cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šerbro sala
Ekonominė veikla
Pagrindinės ekonominės veiklos – ryžių auginimas, turizmas ir žvejyba.
Istorija
Šerbro saloje, maždaug XIX amžiuje, buvo įkurtas britų postas kovai su prekyba vergais.
1861 m. sala buvo įgyta iš Šerbro tautos Fritauno kolonijos.
1815 m. Paul Cuffe Šerbro saloje apgyvendino 88 išlaisvintų vergų grupę.
Sala buvo ištirta Samuel J. Mills ir Ebenezer Burgess Amerikos kolonizacijos draugijos prašymu. Šis tyrimas paskatino Jungtinių Valstijų Kongresą 1819 m. kovo 3 d. priimti aktą, leidusi išlaisvintiems juodaodžiams vergams grįžti į jų „gimtinę“.
Grupė išlaisvintų vergų atvyko į Šerbro salą 1821 m., prieš 1822 m. balandi išvykstant, varomiems aplinkybių, į Providenso salą prie Mesurado iškyšulio (Cape Mesurado) dabartinėje Liberijoje.
BlueGene
right|thumb|Blue Gene/L BlueGene, dar: Blue Gene (Mėlynasis genas) – IBM kompiuterių architektūros projektas, skirtas sukurti naujos kartos superkompiuterius, pasieksiančius operacijų greitį iki 1 peta - flops.
Šerbro sala
Šaltiniai
°N, °W
BlueGene
BlueGene yra skirtas teoriniams moksliniams tyrimams, reikalaujantiems didelių kompiuterinių resursų, tokiems, kaip baltymų konformacijų tyrimas, cheminių ir branduolinių reakcijų modeliavimas, atmosferos modeliavimas.
thumb|left|Blue Gene architektūra Yra vystomi keturi projektai: BlueGene/L, BlueGene/C, BlueGene/P ir BlueGene/Q.
Alfa spiralė
thumb|250px|α spiralės. Žaliais punktyrais pavaizduoti vandeniliniai ryšiai tarp vandenilio ir deguonies atomų. α spiralė – antrinė baltymų struktūra, susidaranti dėl vandenilinių ryšių tarp aminorūgščių.
α spiralės ir β klostės polipeptidinėje grandinėje susidaro dėl šias struktūras stabilizuojančių vandenilinių ryšių, susidarančių tarp deguonies dalinio neigiamo ir vandenilio dalinio teigiamo krūvių. Skiriasi abiejų struktūrų kampai tarp peptidinio ryšio azoto ir α anglies atomo bei anglies ir kito α anglies atomo.
Iliustracija
Iliustracija ( 'vaizdus aiškinimas, vaizdavimas') – grafikos kūrinys, puošiantis, aiškinantis, papildantis, interpretuojantis tekstą, kuris patalpinamas spausdintiniuose ar skaitmeniniuose leidiniuose, pavyzdžiui, plakatuose, bukletuose, žurnaluose, knygose, mokymosi priemonėse, animacijoje, vaizdo žaidimuose ar filmuose. Paprastai iliustracijas kuria iliustratorius arba dailininkas. Skaitmeninės iliustracijos dažnai yra naudojamos tinklalapiuose ir programinėje įrangoje tam, kad jos taptų patogesnės vartotojui. Iliustracija taip pat gali reikšti rašytinį arba vaizdinį pavyzdį.
Istorija
Ankstyvosios iliustracijos formos – piešiniai olose. Vienos iš seniausių iliustracijų yra žinomos iš Senovės Egipto kaip hieroglifai.
Paplito Kinijoje ~ VIII a., tradiciškai medžio raižiniuose, tam kad papildytų raštus.Viduramžiais, prieš atsirandant spaudai, knygos buvo iliustruojamos ranka.
Klipėjas
Klipėjas  – didelis romėniškas skydas, apvalus, su smailiu (paprastai geležiniu) antskydžiu. Tokius skydus naudojo ir Senovės Graikijos kariai.
Dekoracinis naudojimas
Plinijus Vyresnysis aprašė paprotį klipėjuose piešti protėvių portretus iki juosmens, o klipėjus kabinti šventyklose ar kitose viešose vietose. Iš to kilo pavadinimas klipėjiniai portretai, kuriuo vadina apvalius portretinius bareljefus architektūriniuose medalionuose.
Pūstalaukiai
Pūstalaukiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Skiemonių. Seniūnaitijos centras.
Etimologija
Kaimas anksčiau buvo vadinamas Pustapole, vėliau pavadinimas sulietuvintas.
Įklija
Įklija – knygoje tarp lankų įklijuotas atskiras lapas – iliustracija, žemėlapis, lentelė. Dažnai spausdinama ant kitokio popieriaus (storesnio, geresnio), nei visa knyga. Kartais būna sulankstoma (jei didesnio, nei pati knyga, formato). Gali būti įsiūta, kaip atskiras lankas.
Chopioras
Chopioras  – upė Rusijoje; kairysis, didžiausias Dono intakas. Teka Penzos, Saratovo, Voronežo ir Volgogrado sritimis. Prasideda Pavolgės aukštumoje, teka į pietvakarius kalvotomis vietovėmis. Įteka į Doną ties Ust Chopiorskojos gyvenviete.
Didžiausi intakai: Serdoba, Buzulukas (kairieji), Vorona, Savala (dešinieji).
Upė užšąla nuo gruodžio iki balandžio ar gegužės. Laivuojama 323 km nuo žiočių (nuo Novochopiorsko). Prie Chopioro esantys miestai: Arkadakas, Balašovas, Novochopiorskas, Uriupinskas.
Dmitrijus Ustinovas
Dmitrijus Ustinovas (1908 m. spalio 30 d. Samaroje, Rusija – 1984 m. gruodžio 20 d. Maskvoje) – tarybinis politinis ir karinis veikėjas, 1976–1984 m.- TSRS gynybos ministras. Tarybų Sąjungos maršalas.
Apdovanojimai
D. Ustinovas priklausė neoficialiam, „mažajam Politbiurui“, į kurį įėjo ypač įtakingi tuometinės TSRS vadovybės nariai: Leonidas Brežnevas, vyriausias ideologas ir antrasis žmogus partijoje ir valstybėje Michailas Suslovas, KGB pirmininkas Jurijus Andropovas, Užsienio reikalų ministras Andrejus Gromyka. Šiame žmonių rate buvo priiminėjami svarbiausi sprendimai, kuriuos vėliau formaliai patvirtindavo savo balsavimu visas Politbiuras. Taip atsitiko ir apsisprendžiant įvesti TSRS kariuomenę į Afganistaną.
Kitaip, nei dauguma tuometinių TSRS vadovų, buvo ypač energingas ir darbingas (nors miegodavo tik po 4 -4.5 val.), imlus naujovėms, labai greit spręsdavo valdymo klausimus.
Mirė nuo staigaus plaučių uždegimo, persišaldęs naujos karinės technikos demonstravimo metu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Erzvėtas (Ignalina)
Erzvėtas – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Tverečiaus, prie Erzvėto ežero rytinio kranto. Ties kaimu į Erzvėtą įteka Birvėta.
