cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santaka (Paberžė)
Santaka – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Glitiškių. Įsikūręs prie Širvintos ir jos intako Akmenos santakos. Telkšo ant pastarosios upės sutvenktas Akmenos tvenkinys. Rytuose eina kelias prie kurio yra Maseliškių kaimo stačiatikių kapinės.
Kūčių apylinkė
Kūčių apylinkė (arba Kūcių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Santaka (Paberžė)
thumb|left|250px|Maseliškių kapinės Santakoje
Kūčių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Švenčionių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bielionių apylinkės ir Grigaliūnų apylinkės.
Albert Bacon Fall
Albert Bacon Fall (g. 1861 m. lapkričio 26 d. – 1944 m. lapkričio 30 d.) – buvo JAV Naujosios Meksikos senatorius ir JAV vidaus reikalų ministras žinomas tuo, kad tapo pirmuoju prezidento kabineto nariu, nubaustu laisvės atėmimu už kyšių ėmimą Arbatinuko byloje.
2022 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionatas
2022 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionatas – 41-asis geriausių pasaulio sportinės gimnastikos sportininkių čempionatas, kuris vyko spalio 29 d. – lapkričio 6 d. Jungtinės Karalystės mieste Liverpulyje.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Čempionatas taip pat buvo atranka į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.
Vestmana
Vestmana  – miestelis ir savivaldybė vakarinėje Streimojaus salos dalyje, Fareruose. Apsuptas Hægstafjall (296 m), Økslin (317 m), Loysingafjall (639 m) ir Moskurfjall (624 m) kalnų. 2010 m. miestelyje gyveno 1 192 gyventojai.
Rašytiniuose šaltiniuose minimas XIV ir XV amžiuose.
Rubokų kapinynas
Rubokų kapinynas – senovinė laidojimo vieta, rasta vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 6 km į pietus nuo Šilutės, Klugonių miške į pietryčius nuo Vileikių, prie buvusio Rubokų kaimo. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.
Kapinyne rasta griautinių žmonių ir žirgų kapų, apdėtų apvaliais ir pailgais akmenų vainikais. Greta mirusiųjų rasta V–VII a. įkapių: geležinių ginklų (įmovinių kirvių, ietigalių), galąstuvų, pentinų, sidabrinis geriamojo rago apkalas, papuošalų (sidabrinė antkaklė su dvigubu lankeliu, antkaklės su suktais lankeliais, stiklo, gintaro, emalio karoliais, įvairių žalvarinių segių).
1899 m. tris kapus ištyrė Adalbertas Becenbergeris, o 1900–1901 m. jis su Hugu Šojumi ištyrė dar 48 kapus. Rubokų kapinyno radiniai iki 1945 m. saugoti Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“.
Tautvydas Šležas
Karjera
2022 m. rugpjūčio pabaigoje tapo Kauno „Žalgirio“ dublerių vyr. trenerio asistentu.
Rubulių miškai
thumb|250px|Miškai Voveraičių apylinkėse
Masyvą sudaro Rubulių, Aukštkalvių, Girės miškai. Būdingas lygus, kai kur kalvotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priesmėliai, kai kur – velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Prateka daugiausia Akmenos baseino upeliai: Burkštinas (su Dirsupiu), Pilsupis, Skroblupis (su Šakale); rytiniu pakraščiu teka Minijos intakas Paltys. Rytuose, prie Žadeikių, slūgso pelkė. Upeliai sureguliuoti.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 36 % medynų, pusamžiai medžiai 56 %, pribręstantys 6 %, brandūs 2 %.
Miškuose gyvena kiškiai, voverės, briedžiai, stirnos, usūriniai šunys, elniai, lapės, jerubės, slankos.
Pietinį Rubulių miškų kraštą kerta plentas, o skersai miško eina kelias ir Klaipėdos–Šiaulių geležinkelis. Miškuose ir greta jų įsikūrę Rubuliai, Daktarai, Voveraičiai, Žadeikiai, Aukštkalviai, Ruginiai, Sungailai.
Červinsko valtinis tiltas
thumb|250px|Spėjama tilto vieta mūsų dienomis. Červinsko valtinis tiltas – istorinis laikinas tiltas Lenkijoje per Vyslos upę, kuriuo 1410 m. prie Červinsko prie Vyslos kaimo (dab. Mazovijos vaivadijos Plonsko apskrityje) persikėlė Lenkijos karalystės kariuomenė ir, dešiniajame krante susijungusi su LDK kariuomene, nužygiavo į Žalgirio mūšį. Kartais vadinamas Jogailos tiltu.
Istorija
thumb|left|250px|Paminklo „Jogaila vizituoja tilto ruošimą“ fragmentas. thumb|250px|left|Amatininkai. (Paminklo „Jogaila vizituoja tilto ruošimą“ fragmentas). Dar 1409 m. gruodyje Kujavijos Breste įvyko slaptas pasitarimas, kuriame dalyvavo Lenkijos karalius Jogaila, LDK didysis kunigaikštis Vytautas ir jų artimiausi bendražygiai. Jo metu parengtas išsamus būsimo karinio žygio į Kryžiuočių ordiną planas, kuriame apgalvota, kada ir kur turi susijungti lietuvių ir lenkų pajėgos, numatyti kariuomenių judėjimo keliai ir maisto atsargų sandėliai šių maršrutų pakelėse. Abiejų šalių kariuomenių susijungimo vieta buvo numatytas Červinskas – nedidelis miestelis centrinėje Lenkijoje.
Karalystės kariuomenei skirto tilto per Vyslą konstrukcijas buvo nuspręsta paruošti Kozenicuose – paskutinėje stambesnėje gyvenvietėje, pakeliui į kariuomenių susijungimo vietą. Netolimoje Radomo girioje buvo ruošiama miško medžiaga. Dabartiniai istorikai spėja, kad aptašytus rąstus į konstrukcijas metalinių kablių pagalba jungė vietiniai valstiečiai, prižiūrimi Kozenicų amatininkų. Dalis medienos buvo supjaustyta į lentas ir jomis dengiamas paklotas. Darbams vadovavo meistras Jaroslavas, o bendrą priežiūrą vykdė Radomo seniūnas Dobrogastas Juodasis. Visas išlaidas dengė karaliaus iždas.
