cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vytautas Jurkūnas (1910)
Biografija
1937–1940 m. mokytojavo Palangoje ir Aukštadvaryje, 1940–1941 m. Kauno meno mokyklos dėstytojas. 1942–1943 m. dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. 1945–1975 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas, 1945–1952 m. direktorius, 1968–1975 m. Grafikos katedros vedėjas, nuo 1960 m. profesorius.
Kūryba
Jau ankstyvuosiuose raižiniuose („Motina su vaiku“ 1935 m., ciklas „Žvejai“ 1937–1939 m.) susiformavo savitas braižas: stambaus plano, kartais diagonali kompozicija, apibendrintas realistinis piešinys, linijų ir formų ekspresyvumas, dinamiškas štrichas. Karo metais sukūrė dramatiškų, ekspresyvių kompozicijų („Prie duobės“ 1943 m., ciklas „Hitlerinių okupantų žvėriškumai“ 1945–1946 m.). Po karo kūrė monumentalius, dekoratyvius estampus tam laikotarpiui būdinga socialinė tematika („Paukštininkė“, „Etnografija“, abu 1966 m., „Elektrifikacija“ 1967 m., ciklas „Taika“ 1966 m.).
Labiausiai išgarsėjo kaip knygų iliustratorius. Iliustracijas kūrė linoraižinio, medžio raižinio technika, joms būdingas prasminis ryšys su tekstu, ekspresyvus, grubokas štrichas, ryški veikėjų charakteristika, vaizdo dekoratyvumo ir buitinio konkretumo darna. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose, individualios parodos 1960–1963 m. surengtos Vilniuje, Maskvoje, Taline, po mirties 1994 m. Vilniuje.
Al Gore
Albertas Arnoldas „Alas” Goras jaunesnysis (, g. 1948 m. kovo 31 d.) – JAV gamtosaugos aktyvistas, JAV prezidento Bilo Klintono prezidentavimo laikotarpiu, nuo 1993 iki 2001 m., ėjęs 45-ojo JAV viceprezidento pareigas. Jis taip pat yra knygų autorius, verslininkas, buvęs JAV senatorius ir žurnalistas. 2007 m. A. Goras kartu su Tarpvyriausybine klimato kaitos komisija buvo apdovanotas Nobelio Taikos premija.
A. Goras taip pat buvo pagrindinis 2006 m. dokumentinio filmo „Nepatogi tiesa” pasakotojas. 2007 m. filmas laimėjo Oskaro apdovanojimą. Goras taip pat parašė knygą „Nepatogi tiesa. Nepaprastas globalinio atšilimo pavojus Žemei ir kaip mes galime tai sustabdyti”. Knyga 2009 m. vasarį laimėjo Grammy apdovanojimą kaip geriausias šnekamosios kalbos albumas.
Alas Goras buvo įsitraukęs į JAV politinę veiklą 24-erius metus. Iš pat pradžių Goras dirbo JAV atstovų rūmuose (1977–1985 m.), vėliau JAV senate (1985–1993 m.). 1993 m. jis buvo išrinktas JAV viceprezidentu. 2000 m. Goras buvo JAV demokratų partijos kandidatas Į JAV prezidentus. Goras laimėjo rinkėjų balsavimą beveik puse milijono balsų, bet galiausiai pralaimėjo rinkikų kolegijos balsavimą Respublikonų partijos kandidatui Džordžui Bušui, kai susidariusį teisinį ginčą dėl Floridos valstijos rinkikų kolegijos balsų perskaičiavimo JAV Aukščiausiasis Teismas išsprendė balsavimu 5-4 Bušo naudai.
Šiuo metu A. Goras yra Klimato apsaugos aljanso įkūrėjas ir pirmininkas. Goras taip pat pirmininkauja Generation Investment Management valdybai, Current TV kompanijai. Alas Goras yra Apple direktorių valdybos narys ir vyriausiasis Google patarėjas. Goras vis dar yra kviečiamas dėstyti į universitetus.
Peliniai lemūrai
Peliniai lemūrai (Microcebus) – mažųjų lemūrų (Cheirogaleridae) šeimos primatų gentis.
Rūšys
Gentyje yra šios rūšys:
Vengruvas
Veñgruvas  – miestas Lenkijos rytuose, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Miestas įsikūręs dešiniajame Liveco upės krante. Per miestą teka Červonkos upelis. Miestas išsidėstęs Vengruvo žemėjimo mezoreljefe. Miestas ribojasi su Livo, Medznos ir Palenkės Sokoluvo valsčiais. Mieste įsikūręs Vengruvo dekanatas.
Istorija
Gyvenvietė šioje vietovėje pradėjo kurtis XIV amžiuje. 1414 m. įkurta Vengruvo Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija. 1441 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1446 m. gyvenvietė tapo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės dalimi ir priklausė iki 1569 m. Liublino unijos. Nuo XVI a. pirmos pusės miestas priklausė Radviloms. 1536 m. miestą, kaip žmonos kraitį gavo Žemaitijos seniūnas Jonas Radvila III. 1558 m. miestas atiteko reformacijos šalininkei Onai Radvilaitei-Kiškienei ir daugiau kaip du šimtus metų buvo vienas iš protestantizmo centrų ATR. Čia vyko protestantų sinodai, rado prieglobstį ir arijonai, vadovaujami Petro Gonionziečio.
1664 m. miesto valdytoju tapo Jan Kazimierz Krasiński, kuris pradėjo kontrreformaciją, po kurios didelė dalis reformatų išsikraustė iš miesto. 1679 m. pastatyta Vengruvo Evangelikų liuteronų bažnyčia. 1693–1715 m. pastatyta Vengruvo Šv. Petro Alkantariečio ir Šv. Antano Paduviečio bažnyčia. XVIII a. įkurtos Vengruvo žydų kapinės. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului.
Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai. 1836–1841 m. pastatyta Vengruvo Šv. Trejybės bažnyčia. 1863 m. vasario 3 d. įvyko Vengruvo mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. XIX a. pabaigoje miestas buvo Sedlcių gubernijos Vengruvo apskrities centras.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. Tarpukariu apie pusę miesto gyventojų buvo žydai. 1939 m. rugsėjį miestas buvo stipriai subombarduotas. 1939–1944 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. Vokiečių valdymo metu, mieste veikė žydų getas, kuriame gyveno apie 8000 žmonių. Per karą buvo sugriauta apie 60% miesto pastatų. 1944 m. rugpjūčio 8 d. į miestą įžengė Raudonoji armija. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai. 1994 m. liepos 30 d. įkurta Vengruvo Šv. Petro Alkantariečio ir Šv. Antano Paduviečio parapija. 2007 m. gruodžio 2 d. įkurta Vengruvo Šv. Tėvo Pijaus parapija.
Geografija
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 34,45 km², iš kurių: Valsčius sudaro 2,91 % apskrities teritorijos.
Ateities žiedas
miniatiūra|Laikraštėlis „Ateities žiedas“ viršelis (1925 m.) Ateities žiedas – Šiaulių ateitininkų laikraštėlis, leistas 1918–1922 m., 1924–1925 m. Šiauliuose.
