cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika
Istorija
1941–1944 m. kunigai marijonai Vladas Polonskis ir Klemensas Kačergius išslapstė panevėžietį gydytoją Sauchantą. 1948 m. vienuolynas uždarytas. Klebonas Jonas Staškevičius 1950 m. suimtas, 1955 m. mirė Jodelės lageryje, altaristas Petras Lygnugaris 1952–1970 m. kalintas. Žemaičių Kalvarijoje gyveno pirmosios lietuvių maldaknygės autorius, kunigas Jurgis Kasakauskis (apie 1650–1722), lietuvių raštijos darbuotojas, kunigas Rapolas Jasikevičius (1801–1879).
1988 m. gegužės 6 d. popiežius Jonas Paulius II suteikė bažnyčiai mažosios bazilikos titulą. 2006 m. spalio 8 d. bazilikos centriniame altoriuje kabantis Dievo Motinos su Kūdikiu paveikslas buvo vainikuotas popiežiaus Benedikto XVI pašventintomis karūnomis.
Parapijos klebonai (nuo 1939 m.)
Nuo 1939 m. Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos apsilankymo parapijos klebonais dirbo šie dvasininkai:
Kultūrinė vertė
Bažnyčia yra pagrindinis Plungės rajono miestelio Žemaičių Kalvarijos architektūrinis objektas. Ji garsi tuo, kad ten kasmet vyksta vienas didžiausių Lietuvoje katalikiškų renginių – Didieji Žemaičių Kalvarijos atlaidai.
Architektūra
Bažnyčia (nuo 1988 m. mažoji bazilika) yra pereinamų iš baroko į klasicizmą formų, su 2 neobarokiniais bokštais, bazilikinė, stačiakampio plano, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 9 altoriai. Bažnyčios bokštų aukštis siekia 56 metrus.
Spartina
Spartina (Spartina) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų gentis. Paplitusi Pietų ir Vakarų Europoje, Šiaurės Amerikos ir Pietų Amerikos pakrančių regionuose. Auga pajūrio pakrančių maršose, druskinguose duburiuose.
Rūšys
Gentį sudaro 14 rūšių.
Pocūgė
Pocūgė (Pseudotsuga) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių medžių gentis.
Rūšys
Priklausomai nuo botaninio šaltinio, pocūgių (Pseudotsuga) gentyje išskiriama nuo 4 iki 7 rūšių. Kartais kaip atskira rūšis išskiriama meksikinė pocūgė Pseudotsuga lindleyana (Roezl) Carrière. Kitais šaltiniais meksikinė pocūgė yra didžiosios pocūgės Pseudotsuga menziesii varietetas arba porūšis ir lotyniškai rašomas Pseudotsuga menziesii var. lindleyana arba Pseudotsuga menziesii subsp. lindleyana. Bet remiantis The Plant List organizacija, yra tik 4 rūšys, ir Pseudotsuga lindleyana tėra tik vienas iš daugelio melsvosios pocūgės sinonimų :
Proletariatas (partija)
Proletariatas – Lenkijos ir Lietuvos teritorijoje veikusių darbininkų politinių partijų pavadinimas.
I Proletariatas
Tarptautinė socialinė revoliucinė partija „Proletariatas" (Internacjonalistyczna Partia Socjalno-Rewolucyjna Proletariat) – pirmoji Lenkijos ir Lietuvos teritorijoje veikusi darbininkų politinė partija.
Istorija
Įkurta 1883 m. sausio mėn. Vilniuje vykusiame lenkų socialistų suvažiavime. Iniciatorius – vienas iš pirmųjų lenkų socialistų judėjimo pradininkų Liudvikas Varynskis. Jis dar 1882 m. vasarą subūrė Varšuvoje veikusias socialistų organizacijas į Darbo komitetą, kuris parengė ir 1882 m. rugsėjo mėn. paskelbė partijos programą.
Partijos ideologija rėmėsi Pirmojo Internacionalo principais. Siekė demokratinių žmogaus ir piliečio teisių, tautų lygiateisiškumo, gamybos priemonių suvisuomeninimo. Taikė revoliucinius, tačiau ne teroristinius veiklos metodus. Tokios lenkų socialistų pažiūros turėjo įtakos Georgijaus Plechanovo kiek vėliau įkurtos „Darbo išvadavimo" grupės ideologijai, jos atsiribojimui nuo teroristinės veiklos.
Jau 1883 m. surengė pirmąjį Varšuvos darbininkų streiką, 1885 m. masinę demonstraciją. Tačiau pagrindine veiklos forma pasirinko darbininkų švietimą ir organizavimą. 1883–1885 m. leido laikraštį „Proletariat“, 1884–1887 m. teorinį žurnalą „Wałka klass“. Pogrindinėje spaustuvėje išspausdino apie 30 atsišaukimų. Vieną jų – „Manifestas artojams" išvertė į lietuvių kalbą ir išleido šioje spaustuvėje Jonas Šliūpas ir Liudvikas Janavičius.
Lietuvoje veikė daugiausia Vilniuje, Gardine, Kaune ir Šiauliuose. Žymiausi veikėjai – H. Kovalevskis, L. Rimkevičius, B. Burbaitė – Eidukevičienė, V. Karpavičiūtė – Rechnevskienė, Vladimiras Zubovas, Vincas Kudirka, Jonas Šliūpas, Michailas Voiničius, tapęs prototipu savo žmonos Etelės Voinič knygos „Gylys“ herojui.
Rusijos caro žandarai žiauriai susidorojo su „Proletariato" partija. Jau 1883 m. buvo suimtas ir uždarytas į Varšuvos citadelę Liudvikas Varynskis. 1885 m. buvo suimti ir nuteisti įvairų laiką kalėti 29 partijos lyderiai. Keturi iš jų 1886 m. sausio 28 d. buvo nužudyti Varšuvos citadelėje. Po šio smūgio partija praktiškai nustojo egzistavusi.
II Proletariatas
Socialinė revoliucinė partija „Proletariatas" (Polska Partia Socjalno-Rewolucyjna Proletariat (II Proletariat) – Lenkijos politinė partija, veikusi 1888–1893 m. Įkūrė L. Kulčickis ir M. Kaspšakas, tęsdami I Proletariato partijos veiklą.
Tačiau nuo savo pirmtakės skyrėsi radikalesniais politinės kovos metodais ir netgi teroristine veikla. Propagavo Lenkijos autonomijos Rusijos imperijos sudėtyje idėją ir palaikė glaudžius santylius su rusų teroristinėmis organizacijomis.
1891 m. liepos mėn. didžioji dalis partijos narių, nepritariančių tokiai veiklai, vadovaujami Julijano Marchlevskio įkūrė Lenkijos darbininkų sąjungą, kuri 1893 m. įsiliejo į naują socialdemokratinės krypties partiją – Lenkijos socialistų partiją ir Lenkijos karalystės socialdemokratija.
III Proletariatas
Lenkijos socialistų partija „Proletariatas" (Polska Partia Socjalisticzna Proletariat) – Lenkijos darbininkų revoliucinė partija, veikusi 1900–1909 m. Vakarų Lenkijoje. Susidarė iš Lenkijos socialistų partijos Lvovo organizacijos.
