cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Jonava
Dubleriai
Dublerių ekipa rungtyniavo II lygoje nuo 1980m. įvairiais pavadinimais. Privalomai dalyvavo 2022 m. LFF II lyga pirmenybėse, nes šį sezoną pagrindinė komanda žaidė A lygoje.
Korčevas (Mazovijos vaivadija)
Korčevas  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 32 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 111 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi 1734–1736 m. pastatyti barokiniai rūmai, pagal Pranciškaus Jaščoldo projektą. Kaimas yra Bugo kraštovaizdžio parke, šalia Vakarinio Bugo upės.
Melsvaakinės
Melsvaakinės (Pseudomugilidae) – aterinžuvių (Atheriniformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Naujojoje Gvinėjoje, Australijos šiaurinėje ir rytinėje dalyje, taip pat Rytų Indonezijos. Gyvena gėluose vandenyse, retkarčiais ir jūrose.
Karatau
Karatau  – miestas pietų Kazachstane, Žambylo srityje, 90 km į šiaurės vakarus nuo Tarazo, Karatau kalnų papėdėje. Pro miestą eina Tarazo–Žanataso plentas ir geležinkelis. Kasami fosforitai.
Istorija
Karatau miesto statusas suteiktas 1963 m.
Mūkė
Mūkė – upelis Lietuvoje, Raseinių rajone; Dubysos kairysis intakas. Prasideda prie Pryšmantų, teka į vakarus, vidurupyje pasuka į pietus. Įteka į Dubysą 48,0 km nuo jos žiočių, ties Maslauskiškiais.
Intakai: Vanagė, Dūdupis, Troškupys (dešinieji), Srautas (kairysis).
Aukštupio vaga ištiesinta. Žemupys patenka į Dubysos regioninį parką. Ties Berteškiais Mūkės slėnyje sutvenktas Berteškių tvenkinys (13,6 ha).
Prie Mūkės įsikūrę Gedvydų, Ūturių, Berteškių, Poškaičių, Zaroslės, Maslauskiškių kaimai.
Pavadinimo kilmė
Upėvardis (dar žinomas kaip Mukė), kildinamas nuo žodžio mukti („tižti, smegti“), mukus („klampus“).
Ledyno nacionalinis parkas (JAV)
Ledyno nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija JAV šiaurėje, Uoliniuose kalnuose, Montanos valstijoje. Išsidėstęs valstijos šiaurės vakaruose, Kanados pasienyje. Įkurtas 1910 m.
Parke saugoma unikali Uolinių kalnų gamta ir gyvūnija. Būdingi peizažai su ledynų nusmailintomis kalnų viršūnėmis, spygliuočių miškais, giliais kalnų ežerais. Parke yra 131 ežeras (Makdonaldo, Šv. Marijos, Baumano, Kintlos). Kalnai iškyla į 3190 m aukštį (Klyvlando kalnas), įspūdingas objektas – Šefo kalnas, iškilęs virš lygumų. Ledyno nacionaliniame parke taip pat daug krioklių, ledynų, karų.
Parke randama 1132 augalų rūšys. Tarp medžių vyrauja spygliuočiai (eglės, kėniai, maumedžiai, pušys), upių, ežerų pakrantėse auga tuopos, drebulės. Būdingi gyvūnai: grizliai, bizonai, šiauriniai elniai, kanadinės lūšys, briedžiai, snieginės ožkos, snieginiai avinai, vapičiai, kojotai, pumos.
272 m.
272 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Fortran
250px|thumb|right|Fortran sakinys, užkoduotas [[Perfokorta|perfokortoje. Sakinys taip pat užrašytas ranka perfokortos viršuje]] FORTRAN (iš 'Formula Tran'slator) – viena pirmųjų algoritminių kalbų, savo istoriją skaičiuojanti nuo 1957 m. Ją sukūrė amerikiečių firmos IBM tyrinėtojų grupė, kuriai vadovavo Džonas Bekus (John W. Backus). Kalba išsiskyrė tuo, kad matematinės formulės joje labai panašios į formules matematiniame tekste.
„Sveikas pasauli“ FORTRAN atrodytų maždaug taip:
C      Tai pirmoji programavimo kalba, C      kurioje buvo galimi komentarai. WRITE (6,7000) 7000 FORMAT(19H Sveikas, pasauli!) STOP END
Pirmasis WRITE operatoriaus parametras (6) yra standartinis terminalo išvedimo kanalo numeris (skaityti reikdavo iš penkto kanalo). Antrasis parametras, 7000, nurodo į žemiau esančią, tuo pačiu skaičiumi pažymėtą formato eilutę (kuri nėra vykdoma ir programoje gali būti bet kur). 19H reiškia jog Sveikas, pasauli! ir du tarpai aplink užima lygiai devyniolika simbolių. Vėlesnės FORTRAN versijos simbolių skaičiuoti nebereikalavo, tačiau tai buvo laikoma geru programavimo stiliumi.
Pirmiausia kurta matematiniams apskaičiavimams, FORTRAN turi kompleksinių skaičių tipą kurio neturi daugelis naujesnių programavimo kalbų. Ankstyvose versijose buvo daug vėliau neįprastų konstrukcijų. Pavyzdžiui, su EQUIVALENCE buvo galima tą pačią lentelę pasiekti tiek kai vienmatį, tiek ir kaip dvimatį ar daugiamatį masyvą, su ENTRY - perduoti valdymą į funkcijos kodo vietą bet kur (nebūtinai į funkcijos pradžią). Pirmojoje FORTRAN versijoje procedūrų bei funkcijų nebuvo, jos pirmąkart pasiūlytos FORTRAN II.
Dabartinė padėtis
FORTRAN anaiptol nėra pasenusi ir nenaudojama kalba. Ji pakankamai gerai tinka įvairiems sudėtingiems matematiniams apskaičiavimams ir šioje srityje tebėra plačiai naudojama. Naujausios versijos (FORTRAN 2003 ir pan) turi dinaminį atminties paskirstymą, abstrakčius duomenų tipus, išimtis ir net objektinio programavimo galimybes. Yra sukurti specializuoti lygiagrečiajam programavimui skirti FORTRAN dialektai.
Voyager 1 bei Voyager 2 programinė įranga iš pradžių buvo parašyta FORTRAN 5, vėliau perrašyta FORTRAN 77. Dalis jos dabar perrašyta C.
Naujo FORTRAN dialekto pavyzdys
program cilindras !!! Programa cilindro plotui skaičiuoti implicit none ''! Šis sakinys nurodo, jog visi kintamieji turi būti deklaruoti'' integer ierr character yn real spindulys,aukstis,plotas real, parameter :: pi = 3.14159 ciklas: do ! Klausk vartotojo apie cilindro matmenis write (*,*) 'Įveskite pagrindo spindulį ir cilindro aukštį.' read (*,*,iostat=ierr) spindulys,aukstis ! Jei duomenų perskaityti nepavyko, pakartoti ciklą. if (ierr /= 0) then write(*,*) 'Klaidingi duomenys.' cycle ciklas end if ''! Skaičiuojame plotą. ** žymi kėlimo laipsniu operaciją.'' plotas = 2*pi*(spindulys**2 + spindulys*aukstis) ! Spausdiname cilindro matmenis (spindulys, aukstis) ! ir apskaičiuotą plotą (plotas) write (*,'(1x,a7,f6.2,5x,a7,f6.2,5x,a5,f6.2)') & 'spindulys=',spindulys,'aukštis=',aukstis,'plotas=',plotas yn = ' ' taip_ne_ciklas: do write(*,*) 'Skaičiuoti kitam cilindrui? t[n]' read(*,'(a1)') yn       if (yn=='y' .or. yn=='Y') exit yn_loop if (yn=='n' .or. yn=='N' .or. yn==' ') exit ciklas end do taip_ne_ciklas end do ciklas end program cilindras
Geisteriškiai
Geisteriškiais vadinami du kaimai Vilkaviškio rajone:
Janas Harfas
Janas Harfas (, g. 1943 m. kovo 14 d. Giustrovas, Vokietija) – vokiečių geologas, habilituotas daktaras.
Biografija
1969 m. baigė Greifsvaldo universitetą. 1974 m. gamtos mokslų daktaras, 1992 m. habilituotas daktaras. 2002 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys.
1969–1976 m. dirbo Rostoke, 1977–1992 m. – Potsdamo Žemės fizikos institute, 1992–2008 m. Varnemiundės Leibnizo Baltijos jūros tyrimų instituto skyriaus vadovas; nuo 1993 m. profesorius.
Nuo 2007 m. Vokietijos archeologijos instituto, Tarptautinės matematinės geologinės asociacijos, Amerikos naftos geologų asociacijos narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausia mokslinių tyrimų kryptys – matematinis modeliavimas geologijoje, geostatistika, aplinkos ir jūrų geologija.
VDR futbolo varžybos 1989–1990 m.
VDR futbolo varžybos 1989–1990 m.
Pavasarinis margūnas
Kiaušinėlius deda apatinėje lapo pusėje. Vikšrai maitinasi naktį, o dieną slepiasi po augalų liekanomis. Žiemoja lėliukės.
Labai reta rūšis Lietuvoje – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Rasta tik Vilniuje.
Daržininkai (Vilnius)
Daržininkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Nemėžio (gyvenvietes skiria geležinkelio ruožas), prie plento. Seniūnaitijos centras. Pro Daržininkus teka Rudaminos dešinysis intakas Nemėža.
thumb|left|Gyvenvietės reginys
Etimologija
LDK laikais daržininkais vadinosi mažažemiai valstiečiai (t. y. teturėję žemės tik daržui).
Istorija
Kaime Lenkijos valdymo metais valdžia uždraudė lietuvių organizacijas.
Kūdikio draugija
Kūdikio draugija – slapta lietuvių mokinių draugija, 1890–1899 m. veikusi Mintaujos gimnazijoje, dab. Latvija. Steigėjas ir vadovas – Petras Avižonis.
Veikla
Tikslas – mokytis lietuvių kalbos ir istorijos, ugdyti tėvynės meilę ir tautinę savivoką. Draugija platino draudžiamą spaudą, palaikė ryšius su kitų vietovių lietuvių moksleivija. 1896 m. organizavo pasipriešinimą privalomam stačiatikių maldų skaitymui rusų kalba, dėl to jos nariai buvo pašalinti iš gimnazijos. 1897 m. kai kurie jų priimti atgal.
Didelę įtaką draugijos nariams turėjo Jonas Jablonskis ir M. Čepas, kurie parūpindavo knygų ir laikraščių, parašė draugijos įstatus.
Iskenderuno įlanka
thumb|240px|Įlankos palydovinė nuotrauka
Iskenderuno įlanka  – Viduržremio jūros įlanka, įsiterpusi prie pietinių Turkijos krantų. Ilgis 74 km, plotis iki 46 km. Gylis iki 99 m. Įteka Džeihano upė. Potvynių aukštis iki 0,8 m.
Prie įlankos įsikūręs Iskenderuno uostas.
Marano di Napolis
Marano di Napolis – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Miestas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Neapolio.
Turizmas
Marano svarbiausias turistinis objektas yra Mausoleo del Ciaurro, didžiausias romėnų mauzoliejus Kampanijoje, datuojamas I–II a.
Ekonomika
Svarbiausi miesto ekonomikos sektoriai yra žemės ūkis ir prekyba. Senieji amatai (laiptų ir skrynių gamyba) išnyko, kai kurie tradiciniai regiono augalai nebeauginami. Anksčiau Marano pupos ir vyšnios būdavo parduodamos visoje Italijoje. Dabar juos augina tik keli žemdirbiai.
Daug šimtmečių pagrindinis miesto pajamų šaltinis buvo tufas. Tufo darbininkai, vadinami montesi, pradėdavo dirbti jauni. 10 darbininkų galėdavo apdirbti 2000 akmenų per dieną. Varpo skambesys rodydavo laiką, kai darbininkai dirbdavo.
Telatičė
Telatičė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Nužec Stacjos, apie 25 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 76 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime yra dvi medinės cerkvės pastatytos 1903 m. ir 1938 m., kurios yra įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Kaime įsikūrusi Telatičės Šv. Kosmio ir Damjano parapija.
Aterininės
Aterininės (Atherinidae) – aterinžuvių (Atheriniformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios tropinio ir subtropinio klimato vandenyse. Dydis – iki 60 cm. Minta zooplanktonu.
Šeimoje 12 genčių, 64 rūšys.
Fontenblo
Fontenblo – miestas šiaurinėje Prancūzijoje, Il de Franso regione, 55 km į pietvakarius nuo Paryžiaus centro. Fontenblo savivaldybė – didžiausia pagal plotą visame Il de Franso regione. Veikia Europos verslo administravimo institutas, mieste ir jo apylinkėse plėtojamas turizmas. Šalia miesto yra Fontenblo miškas – buvęs karališkasis medžioklės parkas.
Lietuviai
120px|thumb|left|120px|Atminimo lenta Oskarui Milašiui Fontenblo artilerijos mokyklą (École d’Artillerie de Fontainebleau) baigė keli Lietuvos karininkai: Motiejus Pečiulionis, Vincas Jasulaitis, Jonas Žemaitis-Vytautas. Fontenblo mirė ir buvo palaidotas lietuvių poetas Oskaras Milašius (kurį laiką gyveno „Hôtel de l'Aigle Noir“, kur buvo atidengta atminimo lenta; jo vardu 1975 m. pavadinta miesto aikštė).
Korsakovo sindromas
Korsakovo (organinis amnezinis) sindromas – tam tikras atminties sutrikimas, galimas daugelio organinių centrinės nervų sistemos, galvos smegenų pažeidimų metu (uždegimų, intoksikacijų, insulto, sunkių galvos smegenų traumų, infekcinių ligų ir t. t.). Korsakovo sindromas gali atsirasti organinio psichikos sutrikimo fone. Taip pat gali išsivystyti daug ir ilgą laiką geriantiems alkoholį, blogai besimaitinantiems asmenims, neretai po baltosios karštligės ar haliucinozės. Šio sindromo metu pirmiausia sutrinka įsiminimas, t. y. trumpalaikė, fiksacinė atmintis. Vėliau dėl to atsiranda dezorientacija laike bei vietoje. Ligonis po kelių minučių ar net sekundžių pamiršta apie ką buvo kalbėta, kas vyko aplinkui, ką jis veikė. Jis daug kartų pasakoja tą patį įvykį, užduoda tuos pačius klausimus, nežino kur yra ir koks laikas. Atsiradusias atminties spragas ligoniai užpildo paramnezijomis. Nors buitiniame gyvenime ligonis tampa bejėgiu, jis gali teisingai papasakoti apie tai, kas buvo prieš keletą metų, vaikystėje. Dėmesys, suvokimas, sąmonė ir intelektas išlieka nepažeisti.
Sindromui praėjus dažniausiai lieka organinio pobūdžio asmenybės pokyčiai, o sunkesniais atvejais – demencija.
Papildoma informacija
1887 m. rusų psichiatras S. Korsakovas pasklebė savo atliktų tyrimų monografiją „Apie alkoholinį paralyžių“. Po 10 metų jo aprašyta polineuritinė psichozė oficialiai buvo pavadinta Korsakovo psichoze. Vėliau paaiškėjo, kad pats amnezinis sindromas, jeigu nėra polineurito, yra nespecifiškas. Specifiškas jis tampa tik tada, kai esti alkoholinės kilmės polineuritas. Todėl Korsakovo psichozė suprantama kaip viena iš alkoholinės psichozės formų, o Korsakovo sindromas galimas daugelio organinių centrinės nervų sistemos pažeidimų metu.
Čekijos vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111110.svg|23px Čekijos vėliava, pločio ir ilgio santykis 2:3]] thumb|right|250px|Bohemijos ir ČR vėliava 1918–20 m.
Čekijos vėliava – vienas iš oficialių Čekijos valstybės nacionalinių simbolių.
Čekijos vėliava yra tokia pati, kaip buvusios Čekoslovakijos. Po Čekoslovakijos iširimo Čekija pasiliko Čekoslovakijos, o Slovakija ėmė naudoti savo pačios vėliavą. Vėliavoje naudojamos raudona ir balta spalvos, atėjusios iš senovinio Čekijos herbo (sidabrinis liūtas raudoname fone); kadangi vėliava buvo beveik identiška Lenkijos vėliavai, ir turėjo tas pačias spalvas, kaip Austrijos vėliava, todėl 1920 m. buvo pridėtas mėlynas pleištas. Taip vėliavoje buvo įvestos visos panslaviškos spalvos (balta, raudona ir mėlyna). Vėliavos versija be pleišto vis dar naudojama kaip Bohemijos vėliava.
Vėliavos autorius yra ginčijamas, bet daugiausia veksilologų mano, jog tai Vidaus Reiklaų Departamento archyvaras Jaroslavas Kursa (1875–1950 m.). Vėliavą 1920 m. kovo 30 d. oficialiai patvirtino Nacionalinė Čekoslovakijos Asamblėja. Nuo tada vėliava buvo naudojama nuolat, išskyrus Antrojo pasaulinio karo okupacijos metus.
Treigių piliakalnis
Treigių piliakalnis, dar vadinamas Eržinkalniu, Kaštaunalių, Sarviečių vardais – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23925) Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, Laukuvos seniūnija. Pasiekiamas keliu Laukuva – Treigiai, yra prieš Treigius, pasukus prieš kanalizuotą upelį į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, už 200 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte, Lokystos kairiajame krante, ties jos intaku Virkule. Aikštelė beveik apvali, 15x14 m dydžio, žemėjanti į šiaurės rytus. Ją iš pietryčių, pietvakarių ir šiaurės vakarų juosia pylimas, kuris aukščiausias pietvakariniame gale – 3 m aukščio ir 14 m pločio. Jo išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 120 m ilgio, 3 m aukščio, 16 m pločio lanko formos pylimas. Pirmojo pylimo šiauriniame gale yra senojo įvažiavimo liekanos - 3 m pločio tarpas. Šlaitai statūs, 12-14 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais, likusiais po kirtimo. Pietvakariniame šlaite įrengti laiptai.
Pietvakarinėje ir pietrytinėje papėdėse, 4,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra Sargute vadinama kalva. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 74900 m².
Žemutinė Tunguska
Žemutinė Tunguska  – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte ir Irkutsko srityje; Jenisejaus dešinysis intakas.
Žemutinė Tunguska prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnio pietuose, į šiaurę nuo Angaros kalvagūbrio. Aukštupyje teka plačiu slėniu, žemupyje yra slėnio išplatėjimų iki 20–25 km. Upės vagoje daug slenksčių, seklumų. Įteka į Jenisejų ties Turuchansku.
Didžiausi intakai: dešinieji – Kočečiumas, Vyvis, Tutončiana, Severnaja; kairieji – Nepa, Ilimpėja, Taimūra, Učiamis. Aukštupyje poplūdis tęsiasi gegužę-birželį, žemupyje – gegužę-liepą. Užšalusi būna spalio – gegužės mėnesiais.
Laivuojama nuo Tūros miesto.
273 m.
273 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bajorakampis
Bajorakampis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Zibalų.
TSRS-V6 Osoaviachim
TSRS-V6 Osoaviachim  – pusstandžio tipo dirižablis, pastatytas dabartinio Dolgoprudno miesto (Maskvos sr.) teritorijoje, buvusioje dirižablių statykloje. Orlaivį statė unitarinė įmonė „Dolgoprudno automatikos konstrukcijų biuras“.
Statyba
Statyba 1933 m. sausį buvo pradėta nuo benzino ir balastinių talpų gamybos. Statybos darbams vadovavo U. Nobilis, vyriausiuoju inžinieriumi buvo paskirtas jaunas Tarybų Sąjungos dirižablių konstruktorius Michailas Kulikas. Iki numatytų darbų pabaigos – 16-ųjų Spalio revoliucijos metinių (1933 m. lapkritį) – statybos pabaigti nepavyko dėl daugybės konstrukcinių ir technologinių problemų, medžiagų, įrangos, kvalifikuotos darbo jėgos trūkumo. Darbų pabaiga buvo nukelta į 1934 m. spalio 1 d. 1934 m. sausį buvo įvykdyta 70–75 % darbų.
1934 m. birželį „Visuomeninės gynybos paramos aviacinei ir chemijos statybai“ centrinės tarybos prezidiumas, kurio globoje buvo statomas „V6“, priėmė sprendimą orlaivį pavadinti „Osoaviachimovec“  (faktiškai dirižablį vadino „Osoaviachim“).
Dirižabliui „V6“ buvo lemta tapti pirmuoju orlaiviu formuojant naują V. Lenino vardo stambių dirižablių eskadrą. TSRS vadovybė teikė didelę, daugiausia propagandinę reikšmę greitai pasirodysiančio pirmojo, galingo tarybinio orlaivio „V6“ statybai. 1934 m. birželį ir liepą statybos aikštelę aplankė TSRS Civilinio oro laivyno Vyriausiosios valdybos viršininkas Josifas Unšlichtas ir TSRS gynybos liaudies komisaras Klimentas Vorošilovas. Abu išreiškė nepasitenkinimą lėtu darbo tempu statant „V6“. Visgi sisteminės kliūtys, kaip ir anksčiau, vertė atsilikti nuo grafiko. Galiausiai ir spalį „V6“ buvo nebaigtas. Pirmasis skrydis įvyko tik 1934 m. lapkričio 5 d., o paskutiniai darbai buvo atlikti skrydžio išvakarėse. Pirmajam skrydžiui vadovavo U. Nobilis. Skrydis truko 1 val. 45 min. Antrasis, 5 val. trukęs skrydis įvyko 1934 m. lapkričio 8 d. Dirižablis skrido virš Maskvos. Gondoloje sėdėjo U. Nobilis, statyklos viršininkas Flaksermanas, orlaivio vadas I. Pankovas, vairininkai V. Ustinovičius (krypties šturvalas) ir V. Lianguzovas (aukščio šturvalas), kiti komandos nariai.
Faktinis dirižablio tūris – 20 tūkst. m³ vietoje planuotų 18,5 tūkst. m³. Dirižablio ilgis – 104,5 m, didžiausias skersmuo – 18,8 m, didžiausias keleivių skaičius – 20, didžiausias greitis – 113 km/h. 1934 m. gruodžio viduryje, dėl daugybės trūkumų, orlaivis vis dar nebuvo perduotas eksploatacijai. Iki tol juo buvo atlikti trys bandomieji skrydžiai, kurie truko 9 valandas.
Tolimesnių bandymų metu išaiškėjo, kad „TSRS-V6“ yra gerų charakteristikų ir yra parengtas bendram naudojimui. „V6“ buvo planuojama skraidinti keleivius dideliais atstumais, tarp Maskvos ir Sverdlovsko arba Krasnojarsko. Tačiau dėl daugelio priežasčių šie planai nebuvo įgyvendinti.
Ilgiausio skrydžio rekordas
1937 m. spalio 29 d. „TSRS-V6“ pakildamas Dolgoprudne ir vėl jame nusileisdamas 1937 m. lapkričio 4 d., po 130 val. ir 27 min. trukusio skrydžio pagerino ilgiausiai trukusio skrydžio rekordą.
16 žmonių ekipažui vadovavo I. Pankovas. Ekipažo pamaina trukdavo 8 val. Antrąją skrydžio dieną pasikeitė oro sąlygos – pūtė gūsingas vėjas, apsiniaukė, pradėjo lyti. Kelionės metu dirižablis praskrido virš Naugardo, Šujos, Ivanovo, Kalinino, Briansko, Kursko, Penzos, Voronežo, Vasilsursko ir kt., mėtė lapelius su pranešimais. Lapkričio 3 d. orlaivis skrido virš Dolgoprudno, kuriame buvo pasiruošta jo sutikimui, bet ekipažas paprašė kelionę pratęsti dar 24 val., kad sumuštų dirižablio „LZ-127 Graf Zeppelin“ rekordą. Dirižablio kapitonui buvo leista skrydį tęsti iki lapkričio 4 d. 17 val. „TSRS-V6“ skrido į Maskvos apylinkes, o lapkričio 4 d. 17 val. 15 min. nusileido Dolgoprudne.
Katastrofa
1938 m. vasarį „V6“ ekipažas ruošėsi skrydžiui Maskva–Novosibirskas. Tuo pat metu gautas pranešimas, kad lytis, ant kurios dreifavo Ivano Papanino ekspedicija, suskilo ir reikalinga skubi ekspedicijos evakuacija. Dirižablio „V6“ ekipažas kreipėsi į TSRS valdžią, prašydami atlikti mokomąjį skrydį Maskva–Petrozavodskas–Murmanskas–Maskva. Esant teigiamiems rezultatams dirižablis galėjo būt naudojamas Papanino ekspedicijos evakuacijai.
1938 m. vasario 5 d. 19 val. 35 min. „V6“ išskrido iš Maskvos. Vasario 6 d. 12 val. dirižablis praskrido virš Petrozavodsko. 19 val. orlaivis priartėjo prie Kandalakšos stoties. Paskutinė radiograma iš dirižablio gauta 18 val. 56 min.
Vasario 7 d. rytą viena iš paieškos komandų pranešė, kad dirižablis „TSRS-V6“ sudužo 18 km į vakarus nuo Beloje More stoties.
Ekipažas
Lengvai sužeisti:
Nepatyrė sužalojimų:
Ligoninė
200px|right|thumb|[[1799 m. čia buvo įkurta pirmoji ligoninė Lietuvoje]] 200px|right|thumb|Ligoninės [[palata]] 200px|right|thumb|[[Vilnius|Vilniaus ligoninė 1915-1917 m., Aušros Vartų g. 5]] Ligoninė – sveikatos apsaugos įstaiga.
Egzistuoja pelno siekiančios ir ne pelno, privačios ir valstybinės ligoninės. Lietuvos ligoninių pirmtakės buvo špitolės – žmonių globos įstaigos XVI–XVII a., kuriose buvo plėtojamas ne tik kasdieninis meldimasis ir religijos aukštinimas, bet ir minimaliai pritaikomos naujai atsirandančios medicinos žinios.
Sužeistųjų ir sergančiųjų globa Europos ligoninėse ypač pagerėjo 1930–1950 m. 1948 m. Didžiojoje Britanijoje buvo sukurta nauja valstybinė sveikatos apsaugos sistema, iš esmės pakeitusi senųjų ligoninių tvarką. Įstaigas ir sveikatos apsaugos personalą finansavo vyriausybė. Šios sistemos tikslas buvo užtikrinti, kad medicinos pagalba būtų teikiama kiekvienam, nepaisant jo socialinės padėties. Iš pradžių sistemos įgyvendinimui priešinosi Didžiosios Britanijos gydytojų asociacija, tačiau vėliau buvo sutarta, tokia sistema reikalinga ir ligoniams, ir gydytojams. Su laiku sistema prigijo ir kitose Europos bei kitų žemynų šalyse.
Sara (reikšmės)
Sara gali reikšti:
Mykoliškiai (reikšmės)
Mykoliškiais vadinami kaimai:
Knichuveko Šv. Stanislavo ir Šv. Onos parapija
'''Knichuveko Šv. Stanislavo ir Šv. Onos parapija'''  – parapija įkurta XV a. amžiuje. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Drohičino dekanatui. Pirmoji parapijos bažnyčia pastatyta apie 1460 metus. 1631–1668 m. buvo statoma nauja gotikinio ir renesansinio architektūros stiliaus mūrinė bažnyčia. Statybas finansavo Lietuvos didysis maršalka Kristupas Viesiolovskis. 1990–1991 m. pastatyta klebonija. 1992 m. parapija buvo priskirta Drohičino vyskupijai.
Namtoksipo nacionalinis parkas
Namtoksipo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Tailando pietuose, Narativato provincijoje. Parkas įkurtas 1995 m. birželio 1 d.
Vilniaus radiofonas
Istorija
1926 m. visas radijo programų transliavimo teises Lenkijoje (įsk. jos užimtą Vilniaus kraštą) gavo akcinė bendrovė „Lenkijos radijas”. Vilniuje ji įsteigė savo filialą – Vilniaus radiofoną.
Kaprio salotos
thumb|250px|Kaprio salotos Kaprio salotos  – lengvas itališkas patiekalas, vienas iš antipasto užkandžių rūšių, kuris susideda iš pomidorų, mocarelos, alyvuogių aliejaus ir baziliko. Šio patiekalo pavadinimas kilęs nuo Kaprio salos (Italija). Dėl raudonos−baltos−žalios spalvų, kurios atkartoja Italijos vėliavą, šios salotos tapo vienu iš nacionalinių Italijos patiekalų.
Namtoksipo nacionalinis parkas
Flora ir fauna
Namtoksipo parke vyrauja drėgni visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: aukštasis sparnenis, kalimantaninis plienmedis (Intsia palembanica), kvapioji hopėja, bei kitos hopėjų rūšys.
Vilniaus radiofonas
Istorija
Radiofonas ėmė transliuoti programą 5 valandas per dieną – nuo 17 iki 22 val. Didžiausią programos dalį užėmė savos gamybos laidos, taip pat buvo retransliuojamos laidos iš Varšuvos, rečiau – iš kitų Lenkijos radiofonų. Transliacijai buvo naudojama 435 m banga.
Šakaitė (Lašmuo)
Šakaitė – nedidelė upė, tekanti Pakruojo ir Pasvalio rajonų paribyje, Lašmens dešinysis intakas, įtekantis 2,2 km atstumu nuo pastarojo žiočių Balsių kaime. Priklauso Mūšos baseinui, hidrologinis nr. – 41010613.
Namtoksipo nacionalinis parkas
Flora ir fauna
Parke gyvena: makaka, Indijos muntjakas, laibaliemenės beždžionės, Javinis elniukas, Indinis zambaras, dygliatriušis, loris (Nycticebus bengalensis), dvispalvė ratufa ir kt., sutinkama apie 53 rūšisdaug paukščių: dviragis ragasnapis, gracula (Gracula religiosa) , Eudynamys scolopaceus ir kt.
Vilniaus radiofonas
Istorija
left|thumb|100px|V. Hulevičius Pirmasis radiofono programų direktorius buvo Vytautas Hulevičius (Witold Hulewicz, 1895–1941) – iš Poznanės apylinkių kilęs lenkų poetas, vertėjas, literatūros kritikas ir leidėjas. Jis parašė pirmąjį Lenkijoje originalų radijui skirtą vaidinimą „Kęstučio laidotuvės”, kurį pastatė ir 1928 m. gegužės 17 d. transliavo Vilniaus radiofonas.
Kaprio salotos
Kaprio salotos lengvai gaminamos − ratu išdėstoma griežinėliais supjaustyta mocarela, pomidorai ir baziliko lapeliai. Ant viršaus užbarstoma druskos ir juodųjų pipirų ir pašlakstoma alyvuogių aliejumi. Tradiciniame recepte turi būti naudojama mocarela iš vandeninio buivolo pieno, aukščiausios rūšies pomidorai − „Jaučio širdis“, o alyvuogių aliejus turi būti šalto spaudimo. Šios salotos paprastai patiekiamos su šviežia duona.
Šakaitė (Lašmuo)
Šakaitės vaga beveik visame ilgyje sureguliuota, teka šiaurės kryptimi. Jos ištakos – Klovainių miškas ties Puodžiškiais. Vidurupyje ir žemupyje upelio apylinkėse plyti dirbami laukai. Ties Kapčiūnais kerta kelią (šioje vietoje pastatyti Pakruojo ir Pasvalio rajonų riboženkliai). Žemupyje, prieš Balsius pasuka į vakarus.
Vilniaus radiofonas
Istorija
1936–1937 m. Vilniaus radiofone dirbo Česlovas Milošas (Czesław Miłosz, 1911–2004), vėliau tapęs žymiu rašytoju, poetu, literatūrologu. Pirmaisiais radiofono gyvavimo metais jo muzikiniu redaktoriumi dirbo advokatas, teisės mokslų daktaras Tadas Šeligovskis (Tadeusz Szeligowski, 1896–1963), vėliau tapęs žymiu kompozitoriumi.
Vos pradėjęs dirbti Vilniaus radiofonas įsijungė į propagandinę veiklą. Lenkų valdžia laikė jį atsvara Kauno ir Minsko radiofonų laidoms, kuriose dažnai būdavo pasisakoma antilenkiška dvasia: iš Kauno – dėl Vilniaus okupacijos, iš Minsko – komunistinė propaganda ir agitacija. Laidos lietuvių kalba prasidėjo jau kitą dieną po radiofono atidarymo – gruodžio 9 d. transliuotas pranešimas apie Lietuvos–Lenkijos ginčą Ženevos konferencijoje. Iš 547 laidų, transliuotų per Vilniaus radiofoną pirmaisiais jo darbo metais, 37 laidos buvo lietuvių kalba ir 12 – baltarusių.
Šakaitė (Lašmuo)
Žymesni intakai: Jonlaukis (d.), Graužupis (k.), Vilklakis (k.),
Vilniaus radiofonas
Istorija
1929 m. pradžioje Vilniaus radiofonas pirmasis Lenkijoje pradėjo transliuoti laidas esperanto kalba.
left|thumb|100px|R. Pikielis Iš pradžių Vilniaus radiofonas neturėjo savo šaukinio, bet 1928 m. gegužės 3 d. eteryje pasigirdo gegutės kukavimas „kaip Vilnijos šilų ir girių simbolis”. Garsas buvo išgaunamas mechaniniu įrenginiu, kurio sumanytojas buvo pirmasis radiofono direktorius Romanas Pikielis (Roman Pikiel, 1893–19??), o įgyvendintojai – radiofono meistrai.
Šakaitė (Lašmuo)
Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Kapčiūnai, Balsiai.
Vilniaus radiofonas
Istorija
Silpnos 1,5 kW galios siunčiamosios stoties Žvėryne nepakako. Vos pradėjus dirbti Vilniaus radiofonui, vilniečiai ėmė masiškai pirkti radijo imtuvus – prasidėjo tikras radiofikavimosi bumas. Nuo 534 radijo abonentų Vilniaus mieste 1927 m. lapkričio 30 d. jų padaugėjo iki 5113 abonentų 1928 m. balandžio 1 d. Šie abonentai galėjo klausytis ne tik Vilniaus programos, bet ir kaimynų – Kauno radijo stoties galia tuo metu buvo 7 kW, Minsko – 4 kW (nuo 1931 m. lapkričio – 30 kW). Todėl buvo nutarta Vilniaus radiofonui pastatyti naują, galingesnę radijo stotį.
Nauja stotis pradėjo veikti 1931 m. gegužės 26 d. Liepkalnyje. Jos galia buvo jau 16 kW (nuo 1936 m. pabaigos – 50 kW). Stotis Žvėryne buvo uždaryta, tačiau radiofonas (administracija, redakcija ir studija) liko čia.
thumb|right|Radiofono pastatas Mickevičiaus g. (1938 m.) 1935 m. spalio 25 d. Vilniaus radiofonas pradėjo darbą iš naujų, daug erdvesnių patalpų miesto centre, Mickevičiaus g. (dabar Gedimino pr.) 22. Senoji studija ir redakcija Žvėryne buvo uždaryta. Naujajai studijai buvo pritaikytas dviaukštis buvusio kinoteatro pastatas. 220 m² ploto ir 7,5 m aukščio kinoteatro salė buvo perdaryta į didžiąją koncertų studiją; tuo metu tai buvo didžiausia radijo studija visoje Lenkijoje. Bendras visų patalpų plotas – 1000 m² – buvo tris kartus didesnis už iki šiol Žvėryne turėtą plotą. Be didžiosios koncertų studijos buvo įrengtos dar trys studijos – literatūros ir vaidinimų, muzikinė bei pranešėjų.
Nuo 1937 m. Vilniaus radiofonas turėjo savo orkestrą ir reguliariai transliuodavo simfoninius bei kamerinius koncertus. Taip pat reguliariai buvo transliuojamos laidos vaikams – atskirai kaimiečiams ir miestiečiams. Laidų skyrimas miesto ir kaimo auditorijoms buvo visokeriopai pabrėžiamas – net ir jubiliejinis leidinys, išleistas radiofono dešimtmečio proga, buvo pavadintas „Radijas miestui ir kaimui”.
1939 m. Lietuvai atgavus Vilnių, Vilniaus radiofonas perėjo Valstybės radiofono žinion. 1940 m. Sovietų Sąjungai aneksavus Lietuvą jis, kaip ir Kauno radiofonas, tapo pavaldus Radiofikacijos ir radiofonijos komitetui prie Lietuvos SSR Liaudies komisarų tarybos. 1941 m. Vokietijai okupavus Lietuvą Vilniaus radiofonas buvo įjungtas į Reicho radijo bendrovę kaip Ostlando radijo stočių grupės (, su centru Rygoje) dalis.
1944 m. liepos 15 d. sovietų valdžia atnaujino Radiofikacijos ir radiofonijos komiteto prie LSSR LKT veiklą ir Vilniaus radiofonas tapo jo dalimi.
Kazachstano sritys
thumb|right|350px|Kazachijos administracinis suskirstymas
Kazachija suskirstyta į 14 sričių (oblysy) ir tris miestus (kalasy) (pažymėti žvaigždute *):
Nuo 1995 Baikonūro miestas ir 6,000 km² aplink jį su kosmodromo statiniais išnuomoti Rusijai iki 2050 m.
Kiekvienam administraciniam vienetui vadovauja akimas, skiriamas prezidento. Miestų merus (akimus) skiria sričių akimai.
Timianka
Timianka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Nužec Stacjos, apie 25 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 76 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
UTC+9
thumb|400px|UTC+9 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC+9 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti devyniomis valandomis anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Rytų Sibirą, Rytų Aziją, Ramiojo vandenyno salas.
Išskiriamos šios UTC+9 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip vasaros laikas (pietų pusrutulyje)
Časové pásmo Huso horario
Populiacija
Populiacija – 1) visi tam tikroje šalyje ar teritorijoje gyvenantys žmonės; 2) vienos rūšies individų grupė, gyvenanti tam tikroje teritorijoje; 3) tiriamųjų objektų generalinė aibė, iš kurios sudaroma imtis.
Visi Žemėje gyvenantys žmonės sudaro pasaulinę žmonių populiaciją.
Organizmų populiacija
Visi Žemės organizmai skirstomi į daugybę rūšių. Viena nuo kitos atskirtos (kalnų, upių ir kitų kliūčių) tos pačios rūšies individų grupės vadinamos populiacijomis. Kiekviena populiacija prisitaikiusi prie savo aplinkos ir užima tam tikrą ekologinę nišą, kuri apibūdinama tokiais veiksniais, kaip jų gyvenamoji aplinka, maistas, konkurentai, parazitai, ją medžiojantys grobuonys, prisitaikymas prie negyvosios aplinkos veiksnių.
Dažnai viena rūšis būna sudaryta iš daugelio populiacijų, pavyzdžiui, beržai, stirnos, kiaulpienės ir kt. Tačiau yra ir tokių rūšių, kurių egzistuoja tik viena populiacija – tai retos arba nykstančios rūšys, pavyzdžiui, stumbrai, urvinės antys, elniavabaliai ir kt.
Gyvenamajai aplinkai būdingos tam tikros sąlygos – temperatūra, krituliai, cheminės medžiagos ir kt.
Populiacijos dydis (jos individų skaičius ir populiacijos tankis) apibūdina kiekvieną populiaciją, kuri gali mažėti arba augti, priklausomai nuo individų emigracijos, epidemijų, nepalankių negyvosios aplinkos veiksnių ar maisto stokos.
Kiekvienos rūšies populiacijai būdingas gana didelis dauginimosi potencialas. Tačiau iš tiesų populiacijos ilgai gausėti negali, nes tam ima priešintis aplinka, kuri niekada nebūna idealiai palanki. Populiacijai augant, ateina momentas, kai individams ima trūkti maisto, erdvės, didėja tarpusavio konkurencija, padaugėja plėšrūnų ir parazitų. Visa tai trukdo populiacijai plėstis ir yra vadinama aplinkos pasipriešinimu, kuris pasireiškia tuo, kad padidėja mirtingumas ir sumažėja gimstamumas, bei imigracija ir emigracija.
Kartais populiacija staiga pagausėja ir tampa nepaprastai didelė, tai vadinama demografiniu sprogimu, kuris dažniausia įvyksta tada, kai tam tikrą rūšį perkelia, ir naujos sąlygos būna labai palankios.
Taip pat skaitykite
Penduduk
Metras
thumb|Etalonas iš [[Platina|platinos ir iridžio lydinio prototipas naudotas nuo 1889 m. iki 1960 m.]] Metras (žymima m; iš sen. 'matas, matuoklė') – ilgio arba atstumo matas, bazinis SI sistemos  vienetas.
1791 m. metras buvo apibrėžtas Prancūzijos Mokslų Akademijos kaip 1/10 000 000 atstumo nuo pusiaujo iki Šiaurės ašigalio, matuojant per Paryžių. Dabar jis Tarptautinio svorių biuro apibrėžiamas kaip atstumas, kurį nuskrieja šviesa visiškame vakuume per 1/299 792 458 sekundės dalį.
Istorija
Metras pirmą kartą buvo įvestas Prancūzijoje XVIII a.
1795 m. balandžio 7 d. Prancūzijos Nacionalinis Konventas priėmė įstatymą dėl metrinės sistemos įvedimo. 1795 m. buvo pagamintas pirmasis metro etalono prototipas.
2018 m. lapkričio 26 d. Generalinė svorių ir matų konferencija (pranc. Conférence Générale des Poids et Mesures, CGPM) nutarė pakeisti sistemos SI pagrindinių fizikinių dydžių vienetų apibrėžimus ir susieti juos su patikslintomis fundamentaliųjų gamtos konstantų vertėmis. Naujoji SI įsigaliojo 2019 m. gegužės 20 d.
Aušra (žurnalas)
thumb|200px|Aušra, 1991 m. thumb|200px|Aušra, 1976 m.
„Aušra“ – Lenkijos lietuvių bendruomenės dvisavaitinis žurnalas, leidžiamas nuo 1960 m. rugsėjo.
Žurnalas
Steigėjas Lenkijos lietuvių draugija (iki 1996 m. Lenkijos lietuvių visuomeninė kultūros draugija), materialiai remia Lenkijos kultūros ir nacionalinio paveldo ministerija, spausdina „Aušros“ leidyklos spaustuvė. Leidinio tematika – tautiečių gyvenimas Lenkijoje, jų santykiai su kitataučiais ir Lietuvos piliečiais. 1997–1999 m. buvo leidžiamas priedas vaikams „Aušrelė“.
Iki 1971 m. redakcija buvo Varšuvoje, 1972–1973 m. Punske, 1973–1989 m. Seinuose, nuo 1989 m. vėl Punske. Iš pradžių ėjo neperiodiškai, 1973–1989 m. kartą per ketvirti, 1990–1991 m. kartą per mėnesį, nuo 1992 m. išeina du kartus per mėnesį.
