cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dominikonų pasauliečių brolija
Brolija pavaldi dominikonų magistrui, vadovauja generalinis promotorius (magistro pavaduotojas), šalių brolijos, kurioms vadovauja prezidentai, priklauso žemynų padaliniams, kurioms vadovauja tarptautinės tarybos.
Istorija
Dominikonų pasauliečių broliją pavadinimu Kristaus kariai – – XII a. pr. Tulūzoje įkūrė ir regula patvirtino Šv. Dominykas. 1987 m. regula atnaujinta. Yra apie 100 000 narių (2002 m.).
Lietuvoje
Lietuvos Dominikonų pasauliečių brolija įkurta 1995 m. Vilniuje, regulą 1995 m. patvirtino dominikonų magistras. Veikia Vilniuje, Kaune, Panevėžyje, Anykščiuose. Yra 4 broliai kunigai ir apie 70 pasauliečių (2002 m.).
Jaki
Jaki  – upė šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje. Prasideda Vakarų Siera Madrės kalnuose ir teka į pietus, kalnuotomis vietovėmis, kirsdama valstijos teritoriją. Įteka į Ramiojo vandenyno Kalifornijos įlanką netoli Guajamaso uostamiesčio.
Pagrindiniai intakai – Papigočikas, Moktesuma. Jaki patvenkta keletu užtvankų (Angosturos, Plutarko Elias Kaljeso, Alvaro Obregono). Upės vanduo naudojamas drėkinimui, Siudad Obregono miesto aprūpinimui.
Šiaurės Rio Grandė
Šiaurės Rio Grandė  – valstija Brazilijoje, šalies šiaurės rytinėje dalyje. Ribojasi su Paraiba pietuose ir su Seara vakaruose. Rytinę ir šiaurinę valstijos dalį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Natalis.
Šlaunikaulis
thumb|right|200px|Šlaunikaulis thumb|right|200px|Šlaunikaulio galva Šlaunikaulis  – žmogaus apatinių galūnių kaulas. Tai vienintelis šlaunies kaulas. Viršutinis galas, arba galva, įsitvirtina į gūžduobę (acetabulum); apatinis galas baigiasi krumpliais, kurie yra kelio sąnario dalys. Prie jo priglunda girnelė (patella) – tvirta kaulinė plokštelė, raiščiu sujungta su blauzdikauliu (tibia). Šlaunikaulis yra didžiausias iš ilgųjų kaulų. Jo vidurinė dalis vadinama šlaunikaulio kūnu (corpus femoris), o jis pereina į artimąjį galą (extremitas proximalis) ir tolimąjį galą (extremitas distalis).
Šiaurės Rio Grandė
Geografija
Valstija yra toliausiai į rytus nutolusiame Pietų Amerikos taške. Šiaurės Rio Grandei priklauso Rokos atolas vandenyne. Pakrantėje driekiasi lyguma, o einant gilyn į žemyną paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį. Kokeiro kalnagūbryje yra aukščiausia valstijos vieta – 868 m. Svarbiausios upės: Asu, Potenži, Kurimatau.
Šlaunikaulis
Šlaunikaulio kūnas
Šlaunikaulio kūnas yra truputį išlinkusio į priekį vamzdžio pavidalo. Linkis susijęs su stačia stovėsena ir eigastimi. Vamzdžio spindis vadinamas čiulpų ertme („cavitas medullaris“). Kūno paviršiai (priekinis, vidinis ir išorinis) bei du kraštai (vidinis ir šoninis) yra visai neryškūs, šiek tiek išryškėja tik artėjant prie distalinio galo. Užpakaliniu šlaunikaulio kraštu driekiasi ryški šiurkščioji linija („linea aspera“). Ji sudėta iš šoninės lūpos („labium laterale“)ir vidinės lūpos („labium mediale“). Prie jų tvirtinasi kai kurie šlaunies raumenys. Artėdamos prie proximalinio galo lūpos prasiplečia: išorinė lūpa tampa sėdmenine šiukštuma („tuberositas glutea“), sėdmenų raumenims tvirtintis, o vidinė lūpa virsta skiauterės linija („linea pectinea“), prie kurios prisisega bendravardis raumuo. Artėdamos prie distalinio galo lūpos vėl tolsta viena nuo kitos ir apriboja trikampio formos lauką, vadinamą pakinkliniu paviršiumi, facies poplitea.
Artimasis kaulo galas
Šlaunikaulio artimasis galas prasideda didele galva (caput femoris), kuri susineria su dubenkaulio gūžduobe. Galva sulaibėja į šlaunikaulio kaklą (collum femoris), kurio ašis su išilgine kaulo ašimi sudaro 120–130 laipsnių kampą, atvirą į vidų. Kaklo pamate kyšo du gūbriai. Į šoną ir į viršų atsigręžęs didysis gūbrys (trochanter major), lengvai apčiuopiamas dubens šonuose. Didžiojo gūbrio vidinėje pusėje yra gūbrio duobė (fossa trochanterica). Mažasis gūbrys (trochanter minor) yra atsigręžęs į vidų ir truputį atgal. Gūbrius iš priekio įstrižai jungia tarpgūbrinė linija (linea intertrochanterica). Prie visų šių nelygumų tvirtinasi dubens raumenys.
Šiaurės Rio Grandė
Geografija
Klimatas tropinis. Pakrantėse drėgnesnis, giliau žemyne – sausringesnis. Sostinėje per metus iškrenta virš 1500 mm kritulių, daugiausia tarp kovo ir rugpjūčio, o vakaruose neretos sausros. Temperatūra metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 20-30 °C.
Šlaunikaulis
Tolimasis kaulo galas
Šis šlaunikaulio galas baigiasi vidiniu krumpliu (condylus medialis) ir šoniniu krumpliu (condylus lateralis). Vidinis krumplys nutįsta žemiau negu šoninis. Šlaunikaulio rumpliai susineria su blauzdikaulio krumpliais. Iš priekio šlaunikaulio krumplių sąnarinius paviršius jungia apverstos U raidės pavidalo girnelinis paviršius (facies patellaris), kuris susineria su pačios girnelės sąnariniu paviršiumi. Į šonus nuo krumplių iškyla atitinkamai vidinis antkrumplis (epicondylus medialis) ir šoninis antkrumplis (epicondylus lateralis). Vidinis antkrumplis šiek tiek ryškesnis, jo viršutinė briauna truputį iškilusi ir vadinama pritraukiamuoju gumburėliu (tuberculum adductorium).
Orientavimas erdvėje
Norint nustatyti, kurios pusės yra šlaunikaulis, jį reikia laikyti taip, kad galva būtų nukrypusi į viršų ir į vidų, o šiurkščioji linija atgal.
Šiaurės Rio Grandė
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Vandenyno pakrantė netoli Parnamirino
Šlaunikaulis
Literatūra
„Žmogaus anatomija“ I tomas, G.Česnys, J.Tutkuvienė, A.Barkus, V.Gedrimas, R.Jankauskas, R.Rizgelienė, J.Žukienė;
Vidugiriai
Vidugiriais vadinami kaimai:
Sikaso regionas
Sikaso regionas  – regionas Malio pietinėje dalyje. Ribojasi su Burkina Fasu rytuose, su Dramblio Kaulo Krantu pietuose, su Gvinėja vakaruose, su Kulikoro regionu ir Segu regionu šiaurėje. Administracinis centras – Sikasas.