Partijos maksimalių siekių programoje buvo numatyta socialistinė revoliucija, tačiau minimaliai būtų pasitenkinusi ir Lenkijos autonomija, Rusijos konstitucija, 8 valandų darbo diena. Turėjo apie 1000 narių, kurie ypač aktyviai veikė per 1905–1907 m. revoliuciją.
Žymiausi veikėjai – L. Kulčickis, B. Drobneris, A. Borovinskis, V. Jurgelevičius.
Vepriškai (12030401)
left|120px
Vepriškai – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vievio, Panerių I miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 89 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries baseinui. Į pietus už 0,25 km telkšo didesnis dar vienas Vepriškų ežeras.
Vakarinėje pakrantėje yra stovyklavietė.
Marsilijus Fičinas
thumb|Marsilijaus Fičino biustas Florencijoje Marsillio Ficino (Marsilijus Fičinas,, 1433 m. spalio 19 d. – 1499 m. spalio 1 d.) – italų humanistas, filosofas, teologas ir vertėjas.
Gyvenimas
Marsilijus Fičinas gimė Filjine Valdarne netoli Florencijos gydytojo šeimoje. Florencijos universitete studijavo filosofiją ir mediciną. Vėliau (apie 1456 m.) pradėjo mokytis senovės graikų kalbos ir gilintis į antikinę filosofiją, ypač Platono raštus. Jaunuolio darbštumas, energija ir gabumai atkreipė Florencijos didiko Kozimo Medičio dėmesį. K. Medičis padovanojo jam savo užmiesčio rezidencijoje Karedžyje nedidelę vilą, kurioje M. Fičinas praleido visą tolesnį savo gyvenimą. Čia jis ir pradėjo didelį senųjų graikiškų raštų vertimo į lotynų kalbą darbą.
Vertimas
Pirmiausia išvertė legendiniam Hermiui Trismegistui priskirtus hermetinius raštus, po to ėmėsi Platono. Iki tol buvo žinomi tik trijų Platono dialogų („Timajas“, „Fedonas“, „Menonas“) vertimai į lotynų kalbą. M. Fičinas išvertė visus kitus Platono raštus ir parengė jų komentarus. be to, jis išvertė į lotynų kalbą neoplatonikų Plotino, Jamblicho, Porfirijo, Proklo veikalus, Bizantijos filosofo Mykolo Pselo raštus, dalį Areopagtikų, orfikų himnus, Hesiodo „Teogoniją“ (neišliko) ir kt.
Kūryba
thumb|upright|De triplici vita, 1560 thumb|upright|Delle divine lettere del gran Marsilio Ficino, 1563
M. Fičinis rašė daugiausia lotyniškai. Vienas kitas veikalas buvo parašytas ir italų kalba. Reikšmingiausias jo darbas, kuriame sistemingai išdėstyta jo koncepcija, yra „Platoniškoji teologija apie sielų nemirtingumą“ (Theologia platonica de immortalitate animarum, parašyta 1469–1474 m., išleista 1482 m.). Iš mažesnės apimties M. Fičino veikalų paminėtini traktatai „Apie krikščionių religiją“ (De christiana religiora, 1474 m.), „Apie meilę, arba apie Platono Puotą“ (Sopra lo amore ovvero Convito di Platone, 1489 m.) ir kt.
Janas Amosas Komenskis
thumb|right|180px|J. Komenskio rankraštis, 1611 m. Janas Amosas Komenskis (,, g. 1592 m. kovo 28 d. Moravijoje, Čekija – m. 1670 m. lapkričio 4 d. Amsterdame, Nyderlandai) – įžymus čekų pedagogas, rašytojas, visuomenės veikėjas. Jis buvo naujųjų laikų pedagogikos kūrėjas, genialiai apibendrinęs pažangias savo meto pedagogines mintis ir pirmasis Europoje parengęs vientisos švietimo sistemos pagrindus. J. Komenskis vadinamas „Pedagogikos Niutonu“, „Pedagogikos Kolumbu“, „Pedagogikos tėvu“. Jis dirbo Lenkijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, didžiąją savo gyvenimo dalį praleido Olandijoje.
Žlugus husitų judėjimui, XVI-XVII a. Čekijoje vėl sustiprėjo feodalizmas. Šalis antrą kartą išgyveno baudžiavinę priespaudą. Dėl to paaštrėjo visuomenės sluoksnių prieštaravimai, peraugę į liaudies masių kovą. Čia aktyviai reiškėsi Moravijos bažnyčia. Jos narys ir vienas iš vadovų buvo Janas Amosas Komenskis, kartu su savo tauta patyręs daugybę nalaimių ir tremtinio dalią.
Biografija
Jo tėvas ir seneliai buvę aktyvūs Moravijos bažnyčios bendruomenės nariai. 1604 m., kai J. Komenskiui buvo 12 metų, per epidemiją mirė jo tėvai ir du broliai. Jis liko tik su seserim Margarita, ir juos ėmė globoti giminaičiai. Kai baigė mokyklą, bendruomenės lėšomis buvo pasiųstas į Vokietiją įgyti aukštąjį išsilavinimą. 1611–1613 m. studijavo Herborno gimnazijoje, 1613–1614 m. – Heidelbergo universitete. Šiose mokymo įstaigose įsigalėjusios kalvinistinės pažiūros buvo artimos Moravijos brolių religinėms pažiūroms. 1614 m. J. Komenskis grįžo į tėvynę ir buvo paskirtas lotyniškosios Prerovo mokyklos vadovu. Su dideliu užsidegimu ėmėsi pedagoginio darbo ir visos mokymo metodikos keitimo. Po ketverių metų tapo bažnyčios pastoriumi ir rektoriumi, 1614–1618 m. gyveno Fulneke. Aktyviai studijavo Atgimimo epochos humanistų – Tomazo Kampanelos, Chuano Vyvo ir kt. – darbus.
Neatlaikęs katalikų spaudimo, J. Komenskis persikėlė gyventi į Lešną Lenkijoje, kur galėjo produktyviai dirbti ir užsiimti kūryba (didaktikos veikalai, vadovėliai, pansofizmo teorija). Vėliau kėlėsi į Vengriją, Olandiją.
Veikla
J. Komenskio tėvynė Čekija buvo vienas iš reformacijos judėjimo centrų. Reformacija Čekijoje buvo susijusi su Jano Huso (1363-1415) vardu. Jis pratęsė anglų teologo Oksfordo universiteto profesoriaus Džono Viklifo (1320-1380) katalikų bažnyčios kritiką. J. Komenskis pritarė D. Viklifo siekiui sekuliarizuoti bažnyčios turtus, už anglų bažnyčios išlaisvinimą nuo popiežiaus. Jis reikalavo likviduoti popiežiaus pareigybę ir hierarchiją, grąžinti pirmykštę krikščionybės formą, atsisakyti prabangių bažnytinių atributų ir apeigų bei sukurti valstybei pavaldžią nacionalinę bažnyčią, kėlė būtinumą gimtąja kalba vykdyti pamaldas bažnyčioje, gimtąja kalba mokykloje mokyti vaikus. Visa tai buvo būtinos prielaidos vystytis čekų nacionalinei kultūrai.
Žemaičiai (Kėdainiai)
Žemaičiai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Dotnuvos miestelio, prie Jaugilos upės ir Dotnuvos miško. Veda kelias iš Akademijos, apsodintas liepomis. Yra didelis fermų kompleksas.