1410 m. birželio 29 d. paruoštos konstrukcijos buvo nuplukdytos į Červinską, o po pusdienio tiltu jau buvo galima keliauti. Kelią iš laukimo stovyklos upės link žymėjo pastatyti kelmai. Patį įvažiavimą į tiltą saugojo grupė riterių, kurie prižiūrėjo, kad būtų išvengta susigrūdimų ar susistumdymų. Bendras inžinerinio statinio ilgis siekė apie pusę kilometro, judrioje upėje medinės konstrukcijos kiek bangavo ir judėjo, keldamos neasaugumo jausmą, todėl kiekvienos vėliavos kelionei prižiūrėti buvo skirtas perkėlos vadovas. Pirmiausia keliavo lauko artilerija, vėliau ir kitos kariuomenės rūšys. Spėjama, kad kai kurie daliniai Vyslą forsavo plaukdami, nes dėl tuometinės sausros jos vandens lygis buvo gana žemas. Kaip vėliau rašė žymus lenkų kronikininkas Janas Dlugošas, kariuomenės perkėla buvo organizuota be priekaištų.
Liepos antrą dieną persikėlimas jau buvo baigtas. Manoma, kad dešiniajame krante atsidūrė apie 20 000 raitelių, 4 000 pėstininkų, 30 pabūklų ir 8 000 vežimų. Červinsko prieigose Lenkijos pajėgos susitiko su LDK kariuomene, atžygiavusia nuo Pultusko ir prieš tai forsavusią Narevą bei Vkrą. Jungtinė kariuomenė netrukus pajudėjo Malborko link.
Po to tiltas buvo išardytas ir nuplukdytas į Plocką. Jo vėl prireikė, kai Lenkijos kariuomenė su pergale grįžinėjo iš Žalgirio mūšio lauko. Rugsėjo 25 d. ji turėjo laukti stovykloje prie Kujavijos Aleksandruvo. Dėl šiandien nežinomų techninių kliūčių tilto montavimas vėlavo ir tik po dviejų dienų juo buvo galima keltis per Vyslą. thumb|250px|Atkurto tilto elementai.
Husqvarna FF
Husqvarna Fotbollförening, o trumpiau vadinamas Husqvarna FF – Švedijos futbolo klubas iš Huskvarnos rajono Jonšiopinge.
Červinsko valtinis tiltas
Konstrukcija
Jokių tilto brėžinių ar piešinių neišliko. Visgi, šiuolaikiniai tyrinėtojai, pasiremdami kronikininko Jano Dlugošo aprašymais, viduramžių laikų inžinerinio statinio konstrukciją atkūrė. Tai buvo pontoninio tilto, vadinamo valtiniu, atmaina. Jo gamybai panaudoti 500 nužievintų rąstų ir 2 500 vienetų 3,5 m ilgio lentų, kas sudaro 500 m³ kokybiškos medienos. Visa konstrukcija rėmėsi į plokščiadugnes – 8–12 m ilgio ir 2–3 m pločio – valtis. Dėl kiekio nesutariama – manoma, kad jų galėjo būti tarp 168 ir 200 vnt. Du kraštiniai laiveliai buvo nejudamai užinkaruoti prie upės dugno, o tolimesnį kelią nuo jų iki pat kranto sudarė gruntu užpiltos fašinos.
Husqvarna FF
Istorija
1987 m. vasario 3 d. įkurtas klubas, sujungus Husqvarna IF ir Huskvarna Södra IS. Pirmaisiais savo veiklos metais naujasis klubas žaidė antrame ir trečiame divizionuose.
Daugirdaitė
Daugirdaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Červinsko valtinis tiltas
Konstrukcija
Vėlesnis šio tilto konstrukcijų likimas nežinomas. Istorija mini, kad ir po kelių metų Lenkijoje kariniams tikslams vėl buvo statomi valtiniai tiltai. Vargu ar tam vėl buvo naudojama Červinsko tilto mediena, ji greičiausiai papuvo ir eksploatacijai nebetiko. thumb|250px|„Kryžių nešančio Kristaus“ skulptūra.
Husqvarna FF
Istorija
1998 m. klubas devyniais taškais aplenkė Myresjö IF ir tapo Antrojo diviziono Östra Götaland zonoje ir pakilo į Pirmą divizioną. 1999 m. sezonas Pirmame divizione nesusiklostė ir ekipa iškrito į žemesnį divizioną.
Daugirdaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Daugirdienė (ištekėjusi moteris).
Červinsko valtinis tiltas
Atminimo įamžinimas
1910 m. buvo bandoma pastatyti paminklą Jogailos kariuomenės perkėlai Červinske, bet tuomet kraštą valdžiusi Rusijos caro administracija to padaryti neleido. Visgi, netoli nuo perkėlos vietos, kun. Eugenijušo Gruberskio iniciatyva ant vad. Jogailos kalnelio iškilo „Kryžių nešančio Kristaus“ skulptūra. Pjedestalo akmenys simbolizuoja paminklui aukojusias vietoves.
Besiruošiant Žalgirio mūšio šešių šimtų metų jubiliejui, 2010 m. dalis šio tilto buvo atkurta, replikos fragmentus galima pamatyti Kozenicuose. Ten pat pastatytas ir paminklas tilto ruošimą vizituojančiam Jogailai.
Husqvarna FF
Istorija
Nuo 2006 m. klubas žaidė Pirmame divizione (Södra zonoje) trečioje pakopoje.
Daugirdaitė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Husqvarna FF
Istorija
2012 m. sezone žaidė Antrame divizione (Östra Götaland).
2013 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais (Södra zonoje) ir buvo paaukštinti į Superettan, antrą pakopą.
Rudikių malūno tvenkinys
left|120px
Husqvarna FF
Istorija
2014 m. žaidė Superettan, tačiau liko tarp blogiausių ekipų ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Rudikių malūno tvenkinys
Rudikių malūno tvenkinys arba Papartynės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Akmenės rajone, 4,5 km į pietryčius nuo Papilės. Sudarytas užtvenkus Ventos upę (Baltijos jūros intakas) 252,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,14 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 82,3 m. Rytinis krantas status ir aukštas, yra Papartynės atodanga. Tvenkinį supa miškeliai, ypač plačiai augantys vakarinėje pakrantėje. Žemiau užtvankos yra įrengta poilsiavietė. Kiek atokiau aplink tvenkinį įsikūrę kaimai: Kriokliai, Šemetaičiai. Į rytus eina kelias.
Husqvarna FF
Sezonai
GE; grupių etapas.
Rudikių malūno tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1868 m., pradėjus veikti vandens malūnui. 2002 m. malūno pastate įrengta 70 kW galios mažoji hidroelektrinė, pastatytas žuvitakis.
Husqvarna FF
Stadionas
Namų stadionas – Vapenvallen, esantis Huskvarnos rajone, Jonšiopinge. Stadiono talpa – 4 tūkst. žiūrovų.
Portugalijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
F*ck Love
F*ck Love – debiutinis australų reperio The Kid Laroi dainų rinkinys („mixtape“), išleistas 2020 m. liepos 24 d. Albumas susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įverinimų ir buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje, pasiekdamas aukštas vietas daugelio šalių reitinguose. Tarp jų – ir pirmosios vietos Australijoje bei JAV. Lietuvoje įrašas pasiekė 12–ąją reitingo vietą.
