cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belgijos armijos kovos rikiuotė (1914 m.)
Armija
Kariuomenės vyriausiasis vadas buvo Belgijos karalius Albertas I, o generalinio štabo viršininkas – generolas leitenantas ševalje de Selliers de Moranville.
Be šių dalinių Antverpene, Lježe ir Namiūre buvo atskiros įgulos, kurios vadovavo ten buvusių divizijų vadai.
Dalinių dydis
Kiekvieną diviziją sudarė: Kiekvienoje brigadoje vienas pulkas turėjo kulkosvaidžių kuopą (6 kulkosvaidžiai).
Kavalerijos divizijos sudėtis: Kavalerijos divizijoje buvo viso 4500 karių ir 12 pabūklų. Ši divizija savo skaičiumi buvo lygi sustiprintai brigadai.
Olha Saladucha
Biografija
1999 m. sportininkė debiutavo pasaulio jaunių čempionate kur užėmė 9-ąją vietą. 2002 m. pasaulio jaunimo čempionate lengvaatletė buvo penkta. 2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Saladukha finale užfiksavo 14,38 m nuotolį ir užėmė ketvirtąją vietą. Po metų vykusiame 2007 m. pasaulio čempionate sportininkės rezultatas buvo dar geresnis 14,60 m, bet sportininkė užėmė tik 7-ąją vietą. Įvykdžiusi olimpinį normatyvą trišuolininkė dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kur su 14,70 m rezultatu užėmė devintąją vietą. 2010 m. Europos čempionate Saladukha pirmą kartą tapo Europos čempione. 2011 m. pasaulio čempionate nušokusi 14,94 m ukrainietė pir, ą kartą tapo ir pasaulio čempione.
Bendrinė kalba (žurnalas)
Bendrinė kalba – kalbos kultūros ir norminimo leidinys, einantis nuo 1961 m. Vilniuje.
Istorija
1961–2014 m. leidinys vadintas „Kalbos kultūra“. Leidžia Lietuvių kalbos institutas (iki 1991 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros institutas) po du sąsiuvinius per metus, pastaraisiais metais išeina po vieną sąsiuvinį. Sąsiuvinio apimtis apie 10 autorinių lankų. Tiražas 1961 m. – 7000 egz., 1997 m. – 1500 egz. Nuo 1994 m. pradėtas leisti atskiras leidinys „Terminologija“
Redakcinės kolegijos nariais yra buvę kalbininkai Gintautas Akelaitis, Vytautas Ambrazas, Vincentas Drotvinas, Kazimieras Gaivenis, Angelė Kaulakienė, Jonas Kruopas, Vitas Labutis, Vitalija Maciejauskienė, Rita Miliūnaitė, Gertrūda Naktinienė, Juozas Pikčilingis, Aldonas Pupkis, Marija Zavjalova, Kazimieras Romualdas Župerka.
Daugėlių dvaras
Daugėlių dvaras – dvaras Daugėliuose, Jurbarko rajone, kairiajame Šešuvies upelio krante.
Istorija
Dvaro sodyboje užaugo Lietuvos Respublikos ministras pirmininkas Mykolas Sleževičius (1882–1939) ir jo brolis Kazys Sleževičius (1890–1953), Vilniaus universiteto profesorius, Meteorologijos katedros įkūrėjas, geofizikas.
Broliai Sleževičiai apie 1935 m. pastatė erdvų medinį, vieno aukšto gyvenamąjį namą su mansarda, kur gyveno jų motina.
Dabar dvaro sodyboje įrengta brolių Sleževičių memorialinė ekspozicija.
Utenos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Utenos rajono savivaldybės taryba – Utenos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru 17 balsų išrinktas Alvydas Katinas. Mero pavaduotoju išrinktas – Vidmantas Valinčius (Krikščionys demokratai), administracijos direktoriumi paskirtas Jonas Slapšinskas (Naujoji Sąjunga). Prie koalicijos neprisidėjo tik Tėvynės Sąjungos atstovai.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Jausmai
Jausmai – žmogaus santykių su tikrovės daiktais ir reiškiniais išgyvenimas. Jie susiję su aukštesnių poreikių – socialinių, kognityvinių, dvasinių – patenkinimu. Palyginti su emocijomis, jausmai yra gana pastovūs. Jausmais žmogus iš aplinkos išskiria tuos reiškinius ir dalykus, kurie jam ypač svarbūs. Jausmų objektai yra pirmiausia tie reiškiniai ir tos sąlygos, nuo kurių priklauso asmenybei reikšmingų įvykių raida. Atsiradę kaip emocinio patyrimo apibendrinimo rezultatas, susiformavę jausmai tampa žmogaus emocijų pamatu. Nuo jų priklauso, kaip vystosi mūsų emocijos bei kinta jų turinys. Asmenybei vystantis, susidaro jausmų hierarchiška sistema – joje vieni jausmai vyrauja, kiti potencialūs, nerealizuoti. Vyraujančių jausmų turinys lemia asmenybės kryptingumą. Žmonių jausmai skiriasi savo gilumu, pastovumu bei veiksmingumu.
Hinohara
Hinohara – savivaldybė Nišitamos apskrityje, Tokijo vakaruose, Japonijoje. Vienintelis Tokijui priklausantis administracinis vienetas, turintis kaimo statusą. Ribojasi su Kanagavos ir Jamanašio prefektūromis.
Hinohara buvo įkurta 1889 metais. 2012 m. duomenimis čia gyveno 2544 gyventojai, buvo 1222 namų ūkiai. Vietovė kalnuota (aukščiausias taškas – Mito kalnas, 1528 m), daug miškų (93%), didžiausia upė – Akigava. Yra viena pradinė ir viena pagrindinė mokykla. Pagrindinės ūkio šakos – miškininkystė, kalnakasyba.
Per Hinoharą eina trys pagrindiniai keliai (33, 205 ir 206). Traukinių stoties nėra, tačiau kursuoja autobusai.
Buto
Buto – graikiškas senovinio Senovės Egipto miesto Per-Vadžet pavadinimas. Arabiškai archeologinė vietovė žinoma kaip Tell al-Fara'in. Jis buvo Nilo deltoje, prie Sebenito upės ir Kem Kasiro ežero. Greičiausiai kurį laiką buvo Chasu (6) nomo (Žemutinio Egipto srities) sostinė. Netoli nuo archeologinės vietovės yra Desuko miestas.
Istorija
III tūkst. pr. m. e. II pusėje Buto koncentravosi ankstyviausių Žemutinio Egipto protodinastinio laikotarpio valdžia, iš čia susikūrė gentinė konfederacija (hipotetinė Buto konfederacija), valdžiusi didžiąją dalį Nilo deltos ir konkuravusi su Tinio konfederacija pietuose. Galiausiai pergalę šventė Tinio faraonas Narmeras (ar Menis), kuris suvienijo Egiptą. Nuo tada Buto prarado savo politinę reikšmę, tačiau jo simbolika buvo įtraukta į valstybinę suvienyto Egipto simboliką: pvz., vietinė miesto dievybė Uadžet tapo faraono globėja (kartu su Nechbet) ir simbolizavo visą Žemutinį Egiptą.
