cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bronius Leonavičius
Biografija
1961–1969 m. žurnalo „Banga“ dailininkas. 1969–1971 m. ir 1973–1975 m. leidyklos „Mintis“, 1971–1972 m. „Vaga“, 1975–1985 m. „Mokslas“, 1985–1986 m. „Vyturys“, 1997–2002 m. Vilniaus dailės akademijos leidyklos vyr. dailininkas. 1982–1987 m. žurnalo „Dailė“ vyr. redaktorius.
1987–1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos pirmininkas. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės, 1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo narys. 1990–1994 m. Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros prezidentas. 1995 m. Vilniaus grafikos meno centro vienas steigėjų.
Kūryba
Kūrybai įtakos turėjo jo mokytojo L. Truikio kūrybos principai, lietuvių tautodailė, Rytų ir Vakarų kaligrafijos bei knygų menas. Pagrindinė kūrybos sritis – knygų grafika. Sukūrė iliustracijų daugiau, kaip 100 knygų (Kazys Jakubėnas. „Abėcėlė“ 1970 m., Vincas Mykolaitis-Putinas. „Mano mėnesiai“, lietuvių liaudies pasaka „Aukso obelėlė“, abi 1973 m., Jonas Avyžius. „Šarkos gudrybės“, 1976 m., Martynas Vainilaitis. „Bruknelė“, 1985 m., „Vilniaus legendos“, 2005 m.; ir sudarytojas), apipavidalino apie 200 knygų (Vladimiras Pašuta. „Lietuvos valstybės susidarymas“, 1971 m., Konstantinas Sirvydas. „Pirmasis lietuvių kalbos žodynas“ 1979 m., Nizami. „Leili ir Medžnūnas“ 1985 m., Viktoras Liutkus. „Viktoras Vizgirda“ 2000 m., „Lietuvos monetos“, 2006 m.). Sukūrė plakatų („Adomui Mickevičiui 200 metų“, 1998 m., „Lietuvos valstybei ir karaliaus Mindaugo karūnavimui 750“, 2003 m., Lietuvai 1000, 2006 m.), pašto ženklų („Martyno Mažvydo Katekizmui 450“, 1997 m.), tapybos kompozicijų („Vakaro ritmai“, 2002 m.), estampų („Žalčių karalienė“, 2002 m.), kaligrafijos, heraldikos kūrinių, paminklinę marmuro lentą „Pirmajai lietuviškai mokyklai 600 metų“ (1997 m., Vilniaus katedra). Kūriniams būdinga dekoratyvus, ekspresyvus piešinys, linijų, formų slinktys, spalvų dermės kuria erdvės ir muzikalumo įspūdį; naudoja tonuotą popierių, temperą, guašą, pastelę.
Nuo 1963 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Leipcigas, Miunchenas, Maskva, Oslas, Paryžius, kitur). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Maironio lietuvių literatūros muziejus, užsienio šalių muziejai ir bibliotekos.
Individualios parodos:
Šuazelis (sala)
Salos plotas yra 2971 km². Aukščiausias taškas − Maetambės kalnas (1067 m). Gyventojų − 20 000 (1999).
Šuazelis yra pati šiauriausia Saliamono Salų sala. Į vakarus nuo Šuazelio išsidėsčiusi Papua Naujosios Gvinėjos sala Bugenvilis. Salas skiria Bugenvilio sąsiauris. Į rytus nuo Šuazelio − Santa Isabelės sala. Į pietus nuo Šuazelio išsidėsčiusios Velja Laveljos ir Naujosios Džordžijos salos.
Istorija
1568 m. salą atrado ispanų keliautojas Alvaras de Mendanja de Neira ir pavadino ją San Markosu. Tačiau ispanų keliautojas net nebuvo išlipęs į krantą. 1768 m. salą pakartotinai atrado prancūzų keliautojas Luisas Antuanas de Bugenvilis ir pavadino ją Prancūzijos užsienio reikalų ministro Etjeno Fransua Šuazelio garbei.
II Pasaulinio karo metais Šuazelyje buvo išsilaipinę ir japonų ir amerikiečių kariai. Tačiau nuo esminių karinių veiksmų, sala buvo pernelyg nutolusi.
1978 m. Šuazelio sala tapo nepriklausomos Saliamono Salų valstybės sala.
Liūneliai
Liūneliai tai:
Mėšlo kratytuvas
thumb|240px|Mėšlo kratytuvas Mėšlo kratytuvas – žemės ūkio padargas, skirtas organinių trąšų paskirstymui laukuose ir soduose, mėšlo susmulkinimui ir tolygiam paskleidimui.
Veikimas
Mėšlas pakraunamas iš viršaus, o kratytuvo dugne esantys transporteriai jį stumia link priekabos gale esančio rotacinio smulkintuvo, kuris besisukdamas dideliu greičiu susmulkina ir paskleidžia mėšlą. Kratytuvai būna įvairaus dydžio, kuris priklauso nuo traktoriaus galios.
Any Last Werdz
Any Last Werdz – antrasis ir finalinis singlas iš Eazy-E EP albumo „It’s On ( Dr. Dre ) 187um Killa“. Single taip pat pasirodo ir atlikėjai iš įrašų kompanijos „Ruthless Records“ – Kokane ir Cold 187um. Singlas buvo išleistas 1994 m. šalia kito singlo „Real Muthaphuckkin G's“, singlo žodžius parašė „Ruthless Records“ įrašų kompanijos atlikėjas Dirty Red. Singlo prodiuseris Cold 187um iš grupės Above the Law. Any Last Werdz šiek tiek pasisekė topuose, singlas pasiekė #69 vietą Hot R&B/Hip-Hop Songs ir #5 vietą Hot Rap Singles topuose.
Muzikinis klipas
Daina buvo išleista kartu su muzikiniu klipu. Muzikiniame klipe Eazy-E nužudo žmogų ir kadrai rodo paskutines to žmogaus gyvenimo akimirkas, paskutinius žodžius prieš mirtį. Taip pat muzikiniame klipe galite pamatyti legendinės grupės Bone Thugs-n-Harmony narius Layzie Bone, Krayzie Bone, Bizzy Bone, Wish Bone, Flesh-n-Bone. Gale galima pamatyti Cold 187um, Kokane ir Dirty Red. Klipas nebuvo rodomas daug laiko, bet Eazy-E argumentavo kodėl šis klipas turi būti rodomas su direktoriumi Edward Louderback, kad repo klipai turi turėti daugiau artistiškos pusės, kurios 1994 m. beveik nebuvo. Šis klipas yra beveik paskutinis Eazy-E pabaigtas klipas prieš jo mirtį 1995 m. kovo 26 d., jis tapo klasikiniu.
Alksnaitis (Ignalinos r., Dūkšto sen.)
Alksnaitis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Dūkšto seniūnijoje, apie 7 km į pietryčius nuo Dūkšto, Pušnies telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,23 km, plotis - iki 0,17 km. Krantai žemi, plačiai užpelkėję - ežeras telkšo 267 ha dydžio Pušnies (Mieleikiškės) pelkės vakarinėje dalyje. Pakrantės vietomis apaugusios krūmynais, taip pat pelkėtos, tik šiaurinės pakrantės dalis yra sausa ir joje įsikūręs Alksnaičio viensėdis. Rytuose iš ežero išteka upeliukas link Alksno ežero (Dysnos upės baseinas).