Istorija
Leido Lietuvos katalikų moksleivių ateitininkų organizacijos Šiaulių kuopos Filosofijos-literatūros sekcija. 1918–1922 m. vadinosi „Ateities žiedai“, buvo sustabdytas, 1922 m. uždraudus ateitininkų veiklą. 1924 m. balandžio 5 d. išleistas „Ateities žiedas“ pratęsė uždaryto laikraštėlio veiklą. Spausdino „Titnago“ spaustuvė Šiauliuose. Išleido satyros ir humoro priedą „Žiogas“.
Spausdino literatūros kūrinius, moksleivių kūrybos rašinėlius, informavo apie ateitininkų veiklą.
Redagavo Juozas Grušas, Kostas Korsakas.
Kolektyvistas
Kolektyvistas – Šiaulių kalėjimo politinių kalinių rankraštinis komunistinis žurnalas, ėjęs 1931–1940 m.
Istorija
Išėjo ~100 numerių. Bendradarbiavo Pijus Glovackas, Aleksas Jasutis, Juozas Jurginis, Jonas Kasperaitis, Povilas Rotomskis ir Antanas Sniečkus.
Bolšeisakovo kaimo gyvenvietė
Bolšeisakovo kaimo gyvenvietė (Bolšojė Isakovo kaimo gyvenvietė, ) – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gurjevsko municipaliniame rajone. Administracinis centras – Bolšojė Isakovas. 2010 m. buvo 10 725 gyventojų.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Administracija pradėjo veikti 2009 m. vasario 2 d. Ribojasi vakaruose su Kaliningrado miestu, šiaurėje su Kutuzovo, rytuose ir pietuose su Nizovjės kaimo gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Kaliningrado srities įstatymu Bolšeisakovo kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Karlina
Karlina (Carlina) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Augalai paplitę Europoje, šiaurės Afrikoje ir Azijoje.
Gentyje yra apie 20 rūšių: ir kt.
Lenkijos Televizija
Lenkijos Televizija (TVP, ) – Lenkijos nacionalinis tranliuotojas (valstybės iždui priklausanti akcinė bendrovė), įkurtas 1952 m.
Lyglaukių geomorfologinis draustinis
Lyglaukių geomorfologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Antakalnio seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą Lyglaukiuose, tarp Antakalnio vakaruose, Užupio pietvakariuose, Mildos gatvės šiaurėje. Įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d., siekiant išsaugoti ilgus erozinius atragius, sudarančius sudėtingą atragių sistemą.
Draustinyje yra ilgiausias iš Pavilnių parke esančių – Lyglaukių atragis. Jis apaugęs senu šilu, labiausiai paveiktas statybų, nukasinėtas ir užstatytas. Nuo jo atsiveria sausų slėnių, kalvų ir Vilniaus miesto vaizdų panorama.
1989 (albumas)
1989 – penktasis amerikiečių dainininkės Taylor Swift studijinis albumas, išleistas 2014 m. spalio 27 d. Albume skambanti muzika buvo panašesnė į popmuziką, nei į anksčiau jos grotą kantri. 1989 tapo geriausiai parduodamu 2014 m. albumu, pirmąją savaitę debiutavusiu „Billboard 200“ reitingo pirmojoje vietoje, kadangi buvo parduota 1 287 000 kopijų. Tai – didžiausias pardavimų kiekis muzikos industrijoje nuo 2002 m.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „1989“ laimėjo metų albumo bei geriausio solinio pop atlikimo nominacijose. Singlas „Bad Blood“ laimėjo geriausio muzikinio klipo apdovanojimą, taip pat buvo nominuotas geriausio grupinio pop atlikimo nominacijoje. Singlas „Blank Space“ buvo nominuotas metų įrašo, metų dainos ir geriausio solinio pop atlikimo nominacijose.
Ateitis (Pitsburgas)
Ateitis – JAV lietuvių socialistinės laisvamaniškos orientacijos laikraštis, ėjęs 1900 m. rugsėjo mėn. – 1901 m. gegužės mėn. Pitsburge.
Istorija
Laikraštis vadinosi tautiškai socialistišku. Leidėjas J. Naujokas. Redaktoriai Domininkas Keliauninkas (J. Laukis) ir Antanas Lalis.
Mickūnai (Vilnius)
Istorija
Iki XX a. pab. Mickūnai buvo kaimas Juodšilių apylinkėje.
Lama (upė Taimyre)
Lama  – nedidelė upė Rusijoje, Taimyro pusiasalio pietuose, jungianti Lamos ežerą, iš kurio išteka, ir Melkojės ežerą. Upės ilgis – 18 km, plotis svyruoja nuo 250 iki 1800 m.
Balstogės Šv. Nikolajaus soboras
'''Balstogės Šv. Nikolajaus soboras'  – soboras esantis Balstogės mieste, ul. Lipowej 15.'' gatvėje. Soboras priklauso Balstogės Šv. Nikolajaus parapijai. Soboras pavadintas Šv. Mikalojaus garbei. Pastatytas 1843–1846 metais, statybos kainavo 36,000 rublių. 1897 m. rugpjūčio 25 d. sobore lankėsi Rusijos imperijos caras Nikolajus II. Soboro aukštis 40 metrų, yra trys navos. 1957 m. sausio 24 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Marija Nemeikšaitė
Marija Nemeikšaitė (1886 m. rugsėjo 1 d. Šiauliuose – 1970 m. sausio 28 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, redaktorė, pirmųjų vaikų darželių įkūrėja Lietuvoje.
Biografija
Brolis okulistas prof. Juozas Nemeikša. Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje. Dalyvavo visuomeninėje veikloje, platino draudžiamą spaudą. 1929–1940 m. redagavo žurnalą „Motina ir vaikas“, 1936–1940 m. – vaikų žurnalą „Vyturys“. Redagavo „Motinos ir vaiko kalendorius“, 1933 m. ir 1937 m. – leidinį „Aklųjų dalia“.
Kommunist (Vilnius)
Kommunist  – Lietuvos ir Baltarusijos KP CK dienraštis, ėjęs 1918 m. gruodžio 31 d. – 1919 m. kovo 30 d. Vilniuje rusų kalba.
Istorija
1919 m. kovo 11 d. – 30 d. spausdino priedą „Krasnaja molodiož“. Bendradarbiavo Vincas Kapsukas, Stanislavas Pestkovskis ir Aizikas Vainšteinas. Išėjo 71 numeris.
Anglijos futbolo varžybos 1894–1895 m.
Anglijos futbolo varžybos 1894–1895 m.
Donatas Katkus
Juozas Donatas Katkus (g. 1942 m. rugsėjo 21 d. Kaune) – Lietuvos altistas, dirigentas, muzikologas, pedagogas, televizijos konkursų žiuri narys.
Biografija
Mokėsi Kauno Juozo Naujalio muzikos mokykloje. 1965 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Nuo 1968 m. dėsto Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dabar – Lietuvos muzikos ir teatro akademija), 1983 m. suteiktas docento, 1996 m. – profesoriaus vardas.
1965 m. įsteigė Vilniaus styginių kvartetą, 1995 m. įkūrė Šv. Kristoforo kamerinį orkestrą ir jam vadovavo iki 2017 m. gruodžio 31 d.
