cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antoninas Zapotockis
Biografija
Nuo 1900 m. dalyvavo Čekoslovakijos socialdemokratų darbininkų partijos kairiojo sparno veikloje. 1921 m. buvo vienas Čekoslovakijos komunistų partijos įkūrėjų, Centro komiteto narys, 1922 – 1929 m. – šios partijos CK sekretorius, Politinio biuro narys 1929-1939 m. ir nuo 1945 m.
Eli Wallach
Teatras
Baigęs tarnybą, Eli grįžo į Niujorką, kur toliau gilino aktoriaus talentą „Dramatic Workshop“ mokykloje ir buvo vienas garsios aktorių studijos, kurioje mokė Lee Strasberg, įkūrėjų. Čia jis mokėsi kartu su vėliau įžymiais aktoriais tapusiais Marlon Brando, Sidney Lumet ir susipažino su būsimąja žmona Anne Jackson. Aktorių studijoje jis susitiko su atvykusia čia mokytis jaunąja Marilyn Monroe, kuri susidraugavo su Anne ir vėliau kartais net būdavo jų vaiko aukle.
Antoninas Zapotockis
Biografija
1925 – 1938 m. buvo Čekoslovakijos nacionalinio susirinkimo deputatas nuo ČSKP.
Eli Wallach
Teatras
1945 m. Eli debiutavo Brodvėjaus scenoje, o 1951 m. buvo apdovanotas Tony prizu už vaidmenį pjesėje „The Rose Tattoo“. Tuo laikotarpiu jis su žmona Anne daugiausia koncentravosi darbui teatre ir dažniausiai kūrė vaidmenis pjesėse pagal Tennesse Williams kūrinius. Tuo metu jis paprastai atmesdavo pasiūlymus vaidinti kinuose, teatrą laikydamas aukštesne pakopa: „- Kam man reikalingas kinas? Scena bet kuriuo atveju yra aukštesnis lygis ir didesnį pasitenkinimą teikianti aplinka. Kinas, palyginimui, yra tarsi kalendoriaus iliustracija prieš didžiuosius paveikslus. Iš tiesų tu negali daug nuveikti kine arba televizijoje, tačiau scena yra anarchistiška aplinka“.
Kartu su Anne jis tapo viena žymiausių porų Amerikos teatro scenoje kartu su Alfred Lunt ir Lynn Fontanne bei Jessica Tandy ir Hume Cronyn, ir ne kartą su jomis kartu dirbo. Net ir vėliau, dirbdamas kine ar televizijoje, Eli neatsisakydavo galimybės vaidinti teatre ir dažniausiai tai darydavo kartu su žmona.
Kinas
right |thumb|160px|Kadras iš filmo „Baby Doll“ Vienas svarbiausių jo karjeros momentų buvo 1953 m. kvietimas vaidinti filme „From Here to Eternity“, kuriame turėjo filmuotis Frank Sinatra ir Harvey Lembeck. Sinatros biografas Kitty Kelly vėliau rašė, kad nors Sinatros testas buvo geras, niekas negalėjo prilygti Wallachui. Režisierius Fres Zinnermann ir prodiuseris Harry Cohn „buvo apakinti“ Wallach vaidybos testo ir norėjo šiam skirti vaidmenį, tačiau pastarasis jau anksčiau buvo sulaukęs pasiūlymo vaidinti pjesėje „Camino Real“ pagal Tennesse Williams kūrinį, todėl pasiūlymo vaidinti kine atsisakė. Juosta laimėjo 8 Oskarus ir atgaivino Sinatros karjerą, tačiau Wallach niekada nesigailėjo savo pasirinkimo: „- Tai buvo puikus kūrinys, parašytas vieno geriausių Amerikos rašytojų ir jį turėjo režisuoti vienas geriausių režisierių. Iš tiesų man nebuvo sunku pasirinkti“. 1956 m. Eli sukūrė pirmąjį vaidmenį kine, kontroversiškai įvertintame filme „Baby Doll“, už kurį buvo apdovanotas BAFTA prizu. Jis netruko būti įvertintas kaip charakteringų personažų kūrėjas, galintis įsikūnyti į bet kokį personažą.
