cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Januvo valsčius
Geografija
Valsčius sudaro 10,12 % Sokulkos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1541,55 zlotai.
Boro superfosfatas
Boro superfosfatas – fosforo trąša. Jis yra papildytas mikroelementu boru (0,2 %). Skirtas tręšti runkelius, linus, dobilus, daržoves, rapsus.
Brazavilis
Brazavilis – miestas Kongo pietryčiuose, Kongo Respublikos sostinė ir didžiausias miestas. 1,28 mln. gyventojų (2005). Brazavilis yra šiauriniame Kongo upės krante už Malebo (buv. Stenlio) tvenkinio priešais Kinšasos uostamiestį. Miestas yra pagrindinis šalies ekonominis centras, išvystyta spaudos, maisto, tekstilės, statybų pramonė. Brazavilis yra didelis upių uostas. Daug prekių keliauja žemyn upe į Puent Nuarą prie Atlanto vandenyno. Yra tarptautinis oro uostas Maya Maya, Mariano Nguabio (Marien-Ngouabi) universitetas (įkurtas 1961 m.), Brazavilio zoologijos sodas.
Siekiant atskirti Kongo Respubliką nuo Kongo Demokratinės Respublikos, pirmoji kartais vadinama Kongu-Brazaviliu, o antrojo – Kongu-Kinšasa.
Istorija
1882–1960 m. priklausė Prancūzijai, vėliau tapo nepriklausomos Kongo Respublikos sostine.
Miesto augimą labai paskatino nutiestas geležinkelis į Puent Nuarą (1946 m.).
Armanavičiai
Armanãvičiai  – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 18 km į šiaurės rytus nuo Šarkauščinos, 50 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybinės sienos. Apylinkės centras. Stovi katalikų bažnyčia, sentikių ir stačiatikių cerkvės. Išlikę dvaro, unitų vienuolyno, kuris uždarytas XIX a. viduryje, pastatai. Veikia Jazepo Drazdovičiaus meno ir etnografijos muziejus.
Istorija
Armanavičiai minimi 1563 m. XIX a. Rusijos imperijos valdininkų pradėti vadinti Germanavičiais. 1922–1939 m. priklausė Lenkijai. 1787 m. pastatyta katalikų bažnyčia, 1905 m. – sentikių cerkvė, 2002 m. – stačiatikių cerkvė. XIX a. buvo miestelis ir dvaras Dysnos apskrities Lužkų valsčiuje.
Lietuviai
Iki XVIII a. Armanavičiai priklausė etniniam lietuvių kalbos arealui. XIX a. pab.- XX a. pr. apylinkėje gyveno apie 600 lietuvių. 1864–1909 m. visoje Dysnos apskrityje jų buvo nuo 700 iki 2200. 1898–1899 m. Sinicų (dab. Zorka, 12 km nuo Armanavičių), Baltojo dvaro (5 km nuo Armanavičių) ir Ivanskijos (15 km nuo Armanavičių) kaimuose įsikūrė lietuvių ūkininkų nuo Švenčionių, Adutiškio. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Armanavičiuose dirbo lietuvių kunigai P. Būdvytis, Masiulionis (1942 m. nacių sušaudytas). 2003 m. vyriausieji kaimo gyventojai mokėjo lietuviškai, moterys audė lietuviškus kilimus.
Aš esu legenda
Aš esu legenda – JAV rašytojo Richard Matheson mokslinės fantastikos romanas, išleistas 1954 m. Knygoje pasakojama apie paskutinį žmogų Los Andžele, kurį užvaldo vampyrai.
Austrijos lietuvių bendruomenė
Austrijos lietuvių bendruomenė – Austrijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikusi su pertrauka Austrijoje 1951–1997 m.
Aš esu legenda
Knyga turėjo ypač didelę įtaką moderniesiems siaubo ir mokslinės fantastikos filmams apie zombius, kadangi išpopuliarino koncepciją apie pasaulinę apokalipsę, kurią sukuria vampyrizmo liga. Pagal knygą pastatyti keli kino filmai: 1964 m. „Paskutinis žmogus Žemėje“ (The Last Man on Earth), 1971 m. „Omega žmogus“ (The Omega Man), 2007 m. „Aš esu legenda“.
Austrijos lietuvių bendruomenė
Istorija
Austrijos lietuvių bendruomenė įsikūrė tuoj po Antrojo pasaulinio karo. 1951 m. priimti įstatai, 1956 m. Austrijos lietuvių bendruomenė oficialiai įregistruota. 1947–1952 m. leido „Austrijos lietuvių informacijos biuletenį“. Turėjo seniūnijas Tirolyje, Zalcburge, Lince ir Vienoje. Daugumai lietuvių pasitraukus į JAV ir kitas šalis šešto dešimtmečio pabaigoje bendruomenės veikla išblėso. 1996 m. vėl įkurta, 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija.
Pajūrinis liūnmeldis
Pajūrinis liūnmeldis (Bolboschoenus maritimus) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos žolinis vandens augalas. Paplitęs daugiausia vidutinių platumų ir tropinėje Eurazijoje, Šiaurės Amerikoje, vietomis Afrikoje, Okeanijoje.
Stiebas 10–115 cm aukščio, laibas, status arba lenktas. Šakniastiebis 5–20 mm skersmens, turi palaipas. Rudenį palaipų galuose susidaro 1–2 cm skersmens gumbeliai, iš kurių pavasarį išauga nauji augalai. Lapai 2–7,5(9,5) mm pločio, paprastieji, kardiški, be liežuvėlio. Žiedyną (skėtį), susidariusį ant ilgo žiedkočio, sudaro 1–10 žiedų. Vaisius plokščias, 3 mm skersmens.
Auga upių, ežerų pakrantėse, šlapynėse, senvagėse, dažnai druskinguose ir pusiau druskinguose vandenyse. Lietuvoje pajūrinis liūnmeldis labai retas, įtrauktas į Raudonąją knygą.
Darius Sužiedėlis
Darius Sužiedėlis (g. 1968 m. rugpjūčio 9 d. Vašingtone, JAV) – JAV lietuvių diplomatas, aktorius, politologas, vertėjas.
Priklausė Pasaulio Lietuvių jaunimo kongresui, buvo Amerikos lietuvių jaunimo organizacijos pirmininkas, per 1991 m. Sausio įvykius dirbo vertėju savanoriu Aukščiausioje Taryboje. Vėliau buvo Aukščiausiosios Tarybos pirmininko Vytauto Landsbergio padėjėjas – tvarkė korespondenciją su Vakarų šalimis, palaikė ryšius su žiniasklaida. Grįžęs į JAV dirbo Lietuvos ambasadoje su Stasiu Lozoraičiu, 1991–1995 m. Lietuvos misijoje prie Jungtinių Tautų.
Juodviliškis
Juodviliškis – kaimas šiaurinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Viešintų.
Maltos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Maltos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Šostka
Šostka  – miestas Sumų srityje, šiaurės rytų Ukrainoje. Svarbus pramonės centras, chemijos ir pieno produktų srityje. 2012 m. duomenimis, mieste gyveno 79 152 gyventojai.
Švedija
Švedija (SV Sverige), oficialiai Švedijos Karalystė (SV Konungariket Sverige) – valstybė Šiaurės Europoje, Skandinavijos pusiasalyje. Vakaruose ribojasi su Norvegija, šiaurės rytuose – su Suomija, pietvakariuose Eresundo tiltu jungiasi su Danija. Pietuose ir rytuose Švedija prieina prie Baltijos jūros, pietvakariuose – prie Šiaurės jūros. Švedija yra didžiausia Šiaurės šalis ir trečia didžiausia Europos Sąjungoje.
