cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nalšia
Nalšios žemės lokalizacijos problema
Vienas pirmųjų, bandžiusių pateikti mokslinę Nalšios žemės lokalizaciją, buvo latvių etnologas ir kalbininkas E. Volteris (Eduards Volters). Remdamasis 2–3 „Nalšios“ vardą primenančių Utenos apylinkių vietovių (Noliškis ir pan.) geografine padėtimi, kronikiniais Livonijos ordino kariuomenės žygių į Nalšią aprašymais bei Giedraičių giminės Kasparo Daumanto (XVI a.) šakos legenda apie Giedraičių kilmę iš XIII a. gyvenusio kunigaikščio Daumanto, E. Volteris dar XIX a. pab. Nalšią siūlė lokalizuoti (senosios) Aukštaitijos šiaurės vakaruose. .
Lenkų istorikas H. Lovmianskis (Henryk Łowmiański), kuris Nalšią laikė vienos lietuvių genties kilčių žeme, 1932 m. ją lokalizavo į rytus nuo Žeimenos upės ir Vilniaus–Galšios–Lydos krašte, t. y. dab. Lietuvos rytuose bei pietryčiuose ir Baltarusijos šiaurės vakaruose. Tokiai Nalšios lokalizacijai (paremtai, be kita ko, ir Volynės metraštyje pateikto Burundajaus 1258–1259 m. žiemos žygio į Lietuvą, Nalšią bei Sūduvą aprašymo interpretacija, taip pat su „Nalšios“ vardu tariamai susijusio Galšios miestelio geografine padėtimi), netrukus pritarė ir dauguma lietuvių tyrinėtojų, tačiau pradedant 1976 m., „lovmianskiškąją“ Nalšios lokalizacijos schemą jie ėmėsi koreguoti, savosiose istorinėse kartogramose vaizduojamos „Nalšios žemės“ plotą ilgainiui ženkliai sumažindami vad. „Lietuvos žemės“ naudai, o pačią „Nalšią“ pastūmėdami labiau į vakarus, – taip XX a. 8-9 dešimtmetyje „volteriškoji“ Nalšios lokalizacijos versija bent Lietuvoje vėl susigrąžino anksčiau turėtą padėtį.
Stromis
left|120px
Nalšia
Galima interdisciplinarinė Nalšios žemės lokalizacija
Remiantis Eiliuotosios Livonijos kronikos informacija apie Livonijos (Kalavijuočių) ordino kariuomenės 1229 ir 1250 m. žygius į (tikrąją) Lietuvą, galima konstatuoti tik tai, kad XIII a. viduryje Nalšia buvo įsiterpusi tarp tuometinių Livonijos ordino valdų ir „Lietuvos“. Kita vertus, remiantis Mindaugo krikšto bei karūnavimo apeigose dalyvavusio anonimo ~1260 m. rašytu traktatu „Žemių aprašymo pradžia“ (Incipiunt descriptiones terrarum, lot.), kuriame „lengvai priimantys krikštą“ nalšėnai įvardyti greta lietuvių ir jotvingių, taigi kaip atskira etninė (?) LDK gyventojų grupė, to paties šaltinio pateikta „Lietuvos žemės“ padėties Žemaitijos atžvilgiu charakteristika („O nuo jos [t. y. Žemaitijos] į rytus – su Rusia besiribojanti Lietuvos žemė“) ir istorijos šaltinių paliudytu Nalšios pavaldumo Polockui faktu, taip pat atsižvelgiant į keistą dab. Latgaloje (Latvijos dalyje, esančioje į rytus nuo Aiviekstės upės) iki XIII/XIV a. gyvenusio savito baltų etnoso „bevardiškumą“ istorinėje bei archeologinėje literatūroje, Nalšią galima būtų lokalizuoti buv. Jersikos kunigaikštystės teritorijoje (didžiausią iš Nalšios žemėje gyvenusių baltų etnosų tokiu atveju tektų tapatinti su vad. „rytiniais latgaliais“, arba Latgalos pilkapių kultūros (X–XIII a.) nešėjais).
Stromis
Stromis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 4 km į rytus nuo Antalieptės. Ištįsęs iš vakarų į rytus 1,47 km, plotis iki 0,18 km. Altitudė 147,4 m. Rytinėje dalyje yra 0,05 ha salelė. Krantai daugiausia aukšti. Pietinė paežerė miškinga, šiaurinė vietomis pelkėta. Pakrantės kalvotos, vietomis auga miškeliai, plyti pievos, kai kur dirbami laukai.
Ežeras patenka į Gražutės regioninį parką. Šalia įsikūrę Pastromės, Stainiškių kaimai.
Erškėtrožiniai
Erškėtrožiniai (Rosoideae) – erškėtiečių (Rosales) eilės erškėtinių (Rosaceae) šeimos augalų pošeimis.
Paulo Ferreira
Paulu Fereira (g. 1979 m. sausio 18 d.) – buvęs portugalų futbolininkas, Portugalijos rinktinės gynėjas.
2004 metais futbolininkas atstovaudamas Porto klubui laimėjo UEFA Čempionų Lygą, o 2012 m. tą patį trofėjų laimėjo su „Chelsea“ ekipa.
Antstūmis
Antstūmis – žemės plutos deformacija, kai lūžio metu horizontalios spaudimo jėgos žemės plutos blokus užstumia vieną ant kito. Antstūmio lūžio plokštuma lėkšta. Nuo antsprūdžio skiriasi lūžio plokštumos polinkio kampu, kuris būna mažesnis už 60°.
Daugiausia antstūmių yra kalnuotose raukšlėtose srityse. Raukšlėdaros metu susidaro tokie antstūmiai, kurių lūžio plokštumos nesutampa su raukšlių ašių plokštumomis; po žemės plutos raukšlėjimosi susidaro antstūmių, kertančių raukšles. Antstūmių yra ir giliuose lūžiuose.
Vladas Karosa
Vladas Karosa (1896 m. rugsėjo 20 d. Remeikiai, Alytaus apskritis – 1933 m. gegužės 5 d. Kaunas) – Lietuvos visuomenės veikėjas.
Biografija
1916 m. Voroneže baigė gimnaziją ir studijavo žemės ūkio institute. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tapo karininku. Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. Dzūkijoje organizavo eserines tarybas. Mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę 1920 m. prisidėjo prie Kauno įgulos maišto. Vėliau mokytojavo, studijavo Kauno universitete, dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, Studentų socialistų draugijos veikloje. Dėl protestavimo prieš mirties bausmės taikymą 1925 m. pašalintas iš universiteto, kalintas. Iki 1929 m. gyveno emigracijoje.
Vienas moksleivių aušrininkų organizacijos, Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos ideologų, religija negrindžiamos pasaulėžiūros ir dorovės propaguotojų.
Bridai
Geografija
Bridai išsidėstę šiaurinėje seniūnijos dalyje. Žemės paviršius beveik visur lyguma. Šiaurės rytiniame pakraštyje dirvožemis panašus į durpyno žemę. Teritorijos aukštis virš jūros lygio yra 97–100 m, aukštėjantis pietų kryptimi.
Pagal etnografines ribas Bridai priklausytų Žemaitijai, bet žmonės save laiko vakarų aukštaičių tarmės atstovais, nors šia tarme kalba netiksliai, žymūs šiaulietiškos patarmės bruožai. Dalis žmonių kalba žemaičių kalba.