Ankstyvosios ir Senosios karalystės laikotarpiu Buto svarbą galutinai užgožė Tinis, o vėliau Memfis, tapę politiniu ir religiniu šalies centru. Buto statusas sumenko, nors jis tikriausiai išlaikė tam tikrą religinę įtaką. Kurį laiką miestas galbūt buvo nomo (administracinio vieneto) centru, tačiau ilgainiui galią regione perėmė netoliese esantis Ksojis. Pirmuoju suirutės laikotarpiu Egiptui suskilus, Buto nebesugebėjo atkurti senosios hegemonijos ir suvienyti Žemutinio Egipto. Vietoj to, Antrojo tarpuvaldžio laikotarpiu gretimame Ksojyje kilusi dinastija valdė ir Buto.
Prapuoleniai (Kėdainiai)
Prapuoleniai – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kunionių, prie Kėdainių–Cinkiškių plento. Per viensėdį teka Putnupys (Šušvės intakas).
Istorija
thumb|left|250px|Slajaus upelis ties Prapuoleniais
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Maleikonių.
Suvalkų Pranciškaus Blachnickio socialinių mokslų aukštesnioji mokykla
Suvalkų Pranciškaus Blachnickio socialinių mokslų aukštesnioji mokykla - aukštesnioji Pranciškaus Blachnickio vardo socialinių mokslų mokykla, esanti Suvalkų mieste. Atidaryta Lenkijos švietimo ministro nutarimu 1993 m. liepos 29 dieną. Įsikūrusi adresu ''ul. Kościuszki 47 A''. Viena iš pagrindinių dėstomų mokslo šakų yra politologija.
Ministerijos sprendimu, 2011 m. mokyklai atšaukta licencija dėstyti politologiją, be to, iškeltas pačios mokyklos uždarymo klausimas.
Očikiai
Očikiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Skaudvilės, šalia kelio. Upynikės upelio krante yra senos kaimo kapinės: apardytos ir apaugusios medžiais. 1990 metais kapines sutvarkė Adakavo gyventojai, pastatytas tautodailininko Vidmanto Lietuvininko išdrožtas kryžius.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis su įrašu „Očikai“
Pilviškiai (Kupiškis)
Pilviškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Alizavos.
Etimologija
Pavadinimas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Pilvius ar Pilvys (pridedant priesagą -iškiai).
Suvalkų Marijos Konopnickos licėjus
Suvalkų Marijos Konopnickos licėjus  – licėjus esantis Suvalkų mieste, anksčiau buvo gimnazija. Seniausia miesto mokykla ir viena iš seniausių mokyklų Lenkijoje.
Dieliūnai
Dieliūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šumsko.
Lapaininiai
Lapaininiai  – malpigijiečių (Malpighiales) eilės augalų šeima. Labai artima Picrodendraceae šeimai. Dauguma lapaininių rūšių auga atogrąžose.
Keletas rūšių yra veisiamos: Andrachne, driežmedis (Antidesma), Margaritaria ir lapainis (Phyllanthus). Driežmedis, Baccaurea, lapainis, uapaka (Uapaca) veda valgomus vaisius.
Pasaulyje yra apie 2000 rūšių. Priklausomai nuo autorių šeima sudaro 54–60 genčių. Didžiausios gentys ir apytikslis rūšių skaičius: lapainis (Phyllanthus) (1270), Cleistanthus (140), driežmedis (Antidesma) (100), Aporosa (90), uapaka (Uapaca) (60), auksūnas (Baccaurea) (50) ir žviegždras (Bridelia) (50).
thumb|right|250px|[[Afrikinė uapaka (Uapaca kirkiana)]] thumb|right|250px|[[Aporosa cardiosperma]] thumb|right|250px|[[Azijinis auksūnas (Baccaurea motleyana)]] thumb|right|250px|[[Richeria grandis]] thumb|right|250px|[[Antidesma platyphyllum]]
Pošeimis Antidesmatoideae 6 tribos Pošeimis Phyllanthoideae 4 tribos
Radviliškio Lizdeikos gimnazija
Radviliškio Lizdeikos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškyje, Lizdeikos g. 6C, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190670535. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|250px|left|Gimnazija 2015 m.
Istorija
1919 m. įkuriama Radviliškio gimnazija. 1964 m. rugsėjo 12 d. Radviliškio Valerijos Valsiūnienės vidurinė mokykla įsikūrė naujajame pastate. 1992 m. mokykloje įkuriama pirmoji gimnazijos klasė. 1993 m. mokykla pavadinta Lizdeikos vardu. Nuo 1996 m. kasmet rengiami respublikinis „Žynio“ ir rajoninis „Žyniuko“ konkursai. 1997 m. Radviliškio Lizdeikos vidurinei mokyklai suteikiamas gimnazijos statusas.
Misha Collins
Dmitrijus „Miša“ Kolinsas (Misha Collins, tikr. Dmitri Tippens Krushnic; g. 1974 m. rugpjūčio 20 d. Bostone) – amerikiečių aktorius, rašytojas, labiausiai žinomas iš kanalo The CW televizijos serialo „Išrinktieji“ (Supernatural). Seriale M. Kolinsas atliko angelo Kastielio (Castiel) vaidmenį.
Neotropikai
thumb|250px|Neotropikai
Neotropikai – viena iš aštuonių biogeografinių ekologinių sausumos sričių. Apima Pietų, Centrinę Ameriką, Meksikos žemumas, Karibus, pietų Floridą. Dažnai šiuo pavadinimu įvardinami Pietų Amerikos tropikai, tačiau į ekosritį taip pat įeina į vidutinių platumų sritys žemyno pietuose. Šiaurės Amerikoje pereina į nearktinę sritį.
Iki susijungiant Šiaurės ir Pietų Amerikos žemynams juose buvo skirtingos ekosritys, tačiau susidarius Panamos sąsmaukai jos susijungė į vieną ekosritį. Neotropikuose, kaip ir Australijoje bei Antarktyje, būdingos rūšys, susidariusios Gondvanos žemyne.
Neotropikai pasižymi itin didele gamtine įvairove: čia plyti Amazonijos selva, Pantanalio pelkynai, pampos, Seradas, Valdivijos drėgnieji miškai – visi šie regionai pasižymi unikalia ir gausia augmenija bei gyvūnija.
Tik neotropikams būdingi, tipiški gyvūnai: plačianosės beždžionės, tinginiai, tinamai, kolibriai, krosniai, tukanai, tikrieji skruzdlesiniai, tanagros, kaimanai, medlaipinės medvarlės, šienpjoviai Gonyleptidae. Iš neotropikų kilę bromelijinių, kaninių, helikoninių šeimos augalai. Iš čia kilusios bulvės, pomidorai, kakavmedžiai, kukurūzai, pupos, vilnamedžiai, manijokai, batatai, burnočiai, bolivinės balandos.
Skripkų ežeras
Skripkų ežeras arba Skrytas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, apsuptas Gaidės miško, šalia Skrytelių kaimo ir apie 9,5 km į šiaurės rytus nuo Rimšės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 152,6 m. Krantai žemi, daugiausia pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Iš rytų ir pietų prieina Berniūnų pelkė. Pietuose išteka upelis link Drūkšių ežero intako Gulbinėlės. Pietrytine pakrante eina geležinkelis Dūkštas – Ignalinos atominė elektrinė. Šiaurinėje pakrantėje yra Visagino miesto valymo įrenginiai.
