cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dvinamė katpėdė
Daugiametis, 7-20 cm aukščio dvinamis augalas. Šakniastiebiai sumedėję, horizontalūs, ploni. Šaknys plonos, iki 20 cm ilgio. Stiebai pavieniai arba jų keletas, statūs, nešakoti, apšepę baltais pūkais; gausu šliaužiančių ir įsišaknijančių palaipų. Pamatiniai lapai sudaro skrotelę, apatinė jų pusė su baltu pūku, viršutinė žalia, plika, jauni abipus pūkuoti; stiebiniai linijiški, prigludę prie stiebo, abipus pūkuoti. Graižai kotuoti, po 3-7 (15) susitelkę į tankius žiedynus, vienalyčiai. Nevisiškai pražydę graižai primena kačiuko letenėlę. Graižų su kuokeliniais žiedais skersmuo didesnis už ilgį, skraistlapiai dažniausiai balti. Piestelinių žiedų graižąs cilindrinis, skraistlapiai dažniausiai rožiniai, rausvi, rečiau balti. Kuokelinių žiedų vainikėlis į viršų platėjantis, su 5 kuokeliais ir rudimentine piestele. Piestelinių žiedų vainikėlis vamzdiškas, į viršų siaurėjantis, su viena piestele. Vaisius – mažas, pailgas lukštavaisis su skristuku, kurio plaukeliai ploni, ilgi, dantyti. Baltų graižų skristukai balti, rožinės spalvos – rožiniai.
Žydi gegužės – birželio mėn. Sėklos subręsta rugsėjo mėn. Auga sausose pievose, pamiškėse, šlaituose, kalvose, sausuose miškuose, miškapievėse, sausuose priesmėliuose, nekalkinguose, nederlinguose dirvožemiuose.
Augalas vaistinis, taip pat dekoratyvinis, tinka sausoms puokštėms.
Vaistams vartojama žolė, nupjauta augalams žydint. Antžeminėje dalyje yra antocianų, saponinų, rauginių, mineralinių medžiagų, vitamino K, alkaloidų.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 90 psl.
Maksimas Rufas
Maksimas Rufas (1902 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1971 m. Leningrade, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės aktorius, kino režisierius.
Biografija
Gimė 1902 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose. Jaunystėje vaidino Sankt Peterburgo teatruose. 1924 m. baigė Leningrado sceninio meno institutą. Baigęs mokslus ilgai dirbo kino studijoje Lenfilm. Mirė 1971 m. Leningrade.
Antanas Baura
Antanas Baura (g. 1955 m. lapkričio 21 d. Gailiešionyse, Utenos rajonas) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1963–1971 m. mokėsi Utenos rajono Ilčiukų aštuonmetėje mokykloje, 1974 m. baigė Utenos rajono Vyžuonų vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją ir įgijo agronomo specialybę.
1979–1982 m. Anykščių rajono kolūkio „Už taiką“ vyr. agronomas. 1982 m. paskirtas Anykščių rajono susivienijimo „Agrochemija“ pirmininko pavaduotoju, vėliau Anykščių rajono Valstybinės žemės ūkio produktų supirkimo ir kokybės inspekcijos vyr. inspektorius, Anykščių rajono Žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas, Anykščių rajono agropramoninio susivienijimo pirmininkas.
1988–1989 m. Anykščių rajono tarybos deputatas. 2003–2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. .
Žmona Aurelija, vaikai Vaida, Egidijus, Mindaugas. .
Škurliškė
Škurliškė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, į pietvakarius nuo kelio Ringuvėnai–Pažižmė.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.
Liudvikas Pociejus (1771)
Liudvikas Pociejus (apie 1726–1771) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas (1744–1748 m.) ir Lietuvos didysis sargybinis (1748–1771 m.), Rohačovo ir Valkinnkų seniūnas.
Biografija
thumb|left|180px|Liudviko Pociejaus žmona Viktorija Potockytė Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Vaga“ savininkas. Vyresnysis sūnus Trakų vaivados Aleksndro Pociejaus (1698–1770) ir Terezės Vainos-Jaseneckaitės (m. po 1743), pirmos žmonos Krokuvos kašteliono Stanislavo Poniatovskio. Jaunesnysis sūnus – Lietuvos didysis stovyklininkas Leonardas Pociejus (apie 1730–1774).
1744 metais Liudvikas Pociejus gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, o 1748 metais tapo Lietuvos didžiuoju sargybiniu. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimą 1748 metais (nuo Kauno pavieto), 1750, 1752 (nuo Trakų pavieto), 1754 (nuo Rečicko pavieto) ir 1764 metais. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
1757 metais Liudvikas Pociejus tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
1767 metais Liudvikas Pociejus tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės konfederacijos nariu, vienu iš prorusiškos orientacijos šalininkų, Lenkijos-Lietuvos delegacijos sudėtyje važiavo į Sankt Peterburgą pas imperatorę Jekateriną II.
Baro konfederacijos metu Liudvikas Pociejus užėmė poziciją tarp konfederatų ir Lenkijos karaliaus.
Šeima
Buvo vedęs Viktoriją Potockytę, Smolensko, Kijevo ir Poznanė vaivados Stanislovo Potockio (1698–1760) dukterį nuo santuokos su Elena Zamoiskaite (m. 1761), nuo santuokos su ja vaikų neturėjo.
Animals
Animals – koncepcinis anglų progresyviojo roko grupės Pink Floyd albumas, išleistas 1977 metų sausio 23 dieną Jungtinėje Karalystėje ir vasario 2-ąją JAV. Šio albumo stilius skiriasi nuo nuo Pink Floyd ankstyvosios kūrybos. Nesutarimai, prasidėję šio albumo įrašymo metu, lėmė, kad įrašant The Wall albumą iš grupės buvo atleistas Ričardas Raitas. Taip pat In The Flesh turo metu, kuris buvo skirtas albumui populiarinti, įvyko incidentas, kurio metu Rodžeris Votersas spjovė į publiką, taip galiausiai sukurdamas pagrindą The Wall albumui.
Reikšmė
Manoma, kad albumui didelę įtaką padarė Džordžo Orvelo knyga „Animal Farm“ („Gyvulių ūkis“). Rodžeris Votersas albume kritikuoja kapitalizmą ir metaforiškai sugretina visus žmones su trimis gyvūnais: šunimis, kiaulėmis ir avimis. Šunys – bejausmiai ir godūs pinigų valdomi verslininkai, sergantys didybės manija, gyvenantys negailestingame „šuo valgo šunį“ pasaulyje. Kiaulės reprezentuoja veidmainiškus, valdžios ištroškusius politikus, kurių įsakymus nuolankiai vykdo šunys. Šunys ir kiaulės valdo avis - paprastus ir lengvai apkvailinamus žmones, kurie aklai tiki politikais ir verslininkais.
„Dogs“ pasakoja apie verslininkus, kurie naikina patys save ir viską aplinkui per beatodairišką siekį patenkinti savo ego ir kilti karjeros laiptais.
„Pigs (Three Different Ones)“ kalbama apie visuomenės „grietinėlę“. Turtingus ir galingus žmones, kurie manipuliuoja likusia visuomenės dalimi, skatindami ją būti žiauria bei galvažudiška, taip stengdamiesi patys išlikti galingi.
„Sheep“ simbolizuoja žemiausią visuomenės socialinę klasę, kuri yra išnaudojama, tačiau pati to nesupranta.
Dainų sąrašas
Visuose kūriniuose, išskyrus antrąjį, pagrindinis vokalistas buvo Rodžeris Votersas.