Nors kaimas nėra labai didelis, bet nuo seno turi savo žemių atskirų plotų pavadinimus. Centrinės gatvės vidurys ir kiemai iš abiejų pusių turėjo Kudliškės pavadinimą. Pietinėje šios gatvės dalyje dabar esanti pieva prieš mokyklos vartus vadinta Lieknu. Iki melioracijos čia buvo nedidelė, bet vasarą neišdžiūstanti bala. Iš jos ištekėjo Svalės upelis. Po melioracijos bala nusausinta ir pradėtas statyti didelis naujųjų kultūros namų pastatas. Iki kolūkių griūties jo nebaigė statyti – viduje nebuvo pilnai įrengtas, nors jau susirinkimai ir koncertai vykdavo, o po 15 metų visai nugriovė. Žemė į vakarus nuo Liekno, tarp dabartinės Vaivorų gatvės ir plento vadinta Užliekniu. Plotas į pietus nuo Liekno, už mechanizacijos kiemo, vadinta Žagarkalniu.
Į rytus nuo mokyklos kiemo iki Kėblių kalno buvusi žemė vadinosi Mickalniu. Žemė į vakarus nuo Kudliškių (Bridų gatvės) už dabartinio parko iki miško vadinosi Bubliškis. Tai didelė pelkėta pieva, kuri vasarą vietomis neišdžiūdavo. Čia žmonės brido šienauti Gal ir kaimo pavadinimas iš to kilęs. Melioracijos vajaus metu pieva nusausinta. Ilgas melioracijos griovys, perkasus kalvelę per parką, sujungtas su upeliu. Svalė tarsi gavo naują aukštupį ir pailgėjo apie 1,5 km.
Rytinėje kaimo dalyje, už Grušo miško, yra durpinga žemuma. Pagal mišką ši pelkė vadinosi Juodliekniu, o jos centrinė ir rytinė dalis turėjo Voverbalos vardą. Iš čia prasideda Mūšos intakas Voverkis. Per Voverbalą iškastas ilgas melioracijos griovys iki Voverkio upelio. Į šį griovį ir Voverkį išleidžia savo vandenis Bridų vandens valymo įrenginiai.
1970 m. S. Joniko iniciatyva Briduose įkurtas 6 ha ploto parkas. Jį projektavo tuometinis Komunalinio ūkio projektavimo institutas Kaune. Parko medelių sodinimą organizavo ūkio agronomė Ona Žakevičienė. Augalus pasodino tiksliai pagal projektą. Tik prie rytinio kampo pritrūko medelių, ir pora augalų grupių liko nepilnos. Vėliau niekas medelių nebenupirko. Parką nuomoja Šiaulių universiteto gamtos fakultetas. Stebimas medžių ir krūmų vystymasis. Tačiau parko veja apleista, retai šienaujama, ganomi gyvuliai. Parke yra nedidelis tvenkinys, tinklinio aikštelė. Pastatytas tautodailininko Prielaidos medinis stogastulpis.
Istorija
Bridų senosios kaimo gatvės susiformavo XVI a. gale valakų reformos metu. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo aprašymo dokumentuose. 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo metu į Šiaulius M. Kulnius buvo atsivedęs grupelę vyrų iš Bridų ir Šiaulių miesto žydo parduotuvėje pirko pusę kilogramo parako. Sukilėliai dvarą savo rankose išlaikė apie du mėnesius. Nesulaukę pagalbos, dalis valstiečių grįžo namo, kitus išvaikė kariuomenė. Dalis sukilėlių ir mažesnių vadų buvo nubausti rykštėmis. Šiaulių vadas Dovydas Kadata gavo 200 rykščių, M. Kulnius – 20 rykščių.
Po trečiojo Abiejų tautų Respublikos padalijimo carienė Jekaterina II Šiaulių ekonomijos dvarus, taip pat ir Bridus padovanojo savo favoritui, rusų armijos generolui, grafui Platonui Zubovui. Po 1861 m. žmonės nebepriklausė dvarui, tapo dalinai laisvi, bet valstiečių žemė tapo jų nuosavybe tik po 1904 m., kai baigėsi išpirkų iš baudžiavos mokėjimas. 1864 m. įsteigtas Sutkūnų valsčius, kuriam priklausė ir Bridai. 1918 m. lapkričio 12 d. Lietuvos Taryba ir pirmoji vyriausybė kreipėsi į šalies žmones, ragindama kurti savivaldybes, rinkti parapijų ir valsčių komitetus. Bridų apylinkėje toks komitetas nebuvo išrinktas, nes neatsirado norinčių atkurti carinio modelio Sutkūnų valsčių. Apylinkė perėjo į Šiaulių valsčių.
1940 m. vasarą panaikinta Bridų seniūnija ir įkurta Bridų apylinkės taryba. Pasibaigus karui, seniūnija vėl pervadinta į apylinkės tarybą.
1949–1991 m. kaime veikė kolūkis. Kai kolūkiui vadovavo pirmininkai Stasys Jonikas ir Aloyzas Jocas, buvo pastatyti kultūros namai, vieni gražiausių Lietuvoje, nauja mokykla, parduotuvė, valgykla, darželis, medicinos punktas, senelių namai. Kolūkyje dirbo per 70 statybininkų, kurie statė architektų, projektuotojų specialiai Bridams suprojektuotus pastatus. Buvo iškasti tvenkiniai, pasodintas didžiulis retų medžių parkas, iki dabar ošia maumedynas. Miestelio centre ir centrinėje gatvėje prie visų individualių gyvenamųjų namų buvo įrengti prabangūs kalvio rankomis sukurti šviestuvai. Po 1992 m. privatizacijos dauguma pastatų, dekoratyvinių elementų sugriauta, sunaikinta, kai kurie išlikę paversti landynėmis. Nugriauti kultūros namai, kuriuose viešėjo ir pirmasis TSRS prezidentas Michailas Gorbačiovas. Kaime užvėrė duris vaikų darželis, valgykla, pirtis, centrinio šildymo katilinė, 1946–2008 m. veikusi Bridų pagrindinė mokykla.
M. Gorbačiovo vizitas Briduose
thumb|[[Šiaulių sąjūdis|Šiaulių sąjūdininkų piketas Briduose 1990 m. sausio 12 d. M. Gorbačiovo vizito Briduose metu]] thumb|KGB Lietuvoje vadas [[Eduardas Eismuntas „gėdina“ piketuotojus]]
TSRS Prezidento M. Gorbačiovo atvykimo į Lietuvą ir Bridus tikslas aiškinamas įvairiai. Šiauliai pasirinkti dėl dviejų priežasčių. Oficialioji – pakvietė buvęs mokslo draugas Mindaugas Stakvilevičius, tuometinis partijos Šiaulių miesto komiteto pirmasis sekretorius. Kita praktinė priežastis – Zoknių aerouostas. Michailas Gorbačiovas į keliones vykdavo dviem dideliais lėktuvais. Lietuvoje tokiems lėktuvams nusileisti tiko tik Zokniai. O tikrasis vizito tikslas – tramdyti Lietuvos Išlaisvinimo Sąjūdį ir nuo TSKP atskilusią Lietuvos komunistų partiją. Jau nebuvo didelė paslaptis, kad Lietuva ruošiasi atsiskirti nuo TSRS.
Į Šiaulius Michailas Gorbačiovas ir atvyko tais dviem lėktuvais. Vienas jų atvežė 3 lengvąsias šarvuotas mašinas ir 2 autobusus bei visą virtuvės ir valgyklos reikmenų komplektą. Maždaug po 4 valandų antru lėktuvu atskrido M. Gorbačiovas su žmona, oficiali delegacija, apsauginiai ir apie 30 vidaus reikalų kariuomenės karių. Pasitiko juos visa Lietuvos valdžia. Tarp jų buvo naujai atsiskyrusios savarankiškos Lietuvos komunistų partijos sekretorius Algirdas Brazauskas, TSKP programos platformą palaikantys senieji komunistai ir jų sekretorius Mykolas Burokevičius. Sutikime buvo visas Lietuvos saugumo komitetas, Šiaulių miesto vadovai, kai kurie žurnalistai.
