cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viznos valsčius
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Lomžos rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 133,05 km², iš kurių: Valsčius sudaro 9,83 % Lomžos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1530,39 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Boguškai, Bronovas, Jančevas, Jarnutai, Kokoškai, Kramkovas, Lisnas, Malachovas, Menčkai, Mruvkai, Nartas, Nelavicė, Nivkovas, Nove Božejevas, Podkosačė, Rušas, Rusinecas, Rutkai, Rutkovskiai, Samborai, Seburčinas, Srebrovas, Stare Božejevas, Vierciševas, Vitkovas, Vizna, Vlochuvka ir Zanklevas.
HSDPA
HSDPA  – viena iš mobiliojo ryšio 3G (vadinama ir UMTS) galimybes praplečiančių ir jos pagrindu veikiančių technologijų. Tai paketinio duomenų perdavimo protokolas.
Efektyvesnio radijo dažnių panaudojimo dėka HSDPA suteikia galimybę priimti duomenis 1,8 Mbit/s, 3,6 Mbit/s, 7,2 Mbit/s, 10,2 Mbit/s 14,4 Mbit/s sparta. Artimiausioje ateityje yra planuojamos didesnės spartos. Tinklai bus patobulinti iki „HSPA Evolved“ (HSPA+), pirmojoje versijoje bus užtikrinta 42Mbit žemynkryptė sparta. Be to, kad HSDPA palaikys dideles duomenų perdavimo spartas, ji ženkliai padidins tinklo talpumą. Vartotojams teikiamų paslaugų sparta priklauso nuo to kokią HSDPA versiją savo tinkle yra įdiegęs mobiliojo ryšio operatorius, bei kokią spartą palaiko vartotojo turimas modemas/telefonas. HSDPA veikia ten, kur veikia 3G ryšys. HSDPA diegiamas į visas 3G tinklo bazines stotis todėl HSPDA ir 3G padengimo teritorijos sutampa.
Grabenas
thumb|220px|Rifto susiformavimo schema thumb|220px|[[Danakilio įduba. Vaizdas iš kosminio palydovo. Fotografuota infraraudonuosiuose spinduliuose]]
Grabenas ( 'griovys') – Žemės plutos įsprūdis, žemės paviršiaus depresija, kurią iš abiejų pusių riboja Žemės plutos sprūdžiai, rečiau antsprūdžiai.
Grabenas susiformuoja auštant Žemės plutai ir vidinėms įtampoms pasiekus kritinę ribą. Silpniausioje vietoje žemės plutai skilus, nuo skilimo ribos susiformuoja V raidės skerspjūvio trūkis, į kurį pleištu nusileidžia žemės paviršiaus dalis. Grabeno šlaitai paprastai būna statūs ir aukšti, dažniausiai be staigių vingių. Neįkritusi žemės plutos dalis vadinama horstu. Sudėtingasis arba pakopinis grabenas būna suskaidytas kelių sprūdžių ar antsprūdžių. Grabenuose dažniausiai susidaro ežerai ir upių slėniai. Ilgi ir sudėtingi depresiniai sprūdžiai vadinami riftais.
Kartais grabenus užpildančios nuosėdinės uolienos gali būti kietesnės už juos supančius horstus. Dėl to veikiant erozijai grabenai iškyla virs erodavusių horstų, iš kurių susidaro slėniai.
Basarabiaska
Basarabiaska – miestas pietinėje Moldavijoje, 25 km nuo Komrato, pasienyje su Ukraina, prie Kogilniko upės. Rajono centras.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1846 m. kaip žydų kolonija Romanovka. 1957 m. prijungus buvusią vokiečių koloniją Heinrichsdorf pavadinta Besarabka. Po 1990 m. pavadinta Basarabiaska.
Užtvanka
Užtvankos tipas ir konstrukcija parenkama pagal jos dydį, paskirtį, taip pat priklauso nuo gamtinių sąlygų ir naudojamų medžiagų. Užtvankos skirstomos į tipus, priklausomai nuo pagrindinių naudojamų medžiagų, paskirties ir vandens praleidimo sąlygų.
Pagal naudojamas medžiagas gali būti:
Hidroelektrinės gali naudoti užtvankų sukurtą vandens spaudimą (slėgį) elektrai gaminti.
Joniškėlio valsčius
Joniškėlio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Joniškėlis.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (9 apylinkės).
Erkiškas šratvabalis
Erkiškas šratvabalis (Sphaerius acaroides) – šratvabalių (Sphaeriusidae) šeimos vabalas. Dydis 0,7 mm. Mažas, pusiau rutuliškas, plikas, žvilgantis, juodai arba tamsiai rudas. Aptinkamas vandens telkinių krantuose, drėgname smėlyje, po pūvančiomis augalų liekanomis, po akmenimis, samanomis, lapais, tarp krantų sąnašų, tačiau dėl savo dydžio retai pastebimas. Apie šių vabalų ir jų lervų gyvenimo būdą žinoma nedaug.
Lietuvoje retas.
824 m.
824 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1920 m.
1920 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
824 m.
Įvykiai
Gegužė
Drenstvas
Drenstvas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Barglavo, 20 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 74 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Drenstvo ežero.
1920 m.
Įvykiai
Nežinomos datos įvykiai:
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Drenstvas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ramis
Ramis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7,5 km į pietvakarius nuo Turmanto, 3 km į šiaurės vakarus nuo Smalvų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į šiaurės rytus 1,22 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 155,4 m. Būdingi aukšti krantai, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse daugiausia plyti pievos, vietomis auga miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
2014 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime rasta, kad ežero žuvų būklė patenkinama, vyrauja kuojos.
Vandenvardis Rãmis kildinamas iš žodžio ramus ('tylus; drungnas').
Burvelių alkakalnis
Burvelių alkakalnis, dar vadinamas Mlečkos kalnu, Mileškalniu ar Koplytstulpiu – senovės lietuvių alkakalnis Panevėžio rajone, Krekenavos seniūnijoje, ~1 km į pietvakarius nuo Burvelių kaimo. Stūkso Nevėžio kairiajame krante, netoli Liepupio upelio žiočių. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 250 m, aukštis (iš Nevėžio pusės) – 15 m. Iš pietų supa pelkynai, iš rytų – drėgnos pievos. Apaugęs pušimis (šiaurėje) ir beržais (likusioje dalyje).
