšos muzikos mokyklos P. Juodišiaus smuiko klasę, 1962 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalistikos specialybę, 1971 m. beigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo muzikos istorijos klasę.
1961–1964 m. simfoninio orkestro „Vilnius“ smuikininkė. 1962–1972 m. Lietuvos Radijo ir televizijos redaktorė. Nuo 1972 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1988 m. muzikos istorijos katedros vedėja; nuo 1988 m. docentė. Paskelbė straipsnių apie muzikos ir poezijos sąsajas, lietuvių ir rusų muzikos istorijos, muzikos švietimo klausimais.
Desertinis šaukštas
250px|miniatiūra|dešinėje|Desertinis šaukštas Desertinis šaukštas  – šaukštas, skirtas valgyti desertui, kartais – sriubai ar dribsniams. Dydžiu tarpinis tarp valgomojo šaukšto ir arbatinio šaukštelio. Dydžiu primena sriubinį šaukštą (bet semtuvėlis pailgas, o ne apvalus). Desertinis šaukštas paprastai būna dukart talpesnis už arbatinį šaukštelį.
Desertinių šaukštų naudojimas pasaulyje labai įvairuoja. Kai kuriose šalyse jie labai įprasti, kitose jie praktiškai nenaudojami, nes ten desertus valgo naudodami šakutes arba arbatinius šaukštelius.
Labiausiai tradicinėse stalo serviruotėse desertinis šaukštas:
Desertinis šaukštas kaip matuoklis
Kaip vaistininkų matuoklis desertinis šaukštas buvo neoficialus, bet plačiai naudojamas skysčių matuoklis: Abiem atvejais desertinis šaukštas buvo lygus 7,10 cm³.
Tiek britiškojoje, tiek amerikinėje vaistininkų matų sistemoje du arbatiniai šaukšteliai buvo lygūs desertiniam šaukštui, o du desertiniai šaukštai buvo lygūs 1 valgomajam šaukštui.
Pragaro sodai
Pragaro sodai – antrasis lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės romanas, pirmą kartą išleistas 1992 m.
Šis romanas – savotiškas įvadas į 1993 m. pasirodžiusį romaną „Ragana ir lietus“. Jau „Pragaro soduose“ vaizduojamas katalikų dvasininkas, globojantis pasimetusias sielas.
Gediminas Baravykas
Gediminas Baravykas (1940 m. balandžio 12 d. Pasvalyje – 1995 m. vasario 25 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas architektas.
Biografija
1958 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1964 m. baigė Lietuvos SSR valstybinį dailės institutą.
Nuo 1964 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute: 1970–1975 m. grupės vadovas, 1975–1984 m. vyriausiasis projektų architektas, nuo 1984 m. skyriaus viršininkas. 1985–1987 m. instituto vyr. architektas. Nuo 1978 m. SSKP narys. 1987–1990 m. Vilniaus miesto vyr. architektas. 1988 m. SSRS dailės akademijos docentas. 1990–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto skyriaus vyr. architektas. 1992–1995 m. projektavimo firmos „Urbis“ vadovas.
Įvertinimai
2010 m. kovo 1 d. Vilniaus miesto valdžia Šnipiškėse esančiai bevardei gatvei suteikė architekto vardą.
Projektai
thumb|IX forto memorialas thumb|Senosios Varėnos bažnyčia thumb|Pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia
Gedimino Baravyko gatvė
Vilniaus miesto savivaldybės valdžia 2010 m. kovo 1 dieną priėmė nutarimą suteikti kelioms bevardėms Vilniaus gatvėms pavadinimus. Buvo nutarta bevardę gatvę prie „Forum Palace“ arenos, tarp Konstitucijos prospekto ir Upės gatvės pavadinti architekto garbei, juoba netoliese stovi architekto projektuota Nacionalinė meno galerija. Buvo numatyta surengti oficialų gatvės atidarymą balandžio 12 dieną, tačiau dėl paskelbto valstybinio gedulo po Lenkijos delegacijos lėktuvo aviakatastrofos prie Smolensko, iškilmės atidėtos į penktadienį, balandžio 16 dieną. Jos įvyko 16 valandą. Susirinko architekto giminaičiai ir buvę darbo kolegos, grojant orkestrui buvo atidengta lentelė „Gedimino Baravyko gatvė“. Iškilmės pratęstos Lietuvos architektų sąjungos būstinėje, parodytas 6 minučių filmas apie architektą.