M. Gorbačiovas ir jo delegacija Šiauliuose sustojo poroje vietų, pamojavo susirinkusiems, trumpai pakalbėjo ir po dviejų valandų atvyko į Bridus. Bridai pasirinkti todėl, kad tuometinis ūkio vadovas Aloyzas Jocas buvo TSRS Aukščiausios Tarybos deputatas, ūkis garsėjo savo ūkine veikla. Važinėjo M. Gorbačiovas ir jo delegacija trimis juodais, šarvuotais lengvaisiais automobiliais. Delegaciją lydėjo du dideli autobusai. Viename jų važiavo žurnalistai, kitame – vidaus reikalų kariuomenės kariai, ginkluoti automatais. Kareiviai iš autobuso nė karto neišlipo.
Briduose M. Gorbačiovas pirmiausia sustojo mechaninių dirbtuvių kieme. Jį sutiko mechanizatoriai, buvo daug pašalinių žmonių. Žmonės laikė iškėlę plakatus, kur buvo skelbiami Lietuvos laisvės ir nepriklausomybės siekiai. Svečias juos visus perskaitė, paprašė nuleisti ir garsiai pasakė, kad su jų turiniu nesutinka. Vėliau jam buvo pristatyti ūkio vadovai, grupė mechanizatorių, o tarpe jų ir mechanizatorius Jonas Klusas. M. Gorbačiovas panoro apžiūrėti J. Kluso vairuojamą traktorių ir kartu su Klusu nuėjo į remonto salę. Teko eiti ilgoku, blogai apšviestu koridoriumi tarp sandėliukų ir buitinių patalpų. Keli apsauginiai nuėjo jiems iš paskos. Tai pamatęs, tuometinis Lietuvos saugumo komiteto pirmininkas Eduardas Eismuntas garsiai ėmė reikšti nepasitenkinimą: „Tokį žmogų nuvedė į tokį urvą!“. Pasirodo, įėjimas į mechaninių dirbtuvių vidų vizito plane nebuvo numatytas, ir saugumiečiai ten iš anksto nepasiuntė savo žmonių. Po kelių minučių svečias grįžo, ir incidentas baigėsi. Vėliau M. Gorbačiovas su žmona lankėsi Jono Kluso namuose. Svetainėje svečias su žmona atsisėdo prie stalo. Teiravosi apie darbą, santykius su pirmininku, atlyginimu už darbą ir pan. Girdėdamas teigiamus atsakymus, Gorbačiovas pritariamai linkčiojo galva ir šypsojosi. Tačiau, išgirdęs pasakytą labai jau vidutinę uždarbio sumą, sukluso, nustojo linkčioti ir pakeitė pokalbio temą. Svečias su žmona aplankė Bridų vaikų darželį, gyvenvietės centrą, domėjosi statybų eiga. Jį lydėjo ir jam aiškino ūkio vadovas Aloyzas Jocas.
Pietavo visa delegacija Bridų medicinos punkto pastate esančios moterų svetainės patalpose. Valgė savo atsivežtą ir savo virėjų pagamintą maistą. Apsauginiai, žurnalistai, rajono vadovai ir kiti svečiai pietavo ūkio visuomeninėje valgykloje. Po pietų nedidelėje salėje vyko susitikimas su Šiaulių rajono įstaigų ir organizacijų vadovais. M. Gorbačiovas agitavo gyventi bendroje sąjungoje, ją stiprinti darbu. Smerkė atsiskyrimą, nors laisvės idėjų nepasmerkė: „Gyvenkite laisvi esamoje sąjungoje“.
Prieš vizitą ir vizito dieną tarp žmonių sklido nerimo kalbos. Visi suprato, kad Lietuva slysta iš Sąjungos. Jau atsiskyrė komunistų partija, Rašytojų sąjunga ir kt. Taip pat buvo aišku, kad Tarybų Sąjunga laikosi savo partijos ir armijos dėka ir jėga. Todėl labai nerimo tie, kurie jau buvo metę partinius bilietus, ar ruošėsi tai daryti. Nerimo ir dalis jaunimo, kuriems netrukus reikėjo eiti į kariuomenę, bet jie to nenorėjo. Vizito metu svečiai daug agitavo, aiškino pažiūras, bet nė karto neužsiminė apie represijas, prievartą ar areštus. Po vizito žmonių nuotaikos pagerėjo.
Gyventojai
Iki 1922 m. žemės reformos Briduose buvo 15 ūkininkų, kurie turėjo po 1 valaką (21 ha) ir daugiau žemės. Po pusę valako turėjo 8 ūkininkai. Buvo tokių, kurie turėjo ir mažiau. Valakiniai ūkiai šie: Petro Abromo (63 ha), Jurgio Abromo (52 ha), Beno Augio (53 ha), Petro Akunio (48 ha), Viktoro Beconio (21 ha), Jono Beconio (18 ha), Kazio Balčiūno (22 ha), Jurgio Balčiūno (24 ha), Vinco Gegecko (24 ha), Kosto Jankausko (33 ha), Felikso Jokubaičio (31 ha), Juozo Rumbino (22 ha), Jono Stočkaus (39 ha).
Gyventojų sumažėjo 1944–1958 m. Tuomet kūrėsi kolūkis, žmonės bėgo nuo jo. Be to, 9 šeimos buvo ištremtos į Sibirą. Tremtinių šeimų tėvų pavardės: Feliksas Lunskis, Ratkus Juozas, Feliksas Jokubaitis, Zita Šiaulienė, Abromienė, Ignas Plukas (be šeimos), Viktoras Akunis, Albina Augienė, broliai Juozas ir Pranas Balčiūnai (be šeimų). Į rusų kariuomenę pateko Petras Akunis, Antanas Gegeckas, Viktoras Rumbinas. Partizanauti į mišką išėjo Juozas Gegeckas, Feliksas Šaulys, Albinas Šaulys. Vėliau gyvenimas keitėsi ir po truputį gerėjo, daugėjo gyventojų. Tačiau 1998 m. prasidėjus masinei emigracijai gyventojų skaičius vėl pradėjo mažėti.
Islandijos vyrų futbolo rinktinė
Ilgą laiką tai buvo viena silpnesnių Europos komandų, niekad nepasiekdavusi didesnių pergalių, bei neįveikdavusi atrankų į Europos ir pasaulio čempionatus. Tačiau XXI a. pr. Islandijos rinktinės rezultatai ėmė sparčiai gerėti – komandai nedaug pritrūko iki patekimo į 2014 m. pasaulio čempionatą – grupėje užėmę 2 vietą, islandai papildomoje atrankoje pralaimėjo kroatams.
2016 m. pirmą kartą istorijoje pateko į išplėstą Europos futbolo čempionatą, savo grupėje aplenkdami Nyderlandus ir Turkija. Čempionate Islandija nužengė iki ketvirtfinalio (aštuntfinalyje nugalėjo Angliją).
2017 m. pabaigoje sėkmingai įveikę atranką Islandijos futbolininkai pateko į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą ir tapo mažiausia gyventojų skaičiumi šalimi, dalyvaujančia pasaulio čempionate.
Strošiūnų miškai
Strošiūnų miškai – miškų masyvas Lietuvoje, Kaišiadorių rajone ir Elektrėnų savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Žiežmarių. Priklauso Kaišiadorių miškų urėdijos Strošiūnų girininkijai. Apima 26,4 km² plotą. Masyvą sudaro 11 miškų: Strošiūnų šilas, Dalinonių, Tribūniškių, Vladikiškio, Bačkonių, Žiežmarių ir kt.