Televizijoje 2007–2010 m. – nuolatinis LNK muzikinio šou „Žvaigždžių duetai“ komisijos narys, 2009 m. – humoro laidos „Nr. 1“ komisijos pirmininkas.
2001 m. suteikta Lietuvos valstybinė premija, 2003 m. – Pasaulio intelektualinės nuosavybės organizacijos premija.
Geodezinė kreivė
Geodezinė kreivė – tiesiausia linija jungianti du erdvės taškus. Bendrosiose Rymano erdvėse geodezinės kreivės sąvoką galima apibrėžti keliais būdais:
Trimatėje Dekarto erdvėje
kur yra trijų matmenų diferencialai. Specialioje reliatyvumo teorijoje dar yra pridedamas ketvirtasis matmuo ir tuomet diferencialinis atstumas įgauna tokį pavidalą:
Šioje išraiškoje išmetus dx_3 matmenį grafikas atrodo taip:
Vaizdas:Kugiai.png
Išraiška kūgiams: Perrašius ją taip:  galime pastebėti, kad tai yra apskritiminė išraiška, kur nuline dimensija yra ketvirtoji dimensija. Paprastai astronomijoje tuo naudojantis yra nusakomi atstumai.
Vaizdas:Null_spherical_space_(special_relativity).jpg
Metrinėje erdvėje
Geodezinė kreivė γ: I → M iš intervalo I iki metrinės erdvės M, kur v ≥ 0 yra konstanta bet kokiam t ∈ I:
Jeigu bet koks t1, t2 ∈I šią išraišką galime laikyti geodezine kreive metrinėje erdvėje. Tačiau metrinėje erdvėje gali egzistuoti tik konstantinės kreivės.
Rymano erdvėje
Apibendrintoje Rymano geometrijoje (erdvėje), kaip ir standartinėje metrinėje erdvėje geodezinė linija irgi yra trumpiausias atstumas jungiantis du erdvės taškus:
čia \dot\gamma yra vektorius priklausantis nuo t. Žinoma, kad geodezinė kreivė yra autolygiagreti kreivė t. y. lygiagreti savajam tangentiniam vektoriui, todėl:
∇ - čia yra Levi-Čivita sąryšis erdvėje M. Tuo remiantis, lokalinėmis koordinatėmis galima užrašyti geodezinę išraišką:
kur x^\mu (t) yra γ (t) kreivės koordinatės, o - Kristofelio simboliai. Ši formulė yra tik paprasčiausia diferencialinė išraiška koordinatėms. Ji turi sprendinį žinant jos pradinę padėtį ir pradinį greitį. Geodezinė kreivė, kaip ekstremali kreivė gali būti užrašyta veikimo funkcionalui:
šiam veiksmui geodezinė išraiška gaunama kaip Eulerio-Langražo judesio išraiška.
Geodezinės linijos kreivumas
Iš tikrųjų geodezinės linijos yra nulinio kreivumo linijos ir yra vadinamos tiesiausiomis linijomis. Jeigu du taškus sujungsime skirtingomis kreivėmis, tai gausime skirtingas diferencialinių lygčių sistemas, kurias išsprendę, turėsime skirtingus sprendinius. Tai reiškia, kad vektoriaus lygiagretaus nešimo iš vieno taško į kitą rezultatas priklauso nuo to, kokia kreive vektorius yra pernešamas. Todėl vektorių lygiagrečiai perkėlę net ir uždaru kontūru, galime gauti jau kitą vektorių.
Lopai
Lopai – viena mažiausiai žinomų pietvakarių Butano genčių. Jie dar vadinami doja, tai reiškia geraširdiškas. Butaniečiai tiki, kad lopai yra seniausi šalies gyventojai, tačiau to antropologai nepatvirtino. Jie kalba tibetiečių-mianmariečių kalba. Yra apie 1000 šios tautos atstovų.
Kilmė
Taip pat seną lopų kilmę patvirtina pats genties pavadinimas. Senovės Tibete, Butanas buvo vadinamas lop-juel (pietų šalis), o jos gyventojai – lopais (pietiečiais).
Dar lopai yra identifikuojami su Kiranti tauta, kuri, manoma, buvo pirmoji apsigyvenusi Himalajų prieškalnėje, bet vėliau pasidalino į kelias labai skirtingas grupes. Tos grupės įgavo labai įvairių bruožų, nes, dėl atšiauraus klimato ir kalnų buvo atskirtos viena nuo kitos, vystėsi izoliuotoje aplinkoje.
Senesni lopų žmonės laiko Zhabdrung Ngawang Namgyal tautiniu didvyriu, kuris, esą, jiems sukūrė religiją. Iki šiol yra dainuojamos dainos, kurios šlovina jo garbę.
Gyvenvietės
Lopų gyvenvietės yra išsidėsčiusios abiejuose Mo Ču slėnio pusėse. Pietinėje pusėje yra Rangtseka, Doga, Doroka, Sataka, Sanglung, Loto-Kuču, Lotok ir Drambėjaus kaimai. Šiaurinėje – Tangtoka, Denčuka ir keletas kitų, smulkesnių.
Gyventojai
Lopų žmonės yra tvirto sudėjimo, neaukšti. Tiek vyrų, tiek moterų ugis labai panašus. Greičiausiai taip yra dėl vedybų su tos pačios genties nariais, kurių duguma jau yra susigiminiavę. Satakos kaime vedybos vyksta ir tarp skirtingų kaimų narių, tad ten žmonės yra aukštesni, sveikesni.
Nors lopų gyvenimas ir tapo modernesnis, tačiau jų namai ir gyvenamoji aplinka ne itin pasikeitė. Lopai vis dar gyvena artimomis bendruomenėmis, tuokiasi su to paties kaimo žmonėmis (dažnai pusbroliais ar pusseserėmis). Santuokos su kitų bendruomenių žmonėmis draudžiamos. Labai mažai jų turi kokį nors išsilavinimą.
Jėzuitų gvaranių redukcijos
Pirmieji jėzuitai į Pietų Ameriką atvyko 1550 m. 1641 m. pradėjo steigti redukcijas, o pats pikas buvo XVIII a. pirmoje pusėje, kuomet veikė apie 30 misijų, o pakrikštytų indėnų skaičius siekė 100–300 tūkst. Misijos turėjo plačią autonomiją ir praktiškai nepriklausė nuo kolonistinės valdžios. Jėzuitai savo misijų teritorijose vietiniams indėnams skleidė „Dievo žodį“ (gvaranių ir tupių kalbomis), skatino menų, kultūros vystymąsi. Nors jėzuitų misijose indėnai nebuvo masiškai žudomi ar imami į vergiją, kaip kitose Amerikos vietose, bet vietinių gyventojų laisvės buvo smarkiai apribotos (turėjo dirbti misijose, negalėjo laisvai prekiauti).
Misijos centras buvo redukcija, kurią sudarė bažnyčia, mokykla, šventorius, toliau stovėdavo ligoninė, našlių namai, sandėliai. Centrinėje aikštėje stovėdavo kryžius ir misijos šventojo statula.
1759 m. jėzuitai buvo išvaryti iš Portugalijos valdomų žemių, o 1767 m. – iš Ispanijos. Gvaraniai sukilo į gvaranių karą, tačiau jį netrukus pralaimėjo ir buvo priversti pasitraukti į miškus. Redukcijų teritorijas užėmė kolonistai ir pradėjo vietinių gyventojų naikinimą.