Gerkai
Gerkai arba Iljičiovas (, nuo 1939 m. Görken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Gerkīns prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1910 m. buvo 116 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
Vladislovas Kalpokas
Vladislovas Kalpokas (1924 m. sausio 8 d. Kuokaviečiuose, Biržų apskritis – 1994 m. gruodžio 20 d. Kaune) – Lietuvos zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1954–1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1955–1987 m. Gyvulių šėrimo katedros vedėjas, 1959–1974 m. mokslo ir mokymo reikalų prorektorius, 1959 m. docentas. 1954 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Mokslinės veiklos sritys – gyvulių mityba ir šėrimo technologijos.
Zigmas Skirgaila
Zigmas Skirgaila (1882 m. gruodžio 7 d. Kudirkos Naumiestyje – 1962 m. lapkričio 1 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą, lankė Veiverių mokytojų seminariją. Iš vietos vargonininko L. Risausko išmoko vargonuoti ir keletą metų vargonininkavo Lietuvos, Baltarusijos ir Lenkijos parapijose.
Nuo 1900 m. studijavo Varšuvos muzikos institute, 1902–1906 m. – Krokuvos konservatorijoje, kur baigė vargonų, fortepijono ir kompozicijos klases.
Studijuodamas giedojo Vavelio katedros chore, vertėsi privačiomis muzikos pamokomis, dalyvavo Krokuvos lietuvių studentų „Rūtos“ draugijos veikloje. Per atostogas rengė fortepijono ir vargonų muzikos koncertus didesniuosiuose Lietuvos miestuose. 1907 m. vasarą su Miku Petrausku koncertavo JAV rytinėse lietuvių kolonijose. Paskui tęsė studijas Paryžiaus Schola Cantorum, kur pas prof. G. Bretą mokėsi kompozicijos ir fortepijono.
1910–1913 m. mokytojavo privačioje Mintaujos muzikos mokykloje, vargonininkavo bažnyčioje. 1913–1921 m. vargonininkavo Charkove (Ukraina), vadovavo lietuvių chorui ir rengė koncertus. 1921–1928 m. dėstė muziką Panevėžio gimnazijoje, dainavo miesto operetėje, nemažai koncertavo.
1928–1940 m. – Kudirkos Naumiesčio mėgėjų chorų vadovas ir energingas kultūrinio gyvenimo organizatorius. 1929–1940 m. – miesto burmistras. Jo rūpesčiu 1934 m. pastatytas Vinco Kudirkos paminklas (skulpt. Vincas Grybas) – miestas gavo Kudirkos Naumiesčio vardą, pastatyta mokykla.
1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Šakių ir Naumiesčio Šaulių būrių chorus. Aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1940–1941 m. mokytojavo Alytaus gimnazijoje, o 1941–1944 m. – vėl Kudirkos Naumiestyje.
Nuo 1944 m. dirbo Kauno muzikinės komedijos teatre, dėstė vaikų muzikos studijoje (1949–1951 m.), vargonininkavo Kauno Karmelitų bažnyčioje, o nuo 1955 m. iki mirties – Kauno arkikatedroje bazilikoje. Sukūrė dainų chorams, romansų, kūrinių fortepijonui, giesmių, „Requiem“ chorui ir vargonams.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
[http://literaturairmenas.lt/2015-03-13-nr-3512/2404-langas/3811-vida-girininkiene-nuo-vinco-kudirkos-namelio-iki-tautos-namu-ii Vida Girininkienė. Nuo Vinco Kudirkos namelio iki „Tautos“ namų ]
[http://literaturairmenas.lt/2016-04-08-nr-3562/3191-langas/4976-vida-girininkiene-tarp-medvilioniu-krokuvos-ir-pary-ziaus-adomas-varnas-ir-zigmantas-skirgaila Vida Girininkienė. Tarp Medvilionių, Krokuvos ir Pary­žiaus: Adomas Varnas ir Zigmantas Skirgaila, Literatūra ir menas, 2016-04-08, nr. 3562]
23 m. pr. m. e.