1960 m. jis vaidino banditą Kavalerą filme „Šaunioji septyniukė“.
1961 m. pasirodė filme „Nepritapėliai“ kartu su Marilyn Monroe ir Clark Gable (tai buvo paskutinis šių dviejų aktorių filmas prieš jų mirtį). Pats Eli manė, kad pakviesti jį į šią juostą nusprendė Monroe, o šios tuometinis vyras Arthur Miller vėliau sakė: „- Eli Wallach yra laimingiausias geras aktorius, kurį aš pažinojau. Jis iš tiesų mėgaujasi savo darbu“. right |thumb|160px|Kadras iš filmo „[[Geras, blogas ir bjaurus“]] 1965 m. jis pasirodė filme „Lord Jim“ su Peter O‘Toole, o po metų – komedijoje „Kaip pavogti milijoną“ su O‘Toole ir Audrey Hepburn. 1966 m. jis nusifilmavo viename žymiausių visų laikų „spegeti“ vesternų – Sergio Leone filme „Geras, blogas ir bjaurus“, kuriame suvaidino plėšiką Tuką („Bjaurų“). 1968 m. Henry Fonda, sulaukęs Leone kvietimo vaidinti filme „Kartą Laukiniuose Vakaruose“, kreipėsi patarimo į Eli, kuris atsakė „- Taip, tau patiks tas iššūkis“. Fonda priėmė pasiūlymą ir vėliau padėkojo Eli už patarimą.
Besifilmuodamas vesterne, Eli susidraugavo su pagrindinio vaidmens atlikėju Clint Eastwood. 2003 m. jis vaidino C. Eastwoodo režisuotame filme „Mystic River“, po kurio pastatymo Eastwoodas negailėjo gražių žodžių kolegai atsiliepdamas apie jį: „- Dirbti su Eli Wallach buvo vienas didžiausių malonumų mano gyvenime“.
Be kino, Wallach taip pat vaidino ir televizijoje, serialuose „Batman“, „Seventh Avenue“. Per savo karjerą jis vaidino pačius įvairiausius personažus: nusikaltėlius, plėšikus, mafijos vadeivas ir istorines asmenybes. Sukūręs daugiau kaip 90 vaidmenų kine ir televizijoje, 1994 m. jis buvo apdovanotas Garbės Oskaru.
Asmeninis gyvenimas
1948 m. gegužę Eli vedė teatro aktorę Anne Jackson (1926–2016), su kuria išgyveno santuokoje 66 metus ir susilaukė 3 vaikų.
Antoninas Zapotockis
Biografija
Po išlaisvinimo 1945 m. išrinktas Čekoslovakijos profesinių sąjungų Centro tarybos pirmininku. Nuo 1945 m. vasario mėn. iki 1948 m. birželio mėn. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, nuo 1948 birželio mėn. iki 1953 m. kovo mėn. – Čekoslovakijos Ministras pirmininkas.
Kartu su ČSKP vadovu K.Gotvaldu organizavo represijas ir parodomuosius procesus prieš politinius oponentus.
Po K. Gotvaldo mirties 1953 m. išrinktas Čekoslovakijos prezidentu. Tęsė jo politinį kursą ir represijas (pavyzdžiui, 1954 m. kalėti iki gyvos galvos buvo nuteistas Gustavas Husakas), nors parodomųjų procesų jau nebeorganizavo.
Eli Wallach
Asmeninis gyvenimas
2005 m. pasirodė jo autobiografinė knyga „The Good, The Bad and Me: In My Anecdotage“.
Filmografija
right |thumb|160px|1958 m. right |thumb|160px|Kadras iš filmo „The Misfits“ right |thumb|160px|2002 m.
