cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lapių I tvenkinys
Lapių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Kauno miesto centro, Lapių miestelio šiaurvakariniame pakraštyje. Tai pirmas iš 6 Lapių tvenkinių kaskados. Sudarytas užtvenkus Veiseistės upelį (Neries intakas) 2,65 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 55,7 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais, vakariniame krante stūkso Staviščių miškas. Priešsroviui iškart telkšo Agnapolio tvenkinys, pasroviui iškart – Lapių II tvenkinys.
Jonas Paslauskas
Jonas Paslauskas (g. 1957 birželio 12 d. Vabalninke, Biržų raj.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Norvegijoje (nuo 2017 m. rugsėjo mėn.).
Biografija
1984–1989 m. dirbo Lietuvos komjaunimo CK Studentų skyriaus instruktoriumi, skyriaus vedėju. Nuo 1989 m. – LTSR URM I sekretorius.
Nuo 1991 m. – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Protokolo skyriaus vedėjas, nuo 1992 m. – Valstybės ir diplomatinio protokolo tarnybos direktorius.
1993–1995 m. buvo Lietuvos ambasados JAV patarėjas politikai. 1995–1997 m. – laikinasis reikalų patikėtinis Kanadoje, 1997–1999 m. – Lietuvos ambasados Kanadoje patarėjas, ministras patarėjas.
2005-2007 m. buvo URM Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorius. 2007 m. liepos mėn. paskirtas Lietuvos generaliniu konsulu Niujorke. .
Prezidentės D.Grybauskaitės reikalavimu atšaukus M.Laurinkų, 2010 m. gegužės 3 d. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Gruzijoje. . 2010 m. balandžio 20 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė įteikė J. Paslauskui skiriamuosius raštus. . Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. balandžio 29 d..
2015-2016 m. buvo Ministro pirmininko A.Butkevičiaus patarėju.
Strazdakalnis
Strazdakalnis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kvyklių.
Jonas Paslauskas
Biografija
Nuo 2017 m rugsėjo 26 d. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Norvegijoje. 2022 m. rugsėjo 5 d. jį turėtų pakeisti Jonas Mažeika.
Vedęs, žmona Dalia, vaikai - Jonas Balys (1989) ir Marija (1991).
2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
José Salomón Rondón
Chosė Salomonas Rondonas Chimenesas (José Salomón Rondón Giménez; g. 1989 m. rugsėjo 16 d.) – Venesuelos futbolininkas, puolėjas.
Puožas
Puožas – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės rytuose, 10 km į rytus nuo Kupiškio, prie Puožo ežero. Veikia Puožo poilsio namai. Praeina kelias.
José Salomón Rondón
Kitados atstovavo Venesuelos rinktinei.
Strazdės
Strazdės – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gižų.
José Salomón Rondón
Karjerą pradėjo 2006 m. aragua klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. Po poros sėkmingų sezonų jį įsigijo Ispanijos klubas UD Las Palmas, o 2010 m. už 3,5 mln. eurų parduotas Malaga CF klubui. Šiame klube Rondonas tapo pagrindiniu puolėju ir rezultatyviausiu visų laikų La Liga venesueliečiu.
Rondonas Venesuelos rinktinėje debiutavo 2008 m., draugiškose varžybose prieš Haitį. Rondonas buvo komandos lyderis pasaulio U-20 čempionate Egipte.
Strazdinė
Strazdine vadinami kaimai:
KNM ER 3883
Didžioji dalis veido neišliko, geriausiai išsilaikiusi smegeninė kaukolės dalis. Kaip paskaičiavo tyrinėtojai, šios fosilijos amžius siekia 1,6 mln. metų. Veikiausiai kaukolė priklausė vyriškosios lyties individui.
Gigaton
Gigaton – vienuoliktasis amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ albumas, išleistas 2020 m. kovo 27 d. Prieš albumo išleidimą buvo pristatyti trys singlai – „Dance of the Clairvoyants“, „Superblood Wolfmoon“ ir „Quick Escape“.
Kūrybinė grupė
Pearl Jam
Papildomas personalas
Oswaldo Vizcarrondo
Osvaldas Augustas Viskarondas Arauchas (Osvaldo Augusto Vizcarrondo Araujo; g. 1984 m. balandžio 25 d.) – Venesuelos futbolininkas, gynėjas. Buvęs Venesuelos rinktinės žaidėjas.
Aukštaūgis (1,91 m) mušdavo įvarčius galva standartinių situacijų metu.
Viskarondas yra daugkartinis šalies čempionas su „Caracas“ klubu. Taip pat yra rungtyniavęs Argentinoje, Paragvajuje, Kolumbijoje, Prancūzijoje.
Venesuelos rinktinėje rungtyniavo nuo 2004 m.
Berčiūnų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Naujamiesčio valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panevėžio rajonui (5 apylinkės).
Barselonos grafystė
Barselonos grafystė  – istorinė grafystė dabartinės Katalonijos teritorijoje.
Andrej Babiš
Andrejus Babišas (, g. 1954 m. rugsėjo 2 d. Bratislavoje, Čekoslovakija) – slovakų kilmės Čekijos verslininkas, politinis ir valstybės veikėjas. Buvo Čekijos finansų ministras (2014–2017), ministras pirmininkas (2017-2021). Jis populistinės partijos ANO lyderis, milijardierius, antras Čekijoje pagal valdomą turtą, transnacionalinio agroholdingo „Agrofert“ savininkas, žiniasklaidos magnatas. miniatiūra|240px|left|Su žmona Monika, 2015 m.
Barselonos grafystė
Istorija
Teritorija, vėliau įėjusi į grafystės sudėtį, nuo V a. priklausė vestgotų karalystei. VIII a. pradžioje ją užkariavo arabai (maurai) ir prijungė prie Omejadų kalifato. Kuomet 801 m. Karolis Didysis nukariavo dalį šių teritorijų, jis suformavo Barselonos grafystę, ir inkorporavo ją į Ispanijos marką.
Pirmieji Barselonos grafai buvo tiesiogiai skiriami Karolingų, ir jais neretai tapdavo Gotijos markgrafai. Tiesa, Sunifredui I, kuris 834 m. tapo Urželio grafu, per kurį laiką pavyko į savo rankas sutelkti daugumą vietos grafysčių, įskaitant ir Barseloną. Nors 848 m. valdžia Barselonoje vėl perėjo Gotijos markgrafams, Sunifredo sūnus Vilfredas Plaukuotasis 878 m. atkūrė savo tėvo valdžią ne tik Barselonoje, bet ir daugumoje aplinkinių grafysčių, taip įtvirtindamas Sunifredo dinastiją, valdžiusią šalį iki pat XIII a.
Andrej Babiš
Biografija
Jo tėvas Stefanas Babišas dirbo prekybos konsultantu Jungtinėse Tautose ir atstovavo Čekoslovakijai Prekybos ir Tarifų derybose (GATT). Dėl to A. Babišas mokėsi Ženevos gimnazijoje. Vėliau baigė Bratislavos ekonomikos universitetą, dirbo tarptautinėje prekyboje.
Barselonos grafystė
Istorija
Valdant grafams, Barselonos grafystė tapo stipriausia valstybe regione, o Barselona - stipriausiu miestu. Daugumos aplinkinių grafysčių titulai teliko nominalūs, todėl Barselonos grafystė išsiplėtė Gironos, Besalu, Osonos, Serdanjos sąskaita. Tik Urželyje įsitvirtino kita dinastinė linija. Be to, Barselonos grafai galiausiai atsisakė paklusti Frankų imperijos karaliams, taip tapdami nepriklausomais. XI-XII a. grafystė aktyviai dalyvavo Kryžiaus karuose ir vykdė rekonkistą. Todėl Barselona galiausiai iš musulmonų atkovojo ir Taragoną, o vėliau - ir Ljeidą bei Tortosą. thumb|left|Grafystė Aragono karūnoje Kuomet 1137 m. Ramonas Berengeris IV vedė gretimos Aragono karalystės princesę Petronilją, Barselonos grafystė tapo sudėtine didesnės Aragono karūnos dalimi. Visi vėlesni Barselonos grafai kartu tituluodavosi ir Aragono karaliais. Į grafystę įjungtos beveik visos senosios Katalonijos grafystės, tarp jų ir Rusijonas, Serdanija ir kitos. Tiesa, kaip atskiros valdos Katalonijoje egzistavo Urželio ir Empurijos grafystės, Andora.
Andrej Babiš
Vykdoma politika
Nuo 2001 m. buvo artimas su Čekijos prezidentu Milošu Zemanu. 2011 m. jis įkūrė populistinę Nepatenkintų piliečių partiją ANO. A. Babišo vykdomą politiką kritikavo šalies žiniasklaida ir opozicijos partijos dėl jo verslo interesų ir aukšto vyriausybės posto keliamo interesų konflikto. Jis palyginamas su Silvio Berlusconi – žurnalas „Foreign Policy“ jį pavadino „Babiskoniu“, dėl ko A. Babišas pagrasino teismu.
Barselonos grafystė
Istorija
Po to, kai paskutinis iš Barselonos dinastijos kilęs karalius Martynas mirė be įpėdinių, 1412 m. valdžią Barselonos grafystėje ir Aragono karalystėje perėmė Trastamarų dinastija. Šiai valdant, 1474 m. Aragonas susijungė su Kastilijos karalyste. Po šio susijungimo Barselonos grafystė išlaikė savo teisinę sistemą ir autonomiją bei savarankišką titulą, kuriuo tituluodavosi Ispanijos karaliai. Grafystė buvo panaikinta 1716 m., ir inkorporuota į Ispanijos sudėtį.
Grafai
thumb|Barselonos ir Aragono teritorijų kaita
Sunifredo (Barselonos) dinastija
Nuo 1162 m. barselonos grafais tituluodavosi visi Aragono karaliai. 1716 m. titulas buvo panaikintas.
Jamel Morris
Džamelas Voanas Morisas (Jamel Vaughn Morris, g. 1992 m. rugpjūčio 14 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančiojo gynėjo pozicijoje.
NCAA 2011–2013 m. atstovavo Glenvilo valstybinio universiteto „Pioneers“ komandą (Vakarų Virdžinija), 2014–2016 m. – Feirmonto valstybinio universiteto „Fighting Falcons“ komandą. Profesionalo karjerą 2016 m. pradėjo Italijos trečiajame divizione, Čivitavekijos klube. Vėliau grįžo į JAV, rungtyniavo NBA G lygos „Grand Rapids Gold“ klube. Nuo 2018 m. karjerą tęsia Europoje – Kroatijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje. 2022 m. pasirašė sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu“.
Oyinlola Kayode
Ojinlola Kajodis (Olaoluwa Oyinlola Kayode; g. 2002 m. lapkričio 29 d.) – futbolininkas kilęs iš Nigerijos, saugas.
FK Kauno Žalgiris
2021 m. tapo FK Kauno Žalgiris nariu. Dublerių ekipoje debiutavo 2021 m. rugsėjo 11 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Debiutavo A lygoje 2021 m. lapkričio 28 d. rungtynėse prieš „Bangos“ klubą. Tai buvo vienintelės sužaistos rungtynės aukščiausioje šalies lygoje. Daugiau žaidybinio laiko gaudavo Kauno Žalgiris B ekipoje, kuri tuomet rungtyniavo Pirmoje lygoje.
„Sūduvos“ klubas
2023 m. vasario 5 d. tapo žinoma, kad žaidėjas nuomos pagrindais skolinamas „Sūduvos“ klubui.
2023 m. kovo 5 d. įvyko debiutas A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Žaidėjas pasirodė po keitimo ir žaidė iki finalinio švilpuko.
2023 m. balandžio 5 d. rungtynėse prieš „Dainavos“ klubą pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie marijampoliečių pergalės rezultatu 2:0.
2023 m. gegužės 9 d. pasižymėjo įvarčiu LFF taurės turnyro antrojo turo rungtynėse prieš „Ukmergės“ klubą. Po žaidėjo tikslaus smūgio rezultatas tapo 1:0. Mačas baigėsi triuškinančia „Sūduvos“ klubo pergale rezultatu 3:0.
2023 m. gegužės 30 d. LFF taurės rungtynėse prieš „Neptūno“ klubą pelnė įvartį. Marijampoliečiai rezultatu 2:0 nugalėjo varžovus ir pateko į kitą etapą.
2023 m. rugpjūčio 4 d. pelnė du įvarčius A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava.
Singapūro futbolo varžybos 2021 m.
Singapūro futbolo varžybos 2021 m.
Lenicija
Šis priebalsių susilpnėjimas gali būti diachroninis (istorinis), pavyzdžiui, lotynų kalba liaujasi vysčiusis vakarų romanų kalbose: tampa vida portugalų, galisų, ispanų, katalonų, oksitanų kalbose (t pakinta į d), o prancūzų kalboje  virsta vie (t visiškai išnyksta).
Taip pat lenicija gali būti sinchroninė (to paties laikotarpio), kuomet kalboje ji sutinkama kaip pastovus morfologinis reiškinys, pavyzdžiui: priebalsių mutacija keltų kalbose arba priebalsių laipsniavimas (kaita) suomių ir kitose Uralo kalbose.
Lenicija reiškiasi skirtingai, esama įvairių jos laipsnių (nuo stipriausios iki silpniausios lenicijos): duslusis priebalsis > skardusis; geminata > paprastas priebalsis; okliuzinis priebalsis > afrikata > pučiamasis priebalsis > pusbalsis.
Lenicija nepainiotina su kitu fonetiniu reiškiniu – palatalizacija, kuri taip pat vadinama „minkštinimu“.
Simarono žirgas
Filmas kino teatruose išleistas 2002 m. gegužės 24 d. ir uždirbo 122 milijonus dolerių, o jo biudžetas siekė 80 milijonų dolerių. Jis buvo nominuotas Oskarui už geriausią animacinį filmą.
2021 m. birželio 4 d. išleistas filmo tęsinys „Nepažabojama dvasia“.
Kalvarijos savivaldybės viešoji biblioteka
Kalvarijos savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Kalvarijos savivaldybėje. Veikia Kalvarijos mieste.
