cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plazminė membrana
Fosfolipidai
Panašūs skirtumai atsiranda ir tarp skirtingų eukariotų ląstelėse esančių membraninų organelių (žr. Membraniniai organoidai: membranų ypatybės).
Fosfolipidų sandaros skirtumai atsiranda ir dėl skirtingų jų sudėtyje esančių riebalų rūgščių molekulių (skiriasi tankis, masė ir kitos savybės).
thumb|left|300px|Fosfolipidų sandara. 1 – hidrofilinė galvutė, 2 – hidrofobinės uodegos
Struktūra
Fosfolipidų molekulės sudarytos iš glicerolio, riebalų rūgščių ir fosfato grupės. Fosfatas – polinė molekulė, kurios dėka ją turintis fosfolipido molekulės galas turi hidrofilinių savybių ir yra vadinamas hidrofiliniu galu. Riebalų rūgštys turi hidrofobinių savybių, todėl iš jų sudaryta fosfolipido molekulės dalis vadinama hidrofobine.
Savybės
Normaliomis salygomis fosfolipidai sudaro dvisluoksnį: hidrofilinės (polinės) galvutės nukreiptos į ląstelės vidaus ir išorės skysčius, o hidrofobinės (nepolinės) uodegėlės – į membranos vidų, t. y. atsuktos vienos į kitas. Taip pat fosfolipidų amfipatinė struktūra (kai ta pati molekulė turi ir hidrofilinę, ir hidrofobinę dalis) lemia membranų savybę tik selektyviai praleisti medžiagas.
thumb|right|250px|Vandeniniame tirpale fosfolipidų hidrofobinės uodegėlės sąveikauja viena su kita, o hidrofilinės galvutės – su supančiu vandeniu, todėl sudaro unikalią struktūrą – dvisluoksnį. Be to, fosfolipidai vandenyje linkę sudaryti uždaras pūsleles (miceles, liposomas), kurios svarbios ne tik ląstelių bet ir daugelio jose esančių darinių formavimui (pvz., [[lizosoma|lizosomų).]]
Svarbu, jog fosfolipidų molekulės viena kitos atžvilgiu susideda taip, jog sudaro uždarą pūslelę (energetiškai palankesnė būsena).
Viena svarbiausių fosfolipidų savybių – skystumas. Normaliomis sąlygomis biologinės membranos yra skysčiai – būsena, kuri būtina daugeliui procesų, pvz., difuzijai, vykti.
Pralaidumas
Dėl ypatingos savo sandaros, fosfolipidų dvisluoksnis leidžia vykti tik kelių rūšių medžiagų difuzijai. Tai: Dėl hidrofilinių savybių ir molekulių stambumo pro membraną neturi galimybės laisvai difunduoti baltymai, angliavandeniai ir kt. medžiagos. Joms pernešti membranose yra įvairių baltyminių nešiklių, kurie tiek aktyviosios, tiek pasyviosios pernašos būdu leidžia kai kurioms stambesnėms medžiagoms judėti į ląstelę ir iš jos.
Pro membranas nepraeina ir jonai. Nors jų matmenys ir maži, tad jie galėtų pralįsti pro fosfolipidų tarpus, tačiau praeiti negali, nes turi krūvį, o hidrofobinis fosfolipidų sluoksnis nepraleidžia jokių molekulių, turinčių krūvį.
Reikšmė
Unikalios fosfolipidų savybės ląstelėms yra labai palankios. Dėl ypatybės sudaryti pūsleles, fosfolipidų sluoksniu apgaubtos ląstelės vidinė ertmė patikimai atskiriama nuo išorės, todėl svarbios reakcijos yra mažiau veikiamos aplinkos sąlygų ir gali netrukdomai vykti. Be to, dėl selektyvaus pralaidumo ląstelės turi galimybę pasisavinti tik tas medžiagas, kurių joms reikia. Fosfolipidų skystumas sudaro sąlygas veikti kitiems membraniniams kompleksams, kurie yra ypač svarbūs ląstelės reakcijoms ir gyvybei palaikyti. Tik dėl membranų skystumo laisvai gali judėti ir atlikti funkcijas membraniniai baltymai ir kt.
Baltymai
Baltymai – plazminės membranos dalis, be kurios ląstelė negalėtų funkcionuoti. Nors jie nėra pagrindinis membranų struktūrinis vienetas, baltymai atlieka keletą labai svarbių funkcijų be kurių fosfolipidai vieni netiktų biologinėms membranoms sudaryti.
Nors baltymų molekulių membranose yra gerokai mažiau nei fosfolipidų, jos yra daug didesnės ir sudaro apie 50 % membranos masės.
Funkcijos
Visų pirma, šie polipeptidai palaiko membranos struktūrą – neleidžia jai pernelyg išskysti ir taip padeda efektyviai vykdyti savo funkcijas. Be to, baltymai vykdo daugelį ląstelės egzistavimui būtinų procesų. Pagal atliekamą funkciją membraniniai baltymai gali būti suskirstyti į kelias grupes:
Biologinėse membranose yra dviejų rūšių baltymų: integraliniai (membraną perveriantys) ir periferiniai (esantys už membranos).
Integraliniai (membraną kertantys) baltymai
Šie baltymai turi tiek hidrofilinę, tiek hidrofobinę dalis, todėl gali įsiterpti į hidrofobinę fosfolipidų sluoksnio dalį, o hidrofilinius galus „iškišti“ už ląstelės ribų. Tai sudaro sąlygas sąveikauti ląstelės vidiniam ir išoriniam paviršiui.
Dažniausiai membraną perveriantys baltymai veikia kaip pernešėjai, t. y., sudaro baltyminius kanalus ar nešiklius medžiagų pernašai vykdyti. Kanalai daugiausia perneša krūvį turinčias medžiagas, jonus (svarbu nervinio impulso susidarymui sklindant signalui neuronu). Nešikliai naudojami pernešti baltymams, jonams ar angliavandeniams pagal ar prieš jų koncentracijos gradientą (pasyvioji ir aktyvioji pernaša).
Periferiniai baltymai (baltymai už membranos)
Šie baltymai dažniausiai laikosi „prikibę“ prie kitų, membraną kertančių, baltymų, taip pat prie lipidų ir glikolipidų (lipidai su prikabintais angliavandeniais, dažniausias esantys ant ląstelės paviršiaus).
Glikolipidai
Glikolipidai – molekulės sudarytos iš lipidų, susijungusių su angliavandenių „uodegėle“. Membranoje nepolinis (lipido molekulės) galas yra įsispraudęs tarp fosfolipidų, o prie jo prisikabinęs cukrus plūduriuoja už membranos esančiame skystyje. Glikolipidų angliavandenilinės „uodegėlės“ – hidrofilinės, todėl sąveikauja su ląstelės išorine aplinka.
Glikolipidai randami visų gyvūnų plazminėse membranose (taip pat ir kai kuriose organ elių membranose), tačiau išskirtinai išorinėje membranos dalyje (citoplazmos pusėje jų nėra).
Šios savybės svarbios kelioms ypatingoms ląstelei funkcijomis vykdyti.