Liuklingėnai
Liuklingėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Krokialaukio, prie Peršėkės upyno upelių (Kilminės, Santaikos). Keliukais pasiekiamas nuo Daugirdų, Vardos.
Ukraininė nėgė
Ukraininė nėgė (Eudontomyzon mariae) – bežandžių (Agnatha) antklasio, nėginių (Petromyzonidae) šeimos gėlavandenis stuburinis gyvūnas.
Strošiūnų miškai
Paviršius kalvotas. Būdingi jauriniai silpnai nujaurėję ir velėniniai jauriniai priesmėliai ir smėliai. Masyvo pietuose prasideda Strėvos baseino upeliai (Kalpė, Kunigo upelis, Virsia, Dubuoklis).
Medynai:
Ukraininė nėgė
Paplitusios Vidurio Europos kalnų, prieškalnių upeliuose, upėse ir ežeruose. Ukraininės nėgės aptinkamos Lietuvoje. thumb|left|250px|Ukraininė nėgė thumb|left|250px|Ukraininės nėgės
Ukraininės nėgės aptinkamos neužterštose, švariuose, srauniuose upeliuose, upėse ar ežeruose su smėlėtu ar žvyringu dugnu.
Strošiūnų miškai
Jaunuolynai sudaro 22 % medynų, pusamžiai medžiai 63 %, pribręstantys 7 %, brandūs 8 %.
Ukraininė nėgė
Ukraininės nėgės nedideli, 12-22,2 cm (įprastai ~18 cm) ilgio ir 3,5-12,5 g stuburiniai vandens gyvūnai. Ukraininė nėgė vizualiai labai panaši į mažąją nėgę, todėl atskirti jas gana sudėtinga.
Strošiūnų miškai
Strošiūnų miškuose gan gausiai gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai), smulkieji žinduoliai (kiškiai, voverės, kiaunės ir kt.), įveisti muflonai. Miškuose įveista nevietinių medžių rūšių – maumedžių, kėnių, veimutinių ir juodųjų pušų. Sudarytas Bačkonių parkas. Beveik visas miškas paskelbtas Strošiūnų kraštovaizdžio draustiniu.
Ukraininė nėgė
Ukraininė nėgė sėsli t. y. suaugėlio stadijoje nesimaitina ir lieka neršti gimtosiose upėse. Gyvena maždaug iki 7 metų.
Ukraininės nėgės yra švaraus vandens gyvūnai, tad jų populiacijai yra pavojingos bet kokios žemės ūkio ir pramonės nuotėkos. Taip pat jų gausumui labai kenkia upėse statomos vandens užtvankos.
Strošiūnų miškai
29-ame Žiežmarių miško kvartale yra II pasaulinio karo aukų kapai. Pietiniu miškų pakraščiu eina greitkelis, o šiauriniu – Vilniaus–Šiaulių geležinkelio linija. Miškuose ir greta įsikūrę: Strošiūnai, Bačkonys, Triliškės, Mažosios Vladikiškės, Stasiūnai, Tarpumiškis, Kriaučiškės, Geri Vakarai, Kasilionys, Dalinonys, Paltininkai, Pajautiškės, Baruoliai.
Žaliūkė
Žaliūkė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės.
Karlovacas
Vystoma garo turbinų, dyzelinių variklių, katilų, siurblių gamyba, metalo, medienos apdirbimo, tekstilės, odos, chemijos (gumos), statybinių medžiagų, poligrafijos, maisto (alaus – Karlovace yra stambiausia alaus darykla Kroatijoje − „Karlovačko“) pramonė. Yra teatras, miesto, sakralinės dailės ir senų retų knygų muziejai, dailės galerija, skulptūrų parkas.
Mieste stovi XVII–XIX a. Švč. Trejybės bažnyčia, XVII–XVIII a. Zrinskių šeimos rezidenciniai rūmai. Karlovacas – tai renesansinė šešiakampės žvaigždės plano tvirtovė, pastayta 1579 m.
Istorija
Karlovacas įkurtas XVI a. pabaigoje kaip tvirtovė prie Koranos ir Kupos upių. Tvirtovės griuvėsiai yra išlikę iki mūsų dienų. Tvirtovės statyba buvo pradėta Austrijos erchercogo Karlo II įsaku 1579 m. Jo vardu ir buvo pavadinta tvirtovė.
Miesto geografinė padėtis leido Karlovacui labai greitai vystytis ir klestėti.
Šalia miesto yra XIII a. Dubovaco pilis.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2000–2001 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2000–2001 m.
Turnyrinė padėtis
Stipriųjų grupė: Silpnųjų A grupė: Silpnųjų B grupė:
Bulterjeras
Bulterjeras  – Šuo kompanionas, išvestas Didžiojoje Britanijoje.
Kilmė
Bulterjeras buvo išvestas kryžminant anglų buldogą, baltąjį anglų terjerą ir dalmatiną. Dar ir dabar auginantys bulterjerų veislės šunis mato kai kuriuos senųjų veislių požymius: kartais dalmatino – šuo būna elegantiško kūno sudėjimo, kartais buldogo – šuo būna raumeningas ir tvirtas, turi stiprius nasrus. Rekomenduojama, kad šuo turėtų visų trijų veislių požymių.
Išvaizda
Kailis būna baltos, smėlio arba rudos spalvos, su įvairiais atspalviais. Plaukai trumpi, prigludę, šiurkštoki. Galva didelė, ištįsusio kiaušinio formos, be įdubimų, šnervės plačios. Akys mažos, siauros, įkypos. Uodega gana trumpa, nukarusi, ties pagrindu stora, plonėjanti. Šios veislės šuns ūgis gali būti įvairus – svarbiausia, kad kūnas būtų standartinių proporcijų. Nykštukinių bulterjerų ūgis ties gogu būna iki 35,5 cm, svoris – iki 8-9 kg.
Charakteris ir elgesys
miniatiūra|kairėje|Standartinio ūgio ir nykštukinis bulterjeras Bulterjerai yra budrūs, bebaimiai ir ramūs, gan aukšto intelekto šunys, tačiau sunkokai dresuojami. Šie šunys tinkami laikyti tiek mieste, tiek kaime, tačiau kenčia būdami vieni. Būtinas didelis fizinis krūvis. Mažai loja. Agresyvūs bulterjerai nebūdingi šiai veislei, o bailūs ir baikštūs kinologų yra brokuojami. Gerai išauklėtas ir išdresuotas bulterjeras gali būti geru šeimos draugu, ištikimu kompanjonu tiek šeimininkui, tiek jo šeimos nariams. Neauklėtas bulterjeras gali būti labai pavojingas, nes tokio šuns elgesys impulsyvus ir nenuspėjamas. Kai kuriose šalyse bulterjeras priskiriamas prie agresyvių šunų veislių, išskyrus nykštukinius, kurie laikomi dekoratyviniais.
Statinai
Statinai, HMG-KoA reduktazės inhibitoriai (slopintojai) – vaistų, vartojamų cholesterolio kiekiui kraujo plazmoje sumažinti, klasė. Ši vaistų klasė, mažindama cholesterolio koncentraciją kraujyje padeda nutolinti širdies bei kraujagyslių ligas ar visai jų išvengti.
Statinai mažina cholesterolio kiekį, slopindami fermentą HMG-KoA reduktazę, dalyvaujantį organizmo cholesterolio gamyboje mevalonato keliu. Taip pat suaktyvėja mažo tankio lipoproteinų (MTL) receptoriai bei sparčiau šalinamas MTL – „blogasis“ cholesterolis. Visi šie poveikiai patikimai mažina MTL kiekį kraujyje. Gydymo statinais veiksmingumas gali būti vertinamas praėjus vienai savaitei nuo vartojimo pradžios. Didžiausias poveikis – po 4–6 savaičių.