Švedijos plotas – 450,295 km² (trečia Europos Sajungoje). Čia gyvena daugiau kaip 10 milijonų gyventojų. Švedijoje labai mažas gyventojų tankis – 21 gyventojas 1 kvadratiniame kilometre. Šalies pietuose gyvena žymiai daugiau žmonių negu šiaurėje. Apie 85 % gyventojų gyvena miestuose, prognozuojama, kad šis skaičius didės. Švedijos sostinė yra Stokholmas, kuris taip pat yra ir didžiausias miestas šalyje su 1,3 milijono gyventojų. Antras pagal dydį miestas yra Geteborgas su 0,5 milijonų gyventojų, trečias – Malmė.
Švedijos valstybė susikūrė viduramžiais. XVII a. ji išplėtė savo teritorijas ir tapo viena iš didžiųjų pasaulio valstybių. Didžvalstybės laikotarpis (SV Stormaktstiden) tęsėsi nuo 1611 m. iki 1721 m. Vėliau karuose su Rusija Švedija prarado savo Baltijos valdas (1721 m.) ir Suomiją (1809 m.) Po Napoleono karų, kuriuose dalyvavo ir Švedija, 1814 m. ji prisijungė iš Danijos atimtą Norvegiją. 1905 m. Norvegija išsireikalavo nepriklausomybę. Nuo to laiko Švedija nebedalyvauja karuose ir laikosi neutralumo politikos.
Istorija
left|thumb|150px|Švedija didžvalstybės laikotarpiu (1611-1721}. Pagal archeologinius duomenis pirmieji Švedijos gyventojai į šalį atvyko dar akmens amžiuje, po paskutinio ledynmečio. Pietų Švedija buvo tankiai gyvenama jau bronzos amžiuje, iš to laikotarpio randamos stambių prekybinių gyvenviečių liekanos.
Švedijos valstybės ištakos siekia vikingų laikus, kai I ir II tūkstantmečio sandūroje pasibaigus vikingų epochai Skandinavijoje pradėjo formuotis valstybės.
Krikščionybės įsitvirtinimas Švedijoje užtruko apie tris šimtus metų (IX-XI a.). 1164 m. Upsaloje įkurta pirmoji Švedijos arkivyskupija.
Nuo XIII a. vidurio Stokholmas tampa Švedijos sostine.
1397 m. Švedija sudarė bendravalstybinį darinį su Danija ir Norvegija. Trijų skandinavų karalysčių sudaryta Kalmaro unija gyvavo iki 1523 m. Tada Švedija iš jos pasitraukė, sąjungoje liko kitos dvi šalys.
Po Trisdešimties metų karo (1618–1648 m.) iškilo Švedijos didžvalstybė, XVII-XVIII a. vaidinusi reikšmingą vaidmenį Europos mastu. Tuo metu Švedijos teritorija buvo dukart didesnė už dabartinę.
1808–1809 m. vyko Švedijos – Rusijos karas, pasibaigęs Švedijos pralaimėjimu ir dideliais teritoriniais nuostoliais – Švedija buvo priversta Rusijai atiduoti Suomiją.
1810 m. Švedijos kronprincu tapo prancūzų maršalas Žanas Batistas Bernadotas (Bernadotte).
Politinė sistema
thumb|right|250px|Švedijos parlamentas Valdymo forma – parlamentinė konstitucinė monarchija. Dabartinė konstitucija priimta 1975 m. sausio 1 d. Šalies vadovas yra karalius. Tačiau jis turi tik reprezentacines funkcijas. Dabartinis valstybės vadovas yra karalius Karolis XVI Gustavas. 1973 m. rugsėjo 15 d., mirus Karolio tėvo broliui karaliui Gustavui VI Adolfui, jam atiteko Švedijos karaliaus sostas.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų parlamentas, vadinamas Riksdagu. 349 parlamento nariai renkami visuotiniuose rinkimuose ketveriems metams, remiantis proporcine rinkimų sistema. Iki 1975 m. parlamentas buvo dviejų rūmų. Vykdomoji valdžia priklauso ministrų kabinetui, kuriam vadovauja ministras pirmininkas.
Švedija Europos Sąjungos (nuo 1995 m.) ir Šengeno susitarimo (nuo 1996 m. gruodžio 19 d.) narė. Militariškai neutrali valstybė, pasižyminti ilgomis neutralumo tradicijomis. Nepriklauso Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijai (NATO).
Administracinis suskirstymas
Švedija yra skirstoma į 21 lėną (grafystę), nors dar kartais naudojamas skirstymas į tradicines Švedijos provincijas.
Lėnai (skliausteliuose nurodomi administraciniai centrai):
Geografija
thumb|250px|Centrinės Švedijos kraštovaizdis Dėl Golfo srovės poveikio Švedijoje vyrauja vidutinių platumų klimatas. Pietinėje ir vidutinėje šalies dalyje didelę įtaką klimatui turi vandenynas. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra yra nuo –14 iki 0 laipsnių priklausomai nuo regiono. Atitinkamai liepos mėnesį nuo 10 iki 17 laipsnių. Kritulių kalnuose būna iki 2000 mm, lygumose iki 800 mm. Sniego danga šaltuoju periodu šiaurinėje dalyje vietomis išsilaiko iki 7 mėnesių.
Rytinius Švedijos krantus skalauja Baltijos jūra, Botnijos įlankos pakrantės smėlėtos. Daugiausiai krantai neaukšti ir uolėti, pakrantėse gausu fjordų. Vakaruose driekiasi Skandinavijos kalnų grandinė kuri skiria Švediją ir Norvegiją.
Pietinėje dalyje labiausiai išvystytas žemės ūkis. Miškai, kurie dengia pusę šalies teritorijos, auga daugiausiai centrinėje ir šiaurinėje dalyje. Daugiausiai Švedijos gyventojų gyvena šalies viduryje ir pietuose. Didžiausi Švedijos ežerai: Venernas, Veternas, Melarenas, Jelmarenas ir Sturšenas. Elandas ir Gotlandas dvi didžiausios Švedijos salos.
Didelį poveikį Švedijos reljefui padarė ledynai. Slinkdami, jie ardė kalnų viršūnes, todėl Švedijos kalnams būdingi fjeldai bei lėkšti slėniai. Ledynas nugremžė minkštesnes uolienas, kurias įšalusias nuvilko tolyn. Ištirpus ledynui, susidarė painus povandeninių uolienų tinklas. Kai kurios jų iškilo į paviršių ir suformavo uolienines salas – šcherus. Ant šio tipo salų išsidėstęs Stokholmo miestas. thumb|left|250px|[[Stokholmas - vienas iš šalies ekonominių centrų]]
Ekonomika
Būdama taikia ir neutralia valstybe per visą XX amžių, Švedija pasiekė aukštą gyvenimo lygį. Šaliai būdinga gerai išvystyta socialinės apsaugos sistema. Privačios bendrovės pagamina apie 90 % pramonės produkcijos, iš kurios inžinerijos šaka pagamina 50 % eksportuojamų prekių. Žemės ūkis pagamina tik 2 % BVP ir jame dirba 2 % šalies dirbančiųjų.