Geografija
Paviršius daugiausia kalvotas, apaugęs drėgnosiomis savanomis ir miškais. Didelė dalis regiono patenka į Vasulu kultūrinį regioną. Regionu teka Nigerio intakai – Baulė, Bagoė, Sankaranis. Yra didelis Selingės tvenkinys.
Gyventojai
Svarbiausios etninės grupės yra senufai, bambarai, mandingai.
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Sikaso apskritys
Regionas padalintas į 7 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):
Czartoryski (herbas)
Czartoryski – Lietuvos bajorų kunigaikščių Čartoriskių giminės herbas.
Aprašas
Herbo raudoname lauke yra pavaizduota Pogonia, pabrėžianti Čartoriskių giminystę su Gediminaičiais. Po žirgo kojomis trys bokštai, simbolizuojantys giminės pergales.
Herbas apsiaustas raudona karališkąja mantija šermuonėlio kailio vidumi. Virš jos raudona kunigaikščio karūna su auksiniais apvadais ir Lotaringijos kryžiumi.
Istorija
Herbas originalus, juo naudojosi tik Čartoriskių giminė ir jų palikuonys.
Kipras
Kipras (, ), oficialiai Kipro Respublika (, ) − valstybė ir sala Viduržemio jūros rytuose, esanti į pietus nuo Turkijos, į vakarus nuo Sirijos, į šiaurės vakarus nuo Libano, Izraelio ir Gazos ruožo (Palestina), į šiaurę nuo Egipto ir į pietryčius nuo Graikijos. Kipras yra trečioji pagal dydį sala Viduržemio jūroje. Geografiškai šalis priklauso Azijai, tačiau politiniu ir kultūriniu atžvilgiu yra laikoma Europos dalimi. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Nikosija.
Valstybė 1960 m. rugpjūčio 16 d. paskelbė nepriklausomybę nuo Jungtinės Karalystės ir tais pačiais metais rugsėjo 20 d. įstojo į Junginių Tautų Organizaciją. 2004 m. gegužės 1 d. Kipras įstojo į Europos Sąjungą.
Mariato kyšulys
Kyšulys yra 15 km į pietus nuo Arenaso, 70 km į vakarus nuo Tonosi, 350 km į pietvakarius nuo Panamos miesto. Kyšulys ir jo apylinkės negyvenamos, apaugusios džiunglėmis ir mangrovėmis, įeina į Sero Hojos nacionalinį parką.
Kipras
Istorija
Nuo 1192 m. Kipro saloje egzistavo krikščioniška Kipro karalystė. Nuo 1489 m. Kiprą valdė Venecijos respublika, 1570 m. užėmė Osmanų imperija. Nuo 1878 m. iki 1960 m., kai tapo nepriklausoma valstybe, Kipras buvo Jungtinės Karalystės valda. Nuo 1914 m. Kipras buvo Jungtinės Karalystės kolonija. left|thumb|330px|Kipro administracinis suskirstymas
Atsižvelgdama į strateginę salos svarbą, Jungtinė Karalystė pasiūlė Graikijai ir Turkijai nebepretenduoti į salą, kai ji pasitrauks, ir nepriklausomo Kipro suverenitetui suteikti visų trijų šalių garantijas. Taip Kipras būtų apsaugotas nuo prijungimo prie kurios nors šalies ir nuo galimo jo padalijimo į atskiras teritorijas. Šis susitarimas galiojo, tačiau neilgai: 1974 m. graikų radikalai, inspiruoti iš Graikijos, bandė nuversti prezidentą Makarijusą ir paskelbti, kad Kipras tampa Graikijos dalimi. Į šį aktą griežtai reagavo Turkija, kuri į šiaurinę salos dalį įvedė savo kariuomenę ir paskelbė joje nepriklausomą Šiaurės Kipro Turkų Respubliką. Tuo tarpu Jungtinė Karalystė nusprendė nesikišti ir nepalaikyti nė vienos iš šalių.
Nors pietinė graikiškoji salos dalis netapo Graikijos sudedamąja dalimi, Turkijos okupacinė kariuomenė šiaurėje taip ir liko. Taigi Kipras de facto tapo padalyta šalimi. Dvi jos dalis įskaitant ir padalytą sostinę, skiria Jungtinių Tautų pajėgų patruliuojama žalioji linija. Apie 78 % salos gyventojų graikų kontroliuoja apie 59 % šalies teritorijos, tuo tarpu apie 18 % salos gyventojų yra turkai, bet jie kontroliuoja apie 36 % teritorijos. Likusi salos teritorija (apie 4 %) - Jungtinių Tautų Organizacijos kontroliuojama buferinė zona (dar - Žalioji arba Atilos linija). Turkija taip pat vykdo gana nedaug žinomą migracijos ir kolonizacijos politiką, skatindama daugiau turkų iš žemyno kraustytis į salą. Manoma, kad nuo 1974 m. iš Turkijos į Kiprą persikėlė gyventi daugiau kaip 100 tūkst. turkų migrantų. Šis daug asmeninių tragedijų ir sunkumų sukėlęs padalijimas nepanaikintas iki šiol, ir kol kas nesimato konflikto pabaigos. Nepadėjo konflikto sureguliuoti ir Jungtinių Tautų parengtas šalių susivienijimo planas, kurį 2004 m. balandžio mėn. referendume atmetė Kipro graikų bendruomenė. Šiaurinė salos dalis išlieka viena iš labiausiai militarizuotų pasaulio vietų.
Politinė sistema
Kipras yra prezidentinė respublika. Šalies ir Vyriausybės vadovas prezidentas renkamas tiesioginiuose rinkimuose penkeriems metams. Jis skiria ir 11 Vyriausybės narių. Įstatymus leidžia šalies parlamentas – Atstovų Rūmai, kuriuos sudaro 80 narių, renkamų tiesioginiuose rinkimuose penkeriems metams. Parlamente 56 vietos yra skirtos graikų ir 24 vietos – turkų bendruomenių atstovams. 1974 m. prasidėjus konfliktui, turkai nebesiunčia savo atstovų, todėl šios vietos iki šiol lieka laisvos.
Administracinis suskirstymas
Kipras suskirstytas į šešias apygardas, kurių pavadinimai sutampa su apskričių centrų pavadinimais:
Geografija
Kipras yra trečia pagal dydį Viduržemio jūros sala (po Sicilijos ir Sardinijos). Bendra jo teritorija 9 251 km². Aukščiausias kalnas yra Olimpas (1953 m). Ypač įspūdinga Kipro gamta – devynis mėnesius (nuo kovo iki lapkričio) šalyje trunka vasara, o likusius tris, kaip sako patys kipriečiai, – pavasaris. Todėl netgi per vadinamąjį pavasarį galima maudytis jūroje, kurios vandens temperatūra nenukrenta žemiau 18−19 °C.
Ekonomika
Valstybės biudžeto išlaidos 2009 m. sudarė 10,9 Mlrd. JAV dolerių, o pajamos 9,4 Mlrd. JAV dolerių. Deficitą susidaro 6,4 % BVP. Vyriausybės skola 2009 m. sudarė 13,2 Mlrd. JAV dolerių arba 56,2 % BVP.