Iki šių dienų yra išlikę redukcijų griuvėsiai, kurių dauguma saugoma kaip istorinės vertybės. Jėzuitų modifikuota gvaranių kalba yra viena plačiausiai vartojamų indėnų kalbų Pietų Amerikoje, o modifikuota tupių kalba Nheengatu taip pat vis dar vartojama Amazonijoje.
Žymesnės misijos
thumb|250px|Misijos Paranos regione
Perelozai
Perelozai (Perelazai)  – kaimas Jonavos rajono savivaldybės rytuose. Stovi medinė Perelozų Viešpaties Kryžiaus cerkvė (pastatyta 1694 m. ir atstatyta 1905 m. ant akmens pamatų; su didžiuoju ir mažuoju varpais, gražiu dekoru), yra sentikių kapinės (nuo XVIII amžiaus).
Istorija
miniatiūra|250px|left|Sentikių kapinės
XVIII a. kaime įkurta sentikių parapija. Tuomet kaimas priklausė Vilniaus vaivadijai. XIX a. pradžioje jau būta cerkvės, amžiaus viduryje kaime gyveno apie 150 sentikių, jis priklausė Kauno gubernijai. Apie 1870 m. žaibas sukėlė gaisrą, kurio metu sudegė cerkvės stogas.
XX a. pradžioje parapijoje buvo 500 tikinčiųjų. 1905 m. atstatyta nauja, medinė Perelozų Viešpaties Kryžiaus cerkvė. 1923 m. kaime gyveno 225 gyventojai, 1937 m. buvo 793 parapijiečiai. II pasaulinio karo metu vokiečiai pavogė du cerkvės varpus. 1949 m. buvo 850 parapijiečių. Vėliau parapija ėmė nykti, po 1980 m. cerkvėje nebelaikomos pamaldos, 1984 m. parapija panaikinta.
Apkasas
thumb|right|200px|Apkaso piešinys iš D.Britanijos 1914 m. lauko įtvirtinimų vadovo pėstininkams
Apkasas – grunte iškasta įduba, skirta apsaugoti žmones ir techniką nuo priešo ugnies.
Apkasai būna skirti žmonėms ir technikai (pabūklams, tankams, šarvuočiams, automobiliams ir kt.).
Kasant apkasą iškasta žemė dažnai panaudojama supilti brustverą, kuris pridengia apkase paslėptą techniką ir/ar žmones. Šaudymui brustvere gali būti padaromos ambrazūros. Pabūklų apkasuose gali būti supilti barbetai - paaukštintos aikštelės, ant kurių statomas pabūklas.
Pėstininkų apkasai
Pėstininkų apkasai - pats paprasčiausias, labiausiai paplitęs ir daugeliu atvejų pats efektyviausias lauko įtvirtinimas. Apkasai reikalingi ne tik gynyboje, bet ir atakuojant:
Apkasus paprastai nesunkiai išsikasa patys kareiviai, tam tereikia turėti kastuvus ar kastuvėlius. Tokius apkasus, esant galimybių, galima iškasti gynybai ar puolimui patogiose vietose, gerai juos užmaskuoti. Labiausiai paplitę apkasai skirti šaudyti priklaupus ar stovint.
Mykolinė (Vilnius)
Mykolinė – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, 1 km į šiaurės vakarus nuo Antavilių, 1 km į vakarus nuo Miškonių, Nemenčinės miške. Šiaurinė gyvenvietės dalis išlikusi Vilniaus rajone.
Apkasas
Pėstininkų apkasai
Apkasų linija paprastai būna vingiuota. Tai priklauso nuo fronto krypties, vietovės ypatumų (kurias reljefo dalis reikia pridengti ugnimi). Apkasų galai (jei nepereina į gretimo dalinio apkasus) paprastai užlenkiami į užnugarį, kad būtų galima apšaudyti priešą, jei šis bandys prasiveržti pro flangą, dalinių sandūrą. Net ir tiesiosios apkasų dalys dažnai kasamos zigzagu, kad į apkasą įsiveržęs priešininkas negalėtų apšaudyti apkaso per visą ilgį, o artilerijos sviediniui pataikius į apkasą skeveldros nenukautų ir nesužalotų toliau esančių.
Šiais laikais įrenginėjant pozicijas gali būti naudojamos specialios apkasakasės - tranšėjų kasimo mašinos, kurios apkasus kasa labai greitai.
Pabūklų apkasai
Pabūklų apkasai būna pavieniai apkasai (vienam pabūklui) arba baterijos (visos baterijos pabūklams). Šie apkasai saugo tiek pabūklų įgulas, tiek pačius pabūklus. Brustverų aukštis priklauso nuo turėto laiko ir pabūklų tipo. Gulsčia trajektorija šaudančių patrankų priekinis brustveras turi netrukdyti šaudyti, todėl negali būti aukštas. Stačia trajektorija šaudančių pabūklų (haubicos, minosvaidžiai) apkasai gali būti gilūs, su aukštais supančiais pylimais.
Pavieniai apkasai yra saugesni - pataikius sviediniui, nukenčia tik vienas pabūklas ir jo įgula. Sviediniui pataikius į bateriją (bendrą kelių pabūklų apkasą), gali būti sunaikinama visa pabūklą grupė ir jų įgulos. pavienių pabūklų apkasų trūkumas yra tai, kad jie užima gana daug vietos ir kad jiems sunkiau vadovauti.
Dygminas
Dygminas (Carthamus) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Lietuvoje gana retai soduose, sodybose, kolekcijose auginamas dažinis dygminas (Carthamus tinctorius).
William Holman Hunt
Biografija
Viljamas Holmanas Hantas gimė 1827 m. balandžio 2 d. Londone. Jo tėvas buvo sandėlių valdytojas ir V. H. Hantas jaunystėje dirbo biuro klerku iki 1844 m., kai buvo priimtas mokytis į Karališkosios akademijos mokyklas. Jose sutiko Dž. E. Milė. Nuo 1845 m. V. H. Hanto kūriniai buvo pradėti eksponuoti Mančesterio institucijoje, nuo 1846 m. − Londono Karališkojoje akademijoje ir Britų institucijoje. 1848 m. Viljamas Holmanas Hantas, Džonas Everetas Milė ir Dantė Gabrielis Rosetis įsteigė „Prerafaelitų broliją“ − jaunatvišką menininkų draugiją. Šio laikotarpio V. H. Hanto darbai buvo skirti krikščioniškiesiems idealams, pavyzdžiui, 1849 m. paveikslas „Atsivertusi britų šeima priglaudžia krikščionių misionierių nuo druidų persekiojimo“.
Monoidas
Monoidas – algebrinė struktūra, pusgrupė, kurioje apibrėžtai operacijai yra neutralus elementas.