Vitas
Vitas gali reikšti:
Wit
Pijė
Pijė buvo Kušo karalystės valdovas, kuris pirmasis iš Nubijos valdovų bandė užkariauti Egiptą ir laikomas 25-osios Egipto faraonų dinastijos pradininku Trečiojo Egipto tarpuvaldžio metu. Pastaruoju metu linkstama manyti, kad jo tikrasis vardas buvo Pijė, klaidingai anksčiau perskaitytas kaip Pjanchis. Jo veikla daugiausiai žinoma iš pergalės stelos, pastatytos dvidešimt pirmaisiais jo valdymo metais Napatoje (dabar Kairo muziejuje). Pijė siekė išplėsti įtaką pietiniame Egipte ir įsivėlė į tuo metu susiskaldžiusio Egipto valdovų vaidus. Jis pasiekė, kad jo sesuo Amunirdis užimtų „Dieviškosios Amono žmonos“ pareigybę Karnako šventykloje Tėbuose.
Panašu, kad Pijė skyrė didelį dėmesį Hermopolio miestui Viduriniame Egipte, su kurio valdovu Namlotu buvo sudaręs sąjungą. Nominaliu Egipto faraonu tuo metu buvo mažai galių turėjęs faraonas Takelotas III, kuris iš esmės valdė tik Bubasčio miestą. Pijė įtakai siekę pasipriešinti Nilo deltos valdytojai būrėsi aplink Saiso valdovą Tefnachtą. Vienu metu Hermopolio valdytojas Namlotas išdavė sąjungą su Pijė ir pastarasis organizavo karo žygį į Egipto šiaurę. Kušitai užėmė Hermopolį ir po apgulties − Memfį. Pijė pasiskelbė Egipto faraonu, jį pripažino Heliopolio žyniai, tačiau jis neužvaldė vakarinės Nilo deltos dalies, kurią valdė kušitams oponuojanti libiečių Saiso dinastija. Pijė sėkmę Egipte galima paaiškinti tuo, kad jis prisilaikė labai konservatyvios politikos ir atidavė duoklę ilgaamžiam egiptiečių dievo Amono kultui, dėl ko Aukštutinis Egiptas su Tėbų miestu buvo tvirtoje Pijė kontrolėje. Po žygio Pijė grįžo į Napatą, kur mirė ir buvo palaidotas.
Momeniškis
Momeniškis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Užpalių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 135 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurrytinis krantas aukštas. Vakarinėje ir šiaurrytinėje pakrantėse stūkso miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose išteka upeliukas link netoliese tekančio Šventosios upės intako Narupės. Šalia įsikūrę Antakalnių ir Rimiškių kaimai.
Vokietijos Kamerūnas
Vokietijos Kamerūnas buvo centrinės Afrikos teritorija, kuri nuo 1884 m. priklausė Vokietijai.
Istorija
kairėje|miniatiūra|200x200px|Kamerūnas 1901–1972 metais{{legend|#ff8040|Vokiečių Kamerūnas}}{{legend|red|Britų Kamerūnas}}{{legend|blue|Prancūzų Kamerūnas}}{{legend|green|[[Kamerūnas}}]] Pirmąjį Vokietijos prekybos tašką Dualos rajone Kamerūno upės deltoje (dabartinė Wouri upės delta) 1868 m. Įsteigė Hamburgo prekybos bendrovė C. Woermann. Įmonės agentas Gabone, Johannes Thormählen, išplėtė veiklą į Kamerūno upės deltą. 1874 m. vokiečiai įkūrė įmonę Jantzen & Thormählen.
Abi bendrovės išplėtė laivybą su savo burlaiviais ir garlaiviais, atidarė reguliaraus keleivių ir krovinių vežimo paslaugas tarp Hamburgo, Vokietijos ir Dualos. Verslo įmonės gavo pradėjo sistemingą veiklą, čia radosi kavos, bananų plantacijos. Vokietija buvo suinteresuota Kamerūno žemės ūkio galimybėmis. Didžiosios Vokietijos prekybos bendrovės („Woermann“, „Jantzen und Thoermalen“) ir koncesijos bendrovės („Sudkamerun Gesellschaft“, „Nord-West Kamerun Gesellschaft“) įsitvirtino kolonijoje.
1907 m. Pradėjęs dirbti Vokietijos Kamerūno gubernatorius Teodoras Zaicas pasisakė už Prancūzijos Kongo teritorijų įsigijimą. Vokiečiai norėjo užimti teritorijas į rytus nuo Kamerūno, ir pasiekti Kongo upę, kuri būtų tapusi pagrindiniu susisiekimo keliu.
Prancūzija ir Vokietija 1911 m. lapkričio 4 d. pasirašė Feso sutartį. Prancūzija sutiko perleisti dalį Prancūzijos Kongo Vokietijos naudai, mainais į tai, kad vokiečiai atsisakytų pretenzijų į Maroką. Vokiečiams teko teritorija šiaurės rytų Kamerūne tarp Logonės ir Šario upių. Kamerūno kolonija išaugo nuo 465 000 km² iki 760 000 km². Tuo metu Otas Gleimas buvo Kamerūno gubernatorius. Išplėstinė kolonija tapo žinoma kaip Didysis Kamerūnas.
Pirmojo pasaulinio karo metu Prancūzija norėjo atgauti teritorijas. 1916 m. Prancūzija ir jos sąjungininkai britai ir belgai užėmė teritorijas po Vokietijos pajėgų pralaimėjimo Vakarų Afrikoje.
Prancūzija ėmė kontroliuoti Kamerūną turėdama Tautų lygos mandatą.
Prancūzijos Kamerūnui atgavus nepriklausomybę 1960 m. sausį, Britų Kamerūnas taip pat pradėjo siekti nepriklausomybės. 1961 m. vasarį šiaurinės sritys, kuriose vyravo musulmonai prisijungė prie Nigerijos, pietinės prie Kamerūno.
Maškanų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Navasiolkų valsčius.
ZIL-157
ZIL-157 (ЗИЛ-157) – tarybinis padidinto pravažumo sunkvežimis, 1958–1978 m. gamintas Lichačiovo vardo automobilių gamykloje.
Standartinis ZIL-157 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 6684 mm, plotis 2315 mm, aukštis 2360 mm (su tentu – 2915 mm), ratų bazė 3665 mm, masė 5540 kg. Sunkvežimio keliamoji galia – ~2,5–4,5 t. Sunkvežimis triašis, visų 6 varomų ratų. Automobilį varė 6 cilindrų, 5,5 l darbinio tūrio, 104 AG benzininis variklis. Didžiausias greitis – 65 km/h.
Sukurta keletas modifikacijų: vilkikas (ZIL-157V), su dvejomis benzino talpyklomis (ZIL-157E) ir kt.
Ev bekčisi
Ev bekčisi turkų mitologijoje – piktoji namų dvasia, naminis. Žmonėms pasirodo gyvatės arba bjauraus juodaodžio žmogaus, kurio apatinė lūpa kybo iki pat kojų, akys juodos, žibančios it anglys, plaukai ilgi ir susivėlę, pavidalu. Namą, kuriame įsikūrė Ev bekčisi, šeimininkai norėję parduoti. Tikima, kad ši būtybė taip pat gyvena apleistuose statiniuose.
Teisingumo ministerija
Teisingumo ministerija – vykdomosios valdžios institucija. Klasikinė ministerija (greta tokių kaip Gynybos ministerija, Finansų ministerija, Vidaus reikalų ministerija ir Užsienio reikalų ministerija, buvusių dar absoliutizmo laikais). Sritis – teisės politika. Vadovauja Teisingumo ministras.
Abčuhos valsčius
Abčuhos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Abčuha.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Julija Mesa
thumb|Julijos Mesos antoninianas
Julija Mesa (m. 226 m.) – įtakinga Romos imperijos laikų valstybės veikėja.
Julija Mesa buvo kilusi iš Sirijos. Tėvas Julijus Basianas buvo dievo Elagabalo žynys Emesoje (dab. Chimsas). Sesuo – Julija Domna, dukterys – Julija Mamėja ir Julija Soemnija.
Julija Mesa vėliau Sirijoje sudievinta (drauge su seseria).
Aleksandras Zdanavičius
Aleksandras Zdanavičius (, 1805 m. Ihumeno valsčius, Minsko gubernija, Rusijos imperija – 1868 m. gegužės 17 d. Vilnius, Rusijos imperija) – istorikas, filologas, pedagogas ir vadovėlių autorius.