2006 m. valstybines išlaidas (išvertus į BVP %) sudarė šitie skyriai:
Demografija
2001 m. Kipre (be okupuotos šiaurinės dalies) gyveno 797 tūkst. gyventojų, iš jų 77 % – graikai, 18 % – turkai, 5 % – kitų tautybių asmenys. Šalyje yra dvi valstybinės kalbos – graikų, kuria kalba 84 % gyventojų ir turkų, kuria kalba 13 % visos šalies populiacijos. Be to, pasak 2005 m. apklausos, 76 % Kipro gyventojų gali susikalbėti angliškai, 12 % − prancūziškai ir 5 % − vokiškai.
78 % gyventojų yra stačiatikiai, 18 % − musulmonai (daugiausia sunitai), 4 % − kitų religijų atstovai. Pasak 2005 m. apklausos, 90 % Kipro gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“ ir dar 7 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“. Pagal šiuos duomenis, Kipras yra antra religingiausia Europos Sąjungos valstybė po Maltos.
Pasak 2001 m. surašymo, vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas Kipre yra 97,6 % (vyrų − 98,9 %, moterų − 96,3 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo šalyje yra 78,33 metų (vyrų − 75,91 m., moterų − 80,86 m.) − 3,5 metų didesnė nei Lietuvos. Gyventojų amžiaus struktūra:
Tovada (ežeras)
Tovados ežeras – kalderinis ežeras, tyvuliuojantis ties Aomori ir Akitos prefektūrų bendra siena, Japonijoje. Tai didžiausias kraterinis ežeras Honšiū saloje. Jis yra 400 m virš jūros lygio aukštyje ir per sausesnį sezoną, kai jo nemaitina Oirasė, net išdžiūsta. Tovada yra 12 iš didžiausių Japonijos ežerų. Jo plotas – 61,1 km².
Ežeras susilaukia didelio turistų antplūdžio.
Paeglesiai
Paeglesiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Ventos miesto, prie Eglesio upelio, ties geležinkelio Kuršėnai–Mažeikiai atsišakojimo į Naująją Akmenę. Kaime yra Ventos pensionatas.
Vadaktis
Vadaktis – upė Lietuvoje, Radviliškio ir Panevėžio rajonuose; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda šalia Šulnelių kaimo, 3 km į rytus nuo Palonų. Teka rytų, pietryčių kryptimi. Įteka į Nevėžį 108,4 km nuo jo žiočių, ties Naujaisiais Vadaktais.
Intakas – Gastupis (kairysis).
Upėvardis kildinamas nuo žodžio vadaksnis („upės įlanka, su vaga besijungianti tik per potvynius, užlaja“), šis toliau nuo vadė („sausa vaga, virstanti upe po lietaus“), šis galbūt nuo vanduo.
Itatiajos nacionalinis parkas
Itatiajos nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas pietryčių Brazilijoje, seniausias šalyje (įkurtas 1937 m.). Apima Mantikeiros kalnagūbrio aukščiausią dalį su Aguljas Negraso kalnu (2791 m). Driekiasi per Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijas.
Parkui būdingi vulkaninės kilmės eroziniai dariniai su giliais kanjonais ir upių slėniais, ežerais. Būdinga savana (campos), kalnuose – drėgnieji tropiniai miškai su lianų sąžalynais, orchidėjomis, samanomis ir paparčiais, taip pat spygliuočių miškai. Kai kurie būdingi gyvūnai: vilnotosios koatos, karčiuotasis vilkas, ilgauodegė ūdra, didžioji skruzdėda, tinamai, harpija, jakutinga, juodagalvė papūga ir kt. Veikia Rio de Žaneiro botanikos sodo biologinė stotis. Parke yra vaizdingų krioklių.
FK Jaunystė Šakiai
Šakių „Jaunystė“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Šakių.
Balstogės vaivadijos herbas
200px|right|thumb|Vaivadijos herbas Balstogės vaivadijos herbas – Balstogės vaivadijos heraldinis simbolis.
Aprašas
Raudono lauko heraldiškai dešinėje pusėje žiūrintis į priekį baltas Lenkijos erelis be karūnos, kairėje pusėje – Pagaunės herbas, naudotas Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje.
Raudonė II
Raudonė II – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kariotiškių.
Kuoduočiai
Kuoduočiai (Notodontidae) – naktinių drugių (Lepidoptera) šeima, kuriai priklauso vidutinio dydžio plaukuoti drugiai su šukiškomis antenomis. Priekiniai sparnai siauri, jų užpakaliniame krašte yra danties pavidalo išauga, kuri sparnams stogiškai susiglaudus, išsikiša į viršų ir sudaro kuprą. Vikšrai būna dviejų tipų. Vienų rūšių vikšrai yra su 7 poromis kojų ir pliki, o vietoj paskutinių kojų būna įvairios formos išaugos. Kitų rūšių – su 8 poromis kojų ir plaukuoti.
Lietuvoje yra apie 30 rūšių:
thumb|left|210px|Tošinio koduočio (Phalera bucephala) vikšras
Aleksandras Baranovas
Aleksandras Baranovas (g. 1746 m. vasario 3 d. Kargopolyje – m. 1819 m. balandžio 28 d. prie Javos salos) – rusų pirklys, keliautojas, Rusų Aliaskos gubernatorius.
Tyrinėjo šiaurės vakarines Šiaurės Amerikos pakrantes, pradėjo prekybą Kodiako saloje. 1799–1818 m. buvo Rusijos-Amerikos kompanijos, vykdžiusios prekybą ir kolonizaciją Aliaskoje, vadovas. Pakrantėse ir salose steigė prekybos jūrinių ūdrų ir ruonių kailiais punktus. Pradėta salų kolonizacija, jam valdant rusų misionieriai pradėjo misijas vietinių indėnų žemėse. 1818 m. įsivėlė į finansinius skandalus ir pasitraukė ir gubernatoriaus pareigų. Iš Aliaskos į Rusiją keliavo pietų keliu, tačiau sustojimo Batavijoje metu susirgo ir mirė. Palaidotas jūroje.
ალექსანდრას არქიპელაგი
Takahiro Ogihara
(g. 1991 m. spalio 5 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2013 m., su ja dalyvavo 2012 m. olimpinėse žaidynėse.
Zimbabvės futbolo asociacija
Zimbabvės futbolo asociacija – Zimbabvės futbolo institucija, atsakinga už Zimbabvės vyrų futbolo rinktinės veiklą ir klubinių šalies komandų varžybas. Asociacija buvo įkurta 1965 m. ir tais pačiais metais prisijungė prie FIFA organizacijos. 1980 m. Zimbabvės futbolo asociacija prisijungė prie Afrikos futbolo konfederacijos.
Nacionalinei futbolo asociacijai vadovauja Cuthbert Dube. Asociacija dalinama į keturias zonas – centro, rytų, šiaurės ir pietų.
Japoninis svarainis
Japoninis svarainis (Chaenomeles japonica) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, svarainių (Chaenomeles) genties augalas, vaisinis ir dekoratyvinis krūmas.
Auginamas Lietuvoje, paplito kolektyviniuose soduose. Populiarios veislės: „Sargentii“ (žiedai stambūs, ryškiai raudoni), „Orange Beauty“ (žiedai oranžinės spalvos, pusiau pilnaviduriai) ir „Alpina“ (krūmelis nedidelis, nusvirusiomis šakomis).
Giminingas cidonijai.
Apibūdinimas
Kilęs iš Japonijos. Krūmas 70–100 cm aukščio, šakos dygliuotos. Lapai elipsiški, smulkiai dantyti, blizgantys, su stambiais prielapiais. Žiedai – iki 3 cm skersmens, raudoni arba oranžiniai, po 5–8 trumpose kekėse. Žydi dvimetės ir senesnės šakos gegužės–rugpjūčio mėnesiais, apie dvi savaites.
Sudėtis
Vaisiuose yra apie 4 % angliavandenių, 4,4–5,7 % rūgščių, 10,3–15 mg pektininių medžiagų, 82,6–102,6 mg vitamino C, 0,9–1,2 mg karotino. Iš svarainių vaisių gaminami kompotai, uogienės, džemai, vaisvandeniai, likeriai, pyragų įdarai.
Pilionys (Vyborgskojė)
Pilionys  (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Vyborgskojė, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės Istrovkos kaimo teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities Sandyčių valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 29 gyventojai. 1947–1993 m. Zorino apylinkės kaimas.
Prudnojė (Vėluva)
Prudnojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Vēlavō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, Vėluvos miesto dalis. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Carnikava
Carnikava  – gyvenvietė Latvijoje, Vidžemėje, Adažių savivaldybėje. 4812 gyventojų (2021 m.). Netoli Carnikavos į Rygos įlanką įteka Gauja. 2006–2021 m. buvo Carnikavos savivaldybės administracinis centras.
FC Erzgebirge Aue
Istorija
1954–1963 m. žaidė Karl Marks Štate.
Vileišiai
Vileišiais vadinami kaimai:
Viršgarsinis transportinis lėktuvas
thumb|Auto ir technikos muziejus [[Zinsheimas|Zinsheime yra vienintelė vieta, kurioje yra eksponuojami abu lėktuvai – „Tupolev Tu-144“ ir „Concorde“.]] Viršgarsinis transportinis lėktuvas – orlaivių tipas, skirtas gabenti keleivius greitesniu už garso greitį. Iki šiol tik du tokio tipo lėktuvai gabeno keleivius – rusų „Tupolev Tu-144“ ir prancūzų „Concorde“. Paskutinis „Tu-144“ keleivinis skrydis įvyko 1978 m., iki 1999 m. jį dar naudojo NASA. Paskutinis „Concorde“ komercinis skrydis įvyko 2003 m. spalio mėnesį. Nuo to laiko nei vienas viršgarsinis lėktuvas nebuvo pradėtas naudoti.
Concorde
Iš viso buvo pagaminta 20 „Concorde“ lėktuvų, įskaitant 2 prototipus ir 2 priešprodukcinius lėktuvus. 8 lėktuvai vykdė nuolatinius skrydžius iki 2003 m. balandžio. Po 2000 m. liepos 25 d. avarijos Paryžiuje, dėl didelių eksploatacijos sąnaudų ir kitų faktorių, šių lėktuvų buvo atsisakyta, o paskutinį kartą į orą pakilo 2003 m.
Žiogeliai (Kretinga)
Žiogeliai – kaimas vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 5,5 km į pietryčius nuo Darbėnų. Kultūros paveldas:
Istorija
thumb|rigth|200px|Paminklas 1947 m. žuvusiems Lietuvos partizanams A. Grabiui ir A. Jurevičiui
Kaimas įkurtas 1925–1927 m. Lietuvos žemės reformos metu išparceliuotoje Genčų dvaro žemėje, išdalintoje kumečiams ir iš Kašučių apylinkių kilusiems Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams.
Kaime veikė kalvė, kurioje ilgus metus dirbo buvęs grafų Tiškevičių kalvis V. Petreikis.
1947 m. balandžio 27 d. MGB Darbėnų valsčiaus poskyrio stribai ir kareiviai apsupo kaime apsistojusius Kardo rinktinės partizanus. Per susišaudymą žuvo link Daubėnų miškų masyvo pasitraukti bandę Narimanto kuopos vadas Apolinaras Grabys–Vaidila ir partizanas Albertas Jurevičius–Sakalas.
1949 m. į buvusį dvarą perkelta Kašučių septynmetė (nuo 1961 m. – aštuonmetė) mokykla, kuri XX a. 8 dešimtmetyje uždaryta.
Įrengus Tūbausių tvenkinį, XX a. pabaigoje prie Žiogelių kaimo buvo prijungta dešiniajame Akmenos krante esanti Genčų kaimo žemė.
Huarmėjus (miestas)
Huarmėjus  – miestas Peru, Ankašo regione, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie Huarmėjaus upės žiočių. Provincijos centras. Per miestą eina Panamerikos plentas. 5 km nuo miesto yra žvejybinis uostas. Huarmėjaus upės slėnyje verčiamasi žemės ūkiu. Huarmėjus garsėja gerais paplūdimiais.
Huarmėjuje rasta XIV a. Čimu kultūros masinė kapavietė.
Fianarancoa
Fianarancoa  – vidurio pietų Madagaskaro miestas.
Fianarancoa yra Aukštutinės Maciatros regiono ir Fianarancoa provincijos sostinė. Miestą XIX a. pradžioje pastatė merinai ir jis buvo skirtas administruoti nukariautas Becileo karalystes.
Fianarancoa iškilęs 1200 m virš jūros lygio ir jame gyvena 144 225 gyventojų (2001 m. surašymas).
Fianarancoa malagasių kalba reiškia „geras išsilavinimas“. Tai kultūrinis ir intelektualinis visos salos centras. Čia pastatytos vienos iš seniausių Madagaskaro protestantų ir liuteronų katedros, mieste yra seniausia teologinė seminarija (liuteronų) bei Romos katalikų Fianarancuos archivyskupija. Fianarancoa miestą garsiną jo vardu pavadintas universitetas, pastatytas 1972 m. Be to Fianarancoa laikomas Madagaskaro vyno sostine, nes daug vyno pramonės sutelkta šiame mieste.
left|thumb|200px|Fianarancoa gatvė
Pasaulio pastatų fondas įterpė Fianarancoa į savo pavojingų miestų sąrašą, nes 2008 m., nes daugeliui miesto pastatų būtinai reikia remonto. Tačiau dauguma remonto darbų yra gana lengvi ir organizacija tikisi, kad miesto patekimas į šį sąrašą privers vyriausybę skirti daugiau pinigų išlaikyti miestą gražų.
Vilkynė
Vilkyne vadinami du kaimai Pasvalio rajone:
Taip pat:
FK Šalčia Šalčininkai
Šalčininkų „Šalčia“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Šalčininkų.
SSGC FC
„Sui Southern Gas Company Football Club“, o trumpai SSGC FC – Pakistano futbolo klubas iš Karačio.