Šibarganas
Šibarganas arba Šeberganas  – miestas Afganistano šiaurėje, 130 km į vakarus nuo Mazari Šarifo. Džouzdžano provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Mazari Šarifo–Herato plentas. Naftos ir gamtinių dujų gavybos regiono centras, taip pat verčiamasi žemės ūkiu.
Dauguma miesto gyventojų yra uzbekai.
Istorija
Netoli Šibargano yra Tilja Tepės archeologinė gyvenvietė, kurioje rasti gausūs Baktrijos aukso radiniai. Šibarganas vystėsi prie šilko kelio, vėliau įėjo į Bucharos chanato sudėtį, čia stovėjo tvirtovė, bet gynybinių sienų nebuvo. Vėliau Šibarganas tapo Afganistano uzbekų politiniu centru. Jo faktiniu vadu tapo uzbekų generolas Rašidas Dostumas.
Beida (Libija)
Baida (arba Beida, Zavijat al Baida; ) – miestas Libijos šiaurės rytuose; Džabal al Achdaro savivaldybės centras. 250,000 tūkst. gyventojų (2010). Tai gana naujas miestas, išsidėstęs maždaug 30 km prie Viduržemio jūros pakrantės. Pastatyta apie 1960 metus kaip būsimoji šalies sostinė prie Rawayfi ibn Thabit kapo (pranašo Mahometo draugas). Nors mieste yra parlamento pastatas, ministerijų ofisai, Gar Younis universiteto filialas (islamo studijų centras), tačiau šalies sostine išlieka Tripolis. Yra modernus oro uostas, magistralė į Bengazį (170 km į vakarus). Prie Baidos yra senovės graikų Kirėnės miesto liekanos.
Družba
Družba  – miestas Ukrainos šiaurėje, Sumų srityje, Jampilio rajone, netoli Rusijos sienos, prie Žuravelio upelio. Didelis geležinkelių mazgas, yra „Chutir Michailivskij“ stotis (linijos į Konotopą, Brianską, Unečą, Vorožbą). Veikia kultūros namai, yra tarybinių karių memorialas.
Istorija
XIX a. pab. prie geležinkelių sankirtos ėmė kurtis „Chutir Michailivskij“ gyvenvietė. 1962 m. sujungus 3 gyvenvietes sudarytas Družbos („Draugystės“) miestas. Tarybiniais metais veikė cukraus fabrikas.
Čarlis ir Orkestras
Čarlis ir Orkestras (, taip pat žinomi kaip Templin band arba Bruno and His Swinging Tigers) – nacių remiama vokiečių propagandinio svingo grupė.
Džiazo ritmai nacių vadovybei atrodė kaip sukilėlių muzika, bet nacių propagandos ministras Joseph Goebbels sugalvojo panaudoti tai trumpų dažnių radijo transliacijose į Jungtines Amerikos Valstijas bei Jungtinę Karalystę. Britų klausytojai juos galėjo išgirsti kiekvieną trečiadienį ir šeštadienį apie 9 valandą vakaro.
Grupės tikslas buvo sukelti simpatijas naciams, atkreipti dėmesį į II Pasaulinį karą, Sąjungininkų pralaimėjimą, įtikinti klausytojus, jog Didžioji Britanija buvo tik Amerikos ir žydų interesų pėstininkas bei pramogine forma skleisti Adolfo Hitlerio idėjas. Dainos kėlė įtampą, vertė klausytojus galvoti, kad jie pralaimi karą ir kad tai yra tik laiko klausimas, kol jie bus visiškai sutriuškinti.
Įkurta 1940 metais, grupė tarp 1941 m. kovo mėn. ir 1943 m. vasario mėn. išleido net 90 įrašų. Grupei vadovavo Karl Schwedler (Charlie) ir Lutz Templin. Jai taip pat priklausė būgnininkas Fritz Brocksieper, Kurt Abraham su pučiamaisiais bei Willy Berking, grojantis trombonu. Dainų tekstus rašė propagandos ministras, kuris taip pat leido Čarliui keliauti po neutralias ir okupuotas valstybes rinkti džiazo ir šokių muziką, kuri padėjo grupei ir propagandos ministrui sukurti daugiau įrašų.
Amerikos svingo ir populiarios britų dainos iš pradžių buvo atliekamos kaip ir originalas. Tačiau antroje ar trečioje strofose prasidėdavo propagandiniai vokiečių tekstai ir monologai. Pavyzdžiui, perdainuojant Walter Donaldson hitu tapusią dainą You're Driving Me Crazy, Čarlis jausmingai dainuoja apie trikdančią naują meilę, o trečioje strofoje pasigirsta:
Cornelius Ryan parašytoje knygoje „Ilgiausia diena“ yra iškarpa iš Čarlio perdainuoto Louis Armstrong 1930-ųjų hito I Double Dare You:
Sakoma, kad Winston Churchill su malonumu klausėsi transliacijų, nes jam dainų tekstai pasirodydavo labai juokingi. O Charlie and his Orchestra grupės nariai po karo sukūrė gana sėkmingas karjeras muzikos versle.
Afrikinis asilas
Afrikinis asilas (Equus africanus) – arklinių (Equidae) šeimos neporakanopis žinduolis.
Paplitimas
Afrikiniai asilai labai reti ir jų populiacija toliau mažėja. Anksčiau ši rūšis buvo paplitusi visoje Šiaurės Afrikoje, o dabar labai negausiai išlikę tik šiaurės rytų Afrikos dykumose palei Raudonąją jūrą - Eritrėjoje ir Etiopijoje.
Gyvenamas biotopas
Aptinkami 100-2000 metrų aukštyje.
Matmenys
Afrikinių asilų kūno ilgis: 200 cm, aukštis iki pečių: 125-145 cm, svoris: 230-275 kg.
Afrikinio asilo rūšies klasifikacija
Išskiriami keturi afrikinio asilo (Equus africanus) porūšiai, tarp kurių vienas porūšis išnykes ir pažymėtas kryželiu (†), o ketvirtuoju porūšiu laikomas domestikuotas afrikinis naminis asilas.
Gruodžio 12
Gruodžio 12 yra 346-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 347-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 19 dienų.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Dagmara – Gaiva – Gilmina – Gilminas – Kirbutas – Kirkanta – Kirkantas – Vainė – Vaingeda – Vaingedas – Vainius
Dreiviškiai
Dreiviškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Medeikių.
Kvanza (upė)
Kvanza  – upė centrinėje Angoloje. Prasideda Šeldo kalnuose. Pradžioje teka į šiaurę giliu slėniu, sudaro slenksčius ir krioklius. Toliau pasuka į vakarus ir žemupyje teka pajūrio žemuma. Įteka į Atlanto vandenyną ~60 km į pietus nuo Luandos.
Metinis upės nuotekis 30 km³. Vidurupyje patvenkta Kambambės hidroelektrinės užtvanka. Kvanza laivuojama 258 km nuo žiočių.