Kalvos viršuje buvo koplyčios pamatai. Pasakojama, kad XVI a. pabaigoje čia buvęs supiltas pilkapis Jono Konstantino Mlečkos, nukritusio kartu su žirgu ir nuskendusio Nevėžyje, atminimui. Manoma, kad Mlečkai buvo pastatyta ir koplyčia. XVI a. Mlečkos valdė aplinkinius dvarus.
Alkakalnis netyrinėtas. 1968 m. žvalgė Istorijos instituto, 1975 ir 1982 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Alkakalnis patenka į Krekenavos regioninio parko teritoriją. centre|thumb|600x600px|Burvelių alkakalnis ties laiptais link Nevėžio
Borosenis
Borosenis – gyvenvietė šiaurės Moldavijoje, į šiaurės vakarus nuo Belcio.
Stasys Bistrickas
Stasys Bistrickas (g. 1924 m. gegužės 8 d. Radviliškyje) – žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1940 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1942–1944 m. 16-osios lietuviškos divizijos karys. 1944 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, 1945–1946 m. „Tiesos“ korespondentas Telšiuose. 1946–1947 m. LKP Telšių apskrities komiteto propagandistas. 1947–1948 m. LLKJS Telšių apskrities komiteto sekretorius. 1948–1949 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ redaktorius. 1950–1956 m. žurnalo „Žemės ūkis“ redakcijos atsakingasis sekretorius. 1956–1972 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos darbuotojas, 1958–1972 m. vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1972–1990 m. Maskvoje stenogramų leidinio lietuvių kalba „TSRS Aukščiausiosios Tarybos posėdžiai“ redaktorius. Gyvena Maskvoje.
Vokietijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
WML
WML − − supaprastina HTML kalba, naudojama WAP puslapių kūrimui.
WML yra sudaryta iš XML objektų, vadinamų elementais. Svarbiausi elementai yra korta („card“) ir kortų malka („deck“).
Gyvavedžiai dančiakarpiai
Gyvavedžiai dančiakarpiai (Poeciliidae) – dančiakarpių (Cyprinodontiformes) žuvų šeima. Patinai turi kopuliacijos organą (gonopodiją) iš kelių pailgėjusių analinio peleko spindulių.
Paplitę Amerikos subtropikų ir tropikų vandenyse.
Jurgiškiai (Jurbarkas)
Jurgiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Burbiškių, į šiaurę nuo kairiojo Žvėrnupio ir į vakarus nuo dešiniojo Dubysos krantų.
Eišiškių seniūnija
Eišiškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šalčininkų rajono savivaldybės pietvakariuose.
Geografija
Eišiškių seniūnija yra Baltarusijos pasienyje. Būdingas plačiai banguotas kraštovaizdis – Eišiškių plynaukštė. Pagrindinė upė – Verseka (su intaku Nezdile). Pietine siena teka Ditvos aukštupys. Sudaryti Padvarionių tvenkinys, Tausiūnų, Panezdilės tvenkiniai.
Būdingi kultūriniai kraštovaizdžiai, miškų nedaug, jie nedideli.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 14 seniūnaitijų:
Alnų valsčius
Alnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus centras – Alnai, vėliau – Kučiūnai. Valsčiui priklausė dalis dabartinės Lietuvos teritorijos.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų gubernijai, Seinų apskričiai.
1877 m. prijungtas Klevų valsčius. Alnų valsčius panaikintas apie 1890 m., 1921 m. jo teritorijoje žymimas Berznyko valsčius.
ÍF Höttur
Istorija
Klubas įkurtas 1952 m. Nuo 1974 m. turi futbolo komandą.
2018 m. suburta bendra ekipa su IF Huginn klubu, kuri vadinosi Höttur/Huginn ir nuo 2019 m. dalyvavo trečios pakopos pirmenybėse.
Spalvinė gama
Juoda, balta, raudona.
Steponas Norbutas
Steponas Norbutas (g. 1939 m. kovo 5 d.) – Lietuvos ir Šilalės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Šilalės valstybinės veterinarinės ligoninės veterinarijos gydytojas – epizoologas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 2001–2002 m. Šilalės rajono savivaldybės meras.
Savivaldybės bendruomenės sveikatos tarybos, ligoninės stebėtojų tarybos pirmininkas. Žmona Nijolė.
Fabricio Oberto
Fabrisijus Raulis Chesusas Obertas (g. 1975 m. kovo 21 d., Las Variljasas, Kordobos prov.) – Argentinos krepšininkas. Žaidė centro arba sunkiojo krašto puolėjo pozicijoje. Buvęs Agrentinos nacionalinės rinktinės narys. Turi dvigubą Argentinos ir Italijos pilietybę.
Karjera
F. Oberto būdamas 17 metų pradėjo treniruotis su Kordobos miesto „AD Atenas de Córdoba“ klubu. Kitais metais debiutavo kaip profesionalas. 1998 m. tapo geriausiai apmokamu Argentinos lygos žaidėju ir pasirašė sutartį su Pirėjo „Olympiacos“ (Graikija) komanda. Kitą sezoną persikėlė į Ispanijos „TAU Ceramica“ klubą, o dar po 2 sezonų į Valensijos „Pamesa“.
2005 m. pasibaigus kontraktui su „Pamesa“, pasirašė 7,5 mln. JAV dolerių sutartį su NBA San Antonio „Spurs“ klubu. 2005–2006 m. NBA sezonas F. Oberto nebuvo itin sėkmingas. Jam komandoje tekdavo tik epizodinis vaidmuo, todėl dažnai buvo lyginamas su Arvydu Macijausku. Tačiau 2006–2007 m. sezone situacija pasikeitė, krepšininkas aikštėje praleido vidutiniškai po 18 min. ir pelnė po beveik 5 taškus.
2009 m. birželio 24 d. jis buvo iškeistas Milwaukee „Bucks“ komandai, tačiau tą pačią dieną jis vėl pakliuvo į mainus ir atsidūrė Detroit „Pistons“ komandoje, tačiau išbuvęs joje savaitę buvo atleistas. 2009 m. rugpjūčio 11 d. pasirašė sutartį su Washington „Wizards“ klubu. 2010 m. spalio 25 d. pasirašė sutartį su Portlando „Trail Blazers“ klubu, tačiau sužaidęs penkerias rungtynes, buvo priverstas baigti karjerą dėl širdies problemų.
Chitra
Chitra  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Hainuvkos ir apie 49 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Chviščejaus upė. Kaime stovi nebenaudojama Chitros geležinkelio stotelė.