Dygusis minkštaodis vėžlys
Dygusis minkštaodis vėžlys, dygusis trioniksas (Apalone spinifera) yra minkštaodžių vėžlių rūšis, viena didžiausių Šiaurės Amerikoje. Savo vardą gavo iš spygliuotų, kūgio pavidalo išaugų priekinėje karapakso dalyje.
Paplitimas
Dygieji minkštaodžiai vėžliai paplitę didžiojoje JAV dalyje, taip pat Kvebeko ir Ontarijo provincijose Kanadoje, pietų Meksikoje, Moreloso valstijoje ir Hondūre.
Sistematika
Rūšis pirmą kartą buvo aprašyta Charles Alexandre Lesueur 1827 metais. Vėliau daug kartų buvo aprašyta iš naujo, dėl ko kilo šiokia tokia painiava vėžlio sistematikoje. Šiuo metu yra pripažinti septyni porūšiai, kurie varijuoja nuo geografinio pasiskirstymo ir nėra lengvai atskiriami vienas nuo kito.
Dauginimasis
Dygieji minkštaodžiai vėžliai poruojasi tarp 8 – 10 metų amžiaus. Didelės patelės gali gyventi iki 50 metų. Vėžliai poruojasi pavasario viduryje giliai po vandeniu. Patinas plaukdamas bakstelėja patelės galvą. Jei ši nusprendžia su juo poruotis, patinas plaukia virš patelės, bet skirtingai nuo kitų vėžlių, neatsiremia į ją savo priekinėmis letenomis. Patelė greitai padeda kiaušinius saulės apšviestame smėlėtame ar žvyruotame krante, kur iškasa kolbos formos duobę. Vėžliai poruojasi daugiau nei vieną kartą per sezoną. Vėžlio patelė padeda nuo 9 iki 38 apvalių kalkinio lukšto kiaušinių. Perėjimasis prasideda rugpjūčio ir rugsėjo mėnesiais ir pavasarį.
Porūšiai
thumb|left|Rytų dygusis minkštaodis vėžlys|alt=Minkštaodžio vėžlio galva
Jundiškės
Jundiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kalesninkų.
Didieji Mostaičiai
Didieji Mostaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybės pietvakariuose. Auga Didžiųjų Mostaičių ąžuolas. Stovi Didžiųjų Mostaičių paminklas partizanams (pastatytas 2011 m.).
Vyčiai (Panevėžys)
Vyčiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Velžio.
Jeleniavo valsčius
Jeleniavo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Valsčiaus centras – Jeleniavas. Ribojasi su Prieraslio, Rūtelės, Suvalkų, Šipliškės ir Vižainio valsčiais bei Suvalkų miestu. Valsčius priklauso Jeleniavo Šv. Jėzaus širdies parapijai. Valsčiuje yra Kšemianuchos radijo ir televizijos bokštas.
Istorija
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Valsčius atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje, priklausė Suvalkų apskričiai (Suvalkų gubernija). Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2005 m. duomenis valsčiaus plotas yra 131,84 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 10,08% Suvalkų apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Pagal 2005 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 2020,42 zlotai.
Adminisracinis suskirstymas
Bachanovas, Bialorogiai, Blaskovizna, Čajevščizna, Červonė Bagnas, Gulbiniškiai, Hultajevas, Ignatuvka, Jeleniavas, Kazimieruvka, Kžemianka, Lapūkavas, Leščevas, Malesovizna, Okronglė, Podvysokių Jelenevskiai, Prūdiškės, Richtinas, Rutka, Sidoriai, Sidorių Zapolnė, Sidoruvka, Suchodoliai, Sumavas, Šcibovas, Šešupka, Šiurpilis, Udrinas, Udziejekas, Vodzilkiai, Volovnia, Zažečės Jelenevskiai, Živa Voda.
Valsčiaus gamta
Dalis valsčiaus teritorijos yra Suvalkų kraštovaizdžio parke. Valsčiuje teka Juodosios Ančios ir Šešupės upės. Valsčiuje yra Lapūkavo riedulių draustinis, Bachanovo riedulių draustinis ir Rutkos draustinis bei Jasionovo kalnas, Kšemianuchos kalnas, Kšemieniuchos kalnas, Kukmedžių kalnas, Pilies kalnas ir Šiurpilio piliakalnis.
Ežerai
Valsčiuje yra šie ežerai:
Lebeniškiai
Lebeniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietuose, 8 km į pietvakarius nuo Vabalninko, Žaliosios girios pakraštyje. Seniūnaitijos centras. Nuo nuo 1909 m. kaime stovi medinė stačiatikių Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro cerkvė.
Istorija
Apie 1900 m. kaime gyveno daug rusų. Po Antrojo pasaulinio karo buvo įkurta ir iki 1954 m. veikė Lebeniškių apylinkė.
Eskelis
Eskelis  – miestas pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijos vakaruose, Andų kalnuose. Futaleufu departamento centras. 28 500 gyventojų.
Istorija
1906 m. vasario 25 d. miestą įkūrė imigrantai iš Velso. Išaugo nutiesus geležinkelį (1920 m.). Miesto pavadinimas indėnų mapučių kalba reiškia „spyglys“, kadangi apylinkėse auga daug dygliuotų krūmynų.
Susisiekimas
Plentais sujungtas su Rosonu, Komodoro Rivadavija, Bariloče. Pasiekia „La Tročita“ siaurasis geležinkelis.
Ekonomika
Svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Miesto gyventojai užprotestavo bandymus eksploatuoti netoliese esantį aukso telkinį, kadangi būtų subjaurotas kraštovaizdis, padidėtų vandens telkinių tarša.
2015 m. Kanados Grand Prix
Kvalifikacija
– Max Verstappen gavo 5 starto pozicijų baudą už sukeltą avariją prieš tai vykusiose lenktynėse ir 10 starto pozicijų baudą už jėgos agregato detalių pakeitimus. – Sebastian Vettel gavo 5 starto pozicijų baudą už lenkimus raudonų vėliavų stadijos metu laisvose trenirutoėse. – Jenson Button gavo leidimą startuoti lenktynėse. Vėliau jis buvo nubaustas 10 ir 5 starto pozicijų baudomis už kėgos agregatų detalių pakeitimus.
Derbis (sportas)
thumb|250px|„Panathinaikos“ ir „Olympiakos“ futbolo derbis Graikijoje
Derbis (iš ) – dviejų, dažniausiai vietinių, sporto komandų varžybos, turinčios ilgą tarpusavio susitikimų istoriją, keliančios didelį ažiotažą, sutraukiančios daug sporto aistruolių ir žurnalistų dėmesio.
Termino „derbis“ kilmė nėra aiški. Viena iš versijų, jog pavadinimas kilęs nuo „The Derby“ žirgų lenktynių, pradėtų rengti 1780 m. Edvardo Smito Stenlio, 12-ojo Derbio erlo. Pradžioje derbiu vadintos visos didesnės sportinės varžybos. Pagal kitą teoriją pavadinimas kilo nuo Derbio miesto, kur pasak legendų vykusios labai chaotiškos ir nuožmios futbolo varžybos. Dar kita teorija sako, kad derbiu vadintos ne pačios varžybos, o žmonių minia. XX a. pr. Anglijoje didžiausią minią sutraukdavo kasmetinės Derbio žirgų lenktynės. Tuo tarpu futbolo varžybose tuo metu komandas palaikydavo tik namų sirgaliai, nes tuomet paprasti darbininkai neišgalėjo keliauti paskui savo komandą po šalį. Tačiau kuomet susitikdavo to paties miesto komandos, dalyvaudavo abiejų komandų sirgaliai, taigi, susirinkdavo didesnė minia, kildavo ažiotažas, konfliktai.
