cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Masajai
Masajai kilę iš Nilo slėnio dabartiniame Pietų Sudane, bet XVI a. migravo į pietryčius. Masajai, priešingai nei aplinkinės bantų tautos, savo valstybių nekūrė ir nuolat klajodavo. Iki pat XIX a. jie kontroliavo plačias teritorijas vidurio Kenijoje ir Tanzanijoje, priešinosi europiečių kolonizacijai. Nors dėl epidemijų masajų galia sumenko, jie iki šių laikų išlaikė savo savitą gyvenimo būdą. Buvo sudaryti Serengečio ir Masai Maros rezervatai, kuriuose masajai iš dalies išlaikė savo savivaldą.
Svarbiausias masajų verslas – gyvulininkystė. Galvijai užima svarbią vietą ne tik jų ūkyje, bet ir tikėjimuose, ritualuose. Šeimyniniuose santykiuose būdinga poligamija, išlikę iniciacijos ritualai. Masajai nuo seno garsėja kaip nuožmūs kariai. Taip pat pasižymi itin spalvinga apranga, gausiu juvelyrikos naudojimu, savo neįprastais šokiais šokinėjant aukštyn.
Polėnai
Polėnai arba Kruglovas (, nuo 1939 m. Polennen, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 123 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Silkė pataluose
thumb|200px|Silkė pataluose Silkė pataluose – XX a. 7-ame dešimtmetyje Rusijoje ir kitose buvusios TSRS respublikose išpopuliarėjusios daržovių ir silkės salotos. Tipiškas rusiškos virtuvės pavyzdys, naujametinio stalo neatsiejamas patiekalas.
Gamyba
Į plokščią indą sluoksniais dedama supjaustyta silkė, ant jos – susmulkintos virtos bulvės, morkos, burokėliai ir kiaušiniai. Galima dėti sluoksnį svogūnų ir obuolių. Viršutinis sluoksnis turėtų būti burokėlių. Kiekvienas sluoksnis pertepamas majonezu. Viršuje pabarstoma smulkintų žalumynų (petražolių, krapų) bei kiaušinio trynio trupinių.
Valgomas kaip užkandis. Gali būti patiekiamas dideliame inde arba nedideliuose indeliuose kiekvienam žmogui atskirai. Šis patiekalas išsiskiria savo spalva, nes susluoksniuotos daržovės yra skirtingų spalvų. Dėl to, rekomenduojama patiekti permatomuose induose.
Kinijos pilietinis karas
Kinijos pilietinis karas – pilietinis karas Kinijoje tarp jėgų, vadovaujamų Kinijos Respublikos Guomindano (KMT) vyriausybės, ir jėgų, vadovaujamų Kinijos komunistų partijos. Karas prasidėjo 1927 m. rugpjūtį, Čiang Kai-ši inicijavus Šiaurinę ekspediciją, ir iš esmės pasibaigė, kai 1950 m. buvo nutraukti svarbiausi koviniai veiksmai. Konflikto pabaigoje susikūrė dvi de facto valstybės, Kinijos Respublika (KR) Taivane ir Kinijos Liaudies Respublika (KRL) žemyninėje Kinijoje, abi tvirtinančios esą turi teisėtą teisę į Kinijos valdymą.
Karas reprezentavo ideologinį skilimą tarp KKP komunizmo ir KMT nacionalizmo. Pilietinis karas tęsėsi su protarpiais iki vėlyvųjų 1937 m., kai abi pusės susivienijo su siekiu atremti Japonijos invaziją. Kinijos plataus masto pilietinis karas buvo atnaujintas 1946 m., praėjus metams po karo veiksmų su Japonija. Po dar ketverių metų, 1950 m., buvo nutraukti didžiausi kariniai veiksmai ir susikūrė Kinijos Liaudies Respublika, kontroliavusi žemyninę Kiniją (įskaitant Hainaną), ir Kinijos Respublika, kurios jurisdikcija sumenko iki Taivano, Penghu, Čuemojaus, Macu ir keleto kitų salų.
Istoriko Odd Arne Westad teigimu, komunistai nugalėjo pilietiniame kare dėl to, kad padarė mažiau karinių klaidų negu Čiang Kai-ši, ir taip pat dėl to, kad Čiangas, norėdamas sukurti stiprią centralizuotą vyriausybę, slopino per daug interesų grupių Kinijoje. Dar daugiau, jo partija nusilpo po karo su Japonija. Tuo tarpu komunistų akiratyje buvo kitokios socialinės grupės, kaip antai valstiečiai, kuriuos jie įvarė į kampą. Čiangas savo dienoraštyje 1948 m. birželį rašė, jog KMT pralaimėjo ne nuo išorės priešų, bet nuo puvimo iš vidaus. Pradžioje aktyviai pagalbą teikusios JAV ją sumažino, o kiek vėliau ir visai liovėsi ją teikusios, taip nutiko daugiausia dėl KMT vidaus korupcijos. Komunistų žemės reformos politika, kuria jie žadėjo suteiksią valstiečiams dirbamųjų žemių, atimant jas iš jų dvarininkų, užtikrino visuomenės paramą LIA. Po Japonijos kapituliacijos Antrajame pasauliniame kare, Sovietų Sąjunga perleido KKP iš japonų konfiskuotus ginklus ir leido KKP perimti Mandžūrijos kontrolę į savo rankas; tai, Kinijos Respublikos vyriausybės sąskaita, Sovietų Sąjungai buvo leista padaryti su JAV ir Jungtinės Karalystės Jaltos konferencijos metu duotu sutikimu įsikišti ir paveikti Kinijos pilietinio karo baigtį (ypač lemiamose kovose šiaurės rytų Kinijoje) iki kol Šaltasis karas pasklido po visą Taivano sąsiaurio regioną. Kinijos pilietinio karo metu, po 1945 m., KR ekonomika nusmuko, slegiama hiperinfliacijos ir KR vyriausybės nesugebėjimo kontroliuoti kainų, įvedus finansinę Auksinio juanio reformą, kuri sąlygojo didžiulį valiutos nuvertėjimą 1948 m. pab. ir lojalios miestiečių viduriniosios klasės palaikymo netekimą; tuo tarpu komunistinė Kinija tęsė negailestingas žemės reformas (žemės perskirstymus), siekdama laimėti kaimo vietovių gyventojų paramą. Karo eigoje tiek nacionalistai, tiek komunistai vykdė didžiulio masto žiaurumus, dėl ko milijonai civilių buvo išžudyta abiejų kariaujančių pusių pilietinio karo metu. Benjamin Valentino paskaičiavimais, dėl Kinijos pilietinio karo metu vykdytų žiaurumų žuvo nuo 1,8 mln. iki 3,5 mln. žmonių laikotarpyje tarp 1927 ir 1949 m. Tarp vykdytų žiaurumų buvo priverstinė karo prievolė ir žudynės.