2022 m. vasario mėnesio duomenimis, JAV parduota per du milijonus įrašo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.
Huskvarna
Huskvarna – buvęs miestas Švedijoje, Smolando provincijoje, nuo 1971 m. Jončiopingo rytinė dalis. Gyvena apie 24 tūkst. žmonių. Huskvarnoje yra įsikūrusi garsioji „Husqvarna“ (Husqvarna Group) – švedų firma, gaminanti pjūklus, žoliapjoves ir kt. įrankius, skirtus miškų, parkų ir sodų priežiūrai.
Istorija
1680 m. mieste įkurta karališkoji ginklų manufaktūra, gaminusi muškietas švedų kariuomenei. 1757 m. gamykla parduota privatiems pramonininkams, kurie tęsė ginkluotės ir amunicijos gamybą Švedijos ir Norvegijos kariuomenėms. Vėliau pradėjo gaminti siuvimo mašinas ir dviračius. Dabar bendrovė žinoma „Husqvarna“ pavadinimu – pasauliniu mastu garsi ginklų, mototechnikos, sodo reikmenų ir benzopjūklų gamintoja.
1911–1970 m. turėjo miesto statusą ir buvo atskira savivaldybė.
1971 m. Huskvarnos miestas prijungtas prie Jonšiopingo.
Daugirdienė
Daugirdienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šiekštinis
Šiekštinis arba Pakalnis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Utenos, Vyžuonėlių miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,29 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 106 m. Kranto linija vingiuota. Krantai žemi, pietuose pelkėti, tik šiaurrytinis krantas aukštokas. Į rytus įsikūręs Bandeliškio viensėdis. Ežeras nenutekantis, priklauso Ožkabalių upelio baseinui (Vyžuonos baseinas).
Daugirdienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Daugirdaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Daugirdas arba Daugirda.
Kochanovkos apylinkė
Kochanovkos apylinkė (arba Kochanuvkos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Švenčionių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Grigaliūnų apylinkės ir Trečiūnų apylinkės.
Kamerūno geografija
thumb|250px|Kamerūno topografinis žemėlapis thumb|245px|Mandaros kalnai Kamerūno geografija – Kamerūno Respublikos gamtinių sąlygų aprašymas.
Padėtis
Kamerūnas yra Centrinėje Afrikoje, kiek į šiaurę nuo pusiaujo. Šalies sausumos sienos ilgis – 5018 km. Šiaurės vakaruose ribojasi su Nigerija (1975 km), šiaurės rytuose – su Čadu (1116 km), rytuose – su Centrinės Afrikos Respublika (901 km), pietryčiuose – su Kongu (494 km), pietuose – su Gabonu (349 km) ir Pusiaujo Gvinėja (183 km).
Paviršius
Palei vandenyno pakrantę (iki 150 km pločio ruožu) driekiasi pakrantės žemuma, kurios šiaurėje įsiterpia vulkaninis Kamerūno kalno masyvas (aukštis iki 4040 m, aukščiausia šalies vieta). Toliau į šiaurę nuo šio masyvo, per centrinę šalies dalį ir Nigerijos pasienį eina Adamavos kalnų grandinė (1000–1500 m, aukštis iki 2740 m, Bambuto k.). Plati Benuės tektoninė įduba skiria Adamavos plokščiakalnį nuo Mandaros kalnų (1000–1100 m). Šiaurėje, prie Čado ežero plyti lygumos. Visa ši aukštumų ir kalnų grandinė nuo Čado ežero iki Kamerūno ugnikalnio (ir toliau besitęsianti Gvinėjos įlankoje vulkaninėmis salomis) sudaro Kamerūno vulkaninę liniją.
Pietinę šalies dalį užima 600–650 m aukščio Pietų Kamerūno plokščiakalnis. Pakraščiuose peneplenomis jis leidžiasi į Kongo baseiną.
Klimatas
Kamerūno pietinėje pusėje vyrauja pusiaujinis klimatas, šiaurinėje – subekvatorinis. Vidutinė mėnesio temperatūra pietuose 22–28 °C, centrinėje dalyje 19–22 °C, šiaurėje – 26–33 °C. Dualoje aukščiausia fiksuota temperatūra siekia +39,8 °C, žemiausia – +16,0 °C,, Garua – atitinkamai +39,8 °C ir +17,3 °C.
Kamerūno šiaurėje per metus iškrinta 500 mm, plokščiakalniuose – 1500–2000 mm, pakrantėje – 3000–4000 mm, Kamerūno vulkaninio masyvo vakariniuose ir pietvakariniuose šlaituose – iki 10 000 mm kritulių. Debundčos kaime ugnikalnio papėdėje vidutiniškai iškrinta 10 299 mm kritulių – tai drėgniausia vieta Afrikoje ir viena drėgniausių pasaulyje. Daugiausia lyja kovą–rugsėjį.
Hidrografija
Kamerūno upių tinklas tankus. Upės vandeningos, plokščiakalniuose slenkstėtos, gausu krioklių. Didžiuma upių priklauso Atlanto vandenyno (Gvinėjos įlankos) baseinui: Sanaga (ilgiausia šalies upė, 918 km), Vuris, Mungas, Krosas, Ntemas; prie šios įlankos baseino priskirtinas ir Nigerio intakas Benuė (su Majo Kebiu, kurio Kamerūne tėra aukštupys. Pietrytinis pakraštys patenka į Kongo upės baseiną: ten teka Sanga su intakais Dža ir Kadėjumi. Pačiuose pietuose siekia Ogovės baseiną (Aina, Lelė). Šiaurinė Kamerūno dalis yra nenuotakiame Čado ežero baseine – jam priklauso pasieniu tekančios Šario ir Logonės upės.
Didžiausias Kamerūne yra senkantis nenuotakus Čado ežeras šalies šiaurėje (jį dalijasi kelios valstybės). Adamavos plokščiakalnyje yra vulkaninės kilmės ežerų; dalis jų garsėja kaip nuodingo anglies dioksido kaupyklos (Monuno ežeras, Nioso ežeras). Čado pasienyje telkšo senvaginis Fiangos ežeras. Yra keletas didesnių tvenkinių (Lagdo – ant Benuė, Mbakau – ant Sanagos).
Gyvoji gamta
Pajūrio žemumoje ir pakrantėse veši Centrinės Afrikos mangrovės. Jų ypač gausu Kroso upės deltoje. Pietuose daugiausia auga drėgnieji pusiaujo miškai, kur vyrauja fikusai, palmės, raudonmedžiai, lofiros, giburcijos, akmenmedžiai, šarvamedžiai.