Dabar derbiu vadinamos įvairios intriguojančios komandų varžybos: dviejų to paties miesto komandų, kaimyninių šalių rinktinių varžybos, lyderiaujančių turnyro komandų varžybos, ilgą tarpusavio susitikimų istoriją turinčių komandų varžybos. Derbio metu neretai kyla incidentai, netgi riaušės, nes dažnai susiduria ne tik priešiškos komandos, bet ir priešiškos sirgalių kultūros, dažnai atstovaujančios skirtingas etnines grupes (pvz., ispaniškas FC Madrid prieš katalonų FC Barcelona, Škotija prieš Angliją), religines grupes, politinius priešus (Pietų Korėja prieš Šiaurės Korėją, Argentina prieš Angliją).
Žymūs derbiai
Žymiausi nacionalinių futbolo rinktinių derbiai yra:
Žymūs futbolo komandų derbiai yra:
Lietuvoje didžiausias derbis yra krepšinio varžybos tarp „Lietuvos Ryto“ ir Kauno „Žalgirio“. TSRS laikais didelio ažiotažo sulaukdavo varžybos tarp „Žalgirio“ ir CSKA. Futbole tradicinis derbis vykdavo tarp FBK Kauno ir Vilniaus „Žalgirio“.
Aliaskos kalnagūbris
Aliaskos kalnagūbris  – kalnų grandinė Jungtinėse Valstijose, pietų Aliaskoje, įeina į Šiaurės Amerikos Kordiljerų Ramiojo vandenyno juostą. Ilgis – ~1000 km. Šiame kalnagūbryje yra aukščiausias Šiaurės Amerikos taškas – Makinlio kalnas (6194 m). Ašinę masyvo dalį sudaro intruzinės uolienos (granodioritai). Šlaitai statūs, smarkiai išraižyti.
Aliaskos kalnagūbris yra svarbi linija, skirianti orų mases. Pietiniuose šlaituose būdingi šilti, drėgni orai, o šiauriniuose – šalti, žvarbūs. Drėgnuosiuose šlaituose iki 800 m aukščio auga eglių miškai, aukščiau – amžini sniegynai ir ledynai. Šiauriniuose šlaituose būdinga kalnų tundra.
Svarbiausios viršukalnės:
Dizainas
Skirstomas į pramoninį ir grafinį.
thumb|right|165px|Žurnalo numeris
Projektuojant naudojamos architektūros, skulptūros, grafikos, fotografijos, kompiuterinės priemonės. Kuriant atsižvelgiama į būsimo dirbinio paskirtį, technologines ir eksploatacines aplinkybes. Dizainas tampriai susijęs su technologiniu progresu, urbanizacijos procesais, konkurencija.
Istorija
Dizainas ėmė klostytis XX a. pr. Ištakos siejamos su architektų ir inžinierių Gotfrydo Semperio, Peterio Behrenso, Hermano Miutesiuso (Vokietija), Le Korbuzjė (Prancūzija), Henrio van de Veldės (Belgija) kūryba, Verkbundo susivienijimo ir Bauhaus’o mokyklos veikla, konstruktyvizmo ir funkcionalizmo idėjomis. Praktinio dizaino pradininku laikomas vokiečių architektas Walter’is Gropius’as.
XX a. 4–5 dešimtmečiais svarbiu dizaino centru tapo JAV. Amerikietiškojo dizaino pionieriai – Raimondas Levi, Henris Dreifusas, Valteris Dorvinas Tygas. Po II pasaulinio karo dizainas intensyviai plėtojosi Skandinavijos šalyse, Prancūzijoje, Italijoje.
Lietuvoje
Po II pasaulinio karo Lietuvos dizainas pradėtas aktyviau plėtoti. Profesionalaus dizaino raida prasidėjo 1957 įkūrus Vilniuje Projektavimo – konstravimo biurą.
Dizaineriai rengiami Vilniaus dailės akademijoje (VDA) (nuo 1961 metų), VDA Kauno dailės fakultete, VDA Architektūros ir dizaino fakulteto Klaipėdos vizualinio dizaino katedroje, VDA Telšių dailės fakultete, Šiaulių Universitete.
Nuo 1987 m. veikia Lietuvos dizainerių sąjunga (195 nariai, 2003 m.). Įsteigtas Tarptautinės grafikos dizaino asociacijos ICOGRADA Lietuvos skyrius. Grafinio dizaino kūrėjai susibūrę į Lietuvos grafinio dizaino asociaciją (LGDA). Leidžiamas nekomercinis specializuotas dizaino žurnalas „Portfolio“ (red. Robertas Jucaitis), kurio tikslas – skleisti pozityvų Lietuvos įvaizdį, parodant, kad Lietuvoje, naudojantis dizainu, inovacijomis ir šiuolaikine ženklodara, kuriami konkurentabilūs gaminiai ir paslaugos.
Afiša
thumb|180px|Ludwig Suetterlin: "Gewerbeausstellung", [[1896]] Afiša – taikomosios grafikos kūrinys – kultūros spektaklio, koncerto, parodos, paskaitos, kino filmo ar sporto renginio reklaminis skelbimas, kabinamas viešoje vietoje. Afišos kompoziciją paprastai sudaro informacinis kelių rūšių šrifto tekstas, ornamentinės detalės, vaizdinis motyvas ar fotografija. Atsirado XVII a. II pus. Dalį afišos funkcijų vėliau perėmė plakatas.
Gudai (Mažeikiai)
Gudai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Viekšnių. Vakariniu pakraščiu teka Virvytė. Buvo vandens malūnas, dabar mažoji hidroelektrinė. Gudų pradinė mokykla yra Gyvoliuose. Šiauriniame pakraštyje, netoli Gyvolių piliakalnio rastas X-XI a. lobis: 12 apyrankės formos sidabrinių grandžių.
Istorija
1631 m. buvo 12 valakų, 16 kiemų. 1973 m. pastatyta pradinė mokykla.
Šaltiniai
thumb|230px|left|Gudų hidroelektrinė
Radviliškio rajono taryba 1990–1995 m.
Radviliškio rajono taryba – Radviliškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Radviliškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Radviliškio rajono taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Radviliškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Veikla
Rajono meru 1994 m. išrinktas Vytautas Simelis.
Gardamo pagrindinė mokykla
Šilutės rajono Gardamo pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj., Gardame, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba iki 2016 m. rugpjūčio 31 d. Dabar tai Žemaičių Naumiesčio gimnazijos skyrius.
Istorija
1908 m. įsteigta pirmoji Gardamo pradžios mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. To pastato dabar nebėra. 1928 m. pastatytas dviejų aukštų medinis pastatas. Mokykloje mokėsi po 30-40 mokinių, dirbo 1-2 mokytojai. Mokyklos steigėjas Veiverių muitinės tarnautojas Matulionis. 1914 m. mokykla tapo vokiška. Tuo metu mokytoju dirbo Jurjonas. Menkai mokėjo vokiečių kalbą, todėl mokė lietuviškai. Susikūrus nepriklausomai Lietuvos Respublikai Gardame veikė lietuviška mokykla, buvo dvi klasės, dirbtuvės, sporto salė. 1936–1944 m. mokyklos vedėju dirbo V. Žibaitis, kultūrinio gyvenimo organizatorius, jaunųjų ūkininkų vadovas, šaulių būrio vadas. Ištremtas į Sibirą 1948 m. mirė.