Iki Visagino vandens valymo įrenginių renovacijos į ežerą buvo išleidžiamas nepakankamai išvalytas nuotekų vanduo ir ežere susikaupė didelis kiekis užteršto dumblo. 2011–2015 metais atlikti ežero išvalymo – dumblo šalinimo darbai.
Balsas (albumas)
„Balsas“ – 1-asis lietuvių merginų pop grupės Mango studijinis albumas, išleistas 1999 m.
Personalas
Asta Bridikytė, Rima Petrauskytė, Viktorija Perminaitė, Česlovas Gabalis, Žilvinas Liulys, Kazimieras Vaškevičius, Gintaras Bendžius, Mindaugas Bendžius, Raimondas Trilikauskis, Jonas Takarevičius, Raimondas Tarvydas.
Aleksandras (filmas)
Aleksandras  – 2004 m. epinė istorinė drama apie žymų karvedį Aleksandrą Makedonietį. Filmą režisavo Oliveris Stounas.
Filmas kurtas JAV, Jungtinėje Karalystėje, Vokietijoje, Maroke, Nyderlanduose, Prancūzijoje, Italijoje, Tailande.
Siužetas
Filmas remiasi seno Egipto valdovo Ptolemajaus naratyvu. Pradžioje vaizduojama Aleksandro vaikystė, komplikuoti jo tėvo, karaliaus Pilypo II ir motinos, kerėtojos Olimpijos santykiai, Aristotelio pamokymai. Vėliau pasakojama apie intrigas dėl Makedonijos sosto. Toliau pasakojime Aleksandras jau vaizduojamas karaliumi, užkariavusiu daugelį žemių, stovinčiu priešais persų armiją Gaugameluose. Po taktinės graikų pergalės ir persų karaliaus Darijaus III atsitraukimo, Aleksandras įžengia į Babiloną šlovinamas kaip pasaulio valdovas. Tačiau jis nenori sustoti ir siekia rasti Darijų ir užkariauti visą Persiją. Tačiau Darijų nužudo patys persai, o Aleksandras su savo armija klajoja po Baktrijos ir Sogdianos stepes. Pastarajame krašte jis susižavi ir veda vietinio valdovo dukterį Roksaną, nors makedonai tam itin prieštarauja. Toliau Aleksandras žengia per Hindukušą ir pasiekia Indiją. Tačiau ten graikai susiduria su ligomis, kyla pasipriešinimas Aleksandrui, dauguma nori grįžti namo. Aleksandras įkalba karius toliau kautis, bet Hidaspo mūšyje patiria daug nuostolių ir atsitraukia. Po sunkios kelionės per dykumą, Aleksandras grįžta į Persiją. Ten jis vėl kuria planus apie pasaulio užkariavimą, rengia žygį į Arabiją. Tačiau jo artimo bičiulio Hefestiono mirtis palaužia karalių, o vėliau jis ir pats nunuodijamas.
Filme taip pat atskleidžiama motinos Olimpijos įtaka Aleksandrui, jo santykiai su Hefestionu.
Įvertinimas
Filmas kino kritikų sutiktas daugiausia neigiamai. Rotten Tomatoes filmą įvertino tik 16 %. 2005 m. „Aleksandras“ nominuotas 6 „auksinėms avietėms“ (tačiau negavo nei vienos). JAV filmas patyrė komercinę nesėkmę daugiausia dėl homoseksualumo vaizdavimo. Dėl tos pačios priežasties filmas buvo kritikuojamas Graikijos atstovų. Irano atstovai pasipiktino, jų nuomone, netiksliu persų vaizdavimu. Istorikai filmo siužete įžvelgė nemažai netikslumų.
Suvalkų-Mozūrijos popiežiaus Jono Pauliaus II aukštesnioji mokykla
Suvalkų-Mozūrijos popiežiaus Jono Pauliaus II aukštesnioji mokykla - popiežiaus Jono Pauliaus II (1920-2005) vardo aukštesnioji mokykla Suvalkų mieste. Mokykla atidaryta 1997 metais. Įsikūrusi adresu ''ul. M. C. Skłodowskiej 5''.
Obelija (Alytus)
Obelija – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į pietvakarius nuo Miroslavo. Yra Miroslavo vidurinės mokyklos skyrius. Į pietvakarius nuo kaimo, prie Obelijos ežero stūkso Obelijos piliakalnis.
Etimologija
Kaimas įsikūręs rytiniame Obelijos ežero krante – pagal jį ir pavadintas kaimas (vandenvardinis vietovardis). Piečiau kaimo teka Obelytė.
Bischofia javanica
Bischofia javanica  – lapaininių (Phyllanthaceae) šeimos augalų rūšis. Natūraliai auga nuo pietinės ir pietrytinės Azijos iki Australijos ir Polinezijos, taip pat Š. Amerikoje. Į Š. Ameriką atvežtas kaip dekoratyvinis augalas, bet dabar laikomas invazine rūšimi.
Mediena tamsiai raudonos spalvos, tanki, naudojama baldų gamybai, kaip statybinė medžiaga. Iš vaisių gaminamas vynas. Sėklos valgomos, turi 30–54 % aliejų. Šaknys naudojamos medicinoje.
Naujasis Katkiemis
Naujasis Katkiemis arba Barkasovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Katōkaims prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. Priklausė Varnikų dvarui. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Gailestingumo darbai
Gailestingumo darbai – Katalikų Bažnyčioje sudaryti sąrašai darbų, kuriais pasireiškia gailestingumas, ir kurie skirti kito poreikiams tenkinti.
Tradiciškai skiriami septyni gailestingumo darbai kūnui:
Taip pat tradiciškai skiriami septyni gailestingumo darbai sielai:
Puželiai
Puželiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Skaudvilės.
Istorija
Kaime buvo apsireiškusi Dievo motina, todėl 1904 metais kaimas pastatė koplytstulpį su Marijos skulptūra, tačiau 1961 metais skulptūra dingo, tuomet į koplytstulpį buvo patalpinta Šv. Jono Nepomuko skulptūra, ji vėliau irgi pavogta. 1987 Skaudvilės klebonas J. Kauneckas patalpino Rūpintojėlio skulptūrą, sutvirtino koplystulpio stiebą. Ant koplytstulpio yra užrašas: „Pastatytas metuse jubiliejaus Motinos Dievo 1904“.
Vytauto Didžiojo universiteto Gamtos mokslų fakultetas
Vytauto Didžiojo universiteto Gamtos mokslų fakultetas (VDU GMF) – VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą. Tai studijų ir mokslo centras, kuriame organizuojamos tiek tradicinių, tiek naujausių biomedicinios ir fizinių mokslų studijos ir atliekami aktualūs moksliniai tyrimai. Fakultetas įsikūręs Kaune, Vileikos g. 8. Fakultete vykdomos aplinkotyros, biologijos, biochemijos ir biotechnologijos krypčių studijos.
Dekanai
thumb|200px|VDU Gamtos mokslų fakulteto pastatas thumb|200px|Specialus leidinys „Gamtos mokslų fakultetas 1990-2010“, išleistas minint fakulteto dvidešimtmečio jubiliejų Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universiteto)
atkurtojo Vytauto Didžiojo universiteto
Biologijos fakultetas:
Fizikos ir matematikos fakultetas:
Aplinkotyros fakultetas:
Gamtos mokslų fakultetas:
Struktūra
Mokslo ir studijų padaliniai:
Studijų programos
Bakalauro studijų programos:
Magistrantūros studijų programos:
Doktorantūra
VDU GMF kartu su partneriais turi teisę vykdyti 4 krypčių doktorantūros studijas:
Biomedicinos mokslai: Fiziniai mokslai:
Mokslinė veikla
VDU GMF mokslo ir tyrimų klasteriai:
Lapkričio 13
Lapkričio 13 yra 317-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 318-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 48 dienos.
Jonas Kleinas
Biografija
Nuo 1623 m. su pertrauka studijavo Karaliaučiaus universitete. Dalyvavo universitete surengtame dispute dėl M. Liuterio knygos Apie nelaisvąjį apsisprendimą ( 1525 m.). Nuo 1633 m. Katinavos parapijos kunigo adjunktas, nuo 1635 m. kunigas.
Lapkričio 13
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Arkadijus – Eirimė – Norvydas
Jonas Kleinas
Biografija
Su kitais peržiūrėjo D. Kleino „Lietuvių kalbos gramatikos“ (1653 m.) rankraštį. Išvertė iš vokiečių kalbos 3 giesmes, kurios išspausdintos D. Kleino giesmyne „Naujos giesmjų knygos“ 1666 m.
Samsonas
thumb|right|320px|Samsonas ir Dalila Antonijaus van Dyko piešinys (pieštas tarp 1599-1641 metų) Samsonas ( tar. Šimšon vert. atspindintis Saulę) žydų mitologijoje – paskutinis Izraelio teisėjas, aprašytas Teisėjų knygoje. Pasak jos, Samsonas, kurio žmoną filistietis uošvis atidavė kitam, ėmęs keršyti visiems filistiečiams. Buvo nazarėjus, pašvęstas Dievo tarnybai dar motinos įsčiose. Pasižymėjo neregėta jėga kaip graikų Heraklis – vienas pats įveikė liūtą imtynėse, nugalėjo visą armiją ir nugriovė pastatą. Samsono jėgos šaltinis buvo jo plaukai, kuriuos kirpti draudė nazarėjo įžadas. Apgaule nukirpus Samsono plaukus, jėgos jį apleidusios.
Pilviškiai (Molėtai)
Pilviškiai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių.
Etimologija
Pavadinimas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Pilvius ar Pilvys (pridedant priesagą -iškiai).
LT vz. 38
'''LT vz. 38', LT-38 vėliau – Panzerkampfwagen 38(t), Panzer 38(t), Pz. Kpfw.38(t)'' – čekoslovakiškas lengvasis tankas, plačiai naudotas Vokietijos kariuomenės Antrajame pasauliniame kare. Laikomas geriausiu Čekoslovakijos konstrukcijos tanku.
Šiuos tankus nustojo gaminti 1942 m., kai išryškėjo, kad jų ginkluotė per silpna. Vokietijos kariuomenei jų buvo pagaminta virš 1400 vienetų. Šių tankų važiuokles gamino ir toliau, nes jų pagrindu gamino prieštankines savaeiges Marder III (1942–1944) ir Hetzer (1944–1945).
Pavadinimas
Čekoslovakiškas karinis žymėjimas buvo ''LT vz. 38'' ('lengvasis tankas, 1938 m. modelis'). Kompanija gamintoja naudojo žymėjimus TNH, TNHPS, LTP ir LTH.
Aprašas
''LT vz. 38'' turėjo tipišką ikikarinę tanko konstrukciją su kniedytais šarvais ir varikliu gale. Šarvai daugiausia buvo statmeni, nenuolaidūs, jų storis buvo nuo 10 iki 25 mm. Pradedant versija ''Ausf. E'' priekiniai šarvai buvo pastorinti iki 50 mm (pridėtas varžtais tvirtinamas papildomas 25 mm šarvo sluoksnis). Analogiškai šoniniai šarvai buvo pastorinti iki 15 mm.
Dviejų žmonių talpos bokštelis buvo mašinos centre, jame – pagrindinis tanko ginklas 37 mm patranka Škoda A7 su 90 šovinių. Šalia patrankos – 7,92 mm kulkosvaidis. Bokštelio kulkosvaidis judamai įtvirtintas rutuliniame įtaise, tad jį galima nutaikyti atskirai nuo bokštelio patrankos. Tačiau tanko vadas ar taikytojas gali fiksuoti kulkosvaidį, ir tada jis nutaikomas kaip bendraašis kulkosvaidis. Vairuotojo vieta korpuso priekyje dešinėje, priekyje kairėje – kulkosvaidininko vieta su 7,92 mm kulkosvaidžiu. Kaip ir daugelyje 4-to dešimtmečio tankų kulkosvaidininkas kartu buvo ir radistas. Radijo stotis įmontuota kairiau kulkosvaidininko radisto vietos. Korpuso kulkosvaidžiu galėjo šaudyti ir tanko vairuotojas, tam jis turėjo nuleistuką kairiau vairo.
Abiejų kulkosvaidžių šaudmenų komplektą sudarė 2550 šovinių.
Tanko vadas kartu buvo ir patrankos taikytojas.
Pritaikant Vokietijos kariuomenei tanko konstrukcijoje buvo atlikti pakeitimai: Visi naujai gaminami tankai Panzer 38(t) buvo gaminami išsyk su šiais pakeitimais, o anksčiau pagaminti tankai buvo atitinkamai modernizuoti.
Variklis yra tanko korpuso gale, transmisija turi 5 paprastas ir vieną atbulinę pavaras. Į vikšrą remiasi 4 guma dengti atraminiai ratai, vikšrą į priekį nukreipia gale esantis nukreipiamasis ratas, viršuje palaiko du palaikomieji ratai. Atraminiai ratai sumontuoti į du dviašius vežimėlius su lingėmis.
Kūrimas
Šį tanką sukonstravo grupė ČKD kompanijos konstruktorių, vadovaujama rusų emigranto Aleksejaus Surino. Imtas gaminti 1938 m. Eksportuotas į tokias šalis kaip Švedija, Šveicarija, Iranas, Peru. Buvo užsakyta nedidelė šių tankų partija (tankai LTL, kitaip LT vz. 40) Lietuvai, bet Vokietijai aneksavus Čekoslovakiją, užsakymas liko neįvykdytas.
1935 m. Čekoslovakijos tankų gamybos kompanija ČKD ėmė kurti pakaitalą tankui LT vz. 35, kurį gamino kartu su kompanija „Škoda“. LT-35 buvo sudėtingas ir turėjo trūkumų, tad ČKD numatė, kad sulauks užsakymų tiek iš didėjančios Čekoslovakijos armijos, tiek eksportui.
ČKD naujajame tanke nutarė naudoti pakabą su keturiais dideliais ratais. Išoriškai tai priminė Krisčio pakabą, bet iš tikrųjų buvo įprastinė sąranka su lingėmis.
Sukurtas tankas buvo patikimas ir sėkmingas kaip eksportinė prekė. 50 mašinų buvo parduota Iranui, po 24 Peru ir Šveicarijai. Partiją LT-38 (variantas LT-40) užsakė Lietuva.
D. Britanijos Karališkasis šarvuočių ir tankų korpusas (, RAC) 1939 m. kovo 23 d. gavo vieną bandomąjį tanko egzempliorių (tuo metu Čekija jau buvo užimta Vokietijos). Modelis buvo bandomas Artilerinės ginkluotės mokykloje (Gunnery School, Lulworth). Bandymų išvadose rašė: „kulkosvaidininkas negali patogiai sėdėti, nes radijo stotis remiasi į jo kairįjį petį“. Išvadose buvo teigiama, kad tankui važiuojant dėl vibracijos neįmanoma nutaikyti patrankos. Net važiuojant 8 km per valandą greičiu taiklumas buvo blogas. RAC tankų LT-38 nepirko, bandomasis egzempliorius buvo grąžintas.
1938 m. liepos 1 d. Čekoslovakijos kariuomenė užsakė 150 tanko TNHPS (LT-38) egzempliorių, nors Vokietijai užimant Čekiją nė vienas tankas kariuomenės nebuvo pasiekęs. Vokietijai užėmus Čekiją Vokietijos nurodymu tankai LT-38 buvo toliau gaminami, nes jie buvo laikomi puikiais tankais, ypač lyginant su Panzer I ir Panzer II, kurie tada buvo pagrindiniai vermachto tankai. Vermachte šie tankai pradžioje buvo vadinami LTM 38, o 1940 m. sausio 16 d. pavadinimas buvo pakeistas į Panzerkampfwagen 38(t). Tankų gamyba Vokietijos kariuomenei nutraukta 1942 m., per tą laiką jų pagaminta virš 1400 vienetų. Šiek tiek jų buvo parduota Vokietijos sąjungininkams – Vengrijai (102), Slovakijai (69), Rumunijai (50) ir Bulgarijai (10). Vermachte Pz. 38(t) buvo tanko Panzer III analogas.
Pagrindinis Panzer 38(t) privalumas, lyginant su kitais tų laikų tankais, buvo didelis patikimumas ir didelis judrumas. Dokumentuose aprašytas atvejis, kai tankų pulkui tiesiai iš gamyklos buvo pervaromi tankai. Pulką jie be mechaninių gedimų pasiekė per 2,5 dienos, nors buvo tikimasi, kad tai truks savaitę. . Įgulų nuomone ''Pz. 38(t)'' pavaros, variklis, vairavimo sistema, pakaba, ratai ir vikšrai buvo idealiai suderinti. ''Pz. 38(t)'' buvo laikomas lengvai prižiūrimu ir remontuojamu tanku.
Mažas ''Pz. 38(t) bokštelis neleido jame įtaisyti didesnę patranką, galinčią naikinti tokius tankus kaip T-34, tad tankų Pz. 38(t)'' gamyba 1942 m. buvo nutraukta. Tačiau važiuokles ir toliau gamino, nes jos buvo reikalingos prieštankinių savaeigių Marder III (1942–1944 m.) gamybai. Buvo pagaminta apie 1500 vienetų šių savaeigių (daugiau, nei tankų Pz. 38(t)). Po Marder III imta gaminti savaeiges Hetzer, kurios turėjo modifikuotas Panzer 38(t) važiuokles. Jų buvo pagaminta apie 2800 vienetų. Ant Panzer 38(t) važiuoklių gamino ir nedideles serijas zenitinių savaeigių.
Švediškas Panzer 38(t) variantas Strv m/43 ginkluotėje išliko iki 1970 m.
''Pz. 38(t) modifikacija buvo žvalgybinis tankas Aufklärungspanzer 38(t)'', kurio buvo 2 variantai:
Variantai
right|thumb|LTH
Vokietija
thumb|250px|Panzer 38(t) Prancūzijoje (1940 m. birželis) Tankai Panzer 38(t) gerai pasirodė 1939 m. Lenkijos kampanijoje ir 1940 m. Mūšyje dėl Prancūzijos. Jie buvo geriau ginkluoti nei tankai Panzer I ir Panzer II. Jie buvo lygiaverčiai su daugeliu to meto lengvųjų tankų, tačiau negalėjo efektyviai įveikti vidutinių, sunkiųjų ir pėstininkų tankų priekinių šarvų.
Jie buvo naudojami ir Vokietijos įsiveržime į TSRS 1941 m. ar vėliau. Šiuos tankus naudojo vermachtas ir vengrų daliniai, nors juos pranoko tokie tarybiniai tankai kaip T-34. Dalį šių tankų Vokietija 1943 m. perdavė Rumunijai, kai ši prarado daugelį turėtų R-2 tankų. Tuo metu Panzer 38(t) jau buvo gerokai pasenęs, nors jo važiuoklė sėkmingai buvo naudojama savaeigių gamyboje. Žinomos savaeigės buvo prieštankinė SdKfz 138 Marder III, savaeigė haubica SdKfz 138/1 Grille, zenitinė savaeigė Flakpanzer 38(t) ir prieštankinė savaeigė Jagdpanzer 38(t) Hetzer. Nedaug Panzer 38(t) buvo naudojami žvalgybai, kaip mokomieji bei apsaugos tankai (pvz., šarvuotuosiuose traukiniuose).
Gerai žinomas vermachto karininkas tankistas Otto Carius, kuris žinomas kaip pamušęs virš 150 tankų, taip aprašė Panzer 38(t) veiksmus 1941 m. liepos 8 d.: "Viskas nutiko žaibiškai. Smūgis į mūsų tanką, metalinis pokštelėjimas, draugo riksmas. Šarvą pramušė ties radisto sėdyne. < ... > Šliauždamas pakelės grioviu aš brūkštelėjau ranka per veidą ir aptikau, kad man irgi kliuvo. Mūsų radistas prarado dešinę ranką. Mes keikėme trapų ir neelastingą čekų plieną, kuris tokia maža kliūtis rusų 45 mm prieštankinei patrankai. Mūsų pačių šarvo gabalai ir šarvą tvirtinę varžtai darė daugiau žalos, nei pats prieštankinis sviedinys."
Palyginimui jo žodžiai apie vokiečių gamybos tankų šarvus: "Vėl ir vėl mes žavėjomės mūsų tankų plieno kokybe. Jis buvo kietas, bet ne trapus. Nors ir kietas, jis buvo elastingas. Jei prieštankinis sviedinys nepataiko statmenai į šarvą, jis nuslysta šonu palikdamas griovelį lyg pirštu būtum brūkštelėjęs per minkštą sviesto gabalą."
Kelis trofėjinius Panzer 38(t) (kulkosvaidžiai buvo pakeisti į DTM) panaudojo Raudonoji Armija. thumb|right|250px|Marder III kovinio skyriaus vaizdas iš galo. Savaeigėje – britų kareiviai, apžiūrintys trofėjų) Panzer 38(t) važiuoklės buvo patikimos, tad buvo naudojamos visą karą. Užpuolę TSRS vokiečiai aptiko tarybinių tankų T-34 pranašumą, kad vokiškos 37 mm prieštankinės patrankos Pak36 nepajėgia pramušti T-34 šarvų. Kurdami ginklą prieš T-34 vokiečiai trofėjines tarybines 76,2 mm lauko patrankas sumontavo ant Panzer 38(t) važiuoklės ir taip gavo reikiamą ginklą, kurį pavadino Marder III. Pradžioje Marder III buvo Panzer 38(t) su rusiška 76 mm divizijos patranka F-22 vietoje bokštelio. Patrankos šovinio lizdas (užtaiso kamera) ir spyna buvo modifikuoti, kad tiktų vokiški šoviniai. Pirmųjų Marder III variantų antstatas, kuriame buvo įmontuota patranka, buvo atviras iš viršaus ir galo. Buvo ieškoma būdų savaeigės Marder III įgulą labiau apsaugoti nuo priešo ugnies. Tobulinimo darbų rezultatas buvo prieštankinė savaeigė Hetzer, kuri naudojo modifikuotą Panzer 38(t) važiuoklę – paplatintas korpusas, paplatinti vikšrai (kad kompensuotų padidėjusią mašinos masę). Karo pabaigoje savaeigės Hetzer buvo viena dažniausių paskutiniais karo metais vermachto šarvuotųjų kovos mašinų.
Karui pasibaigus savaeiges Hetzer toliau gamino Čekoslovakija savo kariuomenei. Šveicarija nusipirko 158 vienetus. Šveicarijos Hetzer buvo ginkluotėje iki 7-to dešimtmečio pabaigos.
Tankus Panzer 38(t) perdirbant į savaeiges nuo jų buvo nuimtas 351 bokštelis, kuriuos panaudojo įtvirtinimams sustiprinti įvairiose vietose: Dėl mažo patrankų kalibro ir plonų šarvų bokšteliai karo pabaigoje netiko prieštankiniams ugnies taškams įrengti, tačiau jie buvo pakankamai efektyvūs prieš pėstininkus.
Žvalgybinis tankas SdKfz 140/1 Aufklärungspanzer 38(t) buvo gaminamas irgi perdirbant Panzer 38(t). Juos ėmė gaminti siekiant išspręsti lengvųjų žvalgybinių tankų stygių. Panzer I buvo pasenę, o Panzer II Luchs gamyba tik buvo pradedama. Užpildant šią spragą buvo pagaminta nedidelė Panzer 38(t) serija su 20 mm patranka. Perdirbimo esmė buvo nuimti originalų bokštelį, pridėti korpuso antstatą ir atvirą šarvuočių SdKfz 222 ar SdKfz 234/1 bokštelį.
Kampanijos
Kampanija ir junginiai, kurie naudojo Panzer 38(t):
Peru
thumb|250px|Išlikęs Peru tankas LTP Peru 1935 m. pasiuntė delegaciją į Europą ieškoti tinkamų tankų. Jie aplankė kelis stambius gamintojus, kol pasiekė Čekijos ČKD, gaminusią ''LT vz. 38''. Peru kariuomenė nupirko 24 tokius tankus, iš kurių organizavo dvi tankų kuopas. Ši maža Peru tankų kariuomenė buvo papildyta motorizuotais pėstininkais ir traktorių velkama artilerija. Peru kariuomenės doktriną paveikė Prancūzijos karinė misija, tuo metu veikusi Peru. Pagal šią doktriną buvo numatyta tankus naudoti paremti pėstininkų atakas, o ne veikti nepriklausomomis judriomis kolonomis (kaip vokiečių tankai blickryge).
Peru tankų batalionas suvaidino svarbų vaidmenį 1941 m. Ekvadoro-Peru kare, jis veikė smogiamasis kumštis puolant per Saramiljos (Zaramilla) upę ir į Areniljo kantoną (Arenillas Canton). Tam padėjo tai, kad Ekvadoro kariuomenė neturėjo šiuolaikinių prieštankinių patrankų, o jų artilerija buvo velkama arklių. „''LT vz. 38'' tankai pasirodė itin gerai 1941 m. kare, ir liko priešalinių dalinių ginkluotėje daugiau kaip 50 metų.“
Paliepiukai
Paliepiukai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, Nemėžio seniūnijoje, 5 km į rytus nuo Nemėžio. Kaimą supa Akmenytės, Liepiškių ir Juodosios Balos miškai. Kaime yra vienas iš Struvės geodezinio lanko punktų – UNESCO paveldo objektas.
miniatiūra|left|Geodezinis punktas, 2016 m.
Antarktidos geologija
Manoma, kad Antarktida pradėjo formuotis prieš 4 mlrd. metų. Iš pradžių tai buvo tik žemyno užuomazga. Vėliau Antarktida buvo superkontinentų sudedamoji dalis ir tik vėliau visiškai atsiskyrė ir tapo žemynu, kurį mes dabar žinome.
Prekambras
Prekambre susiformavo Antarktidos branduolys – kratonas. Seniausių Antarktidoje rastų uolienų amžius apie 4 mlrd.metų. Palaipsniui prie kratono branduolio priaugdavo nauja litosferos pluta, kol galutinai susiformavo tektoninė Antarktidos plokštė.
Paleozojaus era
Kambro periodo metu Gondvanoje vyravo švelnus klimatas. Vakarų Antarktidos dalis buvo šiauriniame pusrutulyje. Šiuo metu susiklostė stori smiltainio, klinties ir skalūno sluoksniai. Rytų Antarktida buvo ties ekvatoriu, kur tropinėse jūrose klestėjo trilobitai ir dugniniai bestuburiai.
Devono periodo metu Gondvana pasislinko į pietus. Klimatas tuo metu kiek atvėso, tačiau augalų fosilijų vis dar aptinkama. Šio periodo metu susiklostė smėlio ir aleurito storymės. Kai Gondvana devono periodo pabaigoje pasiekė pietų ašigalį, prasidėjo apledėjimas ir klimatas smarkiai atvėso, tačiau to laikmečio floros fosilijų vis dar randama.
Mezozojaus era
Dėl klimato pašiltėjimo, poliariniai ledynai ištirpo, o Didžioji Gondvanos dalis tapo dykuma. Susiklostė stori smiltainio ir skalūno sluoksniai. Juros periodo metu pradėjo formuotis Antarktidos pusiasalis. Ginkmedžiai ir papartiniai, reptilijos buvo labai paplitusios. Visą kreidos periodą vakarinėje Antarktidoje augo spygliuočių miškai, nors periodo pabaigoje pradėjo plisti bukmedžių miškai. Šio laikotarpio uolienose randamos amonitų ir dinozaurų fosilijos. Kreidos periodo metu Gondvana pradėjo skilti. Afrika atsiskyrė nuo Antarktidos ir Austaralijos prieš 160 mln.m., o prieš 40 mln. metų atsiskyrė ir Australija.
Kainozojaus era
Prieš 23 mln. m. Antarktidoje sparčiai pradėjo plisti ledynai ir prieš 15 mln. visas žemynas buvo padengtas ledu. Šiuo metu ledynas yra apslėgęs Antarktidą, kuri dabar yra nugrimzdusi veikiama ledo svorio. Ledynas, slinkdamas į pakraščius, egazaruoja uolienas. Taip susidaro dideli fjordai ir kitos ledyninio reljefo formos.
Naudingos iškasenos
Antarktidoje, Transantarktiniuose kalnuose rasta akmens anglis. Princo Čarlio kalnuose rasti dideli kiekiai geležies rūdos. Naftos ir gamtinių dujų telkiniai aptikti Antarktidos šelfe. Tačiau visų šių naudingųjų iškasenų gavyba uždrausta iki 2048 metų.
Doktorcė
Doktorcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suražo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Suražo ir apie 23 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Narevo upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Danielius Kleinas
Danielius Kleinas (, 1609 m. gegužės 30 d. Tilžėje – 1666 m. lapkričio 28 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, lietuvių raštijos kūrėjas. D. Kleinas yra raidės ė sukūrėjas.
Biografija
Mokėsi Tilžės gimnazijoje. 1636 m. filosofijos magistro laipsniu baigė Karaliaučiaus universitetą. Buvo įšventintas kunigu. Nuo 1637 m. iki mirties kunigavo Tilžės lietuvių bažnyčioje. Mokėjo vokiečių, graikų, lotynų, lietuvių, sirų, judėjų ir arabų kalbas.
1653 m. Karaliaučiuje lotynų kalba išleido pirmąją lietuvių kalbos gramatiką „Grammatica Litvanica“. Ją rašydamas daugiausia rėmėsi lotynų kalbos gramatikų tradicine schema bei kai kuriomis graikų ir hebrajų kalbų gramatikomis. Faktinę medžiagą ėmė iš gyvosios kalbos ir lietuviškų raštų. 1654 m. Karaliaučiuje išleido šios gramatikos santrauką vokiečių kalba „Compendium Litvanico-Germanicum“. Abi gramatikos išleistos 1977 m. Hamburge, su vertimais į lietuvių kalbą – 1957 m. Vilniuje.
Danieliaus Kleino gramatikos turėjo didelę reikšmę lietuvių kalbotyros raidai. Jose pirmą kartą sistemingai aprašyta lietuvių kalbos gramatinė sandara, nustatytos pastovesnės bendrinės kalbos normos, paremtos vakarų aukštaičių tarme. Buvo parengęs vokiečių-lietuvių kalbų žodyną (neišspausdintas). 1666 m. parengė ir išleido giesmyną „Naujos giesmju knygos“ (2 leidimas 1685 m., 3 leidimas 1705 m.) ir maldaknygę „Naujos, labbay priwalingos ir duszoms naudingos maldų knygeles“ (229 giesmės), kuri iki XX a. pradžios daug kartų perspausdinta. Giesmes redagavo kalbos ir eilėdaros požiūriu, kėlė lietuvių eiliavimo kultūrą. Danielius Kleinas koregavo J. Bretkūno „Biblijos“ vertimo 4 dalį.
Diemedžiai
Diemedžiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kupreliškio.
Stipriai Kitaip
Stipriai kitaip – avangardo grupė iš Vilniaus, susikūrusi 2007 vasarą. Jos visi nariai taip pat dalyvauja grupės Suicide DJs veikloje. 2008 m. išleido albumą pavadinimu „Prastos kokybės nuoširdūs įrašai“.
Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos fakultetas
Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos fakultetas - VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą. Fakultetas įsikūręs Kaune, Vileikos g. 8. Dekanas – prof. dr. Tomas Krilavičius.
Struktūra
Mokslo ir studijų padaliniai:
Kiti padaliniai:
Paliepiukai (reikšmės)
Paliepiukais vadinami kaimai:
Petras Deltuva
Petras Deltuva (g. 1932 m. gruodžio 9 d. Surgučiuose, Sasnavos valsčius) – Lietuvos dailininkas skulptorius, rašytojas, poetas.
Biografija
Mokėsi Jablonskio gimnazijoje, Kauno dailės mokykloje, 1960 m. baigė LSSR dailės institutą. Nuo 1958 m. dalyvauja parodose. 1988 m. pasiprašė Švedijos politinio prieglobsčio. Nuo 1992 m. gyveno Švedijoje, Vesterhaningėje.
Kūryba
Sukūrė skulptūrinių portretų (ciklas „Lietuvos kultūros darbuotojai“, 1958–1984 m.), biustų (Jonas Avyžius, 1971 m.; Loreta Bartusevičiūtė, 1983 m.), antkapinių paminklų (Pranas Povilaitis, 1962 m.; Vladas Mozūriūnas, 1966 m., Rasų kapinės), paminklinių skuptūrų (Kristijonas Donelaitis, 1973 m., Klaipėda; Jonas Jablonskis, 1975 m., Vilnius; Feliksas Dzeržinskis, 1980 m., Vilnius), dekoratyvinių skuptūrų („Baltija“, 1980 m., Kokala, Suomija; „Baltoji madona“, 1992 m., Kauno įgulos bažnyčia), medalių. Kūriniai santūrios plastinės raiškos, uždaros kompozicijos, lakoniškų, apibendrintų formų, būdinga darnus ryšys su architektūra. Skulptoriaus darbų yra Lietuvoje, Švedijoje, Prancūzijoje, JAV, Rusijoje.
Pasamanė
Pasamane vadinama:
Mėrūniškiai
Mėrūniškiai, Merūniškė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Pilypavo, apie 26 km į vakarus nuo Suvalkų ir 124 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka upė Javorka ir tyvuliuoja Mėrūniškių ežeras. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW652. Kaime yra Mėrūniškių žydų kapinės.
Istorija
thumb|left|220px|Kaimo Evangelikų liuteronų bažnyčios griuvėsiai Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artimos baltų gentys – jotvingiai ir prūsai. Nuo 1422 m. iki 1945 m. kaimas priklausė Vokietijai. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1422 m. Melno sutartyje tarp kryžiuočių ir Jogailos, kur buvo nustatyta tarpvalstybinė riba paliekant kaimą kryžiuočiams 1 km į vakarus nuo LDK teritorijos. 1573 m. kaime buvo 10 valakų ir evangelikų parapijinė bažnyčia su mokykla. Miškingas kraštas prie ežero buvo retai apgyvendintas, dideli plotai nenaudojami ir vietos seniūnas Kasper von Aulack dalį žemės pardavė, dalį išnuomavo keturiems broliams Jonui, Augustui, Albertui ir Jokūbui Petraševičiams iš Turovo. 1541 m. spalio 11 d. sutartį patvirtino Albrechtas Brandenburgietis. Pradėjo keltis vastiečiai iš Mozūrijos ir Rytų Prūsijos, buvo verčiamasi žemės ūkiu ir žvejyba ežere. 1545 m. minima evangelikų bažnyčia, kurią 1656 m. sugriovė totoriai. 1695–1710 m. ji atstatyta, su puošniu Dancigo baroko altoriumi. XVII a.-XVIII a. kaime gyveno ATR bajorai Ciesielskiai ir Dziemgieluvai. 1860 m. kaime buvo muitinė ir paštas. 1871 m. kaimas tapo Vokietijos imperijos dalimi. 1911 m. rugsėjo 18 d. įrengtas siaurasis geležinkelis Alėcka-valstybės siena, ties kaimu įkurtas sienos kirtimo punktas. 1938 m. kaimą vokiečiai pervadino iš Mierunisken į Merunen. 1939 m. kaime gyveno 1189 gyventojai. Po Antrojo pasaulinio karo Mėrūniškiai buvo prijungti prie Lenkijos, Suvalkų vaivadijos. Siaurasis geležinkelis išmontuotas. 1945–1954 m. kaimas buvo Mėrūniškių valsčiaus centras. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mėrūniškių piliakalnis
Pietvakarių pusėje, nutolęs vieną kilometrų nuo kaimo, dunkso 10 m aukščio piliakalnis Smėlio kalnas. Strateginė vieta labai patogi: iš šiaurės prieigas dengia Didysis Mėrūniškių ežeras, iš vakarų – didoka pelkė. Ankstyvaisiais viduramžiais čia stovėjusi pilis ne tik gynė aplinkinius gyventojus nuo kryžiuočių ir mozūrų antpuolių, bet ir tarnavo prieglobščiu jotvingių kunigaikščiams, valdžiusiems Mėrūniškių valsčių. Gyventojai kūrėse kiek toliau, prie senovinio prekybos kelio palei ežerą iš pietinės Jotvos į jotvingių sostinę, buvusią prie Mauro ežero. Ši pasienio pilis buvo nuolat puldėjama, kronikos mini kryžiuočių karo žygius 1277–1283 m. ir mūšius prie Vinzės (dab.Venževas) bei Mėrūniškių. Matyt po šių žygių pilis buvo sugriauta, nes 1422 m. Melno taikos sutartimi Mėrūniškiai buvo pripažinti kryžiuočiams.
Šveicarijos civilinio proceso kodeksas
Šveicarijos civilinio proceso kodeksas - Šveicarijos civilinio proceso teisės šaltinis, civilinio proceso kodeksas.
Istorija
Iki 2010 m. kiekvienas kantonas turėjo nuosavą CPK. Jie išsivystė savarankiškai. Kai kuriuose greta naujų (pvz., Glarus - 2001 m., Valės - 1998 m.) galiojo seni kodeksai (pvz., Bazelio miesto - 1875 m., Berno kantono - 1918 m.). Federaliniu mastu tik 1947 metais buvo priimtas įstatymas dėl federalinio civilinio proceso, tačiau reguliavusio tik federalinių kaip pirmosios ir paskutinės instancijos teismų civiliniuose ginčuose tarp Federacijos ir kantonų ir tarp šių.
1999 m. pradėta vienodinti Šveicarijos civilinio proceso teisę.
2008 m. priimtas galutinis variatnas.
2011 m. CPK įsigaliojo.
Kalba Vilnius
thumb|„Kalba Vilnius“, 1966 m. „Kalba Vilnius“ – Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos savaitraštis, ėjęs nuo 1956 m. balandžio 6 d. iki 2000 m. Vilniuje.
Istorija
Be televizijos ir radijo programų, skelbė publikacijas, susijusias su Lietuvos politiniu, visuomeniniu ir kultūriniu gyvenimu, radijo ir televizijos laidomis, žurnalistų darbu. Tiražas: 1981 m. – 175 000 egz., 1985 m. – 160 000 egz., 1993 m. – 100 000 egz., 1997 m. – 35 000 egz.
1991 m. buvo pradėtas leisti priedas rusų kalba „Programmy teleradio“, kuris 1992 m. tapo savarankišku savaitraščiu.
Redakcija
Redakcijoje dirbo Ramutė Adomaitytė, Birutė Balynienė, Violeta Baublienė, Audronė Urbonaitė, Daiva Vilkelytė, Julius Keleras, Gailutė Jankauskienė, Juozas Baušys, Vaclovas Juodpusis, Regina Kvaraciejienė, Nijolė Miliauskaitė, Janė Naruševičienė, Žygintas Pečiulis, Andriejus Steponavičius, Audronė Urbakavičienė, Judita Vaičiūnaitė, Liucijus Vanagas, Aldona Žilinskaitė, Stasys Žlibinas, Jūratė Mičiulienė, fotografai Valerijus Koreškovas, Martynas Vidzbelis, Algimantas Žižiūnas, Stasys Žumbys ir kt.
Redaktoriai
A. Levinas, J. Žukauskas, Sigitas Geda, O. Survilaitė, B. Labulytė, K. Rakauskas, Povilas Pukys, Vytautas Mikuličius.
Boromaračatiratas II
Boromaračatiratas II ( g. ? – m. 1448 m.) – Sufanapumų dinastijos Ajutajos karalystės karalius, karaliaus Intaračo jauniausias sūnus.
1424 m. po karaliaus Intaračo mirties, vyriausieji du jo sūnus pešdamiesi dėl sosto žuvo ir sostą paveldėjo jauniausias jų brolis Trečiasis Čaofraja (Chao Sam Phraya), pasivadinęs karaliumi Boromaračatiratu II. Brolių žūties vietoje karalius pastatė dvi stūpas, kurios stovi iki šiol Vat Ratčaburanos (Wat Ratchaburana) teritorijoje.
1431 m. prasidėjo karas su khmerais. Karalius Boromaračatiratas II, po septinių mėnesių apsupties, užėmė Ankorą. Į Ajatują jis pasiėmė du khmerų princus su šeimomis: Frajakaeo (Phraya Kaeo) ir Frajatajų (Phraya Thai) ir daug belaisvių, taip pat parvežė daug šventų liūto ir buivolo atvaizdų. Kambodžos valdovu buvo paskirtas Boromaračatirato II sūnus, princas Intaburį (Inthaburi), kuris 1432 m. buvo nužudytas.
Ankoro užkariavimas atnešė į tajų buitį daug khmerų kultūros ir tradicijų.
1438 m. karalius Boromaračatiratas II pastatė Vat Maheijongo (Wat Maheyong) vienuolyną, o jo sūnus Ramesuenas buvo paskirtas Fitsanuloko valdytoju.
1445 m. Ajatują pasiekė informacija, kad pietuose esantis Melakos sultonatas klesti ir dar nepriklauso Siamui. Karalius Boromaračatiratas II pasiuntė emisarą su laišku, reikalaudamas pasiduoti Ajatujos karalystei. Sultonas Muzafar Šahas atsisakė ir tajų armija puolė Melaką. Sultono skubiai mobilizuota armija sėkmingai atrėmė tajų puolimą.
Iki tol balzamuotą karaliaus Utongo kūną Boromaračatiratas II kremavo ir toje vietoje pastatė Vat Frašisanfeto (Wat Phra Sri Sanphet) stūpas ir šventyklą, kurioje buvo saugomi karaliaus Utongo pelenai. 1448 m. mirus Boromaračatiratui II, sosto paveldėtojas sūnus princas Ramesuenas, įsakė šventyklą perdaryti į Vat Frašisanfeto (Wat Phra Sri Sanphet) vienuolyną.
Karalius Boromaračatiratas II buvo vedęs princesę iš Sukotajaus, kurios vardas nėra žinomas.
Kiemiškiai
Kiemiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, Kiemiškių miške, 4 km nuo Juodupės.
Berniūnų ežeras
Berniūnų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 9,5 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, į pietus nuo Skryto ežero, netoli geležinkelio atšakos į Ignalinos AE. Ežeras ovalo formos, 0,15 ilgio iš šiaurės į pietus ir 0,11 km pločio. Altitudė 152,4 m. Krantai žemi, pelkėti – aplink plyti Berniūnų pelkė. Ežeras apsuptas Vosyliškių miško. Apylinkės negyvenamos. Ežeras nenutekantis, priklauso Drūkšių ežero intako Gulbinėlės baseinui.
Suvalkų valstybinė profesinė aukštesnioji mokykla
Suvalkų valstybinė profesinė aukštesnioji mokykla - valstybinė aukštesnioji mokykla esanti Suvalkų mieste, viena didžiausių tokio tipo mokyklų šiame krašte. Atidaryta 2005 m. liepos 15 dieną. Mokykloje mokosi apie 500 studentų. Mokykloje yra finansų, bankininkystės, žemės ūkio vadybos specialybės.
Kitos mokyklos Suvalkuose
Suvalkuose taip pat yra dvi privačios aukštesniosios mokyklos:
Platusis elniavabalis
Tai dažniausias elniavabalių šeimos vabalas Lietuvoje..