Kominas
Kominas  – trečioji pagal dydį Maltos archipelago sala. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos Respubliką.
Janas Amosas Komenskis
Pedagogikos sistema
thumb|left|220px|J. Komenskio bareljefas Čekijoje J. Komenskio pasaulėžiūros pagrindą sudarė antikinė filosofija, Frensio Beikono ir Fransua Rablė darbai. Pagrindinės pedagoginės idėjos:
Žemaičiai (Kėdainiai)
thumb|left|250px|Liepų alėja į Žemaičius
Kominas
Saloje nuolat gyvena 8 žmonės. Šiuo metu ji − paukščių rezervatas ir gamtos draustinis.
Janas Amosas Komenskis
Atminimo įamžinimas
thumb|left|220px|J. Komenskis ant kronos banknoto thumb|left|120px|TSRS pašto ženklas Daugelyje šalių veikia J. Komenskio vardu pavadintos mokyklos, įvairūs fondai, pastatyti paminklai, pavadintos miestų gatvės ir pan. Taip pat:
Kominas
Vardas
Vardą salai davė kadaise joje augantis kmyninis kuminas.
Janas Amosas Komenskis
Darbai
thumb|right|240px|Pedagogikos muziejus Prahoje Darbai, išleisti lotyniškai:
Kitos publikacijos:
Kominas
Istorija
Pirmieji žinomi Komino salos gyventojai buvo ūkininkai Romos viešpatavimo Maltoje metu (nuo 218 m. pr. m. e.).
Viduramžiais šios salos raižytas krantas, klinties klifai (skardžiai), gilios uolos buvo mėgiamos piratų ir plėšikų. Pasislėpę uolose, jie laukė iš Maltos į Gocą plaukiančių valčių ir užpuldinėdavo jas.
Vėliau Maltos ordino riteriai čia medžiodavo ir pramogaudavo.
XVI ir XVII amžiais šioje saloje buvo įkalinami ar į ją ištremiami Ordinui nusižengę riteriai.
Fanų puslapis
Fanų puslapis, fanų svetainė, fanų tinklaraštis, fanų blogas – internetinis puslapis, sukurtas ir išlaikomas fano ar entuziasto, besidominčio įžymybe, dalyku ar tam tikru kultūriniu reiškiniu. Tokiu reiškiniu gali būti knyga, televizijos šou, filmas, komiksas, muzikos grupė, sporto komanda, kompiuterinis žaidimas ir kt.
Avangardas (kultūra)
Avangardas ( 'priekinė sargyba, priešakinis dalinys') – terminas, dažniausiai vartojamas kalbant apie asmenybes ar darbus, kurie yra novatoriški arba eksperimentiniai, ypatingai mene ir politikoje.
Fanų puslapis
Fanų puslapiuose gali būti talpinama su tam tikru dalyku susijusi informacija (pvz., serialo serijų sąrašas, biografijos, siužetas), iliustracijos iš įvairių šaltinių, naujienos, medijos parsisiuntimui, nuorodos į kitus, panašius fanų puslapius ir diskusijų lentos, kur lankytojai gali bendrauti vieni su kitais.
Neretai tokie puslapiai būna tinklaraščio formos. Dauguma fanų puslapių turi interneto bendruomenes ir socialinius tinklus.
Avangardas (kultūra)
Etimologija
Meno terminų žodynas buvo praplėstas šiuo 'skoliniu' 1863 m. gegužės 17 d., Salon des Refusés parodos atidarymo metu, Paryžiuje. Paroda buvo suorganizuota menininkų, kurių darbai buvo atmesti Paris Salon kaip neatitinkantys oficialiai sankcionuoto meno standartų. Salons des Refusés paroda įvykdė perversmą mene ir buvo pakartotinai surengta 1863, 1874, 1875 ir 1886 m. Avangardas atsirado Vakarų Europoje XX amžiaus antrajame dešimtmetyje. Avangardizmas - tai visiškai atmetantis ir net sąmoningai griaunantis meno tradicijas, bei skelbiantis meno ir pasaulio revoliucines atsinaujinimo idėjas.
Fanų puslapis
Taip pat dauguma fanų puslapių yra neoficialūs, bet nedidelė dalis jų yra gavę oficialų statusą, jie aprūpinami su objektu susijusia medžiaga ir išlaikymui skirtomis lėšomis. Siekiant parodyti, kad tokie puslapiai yra neoficialūs, juose pateikiama atsakomybės apribojimo deklaracija. Dauguma įžymybių linkę turėti oficialius puslapius, norėdami kontroliuoti jų turinį. Tam paprastai samdomas tinklalapio administratorius.
Avangardas (kultūra)
Etimologija
Avangardizmas Lietuvoje atsirado apie 1920 m. Pirmoji avangardistų grupė susiformavo apie 1922 m. Kaune. Avangardizmas Lietuvoje atgimė apie 1990 m. Viena ryškiausių Lietuvos avangardinių figūrų laikomas Ramūnas Jaras (grupių „Echidna aukštyn“ ir ENDICHE VIS.SAT įkūrėjas).
Motiejus Simonaitis
Motiejus Simonaitis (1860 m. – 1922 m.) – Romos katalikų klebonas Punske, Seinų dekanas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas.
Biografija
Gimė Puodžiškės kaime (dabartinio Lazdijų rajono Kučiūnų seniūnijoje). Baigė Seinų kunigų seminariją (?). 1899 m. paskirtas Punsko Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonu, pakeisdamas pasenusį Simoną Norkų-Narkevičių. Buvo paskirtas Seinų dekanato, apėmusio dvylika kaimyninių parapijų, dekanu. Seinų vyskupo Antano Baranausko paragintas, bažnyčioje įrengė ąžuolinį neogotikinį altorių, kurio Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Kazimiero skulptūros buvo pagamintos Prancūzijoje. Kunigo pastangų dėka aikštė priešais bažnyčią išgrįsta akmenimis.
1908 metai buvo ypatingi Punsko parapijos gyvenime. Dalis parapijiečių nusprendė atsiskirti ir toliau melstis Beceilų bažnyčioje. Kunigas Simonaitis pritarė tokiam žingsniui, dovanojo naujai parapijai bažnyčios inventorių. Po paskutinį kartą vykusių pamaldų punskiečiai palydėjo išeinančius iki būsimos parapijos ribų, o besijaučiantys lenkais nuėjo toliau Beceilų link. Netrukus Motiejus Simonaitis pradėjo sakyti pamokslus tik lietuviškai.
Simonaitis agitavo steigti lietuviškas mokyklas, organizavo vakarinius švietimo kursus suaugusiems. Jo pastangų dėka susikūrė Vartotojų kooperatyvas ``Dzūkas``, Blaivybės draugija. Kunigas buvo linksmo būdo, žmonių mėgiamas ir gerbiamas. 1906 m. gruodžio 16 d. įkurta ``Žiburio`` organizaciją. Skyriaus, o jame įsiregistravo 76 žmonės, pirmininku išrinktas Motiejus Simonaitis. Jis Punske atidarė knygyną, mokė aplinkinių kaimų gyventojus ūkininkauti.
Rosignolas
Rosignolas – miestas šiaurės rytų Gajanoje, Berbiso kairiajame krante, prie šio žiočių Atlanto vandenyne, priešais Naująjį Amsterdamą. Mahaikos-Berbiso regiono centras. Yra uostas, svarbi kelto linija į Naująjį Amsterdamą. Kelias į Džordžtauną. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba.