Gerai vykdoma fiskalinė politika lėmė nemažą biudžeto perviršį 2001 m., kuris 2002 m. buvo sumažintas perpus dėl pasaulinės ekonomikos stagnacijos, mažėjančių biudžeto įplaukų ir padidėjusių vyriausybės išlaidų. Švedijos centrinio banko (Riksbank) pagrindinis tikslas yra infliacijos lygio stabilizavimas, kuris turi siekti 2 %. 2003 m ekonomikos augimas buvo lėtas, tačiau pagreitėjo 2004 m. Švedijoje darbuotojai serga daugiausiai Europoje. 2003 m. rugsėjo 14 d. referendume Švedijos rinkėjai atmetė siūlymą prisijungti prie euro zonos.
Demografija
thumb|right|250px|Lietuvių kryždirbių skulptūros Stokholmo Jurgordeno ([[SV Djurgården) muziejaus parke]] Pagal 2009 m. duomenis, Švedijoje gyveno 9 269 986 žmonės. Gyventojų tankumas yra tik 20,6 žm/km² ir jis yra gerokai didesnis šalies pietuose negu šiaurėje. Maždaug 85 % populiacijos gyvena miestų teritorijose. Didžiausi miestai yra Stokholmas (814 418), Geteborgas (501 452) ir Malmė (286 535).
Pagal 2007 m. duomenis, 13,4 % visos Švedijos populiacijos (1,23 milijono žmonių) – gimę už šalies ribų. Imigracija smarkiai išaugo po antrojo pasaulinio karo ir pakeitė iki tol vyravusią emigraciją. 2008 m. į Švediją imigravo rekordiškai daug – 101 171 žmonių. 2008 m. duomenimis, daugiausia imigrantų pagal gimimo šalį yra iš Suomijos (175 113), Irako (109 446), buvusios Jugoslavijos (72 285), Lenkijos (63 822), Irano (57 663), Bosnijos ir Hercegovinos (55 960), Danijos (46 167) bei Norvegijos (44 310). Lietuvių Švedijoje yra 4 537. Per pastarąjį dešimtmetį daugiausiai žmonių imigravo iš Irako, Lenkijos, Tailando, Somalio ir Kinijos.
Kalbos
Švedijoje valstybinė kalba – švedų kalba, labai panaši į danų ir norvegų kalbas, bet skiriasi tarimu ir rašyba. Norvegai gali suprasti švedų kalbą be didesnių pastangų, o danams – sunkiau. Didžiausia lingvistinė mažuma yra suomiškai kalbantys žmonės, kurie sudaro maždaug 3 % visos populiacijos. Ši kalba, kartu su dar keliomis (samių, jidiš, romų), turi regioninės kalbos statusą. Švedų kalba valstybine tapo 2009 m. liepos 1 d., kai buvo priimtas naujas kalbos įstatymas. Anksčiau šalyje buvo mėginimų įstatymais nustatyti oficialią kalbą, tačiau anksčiau, 2005 m., parlamente įstatymas buvo atmestas.
2005 m. apklausos duomenimis, 89 % Švedijos gyventojų gali susikalbėti angliškai, 30 % – prancūziškai ir 11 % – vokiškai.
Religija
thumb|250px|[[Lundas|Lundo katedra]] 2021 m. pabaigoje 53,9 % populiacijos priklausė Švedijos liuteronų bažnyčiai, bet šis skaičius mažėja maždaug 1 % per metus ir tik 2-4 % lanko pamaldas reguliariai. Didelis neaktyvių bažnyčios narių procentas yra dėl to, kad iki 1996 m. vaikas vos tik gimęs tapdavo bažnyčios nariu, jei bent vienas iš jo tėvų buvo narys. Nuo 1996 m. tik pakrikštyti vaikai tampa bažnyčios nariais. Pasak 2010 m. apklausos, 18 % Švedijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 45 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 34 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“. Pagal šiuos duomenis, Švedija yra trečia mažiausiai į Dievą tikinti valstybė Europos Sąjungoje. Zuckermano tyrimas atskleidė, kad 46-85 % šalies populiacijos yra agnostikai arba ateistai ir pagal šį rodiklį Švedija yra viena iš pirmaujančių šalių pasaulyje. Per pastaruosius 50 metų tikinčių žmonių skaičius nukrito maždaug 33 %. Apie 250 000 gyventojų priklauso įvairoms Laisvųjų krikščionių bažnyčioms, kur bažnyčios lankomumas yra daug didesnis. Be to, dėl imigracijos Švedijoje dar yra maždaug 100 000 stačiatikių, 92 000 Romos katalikų ir pusė milijono musulmonų, daugiausiai sunitų. Tiesa, daugelis Švedijos musulmonų iš tikro taip pat nėra religingi.
Kultūra
thumb|right|250px|Tradiciniai švediški namai. Švedijos kultūrai didžiausia įtaką turėjo katalikų bažnyčia ir Vokietija viduramžiais, Prancūzija XVIII amžiuje, Vokietija dar karta XIX amžiuje ir angliškai kalbantis pasaulis po Antrojo pasaulinio karo.
Švedija garsėja visame pasaulyje pripažintais rašytojais kaip Augustas Strindbergas, Astrida Lindgren, Nobelio premijos laureatais Selma Lagerlöf ir Harry Martinson. Iš viso septyni Nobelio premijos literatūros buvo švedai. Labiausiai žinomi švedų menininkai yra tapytojai Karlas Larsonas ir Anders Zorn, bei skulptoriai Tobias Sergel ir Carl Milles. XVIII a. garsėjo portretistas Alexander Roslin, XX a. pradžioje kūrė John Bauer, tapytojos moterys Hilma af Klint, Sigrid Hjertén.
Švedų XX amžiaus kultūra stipriai pasižymėjo ankstyvajame kine. Labiausiai pasižymėję žmonės buvo Mauritz Stiller ir Victor Sjöström. 1920–1980-aisiais režisierius Ingmaras Bergmanas ir aktorės Greta Garbo ir Ingrid Bergman tapo tarptautiniu mastu pasižymėję žmonės kino srityje. Paskutiniu metu kino srityje pasižymėjo Lukas Moodysson ir Lasse Hallström, kurių filmai susilaukė tarptautinio pripažinimo.
Sportas
1958 m. Švedijoje vyko VI pasaulio futbolo čempionatas, 1992 m. – IX Europos futbolo čempionatas. 2003 m. Švedijoje vyko XXXIII Europos krepšinio čempionatas
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai:
Flickr
„Flickr“ – socialinis tinklas, priklausantis „SmugMug“ bendrovei.
Tai interneto svetainė, kurios paskirtis – nuotraukų publikavimas internete. Svetainė ypač mėgiama internetinius dienoraščius (blog) rašančių žmonių, nes jie „Flickr“ albumuose gali patogiai ir nemokamai laikyti savo nuotraukas bei kitas grafines rinkmenas. Svetainei populiarumo suteikia galimybė įkeliamoms nuotraukos priskirti raktinius žodžius, pagal kuriuos naršytojams patogu rasti norimas nuotraukas.
„Flickr“ yra sukurta „Ludicorp“ kompanijos; žiniatinklyje svetainė pasirodė 2004 m. vasarį. 2005 m. kovą „Yahoo!“ kompanija įsigijo „Ludicorp“ kartu su „Flickr“. 2017 m. „Verizon“ bendrovė įsigijo „Flickr“. 2019 m. parduota „SmugMug“ bendrovei.
Pagal nutylėjimą įkeliamoms nuotraukoms priskiriamos autorinės teisės jas įkėlusiems asmenims, tačiau „Flickr“ taip pat suteikia galimybę visoms iliustracijoms priskirti vieną iš šešių Creative Commons licencijų.