Funkcijos
Atpažinimas – ląstelės atpažįsta vienos kitas pagal unikalius, tik joms būdingus glikolipidus. Tai labai svarbu ląstelių tvarkingam būrimuisi į audinius, ypač embrioninio vystymosi metu.
Apsauga – dėl unikalių savybių glikolipidų molekulės, sudarydamos vientisą ląstelės paviršių dengiantį sluoksnį, apsaugo ląsteles nuo staigių ir itin nepalankių aplinkos sąlygų pasikeitimų, kaip žemas pH, virškinimo fermentai ir pan.
Krūvio pokyčiai – glikolipidų poliniai galai dažnai yra stipriai neigiamai įkrauti, todėl padeda netoli ląstelės paviršiaus suburti svarbius kai kuriems procesams jonus, pvz., Ca2+.
Neigiamas poveikis
Nepaisant naudingų ląstelei glikolipidų savybių, kai kurie jų linkę padėti bakteriniams toksinams patekti į organizmą. Pavyzdžiui, vienas gangliosidų grupės glikolipidas padeda bakteriniam toksinui patekti į plonosios žarnos ląsteles ir sukelia stiprų viduriavimą.
Steroidai (cholesterolis)
thumb|right|210px|Cholesterolio molekulė
Steroidai – lipidų grupei priklausančios medžiagos; cholesterolis – vienas steroidų, vaidinančių svarbų vaidmenį plazminėje membranoje. Kitose ląstelės membranose cholesterolio beveik nėra, jo vaidmenį atlieka steroidas kardiolipinas.
Svarbiausia cholesterolio funkcija membranoje – reikiamo skystumo palaikymas. Jei membrana išskystų per daug – negalėtų efektyviai atlikti apsaugos, selektyvaus pralaidumo funkcijų; cholesterolis membraną sutirština iki reikiamo lygio. Skirtingoms ląstelėms reikalingos skirtingo skystumo membranos, todėl jos turi nevienodą kiekį cholesterolio.
Membraniniai išsikišimai
Kai kurių ląstelių membranoms būdingi įvairūs išsikišimai, suteikiantys judėjimo, specializuotos mitybos ar kitas specifines funkcijas. Šie dariniai suformuojami daugiausia citoskeletinio baltymo aktino dėka. Skirtingos ląstelės turi skirtingas membranines ataugas, kurių pagrindinės yra pseudopodijos, lamelipodijos ir filopodijos. Tarpusavyje šie dariniai skiriasi vidinio aktino siūlų struktūra ir išsidėstymu. Blakstienėlės ir žiuželiai – panašios kilmės membraniniai dariniai, laikomi judėjimo organelė. Tuo tarpu, mikrogaureliai – membraniniai išsikišimai, atliekantys visai kitokią, tačiau labai svarbią kai kurioms ląstelėms, pernašos funkciją.
thumb|left|250px|Filopodijos
Specializuotos ataugos
Visų šių ataugų pagrindas – vienaip ar kitaip išsidėstę aktino filamentai. Jų polimerizacija ir disociacija suteikia šiems dariniams galimybę judėti.
Pseudopodijos
Pseudopodijos – laikini eukariotinių ląstelių išsikišimai. Pseudopodijas formuoja amebos ir neutrofilai. Ląstelės, turinčios pseudopodijas, vadinamos ameboidinėmis.
Pseudopodijos, panašiai kaip blakstienėlės ir žiuželiai, ląstelei padeda judėti ir formuojasi dalyvaujant aktino filamentams.
Lamelipodijos
Lamelipodijas turinčios ląstelės paprastai šliaužia įvairiais paviršiais (pvz., kitų epitelinio audinio ląstelių sluoksniu) paskui jas tempiančius aktininius išsikišimus.
Taip pat randami iš lamelopodijų išeinantys išsišakojimai, vadinami mikro spygliukais. Šie dariniai sudaro filopodijas.
Filopodijos
Filopodijas formuoja kai kurie fibroblastai, reikalingi užtraukti žaizdoms, ir ilgus išsikišimus turinčios ląstelės. Pvz., neuronai vystymosi metu formuoja filopodijas, kurių pagrindinė funkcija yra „ištirti aplinką“ ir reikiamose vietose sudaryti sinapses.
Filopodijas sudaro aktino siūlų pluoštas, kuris suformuoja ilgą išsikišimą, primenantį epitelio ląstelių mikrogaurelius, tačiau ilgesnį ir plonesnį, be to, labiau kintantį.
Kartu su lamelipodijomis filopodijos leidžia ląstelei judėti savo galūnėlėmis kabindamosi prie paviršių ir tempdami paskui save ląstelę.
Blakstienėlės
thumb|right|200px|[[Bronchai|Bronchus išklojančio epitelio blakstienėlės]]
Blakstienėlės  – plaukelius primentys eukariotinių ląstelių paviršiaus dariniai. Blakstienėlės sudarytos iš mikrovamzdelių ir su jais susijusių motorinių baltymų. Dėl šios sandaros, blakstienėlės geba judėti ir taip judinti ląstelę arba „varyti“ įvairius skysčius palei ląstelės paviršių.
Blakstienėlės randamos and daugelio plaukiojančių vienaląsčių organizmų, be to, žinduolių trachėją išklojančiose epitelio ląstelėse, kur šie plaukeliai nuolat varo gleives su prikibusiais svetimkūniais ir mikroorganizmais į kvėpavimo takų viršų, ir kiaušintakiuose, kur jie padeda judėti kiaušinėliui.
Žiuželiai
Žiuželiai  – panašios į blakstienėles struktūros dariniai, padedantys ląstelėms judėti. Žiuželius turi kai kurie dumbliai, žinduolių spermatozoidai.
Ląstelė gali turėti vieną arba daugiau žiuželių.
Membraniniai išlinkimai (mikrogaureliai)
thumb|left|260px|Mikrogaureliai
Mikrogaureliai ypatingi tuo, jog stipriai padidina ląstelių bendrą paviršiaus plotą, per kurį vyksta medžiagų įsiurbimas. Plonosios žarnos sienelėje esančių ląstelių mikrogaureliai yra būtini efektyviai medžiagų pernašai vykdyti.
Membraninės organelės: membranų ypatybės
Terminas plazminė membrana dažniausiai vartojamas tik išoriniam ląstelę supančiam fosfolipidų sluoksniui apibūdinti. Tačiau labai panašios sudėties yra ir eukariotų organelės supančios membranos. Apibendrintai išorinė ir visos vidinių organelių membranos vadinamos ląstelės membranomis; visų jų pagrindinė funkcija ta pati – atskirti vidinius ląstelės ir organelių skysčius nuo aplinkos. Be to, visos jos turi panašių savybių: panašiai vykdoma medžiagų pernaša, atpažinimo procesai ir tt.
Nors skirtingos membranos turi skirtingų fosfolipidų, vienos turi daugiau ar mažiau tam tikrų komponentų nei kitos, tačiau pagrindinės membraną sudarančios dalys išlieka tos pačios.