William Holman Hunt
Biografija
1854 m. sausį V. H. Hantas išvyko į Palestiną, kur praleido dvejus metus. Šiuo laikotarpiu sukurtas garsiausiu dailininko paveikslu įvardijamas „Atpirkimo ožys“. V. H. Hantas prisidėjo prie Tenisono poezijos leidimo 1857 m. iliustravimo. 1865 m. vedė Fanny Waugh. 1866 m. šeima iškeliavo į užsienį, Florencijoje buvo pervesti į karantiną, kur jiems gimė duktė, tačiau žmona susirgo maliarija ir mirė. Florencijoje ji palaidota, 1868 m. grįžęs dailininkas dirbo ties jos memorialu. 1869 m. V. H. Hantas lankėsi Jeruzalėje. 1875 m. vedė mirusios žmonos seserį Editą, po to vėl grįžo į Jeruzalę, kurioje pradėjo paveikslą „Betliejaus kūdikių triumfas“ (dvi versijos). 1878 m. V. H. Hantas grįžo į Londoną. Dailininko pirmoji retrospektyvinė paroda įvyko 1886 m. Londone. 1892 m. jis paskutinį kartą lankėsi Artimuosiuose Rytuose. Jo regėjimas šimtmečio pabaigoje suprastėjo. 1905 m. dailininkas apdovanotas Britanijos Nuopelnų ordinu, jam suteiktas Oksfordo universiteto civilinės teisės garbės daktaro laipsnis, tais pačiais metais publikuoti V. H. Hanto memuarai. Viljamas Holmanas Hantas mirė 1910 m. rugsėjo 7 d. Londone.
Monoidas
Taigi, monoidas yra rinkinys (A – aibė, \cdot – šioje aibėje apibrėžta operacija su dviem operandais), kur galioja tapatybės:
sakančios, kad operacijai galioja asociatyvumas, bei kad jai egzistuoja neutralus elementas („1“).
Jei kuriam nors elementui x egzistuoja toks elementas y, kad galiotų tapatybė
tai elementas y vadinamas elemento x simetriniu elementu.
Monoidas, kuriame kiekvienas elementas turi simetrinį elementą, vadinamas grupe.
Keklikai
Keklikai (Alectoris) – fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių gentis.
Paplitę Pietų Europoje, Šiaurės Afrikoje, Arabijoje, taip pat Azijoje iki Tibeto ir Vakarų Kinijos.
Dėtyje 20 kiaušinių. Minta įvairiomis sėklomis ir kai kuriais vabzdžiais.
Paprastasis sartūklas
Paprastasis sartūklas (Hamelia patens) – raudinių (Rubiaceae) šeimos didelis daugiametis krūmas arba mažas medis iš subtropinės arba tropinės Amerikos. Paplitęs nuo Floridos, pietinės Jungtinių Valstijų dalies šiaurėje iki Pietų Argentinos.
Jis turi oranžiškai raudonus vamzdelio formos žiedus, kuriuos apdulkina kolibriai ir drugiai. Vaisius – maža tamsiai raudona uoga.
Vaisiai turi gaivinantį, rūgštų skonį. Nepaisant to, kad jie yra labiau mėgstami kai kurių paukščių, jie taip pat yra valgomi žmonių; Meksikoje šios uogos yra naudojamos fermentuotiems gėrimams gaminti.
Paprastasis sartūklas naudojamas liaudies medicinoje gydyti prieš eilę negalavimų.
Šiaulių Sandoros progimnazija
Šiaulių „Sandoros“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Gytariuose, K. Korsako g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio ugdymo ir pagrindinio ugdymo I dalies programas, turinti katalikiškąją ugdymo pakraipą. Įstaigos kodas 195220727.
Istorija
Mokykla atidaryta 1996 m. rugsėjo 1 d. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos sprendimu įsteigta Šiaulių katalikų pagrindinė mokykla. Mokyklos įkūrimo tikslas – užtikrinti moksleivių katalikiškojo ugdymo, kurį pradėjo Tėvo Benedikto Andruškos pradinė mokykla, tęstinumą. 1999 m. mokykla pervadinta į Šiaulių „Sandoros“ pagrindinę mokyklą.
Nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. Šiaulių „Sandoros“ progimnazija. Tą pačią dieną pradėtas nuotolinis mokymas internetu 1-8 klasėse naudojant Moodle mokomąją terpę (platformą).
Direktoriaus pavaduotojai
Iki 2016 m. Giedrė Statkutė
Arnold Rüütel
Arnoldas Riutelis (Arnold Rüütel; g. 1928 m. gegužės 10 d. Saremoje) – Estijos prezidentas. 2001 m. pakeitė Lenartą Merį. 2006 m. prezidento rinkimuose prarado vietą Toomas Hendrik Ilves. Liaudies Sąjungos partijos narys.
Sovietmečiu Riutelis buvo žymus agronomijos specialistas.
Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė
'''Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė'''  – sentikių maldos namai Vilniuje. Yra Naujininkų rajone, ant kalvos, kur yra sentikių kapinaitės.
Vytautas Kairiūkštis (1890)
Vytautas Kairiūkštis (1890 m. lapkričio 14 d. Seinai – 1961 m. birželio 13 d. Vilnius, palaidotas Bernardinų kapinėse) – Lietuvos tapytojas, pedagogas, dailėtyrininkas.
Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė
Istorija
Sentikių bendruomenė Vilniuje leidimo statyti maldos namams negavo ir tik 1830 m. pastatė nedidelius maldos namus kapinėse. 1835 m. leista švenčių metu atlikti pamaldas. Pastatas palaipsniui plėtėsi. 1930 m. Lenkijos prezidentas Ignacy Mościcki aplankė Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvę.
Ramiras III
Šeima
Karalius Ramiras III vedė ne anksčiau 979 m. sausio Sančą (arba Uraka) (m. po 983 m.), Saldanijos grafo Gomeso Diaso dukterį. Santuokoje gimė vienintelis sūnus Ordonjo Ramires (980/984−1017/1024). Jis buvo aklas todėl negalėjo pretenduoti į Leono karalystės sostą. Vadęs Kristiną (m. anksčiau 1051 m.), Leono karaliau Bermudo II dukterį. Ordonjo tapo Aso ir Lemro šeimų pradininku.
Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė
Istorija
Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvėje tris kartus vyko sentikių pomorų bendruomenės sueigos (1966, 1974, 1988 m.).
Architektūra
miniatiūra|left|Vilniaus sentikių cerkvė|276x276px Cerkvė turi tradicinės rusų architektūros ir neoklasicizmo elementų. Planas stačiakampis (16 x 30 m), su dvišlaičiu stogu. Varpinė 25 m aukščio.
Vytautas Kairiūkštis (1890)
Biografija
thumb|250px|Pedagogų posėdis mokytojų seminarijoje (kalba [[Juozas Kairiūkštis, jam iš dešinės sėdi kunigas Kristupas Čibiras, nežinomos moterys, Marcelinas Šikšnys, Viktoras Biržiška, Bronius Untulis, nežinomi moteris ir vyras, Vytautas Kairiūkštis. (Vilnius, 1921 metais)]] Motina Julija Vichert - Kairiūkštienė, tėvas Juozas Kairiūkštis, sesuo Halina Kairiūkštytė-Jacinienė, brolis Jonas Kairiūkštis. 1910–1912 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje. 1912–1913 m. Maskvoje lankė Konstantino Juono tapybos studiją. 1913–1916 m. Maskvos universitete studijavo teisę. Dailės studijas 1917–1918 m. tęsė Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje pas Nikolajų Kasatkiną ir 1920–1921 m. Aukštosiose meno ir technikos dirbtuvėse Maskvoje pas Pavelą Kuznecovą. 1931 m. eksternu baigė Vilniaus universitetą.