Didžiosios baltosios kiaulės
Didžiosios baltosios kiaulės (arba Jorkšyrai) tai kiaulių veislė išvesta Anglijoje, Jorkšyro grafystėje senąsias stambias ištvermingas vietines kiaules kryžminant su kitų veislių kiaulėmis. Veislė pripažinta 1868 m. Šios veislės kiaulės yra viena iš labiausiai pasaulyje paplitusių veislių. Įvairių šalių jorkšyrai yra didžiųjų baltųjų kiaulių palikuonys. Didžiajai daliai įvairiose šalyse išvestų veislių yra įlieta didžiųjų baltųjų kiaulių kraujo.
Didžiosios baltosios kiaulės yra stambios, baltos (rožinės spalvos oda ir balti šeriai), stačiomis ausimis, ilgos su dideliais kumpiais, pasižymi stipria konstitucija, vislios, gerai prisitaiko prie įvairių klimatinių sąlygų. Jų skerdenose būna 55-60 % liesos mėsos, nors seniau jos buvo gana riebios. Paskutinius 40 metų vykdant intensyvią atranką veislė tapo viena iš liesiausių veislių. Kiaulės subręsta per 180 dienų, jų vadų dydis 11-13 paršelių ir savo vislumu didžiosios baltosios nusileidžia tik Meišano veislės kiaulėms. Jos gali būti naudojamos kaip motininė ar tėvinė veislė. Dėl plataus paplitimo ir skirtingos selekcijos įvairiose šalyse didžiosios baltosios gana žymiai skiriasi. Lietuvoje auginama daug Švedijos jorkšyrų, taip pat PIC kompanijos, Danijos, Vokietijos, Prancūzijos didžiųjų baltųjų, Norsvino ir Hypor jorkšyrų. VKVS duomenimis didžiosios baltosios per 160 dienų vidutiniškai pasiekia 92 kg svorį, jų vidutinis lašinių storis – 13 mm, o vidutinis raumeningumas yra 57,6 %.
Manihis
thumb|200px|Vaizdas į Manihio lagūną thumb|200px|Palydovinė nuotrauka
Manihis – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Karaliaus Jurgio salų grupėje, 500 km nuo Taičio. Įeina į Manihio komuną. Sausumos plotas – 13 km². 650 gyventojų (2017 m.). Gyventojų tankumas – 50 gyv./km². Svarbiausia gyvenvietė – Paeua.
Manihio atolas gulsčio ovalo formos, 27 km pločio ir 8 km ilgio. Šiaurinė žiedo dalis platesnė, pietinė sudaryta iš mažų salelių, atskirtų protakomis. Vienintelė laivuojama protaka (Tairapa) yra atolo pietvakariuose. Salos aukštis iki 9 m. Lagūnos plotas 160 km². Joje randami perlai. Manihis – viena iš pagrindinių juodųjų perlų radimviečių Tuamotu salyne. Yra nedidelis aerodromas. Turizmas (povandeninis nardymas).
Atolas apgyvendintas apie 600 metus. Yra išlikusios 2 senovės polineziečių ceremonijų platformos, pagamintos iš koralų. Salą 1616 m. atrado olandų jūrininkai Willem Schouten ir Jacob Le Maire. Manihis buvo pirmoji jų atrasta Ramiojo vandenyno vieta, kur buvo galima gauti geriamo vandens, todėl pavadinta Waterlandt ('vandens žemė').
Karmazinai
Karmazinai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose, dešiniajame Neries krante, netoli Dūkštos žiočių. Įsikūrę Neries šlaite, Dūkštų miško pamiškėje, priklauso Neries regioniniam parkui.
Šalia kaimo stūkso Karmazinų piliakalnis (Veršupka), yra didelis Karmazinų pilkapynas, įrengtas Karmazinų pažintinis takas, stovyklavietė. Atlikus archeologinius kasinėjimus, 1997 m. rudenį vienas iš Karmazinų pilkapyno pilkapių vėl buvo rankomis supiltas. Gausu išskirtinių gamtos kūrinių: Neryje riogso akmenys „Tilvikas“ (Cilwik, 1,9 x 2,6 m, virš vandens 0,9 m), „Gaidys“ ir „Šunelis“ (Sobaczka), Dūkštos pakrantėse auga Šventasis Daubų ąžuolas, atsiveria Karmazinų atodanga ir Dūkštų atodanga. Netoli Neries ir Dūkštos santakos šniokščia Šunelio rėva.
thumb|left|250px|Kaimo sodyba nuo Neries thumb|left|250px|Neris anksti ryte prie Karmazinų thumb|left|250px|Neris vasaros naktį prie Karmazinų
Istorija
Vietovė gyvenama nuo III–VII a. Anksčiau gyvenvietę sudarė trys viensėdžiai: Karmazinai I, Karmazinai II ir Karmazinai III. Konstantinas Tiškevičius vietovardį kildino iš („kilmingas šlėkta, raudonas audinys“). Apylinkėse žinoma ir pavardė Karmazinas. Karmazinai III dar buvo žinomi kaip Žvejai (Rybak – 1771 m.).
XIX a. Karmazinų slėnyje buvo įsikūrusi 1863 m. sukilėlių ligoninė.
Ferdinandas VII
thumb|left|150px|Ferdinando VII monograma
Ferdinandas VII (Fernando VII; 1784 m. spalio 14 d. San Lorenzo de El Escorial, Madridas, Ispanija – 1833 m. rugsėjo 29 d. Madride) – Ispanijos karalius (1808, 1813 – 1833 m.).
Biografija ir valdymas
Madride gimęs vyriausiasis Karloso IV ir jo žmonos Maria Louisa de Parma sūnus jaunystę praleido kaip Ispanijos karaliaus įpėdinis. Pradėjo valdyti 1808 m. Tais pačiais metais Napoleonas jį nuvertė; vykdė kontrrevoliucinę ir reakcinę politiką, kuri Ispanijoje sukėlė gilų nesutarimą tarp dešiniųjų ir kairiųjų liberalų. Dar 1813 m. gruodžio mėnesį atkūrė absoliutinę monarchiją ir atmetė 1812 m. liberaliąją konstituciją. 1820 m. Sukilimas, vadovaujamas Rafael del Riego, privertė ją atkurti, prasidėjo trejų metų liberalų valdymo laikotarpis (Liberal Triennium). 1823 m. Veronos kongrese inicijuota sėkminga Prancūzijos intervencija privertė antrą kartą atkurti absoliučią monarchiją. 1814–1833 m. slopinta liberali spauda, įkalinta daugelis liberalių redaktorių ir rašytojų.
Jam valdant, Ispanija prarado beveik visas savo Amerikos kolonijas, jam mirus šalyje prasidėjo didelio masto pilietinis karas. Jo politinis palikimas nuo pat mirties vertinamas prieštaringai, bet dauguma istorikų mano, kad jis buvo neveiksnus, despotiškas ir trumparegis monarchas.
Kalio druska
Kalio druska (KCl+mKCl nNaCl) – kalio trąša. Veikliosios medžiagos (K2O) turi 40 %. Tinka augalams, kuriems nekenksmingas chloras (javams, burokėliams, runkeliams). Šią trąšą geriau išberti rudenį pagrindinio tręšimo metu, kad išsiplautų augalams kenksmingas chloras.
Alfa Romeo
Alfa Romeo – automobilių gamintojas iš Italijos, įkurtas 1910 m. Alfa Romeo yra FIAT grupės narė nuo 1986 m. originalus kompanijos pavadinimas yra A.L.F.A., reiškiantis Anonima Lombarda Fabbrica Automobili (Lombardijos automobilių gamykla).
Antoine Busnois
Antuanas Biunua ( arba Busnoys; apie 1430 m. − 1492 m. lapkričio 6 d.) – XV a. prancūzų–flamandų (arba Nyderlandų) muzikos mokyklos renesanso kompozitorius.