1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 2016 m. rugsėjo 1 d. dėl mokinių stokos mokykla prijungta prie Žemaičių Naumiesčio gimnazijos ir tapo jos progimnazijos skyriumi.
Sangolkis
Sangolkis  – miestas šiaurės Ekvadore, Pičinčos provincijoje, į pietryčius nuo Kito; jo priemiestis. Pro miestą eina Panamerikos plentas.
Švietimas
Veikia Armijos politechnikos institutas (Escuela Politécnica del Ejército).
Kalnų patranka
thumb|right|Tarybinė 1938 m. pavyzdžio 76 mm kalnų patranka. Hameenlinna artilerijos muziejus (Suomija). thumb|right|Vokiečių IG 18 75 mm kalnų patranka karo muziejuje Belgrade, Serbijoje.
Kalnų patranka (, горное орудие) – lengvas lauko artilerijos (pėstininkų palaikymo) pabūklas, pritaikytas kautynėms kalnuose.
Kalnų patrankos pasižymėjo dviem skiriamaisiais požymiais:
Pirmus išardomus patrankų modelius sukūrė Graikijos kariuomenės inžinieriai P. Lykoudis ir P. Danglis. Danglio sukurtas pabūklas vadinamas Danglio-Šneiderio kalnų patranka (75 mm Schneider-Danglis 06/09).
Kalnų patrankos nuo įprastinių patrankų skyrėsi lengvumu. Kai kurios valstybės šias patrankas naudojo kaip lengvai gabenamas lauko artilerijos patrankas, naudojamas bet kokioje aplinkoje, ne tik kalnuose. Tokios patrankos gana plačiai buvo naudojamos kaip desantinės patrankos. Vienas pirmųjų pabūklų, kuris buvo naudojamas ir kaip kalnų, ir kaip desantinis, buvo 1872 m. greitašaudė Baranovskio patranka (Rusija).
Šiais laikais kalnų patrankos kaip artilerijos pabūklų tipas yra pasenusios. Jas pakeitė haubicos ir minosvaidžiai.
Andžejus Potockis (1691)
Andžejus Potockis (, m. 1691) – Lenkijos magnatas ir karininkas iš Potockių giminės. Ivano-Frankovsko miesto įkūrėjas.
Biografija
Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Ravero Potockio ir Sofijos Kalinauskaitės vyresnysis sūnus. Haličo, Vyšgrudo, Ležaisko, Sniatino, Kolomijos, Mostisko, Mediko miestų seniūnas. thumb|left|Haličo pilis Rusijos-Lenkijos 1654–1667 karo dalyvis, už ką jis buvo apdovanotas Karūnos didžiojo vėliavininko titulu. Būdamas Karūnos stovyklininku, vadovavo Lenkijos karių būriui, išsiųstam padėt Ivanui Vyhovskiui. Konotopo mūšio metu dalyvavo Kijevo blokadoje. 1659 metais sumuštas V. B. Šeremetjevo armijos. 1660 metų vasarį kartu su savo tėvu, Karūnos didžiuoju etmonu Stanislovu Potockiu nesėkmingai apgulė Mogiliovą-Podolską.
Kijevo vaivada nuo 1668 iki 1673 metų. Chotyno mūšio (1673 m.) dalyvis, kur vadovavo kairio sparno kavalerijai. Vadovavo Lenkijos armijai Kalušo mūšyje 1675 metais, kur sumušė Krymo totorius. Krokuvos vaivada nuo 1680 metų. Krokuvos kaštelionas nuo 1682 metų. Karūnos lauko etmonas (1684–1691).
Šeima ir vaikai
thumb|Andžejus Potockis su žmona Ana Rysinskaite Buvo vedęs Aną Rysinskaitę (m. 1697/1703). Vaikai:
Rūmininkas
Rūmininkas, dvariškis, dvarionis – karaliaus ar kitokio monarcho arba tituluoto aristokrato dvaro ar jo palydos tarnautojas, tarnas.
Kai kurios rūmininkų pareigos: ir kt.
Vingrių šaltiniai
Vingrių šaltiniai – vieni labiausiai žinomų Vilniaus miesto šaltinių, kurių vanduo XVI a. buvo naudojamas pirmam centralizuotam Vilniaus vandentiekiui. XIX a. – XX a. šaltinių vandenį naudojo greta stovėjusi pirtis. Šis šaltinis gyvas ir dabar, tačiau jis kanalizuotas ir paslėptas nuo žmonių akių betoniniuose rezervuaruose. Jo vanduo naudojamas miesto gatvėms laistyti ir gaisrininkų reikmėms.
Apie Vingrių šaltinius rašė Adomas Honoris Kirkoras. Jų vanduo tekėjęs keturiais vamzdžiais, buvusiais po žeme, o viena iš siurblinių buvusi Šv. Jono bažnyčios papėdėje. Dėl to miestiečiai šiais vamzdžiais tekėjusį vandenį vadinę šv. Jono vandeniu.
1986 m. Vingrių šaltiniai paskelbti hidrologiniu gamtos paminklu, o 2005 m. jų teritorija įtraukta į saugomų kultūros paveldo objektų sąrašą.
2020–2021 m. planuojama atidengti šaltinių prieigas, šaltinių vandens tėkmę nukreipiant atvirais betoniniais latakais. Šalia šaltinio bus suformuota viešoji erdvė.
Šakiaraginiai
Šakiaraginiai (Antilocapridae) – porakanopių (Artiodactyla) žinduolių endeminė Š. Amerikos šeima.
Visos šeimos rūšys, išskyrus šakiaragę antilopę (Antilocapra americana), yra išnykusios.
World Series by Renault
World Series by Renault (1998 – 2004 m. – World Series by Nissan) – automobilių sporto čempionatų grupė. Susideda iš pagrindinio Formula Renault 3.5 Series čempionato (dažnai vadinamo tiesiog World Series by Renault ar WSR) bei Eurocup Formula Renault 2.0 ir Eurocup Mégane Trophy.
Nemažai buvusių ir dabartinių Formulės 1 lenktynininkų dalyvavo WSR čempionate: Marc Gené, Fernando Alonso, Heikki Kovalainen, Robert Kubica, Sebastian Vettel, Jaime Alguersuari, Kamui Kobayashi ir kt.
Istorija
2003 m. „Renault Sport“ pradėjo „Formula Renault V6 Eurocup“ čempionatą, kuris vyko „Eurosport's Super Racing Weekends“ (ETCC ir FIA GT čempionatai) savaitgalių metu. Buvo naudojama „Tatuus“ važiuoklė ir Nissan 3,5 l V6 varikliai. Tačiau 2005 m. „Renault“ pasitraukė iš šių savaitgalių, susijungė su „World Series by Nissan“ ir pradėjo rengti „World Series by Renault“ grupės čempionatus, kurių pagrindinis – „Formula Renault 3.5 Series“. Tais pačiais metais kaip pagalbiniai čempionatai prie WSR prisijungė „Eurocup Formula Renault 2.0“ ir „Eurocup Mégane Trophy“.