Lypkai
Lypkai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškabūdžio.
Laskas (Valažinas)
Lãskas  – kaimas Baltarusijoje, Valažino rajone, 14 km į pietryčius nuo Krevo, 7 km į šiaurę nuo Beržūnos upės. Veikia pradinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, paštas.
Istorija
Manoma, Laskas nuo seno priklausė lietuvių etninių žemių arealui. Lasko teritorijoje gyventa jau XI a. – XIII a., o XIV a. – XVIII a. čia buvusi medinė Lasko pilis su mūrine Krėvos pilimi priklausė išoriniam Vilniaus gynybos žiedui. XV a. pirmoje pusėje Laskas priklausė kunigaikščiams Kaributaičiams, nuo XV a. vid. – didikui Jonui Petrui Mantigirdaičiui, XVI a. – XVII a. – didikų Kiškų giminei, XVII a. – XIX a. – Vilniaus vyskupijos kapitulai, 1480 m. pastatyta bažnyčia. 1574 m. Jonas Kiška Lasko pilyje įsteigė spaustuvę, joje buvo išleista apie 20 knygų, tarp jų į lenkų kalbą išverstas Naujasis testamentas. XIX a. buvo miestelis Ašmenos apskrities Harodzkų valsčiuje.
1856 m. pastatyta stačiatikių cerkvė. Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos valdžia Laską iš Vilniaus kapitulos atėmė. Katalikų bažnyčia 1866 m. uždaryta, 1874 m. sudeginta, XX a. pradžioje buvo pastatyta nauja Švč. Jėzaus širdies bažnyčia. Pagal 1920 m. Lietuvos-Rusijos taikos sutartį Laskas atiteko Lietuvai. 1921–1939 m. jį valdė Lenkija. Nuo 1939 m. Laskas priklauso Baltarusijai.
Darbininkė (Kaunas)
Darbininkė – komunistinis leidinys, išėjęs 1923 m. kovo 8 d. Kaune. Išleistas Tarptautinės moters dienos proga.
Čekijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Čekijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Diplodocidae
Diplodocidae buvo zauropodų pobūrio driežadubeniai dinozaurai. Prie jų priskiriami ir superzauras bei seismozauras, didžiausi Žemės istorijoje sausumos gyvūnai.
Dėl savo kaulų anatomijos diplodocidai buvo santykinai lengvai sudėti, dažnai svėrė perpus mažiau, nei kiti tokio pat ilgio zauropodai. Kaklas ir uodega buvo labai ištįsę. Kitas požymis yra ilga, nedidelė, žemėjanti kaukolė su silpnais kaiščio formos dantimis. Priekinės kojos buvo žymiai trumpesnės už galines. Kiti žinomi atstovai yra apatozauras ir diplodokas.
Ispanijos futbolo varžybos 1945–1946 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1945–1946 m.
Babrukiškės
Babrukiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dūkštų. Išlikę buvusio Babrukiškių dvaro sodybos fragmentai ir senosios kapinaitės.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1977–1978 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1977–1978 m.
Lipkiškės
Lipkiškės – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šimonių.
FC Pakruojis
Pakruojo FC „Pakruojis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Pakruojo.
Istorija
2016 metų sausio mėnesį Pakruojyje (Klovainiuose) buvo įkurtas futbolo centras „Pakruojis“. Asociacijos vadovas Rimantas Čeponis ruošiasi vystyti ir populiarinti ne tik futbolą, bet ir kitų rūšių sportą. Tikimasi skatinti jaunimą domėtis sportu, populiarinti olimpinio judėjimo principus. Asociacijos veikloje siekia dalyvauti ir Pakruojo rajono savivaldybė.
Noras įkurti naują futbolo klubą Pakruojyje kilo po to, kai 2015 metų vasarą iš A lygos ir I-os lygos pirmenybių pasitraukė Pakruojo FK Kruoja. Lažybų skandalų lydimas klubas pasitraukė iš A lygos ir kitų LFF organizuojamų turnyrų, tačiau Pakruojo futbolo bendruomenė įkūrė FC „Pakruojis“.
2016 metų LFF I-os lygos licencijavimo procese dalyvavęs klubas malonės nesulaukė ir I-os lygos licencija nebuvo suteikta. Kovo 10 dieną LFF sprendėsi, kurie klubai bus pakviesti žaisti I šalies futbolo lygoje, tačiau FC Pakruojis kvietimo į LFF I lygą nesulaukė. Vėliau Pakruojo ekipa licencijavosi ir žaidė 2016 metų LFF II lygos vakarų zonos pirmenybėse. Šioje lygoje debiutantai tapo nugalėtojais.
2017 m. klubui buvo suteikta I-os lygos licencija. Dalyvauja Pirmos lygos pirmenybėse. Dalyvavo "Žemaitijos taurės" turnyre, kuriame užėmė antrąją vietą.
2018 m. žaidė Pirmoje lygoje. Įpusėjus pirmenybėms buvo antroje vietoje. dviem taškais nusileido FK Panevėžys ir turėjo nukeltas rungtynes su FK Koralas atsargoje. Po vasaros perėjimų lango komanda vos du kartus šventė pergales ir nukrito į galutinę septintąją vietą.
2020 m. sezone komanda nebuvo suformuota, treneris bei dalis žaidėjų perėjo į Pakruojo SC struktūrą.
Klubo simbolika ir spalvinė gama
Logotipe pavaizduotas stilizuotas tiltas, bei futbolo kamuolys.
Žaidžia mėlynos spalvos aprangomis, svečiuose kartais žaidžia geltonais marškinėliais, mėlynais šortais ir kojinėmis.
Pasiekimai
2016-ųjų metų pradžioje įsikūręs klubas ėmėsi burti komandą. Pirmasis iššūkis laukė Telšiuose „Žemaitijos taurė-2016“ turnyre. Visus A grupės susitikimus pralaimėjo, o kovo 19 d. susitiko su FK Kražantė Kelmė dėl 5 vietos šiame turnyre. Ir šį kartą buvo pralaimėta, rezultatas 1:9. Klubas įgijo teisę dalyvauti 2016 metų LFF II lygos vakarų zonos pirmenybėse. Sezonas susiklostė ypač sėkmingai, nes per 18 susitikimų iškovojo 16 pergalių ir du kartus sužaidė lygiosiomis. Klubas surinko net 50 taškų ir įgijo teisę 2017 metais dalyvauti LFF I-os lygos pirmenybėse.
Įdomybės
Įspūdingiausia 2016 metų pergalė buvo pasiekta namie 2016 m. birželio 25 dieną, kai LFF II lygos Vakarų zonos pirmenybėse 9 turo varžybose rezultatu 10:1 išvykoje buvo sutriuškinta Šiaulių FK "Juventa-99" ekipa.
2016 metai
2016 m. birželio 1 d. LFF taurės antrojo etapo (1/32 f.) varžybose susitiko su "Navigatoriais". Varžovai laimėjo rezultatu 5:3.
2017 metai
2017 m. balandžio 29 d. tik po baudinių serijos nusileista Vilniaus Vytis komandai.
