cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abasidų kalifatas
Kultūrinis klestėjimas ir byrėjimas
Dezintegracija vyko ir rytinėse bei šiaurinėse provincijose: 819 m. nuo Kalifato atskilo ryčiausia provincija Chorasanas (čia įsitvirtino tadžikų protėviai Tachiridai ir Samanidai), o 861 m. – Seistanas (Safaridai), 864 – Tabaristanas (Zaididai), 890 m. – Hamdanidai (Sirijoje) ir Sadžidai (Azerbaidžane). Tokiu būdu X a. pradžioje tiesioginėje Abasidų kontrolėje liko tik dabartinis Irakas ir vakarų Iranas.
Silpstant imperijai, kalifai al-Mamunas ir al-Mutasimas IX a. reformavo Kalifato armiją, įtraukdamas į ją daug etninių grupių – berberų, slavų ir tiurkų vergų. Pastarieji, vadinami mameliukais, dalinai padėjo išlaikyti karinę Kalifato jėgą, tačiau kartu ir didino įtampą valstybės viduje, stiprino vergų armijos įtaką politiniame šalies gyvenime. Dėl vieno mameliukų sukilimo kalifas al-Mutasimas 836 m. net buvo priverstas perkelti šalies sostinę į Samarą, ir tik 892 m. kalifas al-Mutadidas ją sugrąžino į Bagdadą.
Religinė Bagdado valstybė
thumb|300px|Abasidų kalifato palikuonės 950 m. 934 m. įkurta persiška šiitų Bujidų dinastija 945 m. nukariavo likusias Abasidų teritorijas, užėmė Bagdadą ir iš Abasidų galutinai atėmė politinę valdžią, o kalifus paliko tik sunitų religiniais vadovais. Kalifai liko reziduoti Bagdade, kur išlaikė didelį ritualizuotą dvarą ir įtaką viso musulmonų (ypač sunitų) pasaulio religiniame gyvenime.
Silpstant Bujidams, Abasidų kalifai vėl galėjo įgyti tam tikrą valdžią ir dalyvauti politiniuose reikaluose. Kuomet regione pasirodė nauja jėga – Seldžiukai, kalifai 1058 m. palaikė jų pusę ir padėjo jiems kovoti su Bujidais. Tokiu būdu jie pakeitė hegemoną, ir Seldžiukai kontroliavo kalifus iki XII a. Sipstant pastariesiems, kalifai vėl bandė atgauti politinę valdžią regione. 1135 m. kalifas al-Mustaršidas stojo į kovą su Seldžiukais, tačiau pralaimėjo ir buvo nužudytas. Kalifas al-Muktafis pirmą kartą nuo 945 m. atsilaikė prieš Seldžiukus 1157 m., ir susigrąžino politinę valdžią visame Irake, ir ją išlaikė šimtą metų.
Abasidų valstybė galutinai žlugo 1258 m., kai mongolų užkariautojas Chulaguchanas užėmė Bagdadą. Jis nužudė paskutinį Bagdado kalifą al-Mustasimą, sutrypdamas arkliais, jo sūnų išsiuntė į Mongoliją, o dukrą pasiėmė į haremą. Kitas paskutinio kalifo sūnus pabėgo į pietinę Persiją, kur įsikūrė Bastako kaime. Jo palikuonys žinomi kaip bastakiai. Po trejų metų, 1261 m. Mameliukų sultonate Egipte atkurta kalifo institucija, į šį postą skiriant tolimą al-Mutasimo giminaitį al-Mustansirą. Tai buvo Kairo Abasidai. Šie kalifai, visiškai nominalūs sunitų islamo vadovai, išlaikė savo dinastiją iki 1517 m., kuomet kalifo titulas buvo perduotas Osmanų sultonams.
Šiaurinis Palenkės Bialos dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Šiaurinis Palenkės Bialos dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Palenkės Bialos mieste.
Parapijos
Dekanate yra 11 parapijų:
Vyžiniai (Joniškis)
Vyžiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Joniškio.
Istorija
Vienkiemis užrašytas 1826 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje.
Panteros
Panteros (Panthera) – katinių šeimos plėšriųjų žinduolių gentis, priklausanti didžiųjų kačių pošeimiui (Pantherinae).
Mamalogai išskiria porą genties bruožų. Tik šie katiniai turi bendrą savybę – gali riaumoti (išskyrus snieginį leopardą). Nelaisvėje šios genties katės sėkmingai kryžminamos tarpusavyje. Tačiau užaugę panterų hibridai (tigraliūtis, liūtigris ir pan.) būna nevaisingi, palikuonių neveda. Panthera genties laukines kates 1816 metais aprašė žinomas vokiečių gamtininkas Lorencas Okenas (Lorenz Oken).
Panterų genties išlikusios rūšys
Remiantis genetiniais tyrimais, nuo 2008 m. šiai genčiai priskirtas Irbis arba snieginis leopardas (Panthera uncia), kurio ankstesnis lotyniškas pavadinimas buvo Uncia uncia).
Ūkis ir namai
Ūkis ir namai – savaitinis laikraščio „Mūsų rytojus“ priedas, ėjęs nuo 1933 m. birželio 2 d. iki 1936 m. gruodžio 31 d. Kaune.
Gamarra
Gamarra − pavardė.
Ugnis (reikšmės)
Ugnis gali reikšti:
Gamarra
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ugnis (reikšmės)
Susiję žodžiai
Vatra (razdvojba)
Ūkis ir namai
Istorija
Leido „Rytojaus“ bendrovė. Išėjo 176 numeriai. Tiražas apie 100 000 egz.
Panteros
Panterų genties išlikusios rūšys
Panteroms priskiriamos 5 rūšys, iš kurių išskiriama 12 porūšių:
Juodosios panteros
200px|thumb|right|Juodu kailiu [[Jaguaras|jaguarų (Panthera onca) populiacijoje pasitaiko apie 6 proc. individų]]
Pantera arba juodoji pantera yra antrasis leopardo pavadinimas. Pantera kartais yra vadinamas ir artimas leopardo giminaitis Pietų Amerikoje – jaguaras. Dažniausiai taip vadinami juodą kailį turintys leopardai ir jaguarai.
Gamtoje juodi leopardai ypač dažni Javos saloje ir Malakos pusiasalio pietuose, kur jie dažnesni už dėmėtus leopardus. Apskritai Azijoje juodųjų panterų pasitaiko dažniau, nei Afrikoje. Melanizmo atvejų pasitaiko ir kitose Panthera genties rūšyse, bet rečiau.
Melanizmas – bene dažniausia spalvinė mutacija. Tačiau laukinių kačių kailis gali įgyti ir kitus neįprastus spalvų derinius. Pavyzdžiui, panterų gentyje pasitaiko gyvūnų baltu kailiu (albinosų), bet žymiai rečiau, nei melanistų, nes, skirtingai nuo melanizmo, albinizmas susijęs su kitais trūkumais, silpnesne sveikata.
Samantha Bond
Samanta Bond (, g. 1961 m. lapkričio 27 d.) – anglų aktorė.
Biografija
Samanta gimė aktoriaus Philip Bond ir TV prodiuserės Pat Sandy šeimoje. Turi seserį aktorę Abigailę ir brolį žurnalistą Matthew. Studijavo Bristolio teatro mokykloje. 1982 m. debiutavo televizijoje ir teatre, nuo 1987 m. priklauso „Royal Shakespeare Company“. Vaidino Karališkame Nacionaliniame teatre, taip pat Vest Endo teatre.
1999 m. kartu su Judi Dench Brodvėjuje pasirodė pjesėje „Amy’s View“, kuri buvo nominuota Tony apdovanojimui. Nuolatos vaidina įvairiausiuose teatro spektakliuose pagrindiniuose Anglijos teatruose.
Televizijoje Samantos vaidmenys dažniausiai apsiribodavo pasirodymais įvairių serialų atskiruose epizoduose: „Midsomerio žmogžudystės“, „Inspektorius Morsas“, „Puaro“ irk t.
Nuo 1996 iki 2002 m. ji pasirodė 4-se bondiados filmuose, atlikdama britų slaptosios tarnybos MI6 viršininkės M (akt. Judi Dench) sekretorės Mis Moneypenny vaidmenį.
Nuo 1989 m. yra ištekėjusi už aktoriaus Alexander Hanson, su kuriuo augina 2 vaikus.
Ona Valiukevičiūtė
Ona Valiukevičiūtė (g. 1945 m. rugpjūčio 1 d. Šukėtuose, Šakių rajonas) – estrados dainininkė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1963 m. baigė Šakių rajono Griškabūdžio vidurinę mokyklą. 1963 m. Kudirkos Naumiesčio vidurinės mokyklos ir Kidulių vidurinės mokyklos mokytoja. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo vokiečių kalbos ir literatūros dėstytojos specialybę.
Nuo 1968 m. Lietuvos radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestro, 1971–1972 m. LTSR Valstybinės filharmonijos ansamblio „Nemuno žiburiai“, nuo 1972 m. „Trimito“ orkestro solistė. „Liepojos gintaras-69“ ir „Vilniaus bokštai-69“ laureatė. Gastroliavo kitose sovietinėse respublikose ir užsienyje.
1991–1994 m. Vilniaus mokytojų namuose įkūrė laisvalaikio organizavimo klubą ir jam vadovavo. 1994–2000 m. Lietuvos estrados artistų rėmimo fondo steigėja ir direktorė. 2000–2001 m. LR Seimo nario Rolando Pakso padėjėja. 2002 m. viešosios įstaigos „Visuomenės pažangos fondas“ vadovė. 2003–2004 m. prezidento R. Pakso patarėja ryšiams su visuomene.
2002–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 2004–2016 m. ir 2018–2020 m. Seimo narė, 2020 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo frakcijos seniūno pavaduotoja.
Nuo 1996 m. Lietuvos muzikų sąjungos narė. 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas narė.
Vyras muzikas Giedrius Balutis, duktė Giedrė.
Moana Pozzi
Moana Poci (, 1964 m. balandžio 24 d. – 1994 m. rugsėjo 15 d.) – italų kino ir pornografijos aktorė.
Biografija
Moana, kurios vardas havajų kalba reiškia „Vandenynas“, gimė Genujoje, tačiau vėliau gyveno Kanadoje ir Brazilijoje, kur darbo reikalais vyko jos tėvas, branduolinių sistemų inžinierius. Į Italiją jie galutinai grįžo kai Moanai buvo 13. 1979 m., dar nesulaukusi 18, Moana susilaukė sūnaus Simone, kurį užaugino jos tėvai ir kuriam buvo sakoma, kad Moana yra jo sesuo (šitai oficialiai paskelbė pats Simone 2006 m.).
1986 m. ji ėmė filmuotis pornografiniuose filmuose savo tikruoju vardu ir palaipsniui tapo tokia pat populiari, kaip ir kita šio žanro italė Cicciolina.
1991 m. Moana išleido autobiografiją „Moana’s Philosophy“, kurioje nuo 4 iki 9,5 balo įvertino savo garsius meilužius: aktorius Robert De Niro, Harvey Keitel, Roberto Benigni, futbolininkus Marco Tardelli ir Paulo Roberto Falcão. Kai kurių pavardės nebuvo atskleistos, tačiau manoma, kad po pseudonimu „politikas“ slėpėsi buvęs šalies ministras pirmininkas Bettino Craxi, su kuriuo ji palaikė ryšius 1981 m. (spėjama, kad būtent šis ryšys padėjo jai gauti darbą televizijoje).
1992 m. Moana su Cicciolina įkūrė Meilės partiją ir dalyvavo Romos mero rinkimuose, kuriuose surinko 1 proc. balsų. Tai dar labiau padidino jos populiarumą ir Moana tapo netgi animacinių filmų personažu. Nepaisant to, kad dirbo suaugusiems skirtoje industrijoje, ji buvo žinoma visoje šalyje ir nuolatos dėmesio centre.
1994 m. Moana ėmė dažnai sirgti, dėl nuolatinio vėmimo ji prarado daug svorio. Nusprendusi padaryti pertrauką ir daugiau laiko skirti poilsiui, ji kartu su vyru ir sūnumi išsiruošė kelionėn po Indiją, vėliau – Prancūziją. Rugsėjo 15 d. ji mirė Lione, oficiali priežastis – kepenų vėžys.
Netikėta mirtis ilgą laiką kurstė įvairius gandus – nuo žmogžudystės iki inscenizuotos mirties, siekiant pabėgti nuo viešumo. 2006 m. policija paviešino informaciją apie jos mirtį ir skrodimo rezultatus.
Šeima
1992 m. ji ištekėjo už Antonio Di Ciesco.
Jaunesnioji Moanos sesuo Maria Poci (g. 1963) taip pat kurį laiką vaidino pornografiniuose filmuose pseudonimu Baby Pozzi.
Kita
1999 m. buvo sukurtas filmas apie Moanos gyvenimą „Guardami“.
2009 m. pasirodė televizijos serialas „Moana”, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Violante Placido.
2010 m. jos buvęs vadybininkas sukūrė biografinį pornografinį filmą „I segreti di Moana“.
Plocično Osiedlė
Plocično Osiedlė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Suvalkų ir 103 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Plocično geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
1997 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1997 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 64-asis Lietuvos vyrų ir 50-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
64-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1997 m. vasario 15 – vasario 23 d.
Jis vyko, naudojant šveicariškąją sistemą (9 ratai). Žaidžiama buvo Vilniaus šachmatų mokykloje. Laiko kontrolė –kiekvienam varžovui pirmiesiems 40 ėjimų – po 2 val. ir iki partijos pabaigos – po 1 val.
Dalyviai
Dalyvavo 40 šachmatininkų, 6 moterys ir 34 vyrai, iš 10 Lietuvos vietovių. Žaidė penki tarptautiniai meistrai, tačiau nedalyvavo 7 geriausius reitingus turėję šachmatininkai. Visi penki didmeistriai buvo užsiėmę turnyruose užsienyje, nes čempionato datos ir nuostatai buvo paskelbti per vėlai.
Pradžia
Pirmajame rate pergales iškovojo 15 šachmatininkų. Šiame rate pasižymėjo dvi šiaulietės Renata Turauskienė pasiekė lygiąsias prieš V. Dambrauską, o Viktorija Čmilytė – prieš G. Piešiną
Po dviejų ratų visas pergales iškovojo septyni šachmatininkai: vilniečiai A. Bandza, D. Linauskas, G. Šarakauskas, R. Bastys, radviliškiečiai V. Sakalauskas ir K. Žukauskas, bei klaipėdietis B. Rumiancevas.
Po trijų ratų
Po 3 ratų buvo du lyderiai: vilniečiai TM A. Bandza ir G. Šarakauskas, surinkę po 3 taškus. Pustaškiu atsiliko radviliškiečiai V. Sakalauskas ir K. Žukauskas bei vilniečiai V. Novikovas, D. Linauskas ir R. Bastys. Favoritamas buvo nelengva: vilniečiai TM V. Grabliauskas, TM A. Zapolskis ir jonavietis A. Labuckas turėjo po 2 taškus.
Ketvirtasis ratas
Ketvirtajame rate įvyko lyderių dvikova. Vilnietis TM A. Bandza grasindamas neišvengiamu matu, įveikė Lietuvos jaunių pirmenybių nugalėtoją G. Šarakauską. A. Bandza tapo vienvaldžiu lyderiu – 4 taškai iš 4 galimų. V. Grabliauskas senojoje indiškoje gynyboje pateikė savo jaunajam varžovui 15-mečiui R. Basčiui strategijos pamoką ir laimėjo. Po 4 ratų vienu tašku nuo lyderio atsiliko 8 šachmatininkai: vilniečiai V. Grabliauskas, A. Macionis, V. Novikovas, D. Linauskas, A. Mikėnas, G. Šarakauskas bei radviliškiečiai V. Sakalauskas ir K. Žukauskas.
Penktasis ratas
Penktajame rate lyderis TM vilnietis A. Bandza, žaisdamas su kitu sostinės atstovu – A. Macioniu, pateko į sunkią padėtį, tačiau atkaklios gynybos dėka pasiekė lygiąsias. A. Bandza ir toliau pirmavo turnyre – 4,5 taško iš 5. Į antrąją vietą pakilo D. Linauskas iš Vilniaus, nugalėjęs kitą vilnietį V. Novikovą. D. Linausko sąskaitoje buvo 4 taškai. Po 3,5 taško buvo surinkę vilniečiai TM V. Grabliauskas, A. Macionis, R. Bastys, G. Šarakauskas, radviliškiečiai V. Sakalauskas ir K. Žukauskas bei šiaulietis A. Uogelė.
Prieš paskutinį ratą
Šeštajame rate lyderis – TM A. Bandza baigė taikiai dvikovą su kitu vilniečiu D. Linausku ir išsaugojo savo pirmaujančią padėtį turnyre – 5 taškai iš 6 galimų. Pustaškiu atsiliko vilniečiai D. Linauskas, TM V. Grabliauskas, R. Bastys, radviliškietis K. Žukauskas.
Septintojo rato lyderių susitikimų likimą nulėmė abipusiai ceitnotai; palyginti ramiai baigėsi tik D. Linausko ir V. Grabliausko partija, K. Žukausko ir A. Bandzos dvikovoje, pastarajam grėsė pralaimėjimas ir tik laiko stygius sutrukdė radviliškiečiui iškovoti pergalę. Ir jonavietis A. Labuckas savo pergalę iškovojo abipusiame ceitnote. Po 7 ratų A. Bandza turėjo pustaškiu daugiau už savo persekiotojus.
Aštuntajame rate lyderių dvikovos baigėsi paskutinėmis sekundėmis ir vyko permainingai. V. Grabliauskas įveikė A. Bandzą, o A. Labuckas – D. Linauską. R. Bastys išsigelbėjo, suklydus K. Žukauskui – lygiosios. Po šio rato lyderiais tapo V. Grabliauskas ir A. Labuckas, surinkę po 6 taškus. Po 5,5 taško turėjo dar 6 žaidėjai.
Paskutinis ratas
Paskutiniajame, devintajame, rate vilnietis TM A. Bandza, jau partijos pradžioje įgijęs pranašumą prieš jaunąjį moksleivį R. Bastį, laimėjo, ir surinkęs 6,5 taško, laukė konkurentų rezultatų. Tik po šešių žaidimo valandų viskas paiškėjo, kai vilnietis TM V. Grabliauskas atkaklioje kovoje įveikė jonavietį A. Labucką, o radviliškietis V. Sakalauskas – klaipėdietį B. Rumiancevą.
Tad, surinkęs 7 taškus, Lietuvos čempionu pirmąkart tapo 24 m. TM Virginijus Grabliauskas. Pustaškiu atsiliko sidabrą pelnęs Algirdas Bandza ir bronzą – radviliškietis Vaidas Sakalauskas. Dar keturi šachmatininkai surinko po 6 taškus: radviliškietis Kęstutis Žukauskas, jonavietis Aidas Labuckas, jaunasis šiaulietis Romanas Buršteinas ir vilnietis TM Antanas Zapolskis. Papildomi rodikliai juos išrikiavo išvardintąja tvarka.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
50-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Šiauliuose, 1997 m. balandžio 5 – balandžio 13 d.
Jame šveicariškąja sistema (9 ratai) žaidė 17 šachmatininkių.
Čempionatas, be prizininkių išaiškinimo, turėjo atrinkti žaidėjas į Lietuvos moterų rinktinę, kuri dalyvautų Europos komandiniame moterų šachmatų čempionate bei žaidėjas, vyksiančias į pasaulio ir Europos čempionatus.
Moterų čempionato eiga
Pirmajame rate visos trys aukščiausią reitingą turėjusios šachmatininkės iškovojo pergales. Tai panevėžietė moterų tarptautinė meistrė (MTM) Dagnė Čiukšytė (2285), moterų FIDE meistrė (MFM) Viktorija Čmilytė (2185) ir vilkaviškietė Rita Dambravaitė (2165).
Po trijų ratų pirmavo panevėžietė D. Čiukšytė, šiaulietė V. Čmilytė, bei vilnietės L. Stasiūnaitė ir Živilė Čiukšytė turinčios po 2,5 taško.
Po penkių ratų pirmavo šiaulietė Viktorija Čmilytė ir plungiškė Laima Domarkaitė, surinkusios po 4 taškus.
Paskutiniame rate V. Čmilytė žaidė su R. Dambravaite, o D. Čiukšytė – su G. Ramanauskaite. Dar debiute D. Čiukšytė pasiūlė lygiąsias, kurios jai užtikrino čempionės vardą. Nors V. Čmilytė įtemptos ir atkalios kovos pabaigoje turėjo inciatyvą, bet pati pasiūlė lygiąsias, nes ir pergalės atveju,  jei ji ir būtų taškais pasivijusi D. Čiukšytę, papildomi rodikliai čempionės titulą vis vien būtų lėmę panevėžietei. Paskutiniuse trijuose ratuose gerai žaidė 20-metė panevėžietė D. Čiukšytė, iškovojusi 2,5 taško iš 3 galimų. Surinkusi 7 taškus iš 9 galimų, ji trečią kartą iškovojo Lietuvos čempionės vardą. Tik pustaškiu atsiliko šiaulietė V. Čmilytė ir vilkaviškietė Astai Dambravaitė. Ilgą laiką turnyre pirmavusiai 13-metei V. Čmilytei dėl geresnių papildomų rodiklių buvo pripažinta antroji vieta. , o bronza – vilkaviškietei Astai Dambravaitei.
Ukmergės diena
Ukmergės diena – miesto laikraštis, ėjęs nuo 1994 m. kovo 19 d. Ukmergėje.
Istorija
Leido UAB „Ukmergės spaustuvė“ 3 kartus per savaitę. Tiražas 1994 m. – 1500 egz., 1997 m. – 3300 egz., 1998 m. – 6000 egz. Iš laikraščio pasitraukę žurnalistai įsteigė laikraštį „Ukmergės žinios“.
Redaktorius Deimantas Jastramskis – 1994–1999 m.
Guminukas
250px|miniatiūra|dešinėje|Įvairūs guminukai prekybos centre Guminukas – tvirtos konsistencijos želinis saldainis, pagamintas iš stingdiklių, cukraus, maistinių rūgščių, kvapiųjų medžiagų ir dažiklių tirpalo. Tai kramtūs saldainiai, paprastai gaminami naudojant želatiną.
JAV ir Vokietijoje populiariausi guminukai yra guminukai meškučiai. Kitos įprastinės guminukų formos yra buteliukai, kirminai, varlės, rykliai, kareivėliai, žmogaus kūno dalys (širdys, pėdos, veidai), šviesoforų signalų žmogeliukai, smurfai.
Guminukai kartais gaminami jungiant su kitokiais saldainių komponentais – zefyrais, šokoladu, rūgščiuoju cukrumi).
Guminukai jau senai yra populiarūs saldainiai. Juos išrado Vokietijoje Hans Riegel. kompanijos „Haribo“ įkūrėjas.
Meškučiai
Guminukai meškučiai sukurti Vokietijoje, kur jie žinomi kaip 'guminės meškos' arba  'guminiai meškučiai'. Juos 1922 m. gaminti pradėjo saldainių meistro Hans Riegel Sr. 1920 m. įkurta kompanija „Haribo“.
Kirminai
Guminukai kirminai yra dažna guminukų rūšis, 1981 m. liepos 15 d. pradėta gaminti kompanijos „Trolli“, Vokietijos kompanijos „Mederer GmbH“ filialas („Trolli“ JAV filialas nuo 1996 m. priklauso kompanijai „Kraft Foods“). Pradžia sutapo su guminukų meškučių 60-osiomis metinėmis. Vidutiniai „Trolli“ gaminami kirminėliai yra apie 5 cm ilgio. Guminukai kirminai būna nuo 10 iki 25 cm ilgio ir būna dviejų spalvų (ir dviejų skirtingų skonių), kurie kirmino viduryje pereina vienas į kitą. Kai kurių kitų prekinių ženklų guminukai kirminai gali būti daugiau nei 2 spalvų ir ilgesni nei originalūs Trolli Brite Crawlers. Jie gali būti padengti rūgščia ar kitokia danga.
Buteliukai
Guminukai buteliukai paprastai būna klasikinių „Coca-Cola“ butelių pavidalo, kolos skonio. Tokius guminukus gamina daug kompanijų. Fizzy Blue Bottles, gaminami „Lutti“ kompanijos, paprastai būna pardavinėjami kaip piltiniai  saldainukai. Jie forma labai panašūs į koka-kolos buteliukus, būna mėlyni ar rausvi, paprastai rūgštūs. Kitos kompanijos gaminamas variantas Blue Bottles yra labiau kramtūs, kietesni ir saldesni.
Raudonos varlės
Australijoje nuo maždaug 1930 m. buvo labai populiarūs varlių pavidalo guminukai. Jie būna raudoni ar žali, nors visus paprastai vadina 'raudonosios varlės'.
Dantys
Australijoje nuo maždaug 1930 m. buvo labai populiarūs dantų pavidalo guminukai. Jie būna rausvos ir baltos spalvos, kur rausva spalva yra dantenų spalva, o balta – pačių dantų spalva. Skonis silpnai mėtinis, primenantis dantų pastą.
Suvesti sąskaitas
Suvesti sąskaitas – 1966 m. sukurtas vesternas.
Las Cieličanskų miškų draustinis
Las Cieličanskų miškų draustinis - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Grudeko ir Supraslio valsčiuose. Draustinio plotas 370,58 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Knišino girioje. Draustinyje auga kalninė guoba.
Abebe Bikila
Abebe Bikila (g. 1932 m. rugpjūčio 7 d. Džato – m. 1973 m. spalio 25 d. Adis Abeboje) – Etiopijos lengvaatletis. Vienas geriausių ilgų nuotolių bėgikų pasaulyje; pirmasis olimpinių žaidynių istorijoje 2 kartus (1960, 1964 m.) laimėjęs maratono bėgimo aukso medalį.
Abebe Bikila laimėjo aukso medalius 1960 m. Romos ir 1964 m. Tokijo olimpinėse žaidynėse, daugelyje kitų maratonų. 1964–1965 m. pasaulio rekordo savininkas (2:12:12).
1969 m. Adis Abeboje pateko į autoavariją, dėl kurios patyrė sunkių sužalojimų ir nebegalėjo tęsti sportininko karjeros.
Daiktinė teisė
Daiktinė teisė – civilinės teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių daiktų, daiktinių prievolių ir daiktinių teisių teisinį režimą.
Daiktinė teisė skirtingai nei prievolių teisė, pagal kurią sudarius naujus susitarimus, gali kilti naujos sutarčių rūšys, formos, nustato formos reikalavimus.
Teisės principai
Daiktinės teisės principai:
Nerėpų senosios kapinės
Nerėpų k. senosios kapinės, vadinamos Marų kapais, Maro kapeliais, Senkapiais (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas – ; senas registro kodas – L566) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, Nerėpų kaime (Imbarės seniūnija), 0,25 km į vakarus nuo kelio Erlėnai-Nerėpai, kairiajame Erlos upelio krante.
Vieta
Memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas. Teritorijos plotas – 0,09 ha, perimetras – 123 m.
Kryžius
Kryžius antkapinio paminklo tipo, keturių tarpsnių. Jį sudaro 3 tašytos, stačiakampės stačiasienės akmens plokštės, virš kurių kyla metalinis kryžius kiauravidure kryžma. Viršutinėje plokštės vakarinėje plokštumoje iškaltas sunkiai įskaitomas užrašas: „Už čia ilsančius / steigėjai paminklo / SKRYPKAUSKAI".
Istorija
Kapinės veikė XVI – XVIII a. Jose laidoti Nerėpų kaimo gyventojai. Vadinamos Kapaliais, Marų kapais, Maro kapeliais, Senkapiais. Kapines uždarius, jose nuo XIX a. retsykiais be kunigo buvo laidojami savižudžiai ir nekrikštyti mirę kūdikiai, kurių nepriimdavo į Salantų parapijos kapines. Paskutinės palaidotos 1920 m. šiltinės aukos.
Nuo seno jose stovėjo keli aukšti, ąžuoliniai kryžiai, kuriems sunykus Edvardas Nikontas 1936 m. pastatė akmeninį paminklinį kryžių. Seniau kapinėse vykdavo gegužinės pamaldos, į kurias sueidavo visi kaimo gyventojai. Sovietmečiu kapinės buvo suniokotos, o kryžius nuverstas. Aloyzo ir Birutės Skripkauskų rūpesčiu jis atstatytas ir pašventintas.
1995 m. kapines žvalgė Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, 2000 m. – Julius Kanarskas, 2015 m. – Kultūros paveldo centro vyriausioji paminklotvarkininkė Loreta Jatulionytė-Brezgienė.
1997 m. gruodžio 31 d. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (registro kodas L566),, 2005 m. balandžio 19 d. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Kapines prižiūri Aloyzas ir Birutė Skripkauskai. 2000 m. Salantų regioninio parko direkcija prie kapinių pastatė anotacinį ženklą.
Amerikos kino institutas
Amerikos kino institutas  – JAV kino pramonės organizacija, ugdanti kino kūrėjus ir skirianti apdovanojimus kino srityje. AFI remia privatūs asmenys ir visuomenė.
Institutą sudaro kino, pramogų, verslo ir akademinių bendruomenių lyderiai. Organizacijos veiklą prižiūri valdymo tarybos pirmininkas seras Howard Stringer ir direktorių tarybos pirmininkas Robert Daly, o vadovauja Bob Gazzale.
Istorija
Įsteigti Amerikos kino institutą nutarta 1965 m., Baltųjų rūmų Rožių sodelyje prezidento Lyndon B. Johnson paskelbtu mandatu, tokiu būdu siekiant įkurti nacionalinių menų organizaciją, kuri apsiimtų Amerikos kino paveldo išsaugojimu, ugdytų ateinančios kartos kino kūrėjus ir pagerbtų kino pramonei nusipelniusius žmones bei jų kūrybą. AFI buvo įsteigtas po dvejų metų, t. y. 1967-aisiais, gavus lėšų iš Nacionalinio menų fondo, Amerikos kino asociacijos ir Fordo fondo.
Institutas įsteigė režisūros mokymo programą, tuomet žinomą Center for Advanced Film Studie pavadinimu. Taip pat ankstyvaisiais gyvavimo metais sukūrė filmų repertuaro parodą, kuri vykdavo Kenedžio vaizduojamųjų menų centre, ir AFI pilnametražių vaidybinių filmų katalogą, dedikuotą Amerikos kino istorijai.
Vytauto Didžiojo universiteto Inovatyvių studijų institutas
Inovatyvių studijų institutas (ISI) (iki 2011 m. Distancinių studijų centras) – Vytauto Didžiojo universiteto padalinys, turintis universitetinio instituto statusą. Direktorė – dr. Airina Volungevičienė (nuo 2007 m.).
Amerikos kino institutas
Istorija
Institutas 1981 m. persikėlė į dabartinį aštuonių akrų teritoriją apimantį Holivudo miestelį. Kino režisūros programa išaugo į AFI konservatoriją, akredituotą aukštąją mokyklą.
Vytauto Didžiojo universiteto Inovatyvių studijų institutas
Veikla
Pagrindinis VDU Inovatyvių studijų instituto siekis – plėtoti nuotolines studijas Vytauto Didžiojo universitete ir Lietuvoje.
Amerikos kino institutas
Istorija
Mėgėjiškų filmų repertuaro paroda iš Kenedžio centro buvo perkelta į istorinį, 1938 m. statytą, Art Deco stiliaus „Silver“ teatro ir kultūros centrą.
Vytauto Didžiojo universiteto Inovatyvių studijų institutas
Veikla
Centras yra Lietuvos nuotolinio ir e.mokymosi (LieDM) asociacijos narys, Europos nuotolinio ir e.mokymosi tinklo (EDEN) narys, Europos e.mokymosi kokybės užtikrinimo fondo (EFQUEL) narys.
Amerikos kino institutas
AFI programos
Žemiau pateikiamas AFI rengiamų edukacinių ir kultūrinių programų sąrašas:
Vytauto Didžiojo universiteto Inovatyvių studijų institutas
Nuorodos
Oficiali Inovatyvių studijų instituto svetainė
Istorija
Vytauto Didžiojo universitetas veiklą nuotolinių studijų srityje pradėjo nuo 2000 m. kovo mėn., kai pagal projektą „Distancinio mokymo plėtra Lietuvoje (LieDM-2)"  universitete  buvo įrengta nuotolinio mokymosi klasė (mokymo klasės administratorė – Vida Žvinienė). 2000 metais spalio 5d. Rektoriaus įsakymu Nr.316 buvo įsteigtas Distancinių studijų centras (K.Donelaičio 52-314, Kaunas) centro vadovu paskirtas – Dr. Artūras Mickus. Mokymams naudota vaizdo konferencijų įranga, virtualios mokymosi aplinka WebCT ir el.pašto sistema FirstClass.
Ugnis
thumb|200px|Ugnis
Ugnis – degimo proceso metu išsiskiriančios įkaitusios, šviečiančios dujos. Kasdieniniame gyvenime ugnies ir liepsnos sąvokos paprastai naudojami kaip sinonimai. Ugnis gali būti įvairių spalvų. Degant anglims ugnis būna raudona. Kitus atspalvius ji įgauna, kai degančiose medžiagose yra kai kurių papildomų elementų. Ugnį dažniausiai visada lydi dūmai.
Įprastai gesinama vandeniu. Vanduo paliesdamas karštą kūną virsta garais, tuo pačiu atimdamas iš karšto kūno daug šilumos. Susidarę garai užima šimtus kartų didesnį tūrį, negu juos sudaręs vanduo; apsupę degantį kūną, garai atstumia orą, o be oro degimas neįmanomas.
Ugnis kultūroje
thumb|200px|[[Aarti ugnies ritualas Varanasyje]]
Sugebėjimas įkurti, prižiūrėti ir užgesinti ugnį buvo vienas esmingiausių ankstyvųjų žmonių pasiekimų. Ugnis leido termiškai apdoroti maistą, atgrasinti plėšrūnus, suteikė šviesą ir šilumą, ir tokiu būdu leido žmonių populiacijai pasiekti atšiauresnius kraštus. Termiškai apdoroto maisto rasta iš 1,9 mln. metų senumo laikotarpio, bet manoma, kad anksčiausiai ugnis sukontroliuota galėjo būti maždaug prieš 1 mln. metų. Ugnies naudojimas plačiai paplito prieš 100–50 tūkst. metų.
Dėl ugnies svarbos žmonių gyvenime ugnis pradėta garbinti kaip savita esybė (žr. ugnies garbinimas). Ji laikyta tarpininke tarp žmogaus ir dievų (į ją įdėtos aukos sudega ir dūmais kyla į dangų – dievų erdvę), namų sergėtoja (aplink ugnį vykdavo šeimos gyvenimas), saugotoja nuo priešų, apvalanti dvasią. Aplink ugnį vykdavo įvairios religinės apeigos, be jos buvo neįsivaizduojamos šventės, bendruomenės renginiai. Ypatinga ugnies reikšmė buvo iškelta Vedų ir Avestos kultūrose, kur visi ritualai vykdavo tik ugnies pagalba.
Laikui bėgant, žmonės atrado įvairių ugnies panaudojimo ir suvaldymo būdų. Labai svarbus panaudojimas buvo tyčinis miško padegimas naujiems žemdirbystės plotams sukurti (lydiminė žemdirbystė). Namų erdvėje rengti ugniakurai, pradėtos naudoti žvakės. Ugnis pritaikyta kariniams tikslams.
Iki pramonės perversmo, pagrindinis kuras ugniai buvo mediena (malkos), vietomis – džiovintas mėšlas. Vėliau pradėtos naudoti akmens anglys, gamtinės dujos, nafta. Šių medžiagų deginimo proceso metu imta gaminti elektra (šiluminė elektrinė).
Dabar saugumo (dėl gaisrų pavojaus) ir patogumo sumetimais, atvira ugnis buityje (ypač ekonomiškai išsivysčiusiose šalyse) naudojama retai: apšvietimas teikiamas elektros pagalba, šildymas – centralizuotu karšto vandens paskirstymu, maisto paruošimas – dujinių ar elektrinių viryklių pagalba. Žvakės, židiniai, laužai naudojami daugiau kaip simbolinis, emocinis aspektas.
Bamilekiai
Bamilekiai – Afrikos tautų grupė (priklauso bantams), gyvenanti Kamerūno vakarinės dalies aukštumose, į vakarus nuo Nuno upės. Populiacija – ~3,5 mln. žmonių. Vartoja bamilekių kalbas, priklausančias bantų kalbų grupei.
Bamilekiai sukūrė keletą gentinių karalysčių vakarų Kamerūne, kurių pagrindiniais centrais tapo Bafangas, Bafusamas, Bandžunas, Bangangtė, Bavadžu, Dšangas ir Mbuda. Kolonijiniais laikais bamilekių žemės padalintos tarp prancūzų ir anglų kolonijų.
Tradiciškai verčiasi tropine žemdirbyste (kavamedžiai, bananai, kukurūzai), gyvulininkyste, amatais. Bamilekiai greitai prisitaiko prie modernaus gyvenimo. XX a. pab. dalis persikėlė į miestus, dirbo pramonės, prekybos, transporto įmonėse.
Dauguma bamilekių išpažįsta tradicinius tikėjimus, dalis – musulmonai sunitai. Išplėtota tautodailė, ypač raudonmedžio ir juodmedžio drožyba. Gausi tautosaka. Dėvi baltus, per šventes – ornamentuotus drabužius.
Slovėnijos Socialistinė Respublika
Ribojosi su Italija, Austrija, Vengrija, Kroatijos Socialistine Respublika.
Istorija
1918 m. Slovėnija išsivadavo iš Austrijos−Vengrijos priklausomybės ir įėjo į Serbų, chorvatų ir slovėnų karalystę (nuo 1929 m. Jugoslavija). 1919 m. Versalio taika dalis slovėnų žemių atiteko Austrijai ir Italijai. 1937 m. įkurta Slovėnijos komunistų partija. Paryžiaus taikos konferencijos nutarimu 1947 m. prie Jugoslavijos buvo prijungta dalis Italijos buvusios teritorijos, kurioje daugiausia gyveno slovėnai ir kroatai. 1946 m. sukurta Slovėnijos Liaudies Respublika (nuo 1963 m. Slovėnijos Socialistinė Respublika) − viena iš 6 sąjunginių Jugoslavijos respublikų.
Slovėnija buvo pažangiausia ir labiausiai klestinti respublika Jugoslavijoje.
Ekonomika
Slovėnija buvo labiausiai ekonomiškai išsivysčiusi Jugoslavijos respublika. 1971 m. Slovėnijos pramonė davė 42 % visuminio visuomeninio produkto, prekyba − 19,5 %, žemės ūkis − 11,5 %, statyba − 8,4 %. Buvo kasamos polimetalų rūdos, boksitas, žėrutis, gyvsidabris. Klestėjo juodoji metalurgija (Jesenicės, Ravnės, Štorės gamyklos), Mežicoje lydomas cinkas, Kidričeve − aliuminis. Automobilių gamyba (Maribore), elektrotechnikos (Liublianoje, Kranyje), tekstilės, medžio apdirbimo, chemijos, maisto, poligrafijos pramonė. Pramonės didžiausi centrai − Mariboras, Liubliana, Kranis, Celė, Koperis.
Iš 837 000 dirbančių Slovėnijos gyventojų (1971 m.) pramonėje, amatuose ir statyboje dirbo ~ 43 %, žemės ir miškų ūkyje, žvejyboje ~ 30 %, transporte ~ 4,5 %, prekyboje ir kitose aptarnavimo srityse ~ 4 %.
Kārlis Reisons
Karolis Reisonas (, 1894 m. balandžio 26 d. Peterupėje, Rygos rajonas – 1981 m. liepos 17 d. Adelaidėje, Australija) – latvių kilmės Lietuvos architektas.
Biografija
Baigė Rygos realinę mokyklą ir Peterburgo civilinio instituto Architektūros fakultetą.
1930–1938 m. Kauno miesto inžinierius, statybos skyriaus vedėjas. 1938–1940 m. vertėsi privačia veikla. 1932 m. suteikta Lietuvos pilietybė.
Kiauleikiai
Kiauleikiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietvakariniame pakraštyje, į šiaurės vakarus nuo Vydmantų. Kaime veikia 3 vėjo jėgainės.
Kārlis Reisons
Biografija
Pirmosios sovietų okupacijos metais su šeima išvyko į Vokietiją, bet, Lietuvą okupavus vokiečiams, vėl grįžo. 1941–1944 m. Panevėžio miesto inžinierius, burmistras.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į Australiją, dirbo Adelaidės miesto architektūros skyriuje.
Kiauleikiai
Kultūros paveldas:
Etimologija
thumb|left|Kiauleikiai
Kārlis Reisons
Suprojektuoti pastatai ir statiniai
Kaune:
Kiauleikiai
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilo iš asmenvardžio Kiauleikis daugiskaitinės formos (asmenvardinis vietovardis).
Kārlis Reisons
Suprojektuoti pastatai ir statiniai
Šiauliuose:
Kiauleikiai
Istorija
Archeologijos radiniai liudija, kad pirmieji gyventojai kaime pasirodė I tūkstantmečio pradžioje. Manoma, kad senovės Kiauleikių bendruomenė priklausė XIII a. rašytiniuose šaltiniuose minimai Virkštininkų piliai.
XV–XVI a. pirmoje pusėje susiformavo Kiauleikių kaimas. Nuo XV a. jis priklausė Palangos dvarui, o tikinčiųjų dvasiniu gyvenimu rūpinosi Palangos katalikų bažnyčios kunigai. XVI a. Palangos dvaras tapo valstybine valda, o 1572 m. Žygimantas Augustas Kiauleikių kaimą priskyrė prie Kretingos valsčiaus, kurį atidavė Jonui Chodkevičiui. Pastačius Kretingos bernardinų vienuolyną su bažnyčia, apie 1617 m. Kiauleikiai buvo priskirti Kretingos parapijai.
Kārlis Reisons
Suprojektuoti pastatai ir statiniai
Kitur:
Kiauleikiai
Istorija
Kaimui priklausė 30 valakų žemės. Ją 1572 m. nuomavo 27, 1611 m. – 58, 1771 m. – 24 valstiečių šeimos. 1827 m. buvo 19, 1831 ir 1846 m. – po 18, 1857 m. – 13 katalikų kiemų. XIX a. pirmoje pusėje katalikų sklypuose pradėjo kurtis evangelikai liuteronai, atsikėlę iš Kuršo gubernijos. Jų bendruomenė gavo iš valdžios leidimą atidaryti Kiauleikiuose savo kapines, kurias įsirengė apleistų senųjų kaimo kapinių kalvelėje, greta Marų kapelių.
Panaikinus baudžiavą, Mykolas Kasputis iš Kiauleikių kaimo 1867 m. ėmėsi vadovauti Kretingos dvaro valstiečių maištui, kurio dalyviai reikalavo nemokamai išdalinti dvaro žemes, trukdė įgyvendinti žemės reformą, atsisakinėjo vykdyti išlikusias prievoles, išmokėti skolas bei nemokėjo valstybinių mokesčių. Vilniaus generalgubernatoriaus įsakymu M. Kasputis 1868 m. buvo suimtas ir ištremtas 5 metams į Tomsko guberniją be teisės grįžti į Kauno guberniją. Maištą numalšinus, 1870 m. išperkamuosius žemės mokesčius grafui Gabrieliui Zubovui mokėjo 61 žemės sklypo savininkas.
Kiauleikių valstiečiai ilgai ginčijosi su grafais Zubovais dėl buvusių bendrų žemių (apyrubių arba užusienių), esančių už dirbamų žemių ribų. 1865 m. ginčą tikrinusi komisija apyrubes priskyrė valstiečiams, o 1872 m. Kauno gubernijos valdyba jas pripažino dvarininkui Gabrieliui Zubovui. Pasipiktinę valstiečiai neleido kirsti miško bei atriboti ginčijamos žemės. Jie priešinosi matininkui, taikos tarpininkui, ispravnikui, primušė dešimtininkus ir policininkus, tačiau netrukus nusileido policijai. Už žmonių kurstymą Antanas Kasputis ir Juozas Liekis iš Kiauleikių kaimo bei dvi moterys buvo suimti, o keturios moterys – išplaktos rykštėmis.
1906–1908 m. kaime įvyko Stolypino reforma. Jos metu senasis valakinis-gatvinis kaimas buvo išskaidytas į vienkieminius ūkius, o visa žemė išdalinta valstiečiams. Kiauleikiai buvo vienintelis kaimas Kretingos valsčiuje, kuris buvo pasirinktas naujajai žemės reformai.
1920 m. Kiauleikiuose gyveno 33 katalikų šeimos, o 1923 m. buvo 55 ūkiai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1927 m. prie Kiauleikių prijungti aštuoni išparceliuoto Didžiųjų Virkštininkų dvaro žemės sklypai. 1936 m. prie kaimo gatvės Kiauleikių gyventojai pastatė dviejų kryžmų ąžuolinį kryžių, o 1939 m. atnaujino šalia jo stovėjusią koplytėlę (1965 m. kryžius ir koplytėlė vietinės valdžios įsakymu perkeltos į senąsias kaimo kapines). 1938 m. kaimo katalikai Kretingos pranciškonų vienuolyno ir parapijos bažnyčios Šv. Antano varpui nulieti paaukojo 42,50 lito.
Sovietmečiu Kiauleikių konkurentu tapo šalia sparčiais tempais išaugusi pagrindinė Kretingos tarybinio ūkio, vėliau – Vidmantų agroprekybinio ūkio, gyvenvietė Vidmantai, kurios naujausios sodybos įsibrovė ir į Kiauleikių kaimo žemes. 2005 m. pastatytos 3 vėjo jėgainės, gaminančios ekologiškai švarią elektros energiją vienam pirmųjų Lietuvos pajūryje vėjo jėgainių parkui.
Tanenrodė
Tanenrodė arba Žiguliovas (, nuo 1946 m. Жигулёво) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Beiniūnų valsčiaus palivarkas. 1907 m. buvo 13 gyventojų. Priklausė Trempų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Raudėnai
Raudėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, šalia kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Raudėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia (nuo 1881 m.), veikia Raudėnų mokykla, biblioteka, paštas (LT-81009). Pietiniame pakraštyje yra Raudėnų geležinkelio stotis. Pro kaimą teka Rauda, apylinkėse vyrauja eglynai.
left|miniatiūra|Parapijos namai
Etimologija
Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Raudos upės, abipus kurios jis įsikūręs. Pastarosios vardas kilęs nuo žodžio rauda, raudojimas.
Istorija
Vietovė minima nuo XVI a. 1550 m. pastatyta koplyčia, 1611 m. – pirmoji apaštalo Šv. Baltramiejaus bažnyčia. 1681 m. jau minimas Raudėnų miestelis. XIX a. jis buvo Šiaulių apskrities Kuršėnų valsčiuje.
1968 m. spalio 23 d. Raudėnų miestelis sujungtas su Raudėnų kaimu ir bendra gyvenvietė pavadinta Raudėnų kaimu, tad liko be miestelio statuso.
2000 m. patvirtintas Raudėnų herbas.
Mikrogaureliai
thumb|right|270px|Mikrogaureliai žmogaus plonosios žarnos ląstelės išoriniame paviršiuje
Mikrogaureliai – membraniniai ląstelių išlinkimai, stipriai padidinantis bendrą membranos paviršiaus plotą, reikalingą medžiagų absorbcijai ir sekrecijai. Šie dariniai daugiausia randami epitelio ląstelių paviršiuje.
thumb|left|250px|Šeši mikrogaureliai
Vienas mikrogaurelis yra apie 0,08μm pločio ir 1μm ilgio. Viena ląstelė gali turėti iki kelių tūkstančių mikrogaurelių, kurie bendrą jos paviršiaus plotą padidina iki 20 kartų.
Mikrogaureliai daugiausia aptinkami audiniuose, kuriuose vyksta medžiagų išskyrimas ir įsiurbimas. Žinduolių plonosios žarnos išklotos epitelio ląstelėmis su mikrogaureliais, kurie reikalingi efektyviai vandens ir virškinimo produktų pernašai iš žarnų į kraują. Panašių ląstelių randama ir inkstų kanalėliuose, kur vyksta vandens, druskų ir kitų medžiagų reabsorbcija iš filtrato į kraują.
Kasos, kepenų ir kitų liaukų ląstelės taip pat turi daug mikrogaurelių, kad medžiagų sekrecija vyktų efektyviai.
Mikrogaureliai sudaryti iš aktino filamentų su pagalbiniu baltymu vilinu ir juos apgaubusios plazminės membranos. Organoidų šiuose dariniuose nėra randama.
Mikrogaurelių struktūra panaši į filipodijų sandarą, tačiau mikrogaureliai yra trumpesni ir skirti ne judėjimo, o greičiau pernašos funkcijai atlikti.
Poliesė (Molėtai)
Poliesė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Arnionių I.
Istorija
Kaimas užrašytas 1850 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje.
Šiaurės Kyšulio provincija
Šiaurės Kyšulys  – didžiausia Pietų Afrikos Respublikos provincija, esanti šalies šiaurės vakaruose, Namibijos ir Botsvanos pasienyje bei Atlanto vandenyno pakrantėje. Sudaryta 1994 m. padalinus Kapo provinciją. Susideda iš 13 savivaldybių.
Ukmergės žinios
Ukmergės žinios – Ukmergės krašto laikraštis, nuo 1999 m. einantis Ukmergėje. Leidėjas – UAB „Ukmergės žinios", Gedimino g. 34/2.
Šiaurės Kyšulio provincija
Rasinė sudėtis
azijiečiai (0,2 %)
Ukmergės žinios
Istorija
Įsteigė iš laikraščio „Ukmergės diena“ išėjusių žurnalistų grupė. Spausdino Kauno „Aušros spaustuvė“.
FK Rudar Pljevlja
Plevlios „Rudar“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Plevlios.
Istorija
Klubo įkūrimo metais laikomi 1920-ieji. Nuo 2006–2007 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Pakruojo herbas
Aprašas
Auksiniame herbinio skydo lauko apatiniame trečdalyje - juodas arkinis tiltas. Virš tilto skydo centre - raudonas skydelis su auksiniu vėjo malūnu.
Istorija
Miesto teises Pakruojis gavo tik 1950 m., tapo rajono centru. Pavadinimas kilęs iš Kruojos upės. 1968 m. sukurtame herbe (panaikintas 1970 m.) laukas buvo perskeltas į raudoną heraldinę dešinę pusę ir mėlyną kairiąją pusę. Abiejose pusės buvo po stilizuotą sidabrinę kviečio varpą.
Sidabrinės kviečių varpos daugiau simbolizavo rajoną nei miestą. Lietuvos heraldikos komisija, atkuriant Pakruojo herbą, nutarė paieškoti kitų, daugiau miestui būdingų, simbolių. Miestas iš kitų išsiskyrė vėjo malūnais ir vieninteliu arkiniu tiltu Lietuvoje. Šie išskirtiniai simboliai buvo panaudoti dabartiniame Pakruojo herbe. Pakruojo herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1993 m. lapkričio 24 d. Etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Miendzižečės miškų draustinis
Miendzižečės miškų draustinis - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Šudzialovo valsčiuje. Draustinio plotas 249,86 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Knišino girioje.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba – Panevėžio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vytautas Liudvikas Šeštokas, jo pavaduotoju Kęstutis Virgilijus Henrikas Vaičiūnas. Savivaldybės administratore paskirtae Aldona Melėnienė.
Mage: The Ascension
Mage: The Ascension (trumpiau tiesiog Mage, angl. magas) – White Wolf leidžiamas vaidmenų žaidimas, kurio veiksmas vyksta Tamsos pasaulyje. Jo veikėjai yra tradiciniai magai arba technokratai. Kaip ir kiti Tamsos pasaulio žaidimai, ji naudoja Storyteller mechaniką.
1996 metais ši sistema laimėjo Origins apdovanojimą už geriausias 1995 metų vaidmenų žaidimo taisykles.
Horbuvo Viešpaties Atsimainymo parapija
Horbuvo Viešpaties Atsimainymo parapija  – parapija, įsikūrusi Horbuvo kaime. Parapija įkurta apie 1516 metus. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui. 1905 m. pastatyta mūrinė Horbuvo Viešpaties Atsimainymo bažnyčia, kuri iš pradžių buvo stačiatikių cerkvė.
Juozas Repečka
Juozas Repečka (g. 1920 m. rugpjūčio 9 d. Kampuose (Utenos raj.) – teisininkas, politologas, Lietuvių spaudos ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1938 m. baigė Utenos gimnaziją, 1943 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1943–1944 m. Vilniaus universitete sudijavo ekonomiką. 1940 m. – Vyčio korporacijos Vilniuje pirmininkas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. – Vokietijos lietuvių studentų centrinės atstovybės pirmininkas. 1949 m. baigė Getingeno universiteto aspirantūrą, teisės daktaras.
1950 m. išvyko į JAV. 1953–1954 m. Niujorko universitete studijavo visuomenės mokslus. 1952 m. – „Šviesos“ sambūrio pirmininkas, 1954 m. – „Demokratinio darbo talkos“ pirmininkas, 1954–1969 m. – žurnalo „Darbas“ redaktorius. Lietuvos socialdemokratų partijos Užsienio delegatūros narys, 1955 m. liepos 8 d. – Pabaltijo socialistų konferencijos dalyvis.
Bamumai
XVII-XIX a. bamumai turėjo ankstyvųjų valstybės junginių (Bamumo karalystė). XIX a. pab.–XX a. pirmoje pusėje bamumų vadas buvo Ibrahim Njoya, žymus dėl savo inovacijų ir politinės įtakos.
Bamumai tradiciškai verčiasi tropine žemdirbyste (kavamedžiai, kukurūzai), gyvulininkyste. Paplitusi medžio drožyba. Gausi tautodailė. Dauguma musulmonai sunitai, taip pat yra krikščionių, išpažįstančių vietinius tikėjimus. XX a. pabaigoje buvo išlikę matriarchatas, daugpatystė, gentinė struktūra.
Valakampiai
Valakampiai (arba Valakupiai) – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, kairiajame Neries krante, prie jos vingio priešais Verkius (šiaurėje). Iš rytų riboja Nemenčinės plentas, šiaurėje pereina į Turniškes. Link Žirmūnų veda Valakampių tiltas.
Valakampiai išsidėstę Neries upės kilpoje, visoje padengtoje Valakampių mišku. Čia išsidėstę vasarnamiai, vilos, nuosavi namai, poilsiavietės, restoranai. Veikia reabilitacijos centras, socialinių paslaugų, vaikų globos namai. Neries pakrantėje yra du paplūdimiai. Arčiau 1–ojo atsivėrusi Valakampių atodanga.
Gapšys
Gapšys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Valakampiai
Etimologija
Pasak vienos versijos, vietovardis kilęs iš žodžių valakas ('toks žemės matavimo vienetas') ir kampas, pasak kitos, šioje vietoje buvęs upelis Valakupis arba Valakupė ('valako upė'). Kadangi forma Valakampiai turi ilgesnę vartojimo lietuvių kalboje tradiciją, todėl teikiama kaip pagrindinė.
Gapšys
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gapšienė (ištekėjusi moteris) ir Gapšytė (mergautinė pavardė).