2010 m. buvo prijungtas „F4 Eurocup 1.6“ čempionatas, bet 2011 m. jo atsisakyta.
Taisyklės
Lenktynių savaitgalis susideda iš dviejų lenktynių po 44 minutes ir papildomai vieną ratą, starto eilę išsiaiškinant 30 min. trukmės kvalifikaciniuose važiavimuose. Nuo 2011 m. bus taikoma FIA čempionatuose naudojama taškų sistema :
Automobilis
Čempionate visi lenktynininkai važiuoja vienodais automobiliais su „Dallara“ važiuokle ir Nissan VQ35 V6 3498 cm³ varikliu, kuris gali pasiekti 425 „brake“ arklio galių, didžiausias sūkių per minutę skaičius ribojamas iki 8500. Tuščias sveria 600 kg, kuro bako talpa – 80 litrų. Padangas tiekia „Michelin“.
Nissan metai
thumb|225px|right|Dukart [[Formulė 1|Formulės 1 čempionas Fernando Alonso 1999 m. laimėjo čempionatą.]]
World Series by Renault
thumb|225px|right|[[Robert Kubica tapo pirmuoju „Formula Renault 3.5 Series“ čempionu.]]
Degučių pagrindinė mokykla
Istorija
1909 m. Degučiuose, privačiame pastate, įkurta pirmoji mokykla. Mokykloje buvo mokoma rusų kalba. Mokė mokytoja rusė iš Peterburgo. 1914 m. mokyklą padegė vokiečiai. 1919 m. mokykla perkelta pas Jurgį Bulsę. Šioje mokykloje buvo mokoma lietuviškai. Mokė mokytojos lietuvės Apolskaitė, vėliau – Klumbytė.
Prijungus Klaipėdos kraštą prie Lietuvos, mokykla perkelta į buvusią muitinę. Iš muitinės ją perkėlė į bažnyčiai priklausantį namą, vadinamą „špitolę“. Šioje mokykloje mokytojavo mokytojas Stasys Jurjonas. Kaizerinės okupacijos metais Degučiuose mokyklos nebuvo. Iš „špitolės“ mokykla perkelta pas Degučių kaimo gyventoją Kiaupą, o iš ten – pas Freitaką. 1935 m. Nepriklausomos Lietuvos valdžia pastatė naują mokyklą. Čia buvo keturios klasės. Mokyklos vedėjas – Juozas Šikšnius, mokytojai – Juodišytė, Klumbytė, Stasys Jurjonas. Pradžios mokykloje dirbo ir mokytojai Sadauskas, Naujokas, Apolinaras Martinkus.
1950 m. mokykla reorganizuota į septynmetę. 1962 m. pristatytas mūrinis vieno aukšto su mansarda priestatas. Mokykla – aštuonmetė. 1966 m. lapkričio mėn. sudegė senoji medinė mokykla. Liko apdegęs priestatas, kuriame, jį paremontavus, mokėsi V–VII klasės, o I–IV – pas privatininkę Barborą Rimkienę. 1967 m. sausio 17 d. mokykla vėl degė. Sudegė archyvas ir visas mokyklos turtas. Po gaisro mokykla laikinai įsikūrė Degučių kultūros namuose. (V–VIII kl.) ir pas privatininkę Barborą Rimkienę. 1969 m. rugsėjo 1 d. mokykla pradėjo darbą suremontuotame pastate (V–VIII klasės).
Anksčiau dirbusių mokytojų pasakojimu:
1970 m. kovo mėnesį pradėta statyti nauja Degučių aštuonmetė mokykla. Atidarymo iškilmės vyko 1973 m. sausio 13 d. 1986 m. mokykla reorganizuota į devynmetę. LSSR kultūros ir švietimo ministerijai pasiūlius, dvejus metus mokykla vadinosi nepilna vidurine, 1988 m. – devynmete, nuo 1991 m. – pagrindine. 1999 m. mokykla šventė 90 metų jubiliejų. 2012 m. Degučių pagrindinė mokykla prijungta prie Žemaičių Naumiesčio gimnazijos, vėliau išvis uždaryta.
Horst Zwengel
Horst Zvengel (1937 m. sausio 14 d. Klausmyliuose) – Vokietijos inžinierius, politikas.
Biografija
Gimė 1937 m. sausio 14 d. Klausmyliuose. 2001-2004 m. buvo Hamburgo miesto tarybos narys. Iki 2003 m. priklausė Teisės ir tvarkos partijai, vėliau perėjo į partiją Už Vokietijos markę.
Jonas Diržys
Jonas Diržys (1874 m. lapkričio 6 d. Palūšniuose – 1944 m. gruodžio 20 d. Kaune) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Lunevo Vielkiai
Lunevo Vielkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 63 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 28 namai ir 216 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 50 namų ir 253 gyventojai, iš kurių 1 stačiatikis ir 7 žydai.
Jonas Diržys
Biografija
Paauglystėje dirbo kalvio padėjėju. Iki 1920 m. gyveno ir dirbo geležinkelio depo Maskvoje, kur turėjo nuosavą namą. I Pasaulinio karo metais bolševikų buvo suimtas ir įkalintas. Apie 1920 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys.
Spencer Compton
Spenseris Komptonas, pirmasis Vilmingtono grafas (1673 m. – 1743 m. liepos 2 d.) – britų valstybės ir politinis veikėjas, vigų partijos narys, vyriausybės narys nuo 1715 m. iki savo mirties. 1742–1743 m. buvo antruoju Didžiosios Britanijos premjeru po sero Roberto Valpolo, nors tuo metu šalį iš tikro valdė Slaptosios tarybos vadovas John Carteret.
Biografija
thumb|left|180px|Spenseris Komptonas, apie 1722-1727 m. Buvo trečiasis sūnus Nortamptono grafo Džeimso Komptono antrojoje santuokoje. Išsilavinimą gavo Šv. Pauliaus mokykloje Londone, Oksfordo Trinity College. Pirmą kartą pateko į Bendruomenių rūmus 1698 m.
Jonas Diržys
Biografija
1923 m. lapkričio 6 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.
Spencer Compton
Biografija
Nepaisant to, kad jo šeimos nariai priklausė įtakingam torių partijos ratui, Spenseris Komptonas po ginčų su savo broliu tapo vigų partijos nariu. Jis greitai ėmė reikštis Parlamente kaip žymus valstybės veikėjas iš vigų tarpo ir tapo sero Roberto Valpolo bendražygiu. Jų draugystė truko virš 40 metų.
Jonas Diržys
Biografija
Į Antrąjį Seimą kandidatavo V (Panevėžio) rinkimų apygardoje pagal Lietuvos ūkininkų sąjungos sąrašą, tačiau išrinktas nebuvo. 37 posėdyje (1923 11 06) Seime pakeitė Lietuvos ūkininkų sąjungos narį Adolfą Butkį. Nuo 39 posėdžio (1923 11 12) Seime buvo Darbo ir socialinės komisijos narys, o nuo 134 posėdžio (1924 11 14) - Finansų ir biudžeto komisijos II sekretorius. Seime aktyviai dalyvavo svarstant ir priimant įstatymų projektus. Buvo dažnas kalbėtojas iš tribūnos. Atstovaudamas LŪS, reiškė konservatyvią poziciją, gindamas ūkininkų, darbdavių bei savininkų interesus. Kritikavo siekius griežtai nustatyti darbo dienos ilgumą, argumentuodamas žemės ūkio darbų specifika. Nuolat pasisakydavo už finansavimo žemės ūkiui didinimą ir priešingai - finansavimo Vidaus reikalų ministerijai mažinimą (1924 12 02, 141 posėdis). Kadencijos metu dažnai įsiveldavo į karštą polemiką su kairiųjų Seimo frakcijų atstovais.
Spencer Compton
Biografija
1742 m. sausio mėn. jis pakeitė Valpolą iždo pirmojo lordo ir premjero postuose, nors tuo metu vyriausybei faktiškai vadovavo John Carteret. Tuo metu Komptono sveikatai blogėjant kai kurie sprendimai buvo priimami be jo žinios. Šiame poste jis išbuvo iki pat savo mirties, mirė būdamas nevedęs ir nepalikdamas testamento, todėl visi jo buvę titulai taip ir liko nepaveldėti.
Jonas Diržys
Biografija
Po 1926 m. dirbo Lietuvos geležinkelio Jonavos depo viršininku. Palaidotas Kauno Seniavos kapinėse.
Aliaskos srovė
miniatiūra|Aliaskos srovė žemėlapyje Aliaskos srovė – šiltoji paviršinė jūrų srovė, esanti Ramiojo vandenyno šiaurės rytuose. Šiaurės Ramiojo vandenyno srovės šiaurinė atšaka. Vandens temperatūra žiemą 2-7 °C, vasarą – 10-15 °C. Tėkmės greitis – 25-50 m/s. Teka iš pietų į šiaurę, paskui iš rytų į vakarus per Aliaskos įlanką iki Aleutų salų ir pasiekia Beringo jūrą.
Jundulai
Jundulai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Notėnų.
Vilkiškis (Velžys)
Vilkiškis – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Velykių.
Tas prakeiktas nuolankumas
„Tas prakeiktas nuolankumas“ – 1970 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal Juozo Tumo-Vaižganto apysaką „Dėdės ir dėdienės“. Drama. Spalvotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 84 min.
Siužetas
Lietuvos kaimas XIX amžiuje. Severiūtė ir smuikorius Mykoliukas patinka vienas kitam. Bet merginą įsižiūrėjo žymiai už ją vyresnis, valdingas tijūnas Geišė. Po jųdviejų susitikimo Lūšynėje keliamos vestuvės.
Pagrojęs vestuvėse Mykoliukas sudegina savo smuiką. Baudžiava panaikinama, ta proga žmonės mirtinai smuklėje pasigeria, o Geišė, buvęs geru vyru Severjai, pasijunta praradęs žemę po kojom. Savo valdžios simbolį rimbą jis numeta į žaidžiančių vaikų būrį, o pats su žmona patraukia prigyventojais pas brolį Dovydą.
Prabėgo 20 metų. Geišė – jau nebedirbantis karšinčius, šeimininkė patyliukais jį nuodija, o buvęs tijūnas, nujausdamas ateitį, prašo pasenusio Mykoliuko nepalikti Severjos. Valstiečiai karčemoje juokais tuokia nebejauną našlę ir jos smuikininką, bet ir Mykoliukas, sunkiai ardamas jaučiais, netrukus palieka gyvenimą.
Juknaičių pagrindinė mokykla
Šilutės rajono Juknaičių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj., Juknaičiuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190696829. Steigėjas Šilutės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
XX a. tarpukariu mokytojai lietuviškai nemokėjo, tad prireikė privačios mokyklos, kuri greitai išpopuliarėjo. Moksleivių dauguma mokėjo abi šio krašto kalbas. 1939 m. užėjus vokiečiams, mokykla tapo vokiška.
Uosis
Uosis (Fraxinus) – alyvmedinių (Oleaceae) šeimos augalų gentis. Vasaržaliai medžiai ar krūmai. Lapai priešiniai, neporomis plunksniški.
Gentyje yra apie 60 šių augalų rūšių, Lietuvoje auga: Introdukuotos šios rūšys:
Mino žemė
Minas  – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra pietinė Gifu prefektūros dalis. Nors senąja žemės sostine buvo miestas, įsikūręs netoli Tarujaus, pagrindiniu pilies miesteliu buvo Gifu. Ilgą laiką tai buvo administracinis vienetas, kuris šiuo metu yra kultūrinis regionas.
Geografija
Žemė yra geografiniame Japonijos Honšiū salos centre. Minas ribojasi su Ečidzeno, Hidos, Isės, Mikavos, Omio, Ovario ir Šinano žemėmis.
Istorija
VII a. įkurta kaip Japonijos administracinis vienetas. Čia pastatyta pagrindinė žemės šventykla. Žemę tradiciškai sudarė 18 apskričių ir 131 didesnė gyvenvietė. Muromačio laikotarpiu (XIV-XVI a.) galingiausia giminė buvo Toki, kurie valdė žemę kaip gubernatoriai ir valdė ją iš Tokio miesto.
Sengoku laikotarpiu Mino žemę valdė Oda Nobunaga (šio pagrindinė pilis buvo Nagojoje, gretimoje Ovario žemėje), ir jo įpėdiniai žemę valdė ne tik po Nobunagos mirties, bet ir įsigalėjus Tojotomiui Hidejošiui. 1600 m. Mino žemės vakariniame pakraštyje įvyko žymiausias Japonijos mūšis - Sekigaharos mūšis, kurį laimėjęs Iejasu Tokugava suvienijo Japoniją ir įkūrė Tokugavų dinastiją. Svarbiausi Tokugavų laikų feodaliniai domenai šioje žemėje buvo Ogakis, Gudžio, Kano, Ivamura, Naegis, Takatomis, Imao ir Takasu.
1871 m. žemė kaip administracinis vienetas panaikinta ir kartu su Hidos žeme sujungta į Gifu prefektūrą. Kaip atskiras kultūrinis regionas išlieka iki dabar. Regionas garsėja tradicinio popieriaus, kalvystės, medžio dirbinių tradicijomis.
Civilinės atsakomybės draudimas
Transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimas
Transporto priemonės civilinės atsakomybės draudimas yra susiejamas su nurodyta transporto priemone ir apdraudžia nuo eismo įvykių, kuriuos padaro asmuo, vairuojantis kontrakte nurodytą transporto priemonę. Šis draudimas yra privalomas, tačiau visada sudaromas tik vieneriems metams, todėl reikia iš anksto informuoti klientus apie besibaigiančius draudimus.
Graičiūnas
Graičiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Graičiūnienė (ištekėjusi moteris) ir Graičiūnaitė (mergautinė pavardė).
Nešulinis gyvulys
Nešulinys gyvulys – gyvulys, naudojamas nešti kroviniams, užkrautiems ant nugaros. Nešuliniais gyvuliais vadina tiek konkrečius gyvulius, tiek veisles ar rūšis, naudojamus kroviniams pernešti.
Tradiciniai nešuliniai gyvuliai yra:
Kartais kaip nešuliniai naudojami ir stambūs šunys ( aukso ieškotojo su nešuliniu šunimi nuotrauka 1900 m., Aliaskos aukso karštligės metu.).