Vidurinėje dalyje plyti Kamerūno aukštikalnių miškai: tai visžalių ir lapus metančių medžių retmiškiai, kur vyrauja baobabai, akacijos, podokarpai. Toliau einant į šiaurę ir lygumose driekiasi aukštažolės savanos, pačioje šiaurėje – sausos savanos, pusdykumės (Rytų Sudano savanų ekoregionas), Logonės upės slėnyje – pelkės ir pievos.
Kamerūno miškingumas – 42,8 %.
Kamerūno pusiaujo miškuose veisiasi beždžionės (makakos, šimpanzės, gorilos), drambliai, gyvatės, peri daugiau kaip 750 rūšių paukščiai, prie vandens telkinių veisiasi krokodilai, vėžliai, savanose – buivolai, antilopės, žirafos, raganosiai, liūtai, leopardai, hienos, stručiai, marabu, pelikanai. Upėse gausu žuvų. Saugomos teritorijos užima >10 % Kamerūno ploto. 2020 m. šalyje buvo 27 nacionaliniai parkai: seniausi Benuė nacionalinis parkas, Mozogo–Gokoro nacionalinis parkas, Vazos nacionalinis parkas (1968 m.), didžiausias Mbam Džeremo nacionalinis parkas (4234,78 km²). Kaip pasaulio paveldo objektai saugomi Dža faunos rezervatas, Sangos nacionalinis parkas. Šalies gamtai pavojų kelia miškų kirtimas, nuganymas, dykumėjimas, brakonieriavimas, žuvies išgaudymas.
Stoniūnų apylinkė
Stoniūnų apylinkė (arba Staniūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Aktajonas (Meliso sūnus)
Aktajonas – graikų mitologijos personažas, Meliso sūnus, Abrono anūkas. Aktajonas pabėgęs iš Argo į Korintą, baimindamasis tirono Feidono.
Stoniūnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ceikinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kirkučių apylinkės.
Aktajonas (Meliso sūnus)
Archijas iš Korinto, sužavėtas Aktajono grožio, dėjęs pastangas jį išsigabenti, tačiau per grumtynes, kilusias tarp Meliso ir Archijo, Aktajonas žuvęs. Melisas per Istmijos žaidynes išdėstęs savo nusiskundimus ir, melsdamasis dievams, nušokęs nuo uolos. Po to Korinte užėję maras ir sausra, orakulas korintiečiams nurodęs permaldauti Poseidoną ir atkeršyti už Aktajono mirtį. Tai išgirdęs, Archijas išvykęs į Siciliją, kur įkūręs Sirakūzų miestą.
Aladdin Sane
„Aladdin Sane“ – šeštasis studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas, išleistas 1973 m. balandžio 20 d., po didelės šlovės susilaukusio „The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars“. Tai – pirmasis jo albumas, kurio dainas parašė būdamas pasaulinio mąsto žvaigžde. Pasak paties Bowio, tai „Zigio kelionė į Ameriką“.
Pripažinimas ir sėkmė
Daugumos kritikų vertinamas teigiamai, galgi geriau Amerikos Valstijose nei Jungtinėje Karalystėje. Žurnalas „Rolling Stone“ labiausiai atkreipė dėmesį į Bowio provokuojančias melodijas, drąsius dainų tekstus, puikias aranžuotes bei produkciją, o „Billboard“ albumą pavadino "neapdorotos energijos ir sprogstančio akmens" kombinacija. Albumas 1973 m. Anglijoje pasiekė aukštą vietą, o Amerikoje 17-tą ir tai jo komerciškai sėkmingiausias albumas, sugebėjęs užimti šiose šalyse tokias pozicijas. Skaičiuojama, kad visame pasaulyje yra parduota 4,6 milijonai jo kopijų, dėl ko tai yra vienas jo labiausiai parduodamų albumų.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus, kur pažymėta.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Sukoriškė
Sukoriškė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 13,5 km į šiaurę nuo Mikailiškių, 6,5 km nuo Lietuvos sienos, prie kelio Didelė Strėčia–Kliukščionys.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Aleksandrovo valsčių, Budrėnų apylinkę ir valdą. ~1866 m. čia gyveno 42 katalikai.
Portugalijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Melisėjas
Melisėjas (🇬🇷, Μέλισσος) – graikų mitologijos personažas, Kretos karalius. Su Amaltėja susilaukęs nimfų Adrastėjos ir Idos, kurioms Rėja patikėjusi auginti naujagimį Dzeusą. Anot kitų variantų, šio karaliaus dukterys buvusios Melisa ir Amaltėja.
Traščionys
Traščionys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 13,5 km į šiaurę nuo Mikailiškių, 7,5 km nuo Lietuvos sienos, prie kelio Didelė Strėčia–Kliukščionys, paraistėse.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Aleksandrovo valsčių, Budrėnų apylinkę ir valdą. ~1866 m. čia gyveno 286 katalikai.
1-oji lietuvių-gudų divizija
1-oji lietuvių–gudų divizija (, 1.DL-B; ) buvo Lenkijos ginkluotųjų pajėgų savanorių dalinys, sukurtas apie 1918 m. gruodžio mėn. ir 1919 m. sausio mėn. Lenkijos-sovietų karo metu iš kelių dešimčių mažesnių savigynos pajėgų vienetų, susidedančių iš vietinių savanorių dabartinėje Lietuvoje ir Baltarusijoje. Divizija dalyvavo keliuose svarbiausiuose karo mūšiuose. Maždaug 15–18 % divizijos sudėties buvo etniniai lietuviai. Divizija taip pat vadinama 1-oji lietuvių-baltarusių divizija.
Pradžia
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, Rytų Europoje tęsėsi karas. Paskutiniaisiais Pirmojo pasaulinio karo metais susibūrė daug mažų savisaugos dalinių, žinomų kaip Lietuvos ir Baltarusijos savigyna. Savisaugos daliniai buvo kuriami vietovėse, kur sulenkėjusių buvo dauguma ar reikšminga mažuma – dažniausiai miestuose, kaip Vilniaus, Minsko, Gardino, Lydos ir Kauno, arba tokiuose miesteliuose kaip Ašmena, Vileika, Nemenčinė, Svieriai ir Panevėžys. Iki 1918 m. gruodžio mėn. šie padaliniai neturėjo centrinės vadovybės ar organizacijos ir daugelis jų vadinosi pagal vietinį miestą ar regioną, pavyzdžiui, Lydos savisaugos dalinys vadinosi Lydos savigyna. Pirmoji šių padalinių užduotis buvo pažaboti vokiečių dezertyrų nusikalstamumą, o vėliau – gintis nuo bolševikams palankių grupuočių. Nepaisant jos pavadinimo, dauguma šios organizacijos narių buvo jau sulenkinti, todėl palaikė šių teritorijų prijungimą prie naujai atkurtos Lenkijos valstybės.