'''23 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Draugas (Šakiai)
Draugas – Šakių rajono laikraštis, leidžiamas nuo 1945 m. balandžio 6 d. Šakiuose.
Istorija
Iki 1950 m. buvo Šakių apskrities laikraštis, 1950–1991 m. – LKP Šakių rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1991 m. sausio 10 d.– nepriklausomas laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Draugas“, vėliau UAB „Daugtaškis“.
Iki 1950 m. vadinosi „Tikrasis kelias“, 1950–1962 m. – „Socialistinis kelias“, nuo 1962 m. balandžio 25 d. – „Draugas“. 1945–1946 m. ėjo vienąkart-dukart, 1947–1948 m. – dukart-triskart, 1950–1990 m. – triskart, nuo 1990 m. – dukart per savaitę. Spausdino Šakių spaustuvė, nuo 1980 m. Vilkaviškio spaustuvė. Tiražas 1945 m. – 3000 egz., 1987 m. – 12 900 egz. 1993 m. – 8600 egz., 1997 m. – 4300 egz.
Laikraštyje dirbo žurnalistai Joana Aleksiukienė, Benjaminas Bagdzevičius, Juozas Bakšas, Justinas Baltrušaitis, Algimantas Krapavickas, Algimantas Antanas Naujokaitis, Juozas Noreika, Zita Zokaitytė.
Yannis Brown
Yannis Brown (g. Adelaidėje, Australijoje) – kompozitorius ir žaidimų konsolių garso dizaineris.
Indėlis
J. Braunas yra sukūręs muzikos įvairių konsolių: Nintendo DS, GBA, Sony PSP, Palm OS, PocketPC, Tapwave Zodiac ir Nokia N-Gage žaidimams. Garsiuosiuose GBA žaidimuose Dragon Ball Z: The Legacy of Goku 2 ir Buu įsiutis skambanti melodija taip pat sukurta arba bent perkurta J. Brauno. 1999 m. sukūrė garso takelį „Pietų parkui“.
Gardai
Gardais anksčiau vadintos Lietuvos gyvenvietės:
PFK Lokomotiv Mezdra
Mezdros „Lokomotiv“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Mezdros.
Bronius Minelga
Bronius Minelga (1911 m. lapkričio 9 d. Padargupiai, Ariogalos valsčius – 1969 m. gruodžio 31 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas, teismo medicinos specialistas, medicinos daktaras.
Biografija
Nuo 1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas), nuo 1950 m. – Kauno medicinos instituto dėstytojas, 1944–1951 m. Teismo medicinos katedros vedėjas; 1945 m. docentas. Pasiūlė būdą alkoholio kiekiui kraujuje nustatyti.
UEFA koeficientai
UEFA koeficientai – Europos futbolo statistika, pagal kurią reitinguojos klubų bei nacionalinės komandos. Koeficientus skaičiuoja UEFA. Sistemos tikslas – tolygiau paskirstyti dalyvius atrankos turnyruose. Pagal koeficientus komandos pagal pajėgumą sugrupuojamos į krepšelius, kad skirstant komandas į atrankos varžybų grupes kiekvienoje grupėje būtų tik po vieną komandą iš krepšelio, taigi stipriausios komandos kartu į tą pačią grupę nepatenka.
Skaičiuojami trijų rūšių koeficientai:
Nacionalinių rinktinių koeficientai
Po 2006 m. pasaulio taurės čempionato, FIFA perėmė Europos šalių koeficientų skaičiavimą tolimesniems FIFA čempionatams, naudojant FIFA pasaulio reitingus. 2008 m. UEFA įdiegė naują koeficientų skaičiavimo sistemą – už sužaistas rungtynes, pergales, lygiasias ir įmuštus įvarčius buvo skiriamas tam tikras kiekis taškų. Buvo atsižvelgiama į dviejų pastarųjų atrankos ciklų rezultatus.