Istorija
1936 m. priėmus Valstybinių viešųjų bibliotekų įstatymą, Lietuvoje pradėtos steigti valstybinės bibliotekos. 1937 m. Kultūros ministro įsakymu atidaryta viešoji biblioteka Kalvarijoje. 1951 m. ji tapo Kalvarijos rajonine biblioteka su 18 kaimo bibliotekų. 1952 m. įkurta ir vaikų rajoninė biblioteka, pirmaisiais metais turėjusi vieną mažą kambarėlį. 1961 m. panaikinus rajoną, keitėsi bibliotekos statusas. 1976 m. vykdant bibliotekų centralizaciją, Kalvarijos biblioteka tapo Kapsuko centralizuotos bibliotekų sistemos Kalvarijos filialu. 1980 m. bibliotekos senosios patalpos uždarytos remontui, ji laikinai perkelta į pastatą, visiškai nepritaikytą tokiai veiklai. Nuo tada bibliotekos adresas keitėsi kas keleri metai.
1990 m. panaikinus Kalvarijos maisto pramonės technikumą, jo patalpose įsikūrė biblioteka, kuri 1992 m. vėl buvo priversta keisti savo adresą. 1995 m. dėl valdymo reformos, Kalvarijos miesto biblioteka tapo Marijampolės rajono kultūros ir švietimo skyriaus įstaiga, 1996 m. – Marijampolės rajono bibliotekų centro Kalvarijos filialu, perkeltu į buvusio maisto pramonės technikumo patalpų antrąjį aukštą (Laisvės g. 2). 2000 m. įsteigta Kalvarijos savivaldybės viešoji biblioteka, jai priskiriant 12 kaimo filialų. 2002 m. biblioteka perkelta į naujas patalpas (to paties pastato pirmąjį aukštą).
Filialai
2022 m. kovą Kalvarijos bibliotekoje buvo 10 filialų.
Uždaryti filialai:
Strazdinė (Alytus)
Strazdinė – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Alytaus, Nemuno kairiajame krante, kilpoje, priešais Punią, apsuptas Punios šilo. Pasiekiamas miško keliuku iš Panemuninkų. Į pietus nuo kaimo veši Punios šilo ąžuolai, yra atkurtas partizanų bunkeris. Čia įkurtas „Žaltės slėnis“ – nedidelis pagoniškų skulptūrų parkas.
Istorija
Seniau kaimas vadintas Smalinyčia (arba Smolnica).
Grujeras
miniatiūra|Grujero rinkės, skirtos pardavimui, sukrautos Renži turguje Grujeras ( arba, , ) – kietas geltonas sūris, pavadintas Grujero miesto Šveicarijoje vardu, kilęs iš Fribūro, Vo, Nešatelio, Juros ir Berno kantonų.
2001 m. įgijo Appellation d’origine contrôlée (AOC, dabar AOP) šveicariško sūrio statusą. Iki tol nesutarta, prancūziški jo analogai (Comte ir Beaufort) irgi galėtų būti ženklinami kaip grujerai.
Saldus, šiek tiek sūrus, turi nuo amžiaus priklausomą skonį. Dažnai jaunas sūris apibūdinamas kaip riebus ir turintis riešutų skonį, o su brendimu įgyjantis stiprų skonį. Pilnai subrendęs (5–12 mėn. amžiaus) sūris turi smulkius įtrūkimus, kurie suteikia švelniai grūdėtą tekstūrą.
Naudojimas
Žinomas kaip vienas geriausių sūrių kepimui, turintis savitą, bet neužgožiantį skonį. Kišui suteikia skonio nenustelbdamas kitų ingredientų. Tinka tirpdymui, ypač fondiu, kartu su Vacherin ir Ementalio sūriais. Taip pat tradiciškai naudojamas prancūziškoje svogūnų sriuboje, croque-monsieur, klasikiniame prancūziškame kepintame kumpio ir sūrio sumuštinyje. Dar naudojamas vištienos ir veršienos cordon bleu. Tarkuotas sūris naudojamas salotose ir makaronų patiekaluose, le tourin, prancūziškoje česnakų sriuboje, patiekiamoje ant džiovintos duonos. Dera su baltaisiais vynais, pavyzdžiui, rislingu, putojančiu obuolių sidru ir Bock alumi.
Gamyba
Išrūgos nupilamos, susidariusi masė dedama į suspaudimo formas. Po sūdymo sūrymu ir ištepimo bakterijomis, sūris 2 mėn. brandinamas kambario temperatūroje, paprastai ant medinių lentų, vartomas kas porą dienų drėgmės paskirstymui užtikrinti. Ruošiamas 3–10 mėn., ilgesnio išlaikymo sūris įgauna intensyvesnį skonį.
Šveicarijoje
2001 m. įgijo Appellation d’origine contrôlée (AOC) statusą. Nuo tada gamyba ir brandinimas yra apibrėžtas Šveicarijos teisės aktų, kurie privalomi visiems grujero gamintojams. Siekdama AOC statuso pripažinimo Europoje, Šveicarijos grujero gamintojų profesinė sąjunga Šveicarijoje planuoja padaryti tarptautinę kokybės kontrolę su Prancūzijos gamintojais.
Pasaulyje
Grujerai populiarūs Graikijoje, kur vietinės rūšys yra žinomos kaip graviera. Graikų analogai kilę iš San Michálē, iš Syros salos Kikladose, Nakso rūšių, kurios paprastai yra švelnesnės ir saldesnės, ir įvairių gravierų iš Kretos.
Sidabravo valsčius
Sidabravo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Sidabravas.
Grujeras
Brandinimas
miniatiūra|Brandinimo rūsys, Maison du Gruyère, Gruyères, Šveicarija. Ilgiausia gamybos dalis yra brandinimas. Pagal AOC taisykles, brendimo rūsių klimatas turi būti panašus į natūralių olų, t. y., drėgmė turėtų būti tarp 94-98%. Esant mažesnei drėgmei sūris išdžiūsta, didesnei – sūris nesubręsta ir lieka minkštas. Rūsių temperatūra turėtų būti tarp 13–14 °C. Tokia gana aukšta temperatūra reikalinga aukščiausios kokybės sūriui, prastesnės kokybės sūriai brandinami tarp 10–12 °C. Kuo žemesnė temperatūra, tuo mažiau sūris bręsta, susidaro kietesnė ir trapesnė tekstūra.
Sidabravo valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Smilgių valsčiaus, dalies Naujamiesčio valsčiaus, dalies Krekenavos valsčiaus, dalies Šeduvos valsčiaus ir dalies Baisogalos valsčiaus. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šeduvos rajonui (8 apylinkės).
Grujeras
Rūšys
dešinėje|miniatiūra|Le Gruyère Premier Cru Šveicariškas AOC grujeras būna skirtingų rūšių. Viena jų gaminama tik vasarą Šveicarijos Alpėse: Le Gruyère Alpage.
Išskiriami du amžiaus profiliai:
Be šių, Šveicarijoje galima aptikti ir kitų profilių: surchoix, vieux, salé ir Höhlengereift, tačiau šie amžiaus profiliai nėra apibrėžti AOC.
Prancūzijos Le Brouère sūris, pagamintas netolimuose Vogėzų kalnuose, laikomas grujero variantu.
Liberalusis institucionalizmas
Liberalusis institucionalizmas arba institucinis liberalizmas – tarptautinių santykių teorija, pasak kurios, įvairios tarptautinės institucijos (tokios kaip Jungtinių Tautų Organizacija, NATO ar ES) yra esminis veiksnys, kurio dėka valstybės gali bendradarbiauti anarchiškoje tarptautinių santykių sistemoje. Liberalusis institucionalizmas atsirado kaip atsakas nuo XX a. vidurio vyravusiai realistinei tradicijai ir siekė pateikti alternatyvius realizmui tarptautinės sistemos veikimo aiškinimus.
„After Hegemony“
Didelę dalį liberaliojo institucionalizmo prielaidų galima surasti R. O. Keohane 1984-ųjų metų knygoje „After Hegemony“. Šioje studijoje autorius svarstė apie valstybių bendradarbiavimo galimybes pasaulio tvarkoje „po hegemonijos“: nesant nei vienos hegemoninės supervalstybės, kuomet tarptautinės tvarkos pagrindą sudarytų režimai ir institucijos, leidžiančios valstybėms bendradarbiauti (Keohane atmetė idėją, kad hegemono nebuvimas bendradarbiavimą tarptautinėje sistemoje padaro neįmanomą). Bendradarbiavimas šiuo atveju turėtų būti suprantamas kaip procesas, kurio metu šalys pritaiko savo realius ar tikėtinus (politikos) pasirinkimus prie kitų valstybių pasirinkimų. Tuo tarpu režimai – tai tam tikras bendrų lūkesčių, taisyklių ir reguliavimų, planų bei įsipareigojimų rinkinys, vieningai pripažįstamas grupės valstybių. Nors bendradarbiavimą, pasak Keohane, pasiekti ir išlaikyti nelengva, ir jis lengvai gali pavirsti nesantaika, režimai bei institucijos vis tiek naudingi šalims, nes numato įvairias bendradarbiavimo strategijas.
Mykolas Habermanas
Mykolas Habermanas (,, 1763 m. – 1851 m.) – verslininkas ir mecenatas.
Biografija
250px|thumb|Habermanų giminės koplyčia-mauzoliejus Smalėnuose Į tuometinę Suvalkų guberniją atvyko iš Bohemijos (dabartinė Čekijos Respublika). Kirto senovinę girią kolonizuoti skirtose vietose ir prekiavo mediena. Pirko Šeipiškės dvarą su 661 margu žemės, Smalėnų ir Akatninkų palivarkus. Įkūrė kaimus: Rudauką, Teklinavą (pavadintą mirusios žmonos Teklės vardu), Kristanovą, Baraniškes; pastatė malūną, prie kurio vėliau įsikūrė Muravoto Tilto gyvenvietė.
Iš dvarininko Katarskio pirkto Smalėnų palivarko vietoje įkūrė Smalėnų kaimą, į kurį pakvietė prekybininkus žydus bei amatininkus vokiečius iš Prūsijos ir planavo paversti kaimą miesteliu. Netrukus pradėjo veikti gelumbės fabrikas, pastatyta liuteronų bažnyčia ir judėjų sinagoga. 1838 m. gavo leidimą statyti katalikų bažnyčią ir steigti vienuolyną. Nors statybos tik prasidėjo, bet jau 1839 m. į Smalėnus atvyko pirmieji vienuoliai – reformuoti pranciškonai (mažesnieji broliai). Įsteigtoje vienuolyno mokykloje jaunuolius mokė ir brolis Augustinas, joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas.
Verslas su tekstilės fabriku sužlugo, Smalėnai vėl virto kaimu, o pats Mykolas Habermanas mirė. Palaidotas savo prie vienuolyno statytoje šv. Mykolo Archangelo koplyčioje, kurioje ilsisi ir kiti jo šeimos nariai.
Pagramančio valsčius
Pagramančio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Pagramantis.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, tačiau gyvavo trumpai – 1919 m. jis minimas Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Pagramantis priklausė Tauragės valsčiui. Valsčius atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Tauragės valsčiaus, dalies Šilalės valsčiaus ir dalies Batakių valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Šilalės rajonui (2 apylinkės) ir Tauragės rajonui (4 apylinkės).
Rėkyva
Rėkyva gali reikšti:
Lobių planeta
Lobių planeta – 2002 m. JAV animacinis mokslinės fantastikos veiksmo ir nuotykių filmas, kurį sukūrė „Walt Disney Animation Studios“ ir režisavo John Musker su Ron Clements. Tai Robert Louis Stevenson 1883 m. nuotykių romano „Lobių sala“ mokslinės fantastikos ekranizacija. Jame naudojama nauja technika – rankomis piešta tradicinė 2D animacija, kuri yra sujungta su 3D kompiuterine animacija. Filmo biudžetas – 140 mln. dolerių, tai brangiausias iki šiol sukurtas tradicinės animacijos filmas.
Filmas finansiškai neatsipirko, kainavęs 140 mln. dolerių, Jungtinėse Valstijose ir Kanadoje uždirbęs 38 mln. dolerių, o visame pasaulyje – vos 110 mln. dolerių, tačiau sulaukė teigiamų kritikų ir žiūrovų atsiliepimų. Jis buvo nominuotas „Oskarui“ už geriausią metų animacinį filmą.
Strazdinė (Vilkaviškis)
Strazdinė – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gražiškių.
César Farías
Sesaras Alechandras Fariasas Akosta (César Alejandro Farías Acosta; g. 1973 m. kovo 7 d.) – Venesuelos futbolo treneris, buvęs Venesuelos futbolo rinktinės vyriausiasis strategas.
Trenerio karjerą pradėjo 1998 m. „Nueva Cádiz“ klube ir su juo laimėjo antrąją Venesuelos lygą. Po ketverių metų treneris debiutavo Primera divizione su „Trujillanos“ klubu. Vėliau treniravo dar keletą šalies komandų.
2007 m. Fariasas paskirtas Venesuelos futbolo rinktinės treneriu ir pakeitė ilgametį jos strategą Ričardą Paesą. Treneris debiutavo pergale 1-0 draugiškose varžybose prieš Haitį. Atėjus šiam treneriui rinktinėje įvyko kartų kaita, imti kviesti jauni, perspektyvūs futbolininkai. Fariasas taip pat vadovavo Venesuelos U-20 rinktinei 2009 m. pasaulio čempionate Egipte bei Pietų Amerikos čempionate Venesueloje. Fariaso vadovaujama nacionalinė rinktinė kaip niekad priartėjo prie kelialapio į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą. 2011 m. Copa América čempionate komanda pasirodė sensacingai – jau pirmose varžybose sužaidė lygiomis su Brazilija, savo grupėje užėmė pirmąją vietą. Pusfinalyje venesueliečiai nugalėjo Čilę ir pirmą kartą istorijoje pateko į finalo ketvertą. Fariaso komandai visiškai nedaug trūko ir iki finalo – venesueliečiai ženkliai dominavo pusfinalio varžybose prieš Paragvajų, bet neišnaudojo progų ir pralošė baudinių seriją.
Liberian First Division
Liberijos Pirmasis divizionas – aukščiausioji Liberijos futbolo lyga.
Istorija
Nuo 1956 m. vyksta šalies futbolo čempionatai.
Komandos
Čempionatuose dalyvauja 14 komandų.
Rumokėliai
Rumokėliai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Arminų.
Strazdynė
Strazdynė – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Grinkiškio.
Lepta
Lepta (, dgs. Λεπτά, iš 'smulkus' ) – smulki moneta Graikijoje nuo antikos iki dabartinių laikų. Klasikinės ir helenistinės Graikijos laikais lepta buvo smulkiausia moneta.
Lietuvos rinktinė 2020 m. Europos futbolo čempionato atrankoje
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2020 m. Europos futbolo čempionatą. Lietuva rungtyniavo B grupėje, joje užėmė paskutinę vietą ir atrankos neįveikė.
Lepta
Senovės Graikijoje lepta būdavo varinė ar bronzinė moneta, lygi 1⁄7 chalko, pusei kvadranto ar 1⁄56 obolo.
Šių laikų istorijoje lepta (dabart.) yra 1/100 Graikijos piniginio vieneto: Neoficialus leptos simbolis yra raidė Λ (lambda). Iki įvedant eurą Graikijoje nuo 1869 m. nebuvo monetos su mažesniu kaip 5 leptos nominalu.
Žąsiniai (Šakiai)
Žąsiniai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Barzdų.
Lapių II tvenkinys
Lapių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Kauno miesto centro, Lapių miestelio vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Veiseistės upelį (Neries intakas) 2,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus– 0,31 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 53,6 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę medžiais, vakariniame krante stūkso Staviščių miškas. Priešsroviui telkšo Lapių I tvenkinys, pasroviui – Lapių III tvenkinys.
Royal Albert Hall
thumb|255px|Karališkosios Alberto salės vidaus vaizdas Royal Albert Hall (pilnas pavadinimas ) – Londono Karališkoji princo Alberto vardą turinti koncertų salė, esanti Pietų Kensingtone. Tai viena prestižiškiausių koncertinių salių Jungtinėje Karalystėje ir visame pasaulyje. Ją pastatė karalienė Viktorija savo vyro, princo Alberto garbei.
Istorija
thumb|left|Didysis koncertas 1871 m., kurį Karališkojoje Alberto salėje atidarė karalienė Viktorija
Parodos organizavimu užsiėmė anglų išradėjas, visuomenės veikėjas Henris Koulas ir Anglijos karalienės patvirtinta Karališkoji komisija, kurią sudarė 24 nariai. Parodai buvo paskirti milžiniški Krištolo rūmai, esantys Haid parke.
Įkvėptas parodos sėkmės princas Albertas toliau kuravo Kensingtono Londone pertvarkymą į muziejaus miestelį, kuriame jo iniciatyva įsikūrė Londono Karališkasis muzikos koledžas (stovintis priešais Karališkąją Alberto salę) ir Karališkoji Londono geografų draugija.
Komisija Princo Alberto patarimu nupirko pastatą, ant kurio pamatų šiuo metu stovi princo Alberto koncertų salė. Buvo patvirtintas naujo pastato architektūrinis planas, tačiau princas Albertas 1861 m. mirė, nespėjęs įgyvendinti projekto.
Po vyro mirties karalienė Viktorija sugalvojo įamžinti jo atminimą, princo Alberto vardo koncertų salės pastatymu. 1867 m. gegužės 20 d. buvo padėtas pirmasis pastato akmuo.
Salės pastatas suprojektuotas inžinierių Pranciškaus Fovkės ir Henrio Skoto. Pastatą statė viena tuometinių, anglų lyderiaujančių kompanijų „Luko broliai“.
Projektuotojams įtaką darė senovės amfiteatrai. Be to, jie salės projektui panaudojo vokiečių architekto Gotfrido Sempero, tuo metu dirbusio Pietų Kensingtono muziejuje, idėjas.
Atidarymas ir pirmieji koncertai
thumb|right|255px|Karališkosios Alberto salės atidarymo ceremonija, 1871 m. Karališkosios Alberto salės atidarymo ceremonija įvyko 1871 m. kovo 29 d. Vietoj susijaudinusios karalienės sveikinimo kalbą pasakė princas Eduardas VII.
Jau pirmųjų koncertų metu buvo susidurta su akustikos problemomis. Inžinieriai pirmiausia bandė išspręsti stipraus aido problemą, įrengdami drobės markizę po centriniu salės kupolu. Tai padėjo ir apsaugojo salę nuo saulės, tačiau iki galo problema nebuvo išspręsta. Juokais buvo sakoma, jog salė: „Vienintelė vieta, kur britų kompozitorius gali būti tikras, kad jo kūrinys bus išgirstas du kartus“.
1871 m. prancūzų kompozitorius ir vargonininkas Šarlis Kamilis Sen Sansas atliko epizodą iš Šarlio Guno operos „Faustas“. Orkestro atlikėjai po koncerto pasakė, jog garso efektas buvo kuo nuostabiausias.
Ilgą laiką Karališkojoje Alberto salėje nebuvo gero elektros apšvietimo. Buvo įrengta speciali dujinė apšvietimo sistema, kurioje tūkstančiai dujų purkštukų būdavo apšviesti per dešimt sekundžių. Elektra salėje įrengta 1888 metais.
1877 m. gegužės mėn. garsus vokiečių kompozitorius Ričardas Vagneris atliko pirmąją aštuonių koncertų, pavadintų „Didysis Vagnerio festivalis“, dalį. Pasibaigus vienai kūrinio daliai, jis perdavė dirigento lazdelę Hansui Richteriui, pats atsisėdo į kėdę salės kampe. Tarp žiūrovų buvo ir Ričardo Vagnerio žmona Kosima, Vengrijos virtuozo pianisto ir kompozitoriaus Ferenco Listo duktė.
1911 m. Karališkojoje Alberto salėje rusų pianistas ir kompozitorius Sergejus Rachmaninovas dalyvavo „London Ballad Concert“. Į konstatuojamąją dalį buvo įtraukti „Prelude in C-sharp minor“ ir „Elegie in E-flat minor“ iš Fantazijų pjesės.
1933 m. vokiečių fizikas Albertas Einšteinas minėtoje salėje vadovavo vykusiam „Einšteino susitikimui“ su Britų Akademikų taryba.
1936 m. Karališkojoje Alberto salėje buvo švenčiamas Didžiosios Britanijos valstybės veikėjo Džozefo Čemberlano gimimo šimtmečio jubiliejus.
II pasaulinio karo metu salė nenukentėjo.
Architektūra
Karališkoji Alberto salė buvo pastatyta daugiausia iš Hamšyro fabriko „Fareham Red“ plytų, su terakotos blokelių apdaila, pagamintų Tamverto gamykloje „Gibbs and Canning Limited“. Anglų inžinieriaus Rolando Masono Ordišo sukurtas kupolas buvo pagamintas iš geležies ir stiklo.
Henry Robert Vaughan Johnson
Henris Robertas Vonas Džonsonas (, 1820 m. sausio 30 d. Bartonas, Nortamptonšyras, Anglija – 1899 m. vasario 23 d. Kensingtonas, Londonas, Anglija) – anglų advokatas ir valstybės tarnautojas. Gerai žinomas kaip vienas iš trijų komisarų, atsakingų už ataskaitą „Švietimo padėties Velse tyrimas” (1847 m.). Ataskaita liūdnai pagarsėjo kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė”, joje niekinamai atsiliepiama apie valų kalbą, valų moralę ir švietimą Velse.
Royal Albert Hall
Architektūra
Karališkoji Alberto salė talpina 5267 sėdimų vietų.