Motiejus Simonaitis
Biografija
= Nuorodos =
Taškuotoji ylvaisė
Taškuotoji ylvaisė (Anthoceros punctatus) – ylvaisių (Anthoceros) genties augalų rūšis.
Algirdas Gricius (1937)
Algirdas Gricius (1937 m. vasario 11 d. Klaipėdoje – 2013 m. spalio 21 d. Vilniuje) – fizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1945–1947 m. mokėsi Priekulės rajono Liaunų pradinėje mokykloje, 1947–1954 m. Klaipėdos rajono Priekulės vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo fizikos ir gamybos pagrindų dėstytojo specialybę.
1960–1962 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos, 1962–1963 m. Vilniaus namų statybos kombinato inžinierius. 1963–1976 m. elektronikos mokslinių tyrimų instituto „Venta“ vedantysis konstruktorius, vyresnysis inžinierius, skyriaus viršininkas. 1972 m. technikos mokslų kandidatas.
1976–1990 m. LSSR MA Puslaidininkių fizikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, sektoriaus vadovas. 1990–1992 m. Vilniaus universiteto Politologijos katedros, nuo 1992 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto docentas. Daugiau kaip 60 mokslinių publikacijų, 6 išradimų autorius arba bendraautoris.
Lietuvos politologų asociacijos tarybos narys, 1998–1999 m. asociacijos prezidentas. Algirdo Brazausko fondo steigėjas.
Žmona Julijona Jūratė.
Politinė veikla
1992–1996 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1993–1996 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 1998 m. Europos integracijos studijų centro priežiūros tarybos pirmininkas. 1998–2000 m. Užsienio reikalų ministerijos patarėjas Europos bendradarbiavimo klausimais. 2000–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Plovdivas
Plovdivas − miestas Bulgarijos vidurio pietuose, prie Maricos upės; srities centras. Antrasis (po Sofijos) pagal dydį ir ekonominę bei kultūrinę reikšmę Bulgarijos miestas. Geležinkeliai ir automobilių keliai jungia su Sofija, Burgasu, Stambulu. Tarptautinis oro uostas. Išplėtota maisto, tabako, vyno, tekstilės pramonė, taip pat mašinų gamyba, spalvotoji metalurgija, metalo ir medienos apdirbimas, elektronikos ir elektrotechnikos, keramikos, stiklo, baldų gamyba. Svarbus mokslo, meno ir švietimo centras. Veikia Plovdivo universitetas, keli kiti specializuoti universitetai, dramos, operos ir lėlių teatrai, Nacionalinė biblioteka, archeologijos, gamtos, etnologijos muziejai. Vyksta kasmetinės prekybos ir technikos mugės.
Algirdas Gricius (1937)
Pasiekimai sporte
1961 m. Lietuvos rankinio čempionas, 1962–1966 m. Lietuvos rankinio čempionato prizininkas.
Plovdivas
Architektūra
Plovdivas išsidėstęs Aukštutinės Trakijos žemumoje, vaizdingoje vietovėje − ant septynių kalvų. Miesto senamiestis (nuo 1956 m. muziejus draustinis) yra netaisyklingo plano. Senamiestis puikiai atspindi Plovdivo praeitį: čia galima išvysti trakų epochos įtvirtinimų, romėnų forumą Trimoncijų, Chisar Kapijaus vartus (II a.), Imareto (1445 m.) mečetę, kupolinę Džumos mečetę (XV−XVI a.), Konstantino ir Elenos soborą, Pilypo Makedoniečio II amfiteatrą, bulgarų renesanso gyvenamųjų namų ansamblius.
Bolotnojė
Bolotnojė  – miestas Rusijoje, Novosibirsko srityje, 126 km į šiaurės rytus nuo Novosibirsko; rajono centras. Stotis prie Transsibiro geležinkelio, praeina plentas „Sibiras“. Maisto, siuvimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė, geležinkelių aptarnavimas.
Istorija
Bolotnojė įkurta 1805 m. kaip stotis (jamas) prie Sibiro trakto. Miesto statusas suteiktas 1943 m.
Pernaravos pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right|Josvainių gimnazijos skyrius Pernaravoje, 2017 m.
Filialas: Kėdainių raj. Pernaravos pagrindinės mokyklos Paaluonio skyrius.
Istorija
XX a. viduryje minima Pernaravos parapinė mokykla. 1864 m. Pernaravos dvare, privačiame, nepritaikytame mokyklai name įsteigta pradžios mokykla. 1910 m. ši mokykla tapo dviejų komplektų, o 1912 m. pastatytas naujas dvikomplektės mokyklos pastatas, tačiau Pirmojo pasaulinio karo metu mokyklą pavertus ligonine, buvo sunaikintas mokyklos inventorius, mokymo priemonės, biblioteka. 1916–1917 m. vokiečių valdžia vėl atidarė mokyklą, jos mokytoju buvo paskirtas Žemaitės anūkas Stasys Jaras. Mokykloje buvo mokoma vokiškai ir lietuviškai. 1920–1930 m. Pernaravoje dirbo žymi pedagogė ir visuomenininkė Jadvyga Juškytė.
Po Antrojo pasaulinio karo Pernaravos pradžios mokykla tapo vidurine, o 1956 m. išleido ir pirmąją abiturientų laidą. 1969 m. mokykla persikėlė į naują, šviesų ir erdvų pastatą, kuriame yra ir dabar. 2001 m. Pernaravos vidurinės mokyklos pastatas renovuotas, o mokykla reoganizuota į pagrindinę mokyklą.
2013 m. mokykla prijungta prie Josvainių gimnazijos.
Žymūs mokiniai
1956–2001 m. Pernaravos vidurinė mokykla išleido 44 abiturientų laidas. Tarp jų:
Saulės spinduliuotė
miniatiūra|Saulės spinduliuotė Saulės spinduliuotė – energija, kurią spinduliuoja Saulė (tiek elektromagnetinių bangų, tiek ir dalelių pavidalu). Saulės spinduliavimo spektras artimas spektrui absoliučiai juodo kūno, kurio temperatūra yra apie 5800˚K. Elektromagnetinės spinduliuotės dedamoji sklinda šviesos greičiu. Apie pusę spinduliavimo energijos tenka regimojo spektro daliai.
Saulės konstanta
Saulės konstanta yra saulės elektromagnetinės spinduliuotės kiekis, tenkantis ploto vienetui, išmatuotas ties išorine Žemės atmosferos riba, statmenai krypčiai į Saulę. Vidutinė iš palydovų gauta Saulės konstantos vertė yra 1366 W į kvadratinį metrą,, tačiau per metus ji kinta apie 6,9 % – tarp 1412 W/m² sausio mėnesį iki 1321 W/m² liepos mėnesį (Žemę pasiekianti energija kinta, nes Žemė skrieja aplink Saulę elipsine orbita, ir vasarą Saulė yra toliau nuo Žemės, o žiemą arčiau). Tiesą sakant, Saulės konstanta nėra pastovi ir per ilgus laiko tarpus – ji kinta ir dėl Saulės aktyvumo.
Dėl ekliptikos polinkio į dangaus pusiaują, Saulės spindulių kritimo kampas į Žemės paviršių svyruoja 23,5 laipsnio. Todėl turime du laikotarpius, periodus – žiema ir vasara. Joninės ir Kalėdos – ilgiausia ir trumpiausia diena. Kai Saulės spinduliai pasiekia Žemę, atmosfera dalį spindulių praleidžia, o dalį išsklaido ir sugeria. Todėl šviečiant Saulei šviečia ir dangaus sfera. Skiriamas dvejopas spinduliavimas: tiesioginis – spinduliai ateina iš Saulės disko, ir difuzinis – spinduliavimas nuo išskaidytos Saulės šviesos (jis atsakingas už sutemų reiškinį). Beje, giedrą dieną tiesioginio spinduliavimo poveikis didesnis nei ūkanotą dieną.
Saulės spinduliai kertantys atmosferos paviršių yra laužiami. Tai aktualu, kai Saulė artėja prie horizonto (pasireiškia astronominės refrakcijos reiškinys – Saulė atrodo aukščiau nei būtų pasaulyje, neturinčiame atmosferos). Ilgesnio ilgio bangos išskaidomos mažiau. Tam tikro ilgio bangos yra absorbuojamos molekulių – deguonies, azoto, anglies dvideginio bei vandens garų.
Žiemą apšvietimo intensyvumas Lietuvoje yra mažesnis. Saulėčiausia vieta Lietuvoje yra Nida. Intensyvumas apie 1042 kWh/m². Mažiausiai saulėta yra Biržuose. Ten tik 926 kWh/m². Vilniuje apie 939 kWh/m². Didžiausias spinduliavimas orientuojamas į pietus (Saulės kryptimi).
Saulės spinduliuotės balansas
Be tiesioginės spinduliuotės, Žemės paviršių pasiekia ir sklaidžioji spinduliuotė (išsisklaidę atmosferoje Saulės spinduliai). Tiesioginė ir sklaidžioji spinduliuotė sudaro bendrąją Saulės spinduliuotę. Žemės paviršių pasiekia tik 45 % visų Saulės spindulių, patekusių į atmosferą, energijos. Didesnę jos dalį atspindi arba sugeria atmosfera. Nemažai Saulės spinduliuotės atspindi ir sugeria debesys. Saulės spinduliuotės kiekis matuojamas kcal/cm2 per metus. Lietuvoje bendroji Saulės spinduliuotė sudaro 84–88 kcal/cm2 per metus.
Išnašos
Solar radiation Radiación solar 太陽放射 Stała słoneczna Radiação solar 太陽輻射
Kredito reitingas
Kredito reitingas – gebėjimo įvykdyti skolinius įsipareigojimus įvertinimas.
Kredito reitingai gali būti nustatomi pagal įvairius kriterijus: reitingas įmonei, reitingas šaliai, bankų reitingai ir pan.
Šis rodiklis suteikia investuotojams (kreditoriams) koncentruotą informaciją apie gebėjimą vykdyti finansinius įsipareigojimus, todėl reitingams nustatyti naudojama įvairi ir kuo tikslesnė informacija apie vertinamo subjekto turtą, įsipareigojimus, rizikingumo laipsnį ir t. t.
Skolininkui gali būti suteiktas reitingas nuo aukščiausiojo, apibūdinančio aukščiausią saugumo lygį, kai skolininko pajėgumas įvykdyti savo įsipareigojimus yra itin didelis, iki žemiausiojo, atitinkančio finansinių įsipareigojimų nevykdymą. Žinomiausios kredito reitingų agentūros: „Moody's“, „Standard & Poor's“, „Fitch Ratings“. Kredito reitingams išreikšti jos vartoja tam tikrą klasifikaciją ir simbolius. Šios reikšmės yra visuotinai pripažįstamos ir naudojamos kaip standartas.
Kredito reitingų agentūros vaidina svarbų vaidmenį pasaulinėse vertybinių popierių ir bankininkystės rinkose. Todėl labai svarbu, kad jos nuosekliai teiktų nepriklausomus, objektyvius ir aukščiausios įmanomos kokybės reitingus.
Kredito reitingų agentūrų veikimas
thumb|right|340px|
Kredito reitingų agentūros teikia nuomones apie konkrečių emitentų arba finansinės priemonės kreditingumą. Kitaip tariant, jos įvertina tikimybę, kad emitentas bendrai neįvykdys arba savo finansinių įsipareigojimų (emitento vertinimas), arba tam tikro įsiskolinimo ar fiksuotų pajamų vertybinių popierių mokėjimų (priemonių vertinimas).
Paprastai reitingus užsako (ir apmoka) patys emitentai. Tokiais atvejais jie pagrįsti viešai prieinamais duomenimis ir informacija, kuri nėra viešai prieinama, tačiau kurią savanoriškai atskleidžia vertinama įstaiga (pvz., apklausiant vertinamos įstaigos vyriausiuosius finansų pareigūnus). Tačiau kartais kredito reitingų agentūros suteikia neužsakytus reitingus (t. y. vertinimus, kurių emitentas neprašė atlikti). Tokie reitingai paprastai sudaromi nenaudojant viešai neatskleistos informacijos.
Nors reitingų teikimas yra neabejotinai pagrindinė tokių agentūrų veikla, daugelis kredito reitingų agentūrų taip pat pasinaudoja savo rizikos vertinimo patirtimi teikdamos kitas finansines paslaugas (pvz., patarimus dėl investavimo) emitentams (tiesiogiai arba per susijusias organizacijas).
Poveikis finansų rinkoms
Kredito reitingai turi didelę reikšmę finansų rinkose. Tai aiškinama dviem pagrindinėmis priežastimis. Pirma, nors jie pagrįsti sudėtingais vertinimais, jais lengvai ir greitai gali pasinaudoti investuotojai, nepaisant jų patirties ir veiklos pobūdžio. Antra, kredito reitingų agentūros turi gerą [reputacija|reputaciją]] ir, rinkos dalyvių supratimu, teikia nešališką duomenų analizę.
Pastaraisiais metais galima pastebėti, kad kredito reitingų agentūros tapo svarbios verslo veikloje ir norminiuose reikalavimuose. Kita vertus, daugelio skolos priemonių komercinė sėkmė smarkiai priklauso nuo suteikto reitingo. Reitingas tapo būtina sąlyga ieškantiems išorinio finansavimo vertybinių popierių rinkose (ypatingai, kai emitentai nedalyvauja skolos rinkose). Emitentui suteiktas kredito reitingas nulemia palūkanų normas, kurias jis turės pasiūlyti, norėdamas pritraukti išorinį finansavimą. Be to, kredito reitingai vis dažniau naudojami sutarčių nuostatose dėl kredito teikimo nutraukimo, skolos išmokėjimo pagreitinimo ar kitų kreditavimo sąlygų pakeitimo.
Kita vertus, pagal kai kurių šalių teisės normas reikalaujama, kad tam tikrų rūšių investiciniai produktai būtų parduodami tik su sąlyga, kad emitentas gali įrodyti konkretų kreditingumo laipsnį, patvirtintą pripažintos kredito reitingų agentūros suteiktu reitingu. Taip pat kredito reitingų agentūros vis dažniau dalyvauja vertinant riziką, susijusią su turtu, priklausančiu finansų įstaigoms, kurioms taikomas kapitalo pakankamumo reikalavimas.
Kredito reitingų agentūrų vaidmuo rinkose yra paprastai labai teigiamai vertinamas ir investuotojų, ir emitentų. Jos teikia investuotojams informaciją, kuri jiems padeda įvertinti su saugumu susijusią riziką. Taip pat jos padeda sumažinti kapitalo pritraukimo išlaidas emitentams (arba bent jau palankiai įvertintiems emitentams).
Kagva
Kagva  – miestas Venesuelos šiaurėje, Aragvos valstijoje, prie Aragvos upės, Marakajaus miesto aglomeracijoje. Sukrės savivaldybės centras. Perdirbama žemės ūkio produkcija. Auginama ir prekiaujama kava, kakava, cukrumi, tabaku. Yra bažnyčia, meno ir istorijos muziejus, kultūros namai, senovinis malūnas. Greta iškilusi vaizdinga Empalao kalva.
Istorija
Kagva įkurta 1620 m., bet į dabartinę vietą perkelta 1622 m. ir pavadinta  Nuestra Señora del Rosario de Cagua. Miesto pavadinimas vietine indėnų kalba (kumanagotų) reiškia sraigę.
thumb|left|250px|Kagvos bažnyčia
Vytautas Nekrošius
Išsilavinimas, stažuotės, mokslinė kvalifikacija
1993 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1993 m. rudens iki 1994 m. tęsė studijas bei stažavosi Vokietijoje. Frankfurto universiteto Teisės fakultete baigė podiplomines teisės magistro (LL.M.) studijas. 1996 m. gruodžio 6 d. VU apgynė teisės disertaciją iš procesualistikos („Teismų sprendimų teisėtumo ir pagrįstumo kontrolė civiliniame procese: klasikinė sistema ir reforma Lietuvos Respublikoje“), socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Nuo 1997 m. spalio iki 1997 m. gruodžio mėn. stažavosi Makso Planko institute (Hamburgas). 1998 m. gruodžio 10 d. (būdamas VU TF prodekanu) Rytų (Europos) teisės paskaitos metu, skaitomos profesoriaus Alexander Trunk, skaitė pranešimą apie justicijos sistemos reformą Lietuvoje, kadangi buvo susipažinęs su atitinkamais darbais, dalyvaudamas įgyvendinant reformą. Nuo 1999 m. kovo iki 1999 m. gegužės mėn. stažavosi Munsterio universitete. Laimėjęs DAAD docentūrą, nuo 2001 m. balandžio iki 2001 liepos mėn. Kylio universiteto Rytų Europos teisės instituto kviestinis docentas (2001 m. Kylio universiteto vasaros semestro metu).
2003 m. gruodžio 12 d. Lodzės universitete apgynė habilituoto teisės daktaro disertaciją “Civilinis procesas: koncentruotumo principas ir jo realizavimo galimybės“, habilituotas teisės daktaras (diplomas įteiktas 2007 m. gegužės 23 d. Darbą gynė net 3 etapais. Monografiją vertino 35 profesorių komisija. Baigiamasis pokalbis vyko daugiau nei 2 valandas. Po slapto balsavimo habilitacijai pritarta vienbalsiai.
2005 m. duomenimis buvo vienintelis užsienietis, Lodzės universitete tapęs habilituotu daktaru. Ir antrasis Lietuvos teisininkas, kuriam užsienio universitetas suteikė tokį mokslinį laipsnį (2005 m. duomenimis, habilituoto daktaro vardą Lenkijoje (Varšuvos universitete) apgynė tik VU Teisės fakulteto profesorius Vilenas Vadapalas..
Pedagoginė, mokslinė, praktinė veikla
1993–1996 m. VU Teisės fakulteto asistentas, 1996–1998 m. vyresnysis asistentas, nuo 1998 m. docentas, 1998–2002 m. gegužės 3 d. VU TF prodekanas neakivaizdinėms studijoms, nuo 2002 m. birželio mėn. 1 d. iki 2012 m. rugsėjo 1 d. VU Teisės fakulteto dekanas (tapo jauniausiu Lietuvos dekanu, būdamas vos 32 m.), nuo 2005 m. profesorius.
Mokslinių interesų kryptys – romėnų teisė (civilinė teisė), civilinis procesas, notariatas. Dėstomi dalykai – Civilinis procesas (vedami seminarai), Romėnų civilinė teisė (paskaitos), Notariatas (paskaitos).
Skaitė pranešimus nacionalinėse bei tarptautinėse konferencijose Lietuvoje bei užsienyje (pvz., Vokietijoje, Kylio universitete ). Įvairių darbo grupių, rengusių bei tobulinusių Lietuvos teisės aktų, narys. Nuo 1996 m. buvo naujojo LR Civilinio proceso kodekso projekto rengimo grupės narys, dalyvavo rengiant Teismų įstatymą, Antstolių, Advokatūros ir Notariato įstatymus bei jų pataisas.
LR Seimo Teisės ir teisėtvarkos komiteto (TTK) ekspertas, periodiškai kviečiamas į TTK klausymus (civilinio proceso, notariato klausimais); nuo 1995 iki 1996 m. LRS TTK konsultantas. Nuo 1996 iki 1998 m. iki LR teisingumo ministro patarėjas civilinės teisės ir civilinio proceso klausimais, Teisininkų profesinio rengimo ir ugdymo departamento direktorius.
VU Teisės fakultete inicijavo užsienio teisės mokyklų steigimą, nuo 2000 m. tyrė užsienio teisės paskaitų skaitymo ir centrų steigimo idėjų įgyvendinimo galimybes, organizavo studentų apklausas, mezgė ryšius su užsienio universitetais, ieškojo finansavimo šaltinių, rūpinosi užsienio fondų parama (pvz., IRZ e. V.). 2001 m. jo iniciatyva įkurtas Vokietijos teisės centras, Lenkijos teisės centras ir kiti padaliniai, nuo 2004 m. kasmet organizuojama trikalbė (vokiečių, prancūzų ir anglų k.) savaitinė Vasaros teisės mokykla (VU).
Monografijos, publikacijos
Paskelbė mokslo darbų lietuvių, lenkų, vokiečių kalbomis, yra monografijos, mokymo priemonių autorius, 2 vadovėlių („Romėnų teisė“, „Teisėsaugos institucijos“), vadovėlio „Įvadas į lyginamąją teisę” nepabaigto vertimo iš vokiečių į lietuvių kalbą bendraautoris, LR civilinio proceso kodekso komentaro bendraautoris.
Rytų Frankų karalystė
Rytų Frankų karalystė − istorinė karalystė, viena iš trijų Karolingų Frankų (Romos) imperijos dalių, egzistavusi 843−962 m. (kitų nuomone, iki 919 m.) Jos teritorijos užėmė imperijos rytinę dalį, dabartinę vakarų ir pietų Vokietiją, Austriją, didžiąją dalį Šveicarijos, Slovėnijos.
Kitos Frankų imperiją sudariusios karalystės buvo Vakarų Frankų karalystė ir Vidurio Frankų karalystė.
Raida
Liudvikas II Vokietis (843−876 m.) gavo šią karalystę trims broliams padalinus Frankų imperiją. Po Vidurio Frankų karalystės suirimo 855 m., konkuruodamas su Vakarų Frankų imperija, jis siekė įgyti kai kurias sritis rytuose, kas jam pavyko 870 m., užimant dalį šiaurinės Lotaringijos. 875 m. jam nepavyko tapti Romos imperatorium ir šis postas atiteko jo konkurentui ir broliui Karoliui Plikagalviui iš Vakarų Frankų karalystės.
Dar 865 m. Liudvikas karalystę padalino į keturias kunigaikštystes, atiduodamas jas trims savo sūnums: Karlomanas gavo Bavariją, Liudvikas III Jaunesnysis – Saksoniją ir Frankoniją, o Karolis III Storasis – Alemaniją. 876 m. mirus Liudvikui Vokiečiui, jo darbus tęsė įpėdinis Liudvikas III Jaunesnysis (valdęs Saksoniją ir Frankoniją), kuris sėkmingai pasipriešino Karolio invazijai, o po šio mirties 877 m. pradėjo kovas su Karolio Plikagalvio įpėdiniais. Pasinaudojęs Vakarų Frankų nusilpimu, jis gavo broliui Karlomanui Italijos karūną, o 880 m. pasiėmė visą šiaurinę Lotaringiją. Taip siena tarp Rytų ir Vakarų Frankų nusistovėjo iki XV a. Po Liudviko III mirties 881 m. visą Rytų Frankų karalystę paveldėjo brolis Karolis Storasis, kuris 884 m. pasinaudojęs Vakarų Frankų Karlomano mirtimi užėmė Vakarų Frankų sostą ir užsidėjo imperatoriaus karūną, taip paskutinį kartą politiškai suvienydamas imperiją. Nuo tolesnio vienijimo jį sustabdė senyvas amžius, todėl po jo mirties Vakarų Frankų karalystėje įsigalėjo vietiniai valdovai (Robertinai).
Po Karolio III mirties 887 m. Rytų Frankų sostą paveldėjo neteisėtas Karlomano sūnus Arnulfas Karintietis. Jis sėkmingai kovojo su vikingais ir slavais, o 896 m. užėmė imperatoriaus sostą. 899 m. miręs, Rytų Frankų soste jis paliko mažametį sūnų – Liudviką Vaiką. Jam valdant, karaliai prarado įtaką Italijoje, o karalystėje intensyvėjo feodaliniai nesutarimai tarp įtakingiausių giminių: Babenbergų, Konradinų, Liudolfingų ir kitų. Be to, rytuose nuolat grėsė vikingų, slavų, madjarų grėsmė.
Po Liudviko Vaiko mirties 911 m. nebeliko vyriškos lyties įpėdinio. Todėl atskirų karalystės kunigaikštysčių kunigaikščiai susirinko ir tarpusavyje išsirinko naują karalių. Tai buvo Karolingų dinastijos pabaiga. Nauju valdovu tapo Frankonijos kunigaikštis Konradas I. Po jo mirties karaliumi išrinktas Henrikas I Paukštininkas iš Saksonijos, kuris sustiprino karalystės valdžią. Jo sūnus Otonas Didysis tapo vėlesniu karaliumi, o 962 m. po ilgo laiko titulavosi imperatoriumi. Po šios datos Rytų Frankų karalystė yra vadinama Šventąja Romos imperija.
Feodalinės valstybės
thumb|left|Rytų Frankų karalystės teritorijos Dėl nuolatinių feodalinių karų Rytų Frankų karalystė greitai skaldėsi. Ją sudarė šios feodalinės valstybės:
Gudamedis
Gudamedis – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės.
Ažuožeriai (Balninkai)
Ažuožeriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Laičių.
Golda Meir
Golda Meir (, tikroji pavardė – Golda Mabovitch, JAV – Golda Meyerson, 1898 m. gegužės 3 d. Kijeve – 1978 m. gruodžio 8 d. Jeruzalėje) – Izraelio diplomatė, valstybės veikėja; 4-toji Izraelio ministrė pirmininkė nuo 1969 m. kovo 17 d. iki 1974 m. balandžio 11 d.
Biografija
Gimė Moišos Icchoko ir Bliumos Mabovič šeimoje. 1906 m. šeima emigravo į JAV, apsigyveno Milvokyje, Viskonsino valstijoje. Baigė pedagoginį koledžą, dirbo mokytoja. 1915 m. įstojo į „Poalei Cion“ (kairiųjų sionistų) organizaciją. 1921 m. kartu su vyru Morisu Mejersonu emigravo į Palestiną (tuomet – Osmanų imperijos dalis). 1921–1924 m. dirbo Merchavijos kibuce. Nuo 1924 m. gyveno Tel Avive, dirbo profsąjungose ir valstybės tarnyboje, iki išrinkimo į Knesetą 1949 m. 1948 m. pabaigoje buvo paskirta pirmąja Izraelio ambasadore TSRS.
Surviliškio Vinco Svirskio pagrindinė mokykla
Kėdainių rajono Surviliškio Vinco Svirskio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių raj., Surviliškyje, Kėdainių g. 11, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191019972. Steigėjas Kėdainių rajono savivaldybės taryba.
Golda Meir
Politinė veikėja
1973 m. spalio 6 d. prasidėjusio Teismo dienos karo rezultatai sukėlė politinę krizę; 1974 m. balandžio 11 d. Goldos Meir vyriausybė atsistatydino. Kitą vyriausybę suformavo Icchakas Rabinas.
Pabūdviečiai
Pabūdviečiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, kairiajame Ežeruonos krante, priešais Būdviečius.
Ešveileris
Ešveileras – miestas Vokietijos vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Belgijos ir Nyderlandų pasienyje. 2006 m. mieste gyveno 57 000 gyventojų.
Daug pilių, ežeras Blausteinsee, elektrinė, teismas.
Gliuksburgai
thumb|Gliuksburgų herbas thumb|300px|[[Gliuksburgų pilis]] Gliuksburgai, Zonderburgai-Gliuksburgai – karalių dinastija, nuo 1863 m. valdanti Daniją, nuo 1905 – Norvegiją, 1863–1967 m. valdžiusi Graikiją.
Kojhaikės provincija
Geografija
Provincija ribojasi su Palenos provincija šiaurėje, Argentina rytuose, Cheneral Kareros provincija pietuose ir Aiseno provincija vakaruose.
Gliuksburgai
Istorija
Dinastija pavadinta Gliuksburgo miestelio šiaurės Vokietijoje vardu. Tai yra šalutinė Šlezvigo-Holšteino Oldenburgų dinastijos šaka. Oldenburgų dinastija kilusi iš Oldenburgo grafo Kristijono, kuris 1448 m. tapo Danijos, o 1450 m. Norvegijos karaliumi. Kadangi Oldenburgų ir Šlezvigo-Holšteino-Zonderburgo-Augustenburgo dinastijų pagrindinės šakos išnyko atitinkamai 1863 ir 1931 m., Gliuksburgai dabar yra seniausia išlikusi Oldenburgų dinastijos šaka.
Kojhaikės provincija
Geografija
Paviršius daugiausia kalnuotas, stūkso Patagonijos Andai. Yra Dos Lagunas gamtos paminklas, Kojhaikės, Sero Kastiljo, Simpsono upės gamtos paminklai.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 2 komunos:
Sensualizmas
Sensualizmas susiformavo antikinėje filosofijoje, reikšdamas materializmo metodologinę tradiciją sieti pažinimą su objektyvios tikrovės juntamumu. Tačiau mąstymo kūrybiškumo ir pažinimo istoriškumo sensualistinė mąstymo pagrindų samprata paaiškinti negalėjo. Dėl šių priežasčių jau antikoje susilaukė racionalizmo opozicijos, negalėdama paaiškinti pažinimo istoriškumo sudarė prielaidas gnoseologiniam reliatyvizmui.
Sensualizmas būdingas ir naujųjų amžių gnoseologijai. Čia jis išsivystė iš antiracionalistinės empirizmo programos: atmetus racionalistinę mąstymo autonomijos prielaidą, siekiama parodyti grynai jutiminę patyrimo prigimtį. Taip empirizmas įgijo psichologinį pobūdį. Nors empirizmui sensualizmo turinys buvo suteiktas gnoseologijoje plėtojant materializmą (Dž. Lokas), tačiau tai, jog patyrime išskirti mąstymo pagrindai (pojūčiai) yra psichinio pobūdžio, sudaro galimybę subjektyvistiškai aiškinti mąstymo prigimtį (Dž. Berklis, D. Hiūmas).
Puloveris
thumb|right|250px|Bundesvero uniforminis puloveris Puloveris (, iš 'užsivilkti ant viršaus') – ilgarankovis megztinis, užsivelkamas per galvą. Paprastai aptemptas, be apykaklės ir iškirptės. Kartais – su apykakle ar V pavidalo iškirpte.
Anglų kalboje pullover reiškia ir suknelę ar palaidinę, kuri užsivelkama per galvą.
XIX a. 9-tą dešimtmetį puloverius ėmė vilkėti anglų sportininkai, kuriems puloveriai patiko kaip patogūs ir praktiški drabužiai be užsagstymų. Iki XX a. pradžios puloveriai buvo sportiniai drabužiai. XX a. 3-ią dešimtmetį puloverius ėmė vilkėti visi – tiek vyrai, tiek moterys, nepriklausomai nuo amžiaus ar profesijos. Tarp moterų puloverius išpopuliarino Koko Šanel, kuri į moterų madą įvedinėjo vyriškus aprangos elementus.
Eitminiškių koplyčia
Eitminiškių kaimo koplyčia – koplyčia, esanti Vilniaus rajone, Nemenčinės seniūnijoje, Eitminiškių kaime, prie kelio. Koplyčia stūkso prie sodybinio namo sklypo, šalia Eitminiškių bažnyčios šventoriaus, 30 m į vakarus nuo jo tvoros.
2006 m. įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą kaip vietinės reikšmės paminklas (unik. kodas ).
Būklė
Koplyčia priekiniu fasadu orientuota į bažnyčią. Salinė, vieno aukšto, raudonų plytų mūro tinkuotų sienų, su rūsiu. Rūsio perdenginys skliautinis. Statinys apleistas, blogos būklės, reikalingas remontas.
Frédéric Le Play
Frederikas Le Plė (pilnas vardas, 1806 m. balandžio 11 d. La Rivjer Sent Sover, Kalvadoso departamentas – 1882 m. balandžio 5 d. Paryžius) – prancūzų inžinierius, ekonomistas ir sociologas.
Biografija
Studijavo Paryžiaus politechnikos aukštojoje mokykloje. Dėstė Paryžiaus kasybos aukštojoje mokykloje; 1840 m. profesorius. Dirbo mokyklų inspektoriumi. 1867–1870 m. Prancūzijos Senato narys.
Jo iniciatyva 1856 m. įsteigta Tarptautinė praktinių socialinių ekonomikos studijų draugija (Société internationale des études pratiques d'économie sociale). Plėtojo visuomenės tyrimo metodus. Savo tyrimus grindė objektyviomis ir tiksliomis anketomis, socialiniams reiškiniams pritaikė indukcinį tyrimo metodą. Išplėtojo šeimos sisteminio tyrimo techniką, kai tyrėjas tam tikrą laiką gyvena su šeima, renka duomenis apie jos narių pažiūras, tarpusavio santykius ir kt.; šis informacijos rinkimo metodas vėliau buvo pavadintas atvejo studija. thumb|left|150px| Frédéric Le Play, [[Jardin du Luxembourg. Paris]]
Vepriškai (12030402)
left|120px
Vepriškai – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vievio, Panerių I miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,35 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 89,7 m. Krantai daugiausia aukšti, tik šiaurinis žemas ir pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries baseinui. Į šiaurę už 0,25 km telkšo mažesnis dar vienas Vepriškų ežeras.
Šiaurrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.
Orhan Pamuk
Ferit Orhan Pamuk (g. 1952 m. birželio 7 d.) – turkų rašytojas. Jis yra Kolumbijos universiteto profesorius, dėsto lyginamąją literatūrą ir rašymą.
Jis vienas svarbiausių ir skaitomiausių turkų rašytojų, pardavęs 11 mln. knygų, išleistų 60 kalbų. Orhan Pamuk gavo daug premijų, tarp jų Nobelio literatūros premiją 2006 m. ir yra pirmasis taip apdovanotas Turkijos pilietis.
2005 m. Orhanas Pamukas Turkijoje buvo teisiamas dėl pasisakymų apie turkų kaltę dėl armėnų genocido ir kurdų žudynių. Šis teismo procesas susilaukė didelio pasaulio literatų ir žodžio laisvės advokatų pasipiktinimo. Vėliau kaltinimai buvo atšaukti.
Vėliau buvo atskleista, kad radikali nacionalinė grupuotė Ergenekon planavo pasikėsinimą į Pamuką.
Syveris
Syveris  – didelis ežeras Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje.
Ežero dugnas šaltiniuotas, padengtas akmenimis, priesmėliu, vietomis dumblėtas. Krantai žemi. 1929 m. reguliuotos ežero ištakos. Dėl to pažemėjo vandens lygis. Vyksta eutrofikacijos procesas. Aptikta 10 žuvų rūšių.
Noreikiai
Noreikiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Šiaulių miesto, šalia kelio. Kaimui priklauso kolektyvinių sodų kompleksas.
Drėbūnas
Drėbūnas (Sporobolus) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų gentis. Paplitusi pasaulio savanose, prerijose, šilto klimato kraštų pievose.
Drėbūnas naudojamas gyvulių šėrimui, auginamas kaip dekoratyvinis augalas.
Tiuringijos marka
Tiuringijos marka gali reikšti šias markas:
Moro doš Homensas
thumb|250px|Kalderoje tvenkinys Moro doš Homensas  – didžiausias kalnas, esantis Korvaus saloje, Azoruose, Portugalijoje. Išvertus į lietuvių kalbą – vyrų kalva. Auksčiausias taškas – 718 m (39.66667°N, -31.06667°W). Kalno geologijos tipas – stratovulkanas su kaldera.
Albinas Batavičius
Albinas Batavičius (g. 1938 m. kovo 1 d. Devynakiuose, Tauragės raj.) – muzikantas (bandonininkas), kraštotyrininkas, kelių knygų apie Žemaitiją, Tauragės kraštą autorius. Vilniaus žemaičių kultūros draugijos, Lietuvos žurnalistų sąjungos, Lietuvos teatro sąjungos narys, Tauragės rajono Garbės pilietis.
Glotnioji siūlvaisė
Glotnioji siūlvaisė (Phaeoceros laevis) – Phaeoceros genties augalų rūšis.
Lietuvoje reta. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.