2017 m. UEFA koeficientai buvo panaudoti ir skirstant dalyvius naujai sukurtoje UEFA Tautų lygoje. Šiame paskaičiavime, 40% taškų buvo paimta iš taškų, surinktų 2018 m. FIFA pasaulio taurės atrankos varžybose, 40% iš 2016 m. UEFA Europos atrankos bei čempionato, ir 20% iš 2014 m. FIFA pasaulio taurės atrankos bei čempionato.
Tai buvo paskutinis kartas kai buvo naudojami UEFA nacionalinių rinktinių koeficientai. 2019 m., traukiant burtus į 2020 m. Europos čempionato atranką, buvo naudojami 2018–2019 m. UEFA Tautų lygos galutinių rezultatų reitingai, o ne UEFA koeficientai. 2024 m. Europos čempionato atrankai buvo naudojami 2022–2023 m. UEFA Tautų lygos reitingai.
Dabartinė FIFA reitingų sistema buvo įdiegta 2018 m., skaičiavimai daromi Elo reitingų sistemos pagrindu.
Paskutiniai UEFA tautų lygos reitingai buvo paskelbti Lietuvos vyrų futbolo rinktinė užima 47-ą vietą. Po 2020–2021 m. UEFA Tautų lygos sezono rinktinė užėmė 41-ą vietą,, o po 2018–2019 m. sezono – 39-ą vietą. FIFA reitinguose, Lietuva užėmė 144-ąją vietą.
Moterų futbolo rinktinių koeficientų bei reitingų skaičiavimo sistema kito lygiagrečiai su vyrų rinktinių sistema.
24 m. pr. m. e.
'''24 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
UEFA koeficientai
Salės futbolo (futsal) rinktinių koeficientai
Moterų salės futbolo rinktinių koeficientai į 2022 m. Europos moterų salės futbolo čempionato atranką buvo skaičiuojami 2019 m. čempionato rezultatų pagrindu. Prieš tai, į 2019 m. čempionato atranką, buvo atsižvelgta į rezultatus pasiektus 2018 m. UEFA Europos čempionato ir atrankos, 2016 m. FIFA pasaulio atrankos bei čempionato, ir 2016 m. UEFA Europos atrankos bei čempionato varžybose. Lietuvos moterų salės futbolo rinktinė 2020 m. tarp 24 dalyvių užėmė 19-ą vietą reitingų lentelėje.
Futbolo asociacijų koeficientai
UEFA šalių-narių futbolo asociacijų koeficientai (anksčiau vadinami lygų koeficientai) lemia skaičių klubų, atstovaujančių šalį Europinėse varžybose. Kas treji metai UEFA koreguoja dalyvių struktūrą, šiuo metu naudojama 2021-2024 metams nustatyta sistema.
2021-2022 m. futbolo asociacijų koeficientų lentelėje Lietuva užima 34 vietą tarp 55 UEFA narių.
Moterų futbolo asociacijų koeficientų skaičiavimo sistema yra tokia pati kaip ir vyrų futbolo. 2021-2022 m. moterų futbolo asociacijų koeficientų lentelėje Lietuva užima 19 vietą tarp 43 UEFA narių.
Salės futbolo (futsal) asociacijų koeficientai
Salės futbolo asociacijų koeficientai neskaičiuojami, UEFA futsal čempionų lygos atrankai naudojami salės futbolo rinktinių koeficientai.
Klubų koeficientai
Klubų koeficiantai skaičiuojami paskutinių 5 UEFA sezonų rezultatų pagrindu. Taškai skiriami už pergales, lygiąsias bei už kiekvieną pasiektą aukštesnį etapą.
Vietos UEFA čempionų lygoje, UEFA Europos lygoje ir UEFA Europos konferencijų lygoje skiriamos pagal futbolo asociacijų koeficientus.
Traukiant burtus, klubų koeficientų pagrindu komandos renkamos į atrinktųjų krepšelį. Tokiu būdu išvengiama stipresnių komandų akistatų pradiniuose varžybų etapuose. Jei klubo koeficientas yra mažesnis nei 20% futbolo asociacijos koeficiento, skaičivimui imama 20% asociacijos koeficiento.