1918–1919 m. Voronežo liaudies švietimo skyriaus vaizduojamojo meno instruktorius, 1919 m. mobilizuotas į Raudonąją armiją, Irkutske tarnavo 5-osios armijos štabo kultūros skyriuje. 1921 m. grįžęs į Lietuvą vadovavo savo įsteigtai Vilniaus lietuvių piešimo studijai, mokytojavo Vilniaus gimnazijoje, nuo 1932 m. – Panevėžio gimnazijoje, nuo 1937 m. mokytojavo Kaune. 1940–1944 m. buvo Kauno kultūros muziejaus Meno skyriaus vedėjas. 1944–1951 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, nuo 1947 m. docentas. 1952 m. išėjęs į pensiją, persikėlė į Vilnių.
Kūryba
Nuo 1921 m. dalyvavo ir rengė parodas Lietuvoje ir Lenkijoje. Nuo 1924 m. Vilniaus lenkų dailininkų grupuotės „Blok“ narys. 1925–1929 m. keliavo po Vakarų Europą. Aplankyta Prancūzija, Vokietija, Danija, Italija, susipažinta su naujausiomis dailės kryptimis.
Nutapė figūrinių kompozicijų („Koncertai kavinėje“ 1921 m., „Pliažas“ 1928 m., ciklas „Moterys paplūdimyje“ 1928–1943 m.), portretų („Jonas Basanavičius“, 1922 m., „Kubistinis portretas“ 1923 m., motina, 1945 m.), peizažų („Vakaras Irkutske“ 1920 m., „Vasara prie Anykštos ežero“, 1938 m., „Pievos vasarą“ 1940 m., „Neris ties Vilniumi“, 1956 m.), natiurmortų („Natiurmortas su geltona vaza“, 1921 m.). Sukūrė pastelių, piešinių, koliažų.
Ankstyvieji kūriniai, figūrinės kompozicijos, turi konstruktyvizmo, kubizmo, peizažai – impresionizmo bruožų. Paveiksluose natūros formos abstrahuotos, išryškinta geometrinė formų ritmika, siekiama vaizdo aiškumo, racionalios harmoningos kompozicijos. Antrojo ir trečiojo dešimtmečio paveiksluose ypač ryšku kubistinis formos ir erdvės traktavimas, pabrėžiamos laužytos linijos, geometriškai suskaidytos formos, kontrastinių spalvų deriniai („Kompozicija“, 1922 m., „Suprematistinė kompozicija“, 1922–1923 m.). Vėlyvuosiuose paveiksluose vyrauja realistinė plastika, būdinga subtili formų modeliuotė, niuansuotų, švelnių spalvų deriniai („Debesuota vasaros diena“, 1952 m.). Jo kūryba išsiskiria intelektualumu, eksperimentų drąsa, novatoriškumu, grynos formos siekiu, ji padarė didelę įtaką moderniosios lietuvių dailės plėtotei. thumb|200px|Vytauto Kairiūkščio kapas [[Bernardinų kapinėse]]
Kairėnai
Kairėnais vadinama:
PetroChina
PetroChina - iš dalies valstybės valdoma Kinijos naftos įmonė, įsikūrusi Beidžinge.
Pamyras
Pamyras  – aukštikalnių sistema Centrinėje Azijoje, daugiausia Tadžikistane (Kalnų Badachšanas), taip pat Kinijoje ir Afganistane. Tipinė Pamyro teritorija šiaurėje ribojasi Užalajės kalnagūbriu, rytuose – Sarykolės kalnagūbriu, pietuose – Piandžo upe, šiaurės vakaruose – Petro Pirmojo ir Darvazo kalnagūbriais. Kalnynas išsidriekęs 275 km rytų – vakarų ir 250 km šiaurės – pietų kryptymis. Aukščiausia vieta – Ismailo Samani viršukalnė (buv. Komunizmo), kurios aukštis 7495 m.
Pagal reljefo pobūdį Pamyras dalijamas į Rytų Pamyrą, kuriam būdingas senovinis vidutinkalnių reljefas su lygesniu paviršiumi, ir Vakarų Pamyrą su aukštais kalnagūbriais, atskirtais gilių slėnių. Kalnai susidarė kainozojaus periode, Eurazijos, Irano ir Indijos Australijos plokščių sandūroje. Į Pamyrą sueina Tian Šanio, Kunluno, Karakorumo ir Hindukušo kalnų grandinės. Didelis seisminis aktyvumas (žemės drebėjimai siekia 8–9 balų pagal Richterio skalę galingumą). Yra kalnų krištolo, retųjų metalų, gyvsidabrio telkiniai.
thumb|left|250px|Ismailo Samani (Komunizmo) [[viršukalnė.]]
Klimatas rūstus, ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra Rytų Pamyre (3600 m aukštyje) -18 °C, liepos mėnesio 14 °C. Vakarų Pamyre (2100 m aukštyje) sausio vidutinė temperatūra svyruoja apie -7 °C, liepos 22 d.°C. Vakarų Pamyro slėniuose per metus iškrenta 90–250 mm kritulių, Rytų Pamyro – 60–120 mm. 7500 km² Pamyro apledėję, iš viso yra apie 3000 ledynų (didžiausias – Fedčenkos).
1964 m. Pamyro kalnuose, Šachdaros kalnagūbryje lietuvių ekspedicija (vadovas K. Monstvilas) įkopė ir lietuviškai pavadino 3 kalnus:
Vasario 21
Vasario 21 yra 52-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 313 dienų (keliamaisiais metais – 314).
Vardadieniai
Eleonora – Feliksas – Kęstas – Kęsvilas – Kęstutis – Leonora – Lionė – Nora – Žemyna
Latviškos enciklopedijos
Latviškos enciklopedijos – enciklopediniai žinynai apie Latviją, latvių kalbą ir kultūrą – yra išleistos įvairiomis kalbomis.
Viena pagrindinių enciklopedinių žinynų leidyklų yra Latvijas Enciklopēdiju redakcija.
Didžiausia elektroninė enciklopedija latvių kalba yra latviška Vikipedija, pradėta kurti 2003 m.
Pelekonių I piliakalnis
Pelekonių piliakalnis – buvęs piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniajame krante (dabar Kauno marių tvenkinys), santakoje su Juodija buvusioje kalvoje. Didžiąją jo dalį dar XIX a. nuplovė Nemunas, liko tik status 5 m aukščio, 35 m ilgio jo rytinis šlaitas. Vakarinis šlaitas palengva eroduoja toliau. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas dėl duomenų patikslinimo: 2009-02-10; Nr.: KPD-RM-1027.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1988 m. Gintautas Zabiela ištyrė piliakalnio liekanas – iš viso 33,5 m² dydžio plotą, aptiko vėlyvų kapinių suardyto kultūrinio sluoksnio likučius su lipdyta keramika, akmenų grindiniu.