Sudėtis
2019 m. spalio 1 d.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Euhelopodidae
Euhelopodidae buvo dinozaurų zauropodų šeima, kuriai priklausė Euhelopus gentis, tačiau šiai šeimai buvo priskirtos ir kitos gentys, kurių fosilijos rastos Kinijoje, pvz., Mamenchisaurus. Šiuo metu nėra pilno sutarimo ar jos sudaro atskiras grupes ar vieną kladą.
Kokono baladės
Kokono baladės – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės fantastinių novelių rinkinys, išleistas 2014 m. Novelių ašis – pasaulio pabaiga bei karštligiškos žmonių pastangos išgyventi apokalipsės akivaizdoje. Tokiomis sąlygomis tenka užmiršti išmoktas tiesas, nes logikos dėsniai ima nebeveikti. Knygoje Renata Šerelytė pašiepia nuolatines pasaulio pabaigos prognozes, ragina neprarasti humoro bei žaismingo požiūrio į gyvenimą. „Kokono baladės“ vadinama pirmąja socialinės fantastikos žanro knyga Lietuvoje.
Knyga įtraukta į 2014 m. išleistų Kūrybiškiausių knygų dvyliktuką.
Kulanas
Kulanas (Equus hemionus) – arklinių (Equidae) šeimos neporakanopis žinduolis. Jo keli porūšiai paplitę pietvakarių ir Centrinės Azijos pusdykumėse. Išliko Turkmėnijos pietuose, aklimatizuotas kai kur Vidurinėje Azijoje.
Driškūnai
Driškūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Dūkšto, prie Dysnų ežero.
Saturn apdovanojimas
miniatiūra|[[James Remar laiko „Saturn“ apdovanojimą, 2011 m.]] „Saturn“ apdovanojimas  – nuo 1972 m. JAV kasmet teikiamas prizas geriausiems metų mokslinės ir maginės fantastikos bei siaubo filmams, televizijos serialams ir DVD leidimams.
Apdovanojimus įkūrė Donald A. Reed teigdamas, jog tokio žanro filmai nėra pakankamai įvertinami. Apdovanojimo statulėlė vaizduoja Saturno planetą, kuri apjuosta žiedu iš filmų juostos.
Onagras
Žodis onagras turi dvi reikšmes:
Pravdinsko rajonas
thumb|Girdavos apskrities pastatas Pravdinsko municipalinis rajonas, 1946–2004 m. Pravdinsko rajonas  – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities pietinėje dalyje. Rajono centras – Pravdinskas.
Geografija
Ribojasi vakaruose su Bagrationovsko rajonu, šiaurėje – su Gvardeisko rajonu, rytuose su Černiachovsko bei su Oziorsko rajonais, pietuose su Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadija.
Rajono plotas 1300 km², iš jų 71 700 ha žemės ūkio paskirties žemė, 29 600 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės (atsargos 465 000 t), nafta, smėlis.
Rajono teritorija teka Priegliaus intakas Alna, 1764–1776 m. iškastas Mozūrų kanalas.
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Frydliando rajonas, kuris apėmė šiaurinę buvusios Rytų Prūsijos provincijos Girdavos apskrities, pietinę Vėluvos apskrities ir rytinę Frydlando apskrities, dalį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Pravdinsko rajonu. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Pravdinsko municipalinis rajonas. Alnos upė rajone skiria dvi senovines prūsų žemės dalis – Notangą vakaruose ir Bartą rytuose.
Gyventojai
Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant karo frontams pasitraukė į Vakarus. Bet jau 1946 m. rugsėjo 3 d. pirmuoju geležinkelio sąstatų PK-364 iš Rusijos Kostromos srities Bujos stoties atvyko 108 šeimos su 545 persikėlėliais. Gruodžio 1 d. rajone jau buvo 1706 šeimos su 4351 darbingu jų nariu. Rajone buvo įkurti 37 kolūkiai.
Liūnelių ežeras
Liūnelių ežeras arba Liūneliai – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Rimšės seniūnijoje, apie 3 km į pietus nuo Rimšės. Ežeras netaisyklingos formos, šiaurėje yra siaura įlanka, užsibaigianti duburiu. Ilgis iš šiaurės į pietryčius 1 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 144,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo 267 ha dydžio Pušnies pelkės centrinėje dalyje. Šiaurėje upeliu jungiasi su Alksno ežeru (Dysnos upės baseinas). Už 700 m į rytus telkšo Alksnaitis.
Pravdinsko rajonas
Gyventojai
1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
Liūnelių ežeras
Ežeras įtrauktas į Pušnies telmologinį draustinį. Netoli yra nebegyvenamas Mieleikiškės viensėdis.
Pravdinsko rajonas
Gyventojai
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 11 337, 2009 m. – 21 755, 2010 m. gyventojų surašymo duomenimis – 19 070 gyventojai.
Paminklai
Rajono istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 152 paminklai. Tarp jų Pravdinsko Šv. Jurgio bažnyčia, pradėta statyti 1313 m. ir miesto sienos griuvėsiai, Girduvos pilies ir bažnyčios griuvėsiai, Dumnavos (dabar Domnovas), Unžatrapio (dabar Kurortnoje) pilių griuvėsiai. Rajono teritorijoje yra unikali aukštapelkė.
Savivalda
Rajono tarybą sudaro 17 deputatų, renkamų 4 metams. Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas:
Vietovardžiai
Ne visos gyvenvietės turėjo originalius pavadinimus lietuvių ar prūsų kalba. Oficialiuose Prūsijos gyvenviečių sąrašuose dažniausiai kito tik vietovių statusas: Gut – viensėdis arba dvaras, Adlig – kilmingas dvaras, Königlich – karališkasis dvaras. 1929 m. daugelis šių bajoriškų priedėlių buvo panaikinta, o 1938–1939 m. pakeisti vokiečiams sunkiai besuprantami ir dar sunkiau tariami, nors vokiškai ir transformuoti senieji pavadinimai.
1945 m. rusų okupacinė karinė valdžia buvo sugrąžinusi iki 1938 m. buvusius vietovardžių pavadinimus, nes vokiečių pakeisti pavadinimai nesiderino su rusų kariniuose žemėlapiuose pažymėtais seniaisiais prūsiškais ir lietuviškais vietovių pavadinimais. Tačiau 1947 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeitus rajono didesnių gyvenviečių pavadinimus, vietinio karinio komendanto įsakymu buvo pakeisti ir mažųjų gyvenviečių, dažniausiai buvusių dvarų, pavadinimai.
Dwyane Wade
Dveinas Taironas Veidas (g. 1982 m. sausio 17 d. Čikagoje) – JAV krepšininkas, Majamio „Heat“ komandoje, JAV vyrų krepšinio rinktinės narys, 2006 m. NBA čempionas. Nuo 2005 m. gegužės mėn. Wade sportiniai marškinėliai buvo labiausiai perkami JAV. 2007 m. gegužės mėn. jis užleido šią poziciją Kobe Bryantui.
Serbijos vyrų futbolo rinktinė
Serbijos vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, atstovaujanti Serbijai. Jugoslavijos bei Serbijos ir Juodkalnijos rinktinių įpėdinė.
Žymiausi žaidėjai
Žaidę nuo 2006 m.:
Činizelo Balzamas
Činizelo Balzamas – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje.
