cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolando giesmė
Istoriniai įvykiai
Kitų detalių apie įvykius pateikė Karolio Didžiojo biografas Einhardas. Skirtingai nuo ankstesnių autorių, jis žygį į Ispaniją bandė pavaizduoti buvus sėkme, o baskų pasalą Pirėnų kalnuose tik menku įvykiu. Pasak jo, išdavikiški gaskoinai palaukė, pakol kariuomenė išsities ilga grandine slėniuose ir po to puolė ariergardą. Frankai buvo pasimetę, gaskoinai greitai juos išžudė, išgrobė gurguolę ir pasinaudoję nakties tamsa pasitraukė. Pasak Einhardo: „Šiame mūšyje žuvo karališkasis senešalas Eginhardas, rūmų grafas Anzelmas ir Bretanės markgrafas Hruodlandas bei daugelis kitų.“ Tai yra tik vienas iš dviejų Hruodlando, pagrindinio „Rolando giesmės“ veikėjo, paminėjimų. Kitas paminėjimas yra ant vienos to laikmečio monetos, kurios vienoje pusėje užrašytas vardas Carlus, kitoje − Rodlan. Manoma, kad mūšis įvyko 778 m. rugpjūčio 15 d.
Epo kilmė
Pasak vieno iš moderniųjų epo tyrinėtojų Ž. Bedjė teorijos, paskelbtos prieš I-ąjį Pasaulinį karą, mūšis buvo menkas įvykis, kuris išliko vietovės gyventojų atmintyje. Ilgainiui jis virto legenda, mielai perduodama vietos gyventojų piligrimams, keliaujantiems į Šv. Jokūbo Komposteliškio katedrą. Šis kelias ėjo per Ronsevalį, kurio vienuoliai tikriausiai sąmoningai platino ir papildė legendą. Legenda buvo užrašyta XII a. gide piligrimams. Slėnyje buvo pastatytas kryžius, esą iš Karolingų laikų, bei buvo kiti artefaktai, esą likę po mūšio ir siejami su Rolandu.
1933 m. R. Fatjė iškėlė klausimus, kodėl Karolio Didžiojo gurguolė buvo kariuomenės ariergarde, jei paprastai ji būna voros viduryje, ir kodėl mūšis, kuriame žuvo daugelis vadų ir pakriko visa kariuomenė, laikomas nereikšmingu? Anot jo, pasala turėjo būti klasikinės taktikos: buvo užblokuotas kariuomenės judėjimas priekyje ir smogta voros galui. Kariuomenė turėjo žūtbūtinai kovoti, kad prasibrauti į priekį ir patyrė reikšmingą pralaimėjimą, kurio garsą išnešiojo žygio dalyviai išaukštindami pasmerkto ariergardo vado, markgrafo Hruodlando (Rolando) žūtį pasakojimais ir baladėmis. Poemą tikriausiai parašė žmogus, kuris buvo toli nuo įvykių vietovių. Pavyzdžiui, vietiniai gyventojai vargiai galėjo lengvai tvirtinti, kad Kordoba yra kažkur prie Saragosos, o Saragosa prie jūros. Pasak R. Fatvė, Ronsevalio vienuoliai tik pasinaudojo legenda ir poema.
Poemos turinys
Poemos autoriaus kalba tiesi, paprasta, kartais grubi, be didelių slapukavimų. Frankai autoriui herojai, saracėnai − niekšai. Poemos pradžioje tik Saragosa neužimta. Jos valdovas Marsilis (pramanytas asmuo) siunčia pasiuntinį Blankandreną pas Karolį Didįjį žadėdamas dovanų ir apsikrikštyti, jei jis pasitrauks iš Ispanijos. Karolis pas Marsilį siunčia pasiuntinį Ganeloną sutarti sąlygų. Pačioje pradžioje autorius neslepia − frankai bus apgauti, Ganelonas juos išduos, narsiausias Karolio Didžiojo peras Rolandas žus. Ganelono prototipas, manoma, yra IX a. gyvenęs vyskupas Genilo, išdavęs Karolį Plikąjį ir nubaustas mirties bausme. Poemoje veikia ir daugiau veikėjų, gyvenusių vėliau ir tikrame žygyje nedalyvavusių.
Frankų bėdų šaltiniu tampa feodalų nesutarimai. Ganelonas tiki, kad Rolandas, pasiūlęs jį į pasiuntinius, siekia jo mirties, nes prieš tai buvusius pasiuntinius Marsilis nužudė. Ganelonas vykdo Karolio valią, bet atvykęs pas Marsilį pasiūlo išduoti Rolandą saracėnams tikindamas, kad Rolandui žuvus Karolis nebepajėgs kariauti ir atsitrauks. Po to jis pasiūlo Karoliui skirti kariuomenės ariergardui vadovauti Rolandą, žinodamas, kad saracėnai jį užpuls. Prie Rolando prisijungia jo ištikimiausias draugas Olivjė ir kiti Karolio Didžiojo perai. thumb|right|180px| Rolandas pučia ragą Olifantą, 1885 m. poemos iliustracija Poemos siužeto struktūra, anot B. Jarcho, yra tokia:
Poemoje yra paralelių: dvylika saracėnų perų ir dvylika frankų perų, Marsilio taryba − Karolio Didžiojo taryba, Karolis Didysis, galingiausias krikščionių valdovas − Baliganas, galingiausias saracėnų valdovas. Naudojamos pasikartojančios mintys skirtingose strofose taip paryškinant svarbiausius, dramatinius siužeto momentus (poema buvo skirta klausymui, ne skaitymui). Rolandas yra ištikimybės, atsidavimo valdovui pavyzdys. Pagrindinis jo bruožas yra narsa. Iškilus pavojui ir Olivjė pasiūlius kviesti į pagalbą Karolio pagrindines pajėgas, jis atsisako pūsti ragą, nes jam tai yra bailumo išraiška. Mūšio pabaigoje, esant padėčiai beviltiška, jau Olivjė atkalbinėja pūsti ragą. Poemos drama baigiasi teisybės triumfu: saracėnai nugalėti, išdavikas nubaustas, nors už tai teko brangiai sumokėti.
HD 86264 b
HD 86264 b – egzoplaneta, skriejanti apie F7V spektrinės klasės žvaigždę HD 86264, esančią Hidros žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 224,3 šviesmečio (68,8 parseko).
HD 86264 b yra dujinė milžinė, maždaug 7 kartus masyvesnė už Jupiterį, jos spindulys – apytikriai 1,13 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per ~1475 paras, jos orbitos didysis pusašis yra 2,86 (± 0,07) av, o ekscentricitetas – 0,7 (± 0,2). Didelis HD 86264 b orbitos ekscentricitetas rodo, kad ji skrieja ištęsta elipsine orbita. HD 86264 b pusiausvyros temperatūra – 214 K.
Apie HD 86264 b atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Kalifornijoje esančioje Liko observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. HD 86264 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta (2020 m. duomenimis).
Viktoras Kuprevičius
Viktoras Kuprevičius:
Apvalinimas
Skaičiaus reikšmės apvalinimas reiškia pakeitimą kita reikšme, kuri maždaug lygi, bet trumpesnė, paprastesnė arba daug aiškesnės išraiškos. Pavyzdžiui, pakeičiant 23,4476 € į 23,45 €, arba trupmeną 312/936 į 1/3 arba išraišką √2 į 1,414.
Iš kitos pusės apvalinimas įveda apvalinimo klaidą rezultate. Apvalinimas yra beveik neišvengiamas daugelyje skaičiavimų – ypač kai dalinami du skaičiai į sveikąjį skaičių arba į slankiojo kablelio aritmetiką, kai skaičiuojamos matematinės funkcijos, tokios kaip kvadratinė šaknis, logaritmas ir sinusas arba, kai naudojamas slankiojo kablelio su fiksuotu skaičiumi reikšmingų skaitmenų. Skaičiavimų sekoje šios apvalinimo klaidos dažniausiai susideda ir tam tikrose sąlygose gali grąžinti nesąmoningą reikšmę.
Įprastas apvalinimas su žymėjimu
Apvalindami nurodytą skaičių iki nurodyto skyriaus: Pavyzdžiui, 3,14159 suapvalinus iki šimtųjų bus 3,14. Suapvalinus 3,1153 iki šimtųjų bus 3,12.
Kuchicka Volia
Kuchicka Volia  – kaimas šiaurės vakarų Ukrainoje, 20 km į pietryčius nuo Liubešivo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Pinsko apskrityje, Kuchicka Volios valsčiaus centras.
Honestly, Nevermind
Honestly, Nevermind – septintasis studijinis kanadiečių atlikėjo Drake albumas, išleistas 2022 m. birželio 17 d. Albumas iš kitų Drake darbų išsiskiria savo skambesiu, naudodamas šokių muzikos ir house elementus.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją pardavimų savaitę JAV pardavus 204 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas vienuoliktuoju Drake įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Techninis personalas
Ukrainos krepšinio lyga
Ukrainos krepšinio lyga, taip pat žinoma kaip Ukrainos krepšinio superlyga – krepšinio čempionatas, kuriame dalyvauja stipriausi Ukrainos krepšinio klubai. Ukrainos krepšinio lyga įkurta 1992 metais.
Komandos
Nuo 2017–18 m. sezono žaidžia 8 komandos:
Sarkajiedų dauba
Sarkajiedų dauba – gamtos paminklas pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, 10 km į vakarus nuo Merkinės, tuoj į vakarus nuo Sarkajiedų, Panemunės miške (Merkinės girininkijos 5, 6, 7 kvartalai).
Dauba 25 m gylio, 580 m ilgio, 300 m pločio, aplinkinės kalvos iškilusios 40 m aukščiau už daubos dugną.
Objektas gamtos paminklu paskelbtas 1997 m.
Armandas Kelmelis
300px|miniatiūra|dešinėje|Armandas Kelmelis valtyje
Armandas Kelmelis (g. 1998 m. kovo 22 d. Kaune) – Lietuvos akademinio irklavimo sportininkas.
Pasiekimai
2014 m. gruodžio mėnesį neoficialiai pagerino pasaulio šešiolikmečių 15-os kilometrų rekordą (Concept-2 treniruokliu). Tais pačiais metais iškovojo sidabro medalį, porinių dviviečių valčių klasėje, pasaulio jaunių iki 19 metų čempionate.
2015 m. birželio 27 d., 53-ioje „Gintarinių irklų“ regatoje, vyrų vienviečių (M1x) klasėje, užėmė trečią vietą. Distanciją įveikė per 6:54.9 (oficialus pasaulio jaunių iki 19 metų rekordas 6:55.9).
2015 m. lapkričio 7 d. neoficialiai pagerino pasaulio jaunių iki 19 metų, 60 minučių rekordą (Concept-2 treniruokliu).
2016 m., būdamas 18-kos, dalyvavo vasaros olimpinėse žaidynėse Rio de Žaneire, vienviečių valčių klasėje (užėmė 19 vietą).
2017 m., pasaulio jaunimo iki 23m. čempionate, BM2x valčių klasėje kartu su Dovydu Nemeravičiumi pagerino pasaulio geriausią laiką 6:07.57
Michael Page
Michael Page (pristatoma kaip PageGroup) – Jungtinėje Karalystėje įsikūrusi tarptautinė įdarbinimo agentūra, kurios akcijomis prekiaujama Londono vertybinių popierių biržoje, FTSE 250 Index.
Istorija
Įmonė buvo įkurta 1976 m. Michael Page ir Bill McGregor, kurie įdarbindavo buhalterius nuolatiniam darbui Jungtinėje Karalystėje. Pora veiklą pradėjo Londone, bet jau 1979 m. buvo atidarę biurus Mančesteryje, Birmingame, Glazge, Lidse bei Bristolyje. 1985 m. buvo atidarytas biuras Australijoje, vėliau sekė biuras Prancūzijoje 1986 m.
Nuo 2012 m. spalio mėn. „Michael Page International“ pristatinėja save kaip „PageGroup“ ir operuoja trimis pagrindiniais prekės ženklais: „Page Executive“, „Michael Page“ ir „Page Personnel“, remiantis keliais pridėtiniais prekės ženklais, kuriais įmonė disponuoja tarptautiniu mastu.
Rambrušas
Rambrušas yra ypatingas tuo, kad tai yra labiausiai į vakarus nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė Europoje. Tiksliai 850 km labiausiai į rytus nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė yra Doič Jarndorfas Burgenlande, Austrijoje.
Ūminė limfogeninė leukemija
Ūminė limfogeninė leukemija (ūminė limfoleukemija, ūminė limfatinė leukemija,ūminė limfocitinė leukemija, ŪLL) – piktybinė kraujo liga, leukemija, kuriai būdingas greitas nekontroliuojamas nebrandžių kraujo ląstelių (blastų) dauginimasis ir normalios kraujodaros išstūmimas, kas pasireiškia anemija, trombocitopenija ir padidėjusia infekcijos išsivystymo rizika.
Epidemiologija
ŪLL yra vaikų liga, tai dažniausias piktybinis susirgimas vaikų tarpe. Liga dažniausiai susergama 5 metų amžiuje, vėliau sergamumas labai ženkliai mažėja ir vėl ima didėti nuo 50 metų ir pasiekia piką sulaukus 80 metų.
Rizikos faktoriai
Ligos priežastys nėra žinomos, tačiau didesnė ŪLL rizika nustatyta ligoniams sergantiems Dauno sindromu, ataksijos telangiektazijos sindromu, sunkiu kombinuotu imunodeficitu.
Patogenezė
Liga prasideda kaulų čiulpuose sutrikus ankstyvos limfinės eilės ląstelės diferenciacijai ir pradėjus jai nekontroliuojamai daugintis.
Klasifikacija
Senesnė FAB klasifikacija pateikiama apžvalginiame leukemijos straipsnyje. Pagal 2008 metų WHO klasifikaciją išskiriamos tokios ūminės limfogeninės leukemijos grupės.
Limfocitų pirmtakų neoplazijos (atitinka FAB L1-L2): Brandžių B ląstelių neoplazijos: Burkitt limfoma/leukemija (atitinka FAB L3)
Simptomai
Ligos eiga greita, simptomai atsiranda ir progresuoja savaitėmis ir dienomis. Pirmoje vietoje yra sutrikusio normalių kraujo ląstelių brendimo sukeliami simptomai:
Diagnostika
miniatiūra|Periferinio kraujo mikroskopiniame tyrime tarp eritrocitų matomi trys leukemijos [[blastas|blastai]]
Gydymas
Kaip ir visų ūminių leukemijų, gydymas skirstomas į remisijos indukciją, konsolidaciją ir palaikomąjį gydymą. Vyresnio amžiaus ligoniams negalima skirti vienodai intensyvaus gydymo kaip vaikams ir jauno amžiaus pacientams, todėl paprastai skiriamos mažesnės vaistų dozės ir šiek tiek supaprastintos gydymo schemos.
Remisijos indukcija
Ši pirma gydymo fazė pradedama prefaze, kuria siekiama sumažinti ligos masę. Prefazė paprastai trunka 3-7 dienas. Po jos skiriamas gydymas chemoterapinių vaistų kombinacijomis. Gali būti skiriamas vinkristinas, daunorubicinas doksorubicinas, asparaginazė, metotreksatas, ciklofosfamidas. Jei randamas BCR/ABL genas, gydymui taip pat skiriamas imatinibas. Po indukcijos fazės atliekami tyrimai siekiant nustatyti, ar pavyko pasiekti ligos remisiją.
Konsolidacija
Konsolidacija yra ilgesnis intensyvus gydymo kursas, kuriuo toliau siekiama išlaikyti pasiektą remisiją. Skiriamas metotreksatas, asparaginazė, citarabinas ir kiti preparatai. Konsolidacijai gali būti taikoma alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija. Ji atliekama pacientams, kuriems nustatoma didelė ligos atsinaujinimo rizika.
Palaikomasis gydymas
Ligoniams, kuriems neatliekama transplantacija, po konsolidacijos kurso skiriamas palaikomasis gydymas. Paprastai tam pasirenkamas merkaptopurinas arba metotreksatas. Šis gydymas sumažina ligos atsinaujinimo riziką ir prailgina ligonių išgyvenamumą.
Sangailės vasara
Sangailės vasara  – 2015 m. filmas (indeksas N–16).
Galvinio gūbrys
Galvinio gūbrys – gamtos paminklas pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, 4 km į pietvakarius nuo Ryliškių, šalia Živulčiškės, Merkinės girininkijos miške (779, 780, 783 kvartalai), Lizdų kraštovaizdžio draustinyje, iš šiaurės juosia Bedugnio ežerą ir skiria nuo Galvinio ežero.
Sangailės vasara
Prodiusavo lietuvių „Fralita Films“ su prancūzų „Les Films d’Antoine“ ir olandų „Viking Films“. Gamybą parėmė Lietuvos kino centras.
Galvinio gūbrys
Gūbrio ilgis ~1500 m, plotis 100–400 m, aukštis iki 41 m.
Objektas gamtos paminklu paskelbtas 1997 m.
Sangailės vasara
Kūrybinės grupės pagrinde – lietuviai, išskyrus operatorių Dominique Colin (ilgametį A. Kavaitės kompanioną).
Siužetas
Lietuvoje sukurta „Sangailė“ pasakoja apie dvi paaugles merginas – jų išgyvenimus brandos periodu, seksualumo ieškojimus ir savo baimių įveikimą. Juostoje kalbama apie sunkius paauglystės išgyvenimus, tačiau tai daroma šiltai ir vasariškai. Režisierė lengvais potėpiais perduoda veikėjų jausmus, sukeldama plačią įspūdžių amplitudę, kuri padeda intuityviai suvokti Sangailės išgyvenimus. Pagrindinė filmo herojė Sangailė įsimyli, stoja akistaton su baimėmis bei išskrenda tolyn iš paaugliško pasaulio. Juostoje gausu kontrastų ir priešingybių: tiek kadrų kaitoje, tiek veikėjų charakteriuose. Sangailė (akt. Julija Steponaitytė) – tyli, nerangi, susikausčiusi mergina, skausmą bandanti malšinti žalodama save. Jos sutikta draugė Austė (akt. Aistė Diržiūtė) – gyvybinga, guvi, žvitri bendraamžė, dėl kurios užsispyrimo merginos pradeda bendrauti.
Filme užfiksuoti ir kvapą gniaužiantys akrobatiniai lėktuvų manevrai – juos atliko pasaulio akrobatinio skraidymo čempionas Jurgis Kairys.
Sangailė septyniolikos metų mergina, susižavėjusi akrobatiniu skraidymu, tačiau nedrįsta apie tai net svajoti. Atostogų metu aviacijos šventėje ji susipažįsta su bendraamže Auste, kuri yra jos priešingybė. Austė mėgaujasi gyvenimu ir daro viską kad išpildytų savo svajones. Sangailė parodo Austei savo žaizdas. Austė yra įsitikinusi, kad Sangailė išgis, kai nustos jaustis nemylima ir nevertinama. Austė skatina Sangailę ryžtis skrydžiui akrobatiniu lėktuvu, bet pirmas bandymas virsta košmaru. Sangailė visiškai nusivilia savimi, Austė ir toliau ja tiki. Tačiau Sangailėje atgimsta savidestrukcijos impulsai. Sangailei dar teks patirti skausmo ir priartėti prie pavojingos ribos, kol ji suras pusiausvyrą.
Įvertinimas
Kino festivalyje „Sundance Film Festival“ (JAV) režisierei Alantei Kavaitei įteiktas apdovanojimas už geriausią režisūros darbą konkursinėje vaidybinių filmų programoje. Filmas taip pat buvo rodomas Berlinalėje, „Panorama“ programoje. Taip pat tarptautinio dėmesio sulaukė filmo aktorė Aistė Diržiūtė – ji tapo finalininke kylančių Europos žvaigždžių „Shooting Stars“ konkurse ir Berlyne atsiėmė prizą iš garsios aktorės Natalie Portman rankų.
Lietuva taip pat šiuo filmu pretendavo į geriausio užsienio filmo kategoriją 88-iuosiuose Oskarų apdovanojimuose, tačiau filmas nebuvo nominuotas.
Kino apdovanojimuose „Sidabrinė gervė 2015“ juosta susilaukė daugiausiai nominacijų – filmas nominuotas šešiose kategorijose. Iš jų laimėtos trys – Metų geriausias dailininko darbas (Ramūnas Rastauskas), Metų geriausias aktorės vaidmuo (Julija Steponaitytė) bei Metų geriausias ilgametražis kino filmas.
Rotten Tomatoes tinklapyje, vertinančiame filmus pagal paskelbtas kritikų apžvalgas, filmas įvertintas 71 %. Pagal tinklapį, įvertinimo vidurkis pagal 14 apžvalgų yra 6,8 iš 10. Metacritic platformoje filmui skiriamas vidurkis 63 iš 100 pagal 8 kritikų apžvalgas. Filmo personažės ir tematika dažnai lyginama su „Adelės gyvenimu“ („Blue Is the Warmest Colour“).
Lietuvos žmogaus teisių centras
Lietuvos žmogaus teisių centras (LŽTC) – žmogaus teisių apsaugos ir švietimo nevyriausybinė organizacija. Nuo įsteigimo 1994 metais LŽTC telkė savo narių ir ekspertų pastangas, įgyvendinant teisėkūros ir švietimo projektus Lietuvos žmogaus teisių apsaugos srityje. Organizacijos būstinė – A. Smetonos g. 5-304, Vilnius. Pamatiniai Lietuvos žmogaus teisių centro filosofijos ir veiklos principai, jų pačių teigimu, yra asmenų lygybės ir nediskriminavimo idėjos. Nuo 2021 m. organizacijai vadovauja Jūratė Juškaitė.
Uždaviniai
Pagrindiniai deklaruojami Centro uždaviniai :
Veikla
Centras įgyvendina žmogaus teisių apsaugos ir švietimo projektus, rengia mokymus žmogaus teisių klausimais teisininkams, valstybės tarnautojams, kitoms suinteresuotoms visuomenės grupėms, analizuoja žmogaus teisių būklę šalyje, kelia žmogaus teisių probleminius klausimus, teikia jų sprendimo būdus įstatymų leidėjui, Vyriausybei.
Filmų festivalis „Nepatogus kinas“
Lietuvos žmogaus teisių centras nuo 2007 m. organizuoja žmogaus teisių dokumentinių filmų festivalį „Nepatogus Kinas“. Ieškoma būdų, kaip žodžius „demokratija“, „pilietiškumas“ ar „pakantumas“ padaryti artimesnius ir lengviau suprantamus plačiam žiūrovų ratui. Tai socialinis-kultūrinis projektas, kurio metu rengiamos nekomercinės kino peržiūros Vilniuje, Kaune ir kituose Lietuvos miestuose, rodoma įvairi filmų apie žmogaus teises programa, rengiami susitikimai su filmų kūrėjais, organizuojamos diskusijos su žmogaus teisių aktyvistais ir ekspertais. Nepaisant projekto socialinės misijos ir nekomercinio pobūdžio, „Nepatogus Kinas“ kartu yra ir vienas lankomiausių kino renginių Lietuvoje.
„Nepatogus Kinas“ – vienintelis tokio pobūdžio kino festivalis Baltijos šalyse. Edukacinėse peržiūrose apsilankė daugiau nei 42 000 žiūrovų.Organizatorių teigimu, siekiama praplėsti savo žiūrovų akiratį, atkreipti dėmesį į socialinius iššūkius, globalias ir lokalias žmogaus teisių problemas. .
Ataskaitos apie rasizmą ir diskriminaciją
Nuo 2003 m. Lietuvos žmogaus teisių centras yra Europos tinklo žmogaus teisėms ir pilietiškumui ugdyti (Democracy and Human Rights Education in Europe, DARE), nuo 2005 m. – Europos tinklo prieš rasizmą (European Network Against Racism, ENAR) narys.
Kasmet Lietuvos žmogaus teisių centro darbuotojai rengia ataskaitas apie rasizmo ir diskriminacijos apraiškas Lietuvoje. Ši ataskaita teikiama Europos tinklui prieš rasizmą. Tinklas, remdamasis šalių narių ataskaitomis, rengia bendrą ataskaitą apie situaciją Europoje.
Struktūra
Lietuvos žmogaus teisių centro struktūrą sudaro Centro nariai, Taryba bei Administracija. LŽTC nariai yra visuomenininkai, teisininkai, universitetų dėstytojai ir kiti asmenys, profesionaliai besidomintys žmogaus teisėmis.
2007 m. organizacijai priklausė 70 narių, 2011 m. – apie 20 visuomenės veikėjų, 2022 m. Centras turi 17 narių. Veikloje Centro Administracijai talkina LŽTC nariai, ekspertai bei savanoriai.
Tarybos nariai
Tuzai (Juodkalnija)
Tuzai – miestas (3900 gyv.) Podgoricos opštinoje (Juodkalnija), ant kelio, jungiančio Podgoricą ir Albanijos sienos kirtimo postą. Tuzai yra Tuzų miesto opštinos (9960 gyv.; Podgoricos opštinos dalis) centras.
Istorija
Tuzų vardas pirmą kartą paminėtas 1222 m. pranciškonų misionierių raštuose. Kaip miestas jis egzistuoja nuo XX a. pradžios. Kaip ir aplinkinės žemės Tuzai anksčiau priklausė Osmanų imperijai. Juodkalnijos dalimi tapo po 1878 m. Berlyno kongreso nutarimo.
Lietuvos žurnalistų draugija
Veikla
Lietuvos žurnalistų draugija tęsia prieš Antrąjį pasaulinį karą veikusios Lietuvos žurnalistų sąjungos tradicijas. 2007 m. buvo 211 narių. Tikslas – teisingai ir objektyviai informuoti visuomenę, remti valstybės siekius, palaikyti ryšius su šalies ir tarptautinėmis žiniasklaidos organizacijomis, ginti spaudos laisvę ir žurnalistų teises. Aukščiausia valdymo institucija – suvažiavimas, tarp suvažiavimų vadovauja centro valdyba, revizijos komisija ir garbės teismas.
Tuzai (Juodkalnija)
Istorija
1911 m. Kopliko (dabar Albanija) ir Tuzų miestų apylinkėse vyko Malesijos gyventojų kautynės su turkų kariuomene. Pergalė šiame mūšyje vedė prie Albanijos nepriklausomybės.
Lietuvos žurnalistų draugija
Nuorodos
Internetinė LŽD svetainė. Tikrinta 2014-01-19.
Tuzai (Juodkalnija)
Šių dienų Tuzai
Tuzai yra Malesijos regiono centras, dalis kurio priklauso Juodkalnijai. Už 40 min. kelio į pietus yra Adrijos jūra, o už- 40 min. į šiaurę – snieguoti kalnai.
Tuzai yra Malesijos lygumoje, miestą supa kalnai, pereinantys į Albanijos alpes (kitaip – Prokletijės kalnai|Prokletijės kalnus). Malesijoje yra apie 11 tūkst. gyventojų, iš kurių 4 tūkst. gyvena Tuzuose. Dauguma gyventojų yra albanai (katalikai ar musulmonai). Tuzuose yra sveikatos centras, pradinė mokykla „Mahmut Lekić“ ir vidurinė mokykla „25 Maj“. Paskutiniais metais Tuzuose pastaytas futbolo stadionas.
Malesijos regione yra nemažai draugijų, saugančių kultūrines vertybes. Rengiami karnavalai, kurių dėka Tuzai prisijungė prie miestų karnavalų rengėjų.
Tuzai ir Golubovcai yra miesto opštinos, kurios yra Podgoricos opštinos padaliniai. Abu jie turi savo parlamentus,
Gyventojai
Tuzų miesto gyventojų etninė sudėtis: Viso – 3 789
Juodasis dukeris
Juodasis dukeris – dykaraginių šeimos žinduolis.
Tuzai (Juodkalnija)
Gyventojai
Pagal religiją gyventojai yra:
Juodasis dukeris
Fizinės savybės
Kaip ir visiems dukeriams būdinga, juodųjų dukerių kojos palyginti trumpos ir nugara šiek tiek lenkta. Patelės dažniausiai yra truputį stambesnės negu patinai, skirtumas ryškiausiai matomas lyginant kūno mases. Suaugusių dukerių kūno masė įprastai būna 15–20 kg, nors tyrimų rezultatuose atsiranda žymių svyravimų. Kūno ilgis (su galva) 80–100 cm, o aukštis per pečius – 50 cm.
Juodųjų dukerių kailis blizgiai juodas arba rudai juodas. Plaukai ant odos yra ilgesni nei daugumos kitų dukerių, švelniai prigludę prie kūno. Papilvė šviesesnė už nugarą, taip pat gali būti rūdžių spalvos lopas tarp priekinių kojų. Uodega trumpa (iki 14 cm ilgio), jos apačia balta.
Galva sąlyginai šviesi su rusvu atspalviu, viršugalvyje aplink ragus yra rausvas plaukų kuokštas. Ausų nugarinė dalis tamsi, tuo tarpu priekinė dengta šviesiai pilkais plaukeliais. J. Kingdonas šnerves apibūdina esant „lyg ištinusias“. Abiem lytims būdingi ragai, tačiau jie, ypač patelių, gali būti užslėpti kuodo.
Vystymasis
Veisimasis vyksta visus metus, tačiau V. Vilsonas Ganoje pastebėjo, kad daugiausia gimimų įvyksta lapkričio–sausio mėnesiais. Patelės susilaukia visada tik vieno palikuonio per vieną nėštumą. V. Vilsono Ganoje užfiksuotos naujagimių masės svyravo nuo 1,65 iki 2,31 kg, tuo tarpu Los Andželo zoologijos sode – nuo 1,42 iki 2,18 kg. Abiem atvejais jokių skirtumų tarp lyčių nebuvo.
Daugiausia duomenų apie juodųjų dukerių reprodukciją surinkta tiriant nelaisvėje gyvenančius šios rūšies atstovus. 126 dienų nėštumo laikotarpis buvo užfiksuotas Gladys Porter zoologijos sode Braunsvilyje, Teksaso valstijoje, tačiau tai yra gana trumpas laikotarpis, palyginus su kitomis rūšimis (pavyzdžiui, rudašonio dukerio – apie 240 d., geltonnugario – apie 210 d. ), todėl manoma, kad juodųjų dukerių patelių nėštumas trunka apie 7 mėnesius. Vidutinis intervalas tarp gimimų Los Andželo (LA) zoologijos sode buvo 7,5 mėnesio – dauguma dukerių turi savybę gana greitai vėl pastoti.
Pasak LA zoologijos sode gautų duomenų, per pirmas 8–10 dienų juodųjų dukerių kūno masė padidėja iki 1,65–3,20 kg, o po mėnesio nuo gimimo masė padvigubėja (2,75–4,00 kg). Patinai šiuo metu paprastai yra stambesni nei patelės: 46 dieną vieno patino masė nuo gimimo (1,85 kg) padidėjo iki 5,9 kg. Tačiau vėliau patelės aplenkia patinus: 5,5 mėn. amžiaus vienos patelės kūno masė išaugo iki 15,40 kg (gim. 1,70 kg), o kitos (6 mėn.) – 17,25 kg (gim. 1,80 kg).
LA zoologijos sode juodieji dukeriai atjunkomi per maždaug 95 dienas; zoologijos sodai Ganoje teikia panašius duomenis: 81–108 dienos. Patelės lytinę brandą pasiekia būdamos ne jaunesnės kaip 12 mėnesių amžiaus, o patinai – 12–18 mėnesių amžiaus. Nelaisvėje šie dukeriai gyvena iki 14 metų.
Paplitimas
Juodųjų dukerių paplitimo arealas driekiasi Vakarų Afrikos pietine pakrante nuo Gvinėjos pietvakarinės dalies į rytus iki Nigerio upės. Užimamas plotas apytiksliai lygus 206 000 km². Patvirtintų žinių apie šių dukerių buvimą Benine ir Burkina Fase bei pasirodymo ženklų kairiajame Nigerio krante nėra.
Juodieji dukeriai dažniausiai sutinkami atogrąžų miškų žemumose, taip pat teritorijose, kur vyksta antrinė bendrijų kaita, pavyzdžiui, ataugančiuose miškuose, apleistuose dirbamuosiuose laukuose, brūzgynuose. Pavieniai individai pastebėti upių pakrantėse, izoliuotuose miškų lopinėliuose ir pusiau lapuočiuose miškuose (paplitimo arealo pakraščiuose).
Juodųjų dukerių tankis ties centrine paplitimo arealo dalimi sieka 2 individus km², o kitur – maždaug 0,2 individo km². Atsižvelgiant į užimamą plotą ir tankį, spėjama, kad šios rūšies dukerių laisvėje yra apie 100 000. Populiacijos dydis šiuo metu mažėja.
Gyvenimo būdas ir mityba
Juodieji dukeriai dažniausiai sutinkami vieni, poros pastebimos retai (~14 % stebėjimų). Jos gali susidėti iš suaugusių patino ir patelės arba iš patelės ir jos palikuonio. Itin retais atvejais galima sutikti ir visus tris vienoje vietoje. Stebėjimai ir tankis paplitimo plote rodo, kad šie dukeriai yra teritoriniai gyvūnai.
D. Hapoldas juoduosius dukerius apibūdina kaip naktinius gyvūnus, o J. Kingdonas, R. East ir H. Newing – kaip dieninius (aktyviai praleidžiančius du kartus ilgesnį laiko tarpą dieną, nei naktį, ). Stebėdama Monrovijos zoologijos parke esančius penkis dukerius, H. Newing aptiko, kad jie aktyviai praleido 64 % šviesaus paros meto (6:30–18:00) ir 24 % tamsaus (18:30–6:00). Tuo tarpu V. Vilsonas, Ganoje stebėjęs laisvėje gyvenančius juoduosius dukerius, teigia, kad jie yra aktyviausi esant prieblandai ryte ir vakare, tuo metu ieško maisto, o vidudienį, kai oro temperatūra pakyla, ir naktį guli tankiuose krūmynuose.
Nukritę vaisiai ir gėlės, lapai, ūgliai, šaknys, grybai ir žoliniai augalai sudaro juodųjų dukerių racioną. Ši rūšis laikoma priklausoma nuo visus metus užderančių įvairių vaisių taip pat kaip ir kiti didieji dukeriai. Daugiau lapų suvartojama drėgnuoju sezonu nei sausuoju. Tiriant juodųjų dukerių skrandžio turinį, buvo užfiksuotos 33 skirtingos vaisių rūšys; vidutiniškai 2,5–3 rūšių vaisiai būna suvartoti per vieną maisto paieškos laikotarpį. Tarp dažniausiai pasitaikančių vaisių rūšių yra Alchornea cordifolia, Ficus capensis, alyvpalmių sėklos, avokadai, tikrojo kakavmedžio sėklos. Valgomojo manijoko lapai ir šakniagumbiai taip pat yra dažnai ėdami šių dukerių: jie buvo pastebėti bekasantys šakniagumbius kanopomis. Kultivarų gausa mityboje (aptikta 62 % V. Vilsono iširtuose skrandžiuose, o trečdalyje jų kultivarai sudaro didžiąją dalį turinio) rodo, kad juodieji dukeriai reguliariai ieško maisto kultivuotose vietovėse. Tai rodo, kad šie dukeriai gali išgyventi, kai yra naikinamos jų natūralios buveinės – miškai.
Grėsmės
Vietiniai gyventojai juoduosius dukerius medžioja maistui bei dėl odos. Šie dukeriai taip pat yra leopardų, vanagų, Afrikos auksinių kačių, vilpišių, servalų, viverinių, pelėdinių paukščių, krokodilų, varanų, smauglinių grobis.
Nuorodos
Cephalophus niger svetainėje ultimateungulate.com
San Marinas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
San Marinui 2020 m. vasaros olimpinės žaidynės buvo 15-os vasaros olimpinės žaidynės šalies istorijoje. Šaliai atstvavo 5 sportininkai 4 sporto šakose.
Alessandra Perilli moterų šaudymo tranšeto rungtyje pelnė bronzos medalį, o tai buvo pirmasis San Marino olimpinis medalis per visą istoriją. Tuo pačiu San Marinas yra mažiausiai gyventojų turinti šalis, laimėjusi olimpinį medalį.
Prekyba (reikšmės)
Prekyba gali reikšti:
Vandeniniai ožiai (gentis)
Vandeniniai ožiai (Kobus) – dykaraginių (Bovidae) žinduolių gentis, kurioje yra šešios rūšys, gyvenančios Afrikos žemyne. Rūšys gyvena bandose, prie vandens ir pelkėtų vietovių. Būdingas lytinis dimorfizmas, patelės mažesnės už patinus, neturi ragų.
Rūšys
Genties Kobus rūšys:
Ikuto Gomi
Ikutas Gomis (Ikuto Gomi, 五味 郁登 ; g. 2002 m. gegužės 9 d.) – Japonijos futbolininkas, puolėjas, vingeris.
Karjera
Ikuto Gomi futbolo paslapčių sėmėsi vienoje geriausių Japonijoje „Vissel“ akademijoje,
FK „Metta“
2021 m. sezone persikėlė į Latviją. Atstovavo „Metta” klubui, rungtyniavusiame aukščiausioje lygoje.
FK „Tukums“
2022 m. karjerą tęsė Latvijoje. Atstovavo „Tukums” klubui, rungtyniavusiame aukščiausioje lygoje.
DFK „Dainava“
2023 m. sausio 27 d. pranešta apie pirmąjį „Dainavos“ klubo naujoką. Rungtyniavo tryliktu numeriu pažymėtais marškinėliais.
2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Hegelmann“ klubas. Varžovai palaužė dzūkus rezultatu 3:0.
2023 m. liepos 14 d. tapo žinoma, kad japonas palieka klubą. A lygoje sužaidė dešimt rungtynių.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Ambraziškių III tvenkinys
Ambraziškių III tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Molėtų rajone, 14,5 km į pietvakarius nuo Molėtų, 2,5 km į pietus nuo Ambraziškių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Verbylos intakas) 0,25 km nuo jo įtekėjimo į Ambraziškių I tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 0,69 km, plotis - iki 0,16 km. Altitudė 170,4 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis aukšti. Pietrytinėje pakrantėje stūkso Vilkiškių miškas. Priešsroviui už 0,3 km telkšo Ambraziškių IV tvenkinys, pasroviui už 0,05 km - Ambraziškių II tvenkinys.
Radioliaritas
thumb|Right|Mookaite nuo Kennedy diapazonai,, šalia Gascoyne Junction, Western Australia nuolatinės kolekcijos Vaikų Museum of Indianapolis. Radioliaritas - nuosėdinė uoliena, susidariusi iš radioliarijų fosilinių skeletų. Uolienos spalva balta, šviesiai pilka, neretai rusva. Pagal cheminę sudėtį - slilicinė uoliena, sudaryta iš opalo ir chalcedono mineralų.
Japonijos migracijos politika
Senstanti Japonijos visuomenė ir augantis darbo jėgos poreikis daro didelę įtaką šaliai rinktis atviresnę migracijos politiką. Kartu su planais įsileisti tam tikros kvalifikacijos užsieniečius, vykdomas ir patekimo į Japoniją griežtinimas bei kontrolės didinimas.
Migracijos mastai
16 % nuo visų imigrantų sudaro atvykusieji kaip sutuoktiniai arba šeimos nariai, 6 % - užsienio studentai, likusieji - kaip darbuotojai.
Atvykimas į šalį
Pagrindinis migraciją Japonijoje kontroliuojantis įstatymas yra Imigracijos Kontrolės Ir Pabėgėlių Pripažinimo įstatymas, galiojantis nuo 1951 metų. Jame įvardinama, kokie kitų šalių piliečiai ir kokiomis sąlygomis gali patekti į šalį; kokie patikrinimai turi būti vykdomi kertant sieną; kokie reikalavimai keliami norintiems likti ilgesniam laikotarpiui; kokiais atvejais vykdoma deportacija; nagrinėjami su pabėgėliais susiję klausimai; bei kt.
Įprastais atvejais visi atvykstantieji į Japonija turi turėti arba pasienio poste gauti vizą. Jeigu atvykstančiojo į Japoniją šalis yra pasirašiusi dvišalę sutartį dėl bevizio režimo, gaunamas leidimas tam tikrą laiką būti šalyje, kol negrįžtama į savo šalį arba nepakeičiamas statusas (negaunama atitinkamo pobūdžio viza). Naujos vizos gavimui yra būtinas Japonijos Teisingumo ministerijos išduodamas Tinkamumo sertifikatas, patvirtinantis, jog prašantysis atitinka bendrus tam tikrai vizai keliamus reikalavimus.
Visi užsienio šalių piliečiai, išskyrus turintys specialaus rezidento statusą, kirsdami Japonijos sieną turi taip pat pateikti ir biometrinius duomenis: veido fotografiją bei pirštų antspaudus. Šis reikalavimas įsigaliojo nuo 2007 metų lapkričio 20d.
Asmuo neturintis vizos arba turintis turisto vizą šalyje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų.
Leidimas likti šalyje ilgesnį laiką
Norintieji ilgesniam laikotarpiui likti šalyje privalo gauti vizą, atitinkančia veiklos pobūdį: studijų, darbo, diplomatinę, sutuoktinio ir kt. Nuo to priklauso ir vizos galiojimo trukmė, kuri gali būti nuo 3 mėnesių iki kelerių metų (jai pasibaigus, galimas pratęsimas). Be vizų gali būti suteikiami ilgo rezidavimo bei nuolatinio gyventojo leidimai. Pirmasis išduodamas pabėgėliams, buvusiems Japonijos piliečiams bei kitoms žmonių grupėms, o antrasis - asmenims, šalyje pragyvenusiems bent penkerius metus iš eilės.
Nuolatinio gyventojo statusą 2007-taisiais turėjo 870 000 užsieniečių. Tai sudaro 40.4 % visų šalyje esančių imigrantų. Likusieji turėjo laikino rezidento statusą.
Užsieniečių registracija
Atlikus visas reikiamas procedūras, išduodamas Užsieniečio Registracijos Sertifikatas, kuris gali būti naudojamas kaip tapatybę patvirtinantis dokumentas. Asmuo jį privalo visada nešiotis su savimi ir pateikti, jeigu to reikalauja atitinkami pareigūnai. To nepadarius gresia piniginės baudos arba įkalinimas. Šis sertifikatas yra Japonijos nuosavybė ir išvykstant iš šalies privalo būti grąžinamas. Sertifikato atnaujinimas taip pat būtinas kiekvieną kartą keičiant gyvenamąją vietą šalies viduje.
Pilietybės suteikimas
Pilietybės suteikimą reglamentuoja Pilietybės įstatymas, priimtas 1950 metais.
Japonija yra jus sanguinis šalis, t. y. pilietybė suteikiama pagal tėvų pilietybę, o ne pagal gimimo vietą. Antras įstatymo straipsnis nurodo, jog vaikas Japonijos pilietybę gauna, jeigu: 1) gimimo metu vienas iš tėvų turėjo Japonijos pilietybę; 2) tėvas, miręs prieš gimstant vaikui, turėjo Japonijos pilietybę; 3) tėvai nežinomi arba neturi jokios pilietybės, o vaikas gimė Japonijos teritorijoje. Iki 2009 metų šis straipsnis buvo taikomas gana griežtai ir nesantuokiniai migrančių vaikai, kurių tėvai japonai, gimimo metu negalėjo gauti pilietybės. Šiuo metu ir nesantuokiniai vaikai gali tapti šalies piliečiais, jeigu jų tėvai pripažįsta tėvystę ir turi Japonijos pilietybę.
Japonijos piliečiai, vyresni nei 22 metai, negali turėti daugiau nei vienos pilietybės: įstatyme teigiama, jog kiekvienas priimdamas kitos šalies pilietybę turi atsisakyti turimos Japonijos pilietybės. Asmenys iki 22 metų gali turėti dvigubą pilietybę, tačiau vėliau turi pasirinkti kažkurią vieną.
Siekiantys tapti Japonijos piliečiais turi atitikti šešis pagrindinius reikalavimus: 1) pragyventi šalies teritorijoje bent 5 metus iš eilės; 2) būti bent 20 metų amžiaus; 3) neturėti nusikalstamos praeities ir pasižymėti geru elgesiu; 4) turėti pakankamai gebėjimų ir lėšų išlaikyti save; 5) turi būti pasiruošę atsisakyti užsienio šalies pilietybės; 6) nepriklausyti organizacijai, kuri organizuoja, arba asmeniškai neorganizuoti veiklos, kuria siekiama nuversti Japonijos valdžią ar konstituciją. Be viso to būtina pateikti atitinkamus dokumentus. Pilietybės prašantis asmuo yra įvairiais būdais tikrinamas, ar atitinka gana abstrakčiai skambančio "gero elgesio" reikalavimą. Visus prašymus gauti Japonijos pilietybę svarsto ir patvirtina Teisingumo ministerija, procesas užtrunka apie metus.
Kasmet Japonijos pilietybę natūralizacijos būdu gauna apie 16 000 žmonių, daugiausiai jų (apie 70 %) - korėjiečiai, kurių tėvai gyvena Japonijoje dar nuo kolonijinių laikų.
Dabartinė migracijos politikos padėtis
Senstanti Japonijos visuomenė ir augantis darbo jėgos poreikis daro didelę įtaką šalies valdžiai renkantis atviresnę migracijos politiką. Tai geriausiai atspindi Pagrindinis Migracijos Kontrolės planas, kurio naujausia trečioji versija skirta 2005-2010 metų laikotarpiui. Jame apžvelgiama esama migracijos padėtis, kylantys iššūkiai, problemos bei galimi būdai joms išspręsti.
Japonijos valdžia pripažįsta, kad šalis gali susidurti su rimtomis problemomis per ateinančius keliasdešimt metų dėl spartaus gyventojų senėjimo. Šiuo metu šalis turi neigiama populiacijos prieaugį ir prognozuojama, jog 2050 metais Japonijoje gyvens 100,6 mln. žmonių palyginus su dabar esamais 127,7 mln., o sulaukusiųjų daugiau nei 65 metų padidės nuo 21 % iki 40 %. Jau šiuo metu žmonių iki 15 metų procentas yra vienas iš mažiausių tarp visų valstybių - 13.6 %.
Plane kalbama apie atviresnį imigrantų, kurie galėtų dirbti tam tikrose sferose, priėmimą, dokumentų gavimo supaprastinimą, visuomenės toleranciją skatinančias programas ir kita. Ypač akcentuojami asmenys, turintys aukštą kvalifikaciją bei galintys slaugyti senyvus žmones. Visa tai palaipsniui perkeliama ir į praktiką: per paskutinius kelerius metus buvo pasirašytos ekonominio bendradarbiavimo sutartys su tokiomis šalimis kaip Vietnamas, Tailandas, Filipinai, Malaizija ir kitomis, kas leis be viso kito importuoti į Japoniją ir tų šalių darbo jėgą. Verslo grupės, pajautę žmogiškųjų išteklių trūkumą, taip pat daro spaudimą dėl liberalesnių migracijos įstatymų. Pavyzdžiui, 2008 metų spalį Japonijos Verslo Federacija (jap. 経団連), didžiausia ir įtakingiausia verslo asociacija šalyje, išleido pareiškimą, kuriuo reikalaujama skatinti imigraciją.
Imigrantams kylančios problemos
Japonijos migracijos politika, jos veiklumas arba, iš kitos pusės, abejingas neveiklumas bei visuomenės požiūris į migrantus neretai susilaukia nemažai kritikos tiek iš pačių šalyje gyvenančių užsieniečių, tiek ir iš žmogaus teises ginančių organizacijų.
Pirštų antspaudai
Pirštų antspaudų ėmimas iš užsieniečių Japonijoje turi ilgą istoriją. Jų davimas tapo privalomas visiems neturintiems Japonijos pilietybės jau 1955-taisiais. Protestai dėl tokios tvarkos ypač suaktyvėjo 8-tajame dešimtmetyje, kol galiausiai 1999 metais įstatymas buvo pakeistas ir pirštų antspaudų nustota reikalauti. Tačiau situacija pasikeitė, kai nuo 2007 metų praktiškai visi į šalį atvykstantys užsieniečiai privalo būti nufotografuojami ir paimami jų pirštų antspaudai. Tokie veiksmai pateisinami didėjančiu nesaugumu pasaulyje ir galimais teroro aktais nukreiptais prieš Japoniją, nepaisant to, kad lig šiol visi teroristiniai išpuoliai buvo įvykdyti pačių Japonijos piliečių. Biometrinių duomenų paėmimo išimtis taikoma tik specialųjį rezidento statusą turintiems asmenims, kurį daugiausiai turi antros-trečios kartos korėjiečiai.
Prieš priimant naujas sienos kirtimo taisykles buvo sulaukta nemažai protestų bei kritikos iš įvairių organizacijų. Teigiama, kad užsieniečiai sulyginami su teroristais ir su jais elgiamasi kaip su įtariamaisiais, nesilaikoma nekaltumo prezumpcijos, o Japonijos visuomenėje tik stiprinamas požiūris, kad užsieniečiai susiję su nusikalstama veikla taip skatinant diskriminaciją ir nepasitikėjimą.
Diskriminacija
Japonijoje gyvenantys užsieniečiai gali patirti diskriminaciją tiek iš visuomenės, tiek iš valdžios institucijų pusės. Dažniausiai tai susiję su būsto paieška, aptarnavimo sfera, darbo paieška, policijos įtarumu ir kt. Reikia pažymėti, kad diskriminacija praktiškai visais atvejais yra pasyvi, t. y. Japonijoje nėra grupuočių, kurios fiziškai susidorotų su atvykėliais. Valdžios pozicija taip pat labiau pasyvi nei aktyvi – nors šalyje nėra oficialiai organizuotos diskriminacinės politikos prieš mažumas, bet nėra ir nė vieno įstatymo, kuris jas gintų. Nepaisant 14-to Japonijos konstitucijos straipsnio, teigiančio, kad „visi žmonės yra lygūs prieš įstatymą ir neturi būti diskriminuojami politiniuose, ekonominiuose ir socialiniuose santykiuose dėl rasės, kilmės, lyties, socialinio statuso ar šeimos kilmės“, tai daro diskriminaciją Japonijoje tik antikonstitucinę, bet ne nelegalią ir apsunkina teisinį konkrečių diskriminacijos atvejų sprendimą.
Užsieniečiai, kurie ieško būsto, vis dar gali būti neaptarnaujami nekilnojamo turto agentūrų ar butų savininkų vien dėl to, kad jie užsieniečiai. Neretai toks elgesys grindžiamas ne tuo, jog diskriminaciją vykdantys žmonės yra nacionalistai, rasistai ar pan., bet baime, jog užsieniečiai nemokės pritapti prie visuomenės normų, laikytis taisyklių, tinkamai prižiūrėti būsto ir t. t. Patys užsieniečiai šią problemą sprendžia ieškodamiesi būsto per pažįstamus arba kovodami teisiškai - paduodami diskriminuotojus į teismą.
Yra pasitaikę atvejų, jog užsieniečiai neaptarnaujami restoranuose arba neįleidžiami į viešas pirtis. Vienas iš žinomiausių su tokiu elgesiu kovojančių žmonių yra 2000 metais Japonijos pilietybę gavęs buvęs amerikietis Debito Arudou. Jam pavyko laimėti antidiskriminacinę bylą prieš Hokaido saloje įsikūrusią pirtį, kuri buvo prie įėjimo iškabinusi ženklą "Užsieniečiai neįleidžiami" ir atsisakė aptarnauti patį A. Debito.
Japonijoje dažnas ir diskriminacinis policijos elgesys, kuomet gatvėje, oro uostuose ir kitur patikrinimui sustabdomi daugiausiai tik nejaponiškos išvaizdos asmenys, tuo parodant, jog jie įtariami vykdantys vienokią ar kitokią nusikalstamą veiklą. Ypač tai suaktyvėjo po Japonijos valdžios sprendimo sumažinti atvykėlių skaičių, kurie šalyje būna ilgiau nei leidžia turima viza, ir jų sulyginimo su potencialiais nusikaltėliais.
Siūloma, jog esamą situaciją galėtų išspręsti įstatymas, skirtas užtikrinti vienodas sąlygas įvairių etninių grupių žmonėms ir prilyginantis diskriminaciją nusikaltimui. Tai galėtų pagerinti socialinę ir teisinę mažumų padėtį bei padėtų lengviau kovoti su diskriminacija. Toks pasiūlymas jau buvo pateiktas Jungtinių Tautų Rasinės Diskriminacijos Eliminavimo Komiteto (CERD), bet buvo atmestas Japonijos vyriausybės teigiant: „Mes nesutinkame, kad esama teisinė Japonijos sistema neleidžia efektyviai spręsti kylančių diskriminacijos apraiškų ir kad šalyje yra vykdomi atviri rasinės diskriminacijos aktai, su kuriais negalėtų susitvarkyti esamos teisinės priemonės.“
Bajorės rėva
Rėva iškyla sausringomis vasaromis.
Objektas gamtos paminklu paskelbtas 1997 m.
Mažiausias bendras kartotinis
Natūraliųjų skaičių a ir b mažiausias bendrasis kartotinis (MBK) yra mažiausias natūralusis skaičius, kuris dalijasi ir iš skaičiaus a, ir iš b, t. y. mažiausias iš visų bendrųjų kartotinių. Skaičių a ir b mažiausias bendrasis kartotinis žymimas MBK(a, b).
Pavyzdžiui, skaičių 8 ir 12 mažiausias bendrasis kartotinis yra skaičius 24, t. y. MBK(8,12)=24.
Skaičiavimas
Ieškodami dviejų skaičių mažiausiojo bendrojo kartotinio:
Pašekšė
Pašekšė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Daneikių, prie Šekšio ežero.
Orotaltas
Orotaltas (Orotalt) – viena iš dviejų dievybių (greta deivės Al-Lat), kurias, pasak Herodoto, garbinę arabai. Jie esą negarbinę jokių kitų dievybių. Herodotas Orotaltą tapatino su graikų Dionisu.
Jokiuose kituose šaltiniuose dievybė tokiu vardu nėra minima; teigiama, kad galbūt Orotaltą atitinka Dušara. Kita vertus, tvirtinama, jog vardas Orotaltas yra fonetinė dievo Rudos vardo perraša. Pagal kitą versiją, šis vardas atsiradęs iškraipius Allāh ta'āla („aukštybių dievas“).
Regorafenibas
Regorafenibas – priešvėžinis vaistas, tirozinkinazių inhibitorius, skiriamas gydyti storosios žarnos karcinomai, gastrointestinaliniams stromos navikams ir kepenų ląstelių karcinomai. Vaistas vartojamas tablečių forma. Dažniausiai sukeliami nepageidaujami poveikiai: apetito pablogėjimas, silpnumas, viduriavimas, padidėjęs kraujospūdis.
Sumanusis elektros tinklas
Sumanusis elektros tinklas (kiti terminai: pažangieji tinklai, gudrieji tinklai, išmanieji tinklai, intelektualieji tinklai ) – skaitmeninėmis technologijomis atnaujinti elektros tinklai, skirti perduoti elektros energiją iš gamintojų pirkėjams, naudojant tarp gamintojo ir pirkėjo abipusio ryšio skaitmenines technologijas, kurios valdo prietaisus pirkėjo namuose tikslu sutaupyti elektros energiją, sumažinti elektros energijos kainą bei pagerinti elektros energijos kokybę ir perdavimo patikimumą.
Technologija
Sumanusis elektros tinklas atveria naujas galimybes energijos tiekėjų ir vartotojų santykiuose.
Sumanųjį elektros tinklą sudaro:
Nauda
Intelektualieji tinklai įgalina tradicinius energijos vartotojus tapti aktyviais energetikos rinkos dalyviais, galinčiais rinktis, kada vartoti energiją, o kada tiekti ją į tinklą. Ši infrastruktūra gali veikti kartu su „intelektualia buitine įranga“ ir autonomiškai reguliuoti energijos vartojimą.
Daugelis pasaulio šalių skatina tinklų atnaujinimą, taip spręsdamos energetinės nepriklausomybės, globalinio klimato atšilimo, energijos naudojimo efektyvumo ir tiekimo patikimumo klausimus.
Triešai
Triešai – viena iš septynių albanų genčių, gyvenančių Malësi e Madhe rajone (Albanija) ir rytų Juodkalnijoje.
Šiais laikais apie 400 triešų gyvena Malësi e Madhe rajone. Pagal legendą triešai kaip ir hotai kilo iš bendro protėvio vardu Keq Preka.
Genties nariai gyvena maždaug 500 namų, esančių 10 kaimų teritorijoje. Triešų kaimai yra: Rudinë, Nik Marashi, Muzheçku, Budzë, Poprat, Stjepoja, Benkaj, Delaj, Cemi i Trieshit ir dalyje Koritë.
Triešai yra katalikai kaip ir daugelis Malesijos gyventojų, tačiau triešai turi gana didelę musulmonų mažumą. Triešai niekada nebuvo osmanų pavergti, niekada jiems nemokėjo mokesčių, nes gebėjo nuo osmanų apsiginti. Triešiai garsėjo ne tik kariais, bet ir dainininkais.
Šiais laikais dauguma triešų emigravo į JAV ieškodami geresnio gyvenimo. Neemigravę triešai gyvena Tuzuose arba Juodkalnijos sostinėje Podgoricoje.
Edmundas Putrimas
Edmundas Putrimas (g. 1959 m. rugsėjo 3 d. Toronte, Kanadoje – 2022 m. lapkričio 15 d. Kanadoje) – Lietuvos vyskupų konferencijos delegatas užsienio lietuvių sielovadai, kunigas, prelatas.