Į vakarus nuo piliakalnio, kitapus daubos, 0,9 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2003 m. Joje rastas iki 1,1 m storio I tūkstantmečio antrojo ketvirčio – vidurio kultūrinis sluoksnis su stulpaviete, židiniu, brūkšniuota, grublėta, lygia ir gludinta keramika, titnaginėmis nuoskalomis ir skeltėmis.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ateitis (Panevėžys)
Istorija
Leido Kauno gimnazijos moksleivių katalikų kuopa, redagavo moksleivis Kazys Bizauskas. Išėjo 4 numeriai, spausdinti hektografu. Pradėjus eiti žurnalo „Draugija“ priedui „Ateitis“, rankraštinis laikraštėlis sustojo.
1916 m. Kazys Bizauskas išleido dar 2 rankraštinio laikraštėlio, pavadinto „Mūsų ateitis“, numerius Panevėžyje.
Medumo valsčius
thumb|250px|[[Medumo ežeras Medumo valsčiuje]]
Medumo valsčius  – Latvijos valsčius, esantis Sėlijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybės pietuose, Lietuvos pasienyje. Plotas 116,59 km². Gyventojų skaičius – 1189 žmonės, gyventojų tankumas – 10,2 žm./km². Valsčiaus centras – Medumo miestelis.
Gamta
Valsčius yra Aukšžemės aukštumoje. Aukščiausia vieta 171,8 m virš jūros lygio. Pagrindinės upės – Laukesa ir Kumpuota. Gausu ežerų: Medumo ežeras, dalis Laukeso ežero, Škirstenių ežeras, Didysis Ilgio ežeras, Samankos ežeras, dalys Mažojo Kumpuočio ir Kampuočio ežerų, Kurcumo ežeras, Ruobežo ežeras, Švento ežero pakraštys. Yra dvi pelkės – Lininių ir Čūskų.
Gyvenvietės
Pagrindinės gyvenvietės:
Aukšžemės aukštuma
thumb|250px|Aukšžemės aukštumos kraštovaizdis į vakarus nuo [[Medumas|Medumo]]
Aukšžemės aukštuma  – aukštuma pietryčių Latvijoje, Aukšžemėje, Baltijos kalvyno dalis. Aukštuma apima Alūkštos ir Skrundalienos kalvynus bei Sėlijos kalvagūbrį, nusidriekiantį link Lietuvos. Šiaurėje leidžiasi į Dauguvos žemumą, skiriančią su Latgalos aukštumos. Būdingas aukštis 100–110 m, tačiau tarp Sventės ežero ir Skrundalienos plyti įduba, kurioje būdingas aukšti tėra 20 m virš jūros lygio. Aukščiausia Aukšžemės aukštumos vieta – Egliukalnis (220 m).
Aukštuma ežeringa, didžiausias ežeras – Sventės. Auga spygliuočių ir plačialapių medžių miškai.
Vytautas Jurkūnas (1946)
Vytautas Jurkūnas (g. 1946 m. birželio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikas, karikatūristas.
Kūryba
Iš pradžių kūrė raižinius („Didelė žuvis“, „Maža žuvis“, „Didžiulė žuvis“, visi 1971 m., „Draugas Vilutis, sugavęs aštuonkojį“ 1977 m., „Petras Repšys stebi audros debesį“ 1978 m.), jiems būdingas laisvas piešinys, ekspresyvi raižysena, humoristiniai siužetai, ironija, groteskas. XX a. paskutiniojo dešimtmečio kūriniai („Išskrenda“ 1994 m., „Priemiestis“ 1995 m.) atlikti daugiausia oforto ir sausos adatos technika, jie eskiziško siluetinio piešinio, subtilios formų modeliuotės, kontrastingų spalvų. Iliustravo knygų, sukūrė ekslibrisų. Nuo 1971 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje 1982 m., 1991 m., Šarlotesvilyje, JAV, 1990 m., Reikjavike 1991 m., Oulu, Suomija, 1992 m.
Vengruvo mūšis
Vengruvo mūšis  – vienas iš 1863 m. sukilimo mūšių įvykusių 1863 m. vasario 3 d. tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.
1863 m. sausio 22 d. sukilėliai užėmė Vengruvo miestą ir įkūrė jame karinę bazę, kurioje apsistojo apie 3500 kareivių. Tačiau rusai norėjo kuo greičiau vėl užimti miestą ir su 1000 kareivių vadovaujamų Georgijaus Papafanasopulo pradėjo puolimą 1863 m. vasario 3 dieną. Bijodami apsupimo didelė dalis sukilėlių pasitraukė iš miesto, palikdami apie 1000 kareivių mieste, kurie turėjo pridengti atsitraukiančiuosius. Sukilėliai ginkluoti vien tik dalgiais puolė rusų kareivius. Rusai užėmė miestą, tačiau sukilėliai jau buvo spėję pasitraukti iš miesto.
Šis mūšis nuskambėjo Europoje, jį savo poemoje Ataka prie Vengruvo aprašė prancūzų poetas Henri Auguste Barbier, kuris sukilėlius prilygino Spartos kareiviams kovojusiems Termopilų mūšyje.
Roveretas
Roveretas  – miestas Italijos šiaurėje, Trentino-Alto Adidžės autonominiame regione, Trento provincijoje, į pietus nuo Trento. Miestas yra Adidžės upės Valagarinos slėnyje, Venecijos Alpėse. Eina Veronos–Insbruko (Austrija) geležinkelis ir automobilių magistralė.
Istorija
Roveretas pradėjo kurtis apie pilį. Pirmą kartą paminėtas XII a. Roveretas buvo pasienio tvirtovė tarp Trento vyskupystės (iki 1797 m. nepriklausomos) ir Venecijos respublikos, o vėliau tarp Austrijos Tyrolio ir Italijos.
Turizmo objektai
Lavini di Marko apylinkėse rasti dinozaurų pėdsakai. Jie priklausė Camptosaurus ir Dilophosaurus rūšims.
Ekonomika
Vystoma tekstilės (daugiausia šilko), maisto (vyno, tabako, šokolado, kavos), odos, chemijos (gumos), stiklo pramonė. Vyksta žemės ūkio mugės.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Roveretas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
2013 m. Belgijos Grand Prix
'''2013 m. Belgijos Grand Prix''' – 11-tos 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugpjūčio 23-25 dienomis Spa-Francorchamps trasoje.
Švenčionių rajono savivaldybė
Švenčionių rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje, pasienyje su Baltarusija. Administracinis centras – Švenčionys.
Geografija
Švenčionių rajono teritorija yra šiaurės rytų Lietuvos pasienyje su Baltarusija. Šiauriniame pakraštyje ribojasi su Ignalinos ir Utenos rajonais, vakaruose – su Molėtų rajonu, pietvakariuose – su Vilniaus rajonu. Administracinis centras – Švenčionys – nutolęs nuo Vilniaus 86 km. Švenčionių rajono plotas užima 2,6 proc. Lietuvos teritorijos.
Didesnioji rajono dalis yra Švenčionių aukštumoje, vakarinis pakraštys – Aukštaičių aukštumoje, jiedvi skiria Žeimenos žemuma, rytuose plyti Dysnos lyguma. Aukščiausia vieta – Girdžiuliškės kalnas (250 m, Aukštaičių aukšt.), žemiausia – ties Žeimenos ir Neries santaka (116 m).