Lig šiolei nebuvo paskelbta jokių paliaubų ar pasirašyta taikos sutarčių ir verda diskusijos apie tai, ar pilietinis karas teisiškai pasibaigė. Abipusiai santykiai nuolat pasižymi kariniais grasinimais ir ekonominiu spaudimu, ypatingai Taivano politinio statuso klausime, mat abidvi vyriausybės laikosi „Vienos Kinijos politikos“. KLR vis dar aktyviai laiko Taivaną savo teritorijų dalimi ir toliau kelia grėsmę KR, grasindama karine invazija, jeigu KR oficialiai paskelbs nepriklausomybę, pakeisdama savo pavadinimą į Taivano Respublika ir įgydama tarptautinį pripažinimą. KR abipusiai teigia, jog yra teisėta žemyninės Kinijos valdžia, tad abi valstybės toliau grumiasi dėl diplomatinio pripažinimo. Šiandieną karas pasireiškia politiniame ir ekonominiame frontuose abipus sąsiaurio santykių forma; tačiau dvi atskiras de facto valstybes sieja glaudūs ekonominiai ryšiai.
Nasorolevu
Nasorolevu – aukščiausia Fidžiui priklausančios Vanua Levu salos viršukalnė, esanti pietrytinėje šios salos dalyje. Aukštis – 1032 m (ketvirtas pagal aukštį šalyje). Šlaitai apaugę tropikų miškais.
Diržamenys
Diržamenys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pavarėnio, 4 km į pietryčius nuo Dusmenų, Dusmenų miškuose, prie Diržamenių ežerėlio bei Burbonių pelkės. Yra Diržamenių telmologinis draustinis.
Henrikas Tiškevičius Logoiskis
Henrikas Tiškevičius Logoiskis (, 1847 m. balandžio 13 d. Andrušove – 1917 m. gegužės 22 d. Spyčince) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Stanislovas Tiškevičius Logoiskis. Motina Helena Kolyško. Broliai Benediktas Tiškevičius Logoiskis, Mykolas Tiškevičius Logoiskis III
Šeima
1877 m. vedė, žmona Teresė Sobanska, sūnus Juozapas Tadas Tiškevičius Logoiskis
Lygamiškis
Lygamiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Užpalių. Stūkso Lygamiškio piliakalnis, atsiveria Krokulės šaltinis (pasakojama, kad vieną vasaros rytą piemenėliai šioje vietoje pamatę stovintį Kristų, nušviestą spindulių; nusigandę vaikai suklaupę ant kelių ir ėmę melstis, o Kristus juos palaiminęs ir išnykęs).
Kauno kraštas
Kauno kraštas – Kauno krašto apskričių laikraštis, ėjęs 1994–1995 m. Kaune.
Istorija
Buvo leidžiamas vietoj miesto laikraščio „Vakarinis Kaunas“, skiriamas Kauno miesto bei rajono ir 10 aplinkinių rajonų skaitytojams. Leistas 3 kartus per savaitę. Tiražas 1994 m. – 31 000 egz., 1995 m. – 10 000 egz.
Redaktorius Antanas Marčiulionis.
Lygialaukis
Lygialaukiu vadinami kaimai Vilniaus rajone:
Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmai
Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmai,  - nevalstybinė, pelno nesiekianti organizacija, vienijanti Lietuvos ir Lenkijos verslininkus. Tikslai: informacijos apie kitos šalies rinkos sąlygas, bendrų įmonių steigimo skatinimas, nacionalinių produktų eksporto į kitą šalį didinimas, verslo teisinė apsauga.
Istorija
Rūmai buvo įkurti 1991 metais sugriuvus dviejų kaimyninių valstybių planinei ekonomikai, Lietuvos ir Lenkijos verslininkų bendrame suvažiavime. Žaibiškai atsirado poreikis pačioms įmonėms apsirūpinti žaliavomis, įrengimais, produkcijos realizavimu. Subyrėjus Tarybų Sąjungai, lietuviai vieni pirmųjų ėmėsi privataus verslo, bet lenkai šioje srityje jau buvo gerokai labiau patyrę. Lenkijoje dar 1988 m. buvo priimtas įstatymas, leidęs atsirasti privačioms įmonėms. Lietuvoje tai įvyko tik po keleto metų, todėl lietuvių verslininkams teko mokytis iš kaimynų. Kontaktus lengvino 1988 m. liepos 1 d. atidaryta Lenkijos-Tarybų Sąjungos sienos perėja Aradnykai-Lazdijai.
Lietuvos-Lenkijos ūkio rūmai įsikūrė Suvalkuose, vėliau jų filialas atsirado Marijampolėje. 2003 m. jose dirbo 35 darbuotojai, o nariais buvo 250 įmonių, tarp jų 50 iš Lietuvos. Buvo pradėtas leisti verslininkams skirtas leidinys lietuvių kalba „Pirklys“. Rūmai rengė Punsko tarptautines verslininkų muges, Baltijos ekonomikos forumą, „Polexpo“ parodas Kaune. Pastarasias parodas rėmė Lenkijos vyriausybė, šios šalies verslininkams buvo apmokama parodos stendų nuoma ir 50 % eksponatų transportavimo išlaidų. Surengtomis vienuolika parodų buvo patenkinti ir kauniečiai, jos globėjui Lenkijos prezidentui Aleksandrui Kvasnevskiui suteikdami miesto garbės piliečio vardą. Rūmų įkūrimo iniciatorius Henrikas Ovsiejevas buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžiumi, o už pastangas vystant veiklą Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiaus ordinai įteikti Lenkijos ūkio rūmų generaliniam sekretoriui Marekui Kločko, Lenkijos-Lietuvos ūkio rūmų prezidentui Augustinui Majauskui, direktorei Boženai Vroblevskai  ir Seinų valsčiaus seniūno pavaduotojui Romui Vitkauskui. 2002 m. rūmai pranešė, kad Lietuvoje veikė 735 lenkiško kapitalo įmonės.
Vėliau veikla ėmė blėsti, Lietuvos įmonės vis dažniau atsisakydavo tarpininkų paslaugų ir pačios ieškojo tiesioginių verslo kontaktų Vakaruose. Lietuvai ir Lenkijai įstojus į Europos Sąjungą, nutrūko ekonominė pagalba parodoms. Lenkijos pusei pasidarė nebeįdomi ir nedidelė kaimynų rinka, todėl verslo žmonės ėmė žvalgytis į Rusiją, Ukrainą, Baltarusiją. Rūmai pervadinti į Rytinių rinkų ūkio rūmus. Vis dėlto kontaktai su šių šalių verslininkais nebuvo tokie sėkmingi kaip su lietuviais, o ir įstatymai stipriai varžė verslo veiklą buvusiose tarybinėse respublikose.
2006 m., nepajėgdami sumokėti 407 tūkst. zlotų skolos, rūmai paskelbė, kad užsidaro.
Andrej Urlep
Andrejus Urlepas (g. 1957 m. liepos 19 d.) – Slovėnijos krepšinio treneris, nuo 2014–2015 m. sezono pradžios vadovaujantis Alytaus „Dzūkijos“ krepšinio komandai.
Valstybinė ne maisto produktų inspekcija
Valstybinė ne maisto produktų inspekcija prie Ūkio ministerijos valstybinė organizacija, kontroliuojanti ar Lietuvos rinkoje kokybiškos ne maisto prekės, gaminiai ir paslaugos.
Inspekcija įsteigta 2000 m. liepos 1 d., reorganizuojant Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją, Valstybinę higienos inspekciją ir Valstybinę veterinarijos tarnybą (pagrindas – Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2000 m. gegužės 4 d. nutarimas Nr.505 (Šaltinis: Vyriausybės žinios, 2000, Nr.38-1064))
Struktūra
Inspekcijos struktūrą sudaro administracija ir teritoriniai padaliniai (skyriai ir poskyriai).
Lietuvos Respublikos Vyriausybė nustatė 116 etatinių vienetų ribinį skaičių. Dirba 21 srities specialistai (mašinų gamybos, statybos produktų gamybos, elektrotechnikos gaminių, mašinų, tekstilės ir avalynės, chemijos, ekonomikos, gydytojai – higienistai, teisės, informatikos ir kt.).
Liuksemburgo futbolo varžybos 1921–1922 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1921–1922 m.
Šv. Jono parapija
'''Šv. Jono parapija''' yra keli administraciniai vienetai Karibuose:
Kauno gubernijos valdybos spaustuvė
Kauno gubernijos valdybos spaustuvė – spaustuvė, veikusi Kaune 1843–1915 m.
Istorija
Spaustuvės pagrindą sudarė į Kauną atvežta Bialystoko srities valdybos spaustuvė. 1852–1858 m. ji buvo išnuomota spaustuvininkui M. Tipografui. 1868 m. turėjo 2 spausdinimo mašinas, 1858–1862 m. joje dirbo 10-13 darbininkų.
Iš pradžių buvo spausdinama daugiausia rusų ir lenkų kalba, nuo 1863 m. – beveik vien rusų kalba. Čia spausdintas pirmasis Kauno gubernijos oficialus laikraštis „Kovenskije gubernskije vedomosti“ (1843–1915 m.) tęstinis leidinys „Pamiatnaja knižka Kovenskoj guberniji“ (1847–1914 m.) kanceliarinės knygos, blankai, skelbimai. Panaikinus lietuviškosios spaudos draudimą, pradėta ir lietuvių kalba spausdinti valdiniai skelbimai, sanitarinės propagandos leidinėliai. 1915 m. tapo Oberosto spaustuve, 1918 m. reorganizuota į Valstybės spaustuvę.
Thomas Bach
Tomas Bachas (, g. 1953 m. gruodžio 29 d. Viurcburge) – Vokietijos ir tarptautinio olimpinio judėjimo veikėjas, Vokietijos sporto konfederacijos prezidentas. 125-oje TOK sesijoje Buenos Airėse 2013 m. rugsėjo 10 d. išrinktas Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) prezidentu.
Biografija
Baigė teisės studijas Viurcburgo universitete. Jaunystėje aktyviai sportavo, buvo Vokietijos fechtavimosi rapyra rinktinės narys, 1976 m. Monrealio vasaros olimpinių žaidynių komandinėse varžybose tapo olimpiniu čempionu.
Baigęs sportininko karjerą, pradėjo verstis privačia teisininko praktika, tapo sporto funkcionieriumi. 1982–1991 m. buvo Vokietijos Nacionalinio olimpinio komiteto narys, 1991 m. T.Bachas išrinktas TOK nariu. 1996–2000 m. jis buvo TOK vykdomojo komiteto narys, 2000–2004 m. – TOK viceprezidentas. Antrą kartą TOK viceprezidentu išrinktas 2006 m. Vadovavo kelioms TOK komisijoms, buvo Tarptautinio sporto arbitražo teismo apeliacinio komiteto (Appeals Arbitration Division) prezidentas.
Boney M
thumb|250px|Boney M Boney M – Vokietijos pop - disko grupė, susikūrusi 1975.
Kušlių ežeras
Kušlių ežeras – ežeras LIetuvoje, Anykščių rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Svėdasų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,35 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 102,9 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais. Iš vakarų prieina Šimonių giria, į rytus ir pietus daugiausia plyti pievos. Šalia įsikūręs Kušlių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Bartkiškė
Bartkiške vadinami kaimai:
Žemoji Gervė
Žemoji Gervė – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Apaščios dešinysis intakas. Prasideda 8 km į šiaurės rytus nuo Parovėjos, šalia Briedžių kaimo. Teka daugiausia į šiaurės rytus pro Biržų girią. Įteka į Apaščią 6,7 km nuo jos žiočių, šalia Kočėnų.
Intakai: Stridinis, Pekla, Gervelė (visi kairieji).
Dalis upės vagos sureguliuota. Gyvenvietės prie Žemosios Gervės: Slimaniškiai, Lapakrita.
Upėvardis kilęs nuo paukščio pavadinimo gervė.
Kreivažuvės
Kreivažuvės (Suezichthys) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Diržiai (Radviliškis)
Diržiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Aukštelkų.
Amorfa
Amorfa (Amorpha) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio krūmų ir puskrūmių gentis. Savaime auga Š. Amerikoje. Lapai plunksniški. Žiedai smulkūs, violetiniai, purpuriniai arba balti, susitelkę kekėmis ar šluotelėmis. Vaisius – viensėklė arba dvisėklė ankštis.
Anastraphia
Anastraphia – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Pirmasis Makedonijos karas
Pirmajame Makedonijos kare (215–205 m. pr. m. e.) kovojo Roma ir jos sąjungininkė (nuo 211 m. pr. m. e.) Etolijos lyga bei Pergamo valdovas Atalas I prieš Makedonijos karalių Filipą V. Tuo pačiu metu vyko Antrasis pūnų karas, kuriame Roma kovojo su Kartagina. Karo metu lemiamų susidūrimų nebuvo ir jis baigėsi nei vienai pusei nepasiekus aiškios persvaros.
Karą formaliai baigė 205 m. pr. m. e. sudaryta taika.
Demetrijus ragina kovoti su Roma
Romai kovojant su Kartagina, Makedonijos karaliui Filipui V pasitaikė galimybė pabandyti išplėsti savo valdžią į vakarus. Pasak Senovės Graikijos istoriko Polibijo, svarbiu faktoriumi Filipo sprendimui pasinaudoti šia galimybe buvo Demetrijaus iš Faroso įtaka.
Po Pirmojo Ilyrijos karo 229 m. pr. m. e. Demetrijus tapo didžiosios Ilyrijos pakrantės dalies valdovu, tačiau 219 m. pr. m. e., vykstant Antrajam Ilyrijos karui romėnai jį sumušė ir jis pabėgo ir buvo priimtas Filipo dvare.
Kovodamas su etoliečiais Filipas iš pasiuntinio sužinojo apie Hanibalo pergalę prie Trasimenės ežero 217 m. birželio mėnesį. Iš pradžių Filipas laišką parodęs tik Demetrijui. Galbūt tikėdamasis atgauti savo karalystę Demetrijus nedelsdamas patarė jaunam karaliui sudaryti taiką su etoliečiais ir nukreipti savo dėmesį į Ilyriją ir Italiją. Filipas buvo nesunkiai įtikintas pasirinkti tokį kelią ir iškart pradėjo derybas su etoliečiais. Susitikime su Etolijos lyderiais pakrantėje netoli Naupakto buvo sudaryta taikos sutartis.
Filipas stato laivyną
217-216 m. žiemą Filipas praleido statydamas 100 laivų laivyną, ko pasak Polibijaus „iki tol nėra daręs nei vienas Makedonijos karalius“, ir mokydamas vyrus irkluoti. Makedonija greičiausiai neturėjo pakankamai resursų pastatyti ir išlaikyti tokį laivyną, kuris galėtų kovoti su Roma. Polibijas rašo, kad Filipas neturėjo vilties nugalėti romėnus jūroje, matyt dėl patirties ir pasiruošimo trūkumo.
Lygialaukis (Paberžė)
Lygialaukis – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Paberžės, prie kelio. Yra įsikūrę Paberžės socialinės globos namai.
Sigitas Šiupšinskas
Sigitas Šiupšinskas (g. 1964 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos ir savivaldybių politinis veikėjas, LR vidaus reikalų viceministras.
Biografija
1987 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 2007 m. – Mykolo Romerio universitetą.
1992 m. – Vilniaus rajono savivaldybės Juodšilių apylinkės viršaičio pavaduotojas. 1993 m. – LRV kanceliarijos konsultantas savivaldybių klausimais. 1998 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos direktorius. 2005 m. Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas viešojo administravimo, regioninės politikos, vietos savivaldos klausimais. Nuo 2009 m. kovo 17 d. LR vidaus reikalų ministro patarėjas, nuo 2009 m. gegužės 25 d. LR vidaus reikalų viceministras.
Vedęs. Žmona – Rita. Dukra – Urtė.
Kšatrijai
Kšatrijai ( < kṣatra- 'valdžia, galia') – vienas iš keturių luomų (varnų) hinduizmo socialinėje santvarkoje. Šį luomą sudarė kariai, tarnautojai, stambieji žemvaldžiai. Nors formaliai brahmanai užėmė aukštesnę poziciją visuomenėje, tačiau tarp jų nuolat egzistavo konkurencija, kuri neretai konkrečiomis istorinėmis aplinkybėmis pavirsdavo realiu kšatrijų luomo dominavimu.
Kšatrijo dharma – karo meno išmanymas, narsa, valdymo meno išmanymas, gynimas tų luomų, kurie negali apsiginti, aukojimas to nusipelnusiems. „Rigvedoje“ su kšatrijais siejami dievai – Indra ir Varuna.
Juozapas Tadas Tiškevičius Logoiskis
Juozapas Tadas Tiškevičius Logoiskis (, 1880 m. kovo 19 d. Spyčince – 1944 m. rugpjūčio 10 d.) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Henrikas Tiškevičius Logoiskis. Motina Teresė Sobanska.
Šeima
1907 m. balandžio 11 d. Lvove vedė, žmona Irena Jezierska, sūnūs
Tarnavo Lenkijos kariuomenėje, žuvo Antrajame pasauliniame kare.
Nuorodos
Genealogija
Šv. Jurgio parapija
Švento Jurgio Parapija Ročesterio  mieste, Niujorko valstijoje, JAV
Švento Jurgio parapija yra keli administraciniai vienetai Karibuose:
Katabatinis vėjas
thumb|Smarkūs katabatiniai Antarktikos vėjai suformuoja pakrantės properšas, kurios angliškai vadinamos rusiškos kilmės žodžiu polynya
Katabatinis vėjas (fall winds) – vėjas, pučiantis žemyn nuo kalvų, kalnų, ledynų.
Paprastai skiriami dvejopi katabatiniai vėjai: Paskutiniais metais linkstama katabatiniais vėjais vadinti tik šaltąją formą.
Šaltasis katabatinis vėjas atsiranda kalvų ar kalnų viršūnėse, virš ledynų atšalant orui (dėl išspinduliuojamos šilumos ar vertikalaus judėjimo). Atšalančio oro tankis didėja, ir jis ima „ristis“ žemyn. Leisdamasis jis būna adiabatiškai spaudžiamas ir šyla, tačiau paprastai išlieka santykinai šaltas. Šaltieji katabatiniai vėjai paprastai susidaro nakties pradžioje, kai saulė liaujasi šildžiusi, o gruntas šilumą išspinduliuoja infraraudonosios spinduliuotės pavidalu. Šaltas netropinių ciklonų oras gali sustiprinti šį efektą.
Smarkūs katabatiniai vėjai (nors ir neturintys skambių pavadinimų) beveik visus metus pučia virš Antarktikos ir Grenlandijos. Ugnies Žemėje (Pietų Amerika) pučia vėjas, vadinama williwaw, kuri būna labai pavojingas laivams pakrantėse ir pakrantės reiduose. Ugnies žemėje paprastai pučia vakariai vėjai, todėl kalningų salų vakarinėje pusėje kaupiasi šalto oro masės. Po kurio laiko vakariniai vėjai tą susikaupusio šalto oro masę perverčia per kalnų grandinės keterą, ir ši masė „rieda“ rytų pusės šlaitais žemyn. Susidaręs vėjas nelauktai užklumpa iki tol užuovėjoje buvusią rytinę dalį. Williwaw greitis gali siekti 185 km/val. ir daugiau.
Kauno naujienos
Kauno naujienos – dienraštis, ėjęs 1925 m. lapkričio 1 d. – 1926 m. sausio 31 d. Kaune.
Istorija
Leido A. Dilys, nuo 1926 m. – „Kauno naujienoms“ leisti bendrovė. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 39 numeriai.
Bendradarbiavo Kazys Binkis, Liudas Gira, Antanas Jurgelionis, Faustas Kirša, Vladas Mačys, Stasys Miliauskas, Stasys Santvaras, Antanas Sutkus, Antanas Vaičiūnas, L. Vitkauskas, Viktoras Žadeika ir kt.
Atsakingasis redaktorius A. Dilys.
Avinėlių akmuo
miniatiūra|250px|right|Avinėlių akmuo
Žmogaus ūgį siekiantis riedulys stūkso pašlaitėje prie kelio, priešais autobusų stotelę. Vieta neprižiūrėta, išlikęs informacinės lentos metalinis strypas. Apylinkės: dirbami atviri laukai, matyti kelios pavienės sodybos, rytų pusėje – Palimšio miškas.
Juozas Blaževičius
Juozas Blaževičius (g. 1949 m. gruodžio 30 d. Ignalinos rajone) – Lietuvos teisininkas.
Biografija
1985 m. baigė SSRS VRM aukštąją milicijos mokyklą.
1991–1996 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Kelių policijos Transporto inspekcijos sektoriaus komisaras inspektorius, 1996–1998 m., 1999–2001 m. – komisariato Kelių policijos komisaras. 1998–1999 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Kelių policijos komisaras-vyresniojo komisaro pavaduotojas.
2001–2003 m. Lietuvos viešosios policijos biuro Eismo priežiūros tarnybos vyresnysis komisaras, 2003–2005 m. Policijos departamento Valdymo vyriausiosios valdybos Viešosios tvarkos ir eismo priežiūros valdybos Eismo priežiūros skyriaus viršininkas.
Nuo 2005 m. valstybės įmonės „Regitra“ Egzaminų metodikos skyriaus vyresnysis specialistas.
Robert Schumann
thumb|Robert Schumann
Biografija
Šumanas gimė Cvikau mieste, Saksonijoje ir buvo penktas bei paskutinis vaikas šeimoje. Jis pradėjo rašyti muziką septynerių, bet vaikystę praleido mokydamasis daugiau literatūros nei muzikos, nes jo tėvas, Augustas Šumanas (August Schumann), buvo knygų pardavėjas, leidėjas ir romanų rašytojas. Jo tėvas, kuris puoselėjo berniuko muzikinį įkvėpimą, mirė 1826, ir po to nei jo motina, nei jo globėjas nebeskatino jo karjeros muzikoje. 1828 m. jis mamos noru pradėjo studijuoti teisę Leipcige. Ten susipažino su pianistu Viku, kuris perkalbėjo jo mamą, kad galėtų studijuoti muziką. Būdamas 16 m. gavo dešinės rankos traumą ir pradėjo aktyviai kurti. Vedė savo mokytojo dukrą Klarą Vyk. Ši jam grodavo jo sukurtus kūrinius. Jis dirbo Leipcigo koncervatorijoje dėstytoju. Žmona jam buvo įkvėpėja. Daug dėmesio taip pat skyrė it vokalinei muzikai.R. Šumanas norėjo tapti pianistu virtuozu, tačiau po rankos traumos atsisakė šio siekio ir paniro į kūrybą bei muzikos kritiką.
1834 m. Leipcige su keliais bendraminčiais jis pradėjo leisti „Naująjį muzikos laikraštį“ (Neue Zeitung für Musik) ir vadovavo jam 10 metų. Didelę dalį straipsnių rašė pats, prisidengęs keliais – Florestano, Euzebijaus, Raro ir kt. Slapyvardžiais. Straipsniuose skelbė naujo, pažangaus meno idėjas, kovojo prieš miesčionišką, saloninį skonį, paviršutiniškumą ir konservatyvumą. Šumanas propagavo jaunų, dar nežinomų kompozitorių – Šopeno, Listo, Berliozo, Bramso – kūrybą, aukštino nepelnytai užmirštą Bacho, Bethoveno, Haidno, Mocarto, Šuberto muziką.
Ieškodamas pagalbininkų, laikraštį remiančių žmonių, Šumanas sugalvojo Davidsbundą – iš tikro neegzistuojančią Dovydo sąjungą. (Legendinio biblijos karaliaus Dovydo, muzika nugalėjusio žydų tautos priešus filisterius, garbei.) Jos nariai – davidsbiundleriai – buvo paties Šumano parinkti gyvi ar mirę kompozitoriai, muzikai, draugai: Mocartas, Šopenas, Paganinis, Berliozas, Klara Vyk, Florestanas, Euzebijus ir kiti.
R. Šumanas rašė įvairių žanrų muziką – dainas (virš 200), simfonijas (4), koncertus (fortepijonui, smuikui, violončelei), uvertiūras, mišias, operą ir kt., tačiau svarbiausią ir būdingiausią Šumano kūrybinio palikimo dalį sudaro fortepijoninė muzika. Daugiausia sukūrė programinių pjesių ir sujungė jas į ciklus – „Karnavalas“, „Drugeliai“, „Fantastinės pjesės“, „Vaikų scenos“ ir kt. To nedarė nei Vienos klasikai, nei Šubertas. Šiame 20-ties pjesių cikle ryškiai atsiskleidžia Šumano kompozicinės naujovės, pažiūros į meną, kūrybos idealai. Kompozitorius „Karnavalą“ pavadino „mažomis scenomis, kurių kiekviena paremta keturiomis raidėmis“. Jos sudaro žodį ASCH – Čekijos miestelio pavadinimą. (Taip pat raidės Sch yra Šumano autografas.) Keturių garsų motyvas – la, mi bemol, do, si – tampa savotiška tema, kurios variantai skamba atskirose pjesėse ir intonaciškai jungia visą ciklą. Tai Šumano mėgstamas muzikinio plėtojimo būdas.
Prasideda karnavalas. Iškilmingi fanfariniai akordai Įžangoje skelbia jo pradžią.Skamba muzika, sukasi poros. Iš minios išnyra, greitai viena kitą keičia karnavalo kaukės: Pjeras ir Arlekinas, Kolombina ir Pantalonė, drugeliai, šokančios raidės. Pasilinksminime dalyvauja ir davidsbiundleriai – Florestanas, Euzebijus, Šopenas, Paganinis, Klara Vyk.
Florestano ir Euzebijaus paveikslai – paties R. Šumano dvilypė charasteristika: maištingas ir impulsyvus Florestanas bei švelnus ir susimąstęs Euzebijus...
Minioje yra ir davidsbiundlerių priešai – atgyvenusių pažiūrų miesčionys (filisteriai), kurie kūrinio pabaigoje tarytum susiremia su davidsbiundleriais. Šis seno ir naujo supriešinimas ir skirtingų muzikinių temų susidūrimas sudaro „Karnavalo“ idėjinį pagrindą. Jis tampa aiškus tik kūrinį išklausius iki galo. Filisteriams vaizduoti Šumanas sarkastiškai parinko XVII a. melodiją, senamadišką vokiečių šokį („Grossvatertanz“ – „Senelio šokis“), pabrėždamas vokiečių miesčionijos ribotą skonį ir konservatyvumą.
Filisterių temą finale nustelbia davidsbiundlerių muzikos garsai. Pjesė užbaigiama vis greitėjančiu tempu, įtikinama davidsbiundlerių pergale.
Šudros
Šudra  – vienas iš keturių luomų (varnų) hinduizmo socialinėje santvarkoje. Patį žemiausią, šudrų, luomą sudarė juodadarbiai ir tarnai. Jie dirbdavo brahmanams, kšatrijams ir vaišijams. Manoma, kad šis luomas susiformavo iš karo belaisvių ir vergų, arijams atsikėlus į Indiją. Šudrų kasta sudaro 50 % Indijos žmonių, taip pat yra žemiausia iš visų kastų, neskaitant harijanų (neliečiamųjų).
Kitos varnos: brahmanas, kšatrijas, vaišijas.
Barbuda
thumb|250px|Barbuda sala Karibų jūroje thumb|250px|Palydovinė nuotrauka Barbuda  – sala Karibuose, Mažųjų Antilų salose, Antigvos ir Barbudos valstybės dalis (turi priklausomos teritorijos statusą). Plotas 160 km². Saloje gyvena 1810 gyventojai (2010 m.); gyventojų tankumas – 11,3 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Kodringtonas.
Sala išsidėsčiusi į šiaurę nuo Antigvos, Pavėjinių salų centre. Salą taip pat supa Montserato, Gvadalupės, Nevio, Sent Kitso, Šv. Bartolomėjaus sala, Sen Marteno salos. Paviršius šiek tiek kalvotas, aukščiausia vieta – 38 m. Į Barbudą įsiterpusi Kodringtono lagūna. Salą dengia tropiniai miškai, pelkės. Klimatas tropinis, per metus mažai kinta. Vasaros gale neretai praūžia uraganai. Prie Kodringtono lagūnos yra fregatų perimvietės.
Kauno pirmadienis
Kauno pirmadienis – pramoginis savaitraštis, ėjęs nuo 1995 m. rugsėjo 25 d. iki 1996 m. gegužės 5 d. Kaune.
Barbuda
Istorija
Barbudoje indėnų sibonėjų gentys gyveno nuo 2400 m. pr. m. e. Vėliau juos išstūmė aravakai ir karibai. 1493 m. Barbudą atrado Kristupas Kolumbas. Pirmąsias gyvenvietes įkūrė ispanai ir prancūzai, bet 1666 m. juos išvijo anglai. 1685 m. salą pradėjo valdyti broliai Kodringtonai. Vyko keletas vergų sukilimų. Vergija Barbudoje panaikinta 1834 m.
Kelmės dvaras
Kelmės dvaras – dvaras Kelmėje. Dabar dvare įsikūręs Kelmės krašto muziejus. Išlikę dvaro statiniai:
Kelmės dvaro sodyba kartu su parku užima 15,2 ha teritoriją.
Istorija
XV a. pabaigoje Ldk Aleksandras iki tol jam priklausiusį dvarą padovanojo Jonui Kontautui, neilgai trukus dvaras Bartoševičiams, vėliau – Hlebavičiams, o po 1549 m. pagal giminystės ryšius – kunigaikščiams Solomereckiams. Yra išlikęs 1574 m. rugpjūčio 10 d. dvaro inventorius. Tuo metu dvare buvo namai su dviem seklyčiomis, su iš abiejų pusių pristatytais prieangiais, taip pat klėtis, kepykla, svirnas, kiti dvaro pastatai. 1591 m. dvarą iš Solomenereckio
1591 m. dvarą nupirko Šiaulių vietininkas Jonas Gruževskis. Jo ainiai 1780 m. ir pastatė išlikusius dvaro rūmus. Jie rekonstruoti pagal 1892 m. vokiečių architekto Franciško Lėmano projektą, o 1898 m. parengtas parko įrengimo projektas.
thumb|Dvaro rūmai apie [[1938 m.]]
Išlikę dar 1668 m. statyti ir XVIII a. rekonstruoti vartai. Pirmojo aukšto patalpose buvo laiptai ir baudžiauninkų kalėjimas, antrajame aukšte – biblioteka su siaura atvira arkada orkestrui. Čia buvusioje bibliotekoje buvo apie 5 tūkst. tomų knygų. Dvaro bibliotekoje buvo laikomas didelis dvaro savininkų Gruževskių šeimos archyvas, jis 1941 m. pateko į Šiaulių „Aušros“ muziejų, o 1952 m. muziejus archyvą perdavė Lietuvos mokslų akademijos bibliotekai. Čia išlikę apie 20 tūkst. vienetų Kelmės dvaro archyvo teksto lapų. Kita archyvo dalis saugoma Lietuvos nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje bei Kauno valstybiniame archyve.
1831 metų sukilimo metu dvaro savininkas Julius Gruževskis buvo Raseinių apskrities sukilėlių komiteto narys. Komitetas nutarė sukilimą pradėti rekrūtų pristatymo į Raseinius dieną – kovo mėnesio 26 – ąją ir parašė sukilimo aktą. Sukilimas prasidėjo Kelmės dvare ir anksčiau negu buvo numatyta. Viską lėmė aplinkybės: kovo 23-ąją Kelmėje beliejančius kulkas sukilėlius užklupo caro valdininkas rotmistras Poplonskis. Sukilimui pralaimėjus Julius Gruževskis emigravo į Prancūziją, vėliau apsigyveno Šveicarijoje, Ženevoje.
1940 m. paskutinė dvaro savininkė Gabrielė Gruževskienė su dukromis Sofija ir Adolfina buvo išvarytos iš dvaro, vėliau ištremtos į Sibirą. Vokiečių okupacijos metais Kelmės dvare gyveno baronas fon Haren, pokario metais čia buvo įsikūrusi mokykla, vėliau Paukštininkystės tarybinio ūkio centras, kuris išlaikė ir dvaro pastate buvusi nedidelį visuomeninį muziejų, 1990 m. tapusį dabartiniu Kelmės krašto muziejumi.
Gražina Didžiūnaitytė
Gražina Didžiūnaitytė (1940 m. sausio 18 d. Simanėliškiuose, Alvito valsčius – 2008 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė stiklininkė.
Biografija
1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute. Nuo 1965 m. dalyvavo dailės parodose.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių vazų („Kristoforas“, 1969 m.), vazų komplektų („Laumžirgiai“, 1973 m.; „Senolių atminimui“, 1991 m.; „Kalnas pavasarį“, 1995 m.), kompozicijų („Kalnų tarpekliuose“, 1983 m.; „Skardžiai“, 1986 m.)
Kūriniuose savitai traktuojamos tautodailės tradicijos, jie plastiškų siluetų, monumentalių formų, tamsiai violetinių, žalių, raudonų, mėlynų, rudų tonų kolorito, reljefinio lipdyto, kartais raižyto dekoro. Naudojo daugiasluoksnį stiklą, krištolą, daugiausia kūrė formuodama karštą stiklą. 1974–1975 m. sukūrė dvi meninio stiklo technologijas. Jos kūrinių yra Lietuvos, JAV, Rusijos, Ukrainos muziejuose.
Individualios parodos:
Vitražai:
Adolfas Klimas
Adolfas Klimas (1889 m. birželio 16 d. Kušliškiai, Kalvarijos valsčius – 1985 m. spalio 9 d. Klyvlendas) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Brolis Petras Klimas. 1912–1916 m. su pertraukomis studijavo teisę ir pedagogikos dalykus A. Šaniavskio universitete Maskvoje. 1915–1916 m. dirbo Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti, nuo 1916 m. – šios draugijos Kultūros ir švietimo Petrogrado sekcijoje ir savaitraščio „Lietuvių balsas“ redakcijoje. Po 1917 m. Vasario revoliucijos dirbo laikraščio „Santara“ redakcijoje, leidinio „Laisvoji Lietuvos mokykla“ redaktorius.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Knygų leidimo komisijoje prie Lietuvių mokslo draugijos, laikraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje. 1920–1921 m. faktiškasis savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“ redaktorius, leidinių „Darbas“, „Saulėtekis“, žurnalo „Varpas“ redakcijų darbuotojas. 1921 m. redagavo Šaulių sąjungos žurnalą „Trimitas“. Buvo Steigiamojo ir vėlesnių Seimų stenogramų redaktorius. 1937 m. redagavo dienraštį „Šiandien“. Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į JAV.
1922 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, 1929 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos vienas steigėjų.
Zarinas
Zarinas – cheminis junginys, kurio formulė yra C4H10FO2P. Zarinas yra skaidrus, bespalvis skystis. Jis priskiriamas ypač nuodingam, nervus paralyžiuojančiam junginiui. JT zariną priskiria prie cheminių ginklų. Zarinas buvo įtrauktas į cheminio ginklo konvenciją ir 1993 m. uždraustas jo naudojimas.
Zarinas gali būti mirtinas net ir mažomis dozėmis patekus tiesiai į žmogaus organizmą. Šios dujos blokuoja fermento, padedančio raumenims atsipalaiduoti, gamybą. Zarinas sukelia raumenų susitraukimą, kuris paverčia kvėpavimo procesą neįmanomu, nustoja veikti kitos kūno funkcijos ir pasišalina kūno skysčiai. Zarinas pavojingas ne tik įkvepiant, bet ir patekęs ant odos. Net ir patekusios ant odos šios dujos per dešimt minučių gali priversti žmogų uždusti arba mirti nuo kūno funkcijų sustojimo. Išgyvenusių, tačiau nesulaukusių greitos pagalbos, smegenys būna paveiktos visam laikui. Žmonės lieka prikaustyti prie lovos ir nebegali pasirūpinti savimi.
2013 m. rugpjūčio 21 d. Sirijoje Gutos atakų metu buvo panaudoti zarino užtaisai. Šių atakų metu žuvo nuo 322 iki 1 729 žmonių.
2017 m. balandžio 4 d Sirijoje Chan Šeichūne, Idlibo muchafazoje, esančiame mieste buvo panaudotos zarino dujos. Šios atakos Chan Šeichūne metu mažiausiai žuvo 86 žmonės, dar šeši šimtai buvo smarkiai paveikti.
Karolis Didžiulis
Biografija
1912-1914 m. Rygos uosto krovikas, 1913 m. įstojo į Latvijos socialdemokratiją. Nuo 1919 m. dalyvavo nelegalios LKP veikloje. 1920–1921 m. LKP CK transporto (nelegalios literatūros gabenimo) skyriaus vedėjas. 1922–1923 m., 1928–1933 m. ir 1936–1940 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Kauno ir Šiaulių kalėjimuose, Dimitravo ir Pabradės priverčiamojo darbo stovykloje. 1925 m. Maskvoje baigė Vakarų tautinių mažumų komunistinį universitetą. Nuo 1925 m. LKP CK Panevėžio, Šiaulių rajonų atsakingasis organizatorius. Nuo 1927 m. LKP CK politinio biuro, 1927–1928 m. ir 1934–1935 m. LKP CK sekretoriato narys.
SSRS okupavus Lietuvą - Liaudies Seimo atstovas, 1940–1941 m. LKP (b) CK žemės ūkio skyriaus vedėjas, 1940 m. Lietuvos liaudies vyriausybės įgaliotinis (ministro teisėmis) Vilniui ir Vilniaus kraštui (vietoje suimto Kazio Bizausko). 1940–1947 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko Justo Paleckio pavaduotojas. Per Antrąjį pasaulinį karą 1941–1944 m. gyveno Rusijoje. 1945 m. LSSR liaudies komisarų tarybos ir LKP (b) CK įgaliotinis Trakų ir Kretingos apskrityse tremtinių turtui konfiskuoti. 1947–1958 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo pirmininkas. Dalyvavo represijose, teisė Lietuvos antisovietinio pasipriešinimo dalyvius. 1957 m. rugsėjo 25 d. jo vadovaujamas Aukščiausias Teismas nuteisė mirti Lietuvos partizanų Ginkluotųjų pajėgų vadą Adolfą Ramanauską (slapyvardis „Vanagas“).
1927–1958 m. LKP CK narys. 1940–1958 m. LSSR AT, 1954–1958 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
WNBA
WNBA – JAV moterų krepšinio lyga, įkurta 1996 m.
Struktūra
WNBA dabar žaidžia 14 komandų, padalintų į 2 pogrupius po 7 komandas. Reguliarusis sezonas prasideda nuo kovo ir tęsiasi iki rugpjūčio. Kiekviena komanda savo konferencijoje sužaidžia 3 rungtynes. Tada kiekviena komanda žaidžia su kitos konferencijos komandomis du kartus vieną kartą namuose ir išvykoje. Keturios komandos iš kiekvienos konferencijos patenka į atkrintamąsias varžybas.
Visų žvaigždžių rungtynės vyksta liepos mėn. viduryje, savaitgalį. Rungtynės vyksta kasmet, viename iš WNBA komandų mieste. Rungtynėse susitinka Rytų ir Vakarų rinktinės.
Atkrintamosios rungtynės vyksta Rugpjūtį ir anksti Rugsėjį. Kiekviena konferencija turi du pusfinalius, kuriame susitinka geriausius sezono rezultatus turinčios komandos 1 vietos ir 4 vietos, bei 2 ir 3 vietos. Laimėjusios komandos patenka į WNBA finalus.
2019 m. Komandos
Rytų konferencija
Vakarų konferencija
Turkijos-Armėnijos karas
Turkijos-Armėnijos karas – karinis konfliktas tarp nepriklausomos Armėnijos Respublikos ir Turkijos, vykęs 1920 m. rugsėjo 24–gruodžio 2 d. Karą turkų kemalistų kariuomenei pralaimėjo armėnų karinės pajėgos, pasirašydamos Aleksandropolio (dab. Giumri) taikos sutartį, pagal kurią visa vakarų Armėnija atiteko Turkijai. Likusią Armėnijos dalį užėmė sovietų Rusijos kariuomenės 11-oji armija. 1920 m. gruodžio 5 d. visa valdžia Jerevane perėjo Revoliuciniam komitetui, kurį daugiausiai sudarė etniniai armėnai, kilę iš Azerbaidžano, buvo įkurta Armėnijos SSR.
Armėnijos Revoliucinis komitetas nepripažino Aleksandropolio taikos. Turkijos–Armėnijos valstybinės sienos klausimas buvo sprendžiamas 1921 m. kovo–balandžio mėn. Maskvoje. Kovo 16 d. pasirašyta Maskvos sutartis paliko Karsą ir Ardahaną turkams. Buvo apibrėžtos Armėnijos sienos: buvęs Nachičevanės valsčius perduotas Azerbaidžano SSR, Zangezuro valsčius perduotas Armėnijai, aptartas turkų kariuomenės išvedimas iš Aleksandropolio, pasibaigęs iki gegužės mėn. vidurio. Formaliai naujos sąlygos atsispindėjo 1921 m. spalio 13 d. Karso sutartyje su Turkijos vyriausybe. Šios sutarties dabartinė Armėnijos Respublika nepripažįsta.
Šv. Marijos parapija
'''Šv. Marijos parapija''' yra keli administraciniai vienetai Karibuose:
Konservantas
Konservantas – nuo gedimo apsauganti natūrali ar sintetinė cheminė medžiaga ar jų mišinys, kuri dedama į organines medžiagas, maisto produktus, nealkoholinius gėrimus ar kitokius gaminius tam, kad šie neirtų dėl mikroorganizmų poveikio ar nepageidaujamų cheminių virsmų.
Maisto konservantai ir sveikata
Konservantai yra medžiagos, stabdančios mikroorganizmų gyvybinę veiklą, veikiančios normalią žarnyno mikroflorą, todėl jie potencialiai gali pakenkti ir žmogui ar gyvūnams. Taip pat konservantai, kaip ir kitos medžiagos, dalyvauja medžiagų apykaitoje ir gali turėti įvairų poveikį. Yra žinomas ne vienas konservantas, kuris yra iš tiesų kenksmingas žmonių sveikatai, todėl dažnai kyla tiek pagrįsti, tiek nepagrįsti būgštavimai, kad vienas ar kitas konservantas yra kancerogeniškas, alergizuojantis ar kitaip kenksmingas.
Kai konservantai dedami į maisto produktus kaip maisto priedai, etiketėje užrašomas jų pilnas pavadinimas ir E numeris, pvz., sorbo rūgštis (E200), natrio sorbatas (E201), kalio sorbatas (E202), natrio benzoatas (E211). Atskirikliai laikomi specifine maisto konservantų rūšimi.
