cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spyna
Spyna – įtaisas kam nors užrakinti. Spyna gali būti pakabinamoji ir įstatomoji. Pagal rakinimo mechanizmo konstrukciją skiriama paprastoji, plokštelinė ir šifruotoji spyna. Spyna užrakinama ir atrakinama raktu (arba kita priemone) stumdant rakinimo mechanizmo skląstį. Pakabinamosios spynos skląsčio galas užrakinant patenka į spynos apkabo išpjovą.
Šifruotoji spyna turi ne tik įprastą rakinimo mechanizmą, bet ir papildomą įtaisą, padidinantį spynos patikimumą. Spyną galima rakinti raktu (arba keliais raktais paeiliui) arba be rakto (pvz., surenkant tam tikrą raidinį arba skaitmeninį kodą), rakinimo mechanizmą galima sujungti su laikrodžiu (spyna atsirakina tik tam tikru laiku), signalizacija, valdyti iš tolo.
Istorija
Pirmosios medinės spynos darytos Egipte II tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Metalines spynas pradėta gaminti V–VI m. e. a. Pietų Europoje; pakabinamąsias spynas taip pat pirmieji pagamino romėnai. Manoma, jog Kijevo Rusios amatininkai XI–XII a. pradėjo daryti cilindrines spynas. Viduramžiais spynų gaminimu garsėjo Niurnbergo kalviai. Vadinamoji prancūziška spyna buvo sukonstruota 1640 m. Prancūzijoje; XVII–XVIII a. vis sudėtingesnės ir gražesnės spynos buvo konstruojamos Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV meistrų.
Lietuvoje raktai ir metalinės spynos vartojami nuo IX a., cilindrinės spynos – nuo XI–XII a., pakabinamosios (tarp jų ir arklių) – nuo XV–XVI a. XVI–XIX a. spynų gaminimu ypač garsėjo Vilniaus, Klaipėdos, Kretingos kalviai, kurių darytos spynos (šalia fabrikinių) buvo vartojamos iki XX a. 3–4 dešimtmečio. XIX a. pabaigoje Kaune spynos pradėtos gaminti fabrikiniu būdu.
Laura Chiatti
Laura Chiatti (g. 1982 m. liepos 15 d. Perudža) – italų aktorė ir dainininkė, buvusi „Miss Teen Europe“ (1996).
Apdovanojimai
right |thumb|140px right |thumb|140px
Birzebudžia
Birzebudžia – pajūrio kurortas pietryčių Maltoje. Nutolęs 13 km į pietus nuo Valetos. 9 977 gyventojai (2013 m. duomenys). Kaimo pavadinimas Birżebbuġa maltiečių kalba reiškia „alyvuogių šulinį“. Ribojasi su Gašakos, Marsašlokos, Zuriko ir Lukos savivaldybėmis.
Jeliu
thumb|right|250px|Jeliu nusėtas įdomių formų uolų dariniais Jeliu  – kyšulys Vanli rajone, Sinbėjuje, Taivane.
Kyšulys sudaro dalį Daliao mioceno formacijos. Jis tęsiasi apytiksliai 1700 m į vandenyną ir susidarė, kuomet geologinės jėgos pastumėjo Datuno kalnus (大屯山) į jūros pusę. Kyšulys nusėtas kraštovaizdyje aiškiai išsiskiriančiomis hudu nuosėdinėmis uolomis, kurios susidarė nuo įvairių rūšių erozijos. Daugeliui jų pagal jų formą suteikti vaizdingi pavadinimai. Geriausiai iš jų žinoma Karalienės galva (女王頭), ikoninis vaizdinys Taivane ir neoficiali Vanli rajono emblema. Kiti žymesni uolų dariniai: Fėjos batas, Bičių avilys, Rusvosios uolos, Jūros žvakės ir kt.
Oksyvo kultūra
Oksyvo kultūra – geležies amžiaus III a. pr. m. e. pabaigos – I m. e. a. pradžios archeologinė kultūra dabartinės Lenkijos teritorijoje Vyslos žemupyje. Kultūros vardas kilo nuo vietovės Oksywie (Oxhöft), šiandieninio Gdynės miesto dalies, apie 10 km į šiaurę nuo Gdansko, kur buvo atidengtas šios kultūros kapinynas. Oksyvos kultūra, kaip nauja vėlyvojo ikiromėniškojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, susidarė dėl keltų pasaulio įtakos bei Pševorsko ir Jastorfo kultūrų impulsų III a. pr. m. e. Pradžioje ši kultūra užėmė visą dešiniąją žemutinės Vyslos pusę ir sritį prie Kulmo. Klasikiniame periode A2 kultūra užėmė ir sritį Pomeranijoje.
Archeologinių šaltinių duomenimis, čia buvo įsikūrusios vietinių gyventojų grupės – Pomeranijos kultūros tęsėjos. Dėl materialinės kultūros pokyčių ir galbūt gotų diktuojamų laidojimo papročių iš Oksyvos kultūros ikiromėniškojo laikotarpio A3 periodo pabaigoje ir romėniškojo laikotarpio B1 periodo pradžioje išsivystė Vielbarko kultūra. Kapai, kuriuose rasta ginklų (ietigalių, kalavijų, antskydžių), yra ypač svarbūs, tačiau jie žinomi tik iš A2 periodo ir A3 periodo baigiamosios stadijos. Iš minėto laikotarpio ankstyviausio horizonto galima kalbėti apie Pomeranijos varpinius kapus ir Jastorfo kultūros įtaką. Geriau pažįstama Pševorsko kultūros įtaka, ypač Oksyvos kultūros puodininkystei. Dėl kultūros gyventojų lingvistinės priklausomybės nėra sutariama.
Cessna Comet
Laikoma, kad tai buvo pirmasis konstruktoriaus bandymas lėktuve įrengti uždarą kabiną.
1917 m. liepos 5 d. šiuo lėktuvu jo kūrėjas pasiekė nacionalinį oro greičio rekordą – 124,6 mylios per valandą (200,5 km/val.) bei nacionalinį skrydžio nuotolio rekordą 76 mylias (122 km) maršrute iš Blackwell (Oklahomos valstija) į Vičitą (Kanzaso vasltija).
Techniniai duomenys
Bendrieji duomenys
Skrydžio duomenys
Latvijos geležinkeliai
thumb|150px|Ankstesnis logo (iki 2019) miniatiūra|280px|right|Geležinkelio linijų tinklas thumb|[[Gulbenės geležinkelio stotis|Gulbenės stotyje]]
– nacionalinė Latvijos susisiekimo bendrovė, administruojanti šalies geležinkelių tinklą.
Įkurta 1919 m. ir 1994 m. atnaujinusi veiklą likviduotų Pabaltijo geležinkelių latvių bazėje.
Kompanija aptarnauja Latvijos geležinkelius, kurių daugumą sudaro 1520 mm vėžės geležinkelio linijos, viso 2263,3 km, iš jų elektrifikuota 258,8 km. Pagrindinė jos veikla – krovinių ir keleivių vežimas geležinkeliais, viešosios geležinkelių infrastruktūros valdymas, priežiūra ir plėtra.
Struktūra
Latvijos geležinkeliams priklauso 6 dukterinės kompanijos:
Geležinkelio linijos
Siaurasis geležinkelis:
Ropiškės
Ropiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Imbrado.