Henry Robert Vaughan Johnson
Biografija
Gimė Bartone Nortamptonšyre, Anglijoje. Tėvas Džonas Džonsonas dirbo klebonu Jakshame, Norfolke. H. R. Vonas Džonsonas mokėsi Šerborno mokykloje ir Trejybės koledže Kembridže (1827–1832 m.). 1848 m. buvo pakviestas į „Lincoln's Inn“ teisės korporaciją Londone.
Royal Albert Hall
Eksploatacija
thumb|255px|right|Erikas Klaptonas – Karališkojoje Alberto salėje, 2017 m.
Kiekvienais metais Karališkojoje Alberto salėje įvyksta daugiau kaip 350 renginių, įskaitant klasikinės muzikos koncertus, operas, baletus, labdaros koncertus, apdovanojimų ceremonijas, banketus.
Henry Robert Vaughan Johnson
Biografija
1859 m. H. R. Vonas Džonsonas pradėjo dirbti lordo kanclerio sekretoriumi, vėliau teisingumo sistemoje ėjo įvairias pareigas.
Royal Albert Hall
Eksploatacija
Nuo 1941 m. kiekvienais metais Karališkojoje Alberto salėje rengiamas tarptautinis muzikos festivalis BBC Proms. Į šią salę jis perkeltas po to, kai II pasaulinio karo metais buvo sugriautas Karalienės salės pastatas, stovėjęs Londono centre.
Karališkojoje Alberto salėje koncertavo tokios populiarios roko grupės, kaip The Beatles, Deep Purple, Led Zeppelin ir The Who. 1956 m. Alfredas Hičkokas šioje salėje nufilmavo filmo „Vyras, kuris per daug žinojo“ kulminacinę sceną. Taip pat šioje salėje vyksta Londono Imperatoriškojo koledžo, esančio Kensingtone, šventiniai renginiai kartu su studentais.
Karališkoji Alberto salė atvira turistams.
Istoriniai koncertai
The Beatles karališkoje Alberto salėje 1963 m. balandžio 18 d. surengė koncertą „BBC’s Swinging Sound, 63“. Koncerto metu populiarų hitą „Please Please Me Followed“ pirmą kartą atliko su nauja kompozicija.
1968 m. karališkoje Alberto salėje suorganizuotas Eurovizijos dainų konkursas.
Grupė Cream pasirodė 1968 m. lapkričio 26 d. koncerte „Cream's Farewell Concert“, kuris vienintelis kaip pilnas šios grupės koncertas buvo įrašytas video BBC.
1969 m. vasario 24 d. čia dalyvavo Jimi Hendrix su koncertu „The Jimi Hendrix Experience“.
1969 m. rugsėjo 24 d. Karališkojoje Alberto salėje įvyko pirmasis pasaulyje jungtinis roko grupės ir simfoninio orkestro koncertas, t. y. Deep Purple ir simfoninio orkestro „Royal Philharmonic Orchestra“ (dirigentas Malkolmas Arnoldas) jungtinis projektas, pavadinimu „Koncertas roko grupei ir orkestrui“. Lygiai po trisdešimt metų, 1999 m. rugsėjo mėn. grupė Deep Purple vėl sugrįžo į Karališkąją Alberto salę su gyvo garso koncertu.
1969 m. birželio 24 d. Karališkoje Alberto salėje koncertavo Pink Floyd. Naktį koncerto metu į salę buvo šaudoma iš patrankos ir mėtomi įvairūs nagų daiktai. Scenoje pasirodė žmogus, apsivilkęs gorilos kostiumu. Po šio koncerto grupei buvo uždrausta pasirodyti Karališkoje Alberto salėje.
Led Zeppelin koncertas įvyko 1970 m. sausio 9 d., Creedence Clearwater Revival – 1971 m. ABBA 1977 metais surengė du pasaulinių gastrolių baigiamuosius koncertus. Bilietai į juos buvo prieinami tik užsisakius paštu. Buvo nustatyta, jog iš viso paraiškų bilietams išsiuntė 2–3,5 milijonų žmonių.
2002 m. lapkričio 29 d. buvo surengtas koncertas George Harrison atminti. Į jį iš Indijos atvyko dalyvauti Ravi Šankaras ir Anuška Šankar.
Berūkštiškė
Berūkštiškė – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Lepšių.
Royal Albert Hall
Istoriniai koncertai
David Gilmour koncertinis turas „Remmember that Night“ surengtas 2006 m. gegužės 29, 30 ir 31 dienomis.
Depeche Mode koncertavo 2010 m. vasario 17 d. labdaros akcijoje „Koncertas, skirtas paaugliams, sergantiems vėžiu“, į kurį visi bilietai buvo parduoti per rekordines 4 minutes.
2015 m. įvyko koncertas „Slowhand at 70“, skirtas Eric Clapton 70-mečio jubiliejui, taip pat tapęs jubiliejiniu 200 koncertu Karališkojoje Alberto salėje.
Strazdiškė
Strazdiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kazokinės.
Lietuvos futbolo klubų sąjunga
Asociacija Lietuvos futbolo klubų sąjunga, arba Lietuvos futbolo klubų sąjunga, asociacija (aLFKS) organizacija, įsteigta Lietuvos futbolo klubų, kurių komandos dalyvauja Lietuvos Pirmos lygos futbolo čempionate. ALFKS įregistruota.
aLFKS tapo LFF nare.
Veikla
Asociacijos veiklos pagrindiniai tikslai ir uždaviniai yra sutarties su LFF pagrindu, kartu su LFF, organizuoti Pirmos lygos futbolo pirmenybes, atstovauti Narių interesus, bei skatinti, vystyti ir populiarinti futbolo žaidimą bei kelti profesionalaus futbolo lygį Lietuvoje.
Istorija
2020 m. birželio mėn LFF Pirmos lygos narių susirinkime perrinkta valdyba, Rimvydas Čekavičius atsistatydino iš Pirmos lygos direktoriaus pareigų. Naujuoju direktoriumi 2020 m. rudenį tapo Petras Aleksonis.
Iki 2023 m. valdybos pirmininku buvo Ivan Švabovič (BFA). 2023 m. vasario mėn. valdybos pirmininku išrinktas Andrius Markevičius (Be1 NFA).
Nuorodos
Pirmos lygos interneto svetainė
Kornevilio varpai
„Kornevilio varpai“  – trijų veiksmų keturių paveikslų Robero Planketo komiška opera, parašyta 1877 m. pagal Luiso Klarvilio ir Čarlzo Gabeto  libretą. Pastaroji kartais žinoma angliškai kaip „Normandijos varpeliai“. Nors tai ir vienintelė Robero Planketo opera, šiandien dėl savo turinio ji dažniausiai įvardinama kaip operetė.