Statinai vartojami aterosklerozei, sukeliančiai ischeminę širdies ligą, ischeminę galvos smegenų ligą bei periferinių kraujagyslių ligą, gydyti ir jos profilaktikai.
Istorija
Japonijos mokslininkai Akira Endo ir Masao Kuroda pirmuosius HMG-KoA reduktazės inhibitorių tyrimus pradėjo 1971 m. Jie darė prielaidą, kad tam tikri mikroorganizmai gali gaminti tam tikrus fermentų slopiklius, kad apsigintų nuo kitų organizmų. Tai siejama su „mevalonato kelio“ slopinimu. Mevalonatas, būdamas daugelio junginių, tarp jų ir cholesterolio, pirmtakas, būtinas organizmams kaip jų ląstelių membranų ir citoskeleto tvirtintojų (ergosterolio bei izoprenoidų – nehidrolizuojamų lipidų) šaltinis. Nors pirmasis išskirtas preparatas buvo mevastatinas (ML-236B), gaminamas Penicillium grybelio, farmacijos kompanijoms susidomėjus Japonijos mokslinių tyrimų svarba, 1976 m. iš grybelio Aspergillus terreus išskirtas lovastatinas (mevinolinas, MK803) tapo pirmuoju parduodamu statinu.
Klasifikacija
Statinai yra skirstomi į dvi grupes:
'''1 lentelė. Statinų klasifikacija'''
thumb|right|250px|[[Gluosninė kreivabudė – ne tik vertingas valgomas grybas, bet ir vaistinis grybas, turintis lovastatino.]]
Veikimas
Statinai slopindami cholesterolio sintezę, gali:
Cholesterolio sintezės slopinimas
Slopindami HMG-KoA reduktazę, statinai blokuoja cholesterolio gamybos kepenyse kelią. Tai svarbu, nes daugiau cirkuliuojančio cholesterolio gaminama organizme nei gaunama su maistu. Kepenyse mažėjant cholesterolio gamybai, sumažėja cholesterolio koncentracija kraujyje. Manoma, kad cholesterolio gamyba vyksta daugiausia naktimis, tad, kai vartojami trumpai veikiantys statinai, jie išgeriami prieš naktį, siekiant maksimaliai padidinti jų poveikį. Tyrimai parodė, kad vartojant trumpo veikimo simvastatiną, labiau MTL ir bendro cholesterolio kiekis sumažėjo pavartojus prieš miegą, o ne rytą. Tačiau jokio skirtumo nenustatyta vartojant ilgo veikimo atorvastatiną.
Aterosklerozės prevencija
Statinai, mažindami lipidų koncentraciją kraujyje, vykdo aterosklerozės prevenciją. Mokslininkai klinikinio tyrimo ASTEROID metu įrodė (tiesioginiu ultragarsiniu metodu) ateromos, aterosklerozinės plokštelės, susidarančios kraujagyslėje vystantis aterosklerozei, regresiją gydymo statinais metu. Taip patvirtinta hipotezė, kad statinai gali užkirsti kelią širdies ir kraujagyslių ligų vystymuisi keturiais būdais:
Kiti poveikiai
Statinai gali būti naudingi netgi tiems, kuriems cholesterolio kiekis nėra padidėjęs. 2008 m. tyrimas JUPITER parodė, kad statinas rosuvastatinas sumažino insulto, miokardo infarktų ir kraujagyslių operacijų skaičių pacientams, kurių cholesterolio kiekis nebuvo didelis ar jie nesirgo širdies liga, tik jų kraujyje buvo padidėjusi C reaktyviojo baltymo (uždegimo žymens) koncentracija. Taip pat 20 proc. sumažėjo mirštamumas nuo vėžio, nors mirčių nuo širdies ir kraujagyslių ligų šioje tiriamųjų grupėje nesumažėjo. Gydymas statinais buvo susijęs ir su smarkiai sumažėjusiu prostatos vėžio, gerybinės prostatos hiperplazijos, šlapimo nelaikymo ir erekcijos sutrikimų atvejų skaičiumi tarp vyresnio amžiaus vyrų.
Vartojimas
Statinų klasės vaistai skiriama, kai nepadeda cholesterolio kiekį mažinanti dieta, fizinio aktyvumo padidinimas, svorio mažinimas, metimas rūkyti, koreguojamieji kiti dislipidemiją lydintys rizikos veiksniai. Jei jau nustatyta bet kuri širdies ar kraujagyslių liga, vaistų skiriama iš karto, nelaukiant dietos rezultatų, net esant lengvo laipsnio dislipidemijai. Statinai skiriami iškart po persirgto miokardo infarkto ar koronarinių arterijų plėtimo procedūros, dar ligoniui gulint intensyviosios slaugos skyriuje. Tokio gydymo tikslas – ne tik sumažinti lipidų kiekį, bet stabilizuoti aterosklerozinę plokštelę, neleisti jai vėl plyšti ir apsaugoti nuo ligos pasikartojimų.
Indikacijos
Statinų skyrimo indikacijos išsiplėtė bėgant metams ir gausėjant mokslo įrodymams.
Pradžioje tyrimai, pavyzdžiui, Skandinavijos simvastatino išgyvenamumo tyrimas, rėmėsi prielaida, kad statinai skirtini tik antrinei širdies ir kraujagyslių ligų profilaktikai arba – pirminei prevencijai tik tada, kai širdies ir kraujagyslių ligų rizika buvo labai padidėjusi (kaip nurodyta Framingham rizikos įvertinime). Tokias nuorodas labai išplėtė tyrimai, pavyzdžiui, Širdies apsaugos tyrimas, kurie parodė prevencijos statinais poveikio naudą specifinės rizikos pacientų grupėms, kaip, pvz., sergantiesiems diabetu.
Tyrimo ASTEROID, kurio rezultatai paskelbti 2006 m., metu vartotos tik didelės statinų dozės. Pasiektas mažesnis nei įprasta tikslinis MTL. Vertinant vainikines arterijas kraujagyslių vidaus ultragarsinio tyrimo metodu, konstatuota ligos regresija.
Remiantis klinikinių tyrimų duomenimis, Nacionalinės cholesterolio švietimo programos gairės vis daugiau dėmesio skiria agresyviam MTL-cholesterolio sumažinimui, tad statinai ir toliau vaidina svarbų vaidmenį tiek pirminei, tiek ir antrinei koronarinės širdies ligos, miokardo infarkto, insulto ir periferinių arterijų ligos profilaktikai. Tyrimai tęsiasi ir kitose srityse, kuriose statinų tyrimai taip pat parodė naudingą poveikį: storosios žarnos vėžio, uždegimų, demencijos, plaučių vėžio, branduolinės kataraktos ir hipertenzijos atvejais.
Ypatumai
Statinai – labiausiai cholesterolio kiekį mažinantys preparatai, galintys sumažinti ir MTL cholesterolio (vadinamojo „blogojo cholesterolio“) net iki 1,8 mmol/l. Tai 60 proc. sumažina sunkių širdies ligų komplikacijų (širdies priepuolio, staigios mirties nuo širdies ligų) skaičių ir 17 proc. sumažina insulto riziką. Tačiau statinai silpniau negu fibratai ar nikotino rūgštis (niacinas, vitaminas B3), kitos cholesterolio kiekį kraujyje mažinančių vaistų klasės mažina trigliceridų kiekį bei padidina DTL cholesterolio („gerojo cholesterolio“) kiekį.