Biografija
thumb|150 px|left|Aleksandras Zdanavičius su dvyniais vaikais - Henriku ir Terese
Aleksandras Zdanavičius gimė 1805–1808 m. Ihumeno valsčiuje, Minsko gubernijoje, bajorų šeimoje. Šešerius metus jis mokėsi bazilijonų vienuolyno Ladų mokykloje. Vėliau dvejus metus uždarbiavo namų mokytoju tam, kad surinkti lėšas tolesnėms studijoms. 1827 m. Zdanavičius įstojo į Vilniaus universitetą studijuoti filologijos Literatūros ir laisvųjų menų fakultete. 1831 m. baigęs universitetą pradėjo dirbti Vilniaus bajorų institute mokytoju. Nuo 1834 m. 15 metų jis buvo lotynų kalbos ir romėnų literatūros dėstytojas, vėliau – iki 1863 m. – istorijos mokytojas.
Tuo pačiu metu jis vedė privačias pamokas, dėstė istoriją Vilniaus kunigų seminarijoje, taip pat mergaičių pensionuose. Nuo 1855 m. Zdanavičius dalyvavo Vilniaus archeologijos komisijos darbe.
Keletą metų jis dirbo žurnale „Kurier Wileński“ redakcijoje kaip Antonio Edvardo Odineco padėjėjas ir bendradarbiavo, rengiant (M. Orgelbrando) lenkų kalbos žodyną. Išleido prancūzų, lotynų, lenkų kalbų vadovėlių, žodynų, mokymo priemonių.
thumb|150 px|left|Aleksandro ir Emilijos Sofijos Zdanavičių šeimos kapas Bernardinų kapinėse
Vokietijos Pietvakarių Afrika
Vokietijos Pietvakarių Afrika buvo pietvakarių Afrikos teritorija, kuri nuo 1884 m. priklausė Vokietijai.
Istorija
1486 m. sausio mėn. šiose teritorijose lankėsi Portugalijos tyrinėtojas Diogo Cão, tačiau kraštas nesudomino europiečių ir ilgam pamirštas. 1805 m. vasario mėn. Londono misionierių draugija įkūrė nedidelę misiją Blydeverwacht mieste, tačiau šios grupės pastangos buvo mažai sėkmingos. 1840 m. Londono misionierių draugija visą savo veiklą perdavė vokiškai draugijai. Pirmieji šios organizacijos atstovai buvo Franz Heinrich Kleinschmidt (atvykęs 1842 m. spalio mėn.) ir Carl Hugo Hahn (atvykęs 1842 m. gruodžio mėn.). Jie pradėjo steigti bažnyčias visoje teritorijoje. Misionieriai iš pradžių turėjo didelę įtaką kultūrai, o vėliau – politikai.
1884 m. kraštas paskelbtas Vokietijos protektoratu. Pradėta krašto kolonizacija. Tačiau hererų, ovambų, nama gentys (žinomi kaip koikojai) priešinosi vokiečiams. Būta sukilimų prieš atėjūnus 1893 ir 1894 m..
1990 m. kovo 21 d. Namibija tapo nepriklausoma valstybe.
Kalpokė
Kalpokė (Scutellaria) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės žolės, o kituose kraštuose puskrūmiai arba lianos.
Čekijos kunigaikštystė
Čekijos kunigaikštystė, dar žinoma kaip Bohemijos kunigaikštystė  – valstybė, dabartinės Čekijos teritorijoje, Šventosios Romos imperijos narys.
Kalpokė
Stiebas apaugęs liaukiniais plaukeliais. Lapai priešiniai, kotuoti, įvairios formos. Žiedai poromis išauga lapų arba pažiedlapių pažastyse, susitelkę į šluoteles arba varpas. Žiedų vainikėlis spalvotas, dvilūpis, viršutinė lūpa šalmiškai išgaubta, apatinė plati, plokščia. Vaisius – riešutėlis.