Divizija
Divizijos branduolys buvo sudarytas 1918 m. gruodžio mėn. Minske, kur apytiksliai 1500 lenkų ir gudų apsiginklavo, siekdami apginti miestą nuo besiveržiančių Sovietų Rusijos pajėgų.
1919 m.
Prie divizijos prisijungė kita didelė savanorių grupė, maždaug 2500 karių, iš pradžių sukurtos Vilniuje, siekiant jį apginti nuo bolševikų 1919 m. sausio mėnesį. Keturias dienas trukusioje kovoje dėl miesto ir Naujosios Vilnios antibolševikinės pajėgos buvo priverstos trauktis. Naujai suformuota divizija dalyvavo tų metų sausio 8 d. Lietuvos Brastos mūšyje, viename pirmųjų Lenkijos ir Sovietų Sąjungos karo mūšių.
dešinėje|miniatiūra|1-oji lietuvių-gudų divizija Nemuno mūšyje miniatiūra| [[Varšuvos mūšis (1920 m.)|Varšuvos mūšis buvo svarbiausias mūšis, kuriame dalyvavo 1-oji lietuvių ir gudų pėstininkų divizija.|kairėje]] Primygtinai prašant Minske suformuoto 1-osios žydų gvardijos batalionui, 1919 m. birželį žydai kovojo su 1-ąją ir 2-ąją lietuvių-gudų divizijomis. Komunistai žydai laimėjo pirmąjį susirėmimą, priversdami savo priešus atsitraukti kelis kilometrus. 1919 m. rugpjūčio 8 d. Lenkijos kariuomenė išlaisvino Minską iš bolševikų. Pagrindinis puolimas buvo nukreiptas Maladečinos, Minsko ir Polocko kryptimi palei geležinkelius. Tačiau dėl Rusijos pranašumo skaičiais ir nesulauktos paramos iš Baltarusijos liaudies respublikos, grupė traukėsi link centrinės Lenkijos. Kitos panašios savigynos grupės, pasipriešinimo organizacijos bei Rusijos pilietinio karo žaliosios armijos veteranai taip pat traukėsi į Lenkiją, kur jie buvo suburti į vieną dalinį, vadovaujamą generolo Vladislavo Vaitkos (Władysław Wejtko), anksčiau tarnavusio Rusijos imperijos kariuomenėje.
Vadovaujama generolo Jono Žondkovskio, divizija kovėsi daugelyje didžiausių Lenkijos-sovietų karo mūšių. Be to, ji suvaidino svarbų vaidmenį karą nulėmusiame Varšuvos mūšyje ir Nemuno mūšyje, per kurį divizija patyrė didelius nuostolius.
1920 m.
Nuo 1920 m. kovo mėn. iki rugsėjo mėnesio, 1-oji lietuvių-gudų divizija buvo priskirta prie 1-osios armijos, o nuo rugpjūčio iki spalio - 2-osios. Vėliau, spalio mėnesį, buvo priskirta prie 3-osios. Galiausiai, likus dviem dienoms iki paliaubų pradžios, divizijos padaliniai, gen. Liucijaus Želigovskio vedami, okupavo Vilniaus kraštą ir vėliau suformavo Vidurio Lietuvos Respublikos ginkluotųjų pajėgų branduolį.
Divizijos sudėtis
Divizijoje buvo dvi brigados, o kiekvienoje brigadoje du pulkai:
Viktoras Ražaitis
Viktoras Ražaitis 1907 m. lapkričio 9 d. Sasnavoje, Marijampolės apskr. – 1991 m. liepos 20 d. Kaune) – Lietuvos lengvaatletis (trišuolis, ieties metimas, penkiakovė), olimpinių žaidynių dalyvis. Civilinės ir pramonės statybos inžinierius, statybų konstruktorius.
Biografija
1934 m. baigė Lježo (Belgija) valstybinį universitetą. Pradėjo sportuoti dar gimnazijoje, intensyviai treniravosi būdamas studentu.
1937–1944 m. dirbo bendrovėje „Statyba“ (nuo 1940 m. Statybos trestas) skyriaus viršininku, 1944–1959 m. – Respublikiniame projektavimo ir miestų planavimo treste (vėliau Lietstatprojekto institutas) vyr. inžinieriumi, vyr. konstruktoriumi, nuo 1959 m. – Liaudies ūkio tarybos Pramonės statybos projektavimo institute („Pramprojekte“) vyr. konstruktoriumi.
Nuo 1946 m. kartu dirbo ir pedagoginį darbą Kauno politechnikos institute (iki 1950 m. Kauno universitetas). 1960–1981 m. dirbo Statybos fakulteto Inžinerinių konstrukcijų katedroje. Nuo 1962 m. docentas.
1957 m. suteiktas LSSR nusipelniusio inžinieriaus vardas.
Sporto pasiekimai
Daugkartinis Lietuvos lengvosios atletikos čempionas ir rekordininkas:
Sopita Tanasan
Sopita Tanasan (โสภิตา ธนสาร; g. 1994 m. gruodžio 23 d., Čumphono provincija) – Tailando sunkiaatletė, olimpinė čempionė.
Biografija
2013 m. sportininkė dalyvavo vasaros Universiadoje, kurioje pelnė sidabro medalį. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Lenkijoje iškovojo bronzos medalį moterų svorio kategorijoje iki 53 kg. 2014 m. Azijos žaidynėse užimta 6-a vieta. 2015 m. JAV vykusiame pasaulio čempionate moterų iki 53 kg svorio kategorijoje Tanasan su 210 kg rezultatu užėmė 4-ą vietą. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tailandietė varžėsi moterų iki 48 kg svorio kategorijoje. Su 200 kg rezultatu Tanasan tapo 8-ąją Tailando olimpine čempione.
Sri Wahyuni Agustiani
Šri Vahjuni Agustiani (Sri Wahyuni Agustiani; g. 1994 m. rugpjūčio 13 d. Bandunge) – Indonezijos sunkiaatletė, olimpinė medalininkė.
Biografija
2013 m. Azijos čempionate Agustiani pelnė sidabro medalį. 2014 m. pasaulio čempionate indonezietė laimėjo mažąjį bronzos medalį antrajame pratime, bet galutinėje daugiakovėje liko 4-oje vietoje. 2015 m. pasaulio čempionate Agustiani užėmė 10-ą vietą. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse indonezietė moterų iki 48 kg svorio kategorijoje nusileido tik čempionei tapusiai Sopita Tanasan ir pelnė sidabro medalį.
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Jordanijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Jordanijos ir Lietuvos.
Jordanija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 15 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. liepos 5 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Egipte, Jordanijai – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Nyderlanduose. Jordanijos sostinėje Amane veikia Lietuvos garbės konsulatas. Santykiai vystomi ir daugiašaliu formatu – Lietuva yra akreditavusi savo ambasadorių Arabų Šalių Lygai, ųrios narė yra Jordanija.