Istorija
left|thumb|200px|Sant'Eusebio bažnyčia Iki XX a. trečio dešimtmečio Činizelas ir Balzamas buvo atskiros savivaldybės, o 1928 m. karaliaus dekretu jos buvo sujungtos. Todėl dabartinis miesto herbas yra ankstesniųjų savivaldybių junginys.
Pet Shop Boys diskografija
thumb|right|240px|[[Pet Shop Boys koncertas Bostono „The Opera House“, 2006 m.]]
Pet Shop Boys – 1981 m. susikūręs britų synthpop ir elektroninės muzikos duetas, pripažintas viena įtakingiausių grupių pasaulyje. Iki šios dienos yra išleidę 11 studijinių albumų, beveik 60 singlų, nemažai kompiliacinių, koncertinių, remiksų bei kitokių rinkinių, sukūrę muziką filmui, miuziklui ir baletui. Pasaulyje pardavė apie 100 mln. įrašų.
Singlai
thumb|right|300px|[[Pet Shop Boys koncertas San Paule 2005 m.]]
Pastaba: *Singlas išleistas po „Absolutely Fabulous“ pseudonimu.
Pastaba: **Singlas išleistas kaip Peter Rauhofer + Pet Shop Boys = The Collaboration
Papildomos dainos
''Pastaba: 1984–1995 m. singlų b – pusių dainos yra išleistos 1995 m. albume „Alternative“, o 1984–1997 m. laikotarpio dainas galima rasti 2001 m. perleistuose specialiuose albumų „Please / Further Listening 1984 – 1986“, „Actually / Further Listening 1987 – 1988“, „Introspective / Further Listening 1988 – 1989“, „Behaviour / Further Listening 1990 – 1991“, „Very / Further Listening 1992 – 1994“ ir „Bilingual / Further Listening 1995 – 1997“ leidimuose. 1996–2009 m. singlų b–pusių dainos yra išleistos 2012 m. albume „Format“.''
Demo versijos
Oficialiai neišleistos PSB dainos. thumb|right|300px|[[Pet Shop Boys – 2006 m. koncerte Skopje mieste]]
Pastaba:* šias dainas įrašė miuziklo „Closer To Heaven“ aktoriai albume „Closer To Heaven“.
Čarikaras
Čarikaras  – miestas Afganistane, Hindukušo kalnų Kohdamano slėnyje, ~60 km į šiaurę nuo Kabulo. Parvano provincijos administracinis centras. Pro miestą eina svarbus Kabulo–Mazari Šarifo kelias, Čarikaras taip pat yra vartai į toliau šiaurės rytuose prasidedantį Pandžširo slėnį. Verčiamasi žemės ūkiu (miestas garsėja vynuogėmis), amatais (ypač keramika).
Dauguma gyventojų yra tadžikai.
Istorija
Čarikaras iškilo XIX a., prie prekybinio kelio. 1841 m. britų–afganų karo metu sunaikintas čia buvęs britų garnizonas. Čarikare taip pat vyko nuožmios kovos TSRS–Afganistano karo metu.
Plinkiai
Plinkiai arba Lesenkovas (, nuo 1939 m. Plinken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Paplinkīs prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Poplinkin. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 68 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.
Lipniškė
Lipniškė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kazokinės.
Jürgen Marcus
220px|miniatiūra|Jürgen Marcus 1997 220px|miniatiūra|Jürgen Marcus 1976 m. „Eurovizijoje“
Jürgen Marcus (tikrasis vardas Jürgen Beumer; g. 1948 m. birželio 6 d. Hernėje, Šiaurės Reinas-Vestfalija) – vokiečių šlagerio dainininkas, populiarumo viršūnę pasiekęs aštuntajame dešimtmetyje, savo gimtojoje Vokietijoje išleidęs 14 hitais tapusių dainų.
1975 m. Jürgen dalyvavo Vokietijos „Eurovizijos“ dainų konkurso atrankoje su daina „Ein Lied zieht hinaus in die Welt“. Nors nacionaliniame užėmė tik devintą vietą, Vokietijos muzikos įrašų tope „Media Control Charts“ užėmė trečią vietą.
Kitais metais liuksemburgiečių transliuotojo RTL išrinktas kaip vienas iš penkių dalyvių „Eurovizijos“ dainų konkursui. Tais metais buvo surengtas nacionalinis finalas, kuriame Jürgen dalyvavo su daina „Chansons pour ceux qui s’aiment“. Atlikėjas atrankoje įveikęs keturis varžovus, užėmė pirmą vietą bei išrinktas dalyvauti 1975 m. „Eurovizijos“ konkurse, kuris vyko balandžio 3 d. Hagoje. Tarptautiniame konkurse jam sekėsi prasčiau nei tikėtasi, užėmė 14 vietą tarp 18 dalyvių.
Lasko pilis
Lasko pilis – XIV a. – XVIII a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės medinė gynybinė pilis prie dabartinio Lasko kaimo Valažino rajonas, Minsko sritis, Baltarusija.
Pilis
Pilis kartu su mūrine Krėvos pilimi priklausė išoriniam Vilniaus gynybos žiedui. Įrengta aukštame piliakalnyje Beržūnos upės intako Velkės vingyje. Statė greičiausiai kunigaikštis Kaributas Algirdaitis.
Pilį sudarė gardas iš piliakalnio pylime įkastų rastų, prie jo dengta gynybinė galerija su šaudymo angomis ir bokštai. 1621 m. inventorius nurodo buvus 10 triaukščių bokštų ir dviaukščio vartų bokšto su pakeliamomis grotomis. Aikštelėje stovėjo du gyvenamieji pastatai.
Stupelių piliakalnis
Stupelių piliakalnis  – piliakalnis Sėloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Ritės valsčius, Latvija. Tyrinėtas 1976–1979 m. Stupelių piliakalnio aukštis apie 30 m; tai vienas iš didžiausių Sėlos piliakalnių. Jo 3 ha ploto papėdės gyvenvietė yra vos 3 km į šiaurę nuo Lietuvos ir Latvijos sienos.
Aprašymas
left|thumb|250px|Stupelių piliakalnis is rytų pusės Stupelių piliakalnis yra apie 30 m aukščio; tai vienas iš didžiausių Sėlos piliakalnių. Jo aikštelės dydis 3 400 m². Piliakalnis 6–10 m žemiau aikštelės įtvirtintas terasomis. Tyrimų metu išskirti du jo apgyvendinimo etapai, tarp kurių yra nemaža spraga. Apatinis kultūrinio sluoksnio horizontas datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.–III a. Tuo metu įtvirtinimai buvo aikštelės pakraščiu įkasti rąstai. Kultūriniame sluoksnyje rastas akmeninis kirvukas, trintuvai, kauliniai adikliai, moliniai verpstukai, geležinis meškerės kabliukas. Jame aptikta grublėta keramika sudaro 31,5 %, lygi – 27,4 %, brūkšniuota – 20,2 %, gludinta – 7,7 %, sėlių kraštui būdingais įstrižais įspaudais ornamentuota keramika – 9,1 %.