Biografija
Nežinoma kada ir kur Antuanas Biunua gimė. Jis galėjo gimti Biuno kaime Artua provincijoje apie 1430 m. Nieko nežinoma apie jo muzikinį lavinimąsi. Tikriausiai jis mokėsi chorinio dainavimo. Yra aplinkybių, kurios leidžia manyti, kad Biunua buvo susijęs su Prancūzijos karaliaus dvaro aplinka apie 1450 m. Biunua priskiriamas motetas „Resjoïs-toy, terre de France/Rex pacificus“ tikriausiai parašytas 1461 m. Liudviko XI karūnavimo proga. 1461 m. Biunua pirmąkart paminėtas dokumentuose. Vatikano archyvuose išliko atleidimo prašymas, iš kurio aiškėja, kad Biunua, tuo metu buvęs Tūro katedros kapelionu, kartu su keletu sėbrų esą penkiskart sumušė vieną dvasininką. Po to ginčijo kanonines bažnyčios taisykles dėl mišių. Už tai popiežius Pijus II jį ekskomunikavo ir iškart dovanojo kaltes.
Alfa Romeo
Istorija
1915 m. rugpjūčio mėnesį kompanija tapo Neapolio inžinieriaus Nicola Romeo nuosavybe, kuris pavertė įmonę Italijos kariuomenės karinių reikmenų gamykla. Automobilių gaminimas nebuvo prioritetas, tačiau viskas pasikeitė 1919 m., kai buvo pagaminta 105 nauji automobiliai. 1920 m. kompanijos vardas buvo pakeistas į Alfa Romeo, o tais pačiais metais buvo pagamintas Torpedo 20-30 HP modelis, ant kurio jau buvo uždėtas Alfa Romeo ženkliukas.
Antoine Busnois
Biografija
1465 m. iš Tūro katedros Biunua perėjo dirbti į Šv. Martyno kolegijos bažnyčią, kurioje Johanesas Okehemas turėjo iždininko postą. Gali būti, kad kompozitoriai buvo susiję, nors Okehemas Tūre pasirodydavo tikriausiai tik retais atvejais. Šv. Martyno bažnyčioje Biunua greit pakilo iki subdiakono laipsnio ir pradėjo vadovauti berniukų chorui. Kandidatūrą analogiškam postui Biunua pateikė gretimo Puatjė miesto Šv. Hilarijaus bažnyčioje. Postą laimėjo ir persikraustė į Puatjė. Gali būti, kad tokį jo pasirinkimą lėmė, kad Puatjė buvo universitetas ir Biunua siekė mokslinio laipsnio. Šie metai Biunua tikriausiai nebuvo sėkmingi ir 1467 m. jis jau paminėtas Šarolė grafo, kuris tais metais tapo Burgundijos hercogu − Karolio Drąsiojo tarnystėje. Biunua iškart neįstojo dainuoti į hercogo koplyčią. To priežastys ir kokia veikla Biunua užsiėmė Burgundijos dvare − nežinoma, įmanomi įvairūs spėjimai. Iki persikraustymo į Burgundiją Biunua jau buvo parašęs daugumą šiuo metu žinomų savo šansonų ir turėjo būti aukštos reputacijos kompozitoriumi. 1467 m. jis sukūrė motetą, kuriame šlovino Okehemą kaip „naująjį Orfėjų“. 1470 m. minimas jo uždarbis hercogo koplyčioje, kurios pilnateisiu nariu Biunua tapo 1472 m.
Alfa Romeo
Istorija
Pirmosios pergalės sporto srityje Alfa Romeo aplankė 1920 metais, kai Giuseppe Campari laimėjo Mugelo lenktynes, o antrąją vietą Targa Florio laimėjo Enzo Ferrari.
Antoine Busnois
Biografija
Biunua vėliau daug keliavo kartu su Karolio Drąsiojo koplyčios choru lydėdamas hercogą jo karuose. Po hercogo mirties 1477 m. Biunua tarnavo jo dukteriai ir paveldėtojai Marijai Burgundei. 1478 m. persikėlė Marijos vestuvių proga į jos vyro Maksimilijono I iš Habsburgų koplyčią. Dar paminėtas 1483 m. Habsburgų-Burgundijos dvare. Tolimesni jo gyvenimo faktai nežinomi iki mirties paminėjimo 1492 m. Briugėje. Gali būti, kad šiuo laikotarpiu kompozitorius dar dirbo Italijoje. Biunua mirė kelios dienos iki 1492 m. lapkričio 6 d., kada minima, kad reikalinga pamaina mirusiam muzikos vadovui Briugės Šv. Išganytojo bažnyčioje. Antuanas Biunua viso paliko apie 75 šansonus, 10 motetų, 2 mišias, magnifikatą. Bent pusė šansonų užrašyti itališkuose šaltiniuose, kas rodo Biunua muzikos tarptautinį populiarumą. Biunua kūryba laikoma svarbia jungtimi tarp Gijomo Diufai ir Žoskeno Deprė.
Alfa Romeo
Istorija
1923 m. nauju įmonės vadovu tapo Vittorio Jano. Pirmasis automobilis esant naujam vadovui buvo Alfa Romeo P2 modelis, skirtas P2 Grand Prix čempionatui. Būtent su šiuo modeliu Alfa Romeo laimėjo pirmąjį 1925 m. vykusį pasaulio čempionatą.
Vėliau komandą paliko Enzo Ferrari, įkūręs savo kompaniją Ferrari. O nuo 1932 m. Alfa Romeo perėjo Italijos vyriausybės žinion.
Šiuo automobiliu žavėjosi ir automobilių pramonės pradininkas Henry Ford. 1939 m. asmeniniame pokalbyje su tuometiniu Alfa Romeo direktoriumi Ugo Gobbato jis pasakė: "„Kai aš pamatau pro šalį važiuojančią Alfa Romeo, aš nukeliu savo kepurę“ (angl. When I see an Alfa Romeo go by, I tip my hat.)"
Alfa Romeo gamykla buvo visiškai sugriauta per II pasaulinį karą, tad veikla vėl buvo sustabdyta.
thumb|left|250px|[[Alfa Romeo 158]] Pasibaigus karui Alfa Romeo ėmė įrodinėti, jog lenktynių trasoje jos automobiliams lygių nėra. 1950 m. startavęs naujasis Formulės 1 čempionatas buvo puikus sportinis startas Alfa Romeo. Su naujuoju Alfa Romeo 158 modeliu Giuseppe Farina laimėjo pirmąjį Formulės 1 čempionatą. Po metų Juan Manuel Fangio vėl pasiekė tą patį rezultatą. Į Formulę 1 įžengus Ferrari ekipai, Alfa Romeo nusprendė pasitraukti iš lenktynių.
1966 m. Alfa Romeo laimėjo Amerikos sportinių automobilių klubo rengiamą Trans-Am čempionatą. Visame septintame dešimtmetyje Alfa Romeo dalyvavo visose lenktynėse su modeliu Tipo 33. Dar keletą pergalių kompanija pasiekė 1975 ir 1977 m.
Nuo 1979 iki 1985 m. Alfa Romeo buvo sugrįžusi į Formulę 1, tačiau didelių pasiekimų nepasiekė. Šio periodo metu komanda pelnė 2 pole pozicijas, 3 trečiąsias vietas, 2 antrąsias vietas ir vieną greičiausią lenktynių ratą.