Mocarto koncertai fortepijonui
Laikmečiu, kai kūrė V. A. Mocartas (XVIII a. pb.), fortepijonas vis dar buvo naujas muzikinis instrumentas. V. A. Mocartas buvo pirmuoju reikšmingu kompozitoriumi, kuris pilnavertiškai išnaudojo instrumento galimybes ir suformavo koncerto fortepijonui su orkestru žanrą. Jo koncertus dažnai į savo repertuarą įtraukdavo Liudvikas van Bethovenas, tik atvykęs į Vieną. V. A. Mocarto koncertų fortepijonui vystymasis parodo klasicistinio stiliaus išsivystymą. Jo pirmieji koncertai buvo artimi statiškoms barokiškoms sonatoms, kai vėlyviausiuose pasireiškė draminė įtampa, išpopuliarėjusi XIX a. pr. muzikoje.
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 22 Jordanijos piliečiai, Jordanijoje - 10 Lietuvos piliečių.
Pirmieji kontaktai
Yra duomenų, kad Jordanija, pati nepriklausomybę iškovojusi 1948 m., SSRS vykdytos Lietuvos okupacijos metais palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis.
Mocarto koncertai fortepijonui
Pirmąjį koncertą fortepijonui V. A. Mocartas parašė būdamas 11 metų amžiaus ir paskutinį − mažiau nei metai prieš savo mirtį. Jo kūryboje numeruoti 27 koncertai fortepijonui. Jis yra parašęs kitų kūrinių fortepijonui be orkestro, tačiau šie nelaikomi kanoniniais jo koncertais fortepijonui, tarp jų trys kūriniai Nr. 107 pagal Kechelio katalogą. V. A. Mocartas vedė žurnalą, kuriame pažymėdavo kūrinių užbaigimo datą. Geriausiai žinomais jo koncertais minimi Nr. 20, Nr. 21 ir Nr. 23.
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai po 1991 m.
Jordanija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 15 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. liepos 5 d. Tais pačiais metais Jordanija akreditavo savo ambasadorių Lietuvai (šis rezidavo Maskvoje, Rusijoje). Tačiau 1998 m. pasibaigus ambasadoriaus kadencijai, naujas ambasadorius Lietuvai akredituotas nebuvo iki pat 2015 m. Tuo tarpu Lietuva savo ambasadorių Jordanijai akreditavo 2006 metais, po ambasados Egipte atidarymo.
Lietuvos užsienio reikalų ministras Antanas Valionis su delegacija 2002 m. spalio mėn. su darbo vizitu tris dienas viešėjo Jordanijoje, kur buvo priimtas paties Jordanijos karaliaus Abdulos II, taip pat susitiko su Jordanijos užsienio reikalų ministru Marvanu Muašeriu. Lietuvos delegacija taipogi susitiko su Jordanijos valstybės ministru užsienio reikalams Šakeru Badu, Jordanijos pramonės ir prekybos ministru Salahu Bašyru. Pasirašyta pirmoji dvišalė sutartis – susitarimas dėl investicijų skatinimo ir apsaugos.
2005 m. lapkričio 11 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerija išplatino pareiškimą, kuriame smerkia teroristinius išpuolius Amano viešbučiuose: „Lietuva smerkia teroristinius išpuolius Jordanijoje, pareikalavusius nekaltų žmonių aukų. Reiškiame užuojautą aukų artimiesiems ir esame tikri, kad tik vieninga pasaulio bendrijos kova prieš terorizmą bei visų valstybių tvirta antiteroristinė pozicija gali padėti išvengti tolesnių beprasmių žmonių aukų.“
2006 m. vasario 21-22 dienomis Amane Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktoriaus ambasadoriaus Jono Paslausko vadovaujama delegacija susitiko su Jordanijos parlamento ir Jordanijos vyriausybės atstovais bei aptarė dvišalio bendradarbiavimo perspektyvas.
2007 m. vasario 19 d. Amane atidarytas Lietuvos garbės konsulatas (garbės konsulas – Ahmedas Helmis Monibas Armušas). Atidarymo ceremonijos metu grojo lietuviška muzika, buvo rodomi filmai apie Lietuvą, dalyvavo Jordanijos pramonės ir prekybos ministras Salemas Khazalehas, turizmo ministras Osama Dabasas, Parlamento nariai, Jordanijoje akredituoti užsienio diplomatai.
2014 m. birželio 10-11 d. Atėnuose (Graikija) vykusiame ES ir Arabų Lygos susitikime dalyvavo Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius, renginio paraštėse susitikdamas su Jordanijos užsienio reikalų ministru.
2010 m. balandžio 27-28 d. Jordanijoje su darbo vizitu lankėsi Lietuvos užsienio reikalų viceministras Šarūnas Adomavičius, kur susitiko su Jordanijos užsienio reikalų ministru Naseru Judehu, Jordanijos verslininkų asociacijos prezidentu Hamdžiu Taba ir Jordanijos universiteto prezidentu Khaledu Al Karakiu.
2014 m. spalio 25-28 d. Jordanijoje su darbo vizitu lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius, kur susitiko su Jordanijos Ministru Pirmininku Abdula Ensuru, Senato pirmininku Abdur-Ra’ufu Ravabdehu bei Atstovų rūmų pirmininku Atefu Taravnehu, užsienio reikalų ministru Naseru Judehu, pramonės ir prekybos ministru Hatemu Al Halavaniu bei įmonių vystymo korporacijos (JEDCO) nariais, planavimo ir tarptautinio bendradarbiavimo ministru Ibrahimu Saifu. Taip pat susitiko su Jordanijos nacionalinės moterų komisijos generaline sekretore Salma Nims, lankėsi Zatario pabėgėlių stovykloje. Vizito metu pasirašyta antroji dvišalė Jordanijos ir Lietuvos sutartis – Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Jordanijos Hašimitų Karalystės Vyriausybės susitarimas dėl vizų režimo panaikinimo diplomatinių pasų turėtojams.
2015 m. vasarį teroristinei organizacijai „Islamo valstybė“ brutaliai nužudžius Jordanijos pilotą Muatą Al-Kasasbę, Lietuvos užsienio reikalų ministerija išplatino pareiškimą, kuriame „griežtai pasmerkė“ „brutalų“ Jordanijos piloto nužudymą ir pareiškė „nuoširdžią užuojautą nužudyto Jordanijos piloto šeimai, Jordanijos Vyriausybei bei žmonėms“.
Romeris
Pavardės vokiška forma Römer arba Roemer, kartais naudojami sulietuvinti variantai Römeris arba Riomeris.