Tiražas: 1980 m. – 4000 egz., 1990 m. – 6000 egz., 1996 m. – 4000 egz.
Istorija
Leidinio iniciatorius J. Marcinkevičius dar 1957 m. kreipėsi į tuometinę Lenkijos valdžią, prašydamas sutikimo leisti 10 tūkstančių tiražu savaitraštį lietuvių kalba „Parama“. Kiek vėliau Lenkijos lietuvių visuomeninė kultūros draugija norėjo leisti dvisavaitinį žurnalą „Dainava“. Abiem atvejais buvo gautas valdžios neigiamas atsakymas. Galiausiai buvo sutikta leisti „Aušrą“, kaip atsvarą iš Vakarų plintančiai informacijai.
Nuo 1960 iki 1972 m. „Aušra“ ėjo nereguliariai, po vieną-du numerius per metus, iš Varšuvos, o ją finansavo Lenkijos vidaus reikalų ministerija. Iš sovietinės Lietuvos buvo siunčiami straipsniai, pateikiama kita informacinė medžiaga ir taip siekiama įtakoti tautiečius Lenkijoje. Spausdino Varšuvos Darbininkų leidybos kooperatyvo spaustuvė. 1972 m., uždarius nepriklausomą lietuvių leidinį „Varsnos“, valdžia sutiko „Aušrą“ leisti kas ketvirtį, redakcija buvo perkelta iš Varšuvos į Punską, vėliau – į Seinus. Nuo 1978 m. pakeistas žurnalo apipavidalinimas, jis tapo modernesnis ir spalvingesnis. Dalis iki 4000 egzempliorių padidėjusio tiražo buvo platinama ir Lietuvoje.
Žurnalas ugdė tautinę savimonę, jame buvo galima perskaityti gerokai laisviau parašytų straipsnių nei kituose to meto spaudiniuose, todėl redakcija ne kartą už tai buvo kritikuojama. Nemažai kontroversiškų straipsnių pasirodė 1984–1989 metais. Leidinio redakcija 1989 m. buvo vėl perkelta į Punską, užsienio lietuvių pagalba buvo įkurtas kompiuterinis centras, Lenkijos kultūros ministerijos lėšomis nuperkama spaustuvė. „Aušra“, 1990–1991 m. ėjusi kas mėnesį, vėliau pradėta leisti dviejų savaičių intervalu.
Tokarai (reikšmės)
Tokarais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Tugurtas
Tugurtas  – miestas šiaurės rytų Alžyre, oazėje Sacharos dykumoje. Regiono prekybinis centras. Datulių, vaisių auginimas.
Istorija
Tugurtas įkurtas 1454 m. Vilajos centru tapo 2019 m.
Dominikos Respublikos provincijos
Dominikos Respublika suskirstyta į 31 provinciją. Provincijos yra suskirstytos į savivaldybes. Šalies sostinė Santo Domingas sudaro atskirą administracinį junginį – nacionalinę apygardą (D.N.). Šalies padalijimas į provincijas nustatytas šalies konstitucijoje.
Pagrindinės valdžios institucijos yra susitelkusios provincijų sostinėse. Provincijų gubernatorius paskiria šalies prezidentas (išskyrus nacionalinę apygardą). Kiekviena provincija išrenka vieną žmogų į Dominikos Respublikos senatą bei laiduoja du žmones į deputatų rūmus.
Provincijos toliau skirstomos į savivaldybes.
Nacionalinė apygarda
Nacionalinė apygarda apima sostinę - Santo Domingą ir jos apylinkes. Ši provincija buvo įkurta 1936, anksčiau tai buvo tiesiog Santo Domingo provincija, egzistavusi nuo šalies nepriklausomybės paskelbimo 1844.
Japoniniai jūrešeriai
Japoniniai jūrešeriai (Odontanthias) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Daniškiai
Istorija
Atrodo, kad XVII a. Daniškiai buvo Liliškių dalis. Alantos krikšto knygoje Nr. 1 (p. 14v) 1662 m. užrašytas Kristoforas Danys iš Liliškių (Christophorus Danis de uilla Liliszki). Liliškiai ir Daniškiai – gretimos vietos. Gali būti, kad Liliškių dvaro vienkiemis miške dėl ten gyvenusių Danių imtas vadinti Daniais, o vėliau Daniškiais (dabar vietos žmonės taria Doniškiai), plg.: Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 1 Eua Daniwenia de Daniu (1684, p. 11), Patris Andreae Danis et Eua puszynicie de Leliszki (1685 m., p. 21), Patris Andreae Danis Matris Euae de Danie (1687, p. 31), Eua Danienia de Dani (1689, p. 38), Andreas Danis de Dani (1690) ir pan. XVIII a. pabaigoje Pabaisko klebono kaimas.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 6 ūkiai 37 gyv.
274 m.
274 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kordobos departamentas
Kordoba  – departamentas Kolumbijos šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Monterija.
Adatinė
thumb|250px|Skandinaviška adatinė ir peilis
Kordobos departamentas
Didžiąją departamento dalį užima Karibų jūros lyguma. Pietuose kyla Vakarų Kordiljeros šlaitai. Klimatas šiltas ir drėgnas.
Adatinė
Adatinė – archeologinis radinys, dėžutė adatoms laikyti, archeologinių tyrimų metu randama įkapėse.
Paprotį adatinę dėti į kapą XI a. – XII a. iš Skandinavijos perėmė Rytų Baltijos kraštai – pirmiausia lyviai, vėliau – latviai ir lietuviai. Adatinės kartais su adatomis buvo dedamos į moterų kapus ir skiriamos pomirtiniam siuvimui. Lietuvoje žinoma apie 40 adatinių iš daugiau, kaip 20 radimo vietų. Rasta XV a. – XVI a. geležinių, žalvarinių (Šlapgirės kapinynas), kaulinių (Jakštaičių-Meškių kapinynas, Bubių piliakalnis), odinių adatinių.
Žalvarinės adatinės dažniausiai gamintos iš dviejų išgaubtų trapecijos formos kraštuose sukniedytų plokštelių. Aukštis 5,4-8,2 cm, plotis apačioje 1,5-3,1 cm, viršuje – 3,6-5,8 cm. Viena adatinių pusė kartais ornamentuota. Viduje prikimšta vilnonio audinio ir odos adatoms įsmeigti. Rečiau vėlyvuosiuose kapinynuose aptinkama kaulinių adatinių. Jos kiauravidurės, į apačią smailėjančios, skersmuo viršuje 1,6-2,4 cm, apačioje apie 1,3-1,8 cm, ilgis 7–9 cm, puoštos skersiniais ranteliais. Kaulinės adatinės dažniau aptinkamos Žemaitijoje, žalvarinės trapecinės – Rytų Aukštaitijoje.
VDR futbolo varžybos 1990–1991 m.
VDR futbolo varžybos 1990–1991 m.
Pilionių apylinkė
Pilionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gudžiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alksnėnų apylinkės, Gudžiūnų apylinkės ir Mantviliškio apylinkės.
Neotropinės aterinos
Šeimoje 13 genčių, 108 rūšys.