Dvimembranės organelės
Nors daugumą ląstelės organelių supa tik viena membrana, kai kurie jų turi net po du fosfolipidų dvisluoksnius. Tokia sandara šioms organelėms suteikia galimybę vykdyti labai specializuotas funkcijas, dažnai ypač svarbias ląstelei (kaip energijos virsmai ar procesai, susiję su genetinės informacijos perdavimu).
thumb|left|200px|Branduolio pora, įsiterpusi į membraną
Branduolys – vienas svarbiausių ląstelės organodų. Dvigubos membranos dėka branduolys (per tarpmembraninę ertmę) ribojasi su endoplazminiu tinklu. Šių organelių bendradarbiavimas svarbus efektyviai baltymų sintezei ir pernašai, kas turi įtakos visai ląstelės veiklai, vykti.
Poros, sudarytos iš baltymų porinų, – vienas iš išskirtinių branduolio membranos požymių. Šie dariniai savo funkcija primena visose membranose esančius transporto baltymus, tačiau skiriasi tuo, jog yra sudarytos ne iš vieno, o iš daugelio baltymų ir yra labai specializuotos ir tvarkingos struktūros. Nors šių porų veikimo mechanizmas skiriasi nuo įprastų membraninių baltymų, tačiau pagrindinė funkcija ta pati – pernešti stambias molekules (tarp jų ir baltymus) per hidrofobinę membraną.
thumb|right|250px|Mitochondrijų vidinės membranos labai ilgos ir sudaro kristas (tamsūs dryželiai organelės viduje) Mitochondrijos ir chloroplastai – taip pat dvimembraniai, ypatingą reikšmę ląstelėms turinčios organelės. Jie atsakingi už energijos virsmus, būtinus gyvybei egzistuoti. Dėl šiuose organelėse vykdomų unikalių procesų jų membranos turi specifinių baltymų, fosfolipidų ir kitų medžiagų, reikalingų tam tikrų medžiagų (ATP, glikolizės produktai ir t. t.) pernašai. Mitochondrijose taip pat gausu ypatingos struktūros baltyminių porų, kurios savo sandara primena branduolio poras. Šie dariniai labai laidūs įvairioms medžiagoms, todėl svarbūs greitam apsikeitimui reagentais ir reakcijų produktais.
Mitochondrijų membranose gausu kardiolipino  – steroido naudojamo membranos skystumui palaikyti vietoj cholesterolio.
Dvimembranių organelių membranos taip pat skiriasi viena nuo kitos – turi skirtingų nešiklių, nes turi transportuoti skirtingas medžiagas, skiriasi paviršiaus plotu – pavyzdžiui, mitochondrijos vidinė membrana yra gerokai didesnė už išorinę, nes turi daug vingių, sudarančių kristas. Tokia struktūra reikalinga efektyviai energijos sintezei – mitochondrijos vidinėje membranoje gausu baltyminių kompleksų, atpalaiduojančių energiją ir gaminančių ATP; kuo didesnis paviršiaus plotas, tuo daugiau tokių baltymų gali įsiterpti į membraną.
Vienmembranės organelės
Visos kitos ląstelės organelės: endoplazminis tinklas, Goldžio kompleksas, lizosomos, peroksisomos – vienmembraniai. Šių organelių membranos gana panašios, nėra labai specializuotas, tačiau turi ir tik joms būdingų baltymų ir kitų medžiagų.
Iš kitų išsiskiria endoplazminio tinklo membrana, nusėta ribosomomis. Ribosomos nėra membranos sudedamoji dalis; endoplazminio tinklo membranose esama ypatingų baltyminių receptorių, kurie reguliuoja sintetinamų baltymų nukreipimą tiesiai į šią organelę. Dar nebaigtas sintetinti baltymas prisikabina prie receptoriaus ir priverčia sintezę vykdančią ribosomą su visais savo komponentais „nusėsti“ ant membranos. Ši būsena tik laikina – transliacijai pasibaigus ribosoma laisva grįžta į citoplazmą.
Jošino žemė
thumb|250px|right|Jošino žemės teritorija 716 m.
Jošinas (芳野監; Yoshino gen) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra piečiausia Naros prefektūros dalis. Šiai žemei priklausė tik viena apskritis – Jošino apskritis.
Apie Jošiną žinoma labai mažai – net tiksliai nežinomi žemės įkūrimo metai – manoma, kad tai turėtų būti 716 m. Šiais metais buvo įkurta šalia buvusi Idzumio žemė, kuri, kartu su Jošinu, nuo visų kitų žemių skyrėsi pavadinimais gen (監), tuo tarpu visos kitos žemės buvo vadinamos kuni (国). Jošino žemė buvo panaikinta 738 m., prijungus ją prie Jamato žemės.
Tarptautiniai universalieji perdirbimo kodai
Tarptautiniai universalieji perdirbimo kodai  – specialūs ženklai, naudojami amedžiagos atpažinimui iš kurios padarytas gaminys. Tai supaprastina atliekų rūšiavimo ir antrinio perdirbimo procedūrą. Tokiais ženklais paprastai žymimos baterijos, akumuliatoriai, stiklo, metalo, popieriaus ir plastiko gaminiai.
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė  – cerkvė, esanti Sasinų kaime. Cerkvė priklauso Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1947–1954 metais. Cerkvėje yra ikonostasas.
Barzdai
Pro Barzdus teka Šešupės dešinysis intakas Milupė.
miniatiūra|left
Etimologija
Miestelio pavadinimas – tikriausiai asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžių Barzdà, Barzdỹs. Tarp pirmųjų šios vietovės gyventojų minimas Barzdaitis (plg., Šakiai pavadinti nuo Šakaičių).
Istorija
Nuo 1818 m. iki XIX a. 2-osios pusės veikė parapinė mokykla. 1876 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1945–1950 m. progimnazija, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1993–2007 m. Barzdų pagrindinė mokykla. 1922–1940 m. veikė žemesnioji mergaičių amatų ruošos mokykla.
XIX a. 2-ojoje pusėje, carinei Rusijai uždraudus lotyniškus rašmenis, Barzdai tapo svarbiu lietuviškos spaudos platinimo centru. Tuo metu Barzdai – kaimas Naumiesčio apskrities Griškabūdžio valsčiuje.
1905–1906 m. įvyko anticarinių bruzdėjimų. Nuo 1919 m. parapijos centras. 1941 m. ir 1944–1952 m. ištremti 36 Barzdų gyventojai. SSRS okupacijos metais Barzdų apylinkėse veikė Tauro apygardos Žalgirio rinktinės Lietuvos partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
1998 m. patvirtintas Barzdų herbas.
Gyventojai
1738 m. buvo 19, 1773 m. – 40 kiemų.
Dambuvka
Dambuvka – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Igliškėlių.
Sėjamoji juodgrūdė
Sėjamoji juodgrūdė (Nigella sativa) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalas, paplitęs Artimuosiuose Rytuose, Europoje.
Augalas vienmetis, žolinis, iki 40 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, šakotas, šiek tiek plaukuotas. Lapai 2-3 kartus plunksniškai skaidyti į siauras skiautes. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais pavieniais, gan stambiais, šviesiai melsvos spalvos žiedais. Juodos, briaunotos, trikampės sėklos dėžutėse subręsta rugsėjo viduryje.