Iki 2018 m. klubo koeficientas buvo lygus 5 UEFA sezonų koeficientų sumai plius 20% asociacijos koeficiento.
Moterų klubų koeficiantai, kaip ir vyrų, skaičiuojami paskutinių 5 UEFA sezonų rezultatų pagrindu. Taškai skiriami už pergales, lygiąsias bei už kiekvieną pasiektą aukštesnį etapą. Klubo koeficientas yra lygus 5 UEFA sezonų koeficientų sumai plius 20% asociacijos koeficiento – sistema kuria buvo skaičiuojami ir vyrų klubų koeficientai iki 2018 m. FC Gintra prieš 2022-2023 metų UEFA sezono pradžią užėmė 30-ą vietą.
Salės futbolo (futsal) klubų koeficientai
Futsal klubų koeficientai yra skaičiuojami paskutinių 3 UEFA sezonų rezultatų pagrindu. Kauno Žalgiris užėmė 9-ą vietą prieš 2022-2023 metų UEFA sezono pradžią.
Moterų futsal klubų koeficientai nėra skaičiuojami, UEFA moterų čempionų lygos atrankai naudojami moterų nacionalinių rinktinių koeficientai.
Rimtas Kalpokas
Rimtas Kalpokas (1908 m. balandžio 18 d. Miunchenas – 1999 m. rugpjūčio 4 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, grafikas.
Biografija
Tėvas Petras Kalpokas. 1929 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1936 m. – Pramoninės dailės institutą Monzoje. 1935–1937 m. dėstė amatų mokykloje Kaune, 1935–1940 Kauno meno mokykloje, 1940–1943 m. Kauno taikomosios dailės institute, 1944–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute (Freskos ir mozaikos dirbtuvės vedėjas), 1951–1963 m. Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume, 1964–1979 m. Lietuvos dailės instituto Kauno skyriuje, nuo 1977 m. profesorius.
Kūryba
Nutapė peizažų („Javapjūtė pietų Italijoje“ 1935 m., „Prie Židikų bažnyčios“ 1939 m.), portretų (Gražina Didelytė, 1972 m., Algimantas Masiulis, 1982 m.). Sukūrė sienų tapybos (P. Ziberto šilko kombinate Kaune, 1964 m., Juodkrantės mokyklai, 1971 m., sgrafitai, freska „Drobės“ fabriko Kaune, 1983 m.), grafikos kūrinių. Kūriniai skaidrių spalvų, giedros nuotaikos, lyriški. Nuo 1929 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Kaune 1936 m., 1937 m., 1948 m., 1978 m., 1983 m., Vilniuje 1948 m., 1958 m., 1968 m., 1978 m., Helsinkyje ir Paryžiuje 1937 m., Niujorke 1939 m.
Dainoriai (Mažeikiai)
Dainoriai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Palnosų, prie kelio.
Laumės (Skuodas)
Laumės – kaimas rytinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurę nuo Barstyčių. Senosiose kapinėse stovi Laumių Šv. vyskupo Stanislovo koplyčia, saugoma Laumių miško keturkamienė eglė. Atminimo ženklas partizanams, žuvusiems 1945 m. Gailiškių k.
Albinas Jonas Masaitis
Albinas Jonas Masaitis (1936 m. liepos 22 d. Daniliškėse, Semeliškių valsčius, Trakų apskritis – 2014 m. rugsėjo 29 d.) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, televizijos žurnalistas.
Biografija
Gimė lietuvių pasieniečio šeimoje. 1940 m. apsigyveno Tamošių kaime (Veliuonos valsčius), tėvo gimtinėje. 1946 m. baigė Gausantiškių pradinę, 1955 m. Veliuonos vidurinę mokyklą. 1955–1956 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956 m. rudenį vykusių Vengrijos įvykių metu, Rasų kapinėse prie Jono Basanavičiaus paminklo dalyvavo susibūrime Vengrijos okupacijai atminti. Už tai buvo areštuotas, 1956–1961 m. kalėjo Mordovijos bendro ir sustiprinto režimo lageriuose, speckalėjime. 1962–1972 m. dirbo įvairiose Vilniaus gamyklose ir įstaigose. 1977 m. baigė Vilniaus universitetą, įgydamas filologo lituanisto specialybę.