Children Of Bodom
Trečiasis Children Of Bodom studijinis albumas Follow the Reaper buvo pirmasis grupės albumas, įvertintas auksu Suomijoje, ir nuo tada visi šeši grupės albumai tapo auksiniais. Suomijoje trys iš eilės CoB albumai debiutavo pirmoje vietoje suomių albumų topuose bei taip pat užėmė aukštas vietas Jungtinių Amerikos Valstijų Billboard 200.
Visą savo karjerą grupė buvo žinoma dėl įvairių muzikinių stilių maišymo, tarp jų daugiausiai melodic death metalo su elementais power metalo, taip pat symphonic metalo ar netgi black metalo.
UTC+9:30
thumb|400px|UTC+9:30 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
Išskiriamos šios UTC+9:30 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip standartinis laikas, pietų pusrutulio žiemą
Huso horario
Bajorėliai (Pasvalys)
Bajorėliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kiemėnų, Mūšos kairiajame krante, Latvijos pasienyje.
Angels and Airwaves
Angels and Airwaves – Pietų Kalifornijos Alternative rock grupė.
Bolas (peilis)
thumb|right|250px|Bolas ir jo makštis thumb|right|250px|Luzono salos bolas ir jo makštis thumb|right|250px|Du Luzono salos bolai ir jo makštys Bolas, bolo – mačetės tipo stambus peilis, būdingas Filipinams (tokius peilius naudoja ir Indonezijoje). Bolais vadina ir trumpus tokios formos peilius.
Sandara
Bolui būdinga „jataganiška“ („antikardiška“) išvaizda – jo išilginė ašis užlenkta į priekį, o rankena turi priekin palinkusios galvutės formos buoželę. Filipiniškiems bolams būdingos kietmedžio kriaunos ant plačios įkotės.
Tą išilginės ašies lenktumą užtikrina trys elementai:
Šie lenktumo elementai gali būti panaudoti bet kurioje kombinacijoje:
Ties smaigaliu praplatėjusi geležtė paslenka pirmyn masės centrą, todėl bolas labiau tinka kapojimui. Vadinamieji džiunglių bolai (tagaloge itak) labiau pritaikyti kautynėms, todėl jų geležtės būna ilgesnės ir siauresnės.
Bolo naudojimas
Pagrindinė bolo paskirtis yra kapoti augalus - tiek žemės ūkyje (pvz., kertant cukranendres), tiek pravalant takus džiunglėse.
Bolus naudojo ir kaip ginklus priešinantis kolonizatoriams (pvz., Filipinų-JAV kare 1899-1902 m.). Bolai buvo mėgstamas pasipriešinimo kovotojų ginklas. Todėl bolas yra tradicinis ginklas Filipinų kovos menuose.
Bolai populiarūs ir JAV (matyt, nuo to karo laikų). XX a. pradžioje bolai buvo JAV kariuomenės ginkluotės dalis. Pvz., M1913 Bolo Knife, US Army Bolo Knife M1917.
Dominikos vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Dominikos vėliava, pločio ir ilgio santykis 1:2]]
Dominikos vėliavos žalias fonas simbolizuoja žaliuosius salos miškus ir apskritai salos vešlumą. Centre esančiame raudoname skritulyje vaizduojamas nacionalinis Dominikos paukštis – Siserou papūga (Amazona imperialis) – skrydžio į dideles aukštumas ir siekimų išsipilymo simbolis. Siserou papūga taip pat pavaizduota ir Dominikos herbe. Papūga apsupta dešimties žalių žvaigždžių – tradicinio vilties simbolio – reiškiančių dešimt lygiateisių šalies apygardų, taip pat ir žmonių lygiateisiškumą. Centre esantis raudonas skritulys simbolizuoja Dominikos įsipareigojimą socialiniam teisingumui. Iš raudono skritulio horizontaliai ir vertikaliai veda keturios trispalvės juostos (geltona, juoda ir balta), sudarančios kryžių. Trispalvės juostos simbolizuoja švč. Trejybę. Kryžius simbolizuoja tikėjimą Dievu. Dominika buvo įkurta remiantis Dievo pranašumo principu. Geltonos juostos simbolizuoja šalies saulės šviesą, žemės ūkio produktus: citrusinius vaisius, bananus. Jos taip pat yra pirmųjų salos gyventojų karibų ir aravakų simbolis. Baltos juostos simboliziuoja upių skaidrumą ir krioklius bei žmonių siekių tyrumą. Juodos juostos simbolizuoja pakenčiamai tinkamą žemės ūkiui salos žemę, taip pat Afrikos palikimą.
Dominikos vėliava įteisinta 1978 m. lapkričio 3 d. Lygiai po trejų metų 1981 m. lapkričio 3 d. buvo pararytas pirmasis pakeitimas – balta ir juoda juostos sukeistos vietomis, o žvaigždės gavo apvadus. 1988 metais vėliava buvo pakeista antrą kartą – papūga buvo atsukta į priešingą pusę.
Vakulovičė
Vakulovičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Nužec Stacjos, apie 9 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 78 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baltasis gandras
Baltasis gandras (Ciconia ciconia) – gandrinių paukščių (Ciconiiformes) būrio, gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukščių rūšis.
Priklausomai nuo Lietuvos regiono, baltasis gandras vadinamas ir šiais sinonimais: gandras, busilas, starkus, gužas, gužutis, bacionas, o žemaičių kalba – gožos, gondros.
thumb|220px|left|Baltasis gandras skrydyje thumb|220px|left|Baltasis gandras į lizdą nešasi šapelius
Paplitimas pasaulyje
Arealo vakaruose paplitęs nuo Jutlandijos, Suomijos įlankos šiaurėje iki Šiaurės Afrikos, Artimųjų Rytų pietuose ir iki Ukrainos, Užkaukazės rytuose. Kita populiacija paplitusi Vidurinėje Azijoje. Europos žemyne didžiausios baltųjų gandrų populiacijos gyvena Lenkijoje, Ispanijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Latvijoje ir Lietuvoje.
Žiemoja Afrikoje, Indijoje.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje labai dažna rūšis ir jų populiacija yra tikrai didelė – priskaičiuojama apie 20 tūkstančių perinčių porų (2016 m. duomenys), ir pagal tankumą bene vienintelė tokia visoje Europoje. Pavyzdžiui, pagal paskelbtas 1994–2010 m. baltųjų gandrų populiacijos studijas, Lietuva sudaro tik 1,1 % jų gyvenamos teritorijos, bet joje peri apie 8,4 % pasaulinės baltųjų gandrų populiacijos. Baltieji gandrai aptinkami visoje šalies teritorijoje, bet gausiausiai – Suvalkijoje bei Lietuvos pamaryje.
Taksonomija
Išskiriami du baltųjų gandrų porūšiai :
Migracija
Iš žiemojimo vietų baltieji gandrai į Lietuvą parskrenda apie kovo 25 d., todėl tą dieną senovės lietuviai vadindavo „Blovieščiais“ ir buvo švenčiama kaip Gandro sugrįžtuvių diena. Nors baltieji gandrai žiemaviečių link pradeda keliauti jau nuo rugpjūčio vidurio, bet rugpjūčio 24-oji, Šventojo Baltramiejaus diena, Lietuvoje tradiciškai laikoma gandrų palydomis. Į rugpjūčio mėnesio pabaigą jų beveik nebelieka.
Dauguma Lietuvoje žieduotų gandrų žiemoja Rytų Afrikoje nuo Ugandos iki žemyno pietų.