Viršutinis piliakalnio kultūrinis sluoksnis datuojamas X–XII a. Tuo metu įtvirtinimai buvo sustiprinti. Aikštelės pakraštyje aptiktas akmenų grindinys, ant kurio stovėjo medinė vienguba gynybinė siena, paremta trumpais skersiniais. Giliau aikštelėje stovėjo rentinių pastatai, kurių vietose išliko iš akmenų krauti židiniai, molinės ir akmeninės krosnys. Kultūriniame sluoksnyje rasta geležinių ietigalių ir strėlių antgalių, kriauklių, stiklinių ir gintarinių karolių, bronzinių lazdelės formos smeigtukų, pasagos formos segių, apyrankių gyvuliniais motyvais puoštais galais, žiedų, karolių, du sidabriniai strypai, susukti į žiedą. Sluoksnyje aptikta lygi keramika sudaro 54,7 %, grublėta – 24,5 %, žiesta – 11,1 %, gludinta – 2,9 %, brūkšniuota – 2,4 %, įstrižais įspaudais ornamentuotos keramikos rasta 4,4 %.
Stupelių piliakalnio papėdės gyvenvietėje geriau išsiskyrė tik viršutinis kultūrinis sluoksnis, nors rasta ir paskirų ankstesnių epochų radinių, patekusių čia greičiausiai iš piliakalnio (akmeninio kalto fragmentas, akmeninio kirvuko ruošinys). Šis sluoksnis datuojamas X–XII a. Kultūriniame sluoksnyje rasta geležinių peilių, pjautuvų, ylų, adatų, stilizuota skrynios rankena, kirstukų, smeigtukų, strėlių antgalių (mažiau negu piliakalnyje), ietigalių, pentinų, žąslų dalių, bronzinė kryžinė segė, pasagos formos segių, apyrankių gyvuliniais galais, žiedų, trapecinis pakabutis, žvangučių, kaulinių smeigtukų, lokio ilčių kabučiai, molinių, akmeninių ir kaulinių verpstukų, akmeninių galąstuvų, molinių tiglių, kaulinių šukų (3 pav.). Jame lygi keramika sudaro 38,6–51,2 %, grublėta – 26–30,7 %, žiesta – 8,7–18,5 %, gludinta – 1,6–3,6 %, brūkšniuota – 1,2–2,5 %, įstrižais įspaudais ornamentuota keramika – 4,6–9,1 %. Kasant sluoksniais fiksuoti keramikos procentinės sudėties pokyčiai. Palyginus X–XII a. pirmosios pusės ir XI a. antrosios pusės–XII a. sluoksnius, matyti pakitusios keramikos proporcijos: sumažėja grublėtos keramikos – nuo 38,6 % iki 18,1 %, įstrižais įspaudais ornamentuotos keramikos – nuo 13,2 % iki 7,5 %, padidėja žiestos – nuo 7 % iki 26,2 %, lygios – 32,1 % iki 47 %.
Iš gyvenvietėje stovėjusių pastatų išliko molinių kupolinių krosnių liekanų, akmenų grindinių, plūkto molio aslų liekanų.
Prie vakarinio piliakalnio šlaito guli Didysis Stupelių akmuo.
Nina Kraljić
Biografija
Nina Kraljić gimė 1992 m. sausio 1 d. Kroatijos miestelyje Lipovlianiuose, Sisako–Moslavinos apskrityje. 2009 metais dalyvavo projekte „Supertalent“, finale užėmė 10-ą vietą.
2015 m. Nina pasirodė pirmajame kroatų muzikinio projekto „Balsas“ sezone, kurio finale pelnė beveik 200 tūkst. balsų ir nugalėjo. Netrukus po pergalės atlikėja išleido savo pirmąjį singlą „Zaljuljali smo svijet“.
2016 m. vasario 24 d. kroatų transliuotojo HRT išrinkta atstovauti šaliai 2016 m. „Eurovizijoje“ Stokholme.
Uzbekijos demografija
thumb|right|300px|Populiacijos kitimas 1950−2007 m. Gyventojų skaičius pateikiamas milijonais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Uzbekijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 27 865 738 (2010 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 0,938 % (2010 m. apsk.)
Gimstamumas: 17,51 gimimų/1 000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,84 migrantų/1 000 gyv. (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 37 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 1,6 % (2005 m. apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Pasiskirstymas pagal religijas:
Episkopis
thumb|right|250px|Episkopis Akrotirio žemėlapyje. Episkopis − Akrotirio ir Dekelijos administracinis centras, Kipro salos teritorijoje, kurioje išsidėsčiusios britų karinės bazės.
Episkopis įkurtas 1953 m. vakarinėje Akrotirio dalyje dar iki Kipro nepriklausomybės paskelbimo. Būtent Episkopyje dažniausiai vyksta Kipro graikų demonstracijos, protestuojant prieš karines bazes saloje.
Karališkas mūšis (2000 filmas)
Karališkas mūšis  – 2000 m. japonų režisieriaus Kindži Fukasaku distopinis veiksmo trileris, pastatytas pagal to paties pavadinimo Koušuno Takamio romaną.
NKL 2010–2011 m. sezonas
NKL 2010–2011 metų sezonas – 6-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 15 klubų. Lygoje triumfavo Pasvalio „Pieno žvaigždės“.
Karališkas mūšis (2000 filmas)
Filme pasakojama apie jaunesniųjų vidurinių mokyklų studentų grupę, kurie Japonijos totalitarinės vyriausybės priverčiami kovoti tarpusavyje dėl išlikimo.
Vyksmo vieta ir laikas
Veiksmas vyksta Japonije netolimoje ateityje, kuomet pastarosios ekonomika yra žlugusi. Milijonai žmonių tapo bedarbiais. Švietimo sistema yra iš esmės sužlugusi: neturėdami vilčių ateityje gauti darbą ir kaip protestą, moksleiviai boikotuoja pamokas, ištisos klasės palieka mokyklas. Dalis į gatves išėjusių jaunuolių plėšikauja, ir, suprantama, nesimokantys neturi jokios ateities net jei ekonomika ir atsitiestų, tad nesugebėdama suvaldyti padėties ir neturėdama tam resursų, valstybė išleidžia įstatymą, pagal kurį kiekvienais metais burtų keliu bus išrenkama viena iš mokyklą boikotavusių klasių, jos nariai surenkami, nuvežami į valstybės valdomą salą, iš kurios gyventojai išsikėlė. Tenai žaidžiamas žiaurus išlikimo žaidimas – klasės mokiniams yra duodami skirtingi ginklai atsitiktine tvarka, jie apmokomi ir kelių minučių tarpais paleidžiami į mišką. Namo gali grįžti tik vienas – visiems moksleiviams uždedami antkakliai, kurie sprogs, jei po trijų dienų bus likę daugiau nei vienas žmogus. Taip siekiama mokyklų nelankančias klases įbauginti ir sugrąžinti į švietimo įstaigas.
Siužetas
Vėliau rodoma, kas toliau vyksta saloje, o per trumpus, bet įtaigius atsiminimų intarpus atskleidžiami herojų charakteriai, kaip jie sutarė ir gyveno kažkada, tais laikais, kai Japonija dar buvo taiki ir turtinga šalis. Veikėjai labai skirtingi – yra klasės pirmūnų ir prastai besimokiusių, klasės lyderių ir tokių, iš kurių tyčiodavosi, populiarių merginų ir tokių, į kurias niekas nežiūrėjo, ir t. t. Matosi, kaip praeities tarpusavio santykiai, taip pat draugystės, meilės, pavydas ir keršto troškimas lemia jų veiksmus dabar. Siužetas atskleidžiamas tiek per žodžius ir veikėjų dialogus, tiek per įtaigius vaizdus. Bent sykį parodomi visi 42 moksleiviai, suteikiama šiek tiek informacijos apie juos. Tačiau kokie 10 herojų yra pagrindiniai, jie rodomi daugiausiai. Jie atstovauja skirtingiems charakteriams ir skirtingoms pažiūroms. Kaip ir dažniausiai būna japonų filmuose (skirtingai nei Holivudo), nėra tiesiogiai teigiama, kur gėris, o kur blogis, leidžiama tai nuspręsti patiems žiūrovams: taigi kaip filmas baigsis irgi neaišku iki pat pabaigos, vyksta daug netikėtų siužeto posūkių. Pasakojama ne tik apie moksleivius, bet ir apie viską prižiūrėti su armijos pagalba turintį klasės auklėtoją, perteikiami jo jausmai ir veiksmai. Ganėtinai su veiksmu kontrastuoja retkarčiais pasigirstanti klasikinė muzika. Jei kuris nors moksleivis žūva, parašomas jo numeris, vardas, pavardė, ir kiek moksleivių dar liko.
Gamyba
Filmas sukurtas pagal to paties pavadinimo Koušuno Takamio romaną. Romane taip pat aprašyti panašūs įvykiai, tiesa, jų priežastis tenai kiek skiriasi: alternatyviosios istorijos žanro romanas pasakoja apie Japoniją, kuri laimėjo Antrajame pasauliniame kare ir dabar joje klesti naciams artima vyriausybė: dėl nesustabdomo populiacijos didėjimo ji nutaria vykdyti karališko mūšio projektą, jis vykdomas keliasdešimt kartų per metus, ir taip išnaikinant daug klasių, stabdomas populiacijos augimas. Romane daugiau aprašyti visi herojai ir jų buvimas saloje. Filmo kūrėjams teko istoriją trumpinti – jie nusprendė kiek pakeisti siužetą, kad jis būtų aktualesnis dabarties laikams. Scenarijų adaptavo režisieriaus sūnus Kenta Fukasakus. Kindžiui Fukasakui tai jau buvo vienas paskutinių filmų, jis mirė kurdamas jo tęsinį „Karališkas mūšis 2“. Šia tema, be romano ir filmo, taip pat dar yra sukurta ir kelių dalių manga. Tęsinys „Karališkas mūšis 2“, išleistas 2003 m., nebuvo toks sėkmingas kaip pirmtakas.
Vertinimas, reakcija į filmą, įtaka
Filmas vertinamas už netikėtą ir iki tol nepanaudotą idėją, japonų filmams būdingą nenuspėjamumą bei aiškaus gėrio ir blogio nebuvimą. Filmas priverčia susimąstyti, tarytum perteikia tam tikrą sumažintą visuomenės modelį, kuriame staiga buvo pakeisti nusistovėję tarpusavio santykiai. Rodoma, kaip žmonės gali pasikeisti įvairiomis aplinkybėmis.
Filmas atvėrė nemažos dalies vakariečių akis į japonų kinematografiją, kuri ganėtinai skiriasi nuo vakarietiškosios. Atsirado kritikuojančių filmą dėl jame perteikiamo žiaurumo, prilygintino Stanley Kubrick filmui „Prisukamas apelsinas“. Remiantis 47 kritikų įvertinimais, „Rotten Tomatoes“ filmui skyrė 87 % teigiamų recenzijų, o vidutinis įvertis siekia 7,54 balo iš 10. Vieningu kritikų sutarimu, „„Battle Royale“ yra kontroversiška, žiaurumo kupina alegorija į paauglių tarpusavio santykius, ypatingai išryškėjanti gyvybės ar mirties akivaizdoje.“
„Battle Royale“ tapo kultūriniu reiškiniu ir yra laikomas vienu įtakingiausių filmų per pastaruosius dešimtmečius, padariusiu didelę įtaką pasaulinėje populiariojoje kultūroje. Nuo pat filmo pasirodymo terminas battle royale buvo iš naujo apibrėžtas kaip pasakojimo žanras, kur atrinktai žmonių grupei nurodoma nužudyti vienas kitą iki kol išliks tik vienas. Kūrinys tapo įkvėpimo šaltiniu daugeliui žiniasklaidos medijų, tame tarpe filmams, animacijai, komiksams, vaizdiniams romanams ir kompiuteriniams žaidimams. Pavyzdžiui, filmo motyvais sukurtas kompiuterinių žaidimų žanras battle royale.
Apdovanojimai ir nominacijos
Apdovanojimai
Nominacijos
Asunsjonas
Asunsjonas – didžiausias Paragvajaus miestas ir šalies sostinė, kultūrinis ir ekonominis šalies centras. Įsikūręs šalies pietinėje dalyje, kairiajame Paragvajaus upės krante, prie Asunsjono įlankos, priešais Pilkomajo upės žiotis. Miestas turi autonominį statusą ir nepriklauso jokiam departamentui. 2006 m. gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyvena 515,6 tūkst. gyventojų, o kartu su aplinkiniais miestais (San Lorensu, Lambare, Fernando de la Mora ir kt.) sudaro Didžiojo Asunsjono aglomeraciją, kurioje gyvena daugiau nei 1,9 mln. žmonių iš beveik 7 milijonų Paragvajaus gyventojų.
Istorija
thumb|left|240px|Nepriklausomybės rūmai Asunsjonas – vienas seniausių Pietų Amerikos miestų. Pirmasis dabartinio miesto apylinkes pasiekė Juan de Ayolas, tačiau pirma laikina gyvenvietė įkurta 1537 m. rugpjūčio 15 d. ispanų konkistadorų: Chuano de Salasaro, Gonsalo de Mendosos ir Pedro de Mendosos. Gyvenvietė pavadinta La Muy Noble y Leal Ciudad de Nuestra Señora Santa María de la Asunción, kadangi buvo įkurta Žolinės dieną. Tai buvo svarbus konkistadorų atraminis centras ieškant legendinių Sidabro kalnų. Asunsjonas buvo vadinamas Miestų motina (Madre de Ciudades), kadangi buvo svarbiausias regione iki pat iškylant Buenos Airėms. Iki 1617 m. miestas buvo pavaldus Peru vicekaralystei. 1731 m. Asunsjone kilo vienas pirmųjų sukilimų prieš ispanų priespaudą. 1811 m. Paragvajus paskelbė nepriklausomybę, o Asunsjonas tapo jo sostine. Valdant José Gaspar Rodríguez de Francia didelė miesto centro dalis buvo sugriauta ir atstatyta pagal naują planą.
Po Trigubo aljanso karo (1865-1870 m.) miestas iki 1876 m. buvo okupuotas ir nuniokotas Brazilijos. 1932 m. vykstant Čiako karui Asunsjonas buvo pagrindinis nuo karo nukentėjusiųjų prieglaudos centras. XIX a. pab.-XX a. pr. į sostinę atvyko nemažai imigrantų iš Europos, Artimųjų Rytų, miestas atsigavo ir vėl tapo svarbiu regiono centru.
2004 m. Asunsjone įvyko daug aukų pareikalavęs Ycuá Bolaños prekybos centro gaisras.
Gyventojai
Asunsjone 2006 m. gyveno 515,6 tūkst. gyventojų, vidutinis gyventojų tankumas siekė 4407 žm./km². Tuo tarpu aglomeracijos gyventojų skaičius viršija 1,6 milijono. Miestas padalintas į 68 kvartalus iš kurių gausiausiai apgyvendinti yra San Pablas, Roberto L. Petit ir Obreras. Tarp 1962 ir 2002 m. miesto gyventojų skaičius padvigubėjo ir dabar sostinėje gyvena beveik 10 % šalies gyventojų.
Geografija
Asunsjonas įsikūręs kairiajame Paragvajaus upės krante, prie Asunsjono įlankos, priešais Pilkomajo upės žiotis. Kad būtų išvengta pavojingų potvynių, miestas kūrėsi ant kalvų (Cabará, Clavel, Tarumá, Cachinga ir Tacumbú). Sostinė šiaurės rytuose ribojasi su Mariano Roke Alonsu, rytuose – su Luke ir Fernando de la Mora, pietuose – su Lambare ir Vilja Elisa.
Miesto klimatas didžiąją metų dalį yra drėgnas ir šiltas. Dėl savo padėties žemyno viduryje Asunsjonas yra ir karščiausia Iberoamerikos sostinė. Vasarą čia temperatūros dažnai viršija 40 °C.
Ekonomika
thumb|240px|Gatvės prekyba Asunsjonas – šalies ekonominis centras. Didžioji miestiečių dauguma (8 iš 10) verčiasi prekyba, paslaugomis. Dar 16 % gyventojų dirba pramonės ir statybų versle. Vystoma avalynės, tekstilės, maisto, tabako, baldų pramonė. Žemės ūkis praktiškai beveik nevystomas, nes visa miesto teritorija urbanizuota. Mieste pastaraisiais metais steigiasi nauji prekybos centrai, turgūs. Pagrindinis prekybinis kvartalas – Vilja Mora. Svarbiausios eksportinės prekės: mėsa, mediena, medvilnė, sojos pupelės.
Transportas
Asunsjonas yra svarbiausias Paragvajaus transpoto mazgas. Priemiestyje Lukėje yra tarptautinis Silvio Pettirossi oro uostas. Greitkeliai į Buenos Aires ir San Paulą, keliai į didžiuosius šalies miestus. Dauguma šalies produkcijos prekybos vyksta per Asunsjono upių uostą.
Miesto gyventojus aptarnauja autobusų parkas. Nors į miestą neveda joks veikiantis geležinkelis, gerai išvystytas susisiekimas autobusais tiek su Paragvajaus, tiek su Argentinos, Urugvajaus, Brazilijos miestais.
thumb|left|200px|Didvyrių panteonas Asunsjone
Švietimas ir kultūra
Sostinė ir pagrindinis kultūrinis Paragvajaus centras. Asunsjone yra Nacionalinis meno muziejus, Manzana de la Rivera muziejus, Nacionalinė biblioteka, Valstybinis Asunsjono universitetas (įkurtas 1890 m.) ir Asunsjono katalikų universitetas (įkurtas 1960 m.), taip pat technologijų, Kolumbijos, autonominis, Amerikana universitetai. Veikia eilė kolegijų (Ntra. Sra. del Perpetuo Socorro, Salesianito, Colegio Internacional, Goethe ir kt.).
Pagrindniai miesto dienraščiai: ABC Color, Última Hora ir La Nación.
Turizmas
Pagrindiniai turistiniai Asunsjono objektai – Godoi muziejus, Įsikūnijimo bažnyčia (Iglesia de la Encarnación) ir Didvyrių pateonas (Paryžiaus Invalidų rūmų kopija), kur palaidota daug žymių šalies žmonių. Tarp kitų lankytinų objektų paminėtini vyriausybės ir prezidento rūmai Palacio de los López, senasis Senato pastatas, Ignacio A. Pane teatras, Metropolinė katedra, Nepriklausomybės rūmai (vienas iš nedaugelio išlikusių kolonijinės architektūros pastatų). Daugelis istorinių pastatų buvo sugriauta Trigubo Aljanso karo metu bei vykdant miesto pertvarką.
Miesto centras įsikūręs netoli upės, jame yra dauguma istorinių pastatų bei komercinis miesto centras (daugiausia Palmos gatvėje). Svarbiausi miesto kvartalai: Sachonija, Obreras, San Rokė, La Mersedesas, Vilja Mora, Mariskal Lopesas, Trinidadas. Yra botanikos sodas.
Asunsjonas pasižymi kultūrine įvairove. Be vietinės lotynoamerikietiškos kultūros, čia taip pat galima sutikti europietišką, arabišką, azijietišką kultūrą.
Asunsjonas paskeltas 2009 m. Amerikos kultūros sostine.
Sportas
Futbolas yra pagrindinė sporto šaka Paragvajuje, o dauguma pajėgiausių šalies klubų, tokių kaip Olimpia, Cerro Porteño, Club Libertad, Club Nacional, Club Guaraní, Club Sol de América yra įsikūrę sostinėje. Čia yra ir svarbiausias šalies stadionas – Estadio Defensores del Chaco.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Asunsjonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Ukmergės piliakalnis
thumb|300px|Mindaugo pilys Ukmergės piliakalnis – piliakalnis Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Ukmergėje. Pasiekiamas iš Vilniaus gatvės, prieš Ukmergės tiltą per Šventąją miesto centre pavažiavus į kairę rytų kryptimi Paupio gatve 100 m – yra kairėje, šiaurėje. Papėdėje stovi sentikių cerkvė.
Piliakalnis
Piliakalnis tai kalva Šventosios dešiniajame ir Ukmergėlės kairiajame krante, netoli jų santakos. Aikštelė ovali, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 26 m ilgio, 30 m pločio. Ji apjuosta 85 m ilgio, 1-4 m aukščio, 11-24 m pločio pylimu, kuris neišlikęs šiaurinėje pusėje, o aukščiausias rytinėje dalyje. Šlaitai statūs, 16 m aukščio.
200 m į pietvakarius nuo piliakalnio, Ukmergėlės (Vilkmergėlės) dešiniajame krante yra Pilies Kalnu vadinamas Šventosios dešiniojo kranto aukštumos kyšulys (N55°14’55.0„; E24°46’55.3“) – greičiausiai piliakalnio papilys. Jo aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 120x40 m dydžio. Pietinis ir rytinis šlaitai statūs, 10-20 m aukščio, šiaurinis ir vakarinis – nuolaidūs, 2-3 m aukščio.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Pietinėje ir rytinėje piliakalnio papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2003 m., kurioje rasta žiestos keramikos. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. viduriu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 12000 m².