cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rimvydas Naujokas
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus inžinerinis statybos institutas, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
1973-1975 m. VISI Technikos skyriaus vyr. inžinierius, 1976-1979 m. VISI vyr. mokslinis bendradarbis, 1979–1980 m. VISI Standartizacijos skyriaus vedėjas, 1980-1990 m. VISI (VGTU) Patentų skyriaus vedėjas, 1990-1991 m. Mokslo ir studijų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Patentų valdybos viršininkas, nuo 1991 m. Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro direktorius.
Vedęs. Turi dukrą.
Mostaičiai
Mostaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 17 km nuo Kurtuvėnų.
Simonaitis
Simonaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Simonaitienė (ištekėjusi moteris) ir Simonaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Simonaitis taip pat gali reikšti: Sidzius (Sidžius), kilmingos lietuvių giminės Michelovičių garbintas dievas
Membranofonai
thumb|250pxMembranofonai – muzikos instrumentai, kuriuose garsus sukelia vibruojanti įtempta membrana. Lietuvių liaudies ir profesionaliojoje muzikoje vartojami mušamieji membranofonai – būgnai (membrana mušama rankomis, lazdelėmis, vielų šluotelėmis, kojiniu pedalu), frikciniai membranofonai – būkas (membraną vibruoja per ją pervertas ašutų pluoštas, braukomas rankomis), pūslė (membrana vibruojama stryku), dainuojamieji membranofonai – birbalas, beržo tošelė, šukos (mirlitonai).
Jaunųjų pasaulis
Jaunųjų pasaulis – iliustruotas jaunuomenės žurnalas, ėjęs 1930–1934 m. Kaune.
Istorija
Leido ir redagavo Juozas Kazys Beleckas. Pirmieji numeriai ėjo kas dvi savaitės, vėliau – nereguliariai. Spausdino Varpo spaustuvė, vėliau Raidės spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė, M. Kuktos spaustuvė ir Meno spaustuvė. Tiražas 1931 m. – 15 000 egz. Bandyta platinti Latvijoje, Estijoje, Vokietijoje ir JAV. Išleisti 25 numeriai.
Liberalios orientacijos leidinys bandė atskleisti įvairias skirtingų socialinių grupių reikmes, nušvietė jaunimo organizacijų veiklą, jaunųjų socializacijos problemas, nagrinėjo jaunimo indėlį į šalies kultūrą, sportą, meną. Spausdinti kelionių reportažai, populiarių knygų ištraukos, pažintinio pobūdžio publikacijos.
Bendradarbiavo N. Andriusevičius, S. Bakšys, Julius Būtėnas, Petras Cvirka, Ignas Dambrauskas, Liudas Dovydėnas, Pranas Geniušas, Kazys Grinius, Pranas Gudaitis, Rimtas Kalpokas, Pranas Kasperaitis, V. Kropas, Jonas Marcinkevičius, Stasys Pilka, Stasys Santvaras, Antanas Skripkauskas, Antanas Steponaitis, A. Šepetys, Eugenijus Škliaras, Liudas Truikys, Vydūnas.
Džiugūnė
Džiugūnė (Hypochaeris) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. žodžio hypo – po, dėl, choiros – paršas; augalų šaknis noriai ėda kiaulės. Įvairiametės žolės su pamatinių lapų skrotele. Augalai su pieniškomis sultimis. Graižai stambūs, išaugę ant ilgų graižakočių. Vainikėlis geltonas.
Gentyje apie 70 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys:
Julijanava
Julijanava – buvęs kaimas, dabar Kauno miesto teritorija, esanti į pietus nuo miesto centro, pakeliui į Garliavą, Kazliškiuose ties Veiverių gatve. Vyrauja nuosavi gyvenamieji namai. Išlikęs II Kauno fortas. Kaimą mena Julijanavos gatvė.
Geografija
Julijanava yra į vakarų nuo Veiverių plento (rytuose yra Birutė). Julijanavos teriologiniame draustinyje gyvena kelios šikšnosparnių rūšys: vandeninis pelėausis, rudasis ausylis, Natuzijaus šikšniukas.
Istorija
Anksčiau kaimas, įsikūręs piečiau Aleksoto, buvo vadintas Juliške. XIX a. minimas Julijanavos dvaras, kurį valdė žydas Josifs Švarcas. XX a. tarpukariu šiaurėje įsikūrė AB Maistas. 1936–1949 m. Veiverių gatvėje veikė Julijanavos mokykla, vėliau tapusi Kauno 14-ąja vidurine mokykla. 1958 m. įkurta Julijanavos biblioteka (Veiverių g. 71), uždaryta XXI a. pradžioje. 1962 m. Kauno 14-oji vidurinė mokykla persikėlė į Birutėje I pastatytą naują pastatą Bitininkų g.
Pupojai
Pupojais vadinamos gyvenvietės:
Kornelijus Timofejevas
Kornelijus Timofejevas (g. 1992 m. liepos 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.
Konferencija
Konferencija gali reikšti:
Kornelijus Timofejevas
Biografija
Žaidė KKSC Jonava, Lietava Jonava komandose, vėliau treniravosi Nacionalinėje futbolo akademijoje Kaune, 2011 m. pasirašė sutartį su Ekranas Panevėžys klubu, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu. 2010 m. debiutavo U-19 rinktinėje.
Oltas
Oltas  – upė pietinėje Rumunijoje; Dunojaus kairysis intakas. Tai ilgiausia vien tik Rumunijos teritorija tekanti upė. Prasideda Rytų Karpatuose, Hešmašul Marės kalnagūbryje, į rytus nuo Džiurdženio. Teka daugiausia pietų kryptimi, prateka Transilvanijos plynaukštę. Žemupyje tarpekliu kerta Pietų Karpatų kalnus ir teka Dunojaus žemupio lyguma. Įteka į Dunojų į pietus nuo Turnu Megurelės. Oltas teka šių apskričių teritorijomis: Harghitos, Kovasnos, Brašovo, Sibijaus, Velčėjos, Olto.
Didžiausi intakai: Homorodas, Cibinas, Lotrus, Oltecas, Teslujis (dešinieji) Negrus, Topologas (kairieji). Upės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta keletas užtvankų. Prie Olto esantys miestai: Mijerkurija Čukas, Sfintu Georgė, Fegerašas, Rymniku Vylča, Dregešanis, Slatina.
Leoniškės (Buivydžiai)
Leoniškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Buivydžių.
Jėga ir grožis
Jėga ir grožis – racionalios kūno kultūros laikraštis, ėjęs 1923–1928 m. Kaune.
Istorija
Įsteigė Karolis Dineika ir Juozas Eretas. Leido Lietuvos gimnastikos ir sporto federacija. Nuo 1924 m. Nr. 1 iki 1925 m. Nr. 10 ėjo kaip kūno kultūros mėnesinis laikraštis. Nuo 1926 m. Nr. 1 – sezoninis racionalaus sporto jaunimo laikraštis, nuo 1928 m. Nr. 1 – racionalios kūno kultūros laikraštis. Ėjo kartą per mėnesį. Spausdino Raidės spaustuvė, vėliau Šviesos spaustuvė.
Bendradarbiavo Antanas Jurgelionis, Stasys Janušauskas, R. V. Raulinaitis.
Ještedo televizijos bokštas
Ještedo televizijos bokštas – 94 metrų aukščio gelžbetoninis TV bokštas, pastatytas Ještedo kalno viršūnėje, netoli Libereco miesto (Čekija).