Moračos kalnai
Moračos kalnai  – Dinarų kalnyno kalnų grandinė Juodkalnijoje. Kalnai yra į pietus nuo Durmitoro, vakaruose siekia Moračos upę ir už jos esančią Siniajeviną, rytuose atsiremia į Zetos slėnį. Aukščiausia viršukalnė – Kapa Moračka (2226 m).
Miežionių apylinkė
Miežionių apylinkė sovietmečiu buvo:
Moračos kalnai
Topografija
Kalnynų masyvas yra centrinėje Juodkalnijoje, tęsiasi iš rytų į šiaurės vakarus, nuo Taros kanjono netoli Kolašino iki Vratlo perėjos, kuri skiria juos nuo Siniajevinos. Šiaurinėje dalyje yra Moračos ištakos ir Moračos kanjonas. Pietuose ribojasi su Prekornicos kalnais. Moračos kalnuose yra du dideli ledyniniai ežerai: Kapetanovo Jezero („Kapitono ežeras“, 37 m gylio ) ir Brnjicko Jezero.
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai po 1991 m.
Dar kartą, nors ir telefonu, pokalbis tarp ministrų įvyko – 2020 m. liepos 27 d., tęsiantis Covid-19 pandemijai. Pokalbio metu aptartas Izraelio ir Palestinos taikos procesas, nutarta surengti dvišales politines konsultacijas tarp Jordanijos ir Lietuvos.
Moračos kalnai
Topografija
Viršukalnės:
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Jordanijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios vienerias rungtynes, kurias laimėjo Jordanijos komanda.
Moračos kalnai
Geologija
Kalnai yra sudaryti iš klinčių.
Jordanijos ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2013 m. lapkričio mėn. Lietuvoje esančiame Radiacinės saugos centre, Valstybinėje atominės energetikos saugos inspekcijoje ir Branduolinio saugumo kompetencijos centre lankėsi Jordanijos ambasadorius Jungtinėse Tautose Zeidas Raadas Zeidas Al-Huseinas, atsakingas už tarptautinį bendradarbiavimą vystant Jordanijos branduolinio saugumo programas. 2016 m. gruodžio 8 dieną Tarptautinės atominės energijos agentūros organizuojamos Tarptautinės branduolinio saugumo konferencijos paraštėse Lietuva kartu su Jordanija surengė diskusiją kovos su branduolinių ir kitų radioaktyvių medžiagų kontrabanda tema.
2021–2022 m. Lietuvos Specialiųjų tyrimų tarnybos kartu su Austrijos analogiška institucija įgyvendinamas Jordanijoje vykdomas Europos Sąjungos (ES) Dvynių programos projektas korupcijos prevencijos srityje.
Ekonominiai santykiai
Lietuvoje lankėsi kelios verslo delegacijos iš Jordanijos. Pirmasis dvišalis verslo forumas suorganizuotas 2002 m. Jordanijoje, dalyvaujant Lietuvos užsienio reikalų ministrui bei Jordanijos pramonės ir prekybos ministrui. Forumo metu pasirašyta Tarptautinių prekybos rūmų „Lietuva“ ir Jordanijos verslininkų asociacijos bendradarbiavimo sutartis. 2017 m. spalio 4-5 dienomis Lietuvoje lankėsi Jordanijos prekybos ministras Jarubas Kudahas ir verslo delegacija – Jordanijos prekybos rūmų vadovai ir įmonių atstovai besidomintys bendradarbiavimu chemijos, medicinos, maisto pramonės, turizmo srityse, vyko Lietuvos-Jordanijos verslo forumas. Sveikinimo žodį verslo forume tarė ministras Linas Linkevičius. Tai buvo pirmasis Jordanijos prekybos ministro vizitas Lietuvoje. 2017 metais Lietuva kartu Suomija laimėjo ES Dvynių programos projektą, kurio tikslas – stiprinti Jordanijos viešąjį saugumą užtikrinančios tarnybos gebėjimus strateginio valdymo, žmogiškųjų išteklių valdymo bei vadybos srityse. 2019 m. projektas įgyvendintas.
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Jordanijos siekė 9,12 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Jordaniją.
IFK Värnamo
IFK Värnamo – Švedijos futbolo klubas iš Vernamu.
Istorija
Klubas įkurtas 1912 m. Ypatingais laimėjimais negali pasigirti. Eilę metų balansuodavo tarp įvairių lygų.
Nuo 2001 m. sezono buvo trečios pakopos pirmenybėse, nuo 2011 m. kovojo dėl išlikimo Superettan.
2020 m. tapo III pakopos (Pietūs) nugalėtojais ir pateko į Superettan. 2021 m. tapo Superettan nugalėtojais ir pateko į aukščiausią šalies lygą.
2022 m. rungtyniaus Allsvenskan.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta spalvos.
Žaidėjai
Atnaujinta; 2022 m. kovo 8 d.
Stūglių apylinkė
Stūglių apylinkė (arba Stuglių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Švenčionių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kirkučių apylinkės ir Trečiūnų apylinkės.
Barakas (Kirgizija)
Barakas – pietvakarių Kirgizijos kaimas Ošo srityje, Ferganos slėnyje. Kaimas įsikūręs Kirgizijos ir Uzbekijos pasienyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo kelio Ošas–Chodžaabadas į Andižano pusę.
Barakas yra eksklavas, supamas Uzbekijos teritorijos Andižano vilajeto. Gyvenvietė užima apie 4 km², nuo pagrindinės šalies teritorijos ją skiria apie 1,5 km ruožas. 2009 m. duomenimis, Barake buvo 627 gyv., iš jų apie 60 % sudarė etniniai kirgizai, taip pat gyveno uzbekų.
Eksklavo gyventojai susiduria su dideliais sunkumais, kirsdami Kirgizijos ir Uzbekijos valstybių sieną dėl Uzbekijos pasienio pareigūnų veiksmų, trukdančių asmenims laisvai judėti. Oficialioji Uzbekijos valdžia, blokuodama kaimyninei šaliai priklausomą teritoriją, priverčia vietinius gyventojus išsikelti. 2010 m. birželio 17 d. dėl uzbekų pabėgėlių antplūdžio (po etninių susirėmimų Oše) apie 250 kirgizų buvo priversti palikti Baraką.
Portugalijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Santakiai
Santakiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Degučių.
Madha
Madha – Omano eksklavas, esantis Jungtinių Arabų Emyratų teritorijoje. Dydis – 77,7 km². Madhos teritorijos viduje yra JAE eksklavas Nahva. Gyvena maždaug 3 tūkst. gyventojų.
Ribos buvo nustatytos 1969 m. 2014 m. buvo paskelbta, kad čia bus pastatytas muziejus.
Santakis
Santakiu vadinami kaimai:
Jackūnai
Jackūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 15 km į šiaurę nuo Mikailiškių, netoli Mostėnų ir Strūnos upės.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Aleksandrovo valsčių. ~1866 m. čia gyveno 26 katalikai.