Nešuliniai gyvuliai ir karas
Nuo senovės nešulinius gyvulius plačiai naudojo karo reikalams. Nešulinių gyvulių vilkstinės sunkiai praeinamose vietovėse gabendavo maistą, pašarą, amuniciją ir pan.
XIX a. pabaigoje, pirmoje XX a. pusėje gana plačiai buvo naudojama nešulinė kalnų artilerija - kalnų pabūklai, kuriuos išardytus pernešdavo nešuliniai gyvuliai.
Nuorodos
fa:چهارپایان
Telifonai
Elgesys
Telifonai – naktiniai plėšrūnai, mintantys daugiausia vabzdžiais, kartais kirmėlėmis ir šliužais. Medžiodami pasikliauna savo greičiu ir stipriomis žnyplėmis. Auka sukramtoma specialiais dantukais vidinėje pedipalpų dalyje (antrame segmente).
Dauginimasis
Apvaisinimas nėra tiesioginis. Telifono patinas išskiria spermos lašelį, kurį įstumia į patelės lytinę angą. Vėliau patelė savo lizdelyje padeda iki 35 kiaušinių, kurie yra apsaugoti specialia drėgmę sulaikančia gleivėta plėvele. Motina lieka su kiaušiniais ir neėda, kol išsirita jaunikliai. Balti jaunikliai užsiropščia ant motinos nugaros ir prisikabina specialiais siurbtukais. Po pirmojo nėrimosi jie tampa panašūs į mažus telifonus ir palieka lizdelį. Patelė po to greitai žūva. Jaunikliai auga lėtai, trys nėrimaisi įvyksta daugmaž per trejus metus, tada jie subręsta. Patinai ir patelės išoriškai panašūs.
Geografinis paplitimas
Telifonai gyvena viso pasaulio tropinėse ir subtropinėse zonose, dažniausiai įsikasę žemėje. Juos taip pat galima rasti po rąstais, pūvančiais medžiais, akmenimis ir kitose natūraliose paklotėse. Jie mėgsta drėgmę ir tamsias vietas, vengia šviesos.
Klasifikacija
2006 metais buvo žinoma daugiau kaip 100 rūšių. Jie yra įtraukti tik į vieną egzistuojančią šeimą ir vieną abejotiną išnykusią šeimą:
Yra dvi neseniai aprašytos fosilinės telifonų rūšys:
Fenomenas
thumb|Degtuko [[degimas irgi fenomenas, nors ir dažnai įvyksta kasdieninėje buityje.]]
Fenomenas (, „pasireiškiantis“) – nepaprastas reiškinys, įvykis, faktas. Fenomeno reiškiniai gali būti suprasti tam tikrais asmens pojūčiais bei protu. Imanuelis Kantas fenomeną pavadino reiškiniu, galinčiu įvykti panaudojus žmonių patirtį ir žinias. Būtent Kantas ir įvedė fenomeno sąvoką filosofijoje.
Fenomenai
Gemologijoje dažnas fenomenas yra neįprastas avantiurino, labratorito, mėnulio akmens ir kitų brangakmenių spalvų žaismas.
Fizikinis fenomenalumas – visų objektų stebėjimas. Fenomenas gali būti erdvėlaikio, medžiagos bei energijos savybe. Pavyzdžiui, Izaokas Niutonas tyrinėjo Mėnulio orbitos fenomeną, o Galilėjas Galilėjus su švytuokle vykstančius reiškinius.
Filosofijoje fenomenas yra prasminių žmogaus jausmų ir proto gairių suvokimas. Antonimas filosofijos fenomenui – noumenas.
Bernd Mayländer
Berndas Mailėnderis (g. 1971 m. gegužės 29 d.) – buvęs Vokietijos automobilių lenktynininkas. Nuo 2000 m. vokietis vairuoja Formulės 1 saugos automobilį.
Karjera
Savo lenktynininko karjerą Mailėnderis pradėjo devintame dešimtmetyje prie kartingų vairo. Vėliau jis lenktyniavo Formulės Ford, Porsche Carrera Cup ir DTM čempionatuose.
Vilnelė (matematika)
thumb|Haaro vilnelės grafikas thumb|Daubechies vilnelės D20 (raudonas) ir mastelio funkcijos (mėlynas) grafikai thumb|Mejerio vilnelės grafikas thumb|Vilnelė „Meksikietiška skrybėlė“ Vilnelė ( nuo - maža bangelė) - funkcija, leidžianti tirti signalų dažninius komponentus atskiruose laiko intervaluose (naudojant vilnelių transformacijas).
Pagal vieną iš apibrėžimų, vilnele vadinama funkcija, kurios vidurkis yra lygus nuliui:
Įrodoma, kad funkcijos, kuriai teisingos sąlygos
ir
kitaip tariant,
vidurkis yra lygus nuliui, jei ji tenkina priimtinumo sąlygą:
Pagal kitą apibrėžimą, vilnele vadinama funkcija iš Hilberto erdvės, iš kurios galima suformuoti funkcijų šeimą, sudarančią ortonormuotą bazę Hilberto erdvėje, naudojant formulę:
Vilnelė ar vilnelių šeima gali būti nusakyta įvairiais būdais, pavyzdžiui, motinine vilnele ir mastelio funkcija. Turint motininę vilnelę, gali būti rastos vilnelės kitiems masteliams ir laikams:
Istorija
Pirmąja vilnele laikoma Haaro vilnelė, pasiūlyta 1909 m. vengrų matematiko Alfredo Haaro. 1980 m. Jean Morlet ir Alexander Grossmann pateikė vilnelės apibrėžimą kvantinėje fizikoje. 1985 m. Stéphane G. Mallat aptiko ryšių tarp kvadratūrinių veidrodinių filtrų, piramidinių algoritmų ir ortonormaliųjų vilnelių bazių. Iš dalies naudodamasis šiais rezultatais Yves F. Meyer suformavo pirmąsias netrivialias vilneles. 1987 m. Ingrid Daubechies suformavo vieną iš pagrindinių vilnelių bazių.
Veikėjo lapas
thumb|200px|right|[[Unknown Armies veikėjo lapas]] Veikėjo lapas, plačiau žinomas anglišku pavadinimu character sheet – vaidmenų žaidimuose naudojamas lapas, kuriame yra surašomos įvairių veikėjo prigimčių, statistikų ir sugebėjimų reikšmės, bei kita svarbi informacija (turimi daiktai, pinigai, draugai ir pan.). Vieną veikėjo lapą visada galima rasti pagrindinių taisyklių knygoje. Jį kopijuoti leidžiama tik asmeniniam naudojimui.
Informacija veikėjo lape paprastai talpinama į lenteles. Kiekvienoje sistemoje skiriasi lape pateikiamas informacijos kiekis. Dalis sistemų surašo visus veikėjo sugebėjimus, kitos palieka tuščią vietą, kad žaidėjas pats surašytų sugebėjimus, kuriuos moka jo veikėjas. Dažnai būna palikta speciali vieta veikėjo piešiniui.
Kiekviena vaidmenų žaidimo sistema turi savo originalius veikėjo lapus, tačiau dažnai sistemos gerbėjai sukuria patogesnių ar originalesnių veikėjo lapų. Kai kada leidėjai nusamdo garsius dailininkus, kad jie sukurtų išskirtiniu dizainu pasižyminčius veikėjų lapus. Tokie lapai būna platinami atskirai.