Veiksmingumas
Įvairių statinų MTL mažinimo galimybės (stiprumas) įvairios. Veiksmingiausias yra cerivastatinas, po to (silpnėjančia tvarka): rosuvastatinas, atorvastatinas, simvastatinas, lovastatinas, pravastatinas ir fluvastatinas. Santykinis pitavastatino veiksmingumas nėra nustatytas.
Nėra atlikta didelės apimties palyginamųjų tyrimų, analizuojančių santykinį įvairių statinų veiksmingumą (lyginimo tarpusavyje), nes nebūtų išvengta didesnio dalies tiriamųjų sergamumo širdies ir kraujagyslių ligomis, pavyzdžiui, miokardo infarktu, ar net mirties atvejų (mažiau veiksmingo statino grupėje). Nepriklausoma analizė atlikta atorvastatino, pravastatino ir simvastatino veiksmingumui palyginti su placebo poveikiu. Nustatyta, kad skiriant įprastines statinų dozes, nėra statistiškai reikšmingų skirtumų tarp atskirų dažniausiai skiriamų atstovų mažinant sergamumą ir mirštamumą nuo širdies ir kraujagyslių ligų.
Dozių parinkimas
Statinai skirtingai mažina cholesterolio kiekį kraujyje, skiriasi ir jų vidutinės dozės. Apskritai dozės turėtų būti nustatomas kiekvienam pacientui individualiai pagal gydymo tikslus ir reakciją į gydymą. Pradėjus skirti statino arba pakeitus jo dozę, lipidų koncentracija turi būti nustatoma per 1–3 mėnesius ir atitinkamai koreguojama dozė, vėliau kas 6–12 mėnesių tai kartojama.
'''2 lentelė. Statinų dozių parinkimas pagal siekiamus tikslus ir pavartojimo laikas'''
Šalutinis poveikis
Statinai – gerai toleruojami preparatai. Kepenų fermentų kiekio padidėjimas ir raumenų problemos yra tik bendro pobūdžio šalutiniai vaistų poveikiai. Klinikinių tyrimų metu retai nustatomos nepageidaujamos organizmo reakcijos į statinus, bet kasdienėje medicinos praktikoje susiduriama dažniau ir su įvairesniais šalutiniais poveikiais.
Keli kiti šalutiniai poveikiai pasitaiko retai, paprastai panašiu dažniu, kaip ir vartojant placebą. Tai taip pat nustatyta didelių statinų veiksmingumo ir saugumo tyrimų metu. Atliekant kelis atsitiktinių imčių klinikinius tyrimus, nustatyta pažinimo funkcijos sutrikimų, bet kelių kitų tyrimų metu to nenustatyta. Vieno Danijos mokslininkų tyrimo, atlikto 2002 m., metu nustatyta, kad tarp ilgalaikio statinų vartojimo ir padidėjusios nervų pažeidimų, pvz., polineuropatijos, rizikos yra sąsaja, tačiau teigiama, kad šis šalutinis poveikis yra retas. Kiti tyrėjai atkreipė dėmesį į statinų veiksmingumo tyrimus, kuriuose dalyvavo 50 000 žmonių, kai nebuvo nustatyta nervų pažeidimų kaip reikšmingų šalutinių poveikių.
Sąveika su kitais vaistais
Bet kuris statinų derinys su fibratu, kitos lipidų kiekį kraujyje mažinančių vaistų klasės atstovu, didina rabdomiolizės (sunkaus raumenų pažeidimo) riziką – 10 000 asmenų beveik 6,0 atvejai per metus. Greipfrutų ar greipfrutų sulčių vartojimas slopina statinų metabolizmą, todėl vartoti greipfrutų sulčių nerekomenduojama pacientams, kurie gydomi statinais.
Bihoro apskritis
Bihoro apskritis  – apskritis šiaurės vakarų Rumunijoje, Krišanos regione. Tai 6-a pagal plotą ir 12-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Oradia.
Geografija
Rytinę paviršiaus dalį užima Apusenio kalnai, iškylantys iki 1800 m (Plopišulujo, Peduria Krajululo, Bihoro ir kt. masyvai). Vakaruose plyti Panonijos lygumos dalis – Vakarų Rumunijos lyguma. Krašto upės priklauso Krišo baseinui: Juodasis Krišas, Greitasis Krišas, Barkeu.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 6 miestelius ir 91 bendruomenes.
Ispanijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Sex Pistols
The Sex Pistols buvo anglų punk roko grupė, susikūrusi 1972 metais. Pirmoji sudėtis buvo: Paul Cook (būgnai), Steve Jones (vokalas) ir Wally Nightingale (gitara).
Sex pistols laikomi punk roko srovės pradininkais. 8-ojo dešimtmečio pabaigoje „Sex Pistols“ nariai kartu išbuvo vos dvejus metus, tačiau išpopuliarėjo dėl savo primityvių, nihilistiškų singlų ir audringų pasirodymų. Anglijoje grupė buvo uždrausta dėl galimos neigiamos įtakos visuomenei.
Priskiriami Sex Pistols
Žmonės, kurie dainavo The Great Rock 'n' Roll Swindle;
Erebusas
Pavadinimus ugnikalniams pagal savo laivų vardus suteikė kapitonas Džeimsas Klarkas Rosas (James Clark Ross), kuris atplaukė prie ledo sienos 1841 m. sausį, ieškodamas Pietų magnetinio poliaus.
Erebuso papėdėje įsikūrusi Jungtinių Valstijų Makmerdo mokslinė stotis, o visai netoliese yra išlikę nameliai, kadaise suteikę prieglobstį Roberto Skoto (Robert Scott) ir Ernesto Šekltono (Ernest Shackleton) vadovaujamoms ekspedicijoms.
Erebusas yra labiausiai į pietus nutolęs aktyvus Žemės ugnikalnis, jo krateryje tyvuliuoja skystos lavos ežeras. Kasdien vyksta po kelis Strombolio tipo išsiveržimus.
Pirmasis į Erebusą įkopė Ernestas Šekltonas su komanda 1908 m. Pirmasis vienas įkopė britas Roger Mear 1985 m. birželio 7 d. 1991 m. sausio 19 d. Charles J. Blackmer tapo pirmuoju žmogumi, įkopusiu į Erebusą be jokios papildomos pagalbos.
1979 m. lapkričio mėn. ekskursinis Naujosios Zelandijos lėktuvas įsirėžė į ugnikalnio šlaitą, žuvo visi 257 keleiviai ir įgula. Jie tapo baltojo užtemimo aukomis (baltoji tamsa – poliarinis reiškinys, kai horizonto linija tarp baltos žemės ir blankaus, apsiniaukusio dangaus netikėtai pranyksta). Pagrindinė įvykio priežastimi tapo faktas, kad įgulai nežinant dieną prieš kelionę buvo pakeistas automatinis lėktuvo maršrutas, kuris turėjo driektis virš Erebuso, užuot skridus šalia jo.
Messerschmitt Bf 109
thumb|250px| Bf-109 G-6 thumb|250px| Jumo 210 variklis thumb|250px| Restauruotas MG FF Messerschmitt Bf-109, Me-109 arba Bf-109 – tarpukario ir Antrojo pasaulinio karo laikų naikintuvas, kurį 1934 m. sukūrė Vokietijos inžinierius Vilis Meseršmitas (Willy Messerschmitt). Tai buvo pirmasis naujo tipo naikintuvas su metaliniu korpusu, uždara kabina ir įtraukiama važiuokle. Lėktuvas buvo labai plačiai naudojamas Antrajame pasauliniame kare, įvairių modifikacijų pagaminta apie 31 tūkst., o juo numušta daugiausiai lėktuvų visoje aviacijos istorijoje. Bf-109 skraidė ir daugiausiai priešų lėktuvų (352) numušęs pilotas Erichas Hartmanas (Erich Hartmann), ir Hansas-Joachimas Marselis (Hans-Joachim Marseille) su 158 pergalėmis, iš kurių 17 buvo pasiekta per vieną dieną.