Pro rajoną teka Žeimena su intakais, pietine riba – Neris, rytuose – Birvėta su intakais. Tyvuliuoja 284 Švenčionių rajono ežerai (didžiausias – Kretuonas), 2 tvenkiniai (viso apie 3 proc. rajono ploto). Miškai užima 53 proc. rajono teritorijos, didžiausi – Labanoro-Pabradės giria ir Adutiškio miškai. Būdingi pušynai, yra eglynų, beržynų, mišriųjų miškų.
Vidutinė sausio temperatūra -6,4 °C, liepos +17,6 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 656–710 mm. Vidutinė sniego danga – 32 cm storio.
Rajone 289 ežerai, kurių bendras plotas 5632,1 ha.
Rajono ežerų pasiskirstymas pagal plotą:
Istorija
1940 m. sausio 15 d. apie Švenčionis įkurtas Švenčionių rajonas Vileikos srityje (Baltarusijos TSR), kuris tais pat metais buvo panaikintas.
Lietuvos TSR Švenčionių rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Švenčionių apskrities 32 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. pabaigoje perduotos panaikinto Švenčionėlių rajono 8 apylinkės ir Švenčionėliai, panaikinto Pabradės rajono 1 apylinkė. 1962 m. prijungtos Vilniaus rajono 4 apylinkės ir Pabradė bei dalis panaikinto Nemenčinės rajono; 2 apylinkės 1962 m. perduotos Ignalinos rajonui. 1968 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įsteigta Švenčionių rajono savivaldybė. 2009 m. vasario 26 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-24 įsteigtos 85 seniūnaitijos, jų pavadinimai patikslinti 2009 m. spalio 1 d. nutarimu Nr. T-131.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Švenčionių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Švenčionių rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|350px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Savivaldybės, su kuriomis Švenčionių rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Arbata (muzikos grupė)
Arbata – 2001 m. vasarą Vilniuje susikūrusi roko grupė, labiausiai išgarsėjusi dainomis „Nuo durų prie durų“ ir „Linkėjimai tau“.
Kommunist (Kaunas)
Kommunist  – LKP Kauno rajono komiteto laikraštis, nelegaliai išėjęs 1921 m. spalio 15 d. Kaune.
Arbata (muzikos grupė)
Istorija
Grupė susibūrė 1996 m. pavadinimu „Princesė Diana“, o koncertuoti pradėjo 2001 m. pavadinimu „Arbata“.
Kommunist (Kaunas)
Istorija
Išėjo vienas numeris. Daugintas hektografu.
Zonda
Zonda vėjas  – regioninis feno tipo vėjo, pučiančio rytų Anduose, Argentinoje, pavadinimas. Zonda – sausas (dažnai nešantis dulkes) vėjas, pučiantis iš Antarktinių Ramiojo vandenyno vandenų. Perkopęs Andų kalnus ir nusileidęs 6000 m sušyla ir pasiekia 40 km/h greitį. Krituliai iškrenta vakariniuose šlaituose. Labiausiai jaučiamas Kujo regione (La Riochos, Mendosos ir San Chuano prov.). Kalnai neleidžia pasiekti šiauriau esančios Punos. Dažniausia pučia gegužės – lapkričio laikotarpiu.
Biahomlis
Biahòmlis (arba Begòmlis, ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie plento Vitebskas–Minskas ir geležinkelio Maladečina–Polockas. Apylinkės centras. Išplėtota mašinų, statybinių medžiagų gamyba, medžio apdirbimas. Yra Tautos šlovės muziejus.
thumb|left|250px|Cerkvė
Istorija
1395–1792 m. Biahomlis su aplinkiniais kaimais buvo LDK bažnytinė valda – Biahomlio-Volčios dvaras. Dvaro pajamos ėjo Vilniaus katedros kapitulai. Nuo 1792 m. – privati valda. XIX a. buvo miestelis Barysavo apskrityje, amžiaus pabaigoje veikė mokykla, ligoninė, cerkvė. 1861–1924 m. – Biahomlio valsčiaus, 1924–1960 m. rajono centras. Nuo 1938 m. miesto tipo gyvenvietė.
1943–1944 m. jo apylinkės buvo baltarusių partizanų kraštas, iš jo aerordomo, kaip tarpinės bazės, partizanai ir diversantai vykdavo į Lietuvą. Miestelyje yra paminklas lietuvių lakūnui, kuris išvežė daug sužeistų partizanų.
Gyventojai
thumb|250px|left|Paminklas lietuvių lakūnui
1812 m. dvare buvo 210 dūmų, XIX a. pabaigoje apie 43 kiemai, 470 gyv.
Audi
Audi AG – Vokietijos automobilių gamintojas, priklausantis „Volkswagen AG“ grupei. Audi pagrindinė būstinė yra Ingolštate, Bavarijoje. „Audi“ 99,7 % akcijų nuo 1964 m. valdo „Volkswagen“. Įmonė evoliucionavo iš „Auto Union“, „NSU“, „Horch“ ir „DKW“ kompanijų, kurios 1910 m. suformavo istorinę kompaniją „Audi“.
Anglijos futbolo varžybos 1895–1896 m.
Anglijos futbolo varžybos 1895–1896 m.
Audi
„Audi“ vokiškas šūkis yra Vorsprung durch Technik, reiškiantis „Pažanga dėka technologijų“. Vokiškas šūkis taip pat naudojamas ir kitose Europos šalyse, taip pat Lotynų Amerikoje, Okeanijoje ir kai kuriose Azijos šalyse. JAV ir Kanadoje šūkis yra Truth in Engineering ('Tiesa slypi inžinerijoje'). Japonijoje šūkis yra Never Follow ('Niekada neseka'), anksčiau naudotas JAV ir Kanadoje.
Audi kilmė
Kompanijos kilmės pėdsakai kildinami nuo 1899 m. ir August Horch. A. Horch savo pirmąjį automobilį 1901 m. pagamino Cvikau mieste. 1909 m. A. Horch buvo išmestas iš savo įkurtos kompanijos. Po šio įvykio, jis įkūrė naują kompaniją ir tęsė darbus naudodamas „Horch“ prekinį ženklą. Jo buvę partneriai apkaltino jį svetimo prekinio ženklo naudojimu ir Vokietijos teismas nusprendė, kad „Horch“ prekinis ženklas priklauso buvusiai kompanijai. A. Horch buvo priverstas nustoti naudoti savo pavardę automobilių versle. Iš karto po šio įvykio „Horch“ sušaukė susirinkimą Franz Fikentscher namuose vardo problemos sprendimui. Susirinkimo metu Franzo sūnus kambario kampe mokėsi lotynų kalbą. Keletą kartų atrodė, kad jis norėjo kažką sakyti, bet jis tęsė darbą iki to momento, kai galiausiai ištarė „Tėve – audiatur et altera pars… ar nebūtų naudinga pavadinti automobilį Audi, o ne Horch?“. Horch! vokiškai reiškia „klausyk“, o lotyniškai tai yra Audi. Idėja buvo priimta visų dalyvavusių susirinkime. Taip pat yra manoma (nors tai nėra tiesa), kad Audi yra Auto Union Deutschland Ingolstadt trumpinys.