Podlatki Malė
Podlatki Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolakų Košcelnės valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 58 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Renbiševo Zegadlai
Renbiševo Zegadlai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolakų Košcelnės valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Fikcija
Fikcija (lot fiktio) – išgalvojimas, fantastinis dalykas.
Fikcija gali būti vaizdinys, išgalvotas dalykas be sąryšio su realybe.
Teisėje fikcija yra laikoma prielaida, kad nesant tam tikriems dalykams, jie laikomi įvykusiais, realiais (žr. fikcija (teisė).
Literatūros srityje pasireiškia kaip:
Barava
Barava – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Rudaminos.
Akmenė (paukštis)
Akmenė (Arenaria interpres) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis, kuriam būdingas juodai baltas galvos, kaklo ir krūtinės margumas. Kai skrenda, matyti balta juostelė sparnuose ir balta nugaros dalis.
Į Lietuvą labai retai užklysta migracijų metu.
Biržiškos
miniatiūra|160px|right|Kryžius „Biržiškų šeimos atminimui“ ([[Viekšniai)]]
Istorija
Žinoma nuo XVII a. pradžios. Kilę iš Karšuvos valsčiaus, dab. Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje. Valdė Biržulaukių dvarą (iki XIX a. vidurio), XIX a. – XX a. Pailgotį, Džiaugėnus (Šilalės valsčius).
Pirmasis (apie 1642 m.) Biržiškos pavarde (nuo valdyto dvaro) ėmė pasirašinėti Baltramiejaus sūnus:
Rodų koplyčia
Rodų koplyčia – buvusio Rodų dvaro sodybos koplyčia, esanti Panevėžio rajone, Rodų II kaime. Architektūros ir istorijos paminklas. Kiekvieno mėnesio paskutinį sekmadienį, o birželį – kas savaitę joje vyksta pamaldos. Atgaivinti mažieji Škaplierinės atlaidai. Ruošiami vaikai Pirmajai Komunijai. Bažnytinį palaiminimą joje gauna jaunavedžių poros, teikiamas Krikšto sakramentas. Rodų koplyčią aptarnauja Krekenavos klebonas.
Koplyčia–mauzoliejus yra 400 m į vakarus nuo Rodų tilto per Upytės upelį kelyje, 150 m j pietus nuo Rodų gamybinio centro. Stovi kalvelėje, apaugusioje medžiais ir krūmais, buvusio Rodų dvaro teritorijoje. Koplyčia patenka į Krekenavos regioninio parko teritoriją. Įregistruota į LR Kultūros vertybių registrą 1993 m. (unik. objekto kodas ).
miniatiūra|left|Koplyčia 2014 m. miniatiūra|left|Įėjimas į rūsį
Istorija
Koplyčia pastatyta 1861 m. pagal architekto Cezario Anikinio (1787–1891) projektą. Koplyčia priklausė garsiai Švoinickių giminei. Jos atstovai dalyvavo visuose trijuose sukilimuose prieš carizmą. Koplyčios viduje yra palaidoti šios giminės nariai. Specialią vietą sau pasirinko koplyčios statytojas Kazimieras Švoinickis. Ji buvo atskirta ažūrinėmis iš geležies iškaltomis durelėmis, papuoštomis su dvarininko inicialais bei pusmėnuliu ir šešiakampe žvaigžde – Lelivos herbo ženklais. Sienoje priešais duris buvo langelis. Ši vieta buvo skirta karstui. Aplink – vietos žvakidėms ir atvykusiems žmonėms. Giliame rūsyje po koplyčia buvo įrengtas mauzoliejus. Koplyčioje buvo puošnus altorius, o nedidelėje varpinėje skambėjo varinis varpelis.
Koplyčioje palaidotas XIX-XX a. pradžios dailininkas, 1863 m. sukilimo dalyvis Romanas Alekna Švoinickis, kurio paveikslų yra Lietuvos muziejuose, Krekenavos bažnyčioje. R. Švoinickio dėka Rodų dvaras garsėjo meno kūrinių kolekcija, kurią sudarė archeologinių radinių, senovinių baldų, drabužių ir ginklų skyriai. Keičiantis laikams šios meno vertybės dingo. 1942 m. koplyiča suremontuota, uždengtas naujas stogas, tačiau karo metais vėl gerokai nukentėjo. Sovietmečiu ji buvo plėšiama ir niokojama, nudraskytas stogas, išluptos grindys. R. Švoinickio ir dar kelių ten dūlėjusių žmonių palaikai sovietmečiu buvo išmėtyti, o karstai – sudeginti. Naujarodžių kaimo gyventojai matė, kaip rūko dūmai. Kaulai buvo užkasti prie koplyčios, tačiau tiksli jų buvimo vieta nežinoma. Šiems žmonėms bei viso Naujarodžių kaimo mirusiems atminti stovi Panevėžio vyskupo pašventintas koplytstulpis.
Pati koplyčia sovietmečiu buvo plėšiama ir niokojama. Prasidėjus Atgimimui ji buvo įrašyta į saugomų objektų sąrašą. 1990–2000 m. šventovė buvo restauruojama. 2000 m. rugpjūtį pašventinta Panevėžio vyskupo Juozo Preikšo. 2007 m. šalia koplyčios pastatytas ąžuolinis 3 m aukščio koplytstulpis (aut. tautodailininkas Petras Vainauskas) atminti palaidotiems koplyčioje ir Rodų II kaimo mirusiems.
Architektūra
Koplyčios pastato stilius – romantizmas. Statinio tūris – kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto su pastoge ir rūsiu. Dvišlaičio stogo puošyboje dominuoja dekoratyvių formų tinkuoto plytų mūro, kvadrato plano bokšteliai su profiliuotais karnizais, užsibaigiantys metaliniais kryžiais. Vyraujančios pastato sienų, rūsio angos ir nišos – pusapskritės.
Miškų grupės
Miškų grupės – tam tikros medyno kategorijos, pagal kurias nustatomas apsauginis bei miškų ūkio bei kitokios veiklos vykdymo režimas.
I grupė – rezervatiniai miškai
Valstybinių rezervatų, valstybinių parkų bei biosferos monitoringo teritorijose esančių rezervatų ir rezervatinių apyrubių miškai.Ūkininkavimo tikslas – palikti miškus natūraliai augti. Jokie miško kirtimai, išskyrus Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų įstatyme ir rezervatų nuostatuose numatytus atvejus, neatliekami. Tokių miškų Lietuvoje yra 1,1 %.
II grupė – specialios paskirties miškai
Joje skiriami du pogrupiai:
III grupė – apsauginiai miškai
Tai geologinių, geomorfologinių, hidrografinių, kartografinių ir kultūrinių draustinių bei šių rūšių draustinių, esančių valstybiniuose parkuose bei biosferos monitoringo teritorijose miškai, apsaugos zonos ir kiti miškai. Ūkininkavimo tikslas – formuoti produktyvius medynus, galinčius atlikti dirvožemio, oro, vandenų, žmogaus gyvenamosios aplinkos apsaugos funkcijas. Leidžiami neplyni ir nedidelio ploto (iki 5 ha) plyni ir ugdymo bei sanitariniai kirtimai. Tokių miškų Lietuvoje yra 15,2 %.
IV grupė – ūkiniai miškai
Tai visi kiti miškai, nepriskirti I-III grupėms, tarp jų valstybinių parkų ūkinių zonų miškai. Ūkininkavimo tikslas – laikantis gamtosaugos reikalavimų formuoti produktyvius medynus. Leidžiami visi kirtimai. Plynų kirtimų biržės ne didesnės kaip 8 ha. Tokių miškų Lietuvoje yra 71,7 %.
Tabako mozaikos virusas
Tabako mozaikos virusas
''Pažeidžia tabako lapus bei kitus bulvinių šeimos augalus''
Tabako mozaikos virusas (TMV) – augalų ribovirusas, priklausantis tobamovirusų genčiai. Jo nukleokapsidė cilindro formos, be išorinio apvalkalo, sudaryta iš viengrandinės RNR bei kapsidės. Kapsidę sudaro 2134 vienodos baltymo molekulės, susijungusios į taisyklingą dešiniojo sūkio spiralę. TMV ilgis − 300 nm, vidinis skersmuo − 4 nm, išorinis − 18 nm. TMV yra pirmasis atrastas virusas (1892 m.), termiškai atsparus (iki 90 °C), naudojamas kaip modelio sistema tiriant virusus.
TMV pažeidžia tabako lapus bei kitus bulvinių šeimos augalus. left|thumb|240px|TMV struktūros modelis:1. [[RNR, 2. Kapsidės monomeras 3. Apvalkalėlis (kapsidė)]]
Istorija
1886 m. Adolfas Mayeris pirmą kartą aprašė tabako mozaikos ligą, kuri  perduodama augalams, ir yra panaši į bakterinę infekciją. 1892 m. Dmitrijus Ivanovskis davė pirmąjį konkretų įrodymą, kad tai ne bakterinė infekcija, įrodęs, kad užkrėstas augalas išliko užkrėstu  net filtruojant per geriausius Chamberland filtrus. Vėliau, 1903 m., Ivanovsky paskelbė dokumentą, kuriame apibūdinami neįprasti kristalai intraląsteliniai įtraukimai paveiktuose ląstelėse-šeimininkėse tabako audiniuose. 1898 m. Martinus Beijerinck savarankiškai pakartojo Ivanovskio filtracijos eksperimentus ir tada parodė, kad infekcija  sugebėjo daugintis tabako augalo ląstelėse. Beijerinck sukūrė "viruso" sąvoką, nurodydamas ,kad tabako mozaikos ligos veiksnys buvo nesterichinio pobūdžio. Tabako mozaikos virusas buvo pirmasis kristalizuojamas virusas. Anglų virusologas K. Endrius pirmasis apskaičiavo, kiek naujų virionų atsiranda virusui besidauginant. Užkrėtęs bakterijų kultūrą bakteriofagu, jis nustatė, kad bakteriofagas dauginasi 100 tūkstančių kartų greičiau už bakteriją, po trijų valandų palikdamas 100 milijonų palikuonių. Tokio fantastiškai greito virusų dauginimosi tuo metu dar niekas negalėjo paaiškinti. Atsakymo į šį intriguojantį klausimą ėmė ieškoti daugelis žymiausių pasaulio virusologų. Iš pradžių buvo nustatyta, kad virionas neskyla į dvi dukterines daleles, kaip visos ląstelės. Vėliau paaiškėjo, kad virusas  apskritai nesidalija. Wendell Meredith Stanley  taip pat parodė, kad TMV išlieka aktyvus net ir po kristalizacijos. 1946 m. ​​Už jo darbą jis buvo apdovanotas 1/3 Nobelio premijos nors vėliau  pasirodė kad kai kurios jo išvados (ypač  tai, kad kristalai buvo grynas baltymas ir surinkti autokatalizuojant) buvo neteisingi. Pirmuosius TMV elektroniniu  mikroskopu vaizdus 1939 m. padarė Gustavas Kausche, Edgaras Pfankuchas ir Nobelio premijos laureato Ernto Ruskos brolis Helmutas Ruska .Rosalind Franklin sukūrė TMV modelį 1958 m. Pasaulinei parodai Briuselyje Ji spekuliavo, kad virusas yra tuščiaviduris, o ne kietas, ir buvo iškelta hipotezė, kad TMV RNR yra viengubos Ši hipotezė buvo įrodyta po jos mirties .Tabako mozaikos ligos tyrimai ir vėlesnio jo virusinio pobūdžio atradimas padėjo nustatyti bendras virusologijos sąvokas
Pavarnynės (Čiulėnai)
Pavarnynės – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 2 km nuo Toliejų, 7 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, prie Varnyno ežero.
Tabako mozaikos virusas
Genomas
TMV genomas sudarytas iš dviejų viengrandės linijinės  RNR segmentų. Šios RNR yra inkapsuliuotos į kelias 190 ir 45 – 115 nm ilgio spiralines daleles. Nukleorūgštis virione sudaro 5 % visos masės. TMV būna 2 tipų : M – susideda iš 2 RNR ; MN – turi tik RNR–1. M tipo virusams būdinga tai, kad šio viruso infekuoti augalai nerodo jokių pakitimų, simptomų, tačiau augaluose gali būti nustatoma didelė viruso koncentracija. Šio viruso sukelti bulvių pažeidimai buvo rasti Nyderlanduose, Belgijoje, Švedijoje, Didžiojoje Britanijoje Vokietijoje ).  NM tipo viruso pagrindinis bruožas - virusas negali būti perduodamas nematodų pagalba. Šio tipo virusai yra praradę RNR–2 ir neprodukuoja apvalkalo baltymo. Dėl šios priežasties TMV yra sunku identifikuoti imunodiagnostiniais metodais. Taip pat NM izoliatai neprodukuoja virusinių dalelių, tačiau dalyvauja infekcijoje, replikacijoje, viruso pernešime ir simptomų ekspresijoje.
Pavarnynės (Čiulėnai)
Istorija
1765 m. Toliejų seniūnijos vienkiemis Pavarniškiai.
Tabako mozaikos virusas
Struktūra
TMV genomas suskirstytas į segmentus. Kiekvienas genomo segmentas turi 5’ metilguanozino kepurę ir 3’ į tRNR panašią struktūrą. Tobravirusai turi (+) vvRNR genomą, sudarytą iš dviejų segmentų. TMV buvo pirmasis virusas, kurį tyrinėjant buvo nustatyta, kad genomas sudarytas iš kelių dalių. TMV turi dvejopas daleles. RNR, esanti ilgesnėje dalelėje, gali replikuotis viena, bet negali suformuoti virusinių dalelių. Trumpesnėje dalelėje RNR negali iš viso replikuotis. Buvo nustatyta, kad ilgoji dalelė koduoja fermentą, kuris yra reikalingas viruso RNR replikacijai Ji turi 4 atvirus skaitymo rėmelius
Ligos ciklas
Virusai juda iš ląstelės į ląstelę, kai dar nėra apvalkalo baltymo. Viruso judėjimo baltymas susijungia su viruso nukleorūgštimi ir suformuoja ribonukleoproteino kompleksą, kuris transportuoja virusą per plazmodezmą į gretimą ląstelę. Viruso kai kuriuose baltymuose yra aptinkami 2 kartus pasikartojantis motyvas – cisteinas/histidinas. Tobravirusuose yra identifikuotas genas, kuris produkuoja “cinko pirštų” baltymą. Kai kuriuose TRV izoliatuose (PSG, SYM ir TCM) buvo rastas konservatyvus cinko pirštų motyvas.
Infekcija ir transmisija
Po jo dauginimo jis patenka į kaimynines ląsteles per plasmodesmata. Infekcija plinta tiesioginiu kontaktu su kaimyninėmis ląstelėmis. Kad sklandžiai patektų, TMV gamina 30 kDa judesio baltymą, vadinamą P30, kuris plečia plasmodesmą. TMV, greičiausiai, perkelia iš ląstelių į ląstelę kaip RNR kompleksą, P30 ir replikuoja baltymus.
Replikacija
Po patekimo į savo šeimininką mechaniniu inokuliavimu TMV atsinaujina savo virusinę [+] RNR grandinę. Kai atsiranda neuždengimas, MetHel: Pol genas yra išverstas taip, kad sudarytų viršutinį fermentą MetHel ir RNR polimerazę. Tuomet virusinis genomas toliau atsinaujins daugybei mRNR gaminti per [-] RNR tarpinius junginiu užtaisus tRNAHIS [+] RNR 3 'galuose. Gautos mRNR koduoja keletą baltymų, įskaitant kaulų baltymą ir RNR - priklausomą RNR polimerazę (RdRp), taip pat judančio baltymo. Taigi TMV gali pakartoti savo genomą.
Šeimininkas ir simptomai
Kaip ir kiti augalų patogeniniai virusai, TMV turi labai platų šeimininko diapazoną ir skirtingą poveikį, priklausomai nuo to, ar šeimininkas yra užsikrėtęs. Natūraliomis sąlygomis TMV gali infekuoti daugiau kaip 100 augalų rūšių, įskaitant ir svarbius kultūrinius augalus, tokius kaip bulves, tabaką, kardelius, tulpes, cukrinius runkelius, pipirus. Taip pat infekuoja apie 400 augalų rūšių laboratorinėmis sąlygomis Šis virusas sukelia įvairias ligas, kurios turi didelį poveikį ekonomikai. Bulvėse šis virusas sukelia gyslų pažeidimus ir įvairius pakitimus. Kartais TMV sukelia stiebo pakitimus – stiebas tampa dėmėtas Atlikus tyrimus, buvo palygintos įvairios medžiagos sveikų ir TMV infekuotų augalų. Gauti rezultatai pateikti 3 lentelėje
Įvairių medžiagų palyginimas sveikuose ir TMV infekuotuose augaluose Infekuotuose augaluose sacharozes kiekis padidėja. Yra manoma, kad cukraus metabolizmas vaidina svarbų vaidmenį augalų programuotoje ląstelės žūtyje. Pasikeitusi sacharozės koncentracija TMV infekuotuose augaluose gali būti susijusi su apsisaugojimu nuo infekcijos ir su pasikeitimais karbohidratų sintezėje.
Aplinka
TMV yra žinomas kaip vienas iš labiausiai stabilių virusų. Jis turi labai platų išgyvenimo intervalą. Kol aplinkos temperatūra išlieka maždaug 40 laipsnių Celsijaus, TMV gali palaikyti stabilią formą. Viskas, ko reikia, yra užkrėstas šeimininkas. Jei būtina, šiltnamiuose ir botanikos soduose turi būti užtikrinta palankiausia sąlyga, kad TMV išsisklaidytų dėl didelių galimų šeimininkų ir nuolatinės temperatūros per metus.
Gydymas ir valdymas
Vienas iš pagrindinių TMV kontrolės būdų - sanitarija, kuri apima pašalinus užkrėstus augalus ir plaunant rankas tarp kiekvienos sodinimo. Sėjomaina taip pat turėtų būti naudojama, kad būtų išvengta užkrėstų dirvožemio/sėklinių lysvių, mažiausiai dvejus metus. Kalbant apie bet kokią augalų ligą, gali būti patariama ieškoti atsparių veislių prieš TMV. Be to, galima taikyti kryžminį apsauginį metodą, kai stipresnis TMV infekcijos sluoksnis yra slopinamas, infekuojant šeimininką lengvu TMV kamieno sluoksniu, panašų į vakcinos poveikį.
Per pastaruosius dešimt metų buvo sukurta genų inžinerijos taikymas šeimininko augalo genome, kad šeimininkai galėtų gaminti TMV dangalo baltymą jų ląstelėse. Buvo gauta hipotezė, kad TMV genomas greitai patenka į ląstelę-šeimininką, todėl neleidžia pradėti TMV replikacijos. Vėliau buvo nustatyta, kad mechanizmas, apsaugantis šeimininką nuo virusinio genomo įterpimo, yra per genus išjungiamas.
Tyrimai
Dėl savo cilindrinės formos, aukštos formos santykio, savaiminio montavimo pobūdžio ir galimybės įtraukti metalines dangas (nikelį ir kobaltą) į korpusą, TMV yra idealus kandidatas į baterijų elektrodus. TMV pridėjimas į akumuliatoriaus elektrodą padidina reaktyviojo paviršiaus plotą, kad padidėtų baterijos talpa iki šešių kartų, lyginant su plokščia elektrodo geometrija.
Nužeco valsčius
Nužeco valsčius  – nuo 1952 m. iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Nužeco kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Mileičicės, Mielniko ir Klukovičės valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčiaus teritorija priklauso Nužeco Stacjos valsčiui.
Valdas Navasaitis
Valdas Navasaitis (g. 1960 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos kino režisierius.
Sanie Dombas
Sanie Dombas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolakų Košcelnės valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime yra 1888 m. pastatytas pakelės kryžius.
Kopa (knyga)
Kopa  – Frenko Herberto parašytas mokslinės fantastikos romanas, išleistas 1965 m. „Kopa“ gavo Hugo ir Nebula apdovanojimus ir yra viena garsiausių, įtakingiausių ir daugiausiai parduodamų mokslinės fantastikos knygų.
Knygos sukūrimo istorija
thumb|250px|left|Oregono kopos, įkvėpusios „Kopos“ sagą 1957 m. Frank Herbert, dirbdamas žurnalistu, tyrinėjo Oregono kopas straipsniui apie Jungtinių Valstijų žemės ūkio departamento mėginimus žolės pagalba stabilizuoti slenkančias kopas. Straipsnis vadinosi „Jie sustabdė slenkantį smėlį“, tačiau Herbertas jo taip ir neužbaigė. Pirmą kartą nebaigtas straipsnis buvo publikuotas tik knygoje „Kelias link kopos“ (, 2005 m.) apie romano kūrimo istoriją. Visgi šis darbas paskatino Herberto domėjimąsi ekologija.
Rašyti „Kopą“ Herbertas pradėjo 1959 m. , ir užtruko penkerius metus ieškodamas informacijos, rašydamas, perrašydamas. 1963 m. gruodį – 1964 m. vasarį rašytojas publikavo trijų dalių istoriją „Kopos pasaulis“ fantastikos žurnale „Analog Science Fiction and Fact“. To paties žurnalo 1965 m. sausio – gegužės numeriuose dalimis publikavo ir tęsinį pavadinimu „Kopos pranašas“. Vėliau šiuos darbus Herbertas dar šiek tiek praplėtė, pakoregavo, ir mėgino išleisti kaip vieną knygą – „Kopa“, kurioje „Kopos pasaulis“ tapo pirmąja dalimi pavadinimu „Pirma knyga: Kopa“, o „Kopos pranašas“ – antrąją ir trečiąja dalimis „Antra knyga: Muad’dib“ bei „Trečia knyga: Pranašas“. Knygą išleisti atsisakė daugiau, nei dvidešimt leidyklų. Galiausiai 1965 m. rugpjūtį ją priėmė „Chilton Books“, iki tol leidusi tik automobilių remonto vadovėlius.
Siužetas
Knygos veiksmas vyksta ypač tolimoje ateityje, tarpžvaigždinėje feodalinėje žmonių imperijoje, valdomoje padišacho imperatoriaus Šadamo IV. „Senojoje Žemėje“ jau seniai nebegyvena žmonės, pasimiršo didžioji dalis istorijos, nors yra išlikę įvairių istorinių bei religinių tradicijų, dažniausiai persimaišiusių tarpusavyje, pvz., religinė knyga „Oranžinė katalikų biblija“ yra islamo, budizmo, katalikybės, protestantizmo ir kitų šiuo metu paplitusių religijų mišinys.
Pagrindinis romano konfliktas – politinė kova tarp trijų aristokratų giminių: imperatoriaus giminės – Korino, Atreidų ir Harkonenų. Imperatorius Šadamas IV pradeda baimintis kylančio Leto Atreido populiarumo ir įtakos Landsraade – aukštuomenės taryboje. Imperatorius nusprendžia, kad Atreidų giminę reikia sunaikinti, tačiau jis negali rizikuoti ir pulti vieną giminę, nes tuomet kitos susivienytų prieš jį. Todėl Šadamas pasinaudoja sena nesantaika tarp Atreidų ir Harkonenų, ir kartu su baronu Harkonenu parengia planą, pagal kurį oficialiai visa atsakomybė tektų Harkonenams, o imperatoriaus pajėgos padėtų slapčia.
Atreidams atiduodama Harkonams priklausiusi valdžia dykumų planetoje Arakyje, vadinamoje Kopa. Ji yra bene svarbiausia planeta imperijoje, kadangi tik čia galima gauti melanžo, populiariai vadinamo tiesiog „spice“. Jis pailgina gyvenimo trukmę, stipriai padidina žmogaus smegenų pajėgumą, todėl yra būtinas daugumai įtakingų organizacijų, tarp kurių – Bene Džeserit (lot. Bene Gesserit) seserijai, Navigatorių gildijai, žmonėms – kompiuteriams mentatams (tikri kompiuteriai šiame pasaulyje yra uždrausti). Tačiau ši dovana yra spąstai, ir sulaukę tinkamo momento, Harkonenai, padedami persirengusių elitinių imperatoriaus pajėgų, užpuola ir sunaikina Atreidų giminę, išsigelbėti pavyksta tik Leto sūnui Paului bei jo mamai Džesikai. Jie priimami gyventi tarp Fremenų, vietinių planetos gyventojų.
Temos
Kiekvienas knygos skyrius prasideda ištrauka iš fiktyvių princesės Irulan knygų. Šios knygos „Kopos“ veiksmo metu tame pasaulyje dar tik bus parašytos. Jos suteikia šiek tiek papildomo konktesto, įvairių detalių ir užduoda nuotaiką savo skyriui, padeda suprasti sudėtingą kūrinio pasaulį ir knygos temas.
„Kopa“ aptaria daug įvairių socialinių, religinių ir ekologinių temų. „Kembridžo mokslinės fantastikos kompanione“ knyga buvo pavadinta „pirmuoju planetinės ekologijos romanu“ Romane išsamiai aprašoma Arakio planetos gamta ir ekologija. Savo laiku knyga padarė didelę įtaką ir suteikė įkvėpimo gamtosaugos judėjimų atsiradimui.
„Kopoje“ taip pat nagrinėjama, kaip žmonės ir jų socialinė santvarka gali keistis bėgant tūkstantmečiams. Technologijos čia specialiai nuslopintos (pvz., kompiuteriai uždrausti), ir didžiausias dėmesys skiriamas būtent žmonėms.
Futbolo Asociacija
Futbolo Asociacija (FA) – Anglijos futbolą kontroliuojanti institucija. Tai pati seniausia futbolo asociacija pasaulyje, įkurta 1863 m. ir suformulavusi šiuolaikinio futbolo taisykles. Organizacija priklauso UEFA ir FIFA.
Kopa (knyga)
Įtaka ir palikimas
Arthur C. Clarke knygą pavadino unikalia, ir teigė nežinantis, su kuo būtų galima sulyginti jos reikšmę, išskyrus nebent „Žiedų valdovą“. Chicago Tribune teigė, kad „Kopa“ yra vienas iš modernios mokslinės fantastikos monumentų.
Futbolo Asociacija
Asociacijai priklauso visi profesionalūs Anglijos futbolo klubai. Asociacija skiria nacionalinės vyrų ir moterų rinktinių trenerius, organizuoja FA Taurės, Premier lygos bei Nacionalinės lygų sistemos varžybas.
Kopa (knyga)
Įtaka ir palikimas
2019 m. lapkritį BBC įtraukė „Kopą“ į savo „šimto labiausiai įkvepiančių knygų“ sąrašą.
Įvairios vietovės Saturno palydove Titane yra oficialiai užvadintos pagal vietoves „Kopoje“: Arakio lyguma, Kaladano lyguma, Giedi lyguma ir kitos. 1971 m. Apollo 15 misijos astronautai „Kopa“ pagal knygą užvadino nedidelį kraterį Mėnulyje, pavadinimas 1973 m. oficialiai patvirtintas Tarptautinės astronomų sąjugos.
Pirmasis originalus „Kopos“ leidimas yra vertinamas knygų kolekcionierių, ir aukcionuose bei parduotuvėse „iš antrų rankų“ šio leidimo knygos yra parduodamos už 10 – 15 tūkst. JAV dolerių.
Tęsiniai
Frank Herbert vėliau parašė dar penkis knygos tęsinius: „Kopos mesijas“ (, 1969 m.), „Kopos vaikai“ (, 1976 m.), „Kopos Dievas – Imperatorius“ (, 1981 m.), „Kopos eretikai“ (, 1984 m.) ir „Kapitula: Kopa“ (, 1985 m.) „Kopos mesijas“ ir „Kopos vaikai“ tęsia Paul Atreides istoriją Arakio planetoje. „Kopos Dievas – Imperatorius“ aprašo Paulo sūnaus Leto II valdymą, trukusį tūkstantmečius, knygos siužetas prasideda maždaug 3500 metų po „Kopos vaikų“ įvykių. „Kopos eretikai“ pradėjo naują istoriją maždaug 500 metų po Leto II valdymo periodo, kurios centre – Bene Gesserit seserija. Šią istoriją tęsė „Kapitula: Kopa“, turėjo būti ir daugiau tęsinių, tačiau Frank Herbert mirė kitais metais po „Kapitulos“ išleidimo, ir serija liko nebaigta.
Po dviejų dešimtmečių „Dune“ sagą ėmėsi tęsti Frank Herbert sūnus Brian Herbert, kartu su rašytoju Kevin J. Anderson. 2006 m. išleista jų knyga „Kopos medžiotojai“ tęsė „Kapitulos“ siužetą. 2007 m. išėjo sekantis tęsinys – „Kopos smėlio kirmėlės“.
Filmai
1971 m. teises kurti filmą pagal „Kopą“ įsigijo kino studija „Apjac International“. Studija pasamdė režisierių Robert Greenhut ir planavo pradėti filmavimą 1974 m., tačiau 1973 m. mirė studijos vadovas Arthur P. Jacobs ir filmas taip ir nebuvo pradėtas statyti.
1974 m. gruodį teises perpirko Jean-Paul Gibon vadovaujamas prancūzų konsorciumas ir pasamdė avangardo režisierių Alejandro Jodorowsky. Jodorowsky planavo pastatyti 10 valandų trukmės filmą, labiausiai paremtą savo sapnais, tačiau kažkiek įtakotą ir „Kopos“. Šis mėginimas ekranizuoti knygą labiausiai išgarsėjo dėl didelio kiekio dalyvavusių, ar ketinusių dalyvauti, garsenybių: padišachą imperatorių turėjo vaidinti Salvadoras Dali, princesę Irulan – Amanda Lear, Baroną Harkoneną – Orson Welles, kunigaikštį Leto Atreides – David Carradine, Dankaną Idaho – Alain Delon, Feyd-Rautha Harkoneną – Mick Jagger. Garso takelį turėjo kurti Pink Floyd. Projekto menininkai ir dizaineriai buvo Jean Giraud (žinomas pseudonimu Mobijus), H. R. Giger ir Chris Foss. Mobijus kūrė personažų ir padarų išvaizdą, Chris Foss – kosminių laivų ir įvairių prietaisų išvaizdą, H. R. Giger buvo pradėjęs kurti Harkonenų tvirtovės išvaizdą. Iš 9,5 mln. dolerių biudžeto, 2 milijonai buvo išleisti dar nepradėjus filmuoti, scenarijus, pasak Franko Herberto, išaugo iki telefonų knygos dydžio, ir galutinė planuota filmo trukmė padidėjo iki 14 valandų. Jodorowsky planavo, kad reikės papildomo 15 mln. dolerių biudžeto, tačiau nei viena Holivudo studija nesutiko jo paremti, ir kūrimas buvo nutrauktas. Vėliau apie šį mėginimą ekranizuoti Herberto knygą buvo pastatytas filmas „Jodorowsky's Dune“ (2013 m., rež. Frank Pavich) ir kino bendruomenėje jam prigijo epitetas „geriausias niekada nesukurtas filmas“.
1976 m. teises perpirko Dino De Laurentiis ir 1978 m. pasamdė Franką Herbertą parašyti naują scenarijų. 1979 m. buvo pasamdytas režisierius Ridley Scott, Herberto scenarijaus buvo atsisakyta, Scott ir scenaristas Rudy Wurlitzer dirbo prie filmo apie septynis mėnesius, perrašė scenarijų tris kartus, galiausiai Ridley Scott nusprendė, kad projektas neturi ateities ir pasitraukė kurti savo filmą „Blade Runner“.
1981 m. De Laurentiis pasamdė tuo metu jauną ir neseniai išgarsėjusį režisierių David Lynch. Lynch nesidomėjo moksline fantastika, nebuvo skaitęs knygos, tačiau sutiko parašyti scenarijų ir režisuoti filmą. David Lynch režisuotas filmas galiausiai buvo išleistas 1984 m., tačiau pats Lynchas pasitraukė iš projekto dar prieš jį išleidžiant, dėl nesutarimų su studija dėl filmo trukmės ir scenų. Galutinę versiją montavo Dino De Laurentiis su dukterimi Raffaella. Filmo režisierius oficialiai yra „Alan Smithee“ – išgalvota pavardė, populiariai naudojama Holivude, kai tikrasis režisierius nenori su filmu sieti savo vardo. Filmas buvo nuostolingas, nepalankiai sutiktas žiūrovų ir kritikų.
2000 m. „Sci-Fi Channel“ išleido trijų dalių miniserialą „Frank Herbert’s Dune“, režisuotą John Harrison. Serialas buvo palankiai sutiktas kritikų, ir yra viena iš daugiausiai žiūrovų pritraukusių Sci-Fi kanalo transliacijų.
2020 m. „Legendary Entertainment“ studija ir režisierius Denis Villeneuve pabaigė kurti naujosios ekranizacijos pirmąją dalį, pastatytą maždaug pagal pirmąją knygos pusę. Ji turėjo būti išleista metų pabaigoje, tačiau dėl COVID-19 pandemijos studija nusprendė jį išleisti į kinus tik 2021 m. pabaigoje.
Žaidimai
Pagal „Kopą“ sukurti ir išleisti penki kompiuteriniai žaidimai: nuotykinis-strateginis „Dune“ (1992 m.), realaus laiko strategijos pradininkas „Dune II“ (1992 m.), „Dune 2000“ (1998 m.), „Emperor: Battle for Dune“ (2001 m.) ir „Frank Herbert's Dune“ (2001 m.). Taip pat buvo pradėtas kurti, tačiau įmonei bankrutavus nutrauktas, realaus laiko strategijos žaidimas „Dune Generations“ (2001–2002 m.) Pirmasis žaidimas buvo dalinai paremtas David Lynch filmo „Kopa“ siužetu, ir jo personažų išvaizda sukurta pagal filmo personažus.
Be šių licencijuotų žaidimų, yra populiaru kurti „Kopos“ temos modifikacijas kitiems žaidimams, pvz., „The Dune Wars“ yra „Civilization IV: Beyond the Sword“ modifikacija, visiškai perdaranti „Civilizaciją“ į naują žaidimą. Taip pat gerbėjai romano pagrindu kuria MUD žaidimus bei žaidimus naršyklėms. 1992–1994 m. veikė PennMush pagrindu sukurtas tekstinis internetinis vaidmenų žaidimas pavadinimu „DuneMUSH“. Jį pakeitė „Dune III“, veikęs MushPARK serveriuose iki 2011 m.
1997 m. buvo pradėtas kolekcionuojamų kortų žaidimas tokiu pačiu pavadinimu „Dune“. Jį sukūrė ir platino „Last Unicorn Games“ ir „Five Rings Publishing Group“, vėliau perėmė „Wizards of the Coast“. Žaidimo gamyba nutraukta 1998 m.
„Last Unicorn Games“ taip pat išleido ir vaidmenų žaidimą „Kopos“ pasaulyje, pavadinimu „Dune: Chronicles of the Imperium“ (2000 m.) įmonę įsigiję „Wizards of the Coast“ vėliau pakeitė žaidimo mechaniką savąja D20 sistema. Kitą vaidmenų žaidimą pagal romaną, pavadinimu „Dune: A Dream Of Rain“ 2004 m. išleido „Evil Twin Games“.
Taip pat pagal „Kopą“ sukurti keturi stalo žaidimai: „Dune“ (1979 m., „Avalon Hill“), „Dune“ (1984 m., „Parker Brothers“), „Dune“ (2019 m., „Gale Force Nine“), „Dune: Imperium“ (2020 m., „DireWolf“).
Daug žaidimų, kurie nėra knygos ar pagal ją statyto filmo adaptacijos ir nevyksta „Kopos“ pasaulyje, naudoja įvairius šios knygos elementus. „Warhammer 40 000“ žaidimo kūrėjas Rick Priestley teigė, kad „Kopa“ buvo jo pagrindinis įkvėpimo šaltinis. Šis žaidimas taip pat vyksta „ateities viduramžių“ pasaulyje. Vienas populiariausių knygos elementų žaidimuose yra gigantiški dykumoje gyvenantys ir po smėlį nardantys kirminai, sutinkami „Ark: Survival Evolved“, „Lost Souls“ ir kitur.
Buratinas
thumb|
Buratinas (iš 'lėlių teatro medinė lėlė') – Aleksejaus Tolstojaus literatūrinės pasakos „Buratinas arba auksinis raktelis“ (išleista 1936 m.) pagrindinis herojus.
Tai rusiškasis itališkojo Pinocchio atitikmuo (autorius Karlas Kolodis). K. Kolodžio pasakos paantraštė yra „Medinės lėlės nuotykiai“. Tekste Pinokis dažnai vadinamas ne vardu, o bendriniu žodžiu. Teatre Commedia dell’arte Buratinu neretai vadintas Pjero.
Personažas išpopuliarėjo – buvo sukurti filmai, lėlių teatro pastatymai ir kiti kūriniai.
Charakteristika
Buratinas – ilganosis medinis berniukas, kurį iš pliauskos išdrožė tėtė Karlas. Karlas Buratiną aprėdė ir suteikė jam vardą.
Buratinas „besmegenis, patiklus kvailelis su trumpomis mintimis“, bet ryžtingas, smalsus, mėgstantis nuotykius, pasižymintis altruizmu. Pagrindinis jo atributas – auksinis raktelis. Buratino palydovai yra žydraplaukė lėlė Malvina (nuo kurios Buratinas pabėgo į Kvailių šalį) ir melancholiškas Pjero. Pagrindiniai Buratino priešai – Karabasas Barabasas, katinas Bazilijus ir lapė Alisa.
Buratinas kultūroje
Buratinas TSRS kultūroje tapo labai populiarus:
Jurgita Smolskytė
Jurgita Smolskytė (Smalstytė) (1920 m. vasario 8 d. Vervjė mieste, Belgijoje – 2012 m. sausio 15 d. Briuselyje) – Belgijos žurnalistė ir mecenatė.
Babėnų miškas
Babėnų miškas žinomas nuo viduramžių, palaipsniui mažėjo plečiantis gyvenvietėms. Tarpukariu veikė poilsiavietės. Karo metais miškas kirstas, pušų ir eglių mediena vežta Vokietijon. Pokariu mišką medienai naudojo vietos gyventojai. XX a. septinto dešimtmečio antroje pusėje paskelbtas parku. LTSR metais veikė karinių pratybų poligonas. 2004 m. dvylika tautodailininkų iš keleto rajonų sukūrė ir miške pastatė 15 ąžuolinių skulptūrų pasakų motyvais.
Jurgita Smolskytė
Biografija
Gimė lietuvių socialdemokratų veikėjo Jurgio Smolskio-Smalsčio ir belgės Germaine Geelens šeimoje, jau po tėvo mirties. Našlė su naujagime dukra Jurgita grįžo į Lietuvą ir dirbo Marijampolės realinėje gimnazijoje, vėliau – bibliotekininke Kauno universitete. 1926 m. jos pervažiavo gyventi į Belgiją.
Po mokyklos baigimo Jurgita ėmė studijuoti istoriją Briuselio laisvajame universitete, pradėjo dalyvauti studentų marksistų sueigose. Rašė straipsnius, palaikančius antifrankinį judėjimą Ispanijos pilietiniame kare. Antrojo pasaulinio karo metais įsitraukė į Antinacinio pasipriešinimo Belgijoje gretas, suartėjo su nelegalaus laikraščio Drapeau Rouge redaktoriumi Pierre Joye ir tapo pogrindine kurjere. Už drąsą Pasipriešinimo metu ji po karo buvo apdovanota Briuselio laisvojo universiteto Verhaegeno medaliu.
Baigus studijas dirbo Briuselio kairės pakraipos laikraščiuose Drapeau Rouge ir Front, straipsnius pasirašydavo slapyvardžiais Anne Vincent, Claire Perin, Carine Dahl. 1948 m. ištekėjo už Vengrijos atašė Varšuvoje Ferenc'o Majoros'o ir persikėlė gyventi į vyro gimtąją šalį, įstojo į Vengrijos komunistų partiją. Gimė sūnus. Po šešiolikos bendrų gyvenimo metų šeima išsiskyrė, Jurgita nusprendė vėl gyventi Briuselyje. Dirbo mokytoja Decroly ir Europos mokyklose Belgijos sostinėje iki pat išėjimo į pensiją.
Kai 1991 m. iširo Sovietų Sąjunga ir Lietuva vėl tapo nepriklausoma, J.Smolskytė išstojo iš Belgijos Komunistų partijos ir atnaujino ryšius su tėvo gimtine. Ji 1996 m. įsteigė tėvų vardu pavadintą Smolski–Gleen fondą, kuris rėmė Vilniaus universiteto magistrantų istorijos studijas Briuselio laisvajame universitete. Nuo 1992–ųjų tėvo gimtinėje Kamajuose ji kasmet apdovanodavo vertinga knyga miestelio vidurinės mokyklos abiturientą, geriausiai išlaikiusį gimtosios kalbos egzaminą.
Parašė knygą apie tėvo gyvenimą, ji buvo išleista ir lietuvių kalba.
Vladimiras Parfionovas
Vladimiras Parfionovas (g. 1957 m. gegužės 26 d. Virbalyje, Vilkaviškio rajonas) – pedagogas,istorikas, Lietuvos ir Vilkaviškio rajono politinis veikėjas.
Biografija
1979–1985 m. Bartninkų vidurinės mokyklos istorijos ir kūno kultūros mokytojas, 1985–1992 m. Virbalio vidurinės mokyklos mokytojas. 1992–2002 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos Virbalio seniūnijos seniūnas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1993–1999 m. LSDP tarybos narys, 2001–2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas ir iždininkas, 1999–2003 m. LSDP Etikos ir procedūrų komisijos narys.
Jonas Čiulevičius
Jonas Čiulevičius (g. 1934 m. gruodžio 13 d. Kubiliūnuose, Pasvalio raj.) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1945 m. tėvas buvo suimtas ir mirė GULAG'e. Represuota ir motina. 1942–1952 m. mokėsi Pasvalio rajono Saločių vidurinėje mokykloje, 1954 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą. 1963 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą. 1971–1973 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos aspirantūroje. 1977 m. Latvijos žemės ūkio akademijoje apgynė kandidato disertaciją. 1990 m. apgynė habilituoto ekonomikos daktaro disertaciją.
Valstybinio socialinio draudimo fondo tarybos narys. Lietuvos žemės ūkio universiteto Mokslo tarybos, Žemės ūkio mokslo tarybos, Švietimo ir mokslo tarybos, Švietimo ir mokslo ministerijos Profesinio mokymo tarybos narys. 1990 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos pirmininkas, Tarybos narys, 2001 m. suteiktas Lietuvos ūkininkų sąjungos garbės nario vardas. Lietuvos žemės ūkio rūmų Prezidiumo narys.
Vieno išradimo autorius. Parašė per 300 mokslinių, metodinių, publicistinių straipsnių. Žmona Vida, dukros Auksuolė, Alina.
Daniel Radcliffe
Daniel Jacob Radcliffe (g. 1989 m. liepos 23 d. Fulhame, Londone, Anglijoje) – Anglijos aktorius, kino filme „Haris Poteris“ suvaidinęs pagrindinį vaidmenį.
The Witcher
The Witcher  – kompiuterinis vaidmenų žaidimas (RPG), sukurtas lenkų „CD Projekt RED“ studijos ir išleistas „Atari“ pasauliniu mastu. Europoje pasirodė 2007 m. spalio 26, o JAV – spalio 30 d.
Daniel Radcliffe
Biografija
Danielis yra vienturtis vaikas Alano ir Marcia Gresham šeimoje. Mama – aktorių agentė. Danielis vaidinti svajojo nuo penkerių metų. Pirmas jo pasirodymas buvo 1999 m. David Copperfield šou BBC televizijoje su tokiais aktoriais kaip Maggie Smith, Ian McKellen, Bob Hoskins. Tačiau tai neturėjo jokios įtakos Haris Poteris vaidmeniui gauti – kūrėjai ieškojo Hario tokio, kokį visi įsivaizdavo. Kiti pagrindinių vaikiškų vaidmenų atlikėjai jokios vaidybinės patirties neturėjo. Be to, Danielio tėvai nenorėjo, kad sūnus kada nors „įsiveltų“ į aktorystę. Nesėkmingai bandė gauti vaidmenį filme apie Oliverį Stouną. Kadangi Daniel entuziazmas neblėso, tėvai leido jam pabandyti gauti pirmąjį vaidmenį Davido Copperfieldo šou (mama pati nusiuntė sūnaus nuotrauką į BBC). 2001 m. jis suvaidino juostoje „Panamos siuvėjas“ kartu su tokiomis žvaigždėmis kaip Pierce Brosnan, Jamie Lee Curtis. Aktoriaus paieškos Hario Poterio vaidmeniui užtruko net 9 mėnesius. JAV ir Britanijoje atrankoje dalyvavo apie 16.000 berniukų.
The Witcher
Sukurtas pagal Andrzej Sapkowski apsakymų ir knygų seriją apie raganių Geraltą. Veiksmas vyksta jau po Sapkovskio kūriniuose buvusių įvykių niūriame viduramžių fantastikos pasaulyje. Pagrindinis žaidimo veikėjas yra amneziją patyręs Geraltas, vienas iš keleto likusių raganių – samdomų bastūnų pabaisų medžiotojų, apdovanotų antgamtinėmis galiomis. Skirtingai nei daugumoje kitų kompiuterinių vaidmenų žaidimų, čia žaidėjas negali kurtis veikėjo. Tačiau, gali vystyti jo charakteristikas kylant lygiui. Galima žaisti stebint veikėją iš pseudoizometrinės perspektyvos arba iš pirmojo asmens pozicijos.
Žaidimas naudoja modifikuotą „BioWare“ sukurtą Aurora Engine grafikos variklį. Žaidimų konsolėms skirta versija su visiškai nauju grafikos varikliu ir kovos sistema, pavadinta „The Witcher: Rise of the White Wolf“, turėjo pasirodyti 2009 m. pab., tačiau projektas buvo nutrauktas dėl finansavimo problemų. 2011 m. pasirodė žaidimo tęsinys – „The Witcher 2: Assassins of Kings“. 2015 m. gegužės 19 d. išėjo trečioji žaidimo dalis „The Witcher 3: Wild Hunt“.
Daniel Radcliffe
Biografija
D. Radcliffe’ą režisierius pastebėjo viename Davido Copperfieldo šou. Berniuko tėvai nenorėjo, kad jų sūnus vaidintų. Tačiau jo tėvą pažinojo vienas iš filmo prodiuserių. Danielis Radcliffe‘as prisijungė prie filmavimo bandymuose dalyvavusių vaikų (iš viso jų buvo 2000). Rugsėjį turėjo prasidėti filmavimas, tačiau aktorius Hario Poterio vaidmeniui dar nebuvo surastas. Režisieriui netgi atrodė, kad tokio vaiko net ir nėra, tačiau, į studiją atėjus Danieliui, jis iškart nudžiugo (kaip ir radus būsimus Hermioną ir Ronį). Knygos autorė irgi „palaimino“ visus pagrindinių vaidmenų atlikėjus – jie atitiko tai, kaip juos įsivaizdavo J. K. Rowling. Pasirinktas Danielis dėl filmavimo praleido beveik visus mokslo metus. Filmavimo aikštelėje jam buvo įrengta klasė, kadangi pagal įstatymus per dieną jam tekdavo prie pamokų praleisti mažiausiai 3 val.
Už vaidmenį filme „Haris Poteris ir Išminties akmuo“ Danielis Radcliffe‘as gavo 110 000, už antrąjį – 3 mln. JAV dolerių.
Danielis lankė berniukų mokyklą ir su draugais klausėsi pankroko muzikos: „Sex Pistols“, „New York Dolls“, „The Stanglers“.
Jakobas Faivušas
Jakobas Faivušas (1898 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1938 m. balandžio 27 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės inžinierius, radiotechnikas.
Biografija
Gimė 1898 m. Šiauliuose. 1916–1917 m. kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė Sankt Peterburgo praporščikų ir karininkų mokyklą. Nuo 1918 m. prisijungė prie Raudonosios armijos inžinerijos padalinio. Parašė kelias knygas apie radio inžineriją. 1937 m. gruodžio 16 d. suimtas ir 1938 m. balandžio 27 d. Maskvoje sušaudytas, reabilituotas 1956 m.
Ilguva
Ilguva – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, kairiajame Nemuno krante, 5 km į vakarus nuo Kriūkų, Panemunių regioniniame parke. Kaimo pakraščiu teka Nemuno intakas Nyka. Seniūnaitijos centras. Stovi Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (nuo 1814 m., yra vertingas paveikslas „Marija su Kūdikiu“, dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis) ir varpinė. Veikia civilinės Ilguvos kapinės, biblioteka, Ilguvos socialinės globos namai. Išlikęs Ilguvos dvaras – XVIII a. pabaigos dvaro sodybos pastatai – liaudiškojo klasicizmo stiliaus rūmai, kumetynas, kluonas, oficina, arklidės. Auga saugomas Ilguvos ąžuolas.
thumb|left|[[Ilguvos dvaras]] thumb|left|Nemunas ties Ilguva miniatiūra|Atnaujintas, išasfaltuotas kelias į Ilguvą
Etimologija
Iki XVIII a. kaimas vadinamas Panykiais, kurie minimi nuo 1583 m. Panykiai buvo vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Nykos upelio. 1758 m. didžiulę valdą abipus Nemuno įgijo Medininkų katedros prelatas V. Talkas-Grincevičius Ilguvietis (Viktoras Grincevičius-Ilgauskas), nuo kurio vardo kaimas pradėtas vadinti Ilguva (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
Vietovėje gyventa dar akmens amžiuje. Į pietvakarius nuo Ilguvos yra I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios Dulinčiškių piliakalnis, už jo Misiūnų piliakalnis, rytuose – Žuklijų piliakalnis ir kiti Panemunės piliakalniai, dauguma jų su gyvenvietėmis.
Nuo 1583 m. minimi Panykiai, XVIII a. pervadinti Ilguva. 1765 m. pastatyta medinė bažnyčia, kuri 1813 m. sudegė. Medinius dvaro rūmus XVIII a. pabaigoje pastatydino karaliaus Stanislovo Augusto dvaro šambelionas Jonas Grincevičius. Pastatas atgręžtas į Nemuną stovi ant aukšto 80 m aukščio skardžio.
XIX a. veikė spirito varykla, malūnas, plytinė, kalkinė. 1818 m. įkurta mokykla, kurioje 1836–1939 m. mokytojavo Antanas Tatarė. Ilguvos savininkai broliai H. ir P. Grincevičiai rėmė 1863 m. sukilėlius, todėl Rusijos imperijos valdžios buvo suimti ir ištremti į Tobolsko guberniją. Dvare gyveno J. Talkas-Hryncevičius. Nuo 1895 m. dvarą valdė E. Mlynarskis. XX a. pradžioje čia lankėsi ir kūrė Polis Kochanskis, Mykolas Elvyras Andriolis, Ignacas Paderevskis, Ferdinandas Ruščicas, Karolis Šimanovskis, Stasys Šimkus, Stefanas Žeromskis, po 1918 m. – Juozapas Albinas Herbačiauskas, Kazys Šimonis. Dvare vyko koncertai, buvo sukaupta apie 1000 m. knygų biblioteka. 1918 m. Ilguvoje įsteigta mokykla, parduotuvė, vėliau paštas.
Po II pasaulinio karo Ilguvos apylinkėse veikė Tauro apygardos Lietuvos partizanai. Buvusiame dvare sovietmečiu įrengti Ilguvos invalidų namai.
2021 m. kelias į bažnytkaimį išasfaltuotas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė: