cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mečislovas Bulaka
Mečislovas Bulaka (1907 m. rugsėjo 12 d. Kapčiamiestis – 1994 m. spalio 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas, scenografas.
Biografija
1931 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas.
Kūryba
Nuo 1931 m. dalyvavo parodose. 1936 m. Kaune, 1997 m. Vilniuje surengtos individualios parodos. Sukūrė medžio raižinių („Miežiapjūtė“, „Motina per karą“, abu 1932 m.) knygų iliustracijų (Kazys Boruta. „Duona kasdieninė“, 1934 m., Jonas Biliūnas. „Beletristika“ ir „Liūdna pasaka“, abi 1937 m., pastaroji Paryžiaus pasaulinėje parodoje apdovanota aukso medaliu). Raižiniai tikslaus, griežto štricho, ekspresyvūs. Sangvinu sukūrė piešinių (ciklas „Vilniaus senamiesčio vaizdai“, 1943–1950 m.). Apipavidalino knygų (Martynas Mažvydas. Pirmoji lietuviška knyga, 1947 m., Antanas Juška. „Lietuviškos dainos“ 1954 m. ir „Lietuviškos svotbinės dainos“, 1955 m.). Valstybės teatro, Panevėžio dramos teatro spektaklių, kino filmų dailininkas.
Homeomorfizmas
thumb|right|Homeomorfizmo pavyzdys: puodelis ir [[toras (geometrija)|toras topologiškai yra ekvivalentūs.]] Homeomorfizmas arba topologinė transformacija yra vadinama abipus vienareikšmė ir abipus tolydi transformacija tarp dviejų topologinių erdvių.
Tiesioginė demokratija
Tiesiogine demokratija vadinama demokratinė valdymo forma, kai piliečiai tiesiogiai dalyvauja sprendimų priėmimo procese (mechanizme). Tai reiškia, kad suverenitetas valstybėje priklauso tiesiogiai liaudžiai. Liaudis suverenitetą įgyvendina tiesiogiai, pvz., referendumu leisdama įstatymus. Čia atsiskleidžia pagrindinis skirtumas nuo „atstovaujamosios demokratijos“, kurioje sprendimus priima išrinkti atstovai. Nors politologai dažnai grubiai skirsto demokratijos modelius į dvi grupes: tiesioginės ir atstovaujamosios demokratijos, atstovaujamosios demokratijos dažnai naudoja tiesioginės demokratijos elementus. Pavyzdžiui, kaip tam tikras atstovaujamosios demokratijos priedas daug kur naudojami referendumai (dažniausiai naudojami sprendžiant dėl konstitucijos keitimų).
Homeomorfizmas
Funkcija f tarp dviejų topologinių erdvių X irY vadinama homeomorfizmu jei ji tenkina tokias savybes:
Figūros A ir B (arba bendriau – topologinės erdvės) vadinamos homeomorfinėmis, jeigu egzistuoja homeomorfizmas, atvaizduojantis figūrą A į B.
Tiesioginė demokratija
Praktiškai nėra valstybės, kurioje tiesioginės demokratijos metodai būtų taikomi kaip pagrindinis sprendimų priėmimo mechanizmas.
Klausimų kėlimas ir referendumų iniciavimas yra svarbi partijų veikla, kurią jos vėliau mini prieš rinkimus.
Tiesioginės demokratijos privalumai
Tiesioginės demokratijos elementų šalininkai pabrėžia, kad politinės partijos tiesioginėje demokratijoje paprastai turi mažesnę valdžią nei atstovaujamojoje demokratijoje. Vietoj to didesnę įtaką gali įgyti interesų grupės, ypač sprendžiant dalykinius klausimus, pvz., renkant parašus siekiant surengti referendumą. Referendumai dalykiniais klausimais nėra nei laiko požiūriu, nei turinio požiūriu būtinai susiję su atstovaujamųjų organų rinkimais.
Tiesioginės demokratijos trūkumai
Tarp trūkumų nurodoma, kad tiesioginė demokratija lėčiau priima sprendimus, nei atstovaujamoji demokratija.
Tiesioginės demokratijos praktinio taikymo galimybės kritikuojamos nurodant, kad žmonės balsuoja galvodami vien apie savo interesus. Tačiau referendumais priimama ir nepopuliariais atrodančių sprendimų (pavyzdžiui, Šveicarijoje 2012 m. atmestas atostogų pailginimo iki šešių savaičių referendumas).
Kvapusis muskatmedis
Kvapusis muskatmedis (Myristica fragrans) – muskatmedinių (Myristicaceae) šeimos augalų rūšis, kilusi iš Bandos salų (Molukai, Indonezija). Dabar auginamas Pietų, Pietryčių Azijoje, Pietų Amerikoje, Rytų Afrikoje, Madagaskare.
Kačanauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kačanauskienė (ištekėjusi moteris) ir Kačanauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kvapusis muskatmedis
Kvapusis muskatmedis tai 10-15 m aukščio visžalis medis. Lapai paprastieji, lygiakraščiai, iš viršaus tamsiai žali, apačioje šviesūs, pūkuoti. Žiedai gelsvai balti, dvinamiai, susitelkę į žiedynus, augančius iš lapų pažastų. Vaisius – mėsinga, rutuliška, oranžiškai geltona uoga. Vaisiui prinokus odelė suaižėja į dvi dalis ir pasirodo tamsiai ruda sėkla.
Kvapiojo muskatmedžio sėkla vadinama muskato riešutu ir yra populiarus prieskonis. Joje yra bent 3 % eterinių aliejų (pinenas, geraniolis, eugenolis, dipentenas, linalolis, safrolis, miristicinas ir kt.), 40 % augalinių riebalų, 20 % krakmolo, tai pat pigmentų, saponinų ir pektinų. Veiklioji medžiaga miristicinas, suvartojus didelį jos kiekį, turi haliucinogeninių ir pykinimą sukeliančių savybių. Muskatinis riešutas turi būdingą malonų kvapą, skonis pradžioje švelnus, vėliau tampa aštrus. Jo dedama į įvairius patiekalus, uogienes, gėrimus, kompotus ir kt. Turi apetitą sukeliančių savybių. Iš muskatinių riešutų gautas eterinis aliejus naudojamas parfumerijoje, vaistų gamyboje.
Iki didžiųjų geografinių atradimų į Europą pakliūdavo tik nedideli muskato riešutų kiekiai, gauti per arabų pirklius, ir buvo vertinami labai didelėmis kainomis. XVI a. pr. portugalams užėmus Molukų salas, muskato riešutai imti gabenti didesniais kiekiais. XVII a. prekybą perėmė olandai. Britams pavyko įveisti muskatmedžius savo kolonijose ir taip pat pradėti prekybą. Dabar pagrindiniai muskato riešutų tiekėjai yra Indonezija, Grenada, Malaizija, Papua Naujoji Gvinėja.
Myristica fragrans
Černobylio avarija
thumb|220px|Sunaikintas ketvirtasis Černobylio atominės elektrinės blokas right|400px|Černobylio AE padėtis Europos žemėlapyje
Černobylio avarija – 1986 m. balandžio 26 d. įvykusi ketvirtojo Černobylio atominės elektrinės bloko griūtis. Černobylio avarija buvo pirmoji iš dviejų avarijų, kurios įvertintos 7 balais pagal tarptautinę branduolinių avarijų skalę (antroji buvo Fukušimos avarija 2011 m. Japonijoje).
Sprogus Černobylio atominės elektrinės, esančios šalia 1970 m. pastatyto Pripetės miesto, branduoliniam reaktoriui, jis buvo visiškai sunaikintas, o į aplinką išmestas didelis kiekis radioaktyviųjų medžiagų, tarp jų – radioaktyvūs cezio (137Cs) ir jodo (131I) izotopai. Debesis, susidaręs nuo 10 dienų degusio reaktoriaus, išnešiojo įvairias radioaktyviąsias medžiagas didžiojoje Europos dalyje, o vėliau – šiauriniame planetos pusrutulyje. Per radioaktyvius kritulius labiausiai buvo užterštas regionas į šiaurės rytus nuo branduolinės jėgainės (dabartinėje Baltarusijoje, Rusijoje ir Ukrainoje). Po avarijos pradėti padarinių likvidavimo darbai. Vadovaujant I. Kurčiatovo atominės energijos institutui iki 1986 m. lapkričio buvo pastatytas laikinasis ketvirtąjį bloką uždengęs gelžbetoninis sarkofagas. 2016 m. užbaigtas statyti naujasis sarkofagas.
AE charakteristikos
Černobylio AE (51.38944°N, 30.09972°W) stovi šiaurės Ukrainoje, už 3 km nuo Pripetės miesto, už 18 km nuo Černobylio, 16 km nuo Baltarusijos sienos ir už 110 km nuo Kijevo.
Iki Černobylio AE avarijos veikė keturi blokai su reaktoriais „RBMK-1000“ (kanalinio tipo didelės galios reaktorius), kurių kiekvieno elektrinė galia 1000 MW (šiluminė galia – 3200 MW). Dar du analogiški blokai buvo statomi. Černobylio AE gamino apytiksliai dešimtadalį UTSR energijos.
Černobylio AE visiškai sustabdyta 2000 m. gruodžio 15 d.
Avarija
1986 m. balandžio 26 d. 1.23 val. ketvirtajame Černobylio atominės elektrinės bloke įvyko sprogimas, kuris visiškai sunaikino reaktorių. Bloko pastatas iš dalies sugriuvo, žuvo du žmonės – pagrindinių cirkuliacinių siurblių operatorius Valerijus Hodemčiukas (kūnas nerastas, užverstas dviem 130 t svorio būgninių separatorių nuolaužomis) ir Vladimiras Šašenokas (nuo stuburo lūžio ir daugybinių nudegimų balandžio 26 d. 6.00 val. mirė Pripetės medicinos punkte Nr. 126). Įvairiose patalpose ir ant stogo kilo gaisras. Sprogimo vietoje susiliejo reaktoriaus šerdies likučiai, išsilydžiusio metalo, smėlio, betono ir kuro fragmentų mišinys nutekėjo į patalpą po reaktoriumi. Avarijos metu į aplinką pasklido radioaktyviųjų medžiagų, tarp kurių buvo urano, plutonio, jodo-131 (pusėjimo trukmė – 8 dienos), cezio-134 (pusėjimo trukmė – 2 metai), cezio-137 (pusėjimo trukmė – 30 metų), stroncio-90 (pusėjimo trukmė – 28 metai) izotopų.
Avarijos kontekstas – turbogeneratoriaus eksperimentas
Černobylio AE ketvirtąjį bloką buvo numatyta sustabdyti planiniams remonto darbams. Paprastai tokių darbų metu atliekami įvairūs įrangos bandymai – tiek reglamentuoti, tiek nestandartiniai, – vykdomi pagal atskirą programą. Prieš avariją buvo numatyta atlikti „turbogeneratoriaus rotoriaus inercijos“ bandymą, kurį generalinis projektuotojas („Hidroprojekto“ institutas) pasiūlė kaip papildomą avarinio elektros tiekimo sistemą. „Inercijos“ režimas būtų leidęs išnaudoti kinetinę turbogeneratoriaus rotoriaus energiją, kuri aprūpintų maitinančiuosius ir pagrindinius cirkuliacinius siurblius dingus elektros maitinimui elektrinėje. Šis režimas nebuvo ištobulintas arba nebuvo išbandytas atominėse elektrinėse su RBMK reaktoriais. Tai buvo jau ketvirtasis režimo bandymas, atliktas Černobylio AE. Pirmasis bandymas, įvykęs 1982 m., parodė, kad įtampa krenta greičiau, nei buvo planuojama. Kiti bandymai, atlikti patobulinus turbogeneratorių, įvyko 1983, 1984 ir 1985 m., bet taip pat baigėsi nesėkmingai. Bandymai turėjo vykti 1986 m. balandžio 25 d., esant 700–1000 (šiluminių) MW galiai, 22–31 % didžiausios galios.
Tyrimų grupės ir komisijos
Dėl išeitinių duomenų neprieinamumo, slaptumo atmosferos TSRS, resursų tyrimams trūkumo bei kitų aplinkybių atrodo, kad nė viena tyrimų grupė nepriėjo prie visiškai aiškių išvadų, kurias būtų galima patvirtinti eksperimentiškai, todėl avariją viena po kitos tyrė gana daug komisijų ir kuo vėliau po įvykio, tuo tyrimai darėsi vis sunkesni, nes aplinkybės užsimiršo, o, be to, natūraliai mirė įvykių liudininkai.
Valstybinė A. Meškovo komisija
Katastrofos priežastims išaiškinti 1986 metais buvo suburta TSRS valstybinė komisija. Jai vadovavo A. G. Meškovas. Ji pagrindinę atsakomybę dėl įvykusios katastrofos priskyrė operatyviniam personalui ir Černobylio AE valdžiai. TATENA subūrė savo konsultacinę grupę, žinomą kaip „Tarptautinė branduolinio saugumo konsultavimo grupė“, kuri remdamasi Tarybų Sąjungos pateikta medžiaga ir žodiniais specialistų pareiškimais (tarybinių specialistų delegacijai vadovavo Valerijus Legasovas – Kurčiatovo instituto direktoriaus pirmasis pavaduotojas), pateiktais 1986 m. ataskaitose, taip pat iš esmės pritarė šiai nuomonei. Teigta, kad avarija įvyko dėl mažai tikėtinos virtinės taisyklių ir reglamentų pažeidimų, kuriuos padarė eksploatacinis personalas, o katastrofiškos pasekmės įvyko dėl to, kad reaktorius veikė nereglamentuotu darbo režimu.
Šiurkštūs Černobylio AE eksploatacijos taisyklių pažeidimai, padaryti elektrinės personalo, remiantis šiuo požiūriu yra tokie:
Valstybinė N. Šteinbergo komisija
1991 m. TSRS „Gosatomnadzoro“ komisija (ją daugiausia sudarė atominių elektrinių eksploatatoriai ), kuriai vadovavo Nikolajus Šteinbergas, iš naujo išnagrinėjo avarijos priežastis ir pateikė išvadas, kuriose nurodyta, jog „Černobylio avarija, prasidėjusi dėl operatyvinio personalo veiksmų, išaugo iki jiems neadekvataus katastrofiško masto, kuriam padarė įtaką nepatikimos reaktoriaus konstrukcijos“ (, p. 35). Be to, komisija išanalizavo avarijos metu galiojusius normatyvinius dokumentus ir nepatvirtino kai kurių anksčiau elektrinės personalui pateiktų kaltinimų.
Papildanti INSAG-7 ataskaita
1993 m. INSAG publikavo papildomą ataskaitą, atnaujindama „tą INSAG-1 ataskaitos dalį, kurioje pagrindinis dėmesys skirtas avarijos priežastims“ ir skirdama daugiau dėmesio rimtoms reaktoriaus konstrukcijos problemoms. Ji daugiausia grindžiama TSRS „Gosatomnadzoro“ duomenimis ir TSRS ekspertų grupės darbuotojų ataskaita (šios dvi ataskaitos įtrauktos į priedus), taip pat naujais duomenimis, gautais modeliuojant avariją. Daugelis 1986 m. ataskaitos išvadų buvo pripažintos neteisingomis, buvo peržiūrėtos „kai kurios scenarijaus detalės, pateiktos INSAG-1“, taip pat pakeistos kai kurios „svarbios išvados“. Atnaujintoje ataskaitoje labiausiai tikėtina avarijos priežastimi įvardytos rektoriaus projekto ir konstrukcijos klaidos. Buvo pripažinta, jog šios konstrukcinės ypatybės padarė didžiausią įtaką avarijos eigai ir jos pasekmėms (, p. 17–19).
INSAG-7 nuomone, pagrindiniai veiksniai, kurie padarė didžiausią įtaką avarijai, yra šie (, p. 29–31):
Iš tiesų INSAG-7 gana atsargiai suformulavo savo išvadas apie avarijos priežastis. Pavyzdžiui, vertindama skirtingus scenarijus (, p. 17–19) INSAG pažymėjo, kad „daugumoje analogiškų tyrimų avarijos mastas priklauso nuo valdymo ir apsaugos sistemos strypų konstrukcijos trūkumų, susijusių su fizikinėmis projekto charakteristikomis“ ir nepareiškė savo nuomonės kalbėdama apie „kitus iššūkius aptarnaujančiam personalui. INSAG teigė, jog bet kuris iš personalo narių galėtų sukelti tokį įvykį, kaip, pavyzdžiui, „siurblio išsijungimą ar kavitaciją“ arba „kuro kanalų gedimą“, dėl ko galėtų įvykti panaši ar beveik identiška avarija“. Buvo užduotas retorinis klausimas: „Ar turi kokią nors reikšmę tai, koks būtent trūkumas yra reali priežastis, jei bet kuris iš tokių trūkumų potencialiai galėtų būti lemiančiu faktoriumi?“. Peržiūrėdama reaktoriaus konstrukciją (, p. 17–19), INSAG pripažino, kad „valdymo ir apsaugos sistemos strypų ištraukimas kritiniu bandymo metu… tikriausiai buvo svarbiausias avariją sukėlęs veiksnys“ ir pažymėjo, kad „šiuo atveju avarijos pasekmės buvo abejotinų reglamentų ir procedūrų taikymas bei dėl to įvykęs dviejų rimtų projektinių strypų konstrukcijos defektų ir teigiamo reaktyvumo ryšio derinys“. INSAG taip pat teigė, jog „jai nebuvo panašu, kad faktinę reikšmę turėjo tai, kad teigiamas reaktyvumas avariniu režimu buvo paskutinis įvykis, nulėmęs reaktoriaus sunaikinimą. Svarbu tik tai, kad toks trūkumas egzistavo ir galėjo būti avarijos priežastimi“. INSAG labiau nagrinėjo ne priežastis, o veiksnius, kurie darė įtaką avarijos eigai. Pavyzdžiui, avarijos priežastis išvadose (, p. 29–31) buvo suformuluota taip: „Iki galo neaišku, kas sukėlė galios didėjimą, kuris sunaikino Černobylio AE reaktorių. Tam tikras teigiamas reaktyvumas darė neabejotiną įtaką garų kiekio didėjimui mažėjant šilumnešio sąnaudoms. Papildomo teigiamo reaktyvumo padidinimas atliekant bandymą visiškai panardinus ištrauktus valdymo ir apsaugos sistemos strypus tikriausiai buvo lemiamas avarijos veiksnys“.
Reaktoriaus trūkumai
Reaktorius RBMK-1000 turėjo nemažai konstrukcinių trūkumų ir 1986 m. balandį turėjo dešimtis pažeidimų ir nukrypimų nuo galiojančių branduolinės saugos taisyklių. Du iš šių trūkumų padarė tiesioginę įtaką, kad įvyktų avarija. Tai teigiamas grįžtamasis ryšys tarp galios ir reaktyvumo, atsiradęs tam tikrais reaktoriaus veikimo režimais, ir vadinamasis galutinis efektas, atsiradęs tam tikromis eksploatacijos sąlygomis. Šie trūkumai nebuvo tinkamai išnagrinėti projektinėje ir eksploatacinėje dokumentacijoje. Tai padarė didelę įtaką eksploatuojančio personalo klaidingiems veiksmams ir dėl to susidarė avarinės sąlygos. Po avarijos skubos tvarka buvo imtasi priemonių (pirmosios jau 1986 m. gegužę) šiems trūkumams šalinti.
Teigiamas garinio reaktyvumo koeficientas
Reaktoriaus veikimo metu per aktyviąją zoną teka vanduo, naudojamas kaip šilumnešis, tuo pat metu atliekantis neutronų sugėrimo ir lėtinimo funkciją, kuri turi didelę įtaką reaktyvumui. Reaktoriaus viduje jis verda ir iš dalies virsta garais, kurie blogiau nei vanduo (tūrio vienetui) atlieka sugėrimą ir lėtinimą. Reaktorius buvo suprojektuotas taip, kad garinis reaktyvumo koeficientas būtų teigiamas, tai yra garų susidarymo intensyvumo didinimas skatino teigiamo reaktyvumo išlaisvinimą (kuris savo ruožtu skatino reaktoriaus galios didėjimą). Sąlygomis, kuriomis eksperimento metu veikė energetinis blokas, teigiamo garinio koeficiento įtaka nebuvo kompensuojama kitų reaktyvumą skatinusių reiškinių, todėl reaktorius turėjo teigiamą greitą galios reaktyvumo koeficientą (, p. 4). Tai reiškia, kad veikė teigiamas grįžtamasis ryšys – galios augimas skatino tokius aktyvios zonos procesus, kurie lėmė dar didesnį galios augimą. Tai darė reaktorių nestabiliu ir pavojingu. Be to, operatoriai nebuvo informuoti apie tai, kad esant mažai galiai gali atsirasti teigiamas grįžtamasis ryšys (, p. 45–47).
Antgalių efektas, arba koncevoj effekt
Ši problema RBMK reaktoriuje atsirado dėl netinkamos valdymo ir apsaugos sistemos strypų konstrukcijos, galiausiai buvo pripažinta kaip projekto klaida ir atitinkamai kaip viena iš avarijos priežasčių. Efekto esmė ta, kad tam tikromis sąlygomis, strypui patekus į aktyviąją zoną, pastebimas teigiamas reaktyvumas (kurio neturėtų būti) vietoje neigiamo. Strypų konstrukciją sudaro dvi sekcijos: sugėrikliai (boro karbidas), besitęsiantys per visą aktyvios zonos aukštį, ir išstūmikliai (grafitas), iš dalies išstumiantys vandenį iš reaktoriaus valdymo ir apsaugos sistemos kanalo visiškai pašalinus sugėriklį. Šis efektas galėjo atsirasti dėl to, kad reaktoriaus valdymo ir apsaugos sistemos strypai, esantys aukščiausiame taške, apačioje palieka septynių metrų vandens stulpą, kurio viduryje yra penkių metrų ilgio grafitinis išstūmiklis. Taip reaktoriaus aktyviojoje zonoje lieka penkių metrų ilgio grafitinis išstūmiklis ir po strypu, esančiu pačiame aukščiausiame taške, reaktoriaus valdymo ir apsaugos sistemos kanale lieka vandens stulpas. Strypams judant žemyn ir mažėjant vandens stulpui, grafitas, kuris blogiau nei vanduo sugeria neutronus, išprovokavo teigiamą reaktyvumą.
Vilniaus rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Vilniaus rajono savivaldybės taryba – Vilniaus rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono mere išrinkta Leokadija Janušauskienė, jos pavaduotoju Jan Sinicki. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Jan Antoni Jankovski.
Černobylio avarija
Antgalių efektas, arba koncevoj effekt
Strypams panyrant į aktyvią reaktoriaus zoną, apatinėje dalyje išstumiamas vanduo, bet tuo pat metu viršutinėje dalyje grafitą (išstūmiklis) keičia boro karbidas (sugėriklis), o tai sukelia neigiamą reaktyvumą. Kieno persvara ir kokio ženklo bus suminis reaktyvumas, priklauso nuo neutronų lauko formos ir jo pastovumo (judant strypams). O tai savo ruožtu priklauso nuo daugelio reaktoriaus pradinės būsenos veiksnių.
Visiškam galutinio efekto atsiradimui (esant pakankamai dideliam reaktyvumui) būtinas gana retas pradinių sąlygų derinys.
Operatorių klaidos
Pasirengimo eksperimentui ir jo metu eksploatacinis personalas padarė keletą pažeidimų ir klaidų. Iš pradžių buvo tvirtinama, kad būtent šie veiksmai tapo pagrindine avarijos priežastimi. Vėliau šis požiūris buvo patikslintas ir nustatyta, kad dauguma iš nurodytų veiksmų nelaikomi pažeidimais arba jie neturėjo įtakos avarijos eigai ( , p. 22–23). Vadinasi, reaktoriaus darbo režimas, esant žemesnei nei 700 MW galiai, nebuvo draudžiamas pagal tuo metu galiojusį reglamentą, kaip buvo tvirtinama anksčiau, nors ir buvo eksploatacijos pažeidimas bei vienas iš avariją sukėlusių veiksnių. Be to, tai buvo nukrypimas nuo patvirtintos bandymo programos. Lygiai taip pat visų aštuonių pagrindinių cirkuliacinių siurblių įjungimas nebuvo draudžiamas eksploatacijos dokumentacijoje. Taisyklių pažeidimu galima laikyti nebent pagrindinių cirkuliacinių siurblių srauto perteklių, bet tai kavitacijai (kuri, kaip manoma, buvo viena iš avarijos priežasčių) įtakos neturėjo. Reaktoriaus avarinės aušinimo sistemos atjungimas buvo leidžiamas atsižvelgiant į patvirtintas sąlygas. Sistema buvo užblokuota pagal patvirtintą bandymo programą, gavus būtiną vyriausiojo inžinieriaus sutikimą. Įtakos avarijos eigai tai neturėjo: tuo metu, kai avarinė reaktoriaus aušinimo sistema galėjo suveikti, aktyvi zona jau buvo sunaikinta. Reaktoriaus apsaugos blokavimas, gavus sustojusių dviejų turbogeneratorių signalą, buvo ne tik toleruojamas, bet ir priešingai – buvo nurodyta apkrauti energetinį bloką prieš jį sustabdant (, p. 90).
Taigi išvardyti veiksniai nebuvo eksploatacijos reglamento pažeidimas; be to, pareikšta pagrįstų abejonių, kad jie būtų padarę kokią nors įtaką avarijai sąlygomis, kurios buvo susidariusios prieš jiems įvykstant (, p. 78). Taip pat pripažinta, kad „operacijos su nustatytomis reikšmėmis ir atjungtomis technologinėmis apsaugos bei blokavimo priemonėmis nebuvo avarijos priežastis, neturėjo įtakos jos mastui. Šie veiksmai neturėjo jokio ryšio su avarinėmis paties reaktoriaus apsaugos priemonėmis (pagal galios lygį, pagal jos kilimo greitį), kurių personalas nebuvo išjungęs“ (, p. 92). Šio reglamento pažeidimas buvo tik nenustatyta vandens lygio separatoriaus būgne apsauga (nuo 1100 mm iki 600 mm), o ne garų slėgio pakeitimo nustatymas (nuo 55 kg/cm² iki 50 kg/cm²).
Branislav Ivanović
Branislavas Ivanovičius (g. 1984 m. vasario 22 d.) – Serbijos futbolininkas (gynėjas), ilgą laiką rungtyniavęs Londono „Chelsea“ klube.
Černobylio avarija
Operatorių klaidos
Reglamento pažeidimas, padaręs didelę įtaką avarijos atsiradimui ir eigai, be abejo, buvo reaktoriaus darbas esant mažai operatyvinei reaktyvumo atsargai. Tačiau neįrodyta, kad avarija negalėjo įvykti be šio pažeidimo (, p. 17–19).
Neatsižvelgiant į tai, kokius būtent reglamento pažeidimus padarė eksploatacijos personalas ir kokią įtaką jie padarė avarijos atsiradimui ir eigai, personalas palaikė reaktoriaus darbą pavojingu režimu. Reaktoriaus darbas esant mažai galiai su padidintu šilumnešio srautu ir esant mažai operatyvinei atsargai buvo klaida (, p. 121), nepaisant to, kaip šie režimai buvo pateikti eksploatacijos reglamente ir ar reaktoriuje buvo konstrukcinių klaidų ( , p. 29–31).
Operatyvinės reaktyvumo atsargos vaidmuo
right|220px|thumb|Valdomų strypų panardinimo gylis (centimetrais) 1.22.30 val. (, p. 130) Nagrinėjant Černobylio AE avarijos eigą, didelis dėmesys skirtas operatyvinei reaktyvumo atsargai. Tai teigiamas reaktyvumas, kurį reaktorius pasiektų visiškai ištraukus valdymo ir apsaugos sistemos strypus. Reaktoriui veikiant pastovia galia, šį reaktyvumą visada kompensuoja (iki nulio) neigiamas reaktyvumas, kurį sukelia valdymo ir apsaugos sistemos strypai. Didelis kiekis operatyvinės reaktyvumo atsargos reiškia „padidintą“ dalį perteklinio branduolinio kuro (urano-235), kuris sunaudojamas šiam neigiamam reaktyvumui kompensuoti, užuot tą patį uraną-235 panaudojus energijos dalijimui ir gamybai. Be to, padidėjusi operatyvinė reaktyvumo atsarga potencialiai didina pavojų, nes tai reiškia pakankamai didelį reaktyvumą, kuris gali atsirasti reaktoriuje, klaidingai ištraukiant valdymo ir apsaugos sistemos strypus.
Tuo metu nedidelė operatyvinė reaktyvumo atsarga RBMK reaktoriuose darė esminę įtaką reaktoriaus saugumui. Norint palaikyti didžiausią reaktoriaus galią (tai yra nulinį reaktyvumą), esant mažai operatyvinei reaktyvumo atsargai, reikia beveik visiškai iš aktyvios zonos ištraukti valdomus strypus. Tokia konfigūracija (su ištrauktais strypais) RBMK reaktoriuose buvo pavojinga dėl kelių priežasčių (, p. 49, 94–96):
Elektrinės personalas matyt žinojo tik pirmąją iš šių priežasčių; nei apie pavojingą garinio koeficiento didėjimą, nei apie galutinį efektą tuo metu galiojusiuose dokumentuose nieko nebuvo rašoma. Personalas nieko nežinojo apie tikruosius pavojus, kurie kyla esant mažai reaktyvumo atsargai (, p. 54).
Tarp galutinio efekto ir operatyvinės reaktyvumo atsargos atsiradimo nėra tvirto ryšio. Branduolinio pavojaus grėsmė iškyla tada, kai didelė dalis valdymo ir apsaugos sistemos strypų yra pačioje aukščiausioje padėtyje. Tai įmanoma tik esant mažai operatyvinei reaktyvumo atsargai, tačiau tą pačią operatyvinę reaktyvumo atsargą galima pasiekti skirtingai nustačius strypus, todėl pavojingoje padėtyje atsiras skirtingas strypų kiekis (, p. 18).
Reglamente nebuvo apribotas visiškai ištrauktų strypų skaičius. Nebuvo minimi saugumui svarbūs operatyvinės reaktyvumo atsargos parametrai, personalas neatkreipė dėmesio į technologinio reglamento nurodymus, kad operatyvinė reaktyvumo atsarga yra svarbiausias parametras, nuo kurio stebėjimo priklauso avarinės apsaugos veikimo efektyvumas. Be to, projekte nebuvo numatytos tinkamos priemonės operatyvinei reaktyvumo atsargai matuoti. Nepaisant šio parametro svarbos pulte nebuvo indikatoriaus, kuris nuolat apie jį informuotų. Paprastai operatorius du kartus per valandą gaudavo išspausdintą rezultatų ataskaitą iš elektrinės kompiuterio arba pareikalaudavo realaus laiko rezultatų, gaunamų per kelias minutes. Tai yra operatyvinė reaktyvumo atsarga negalėjo būti stebima kaip realiuoju laiku valdomas parametras, nes jo skaičiavimo paklaida priklauso nuo neutronų lauko formos (, p. 85–86).
Apibendrinančios avarijos priežasčių versijos
Ukrainos atominio saugumo instituto ekspertas fizikas Borisas Gorbačiovas teigia, kad egzistuoja apie 110 versijų, kodėl sprogo ketvirtasis reaktorius, tačiau iš jų tik dvi vertos gilesnio nagrinėjimo. Šias versijas galima vadinti oficialiomis. Taip pat egzistuoja keletas alternatyvių skirtingo patikimumo versijų. Vieningos nuomonės dėl avarijos priežasčių, dėl ko sutiktų visos branduolinės fizikos ir technikos specialistų ekspertinės grupės, nėra. Avarijos tyrimo aplinkybės buvo tokios, kad (tada ir dabar) spręsti apie jos priežastis ir pasekmes tenka specialistams tų organizacijų, kurios tiesiogiai ar netiesiogiai atsakingos už jos pasekmes, kitaip sakant – trūksta nešališkų ir kartu kompetentingų nuomonių. Esant tokiai situacijai, radikalus nuomonių skirtumas yra savaime suprantamas. Be to, natūralu, kad šiomis sąlygomis be pripažintų „autoritetingų“ versijų atsirado daug nereikšmingų, daugiausia spėliojimais, o ne faktais pagrįstų versijų.
Versijų panašumai arba sutapimai
Vienintelis dalykas, kuris sieja autoritetingas versijas, – tai bendras avarijos eigos scenarijus. Jos pagrindą sudarė nekontroliuojamas reaktoriaus galios augimas, sukėlęs branduolinio pobūdžio sprogimą. Griaunamasis avarijos lygis prasidėjo nuo to, kad perkaitus branduoliniam kurui buvo sugadintos branduolinio kuro kasetės apatinėje reaktoriaus aktyvios zonos dalyje. Tai nulėmė keleto kanalų, kuriuose yra šios kasetės, suniokojimą. Jo metu apie 7 MPa slėgiu garai išsiveržė į reaktorių, kuriame įprastai palaikomas atmosferinis slėgis (0,1 MPa). Reaktoriuje staigiai pakilo slėgis, o tai sukėlė dar daugiau žalos pačiam reaktoriui – atitrūko viršutinė apsauginė plokštė („schema-E“ arba „Elena“) su visais prie jos pritvirtintais kanalais. Reaktoriaus korpuso (karkaso) hermetiškumas, o kartu ir šilumnešio cirkuliacijos kontūras buvo pažeisti, todėl įvyko reaktoriaus aktyviosios zonos dehidratacija. 4–5 β teigiamo garinio reaktyvumo efekto reikšmė lėmė žaibišką reaktoriaus neutronų pagreitėjimą (analogišką branduoliniam sprogimui) ir visišką reaktoriaus suniokojimą su visomis su tuo susijusiomis pasekmėmis.
Versijų skirtumai
Versijos visiškai išsiskiria, kai pradedami nagrinėti šiam scenarijui įtakos padarę fizikiniai procesai ir avariją sukėlęs pradinis veiksnys:
Be šių esminių skirtumų, versijos gali skirtis kai kuriomis avarijos galutinės fazės (reaktoriaus sprogimo) eigos detalėmis.
Iš pagrindinių ekspertų grupių pripažintų avarijos versijų (, p. 17—19) daugmaž peržiūrėtos buvo tos, kuriose avarijos procesas prasidėjo nuo greito nekontroliuojamo galios augimo, po kurio buvo sunaikintos branduolinio kuro kasetės. Labiausiai tikėtina laikoma versija (, p. 17), pagal kurią „avarijos pradžią lėmė „AZ-5“ mygtuko paspaudimas esant sąlygoms, kurios susidarė „RBMK-1000“ reaktoriuje nukritus galiai ir pakeltiems rankinio valdymo strypams viršijus leistiną minimalų kiekį“ ( , p. 97). Esant galutiniam efektui, kai reaktyvumo koeficientas yra +5 β, susidarius tokiai reaktoriaus būklei avarinė apsauga, užuot išjungusi reaktorių, turi pradėti avarinį pirmiau aprašyto scenarijaus procesą. Įvairių tyrėjų grupių skirtingu metu atlikti skaičiavimai parodė tokių įvykių galimybę. Netiesiogiai patvirtinama ir tai, kad susidarius žaibiškam reaktoriaus neutronų „pagreičiui“ dėl operatoriaus „pavėluoto“ mygtuko „AZ-5“ paspaudimo signalas į avarinę stotį būtų buvęs išsiųstas automatiškai: viršijus dvigubos galios laikotarpį, viršijus maksimalų galios lygį ir t. t. Tokie įvykiai turėjo sąlygoti reaktoriaus sprogimą, o apsauginės automatikos kontrolė privalėjo būti įjungta ir būtų buvusi gerokai spartesnė nei operatoriaus reakcija. Visgi pripažinta, kad pirmasis avarinės apsaugos signalas buvo pasiųstas operatoriui paspaudus „AZ-5“ mygtuką, kuris naudojamas reaktoriui išjungti esant bet kokioms avarinėms ir normalioms sąlygoms. Būtent šiuo mygtuku (tiksliau – po patobulinimo, jau pasukama rankenėle) 2000 m. gruodžio 15 d. buvo sustabdytas 3-iasis Černobylio AE blokas.
Kontrolės sistemos DREG įrašai ir liudininkų parodymai patvirtina šią versiją. Tačiau ne visi su tuo sutinka: tam tikri Energetikos mokslinių tyrimų ir konstrukcijų instituto skaičiavimai tokią galimybę paneigia.
Vyriausiasis konstruktorius pateikė kitokias pradinio nekontroliuojamo galios augimo versijas, kuriose to priežastis yra ne reaktoriaus valdymo ir apsaugos sistemos darbas, o išorinio priverstinės daugkartinės cirkuliacijos kontūro sąlygos, kurias sukėlė eksploatacijos personalo veiksmai. Pradiniai avarijos įvykiai šiuo atveju galėtų būti:
Kavitacijos versijos grindžiamos skaičiavimų tyrimais, atliktais Energetikos mokslinių tyrimų ir konstrukcijų institute, bet šių skaičiavimų autorių teigimu, „išsamūs kavitacijos reiškinių tyrimai nebuvo atliekami“ (, p. 561). Pagrindinių cirkuliacinių siurblių atsijungimo versija, kaip avarijos atsiradimo priežastis, nepatvirtinta užregistruotais kontrolės sistemos DREG duomenimis (, p. 64—66). Be to, visos trys versijos yra kritikuojamos dėl to, kad iš esmės kalbama ne apie pradinius avarijos įvykius, o apie faktorius, prisidėjusius prie avarijos atsiradimo. Versijai patvirtinti nėra atlikta pakankamai kilusią avariją modeliuojančių skaičiavimų (, p. 84).
Radziluvo sinagoga
Radziluvo sinagoga  – nebeegzistuojanti XVII a. amžiuje Radziluvo kaime pastatyta medinė sinagoga. Per antrąjį pasaulinį karą nugriauta ir nebeatstatyta.
Černobylio avarija
Versijų skirtumai
Taip pat egzistuoja skirtingos galutinės avarijos fazės, dėl kurios sprogo reaktorius, versijos.
Vandenilio sprogimas
Spėjama, kad reaktorių sunaikinęs sprogimas buvo cheminio pobūdžio, tai yra sprogo vandenilis, kuris reaktoriuje susidarė dėl aukštos temperatūros, pakilusios dėl cirkonio garų reakcijos ir daugelio kitų procesų. Aleksejus Fatachovas teigia, kad vandenilis susikaupė virš reaktoriaus, reaktoriaus salėje ir sprogo pastato sienos ir lubos analogiškai kaip Fukušimos vandenilio sprogimų atveju.
Garų sprogimas
Pagal kitą versiją sprogimą sukėlė tik garai. Pagal šią versiją viską suniokojo iš šachtos išsiveržęs garų srautas, kurio didelę dalį sudarė grafitas ir branduolinis kuras. Pirotechniniai efektai „skriejančių išsilydžiusių ir karštų fragmentų fejerverkų“ pavidalu buvo „atsiradusių cirkonio garų ir kitų cheminių egzoterminių reakcijų“ rezultatas.
Branduolinis sprogimas (K. Čečerovo versija)
Pagal K. Čečerovo pasiūlytą versiją sprogimas buvo branduolinio pobūdžio ir įvyko ne reaktoriaus šachtoje, o reaktoriaus salėje, kurioje aktyvi zona kartu su reaktoriaus gaubtu buvo išsviesta garų, išsiveržusių iš nutrauktų vožtuvų. Ši versija gerai dera su reaktoriaus pastato statybinių konstrukcijų sunaikinimo pobūdžiu ir pastebimais reaktoriaus šachtos pažeidimais, nustatytais vyriausiojo konstruktoriaus versijoje (, p. 577). Pradžioje versija buvo pasiūlyta tam, kad paaiškintų branduolinio kuro nebuvimą reaktoriaus šachtoje, patalpose po juo ir kitur (esančio kuro kiekis įvertintas ne daugiau 10 %). Visgi tolimesni tyrimai ir vertinimai leidžia manyti, kad virš sugriauto reaktoriaus pastatyto „sarkofago“ viduje yra apie 95 % branduolinio kuro.
Alternatyvios versijos
Černobylio avarijos priežasčių neįmanoma suprasti nežinant branduolinių reaktorių veikimo fizikos subtilybių ir atominių elektrinių blokų su reaktoriais „RBMK-1000“ veikimo technologijos. Tuo metu pirminiai avarijos duomenys nebuvo žinomi plačiajai specialistų bendruomenei. Tokiomis sąlygomis, be ekspertų grupių pateiktų versijų, atsirado daug kitų, nereikalaujančių didelio gilinimosi, versijų. Pirmiausia tai versijos, pateiktos kitų mokslo ir technikos sričių specialistų. Visose šiose hipotezėse avarija įvyko dėl visiškai kitų fizikinių procesų nei tie, kuriais grindžiamas atominės elektrinės darbas, tačiau gerai žinomų autoriams pagal jų profesinę veiklą.
Lokalaus žemės drebėjimo versija
Plačiai paplito versija, kurią pateikė Rusijos mokslų akademijos G. Gamburcevo Žemės fizikos instituto darbuotojas E. Barkovskis. Pagal ją avarija įvyko dėl lokalaus žemės drebėjimo. Tokios prielaidos pagrindu laikomas seisminis smūgis, užfiksuotas Černobylio AE apylinkėse maždaug tuo metu, kai įvyko avarija. Šios versijos šalininkai tikina, kad smūgis buvo užfiksuotas prieš sprogimą, o ne sprogimo metu (šis teiginys diskutuotinas ), o stipri vibracija prieš katastrofą galėjo būti sukelta ne procesų reaktoriaus viduje, o žemės drebėjimo. Manoma, kad šalia esantis trečiasis blokas nenukentėjo, nes bandymai vyko tik ketvirtajame bloke. Černobylio AE darbuotojai, buvę kituose blokuose, jokios vibracijos nepajautė.
Dirbtinio kamuolinio žaibo versija
Pagal kitą versiją, išsakytą Rusijos mokslų akademijos informatikos problemų instituto darbuotojo V. Torčigino, sprogimo priežastis galėjo būti dirbtinis kamuolinis žaibas, atsiradęs 1.23.04 val. atliekant elektromechaninius bandymus ir prasiskverbęs į aktyvią reaktoriaus zoną bei sutrikdęs jo darbo režimą. Hipotezės autorius teigia, kad jam pavyko nustatyti kamuolinio žaibo prigimtį ir paaiškinti jo paslaptingas savybes, iš jų ir savybę judėti dideliu greičiu. Jis tikina, kad atsiradęs kamuolinis žaibas galėjo per sekundės dalį garų vamzdynais patekti į aktyvią reaktoriaus zoną.
Diversijos versija
Taip pat egzistuoja sąmokslo teorijų, pavyzdžiui, kad sprogimas sukeltas įvykdžius slaptųjų tarnybų diversiją. Jos prielaidos labai įvairios:
Pirminių duomenų nuslėpimo (Boriso Gorbačiovo) versija
Ukrainos mokslų akademijos Atominių elektrinių saugumo problemų instituto darbuotojo B. Gorbačiovo pristatyta versija, kurioje laisvai publikuojamas visuotinis avarijos scenarijus, kaltinant ekspertus, tyrusius avariją ir AE personalą sukčiaujant pirminiais išeities duomenimis. Pagal B. Gorbačiovo versiją, sprogimas įvyko todėl, kad operatoriai, pakėlę galią, po jos kritimo (0.28 val.) ištraukė per daug valdymo strypų, savavališkai ir nekontroliuojamai tai atlikdami iki pat sprogimo momento, nekreipdami dėmesio į kylančią galią. Remdamasis padarytomis prielaidomis, autorius paskelbė naują įvykių chronologiją. Visgi ši chronologija prieštarauja patikimai užregistruotiems duomenims ir reaktoriuje vykstantiems fizikos procesams.
Pasekmės
Per patį ketvirtojo bloko sprogimą žuvo tik vienas žmogus (Valerijus Hodemčiukas), dar vienas mirė ryte nuo patirtų traumų (Vladimiras Šašenokas). 134 Černobylio AE darbuotojams ir gelbėjimo komandų nariams, sprogimo metu buvusiems elektrinėje, išsivystė spindulinė liga, 28 iš jų mirė per kelerius metus po avarijos.
1.23 val. nakties į Černobylio AE priešgaisrinės tarnybos pultą gautas pranešimas apie kilusį gaisrą. Į elektrinę išvažiavo budintis ugniagesių būrys (automobilis ZIL-131), kuriam vadovavo vidaus tarnybos leitenantas Vladimiras Pravikas. Į pagalbą iš Pripetės išvyko 6-os miesto priešgaisrinės tarnybos budėtojų būrys, kuriam vadovavo leitenantas Viktoras Kibenokas. Gaisro gesinimo operacijai vadovavo majoras T. Petrovičius, kuris gavo labai didelę dozę radiacijos, o išgyveno kaulų čiulpų operacijos, atliktos tais pačiais metais Anglijoje, dėka. Jam vadovaujant buvo sustabdytas gaisro plitimas. Buvo iškviestos papildomos pajėgos iš Kijevo ir artimiausių sričių (vadinamasis „numeris 3“ – aukščiausias gaisro sudėtingumo numeris).
Nuo ugnies ugniagesiai buvo apsisaugoję tik brezentiniais drabužiais, pirštinėmis ir šalmais. Dujų-dūmų saugos tarnybos grandies darbuotojai dėvėjo dujokaukes „KIP-5“ (🇷🇺). Dėl aukštos temperatūros ugniagesiai jas nusimovė jau pirmomis minutėmis. Gaisras ant turbinų salės stogo buvo lokalizuotas 4 val. ryto, o 6 val. buvo užgesintas. Iš viso gaisro gesinime dalyvavo 69 darbuotojai ir 14 technikos vienetų. Aukštas radiacijos lygis užfiksuotas tik 3.30 val., nes vienas iš dviejų turėtų prietaisų esant 1000 R/h sugedo, o kitas liko nepasiekiamas griuvėsiuose. Todėl pirmosiomis avarijos valandomis bloko viduje ir aplink jį nebuvo žinomas tikrasis radiacijos lygis. Neaiški buvo ir reaktoriaus būklė. Manyta, kad reaktorius nepažeistas ir jį reikia aušinti.
Ugniagesiai neleido ugniai išplisti į trečiąjį bloką (trečiajame ir ketvirtajame blokuose buvo bendri koridoriai). Vietoje ugniai atsparios dangos, kaip buvo numatyta instrukcijose, turbinų salės stogas buvo užlietas paprastu karštu bitumu. Maždaug 2 val. nakties pasirodė pirmasis poveikis ugniagesiams. Juos apėmė silpnumas, vėmimas, „branduolinis įdegis“. Pirmoji pagalba jiems buvo suteikta vietoje esančiame elektrinės medicinos punkte, iš kurio vėliau ugniagesiai pervežti į Pripetės miesto 126-ąją ligoninę. Jau balandžio 27 d. ryte radiacinis fonas 126-oje ligoninėje buvo pernelyg didelis, todėl, norint jį sumažinti, ligoninės personalas visus ugniagesių drabužius nugabeno į ligoninės rūsį. Tą pačią dieną pirmoji 28 nukentėjusių žmonių grupė lėktuvu nuskraidinta į Maskvoje esančią 6-ąją radiologinę ligoninę. Ugniagesių automobilių vairuotojai praktiškai nenukentėjo.
Pirmosiomis valandomis po avarijos daugelis matyt nesuprato, kaip stipriai pažeistas reaktorius, todėl buvo priimtas klaidingas sprendimas į reaktoriaus aktyvią zoną tiekti vandenį jo aušinimui. Šiam darbui atlikti reikėjo dirbti vietose, kuriose buvo aukštas radiacijos lygis. Šios pastangos pasirodė beprasmiškos, nes vamzdynai ir pati aktyvioji zona buvo sugriauti. Kiti elektrinės personalo veiksmai, tokie kaip gaisro židinių gesinimas elektrinės patalpose, priemonės, kuriomis buvo siekiama užkirsti kelią galimam sprogimui, priešingai, buvo būtini. Gali būti, kad dėl jų buvo išvengta dar skaudesnių pasekmių. Atliekant šiuos darbus daugelis elektrinės darbuotojų gavo dideles, o kai kurie netgi mirtinas radiacijos dozes.
Gyventojų informavimas ir evakavimas
Pirmieji pranešimai apie Černobylio AE avariją tarybinėje žiniasklaidoje pasirodė balandžio 27 d., praėjus 36 valandoms po sprogimo ketvirtajame bloke. Pripetės radijo stoties diktorius pranešė apie miesto gyventojų surinkimą ir laikiną evakuaciją.
1986 m. balandžio 28 d. 21 val. TASS pranešė trumpą informacinį pranešimą: „Černobylio atominėje elektrinėje įvyko nelaimingas atsitikimas. Vienas iš reaktorių buvo pažeistas. Imtasi priemonių incidento padariniams sutvarkyti. Nukentėjusiems suteikta būtinoji pagalba. Įvykio tyrimui sudaryta vyriausybės komisija“.
Nustačius radiacinio užterštumo mastą tapo aišku, kad reikės imtis Pripetės miesto gyventojų evakuacijos. Ji įvyko balandžio 29 d. Pirmosiomis dienomis po avarijos buvo evakuotos 10 km atstumu esančios gyvenvietės. Kitomis dienomis evakuoti gyventojai iš kitų gyvenamų vietovių, esančių 30 km zonoje. Buvo draudžiama su savimi imti daiktus, vaikams mėgstamus žaislus ir t. t. Daugelis buvo evakuoti apsirengę kasdieniniais drabužiais. Nekeliant panikos, buvo sakoma, kad evakuojamieji bus sugrąžinti namo po trijų dienų. Naminius gyvūnus su savimi imti buvo draudžiama.
Saugūs gyventojų evakavimo kolonų judėjimo keliai buvo numatyti gavus radiacijos pasklidimo duomenis. Vis dėlto nei balandžio 26 d., nei 27 d. gyventojai nebuvo įspėti apie esamą pavojų, nebuvo skelbiamos jokios rekomendacijos, kaip elgtis siekiant sumažinti radioaktyviosios taršos įtaką.
Tuo metu, kai daugelis užsienio valstybių žiniasklaidos priemonių kalbėjo apie pavojų žmonių gyvybei, o televizijos ekranuose buvo rodomas Centrinės ir Rytų Europos oro srovių žemėlapis, Kijeve ir kituose Ukrainos ir Baltarusijos miestuose vyko šventinės eisenos ir demonstracijos, skirtos Tarptautinei darbo dienai. Asmenys, atsakingi už informacijos slėpimą, vėliau savo poelgį aiškino būtinybe užkirsti kelią panikai tarp gyventojų. Pirmasis Ukrainos komunistų partijos sekretorius Vladimiras Ščerbickis, Michailo Gorbačiovo pavedimu Kijeve organizavęs Tarptautinės darbo dienos demonstracijas, į paradą atsivedė netgi savo anūkus.
1986 m. gegužės 1 d. srities tarybos liaudies deputatai nusprendė tik po medicininio patikrinimo leisti užsieniečiams išvykti iš Gomelio srities.
Avarijos padarinių likvidavimas
thumb|right|Likvidatoriaus ženklelis Avarijos padariniams likviduoti buvo suburta Vyriausybės komisija, kurios pirmininku buvo išrinktas Borisas Ščerbina – TSRS ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Į komisijos sudėtį pateko reaktorių sukūrusio Kurčiatovo instituto chemikas neorganikas Valerijus Legasovas. Iš viso avarijos vietoje jis dirbo 4 mėnesius vietoje planuotų dviejų savaičių. V. Legasovas išanalizavo likvidavimo priemonių galimybes ir sukūrė mišinį (iš boro turinčių medžiagų, švino ir dolomitų). Jis nuo pat pirmosios dienos iš sraigtasparnių buvo mėtomas į reaktoriaus zoną, kad būtų nuslopintas tolimesnis reaktoriaus likučių kaitimas ir sumažintas radioaktyvių aerozolių išmetimas į atmosferą. Be to, jis buvo šarvuočiu įvažiavęs į reaktorių ir nustatė, kad neutronų jutiklių rodmenys, rodantys toliau tebevykstančią branduolinę reakciją, yra nepatikimi, nes jie reaguoja tik į didžiausią gama spinduliuotę. Atlikta jodo izotopų analizė parodė, kad iš tikro reakcija yra sustojusi. Pirmąsias dešimt savaičių, oro pajėgų generolas majoras N. Antoškinas nuolat prižiūrėjo mišinio išmetimo iš sraigtasparnių darbus.
Piliečių aukoms visuose taupomuosiuose bankuose buvo atidaryta „sąskaita 904“, į kurią per pusę metų pervesta 520 mln. rublių. Tarp aukotojų buvo Ala Pugačiova, surengusi labdaros koncertą Olimpiniame sporto komplekse ir likvidatoriams skirtą solinį koncertą Černobylyje.
Pirmosiomis dienomis pagrindinės pajėgos buvo sutelktos radioaktyviajai taršai, sklindančiai iš sugriauto reaktoriaus, mažinti ir užkirsti kelią dar skaudesnėms pasekmėms. Pavyzdžiui, buvo baiminamasi, kad dėl šilumos išsiskyrimo likusiame reaktoriaus branduoliniame kure gali įvykti branduolinio reaktoriaus aktyvios zonos išsilydimas. Išsilydžiusi masė galėjo patekti į užtvindytą patalpą, esančią po reaktoriumi, ir taip sukelti dar vieną sprogimą su dideliu radiacijos pasklidimu. Vanduo iš šių patalpų buvo išsiurbtas. Taip pat buvo imtasi priemonių, kurios neleido išsilydžiusiai masei patekti į gruntą po reaktoriumi. Visų pirma, kalnakasiai per mėnesį po reaktoriumi iškasė 136 m ilgio tunelį. Siekiant užkirsti kelią požeminio vandens taršai (taip pat ir Dniepro upei), aplink elektrinę grunte buvo pastatyta apsauginė sienelė, kurios gylis vietomis siekė iki 30 m. Be to, inžinerinio korpuso kariškiai per 10 dienų ant Pripetės upės pastatė pylimų.
Vėliau prasidėjo teritorijos valymo ir sugriauto reaktoriaus laidojimo darbai. 4 blokas buvo apgaubtas betoniniu „sarkofagu“ (dar vadinamu – objektas „Pastogė“). Priėmus sprendimą paleisti 1-ą, 2-ą ir 3-čią elektrinės blokus, nuolaužos ir radioaktyviosios atliekos, išsimėčiusios po AE teritoriją ir ant turbinų salės stogo, buvo sumestos į sarkofagą arba užbetonuotos. Pirmųjų trijų blokų patalpose buvo atlikta dezaktyvacija. Sarkofagas pradėtas statyti 1986 m. liepą, baigtas tų pačių metų lapkritį. Statybos metu, 1986 m. spalio 2 d., virš 4 bloko užsikabinęs už statybinio krano troso, trijų metrų virš turbinų salės aukštyje sudužo sraigtasparnis Mi-8 (keturių žmonių ekipažas žuvo: vadas 1 klasės lakūnas kapitonas V. Vorobjovas (g. 1959), šturmanas vyresnysis leitenantas A. Jundkindas (g. 1958), vyresnysis leitenantas A. Christičius (g. 1953), vyresnysis praporščikas N. Ganžukas).
Pagal Rusijos valstybinį medicinos dozimetrijos registrą per praėjusius metus tarp rusų likvidatorių, gavusių didesnę nei 100 Sv apšvitos dozę (apie 60 tūkst. žmonių), kelios dešimtys mirčių galėjo būti susijusios su apšvitinimu. Per 20 metų šioje grupėje dėl su radiacija nesusijusių priežasčių mirė maždaug 5 tūkst. likvidatorių.
Teisinės pasekmės
Černobylio avarija buvo didelis smūgis pasaulinei branduolinei energetikai. Nuo 1986 m. iki 2002 m. Šiaurės Amerikoje ir Vakarų Europoje nebuvo pastatyta nė viena nauja branduolinė jėgainė, o tai susiję tiek su viešosios nuomonės spaudimu, tiek su tuo, kad stipriai išaugo draudimo įmokos ir sumažėjo branduolinės energetikos pelningumas.
Keliose TSRS srityse ir respublikose buvo nutraukta 10 naujų AE projektų, užkonservuotažos arba sustabdytos jų statybos, įšaldytos dešimčių naujų blokų veikiančiose AE statybos.
Ilgalaikės pasekmės
Dėl avarijos pasekmių 30 km spinduliu buvo panaikinta maždaug 5 mln. ha žemės ūkio paskirties žemės aplink AE, nustatyta draudžiama zona, sunaikinti ir palaidoti (užkasti sunkiąja technika) šimtai smulkių gyvenviečių.
thumb|360px|Radiacinio užterštumo [[cezis-137|cezio-137 nuklidų žemėlapis 1996 m.]] Prieš avariją ketvirtojo bloko reaktoriuje buvo apie 180–190 t branduolinio kuro (urano dioksido). Pagal atliktus vertinimus, kurie šiuo metu laikomi tiksliausiais, į aplinką buvo išmesta nuo 5 iki 30 % buvusio kiekio. Kai kurie mokslininkai nesutinka su šiais duomenimis, remdamiesi padarytomis nuotraukomis ir liudininkų, kurie teigia, kad reaktorius praktiškai tuščias, pastebėjimais. Tačiau reikėtų nepamiršti, kad 180 t urano dioksido tūris sudaro nežymią reaktoriaus tūrio dalį. Reaktorius daugiausia buvo užpildytas grafitu. Be to, dalis reaktoriaus išsilydė ir per korpuso apačioje atsiradusius įtrūkimus ištekėjo į išorę.
Išmestų į aplinką dalelių suminis aktyvumas pagal skirtingus vertinimus sudarė iki 14×1018 Bq (apie 3,8×108 Ci), tarp kurių :