Atsiradimo istorija
Yra įvairių istorijų apie kūrinio atsiradimą. Anot „Académie Nationale de l’Opérette“, libretistai Gabetas ir Klarvilis kreipėsi į keletą kompozitorių, kad pastarieji parašytų jų veikalui muziką, tačiau jų pasiūlymai buvo atmesti dėl libreto panašumo į Boildje „Baltąją damą“  ir Flotovo  „Martą“. Tačiau veikalo ištraukos buvo paskelbtos ir sėkmingai parduodamos, todėl teatro „Théâtre des Folies-Dramatiques“ direktorius Čarlsas Kantinas susidomėjo kūrinio pastatymu. Kita, prancūzų enciklopedijos versija teigia, kad Kantinas priėmė libretą ir nurodė veikalą parašyti kompozitoriui Hervé (tikrasis vardas ). Tačiau nei Harve, nei Kantinui nepavyko susitarti su libretistas, kad pastarieji išplėstų komiškas scenas, tad Kantinas kreipėsi į Roberą Planketą. miniatiūra|kairėje|Operos „Kornevilio varpai“, pastatytos 1932 m. Valstybės teatre, programa Nuo 1867 m. Folies-Dramatiques pristatė visą eilę Opéra bouffe (vėlyvojo 18 amžiaus prancūzų operetės žanras, glaudžiai susijęs su Jacques Offenbach vardu. Kompozitorius parašė visą eilę šio tipo operečių, kurios buvo pastatytos Théâtre des Bouffes-Parisiens, nuo kurio ir kilo šis pavadinimas) ir komiksų seriją, kur pagrindiniai kompozitoriai buvo Hervé ir Čarlzas Lekok. Naujajai operai Kantinas surinko stiprią aktorių grupę. Teatro primadona Končita Želaber buvo ką tik palikusi sceną, tačiau buvo įtikinta grįžti. Be to, Kantinas priėmė į teatrą ir 18-metę naujokę Džiuljetą Žirard, Paryžiaus konservatorijos auklėtinę, kuriai buvo patikėtas kitas soprano vaidmuo. Du tenoro vaidmenis atliko populiarūs dainininkai Simonas Maksas ir Ernestas Voisas.
Operos premjera įvyko „Fantaisies-Parisiennes“ 1877 m. balandžio 19 d. Opera buvo suvaidinta daugiau nei 500 spektaklių ir parduota bilietų už daugiau nei 1,6 milijonų frankų, o tai atitinka maždaug 6 700 000 eurų pagal 2015 m. valiutos kursą.
Opera buvo pirmasis pilnas Robero Planketo sceninis kūrinys. Joks kitas vėliau kompozitoriaus parašytas kūrinys niekada neprilygo tarptautinei pirmojo veikalo sėkmei. Jis sumušė kasos rekordus Paryžiuje ir Londone, o pagal parodytų spektaklių skaičių pasiekė naują ilgalaikį muzikinio teatro rekordą visame pasaulyje. Vėliau veikalas buvo nuolat atgaivinamas Europoje ir JAV.
Pirmas veiksmas
''Pirma scena. Miškingas takas netoli Kornevilio pilies, Liudviko XIV laikai''.Šykštus senasis Gasparas yra ištremtų Kornevilio markizų rūmų prievaizdas. Jis išlaiko pilį ir šeimos pinigus, įtikinėdamas vietinius, kad rūmuose vaidenasi. Jis nori priversti savo dukterėčią Žermeną ištekėti už senojo antstolio, kuris įtaria Gasparą, kad šis negarbingai elgiasi su markizų palikimu. Tačiau Žermena jaučiasi įsipareigojusi jaunam žvejui Žanui Grenišė, kuris teigia, kad kadaise ją išgelbėjo skęstančią jūroje. Gasparas turi tarnaitę, vardu Serpoletė, kurią vaikystėje rado paliktą laukuose. Ji išaugo į įžūlią gražuolę ir yra nuolat apkalbama vietinių moterų. Serpoletė įsimylėjusi Grenišė. miniatiūra|dešinėje|Scena iš R. Planketo komiškos operos „Kornevilio varpai“. Scenoje, priekyje stovi Gasparas – solistas A. Kučingis. 1932 m. pastatymas
Atvyksta jūrų kapitono uniforma apsirengęs nepažįstamasis. Žermena bando nuvilioti jį nuo pilies, sakydama, kad joje vaidenasi ir kad pilies varpai vėl skambės tik tada, kai grįš teisėtas šeimininkas. Nepažįstamasis iš tikrųjų yra markizas Henris Kornevilis, grįžtantis iš tremties. Jis atėjo atsiimti savo pilies ir laukų. Jis prisimena savo jaunystę ir ypač jauną merginą, kurią išgelbėjo skęstančią jūroje. Nuo to laiko markizas jos daugiau nebematė.
''Antra scena. Kornevilio turgus.'' Turguje du kartus per metus turtingesnieji gali pasisamdyti tarnų. Žermena, Serpoletė ir Grenišė susitinka su paslaptinguoju Henriu, tikėdamiesi pabėgti nuo senojo Gasparo.
Antras veiksmas
Salė Kornevilio pilyje. Markizas Henris naktį atveda į pilį naujai pasamdytus tarnautojus ir atskleidžia jiems tikrąją savo tapatybę. Jis bando juos nuraminti dėl vaiduoklių. Henris nusprendė atstatyti savo didžiulę pilį, kuri jam nesant buvo labai apleista. Pilyje jis aptinka laišką, kuriame rašoma, kad Vicomtesės de Lucenay dukrai kažkada iškilo pavojus, ir Gasparui buvo patikėta užauginti ją, pavadinus kitu vardu. Visi mano, kad tai Serpoletė. Henris pradeda jausti simpatiją Žermenai. Žermena pasakoja jam apie tai, kaip Grenišė ją išgelbėjo, todėl jaučianti pareigą už jo ištekėti. Henris iš karto supranta, kad Žermena kaip tik ir yra toji mergina, kurią jis išgelbėjo ir kad Grenišė meluoja.
Tuo tarpu senasis Gasparas naktį valtimi atvyksta į pilį manydamas, kad pilis tuščia. Henris ir kiti, apsivilkę šarvus, iššoka, skambina pilies varpais ir pagauna senąjį apgaviką. Ištikęs šokas išvaro senį iš proto.
Trečias veiksmas
Kornevilio pilis. Atnaujinus pilį ir nuskambėjus varpams, Henris pripažįstamas teisėtu Kornevilio pilies šeimininku. Jis iškelia vaišes visam kaimui. Protą praradęs Gasparas dainuodamas klajoja nuo vienos grupės prie kitos. Visi mano, kad Serpoletė yra Vikomtesė Lucenay, nes Gasparas pavogė registro puslapį, kuriame buvo duomenys apie Serpoletę ir Žermeną. Grenišė peršasi Serpoletei. miniatiūra|kairėje|Kornevilio varpų 1926 (1927) m. pastatymų Panevėžyje ir Šiauliuose programos Henris įsimyli Žermeną, nors ji yra tik tarnaitė jo namuose. Jis liepia Greniše prisipažinti melavus, bet neatskleisti tikrojo gelbėtojo vardo. Tačiau Žermena girdi jų pokalbį. Henris paprašo Žermenos būti jo žmona, bet ji nesutinka, manydama, kad tarnaitė negali tekėti už markizo. Gasparas, atgavęs protą, apgailestaudamas pareiškia, kad jo apsimesta dukterėčia Žermena yra teisėta Vicomtesė de Lucenay, o Serpoletė – čigonė našlaitė, todėl markizas gali susituokti su Žermena. Henris atleidžia Gasparui. Serpoletė priima Grenišė pasiūlymą tuoktis ir viskas baigiasi laimingai. Skamba Kornevilio varpai.