2007 m. Fiat Auto S.p. A. buvo perorganizuota ir buvo sukurtos keturios naujos automobilių gamintojos: Fiat automobilų S.p. A., Alfa Romeo automobilių S.p. A., Lancia automobilių S.p. A. ir Fiat lengvųjų komercinių automobilių S.p. A. Visos šios kompanijos visiškai priklauso Fiat grupei.
Šiuo metu Alfa Romeo be lengvųjų automobilių gamina lėktuvų variklius, sunkvežimius, komercinius automobilius, autobusus ir troleibusus.
2018 m. kompanija sugrįžo į Formulės 1 lenktynes sudariusi sutartį su Sauber komanda.
Alfa Romeo emblema
thumb|right|250px|Alfa Romeo logotipo kaita 1910 m. braižybos specialistas Romano Cattaneo gavo užduotį sukurti ženklą naujai sukurtai Milano automobilių kompanijai ALFA. Sakoma, kad jis belaukdamas traukinio Milano geležinkelio stotyje pamatė viziją – raudonąjį viduramžių Viskontų šeimos kryžių ir karūnuotą angį, ryjančią saracėną – herbą, pavaizduotą ant Milano Sforza pilies durų.
1918 m., kai kompanijai pradėjo vadovauti Nicola Romeo, emblema buvo šiek tiek pakeista, padedant Giussepe Merosi. Pridėtas Milano herbas kairėje pusėje, o rate įrašyti žodžiai ALFA ROMEO bei MILANO vertikaliai, kurį supo du Savojų dinastijos mazgai, pagerbiant Italijos karalystę.
Po 1925 m. pergalės P2 čempionate ženkle atsirado ąžuolo vainikas.
1946 m. po Italijos respublikos pergalės Savojų simbolika buvo pakeista dvejomis vingiuotomis linijomis.
Žodis MILANO, kaip ir vingiuotos linijos buvo išimtos iš emblemos po to, kai aštuntame dešimtmetyje Alfa Romeo gamykla persikėlė į Neapolį.
Džiudžitsu
thumb|right|200px|Džiudžitsu
Džiudžitsu (jp. 柔術 švelnumo menas) – japonų kovos menas, pasižymintis imtynių, laužimo ir smūgiavimo elementais. Pirmiausia džiudžitsu meną studijavo samurajai, norėdami plikomis rankomis apsiginti nuo kardais ginkluotų užpuolikų. Iš džiudžitsu atsirado kiti panašūs menai, kaip aikido ir dziudo.
Sportas turi daug atšakų, vadinamųjų mokyklų (riū). Priklausomai nuo jų iki tam tikro laipsnio leidžiami įvairūs imtyniavimo veiksmai, tokie kaip metimas, sąnarių užlaužimai, sugriebimai, akių dūrimai, kandžiojimai, spyriai ir smūgiai. Be džiudžitsu daugelis mokyklų taip pat moko naudotis ginklais.
Šiais laikais džiudžitsu praktikuojama tiek savo tradicine, tiek šiuolaikine forma. Dziudo kovos menas, praktikuojamas kaip olimpinė sporto šaka, yra Kano Džigoro XIX a. pab. vystytos džiudžitsu mokyklos ir braziliško džiudžitsu derinys.
Istorija
Džiudžitsu ištakomis laikomas Sengoku periodas (Muromači laikotarpis), kurio metu inkorporuoti įvairūs ankstesni japoniški kovos menai, pasitarnaujantys kovos lauke, esant artimam kontaktui su priešu, kai ginklai tampa neefektyvūs. Skirtingai nei kaimyninėse Kinijoje ir Okinavoje, Japonijoje kovojimo plikomis rankomis technika rėmėsi daugiausia metimais, imobilizavimu, sąnarių užlaužimu, smaugimu, nes smūgiavimo technikos buvo neefektyvios dėvint šarvus. Pradinės džiudžitsu mokyklos, tokios kaip takenouči-riū, taip pat mokė smūgių atrėmimo ir kontratakos prieš kardus ar ietis naudojant mažesnius ginklus technikų.
Arbūzo sėklų aliejus
thumb|right|Arbūzo sėklos Arbūzo sėklų aliejus gaminamas išspaudžiant arbūzo sėklas. Šis aliejus ypač populiarus Vakarų Afrikoje. Įprastai arbūzo sėklos išlukštenamos ir džiovinamos saulėje. Po to jos spaudžiamos ir gaunamas aliejus.
Džiudžitsu
Atšakos ir įtakos kitiems kovų menams
Džiudžitsu turi daug atšakų (riū), tačiau žinomiausios senosios mokyklos yra šios:
Arbūzo sėklų aliejus
Šis aliejus savyje turi labai daug nesočiųjų riebalų rūgščių. Arbūzų sėklų aliejus naudojamas kaip asmeninės higienos priemonė.
Džiudžitsu
Atšakos ir įtakos kitiems kovų menams
Džiudžitsu padarė įtaką plėtojantis tokioms sporto šakoms kaip aikido, bartitsu, hapkido, dziudo (ir savo ruožtu braziliškam džiudžitsu bei sambo), kadžiukenbo, krav maga, kapap, vado riū karatė mokyklai ir kenpo.
Džiudžitsu Lietuvoje ir pasaulyje
Japonijai pakeitus savo izoliacionizmo politiką ir atsivėrus, palaipsniui jos kovos menai ėmė populiarėti už jos ribų. Dėl to Europoje džiudžitsu atsirado XIX a. pab. - XX a. pr. Prie kovos meno propagavimo daug prisidėjo Kacukuma Higaši, kartu su Irvingu Hancock‘u 1905 m. parašęs apie tai 2 knygas.
Lietuvoje džiudžitsu susidomėta jau bent tarpukariu. 1929–1930 metais džiudžitsu meno buvo mokoma Kauno aukštesniojoje policijos mokykloje kaip privalomos disciplinos. Vienas pagrindinių entuziastų ir šio kovos meno pradininkų buvo Vytautas Reivytis, 1936 m. apie tai išleidęs knygą, kurioje aprašęs 130 pagrindinių veiksmų.
Audrius Matonis
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1988 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1992 m. – stažavo JAV Ohajo universitete, JAV informacijos agentūroje (United States Information Agency) Vašingtone, NATO štabe Briuselyje, radijo stotyje „Amerikos balsas“.
1986–1992 m. – Lietuvos radijo laidų užsieniui redakcijos korespondentas, jaunesnysis redaktorius, redaktorius. Nuo 1992 m. informacijos agentūros BNS vienas steigėjų, redaktorius, vyresnysis redaktorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2000–2008 m. Politikos skyriaus vyriausiasis redaktorius. 2008–2018 m. Lietuvos televizijos naujienų tarnybos vadovas.
Kita veikla
Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininko pavaduotojas, Strateginių studijų centro Stebėtojų tarybos narys, Demokratijos ir vystymo paramos fondo Valdybos narys, VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Globėjų tarybos narys, Europos judėjimas Lietuvoje Tarybos narys.
Mėnulio slėnis
thumb|250px|Mėnulio slėnis. „Amfiteatras“ Mėnulio slėnis  – slėnis Čilės šiaurėje, Atakamos dykumoje, 20 km nuo San Pedro de Atakamos miesto.
Slėnio skersmuo yra 500 metrų. Tai bergždžia dykvietė, primenanti Mėnulio kraštovaizdį, su savo gumbuotais rieduliais ir plonais smiltainio bokštais. Mėnulio slėnio uolų amžius yra 23 milijonai metų. Jis yra pačiame šiauriniame Druskos kalnagūbrio gale, šis regionas yra kadaise buvusio ežero dugnas, kuris tūkstantmečiais buvo visaip lankstomas ir stumdomas. Nuolatiniai vėjai ir atsitiktinės liūtys taip išskaptavo akmenis, kad šiandien toji vieta atrodo kaip Mėnulio paviršiaus dykvietė. Čia esama nemažų spalvotojų mineralų klodų, raudonosios ir oranžinės geležies gyslų, grynos druskos ir gipso sluoksniai.