Čekijos kunigaikštystė
Senieji teritorijos gyventojai buvo keltų genčių sąjunga bojai, kurie, manoma, ir davė Bohemijos pavadinimą šiam regionui. Iš pradžių ji vadinta Boiohaemum. Jį mini ir Tacitas ir vėlesni autoriai. Taip lotyniškoje ir vokiškoje terminologijoje iki mūsų dienų išliko senasis regiono pavadinimas. VI a. į teritoriją migravo slavai, ir Bohemijoje susiformavo viena jų genčių – čekai. Čekijos istoriografijoje tiek regionas, tiek iš jo kilusios valstybės vadinamos Čekija.
Kalpokė
Genties pavadinimas iš  – 'skydelis, lėkštutė'; daugelio rūšių taurelė būna su skydelio pavidalo išauga.
Čekijos kunigaikštystė
Istorija
VII a. vakarų slavų gentis Čekijos ir gretimose teritorijose konsolidavo Samo, kuris sukūrė trumpalaikę valstybę. Apie 830 m. čia susikūrė Didžioji Moravija. Tačiau rytuose kilus madjarų grėsmei, ši didelė valstybė ėmė byrėti. Pasinaudojęs tuo čekų kunigaikštis Borživojus I pradėjo vienyti čekų žemes valstybės vakarinėse dalyse ir perkėlė savo rezidenciją į Prahos pilį.
Kalpokė
Gentyje priskaičiuojama tarp 300 ir 425 rūšių. Lietuvoje auga šios rūšys:
thumb|left|210px|[[Pelkinė kalpokė (Scutellaria galericulata)]]
Darja Moroz
Darja Moroz (, g. 1983 m. rugsėjo 1 d., Leningrade) – Rusijos aktorė.
Biografija
Gimė režisieriaus Jurijaus Morozo ir aktorės Marinos Levtovos šeimoje. Iš tėvo pusės turi ukrainiečių kilmės, iš motinos – žydiškos. Debiutas kine įvyko trijų mėnesių amžiaus filme „Brangioji, brangioji, mylima, tik...“ (1984).
Vidurinės mokyklos metais pasirodė penkiuose vaidybiniuose filmuose: „Šeimos žmogus“ (1991), „Juodasis kvadratas“ (1992), „Rusiškasis regtaimas“ (1993), „Vidurio amžiaus krizė“ (1997), „Mirties katalogas“ (1999).
Pirmasis didelis vaidmuo atiteko komedijoje „Fortūna“ (2000). Vėlesniais metais atliko eilę vaidmenų teatre ir pasirodydavo filmuose, serialuose.
2019 m. kartu su Olga Sutulova ir Marija Fomina vaidino Konstantino Bogomolovo seriale „Išlaikytinės“, o vėliau pasirodė antrasis ir trečiasis šio serialo sezonai.
2021 m. pristatytas serialas „Laimės klinika“, kuriame aktorė vaidina endokrinologę Alioną. Tais pačias metais kaurtu su Julija Peresild filamvosi juostoje „Mediatorius“.
2023 m. pradžioje debiutavo kaip režisierė mini seriale „Seksas. Prieš ir po“.
Šabaka
Šabaka (Neferkarė Šabaka, Sabakonas, valdė apie 712–698 m. pr. m. e. ar 719−703 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.
Šabaka buvo ankstesnio karaliaus Pijė brolis. Antraisiais savo valdymo metais Šabaka surengė karo žygį iš Kušo į Egiptą ir užėmė Nilo deltos vakarinę dalį (ko nepavyko Pijė), taip suvienydamas Egiptą, valdomą Kušo karaliaus. Įvykiui pažymėti Šabaka liepė sukurti atminimo skarabėjų, kuriame rašoma: ''Jis sunaikino tuos, kurie sukilo prieš jį ir Pietuose, ir Šiaurėje, ir visuose kituose kraštuose. Smėlynų gyventojai slepiasi nuo jo ir krenta prieš jį iš baimės.'' 712 m. pr m. e. ar vėliau Šabaka bendradarbiavo išduodant Asirijai Jamanį, pabėgusį Ašdodo miesto Palestinoje karalių. Vėliau, iš Sargono II tekstų matyti, kad 706 m. pr. m. e. ar anksčiau Jamanis buvo grąžintas į Asiriją Šebitku, kuris gal valdė su Šabaka kaip koregentas. Ninevėje rastas molinis įspaudas su Šabakos vardo įrašu, kas gali rodyti taikingą Šabakos politiką su asirais. 701 m. pr. m. e. vykęs kušitų-egiptiečių žygis į Palestiną prieš Asiriją tikriausiai vyko jau ne jo, o Šebitku laikais. Bet kokiu atveju, kušitai šiame žygyje pralaimėjo.