Kuodžių HE tvenkinys
Kuodžių HE tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių. Sudarytas užtvenkus Ventos upę (Baltijos jūros intakas) 178,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 5,5 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 44,2 m. Tvenkinys ilgas ir siauras, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Krantai aukštoki. Slėnio pakrantės daugelyje vietų plačiai apaugę miškeliais. Šalia įsikūrę Kuodžių, Kirkų kaimai.
Tvenkinys įrengtas 1925 m., kai buvo pastatytas malūnas. Toje vietoje 2005 m. pastatyta 600 kW galios mažoji hidroelektrinė ir žuvitakis.
Fraser Clarke Heston
Fraser Clarke Heston (g. 1955 m. vasario 22 d. Los Andžele) – amerikiečių scenaristas, filmų prodiuseris, režisierius.
Gimė Los Andžele, aktorių Charlton Heston ir Lydia Clarke šeimoje.
Filmografija
Kaip aktorius:
Kaip režisierius:
Kaip prodiuseris:
Kaip scenaristas:
Klišiai (Pilkalnio apskritis)
Klišiai – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į rytus nuo Lazdynų, prie Alksnupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Klišių kaimo bendruomenė 1927 m. Nuo 1517 m. minimas Dewintin, Derwinthin kaimas – bendru vardu vadinamos atskiros sodybos didelėje miškingoje teritorijoje. Nuo jo atskilo Klišių kaimas, pirmąkart minimas 1556 m. Savo vardu Klišiai minimi nuo 1580 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1821 m. – valstiečių kaimas su 40 gyventojų. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo vakaruose buvo Vieškalnių giria, pietuose – Dikiautų Plynės pelkė. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Portugalijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Santakis (Plungė)
Santakis – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Varkalių.
Mostėnai
Mostėnai arba Mascianai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 16 km į šiaurę nuo Mikailiškių, 5 km nuo Lietuvos sienos, prie Strūnos upės. Keliai į Kisielius, Spandus, Lakčionis.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Aleksandrovo valsčių. ~1866 m. čia gyveno 170 katalikų, 2 stačiatikiai ir 7 žydai.
Mėžionių apylinkė
Mėžionių apylinkė (arba Miežionių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Dzin Mao bokštas
Dzin Mao bokštas (tradic. kin. 金茂大廈, supapr. kin. 金茂大厦, pinyin: Jīnmào Dàshà) – dangoraižis, stovintis Ludziadzui finansų ir prekybos zonoje, Pudonge, Šanchajuje. Aukštis 420,5 m. Vienas aukščiausių pastatų Kinijoje ir pasaulyje. Nuo 1999 iki 2007 m. buvo aukščiausias pastatas šalyje.
Dangoraižį suprojektavo Čikagos architektų firmos „Skidmore, Owings & Merrill“ (SOM) architektas Adrian Smith. Pastato postmodernistinėje formoje, kuri sudėtingėja šiam kylant aukštyn, įžvelgiama tradicinės kinų architektūros įtaka, pavyzdžiui, pagodoms būdinga viršun siaurėjančių pakopų konstrukcija, sukurianti ritmišką fasado struktūros vaizdą. Pastate įsikūrę biurai, prekybos centras, viešbutis „Grand Hyatt Shanghai“. Greta stovi Shanghai Tower ir Shanghai World Financial Center dangoraižiai.
Būdiškė
Būdiškė  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 14 km į šiaurės rytus nuo Mikailiškių, Strėčios kairiajame krante, priešais Nivjės kaimą.
Peršaukščio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Strūnaičio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Modžiūnų apylinkės ir Strūnaičio apylinkės.
Atėnė Alėja
Atėnė Alėja (🇬🇷) – graikų deivės Atėnės epitetas, ryškesnį vaidmenį turėjęs Arkadijoje, kur Atėnė Alėja garbinta Alėjoje, Mantinėjoje ir Tegėjoje.
Tvirtinama, kad iš pradžių Alėja buvo savarankiška dievybė, tačiau ilgainiui susiliejo su Atėne. Atėnės Alėjos statula stovėjusi kelyje iš Spartos į Terapnę. Žymiausia deivės šventykla buvo Tegėjoje.
Raistiškės
Raistiškės  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 5 km į rytus nuo Mikailiškių, Strėčios (Alchovkos tvenkinio) kairiajame krante.
Rumunijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Rumunijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Santakis (Širvintos)
Santakis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Žemųjų Viesų.
Idajas
Idajas (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėjas, Dardano ir Chrisės sūnus, Deimo brolis.
Drauge su tėvu palikęs Peloponesą ir pro Samotrakę nukeliavęs į Frigiją. Apsistojęs Helesponto pakrančių kalnuose, pagal jį šie kalnai pavadinti Idos arba Idajo kalnais. Sakoma, kad paskui čia įvedęs Frigijos Dievų Motinos kultą ir misterijas.
Dainius Virbickas
Dainius Virbickas (g. 1971 m. lapkričio 12 d.) – buvęs Lietuvos lengvaatletis (ilgų nuotolių bėgikas), olimpinių žaidynių dalyvis.
Baigė Vilniaus Pedagoginį universitetą (1995 m.). 1990 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą.
Nuo 2009 m. lengvosios atletikos treneris.
Nuo 2004 m. iki 2008 m. vyrų rankinio klubo „Šviesa-Savanoris“ direktorius.
Sporto pasiekimai
Geriausias asmeninis rezultatas – 2:15.28, pasiektas 1995 m.
Olimpinėse žaidynėse 1996 m. Atlantoje (JAV) bėgo maratoną: distancijos nebaigė (buvo 124 dalyviai).
Dvilonių apylinkė
Dvilonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Strūnaičio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ropiškės apylinkės.
Julijaus Cezario nužudymas
Julijaus Cezario nužudymas – žmogžudystė, įvykusi 44 m. pr. m. e. kovo 15 d. Romoje, kai Pompėjaus teatro kurijoje grupė senatorių per senato posėdį nužudė Romos diktatorių Julijų Cezarį. Cezariui buvo smogta peiliu 23 kartus. Senatoriai teigė, kad jie veikė baimindamiesi, jog Cezario beprecedentė valdžios koncentracija jo diktatūros metu kenkia Romos respublikai, ir pateikė šį poelgį kaip tirono nužudymo aktą. Sąmoksle, kuriam vadovavo Markas Junijus Brutas ir Gajus Kasijus Longinas, dalyvavo mažiausiai 60 senatorių. Nepaisant Cezario mirties, sąmokslininkams nepavyko atkurti Romos respublikos institucijų. Dėl Cezario mirties Romos respublikoje kilo Liberatorių pilietinis karas, o galiausiai Romos respublika tapo Romos imperijos principatu.