Čeimuška
Čeimuška arba Skirnas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9 km į pietryčius nuo Turmanto, 1,5 km į šiaurę nuo Drūkšių ežero, 0,7 km į pietus nuo Latvijos sienos. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,74 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 141,2 m. Krantai žemi, vakarinis krantas pelkėtas. Aplink auga Skirnos miškas.
Liepupys
Liepupys – upelis vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajono pietuose; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda Spališkių miško šiaurinėje dalyje, 1,7 km į rytus nuo Burvelių. Teka į pietvakarius laukais, kerta Vilainių-Krekenavos kelią. Už jo sudaro gilų slėnį. Žemupyje teka pelkėtomis Nevėžio slėnio pievomis. Įteka į Nevėžį 85,6 km nuo jo žiočių, netoli Burvelių alkakalnio.
Čeimuška
Į Čeimušką suteka 4 upeliai (vienas jų iš Bedugnio ežero), pietuose išsrūva upelis į Drūkšių ežerą.
Greta ežero įsikūrę Skirna ir Mištautai.
Spėjama, kad ežerėvardis galimai sėliškas (*Keimuška < *Keimušis). Jo reikšmė sietųsi su kaimas, kiemas
Garsumas
Garsumas, arba garso galia – fizikinis dydis išreiškiamas energija, kuri pernešama per tam tikrą laiko vienetą. Garsumas apibūdinamas kaip klausos organų suvokiamo garso pojūtis. Šis dydis yra subjektyvi garso charakteristika, susijusi su objektyvia jo charakteristika - stipriu.
Čia
Garsumo matavimo vienetas
Garsumo matavimo vienetas vadinamas belu (sutrumpintai žymimas B), pagerbiant amerikiečių išradėją Aleksandrą Grehemą Belą. Praktikoje dažniau vartojamas dešimt kartų mažesnis vienetas - decibelas: 1 dB = 0,1 B. Garso stiprio ir garsumo sąryšis buvo nustatytas pasirinkus pavyzdžiu 1000 Hz dažnio garsą. Sutarta girdos slenksčio garsumą (kai garso stipris lygus 10-12 W/m²) laikyti lygiu nuliui. Sudarant garsumo skalę, buvo daryta prielaida, kad, garso stipriui padidėjus 10 kartų, garsumas padidėja 10 dB. Garso stiprio intervalą nuo girdos iki skausmo slenksčio atitiko 0 - 130 dB garsumo intervalas. Garso stiprio ir garsumo atitiktis, kai garso dažnis 1000 Hz:
Garso stiprio ir garsumo priklausomybė nėra tiesinė, pavyzdžiui, garso stipriui padidėjus tris kartus, garsumas nepatrigubėja. Garsumas mažėja lėčiau negu garso stipris. Garso stipris didėja pagal geometrinę progresiją, o žmogaus suvokiamas garsumas - tik pagal aritmetinę progresiją (taip vadinamasis Vėberio-Fechnerio dėsnis).
Budelių piliakalnis
Budelių piliakalnis su gyvenviete, Skarbo Kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23716) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Budelių, Žaslių seniūnija.
Pasiekiamas iš kelio, ties jo didesniu posūkiu į kairę Savarinės kaime pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, per laukus – 850 m. Nesunkiai randamas kitu keliu, nusileidus į Neries slėnį, nuo kryžkelės ties Budeliais ir Padaliais (stovi kryžius, autobusų stotelė). Nuo čia važiuojama apie 2 km žvyrkeliu palei Nerį prieš srovę (į pietryčius), toliau gruntkeliu. Kalno prieigose į Nerį teka mažas upelis (padėtas rąstų paklotas praėjimui). Nuorodų nėra (2017 m. duomenimis).
Piliakalnis
miniatiūra|240px|left|Nuo piliakalnio matomas Neries slėnis Piliakalnis įrengtas Neries kairiajame krante esančiame kyšulyje, suformuotame dviejų gilių daubų, iš kurių šiaurės vakarine teka Ravo upelis. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 24x13 m dydžio. Vakariniame aikštelės krašte supiltas kūgio formos 6 m aukščio, 30 m pločio pylimas 9,5 m aukščio išoriniu šlaitu, kurio papėdėje iškastas 11 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Aikštelės rytiniame gale supiltas 0,7 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 6 m pločio, 2 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas 1,5 m aukščio, 11 m pločio antrasis pylimas, kurio išorinis 1,8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,5 m gylio antrąjį griovį, už jo kyla 0,5 m aukščio, 4 m pločio trečias pylimas. Šoninių šlaitų aukštis ­– iki 25­-26 m.
Aikštelė dirvonuoja, šlaitai užauga atželiančiais krūmais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 105 993 m².
Tyrimai
1921 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1971 m. – Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Piliakalnio vakarinėje papėdėje yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, šlako.
Tautosaka
Pasakojama, jog piliakalnio viduje yra paslėptas lobis.
Gurskiai (Augustavo apskritis)
Gurskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Merontiškiai
Merontiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Seredžiaus, prie kelio Klausučiai – Seredžius.
826 m.
826 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Alexander Leslie
Biografija
1605–1638 m. tarnavo Švedijos kariuomenėje, pasižymėjo per 1618–1648 m. Trisdešimties metų karą. Anglijos karaliui Karoliui I pamėginus Škotijoje jėga įdiegti Anglikonų bažnyčios tradicijas grįžo į tėvynę ginti presbiterionų tikėjimo. Per 1639–1641 m. Vyskupų karus vadovavo Škotijos kariuomenei. Užėmė Anglijos šiaurės rytus ir nepasitraukė iki karo pabaigos. Siekdamas jo palankumo Karolis I suteikė jam erlo titulą.
1644–1646 m. A. Levenas vadovavo Škotijos kariuomenei, kovojančiai Anglijos Parlamento pusėje, 1644 m. Marston Muro mūšyje sumušė rojalistus, 1646 m. paėmė į nelaisvę Karolį I, 1647 m. išdavė jį Anglijos Parlamentui ir pasitraukė iš karinės tarnybos. Karolį I nukirsdinus, stojo rojalistų pusėn, 1650–1651 m. vadovavo Škotijos gynybai nuo besiveržiančios O. Kromvelio kariuomenės, pateko į nelaisvę, išsiųstas į Londoną ir kalėjo Taueryje. 1654 m. už išpirką paleistas, vėl atsistatydino.
Judzikiai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Otačis
Otačis – miestas šiaurės Moldavijoje, prie Dniestro upės, šalia sienos su Ukraina. Dauguma gyventojų kalba rusų kalba. Yra Šv. Arkangelo Mykolo cerkvė.