Į teisiniais aktais apibrėžtą konservantų sąrašą neįtrauktos kai kurios medžiagos, taip pat turinčios konservuojančių savybių – druska, cukrus, alkoholis, prieskoniai.
Yra sunku sužinoti, koks konservanto (konservantų) kiekis yra maisto produkte. Tačiau dažnai galioja ši taisyklė: kuo ilgesnė nurodyta maisto produkto vartojimo trukmė, tuo daugiau jame konservantų, išvardintų etiketėje.
Lygialaukis (Sužionys)
Lygialaukis – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sužionių, Širvino pietiniame krante.
Diržiai (Šiauliai)
Diržiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šakynos.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1922–1923 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1922–1923 m.
VI amžius
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis
Šv. Pauliaus parapija
'''Šv. Pauliaus parapija''' yra keli administraciniai vienetai Karibuose:
VI amžius
Amžiai: V amžius – VI amžius – VII amžius
Imperatorius Juozapas II
Biografija
Kilęs iš Habsburgų Lotaringų dinastijos, vyriausias imperatorės Marijos Teresės ir jos vyro imperatoriaus Pranciškaus I sūnus. Juozapas II buvo „Apšviestojo absoliutizmo“ šalininkas.
Valdymas
thumb|left|150px|Imperatoriaus Juozapo II karūnacija thumb|left|150px|Imperatoriaus Juozapo II pirmoji žmona Izabelė Marija thumb|Paminklas Juozapui I Uničove, Čekija thumb|left|150px|Imperatoriaus Juozapo II antroji žmona Marija Jozefa Po tėvo Pranciškaus I mirties 1763 m. oficialiai valdė Austrijos žemes kartu su motina. Nuo 1780 m. tapo vienvaldis Austrijos valdovas. Turėjo dvi žmonas: Parmos princesę Izabelę Mariją ir Vitelsbachų dinastijos princesę Mariją Jozefą, tačiau mirė bevaikis.
Jozefas II vykdė radikalias reformas: sušvelnino cenzūrą, panaikino 700 vienuolynų, konfiskuodamas jų turtus, garantavo lygias teises visoms krikščionių bažnyčioms bei sektoms, 1781–1785 m. panaikino baudžiavą ir apribojo dvarininkų jurisdikciją, skelbė visų luomų teisinę lygybę. Norėdamas labiau centralizuoti savo margą ir į autonominius vienetus suskirstytą valstybę, šalį suskirstė į apskritis, 1784 m. vokiečių kalbą paskelbė visiems privaloma valstybine kalba, buvo surašyti gyventojai. Teismuose lotynų kalba pakeista vokiečių kalba, uždrausti vadinamieji raganų teismai. Šioms reformoms labai priešinosi bajorija, dvasininkai ir nevokiškoji Austrijos gyventojų dalis, ypač vengrai. Dėl to prieš pat mirtį Juozapui II teko daugelį savo reformų atšaukti, išskyrus įstatymus, liečiančius valstiečių gyvenimą ir tikybinę toleranciją.
Dygliakrūmis
Dygliakrūmis (Ulex) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Visžali krūmai daugumoj paplitę Iberijoje.
Lietuvoje labai retai sodybose auginama rūšis
60-120 cm aukščio. Žydi gegužės-birželio mėn.
Mantkaimis
Mantkaimis arba Maiskis  – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Manijōtkaims prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Maniothkaym. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 33 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Lyginiai
Lyginiai – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Giedraičių.
Blankas (Bolivija)
Blankas  – upė rytų Bolivijoje, Santa Kruso ir Beni departamentuose; Gvaporės kairysis intakas. Prasideda Agvas Kaljenteso upe, ištekančia netoli Konsepsjono. Teka šiaurės vakarų kryptimi, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Gvaporę netoli Brazilijos miesto Košta Markišo.
Upės baseine gyvena indėnai mochai. Didesnės gyvenvietės prie upės: La Čonta, Urubiča, Kururu, El Karmenas, Belja Vista.
Šaltiniai
<references group="lower-alpha"/>
Kristupas Marija Tiškevičius Logoiskis
Kristupas Marija Stanislovas Tiškevičius (, 1911 m. gegužės 8 d. Krokuvoje, Didžioji Krokuvos kunigaikštystė, Austrija-Vengrija – 1977 m. sausio 2 d. Berkhamsteade, Hartfordšyro grafystė, Rytų Anglija, Jungtinė Karalystė) – lenkų bajoras, Leliva herbo grafas.
Šv. Petro parapija
'''Šv. Petro parapija''' yra: 1. Keli administraciniai vienetai Karibuose:
Žaliažuvės
Žaliažuvės (Symphodus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Malpigijiniai
Malpigijiniai – malpigijiečių (Malpighiales) eilės dviskilčių augalų šeima. Ją sudaro ~75 gentys ir ~1300 rūšių, augančių tropikuose ir subtropikuose. 90 % rūšių auga neotropikuose (Amerikoje), likusios – tropinėje Afrikoje, Madagaskare, Naujojoje Kaledonijoje, Pietryčių Azijoje, Filipinuose.
Gervydas Dienys
Gervydas Dienys (g. 1934 m. rugsėjo 25 d. Joniškyje) – Lietuvos chemikas organikas ir biochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1957–1975 m. ir nuo 1991 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1965 m. docentas, nuo 1995 m. profesorius. Nuo 1975 m. dirba Biotechnologijos institute (iki 1992 m. Taikomosios enzimologijos institutas), 1975–1991 m. Fizikinės cheminės enzimologijos skyriaus vedėjas. 1994 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – organinių reakcijų kinetikos ir mechanizmo, enzimologijos, baltymų tyrimai. 1959 m. moksleivių chemijos olimpiadų rengimo pradininkas, daugelio jų vertinimo komisijos pirmininkas.
Galų karai
Užkariavęs Galiją, Cezaris tapo jos vietininku ir įgijo didelį legionų pasitikėjimą. Galijos romanizacija lėmė prancūzų tautos susiformavimą. Apie galų karus Julijus Cezaris parašė knygą „Užrašai apie Galų karą“ (Commentari de Bello Gallico).
Arnionių dvaras
Arnionių dvaras – dvaras Molėtų rajone, Arnionių kaime.
Istorija
1495 metais ponui Narbutui dovanoti žmonės Arnionyse ir Kaltanėnuose. Vėliau kaimas priklausė Radviloms, Šveikovskiams, nuo 1765 m. kartu su Pabradės dvaru atiteko Vilniaus kaštelionui M. Masalskiui, po jo mirties (1768 m.) – Vilniaus vyskupui I. J. Masalskiui. 1792 m. dvarą įsigijo M. Kostrovickis, kuris ir pastatė pagrindinius mūrinius pastatus. 1859 m. dvaras atiteko J. Tiškevičiui. Spėjama, kad dvaro rūmus galėjo suprojektuoti architektas Laurynas Gucevičius.
Po II pasaulinio karo rūmai perstatyti, šiandien išlikę 5 pastatai, oranžerijos ir vartų likučiai, parkas.