1963–1968 m. pastatyto bokšto forma yra hiperboloidinė. Bokšto architektas buvo Karelas Hubačekas (Karel Hubáček). Tokia bokšto forma buvo parinkta todėl, kad ji natūraliai pratęsia kalno siluetą ir turi gerai atlaikyti klimatines sąlygas kalno viršūnėje.
Apatinėje bokšto dalyje yra viešbutis ir bokšto restoranas. Bokštas yra vienas svarbiųjų Libereco miesto traukos centrų kaip vieta, iš kurios matyti didelė dalis Bohemijos ir Vokietijos bei Lenkijos teritorijos.
Aurimas Vertelis
Aurimas Vertelis (g. 1986 m. rugsėjo 6 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Nafta Mažeikiai, FK Mažeikiai, Vėtra-2 Vilnius, FBK Kaunas komandose, 2011 m. su Ekranas Panevėžys klubu laimėjo Lietuvos čempionatą.
Rumbonių koplyčia
Rumbonių koplyčia – mauzoliejinė Pilchovskių šeimos koplyčia, esanti Alytaus rajone, Rumbonių kaime, 8 km į šiaurę nuo Alytaus, 1,2 km į vakarus nuo kelio. Koplyčia stovi veikiančių kapinių pietrytiniame kampe, prie Rumbonių Švč. Trejybės bažnyčios. Kopyčioje išlikęs laidojimo rūsys (yra anga grindyse), ji stovi uždaryta, nenaudojama.
Istorija
Kapinės įrengtos bažnyčios užnugaryje, už galinių šventoriaus vartų, pašventintos 1799 m. Jų teritorija padidinta 1868 m. Mūrinė Pilchovskių šeimos koplyčia (su laidojimo rūsiu) kapinėse baigta statyti po 1804 m. Priklauso Rumbonių bažnyčios (pastatyta 1795–1798 m.) su varpine kompleksui, nuo 1997 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas, regioninės reikšmės paminklas (unik. kodas ).
2004 m. koplyčia remontuota: tvarkyti pamatai, stogo danga, perdažyta išorė.
Kapinėse stūkso Korevų šeimos kapo antkapinis paminklas, išsiskiriantis grafaitės Juzefos Korevaitės balto marmuro statula (unik. kodas ). Panaši yra stovėjusi Kurtuvėnų kapinėse (Šiaulių raj.). Antkapį, manoma, sukūrė lietuvių kilmės Varšuvos skulptorius Pijus Velionskis pagal išlikusias J. Korevaitės fotografijas. 1918 m. spaudoje skulptūra minima kaip „dvarininko Korevos dukters Julės itališko marmuro stovyla“, kainavusi tūkstantį rublių. J. Korevaitė mirė sulaukusi 18 metų 1908 m.
Gaiva
Gaiva (Lapsana) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. lapazein – išvalyti, ištuštinti; augalas buvo vartojamas viduriams laisvinti.
Gentyje:
Bulgarijos futbolo lygos taurė
Bulgarijos futbolo lygos taurė – antrinės svarbos taurės turnyras Bulgarijoje.
Žalimai
Žalimais vadinami kaimai Kretingos rajone:
Švytintis kelias
thumb|200px|Švytinčio kelio vėliava Švytintis kelias, oficialiai – Peru komunistų partija  – partizaninė maoistų organizacija, veikianti Peru nuo 1980 m. Siekia įvykdyti revoliuciją ir nuversti buržuazinę Peru valdžią ir įvesti Naująją Demokratiją. Švytintis kelias teigia atstovaujantis Peru varguomenei, indėnams. Organizaciją įkūrė ir jos lyderiu ilgą laiką buvo Abimael Guzmán, kuris suimtas 1992 m.
Švytintis kelias kritikuojamas dėl brutalumo, terorizmo, smurto aktų prieš politikus, verslininkus. Švytintį kelią pasmerkusios ir jo finansavimą uždraudusios daugelis tarptautinių organizacijų.
Susikūrimas
Pavadinimas „Švytintis kelias“ kilo iš Peru komunistų partijos įkūrėjo José Carlos Mariátegui frazės: „Marksizmas-leninizmas atvers švytintį kelią į revoliuciją“. Šią maksimą pradėjo vartoti Peru komunistų veikėjai. Komunistų pasekėjai pradėti vadinti senderistais. Tačiau Švytintis kelias laiko save Peru komunistų partijos atšaka ir naudoja komunistų pavadinimą.
Organizacija kurtis pradėjo XX a. šeštajame dešimtmetyje. Ją subūrė filosofijos profesorius Abimael Guzmán, senderistų vadinamas Presidente Gonzalo. Jis propagavo maoistinę militaristinę doktriną. Švytintis kelias tapo Peru komunistų partijos „Raudonoji vėliava“ kuri atsiskyrė nuo pagrindinės partijos, atšaka. Organizacijos pradžia užsimezgė Ajakučo San Cristóbal of Huamanga universitete, kuriame filosofiją dėstė Gusmanas. 1973–1975 m. Švytinčio kelio idėjos plito per studentų tarybas Uankajo, La Kantutos, Limos inžinerijos bei seniausiame Amerikoje, San Markoso universitete. Vėliau daugelis komunistines idėjas palaikiusių studentų paliko universitetus ir aktyviai įsijungė į organizacijos veiklą.
1980 m. Ajakuče pradėti rengti suvažiavimai, vadinti Centrinio Komiteto pleneru. Suformuotas revoliucinis direktoratas, pradėtas ginklavimasis. Buvo įkurta Pirmoji karinė mokykla, kurioje vyko taktiniai ir kariniai apmokymai.
Partizaninis karas
miniatiūra|231x231px|Švytinčio kelio įtakos zonos Peru 1980 m. Peru karinė vyriausybė po ilgos pertraukos leido surengti rinkimus. Švytintis kelias atsisakė juose dalyvauti ir ragino boikotuoti rinkimus. Partizanai pasitraukė į kalnus ir pradėjo ruoštis karui. 1980 m. gegužės 17 d., prezidento rinkimų išvakarėse oganizacijos nariai sudegino rinkimines urnas Čusči mieste. Tai buvo Švytinčio kelio karinis aktas. Tačiau į miestą buvo atgabentos naujos urnos ir išpuolis buvo beveik nepastebėtas žiniasklaidos. Nepaisant to, organizacija vis labiau stiprėjo Ajakučo departamente, į savo pusę palenkė daugelį valstiečių, o prieštaraujančius nužudė, nuteisę liaudies teismuose. Dažnomis partizanų aukomis tapdavo gyvulių prekeiviai. Taip pat senderistų taikiniais būdavo vargingų kaimiečių nemėgstami turtingesni prekybininkai, valstybinių ūkių vadovai. Dėl to Švytintis kelias susilaukė vis daugiau varguomenės palaikymo Ajakučo, Apurimako, Uankavelikos departamentuose, tačiau tik retas valstietis prisijungdavo prie judėjimo.
Ilgą laiką vyriausybė ignoravo Švytinčio kelio veiklą, jie buvo vadinami lunatikais, banditais, narkoteroristais. Civilinis prezidentas Fernando Belaúnde Terry nenorėjo užleisti valdžios karinei chuntai, kol 1985 m. po perversmo buvo pašalintas. Sumaištis vyriausybėje taip pat leido senderistams laisvai veikti. 1981 m. gruodžio 29 d. trys departamentai (Ajakučo, Apurimako, Uankavelikos) paskelbti kritine zona ir suteikta daugiau laisvės armijos veiklai. Kariai šia laisve pradėjo piktnaudžiauti: suiminėjo nekaltus žmones, vykdė prievartavimus, išniekinimus. Per keletą žudynių armija išžudė ištisus kaimus. Kariai pradėjo nešioti juodas kaukes, siekdami, kad nebūtų atpažinti darantys nusikaltimus.