Vyresnysis jūreivis
thumb|right|100px|Vyresniojo jūrininko [[antpetis]] Vyresnysis jūreivis  – TSRS ir dabartinės Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, kuris suteikiamas patyrusiems geriems jūreiviams už pavyzdingą tarnybinių pareigų vykdymą ir drausmingumą. Esant reikalui vyresnysis jūreivis gali pakeisti skyriaus vadą.
Šis laipsnis buvo įsteigtas TSRS Kariniame jūrų laivyne ir buvo perimtas Rusijos laivyno karinių laipsnių sistemoje..
Obermatrose
CARF
CARF – su CRISPR sistemomis susiję baltymai, kurie sąlygoja III tipo CRISPR sistemų papildomą atsaką prieš užpuolikus. Šie baltymai gali surišti ciklinius oligoadenilatus (žiede susijungusias adenino ir ribozės fosfato molekules, cOA) ir tokiu būdu aktyvuoti efektorinį domeną, kuris sąlygoja DNR, RNR hidrolizę, proteolizę ir kitas grįžtamas arba negrįžtamas reakcijas.
Miškinis (Utenos r., Daugailių sen.)
Miškinis arba Plentauka – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Daugailių, Bajoriškių miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 143,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežerą supa ~ 3 ha dydžio Bajoriškių pelkė. Šiaurės rytuose išteka upeliukas link Indrajų ežero (Šventosios upės baseinas).
CARF
CARF baltymai efektoriai
CARF baltymai geba atpažinti cOA ir aktyvuoti įvairius savo efektorinius domenus. Labiausiai ištirti CARF baltymai yra Csm6 ir Csx1. Aktyvuoti Csm6 ar Csx1 atlieka RNR degradaciją, taip stabdydami tiek bakteriofago, tiek ir šeimininko, baltymų sintezę.
Rusijos vokiečiai
Rusijos vokiečiai ( arba, ) – etniniai vokiečiai ir vokiečių kilmės žmonės Rusijoje. Šiuo metu didžioji jų dalis grįžo gyventi atgal į istorinę tėvynę – Vokietiją.
thumb|left|180px|[[Denisas Fonvizinas · Michael de Tolly Alexander von Benckendorff · Jekaterina II Peter Struve · Alexei Rüdiger Alissa Freindlich · Otto Schmidt]] Rusijos vokiečiais vaidinami vokiečiai, kurie po Rusijos imperiją išsisklaidė iš tuometinių vokiškai kalbančių šalių. Pačioje Rusijos imperijoje jie daugiausia buvo susitelkę ir vadinami Pavolgio vokiečiais, Voluinės vokiečiais, Krymo vokiečiais, Kaukazo vokiečiais, Juodosios jūros vokiečiais ir Sibiro vokiečiais. Dalis iš jų įkūrė savo gyvenvietes netgi Sibire ar net prie Amūro upės tolimuosiuose rytuose. Taip Rusijos imperijoje susikūrė vokiečių anklavai, kurie vadinosi Mannheim, Josephsthal arba Schönfeld. Didelė jų dalis puoselėjo tradicijas iš senosios tėvynės. Rusijos vokiečiai kūrė savo bažnyčias ir vietos bendruomenes, siekdami neprarasti savo kultūros. Rusijos TFSR buvo įkurta Pavolgio vokiečių autonominė sritis. Ji gyvavo 1918–1923 m. Tačiau 1923 m. gruodžio 19 d. Pavolgio vokiečių autonominė sritis buvo pertvarkyta į Pavolgio Vokiečių ATSR, kuri buvo padalinta į 22 kantonus. Prasidėjus Vokietijos–TSRS karui TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1941 m. rugpjūčio 28 d. įsaku Pavolgio vokiečiai buvo apkaltinti nelojalumu su nacistine Vokietija ir iškeldinti į Kazachijos TSR, Altajų ir Sibirą. Pavolgio vokiečių ATSR teritorija buvo padalinta ir prijungta prie Saratovo (15 kantonų) ir Stalingrado (7 kantonai) sričių. Šiuo metu Rusijoje (2002 m.) gyvena 597 212 Rusijos vokiečiai. Iš jų apie 350 000 Sibire.
CARF
CARF baltymų reguliavimas
Kadangi aktyvuoti CARF baltymai gali hidrolizuoti ir šeimininko RNR ar DNR, tai jų veikimas turi būti griežtai reguliuojamas. Pasibaigus viruso infekcijai, cOA turi būti sudegraduojami. CARF baltymai gali patys skaidyti cOA taip inaktyvuodami patys save, kaip pavyzdžiui Csm6, arba pasitelkia ląstelėse esančias nepriklausomas žiedo nukleazes tokias kaip Crn1 (CRISPR ring nuclease 1, angl.). Įdomu ir tai, kad žiedo nukleazes pasitelkia ne tik šeimininko ląstelės, bet ir virusai – AcrIII-1 baltymas yra koduojamas viruso genome ir atlieka cOA skaidymą, taip degraduodamas CARF baltymų aktyvatorių ir sumažindamas ląstelės atsparumą infekcijai.
CARF klasifikacija
CARF baltymai skirstomi į 9 grupes pagal jų CARF domenų tarpusavio panašumą. Pastebėtina, kad grupėse gerai sutampa ir efektoriniai domenai. Pavyzdžiui, darbe jau minėtas Csm6 baltymas priklauso CARF1 grupei, kuri yra stipriai susijusi su III-A tipo CRISPR-Cas sistemomis.
Zalvys
left|120px
Prie Zalvio yra Šlaitų ir Rokėnų kaimai bei Antazavės dvaro parkas. Vakarine pakrante eina kelias.
Vandenvardis Zalvỹs sėliškos kilmės, susijęs su žodžiu želvas ('žalsvas').
Zalvas
Zalvas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,2 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 149,7 m. Didžiausias gylis siekia 21,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, dubens šlaitai statūs. Paties ežero krantai žemoki, vakaruose pelkėti. Kranto linija labai vingiuota. Ežerą supa mišrieji miškai (Gražutės miškas). Atabradas platus, apaugęs vandens augalais, ežero dugną dengia molingas sapropelis, dugno pakraščiuose kaupiasi klintis. Vakaruose išteka upelis į Šventąją.
Prie Zalvo įsikūręs Zelvos kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Rytine pakrante eina kelias.
Vandenvardis Zálvas sėliškos kilmės, susijęs su žodžiu želvas ('žalsvas').
Bobro valsčius
Bobro valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Bobras.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Ščaurų valsčius.
Vysoki Haradzeco valsčius
Vysoki Haradzeco valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vysoki Haradzecas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Kasianičų valsčius.
Ropiškis
Ropiškis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Noriūnų.
Windows 11
„Windows 11” – kompanijos „Microsoft“ sukurta operacinė sistema, pakeitusi savo pirmtakę „Windows 10 „Windows 11” skirta asmeniniams, nešiojamiems ir planšetiniams kompiuteriams.
Šią operacinę sistemą Microsoft pristatė 2021 m. birželio 24 d., o išleido 2021 m. spalio 5 d.
Naujoje „Windows” versijoje buvo atnaujintas dizainas, pridėtos tokios naujos funkcijos kaip valdikliai, „Microsoft Teams” integracija, „Android” programėlių palaikymas bei daug kitų naujų funkcijų.
Minimalūs sistemos reikalavimai
Dėl pakilusių sistemos reikalavimų „Microsoft” išleido naują programą „Kompiuterio sveikatos patikra“. Ji tikrina, ar vartotojo kompiuteris yra suderinamas su „Windows 11”.