1972–1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Kalbų katedros dėstytojas, Leidybos skyriaus vyr. redaktorius, Kraštotyros draugijos Kalbos sekcijos Kauno skyriaus vadovas. 1982–1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos vyresnysis redaktorius, TV laidų „Mūsų kalba“, „Mokomės lietuvių kalbos“, „Šnekasi baltai“, „Gerbkime žodį“ bei populiariosios kalbos viktorinos „Moki žodį – žinai kelią“ autorius ir redaktorius. A. Masaitis buvo aktyvus Lietuvos Sąjūdžio dalyvis, daugelio 1988–1991 m. politinių akcijų Lietuvoje ir už jos ribų organizatorius (Maskvoje, Minske, Červenėje, Rygoje, Ragainėje). 1989 m. vienas Lietuvos politinių kalinių sąjungos įkūrėjų, Sausio 13-osios brolijos narys.
Parašė per 100 straipsnių lingvistinio švietimo ir kalbos kultūros klausimais. Nuo 2000 m. dirbo „Versmės“ leidykloje, buvo pagrindinis leidyklos kalbos redaktorius, redagavo „Lietuvos valsčių“ serijos monografijas „Raguva“, „Veliuona“, „Seredžius“, „Kvėdarna“, „Papilė“, „Musninkai. Kernavė. Čiobiškis“, „Gelvonai“, „Baisogala“, „Gruzdžiai“, „Gelgaudiškis“, „Sintautai“, „Vaiguva“, „Jieznas. Stakliškės“. Buvo aktyvus leidyklos organizuotų renginių ir ekspedicijų dalyvis, straipsnių autorių konsultantas. Pats rašė straipsnius monografijoms rezistencijos tematika.
1718 m.
1718 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Nedatuoti
Rosbio bangos
Rosbio bangos - Žemės vandenynuose judančios milžiniškos bangos. Kaip natūralus Žemės sukimosi padarinys, jos skiriasi labai dideliais bangų ilgiais, siekiančiais porą šimtų kilometrų, bet bangų svyravimas pagal aukštį neviršija 10-20 centimetrų. Jų iškilimai priklauso nuo kirtimų, kurių Koriolio jėga keičiasi pagal kirtimo koordinates. Planetos atmosferoje priklauso nuo Koriolio efekto pasikeitimo platumose. Šias bangas Žemės atmosferoje pirmas atrado Carl-Gustaf Arvid Rossby 1939 metais, kuris toliau aiškino jų judėjimą. Rosbio bangos yra dalis vidinių bangų.
Sausumos bangos
Daugiausia Rosbis dirbo su šiomis bangomis Žemės atmosferoje. Pagrindinis Rosbio bangų atpažinimo ženklas - jų fazių pagreitis (kur banga iškyla) visada iškilimas nukreiptas į vakarus. Tačiau bangų grupės pagreitis (susijęs su energijos nuolatiniu kitimu) gali būti nukreiptas į bet kurią pusę. Pagrinde: trumpesnės bangos turi rytų pagreitį, ilgesnės bangos vakarų krypties pagreitį.
Terminai „barotropinės“ ir „baroklinikinės” Rosbio bangos yra naudojami, kad atskirti jų vertikalią struktūrą. Barotropinės Rosbio bangos nesikeičia vertikalėje, ir turi greitesnį sklidimo greitį. Baroklinikinės bangos yra lėtesnės, kurių greitis yra tik keletas centimetrų per sekundę arba mažiau.
Atmosferos bangos
Rosbio bangos atmosferoje yra lengvai aptinkamos (dažniausiai 4-6) didelio masto srauto srovės vingiai. Kai šios kilpos pasidaro labai ryškios, jos atskiria šalto arba šilto oro mases. Oras, kuris tampa ciklonu arba anticiklonu ir yra atsakingas už kiekvienos dienos orus vidutinėje platumoje.
Bangos greitis:
Rosbio parametras: