cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džordžtaunas
Istorija
Miestą 1781 m. įkūrė anglai ir jį pavadino savo karaliaus Jurgio III garbei. Kurį laiką miestą valdė prancūzai, o 1784 m. jis atiteko olandams, pavadinusiems miestą Stabruku (Stabroek). Tačiau 1812 m. anglai vėl atgavo miestą, sugrąžindami jam pradinį pavadinimą ir paversdami Britų Gvianos kolonijos administraciniu centru. 1966 m. Džordžtaunas tapo nepriklausomos Gajanos sostine. Džordžtaune įkurta Karibų sandraugos būstinė.
Kolubaros apygarda
miniatiūra|270px|right|Kolubaros apygardos savivaldybės
Kolubaros apygarda – Serbijos administracinis vienetas, viena iš 8 apygardų Šumadijos ir Vakarų Serbijos regione. Apygardos teritorija plyti Vakarų Serbijos centrinėje dalyje. 2011 m. duomenimis, turėjo apie 174,5 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Valevo miestas, išsidėstęs prie Kolubaros upės.
Savivaldybės
Kolubaros apygardą sudaro 6 savivaldybės:
Demografija
Pagal 2011 m. Serbijos gyventojų surašymą, Kolubaros apygardoje gyveno 174 513 žmonių. Etninė sudėtis:
Ekonomika
Vystoma metalo apdirbimo („Krusik“, „Gradac“ įmonės), maisto perdirbimo pramonė, žemės ūkis (slyvos, avietės, gervuogės).
Kultūra
Apygarda garsi kultūros ir istorijos paminklais:
Grenados karinės pajėgos
thumb|right|250px|Policijos būstinė [[Sent Džordžas|Sent Džordže.]] Atskiros kariuomenės Grenada neturi, o pagrindines jos funkcijas atlieka sukarintos karališkosios Grenados policijos ir pakrančių apsaugos pajėgos.
Grenados policija atsakinga už baudžiamosios, imigracijos ir jūrų teisių laikymąsi šalyje. Taip pat policijos pajėgos rūpinasi pakrančių apsauga bei ugniagesių paslaugų teikimu.
Iš viso šalyje yra 15 policijos būstinių, kuriose dirba 900 darbuotojų. Kasmet pajėgos ištiria 15 000 įvairaus pobūdžio bylų.
Antroji šalies karinė institucija yra pakrančių apsaugos tarnyba. Pagrindinės tarnybos funkcijos yra gelbėjimas ir paieškos, taip pat narkotikų kontrabandos užkardymas. Iš viso šioje tarnyboje dirba apie 60 pareigūnų.
Šaltiniai
Military of Grenada
Sarnakų geležinkelio stotelė
Sarnakų geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Sarnakų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicės apskrityje, Sarnakų valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Fronoluvo geležinkelio stotelės yra 5 km ir iki Plateruvo geležinkelio stoties yra 4,9 km.
Matelių lobis
Matelių lobis – vienas didžiausių Lietuvoje rastų sidabrinių monetų lobių. Rastas 1954 m. Mateliuose (Molėtų raj. Inturkės seniūnija) prie Baltųjų Lakajų ežero ariant dirvą.
Tyrimai
Matelių lobis buvo drobiniame maišelyje. 1954 Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto ekspedicija (vadovas Pranas Kulikauskas) radimo vietoje dirvoje surinko apie 100 monetų, iš gyventojų – dar 3322 monetas. 1956 Istorijos institutas perdavė Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejui 3422 monetas. Manoma, lobyje buvo apie 5000-7000 monetų, dalis jų pateko į privačius rinkinius.
Muziejuje saugomą lobio dalį sudaro XV a. pab. – XVII a. pirmojo ketvirčio 2286 Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, 882 Lenkijos, po vieną Austrijos, Brandenburgo, 2 Ciešino, 5 Čekijos, 10 Danijos, 3 Ispanijos, 5 Kuršo, 3 Legnicos-Bžego, 2 Nyderlandų, 38 Prūsijos, 103 Rusijos, 32 Švidnicos, 38 Šv. Romos imperijos, viena Transilvanijos, 9 Vengrijos monetos.
7 monetos – falsifikatai: Lietuvos – Žygimanto Senojo ir Žygimanto Augusto pusgrašių, Rygos – Zigmanto Vazos šilingų. 3421 lobio monetą saugo Lietuvos nacionalinis muziejus (1 moneta muziejuje dingo); dar žinoma apie 400 lobio monetų, saugomų privačiuose rinkiniuose. Manoma, lobis užkastas XVII a. 1 ketvirtyje, vėlyviausia moneta – Zigmanto Vazos ortas – nukaldinta 1622 m.
Sarnakų žydų kapinės
Sarnakų žydų kapinės  – žydų kapinės įkurtos 1742 m. Sarnakų kaime. Kapinių teritorija 0,91 ha, kurioje išlikę tik keli paminklai.
Marcel Mauss
Nuo 1902 m. Mosas buvo religijotyros profesorius Paryžiaus Aukštųjų mokslų praktinėje mokykloje. 1925 m. įkūrė Etnologijos institutą. Mosas tyrinėjo senųjų ir dabartinių pirmykščių visuomenių religines praktikas, vėliau atsidėjo vien šiuolaikinėms socialinės antropologijos problemoms. Kartu su E. Diurkheimu prisidėjo prie Analų mokyklos atsiradimo Prancūzijoje, sukūrė vadinamąją prancūziškąją sociologinę mokyklą, leido žurnalą L’Année Sociologique (nuo 1901 m.), kuriame skleidė E. Diurkheimo idėjas ir sociologinius metodus. Po šio mirties (1917 m.) jis tapo žurnalo redaktoriumi.
Domėjosi hinduizmu, lyginamąja religijotyra, lyginamosiomis civilizacijų studijomis. Teigė, kad senovės bendruomenėse santykiai buvo grindžiami ekvivalentiškumo principu, kad visos tautos yra civilizuotos, bet skirtingos. Žmogų suvokė kaip vientisą individą, kuris savyje jungia biologinius, socialinius ir psichologinius ypatumus. Tyrė įvairių kultūrų religinius, teisinius, ekonominius ir mitologinius aspektus.
Bibliografija
Pagrindiniai veikalai:
Gervėnai
Gervėnai yra:
Florencio Campomanes
Florensijus Kampomanesas (Florencio Campomanes; 1927 m. vasario 22 d. Maniloje – 2010 m. gegužės 3 d. Bagijuje) buvo Filipinų šachmatininkas, pasaulio šachmatų federacijos (FIDE) prezidento pavaduotojas Azijai (1974–1982 m.) ir FIDE prezidentas (1982–1995 m.), šachmatų organizatorius. Be to, jis buvo FIDE Azijos zonos prezidentas (1960–1964 m.) ir tarptautinis šachmatų arbitras (nuo 1957 m.). Kaip žaidėjas jis atstovavo Filipinams 5-iose šachmatų olimpiadose (1956–1966 m.).
Studijos
Politinių mokslų bakalauro diplomą įgijo 1948 m. baigęs studijas Filipinų universitete, magistro 1951 m. – Brauno univesitete (Rod Ailandas). Toliau, tęsė doktorantūros studijas (1951–1954 m.) Džordžtauno universitete (Vašingtonas). 1954–56 m. dirbo politinių mokslų dėstytoju Filipinų universitete.
Šachmatai
F. Kamponesas buvo 1-asis Filipinų šachmatų meistras. Studijų JAV metais dažnai lankydavosi Manhatano šachmatų klube. Grįžęs į Filipinus buvo vienas iš Filipinų šachmatų federacijos, 1956 m. įstojusios į FIDE, įkūrėjų. 1956 m. ir 1960 m. laimėjo Filipinų šachmatų čempionatus. Jis žaidė už Filipinų rinktinę 5-iose šachmatų olimpiadose: Maskvoje (1956 m.), Leipcige (1960 m.), Varnoje (1962 m.), Havanoje (1962 m.). Olimpiadose iš viso sužaidė 80 partijų ir surinko 33 taškus (+19 =28 -33). Geriausiai pasirodė 1958 m. šachmatų olimpiadoje, kai žaisdamas prie 2-os lentos surinko 10 taškų iš 19 galimų (+8 =4 -7).
Šachmatų organizacinė veikla
Nuo 1957 m. F. Kampomanesas atsidėjo vien šachmatams ir pradėjo aktyviai veikti jų labui. Jo veiklų sąrašas ilgas.
F. Kampomanesas pirmasis Filipinuose pradėjo vesti šachmatų skiltis laikraščiuose: „Manila Times“ ir „Manila Chronicle“ (1954–1961 m.).
Kasdienės televizijos laidos „Šachmatai šiandien“ PTV 4, Manila (1973–1982 m.) kūrėjas.
Jis pastovus Filipinų delegatas FIDE (1960–1982 m.).
FIDE Azijos zonos prezidentas (1960–1964 m.),
FIDE prezidento pavaduotojas Azijai (1974–1982 m.).
F. Kampomanesas daug prisidėjo prie šachmatų populiarinimo Filipinuose, organizuodamas tarptautines šachmatų varžybas:
1957/1958 m. pirmąjį Azijos zoninį turnyrą Bagijuje;
pirmąjį Azijos jaunimo šachmatų čempionatą (1977 m., Bagijas).
1978 m. padėjo organizuoti pasaulio šachmatų čempionato mačą tarp A. Karpovo ir V. Korčnojaus Bagijuje, taip pat, tarpzoninius turnyrus (1976, 1990 m.), pasaulio jaunimo čempionatus (1974 m., Manila) ir (1987 m., Bagijas).
Padėjo 1992 m. organizuoti šachmatų olimpiadą Maniloje Jo dėka Filipinai išgarsėjo pasaulyje kaip šalis, puikiai organizuojanti šachmatų varžybas.
Sprendžiant finansinius ir saugumo klausimus padėjo pažintys su Filipinų prezidentais – jis buvo pažįstamas tiek su Filipinų prezidentu Karlosu Garcia, tiek su Filipinų prezidentu Ferdinandu Markosu – su pastaruoju susipažino dar studijų JAV laikais, kai šis buvo tik senatorius.
Pirmoji kadencija
F. Kamponesas FIDE prezidentu tapo 1982 m. per rinkimus nugalėjęs tuometinį prezidentą Fridriką Olafsoną. Problemų buvo pilna. Jau pirmaisiais metais jis turėjo rimtą konfliktą su Sovietų šachmatų federaciją, nubaudęs G. Kasparovą ir V. Smyslovą, kuriems sovietai neleido vykti į Pasadeną, žaisti Kandidatų finalinį mačą. Prisiminimai sovietuose apie 1980 m. Maskvos olimpinių žaidynių boikotą tebebuvo dar gyvi. F. Kompomaneso artimiausi draugai patarė atsitraukti, nes sovietų įtaka FIDE buvo didelė. Galų gale konfliktas išsisprendė: Sovietai deryboms į FIDE būstinę Liucernoje atsiuntė sporto ministro pavaduotoją Viačeslavą Gavriliną. Šis pasiūlė, kad jei FIDE perkels mačo vietą, tai sovietai kompensuos FIDE išlaidas mačui. Taip šis mačas atkeliavo į Vilnių.
Ne visi buvo patenkinti jo prezidentavimu: jam buvo priekaištaujama, kad jis 1984 m. sustabdė, kai to nepageidavo abu mačo dalyviai, užsitęsusį (48 partijos) A. Karpovo ir G. Kasparovo mačą ir, panaikinęs jo rezultatą, paskyrė, su kitomis taisyklėmis, naują mačą. Po 5-ių mėnesių nepertraukiamos kovos A. Karpovas atrodė išsekęs. Tai sukėlė įvairių kalbų. Kokia buvo jo motyvacijos priežastis: A. Karpovo sveikata ir nešališkumas, ar sovietų pageidavimas padėti A. Karpovui, niekada taip ir nebuvo išaiškinta. Per interviu 2005 m. F. Kampomanesas sakė, kad nebuvo spaudimo iš Sovietų pusės ir pridėjo:
„Galutinį sprendimą padariau jau ant pakylos… Aš daug sprendimų padarydavau spontaniškai… turėjau įprotį daryti sprendimus neatidėliojant: stovėdamas prieš auditoriją, susitikęs žmones, ar proteguotojus.“
1985 m. per FIDE kongresą Grace buvo laukiama „audros“. Bet jos nebuvo – F. Kampomanesas kongreso išvakarėse, kaip jam buvo įprasta, per vakarienę surengtose derybose, palenkė oponentus savo pusėn.
Kita karšta problema – Izraelio dalyvavimas 1986 m. Dubajaus šachmatų olimpiadoje. FIDE Generalinės asamblėjos išvakarėse, privačiai susitikęs su Izraelio atstovu I. Hadasi sugebėjo jį įtikinti, kad nusileistų. Sekančią dieną Generalinės asamblėjos delegatai nustebę žiūrėjo, kaip I. Hadasi linki geros kloties Dubajaus olimpiadai.
Antroji kadencija
1986 m. priešrinkiminėj kovoj į FIDE prezidento postą jam teko įveikti netikėtą pasipriešinimą, kai britų ambasadoriai visame pasaulyje susitikinėjo su šachmatų federacijų prezidentais ir kvietė balsuoti už Lucenos–Kyno tandemą. Vėliau Linkolnas Lucena, supratęs, kad neturi šansų, iš rinkiminės kovos pasitraukė. F. Kampomanesas buvo užsitikrinęs daugumos delegacijų palaikymą – jis buvo juos aplankęs jų šalyse. Jis pažino žmonių psichologiją. „Kai tu apsilankai jų namuose ir valgai jų žmonų paruoštą vakarienę, jie to neužmirš“, – aiškindavo savo diplomatijos paslaptis Florensijus. Dubajuje jis laimėjo FIDE prezidento rinkimus ir pradėjo 2-ąją kadenciją.
Trečioji kadencija
1993 m. įvyko šachmatų pasaulio skilimas į dvi dalis. Prasidėjus skilimui jis buvo labai ryžtingas – organizavusius atskirai nuo FIDE pasaulio čempionato mačą G. Kasparovą ir Naidželą Šortą pašalino iš FIDE ir įvykusio mačo rezultatų nepripažino. Jis surengė FIDE pasaulio čempionato mačą dėl pasaulio čempiono vardo tarp kandidatų mačuose žemesnes vietas užėmusių A. Karpovo ir J. Timano. Tai lėmė 13-ka metų trukusią aršią konfrontaciją tarp atskirų šachmatininkų stovyklų atstovų, kurios pasekmės buvo vienu metu du pasaulio šachmatų čempionatai ir du pasaulio čempionai.
Ketvirtoji kadencija
Per rinkimus 1994 m. F. Kampomanesas savo kandidatūros sekančiai kadencijai vėl nesiruošė kelti. Bet netikėtai jį viešbutyje aplankęs G. Kasparovas įkalbinėjo vėl kandidatuoti. Galų gale jis sutiko ir vykstant FIDE Kongresui vėl laimėjo rinkimus.
R. Kampomanesas vėl kibo į darbą: jam teko įtikinėti Ravi Sanghi (Sanghi Industrija) sponsoruoti ketvirtfinalio ir pusfinalio Kandidatų mačus, vykusius Indijos nuošalioje Sanghi Nagaro pilyje. Ir pavyko – prizai dalyviams per visą varžybų istoriją buvo patys aukščiausi. Bet jo politiniai priešininkai nesnaudė. Maniloje – jam buvo iškelta byla dėl galimo lėšų švaistymo per 1992 m. Maniloje vykusią šachmatų olimpiadą. Nors rugsėjo mėn. Filipinų specialiojo prokuroro Cicero Jurado buvo rekomenduota šią bylą nutraukti ir kontrolieriaus pavaduotojo R. Tamayo – tai buvo patvirtinta, tačiau jo oponentai lapkričio mėn. vykusiame Paryžiaus FIDE kongrese, iškeltąja byla naudojosi, siekdami F. Kampomanesą pašalinti iš FIDE prezidento posto.
F. Kampomanesas nelabai kreipė dėmesį į šią bylą ir net nežinojo, kad ji jau nutraukta.
1994 m. per Maskvos šachmatų olimpiadą jį sudomino Kirsanas Iliumžinovas, pasiūlęs surengti šachmatų olimpiadą Elistoje (Kalmukija). Prieš FIDE kongresą jis pasikvietė Kirsaną Iliumžinovą, kad šis patvirtintų ketinimus surengti šachmatų olimpiadą Elistoje. Po šio pokalbio jis nusprendė pasiūlyti Kirsaną Iliumžinovą į FIDE prezidento postą.
Taip F. Kompanesas paliko FIDE prezidento postą, tiesa su šachmatų rūpesčiais neišsiskyrė – jam buvo suteiktas FIDE garbės prezidento vardas. Na, o dėl bylos, tai Filipinų Aukščiausiasis teismas 2006 m. gruodžio mėn. sprendimu buvusioje byloje F. Kompanesui vienbalsiai panaikino visus kaltinimus.
Pasiekimai
Savo prezidentavimo tikslą, didinant FIDE narių skaičių nuo 100 iki 150 nacionalinių federacijų – skleisti šachmatus visame pasaulyje, jis pasiekė – ir tai jo palikimas FIDE. Užmezgęs ryšius su daugeliu Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos šalių šachmatų federacijomis jis pavertė FIDE tikra tarptautine sporto organizacija.
Filipinų Sporto žurnalistų draugija už viso gyvenimo pasiekimus apdovanojo jį aukščiausiu garbės ženklu.
Tačiau buvo ir nesėkmių. 1993 m. įvyko šachmatų pasaulio skilimas į dvi dalis. Pasekmės - vienu metu du pasaulio šachmatų čempionatai ir du pasaulio čempionai. Kiek, kas dėl ko kaltas išgrynins istorija.
Pasitraukus iš FIDE Prezidento posto
1996 m., kai jam buvo suteiktas FIDE Garbės prezidento vardas, jis dažnai lankydavosi svarbiose tarptautinėse šachmatų varžybose: zoniniuose turnyruose, žemynų čempionatuose, šachmatų olimpiadose, ar pasaulio šachmatų čempionatuose, dalyvaudavo FIDE kongresuose. Neapsėjo be nelaimių: 2007 m. kovo mėn. po FIDE kongreso Antalijoje, vykdamas į aerouostą, pateko į avariją, kur buvo sunkiai sužalotas.
Privatus gyvenimas
F. Kampomanesas buvo du kartus vedęs ir turėjo keletą vaikų, tarp jų sūnų – Enzo. 2010 m. gegužės 3 d. mirė nuo vėžio Bagijuje.
Antakalniai (Vilnius)
Antakalniai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dūkštų.
Philipp Lahm
Filipas Lamas (g. 1983 m. lapkričio 11 d.) – vokiečių futbolininkas, Vokietijos rinktinės ir Miuncheno „Bayern“ klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. vasario 18 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio futbolo čempionate, kur atidarymo rungtynėse įmušė pirmąjį čempionato įvartį, o antrosiose rungtynėse išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju.
Laimėjimai
Pasaulio futbolo čempionatas 2014m.
AGS Astéras Trípolīs
AGS Astéras Trípolīs – Graikijos futbolo klubas iš Tripolės.
Paprastoji gaga
Paprastoji gaga (Somateria mollissima) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis paplitęs Šiaurės Europos, Rytų Sibiro ir Šiaurės Amerikos pakrantėse. Didesniąją gyvenimo dalį praleidžia jūroje, netoli kranto. Lizdus suka arktinėse pakrantėse, Arkties vandenyno salose. Žiemoja pietinėje išplitimo arealo dalyje. Paprastai gyvena didelėmis kolonijomis.
Garsėja lengvais, šiltais ir elastingais pūkais, kuriais šiltinami poliarininkų ir alpinistų rūbai. Todėl Šiaurės Europoje ir Islandijoje paprastųjų gagų pūkų rinkimas yra valstybės kontroliuojama ūkinė veikla.
Išvaizda
Paprastoji gaga yra žąsies dydžio paukštis su santykinai trumpu kaklu, didele galva ir pleišto formos snapu. Paprastosios gagos kūno ilgis siekia 50-71 cm, sparnų plotis – 80-108 cm, svoris – 1,8-2,9 kg. Ryškus spalvų lytinis dimorfizmas.
Patinų viršutinė dalis balta, išskyrus juodą dėmę ant galvos ir pilką pakaušį. Kai kada krūtinę puošia švelniai rausvo atspalvio dėmė. Apatinė kūno dalis ir šonai juodi su nedidelėmis baltomis dėmėmis pauodegio šonuose. Snapo spalva priklauso nuo porūšio – jis gali būti geltonai oranžinis, pilkai žalsvas. Patelės plunksnos yra pilkai rusvos spalvos su daugybe juodų ir baldų dėmelių, ypač viršutinėje dalyje. Snapas žalsvai alyvinės spalvos arba rusvai alyvinis, tamsesnis nei patino. Jaunikliai labai panašūs į patelę, tačiau kiek tamsesni ir turi mažiau margas plunksnas.
Elgsena
Paprastosios gagos yra vandens paukščiai, todėl sausumoje apsistoja tik perėjimo metu: vaikšto lėtai, neužtikrintai. Skraido žemai, vos pakilusios virš vandens 55-64 km/h greičiu. Tačiau gerai plaukioja net ir stipraus bangavimo metu. Gali pasinerti į 3-20 m gylį. Po vandeniu juda pasiirdamos sparnais.
thumb|left|Skleidžiami garsai
Nežiūrint į atšiaurų klimatą, paprastosios gagos ilgai išbūna perėjimo vietose ir tik užšalus jūros pakrantėms pasitraukia toliau į jūrą. Europoje šie paukščiai gyvena sėsliai, tuo tarpu kitų rajonų paukščiai dalinai migruoja. Daugelis šiaurinių Rusijos, Suomijos, Švedijos ir Norvegijos paprastųjų gagų žiemos metu įsikuria vakarinėje Skandinavijos pusiasalio pakrantėje, kuri dėl šiltosios Šiaurės Atlanto srovės pakrantės retai užšąla. Dalis paprastųjų gagų žiemos metu apsigyvena neužšalusiose Baltijos ir Šiaurės jūrų pakrantėse. Šiaurinių Sibiro pakrančių, Aliaskos ir šiaurės vakarų Kanados paprastosios gagos žiemą praleidžia Beringo jūroje, Diomedo, Komandoro ir Aleutų salose. Nemaža šių rajonų gagų žiemoje Aleksandro ir Karalienės Karolinos salose. Rytinės Šiaurės Amerikos pakrantės paprastųjų gagų populiacija žiemos metu įsikuria Labradoro ir Naujosios Škotijos pusiasalių pakrantėse.
Paprastosios gagos monogaminiai paukščiai. Peri dažniausia kolonijose, paprastai trečiaisiais gyvenimo metais. Dauguma porų susidaro žiemojimo vietose, todėl perėjimo vietą patelė ir patinėlis atskrenda kartu, dažniausiai antroje balandžio pusėje.
Perėjimas
Kolonijų dydis ir atstumas tarp lizdų labai skiriasi: didžiausias tankumas yra atvirose uolėtose vietose, kur viename kvadratiniame metre gali būti 2-3 lizdai. Kai kuriose vietose priskaičiuojama tūkstančiai paukščių. Tokios kolonijos būdingos Islandijai. Paprastosios gagos lizdus suka nelygaus paviršiaus aikštelėse, tačiau vengia stačių skardžių. Lizdą dažniausiai sudaro 20-25 cm skersmens ir apie 10 gylio duobutė išrausta durpėse ar natūraliame pažemėjime, išklotame žolėmis ir gausiais pilkais pūkais, kuriuos patelė išpeša iš krūtinės ir šonų. Tas pats lizdas dažnai naudojamas keletą metų, tačiau paukščiai vengia lizdų, kuriuose yra praėjusių metų pūkų. Patelės deda 4-6 stambius blyškiai alyvinius arba žalsvus, 69-95 mm ilgio ir 47-58 mm pločio kiaušinius. Per dieną padedamas vienas kiaušinis ir pridengiamas pūkais.
Perėjimas prasideda padėjus paskutinį kiaušinį. Peri tik patelės 25-28 paras. Patinėlis iš pradžių prižiūri lizdą, tačiau vėliau nustoja juo domėtis ir grįžtą į jūrą, nesirūpindamas palikuonimis. Perėjimo pabaigoje patelė nesimaitina. Paukščiukai išsirita per keletą valandų ir pirmąsias dvi dienas laikosi prie lizdo, besimaitindami uodais. Vėliau patelė vadą nusiveda prie jūros, kur jie maitinasi tarp pakrantės akmenų gyvenančiais jūros gyviais. Po dviejų mėnesių jaunikliai dydžiu mažai skiriasi nuo suaugusiųjų ir tampa savarankiškais. 65-75 parų jaunikliai pradeda skraidyti. Paprastosios gagos vidutiniškai gyvena 18 metu.
Mityba
Paprastosios gagos maitinasi moliuskais (dažniausiai midijomis). Svarbią reikšmę jų mityboje užima ir vėžiagyviai, ir kiti jūrų bestuburiai. Kai kada gaudo žuvį. Perėjimo metu patelės maitinasi ir augaliniu maistu: dumbliais, uogomis, sėklomis ir žolių lapais. Maisto paieškos susijusios su nardymu į 2-4 m gylį ir moliuskų paieška jūros dugne. Tačiau kai kada šie paukščiai paneria ir iki 20 m, po vandeniu išbūdami daugiau nei minutę. Maitinasi šviesiuoju paros metu, grupėmis. Po 15-30 minučių nardymo, paprastosios gagos išlipa į krantą, kur pailsi ir virškina maistą. Atšiaurių žiemų metu paprastosios gagos stengiasi taupyti energiją, todėl gaudo stambesnį grobį arba iš vis nesimaitina.
Poliariniuose rajonuose didžiausiais plėšrūnais, kurie medžioja paprastąsias gagas yra baltosios pelėdos ir poliarinės lapės. Piečiau plytinčiuose rajonuose šiuos paukščius medžioja jūriniai ereliai, rudosios lapės ir apuokai. Ypač pavojingas yra dauginimosi periodas: perinti gaga nepalieka lizdo, o išsiritę paukščiukai negali skraidyti ir plaukioti. Todėl gana dažnai tampa plėšrūnų grobiu.
Sakalinė
Sakalinė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Gaurės. Pavienės sodybos išsidėsčiusios miškuose prie kelio. Sakalinėje dislokuotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio mechanizuotasis pėstininkų batalionas. Yra evangelikų-liuteronų kapinės.
Sakalinės varpas
Sakalinės kapinėse anksčiau stovėjo nedidelė varpinė su 1637 metais lietu vokiečių meistro Nikolajaus Šmidicheno varpu. To paties meistro 1676 metais lietas varpas yra ir Batakių Šv. Onos bažnyčios varpinėje. Sakalinės varpas iki 1945-ųjų kabojo Kraupiško (Kaliningrado sr.) bažnyčioje, vėliau gulėjo kolūkio sandėlyje. Į Sakalinę parvežtam varpui 1979 metais kapinėse buvo specialiai pastatyta varpinė. Atgimimo metais, apie 1990 m., senasis varpas iš Sakalinės miško buvo išvežtas saugoti į Tauragę. Vėliau lentinė varpinė kapinėse sunyko, buvo nukelta (liko pamatas). 2020 m. duomenimis, varpas buvo privačiose rankose.
Baltajuostė meškutė
Lietuvoje labai reta rūšis.
Galia (fizika)
Galia – darbas atliktas per vienetinį laiko tarpą.
Kartais naudojama vidutinės galios sąvoka. Vidutinė galia yra atliktas darbas padalintas iš laiko.
Mechaninė galia
Čia
Galia yra jėgos ir greičio vektorių skaliarinė sandauga.
Elektrinė galia
Elektrinė galia dažniau žymima simboliu P.
Čia
Kai galia išsiskiria rezistoriuje, galime užrašyti dar 2 formules. Rezistoriui galioja Omo dėsnis. Išraiškos taikytinos ir talpiniam bei induktyviniam elementui, varžą išreiškiant per impedansą.
Esant kintamai įtampai, Vidutinė galia skaičiuojama kitaip.
Čia \varphi yra fazių skirtumas tarp srovės ir įtampos. P yra vidutinė galia. Vidutinė galia gali būti paskaičiuota pagal formulę:
Kai įtampa yra sinusinė:
Jei elektrinė galia perduodama tarp galios šaltinio (baterijos, mikrofono, garso stiprintuvo išėjimo kaskados) ir galios imtuvo (lemputės, garso stiprintuvo įėjimo kaskados, garsiakalbio), didžiausia perduodama galios reikšmė pasiekiama kuomet šaltinio išėjimo varža (vidinė varža) lygi imtuvo įėjimo varžai. Pavyzdžiui, menkai apkrovus bateriją, tekės nedidelė srovė ir bus perduodama nedidelė galia. Tačiau trumpai ją sujungus, didžioji dalis energijos išsiskirs šilumos pavidalu baterijos viduje ir tik maža dalis – trumpinančiajame laide. Daugiausia galios iš baterijos galima išgauti apkrovus ją varža, lygia jos vidinei varžai. Idealiu atveju apkrovos varžoje išsiskirs pusė visos galios, kita pusė generatoriuje (baterijoje). Realiai apkrovos varžoje visada išsiskirs mažiau negu pusė visos galios (nuostoliai jungiamuosiuose laiduose).
Girininkai
Girininkais vadinami kaimai:
IAAF kontinentinė taurė
IAAF kontinentinė taurė (anksčiau IAAF pasaulio taurė) – kas ketverius metus vykstantis tarptautinės lengvosios atletikos federacijos rengiamas pasaulio lengvosios atletikos čempionatas, kuriame varžosi kontinentai. Nuo 2010 m. čempionatas pakeitė pavadinimą ir įgavo naujo formatą. Varžybose dalyvauja keturios komandos: Europa, Amerika, Afrika ir Azija/Okeanija. Lygi 2010 m. čempionate taip pat atskirai varžėsi konkursą rengianti šalis, JAV rinktinė, bei 2-3 Europos šalys.
Siksika 146
Siksika 146 – indėnų rezervatas Pietų Albertoje (Kanada).
Rezervato plotas 696,54 km², jis yra antras pagal dydį indėnų rezervatas Kanadoje (didesnis tik kitas Albertos rezervatas Blood 148). Jis yra 87 km į pietryčius nuo Kalgario. Ribojasi su Vulkano (Vulcan county), Vitlando (Wheatland County) ir Niuelio (County of Newell) apygardos.
Rezervatas yra 857 m virš jūros lygio aukštyje. Pagal 2011 m. surašymo duomenis rezervate buvo 2972 gyventojai. Rezervate yra Blackfoot Crossing (Juodakojų Brasta) istorinis parkas.
Minangkabau kalba
Minangkabau kalba (Baso Minangkabau) – austronezinių kalbų šeimai, malajų-polineziečių grupei priklausanti kalba, vartojama minangkabau tautybės žmonių, kurie gyvena Indonezijoje (daugiausia Vakarų Sumatroje, vakarinėje Riau, pietų Ačehe, kitur Sumatroje). Taip pat kalbančiųjų yra Malaizijoje, daugiausia Negeri Sembilano valstijoje, kur gyvena nemažai emigrantų iš Sumatros. Bendras kalbančiųjų skaičius – ~8,5 mln. gyventojų. Minangkabau kalba labai artima malajų kalbai ir neretai laikoma jos tarme.
Minangkabau kalba pati turi daug tarmių, kurios neretai paplitusios tik keliuose kaimuose. Standartine tarme laikoma  Agam-Tanah Datar. Seniau ši kalba neretai buvo užrašoma tiek arabų, tiek lotynų raštu, dabar naudojamas lotynų raštas.
Kuvždenga
Kuvždenga  – upė Rusijoje, Murmansko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Kopelojarvio ežero Murmansko srities Kandalakšos rajone. Už 1,5 km teka jau per Kareliją. Įteka į Tumčos ežerą.
Teka miškingomis, vietomis pelkėtomis vietovėmis. Vaga slenkstėta. Vagos nuolydis – 4,65 m/km. Prie Kuvždengos gyvenviečių nėra.
thumb|left|240px|Tiltas per upę
Pakrio salos
thumb|right|250px|Pakrio salos Pakrio salos – dvi Estijos salos Suomijos įlankoje – Didysis Pakris  ir Mažasis Pakris.
Salos yra už 2,5 km nuo Paldiskio, kuriam priklauso administraciškai. 1345 m. jose apsigyveno penkios švedų šeimos iš Padisės vienuolyno apylinkių. Jos salas pavadino švediškai – Rågöarna („rugių salos“). 1934 m. salos tebebuvo savarankiška bendruomene su 5 kaimais ir 354 gyventojais. 1944 m. rugpjūtį visi gyventojai buvo evakuoti į Švediją.
Iki 1992 m. Tarybinė Armija naudojo salas kaip bombardavimo poligoną.
Kipro futbolo varžybos 1944–1945 m.
Kipro futbolo varžybos 1944–1945 m.
Kuoduotoji antis
miniatiūra Kuoduotoji antis (Aythya fuligula) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis. Aptinkama visoje Lietuvoje.
Tarma
Tarma  – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 3053 aukštyje. Provincijos centras.
Kuoduotoji antis
Paplitusi vidutinio klimato ir šiaurės Europoje ir Azijoje, kartais migruoja į Šiaurės Ameriką. Žiemoja pietų ir vakarų Europoje, pietų Azijoje.
Tarma
Istorija
Tarma įkurta 1538 m.
Kuoduotoji antis
Gyvena vandens telkiniuose su gausia augalija, kurioje galima paslėpti lizdą. Minta moliuskais, vandens vabzdžiais, kartais augalais. thumb|left|260px|Kuoduotoji antis, patelė
Gaižiūnai
Gaižiūnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km 5 rytus nuo Šveicarijos kaimo, abipus geležinkelio ruožo Jonava–Kaišiadorys. Seniūnaitijos centras. Ties Gaižiūnais išsišakoja geležinkelio linijos į Vilnių ir į Kauną. Vakariniu pakraščiu prateka Taurosta (kairysis Neries intakas), netoliese yra Gaižiūnų poligonas. Į pietus nuo kaimo plyti Gaižiūnų miškai. Šalia kaimo veikė karinis Jonavos aerodromas.
thumb|left|Gaižiūnų poligonas
Istorija
Gaižiūnų kaimas pirmą kartą paminėtas 1604 m.
Pagal 1939 m. spalio 10 d. Lietuvos–SSRS sutartį lapkričio mėn. viduryje Gaižiūnuose įsikūrė Raudonoji armija. 1940 m. birželio 13 d., dar iki ultimatumo Lietuvai, ties Gaižiūnais buvo išmesti 7 desantininkai (NKVD diversantai), faktiškai pirmieji sovietų okupantai.
Nuo XX a. iki XXI a. pradžios oficialiai buvo Gaižiūnų geležinkelio stoties gyvenvietė, kurioje gyveno daugiau žmonių nei Gaižiūnų kaime. Tačiau 2015 m. gegužės 27 d. geležinkelio stoties gyvenvietė buvo prijungta prie šio kaimo ir prarado gyvenvietės statusą.
Jonas Kazimieras Matickas
Biografija
1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1965–1974 m. KPI dėstytojas, 1977–1983 m. Matematinės įrangos katedros vedėjas, nuo 1975 m. docentas. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1983–1992 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) Skaičiavimo technikos, vėlau Informatikos fakulteto dekanas, nuo 2006 m. prodekanas.
Mokslinių tyrimų sritys: elektronikos aparatūros techninis projektavimas, kompiuterinės grafikos algoritmų kūrimas.
Ilgametis TSKP narys, vėliau prisijungęs prie Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio.
Danija Eurovizijos šokių konkurse
Danija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo 2 kartus. Debiutavo 2007 m. Šokėjai Mette Skou Elkjær ir David Jørgensen užėmė 9 vietą.
Nuorodos
Oficiali Danijos „Eurovizijos“ svetainė
Fermas
Fermas – miestas Italijoje, Markėje, Fermo provincijoje.
Istorija
264 m. pr. m. e. 6000 vyrų įkūrė lotynų koloniją ir pavadino Firmum Picenum picentų žemėje, kad ji palaikytų šios srities ištikimybę Romai. Iš pradžių miestą valdė 5 kvestoriai. Po Filipų mūšio 42 m. pr. m. e. Fermas tapo pilnateise kolonija ir čia apsistojo Ketvirtasis legionas. Iš čia ėjo keliai į Pausulas, Urbs Salviją ir Askoli Pičeną.
VIII a. miestas atiteko popiežiui ir buvo valdomas kaip Ankonos markos dalis. X a. Fermas tapo Firmanos markos sostine. Valdant popiežiaus Honorijaus III pirmtakams Fermo vyskupai tapo pricais-vyskupais iš pradžių su pasaulietinėm grafų teisėm, o vėliau jie tapo Fermo princais.
1199-1550 m. Fermas buvo nepriklausomu miestu, bet vėliau buvo grąžintas į popiežiaus valstybę.
Per Štaufenų ir popiežių nesutarimus Fermą kelis kartus užėmė: 1176 m. archivyskupas Kristianas Meincietis, 1192 m. imperatorius Henrikas VI, 1208 m. Ravenos kunigaikštis Markualdas, 1241 m. imperatorius Frydrichas II ir 1245 m. Manfredas Sicilietis. Po to Ferną valdė įvairūs lordai, kurie daugiau ar mažiau buvo Šventojo sosto vasalai: Monteverdi, Giovanni Visconti ir Francesco Sforza (išvytas 1446 m.), Oliverotto Euffreducci (1503 m. jį nužudė Cezaris Bordžija), kurio įpėdinis buvo sūnus Ludovico, nužudytas Montegiorgio mūšyje 1520 m., o Fermas tapo tiesiogiai pavaldus popiežiui.
Kornelija Jurgaitienė
Kornelija Dubickaitė-Jurgaitienė (g.1958 m. kovo 19 d. Kaune) – lietuvių diplomatė, Nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė.
Mokslai
1976 m. baigė Vilniaus S.Nėries vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 1987–1990 m. mokėsi TSRS Mokslų Akademijos M.Gorkio Pasaulinės literatūros instituto aspirantūroje. Filologijos mokslų daktarė, apsigynė disertaciją tema „Pietų mokykla" JAV literatūroje po 1945 metų. Meninio savitumo problema".
1993–1994 m. K.Jurgaitienė buvo NATO „Demokratinių institucijų" stipendininkė, 1991 m. stažavosi Columbia, Duke bei Southern Missisippi universitetuose (JAV), Švedijos Tarptautinių santykių institute (1992 m.), G.Maršalo Europos saugumo studijų centre (2002 m.).
Darbinė karjera
1981–1984 m. buvo Respublikinės knygų bazės Eksporto ir importo skyriaus prekių žinovė. 1985 m. dirbo LMA Puslaidininkių fizikos instituto vertėja, 1985–1988 m. – Lietuvos MA prezidiumo Užsienio ryšių skyriaus darbuotoja, 1989–1992 m. – šio skyriaus vedėja.
1992 m. – LRV Tarptautinių programų skyriaus konsultantė, 1992–1993 m. – Lietuvos mokslo ir studijų tarnybos Tarptautinių programų ir sutarčių skyriaus vedėja. 1993–1994 m. dirbo administratore Jungtinių Tautų plėtros programos Lietuvos atstovybėje.
1994–1996 m. buvo Lietuvos ambasados Norvegijos Karalystėje laikinoji reikalų patikėtinė, 1996–2001 m. – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Norvegijos Karalystėje.
2001–2002 m. – Lietuvos užsienio reikalų ministro patarėja, ministro kabineto vedėja, 2002 – 2004 m. – ambasadorė ypatingiems pavedimams.
2004-2006 m. K.Jurgaitienė dirbo ministre-patarėja Lietuvos atstovybėje Vašingtone, buvo laikinoji reikalų patikėtinė JAV.
2009 – 2010 m. dirbo Lietuvos pirmininkavimo Baltijos Jūros Valstybių Taryboje sekretoriato vadovo pavaduotoja, Lietuvos atstove Baltijos jūros valstybių Tarybos (BJVT) Vyresniųjų pareigūnų komitete.
Šiuo metu yra ambasadorė ypatingiems pavedimams URM Europos reikalų departamente.
K. Jurgaitienė 2003 m. apdovanota ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
Kočėnai
Kočėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 17 km į šiaurę nuo Biržų, Apaščios kairiajame krante.
Istorija
Kočėnai istorijos šaltiniuose paminėti 1645 m. 1957–1991 m. Nausėdžių kolūkio gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Sakūtėliai
Sakūtėliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Vilkyčių, prie Klaipėdos–Šilutės geležinkelio. Seniūnaitijos centras. Stūkso Sakūtėlių piliakalnis, šiaurėje teka Veiviržas. miniatiūra|220px|left|Įmonė
Montobanas
Montobanas (pran. – Montauban) – miestas pietvakarių Prancūzijoje, Tarno ir Garonos departamente. 50 km nuo Tulūzos.
Antakalnis (Elektrėnai)
Antakalnis – viensėdis Elektrėnų savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Beižionių. Yra ferma. Į pietus nuo viensėdžio praeina keliukas.
Prancūziškos enciklopedijos
thumbnail|300px|Titulinis Encyclopédie puslapis Prancūziškos enciklopedijos pradėtos kurti jau XIII a. Šiuolaikiškos enciklopedijos rengtos nuo XVIII a., Švietimo epochoje.
Yra žinomos šios enciklopedijos:
(*) įskaitant garso ir vaizdo forma
Grenados tarptautiniai santykiai
Grenados tarptautiniai santykiai labiausiai susiję su JAV, Kuba, Venesuela ir Kinija, kurios turi savo ambasadas saloje.
Grenada tapo JT nare 1974 m. Tais pačiais metais Grenada prisijungė prie Amerikos Valstybių organizacijos, Tarptautinis valiutos fondo ir Pasaulio Banko. Šalis taip pat priklauso Karibų vystymosi bankui, Karibų sandraugai, Rytų Karibų valstybių organizacijai ir Tautų Sandraugai.
Gulbiniškiai
Gulbiniškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietvakariuose. Seniūnaitijos centras. Yra išlikusi Gulbiniškių raketų bazė – sovietinė raketinė bazė.
Lukiškės
Lukiškės – Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus ir pietvakarius nuo Senamiesčio, kairiajame Neries krante. Rytuose tarp senosios Vilnelės vagos ir Lukiškių spėjama buvus Šventaragio mišką, Lukiškių pakraštys buvo ties dabartine Tilto gatve, vakaruose apėmė Lukiškių šilą (dabartinį Vingio parką) ir driekėsi iki Panerių kalvų. Dabar Lukiškės iš esmės susiliejusios su Vilniaus centru. Rytuose ribojasi su Senamiesčiu, pietuose – su Naujamiesčiu, vakaruose Neris skiria nuo Žvėryno (jungia Liubarto tiltas ir Žvėryno tiltas), šiaurėje – nuo Saltoniškių ir Šnipiškių (jungia Geležinio Vilko tiltas ir Baltasis tiltas). Yra Lukiškių aikštė, Lukiškių kalėjimas ir Lukiškių cerkvė.
Laikoma, kad Lukiškėse prasideda greitkeliai ir. Svarbus VVT mazgas: pagrindinės stotelės – J. Tumo-Vaižganto, Kražių, Operos ir baleto teatras, Pamėnkalnio, J. Jasinskio.
Etimologija
Manoma, kad pavadinimas kilęs nuo totoriaus Luko Petravičiaus, kuriam Ldk Vytautas XIV a. pabaigoje ar XV a. pradžioje čia paskyrė didelį žemės sklypą (asmenvardinis vietovardis). Jos buvo vadinamos taip pat Totorių Lukiškėmis arba Totorija. Kita vertus, Lukiškių pavadinimo kilmė tiksliai nenustatyta. Lietuvos Metrikos įrašuose vartojama forma на Луце, влизко реки Вели (1499 m.), 3 Вильни на Луце (1524 m.) rodytų, kad senasis vietos pavadinimas galėjo būti Luka („lenkti, lankas, linkis“; plg. „pieva“,  „lankas“). Tačiau atkreiptinas dėmesys ir į luknas reikšmę „[tas,] kurio ragai eina į šalis“, miesto atžvilgiu Lukiškės Neries vingiais iš tiesų išsišakoja į du ragus.
Istorija
thumb|left|Raštas (kairėje), kuriuo Ldk maršalka [[Stanislovas Radvila II perleidžia Lukiškes Vilniaus jėzuitų kolegijai, 1593 m. gegužės 20 d.]]
Nuo XVI a. Lukiškės tapo uostu. Palei Nerį buvo pirklių sandėliai. Lukiškių šile XVI a. buvo dvaras. 1553–1561 m. Mikalojus Radvila Juodasis jame priglaudė evangelikus reformatus. Lukiškėmis XV–XVI a. dar buvo vadinama didelė teritorija į vakarus nuo miesto, iki pat Žemųjų Panerių. Radvilų valdoma jų dalis (šiaurėje, su Vingiu) vadinta Didžiosiomis, o Astikų (pietuose) – Mažosiomis Lukiškėmis. 1646 ir 1648 m. planuose Lukiškėse dar nupiešti dideli miško masyvai – ties Vingiu ir palei Neries pakrantę upe žemyn.
thumb|right|Ver Lukiskanum - Lukiškių pavasaris sveikinimų knyga [[Vladislovas Vaza|Vladislavui IV Vazai, besilankančiam Vilniuje, 1648]]
XVII a. Lukiškės tapo Vilniaus priemiesčiu, susiformavo trys gatvės. Lukiškėse buvo įrengtos vargingųjų Vilniaus miestiečių kapinės. Didikas Jurgis Liutauras Chreptavičius Lukiškėse vienuoliams dominikonams padovanoja žemės sklypą ir pinigų, kad šie kapinėse pastatytų bažnyčią. 1642 m. dominikonai pastato medinę Šv. apaštalų Jokūbo ir Pilypo bažnyčią, netrukus – vienuolyną. 1677 m. įsteigta parapija, kuri veikė iki 1948 m. Per LLV karą 1654–1667 m. su Rusija ir per 1700–1721 m. Šiaurės karą Lukiškės smarkiai nukentėjo, sudegė bažnyčia ir vienuolynas. 1722 m. atstatyta bažnyčia ir 1739 m. atstatytas vienuolynas buvo pirmieji mūriniai pastatai Lukiškėse. 1757–1761 m. architektas Jonas Kristupas Glaubicas jėzuitams suprojektavo 3 aukštų rūmus su mansardomis, o vėliau rūmai ir pastatyti, o 1872 m. sunyko. Apie 1800 m. Jėzuitų Lukiškės imtos vadinti Vingiu. XIX a. namai Lukiškėse statyti neplaningai, paliekant vietos tik siauroms gatvelėms. 1860 m. Lukiškių aikštėje įrengtas miesto turgus. XIX a. viduryje nutiestos svarbiausios gatvės – Šv. Jurgio (dabar Gedimino) prospektas ir Pamėnkalnio, XIX a. 2-ojoje pusėje Lukiškės prijungtos prie Vilniaus. 1891 m. prospektas iki Lukiškių aikštės išgrįstas ir apsodintas liepomis. 1897 m. pastatyti teismo rūmai, 1898–1903 m. – Lukiškių kalėjimas. 1908 m. Juozapo Montvilos iniciatyva pradėtas statyti triaukščių gyvenamųjų namų kvartalas, dar vadinamas Lukiškių arba Montvilos kolonija.
1940 m. Lukiškių aikštėje įsikūrė NKVD. 1941–1944 m. per Vokietijos okupaciją Lukiškėse įsikūrė gestapas. 1944 m. čia vėl įsikuria NKVD. 1948 m. uždaryta bažnyčia (iki 1992 m.). 1950 m. Lukiškės priskirtos Vilniaus miesto Spalio rajonui. 1952 m. baigus rekonstruoti aikštę, ji buvo pervadinta Lenino aikšte.
1950 m. Vilnių suskirsčius į naujus administraciniu vienetus, Lukiškės priskirtos Spalio rajonui. XX a. 6-ajame dešimtmetyje pastatyta didelių mūrinių gyvenamųjų ir visuomeninių pastatų: Mokslininkų namai (1950 m.), Respublikinė biblioteka (1960 m., dab. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), 8–9 dešimtmetyje – Operos ir baleto teatras (1974 m.), LTSR AT rūmai (1982 m., juose 1990 m. įsikūrė LR Aukščiausioji Taryba, vėliau Seimas) ir kitų. 9 dešimtmetyje per Lukiškių vidurį nuo Vingio parko pusės link Šnipiškių ir Saltoniškių nutiesta nauja automobilių magistralė (Geležinio Vilko gatvė), jai iškastas tunelis, pastatytas Geležinio Vilko tiltas (1979 m.) per Nerį.
1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę vėl imtas vartoti Lukiškių vardas. Lukiškėse įsikūrė Lietuvos apeliacinis (1994 m.), Vilniaus apygardos (1999 m.) teismai, Okupacijų ir laisvės kovų muziejus (1992 m.), Ypatingasis archyvas (1995 m.). Neries pakrantėje Vingio parko link ir prie Seimo rūmų pastatyta daugiaaukščių pastatų. 2008 m. prie Seimo rūmų atidengtas Sausio 13 memorialas.
Jonavos kraštas
Jonavos kraštas - laikraštis Jonavoje, „dešiniosios minties“ mėnraštis (Masinės informacijos priemonės steigimo liudijimas Nr. 799). Apimtis - 8 puslapiai. Leidėjas - UAB „A grupė". Spaudėjas - AB „Raidė“ (Kaunas). Tiražas - nuo 9000 iki 10 000 egzempliorių. Laikraštis leidžiamas visuomeniniais pagrindais. Platinamas nemokamai. Remia Liberalų centro sąjunga, Tėvynės sąjunga - Lietuvos konservatoriai.
Redakcija
Redaktorė - Giedrė Ramanauskaitė.
Redakcinė kolegija - Gintautas Brukas, Gintas Jasiulionis, Edmundas Simanaitis, Vytautas Venckūnas, Virginijus Vizbaras.
Adresas - Vasario 16-osios g. 1, Jonava.
Neil Sanderson
Neil Christopher Sanderson (g. 1978 m. gruodžio 17 d., Peterborough, Ontarijas, Kanada) – Kanados roko grupės Three Days Grace būgnininkas.
Biografija
1992 m. mokykloje susipažinęs su vokalistu Adam Gontier įkūrė grupę Groundswell. 1998 m. jie pakeitė pavadinimą į Three days grace ir persikėlė į Torontą.
Karjeros grupėje Grounswell metu, Sandersonas taip pat grojo tuometinėje Trevor McNevan (Thousand Foot Krutch dainininko) grupėje Oddball. Vedęs, turi dukrą.
Brunėjus
Brunėjus arba Brunėjaus Valstybės Darusalamas (Negara Brunei Darussalam/نڬارا بروني دارالسلام, Brunėjaus Valstybė, Taikos Užuovėja) – valstybė Pietryčių Azijoje, Borneo saloje. Ribojasi su Malaizija ir Pietų Kinijos jūra.
Istorija
Brunėjaus istorija yra neatsiejamai susijusi su Malajų salyno istorija. Čia nuo I tūkst. vidurio egzistavo thalasokratinė valstybė: kinų šaltiniai mini hinduistinę Poni valstybę, su kuria Kinija palaikė prekybinius santykius. XIV a Poni, kaip ir visas Malajų salynas buvo įjungtas į Madžapadhito imperiją, tačiau priklausomybė buvo daugiau nominali.
XV a, Brunėjui vystant aktyvius ryšius su Melakos sultonatu, čia atkeliavo islamas, įkurtas Brunėjaus sultonatas ir pradėta sultonų dinastija, egzistuojanti iki šiol. Tuo metu sultonatas kontroliavo didžiules teritorijas Borneo šiaurėje (beveik sutampančias su dabartine Rytų Malaizija), steigė savo kolonijas Filipinų salose – įkūrė musulmoniškas gyvenvietes, tarp jų ir Manilą.
XVI a pabaigoje sultonato ekspansija buvo sustabdyta ispanų, kurie kolonizavo Filipinų salas, įkurdami Filipinus. Keičiantis prekybos srautams bei geopolitinei situacijai, silpo ir sultonatas. Jis nebepajėgė konkuruoti ir su kitais sultonatais, tokiais kaip Sulu sultonatas ar Magindanao. XVII a. II pusėje Brunėjus atidavė didžiules teritorijas (dab. Sabahas) Sulu sultonui.
XIX a Malajų salyne labai suaktyvėjo britai. 1839 m keliautojas Džeimsas Brukas padėjo sultonui numalšinti sukilimą, už ką kaip dovaną gavo nedidelę teritoriją aplink Kučingo miestą. Plėsdamas teritorijas Brunėjaus sąskaita, jis sukūrė Saravako karalystę. Panašiu metu Didžioji Britanija iš Sulu sultono išsinuomavo Sabaho teritoriją, kuri tapo Šiaurės Borneo kolonija. Abi sritys šiuo metu sudaro Rytų Malaiziją. Realiai likusi sultono valdžioje teritorija (ir esanti šiuolaikinio Brunėjaus teritorija) irgi tapo britų protektoratu.
Brunėjaus, buvusio Britų imperijos užkampio ir piratų prieglobsčio, padėtis labai pasikeitė 1929 m. jame atradus naftos ir gamtinių dujų. Šis atradimas aktualus ir šiandien: dabar tai viena iš turtingiausių pasaulio šalių.
Po Antrojo pasaulinio karo vykstant intensyviai dekolonizacijai, iš buvusių britų valdomų sričių buvo suformuota Malaizija. Brunėjui, kaip ir Singapūrui, buvo siūloma į ją įsijungti, tačiau sultonas atsisakė, iki pat 1984 m. likdamas Jungtinės Karalystės protektoratu.
Politinė sistema
Brunėjus yra absoliutinė monarchija, kurios aukščiausiasis valdovas yra sultonas (valdo Bolkija dinastija; nuo 1967 m. sultonu yra Hasanalis Bokija). Sultonas taip pat yra šalies ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras, visi svarbiausi politiniai postai priklauso karališkajai šeimai. Veikia 36 vietų parlamentas, tačiau jo vaidmuo labiau marionetinis.
Administracinis suskirstymas
thumb|240px|Brunėjaus žemėlapis
Brunėjus administraciškai suskirstytas į 4 rajonus (daerah), šie savo ruožtu skirstomi į mukimus, kurių šalyje iš viso yra 38. Temburongo rajonas yra atskirtas Malaizijos (eksklavas).
Rajonai:
Geografija
Brunėjus įsikūręs Borneo salos šiaurėje, Pietų Kinijos jūros ir Brunėjaus įlankos pakrantėje. Kranto linijos ilgis 161 km. Iš kitų pusių šalį supa Malaizija (sienos ilgis 381 km). Didesniąją šalies dalį (teritorijas į pietus nuo pakrantės) užima tropinės džiunglės. Pietiniu pakraščiu driekiasi kalnai, labiausiai kalnuotas yra Temburongo rajonas, kuriame stūkso aukščiausia šalies vieta – Bukit Pagonas (1850 m). Nuo kalnų link jūros teka neilgos, bet vandeningos upės – Brunėjus, Belaitas, Pandaruanas, Temburongas, Tetongas ir kt. Dalis jų sudaro mangrovėmis apaugusias estuarijas. Temburonge yra vienintelis šalyje Ulu Temburongo nacionalinis parkas.
Klimatas pusiaujinis, vidutinė metinė oro temperatūra 26,1 °C. Metų bėgyje temperatūra kinta labai nežymiai. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 2800 mm. Lietingiausia būna spalio–gruodžio laikotarpiu, sausiausia – vasarį–kovą. Pasitaiko taifūnų.
Ekonomika
thumb|240px|Brunėjaus eksporto schema
Svarbiausia pramonės šaka – gavybos pramonė. Naftos ir gamtinių dujų gavyba sudaro 90 % šalies BVP. Per dieną išgaunama ~167 tūkst. barelių naftos; tai 4 pagal apimtį naftos tiekėja iš Pietryčių Azijos šalių. Suskystintų dujų paruošiama ~25,3 mln. m³ (9-a vieta pasaulyje).
Didžioji dalis maisto ir buitinės produkcijos į šalį importuojama (daugiausia iš kitų Pietryčių Azijos šalių). Brunėjuje yra aliejinių palmių, hevėjos plantacijų, auginami ryžiai, sago palmės, veisiami buivolai, ožkos, kiaulės, verčiamasi žvejyba. Vystomas turizmas.
Pagrindiniai eksporto partneriai yra Japonija, Pietų Korėja, Indija, Australija, Naujoji Zelandija. Pagrindiniai importo partneriai – Singapūras, Kinija, Jungtinė Karalystė, Malaizija.
Demografija
Didžioji dauguma Brunėjaus gyventojų susitelkę vakarinės šalies dalies šiaurinėje pakrantėje. Ten yra visi svarbiausi miestai – Bandar Seri Begavanas, Muara, Kvala Belaitas, Džerudongas, Tutongas, Serija. Pietinė šalies dalis ir visas Temburongo rajonas gyvenami retai.
Pasak 2001 m. surašymo, 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas šalyje yra 92,7 % (vyrų – 95,2 %, moterų – 90,2 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Brunėjuje yra 75,74 metų – truputį didesnė negu Lietuvos. Gyventojų amžiaus struktūra:
Etninė sudėtis:
Valstybinė šalies religija yra islamas (šafijitų atšakos sunizmas). Šią religiją išpažįsta daugiausia malajai, dalis kinų. Dauguma Brunėjais kinų išpažįsta kinų tikėjimus (budizmas, daoizmas, kinų liaudies religija), yra krikščionių (daugiausia imigrantai), nereligingų žmonių. Džiunglių tautos dar išpažįsta savo vietinius tikėjimus.
Kultūra
thumb|240px|Kampong Ajeras – tradicinė brunėjiečių gyvenvietė
Brunėjuje vyrauja islamo paveikta malajų kultūra, tačiau čia ji kur kas konservatyvesnė nei Malaizijoje ar Indonezijoje. Šalyje galioja šariato teisė. Miestuose gan ženkli kinų kultūros įtaka.
Veikia keletas universitetų, iš kurių svarbiausias Brunėjaus Darusalamo universitetas (įkurtas 1985 m.). Pastatyta nemažai naujų, ištaigingų mečečių, iš kurių didžiausia ir garsiausia yra Sultono Omaro Ali Saifudino mečetė. Sultonas gyvena milžiniškuose Istana Nurul Imano rūmuose. Didelė dalis Brunėjaus gyventojų tebegyvena tradiciniuose mediniuose nameliuose ant polių. Didžiausias tokių gyvenviečių konglomeratas yra Kampong Ajero rajonas Bandar Seri Begavane.