Pati žinomiausia ir daugiausiai naudota versija –  Bf-109 G6.
Buvo pagaminta Bf-109 versijų skirtų bombardavimui, naktiniams antskrydžiams. Bf-109 buvo tobulinamas ir modifikuojamas viso karo metu ir po jo (pvz. Avia Č-99).
Kūrimas
Bayerische Flugzeugwerke AG (nuo 1938 m. liepos 11 d. Messerschmitt AG) iš Reicho aviacijos ministerijos gavo užsakymą sukurti naują viensparnį naikintuvą. Pirmasis Messerschmitt Bf-109 V-1 prototipas pirmąjį skrydį atliko 1935 m. gegužės 28 d. Lėktuve buvo įmontuotas Rolls-Royce Kestrel variklis, vėliau pakeistas Jumo 210A. Rezultatai buvo puikūs ir po tobulinimų Messerschmitt AG gamykla pradėjo gaminti Bf-109 masiškai.
Vieno Bf-109 gamybai reikėjo apie 4 tūkst darbo valandų (palyginimui - Supermarine Spitfire - 13 tūkst.). Už vieną Bf-109E su varikliu, tačiau be ginkluotės, 1940 m. Liuftvafė mokėjo 85970 reichsmarkes.
1938 m. Bavarijos lėktuvų įmonė (Bayerische Flugzeugwerke) tapo "Messerschmitt A.G.", bet iki tol sukurti joje dirbusio Vilio Meseršmito lėktuvai formaliai turėjo būti vadinami "Bf.108", "Bf.109". Tačiau tiek Vokietijoje, tiek ir už jos ribų jie neretai vardijami "Me.108", "Me.109" ir pan.
Lietuvoje
1939 m. rugsėjo 2 d. apie 18 val. 10 min. Bartninkų valsčiaus Sartininkų kaime sugędus varikliui (galimai - mūšio metu su lenkų lėktuvais) avariniu būdu nusileido Bf-109. Lakūnas nesusižeidė, lėktuvas buvo pripažintas netinkamu skrydžiams ir buvo internuotas.
Lėktuvu susidomėjo Lietuvos karo aviacija, kuri dėl prasidėjusio karo iš Prancūzijos negavo užsakytų modernių naikintuvų MS.406. Karo aviacijos viršininko nurodymu 1939 m. spalio 3 d. verslininkas, buvęs Penktosios eskadrilės vadas majoras J. Pyragius išsiaiškino preliminarias sąlygas, kuriomis vokiečiai būtų sutikę parduoti Bf-109E-3: kaina 178.000 RM, plius dvi patrankėlės - 40.000 šveicariškų frankų. Mokėti galima pusę - valiuta, pusę - lizingu; 25% - užsakant, 25% - priėmus ir 50% - per 6 mėnesius nuo lėktuvų gavimo. Pristatymo terminas - 9 mėnesiai. Nors pirkimo sąlygos buvo palankios, tačiau Lietuvos vyriausybė, paralyžiuota karo įspūdžių ir sovietų spaudimo, apribojo bet kokius karinius pirkimus.
Bf-109 Anton, Bf-109 Bruno, Bf-109 Caesar, Bf-109 V
Bf-109 A gamyba, jai dar neprasidėjus, atšaukta dėl silpnos ginkluotės (du 7,92 mm MG 17 kulkosvaidžiai). Vietoj to buvo sukurtas Bf-109 V-4, kuriame tarp V forma išdėstytų cilindrų blokų įmontuotas trečias MG 17, šaudantis per propelerio ašį. Paskesniuose V-5, V-6 ir V-7 modeliuose naudotas naujas Jumo 210B variklis.
Bf-109 B-0 buvo identiškas Bf-109 V-7 modeliui ir nebuvo gaminamas masiškai. Pirmasis Bf-109 lėktuvas gaminamas masiškai buvo Bf-109 B-1 su nauju Jumo 210D varikliu. Bf-109 B-2 buvo identiškas Bf-109 B-1, bet pritaikytas Jumo 210E varikliui (493 kW). Abi šios versijos buvo naudojamos Ispanijos pilietiniame kare, kur paaiškėjo, kad lėktuvo ginkluotė vis dar buvo nepakankama.
Bandymams buvo sukonstruotas Bf-109 V-8 modelis, kuriame du MG 17 kulkosvaidžiai buvo sumontuoti sparnuose. V-9 modelyje jie buvo pakeisti 20 mm MG FF patrankomis.
Bf-109 C-0 neserijiniame modelyje buvo montuojami keturi MG 17 kulkosvaidžiai, C-2 modelyje įmontuotas papildomas MG 17 kulkosvaidis lėktuvo priekyje, C-3 turėjo po vieną 20 mm MG FF patranką kiekviename sparne, tačiau buvo sukurtas tik prototipas.
Bf-109 V-10 buvo identiškas V-8, išskyrus naują Jumo 210Ga variklį (vėliau pagamintuose V-10 buvo montuojami Daimler-Benz DB600A varikliai). V-11, V-12 ir V-13 pagaminti naudojant Bf-109 B korpusą ir montuojant DB600A variklį. DB600A buvo pripažintas kaip nepatikimas ir jo atsisakyta, tačiau greitai pasirodė naujas DB601A.
Bf-109 Dora
Bf-109 D modelis buvo sukurtas pagal Bf-109 V-10 ir V-13 prototipus ir naudojamas prieš Antrajį Pasaulinį karą, išskyrus kelis naktinių naikintuvų (vok. Nachtjäger) dalinius, kuriuose keli šie lėktuvai naudoti iki 1940 m. pradžios.
Bf-109 Träger
1932 m. Vokietijos jūrų pajėgos, nusižiūrėjusios idėją iš britų ir japonų nusprendė pastatyti lėktuvnešį Graf Zeppelin. 10 Bf-109 E/3 buvo modifikuoti į Bf-109 T-0, pridedant uodegos kablį lyno užkabinimui leidimosi metu, pailginant sparnus iki 11,08 m, sustiprinant konstrukciją, šiek tiek praplatinant priekinę važiuoklę ir pritaikant lėktuvą lėktuvnešio katapultai.
Charakterisitkos
right|500px
Kumėnai
Kumėnai arba Kumačiovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Kumainīs prūsiškos kilmės. 1384 m. minimas Komayn. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. Parapijos centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės apylinkės kaimas.
Anykščių geležinkelio stotis
Anykščių geležinkelio stotis – XIX a. technikos, architektūros ir kultūros paminklas Anykščiuose, pastatytas 1901 m. Stotis įsikūrusi miesto šiaurinėje dalyje, Vilties g. 2, prie siaurojo geležinkelio ruožo Rubikiai-Anykščiai-Panevėžys. Tai Aukštaitijos siaurojo geležinkelio, nuo 1996 m. turinčio kultūros paveldo objekto statusą, dalis (unik. kodas ). Išlikęs stoties kompleksas – pagrindinis stoties pastatas, vandens bokštas, vandens kolonėlė, prekių sandėlis, gyvenamieji namai, akmengrindė prekių aikštė, bėgiai, metalinis tiltas per Šventąją.
Iš Anykščių stoties vasaros sezono metu (nuo gegužės iki spalio mėnesio) vyksta reguliarūs reisai siauruku: Anykščiai – Rubikiai – Anykščiai, Anykščiai – Troškūnai – Anykščiai.
Istorija
Anykščių geležinkelio stotis pradėta eksploatuoti 1901 m. (vietos siauruko pradžia – 1899 m.). 1929–1940 m. traukiniai per Anykščius važiuodavo keletą kartų per dieną. Stoties darbas buvo intensyviausias 1950–1980 m. Pokaryje iš Anykščių stoties siaurukas veždavo fabriko „Anykščių vynas“, veltinių fabriko „Spartakas“ produkciją, javus į Berlyną, kvarcinį smėlį į Panevėžį. Per metus būdavo išvežama apie 200 000 tonų smėlio. Anykščių stotis taip pat priimdavo įvairiausių krovinių. Nuo 1957 m. garvežiai buvo pradėti keisti į šilumvežius. 1970–1988 m. iš Anykščių geležinkelio stoties buvo išvežama kasmet iki 93 tūkst. tonų ir čia atvežama iki 110 tūkst. tonų įvairių krovinių, per metus išvykdavo apie 17 tūkst. keleivių.
Nuo 1999 m. rudens siauruku nebevežami kroviniai (kvarcinis smėlis), o 2001 m. nutraukti ir reguliarūs keleiviniai reisai. Dabar siauruoju geležinkeliu traukinys iš Anykščių stoties išvyksta tik į iš anksto užsakytas keliones.
Prie stoties pastato pritvirtinta memorialinė lenta, bylojanti apie sovietmečio masinius trėmimus:„1941.06.14 ir 1948-1951 metais iš šios geležinkelio stoties į Sovietų Sąjungos gilumą buvo masiškai tremiami Lietuvos gryventojai“.
Muziejus
miniatiūra|Bėgių kelynas, kairėje – vandens bokštas
Išlikęs beveik nepakitęs visas stoties kompleksas: dviaukštis stoties pastatas su autentiškais fasadais ir puošnia drožyba, vandens bokštas, prekių sandėliai, erdvi akmenimis grįsta prekių aikštė, traukos priemonės, bėgiai, iešmai, gyvenamieji namai, 96 m ilgio plieninis kniedytas siauruko tiltas per Šventosios upę. Stotyje išliko visa senoji vandentiekio sistema. Vanduo iš Šventosios buvo siurbliu pumpuojamas į vandens bokštą, iš kurio pildydavo Panevėžio link vykstančius garvežius, o Švenčionėlių link vykstančius garvežius pripildydavo iš vandens kolonos. Garo lokomotyvus pakeitus dyzeliniais, vandens bokštai nebeteko funkcinės reikšmės.
2001 m. besiplečianti muziejaus ekspozicija buvo įvardinta kaip reikšmingiausias Anykščių kultūros faktas ir apdovanota Anykščių savivaldybės įsteigta Teresės Mikeliūnaitės kultūros premija. Ateityje planuojama įrengti ekspozicijas buvusiame vandens bokšte, pagrindiniame stoties pastate, gausinti ekspoziciją buvusiame prekių sandėlyje (pakhauze).
Senegalas
Senegalo Respublika (Senegalas) – valstybė Vakarų Afrikoje. Ribojasi su Mauritanija šiaurėje, Maliu rytuose, Gvinėja ir Bisau Gvinėja pietuose, visiškai apsupa Gambiją, taip pat ribojasi su Atlanto vandenynu vakaruose.
Istorija
Senegalo istorija - Senegalo teritorijoje nuo seno egzistavusių valstybių ir tautų istorija. Jos kultūrinis centras yra Senegalo upės slėnis. Beveik per visą raidą Senegalo istorija buvo artimai susijusi su vakarų Sahelio istorija, kurios kultūrinis centras buvo dab. Malyje. Čia viešpatavo Vagadu, Tekrūro, Malio, Songajaus imperijos. Tačiau tam tikrais laikais vietinės Senegalo tautos turėjo savo valstybingumą.
Juodkalnijos futbolo taurė
Juodkalnijos futbolo taurė – pagrindinis atkrintamųjų varžybų futbolo turnyras Juodkalnijoje. Vyksta nuo 2006 metų.
Senegalas
Istorija
Nuo XVI a. keičiantis pasaulio geopolitiniams centrams, didžiulę reikšmę įgijo Senegalo pajūrio sritys, kur sustiprėjo Vaalo, Kajoro, Baolio, taip pat senarų valdomos Sinės, Salumo valstybėlės. Visos jos vystė vergų, gumiarabiko prekybą su Europos valstybėmis, palaikė ryšius su europiečių įkurtais pajūrio miestais - Dakaru, Sen Lui. Tuo metu palei Gambiją skverbėsi britai, kurie suformavo koloniją, vėliau tapusią Gambija.
XVIII a. Senegalą labai stipriai paveikė visame Sahelyje išplitę fulbių džihado idėjos. Rytiniame Senegale susiformavus teokratinėms islamiškoms Futa Džalono, Futa Toro valstybėms, fulbiai ilgainiui paėmė valdžią visoje teritorijoje. Jie konkuravo su prancūzais, XIX a. viduryje pradėjusiems ekspansiją iš savo kolonijos Sen Lui. Iki XIX a. pabaigos prancūzai užvaldė visą Senegalo, Malio, Mauritanijos, Aukštutinės Voltos teritorijas, sukurdami Prancūzijos Vakarų Afriką, kurios politiniu centru liko Senegalo pajūris.
1959 m. Prancūzijos Vakarų Afrika iškovojo nepriklausomybę, ir Senegalas tapo nepriklausomas kaip Malio federacijos dalis. 1960 m. federacija suskilo į Malį ir Senegalą. 1982 m. Senegalas bandė susijungti su Gambija, tačiau ši Senegambijos federacija irgi iširo 1989 m.
Administracinis suskirstymas
miniatiūra|220px|Senegalo regionai Senegalas yra padalintas į 14 regionų. Taip pat regionai dalinami į atskiras 45 apskritis, kurios dar smulkinamos į 103 rajonus.
Regionų sostinės pavadintos tuo pačiu vardu, kaip ir regionai.
Geografija
Senegalas vakaruose ribojasi su Atlanto vandenynu. Šiaurėje turi ilgiausią 813 km ribą, išilgai Senegalo upės su Mauritanija. Rytuose yra 419 km riba su Maliu. Pietryčiuose yra 330 km riba su Gvinėja, o pietuose ir pietvakariuose 338 km riba su Bisau Gvinėja ir abi ribos eina išilgai Kazamanso upės. Senegalas vienintelis turi ribą (740 km) su Gambija, kurią yra apsupęs. Gambija nuo Atlanto vandenyno į Senegalą įsiterpusi daugiau kaip 320 km ir išsidėsčiusi abiejuose krantuose išilgai Gambijos upės. Senegalo sausumos sienų ilgis sudaro 2640 km ir 531 km ribojasi su vandenynu.
Ekonomika
miniatiūra|240px|Fosfatų kasyklos Senegale miniatiūra|240px|Senegaliečiai Senegalas - agrarinė valstybė. Žemės ūkyje dirba 70 % gyventojų. Auginami javai, soros, žemės riešutai, pomidorai, medvilnė; gyvulininkystė. Pajūryje svarbi ūkio šaka - žvejyba. Vystoma pramonė (maisto, metalo apdirbimo, laivų statybos, chemijos, naftos perdirbimo, tekstilės). Fosfatų gavyba. Turizmas.
Demografija
Senegalas yra tautiškai mišri valstybė, kaip ir dauguma kitų Afrikos valstybių. Jo sienos buvo nustatytos imperializmo amžiuje, todėl dauguma tautų gyvena taip pat ir gretimose valstybėse, perskirtos valstybinių sienų.