Lietuviški pastatymai
miniatiūra|dešinėje|Robert Planquette operos „Kornevilio varpai“, vertimas į lietuvių kalbą, 1913 m. Vert. Pijus Bukšnaitis (1881-1967). Apie „Kornevilio varpų“ vertimą į lietuvių kalbą pirmą kartą pranešama 1913 m. Amerikos lietuvių laikraštyje „Keleivis“ [Bruklinas]. Vertimo autorius Pijus Bukšnaitis (1881–1967 m).
Spektaklio premjera įvyko Bruklino mėgėjiškame lietuvių teatre 1913 m. birželio 13 dieną. Spektaklis susilaukė šiltų publikos atsiliepimų. Antanas Žilinskas Plikis rašo: „Smagų įspūdį padarē … atlošta birželio 3 d. operette „Kornevilio varpai““.
Pastatymai Lietuvoje
1926 (1927) m. pastatymai Panevėžyje ir Šiauliuose. Muzikos ir Visuotinė lietuvių enciklopedija nurodo, kad pirmą kartą Lietuvoje opera „Kornevilio varpai“ pastatyta Panevėžyje 1927 m. Vienok „Europeana“ projekto inventorizacijos metu programose, rastose Panevėžyje, Gabrielės Petkevičaitės-Bitės vardo muziejuje, nurodoma, kad jau 1926 m. tuo pat metu įvyko dvi premjeros, t. y. Panevežio ir Šiaulių „Dainos“ draugijos skyriuose.
1932 m.  ir 1938 m. spaktaklis pastatytas Kauno Valstybės teatre.
''1932 m. pastatymas''. Dirigentas – Mykolas Bukša (L Holmekeris)*, režisierius – Andrius Oleka-Žilinskas, Dailininkas – Stasys Ušinskas, baletmeisteris – Nikolajus Zverevas, režisieriaus padėjėjas – Antanas Zauka. Vaidmenis atliko: Gasparas – Antanas Kučingis (programoje A. Kučinskas), Žermena – V. Januškaitė ir M. Lipčienė, Serpoleta – G. Matulaitytė, Greniše – A. Kutkus (V. Ivanauskas), Markizas Henrikas Kornevilis – Juozas Mažeika, Teisėjas – Puškinis (J. Katelė), Notaras – T. Dargys, Fouinaras, referentas – Stasys Dautartas, Gripardenas, asistentas – S. Petraitis, Kašalotas, jūreivis – A. Mackevičius, Maneta – M. Nainytė, Žana – M. Vilčauskaitė (P. Radzevičiūtė), Gertrūda – V. Girnikaitė, Zuzana – G. Kamarauskaitė, Katerina – V. Vaškelienė, Margarita – E. Kazlauskaitė. ''*Paaiškinimas – skliausteliuose įrašytos pavardės išbrauktos programoje. Teatre tai dažnai reiškia, kad būtent ranka prirašytas asmuo (arba neišbrauktas – jei įrašyti abu) vaidino konkrečiame spektaklyje. Šiuo atveju to patikrinti nėra galimybės.''
''1938 m. pastatymas.'' Dirigentas – Mykolas Bukša, režisierius – Andrius Oleka-Žilinskas, Dailininkas – Stasys Ušinskas, baletmeisteris – Bronius Kelbauskas, režisieriaus padėjėjas – Antanas Zauka. Vaidmenis atliko: Gasparas – Antanas Kučingis, Žermena – A. Dičiūtė, Serpoleta – P. Radzevičiūtė, Greniše – V. Ivanauskas, Markizas Henrikas Kornevilis – Juozas Mažeika, Teisėjas – P. Dargis, Notaras – V. Kareckas, Fouinaras, referentas – Stasys Dautartas, Gripardenas, asistentas – R. Marijošius, Kašalotas, jūreivis – A. Mackevičius, Maneta – N. Grudzinskienė, Žana – M. Vilčauskaitė, Gertrūda – V. Girnikaitė, Zuzana – M. Dauguvietytė, Katerina – V. Vaškelienė, Margarita – E. Kazlauskaitė.
'''1949 m. gruodžio 31 d. įvyko premjera Kauno valstybiniame muzikinime dramos teatre.''' Pastatymo grupė: režisierius Juozas Gustaitis, dirigentas Stepas Graužinis, scenografas Mykolas Labuckas, chormeisteris – V. Leparskas, baletmeisterė – M. Kajeckaitė. Vadmenis atliko: Gasparas – H. Kontrimavičius ir V. Leparskas, Žermena – Zuzana Masiulevičiūtė, Serpoleta – Jadvyga Steckaitė ir Jadvyga Garunkštytė, Grenišė – Rostislavas Andrejevas ir Algimantas Pavilionis, Henrikas, laivo kapitonas – Vytautas Rimkevičius, Teisėjas – J Petrauskas, Notaras – K. Jarašiūnas, Fuinaras – Leonas Stanevičius, Gripardenas – Kazys Mikalauskas, Kašalotas jūreivis – E. Kunavičius, Maneta – G. Kučinskaitė, Gertrūda – S. Juzėnienė, Žana – J. Ivaškevičiūtė, Katarina – V. Kustkevičiūtė, Margarita – A. Dūdaitė.
'''1960 m. spektaklį pastatė Panevėžio operetės liaudies teatras''' (premjera 1960 m. birželio 7 dieną). Tai buvo pirmasis Panevėžio operetės liaudies teatro spektaklis. Operetės dirigentas M. Karka, režisierius G. Karka, dailininkas P. Andrijauskas.
'''1975 m. operetė pirmą kartą pastatyta Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.''' Naują libretą parašė I. M. Tesleris (vertė Petras Palilionis). Prozos scenose buvo panaudota kompozitoriaus J. A. Faliko sukurta muzikinė medžiaga. Spektaklį režisavo Leningrado Akademinio Mažójo operos ir baleto teatro vyr. režisierius, Rusijos liaudies artistas, profesorius E. Pasynkovas, dirigentas Stasys Domarkas, scenografė Iryna Birulia ir choreografas G. Zamuelis, chormeisteris Ramūnas Tilvikas, baletmeisterio asistentė L. Dautartaitė, koncertmeisteriai – Lidija Richterytė – Janulevičienė, V. Tiškuvienė, Ilona Žvaginytė, Antanas Baranauskas, Bronius Čiurlys, orkestro konsertmeisteris A. Dirvanauskas. Veikėjai: Markizas de Kornevilis – Valentinas Čepkus ir Mykolas Rekys, Gasparas – V. Christauskas ir – Juozas Malikonis, Serpoleta – Danutė Dirginčiūtė, Aldona Mikšytė, A. Vasiliauskaitė, Žermena – Jūratė Bukauskaitė ir K. Krukauskaitė, Greniše – Jonas Antanavičius ir Aloyzas Domeika, Seniūnas – Algis Mertynas, B. Bagdonavičius ir Gediminas Šmitas, Notaras – V. Čižauskas ir F. Einas, Feranas – V. Šimonis ir R. Šapkevičius, Žaneta – Filomena Viržonytė ir Nijolė Paraščiokaitė, Babeta – Aldona Valiukėnaitė ir J. Čenkuvienė, Siuzana – V. Bagdonavičiūtė ir Aldona Valiukėnaitė, Katerina – Marija Žilionytė ir V. Matukonytė.
miniatiūra|kairėje|Kornevilio varpų 2016 m. pastatymo Kauno valstybiniame muzikiniame teatre programos viršelis