cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lepšiai (Šiauliai)
Vandenvietė
1930–1932 m. inžinierius Steponas Kairys, projektuodamas Šiaulių miesto vandentiekį, atkreipė dėmesį į Lepšių šaltinius. Atlikus jau pirmuosius gręžinius buvo rastas geros kokybės vanduo, kurį nuspręsta panaudoti miesto aprūpinimui geriamuoju vandeniu. Vandenvietė įrengta 1939 m., bet vandentiekis baigtas statyti tik 1943 m. Vandenvietę eksploatuoja UAB „Šiaulių vandenys“, ją sudaro 20 gręžinių, kurių gylis nuo 165 iki 205 m. Vandenvietės galingumas – 20 000 m³ per dieną.
Sraigvabaliai
Pasaulyje 4 gentys, apie 80 rūšių. Europoje žinomos 2 rūšys. Lietuvoje ieškotina viena rūšis – paprastasis sraigvabalis (Drilus concolor).
Britų imperija
thumb|400px|Animuotas Britų imperijos žemėlapis (1492-2007 m.) Britų imperija  – didžiausia visų laikų pasaulio imperija, klestėjusi nuo XVIII a. iki XIX a. vidurio. 1921 m. joje gyveno ~458 mln. gyventojų (ketvirtis tuometinės Žemės populiacijos), plotas siekė 33 mln. km². Britų imperija driekėsi visuose žemynuose, todėl buvo sakoma, kad joje „niekad nenusileidžia saulė“. Savo klestėjimo viršūnę pasiekė karalienės Viktorijos valdymo metu. Britų imperijos kolonijos buvo Australija, Kanada, JAV (iki 1776 m.), beveik visa pietinė Afrika, Indija, Karibų jūros regionas, Okeanija, Pietryčių Azija. Dabar daugelis buvusių kolonijų priklauso Britų Sandraugai.
Dėl britų imperializmo buvusiose kolonijose išplito anglų kalba, britiška teisė, švietimas, matavimo sistema.
Britų imperijos kolonijinis augimas
Po to, kai baigėsi Šimtametis karas, Anglija ieškojo naujų žemių ir prekybinių kelių. K. Kolumbui 1492 m. atradus Amerikos krantus, 1497 m. Anglijos karalius Henrikas VII išsiuntė Giovanni Caboto vadovaujamą ekspediciją ieškoti prekybinių kelių į Aziją. Dėl netrukus Anglijoje prasidėjusios reformacijos, tolimesnės prekybos kelių paieškos sustojo. Valdant karalienei Elžbietai I augo Anglijos nesutarimai su Ispanija. Abi šalys ėmė varžytis dėl naujų žemių. Anglijos valdžia leido kaperiams F. Dreikui, John Hawkins ir kitiems naudoti karo laivus grobti priešo prekybinius laivus, kurie tuo metu vertėsi piratavimu, vergų prekyba.
Europa
! Metai ! Istorija
Azija
! Metai ! Istorija
Afrika
! Metai ! Istorija
Šiaurės Amerika
! Metai ! Istorija
Podrabalina
Podrabalina – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Bakalariavos, apie 15 km į vakarus nuo Suvalkų ir 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Balėsto ir Apskričio ežerai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Andris Caunė
Andris Caunė (, g. 1937 m. birželio 27 d. Rygoje) – Latvijos archeologas, habilituotas istorijos mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė hidrotechniką Latvijos žemės ūkio akademijoje, 1969 m. – istoriją Latvijos universitete. 1993 m. habilituotas istorijos mokslų daktaras, nuo 1995 m. Latvijos mokslų akademijos, nuo 2000 m. Europos mokslo ir meno tarybos narys.
Nuo 1969 m. dirba Latvijos istorijos institute, nuo 1996 m. – direktorius. Dėsto Latvijos dailės akademijoje ir Latvijos universitete; nuo 1993 m. profesorius. Latvijos istorikų komisijos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Tyrinėjimų sritis – viduramžių archeologija (daugiausia pilys) ir ankstyvoji Rygos istorija. Parašė 12 knygų.
Trečiojo Reicho menas
thumb|250px|right|[[Arno Breker skulptūra Die Partei, 1939 m.]] Trečiojo Reicho menas – 1933–1945 m. Vokietijoje sukurti, oficialiai tuometinės Vokietijos vyriausybės pripažinti meno kūriniai. Trečiojo Reicho menas nebuvo vieno stiliaus ar krypties. Modernistų ir avangardistų taip pat visų žydų menininkų kūryba oficialiai buvo vertinama kaip degeneratiška. Jų kūriniai buvo šalinami iš muziejų ir viešai prieinamų meno rinkinių, dalis parduota į užsienį ar sunaikinta.
Trečiojo Reicho menui būdingas romantinis realizmas, daug remtasi senovės graikų menu. Populiarios Trečiojo Reicho meno temos buvo fašistinės ideologijos vertybės – rasinis grynumas, militarizmas, tėvynės meilė. Taip pat dažnai vaizduojami dirbantys paprasti žmonės. Moterų vaizdavimas mene dažniausiai atspindėjo trijų K (Kinder, Küche, Kirche) lozungą, t. y. moterų vaidmuo tuometinėje visuomenėje buvo suprantamas kaip "vaikai, virtuvė, bažnyčia".
Muzika būdavo tonaciška, negalėjo būti jokių panašumų į džiazą.
Menas būdavo cenzūruojamas, tačiau partijos ideologiją atitinkantis menas valstybės buvo labai remiamas ir skatinamas. Pavyzdžiui, 1944 m., karo pabaigoje, kai Vokietija buvo kritiškoje padėtyje, Propagandos ministerija parengė 1 041 menininko sąrašą. Į jį pateko žmonės, kurių kūryba buvo laikoma ypač svarbia nacionalsocialistų kultūrai ir todėl jie buvo atleisti nuo karinės tarnybos.
Lietuvos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Trečiojo Reicho menas
Tarp žymiausių nacistinės Vokietijos menininkų yra skulptoriai Josef Thorak ir Arno Breker, dailininkai Werner Peiner, Adolf Wissel ir Conrad Hommel.
Lietuvos futbolo varžybos 1994–1995 m.
I lyga
Dviem pirmosioms komandoms surinkus po vienodai taškų, sužaistos papildomos rungtynės:
II lyga
I rate žaidusio WDB Kaunas vietą II rate perėmė FBK Kaunas-2, Aidas Panevėžys vietą perėmė Ekranas-2 Panevėžys, Logika Šiauliai vietą perėmė Klevas Šiauliai, o Geležinis vilkas Vilnius vietą perėmė Žalgiris-2 Vilnius.
III lyga
Pirmą kartą buvo suformuota bendras III lygmens divizionas. Anksčiau varžybos vykdavo atskirose zonose.
Klaipėdos zona
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Pietų zona
Kazlų Rūdos „Auredi“ komanda žaidė tik pirmajame rate.
Rytų zona
Panevėžio rajono „Nevėžis“ žaidė tik pirmajame rate.
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Supertaurė
Naujasis trofėjus įteiktas Kauno „Inkarui“ be kovos, kadangi komanda laimėjo ir Lietuvos čempionatą, ir taurę.
Smalvykštis
left|120px
Smalvykštis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Visagino, apie 1 km į pietus nuo Smalvų. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,38 km, plotis iki 0,93 km. Altitudė 144,8 m. Giliausia vieta siekia 4,8 m. Susidaręs ledo lūstavietėje. Kranto linija vingiuota, vakaruose gilokai išsišauna pusiasalis. Krantai žemi, pelkėti. Ežerą supa 328 ha dydžio Smalvykščio pelkė bei Gailiutiškės, Karačiūnos ir Salų miškai, tik šiaurėje krantas sausas ir plyti pievos.
Pietuose į Smalvykštį įteka Karačiunka (iš Karačiunkos, Trilypio ežerų), dar pora upelių, rytuose į Smalvą išteka Dulvas.
Ežere aptinkama 10 žuvų rūšių.
Smalvykštis patenka į Gražutės regioninį parką, Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinį. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Smalvų Aikštės kaimas.
One of the Boys
„One of the Boys“ – antrasis atlikėjos Katy Perry albumas, išleistas 2008 m. birželio 17 d.
Dmitrijus Levickis
Dmitrijus Levickis (Dmytro Levickis,, , 1735 m. Kijevas ? – 1822 m. balandžio 4 d. Sankt Peterburgas) – ukrainiečių kilmės rusų dailininkas portretistas.
Biografija
1758–1762 m. mokėsi ir dirbo su A. Antropovu Sankt Peterburge, 1762–1763 m. Maskvoje. Išgarsėjo po 1770 m. parodos Peterburgo dailės akademijoje. 1771–1788 m. dėstė akademijoje, nuo 1771 m. jos narys.
Kūryba
Ankstyviesiems portretams būdinga baroko stilistika („A. Kokorinovo portretas“ 1769 m., „P. Demidovo portretas“ 1773 m.). Brandžiojo kūrybos laikotarpio portretai paveikti klasicizmo estetikos (serija „Smolno instituto auklėtinių portretai“ 1772–1776 m., „D. Didro portretas“ 1773 m., „Jekaterina II – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventykloje“ 1783 m.). Vėlyviesiems kūriniams būdingas sentimentalumas, kameriškumas („N. Lvovo portretas“ 1789 m.).
Jo kūryba padarė įtaką V. Borovikovskio, P. Sokolovo, I. Miropolskio kūrybai.
Tomas Tamošauskas
Tomas Tamošauskas (g. 1983 m. gegužės 22 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Kviestas ir į Lietuvos nacionalinę rinktinę.
Trenerio karjera
Nuo 2017 m. buvo FK Banga Gargždai treneriu. 2020 m. ši ekipa pateko į A lyga.
Dirbo vyr. treneriu iki 2021 m. birželio 3 d. Jį pakeitė portugalas David Afonso, kuris yra dirbęs su „Bangos“ klubo moterų komanda, o 2021 m. treniravo Banga B ekipą.
Podvulčanka
Podvulčanka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Didieji Astraviškiai
Didieji Astraviškiai arba Krasnojė (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Groß Astrau, nuo 1946 m. Красное) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie Ilmės upės, 34 km į šiaurės rytus nuo Pravdinsko.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Astraviškių valsčiaus centras. Priklausė Muldžių parapijai, turėjo 12 ūbų (Prūsijos ūbas = 7,6597 ha) ir 12 margų (Prūsijos margas = 0,2553 ha) žemės. 1936 m. kovo 14 d. prijungti Naujieji Astraviškiai (Neu Astrawischken, nuo 1938 m. Neu Astrau, 1910 m. buvo 156 gyventojai) su Reimeriškių dvaru (Reimerischken, nuo 1938 m. Reimershof, nuo 1946 m. Tumanovas, ).
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Frunzenskojės apylinkės kaimas. 1993 m. prijungti Mažieji Astraviškiai (Morozovka).
Kamil Kopúnek
Karjera
Karjeros pradžioje rungtyniavo FC Spartak Trnava.
2010 m. rugpjūčio 27 d. pasirašė kontraktą su FK Saturn klubu. Po pusmečio, klubui bankrutavus, persikėlė į AS Bari.
Kopunekas rungtyniavo Slovakijos jaunimo rinktinėje, 2006 m. tapo nacionalinės rinktinės nariu. 2010 m. pasaulio čempionate tik pasirodęs po keitimo įmušė vieną iš įvarčių, lėmusių Slovakijos pergalę prieš tuometinę pasaulio čempionę Italiją.
Anadyrio žemuma
thumb|200px|Būdingas kraštovaizdis
Anadyrio žemuma  – didelė žemuma šiaurės rytų Azijoje (Rusijoje), Čiukotkoje, Anadyrio upės slėnyje. Iš vakarų apribota Pėkulnėjaus ir Rarytkino kalnagūbrių, rytuose skalaujama Anadyrio įlankos, šiaurėje ribojasi su Čiukčių kalnynu, pietuose – su Koriakų kalnynu. Ilgis – 270 km. Būdingas lygumų reljefas (aukštis iki 100 m) su izoliuotais masyvais (Uškano kalvagūbris, Auksinis kalnagūbris). Visur paplitęs amžinasis įšalas, gausu termokarstinių ežerų. Būdinga krūmynų ir žolinė tundra, pietuose pereina į miškatundrę.
Žemumą kerta šios upės: Anadyris, Velikaja, Kančalanas, Tumanskaja, Tretja.
Berenikės Garbanos
thumb|Berenikės Garbanų žvaigždynas thumb|250px|Berenikės Garbanos naktiniame danguje
Jonathan Pitroipa
Džonatanas Pitroipa (Jonathan Pitroipa; g. 1986 m. balandžio 12 d.) – Burkina Faso futbolininkas. Pitroipa išsiskyrė savo kamuolio valdymo technika ir greičiu rengiant kontratakas.
Berenikės Garbanos
Berenikės Garbanos (Coma Berenices, Com) – 42-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Tai neryškių žvaigždžių grupelė tarp Skalikų ir Liūto. Lietuvoje matomas ištisus metus.
Teisės bakalauras
Teisės bakalauras (, LL.B.,, LL. - „teisės") - pirminis aukštosios mokyklos suteikiamas akademinis kvalifikacinis laipsnis teisės srityje. Po LL.B. studijų galima siekti teisės magistro (LL.M.) laipsnio; kai kuriose aukštosiose mokyklose - iš karto ir teisės daktaro laipsnio.
Berenikės Garbanos
Berenikės Garbanų žvaigždyne yra šiaurinis mūsų Galaktikos polius.
Jonathan Pitroipa
Karjerą pradėjo Vokietijoje. 2011 m. už 3,16 mln. svarų perėjo iš „Hamburger SV“ į „Stade Rennais“. JAE klubo „Al Jazira Club“ žaidėjas.
Teisės bakalauras
Lietuvoje
Teisės bakalauras suteikiamas po pirmosios pakopos studijų aukštojoje mokykloje, paprastai universitete (MRU TF, VDU TI) arba kolegijoje (Šiaurės Lietuvos kolegija). Studijos universitete trunka 4 metus, rašomas bei ginamas bakalauro darbas, teisės studijos kolegijoje trunka 3 metus (Šiaurės Lietuvos kolegija). Sėkmingai įvykdžius studijų programą, apgynus diplominį darbą suteikiamas bakalauro laipsnis.
Berenikės Garbanos
Berenikė yra realiai egzistavusi istorinė asmenybė, gyvenusi 246 pr. m. e. ir ištekėjusi už Ptolemėjaus III Evergeto. Ji buvo geras raitelis. Pasak legendos, savo garbanas Berenikė paaukojo dievams. Erastotenas žvaigždyną vadino ir Ariadnės plaukais. Johann Bayer 1603 m. detaliai apibrėžė žvaigždyno ribas veikale Uranometria. Tai vienintelis žvaigždynas, pavadintas realiai egzistavusio žmogaus vardu (Skydas buvo vadinamas Scutum Sobiescianum, Jono III Sobieskio garbei, but dabar tas pavadinimas sutrumpintas).
Jonathan Pitroipa
2004 m. debiutavo Burkina Faso rinktinėje, netrukus tapo komandos lyderiu. Itin sėkmingai rungtyniavo 2013 m. Afrikos Tautų taurėje, kur nuvedė komandą iki finalo ir buvo išrinktas geriausiu turnyro žaidėju.
Teisės bakalauras
Vokietijoje
LL.B. laipsnis suteikiamas kelete aukštųjų mokyklų. Baigę studijas absolventai neturi teisės pradėti referendariato (parengiamosios praktikos) ir po to siekti klasikinių teisės profesijų (teisėjo, advokato, notaro ir prokuroro). Kai kuriuose universitetuose (Bucerius Law School, Hamburge) LL.B. laipsnis suteikia teisę laikyti pirmąjį valstybinį egzaminą ir išlaikius atitinkamai tapti referendaru, atlikti praktiką, po kurios galima siekti teisininko profesijos.
Berenikės Garbanos
Svarbesni objektai
Ryškiausia žvaigždė:
Lentvorų ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Lentvorų ąžuolas
Lentvorų ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Ukmergės rajone, Lyduokių sen., Lentvoruose, šalia kelio. Tai vastybinis botaninis gamtos paveldo objektas. 1960 m. ąžuolas paskelbtas gamtos paminklu, 1987 m. priskirtas prie respublikinės reikšmės gamtos paminklų.
Lentvorų ąžuolas ošia gyvenvietės kultūrinėje pievoje. Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta. Nulūžusi viena iš dviejų pagrindinių kamieninių šakų, todėl svorio centras įgijęs pokrypį.
Duomenys
miniatiūra|180px|left|Medžio kamienas
Lentvoruose augančio ąžuolo aukštis – 15 m, jo kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,58 m, medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
Ligutis
Ligutis (kitaip Liegutis, Lygucis) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7,5 km į vakarus nuo Rudnios, 1 km į pietvakarius nuo Lynežerio, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 130,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Tuojau pietuose prasideda Čepkelių raistas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos intako Lynupio baseinui.
Ežero pavadinimas kildinamas iš žodžių lygùs, líegus.
Hidrologija
Ežerą maitina vanduo, atitekantis iš Čepkelių raisto. Sausringais metais, kai Čepkeliuose vandens lygis nukrinta, Ligutis nusenka, o kartais išdžiūsta visai. Lietingais, drėgnais metais Čepkeliuose pakyla vandens lygis, ir šis ežeras vėl prisipildo iš pelkės atitekančiu vandeniu. Sausųjų laikotarpių metu išdžiūvusio ežero dugne suželia žolės.
1971 m. vasarą Ligučio ežeras buvo visai išdžiūvęs ir be vandens buvo iki pat 1977 m. Nuo 1978 m.vėl prisipildė vandens ir išbuvo vandeningas beveik keturiolika metų. Sausringais 1991 m. ežeras vėl ėmė sekti ir 1992 m. išdžiūvo – be vandens išbuvo iki XX a. pabaigos–XXI a. pradžios, o 2002 m. žiemos pabaigoje ežeras per kelias dienas prisipildė atitekančiais iš Čepkelių raisto vandenimis. Vis dėlto sausringą 2002-ųjų vasarą Ligutis taip pat seko, o rudeniop visiškai išdžiūvęs ir išliko toks dar beveik dvejus metus, iki 2004 m. pavasario, kai pelkėje kilęs potvynis vėl staiga iš naujo užtvindė ežerą. Nuo tada iki 2014 m. Ligutis visą dešimtmetį buvo sklidinas vandens. Pavasariniai potvyniai šiuo drėgnu laikotarpiu dažnai netgi perpildydavo ežerą – vanduo išsiliedavo per krantus ir tekėdavo iš ežero į aplinkinius miškus, o vasaromis vandens paviršius nusistovėdavo ties kranto linija. Nuo 2015 m. ežeras vasaromis išdžiūdavo, o 2019–2020 m. neužsipildė ir žiemą.
Nicolas Anelka
Nikola Sebastijanas Anelka (g. 1979 m. kovo 14 d.) – buvęs Prancūzijos futbolininkas, Prancūzijos rinktinės žaidėjas.
Karjerą pradėjo Paris Saint-Germain FC klube.
Anelka Prancūzijos rinktinėje rungtyniavo nuo 1998 m. Pasaulio čempionate 2010 m. pateko į tarptautinio atgarsio susilaukusį skandalą kai varžybų Prancūzija–Meksika pertraukos metu apsižodžiavo su rinktinės treneriu Raimonu Domeneku, dėl to buvo pašalintas iš komandos. Susidariusia padėtimi susirūpino Prancūzijos prezidentas Nikola Sarkozy, tačiau rinktinė patyrė fiasko užimdama paskutinę vietą grupėje.
Padarbiai
Padarbiai – kaimas centrinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Kruopių.
Suginčių pagrindinė mokykla
Molėtų rajono Suginčių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Suginčiuose (Molėtų raj.), Taikos g. 22, vykdanti pradinio ir pagrindinio bei neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191228694.
Istorija
2014 metais Suginčių vidurinė mokykla, išleidusi paskutiniąją, 52-ąją laidą, pakeitė statusą į pagrindinę mokyklą.
Grinokas
Grinokas – miestas pietvakarių Škotijoje, pietiniame Klaido upės krante; srities centras. Išvystyta elektronikos pramonė, paslaugų sektorius.
Istorija
XIX a. klestėjo laivų statyba, cukraus ir vilnos pramonė.
Zalė
Zalė  – upė vidurio Vokietijoje; Elbės kairysis intakas. Prasideda Bavarijoje, Fichtelio kalnuose, 728 m aukštyje. Teka į šiaurę pro Tiuringiją, kerta Tiuringijos Mišką. Žemupyje patenka į Saksoniją-Anhaltą; įteka į Elbę ties Barbio miestu.
Intakai: Švarca, Ilmas, Unstrutas, Viperis, Bodė (kairieji), Orla, Baltasis Elsteris (dešinieji).
Zalės slėnis – svarbus vynuogininkystės rajonas. Upė laivuojama 175 km nuo žiočių (šliuzų pagalba). Įrengta hidroelektrinė. Svarbiausi miestai prie Zalės: Hofas, Zalfeldas, Rudolštatas, Jena, Naumburgas, Merseburgas, Halė, Bernburgas.
Bonanno
Bonanno – sena siciliečių giminė, nuo XIX a. pr. iki antrojo pasaulinio karo buvusi įtakingiausia Sicilijos mafijos šeima Castellammare del Golfo regione.
Bonanno taip pat gali reikšti:
Abercorn FC
Peislio „Abercorn FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Peislio.
Istorija
Klubas išformuotas 1920 m.
2010 m. pasirodė pranešimai, kad klubas grįžta iš nebūties. Klubas tokiu pavadinimu įkurtas Peislyje, tačiau netrukus nutraukė veiklą.
Mažasis Šuo
miniatiūra|Mažojo Šuns žvaigždynas
Mažasis Šuo (Canis Minor, CMi) – dangaus šiaurinės hemisferos žvaigždynas. Žvaigždyno plotas – 183 kvadratiniai laipsniai (71-as pagal dydį). Lietuvoje Mažojo Šuns žvaigždynas geriausiai matomas lapkričio-kovo mėn. Žvaigždynas aprašytas Ptolemėjaus II m. e. a. senovės Graikijoje.
Kartu su Didžiojo Šuns žvaigždynu simbolizuoja medžiotojo Oriono šunis.
Ryškiausios žvaigždės :
Bulė (ežeras)
Bulė – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Krokšlio kaimo vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus 0,095 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 127,8 m. Krantai žemi, vakaruose pelkėti. Iš vakarų ir pietų prieina Karaviškių miškas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.
Vandenvardis kildintinas iš žodžio bùlė („užpakalis, viena pasturgalio pusė“).
Gelao
Gelao (Klau,, ) – viena iš 55 Kinijos etninių grupių, įsikūrusi Guidžou provincijoje, pietvakarinėje Kinijos dalyje. Taip pat viena iš 54 Vietnamo etninių grupių.
Istorija
Gelao tautinės mažumos istorija siekia jau daugiau kaip 2000 metų. Tuo metu jie gyveno gan plačiai išsibarstę po Kinijos teritoriją. Tiltai, kapavietės, senieji kaimai dar ir dabar yra vadinami Gelo pavadinimais, nes jų protėviai, gyvenę Guidžou provincijoje buvo vadinami Gelo. Tang dinastijos laiku (618–907 m.) jie pervadinti „Geliao“ arba „Liao“. Liao gentis tuo metu turėjo nusileisti stipriai Han dinastijos Zangke regiono valdžiai ir persikelti į Sichuan, kur jie turėjo gyventi, sekdami feodaliniu režimu (III–XV a.). Iki XV a. Liao gamino metalines ietis, skydus, žvejybos įrankius, žeberklus, puodus, skirtus maisto gaminimui. Puikiai mokėjo austi liną. Šiuo laikotarpiu jie išsirinko karalių, kuris tapo paveldima institucija. Vėliau ši tautinė mažuma su kitomis pietų- centrinės Kinijos mažumomis buvo nukariauta Ming dinastijos. Ir jau Ming dinastijos laikais (1368–1644 m.) jie pavadinti „Gelao“.
Iki 1949 m. daugumas Gelao buvo ūkininkai. Augino ryžius, kukurūzus, įvairius grūdus bei soras. Ūkininkauti buvo gan sudėtinga, nes žmonės neturėjo drėkinimo sistemos ir vandens atsargų. Dėl to jie gaudavo labai menką derlių. Taip pat problema būdavo ir didelės sausros.
Tuo laikotarpiu daugumas žemės priklausė stambiems žemvaldžiams iš kitų etninių grupių. Taigi Gelao žmonės privalėjo mokėti nuomą natūra, t. y. pusė derliaus kiekvienais metais, turėjo būti atiduotas žemės šeimininkams, dar plius mokėdavo ir papildomus mokesčius. Vakarinėje Giuzhou teritorijoje žmonės mokėjo ne tik grūdais, opiumu, sojų pupelėmis ar pipirais, bet ir privalėjo atidirbti neapmokamų 50- 80 dienų per metus.
Kalba
Gelao kalba priklauso Džuangų-dongų (Zhuang-Dong) grupei, tajų-kadajų kalbų šeimai. Ją sudaro keturi dialektai, kurie vienas nuo kito labai skiriasi. Tie dialektai: baltasis Gelao (TÚ DU, pietvakariuose), raudonasis Gelao (VOA DÊ), žaliasis Gelao (HO KI, šiaurėje bei centre) ir kalnų Gelao (PUYUI, vakaruose). Net patiems Gelao žmonėms yra sudėtinga ja susikalbėti, nors jie ir gyvena viename regione. Šia kalba šnekančiųjų tėra tik ketvirtadalis visų Gelao žmonių. Gelao kalba neturi savo atskiro raidyno, o naudoja kinų rašmenis. Gelao žmonės taip pat šneka I, Miao bei Bouyei kaimyninėmis kalbomis.
Kultūra
Gelao turi savo literatūrą, folklorą. Rašo eilėraščius, įvairias istorijas, turi savas patarles. Dauguma eilėraščių susideda iš 3, 5 ar 7 stulpelių. Pagrindinis pasakų turinys yra apie protingų, dorų, sąžiningų, darbščių ir drąsių Gelao žmonių garbinimą, šlovinimą. Kitos pasakos išjuokia senovėje valdančiosios klasės žiaurumą ir godumą.
Gelao dainos ir šokiai yra labai paprasti ir gracingi. Populiariausi muzikos instrumentai: būgnas, mušamosios lėkštės.
Gelao švenčia savo tradicinius festivalius, nors iš kitos pusės dauguma jų yra tokie patys, kaip ir Han tautos švenčiami. Tai yra pavasario festivalis, drakono valties festivalis, vidurio rudens festivalis, taip pat dar jaučio garbinimui skirtas festivalis. Pavasario festivalis yra pats garsiausias. Prieš 3 dienas žmonės iškepa didelį lipnių ryžių pyragą, skirtą protėvių garbinimui. Ir visas tas tris dienas jo neliečia, o laiko festivaliui.
Kitas garsus Gelao festivalis yra jų Naujieji metai – Gelao – Nian, kurie švenčiami trečio mėnesio, pagal mėnulio kalendorių, trečią dieną. Visi vyrai vaikšto po apylinkes, per kalvas, po medžiais skerdžia viščiukus bei avis, tai yra lyg auka dieviškam medžiui. Taip jie prašo Dievo priimti šias aukas ir meldžiasi derliaus kitiems metams.
Per visus festivalius Gelao meldžiasi protėviams, dievams ir prašo geresnio derliaus. Taip pat festivalių metu žmonės negali šluoti, valyti grindų, nešti vandens, valgyti neprinokusį maistą, lieti vandenį priešais duris ar dirbti laukuose.
„Flower Dragon“ ir „Bamboo-Strip Egg“ yra du mėgstamiausi Gelao žaidimai.
„Flower Dragon“ iš tiesų yra bambukinis kamuoliukas, šiek tiek didesnis negu stalo teniso kamuoliukas. Viduje jo yra porceliano gabaliukų bei monetų. Žaidimas žaidžiamas poromis, kalvotose vietovėse.
„Bamboo-Strip Egg“ – taip pat kamuoliukas, tiktai didesnis, prikimštas ryžių šiaudų. Šį žaidimą žaidžia dvi komandos, sudarytos iš 3- 5 žmonių. Jie mėto ir spardo tą kamuoliuką, vengdami kontakto vienas su kitu. Galima tik kojom ir rankom liesti.
Mityba
Kadangi Gelao žmonės gyvena kalvotose vietovėse, kur vyrauja drėgnas klimatas, tai daugumas jų užsiima žemės ūkiu ir augina grūdines kultūras, taigi ir pagrindiniai jų maisto produktai yra įvairūs grūdai bei ryžiai. Iš šių produktų jie gamina labai įvairius patiekalus, neretai juos paskanindami medumi, sezamu, ruduoju ar baltuoju cukrumi. Nors šiaip daugumas jų patiekalų yra rūgštaus ir aštraus skonio. Labai mėgiamas lipnių ryžių tortas.
Gelao žmonės geria iš grūdų ar jovarų pagamintą vyną. Taip pat labai populiarus yra iš ryžių pagamintas vynas, vadinamasis „Climbing Wine“ (Popo Jui), kuris yra nepakeičiamas festivalių atributas.
Tradiciniai rūbai
Tradicinis vyro kostiumas yra švarkas ir kelnės, o moterų – trumpi švarkai su plačiom, įvairiai (rombo, trikampio formom, žuvų žvynais) siuvinėtom rankovėm ir siauri sijonai, kurie yra kelių dalių. Pagrindinę dalį sudaro ryškiai raudonas vilnonis sijonas, o iš apačios išlenda drobinis juodais – baltais rombais siuvinėtas kitas sijonas. Moterys taip pat dar dėvi berankoves mantijas, kurios nugaroje yra ilgesnės negu priekyje. Tiek vyrai, tiek moterys apriša galvas didelėm skarom. Batai yra smailianosiai, užriesti į viršų.
Tradicinė architektūra
Gelao namai yra mediniai, statomi kalvotose teritorijose. Namo kambariai visi išsidėstę viena linija, kurios pradžioje visada yra virtuvė, centrinis kambarys skirtas meldimuisi, protėvių garbinimui ir toliau seka vienas arba du miegamieji.
Dabartinė situacija
Gelao tauta yra pakankamai plačiai paplitusi po teritoriją. Jų galima aptikti per 40 grafysčių, 6 provincijose, Kinijos pietuose. Nors ir dabar daugumas gyvena Guidžou provincijoje, bet kita visuomenės dalis gyvena Junnano, Guangsi, Hunano, Sičuano ir Dziangsi provincijose. Apie 7000 Gelao gyvena Šiaurės Vietname.
Šaltiniai
internetiniai ir tekstiniai šaltiniai, kuriuose galima rasti informacijos apie tautą
Dviuodegė
Natūraliai paplitę atvirose vietose Australijoje ir Tasmanijoje.
Rūšys
Gentyje yra apie 50 rūšių:
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Diuris drummondii]]
Ambraziejus Jakavonis
Ambraziejus Jakavonis (Jokavonis, Jakovanis ; 1886 m. vasario 5 d. Randamonyse – 1944 m. balandžio 11 arba 12 d. netoli Balinavo) – kunigas, lietuvybės puoselėtojas Vilniaus krašte.
Biografija
Tėvai – Karolis Jakavonis ir Regina Balevičiūtė. Remiamas į JAV išvykusio brolio Tomo, Vilniuje baigė keturias gimnazijos klases, 1904 m. prie Maskvos apygardos mokslo komisijos išlaikė egzaminus, 1906–1911 m. studijavo Vilniaus kunigų seminarijoje, 1911 m. įšventintas į kunigus. A. Jakavonis seminarijoje mokėsi su Kristupu Čibiru (1888–1914–1942), Pranu Bieliausku (1883–1911–1957), Jonu Mališausku (1886-1911-1937), Vaclovu Giedriu (1867-1911-1925), taip pat – Leonu Puciata (1884–1911–1943), Stanislovu Ščemirskiu (Stanisław Szczemirski, 1888–1911–1950), Karoliu Gumbaragiu (1885–1910–1958), Leonu Petkeliu (1885–1910–1935), Vladu Jezukevičiumi (1886–1909–1959).
Mokėjo lietuvių, lenkų ir rusų kalbas, kunigavo Vilniaus arkivyskupijos parapijose. 1911 m. liepos 8 d. paskirtas vikaru į Gervėčių parapiją (Varnionių dekanatas, dab. Baltarusija), 1912–1927 m. – Gervėčių klebonas, 1927–1928 m. – Kliukščionių parapijos (Svyrių dekanatas, dab. Baltarusija) klebonas, 1928–1934 m. – Švenčionėlių (Švenčionių dekanatas) klebonas, nuo 1934 m. kunigavo Eitminiškėse (Kalvarijų dekanatas). Dalyvavo Vilniaus krašto lietuvių draugijų veikloje, ruošdavo mokinius ir skatino juos stoti į lietuviškas gimnazijas. 1921  ir 1927 m. dėl kaltinimų vykdant antitilenkišką veiklą buvo kalintas Lukiškių kalėjime.
A. Jakavonio žūties aplinkybės ir vieta nežinomos. Tikėtina, kad prie jo žūties prisidėjo Armijos Krajovos (AK) štabo operatyvinė grupė. Pagal vienus šaltinius, kunigas nužudytas 1943 m. Didįjį šeštadienį, pagal kitus – 1944 m. balandžio 11 arba 12 d. netoli Balinavo viensėdžio, prie Neries A. Jakavonio mirtį 1944 m., o ne 1943 m., patvirtina ir Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje saugomi tais metais jo pasirašyti dokumentai.
Atminimo įamžinimas
1988 m. A. Jakavoniui atminti Eitminiškių bažnyčios šventoriuje pastatytas paminklinis akmuo (arch. Napalys Kitkauskas). 2000 m. A. Jakavonio pavardė įtraukta į Lietuvos naujųjų kankinių, įrašytų į Bažnyčios martirologą, sąrašą. 2009 m. Švenčionėlių bažnyčios 50-mečiui (autoriai: G. Cibulskis, S. L. Makaraitis, Z. Jankauskas) išleistame atminimo medalyje pavaizduoti parapijos įkūrėjai, klebonai Boleslovas Bazevičius, Bronius Laurinavičius ir Ambraziejus Jakavonis. Vilniaus Naujosiose Rasų kapinėse Lietuvos Laisvės Kovotojų Sąjungos iniciatyva viename iš 13 kenotafų įrašyta ir A. Jakavonio pavardė (arch. Živilė Antanina Mačionienė).
Rio Turbijas
Miestas pradėjo formuotis 1943 m. Patagonijos Anduose radus akmens anglių telkinių. Anglims gabenti nutiestas geležinkelis į Rio Galjegosą. Pradėjo veikti nuo 1951 m. Dauguma miesto gyventojų dirba anglių pramonėje. Keliai į Rio Galjegosą ir Perito Moreną.
Rio Turbijuje kasmet gruodžio 4 d. švenčiama angliakasių diena. Yra angliakasybos muziejus. Slidinėjimas kalnuose.
Alicija Makauskaitė
Alicija Makauskaitė (g. 1973 m. Suvalkuose, Lenkijoje) – dizainerė, tapytoja ir grafikė.
Gretna
Gretna – miestas pietų Škotijoje, greta sienos su Anglija.
Istorija
Minima nuo XVII a. kaip muitinės postas.
Alicija Makauskaitė
Biografija
Užaugo Pristavonių kaime (Punsko valsčius). Mokėsi Pristavonių pradinėje mokykloje ir Punsko licėjuje. Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijoje studijavo dizaino specialybę. 1999 m. baigė meno magistro studijas. Dirba grafinio dizaino srityje.
Parodos
Su tapybos ir (ar) grafikos darbais dalyvavo šiose parodose:
Ignotas Julijonas Ceizikas
Ignotas Julijonas Ceizikas (, 1779 m. Palenkė – 1860 m. Irkutskas) – Lietuvos dailininkas keramikas, skulptorius.
Kūryba
Sukūrė keraminių skulptūrų (neišliko), portretų, reljefų, plakečių, dekoratyvinių ir buitinių indų, smulkiosios keramikos (pypkių, suvenyrų). Išrado specialią keraminę masę. Indai ir suvenyrai daugiausia spausti formose, klasicistinio pavidalo, puošti preciziškomis reljefinėmis mitologinės tematikos scenomis, miestų vaizdais, augaliniu, gyvūniniu, figūriniu dekoru – gėlių pynėmis, deivių figūromis, emblemomis.
Svarbiausi kūriniai: plaketės „Akatujaus kasyklos“, „Autoportretas (Ceizikas kalėjime)“, „Ruda vaza“, „Taurelė“ (visus saugo Lietuvos dailės muziejus), „Motinystė“ (Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus). Kūriniai nedatuoti ir nesignuoti, po jo mirties buvo masiškai dauginami jo padarytose formose.
Aranchuesas
Aranchuesas – miestas Madrido regione, Ispanijoje. 54 tūkst. gyventojų (2009 m.). Įsikūręs Tacho ir Charamos upių santakoje.
Vardo kilmė
Yra daug teorijų apie šio miesto vardą. Populiariausia iš jų yra tokia, kad šis pavadinimas kilęs iš baskų kalbos žodžio Arantza (lietuviškai gudobelė). Kitos teorijos yra jog pavadinimas kilęs iš lotyniškų žodžių junginių Ara Jovis arba Ara lovia (lietuviškai Jupiterio altorius).
Istorija
1178 m. teritorija buvo paimta Santjago ordino. Ferdinandas ir Izabelė (katalikiškieji karaliai) miestelį pavertė karališkaja rezidencija. Nuo XIX a. pabaigos tai buvo pavasarinė karalių rezidencija.
1851 m. Aranchuese buvo pastatytas antrasis Ispanijoje geležinkelis Aranchuesas-Madridas, kuris buvo vadinamas „Braškių traukiniu“. Pirmasis geležinkelis Ispanijoje buvo Barselona-Mataras.
Ekonomika
Aranchuesas daugiausiai verčiasi iš turizmo (viešbučiai, karališkieji rūmai ir t. t.). Taip pat lygumose prie Tacho verčiamasi agrikultūra.
Jordanijos vėliava
thumb|250px|Jordanijos vėliava. [[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Proporcijos: 1:2]]
Jordanijos vėliava buvo įteisinta 1928 m. balandžio 16 d. Jos pagrindą sudaro vėliavos, naudotos 1916 m. arabų sukilimo metu prieš Osmanų imperiją, spalvos. Jordanijos vėliava keturspalvė, kurią sudaro trys horizontalios spalvos – juoda, balta ir žalia – bei septynkampė žvaigždė raudoname trikampyje.
Simbolika
Jordanijos vėliava yra sudaryta iš trijų horizontalių lygių juostų – juodos spalvos viršuje, baltos viduryje ir žalios apačioje – bei baltos septynkampės žvaigždės, esančios ant lygiašonio raudono trikampio kairėje vėliavos pusėje. Šios keturios spalvos naudojamos daugelio arabų valstybių vėliavų. Pavyzdžiui, Kuveito, Palestinos, Egipto, Libijos, Sirijos, Vakarų Sacharos ir kitų arabų tautų vėliavose.
Horizontalios spalvos simbolizuoja tris arabų kalifatus. Juoda simbolizuoja Abasidų kalifatą, balta – Omejadų kalifatą, o žalia spalva – Fatimidų kalifatą. Kairėje vėliavos pusėje esantis raudonos spalvos lygiašonis trikampis simbolizuoja valdančiąją Hašimitų dinastiją bei kraują, pralietą arabų sukilimo prieš osmanus metu.
Balta septynkampė žvaigždė raudoname trikampyje simbolizuoja arabų vienybę bei septynias pirmosios Korano suros eilutes, minimas knygos pradžioje. Žvaigždė simbolizuoja ištikimybę vienam Dievui, žmogiškumą, nuolankumą, tautinę dvasią, dorybę, socialinį teisingumą ir troškimų siekimą. Taip pat dauguma tiki, kad žvaigždė simbolizuoja septynias kalvas, ant kurių buvo pastatyta Jordanijos sostinė Amanas.
Istorija
Iki 1916 m., kai Jordanijos teritorija dar tebepriklausė Osmanų imperijai, buvo naudojama to meto Osmanų imperijos vėliava (dabartinės Turkijos respublikos vėliavos variantas). Arabų sukilimo metu buvo naudojama vėliava, panaši į dabartinę, tik skyrėsi spalvų išdėstymas ir proporcijos. 1921–1928 m. tuometinės Transjordanijos vėliavą sudarė labai panašios vėliavos variantas, tiktai raudonajame trikampyje nebuvo baltos septynkampės žvaigždės. Tuo metu egzistavusi Transjordanijos vėliava šiuo metu yra oficiali Palestinos valstybės vėliava.
Krasnapolė
Krasnapolė (arba Krasnapolis, Krasnopolis, Krasnopolė) gali reikšti:
Josifas Levinas
Josifas Levinas (,, 1874 m. gruodžio 13 d. Oriolas – 1944 m. gruodžio 2 d. Niujorkas) – rusų ir JAV pianistas, pedagogas.
Biografija
Koncertavo daugelyje šalių kaip solistas ir su žmona kaip fortepijoninis duetas. Garsėjo virtuozine technika.
Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas
Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas - nebenaudojamas Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Čeremchos kaimo, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Vysokojės miesto iš Baltarusijos pusės. Tai buvo traukinių transportui skirtas pasienio patikros punktas. Per punktą ėjo Čeremcha–Brestas geležinkelio linija. Nuo pasienio punkto iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 4,5 km.
Mboi Tuinis
Mboi Tuinis  – gvaranių mitologinė būtybė, pelkių, vandens gyvių valdovas.
Mboi Tuinis yra Tau ir Keranos sūnus, vienas iš 7 legendinių siaubūnų. Vaizduojamas kaip milžiniška gyvatė su papūgos galva ir dideliu snapu. Turi raudoną kraujo spalvos liežuvį. Kūnas padengtas plunksnomis. Mboi Tuinio žvilgsnis sukelia siaubą.
Pasak legendų jis gyvena pelkėse, mėgsta drėgmę ir gėles. Skleidžia labai garsų ir baisų klyksmą.
Žiegas
Žiegas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Dusetų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,93 km, plotis iki 0,9 km. Altitudė 109,3 m. Giliausia vieta (20,3 m) yra ežero pietiniame gale. Kranto linija labai vingiuota. Būdingi aukšti, statūs krantai, tik pietvakariuose žemi ir pelkėti. Ežerą supa laukai, tik šiaurrytinėje pakrantėje auga miškas ir stūkso Antažiegės piliakalnis. Atabradas gan platus, padengtas smėliu, įlankose suvešėję nendrynai. Dugnas lėkštas, padengtas saropeliniu moliu.
Į ežerą suteka trys upeliai, vakaruose į Žiegelio ežerą išteka Šventosios intakas Žiegelė.
Prie ežero yra Pažiegės kaimas – kalbininko K. Būgos gimtinė. Veikia kaimo turizmo sodyba. Kiti kaimai: Pakniškės, Puteikiai, Antažiegė. Pietine pakrante eina kelias.
Vandenvardis gali būti susijęs su ('žibantis, spindintis'), zaiguot ('švytėti, žibėti, spindėti'). Galima sąsaja su žodžiais žygis, žygiuoti.
Dinmuchamedas Kunajevas
Dinmuchamedas Kunajevas (kazach. Дінмұхаммед Ахмедұлы Қонаев,, g. 1912 m. sausio 12 d. – 1993 m. rugpjūčio 22 d.) – tarybinis valstybės ir partinis veikėjas, 1964–1986 m. – Kazachijos KP Pirmasis sekretorius, TSKP CK Politinio biuro narys (1971–1987), triskart Socialistinio darbo didvyris.
Puodžiūniškiai
Puodžiūniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Biržų, į rytus kelio.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Anadyrio įlanka
Anadyrio įlanka  – Beringo jūros įlanka, įsiterpusį į Čiukčių pusiasalį (tarp Čiukčių ir Navarino kyšulių). Ilgis – 278 km, plotis ties žiotimis – apie 400 km. Gylis siekia 105 m. Didžiąją metų dalį įlanką dengia ledai. Potvynių ir atoslūgių ciklas kartojasi kas pusę paros (aukštis iki 3 m).
Svarbiausios įlankos dalys – Kryžiaus įlanka bei Anadyrio limanas. Į Anadyrio įlanką įteka Anadyrio, Velikajos, Kančalano, Tumanskajos upės. Pakrantėje yra Anadyrio uostamiestis, Providenijos ir Egvenikoto gyvenvietės.
UltiFreeze
„UltiFreeze“ – vienas pirmųjų Lietuvos lėkščiasvydžio uždarų patalpų turnyras. Turnyras rengiamas Vilniuje „UltiFreeze“ tradiciškai organizuojamas vasario mėnesio paskutinį savaitgalį. Pirmasis turnyras surengtas 2002 metais.
2010 metais turnyras buvo atšauktas dėl per mažo dalyvių skaičiaus.
Nugalėtojai
Moterų (Women) divizionas
Djakaridja Koné
Karjerą pradėjo Izraelyje. Vėliau keletą metų rungtyniavo Rumunijos klube „Dinamo București“, su kuriuo laimėjo šalies taurę.
Liudas Giraitis
Liudas Giraitis (g. 1957 m. kovo 8 d. Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos matematikas, poetas, eseistas, vertėjas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
1980–1992 m. dirbo Matematikos ir kibernetikos institute.
1993–1995 m. dirbo Heidelbergo universitete.
1995–1996 m. dirbo Bostono universitete.
1996–2002 m. dirbo Londono ekonomikos mokykloje.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys: laiko eilučių modelių su tolimąja ir artimąja priklausomybe tikimybinė ir statistinė analizė, ARCH (Autoregressive Conditional Heteroskedastic instituty) modelių savybių tyrimas, parametriniai ir semiparametriniai Vaitlio įverčiai.
Literatūrinė veikla
Išvertė O. Milašiaus kūrybos (1998 m.), 1999 m. išleido eilėraščių knygą „Senų žodžių albumas“
Hamiltonas (Škotija)
Hamiltonas – miestas pietinėje Škotijoje, 19 km į pietryčius nuo Glazgo, Klaido pietiniame krante; srities centras. 3 geležinkelio stotys. Išvystyta elektrotechnikos pramonė.
Bulgarijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Novikovas
Šios pavardės moteriškosios giminės forma yra Novikova.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gaudeamus igitur
Gaudeamus igitur – studentų himnas lotynų kalba, ypač populiarus Europos aukštosiose mokyklose.
Tiksli himno sukūrimo vieta nežinoma. Manoma, kad himnas sukurtas XIII arba XIV amžiuje, tikriausiai Paryžiaus universitete. Jo anksčiausios versijos, datuojamos 1267 m., lotyniškas rankraštis yra saugomas Prancūzijos nacionalinėje bibliotekoje. Plačiai paplito 1781 m. Christian Wilhelm Kindleben himno versija su XV a. kompozitoriaus Johannes Ockeghem muzika. Į lietuvių kalbą pirmą kartą himnas buvo išverstas F. Bekerio ir išspausdintas apie 1872 m. Tilžėje.
Tekstas
thumb|350px|Pašto atviruke – studentai, eitynių metu giedantys „Gaudeamus igitur“ (Pirmos dvi ir paskutinė kiekvienos strofos eilutė giedant kartojama du kartus).
Atafu
thumb|250px|Atafu palydovinė nuotrauka
Atafu – atolas Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, 500 km į šiaurę nuo Samoa, viena iš 3 Tokelau sudarančių salų. Sausumos plotas – 2,5 km². Apima 15 km² ploto lagūną. Atolo žiedas sudarytas iš 42 salelių. Daugiausia sausumos yra atolo rytuose, o vakarinę pusę sudaro beveik vien rifas. Tarp salelių yra sekluma, todėl lagūna jūriniais laivais nepasiekiama. Atolo paviršius žemas (iki 5 m), apaugęs kokospalmėmis. Yra driežų, žiurkių, jūrinių paukščių. Atolą kartais siaubia uraganai.
Atafu atole 2006 m. gyveno 524 žmonės. Dauguma gyventojų susitelkę Atafu salelėje atolo šiaurės vakaruose. Verčiamasi žvejyba, kanojų gamyba. Veikia kongregacinė bažnyčia.
1765 m. birželio 21 d. Atafu pasiekė Džono Bairono ekspedicija, bet tuomet gyventojų nerado. Vėliau čia įsikūrė polineziečio Tonuia šeima. 1856–1979 m. Atafu, kaip ir kitos Tokelau salos buvo pavaldžios JAV, bet vėliau perduotos Naujajai Zelandijai.
Antanas Jaroševičius
Antanas Jaroševičius (slapyvardžiai A. Rūta, A. Garbstas, 1870 m. liepos 22 d. Skrebotiškis, Panevėžio apskr. – 1956 m. birželio 17 d. Karklynė, Molėtų raj.) – Lietuvos dailininkas, kultūros ir visuomenės veikėjas, pedagogas.
Biografija
1899 m. baigė A. Štiglico techninio piešinio mokyklą Sankt Peterburge. Sankt Peterburgo teatruose dirbo dailininku dekoratoriumi. 1900–1921 m. mokytojavo Orlove (Viatkos gubernija, Kazanės sritis). 1901 m. dalyvavo tarptautinėje parodoje Paryžiuje, kur jo sukurti baldai įvertinti didžiuoju sidabro medaliu. Tai pirmasis lietuvis su taikomosios dailės darbais pasirodęs Vakarų Europoje ir ten susilaukęs gero įvertinimo.
1901–1920 m. gyvendamas Rusijoje dalyvavo pirmosiose lietuvių dailės parodose, rašė straipsnius lietuvių laikraščiams „Varpas“, „Lietuvos ūkininkas“. Platino lietuvišką spaudą, skleidė tautines idėjas. 1904–1911 m. labai kruopščiai piešė lietuviškus kryžius. 1910 m. IV lietuvių dailės parodoje Vilniuje Tyrosios dailės skyriuje eksponavo 30 kryžių piešinių iš Kauno „rėdybos“. Tuos pačius kryžius ir du kryžių projektus rodė Rygoje. Ten pat liaudies skyriuje buvo eksponuotas ir kryžius iš Seinų pavieto. 1911 m. Penktojoje lietuvių dailės parodoje Vilniuje buvo eksponuoti 48 Jaroševičiaus piešti kryžiai. 1912 m. Kazanėje išleistas jo pieštų kryžių albumas „Lietuvos kryžiai“. Tai pirmasis didelis leidinys apie liaudies meno paminklus.
1921 m. Jaroševičių šeima atvyko į Lietuvą, apsigyveno Karklynėje prie Giedraičių. 1921–1935 m. dailininkas dirbo Giedraičių vidurinėje mokykloje. Dėstė piešimą, organizavo piešinių parodas, margučių konkursus, skatino mokinius komponuoti liaudiškus ornamentus. Įkūrė dailiųjų medžio darbų klasę – vienintelę Lietuvoje. 1930 m. pramonės parodoje Kaune klasė apdovanota bronzos medaliu.
Vienas pirmųjų pradėjo rinkti tautodailės kūrinius. Remdamasis tautodailės tradicija ir pavyzdžiais sukūrė kryžių projektų, taikomosios dailės dirbinių, baldų. Nupiešė architektūrinių piešinių, atvirukų, sukūrė knygų grafikos, nuliejo akvarelių gamtos motyvais. Jo akvarelės – realistiniai peizažai, vaizduojantys lietuviškos gamtos grožį ir jos nuotaikas. Parengė savo pieštų kryžių albumą. Parašė knygą „Dailiojo medžio darbeliai“, parengė spaudai albumą „Lietuvos ornamentai“. Daug rašė į tuometinę spaudą liaudies meno klausimais, apie ūkininkavimo, ypač bitininkystės, problemas. Giedraičiuose pagal jo projektą 1928 m. pastatytas paminklas „Karžygiams, žuvusiems už Lietuvos laisvę ties Giedraičiais 1920 metais“. TSRS okupacijos metais nenugriautas, apie 1970 m. restauruotas. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus. Jo vardu pavadinta Giedraičių Antano Jaroševičiaus vidurinė mokykla. Palaidotas Giedraičių miestelio kapinėse, Molėtų rajone.
Padvarėliai
Padvarėliai – kaimas centrinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Akmenės, dešiniajame Dabikinės krante.
Istorija
2016 m. birželio 15 d. prie Padvarėlių prijungta dalis Rūdupių kaimo.
Adrijos venetai
thumb|right|Apeninų pusiasalio gentys ankstyvajame [[geležies amžius|geležies amžiuje: {{Legend|#3200f7|ligūrai}} {{legend|#808000|Adrijos venetai}} {{legend|#FF80FF|etruskai}} {{legend|#80FFFF|piceniai}} {{legend|#80FF80|umbrai}} {{legend|#C0B000|lotynai}} {{legend|#008000|oskai}} {{legend|#FF8040|mesapiai}} {{legend|#FFFF80|graikai}}]]
Venetai  – indoeuropiečių etninė grupė, gyvenusi dabartinės Italijos šiaurės rytuose (Venete ir Friulyje-Venecijoje Džulijoje), taip pat Slovėnijos ir Kroatijos vakaruose. Antikiniai venetai, norint atskirti nuo dabar šiame regione gyvenančio italų subetnoso, yra vadinami paleovenetais.
Manoma, kad jie nėra giminingi kitoms senovės Europos tautoms, irgi vadinamoms venetais – Galijos venetams ar Vyslos venetams.
Venetai kalbėjo Adrijos venetų kalba, kuri nėra labai ištyrinėta dėl šaltinių trūkumų, kas apsunkina jos klasifikaciją. Venetų kalbos įrašuose randama panašumų su italikų, keltų, germanų, ilyrų kalbomis.
Paplitimas ir įvairovė
Pagrindinės venetų teritorijos (istorinė Venetija) buvo į šiaurę nuo Adrijos jūros. Rytuose juos ribojo upė Athesis, kur skyrė nuo etruskų ir retų (vėliau – nuo keltų) teritorijų. Šiaurėje venetų gyvenamos žemės siekė Alpes, už kurių buvo Norikas, vakaruose – dabartinės Slovėnijos vakarines dalis, kur siekėsi su ilyrais.
Pastarųjų metų tyrimai leido venetams priskirti ir labiau nutolusias teritorijas rytuose, nes kai kurios gentys, tradiciškai laikytos ilyrų ar keltų kilmės, dabar laikomos giminingomis venetams. Tarp tokių genčių yra histrai (Istrijoje), liburnai (šiaurinėje Dalmatijoje), karnai (rytinėse Alpėse), katariai, kataliai, sekusai (Panonijoje) ir kt.
Istorija
thumb|left|venetų miestai Venetų kilmė yra neaiški. Senovės šaltiniuose jie buvo siejami su Homero minimais enetais, kurie gyveno Paflagonijoje ir buvo Trojos sąjungininkai. Romėnų istorikas Titus Livius, pats kilęs iš Venetijos, teigė, jog šie enetai kartu su paflagonais migravo į Adrijos parantes, kur susimaišė su vietine (greičiausiai neindoeuropietiška) tauta euganėjais. Priešingai, graikų istorikas Strabonas (64 m. pr. m. e.–24 m.) laikė šią hipotezę neteisinga, ir siejo Adrijos venetus su to paties pavadinimo keltų gentimi – venetais.
Venetų istorija siejama su archeologine Atestinos kultūra, klestėjusia IX–II a. pr. m. e. Svarbiausi venetų miestai buvo Atestė, Acelum, Patavium, Opitergium, Belunum ir Vicetia. Atestė ant Adidžės kranto buvo didžiausia ir svarbiausia gyvenviete, tačiau miestas nusmuko po 589 m. pr. m. e., kuomet Adidžė pakeitė savo vagą.
Didžiausio klestėjimo venetų kultūra pasiekė po V a. pr. m. e. Iš to laikotarpio išlikusi polichrominė keramika, metalo dirbiniai, įrašai etruskų raštu. Venetai buvo viena tautų, kontroliavusi gintaro kelio prekybą, ir garsėjusi savo arkliais.
Per savo istoriją venetai daug kovojo su aplinkinėmis tautomis. 302 m. jie sėkmingai apsigynė nuo Spartos invazijos, vėliau kovojo su į regioną besiveržiančiais keltais. Pastarieji sparčiai asimiliavo venetų gyvenamas teritorijas šiaurėje ir vakaruose. Nuolatinė kaimynų grėsmė III a. pr. m. e. privertė venetus sudaryti sąjungą su Romos respublika. Jie palaikė romėnų pusę pūnų karuose.