Istorija
XIX a. pabaigoje Otačyje gyveno beveik vien žydai. 1940 m. miestelį užėmė sovietai. 1994 m. suteiktos miesto teisės.
Baltis (Molėtų r.)
Baltis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Toliejų. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 2,13 km, plotis iki 0,71 km. Altitudė 154,2 m. Didžiausias gylis siekia 30,3 m. Ežeras rininės kilmės. Krantai sausi, gan statūs. Kranto linijos ilgis 7 km. Ežerą supa Ropeikiškės ir Poviliškio miškai. Atabradas padengtas smėliu, apaugęs nendrėmis, meldais, vandens lelijomis. Dugnas padegtas sapropeliu. Pietuose yra 0,28 ha sala. Rytuose atiteka bevardis upelis iš Baltelio ežero, pietuose į Lukštyno ežerą išteka Baltelė (Žeimenos baseinas).
Šiaurvakarinėje Balčio pakrantėje yra nebegyvenamas Navasiolkos kaimelis, pietrytinėje pakrantėje - Budriškių kaimas. Veikia poilsio namai. Pietrytine pakrante eina kelias. Ežeras įeina į Labanoro regioninį parką.
Ugandos karinės pajėgos
Ugandos karinės pajėgos – Ugandos Respublikos karinių pajėgų visuma. 2011 m. ginkluotąsias pajėgas sudarė 40 000–45 000 kareiviai. Pati kariuomenė susideda iš sausumos ir oro pajėgų.
Po to, kai 1962 spalio mėn. Uganda atgavo nepriklausomybę, Didžiosios Britanijos pareigūnai išlaikė aukštuosius karinius postus. Ugandos eiliniai kareiviai teigė, kad ši politika blokuoja paaukštinimus ir išlieka maži atlyginimai. Šie pasipiktinimai galiausiai destabilizavo ginkluotąsias pajėgas, kurios ir taip buvo nualintos dėl etninių nesutarimų. Kiekvienas po nepriklausomybės valdęs režimas plėtė kariuomenės dydį ir kiekviena vyriausybė naudojo karinę jėgą malšinant politinius neramumus.
Sausumos pajėgos
Sausumos pajėgų vadas yra generolas leitenantas Edvardas Katumba Vamala (Edward Katumba Wamala). 1979 m. kadetas E. Vamala buvo pasiųstas į Mondulio karo akademiją (Tanzanija) mokytis. Iki 2005 m. buvo policijos generalinis inspektorius.
Tarptautinio strateginių tyrimų instituto (International Institute for Strategic Studies, IISS) Londone 2007 m. duomenimis Ugandos sausumos pajėgos turi 5 divizijas (kiekviena jų turi iki 5 brigadų), vieną tankų ir vieną artilerijos brigadą.
Divizijos bazuojasi: Tankų brigada bazuojasi Masakoje.
2-ąją diviziją, pagal afdevinfo.com, sudaro: Ši divizija plačiai dalyvavo pasienio operacijose nuo Pirmojo Kongo karo pradžios (1996–1997 m.).
Karinės oro pajėgos
Pranešimai apie oro pajėgose eksploatuojamus orlaivius prieštaringi..
Grenivikas
Grenivikas – gyvenvietė šiaurės Islandijoje, Rytų Nordurlando regione, netoli nuo Akureirio.
Čižikai (Lenkija)
Čižikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 45 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rtiščevas
Rtiščevas – miestas Rusijoje, Saratovo srityje; rajono centras. 43,3 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Istorija
Rtiščevas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1666 m. Miesto statusą įgijo 1920 m.
Valdemaras Jasevičius
Valdemaras Jasevičius (g. 1964 m. birželio 15 d. Laukuvoje, Šilalės rajonas) – Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Laukuvos vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos ir organizavimo fakultetą, žemės ūkio ekonomistas organizatorius.
Gavęs paskyrimą, grįžo į Šilalės rajoną, 1987–1989 m. Padievyčio tarybinio ūkio ekonomistas. 1989 m. išrinktas Laukuvos apylinkės vykdomojo komiteto pirmininku. 1990–1995 m. Laukuvos apylinkės viršaitis. 1995–2003 m. A. Damulio individualios įmonės „Paslauga“ direktorius, nuo 1996 m. tos pačios įmonės suaugusiųjų mokymo centro dėstytojas.
2003–2007 m. Šilalės rajono savivaldybės meras. 2011-2015 m. ir 2019-2021 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2015-2019 m. Šilalės rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1988 m. įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio ir visuomeninę veiklą. Nuo 1994 m. Lietuvos centro sąjungos narys, dalyvavo įkuriant Lietuvos centro sąjungos Šilalės skyrių, 1997–2003 m. skyriaus pirmininkas. Dvi kadencijas buvo renkamas į Centro sąjungos tarybą. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, skyriaus pirmininkas.
Dalyvauja rajono krepšinio, tinklinio, futbolo turnyruose. Moka rusų, prancūzų kalbas. Žmona Reda, vaikai Evelina, Jonas, Guoda, Dovydas.
Augrabio krioklys
thumb|250px|Augrabio krioklys Augrabio krioklys – krioklys Oranžinėje upėje, PAR teritorijoje. Aukštis – 56 m. Vidutinis plotis – 24 m. Vidutinis debitas – 313 m³/s. Didžiausias užregistruotas debitas – 14 159 m³/s. Už krioklio upė išgraužė įspūdingą kanjoną granite. Kanjono gylis – 240 m, ilgis – 18 km. Nedidelė dalis vandens krenta į kanjoną iš kraštų, suformuodama keletą silpnesnių krioklių.
Nuorodos
Augrabiesfälle
Komornikai
Komornikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Melsvoji balzganė
Melsvoji balzganė (Leucobryum glaucum) – dvyndantinių (Dicranaceae) šeimos samanų rūšis, priklausanti Balzganės (Leucobryum) genčiai.
Tai vienintelė Lietuvoje auganti rūšis. Lapų sandara ir bendra išvaizda šiek tiek panaši į kiminą. Stiebas iki 10 cm aukščio, šakotas, su gausiais rizoidais. Lapai pailgai kiaušinišku pogrindu ir linijiškai susiaurėjusia dažnai į vamzdelį susisukusia viršūne. Sporogono kotelis trumpas, tamsiai raudonas. Sporinė rudai raudona, dangtelis su ilgu snapeliu. Sporifikuoja rudenį, tačiau retai.
Auga spygliuočių ir mišriuose miškuose. Sudaro balzganai arba melsvai žalias, iškilias, švelnias pagalvėles.
Naudojama dekoratyviniais tikslais.
General Atomics MQ-9 Reaper
General Atomics MQ-9 Reaper (trump. MQ-9 Reaper, anksčiau vadintas MQ-9 Predator B) – bepilotis tolimų nuotolių lėktuvas, sukurtas „General Atomics“ įmonės. Gali būti naudojamas žvalgybai ir kaip bombonešis.
Pirmasis jo skrydis įvyko 2001 m. vasario mėn. Šiuo metu daugiausiai naudojamas JAV ir Jungtinės Karalystės karinėse pajėgose, taip pat ir Italijoje.
Pirmosios misijops užsienyje buvo Afganistane (nuo 2007 m. spalio mėnesio) ir Irake (nuo 2008 m. liepos mėnesio). 2009 m. MQ-9 ginkluotas JAV dalinys buvo dislokuotas Seišelių salose kovai su piratais. MQ-9 taip pat naudoti Sirijoje, Jemene, Irane, Libijoje. 2019 m. lapkričio 21 d. Libijoje numuštas vienas toks orlaivis.
„MQ-9 Reaper“ gali pakilti iki 15 km aukščio, išvysto iki 400 km/h greitį.
Šio lėktuvo NASA tyrimams naudojama versija vadinasi „NASA Altair“ (nepainioti su kosminiu šatlu).
„MQ-9 Reaper“ prototipas buvo „MQ-1 Predator“.
Burgaičių piliakalniai
Vorpilis
Piliakalnio šlaitai statūs, nuo 12 iki 27–40 m aukščio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, maždaug 35 m ilgio ir iki 30 m pločio, apardyta arimų, II pasaulinio karo apkasų. Aikštelės pietų krašte supiltas kiek lenktas, maždaug 30 m ilgio, apie 12 m pločio ir iki 2 m aukščio pylimas. Iki 2006–2008 m. vykdytų tyrinėjimų pylimas buvo smarkiai apardytas arimų, šiuo metu jis atpiltas ir sutvarkytas. Piliakalnio gynybinę sistemą sudaro du grioviai – ankstyvasis ir vėlyvasis. Ankstyvasis griovys 2 m pločio ir 1 m gylio. Antrasis, vėlyvasis – 4–6 m pločio ir iki 2 m gylio, atkurtas po 2006–2008 m. vykdytų tyrinėjimų. Piliakalnio aikštelėje rastas buvusios gyvenvietės kultūrinis sluoksnis, kuriame aptikta keramikos, geležies lydymo atliekų, gyvūnų kaulų, tinko gabalėlių. Aikštelės įžemyje rastos penkios stulpavietės. Pagal radinius piliakalnis datuotinas pirmojo tūkstantmečio laikotarpiu, galbūt antrojo pradžia.
Burgaičių piliakalnis III
Piliakalnis, dar vadinamas Bevardžiu – tai ilgas vaizdingas nusileidimas nuo aukštos Sudargo kalvos beveik iki pat Nemuno vagos. 2005–2006 m. atlikti archeologiniai tyrinėjimai jokių gynybinių įtvirtinimų, kultūrinio sluoksnio ar kitų piliakalniams būdingų radinių neaptiko, todėl 2015 m. pradėta Valstybės saugomo objekto statuso panaikinimo procedūra. Piliakalnio prieigoje, minint paskutinės Sudargo pilies sudeginimo 690-ąsias metines, atidengtas paminklas „Sudargo pilies gynėjų atminimui 1317–2007 m.“ (skulpt. Vidas ir Aldas Cikanos).
Tyrinėjimai
Pirmą kartą XX a. pradžioje apie piliakalnius užsiminė kraštotyrininkas Juozapas Radziukynas. 1955 m. piliakalniai išžvalgyti istoriko, archeologo Petro Tarasenkos iniciatyva. Rimtesni tyrinėjimai pradėti 1970 m., jų žvalgomuosius archeologinius tyrinėjimus atliko Lietuvos istorijos institutas. Vėliau tyrinėjimai vykdyti 2005–2008, 2012 m. Atlikus tyrinėjimus piliakalnių teritorija sutvarkyta, praretinti medžiai, įrengti takai ir laiptai.
Sarnathas
Sarnathas  – miestas Indijoje, Utar Pradeše, 13 km į šiaurės rytus nuo Varanasio, netoli Gangos ir Gomati upių santakos. Sarnathas žymus kaip vienas iš svarbiausių budizmo religinių centrų – čia Buda paskelbęs savo pirmąjį pamokslą apie dharmą, kuriame išdėstęs budizmo pagrindus, čia susikūrė pirmoji budistų sangha.
Dabar Sarnathas yra svarbus piligrimystės centras, kuriame lankosi budistai ir keliautojai iš viso pasaulio. Čia stovi VI a. Dhameko stūpa, senosios Dharmaradžikos, Čaukhandi stūpos, Mulagandhakuti viharos griuvėsiai (pasakojama, kad ten liūčių laikotarpiu glausdavęsis Buda), Ašokos stulpas (apgadintas musulmonų, jo kapitelis su 4 liūtais saugomas Sarnatho muziejuje). Yra Mrigadavos parkas, kur, kaip teigiama, pirmąjį pamokslą skelbė Buda. Veikia keleto šalių budistiniai vienuolynai, archeologijos muziejus. Greta Sarnatho yra ir džainų piligrimystės vieta – 11-ojo tirthankaro Šrejanasanathos gimimo vieta ir šventykla.
Istorija
Miestas senovėje buvo žinomas kaip Isipatana ir priklausė Magadhos valstybei. Čia iš Bodhgajos pasiekęs nušvitimą atkeliavo Sidharta Gautama, ir, kaip pasakojama, dievybių prašomas, paskelbė savo mokymą. Pirmieji 5 jo mokiniai sudarė sanghą (vienuolių bendruomenę), Buda jiems perdavė Dharmačakrapravartana sūtrą su esminiu budizmo mokymu. Vėliau pirmieji sanghos nariai ir pats Buda iškeliavo skelbdami mokymą, tačiau Isipatana ilgą laiką buvo svarbus budizmo centras. Jis ypač klestėjo valdant Ašokai, o klestėjimo viršūnę pasiekė IV–VI a., valdant Guptams. VII a. kinų piligrimas Suandzangas čia rado apie 30 vienuolynų ir 3000 vienuolių. Miestas tapo svarbiu Samatijos mokyklos centru.
XII a. Sarnathą nusiaubė musulmonai. XIX a. britų archeologas Alexander Cunningham Sarnathe atrado senosios Isipatnos griuvėsius.
Turgelių Aistuvos gimnazija
Šalčininkų rajono Turgelių „Aistuvos“ gimnazija – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla šalia Turgelių (Šalčininkų raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191413020. Steigėjas Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija. miniatiūra|250px|left|Aistuvos gimnazija
Filialai:
Istorija
1992 m. Vyriausybės atstovas Arūnas Eigirdas įsteigė Turgelių pradinę mokyklą. Į mokyklą priimti 8 mokiniai. 1996–2002 m. Turgelių pagrindinė mokykla. 2002 m. liepos 29 d. reorganizuota į vidurinę mokyklą. Mokyklą lankė 18 mokinių. 2004 m. atidaryti Turgelių vidurinės mokyklos skyriai Akmenynėje, Tabariškėse, Rakonyse. 2006 m. rugsėjo 1 d. atidarytas naujas mokyklos priestatas. Nuo 2015 m. Turgelių „Aistuvos“ gimnazija.
Gerviškių seniūnija
Geografija
Seniūnija yra rajono viduryje, pietuose ribojasi su Baltarusija. Pietrytininė seniūnijos dalis kalvota – patenka į Eišiškių plynaukštę (aukštis iki 190 m, rytuose), tuo tarpu šiaurinė dalis yra Dainavos lygumoje.
Per seniūniją vinguriuoja Šalčia su intakais – Visinčia, Berže. Ežerų nėra, telkšo dideli Tribonių žuvininkystės tvenkiniai.
Motor Trend
Metų importinis automobilis
Po 1999 metų, Importinis metų automobilis ir metų automobilis tapo viena kategorija.
Gerviškių seniūnija
Geografija
Seniūnijos teritorija miškinga – šiaurinę dalį užima Rūdninkų girios pakraštys, pietinę – Pačiabatų–Gundogalos miškai, rytinę – Šalčininkėlių–Stasylų miškai. Dirbamos žemės užima centrinę seniūnijos dalį.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 7 seniūnaitijos:
Alnas (ežeras)
Alno ežeras – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje ir Seinų valsčiuje. Šalia vandens telkinio yra Alnukų, Aradnykų ir Krasnagrūdos kaimai. Vandens paviršius yra 131,3 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso karšinių ežerų grupei, be karšių jame veisiasi kuojos, karpiai ir lydekos. Upokšniu jungiasi su šiauriau esančiu Galadusio ežeru. Vandens telkinys yra prie pat Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos, apie 80 % jo pakrančių tankiai apaugusios nendrėmis ir viksvameldžiais.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad ežero pavadinimo kilmė yra tokia pati kaip ir į jį įtekančios Alnos upės, t. y. nuo žodžių Alėti, Alnėti, Almėti, kas reiškia „rėkauti, lalėti“ arba „smarkiai tekėti, gurgėti“.
Louis Le Vau
Lui Le Vo (, tikroji pavardė Levau – Levo; 1612 m. – 1670 m. spalio 11 d.) – prancūzų baroko architektas, klasicistas.
Biografija
Manoma, mokėsi Genujoje, Romoje. Nuo 1654 m. buvo Liudviko XIV rūmų architektas. Ankstyvajai kūrybai įtaką padarė Salomono de Broso kūryba. thumb|left|Vo le Vikonto (Vaux-le-Vicomte) pilis ir sodai|240x240px Paryžiuje suprojektavo Šv. Sulpicijaus bažnyčią (Église Saint-Sulpice, 1646 m.), Šv. Liudviko bažnyčią saloje (Église Saint-Louis-en-l'Île, 1642 m.) su broliu Fransua Levo, Luvro rūmų dalį (šiaurinio ir rytinio flygelio dalį, pietinį flygelį, 1663 m.), Lambero otelį (Hôtel Lambert, 1650 m.), Lozeno otelį (Hôtel Lauzun, 1658 m.), Keturių tautų kolegiją (Collège des Quatre Nations, 1677 m.), kelis Versalio rūmų (Château de Versailles) ansamblio pastatus (1668–1670 m.). Svarbiausias projektas – Vo le Vikonto (Vaux-le-Vicomte) pilis Masi (Sena ir Marna, 1661 m.). Daugelis Lui Levo projektuotų rūmų, pilių (de Botriu, Heselenų, Buajė, Fukė) neišliko.
Sukūrė parkų prie Sen Klu (1655 m.), Bavilio (1660 m.), Fontenblo (1662 m.) pilių. Su dailininku Šarliu Lebrenu ir sodininku Andrė Le Notru išplėtojo klasicistinių rūmų su prancūziškuoju parku ansamblio tipą.
Čoburču
Čoburču (anksčiau Čiobručis) – gyvenvietė rytų Moldavijoje, pietinėje Padniestrėje, kairiajame Dniestro krante, prie Slobozijos. Yra kultūros rūmai, ichtiologinis draustinis.
Brasta (Nevėžis)
Brasta – upelis vidurio Lietuvoje, Panevėžio ir Kėdainių rajonuose; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda Krekenavos seniūnijoje, 0,5 km į rytus nuo Kazokų. Teka į pietus, pietryčius dirbamais laukais. Žemupyje sudaro labai gilų, tankiai apžėlusį slėnį, kerta Vilainių-Krekenavos plentą. Įteka į Nevėžį 80 km nuo jo žiočių, Šventybrastyje, netoli Šventybrasčio bažnyčios.
Aukštupio vaga sureguliuota. Brastos žemupys senovėje buvo šventa vieta, greta santakos su Nevėžiu augo šventieji ąžuolai (dabar išlikę 4), stovėjo šventykla. Prie Brastos įsikūrę Kūjėnų ir Šventybrasčio kaimai.
Upės pavadinimas kilo nuo žodžio brasta („sekli, perbrendama upės vieta; šlapias kelias, klampynė“).
Paarmenys
Paarmenys (seniau Šiaudiniai, Burliokiškiai) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Armeniškių, kairiajame Armenos krante.
827 m.
827 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Rugsėjis
Dubiče Osočnė
Dubiče Osočnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Hainuvkos ir apie 49 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kresai
Kresai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Raudonasis staugūnas
Raudonasis staugūnas (Alouatta seniculus) – koatų (Atelidae) šeimos primatas. Didžiausia rūšis iš visų staugūnų. Jų garsus staugimas, šūkavimas ir kitokie garsai girdimi miške už daugiau kaip 2 km.
Gyvenimo būdas
left|thumb|200px| kaukolė Raudonieji staugūnai, kaip ir dauguma kitų beždžionių, yra linkę bendrauti. Jie laikosi šeimyninėmis grupėmis, kurias sudaro nuo 5 iki 20 individų. Paprastai būryje būna 8 suaugusios patelės, 3 suaugę patinai, 3 jaunikliai ir 4 jaunos beždžionės. Grupei vadovauja vyriausias patinas. Į grupės vado vietą dažnai pretenduoja kiti lytiškai subrendę patinai, todėl dažnai tarp patinų iškyla ginčų.
Raudonieji staugūnai – lėti gyvūnai. Jie iš lėto karstosi medžiais ir įveikia maždaug 400 m atstumą per dieną. Medžiais karstosi kabindamiesi kibia uodega. Raudonieji staugūnai aktyviausi rytą ir pavakary. Naktimis miega medžiuose, o per dienos karščius ilsisi. Patinai sveria 6,5-8 kg, patelės 4,5-6,4 kg.
Mityba
Raudonieji staugūnai ėda riešutus, medžių lapus, sėklas, vaisius, gėlių žiedus. Staugūnų organizmas (kaip ir kitų vien tik augaliniu maistu mintančių beždžionių) puikiai prisitaikęs prie tokio maisto. Jų virškinimo traktas ilgesnis, žarnyne yra bakterijų, padedančių virškinti kietą maistą.
Dauginimasis
Raudonieji staugūnai dauginasi visus metus, tačiau partnerius nuolatos keičia. Nėštumas trunka 186–194 dienas. Visada gimsta tik vienas jauniklis. Vos gimęs jauniklis yra 17-24 cm ilgio, o uodegos ilgis siekia 23-31 cm, kūnelis jau būna apaugęs kailiu. Iš pradžių jauniklį ant pilvo nešioja motina, kiek paaugęs mažylis persikelia ant motinos nugaros. Motina jauniklį maitina pienu 18-24 mėnesius ir niekada nuo jo nesitraukia.
Paplitimas
Paplitę nuo Kolumbijos iki Amazonės bei nuo Ekvadoro iki Vidurio Bolivijos. Rudoniesiems staugūnams išnykimas kol kas negresia, tačiau manoma, kad dėl miškų kirtimo ateityje šių gyvūnų gali sumažėti.
Buivydonių piliakalnis
Buivydonių piliakalnis – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Buivydonyse, Žiežmarių seniūnija. Pasiekiamas keliu Žiežmariai – ­Žostautai pravažiavus Kibučius ir pasukus į dešinę vakarų kryptimi pro kapines lauko keliuku iki buvusio Buivydonių dvaro fermų, pavažiavus 900 m – yra 100 m į dešinę vakaruose, kitapus Dūmės upelio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Dūmės kairiojo kranto kyšulyje. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 5x8 m dydžio, apjuosta žiediniu 6­-11 m pločio pylimu, kuris vakarų pusėje – 3,5 m, kitur ­– 1 m aukščio. Vakarinėje piliakalnio papėdėje yra 25 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 5-­9 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 2400 m². Išmatavimai: 60 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir 50 m pločio.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Bačiūnų elektrinė
thumb|right|300px|Bačiūnų elektrinė 1937 m. thumb|300px|Bačiūnų elektrinės pastatas 2007 m. Bačiūnų elektrinė – pirmoji didelė elektros jėgainė Šiauliuose, pirmoji aukštos generatorinės įtampos elektrinė Lietuvoje, nuo kurios prasidėjo Lietuvos energetikos sistemos kūrimas. Elektrinė eksploatuota 1923–1957 metais.
Šiaulių energetikos pradžia
1900 m. Šiauliuose Ch. Frenkelio odų fabrike buvo įrengta 50 kW galios dinamo mašina, kurios gaminama elektra buvo naudojama fabriko patalpoms bei teritorijai apšviesti ir suko du 16 ir 12 arklio jėgų galios variklius. 1902 m. teritorijos ir patalpų apšvietimui naudota 2 Voltos lanko ir apie 300 kaitrinių elektros lempučių. 1902 m. grafo Vladimiro Zubovo alaus daryklos, garo malūno ir ketaus liejyklos poreikiams Gubernijoje buvo sumontuota nedidelės galios elektros stotis, kurios gaminama energija buvo naudojama ne tik apšvietimui, bet ir gamyboje. Apšvietimui buvo panaudota 110 kaitrinių 16 žvakių lempų, todėl vakarais šis rajonas gražiai atrodydavo.
1908 m. elektrinis apšvietimas buvo įrengtas Šiauliuose, brolių Nurokų odos apdirbimo fabrike. Jame buvo pastatyta šiluminė elektrinė su „Schuckert & Co.“ garo katilu, garo mašina ir nuolatinės srovės generatoriumi. 1911 m. S. Šamuilovo kino teatre „Fantazija“ (Didžiosios ir Policijos, dabartinių Vilniaus ir Vasario 16-osios g. kampe) buvo įrengtas 25 AJ nafta varomas variklis ir 5 kW, 130A, 110V nuolatinės srovės generatorius, tiekęs srovę ne tik šiam, bet ir Liaudies namų kino teatrui bei aplinkinių gatvių apšvietimui.
1911 m. sausio 15 d. Petrapilio elektrinių statybos inžinierių draugijos vadovas inž. V. Dmitrijevas Šiaulių miesto dūmai pasisiūlė už 51 900 rb. pastatyti elektros stotį greta skerdyklos dabartinėje Žalgirio gatvėje. Gyventojams kilovatvalandė turėjo kainuoti apie 35 kapeikas, vartojantiems didesnius elektros energijos kiekius – 15 kap. Pagal miesto dūmos sudarytą sutartį koncesija V. Dmitrijevui turėjo būti suteikta 12 metų, po to elektrinę turėjo išpirkti Šiaulių elektros vartotojų draugija. Tačiau šios sutarties nepatvirtino Kauno gubernijos valdyba. Jos 1912 m. birželio 27 d. nutarime pripažįstama, kad
''Šiauliai tiek pagal gyventojų skaičių, tiek pagal pramonės ir prekybos apimtį yra stambiausias iš gubernijos apskričių miestų, todėl elektros energijos pareikalavimas bus didelis ir jis augs. Tačiau, kaip rodo praktika, elektrinės duoda didžiausią pelną, todėl pageidautina, kad tas pelnas atitektų miestui. Sutartyje numatytas tarifas yra aukštas ir viršija kituose miestuose galiojančius tarifus. Šiaulių miesto valdyba finansiškai yra pajėgi ir savo lėšomis pasistatyti elektrinę bei įsirengti elektrinį gatvių apšvietimą, todėl sutartis su V. Dmitrijevu yra nuostolinga miesto gyventojų interesams''.
Miesto dūma pabandė gubernijos sprendimą apskųsti Vidaus reikalų ministerijai, tačiau ir ten buvo patarta elektrinę statyti ūkio būdu. Nepadėjo ir vaikščiojimai po kitas institucijas, nors miesto galva Julijonas Šalkauskis ir bandė įrodyti, kad miesto biudžetas nėra pajėgus finansuoti tokios statybos. Netrukus prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas padėjo paskutinį tašką šiai idėjai.
1919 m. J. Frenkelio paveldėtame odų fabrike buvo pastatytas 60 kW galios 110 V nuolatinės srovės generatorius, kurį su „Gerlich“ firmos garo mašina jungė virvinė pavara. Garą tiekė „Lancashear“ firmos garo katilas. Nors tais laikais nuolatinės elektros srovės nebuvo įmanoma perduoti didesniais, negu 1-2 km atstumais, tais pačiais 1919 m. mieste jau švietė 35 Lux firmos elektros lempos.
1921 m. J. Frenkelio fabriko elektrinė buvo išplėsta. Joje pastatytas dar vienas „Lancashear“ tipo garo katilas ir vokiška dviejų cilindrų garo mašina „Gerlich“ su 150 kW galios nuolatinės srovės generatoriumi. Elektrą iš šios stoties gavo ir Liaudies namuose (dabar savivaldybės pastatas) įrengtas kino teatras. Geležinkelio stoties rajono gatves apšvietė elektra, gaunama iš geležinkeliečių įrengto generatoriaus, kurį suko ant trinkų pakeltas garvežys.
Idėja
Šiaulių miesto pramonei atsigaunant po I pasaulinio karo suirutės, savivaldybėje vėl buvo pradėta galvoti apie didesnės elektros jėgainės statybą. Kaip 1922 m. Nr.1 rašė žurnalas „Sietynas“, savivaldybė sudarė 20 metų sutartį su Amerikos lietuvių akcine bendrove, kuri įsipareigojo „įtaisyti elektros gamyklą Bačiūnuose (prie Rekievos dvaro) ir iš ten duoti miestui šviesą ir jėgą“. Ši bendrovė buvo JAV kompanijos „Ford and Fordson“ atstovė Lietuvoje, savo veiklą 1920 m. pradėjusi Kaune. 1921 m. gruodžio mėn. pradžioje Kaune ji pastatė garažą ir degalinę „su dviem benzino kubilais virš žemės ir siurbliais“ Maironio ir Kęstučio gatvių sankryžoje. Šiauliuose, antrame pagal dydį tuometinės Lietuvos mieste, bendrovė įsteigė savo skyrių, kuris taip pat iš pradžių domėjosi autotransporto plėtra. Tačiau skyriaus vadovui inžinieriui V. Mošinskiui susitikus su miesto valdžia, buvo pradėta galvoti apie elektrinės statybą.
Bendrovei dvidešimčiai metų buvo suteikta monopolio teisė – niekas kitas mieste neturėjo teisės statyti kitos elektros stoties visuomenės naudojimui. Už tą koncesiją miestas iš bendrovės gaus „po 7 % nuo kiekvienos kilovato valandos kainos šviesos suvartojimo vietoje“, rašė „Sietynas“. Sutartis buvo sudaryta 1922 m. sausio mėn. Pagal ją miestui perduodamas žemos įtampos tinklas ir kirtiklių pastotė, o bendrovė įsipareigojo gyventojams elektros energiją tiekti nuo sutemų iki 12 val. ir nuo 5 val. ryto iki išauštant, didžiosiomis šventėmis visą naktį. Miesto gatves įsipareigota apšviesti visą naktį.
Bačiūnų elektrinės statyba
Amerikos lietuvių akcinė bendrovė, kuriai vadovavo generolas Silvestras Žukauskas, Šiauliuose įsteigė atskirą Elektros gaminimo akcinę bendrovę „Rikivos elektros gamykla“. Netrukus buvo parengtas pirmasis elektrinės projektas. Tačiau darbus bendrovė pradėjo be formalaus leidimo. 1922 m. birželio 19 d. ir liepos 7 d. Šiaulių valsčiaus valdyba apskrities valdybai skundėsi, kad „Amerikos bendrovės Rekivos elektros gamyklai buvo raštu įsakyta pristatyti statomos elektros dirbtuvės planus, bet pastaroji su raštu nesiskaito, todėl prašome Apskrities Valdybos padaryti tam tikrus žygius, kad priverstų bendrovę atlikti visus formalumus statybos srityje“. Bendrovė apskritį bandė nuraminti, kad „ligšiol nugriautas tik Bačiūnų kūtės stogas ir pastatyta nauja durpių laikymo daržinė, taip pat pradėtas kanalo kasimas, kuriuo bus atvedamas vanduo į elektros gamyklą iš ežero“, bet 1922 m. rugpjūčio 13 d. Gytarių seniūnas P. Lavrušas „Rikijavos dvare rado neteisėtai pastatytas durpių džiovyklą, 12 sieksnių ilgio ir 2,5 sieksnio platumo, kalvę, 2 sieksnių ilgio ir 1,5 sieksnio platumo ir tokio pat dydžio kontorą“.
Tik po apskrities valdininkų pagrasinimo 1922 m. rugpjūčio 25 d. bendrovė kreipėsi į Šiaulių apskrities valdžią su prašymu leisti pradėti elektros gamyklos ir aukštos įtampos tinklų statybą. Patiekti pirmąją elektros srovę buvo įsipareigota iki gruodžio pabaigos. Numatytas jėgainės galingumas – „arti 600 mechaninių arklių, įtampa 6000 voltų“. Kūrenama bus, kaip prašyme rašė įgaliotas darbų vedėjas inž. P. Narutavičius (1940 m. paskirtas Vilniaus energijos rajono direktoriumi), durpėmis iš valstybinio Piktmiškio durpyno, kurį bendrovė gavo panaudai iš Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos 20 metų. Prie prašymo buvo pridėti ir brėžiniai. Apskrities Atstatymo komisijos leidimas pradėti darbus buvo gautas tik 1922 m. rugsėjo 5 d., o leidimas statyti katilinę – tik 1924 m. spalio 11 d., kai ji jau veikė.