Kai kurios ypač paprastos vaidmenų žaidimų sistemos, kaip kad The Window, visai neturi atskirų veikėjo lapų. Kadangi veikėją iš techninės pusės čia aprašo vos kelios charakteristikos, jos pasižymimos paprastame popieriaus lape.
Tarybinė teisė
Istorija
Tarybinės teisės ištakos sietinos su TSRS kaip valstybės susikūrimo istorija (po 1917 m. Spalio revoliucijos). Tarybinei teisei buvo būdingi Kontinentinės teisės požymiai, analogiška teisenos tvarka bei teisės metodologija. Pagrindiniai skirtumai - valstybinės bei visuomeninės nuosavybės formų įtvirtinimas, privačios nuosavybės režimo diskriminavimas (saugota ne tokiomis pat normomis kaip pirmos dvi), nacionalinio ūkio reguliavimas, planinės ekonomikos įtvirtinimas bei socialistinis režimas, ūkinės laisvės apribojimai, privačios iniciatyvos veiklos (pvz., spekuliacija, perpardavinėjimas) kriminalizacija, kiti socialistinės teisės požymiai (Marksizmas-leninizmas arba teisės ideologizavimas, Komunistų Partijos primatas teisinės sistemos atžvilgiu, telefoninė teisė ir kiti ypatumai).
Grant
Grant − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Grajauskas
Grajauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Grajauskienė (ištekėjusi moteris) ir Grajauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardė lenkiškos kilmės – iš.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sport Club Corinthians Paulista
Sport Club Corinthians Paulista – Brazilijos futbolo klubas, 1910 metais įkurtas San Paulo mieste.
Kalvystės muziejus
Kalvystės muziejus – Mažosios Lietuvos istorijos muziejus padalinys įsikūręs Klaipėdoje, Šaltkalvių g. 2,2a. Įkurtas 1979 m., o atidarytas 1992 m. rugpjūčio 5 d. Klaipėdoje buvusioje G. Klackės ir F. Grimo kalvėje. Jame eksponuojami Klaipėdos krašto kalvių darbo įrankiai, jų pagaminti daiktai, bei Mažosios Lietuvos ir senųjų Klaipėdos kapinių kryžiai, tvorelės, vartai ir tik uostamiesčiui būdingos senosios vėtrungės. Muziejuje veikia kalvė, kurioje galima įsigyti originalių kalvystės dirbinių.
Mikrobiologija
Mikrobiologija (iš 'mažas'; βίος = bios 'gyvybė' ir λογία = logia 'mokslas') – mokslas apie mikroorganizmus, kurie yra vienaląsčiai (sudaryti iš vienos ląstelės), daugialąsčiai (ląstelių kolonija), ar neląsteliniai (neturintys ląstelės). Tai plati biologijos mokslų sritis, kuri apima smulkiųjų organizmų sandarą, jų gyvenimo būdą ir reikšmę gamtoje, žemės ūkyje, pramonėje bei medicinoje. Mikrobiologija apima kelias disciplinas įskaitant virusologiją, parazitologiją, mikologiją ir bakteriologiją. Protistai ir kai kurie grybai (mielės ir pelėsiniai grybai) yra eukariotiniai mikroorganizmai ir turi membrana apsuptas organeles. Prokariotiniai organizmai (kurie visi yra priskiriami mikroorganizmams) neturi membrana apsuptų organelių. Prokariotiniai mikroorganizmai apima bakterijas ir archėjas. Tradiciniai mikrobiologijos metodai apima mikroorganizmų kultyvavimą, dažymą ir mikroskopavimą. Tačiau, tik nedidelis kiekis mūsų aplinkoje esančių mikroorganizmų gali būti kultyvuojami šiuo metu žinomomis sąlygomis. Bakterijų kultyvavimas prasidėjo daugiau nei prieš 150 metų. Šiuo metu aprašyta apie 12 000 rūšių, tačiau spėjama, kad jų įvairovė siekia 107 ar 109 rūšių. Pavyzdžiui, vandenynuose randamų bakterijų ir archėjų rūšių skaičius viršija 37 000, o viename dirvožemyje galima rasti iki 54 000 rūšių. Virusai ne visuomet klasifikuojami kaip organizmai ir gali būti suprantami kaip labai paprasti mikroorganizmai arba kaip labai sudėtingos molekulės. Virusai, tai infekcinės dalelės, kurios dauginasi gyvųjų organizmų ląstelių viduje. Virusai infekuoja visas gyvybės formas nuo mikroorganizmų, įskaitant bakterijas ir archėjas, iki augalų ir gyvūnų. Apie mikroorganizmų egzistavimą buvo spėjama daugelį amžių anksčiau nei jie pirmą kartą pastebėti. Jėzuitų kunigas Atanazijus Kircheris (Athanasiuis Kircher) galėjo būti pirmasis apibūdinęs mikrobus, kuriuos jis minėjo stebėjęs piene ir pūvančiose medžiagose 1658 metais. Pirmą kartą mikroskopu pelėsinių grybelius mikroskopu stebėjo Robertas Hukas 1666 m. Antonijus van Levenhukas laikomas mikrobiologijos tėvu, nes jis pirmasis naudojo savadarbius mikroskopus stebėti ir eksperimentuoti su mikroskopiniais organizmais 1676 m. Mikrobiologijos mokslas išsivystė XIX a. remiantis Lui Pastero darbais ir Roberto Kocho darbais medicininės mikrobiologijos srityje.
Ankstyvoji Istorija
Dar daugelį amžių prieš atrandant mikroorganizmus buvo spėjama, kad jie egzistuoja. Nematoma mikrobiologinė gyvybė buvo aptariama jau XI a. pr. m. e., Senovės Indijos religijoje, Džainizme, kuri paremta Mahavyros mokymais. Mahavyra tvirtino, kad nematomi mikrobiologiniai organizmai gyvena žemėje, vandenyje, ore ir ugnyje. Džainų raštai apibūdina submikroskopinius organizmus, nigodas, kurie gyvena didelėmis grupėmis, turi labai trumpą gyvenimą ir yra paplitę visoje visatoje, netgi augalų pluoštuose ir gyvūnų audiniuose. Romėnas Marcus Terentius Varro taip pat minėjo mikrobus perspėdamas nestatyti sodybų šalia pelkių „nes jose dauginosi tam tikri maži gyviai, kurie nematomi akimis, kurie plūduriuoja ore ir patenka į kūną per burną ir nosį ir tuomet sukelia rimtas ligas. Islamo civilizacijos aukso amžiuje Irano mokslininkai kėlė hipotezes apie mikroorganizmų egzistavimą, pavyzdžiui, Avicenna savo knygoje „Medicinos kanonas“, Ibn Zuhr (taip pat žinomas kaip Avenzoar) atradęs niežus sukeliančias erkutes, ir Al-Razi, kuris pirmasis aprašė raupus savo knygoje „Doras gyvenimas“ (Al-Hawi). 1546 m. Girolamo Fracastoro teigė, kad epideminės ligos yra sukeliamos pernešamų organizmų, primenančių sėklas, kurie sukelia infekcijas perduodant tiesioginio ar netiesiogini kontakto metu, ar per užkrato pernešėjus.