Mackeliškiai
Mackeliškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Traupio.
Tolčė (Balstogės apskritis)
Tolčė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Turošn Košcelnos ir apie 10 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW682 ir vaivadijos kelias Nr. 25px|DW678.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1550 metus. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1727 m. kaime gyveno 62 žmonės. 1790 m. kaime buvo 14 namų. 1931 m. kaime pastatyta mokykla.
Paprastosios konokapros
Paprastosios konokapros (Polyplacapros) – rytinių dėžiažuvių (Aracanidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys
Polyplacapros tyleri
Europos notarų tinklas
Istorija
2006 m. spalio 11 d. Marselyje (Prancūzija) CNUE nusprendė kurti tinklą.
2007 m. lapkritį ENN pradėjo savo veiklą.
Lietuva
Europos notarų tinklo ir Lietuvos notarų rūmų pastangomis buvo parengtas informacinis biuletenis "Paveldėjimas Europoje", kuriame aprašomas paveldėjimo procedūrų Europos Sąjungos šalyse (išskyrus Daniją) bei Kroatijoje reglamentavimas.
Lietuvos notarų rūmų atstove Europos notarų tinkle paskirta Kauno miesto 27-ojo notaro biuro notarė Miglė Čirbaitė. Ji 2008 m. gruodžio 3 d. dalyvavo Antrajame Europos notarų tinklo atstovų susitikime Paryžiuje (Prancūzija).
Šaltiniai
Tinklavietė
Sidaronys
Sidaronys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose, 8 km į pietvakarius nuo Sudervės, dešiniajame Neries krante, netoli Vilbės žiočių; priklauso Neries regioniniam parkui. Kaimą iš visų pusių supa Dūkštų-Šilėnų miškai, išskyrus Neries kilpas. Yra etnografinė Juzefo Taberos sodyba: stačiakampio plano medinis gyvenamasis namas su dvišlaičiu stogu ir akmenų mūro prieangiu, langų, stogo apvadai profiliuoti. Ties Sidaronimis yra srauni Kiaulės rėva (Świnia), būta Kiaulės ir Trijų Paršelių akmenų.
Istorija
Sidaronys buvo tolimiausia pietvakarinė Sudervės dvaro valda. Iš kito kranto (Paneriškių) būta brastos.
Krasnė (Krasnapolio valsčius)
Krasnė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietryčius nuo Krasnapolio, apie 11 km į pietvakarius nuo Seinų ir 102 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Mackiškės
Mackiškėmis vadinami kaimai Šalčininkų rajone:
Silvinitas
thumb|Silvinitas Silvinitas (mKCl nNaCl) – kalio trąša. Veikliosios medžiagos (K2O) turi 14 %. Silvinitu tręšiama iš rudens. Netinka naudori daržovėms ir bulvėms, kadangi jame yra daug natrio chlorido. Tinka cukriniams ir pašariniams runkeliams tręšti.
Perluotis
Augalų morfologija
Daugiamečiai žoliniai augalai.
Lapai neporiškai plunksniški.
Žiedai sutelkti galvutės pavidalo žiedynuose. Vainikėlis geltonas ar rausvas.
Ankštys suplotos, kiaušiniškos ir neatsidarančios.
Rūšys
Gentyje yra apie 50-70 rūšių, daugybė formų, hibridų:
Lietuvos perluočiai
Lietuvoje auga keturios rūšys:
Pritaikymas
Yra vertingų pašarinių augalų, tačiau žolė turi karčiųjų medžiagų, todėl gyvuliai iš pradžių ją blogai ėda. Šios medžiagos suyra žolei džiūstant.
Taip pat šioje gentyje yra augalų, turinčių dažinių ir rauginių medžiagų.
Algimantas Šventickas
'''Doc. dr. Algimantas Šventickas''' (g. 1952 m. lapkričio 16 d. Viešvilėje) – Lietuvos pedagogas.
Biografija
1960–1961 m. mokėsi Kurtuvėnų aštuonmetėje mokykloje, 1961–1965 m. – Gilvyčių aštuonmetėje mokykloje, 1965–1971 m. – Bazilionų vidurinėje mokykloje, 1971–1975 m. studijavo ŠPI, 1994–1999 m. – VPU doktorantūroje. 1976–1983 m. – Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, 1983–1987 m. – Vilniaus 16-osios vidurinės mokyklos direktorius, 1987–2003 m. – Vilniaus 59-osios vidurinės mokyklos direktorius. 2003–2007 m. – Vilniaus miesto savivaldybės Kultūros, švietimo ir sporto departamento direktorius. Nuo 2008 m. – Lietuvos edukologijos universiteto Profesinių kompetencijų tobulinimo instituto direktorius.
Sečuros dykuma
thumb|250px|Sečuros dykumos kopos Sečuros dykuma – dykuma Pietų Amerikoje. Užima visą Peru vakarinę pakrantę (nuo Atakamos pietuose iki Piuros šiaurėje). Tai ilgiausias dykumos plotas Pietų Amerikoje. Sečuros dykuma pasižymi savitais ypatumais, nei Čilės Atakamos dykuma. Jos dykumą vagoja daugiau kaip 50 Andų upių, yra keletas plačių lygumų, bet ir nemažai kalvelių. Didžiausias dykumos plotis yra 150 km. Čia iškrenta labai mažai kritulių, tik 150–200 mm per metus.
Madison Ivy
Medison Ivy (1989 m. birželio 14 d. Bavarija, Vokietija) – Amerikos vokiečių pornografijos aktorė, modelis.
Biografija
Ivy gimė Vokietijoje, užaugo Teksase, o vėliau persikėlė gyventi į Sakramentą (Kalifornija). Dirbo šokėja striptizo klube, kuriame sutiko Aurorą Snou, padėjusią jai patekti į filmų suaugusiems pramonę.
Ivy labai lanksti, dirba jogos instruktore ir asmenine trenere.
2009 m. gruodį pasididino krūtis.
Iki 2014 m. nusifilmavo 193 pornografiniuose filmuose.
Laisvoji Lietuva (JAV)
Laisvoji Lietuva – JAV lietuvių dvisavaitis laikraštis, ėjęs Čikagoje iki 1996 m. rugpjūčio 19 d.
Istorija
Įsteigtas 1946 m. rugpjūčio 1 d. Memingene (Vokietija). Leido ir redagavo Stepas Vykintas. 1948 m. gegužės 31 d. leidimą perėmė vietoje Lietuvių nacionalistų partijos įsteigtas Lietuvos atgimimo sąjūdis, kuris jį leido iki 1996 m. Vokietijoje rotatoriumi buvo leidžiamas iki 1950 m. gegužės 7 d. Stepui Vykintui susirgus, 1947 m. redagavo Simas Miglinas.
1950 m. gegužės 18 d. – 1952 m. rugpjūčio 19 d. buvo spausdinamas Toronte (Kanada). Leido S. Jakubickas.
Nuo 1953 m. rugpjūčio 17 d. buvo leidžiamas Čikagoje (JAV). Leidėjai Juozas Balčiūnas, Kazys Oželis, V. Kačinskas, K. Radvila, Valerijonas Šimkus. Tiražas 1985 m. – 2000 egz. Nuo 1982 m. vasario mėn. buvo leidžiamas mėnesinis priedas „Lietuvos pajūris“, skirtas Mažosios Lietuvos reikalams. Redaktorius Ansas Lymantas (Monrealis).