Namų rungtynes žaidžia KTP stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Pajūrinė smiltlendrė
Pajūrinė smiltlendrė (Ammophila arenaria) – miglinių (Poaceae) šeimos, smiltlendrių (Ammophila) genties augalas. Auga Europoje ir Šiaurės Afrikoje.
Tai pajūrio kopų augalas, kuris išplitęs visame Lietuvos pajūryje ir su kitais augalais sudaro bendrijas. Augalas apie 50-100 cm aukščio. Žydi birželio – liepos mėn.
Marius Rapalis
Profesionalią karjerą pradėjo Vilnius „Žalgirio“ komandoje. 2008 m. rugpjūčio mėnesį, kaip laisvasis agentas, perėjo į Simferopolio „Tavrijos“ komandą. Debiutavo klubo jaunimo komandos rungtynėse su Kijevo „Arsenalo“ ekipa, per kurias susilaužė žandikaulį. Pagrindinėje komandoje taip ir nesužaidęs nė vienerių rungtynių, grįžo į Lietuvą ir pasirašė kontraktą su Vilniaus „Vėtros“ klubu. 2010 m. žaidė už Marijampolės „Sūduvos“, tačiau vasaros viduryje perėjo į Šiaulių „Šiaulių“ komandą, kurioje buvo iki sezono pabaigos. 2011 m. sausį sugrįžo į Vilnius „Žalgirio“ klubą. 2011 m. klubo aistruolių buvo pripažintas geriausių sezono žaidėju.
2002 m. sužaidė vienerias rungtynes už Lietuvos jaunimo iki 21 m. rinktinę prieš Islandijos bendraamžius. Buvo kviečiamas į Lietuvos nacionalinę futbolo komandą, bet joje taip ir nedebiutavo.
Įdomybės
2016 metų A lygos čempionate įvarčio nepraleido septyneriose varžybose iš eilės.
Kartu su LFF taurės varžybomis „sausi“ vartai buvo išlaikyti net 877 minutes.
Raudonė (Nemenčinė)
Raudonė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemenčinės.
Europos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1995–1996 m. sezone:
Vilius Šaduikis
miniatiūra|Vilius Šaduikis, 1974. Foto: Jaan Künnap Vilius Šaduikis (g. 1940 m. lapkričio 10 d. Audronys I, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis) – inžinierius- energetikas, alpinistas, energetikos istorikas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1946–1951 m. mokėsi Obelių gimnazijoje, 1952–1954 m. Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. 1962 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakulteto suvirinimo įrengimų ir technologijos specialybę, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.
1962 m. pagal paskyrimą – Liaudies ūkio tarybos mechanizacijos ir automatizacijos projektavimo ir konstravimo biuro vyresnysis inžinierius.
1965–1976 m. Pramonės montavimo tresto darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas, valdybos viršininko pavaduotojas, valdybos vyriausiasis inžinierius. 1976–2002 m. Vilniaus šilumos tinklų direktoriaus pavaduotojas, įmonės sporto komiteto pirmininkas. Jo iniciatyva 2003 m. pabaigoje Vilniaus centrinės elektrinės 100 metų minėjimo proga, jos patalpose buvo įkurtas Lietuvos energetikos muziejus. 2003–2010 m. Lietuvos energetikos muziejaus direktorius. Inicijavo Lietuvos energetikos žinyno – enciklopedijos III - VIII t. sudarymą ir išleidimą. 2004 m su grupe draugų įkūrė Lietuvos alpinistų senjorų klubą, yra pastovus klubo valdybos narys. Nuo 2010 m. - Lietuvos energetikų senjorų klubo prezidentas.
Žygiai kalnuose
1988 m. jis, Dainius Makauskas ir Rimantas Neverauskas dalyvavo ekspedicijoje į Himalajų Kančendžungos viršūnės (8586 m) prieigas.
1989 – ekspedicija su įkopimais JAV kalnuose (Seatlo rajone, viršūnės: Mount Rainier, Mount Stuart, Mount Shaksan).
Mopčio regionas
Mopčio regionas  – regionas Malio centrinėje dalyje. Ribojasi su Tombuktu regionu šiaurėje, su Burkina Fasu pietryčiuose, su Segu regionu vakaruose. Administracinis centras – Moptis.
Vilius Šaduikis
Žygiai kalnuose
1991 – žvalgybinė ekspedicija prie Everesto iš šiaurės (Tibetas).
Mopčio regionas
Geografija
Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Vakaruose būdingos lygumos, o rytinė dalis kalnuota, joje yra aukščiausia šalies vieta – Hombori Tondis (1155 m) bei žymus Bandiagaros skardis. Per regioną teka Nigerio ir Banio upės, sudarydamos pelkėtą Nigerio vidinę deltą.
Vilius Šaduikis
Žygiai kalnuose
1992 m. spalio mėn. bendra su JAV lietuviu Alex Bertulis ekspedicija į Everestą. Dėl blogo oro pavyko pakilti iki V stovyklos 7850 m aukštyje.
Mopčio regionas
Gyventojai
Svarbiausios etninės grupės yra bambarai, dogonai, songajai, bozai, fulbiai, tuaregai (tamašekai). Ypač išskirtinė yra dogonų kultūra, išsaugojusi savo neįprastą gyvenimo būdą olose.
Vilius Šaduikis
Žygiai kalnuose
1979–1993 m. Lietuvos alpinizmo federacijos (asociacijos) prezidentas, 1999–2009 m. viceprezidentas.
Mopčio regionas
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Mopčio apskritys
Vilius Šaduikis
Žygiai kalnuose
1995 – Kilimandžaras, 1996 – Monblanas, 2004 – Araratas, 2009 – Gedimino Akstino viršūnė, 2011 – Fudzijama. 2014 m -Donelaičio viršūnė, 2018 m. - Kirgizijos- Lietuvos draugystės viršūnė.
Mopčio regionas
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 8 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):
Čaloemrattanakosino nacionalinis parkas
Čaloemrattanakosino nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas vakarų Tailande, Kančanaburio provincijoje. Parkas įkurtas 1980 m. vasario 12 d.
Vieta
Parkas užima 59,00 km², apima Nongprue (Nong Prue) apylinkėse, 80 km į šiaurę nuo provincijos centro Kančanaburio.
Flora ir fauna
Čaloemrattanakosino nacionaliniame parke vyrauja visžaliai, mišrūs ir bambukų miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kvapioji hopėja (Hopea odorata), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), Afzelia xylocarpa, stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), ąžuolūnas (Lithocarpus), stirakas ir kt.
Lomžos gubernijos herbas
200px|right|thumb|Gubernijos herbas Lomžos gubernijos herbas  – Lomžos gubernijos heraldinis simbolis, pradėtas naudoti nuo 1870 m. vasario 26 dienos iki 1918 metų.
Aprašas
Mėlynoje užsklandoje vaizduojamas auksinės spalvos laivelis su balta bure ir su keturiais irklais. Iš abiejų burės pusių vaizduojami du sidabriniai deimantai. Iš šonų herbo skydą supa auksinės ąžuolų šakos su mėlynu kaspinu. Virš herbo skydo vaizduojama Rusijos imperijos caro auksinė karūna.
Oswaldo Sánchez
Osvaldas Sančesas (Oswaldo Javier Sánchez Ibarra; g. 1973 m. rugsėjo 21 d.) – Meksikos futbolininkas, Santos Laguna klubo ir nacionalinės rinktinės vartininkas.
Laimėjimai:
Mykolas Marma
Mykolas Marma (1886 m. kovo 29 d. Vilkija, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1954 m. rugsėjo 4 d. Irkutsko sritis, Rusijos federacija) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1897–1905 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1905 m. įstojo į Tartu universiteto teisės fakultetą, kurį baigęs įgijo teisininko diplomą. Už politinę veiklą 3 mėn. kalintas Rusijos kalėjimuose. 1906 m. vienas iš Tartu lietuvių studentų draugijos steigėjų. 1917 m. atstovaudamas Tartu lietuvius dalyvavo lietuvių seime Peterburge.
1918 m. grįžo į Lietuvą, Kriūkuose (Šiaulių apskritis) suorganizavo vartotojų draugiją, jos vedėjas. 1918 m. išrinktas Kriūkų valsčiaus komiteto pirmininku, vėliau Joniškėlio apskrities komiteto pirmininkas. 1919 m. suorganizavo partizanų būrius, kovojo su bermontininkais.
1922 m. sausio 13 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius K. Škirpai. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai.
Nuo 1922 m. „Atžalos“ bendrovės sekretorius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą vertėsi advokato praktika Vilkijoje. 1945 m. suimtas ir nuteistas 5 m. kalėjimo. Kalėjo Komijos ATSR, vėliau ištremtas į Irkutsko sritį.
Guidžou
thumb|right|Dongų etninės grupės kaimelyje
Administracinis suskirstymas
Guidžou provincija padalinta į 9 prefektūrų, 88 apskričių ir 1543 savivaldybių lygmens administracinius vienetus.
Prefektūrų lygmens vienetai:
Geografija
Klimatas drėgnas, subtropinis. Metų laikų kaitos beveik nesijaučia. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja tarp 10 ir 20 °C. Sausį būna 1–10 °C, liepą – 17–28 °C.
Guidžou ribojasi su Sičuanu, Čongčingu, Junnanu, Guangsi ir Hunanu.
Ekonomika
Guidžou – gana skurdi provincija, ypač palyginus su provincijomis pakrantėmis. 2004 m. BVP buvo 159,2 mln. juanių (apie 53 mln. litų). BVP vienam gyventojui – 3568 juanių (apie 1200 Lt) – yra mažiausias visoje Kinijoje.
Svarbiausią vietą užima miškininkystė ir medienos produkcija, taip pat elektros energijos gamyba, kalnakasyba (anglys, gipsas ir kt.)
Demografija, kultūra, turizmas
Guidžou provincija pasižymi etninių mažumų gausa. Mažumos sudaro 37 % visų gyventojų, tarp jų – jao, miao, i, čiangai, dongai, džuangai, buji, bai, tudziai, gelao ir šujai. 55,5 % visos teritorijos sudaro šių etninių grupių autonominiai regionai.
Turistų lankomi dongų miestai, dengti tiltai. Lankytojus į provinciją taip pat traukia etninių mažumų šventės. Pirmąjį mėnulio kalendoriaus mėnesį į rytus nuo Guijango esančiame Kaili mieste vyksta bulių kautynės, žirgų lenktynės, tradicinės muzikos bei teatro pasirodymai.
Guidžou gaminamas vienas garsiausių kiniškų alkoholinių gėrimų – Maotai.
Hadžime Hosogai
(g. 1986 m. birželio 10 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2010–2014 m., su ja dalyvavo 2011 m. AFC Azijos taurės ir 2013 m. FIFA konfederacijų taurės turnyruose.
Vytautas Juozapaitis
Vytautas Juozapaitis:
Mažučiai (Kelmė)
Mažučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 13 km nuo Pakražančio.
Dygioji šunobelė
Dygioji šunobelė (Rhamnus cathartica) – šunobelinių (Rhamnaceae) šeimos augalas.
Paplitimas ir augavietės
Paplitęs Europoje, Sibire, Kaukaze, Vidurinėje ir Mažojoje Azijoje. Aptinkama visoje Lietuvoje, gana dažna. Auga pavieniui dažniausiai pamiškėse, krūmynuose, upių, ežerų pakrantėse, šviesiuose miškuose.
Morfologija
Dažinis, dekoratyvinis, vaistinis, tanidinis, 1-4 m aukščio labai šakotas krūmas arba medelis. Laja rutuliška, žievė tamsiai ruda ar juosva. Tarpušakiuose ir ūglio viršūnėje dažniausiai turi dyglių. Lapai ovalūs, nusmailėjusiomis viršūnėmis, kraštai smulkiai dantyti. Vaisius – juodas, blizgantis kaulavaisis.
Iš vaisių atsižvelgiant į jų subrendimo laipsnį galima gaminti geltonus, žalius ir raudonus dažus audiniams. Džiovintų vaisių nuoviras ir užpilas laisvina vidurius. Žali vaisiai, šviežia žievė ir lapai nuodingi. Mediena tinkama smulkiems tekinimo ir stalių dirbiniams.
Mažoji musinukė
Mažoji musinukė (Ficedula parva) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos žvirblinis paukštis, kurio gerklė ir pagurklis oranžinės spalvos, krūtinė ir pilvas balti. Viršutinė kūno pusė rusvai pilka. Patelė rudesnė už patiną, gerklė rusva.
Lietuvoje reta. Mėgsta brandžius miršrius miškus. Lizdą krauna uoksuose. Deda 5-6 žalsvai baltus su rausvomis dėmelėmis kiaušinius. Peri 14-15 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13 dienų. Išveda vieną vadą.
Minta daugiausiai įvairiais skraidančiais vabzdžiais, rečiau – drugelių vikšrais, vorais.
Kidarai
Kidarai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Jašiūnų, Rūdninkų girios pakraštyje. Seniūnaitijos centras. Į rytus nuo kaimo eina kelias ir geležinkelis Vilnius–Lyda, yra Kidarų geležinkelio stotelė. Netoli Kidarų prasideda Upėsės upelis.
Istorija
XIX a. pabaigoje kaimas pateko į Vilniaus apskrities Šalčininkų valsčių.
Sebastijanas Liubomirskis
Sebastijanas Liubomirskis (apie 1546 m. – 1613 m. liepos 20 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Krokuvos druskininkas (1581–1592 m.), Krokuvos burgrafas (1584 m.), Malogoščios (1591 m.), Bečios (1598 m.) ir Voinicko kaštelionas (1603 m.), Sandomiro, Sadecko ir Spišo seniūnas (nuo 1593 metų). Šventosios Romos imperijos grafas (1595 m.). Pirmasis ATR senatorius iš Liubomirskių giminės.
Biografija
thumb|left|150px|Sebastijanas Liubomirskis jaunystėje Lenkijos magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Lenkijos bajoro Stanislavo Liubomirskio (m. 1585) ir Barboros Grušovskaitės sūnus, Sanoko seniūno Sebastijano Liubomirskio (m. 1558) giminaitis.