Kai kur valstiečiai pradėjo formuoti prieš Švytintį kelią nukreiptus judėjimus, vadinamus Ronda Campesina. Jie buvo menkai ginkluoti ir organizuoti. 1983 m. prasidėjo susirėmimai tarp rondų ir partizanų. Senderistai dažnai būdavo žiauriai žudomi, atliekamos viešos mirties bausmės. Kaip atsakas į vieno senderistų lyderio Olegario Curitomay nužudymą, buvo partizanų mačetėmis išžudyti keli kaimai. Vėliau senderistai įvykdė dar kelias žudynes (garsiausios – Lucanamarca).
Švytintis kelias veikė ne tik periferijoje, bet ir Limoje. Buvo rengiami pasikėsinimai, gaisrai, atjunginėjama elektra, sudeginta Bayer gamykla. Vykdyti Acción Popular partijos būstinės sprogdinimai ir kt. Paskutinis Švytinčio kelio teroristinis išpuolis Limoje įvyko 1992 m. kai Taratos gatvėje padėta bomba nužudė 40 žmonių. Švytinčio kelio taikiniais buvo politinių partijų lyderiai, vyriausybės nariai, kunigai.
1991 m. Švytintis kelias kontroliavo daugelį centrinės ir pietų Peru sričių. Nepaisant to, maoizmo idėjos nebuvo populiarios tarp žmonių. Gyventojai priešinosi brutalioms senderistų vykdomoms žudynėms ir dažnai būrėsi į rondas. Senderistai taip pat uždarinėjo kaimo turgus, draudė šventes, alkoholio prekybą todėl tapo liaudyje labai nepopuliarūs.
Nuosmukis
1991 m. Peru prezidentas Alberto Fujimori legalizavo Rondas Campesinas, ir oficialiai jas įvardino kaip Savigynos komitetus. Jiems suteikta ginkluotė, pradėti apmokymai. Pasak Peru vyriausybės, 2005 m. šalyje buvo 7226 komitetai. Į Ajakučą įvestos gausios ir gerai ginkluotos armijos pajėgos. Tačiau armija vėl pradėjo kaimų naikinimą ir nekaltų gyventojų suėmimus. Iš nacionalinės žvalgybos suformuota Grupo Colina įvykdė La Kantutos ir Barrios Altos žudynes.
1992 m. rugsėjo 12 d. Peru policija suėmė Gusmaną ir kelis kitus organizacijos lyderius. Suėmimas įvyko Limoje, viename bute, kuriame slėpėsi Gusmanas. Po suėmimo Švytinčio kelio veikla susilpnėjo, organizacija pradėjo veikti atskiroms grupėmis. Judėjimo lyderiu tapo Óscar Ramírez (Comrade Feliciano), kurį Peru pajėgos suėmė 1999 m. Švytintis kelias lokalizavosi Ajakučo departamente ir atokiose vietovėse.
2003 m. senderistai paėmė į nelaisvę 68 Argentinos kompanijos Techint darbuotojus ir 3 policininkus. Vėliau įkaitai paleisti, kaip manoma, kompanijai sumokėjus išpirką.
2000–2003 m. suimta keletas Švytinčio kelio lyderių. 2003 m. sugriauta eilė partizanų stovyklų, suimti nariai, išvaduota ~100 vergais paimtų indėnų. 2003 m. senderistai įvykdė 96 užpuolimus, 9 žmonės buvo nužudyti, 6 partizanai nužudyti, 209 suimti.
2004 m. sausį išplatinta vaizdo medžiaga, kurioje asmuo, prisistatantis vienu organizacijos lyderių, Comrade Artemio, grasina teroristinėmis atakomis ir reikalauja Švytinčio kelio lyderių amnestijos. 2005 m. gruodžio 22 d. senderistai įvykdė išpuolius prieš policiją Uanuko departamente. Iki dabar tęsiasi organizacijos narių suėmimai.
2001–2003 m. Peru partizaninio karo tyrimus vykdė Tiesos ir Susitaikymo komisija. Jos duomenimis, Švytintis kelias kaltas dėl 31 331 žmonių aukų.
Lenkijos vyrų futbolo rinktinė
Lenkijos vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, atstovaujanti Lenkijai. Aukščiausias rinktinės laimėjimas – aukso medalis 1972 m. Muncheno olimpinėse žaidynėse, bei sidabro medaliai 1976 Monrealio ir 1992 Barselonos žaidynėse. Pasaulio futbolo čempionate komanda yra du kartus iškovojusi trečią vietą, o Europos čempionato varžybose dalyvavo 4 kartus.
Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
2006 metų pasaulio čempionato atrankos varžybose Lenkija pralaimėjo du kartus, kitose rungtynėse iškovojo pergales. Čempionato finaliniame etape grupės varžybose Lenkijos komanda pralaimėjo Ekvadoro ir Vokietijos komandoms bei iškovojo vieną pergalę prieš Kosta Rikos komandą, grupėje užėmė trečiąją vietą ir į aštuntfinalį nepateko.
Žymiausi žaidėjai
thumb|220px|[[Robert Lewandowski]]
Treneriai
Iki 1966 m. komandą valdydavo trenerių komitetas.
Nuorodos
thumb|300px|Lenkijos vyrų futbolo rinktinė [[1921]]
Alytaus ekonomija
Teritorija
1783 m. ekonomiją sudarė 3 gubernijos:
Ekonomijoje buvo Alytaus miestas ir 3 miesteliai, 15 raktų, 2318 valstiečių ūkių (tarp jų 1721 lažininkų) ir 180 miestiečių ūkių, gyveno apie 11.500 žmonių, buvo 2700 valakų (57.700 ha) žemių. Per 1795 m. Abiejų Tautų respublikos padalijimą išvedus sieną tarp Rusijos ir Prūsijos, padalintos ir ekonomijos žemės. Ekonomija nustojo gyvavusi; dalis žemių su kaimais ir miesteliais atiteko privatiems bajorų luomo žemvaldžiams.
Palūkstis
Palūksčiu vadinami kaimai Telšių rajone:
Meno Salos vyriausiasis ministras
Vyriausiasis ministras  – Meno Salos vyriausybės vykdomosios dalies vadovas.
Pareigybė atsirado iš Vykdomosios tarybos pirmininko pareigybės. Iki 1980 m. Vykdomajai tarybai vadovavo Meno salos gubernatorius, o po 1980 m. Tarybai ėmė vadovauti Tinvaldo (Menos salos parlamento) renkamas pirmininkas. Titulas buvo pakeistas į Vyriausiasis ministras 1986 m.
Vyriausiąjį ministrą Tinvaldo teikimu po Raktų Rūmų rinkimų skiria Meno salos gubernatorius. Vyriausiasis ministras užima pareigas iki kitų rinkimų, t. y., kadencija trunka 5 m. Po sekančių rinkimų jis gali būti paskirtas vėl eiti šias pareigas. Iš pareigų gali būti pašalintas Tinvaldui nubalsavus už nepasitikėjimą.
Po 2006 m. lapkričio mėn. rinkimų John Shimmin (MHK), Stephen Rodan (MHK, Sveikatos ir Socialinės saugos ministras) ir David Cannan (MHK, buvęs Iždo ministras) siekė užimti Vyriausiojo ministro postą. Tinvalde nė vienas nesurinko reikiamos daugumos. Antrojo balsavimo metu Tony Brown (Raktų Rūmų spikeris) buvo iškeltas kandidatu ir niekas tam neprieštaravo. , Tony Brown iš vyriausiojo ministro pareigų atsistatydino 2011 m. rugsėjo 29 d.
Lapkričio 6
Lapkričio 6 yra 310-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 311-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 55 dienos.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Ašmantas – Leonardas – Melanijus – Vygaudė
Jokniai
Jokniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pagirių, 3 km į šiaurę nuo Vaiškonių. Iš šiaurės, rytų ir vakarų Joknius juosia Pauslajo miškai, apylinkėse teka Šumera su intaku Juodupiu. Yra vandens bokštas, du kryžiai. Tai itin atokus kaimas, esantis per 3 km nuo artimiausios gyvenamos vietos – Vaiškonių. Pasiekiamas iš pastarųjų lauko keliuku, taip pat keliukas veda į Valakus. Seniau apylinkėse būta daugiau kaimų, bet per kolektyvizaciją dauguma jų sunaikinta.
Istorija
Jokniai buvo dvaras Pagirių valsčiuje. 1788 m. buvo Motiejaus Gžausko valda. XX a. pr. priklausė Klimavičiams.
Leoniškiai
Leoniškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kriūkų.
Aridoamerika
Aridoamerika ( 'sausringoji Amerika') – gamtinis-kultūrinis regionas Šiaurės Amerikoje, apimantis šiaurinę Meksiką ir pietines Jungtines Valstijas. Kartu su šiauriau esančia Oazisamerika apjungiama į Pietvakarių regioną. Kartais dar įvardinamas kaip Didžioji Čičimeka (La Gran Chichimeca), nors šis terminas labiau taikytas pietinei Aridoamerikos daliai. „Sausringosios Amerikos“ terminą sukūrė archeologai, kaip kontrastą toliau į pietus besidriekiančiai derlingai Mezoamerikai.
Geografija
Aridoamerikos regionas pasižymi sausringu klimatu su trumpu lietingu laikotarpiu ir ilgomis sausromis. Būdinga aukšta oro temperatūra, bet žiemomis ar naktį gali pasitaikyti šalnų. Paviršius kalnuotas, uolingas, upių tinklas retas. Būdingos pusdykumės, kur auga dygūs krūmokšniai ir kaktusai (vadinama čiaparalė). Dėl tokių gamtinių sąlygų Aridoamerikoje nesusidarė civilizacijos, o dauguma šio krašto indėnų buvo klajokliai, besivertę medžiokle ir rankiojimu. Kultūringesnės piečiau gyvenę tautos šias klajokliškas indėnų gentis įvardino čičimekais (t. y. barbarais). Tiesa, dalis gyventojų augino kukurūzus ir kūrė gyvenvietes.
Į pietus nuo Aridoamerikos buvo Mezoamerika, kur ikikolonijiniais laikais suklestėjo brandžios civilizacijos. Į šiaurės vakarus nuo Aridoamerikos išskiriamas Oaziamerikos regionas – ten gyvenusios tautos gyveno sėsliai ir kūrė miestus uolose. Šiaurėje regionas perėjo į prerijas, o šiaurės rytuose – į Pietryčių miškus.
Istorija
Aridoamerika kolonizuota palyginti vėlai, tik XVIII-XIX a., nes šio krašto indėnai ypač aktyviai priešinosi užkariavimui. Jis buvo kolonizuojamas iš Naujosios Ispanijos vicekaralystės ir administraciškai įjungtas į Vidinių teritorijų generalkapitoniją. Po JAV-Meksikos karų, šiaurinė regiono dalis atiteko JAV.
Šešiolikmečiai
Šešiolikmečiai – 1985 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 3-jų serijų meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 193 min.
Filmas apie Antrojo pasaulinio karo meto vaikus ir pokario paauglius, kuriuos gyvenimo negandos per anksti subrandino. Ne pagal amžių jiems teko pakelti nelengvą karo ir klasių kovos naštą. Per pagrindinį apysakos herojų Lauryną Gulbiną atskleidžiamos sunkios ir prieštaringos to meto gyvenimo peripetijos, parodoma, kaip žūsta talentai, kaip netikėtai tragiškai susiklosto žmonių likimai.
Siužetas
Socialinis-nuotykių filmas apie XX a. ketvirto dešimtmečio kartą, apie tuos vaikinukus, kurie dėl karo ir pokario įvykių pernelyg anksti neteko vaikystės, ant savo pečių nešė nepakeliamą suaugusiųjų pasaulio problemų naštą.
Pirmoje serijoje veiksmas vyksta tarpukario Kaune. Dešimtmečiai berniukai gyvena savo pasaulyje. Laurynas su draugais saugo sodą – savo žaidimų ir treniruočių vietą, kurią nusižiūrėjo turtingo teisėjo Vizbaro kompanija.
Antroje serijoje – 1943 m. karo sąlygomis berniukai greit suaugo. Laurynas su draugu Loda – tarybinių partizanų ryšininkai, padeda pabėgti vokiečių suimtam Lauryno tėvui.
Trečioje serijoje parodomas pokario Kaunas. Suaugę šešiolikmečiai dar lanko mokyklą, veikia komjaunime. Likimas vėl suveda su Vizbaru, kaime gyvenančiu svetima pavarde. Padėdamas sulaikyti ginkluotą grupuotę, žūva Loda. Laurynas siekia atkeršyti už draugą.
Adomas Žemelis
Biografija
Gyveno ir tarnavo Skuode. 1944 m. pab. pasitraukė į mišką, tapo LLA organizacijos nariu. Vienas iš Kretingos apskrities partizanų junginio – Kardo rinktinės kūrėjų, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. rinktinės štabo raštvedys, nuo 1946 m. sausio 30 d. – štabo stovyklos komendanto pavaduotojas, nuo 1946 m. kovo mėn. – štabo sekretorius, vėliau – Skirmanto (Skuodo) kuopos vadas.
Žuvo 1948 m. rugpjūčio 14 d. Barzdžių Medsėdžių kaime (Salantų vls., Kretingos apskr.), per susišaudymą su MGB vidaus kariuomenės 24-ojo šaulių pulko kareiviais ir Salantų stribais, apsuptas su trimis partizanais slapto sovietų saugumo informatoriaus Žaibo sodyboje.
Vardas įamžintas 2018 m. Barzdžių Medsėdžiuose pastatytame tipiniame atminimo ženkle.
Arsenij Bujnickij
Arsenij Bujnickij (g. 1985 m. kovo 14 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Biografija
Žaidė A lygoje (2004-2005 m. ir 2007 m.) su FC Vilnius ir Interas Visaginas komandomis, 2010 m. tapo rezultatyviausiu I lygos žaidėju su Lietava Jonava klubu. 2009 m. žaidė Vilniaus „Bekento“ mėgėjų komandoje. Nuo 2011 m. žaidžia FK Dainava Alytus klube, su kuriuo tapo A lygos sezono antruoju rezultatyviausiu žaidėju (kartu su Goranu Jerkovičiumi įmušė po 17 įvarčių).
Nasdaq Vilnius
thumb|Buveinė (2023 m., [[Konstitucijos prospektas|Konstitucijos pr.)]] thumb|Buveinė (2020 m., [[Konstitucijos prospektas|Konstitucijos pr.)]]
„Nasdaq Vilnius“ (iki 2015 m. – Nasdaq OMX Vilnius) – vienintelė reguliuojama biržos operatorė Lietuvoje. Teikia prekybos, listingo ir informacijos paslaugas. Valdoma JAV VP biržų operatorės „Nasdaq“.
Savireguliuojanti institucija, leidžianti taisykles ir kitus teisės aktus, reglamentuojančius prekybos biržoje tvarką. Veiklą prižiūri Lietuvos Respublikos vertybinių popierių komisija.
Su „Nasdaq Riga“, „Nasdaq Tallinn“ sudaro bendrą „Nasdaq Baltic“ rinką.
2017 m. „Nasdaq“ Šiaurės šalių ir Baltijos šalių biržų apyvarta siekė 704 mln. eurų, „Nasdaq Baltic“ – 259 mln. eurų, „Nasdaq Vilnius“ – 86 mln. eurų.
Anyžiakvapė tauriabudė
Anyžiakvapė tauriabudė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, tauriabudžių (Clitocybe) genties grybų rūšis.
Nasdaq Vilnius
Organizuoja ir plėtoja Lietuvos vertybinių popierių rinką, sudarant palankias sąlygas emitentams, investuotojams ir finansų tarpininkams naudotis kapitalo rinkos galimybėmis.
Jovaišai (Kėdainiai)
Istorija
Seniau buvo Juvaišų dvaras.
Nasdaq Vilnius
Bendrovės
2018 m. gegužės mėn. 15 d. Nasdaq Vilnius reguliuojamoje rinkoje listingavosi 30 akcinės bendrovės, bendra rinkos kapitalizacija buvo 3,9 milijardo eurų. Nasdaq Baltic – 82 bendrovės, su 7,8 mlrd. eurų rinkos kapitalizacija.
Anyžiakvapė tauriabudė
Auga rugpjūčio-rugsėjo mėn. žolėtuose lapuočių, spygliuočių, mišriuose miškuose, po beržais. Mitybinė vertė nežinoma.
Kaplaniškės
Jasnojė (, nuo 1907 m. Kaplanischken) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 17 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas, valstybinis dvaras, 1938 m. prijungtas prie Kaukėnų. 1947–2008 m. Jasnojės apylinkės teritorija. 1910 m. kaime buvo 140 gyventojų.
Stasys Glėbus
Stasys Glėbus (1948 m. birželio 8 d. Alešiškėse, Trakų raj. – 2008 m. gruodžio 10 d. Gudžionyse, Trakų raj. žuvo nelaimingo atsitikimo metu) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technikos mokslų daktaras.
Biografija
1967–1970 m. Geologijos instituto laborantas, 1972–1984 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Medžiagotyros ir suvirinimo katedros suvirinimo laboratorijos vedėjas, 1977–1978 m. Metalų technologijos katedros vyresnis mokslinis bendradarbis, 1984–1990 m. Medžiagotyros ir suvirinimo katedros mokslinis bendradarbis, 1990–2000 m. katedros vyr. dėstytojas, 1998–1999 m. katedros vedėjas, nuo 1994 m. docentas, nuo 2000 m. – Geležinkelių transporto katedros docentas. 1993 m. stažavo Švedijos „ABB“ kompanijos suvirinimo siūlių kokybės kontrolės institute, 1995 ir 1996 m. Linčiopingo universitete, 2002 m. Glivicos transporto universitete (Lenkija), 2008 m. Daugpilio lokomotyvų remonto gamykloje (Latvija).
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų pagrindinės kryptys – aliuminio ir kitų spalvotųjų metalų suvirinimas, detalių paviršių atnaujinimas. Suprojektavo ir pagamino aliuminio lydinių suvirinimo šaltinius ledlaužiui „Leninas“, pirmą kartą nuplaukusiam į Šiaurės ašigalį. Tarp praktinių darbų: automobilių stabdžių kontrolės būgnų restauravimas, lietų lengvųjų lydinių ratlankių suvirinimo galimybės. Pastaruoju metu daug dėmesio skyrė Lietuvos geležinkelių riedmenų parko atnaujinimo problemoms. Vadovėlio „Riedmenų techninė eksploatacija, kursinio projekto metodikos nurodymai.“ (Vilnius, Technika, 2006 m.) ir daugelio mokslinių darbų, spausdintų Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose, autorius ar bendraautoris.
Dalyvavo 3 disertacijų rengimo ir gynimo komitetuose. Vadovavo apie 250 bakalaurų darbų, apie 50 magistrų baigiamųjų darbų.
Čako gynėjų stadionas
Estadio Defensores del Chaco („Čiako Gynėjų stadionas“) – daugiafunkcis stadionas Paragvajaus sostinėje Asunsjone. Šiuo metu daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Seniau stadionas turėjo virš 50 000 vietų, tačiau po rekonstrukcijų jų sumažėjo iki 42 354.
Stadionas atidarytas 1917 m. ir tuomet vadinosi Estadio de Puerto Sajonia, kadangi yra Sachonijos kvartale. Po Čiako karo stadionas pervadintas Čiako gynėjų garbei. 1939, 1996 ir 2007 m. reanovuotas.
Estadio Defensores del Chaco yra pagrindinis Paragvajaus futbolo rinktinės stadionas. Čia vyko 1999 m. Copa America čempionato finalinės varžybos.
Bardhamanas
Istorija
Bardhamanas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo VI a. Britų laikais vadintas Burdvanu, 1657 m. tapo vietinės kunigaikštystės centru. 1855 m. miestą pasiekė geležinkelis.
Sudie, drauge
Sudie, drauge – 1968 m. sukurtas veiksmo filmas pagal Sebastien Japrisot romaną, nuo kurio prasidėjo tarptautinė aktoriaus Charles Bronson karjera.
Turinys
Kariuomenės gydytojas Dino Baranas, baigęs tarnybą Alžyre, grįžta į Prancūziją. Simpatiškas daktaras traukia moteris, tačiau jis jaučiasi nuo visko pervargęs ir nenori jokios veiklos. Į daktarą dėmesį atkreipia užsieniečių legiono karininkas Propas, norintis jį užverbuoti misijai Konge. Baranas atmeta pasiūlymą, tačiau Propas lengvai nepasiduoda ir suseka jį Paryžiuje. Čia Baranas įsidarbinęs didelėje kompanijoje, kur per kelias dienas turi atlikti darbuotojų medicininę patikrą. Iš tiesų šis darbas – tik priedanga, nes jį labiau domina rūsyje esantis seifas, kurį jis pagal užsakymą turi atidaryti savaitgalį, kai pastatas bus užrakintas, ir grąžinti į jį pavogtus dokumentus. Tam jis pasinaudoja paslėptu fotoaparatu, kuris turi nufilmuoti surenkamą kodą, tačiau pavyksta pamatyti 3 skaičius iš 7. Jis taip pat sužino, kad seife yra didelė pinigų suma, tačiau užsakovas (toje pat kompanijoje dirbanti Izabelė Moro) nori, kad šie ten ir liktų.
Baranas nusprendžia surizikuoti ir per Kalėdų savaitgalį išmėginti įmanomas kombinacijas, tačiau penktadienio vakare į pastatą prasmunka ir Propas. Baranas nenoromis priverstas pasidalinti paslaptimi, tačiau nors abu vyrai kartu bando galimas kombinacijas, jie nepaliauja varžytis tarpusavyje. Kai galiausiai jiems pavyksta atidaryti seifą, paaiškėja, kad šis tuščias, tačiau jie abu, bandydami pasislėpti nuo sargybinių, lieka įkalinti rūsyje. Kuomet jiems galiausiai pavyksta iš jo ištrūkti, vyrai randa nušautą sargybinį.
Pirmadienio rytą jiems pavyksta nepastebėtiems pasišalinti iš pastato, tačiau policija netrunka pradėti paiešką. Juos atpažįsta oro uoste, tačiau sugaunamas tik Propas, o Baranui pavyksta pabėgti. Jis mėgina rasti Izabelę, tačiau toks asmuo neegzistuoja, todėl vieninteliu žmogumi, galinčiu padėti, tampa jo padėjėja Dominyka. Baranas įsitikinęs, kad istorija apie seifą buvo apgaulė, o jis buvo įviliotas į pastatą, kad vėliau būtų apkaltintas vagyste.
Hepatitas A
Priežastis
Paprastai liga plinta vartojant maistą ar gėrimus, užterštus virusu užkrėstomis išmatomis. Gan dažnas užkrato šaltinis – patiekalai iš nepakankamai termiškai apdorotų kiaukutinių. Liga gali plisti ir per artimą kontaktą su užsikrėtusiu žmogumi (pvz., per neplautas rankas, naudojantis tais pačiais indais ir pan.). Užsikrėtusiems vaikams liga dažnai simptomų nesukelia, tačiau tokie vaikai gali užkrėsti kitus asmenis. Po vienos infekcijos asmuo įgyja imunitetą visam gyvenimui. Diagnozė nustatoma atlikus kraujo tyrimus, nes simptomai panašūs į daugelio kitų ligų sukeliamus simptomus. Šią ligą sukelia vienas iš penkių žinomų hepatito virusų, hepatito A virusas (HAV). Kitos žinomos šio viruso rūšys: hepatito B, C, D, ir E virusai.
Profilaktika ir gydymas
Hepatito A galima išvengti pasiskiepijus hepatito A vakcina. Kai kuriose šalyse ši vakcina įtraukta į rekomenduojamų skiepų programas vaikams ir anksčiau neskiepytiems didesnės rizikos asmenims. Manoma, kad skiepų apsauga trunka visą gyvenimą. Šiuo metu Lietuvoje hepatitas A suvaldytas, tačiau galutinai neišnykęs. Didelė gyventojų dalis imli šiam virusui, todėl viruso protrūkio galimybė išlieka.
Pasiskiepyti nuo hepatito A ypač aktualu: <li>keliaujant į karšto klimato šalis: Afriką, Aziją, Viduržemio jūros šalis, Artimuosius rytus, Vidurinę ir Pietų Ameriką; <li>kariškiams, vykstantiems į endeminius regionus ar vietoves, kuriose sunku laikytis įprastų higienos taisyklių; <li>žmonėms, kurie dėl profesijos patiria didesnį pavojų užsikrėsti: medicinos personalui ligoninėse, žmonėms, dirbantiems su maisto produktais, gėrimais ar nuotėkomis; <li>besigydantiems nuo lėtinių kepenų ligų. </li> Skiepijamasi likus ne mažiau nei dviem savaitėms prieš planuojant patekti į padidintos rizikos aplinką.
Kitos svarbios profilaktikos priemonės – rankų plovimas ir tinkamas maisto terminis apdorojimas. Specialaus gydymo nėra, susirgusiajam rekomenduojamas tausojamasis režimas ir, reikalui esant, vaistai nuo pykinimo arba viduriavimo. Infekcija paprastai visiškai praeina nesukeldama lėtinių kepenų ligų. Jeigu išsivysto ūminis kepenų nepakankamumas, gali reikėti persodinti kepenis.
Epidemiologija
Pasaulyje kasmet nustatoma beveik 1,5 milijono simptomais pasireiškiančios ligos atvejų ; manoma, kad užsikrėtusiųjų skaičius siekia dešimtis milijonų. Liga dažniau pasitaiko tuose pasaulio kraštuose, kur trūksta sanitarijos priemonių ir švaraus vandens. Maždaug 90 % vaikų besivystančiose šalyse hepatitu A perserga iki 10 metų amžiaus, todėl suaugę turi šiai ligai imunitetą. Hepatito A protrūkių pasitaiko pažengusiose šalyse, kur vaikai nesusidūria su infekcija būdami maži, o skiepijimas nėra labai paplitęs. 2010 m. nuo ūminio hepatito A mirė 102 000 asmenų. Kasmet liepos 28-ąją minima Pasaulinė hepatito diena, taip siekiant atkreipti visuomenės dėmesį į virusinį hepatitą.
Čičimekai chonasai
Čičimekai chonasai (, sav. Úza) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, Guanachuato ir San Luis Potosi valstijose. Populiacija siekia ~3500 žmonių. Kalba ispanų kalba bei chonasų kalba (otomangų šeima).
Iki ispanų užkariavimo čičimekai chonasai gyveno klajokliškai Aridoamerikoje ir buvo viena iš daugelio čičimekų genčių. Vėliau buvo užkariauti ir priversti gyventi sėsliai.
Sigitas Birgelis
Sigitas Birgelis (, g. 1961 m. birželio 6 d. Punske, Seinų apskrityje, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių poetas, fotografas ir vertėjas, knygų sudarytojas bei redaktorius, publicistas.
Biografija
Baigęs Varšuvos žemės ūkio akademiją, įsikūrė Punske. Lenkijos lietuvių žurnalo „Aušra“ techninis redaktorius ir „Aušros“ leidyklos direktorius. Aktyviai dalyvauja visuomeninėje veikloje, yra Lenkijos lietuvių bendruomenės vicepirmininkas.
Sigito Birgelio poezija yra išversta į lenkų, baltarusių, vokiečių ir anglų kalbas. Kompozitorius Vytautas Juozapaitis jo eilėraščiams parašė kelias kompozicijas profesionaliems chorams ir muzikinį ciklą Prisikėlė Tėvynė.
Bibliografija
Išleido poezijos rinkinius:
Vaiguvos herbas
Vaiguvos herbas – vienas iš Vaiguvos kaimo ir seniūnijos heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinė apversta gegnė, virš kurios auksinė bekaklė Jono Krikštytojo galva.
Simbolika
Heraldinė figūra sidabrinė gegnė asocijuojasi su miestelio vardu ir upe Knituoja. Šventas Jonas Krikštytojas traktuojamas kaip žmonijos užtarėjas, asketiško gyvenimo būdo idealas.
Istorija
Vaiguva istorinio herbo neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su Vaiguvos bendruomene buvo nuspręsta herbe pavaizduoti heraldinę figūrą sidabrinę gegnę ir įamžinti 1803-1804 m. pastatytą naują dvibokštę bažnyčią, kuri tituluojama Šv. Jono Krikštytojo vardu. Vaiguvos bažnyčia ir dalis miestelio gatvių įrašyta į Lietuvos urbanistikos paminklų sąrašą.
Lietuvos Respublikos Prezidentė herbą 2009 m. rugpjūčio 31 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-90. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
ELTA
thumb|ELTA logotipas ELTA – nacionalinė Lietuvos naujienų agentūra, įkurta 1920 m. balandžio 1 d. Kaune.
Istorija
thumb|Pastatas Kaune, kuriame 1920 m. įkurta telegramų agentūra ELTA 1919 m. šveicaras Juozas Eretas, dirbęs spaudos specialistu prie Lietuvos misijos Berne, pakviestas dirbti Užsienio reikalų ministerijoje (URM) patarėju ir koordinuoti Lietuvos informacijos biurų kitose šalyse darbą. Užsienio reikalų ministro Augustino Voldemaro įsakymu J. Eretas nuo 1920 m. kovo 8 d. paskirtas Lietuvos telegramų agentūros ELTA redaktoriumi (ELTA iššifruojama kaip Ereto Lietuvos telegramų agentūra). Dėl informacijos perdavimo būdo dauguma to meto naujienų agentūrų vadinosi telegramų agentūromis.
ELTA buvo URM Informacijos skyriaus, nuo 1920 m. balandžio 1 d. Informacijos departamento padalinys. Nuo 1921 m. kovo 17 d. veikė kaip URM savarankiškas padalinys, nuo 1924 m. vasario 27 d. priklausė URM Politikos ir ekonominių reikalų departamentui, vėliau – Politikos departamentui. Nuo 1938 m. kovo 15 d. vėl veikė kaip URM atskiras padalinys.
Eltoje buvo užsienio, vidaus ir ekonominės informacijos skyriai, foto ir sporto tarnybos. 1920 m. agentūra užsienyje turėjo 15 korespondentų, šalyje – apie 20. 1920–1940 m. ELTA palaikė tiesioginį ryšį su žymiausiomis užsienio agentūromis. Penkiais teletaipais buvo gaunamos žinios iš Reuters (Didžioji Britanija), DNB (Vokietija), Agence Havas (Prancūzija), Agenzia Stefani (Italija), TASS (SSRS) ir kitų agentūrų. Informacija anglų, vokiečių, prancūzų, rusų kalbomis buvo verčiama į lietuvių kalbą.
1940 m. Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, liko vienintelė – rusų kalba. ELTA buvo prijungta prie bendros TSRS informacinių tarnybų sistemos – TASS. Vokiečių okupacijos metais (1941–1944 m.) neveikė. Nuo 1944 m. dirba Vilniuje. Nuo 1944 iki 1990 m. ELTA faktiškai buvo TASS padalinys: iš jos gaudavo vidaus ir užsienio žinias, per ją siųsdavo informacinius pranešimus kitų sovietinių respublikų bei užsienio šalių informacijos agentūroms.
1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, susigrąžinti tiesioginiai ELTOS ryšiai su didžiosiomis pasaulio agentūromis. 1990–1995 m. ELTA buvo vyriausybinė nacionalinė informacijos agentūra, nuo 1995 m. – akcinė bendrovė.
1995 m. 20 proc. bendrovės akcijų buvo parduotos, 1996 m. – 11,9 proc. akcijų, 1997 m. gegužės mėn. – 28,6 proc. akcijų. 2002 m. 50,86 proc. bendrovės akcijų įsigijo „MG Baltic Investment“. 2003 m. balandžio mėn. „MG Baltic Investment“ valdė 50,86 proc., valstybė – 39,6 proc., o koncernas „Achemos grupė“ – 6,75 proc. bendrovės akcijų.
2004 m. spalio mėn. 57,93 proc. naujienų agentūros akcijų paketą iš koncerno „MG Baltic“ už 5,764 mln. litų įsigijo bendrovė „Žinių partneriai“, kurių 90 proc. akcijų valdė „Respublikos“ leidėjas Vitas Tomkus. 2006 m. 39,51 proc. naujienų agentūros akcijų pardavė Valstybės turto fondas.
Paprastoji tauriabudė
Auga rugpjūčio-spalio mėn. mišriuose miškuose, pamiškėse, pakelėse, krūmynuose. Mitybinė vertė neaiški, bet miškui labai naudinga.
Samių kalbos
Samių kalbos – kalbų grupė, priklausanti Uralo kalbų šeimai, vartojama samių tautybės žmonių, gyvenančių šiaurės Skandinavijoje, Suomijoje, Rusijos Kolos pusiasalyje. Dažnai klaidingai manoma, kad yra vientisa samių kalba, tačiau iš tiesų samių arba lapių kalbomis vadinama visa grupė kalbų.
ELTA
Istorija
2017 m. vasarą kontrolinį akcijų paketą įsigijo buvusi Darbo partijos narė Gitana Markovičienė. 2022 m. „Ekspress Grupp“, valdanti DELFI, įsigijo naujienų agentūrą.
Samių kalbos
Dabar yra 9 gyvos samių kalbos, tačiau daugeliui jų gresia išnykimas. Tero, Pitės, Umės samių kalbomis kalba mažiau nei po 20 žmonių, paskutinė gyventoja, mokėjusi Akalos samių kalbą, mirė 2003 m. Šešios kalbos turi savo rašto sistemą. Beveik visos samių kalbos naudoja lotynišką raidyną, tik Rusijoje vartojama Kildino samių kalba užrašoma kirilica. Kelete Norvegijos, Švedijos ir Suomijos savivaldybių vietinės samių kalbos turi oficialų statusą.
Kalbos
Vakarų grupė:
Rytų grupė:
ELTA
Istorija
Dabar ELTA ištisą parą siunčia ir gauna žinias iš Reuters, ITAR-TASS, DPA, AFP, XINHUA ir kt. agentūrų. Sistemingai keičiamasi informacijomis su kaimyninių šalių agentūromis – Estijos ETA, Latvijos LETA, Lenkijos PAP, Baltarusijos BelTA. Iš viso pasaulio ELTA gauna Europos fotonaujienų agentūros EPA fotoinformacijas. Savo korespondentus turi Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose. Naujienų agentūros ELTA foto archyvuose sukaupta per 100 tūkstančių negatyvų, foto banke – apie 250 tūkst. skaitmeninių nuotraukų.
Direktoriai
thumb|Juozas Eretas
Dreamcast
Dreamcast − kompiuterinių žaidimų konsolė, išleista įmonės „Sega“; Sega Saturn tęsinys. Dreamcast buvo išleista 1998 m. ir buvo pirmoji šeštosios kartos kompiuterinių žaidimų konsolė, vėliau sekė „Sony“ PlayStation 2, „Microsoft“ Xbox ir „Nintendo“ GameCube.
2001 m. „Sega“ nutraukė konsolės gamybą Šiaurės Amerikoje ir visiškai pasitraukė iš konsolių techninės įrangos gamybos verslo, taip Dreamcast paverčiant paskutine jų pagaminta konsole. Tačiau Europoje ir Okeanijoje konsolė buvo palaikoma dar iki 2002-ųjų pabaigos, o Japonijoje buvo pardavinėjama iki 2006 m., ir vis dar tebebuvo leidžiami žaidimai.
Neskaitant trumpo konsolės gyvavimo, Dreamcast buvo pripažinta lenkianti visas to laikotarpio konsoles ir iki šiol tebėra liaupsinama. Tai buvo pirmoji konsolė su integruotu modemu, palaikanti žaidimus, žaidžiamus internetu.
FK Koneliano German
Germano „Koneliano“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Germano.
Istorija
2006 m. pasikeitus klubo savininkui klubas pervadintas „Černomorec Burgas“, nors atstovavo Sofiją, o ne Burgasą (klubo savininkas valdė „Černomorec“ klubą, todėl „Koneliano“ ir pervadintas). Vieną sezoną žaidė aukščiausiojoje lygoje. 2007 m. prasidėjus kitam sezonui klubas susidūrė su finansiniais sunkumais ir iškrito į regioninę lygą bei sugrįžo į Germano gyvenvietę.
Snaudalė
Snaudalė (Leontodon) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. žodžių leon – liūtas, odus – dantis; lapai stambiai dantyti. Daugiametės, rečiau vienmetės žolės su pamatinių lapų skrotele. Augalai turi pieniškas sultis. Graižai nedideli arba vidutinio dydžio, išauga ant ilgų graižkočių. Vainikėlis geltonas. Lietuvoje auga dvi rūšys:
Skaistė (Biržų r.)
left|120px
Skaistė – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, apie 6 km į vakarus nuo Parovėjos. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,1 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 53,9 m. Krantai žemi. Aplinkui stūkso miškelis. Įsikūręs Drąseikių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Apaščios upės baseinui.
Ateik kada nors vakarienės
Ateik kada nors vakarienės – 1973 m. Italijoje sukurta drama.
Turinys
Mišelis – nuobodžiaujantis rašytojas, gyvenantis kartu su žmona Nina ir fantazuojantis apie šios romaną su jo geriausiu draugu, biseksualiu aktoriumi Maksu. Iš tiesų Nina ir Maksas ilgą laiką buvo meilužiai, tačiau pastarajam labiau rūpėjo ne ji, o Mišelis. Kuomet Ninos ir Makso ryšys vėl atsinaujina, Mišelis ima vilioti pasiturinčią, bet vienišą moterį Džovaną. Visi keturi kartas nuo karto susirenka bendros vakarienės, kurios metu filosofuoja gyvenimo ir moralės temomis.
Tuo metu Maksas sugalvoja, kad judviejų su Nina žaidimams reikalingas trečias asmuo, kuriuo tampa Rikas – Makso draugas poetas, už pinigus parsiduodantis tiek vyrams, tiek moterims. Po kurio laiko Rikas įsimyli Niną, tačiau manydamas, kad neturi jokių galimybių jos turėti, mėgina nusižudyti. Nina spėja jį išgelbėti ir nusprendžia palikti vyrą, kad galėtų būti su Riku. Judviejų aistra netrunka išblėsti ir Nina sugrįžta pas Mišelį, o pastarasis, vis dar susitikinėjantis su Džovana, nusprendžia pakviesti Riką bendros vakarienės, kur dabar jis užima Makso vietą...
Stefan Czarnocki
Stefan Čarnocki (1878 m. rugpjūčio 17 d. Gailionyse, Rusijos imperija – 1947 m. sausio 6 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – geologas, inžinierius.
Biografija
Gimė 1878 m. rugpjūčio 17 d. Gailionyse. Iki septynerių metų gyveno Kuršėnuose, kur tėvas dirbo gydytoju. Vėliau su tėvais persikraustė į Kursko guberniją, kur baigė mokyklą. Studijavo technologijos institute Charkove, 1898 m. įstojo į Sankt Peterburgo kalnų institutą. 1906 m. tapo kasybos inžinieriumi. 1907-1922 m. dirbo Sankt Peterburgo geologijos komitete. Tyrinėjo geležies rūdos telkinius Vakarų Rusijoje ir Lenkijoje. Pagrindinė mokslinių tyrimų tema buvo Kubanės naftos telkiniai, kuriems 1909-1916 m. parengė kelis mokslinius darbus. Tyrinėjo naftos telkinius Baku gubernijoje, Grozno apylinkėse.
1922 m. pradėjo dirbti Varšuvos valstybiniame geologijos institute. 1923 m. tapo angliakasybos departamento vadovu. Tyrinėjo anglies klodus Silezijoje. 1933 m. tapo naftos, akmens anglies ir dujų departamento direktoriumi. 1937-1938 m. Lenkijos geologijos instituto direktorius. 1939 m. rugsėjį uždarytas į Sachsenhauzeno koncentracijos stovyklą, tačiau greitai paleistas. Iki 1945 m. dėstė Krokuvos kasybos ir metalurgijos technikos mokykloje. Po karo deleguotas į Lenkijos energetikos komitetą. 1945-1947 m. Lenkijos geologijos draugijos prezidentas. Iš viso parašė apie 80 mokslinių darbų. Mirė 1947 m. sausio 6 d. Varšuvoje.
Drotningholmas
Drotningholmas (SV Drottningholms slott) − pilis Švedijoje, Melareno ežero Loviono saloje. Nuo 1981 m. pilis yra Švedijos karalių rezidencija.
1991 m. Drotningholmas įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
XVI a. Švedijos karalius Jonas III Vaza savo žmonai Kotrynai Jogailaitei Loviono saloje pastatė pilį. Tačiau 1662 m. pilis sudegė. Po metų, karalienės Jadvygos Eleonoros įsakymu buvo pradėta statyti nauja pilis. Pilį projektavo architektas Nikodemas Tesinas, o po jo mirties darbus tęsė jo sūnus. Tuo metu tai buvo pirmoji pilis šiaurės Europoje, pastatyta Versalio stiliumi − be stiprių sienų, bokštų ir kitų viduramžių pilies atributų.
1744 m. Drotningholmo pilis buvo padovanota princesei Luizai Ulrikei Prūsei jos vestuvių proga su Švedijos karalystės įpėdiniu Adolfu Frederiku. 1777 m. princesė pardavė Drotningholmą Švedijos iždui. To dėka, jos sūnus Gustavas III ir jo tolimesni įpėdiniai liko pilies valdytojais.
Didžiąją dalį XIX a. pilis buvo tuščia ir nerestauruojama. Tik 1907 m. Drotningholmo pilis buvo pilnai restauruota. Nuo tada pilyje vėl apsistoja Švedijos monarchai.
Bartkuškio dvaras
Bartkuškio dvaras – dvaras Širvinų rajone, Bartkuškio kaime.
Bareli
Bareli arba Bareili  – miestas Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, prie Ramgangos upės, 250 km į rytus nuo Naujojo Delio. Rajono centras. Transporto mazgas (svarbi geležinkelių sankirta, eina Delio–Laknau plentas). Cukraus, medvilnės, trikotažo pramonė, sintetinio kaučiuko gamykla. Veikia 1975 m. įkurtas universitetas, pramogų parkas, hindų, sikhų šventyklos, bažnyčios, mečetės.
Bartkuškio dvaras
thumb|left|235px|Dvaro vartai
Istorija
XVIII a. dvaras priklausė Tadui Žabui, kurio duktė Apolinarija ištekėjo už Pliaterių giminės atstovo. 1841 m. ta pati Apolinarija pardavė dvarą Ignacijui ir Idalijai Pliateriams, kurie ir pastatė išlikusį dvarą (rūmus, oficiną, arklidę, parką) laikotarpiu nuo 1845 iki 1855 m. Vėliau statyta spirito varykla, jos sandėlis, tvartas, antras tvartas (neišlikęs).
Sąjūdis Druskininkuose
Sąjūdis Druskininkuose – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Druskininkų iniciatyvinė grupė.
Bartkuškio dvaras
Istorija
Po to dvaras buvo perleistas Gustavui Pliateriui, kuris 1913 m. dvarą pardavė gerai žinomam advokatui iš Varšuvos, pasiuntiniui I-oje Rusijos Dūmoje, Aleksandrui Lednickiui (, 1866–1934). Apie 1928 metus šis pastatė išlikusius vartus. Vėliau iki 1939 m. dvarą valdė advokato sūnus Vaclovas.
Sąjūdis Druskininkuose
Iniciatyvinės grupės įkūrimas
Atgimimo laikotarpio užuomazgas Druskininkuose aptinkame 1988 m. birželio 6 d. Tą dieną Druskininkuose apsilankė prof. Česlovas Kudaba. Tada buvo įkurtas Kutūros fondas. Algimantas Čekuolis, viešėjęs Druskininkuose, patarė Kornelijui Plateliui įsitraukti į Sąjūdžio kūrimo darbus. Tų pačių metų rugpjūčio mėnesio pradžioje per slaptą susitikimą buvo įsteigta „LPS Druskininkų iniciatyvinė grupė“.