Sėjamoji juodgrūdė auginama daržuose, soduose, gėlynuose. Sėklos turi vaistinių savybių, valo kraują, varo šlapimą, gerina skrandžio veiklą. Taip pat sėklos nuo senovės Artimuosiuose Rytuose, vėliau Europoje naudojamos kaip prieskonis (vadinamasis „kalondžis“). Jomis dažniausia barstomi duonos, konditerijos gaminiai.
Motörhead
Motörhead – britų rokenrolo grupė, susikūrusi 1975 m. Londone, Anglijoje. Nors Motörhead muzika dažnai apibūdina kaip hard rock, heavy metal, speed metal ar thrash metal (arba labiausiai įtakojusius paskutinius du žanrus), grupė visada kratėsi tokių etikečių, savo muziką vadindami tiesiog rokenrolo palikuoniu.
Iciūnai (Rokiškis)
Istorija
Iciūnų kaimas iki XX a. buvo vadinamas Juciūnais. Priklausė Rokiškio grafystės, Rokiškio dvarui. Pro kaimą ėjo pagrindinis kelias į Latgalą ir Rygą. Miegonių kaime buvo įsikūrusi karčema, kurioje buvo keičiami keliautojų arkliai. 1810–1849 metais kaime gyveno 7 šeimos, apie 50 žmonių. Kaimas buvo gatvinis. 1925 metais kaime buvo 22 sodybos ir gyveno apie 130 žmonių. 1935–1939 metais, po žemės reformos, kaimo ūkininkai įsikėlė į viensėdžius. Vasaros metu kaime vasarodavo iš Rokiškio atvažiavę žydai.
1948 metais įkurtas M. Melnikaitės kolūkis, vėliau kaimo žemės atiduotos Rokiškio tarybiniam ūkiui. Prastos žemės ūkiui netiko, todėl atiteko miškų ūkiui.
Gyventojai
1994 metais kaime buvo 18 sodybų, gyveno 39 žmonės.
Majamio superpolicininkai
Majamio superpolicininkai – 1985 m. sukurta nuotykių komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko aktoriai Terensas Hilas ir Badas Spenceris.
Šis filmas yra priešpaskutinis, kuriame kartu vaidino šie aktoriai. Paskutinioji juosta buvo sukurta po 9 metų ir vadinosi „Nemalonumų mėgėjai“, tačiau ją jau režisavo pats Terensas Hilas ir ji savo nuotaika kiek skyrėsi nuo ankstesnių poros filmų.
Skriestuvas
Skriestuvas gali reikšti:
Majamio superpolicininkai
Turinys
1978 m. trys nusikaltėliai apiplėšė Detroito banką ir pagrobė 20 mln. dolerių. Vienas jų, vardu Garetas, įkliuvo, kitas buvo rastas negyvas, o trečiajam pavyko pasislėpti. Pinigai taip ir nebuvo rasti.
Po 7 metų iš kalėjimo paleistas Garetas atvyksta į Majamį, kur jau kitą dieną yra randamas negyvas.
Situacija tampa gerokai sudėtingesnė, kai nusikaltimo tyrimas atveda juos pas vieną turtingiausių ir įtakingiausių Majamio žmonių Robertą Delmaną, turintį užnugarį net policijoje.
Manipogas
Manipogas – neva Manitobos ežere, Kanadoje, gyvenanti į drakoną panaši ežero pabaisa. Pasakojimai apie žmones, mačiusius ežero pabaisą, sklinda maždaug nuo XIX a. pr. Būtybė pavadinta Manipogu 1960 m. pagal Britų Kolumbijos Ogopogą.
XX a. 10-ą dešimtmetį fermeris iš Sandy Bay tvirtino pagavęs Manipogą, tačiau šie teiginiai pasirodę esą klaidingais.
Pastebėjimai:
Robotas
200px|miniatiūra|[[Toyota sukurtas humanoidinis robotas]]
Robotas – mechaninis aparatas, galintis atlikti užprogramuotas fizines užduotis. Robotas gali būti valdomas tiesiogiai žmogaus arba veikti valdomas užprogramuoto kompiuterio. Robotai gali atlikti užduotis, kurios yra pavojingos žmogui, dirbti žmonėms kenksmingoje aplinkoje. Jie taip pat gali atlikti monotoniškas, dažnai pasikartojančias užduotis, tokiu būdu pigiai pakeisdami žmogaus rankų darbą. (žr. automatizavimas). Žodis „robotas“ taip naudojamas apibūdinti protingą mechaninį aparatą, turintį žmogaus formą. Šie robotai vadinami androidais. Robotai yra dažni mokslinės fantastikos veikėjai dirbtinio intelekto tematikos literatūroje ir filmuose.
Terminą „robotas“ 1920 metais sugalvojo čekų rašytojas Karel Čapek savo kūrinyje „Rossumovi univerzální roboti“. Žodžio pagrindą sudaro čekų kalboje naudojamas veiksmažodis robotovat, kuris reiškia „dirbti“ arba „vergauti“.
Rašytojas Isaac Asimov savo kūrinyje „Runaround“ 1942 metais suformulavo tris robototechnikos dėsnius:
Aba (Nigerija)
Istorija
1901 m. Aboje britai įkūrė karinį postą, 1915 m. nutiestas geležinkelis į Port Harkortą. 1967 m. Aba trumpą laiką buvo Biafros valstybės sostine.
Šaukštelis
Šaukštelis gali reikšti:
Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė
Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė – Lenkijos dalinė kunigaikštystė, egzistavusi nuo 1138 m. iki 1320 m. dabartinės Lenkijos vakarinėje dalyje, Didžiosios Lenkijos istoriniame regione. Kunigaikštystės sostinė buvo Poznanė, todėl kunigaikštystė dar vadinama Poznanės kunigaikštyste, bet taip pat buvo du kiti svarbūs miestai, Gnieznas ir Kališas, kuriuose kartais reziduodavo atskiros kunigaikščių linijos.
Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m., pagal jo paliktą testamentą Lenkija buvo padalinta į penkias kunigaikštystes keturiems sūnums. Taip suformuota Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė, kuri atiteko trečiajam sūnui Meškai III Senajam. Pietuose ji ribojosi su Silezijos kunigaikštyste, o rytuose - su Senjorato provincija. Iš pradžių Didžiosios Lenkijos kunigaikštystė valdė tik dalį istorinio Didžiosios Lenkijos regiono, nes jo rytinė dalis su Kališo ir Gniezno miestais priklausė Senjorato provincijai. thumb|left|Didžiosios Lenkijos kunigaikštystės valdant Meškai III. Be Poznanės teritorijų jai priklausė ir Gnieznas bei Kališas, o trumpai ir Kujavija. 1173 m. pagal paveldimumo principą Meška gavo ir Senjorato provinciją, tačiau netrukus susidūrė su sukilimu, kuriam vadovavo jo jaunesnysis brolis Kazimieras II Teisusis ir sūnus Odonas Poznanietis. Jiems net pavyko išvyti Mešką iš Lenkijos, tačiau radęs prieglobstį Pomeranijos kunigaikštystėje, 1181 m. jis grįžo ir atsikariavo savo žemes, kartu prisijungdamas Gniezną ir Kališą, o trumpam ir Kujaviją. Iki pat savo mirties 1202 m. Meška aktyviai dalyvavo kovoje su broliu o vėliau jo sūnumi dėl Senjorato provincijos (taigi ir visos Lenkijos) sosto. Tuo pačiu jis konsolidavo savo kunigaikštystę.