1581–1592 metais Sebastijanas Liubomirskis turėjo Krokuvos druskininko pareigybę, o 1584 metais buvo paskirtas Krokuvos burgrafu. 1591 m. tapo Malogoščios seniūnu ir ATR senatoriumi, 1598 metais gavo Bečios kašteliono pareigybę. 1603 metais buvo paskirtas Voinicko kaštelionu.
1593 metais Sebastijanas Liubomirskis tapo Spišo seniūnu Silezijoje. Taip pat jam priklausė Sandomiro ir Saredzo seniūnijos. Iš karaliaus gavo valdyti druskos gamybos įrenginių ir už iš to verslo uždirbtų 85 tūkst. zlotų 1593 metais nupirko Novo-Visničiaus miestelį iš Kmitų giminės. 1595 metais gavo Šventosios Romos imperijos grafo titulą.
Šeima
thumb|left|150px|Sebastijano Liubomirskio antroji žmona Ana Barnickaitė Buvo vedęs du kartus. Jo pirma žmona buvo Ana Peniažkovaitė, nuo santuokos jis vaikų neturėjo. 1581 metais vedė antrą kartą Aną Branickaitę (1567–1639), Krokuvos burgrafo Grigorijaus Branickio (apie 1534–1595) ir Katerinos Kotvičiūtės dukterį. Vaikai:
Onegos karinė flotilė
Onegos karinė flotilė  – TSRS Karinio jūrų laivyno operatyvinis junginys (flotilė) Onegos ežere, pirmą kartą suformuota 1918 m.
Istorija
Pirmą kartą flotilė buvo suformuota 1918 m. Tada ji veikė Onegos ir Ladogos ežeruose. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare, po jo buvo išformuota.
Antrą kartą flotilė buvo suformuota 1941 m. rugpjūčio mėn. Kovojo su vokiečių kariuomene kartu su Karelijos frontu. 1941 m. lapkričio pabaigoje buvo išformuota.
1942 m. balandžio mėn. Onegos ežere buvo suformuotas atskirasis Onegos laivų būrys, kuris gruodžio mėn. performuotas į Onegos karinę flotilę. Pagrindinė bazė – Vytegra (Vologdos sritis).
Sudėtis
1941 m. flotilės sudėtyje buvo:
Kovos veiksmai
Iki 1944 m. birželio 20 d. flotilė dengė ir palaikė Karelijos fronto kariuomenę priežerės rajone. 1944 m. Svirės-Petrozavodsko operacijoje padėjo fronto kariuomenei forsuoti Svirę, išlaipino taktinius desantus Bolšoj Klimeckij saloje (birželio 23 d.), Lachtos užutėkyje (birželio 26 d.), Ujos užutėkyje ir Petrozavodske (birželio 28 d.). 1944 m. birželio 21-28 d. flotilės laivai pervežė virū 48 tūkst. žmonių, 212 tankų, 446 pabūklus, daug kitokios technikos ir krovinių.
1944 m. liepos mėn. flotilė buvo išformuota. Karo metu flotilė prarado dvi kanonieres (vieną paskandino priešo aviacija, viena nuskendo per audrą), vieną katerį tralerį (nuskendo per audrą). Gyvosios jėgos negrįžtami nuostoliai – 95 žmonės (72 nukauti, 5 dingę be žinios; 18 – nekoviniai nuostoliai). .
Vilkynė (Pasvalys)
Vilkynė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Pasvalio.
Sai kaimas
thumb|right|250px|Hotokegaura, esanti Sai kaime, [[Aomori prefektūra|Aomori prefektūroje, Japonijoje]] Sai (佐井村; Sai - mura) – kaimas, įsikūręs Šimokitos srityje, Aomori prefektūroje, Japonijoje.
Hotokegaura, įmantriai pačios gamtos išraižytos uolos iš klifo, esančios ties Sai kaimo riba, yra vienintelis turistų dėmesį patraukiantis objektas šiame kaime.
2003 m. duomenimis, 135 km² ploto kaime gyveno 2833 žmonės, t. y. gyventoju tankis buvo lygus 20,98 žm./km².
Augustavo gubernijos herbas
200px|right|thumb|Gubernijos herbas 1837-1844 m. thumb|right|Gubernijos herbas 1845-1866 m. Augustavo gubernijos herbas – Augustavo gubernijos heraldinis simbolis pradėtas naudoti dar Augustavo vaivadijos laikais. 1845 m. spalio 5 d. herbas buvo dalinai pakeistas.
Pamarys (laikraštis)
Pamarys – Šilutės ir Pagėgių krašto laikraštis, einantis nuo 1946 m. rugsėjo 29 d.
Istorija
Iki 1950 m. buvo Šilutės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Šilutės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys leidinys, nuo 1990 m. gruodžio 8 d. – rajono laikraštis. Steigėja „Laikraščio Pamarys redakcija“. Leidžia UAB „Litera“.
1946 m. buvo leidžiamas kartą per savaitę, 1949–1953 m. – dukart, vėliau ėjo triskart, nuo 1990 m. – dukart per savaitę. Išeina antradieniais ir penktadieniais, 3-4 spaudos lankai. Spausdino UAB „Vakarų spaustuvė“, Kretingoje. Tiražas 1946 m. – 1500 egz., 1987 m. – 15 500 egz., 1997 m. – 8000 egz., 2010 m. – 3003 egz.
Iki 1951 m. sausio 3 d. vadinosi „Šilutės tiesa“, nuo 1951 m. – „Leninietis“, nuo 1962 m. balandžio 24 d. – „Komunistinis darbas“, nuo 1988 m. rugpjūčio 6 d. „Pamarys“.
Redakcija
Redakcijoje dirbo: Vytautas Lomsargis, R. Mašutis, Stasys Milinauskas, V. Milkevičius, Laima Ragauskienė, Lilija Valatkienė, Stasė Skutulienė.
Daubiškiai
Daubiškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, į pietus nuo Papilės, Ventos kairiajame krante, upei padarant kilpą (kitame krante – Papilės miestelis). Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Istorija
Iš pradžių, XIX a. viduryje vietovė buvo apgyventa rusakalbių ir vadinosi Ferma, o 1933 m. buvo pavadintas Daubiškiais.
1950–1992 m. paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1961 m. atidaryta Kalniškių biblioteka 1996 m. persikėlė į geresnes patalpas Papilės ŽŪB administraciniame pastate.
Juozapaitis
Juozapaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juozapaitienė (ištekėjusi moteris) ir Juozapaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje
100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje – 1978 m. Maiklo H. Harto (Michael H. Hart) parašyta knyga, kurioje yra surikiuota ir aprašyta 100, jo nuomone, įtakingiausių žmonių žmonijos istorijoje.
1992 m. pasirodė antrasis knygos leidimas, kuriame autorius, atsižvelgęs į kritiškus skaitytojų argumentus ir susiklosčiusias naujas politines aplinkybes, pakoregavo sąrašą ir papildė kai kurias biografijas. Pavyzdžiui, Mao Dzedungas iš 20 vietos buvo perkeltas į 89, nes po jo mirties Kinijoje greitai buvo įvykdytos drastiškos reformos, smarkiai sumenkinusios ilgalaikę Dzendungo įtaką. Taip pat buvo pažemintos ir kitų komunizmo veikėjų – Lenino, Stalino, Karlo Markso – vietos sąraše, komunizmui pasirodžius esant ne tokiam ilgalaikiui, kaip autoriui atrodė rašant pirmąjį knygos variantą 1978 m.
1999 m. Hartas parašė savotišką knygos tęsinį „Žvilgsnis iš 3000 metų“, kuriame jis aprašė 100 įtakingiausių asmenybių žiūrint iš 3000 m. gyvenančio žmogaus perspektyvos. Apie pusę sąrašo sudaro išgalvoti veikėjai iš 2000–3000 metų, o kita pusė paimta iš 1992 m. leidimo, nors jų eilės tvarka pakeista ir sumaišyta su išgalvotais ateities veikėjais.
Virbalai
Virbalais vadinama:
Kaimai
Pavadinimas tikriausiai kilęs nuo pavardės Virbalas ar Virbalis:
Bogorodskojė
Bogorodskojė  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Maskvos srityje, 27 km į šiaurę nuo Sergejev Posado, šio miesto rajone. Už 6 km praeina Sergejev Posado–Čerepoveco plentas. Netoliese veikia Zagorsko hidroakumuliacinė elektrinė (ant Kunios upės, 1200 MW).
Bogorodskojės gyvenvietė žymi kaip tradicinis medinių žaislų gamybos centras. Šis amatas čia vystomas nuo XVI–XVII a. Veikia medinių žaislų muziejus, meninės medžio drožybos mokykla ir gamykla.
Istorija
Bogorodskojė žinoma nuo XV a., kai priklausė bajorui Pleščejevui. 1595 m. perėjo Troice Sergejevo vienuolyno valdon.
Kondensatorius (elektra)
thumb|350px|right|Kondensatorių žymėjimas [[Elektrinė grandinė|elektrinėse grandinėse.]]Kondensatorius – dviejų laidininkų, vadinamu elektrodais, sistema, kuri turi savybę kaupti energiją tarp tų elektrodų sukurtame elektriniame lauke. Prijungus įtampą ant elektrodų (arba „plokštelių“) kaupiasi krūviai, kurių absoliutinės vertės lygios, tik priešingi ženklai.
Istorija
Pirmąjį kondensatorių 1745 m. sukūrė ir išbandė Leideno universiteto fizikas Piteris Mušenbrukas (1692–1761).
Tipai
Pagal formą kondensatoriai skirstomi į:
Pagal naudojamą dielektriką dažniausiai skirstomi į dvi grupes:
Sandara
thumb|200px|right|Plokščiasis kondensatorius. E – elektrinis laukas tarp plokštelių, d – atstumas tarp plokštelių, +q, -q – plokštelių krūviai. Kondensatorius sudarytas iš dviejų laidininkų, vadinamų elektrodais. Tarpe tarp elektrodų gali būti dielektrikas, kuris naudojamas kondensatoriaus talpai padidinti.
Plokščiajame kondensatoriuje elektrodų vaidmenį atlieka dvi plokštelės, sferiniame – dvi bendraašės sferos, cilindriniame – du cilindrai.
Sferinis kondensatorius yra daugiau teorinis matematinis modelis, o praktikoje naudojami plokštieji ir cilindriniai kondensatoriai.
Talpa
Kondensatoriaus elektrinė talpa apibrėžiama panašiai, kaip ir pavienio laidininko: ji lygi vieno elektrodo krūvio ir potencialų skirtumo tarp elektrodų santykio moduliui. Modulis imamas dėl to, jog elektros krūvis gali būti tiek teigiamas, tiek neigiamas, o kondensatoriaus elektrinė talpa yra tik teigiamas dydis:
kur
Talpos matavimo vienetas SI sistemoje – faradas (F). Kadangi faradas yra gana didelis dydis, dažniausiai kondensatoriaus talpa nusakoma mikrofaradais (µF), nanofaradais (nF), pikofaradais (pF)
Plokščiojo kondensatoriaus talpa
kur
Padidinus atstumą d, talpa sumažėja. Jei kondensatorius tuo metu įkrautas, įtampa padidėja. Šiuo principu veikia kondensatorinis mikrofonas.
Sferinio kondensatoriaus talpa
kur
Kondensatoriaus sukaupta energija
Energija sukaupta kondensatoriuje:
kur
Kondensatoriaus reaktyvioji varža
kur
Kondensatoriaus ypatumai
Jei kondensatorius įkrautas ir atjungtas, krūvis yra pastovus (q=const).
Jei kondensatorius prijungtas prie šaltinio, įtampa yra pastovi (U=const).
Kondensatoriai tarpusavyje gali būti jungiami tiek nuosekliai, tiek lygiagrečiai:
Tinklinis Lenkijoje
thumb|300px| thumb|300px| Tinklinis yra viena iš populiariausių sporto šakų Lenkijoje. Tinklinio turnyrus Lenkijoje organizuoja PZPS. Ji yra tarptautinių organizacijų FIVB ir CEB narė. Nuo 2000 m. svarbiausius tinklinio turnyrus Lenkijoje - čempionatus tarp vyrų ir moterų komandų - organizuoja PLPS.
Istorija
Į Lenkiją tinklinį atvežė YMCA ( - Jaunų vyrų krikščionių asociacija), pirmos parodomosios rungtynės buvo sužaistos Varšuvoje 1919 metais. Jau kitais metais Lodzėje buvo pravestas turnyras tarp mokyklinių komandų.
Iš pradžių tinklinį žaide daugiausia mokyklose. Žaidimas turėjo daug populiarių pavadinimų (, ar ). Lenkijoje žaidimas išpopuliarėjo dėl YMCA instruktorių. Vienas iš pirmųjų tinklinio klubų buvo įkurtas vidurinėje mokykloje Varšuvoje. Po to buvo reguliariai pradėti žaisti tarpmokykliniai turnyrai.
Nuo 1923 metų buvo sparti Lenkijos tinklinio plėtra. Susikūrė pirmieji tinklinio skyriai ir klubai Varšuvoje. To pačių laikų klubai susiformavo kituose miestuose: Krokuvoje, Lodzėje, Lvove, Balstogėje, Liubline, Poznanėje ir kitose miestuose. Buvo sureguliuoti organizaciniai klausimai, dėl žaidimų valstybės mastų.
Tarpukariu tinklinis vystėsi asociacijoje kartu su keletą kitų disciplinų. Asociacija ne karta keitė savo pavadinimus ir jungė kelias žaidybinės sporto šakas. Lenkijos tinklinio oficiali gimimo data laikomi 1928 metai, tada Varšuvoje ir Lodzėje buvo organizuoti miestu čempionatai. Taip pat buvo organizuotas susitikimas tarp šių miestų komandų (tiek vyrams, tiek moterims).
1929 metais Varšuvoje įvyko pirmasis Lenkijos tinklinio čempionatas. Pirmais čempionais tapo moterų klubas iš Varšuvos AZS Warszawa ir vyrų komanda iš Lodzės YMCA Łódź.
Raudonė (Paberžė)
Raudonė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Visalaukės IV.
Tinklinis Lenkijoje
Istorija
Lenkijos tinklinio sąjunga kaip savarankišką sportinę organizaciją buvo įkurta 1957 m. birželio 30 d. per Nacionalinę ataskaitinę-rinkiminę konferenciją.