Dvilapė blandis
Dvilapė blandis (Platanthera bifolia) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas su gana dideliais pailgais šakniagumbiais.
Aprašymas
Aukštis 20-60 cm. Stiebas stačias, tuščiaviduris, pamate su 2-3 rusvomis makštimis. Pamatiniai lapai ovališki. Žiedų kekė 5-20 cm ilgio. Žiedai sutemus ir apsiniaukusiomis dienomis kvepia. Žydi gegužės – liepos mėn.
Paplitimas
Plačiai paplitusi visoje Europoje, taip pat Mažojoje Azijoje ir Kaukaze. Lietuvoje dažna rūšis. Auga miškuose, pievose. Gali būti auginamas kaip sodo gėlė. Dirvai nereikli.
Maltos futbolo varžybos 1931–1932 m.
Maltos futbolo varžybos 1931–1932 m.
Andriniai
Andriniai (Zosteraceae) – dumblialaiškiažiedžių (Alismatidae) poklasio plukeniečių (Najadales) eilės vandens augalų šeima. Šeimoje dvi gentys:
Kupiškio apylinkė
Kupiškio apylinkė (1954–1988 m. Aukštupėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta Aukštupėnų vardu 1954 m. gegužės 25 d. iš Vėžionių apylinkės, dalies Kuosėnų apylinkės ir dalies Račiupėnų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Nociūnų apylinkės ir dalis Intapų apylinkės, 1984 m. – mažoji dalis Palėvenėlės apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. perkeltas apylinkės centras į Kupiškį ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas, taip pat prijungta dalis naikinamos Antašavos apylinkės.
Kamelija
Savaime augančios kamelijos – medžiai, auginami – krūmai. Lapai 7-10 cm ilgio, elipsės pavidalo, odiški. Žiedai pavieniai arba po 2-4, susitelkę lapų pažastyse. Žydi rudenį. Vaisius – dėžutė. Gyvena 100 metų ir ilgiau.
Kinijoje kamelijos auginamos arbatai.
Rūšys: ir kt.
Arbata gaunama iš šių rūšių ir jų hibridų:
Batakių piliakalnis
Batakių piliakalnis su gyvenviete arba Pilutė, Švedų kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Batakių miestelio, Ančios ir Ūkio santakos. Pasiekiamas Batakiuose važiuojant iš vakarų, Ateities gatve priešais Ančią pasukus į dešinę pietų kryptimi Pilaitės gatve, už 120 m, prieš tiltą už namo Nr. 14 tvarto dešinėje vėl pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 50 m, yra kairėje, kitapus Ūkio upelio.
Piliakalnis
Piliakalnį sudaro tarp upių įsiterpusios aukštumos kampas. Šlaitai statūs, 8–9 m aukščio. Aikštelė trikampė, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 40 x 22 m dydžio su kultūriniu sluoksniu. Piliakalnį iš pietvakarių juosia apie 2,5 m aukščio, 18 m pločio, 27 m ilgio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į tiesų 27 m ilgio, 10 m pločio, 2,5 m gylio griovį. Už griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas. Rytiniame ir šiauriniame aikštelės kraštuose yra 2 m pločio, 0,2 m aukščio pakilimas - lyg čia buvęs pylimas. Šiaurrytinėje pusėje 10x4 m dydžio aukštumos smaigalys atkirstas 9 m pločio, 3,5 m gylio grioviu.
Į pietus nuo piliakalnio yra senovės gyvenvietės žymių liekanų. 1915 ir 1944 m. piliakalnis apardytas apkasų, šlaitai vietomis paveikti erozijos (stabilizuoti 1994 m.). Aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir gynybiniai įrenginiai apaugę lapuočiais. Į piliakalnį iš šiaurės vakarų pusės įrengti laiptai.
Tyrimai
Piliakalnį 1899 m. aprašė Fiodoras Pokrovskis, 1928 m. žvalgė Petras Tarasenka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1961 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia - XIV a.
Istorija
Istorikai Romas Batūra, Alvydas Nikžentaitis mano, kad ant piliakalnio stovėjo Aukaimio pilis, minima nuo 1285 m. 1285 m. ją nesėkmingai puolė kryžiuočiai, niokoję pilies apylinkes 1292 ir 1300 m. 1302 m., padedant išdavikui, pilis užimta ir sudeginta, tačiau netrukus vėl atstatyta, nes 1305 m. kovo 7 d., padedant kitam išdavikui, ji vėl užimta ir sudeginta. Po to pilis buvo atstatyta dar kartą, nes 1328 m. sudegintas jos papilys, 1329 m. vasarį - pati pilis. Vėliau, iki 1395 m. minimas tik pilies laukas, tad pati pilis, matyt, daugiau nebebuvo atstatyta.
Šienapjūtė
thumb|240px|Šienapjūtė Lietuvoje XX a. vid. ([[Asiūklė)]] thumb|240px|Šienapjūtė XIX a. Ukrainoje (Mykolos Pymonenko paveikslas) thumb|240px|Šienpjoviai XX a. 3-ajame dešimtmetyje ([[Balbieriškis|Balbieriškio apylinkės)]]
Šienapjūtė – žemės ūkio darbai, susiję su šieno gamyba. Šienapjūtę sudaro šienavimas, šieno džiovinimas ir šieno suvežimas.
Lietuvoje šienauti pradėta neolite, kuomet pradėta laikyti naminius gyvulius. Pradžioje žolė pjauta titnaginiais, žalvariniais pjautuvais, o V–I a. pr. m. e. pradėti naudoti geležiniai pjautuvai, o nuo I–IV a. – geležiniai dalgiai.
Iki kaimams susikirstant vienkiemiais, aplink kaimus būdavo bendros pievos, kurios valdytos, ganytos, šienautos drauge. Prieš šienapjūtę vykdavo kaimo sueiga, kur būdavo aptariami būsimi darbai. Vyrai pjaudavo šieną, moterys vartė pradalges, grėbė išdžiuvusį šieną ir krovė kupetom. Praktikuojant trilaukę žemdirbystę, pievas, esančias tarp dirvų, valstiečiai šienaudavo skyrium. Nuo XX a. pr. šienas pradėtas dažniau džiovinti nebe laukuose, o žaiginiuose. Išdžiovintas šienas būdavo vežamas į klojimus, daržines, tik tolimose pievose paliekamas vietoje, sukrautas į daržinėles ar kūgius.
Aukštupėnų valsčius
Aukštupėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kupiškis, vėliau – Aukštupėnai.
Šienapjūtė
Šienapjūtę lydėdavo maginės apeigos. Jos metu prašyta saulėtų orų, kad šieno nesulytų, o sugrėbus šieną, burtas būdavo atšaukiamas, kad pievos gerai atželtų. Po šienapjūtės švęstos pabaigtuvės.
Djurgårdens IF Fotboll
Stokholmo „Djurgården“ – Švedijos futbolo klubas iš Stokholmo Jurgordeno mikrorajono.
Istorija
1891 m. įkurtas klubas. Ne kartą tapo šalies čempionais bei iškovojo Švedijos futbolo taurę. dalyvavo Europos turnyruose.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 2 d.
Topilecas
Topilecas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 15 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. XVI a. įkurta Topileco Šv. Mykolo parapija. 1870 m. kaime pastatyta Topileco Šv. Mykolo cerkvė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Beižionių akmuo
miniatiūra|250px|right|Beižionių akmenys