Rankinis 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Rankinio rungtynės 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko nuo rugsėjo 13 iki rugsėjo 30 d. Sidnėjuje.
Juodoji pantera: Vakanda amžiams
Juodoji pantera: Vakanda amžiams – 2022 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, sukurtas pagal „Marvel“ komiksų personažą Juodąją panterą. Filmą režisavo Ryan Coogler, kuris kartu su Joe Robert Cole parašė scenarijų. Filme vaidina Letitia Wright, Lupita Nyong'o, Danai Gurira, Winston Duke, Dominique Thorne, Florence Kasumba, Michaela Coel, Tenoch Huerta, Martin Freeman ir Angela Bassett. Tai yra filmo „Juodoji pantera“ (2018 m.) tęsinys ir 30-asis „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) filmas. Filme Vakandos lyderiai kovoja, kad apsaugotų savo tautą po karaliaus T'Čalos mirties.
Idėjos apie tęsinį kilo po filmo „Juodoji pantera“ pasirodymo 2018 m. vasario mėn. Vėliau Coogler derėjosi dėl grįžimo į režisieriaus postą, o 2019 m. viduryje „Marvel Studios“ oficialiai patvirtino, kad tęsinys bus kuriamas. Filmo planai pasikeitė 2020 m. rugpjūtį, kai „Juodosios panteros“ žvaigždė Chadwick Boseman mirė nuo storosios žarnos vėžio, o „Marvel“ nusprendė neperkurti jo T'Čalos vaidmens.
Filmas Jungtinėse Amerikos Valstijose išleistas 2022 m. lapkričio 11 d. kaip paskutinis MCU ketvirtosios fazės filmas.
Lietuva 2001 m. Eurovizijoje
Lietuva dalyvavo 2001 m. Eurovizijoje, kuri vyko ‎Kopenhagoje, Danijoje. Lietuva grįžo į konkursą po vienerių metų pertraukos, kai pasitraukė iš konkurso dėl prastų rezultatų 1999 metais. Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT) norėdamas išrinkti dainą-atstovę organizavo nacionalinę atranką. Surengtą atranką laimėjo trijų narių grupė Skamp su daina „You Got Style“.
Eurovizijoje grupė Skamp užėmė tryliktąją vietą su 35 taškais.
2001 m. Lietuvos nacionalinė atranka į Euroviziją
Dėl Lietuvos sugrįžimo į „Euroviziją“ po vienerių metų pertraukos, Lietuvos transliuotojas Lietuvos radijas ir televizija (LRT) surengė nacionalinę atranką pasirinkti Lietuvos atstovą. Nacionalinis finalas vyko 2001 m. kovo 9 dieną sporto rūmuose, Vilniuje. Finalą vedė Neringa Svetikaitė ir Darius Užkuraitis. Lietuvos atstovas buvo renkamas tokiu būdu: 50% taškų skyrė komisija, 25% žiūrovai salėje ir 25% žiūrovai balsuodami telefonu.
Paskelbus tris daugiausiai balsų (procentų) surinkusius dalyvius, atrankoje triumfavo grupė Skamp su daina „You Got Style“.
Eurovizijoje
Lietuvai atstovavusi grupė Skamp pasirodė gegužės 12 d. vykusiame finale aštuntuoju numeriu – surinkdami 35 taškus, jie užėmė 13-ą vietą iš 23-jų galimų.
Saulius Bužauskas
Saulius Bužauskas (g. 1972 m. liepos 19 d. Garliavoje) – Lietuvos dvasininkas, Kauno vyskupas augziliaras, Marijos radijo programų direktorius.
Biografija
1990 m. įstojo į Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetą, jį baigė 1998 m. magistro laipsniu. 1997–1998 m. dirbo korespondentu „Ūkininko patarėjo“ redakcijoje. 1998–2001 m. dirbo vyr. bibliotekininku Vilniaus universiteto bibliotekoje. Gyvendamas Vilniuje įsitraukė į „Tikėjimo ir šviesos“ bendruomenės veiklą, 1997–1998 m. lankė Pašaukimo atnaujinimo mokyklą.
2001 m. įstojo į Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminariją. 2007 m. sausio 20 d. įšventintas diakonu, o 2008 m. balandžio 12 d. įšventintas kunigu ir inkardinuotas Vilniaus arkivyskupijoje.
2008–2014 m. – Vilniaus arkikatedros parapijos vikaras; 2011–2019 m. – Vilniaus „Versmės“ vidurinės mokyklos kapelionas; 2014–2018 m. – Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijos dvasios tėvas; 2018–2019 m. – Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos vikaras.
2023 m. vasario 27 d. popiežiaus Pranciškaus paskirtas tituliniu Castello di Tatroporto vyskupu ir Kauno arkivyskupijos augziliaru. Tų pačių metų balandžio 22 d. Kauno šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedroje bazilikoje priėmė vyskupo šventimus.
Louis Vuitton (mados namai)
Louis Vuitton S.A. – Prancūzijos mados namai, įkurti 1854 metais. Šiuo metu „Louis Vuitton“ savo klientams siūlo lagaminus, rankines, avalynę, papuošalus, laikrodžius, akinius nuo saulės bei kitus aksesuarus. Pagrindiniai „Louis Vuitton“ mados namų konkurentai yra „Yves Saint Laurent“, „Chanel“, „Dior“, „Gucci“, „Versace“ ir „Prada“.
„Louis Vuitton“ prekinis ženklas priklauso „LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton“ prabangos prekių grupei. „Louis Vuitton“ šiandien sudaro 28 % LVMH rinkos kapitalo. „Louis Vuitton“ prekės ženklas jau šešerius metus iš eilės yra laikomas prestižiniu ir yra labiausiai vertinamas. Nuo 2010 metų LV prekės ženklo vertė pakilo 23 procentais ir dabar jis vertinamas 24,3 milijardais dolerių. Tai yra beveik tiek pat, kiek kartu sudėjus „Hermès“, „Gucci“ ir „Chanel“ pinigines vertes. Pastarieji priekių ženklai atitinkamai užėmė antrą, trečią ir ketvirtą vietas prabangiausių prekių ženklų sąraše.
Sarysu (ežeras)
Sarysu ( 'Geltonasis ežeras') – didžiausias gėlavandenis Azerbaidžano ežeras. Telkšo Kuros-Arakso žemumoje.
Ryno smėlynai
miniatiūra|Ryno smėlynai Ryno smėlynai  – dykuma vakarų Kazachstane ir Kalmukijos (Rusija) pietryčiuose, į šiaurę nuo Kaspijos jūros ir į pietryčius nuo Pavolgio aukštumos.
Sarysu (ežeras)
Šiaurinė ežero dalis atskirta magistrale nuo galimos gyventojų taršos. Pietinė dalis praeityje buvo užteršta naftos gavybos vandenų.
Ežere veisiasi paprastieji karpiai ir taranai. Žiemos metu migruojančių paukščių traukos centras.
Ryno smėlynai
Ryno smėlynuose yra daug smulkių gyvenviečių.
Klimatas
Vasarą temperatūra gali siekti 45-48 °C, žiemą gali kristi iki -28-36 °C. Smėlynai yra pusdykumių zonoje, juose labai mažai lyja.
Dykumoje būna smarkių vėjų. 2001 m. buvusi smėlio audra pasiekė Baltijos jūrą. Tai paaiškėjo ištyrus Skandinaviją pasiekusių dulkių sudėtį – pasirodė, kad oro kietuosiuose aerozoliuose dulkių iš Ryno smėlynų buvo daugiau, negu kad iš Sacharos.
miniatiūra|650px|center|Ryno smėlynų kraštovaizdis
Zamačako valsčius
Zamačako valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Zamačakas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Viaceros valsčius.
Zalūbiškio durpynas
Pramoninė durpių gavyba Zalūbiškio durpyne pradėta 1978 m. Durpės naudotos kraiko gamybai. 1986 m. buvo iškasta 66 % durpių išteklių, likę durpių ištekliai sudarė 1,1 mln. m³
Į pietus nuo durpyno yra Zalūbiškio kaimas.
Špejerio katedra
Špejerio katedra, oficialiai '''Šv. Marijos ir Šv. Stepono katedra'''  – viduramžių katalikų bažnyčia, pastatyta Špejerio mieste, Reino krašte-Pfalce, Vokietijoje. Po Kluni abatijos sugriovimo, Napoleono Bonaparto valdymo laikais, Špejerio katedra tapo didžiausia išlikusia romaninio stiliaus bažnyčia pasaulyje. 1981 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Almatos metropolitenas
thumb|300px
Almatos metropolitenas – greito tranzito metro sistema, juosianti Kazachijos miestą Almatą. Pirmoji 8,56 km ilgio septynių stočių metro linija buvo atidaryta 2011 m. gruodžio 16 d. Keturios linijos stotys įrengtos giliai po žeme (30 m ir didesniame gylyje), likusios trys – mažesniame gylyje. 28 vagonus Almatos metro pagamino kompanija „Hyundai“.
Istorija
1981 m. Kazachijos TSR vyriausybė priėmė sprendimą statyti metro Almatoje. Statybos pradėtos 1988 m. Buvo planuota pirmąją liniją baigti 1997 m., tačiau dėl sunkumų su finansavimu, sudėtingos Almatos geologinės struktūros, besikeitusių statybos darbų partnerių, ji baigta 2011 m. Iki 2017 m. planuojama įrengti antrąją 8,62 km ilgio pirmosios linijos eilę. Joje bus dar šešios metro stotys.
Bergantiños FC
Bergantiños Fútbol Club – Ispanijos futbolo klubas iš Karbaljo miesto Galisijoje.
= Stadionas = Namų rungtynės žaidžiamos As Eiroas stadione, kuris talpina maždaug 5 tūkst. žiūrovų.
= Sezonai =
Ignacijus Zdanavičius
Ignacijus Zdanavičius (pilnas vardas – Ignacijus Kazimieras Antanas, ; 1841 m. sausio 1 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1863 m. gruodžio 21 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
thumb|150 px|left|Aleksandras Zdanavičius su dvyniais vaikais - Henriku ir Terese
Ignacijus Zdanavičius gimė 1841 m. sausio 1 d. Vilniuje Bajorų instituto mokytojo, filosofijos mokslų kandidato Aleksandro Zdanavičiaus ir Emilijos Piaseckytės šeimoje. Baigęs aukso medaliu Vilniaus gimnaziją Ignacijus Zdanavičius įstojo studijuoti į Sankt Peterburgo universitetą matematikos. Studijų metais Zdanavičius kartu su teisę studijavusiu Konstantinu Kalinausku buvo vienas aktyviausių Sankt Peterburgo studentų organizacijos „Ogol“ narių. Baigęs Sankt Peterburgo universitetą Ignacijus Zdanavičius toliau tęsė studijas Berlyno universitete.
Grįžęs į Lietuvą aktyviai įsijungė į 1863 m. sukilimą. Nuo 1863 m. rugpjūčio mėn. vadovavo Vilniaus sukilėliams, buvo jų komisaras, artimas Konstantino Kalinausko bendražygis. Vilniaus organizacijoje taip pat buvo miesto iždininkas.
1863 m. rudenį suimtas kartu su tėvu Aleksandru. Abu Zdanavičiai kalėjo Dominikonų vienuolyno patalpose. Ypač sunkiai sūnaus tragediją išgyveno tėvas, kuriam, po dviejų kitų vaikų mirties, Ignacijus buvo likęs vieninteliu pasididžiavimu, kurio mokslus jis skatino ir finansavo. Tardymo metu senukas tyrimo komisijai pasakojo apie sūnaus pasiekimus.
Laikinasis karo lauko auditoriatas Ignacijui Zdanavičiui paskyrė mirties bausmę sušaudant. 1863 m. gruodžio 20 d. Michailas Muravjovas pakeitė nuosprendį, Ignacijų Zdanavičių liepė pakarti kaip užsispyrusį ir kenksmingiausią sąmokslininką.
Ignacijus Zdanavičius pakartas 1863 m. gruodžio 21 d. Lukiškių turgaus aikštėje, Vilniuje.
Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.
Užupio Talačyno valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Levas Leontjevas
Biografija
Gimė 1901 m. gegužės 10 d. Kaune. 1917 m. tapo komjaunuoliu, 1925 m. baigė Raudonųjų profesorių institutą Maskvoje. Vėliau įvairiuose universitetuose dėstė politinę ekonomiką. Parengė kelis darbus apie politinę ekonomiką, kuriuose kritikavo kapitalistines ekonomikos teorijas. 1944 m. lapkričio 4 d. apdovanotas Lenino ordinu, taip pat Darbo raudonosios vėliavos ordinu. Dirbo Pravdos laikraščio tarptautinio gyvenimo skyriaus redaktoriumi. Mirė 1974 m. Maskvoje.
Roplaukiai
Roplaukiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Papilės.
Istorija
Papilės apylinkės Roplaukių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
ZIL-130
Automobilio kūrimas pradėtas nuo 1953 m. (tada vadintas ZIS-125). Pirmieji prototipai pasirodė 1957 m., o serijinė gamyba pradėta 1962 m. Sunkvežimis turėjo hidraulinį vairo stiprintuvą, kabinoje – trys sėdimos vietos. Nuo 1977 m. pasikeitė kabinos dizainas – pakeistos radiatoriaus grotelės, posūkių lemputės įrengtos virš (o ne po, kaip anksčiau) žibintų.
Standartinis ZIL-130 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 6675 mm, plotis 2500 mm, aukštis 2400 mm, ratų bazė 3800 mm, masė 4300 kg. Sunkvežimio keliamoji galia – ~6 t. Automobilį varė 8 cilindrų, 6 l darbinio tūrio, 150 AG benzininis variklis.
Sukurta daug įvairių ZIL-130 modifikacijų: vilkikai (ZIL-130V1), savivarčiai (ZIL-130D1), varomi dujomis (ZIL-138), taip pat gaisriniai automobiliai, autokranai ir kt. Sunkvežimiai gausiai eksportuoti į užsienį: Afganistaną, Laosą, Vietnamą, Kubą, Mongoliją ir kt.
Gintaras Tamošiūnas
Gintaras Tamošiūnas (g. 1976 m. rugpjūčio 8 d. Šiauliuose) – viešojo administravimo specialistas, IT verslininkas, Vilniaus miesto ir Lietuvos politikas, buvęs Seimo narys (2014-2016).
Dornier Komet
Dornier Komet (liet. Kometa), „Merkur“ (liet. Merkurijus), Do C, Do D ir Do T modeliai - keleivinių ir karinių lėktuvų šeima, kurią XX a. trečiame dešimtmetyje sukūrė ir gamino Vokietijos aviacijos įmonė „Dornier“. Pirmieji šios serijos orlaiviai iš esmės buvo skraidančios valties „Dornier Delphin" sausumos versijos. Modeliai „Delphin“ ir „Komet/Merkur“ nebuvo identiški, tačiau vienoje šeimoje pritaikytos konstrukcinės naujovės ir patobulinimai dažnai buvo naudojami ir kitoje šeimoje. Visi šie modeliai buvo pilnai metaliniai vienmotoriai aukštasparniai monoplanai su sparnų ramsčiais ir fiksuota važiuokle.
Gintaras Tamošiūnas
Biografija
1983–1989 m. mokėsi Šiaulių 11-ojoje vidurinėje mokykloje. Toliau mokslą iki 1991 m. tęsė Vilniaus 48-ojoje vidurinėje mokykloje. 1991–1993 m. mokėsi Šiaulių aukštesniojoje technikos mokykloje.
1998–2001 m. studijavo Lietuvos Teisės Universitete. 2003 m. ten pat įgijo viešojo administravimo magistro kvalifikacinį laipsnį. 2019 m. baigė ISM vadybos ir ekonomikos universiteto Verslo administravimo (MBA) studijas.
Dornier Komet
Konstrukcija ir gamyba
1922 m. spalio 9 d. pirmam skrydžiui pakilo patobulinta versija Do Komet II. Šio modelio buvo pagminta beveik dvigubai daugiau, jis buvo eksportuojamas į Kolumbiją, Ispaniją, Šveicariją ir Sovietų Sąjungą.
Gintaras Tamošiūnas
Biografija
2002–2011 m. dirbo įvairiose pareigose Vilniaus miesto savivaldybės administracijoje, karjerą baigė administracijos direktoriaus pavaduotojo pareigose. 2006–2014 m. buvo savivaldybės administracijos profesinės sąjungos vienas iniciatorių, įkūrėjų, komiteto narys, pirmininko pavaduotojas.
Dornier Komet
Konstrukcija ir gamyba
1924 m. pristatyta Do Komet III buvo praktiškai nauja konstrukcija, paveldėjusi daug elementų iš Delphin III. Keleivių salonas buvo išplėstas, jame tipo dviem keleiviais daugiau. Lėktuvui buvo sukurti didesni, 19,6 m. mojo sparnai, montuoti virš fiuzeliažo ir montuoti ant trumpų statramsčių. Į lėktuvą buvo montuojamas galingesnis 450 AG (340 kW) galios Napier Lion variklis. Ši versija buvo eksportuota į Daniją ir Švediją, pagal licenciją Japonijoje ją gamino ir Kawasaki.link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Dornier_Merkur_01_Dornier_Museum_2009-09-27.jpg/220px-Dornier_Merkur_01_Dornier_Museum_2009-09-27.jpg|dešinėje|miniatiūra| „Dornier Merkur“ kopija muziejuje1925 m. Komet III pakeitė naujas modelis Do B Merkur I. Pagrindiniai pokyčiai buvo nauja uodega ir ir ilgesnio tarpatramio sparnai. Netrukus į „merkurijų“ pradėti montuoti BMW VI varikliai, o lėktuvas pradėtas vadinti Do B Bal Merkur II. Šį pavadinimą gavo ir visos kitos tokiu būdu atnaujintos „kometos“. Šį modelį plačiai naudojo „Deutsche Luft Hansa“, vienu metu eksploatavusi apie 30 „Merkur“. Lėktuvai taip pat eksportuoti į Braziliją, Kiniją, Kolumbiją, Japoniją ir Šveicariją. Kiek vėliau sukurti „Do C“ ir „Do D“ buvo kariniai modeliai. Pirmasis jų buvo treniruoklis, eksportuotas į Čilę ir Kolumbiją, o antrasis – hidroplanas torpednešis – bombonešis, sukurtas Jugoslavijos karališkajam laivynui. Kiek vėliau buvo pagaminta keletas sausumos greitosios medicinos pagalbos orlaivių, gavusių indeksą Do T.
Lietuvoje
„Dornier Komet“ XX a. trečiame dešimtmetyje maršrute Berlynas-Karaliaučius-Kaunas-Velikije Luki-Maskva naudojo Vokietijos ir SSRS aviakompanija „Deruluft“. Šio tipo orlaiviai kasdien leisdavosi Kauno Aleksoto aerodrome.
Variantai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/Dornier_Do_D_L%27A%C3%A9rophile_December%2C1927.jpg/220px-Dornier_Do_D_L%27A%C3%A9rophile_December%2C1927.jpg|miniatiūra|Dornier Do D. Nuotrauka iš L'Aérophile, 1927 m. gruodžio mėn
Gintaras Tamošiūnas
Biografija
2016-2022 m. dirbo su įvairiais blokų grandinių (blockchain) projektais, vykdė konsultavimo veiklą. Be kitų, dalyvavo „TokenDesk“ lietuviško kriptovaliutų verslo projekte. Nuo 2022 m. buvo vienas iš KŪB „BigData Fund“ steigėjų, CEO.
Dornier Komet
Operatoriai
miniatiūra|SSRS registruotas „Deruluft“ aviakompanijos Dornier Merkur. XX a. trečias dešimtmetis
Civiliniai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/Ad_Astra_Aero_-_Dornier_Merkur_%28CH142%29_1927.jpg/220px-Ad_Astra_Aero_-_Dornier_Merkur_%28CH142%29_1927.jpg|miniatiūra| Aviakompanijos „Ad Astra Aero" „Dornier Merkur“ (CH 142), (1927 m.)
Techniniai duomenys
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/ff/Dornier_Merkur_3-view_NACA_Aircraft_Circular_No.30.jpg/220px-Dornier_Merkur_3-view_NACA_Aircraft_Circular_No.30.jpg|miniatiūra| „Dornier Merkur“ trimatis brėžinys, NACA Aircraft Circular, Nr.30 link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Bundesarchiv_Bild_102-00715%2C_Friedrichshafen%2C_Zeppelin-Luftschiffhalle.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_102-00715%2C_Friedrichshafen%2C_Zeppelin-Luftschiffhalle.jpg|miniatiūra| „Dornier Komet“ prie dirižablio angaro Kaune
Kalesninkų tvenkinys
Kalesninkų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 2,5 km į pietus nuo Simno. Sudarytas užtvenkus Dovinės upę (Šešupės intakas) 43,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,91 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 100,7 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę medžiais; pietinis žemas, užpelkėjęs. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į šiaurę telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Rytiniame krante įsikūręs Kalesninkų kaimas, pietvakariniame – Gražulių kaimas.
Ohajo apygarda
Ohajo apygarda  – apygarda Jungtinėse Amerikos Valstijose, Vakarų Virdžinijos šiaurinėje dalyje. Remiantis 2021 m. duomenimis, apygardoje gyveno 41 776 žmonės. Apygardos būstinė yra įsikūrusi Vilinge. Ohajo apygarda taip pavadinta pagal Ohajo upę, skiriančią Vakarų Virdžiniją nuo Ohajo valstijos.
Ohajo apygarda buvo įkurta 1776 m., atskyrus nuo Vakarų Ogastos apygardos, buvusios Virdžinijos kolonijoje.
Didžiausios gyvenvietės:
Kakoučynos valsčius
Kakoučynos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kakoučyna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Wiktor Sukiennicki
Viktor Sukienicki (1901 m. liepos 25 d. Kaune – 1983 m. balandžio 10 d. Stanforde, JAV) – Lietuvos lenkų kilmės Lenkijos ir JAV teisininkas ir istorikas.
Biografija
Gimė 1901 m. liepos 25 d. Kaune. Baigė Rybinsko mokyklą. Po I pasaulinio karo priklausė Kauno Lenkų karinei organizacijai. 1919-1920 m. kovojo Lenkijos-sovietų kare, vėliau studijavo teisę Vilniaus universitete tapo teisės mokslų daktaru. 1929-1939 m. dėstė teisę Vilniaus universitete. Nuo 1930 m. dirbo Rytų Europos mokslinių tyrimų institute Vilniuje. Parengė daug mokslinių straipsnių ir leidinių apie TSRS politiką ir istoriją. Sovietams 1939 m. užėmus Vilnių pasitraukė į nepriklausomą Lietuvą, tačiau sovietams okupavus Lietuvą 1941 m. birželį buvo suimtas NKVD ir ištremtas į Krasnojarską. 1941 m. rugpjūtį paleistas iš lagerio po Sikorskio–Maiskio sutarties ir tapo Lenkijos konsulu Samaroje. 1942 m. rugsėjį išvyko į Teheraną, kur tapo Lenkijos ambasadoriumi. Dirbdamas Irane rinko Lenkijos piliečių, paleistų iš sovietinių lagerių, parodymus. 1945-1947 m. dirbo lenkų teisės fakultete Oksfordo universitete. 1950-1959 m. bendradarbiavo su Laisvosios Europos radiju. 1959 m. emigravo į JAV, kur dirbo Stanfordo universiteto Huverio institute. Mirė 1983 m. balandžio 10 d. Stanforde.
Rosachalina
Rosachalina – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Peliškių.
Kazanės arena
Kazanės arena  – futbolo stadionas Kazanėje, Rusijoje. Namų rungtynes žaidžia Premjer lygos klubas FK Rubin Kazanʹ. Atidarytas 2013 m. birželio 14 d. Stadione yra 45 379 sėdimos vietos.
Istorija
Stadione 2013 m. vyko vasaros universiados futbolo varžybos, vyko 2017 m. FIFA konfederacijų taurė ir kelios 2018 FIFA pasaulio futbolo čempionato rungtynės.
2015 m. Kazanėje vyko pasaulio vandens sporto čempionatas, kelios rungtys vyko stadione.
Stadioną suprojektavo tarptautinė „Populous“ architektų kompanija.
Bronislovas Paukštys
Bronislovas „Bronius“ Paukštys (1897 m. vasario 15 d. Kurynėje, Lekėčių valsčiuje – 1966 m. gruodžio 17 d. Kaune) – Lietuvos Romos katalikų kunigas. 1977 m. jis buvo pripažintas Pasaulio tautų teisuoliu, išgelbėjęs apie 120 žydų vaikų ir 25 suaugusius žydus nuo Holokausto Lietuvoje.
Prieš prisijungdamas prie Don Bosko saleziečių ir įgijęs išsilavinimą Italijoje, B. Paukštys buvo pradinių klasių mokytojas. 1935 m. įšventintas kunigu, dirbo Vytėnuose, Saldutiškyje, Kaune. Antrojo pasaulinio karo metais jis padėjo žydams klastodamas dokumentus ir ieškodamas saugių vietų pasislėpti. Po karo buvo suimtas sovietų NKVD ir nuteistas dešimčiai metų Gulage. 1956 metais grįžo į Lietuvą ir gyveno nežinioje.
Biografija
Bronislovas Paukštys gimė Kurynėje, dabartinėje Kazlų Rūdos savivaldybėje. Jis buvo devintas vaikas šeimoje. Mokėsi Lekėčių pradžios mokykloje ir Kauno progimnazijoje. Gavo mokytojo licenciją ir 1911 m. pradėjo mokytojauti. 1918 m. baigė mokytojų kursus Kaune, mokytojavo Švediškių ir Jankų pradžios mokyklose. 1925 m., būdamas 28 metų, jis sužinojo apie Don Bosko saleziečius ir nusprendė prie jų prisijungti. Kartu su broliu Juozu ir dar aštuoniais lietuviais jis keliavo į Italiją. Po dvejų metų jis įstojo į noviciatą ir 1928 m. tapo saleziečiu. 1929 m. Marijampolėje išleido šešių veiksmų dramą „Sūnus vėjavaikis“. 1931–35 m. studijavo tarptautiniame teologijos institute Crocetoje (Turinas). 1935 m. liepą buvo įšventintas į kunigus. Baigęs studijas, metus praleido Borgomanere ir dvejus Turine, kur padėjo redaguoti saleziečių leidinį „Saleziečių žinios“.
B. Paukštys 1937 m. grįžo į Lietuvą ir tapo Vytėnų saleziečių vienuolyno ir centro administratoriumi. Tuo pat metu saleziečių mokykloje dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą. Tada buvo paskirtas į Saldutiškio Švč. Trejybės parapiją nuodėmklausiu. 1940–1942 m. buvo Kauno Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčios rektoriumi ir 1942–1946 m. Kauno Švč. Trejybės parapijos dekanu. Jis žydams iš Kauno geto suklastojo gimimo liudijimus ir krikšto įrašus. Skaičiuojama, kad jis padėjo apie 120 žydų vaikų, taip pat priglaudė suaugusiuosius (apie 25 žmones), slėpdamas juos bažnyčioje ar savo kabinete, kol buvo rasta saugesnė vieta pas Suvalkijos ūkininkus. 1963 m. laiške B. Paukštys prisiminė, kad tris kartus slapstėsi nuo Vokietijos gestapo ir apskaičiavo, kad 6000 ar 7000 reichsmarkių skyrė 200 žydų išgelbėjimui. Jam talkino brolis Juozas, pripažintas taip pat Pasaulio tautų teisuoliu. Jo gelbėjimo pastangas aprašė Hiršas Ošerovičius knygoje „Juodoji sovietų žydų knyga“.
Viktorija Agalakova
Viktorija Agalakova (, g. 1996 m. rugpjūčio 30 d., Peterburge) – Rusijos aktorė. Išgarsėjo vaidmenimis siaubo filmuose „Nuotaka“ (2017), „Undinėlė. Mirusiųjų ežeras“ (2018 m.) ir 2020 m. mokslinės fantastikos filme „Galaktikos vartininkas“.
Biografija
Pirmasis kino vaidmuo – filme „Harmonija. Laimės miestas“ (2009), kuris niekada nebuvo išleistas.
Iki 2014 m. Viktorija vaidino savo motinos pavarde – Viktorija Gluchich. 2016 m. gavo pirmąjį svarbų vaidmenį 60 serijų juostoje „Klauskite rudens“. Jos herojė Miločka – meniškos sielos jauna mergina, studijuojanti nemėgstamą dalyką, o paskui kurtanti šeimą su nemylimu žmogumi. 2017 m. filme „Nuotaka“ įkūnijo pagrindinę veikėją Nastią. Po vestuvių vyksta aplankyti artimųjų, o tuose namuose vyksta baisūs, mistiški įvykiai. Šis projektas daugeliui dalyvių tapo sunkiu išbandymu. 2018 m. pasirodė siaubo filmas „Undinėlė. Mirusiųjų ežeras“. Pagrindinė veikėja Marina išgelbsti savo mylimąjį nuo klastingų undinės kerų. 2018-aisiais aktorė suvaidino ir seriale „Didysis žaidimas“. 2019 m. filmavosi mini seriale „Epidemija“, kuriame pasirodė Kirill Kiaro, Viktorija Isakova, Marjana Spivak, Aleksandras Robakas ir kt.). Aktorė įkūnijo Poliną. Įvykiai vystosi baisaus viruso, epidemijos metu, o herojai bando pabėgti už karantino ribų.
2020 m. dalyvavo projekte „Galaktikos vartininkas“. Šioje juostoje gausu įspūdingų, rizikingų triukų, kuriuos atlieka ir patys aktoriai, ir profesionalūs kaskadininkai. Dėl apribojimų, susijusių su COVID-19 viruso pandemija, juosta nepateisino didžiulių gamybos išlaidų. 2022 m. filmavosi mini seriale „Epidemija-2“. Vėliau tapo žinoma, kad aktorė filmavosi dramatiškame trileryje „Sušalusieji“, dramoje „Nulinis pacientas“ ir mistiniame trileryje „Kur žydi pelynas“.
Latyhavos valsčius
Latyhavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Latyhava, vėliau – Kiškos.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Padvorycos valsčius.
Kumečių tvenkinys
left|120px
Kumečių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 7 km į pietryčius nuo Simno, Kumečių gyvenvietės pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Metelytės upelį (Peršėkės intakas) 3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,79 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 103,9 m. Krantai daugiausia aukštoki, sausi. Šiauriniame krante auga miškelis, aplink plyti dirbami laukai ir pievos. Vakariniame krante įsikūręs Viešnagių kaimas, rytiniame – Buckūnų kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Tvenkinys įrengtas 1968 m.
Didžioji Lenkija
Didžioji Lenkija  – istorinis regionas vidurio vakarų Lenkijoje, tarp Vyslos ir Odros upių. Svarbiausias miestas – Poznanė. Dabar dauguma regiono įeina į Didžiosios Lenkijos vaivadiją, mažesnės dalys – į Kujavijos-Pamario, Liubušo ir Lodzės vaivadijas.
Geografija
Regionas ribojasi su Pomeranija (šiaurės vakaruose), Pomerelija (šiaurės rytuose), Kujavija (rytuose), Silezija (pietuose). Pagrindinės regiono upės yra Varta ir Notecė. Šiaurėje paviršius suformuotas ledyno, kalvotas, su daug ežerų; pietinėje dalyje vyrauja lygumos. 1957 m. įsteigtas Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas.
Svarbiausi regiono miestai: Poznanė, Kališas, Koninas, Pila, Didžiosios Lenkijos Ostruvas, Gnieznas, Lešnas, Turekas, Kolas, Kurnikas.
Istorija
XII a. regione klestėjo kelios kunigaikštystės: Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė, Poznanės kunigaikštystė, Gniezno kunigaikštystė, Kališo kunigaikštystė kurios 1314 m. inkorporuotos į Lenkijos karalystę. Regione suformuotos Poznanės ir Kališo vaivadijos.
Po II Respublikos padalinimo 1793 m. regionas atiteko Prūsijos karalystei, kur suformuota Pietų Prūsijos provincija. 1806 m. Didžiojoje Lenkijoje įvyko sėkmingas sukilimas, po kurio suformuota Varšuvos kunigaikštystė, o regionas jai priklausė kaip Poznanės departamentas. Tačiau jau 1815 m., panaikinus kunigaikštystę, Didžioji Lenkija buvo padalinta tarp Prūsijos (čia sudarė Poznanės Didžiąją Kunigaikštystę, vėliau – Poznanės provinciją) ir Rusijos Imperijos (čia sudarė Kališo vaivadiją, vėliau – guberniją).
Po Pirmojo pasaulinio karo atkūrus Lenkijos nepriklausomybę, Didžioji Lenkija vėl atiteko jai, ir buvo administruojama kaip Poznanės vaivadija. 1939-45 m. regioną valdė Nacistinė Vokietija.
Dar kartą atsikūrus Lenkijai, Poznanės vaivadija buvo atkurta, bet po 1975 m., vykdant administracinę reformą nuo jos atskirtos Kališo, Lešno, Pilos, Konino vaivadijos. 1999 m. jas sujungus, regione suformuota Didžiosios Lenkijos vaivadija.
Irena Leonavičiūtė
Irena Leonavičiūtė-Bratkauskienė (1930 m. gruodžio 10 d. Gaižiūnuose, Šėtos valsčius – 2011 m. rugsėjo 24 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorė. Balio Bratkausko žmona.
Biografija
1948 m. baigė Kauno dramos teatro studiją (vad. Ona Rymaitė). 1949–1951 m. mokėsi Lietuvos dramos teatro studijoje (vad. Aleksandras Kernagis).
1951–1953 m. Klaipėdos dramos teatro, 1953–1955 m. – Kino studijos aktorė. 1955–1989 dirbo Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre.
Parengė Janinos Degutytės ir Anzelmo Matučio poezijos programas, kurias daug metų skaitė Lietuvoje ir Amerikoje. 1993 m. Čikagos lietuvių teatre „Vaidilutė“ pastatė Petro Vaičiūno „Nuodėmingą angelą“. Užatlantėje spektaklis susilaukė plataus pripažinimo ir įvertinimo.
1983 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios artistės vardas.
Vokietijos Togolandas
Vokietijos Togolandas buvo vakarų Afrikos teritorija, kuri priklausė Vokietijai nuo 1884 m. iki 1916 m. Po Pirmojo pasaulinio karo kraštas buvo padalintas tarp Prancūzijos, kuriai atiteko didžioji dalis (dabartinis Togas), o kita dalis teko Britų karūnai, o šiuo metu tai dalis Ganos.
Istorija
Kolonija buvo įsteigta Europos kolonizacijos Afrikoje laikotarpio pabaigoje, paprastai žinoma kaip „Afrika“. 1884 m. Įsteigti du atskiri protektoratai.
1884 m. liepos 5 d. Nachtigalas pasirašė sutartį su vietiniu vyresniuoju Mlapa III, kuriame paskelbė apie Vokietijos protektoratą, kuri apėmė per teritorijas pagal Vergų krantą, Benino pakrantėse. Pirmą kartą Afrikos žemyne ​​buvo pakelta Vokietijos imperijos vėliava.
Bendras Vokietijos pareigūnų skaičius kolonijoje 1890 m. buvo tik 12 asmenų. Vėliau kolonija plėtėsi, buvo steigiamos kavos bei medvilnės plantacijos. Kolonijiniai pareigūnai rūpinosi kelių ir tiltų statyba, nutiestos trys geležinkelio linijos iš sostinės Lomės: 1905 m. pagal pakrantę iki Aneho, ​​1907 m. Palimės (dabartinė Kpalimė), o iki 1911 m. – ilgiausią liniją „Hinterlandbahn“.
1895 m. Sostinėje Lomėje gyveno 31 vokietis ir 2084 vietos gyventojai. Iki 1913 m. miestas išaugo iki 7042 žmonių, o visa kolonija turėjo 316 vokiečių, iš jų 61 moterį ir 14 vaikų.
1914 m. Togolande buvo tik policijos pareigūnai ir britų bei prancūzų kariuomenės be vargo užėmė šią teritoriją. Vokiečiai dar bandė siųsti karius į vakarų Afriką, bet patyrė pralaimėjimą. Pasibaigus karui prasidėjo krašto dalybos. Didžioji dalis atiteko prancūzams. Prancūzijos valdomas regionas tapo nepriklausoma Togo Respublika 1960 m. Buvusi britų administracinė sritis buvo prijungta prie Ganos 1957 m.
Eilinis
Eilinis – žemiausias karinis laipsnis daugelyje šalių. Kai kuriose šalyse už eilinius žemesnio laipsnio yra tik rekrūtai ir kursantai (ne karininkų kursų). Dalyje šalių eilinis yra ne vienas laipsnis, o keletas gretimų, kurie, pvz., žymimi NATO karinių laipsnių kodais (NATO Rank Grades) nuo OR-1 iki OR-3.
Dabartinėje Lietuvos kariuomenėje irgi egzistuoja laipsnis eilinis, Lietuvos Karinėse jūrų pajėgose eilinį atitinka jūreivis.
TSRS ir Rusija
TSRS kariuomenėje karinis laipsnis eilinis (, riadovoj) buvo įvestas tik 1946 m., iki tol šis laipsnis vadinosi raudonarmietis (красноармеец, krasnoarmejec). Dabar šis laipsnis yra ir Rusijos Federacijos kariuomenėje.
Nijolė Strakauskaitė
Nijolė Strakauskaitė g. (1957 m. vasario 14 d. Juodkrantėje) – Lietuvos istorikė, docentė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1975–1980 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1983–1986 m. – aspirantė. 1987 m. apgynė istorijos mokslų kandidatės disertaciją, kuri 1993 m. nostrifikuota, pripažįstant istorijos mokslo daktaro laipsnį. 1999 m. stažavosi Vidurio Europos universitete (Vengrija), 2000 m. – Humboldtų universitete Berlyne, 2009 m. rinko medžiagą Prūsijos kultūros paveldo slaptajame valstybės archyve Berlyne.
1980–1983 m. dėstė istorines disciplinas Vilniaus universitete, nuo 1987 m. – Šiaulių Pedagoginio instituto Pedagogikos fakulteto Klaipėdoje Visuomenės mokslų katedros vyr. asistentė, nuo 1991 m. – Klaipėdos universiteto Politologijos katedros vyr. asistentė, nuo 1993 m. dėsto KU istorijos krypties studentams, nuo 1997 m. – docentė. Nuo 2003 m. Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyresnioji mokslo darbuotoja.
2007–2014 m. Liudviko Rėzos kultūros centro Klaipėdoje kuratoriumo pirmininkė, nuo 2014 m. Elko istorijos muziejaus (Lenkija) mokslo tarybos narė.
Mokslinė veikla
Nijolė Strakauskaitė tyrinėja Rytų Prūsijos (ir Mažosios Lietuvos) kultūros istoriją ir identiteto problematiką XIX a. pab. – XX a. Taip pat kultūrines sąveikas Kuršių nerijoje (XVI–XX a.).
Bibliografija
Taip pat Lietuvos ir užsienio leidiniuose paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių, recenzijų knygoms apie Mažąją Lietuvą.
Vyžintas
Vyžintas arba Bareišių ežeras – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Kuktiškių miestelio. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi – 0,67 km, plotis – iki 0,45 km. Altitudė 174,4 m. Krantai žemi, supelkėję (Varkališkių pelkė), tik šiaurinis kiek aukštesnis. Aplink ežerą plyti krūmynai ir pelkynai. Vakarinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso miškai, kitose pakrantėse plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Suteka du upeliai, pietryčiuose į Galuonio ežerą išteka Vyžinta (Žeimenos baseinas).
Prie Vyžinto įsikūrę Bareišių, Kuktiškių ir Varkališkių kaimai.
Prancūzijos moterų futbolo rinktinė
Prancūzijos moterų futbolo rinktinė – Prancūzijai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Prancūzijos futbolo federacija. 2011 m. rinktinė užėmė 4-ą vietą pasaulio taurėje.
Rustenburgas
Rustenburgas – miestas Pietų Afrikos Respublikos šiaurinėje dalyje, Šiaurės Vakarų provincijoje, Magalisbergo kalnų papėdėje. Tai yra vienas svarbiausių pasaulyje platinos gavybos ir apdirbimo centrų. Rustenburge įsikūrusi kompanija Precious Metal Refiners tiekia 70 % pasaulinės platinos produkcijos. Rustenburgo priemiestyje Phokenge yra Royal Bafokeng stadionas, kuriame vyko 2010 m. pasaulio futbolo čempionato varžybos.
Istorija
Rustenburgas įkurtas 1851 m. kaip derlingo žemdirbystės rajono centras. 1859 m. įkurta olandų reformatų bažnyčia.
Sportas
Mieste 2010 m. vyko XIX pasaulio futbolo čempionatas.
Softbolas 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Softbolo rungtynės 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko nuo rugsėjo 17 iki rugsėjo 23 d. Sidnėjuje.
Lisičynos valsčius
Lisičynos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lisičyna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Eli Wallach
Ilajus Volachas (1915 m. gruodžio 7 d. – 2014 m. birželio 24 d.) buvo amerikiečių kino, teatro ir televizijos aktorius, kurio aktyvi karjera truko daugiau kaip 60 metų. Didžiąją karjeros dalį praleidęs teatre, jis laikomas vienu geriausiu visų laikų „charakteringų personažų“ aktoriumi, 1998 m. įtrauktas į Amerikos teatro Šlovės galeriją. Scenoje jis dažniausia vaidindavo kartu su žmona Anne Jackson, kine sukūrė daugiau kaip 90 vaidmenų ir buvo apdovanotas pagrindiniais kino bei teatro apdovanojimais.
Šeima
Wallach gimė Brukline, žydų imigrantų iš Lenkijos šeimoje ir turėjo brolį bei 2 seseris (visi jie vėliau tapo mokytojais).
1936 m. jis baigė istorijos studijas Teksaso universitete. Čia jis pradėjo vaidinti pirmuose studentų spektakliuose, taip pat išmoko jodinėti, kas vėliau pravertė vaidinant vesternuose. Dar po 2 metų jis baigė menų koledžą Niujorke ir studijavo aktorystės mokykloje pas Sanford Meisner.
Teatras
1941 m. sausį Eli buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą. Tarnavo medikų dalinyje Havajuose, vėliau – karininkų mokykloje Teksase, Kasablankoje ir Prancūzijoje. Vienam iš vyresniųjų karininkų atkreipus dėmesį į jo talentą vaidinti, Eli sulaukė pasiūlymo sukurti vaidinimą pacientams. Pagal Irving Berlin kūrinį „This Is the Army“ jis su kitų personalu sukūrė komediją „Is This the Army?“, kurioje buvo parodijuojami Ašies šalių diktatoriai (pats Wallach vaidino Hitlerį).
Antoninas Zapotockis
Antoninas Zapotockis (, 1884 m. gruodžio 19 d. Zakolanos prie Kladno – 1957 m. lapkričio 13 d. Prahoje) – Čekoslovakijos politinis ir valstybės veikėjas, buvęs šios šalies Prezidentas ir Ministras pirmininkas.
Lukomlio valsčius
Lukomlio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lukomlis.