Kunigaikštystę paveldėjo sūnus Vladislovas III Lazdakojis, kuris netrukus susidūrė su kitu pretendentu, Odono sūnumi Vladislavu Odonaičiu. Tarp jų kilo karas, kuriame Lazdakojo pusę palaikė Silezijos kunigaikštis Henrikas Barzdotasis bei Lešekas. Odonaičio pusę palaikė Pomerelijos kunigaikštis Svietopelkas II, o vėliau - Mazovijos kunigaikštis Konradas Mazovietis. Galutinę pergalę šventė Odonaitis, 1229 m. užėmęs visą Didžiąją Lenkiją.
1234 m. Silezijos kunigaikštis Henrikas II Pamaldusis pradėjo užkariavimus Didžiojoje Lenkijoje, kuriam laikui užvaldydamas ją. Tačiau 1241 m. jam žuvus prie Legnicos, vietos kunigaikščių liniją tęsė Vladislovo Odonaičio sūnūs. Iš pradžių broliai Pšemislas I ir Boleslovas Pamaldusis valdė kartu, bet netrukus ėmė kovoti dėl valdžios. 1247 m. kunigaikštystė padalinta, Kališą atiduodant Boleslovui. Tačiau jau 1249 m. Pšemislas atgavo visas valdas, o po jo mirties vieningą kunigaikštystę paveldėjo Boleslovas. Boleslovo sūnus Pšemislas II Didžiąją Lenkiją valdyti pradėjo 1279 m. Ir susidūrė su augančia Brandenburgo markgrafystės jėga. Pšemislas tapo vienu didžiausių Lenkijos vienytojų, 1295 m. pirmą kartą istorijoje titulavęsis visos Lenkijos karaliumi ir taip įkūręs Lenkijos karalystę.
Jau kitais metais jį nužudžius, Didžioji Lenkija liko be įpėdinio. Čia svarbiausiais pretendentais tapo Vladislovas Lokietka iš Kujavijos ir Henrikas III iš Silezijos. Jų konkurenciją 1300 m. trumpam nutraukė Venceslavas II iš Bohemijos, prijungęs Didžiąją Lenkiją prie savo efemeriškos imperijos. Po šio karaliaus mirties Didžiojoje Lenkijoje kuriam laikui įsivyravo suirutė, ir tvarką atkurti pavyko tik 1314 m. Vladislovui Lokietkai. Šis 1320 m.kunigaikštystę galutinai panaikino, įkorporuodamas ją į Lenkijos karalystę. Kunigaikštystės teritorijoje sukurtos dvi vaivadijos - Poznanės ir Kališo.
Gniezno ir Kališo kunigaikščiai
Gnieznas ir Kališas buvo dažniausiai valdomi kartu su Poznane, todėl jų kunigaikščių linija dažniausiai sutapo su Poznanės kunigaikščių linija, bet kartais šiuose miestuose rezidavo atskiros dinastinės atšakos.
Igauniai
Igauniai – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Nemunėlio Radviliškio.
Japo kalba
Japo kalba priklauso austronezinėms kalboms. Šia kalba kalba apie 6600 žmonių. Raštui naudojamos lotyniškos raidės.
Skirtingai nei dauguma Mikronezijos kalbų, japo kalba lingvistiškai nepriklauso mikronezinėms kalboms, o sudaro izoliuotą kalbą, galbūt giminingą Admiraliteto salų kalboms.
Igarių senosios kapinės
Igarių senosios kapinės, vad. Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais, yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,53 km į pietvakarius nuo kelių Skuodas–Plungė ir Mosėdis–Lenkimai kryžkelės, dešiniajame Šakalės upelio krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Kapinės
Įrengtos aukštumos šlaite. Ovalo plano, 17×17 m dydžio, nežymiai ištęstos šiaurės – pietų kryptimi, apjuostos palaidų akmenų pylimo, kurio vakarų pusėje paliktas tarpas vartams. Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas, žemėja į rytų pusę. Ties viduriu stovi koplytėlė, o abipus jos – po kryžių, atsukti priekiu link įėjimo. thumb|left|300px|Kapinių koplytėlė ir kryžiai Teritorijos plotas – 0,28 ha.
Istorija
Veikė XVI–XIX a. Jose laidoti Igarių kaimo gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais. 1881 m. pastatyta koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra (autorius nenustatytas; XX a. viduryje rekonstruota). Šalia koplytėles nuo seno stovėjo pora aukštų ąžuolinių kryžių (XX a. I pusėje ir pabaigoje atnaujinti). Per gegužines pamaldas ir kryžiaus dienas prie koplytėlės gyventojai rinkdavosi pagerbti mirusiųjų.
Kapinės 1972–1984 m. buvo vietinės reikšmės archeologinis paminklas (AV1161), o koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra 1971 m. paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu.
Žemaičių kraštui būdingas laidojimo paminklas.
Tyrimai
1984 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba, kartografavo Visasąjunginio žemės ūkio ministerijos aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas. 2002, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas.
Meškeliai
Meškeliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Viekšnių. Išlikusi dvarvietė, kumetynas. Pro kaimą teka Pievys.
thumb|left|210px|Meškelių dvaro kumetynas thumb|left|210px|Kelias palei [[Pievys|Pievį į Meškelių kumetyną]] thumb|left|210px|Kelias į Meškelių dvarvietę thumb|left|210px|Meškelių k. sodyba, kurioje buvo pradinė mokykla
Kosinusas
miniatiūra|Statusis trikampis Matematikoje kosinusas — lyginė ir tolydi trigonometrinė funkcija, kurios periodas yra 2\pi. Tai taip pat yra transcendentinė funkcija. Žymima cos:
Trigonometrijoje kampo \alpha kosinusas yra stačiojo trikampio statinio prie kampo ir įžambinės santykis:
Kosinuso funkciją dar galima aprašyti ir Teiloro eilute:
kurios suma yra:
Kosinuso funkcija dažniausiai yra naudojama modeliuojant periodinius reiškinius tokius kaip garso ir šviesos bangos bei vidutinės temperatūros svyravimai per metus.
Funkcijos savybės
pirmykštė funkcija:
Jurgis Gimbutas
Biografija
Gimė Elenos Karosaitės-Gimbutienės ir inžinieriaus, vėliau – VDU dėstytojo, garsios lietuvių bajorų Gimbutų giminės palikuonio Leonido Gimbuto šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metu jų šeima nublokšta į Rusiją. Vaikystę praleidęs tėvo gimtinėje Peslių dvare, Žemaitijoje, vėliau su tėvais persikėlė į Kauną. 1937 m. baigė „Aušros“ gimnaziją, 1941 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultetą. 1941–1944 m. – VDU dėstytojas, vyr. asistentas.
1944 m. su šeima (žmona Marija Alseikaitė-Gimbutienė vėliau tapo pasaulinio garso archeologe), pasitraukė į Vokietiją, apsistojo Tiūbingene. 1946–1948 m. dėstė Jungtinių Tautų paramos ir atkūrimo administracijos UNRRA universiteto Statybos fakultete Miunchene. 1948 m. Štutgarto universitete apgynė doktoratą apie Lietuvos kaimo XIX a. architektūrą – „Lietuvos valstiečių namo stogas“. Netrukus šis leidinys išėjo vokiečių kalba.
1949 m. persikėlė į JAV. Įsikūręs Bostone 1949–1983 m. dirbo inžinierių konsultantų bendrovėje „Fay, Spofford and Thomdike“, nuo 1967 m. jos dalininkas, grupės vadovas. Bostone užaugo ir baigė mokslus dukros Danutė, Živilė ir Rasa. Dirbdamas pagrindinį inžinieriaus darbą, pagarsėjo kaip aukštos kvalifikacijos inžinierius projektuotojas. Dalyvavo projektuojant didelius pastatus, tiltus, sudėtingus uosto įrenginius, povandeninių laivų karinės bazės statinius. Pagal jo projektus pastatyta civilinių pastatų, sudėtingų inžinerinių objektų – pramonės įmonių, elektrinių, oro ir laivų uostų, tiltų, greitkelių. Svarbesni projektai (su kitais): povandeninių laivų dokas Portsmute (Niu Hampšyro valstija), konteinerių terminalas Bostone (abu 1965 m.), nutekamųjų vandenų valymo stotis Vorčesteryje (Masačiusetso valstija, 1974 m.), kompleksas Navalio povandeninių laivų bazėje Bangore (Meino valstija, 1981 m.) Gražiausio Bostono tilto atramų pamatai pastatyti pagal jo apskaičiavimus. Buvo išrinktas Masačiusetso valstijos inžinierių pirmininku.
Visuomeninė veikla
Spaudoje paskelbė daugiau kaip 1000 straipsnių ir kitų spaudinių. Rašė žurnaluose „Technikos žodis“, „Technika“, „Inžinieriaus kelias“, „Mūsų vytis“, „Aidai“, „Tėviškės žiburiai“, „Kultūros aidai“, „Metmenys“. Bostone išleistos Lietuvių enciklopedijos statybos skyriaus redaktorius nuo pat pirmojo tomo, kartu su istoriku Simu Sužiedėliu suredagavo visą 37-tą tomą, bendradarbiavo su „Encyclopedia Lituanica“. Prisidėjo rengiant B. Kviklio knygą „Lietuvos bažnyčios“ (6 t. 1980–1987 m.)
1994 m. Vytauto Didžiojo universitetui padovanojo dalį savo bibliotekos bei archyvą, kuriame sukaupti įvairių mokslininkų ir visuomenės veikėjų laiškai, rašyti Lituanistikos instituto, „Lietuvių enciklopedijos“, ir kitais reikalais, taip pat Bostono ir apylinkių lietuviškų renginių programos, pakvietimai.
Jurgis Gimbutas visą savo gyvenimą domėjosi Lietuvos kaimo senąja architektūra, kaupė duomenis apie kaimo trobesius, puošmenis, tyrinėjo miestų ir miestelių medines varpines. Būdamas Lietuvoje daug keliavo, visa tai aprašinėjo, fotografavo, sudarinėjo schemas. Jo kruopštų darbą apvainikavo 1999 m. išėjusi iš spaudos didelės apimties, gausiai iliustruota knyga „Lietuvos kaimo trobesių puošmenys”.
Pazenkava
Pazenkava – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Igliškėlių.
Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė
'''Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Sobiatino kaime. Cerkvė priklauso Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1672 metais. Cerkvėje yra ikonostasas.
Šaltinis (Marijampolė)
Šaltinis – katalikiškos krypties savaitraštis, leistas nuo 1926 m. kovo 14 d. iki 1940 m. birželio 22 d. Marijampolėje, redakcijos adresas Bažnyčios g. 18, administracija – Vytauto g. 19.
Istorija
Leido Marijonų kongregacija, spausdino Marijonų spaustuvė. Tiražas 1933 m. – 6000 egz. Leido priedą vaikams „Šaltinėlis“, virtusį savarankišku žurnalu, ir priedą ūkininkams „Artojas“.
Karolis Jackus
Karolis Jackus (1909 m. spalio 29 d. Poškai, Joniškio valsčius – 1997 m. lapkričio 1 d. Pagėgiai) – Lietuvos tautodailininkas tapytojas.
Biografija
Savamokslis. 1940–1971 m. dirbo buhalteriu Meškuičių, Šiaulių, Šilutės įmonėse.
Kūryba
Parodose dalyvavo nuo 1955 m. Jo paveikslai – gamtos („Gegužis“ 1959–1960 m., „Šyša neša ledus“ 1972 m., „Lapkričio sniegas“ 1975 m., „Žiemos vaizdelis“ 1978 m., „Pavasaris“ 1980 m., miesto („Taikus Klaipėdos senamiesčio gyvenimas“ 1974 m.), ūkio darbų („Kumečio daina“ 1966 m., „Praeities laikų sėjėjas“ 1974 m.) vaizdai, natiurmortai su gėlėmis („Gėlės iš laukų“ 1962 m., „Vasaros laikų natiurmortas“ 1974 m.) Peizažai panoraminiai, erdviniai, kartais išryškinamas motyvo fragmentas. Figūrinių kompozicijų figūrėlės nedidelės, netaisyklingo piešinio. Paveikslai kruopščiai, detaliai nutapyti, dekoratyvūs, neryškių spalvų, vyrauja žalias, rudas, pilkas koloritas, ramios, lyriškos nuotaikos. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Šilutės muziejus.
Ribolų Šv. Jurgio cerkvė
'''Ribolų Šv. Jurgio cerkvė'''  – cerkvė, esanti Ribolų kaime. Cerkvė priklauso Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapijai. Cerkvė pastatyta 1874 metais. 1976 m. lapkričio 22 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Jūriniai žinduoliai
thumb|250px|right|[[Kuprotasis banginis.]] thumb|250px|right|[[Baltasis lokys.]] thumb|250px|right|[[Jūrų leopardas.]] Jūriniai žinduoliai – 128 žinomų rūšių žinduolių, prisitaikiusių gyventi jūroje (vandenyne), grupė. Dalis jų visą gyvenimą praleidžia vandenyje (delfinai, banginiai), kiti dalį laiko gyvena sausumoje (ruoniai).
Į šią grupę patenka rūšys iš banginių, ruoninių ir sirenų bei jūrinė ūdra. Taip pat jūriniais gyvūnais kartais laikomi baltasis lokys (Ursus maritimus) ir Lontra felina kiaunė, kurie nuo vandenyno priklausomi daug mažiau. Atskiros jūrinių žinduolių grupės nėra artimai tarpusavyje susijusios.
Šiuo metu apie 23 % jūrinių žinduolių rūšių yra nykstančios. Pagrindinę grėsmę joms kelia medžioklė, vandens tarša, žvejyba (dažniausiai žūva atsitiktinai papuolę į tinklus, taip pat dėl žvejybos mažėja jų maisto žuvų), tinkamų gyventi ekosistemų nykimas (dažnai dėl žmogaus veiklos), ultravioletinės radiacijos didėjimas (globalinis atšilimas) dėl kurio mažėja planktono.
Prisitaikymas prie jūrinės aplinkos
Jūrinė aplinka gerokai skiriasi nuo sausumos, dėl to čia evoliucijos eigoje iš sausumos persikėlę gyvūnai turėjo prisitaikyti prie šios aplinkos. Visų grupių jūrinių žinduolių priekinės galūnės yra virtusios pelekais, o užpakalinės galūnės arba visiškai nunykusios (banginiai, sirenos) arba suaugusios į uodeginį peleką (ruoniai). Be to, būdingas visiškas kailio praradimas, poodinio riebalų sluoksnio išsivystymas, taip pat pakitimai kvėpavimo sistemoje, kurie leidžia ilgiau išbūti po vandeniu.
Parafinas
thumbParafinas ( 'mažai giminingas') – cheminis junginys, alkanų grupės angliavandenilis, turintis bendrą formulę CnH2n+2 Atrado Karlas Reichenbachas.
Fizikinės ir cheminės savybės
Bekvapė ir beskonė medžiaga, susidedanti daugiausia iš sočiųjų angliavandenilių.
Parafinas būna:
Parafino vonia vadinamas išlydyto parafino pripildytas šildymo indas;
Naudojimas
Parafinas naudojamas žvakėms gaminti, grindų vaškui ir maisto pramonėje.
Iš parafino daromos treniruotėse naudojamos parafininės kulkos. Naudojamas medicinoje.
Pavlų Šv. Jono Teologo cerkvė
'''Pavlų Šv. Jono Teologo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Pavlų kaime. Cerkvė priklauso Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapijai. Cerkvė pastatyta 1883 metais.
Silpnoji sąveika
Savybės
thumb|250px|[[Feinmano diagrama, vaizduojanti neutrono beta skilimo į fotoną ir elektroną per tarpininką W– bozoną.]] Silpnoji sąveika veikia visus kairiuosius leptonus ir kvarkus. Tai vienintelė sąveika veikianti neutrinus (išskyrus gravitoną, kuris nereikšmingas laboratorinėse skalėse). Silpnoji sąveika unikali kai kuriais atžvilgiais:
Dėl didelės silpnosios sąveikos dalelių nešėjų masės (apie 80, 90 GeV/c²), pagal neapibrėžtumo principą jų vidutinė gyvavimo trukmė ribota iki 3×10–27 sekundžių. Todėl, net judant šviesos greičiu veikimo atstumas tesiekia 10–18 metrų, t. y. apie 1000 kartų mažesnis atstumas, nei atomo branduolio skersmuo.
Elektrosilpnoji sąveika
Standartinis dalelių modelis elektromagnetinę sąveiką ir silpnąją sąveiką apibūdiną kaip dvi skirtingas elektrosilpnosios sąveikos išraiškas. Už šios teorijos sukūrimą Sheldon Glashow, Abdus Salam ir Steven Weinberg 1979 m. buvo apdovanoti Nobelio fizikos premija.
Pagal elektrosilpnąją teoriją, aukštose energijose visata turi keturis identiškus bemasius sąveikos bozonus, panašius į fotoną, ir skaliarinį Higso lauką. Tačiau žemose energijose Higso mechanizmas spontaniškai išardo Higso lauko simetriją. Šios simetrijos suardymas sukuria tris bemasius Goldstono bozonus, kurie absorbuojami trijų fotoniškų laukų, suteikiant jiems masę. Šie trys laukai tampa silpnosios sąveikos W ir Z bozonais. Ketvirtasis laukas – elektromagnetinės sąveikos fotonas – lieka bemasis.
Ši teorija leido apskaičiuoti Z bozono masę dar iki jo eksperimentinio atradimo. Pats Higso bozonas paskelbtas aptiktu CERN dalelių greitintuve 2012-ųjų liepos 4d.
Ipatinga
Ipatinga  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 217 km nuo Belo Horizontės, prie Dosės ir Pirasikabos upių santakos. Yra oro uostas, eina Vitorijos–Belo Horizontės plentas ir geležinkelis. Svarbus plieno gamybos centras (veikia bendrovė „Usiminas“). Veikia kelių universitetų filialai. Yra didelis Ipanemos parkas.
Istorija
Miesto pavadinimo kilmė neaiški. Jis bandomas kildinti iš tupių žodžių upaba ir ting, reiškiančių „baltas ežeras“. Liaudies etimologija teigia, kad miesto pavadinimas sudarytas iš kaimyninių miestų Ipanemos ir Karatingos pavadinimų. Vietovė apgyvendinta XX a. pr., nutiesus geležinkelį. Vėliau pradėta geležies gavyba ir plieno lydimas. Miesto statusas Ipatingai suteiktas 1964 m.
Baksanas (upė)
Baksanas arba Azau (, Бахъсэн, ) – upė Rusijoje, Kaukaze, Kabardino Balkarijoje; Malkos dešinysis intakas. Prasideda kalnų ledyne Elbruso kalno papėdėje, netoli sienos su Gruzija. Teka į šiaurės rytus kalnų slėniu. Įteka į Malką netoli Prochladno.
Didžiausi intakai – Čegemas, Čerekas (dešinieji).
Slenkstėta. Ant Baksano upės įrengta Baksano HE. Prie upės įsikūrę Tyrnyauzo ir Baksano miestai. Upės aukštupio baseine populiarus alpinizmas ir kalnų slidinėjimas.
Ostinas
Ostinas (, 1838–1839 m. Waterloo) – JAV miestas prie Kolorado upės, Teksaso valstijos sostinė. Miestas įkurtas 1839 m. 790 390 gyv. (2010 m.). Veikia Teksaso Ostino universitetas (įkurtas 1883 m.), per 50 000 studentų (2009 m.).
Viena iš turistinių įžymybių – Kongreso alėjos tiltas, kuriame įsikūrusi 1,5 mln. šikšnosparnių kolonija.
Nemalonumų mėgėjai
Nemalonumų mėgėjai – 1994 m. sukurtas komiškas vesternas, kuriame paskutinį kartą kartu vaidina aktoriai Terensas Hilas ir Badas Spenceris.
Šio filmo scenarijų parašė Terenso Hilo sūnus Jess Hill.
Turinys
Trevis ir Mozė – du broliai, kurie jau daug metų nebendrauja tarpusavyje. Buvęs arkliavagis Mozė dabar turi gausią šeimą ir pelnosi gaudydamas nusikaltėlius, tačiau pinigų vis trūksta.
Netikėtai apsireiškęs brolis įkalba Mozę leistis medžioti Semo Stouno, už kurio galvą pažadėta didelė pinigų suma. Šis sutinka, neįtardamas, kad Trevis turi dar vieną planą: suorganizuoti visos šeimos susitikimą motinos namuose per artėjančias Kalėdas, kada ji žada jiems pranešti apie tėvo kažkada rastą lobį. Kaip tik todėl Trevis padeda pabėgti iš kartuvių Stounui, kad šis taptų masalu.
Besivaikydami Stouną, broliai patys tampa įtariamaisiais banko plėšimu, o Stounas sužino apie lobį brolių namuose ir nuvyksta ten pirmas. Trevis su Moze skuba gelbėti motinos, tačiau šiai susitvarkyti su Stounu pagalbos neprireikia.
Galiausiai, kai visa šeima susirenka namuose prie stalo, pasirodo Stouno žmonės, ketindami jį išlaisvinti.
Palašas
thumb Palašas (ven,, ) – vienašmenių kertamųjų – duriamųjų kardų tiesia geležte tipas. Ankstyvieji palašai turėjo dviašmenes geležtes (iki XVIII a. vidurio), vėliau (XIX a.) geležtės tapo vienašmenėmis, nors dažnai buvo ir pusantrinės. Vienašmenių palašų geležčių storiausia ir tvirčiausia dalis – bukoji nugarėlė (pentis).
Geležtės ilgis – iki 85 cm.
Atsirado XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje kartu su reguliariais kavalerijos daliniais. Palašų geležtė turėjo būti pakankamai sunki, kad ją būtų galima perkirsti kirasą, kurias dėvėdavo kavaleristai.
Palašo efesas sudarytas iš rankenos su galvute ir garda. Gardą dažnai sudarydavo skersinis ir lankelių sistema. Turkiški ir Kaukazo palašai dažnai lankelių neturėdavo. Vakarų Europos palašų efesai neretai būdavo asimetriški, su sudėtinga lankelių sistema (iki pintinės). Vakarų Europoje palašus naudojo daugiausia dragūnai ir kirasirai.
Angliškas palašo pavadinimas backsword. Viena iš hipotezių teigia, kad backsword reiškia 'nugarinis kalavijas', nes kavaleristai palašus, atseit, nešiodavo makštyse ant nugaros, kad jojant nesidaužytų į arklio šoną. Tačiau anglų kalboje žodis back reiškia ir geležtės nugarėlę (bukąjį beašmenį kraštą). Todėl labiau pagrįsta teigti, kad backsword – tai „kalavijas su nugarėle“.
Antonov A-40
thumb|right|250px|Antonov A-40 ore thumb|right|250px|Antonov A-40 brėžiniai Antonov A-40 Krylja tanka ( 'tanko sparnai', 'skraidantis tankas') – laikinas sklandytuvas, tanko ir sklandytuvo hibridas. Jis buvo kuriamas desantui. 1942 metais pagaminto prototipo bandymai buvo nesėkmingi. Ši mašina dar vadinama A-40T arba KT.
Po pirmojo pasaulinio karo, 4-tą dešimtmetį TSRS kariuomenė naudojo lengvuosius tankus desantavimui. Juos nuleisdavo su parašiutais, o kai kada iš keleto metrų aukščio tiesiog numesdavo (tankas riedėdavo neutralia pavara kol sustodavo). Tačiau pristatant tokiu būdu, įgulos turėjo parašiutais nusileisti atskirai, vėliau gaištant laiką tankui surasti bei rizikuojant, jog komanda gali būti sunaikinta dar prieš pasiekdama savo tanką. Todėl buvo bandoma pritvirtinti tankus didžiuliuose sklandytuvuose, kad būtų galima juos nuleisti kartu su įgula.
Buvo atlikti keli šios mašinos bandymai, iš pradžių pakylant vos keletą metrų ir pirmiausia tikrinant ar tanko šasi gali atlaikyti pakilimui reikalingą 116 km/val greitį (įprastinis šio tanko greitis ant žemės 45 km/val), toliau aptakumą bei valdymo sistemas. 1942 m. rugpjūčio 7 d. įvykusio ilgesnio skridimo metu, tanką pilotavo žinomas sklandytuvų pilotas-bandytojas Sergejus Anochinas. Tupolev TB-3 bombonešiui su keturiais sustiprintais 970 AG varikliais pavyko pakelti tanką-sklandytuvą nuo žemės, bet jo oro pasipriešinimas buvo per didelis. Lėktuvo varikliai greitai perkaito ir gelbėjantis nuo katastrofos, tanką teko atkabinti pakilus vos 40 metrų. Pilotui pavyko jį nutupdyti greta buvusiame lauke kur jis, kaip planuota, atskyrė sparnus ir tanku parvažiavo į bazę. Buvo aišku jog tempiantis lėktuvas nepakankamai galingas, tačiau galingesnis tuo metu buvo tik Pe-8, kurių iš viso turėta tik 80, jie buvo reikalingi tolimam Berlyno bombardavimui. Nesant pakankamai galingo lėktuvo, tolesnius bandymus teko nutraukti.
Techniniai duomenys
! Charakteristika ! vertė
Jonas Jackus
Jonas Jackus (1894 m. balandžio 23 d. Žviliūnai, Subačiaus valsčius – 1977 m. vasario 3 d. Kaunas, palaidotas Žviliūnuose) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.
Biografija
1914-1916 m. studijavo Petrogrado universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. 1916 m. baigė Vladimiro karo mokyklą, 1917 m. – Oranienbaumo karininkų šaulių mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, 1918 m. pateko Vokietijos nelaisvėn. 1918 m. lapkričio mėn. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. pabaigoje Subačiaus valsčiaus valdybos pirmininkas, verbavo savanorius. 1919 m. pradžioje bolševikų valdžios suimtas, kalintas. Per Nepriklausomybės kovas nuo 1919 m. balandžio kuopos vadas, Vienuoliktojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), bataliono vadas, ėjo pulko vado pareigas. Dalyvavo karo veiksmuose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1928 m. – Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją. 1931 m. generolas leitenantas.
1924-1925 m. bataliono vadas, 1928-1930 m. Vyriausiojo štabo susisiekimo skyriaus viršininkas, kartu ėjo geležinkelių karo viršininko pareigas. 1930 m. liepos mėn. – 1934 m. birželio mėn. Karo mokyklos viršininkas; prisidėjo prie kariuomenės statutų rengimo. Per 1934 m. birželio 7 d. voldemarininkų pučą su kariūnais atskubėjo paremti prezidento A. Smetonos. Prisidėjo prie A. Voldemaro suėmimo. Tą pačią dieną paskirtas Vyriausiojo štabo viršininku vietoj suimto P. Kubiliūno. 1934 m. rugsėjo mėn. dėl ligos iš pareigų pasitraukė, iki 1935 m. sausio mėn. ypatingų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministro.
= Apdovanojimai =
Resident Evil
Resident Evil, Japonijoje žinomas kaip Biohazard  – japonų kompanijos „Capcom“ sukurta siaubo/mokslinės fantastikos frančizė, kurios pradžia buvo kompiuterinių žaidimų serija. Vėliau pasirodė vaidybiniai ir animaciniai kino filmai, komiksai, romanai tuo pačiu pavadinimu, paremti kompiuterinio žaidimo motyvais. Taip pat leidžiamos ir veikėjų figūrėlės. Kompiuterinių žaidimų srityje „Absoliutus blogis“ ypatingas tuo, kad būtent jame pirmą kartą (1996 m. išleistame žaidime) pavartota sąvoka išlikimo siaubas.
Be perdarytų versijų, šiuo metu iš viso išleista septynios pagrindinės siužeto linijos dalys ir dar tiek pat šalutinių. Žaidimo prodiuseris – Šindžis Mikamis (三上真司). Kompiuterinių žaidimų kopijų parduota per 50 mln. vnt. (2012 m. birželio 20 d. duom.). Iki 2018 m. sukurti 6 vaidybiniai ir 3 animaciniai filmai.