Šabaka Memfyje palaidojo Apio jautį ir nurodė išrašyti bazaltinę uolą Pta kosmogonijos tekstais (dabar Britų muziejuje). Jo vardas rastas užrašytas Denderoje, Esnoje ir, ypač, Tėbuose. Jo sesuo Amenirdis I buvo „Dieviškąja Amono žmona“ ir sūnus Haremakhetas − aukščiausiuoju Amono žyniu Tėbuose. Šabakos kapas buvo įrengtas piramidėje El Kuru kapinyne Nubijoje.
Čekijos kunigaikštystė
Istorija
Nors po jo mirties ~890 m. Moravija bandė susigrąžinti valdžią, Borživojaus sūnus Spitihnevas 895 m. prisiekė ištikimybę Rytų Frankų imperatoriui Arnulfui. Tokiu būdu jis užsitikrino frankų apsaugą prieš moravus ir madjarus, tačiau Čekija buvo įtraukta į vakarinės kaimynės įtaką. Kunigaikščiai Vratislavas I ir Venceslavas I sustiprino valdžią Čekijoje, bet turėjo mokėti duoklę Bavarijos ir Saksonijos kunigaikščiams.
929 m. Boleslovas I Žiaurusis nužudė savo brolį ir tapo kunigaikščiu. Jis sugebėjo nukariauti gretimas slavų žemes Moravijoje ir Silezijoje ir netgi pasiekė Krokuvą. Jis bandė sukilti prieš frankų karalių Otoną I, tačiau nesėkmingai. Kartu su frankais buvo priverstas kovoti prieš madjarus 955 m. Lechfeldo mūšyje, o už nuopelnus galutinai galėjo prisijungti Moravija.
1002 m. čekų kunigaikštis Vladivojus gavo teisę valdyti Čekijos kunigaikštystę iš imperatoriaus Henriko II, kuri formaliai pripažinta Šventosios Romos imperijos sudėtine dalimi. Iš karto po Vladivojaus mirties 1003 m. į Čekijos sostą sėdo Lenkijos Piastų dinastijos karalius Boleslovas I Narsusis. Tačiau kitais metais Jaromiras jį išvijo ir dar kartą sutvirtino ryšius su imperija. 1039 m. Bretislavas I užpuolė Lenkiją ir nusiaubė senąją sostinę Gniezną, dėl ko lenkai turėjo perkelti sostinę į Krokuvą. Taikos sutarčiai tarp lenkų ir čekų tarpininkavo imperatorius Henrikas III.
Už nuopelnus imperijai, du Čekijos kunigaikščiai gavo nepaveldimus karalių titulus. Pirmasis jų buvo Vratislvas II, kuris padėjo Henriko III žygiuose į Italiją. Antrasis buvo Vladislovas II, padėjęs imperatoriui Frydrichui Rudabarzdžiui. Trečiuoju Čekijos karaliumi 1198 m. tapo Otokaras I, kuriam šį titulą pripažino Filipas Švabas, išrinktasis Šventosios Romos imperatoriumi, atsilygindamas už paramą kovoje su konkurentu Otonu IV. Nuo tada titulas tapo paveldimas, ir Čekija tapo karalyste.
Vitas (kunigaikštis)
Vitas (dar Vidas, Romantas, Rumuntas, Romanas, pravardė – „Vilkas“) – lietuvių kunigaikštis, minimas rusų metraščiuose.
Pasak Voskresensko metraščio, jis buvęs Danilo sūnus, Lukomlio kunigaikščio Rostislavo anūkas. Vitas atvykęs iš Konstantinopolio ir su tėvu valdęs po Mindaugo mirties. Po jo valdęs sūnus Traidenis. Pasak legendos, Vitas be Traidenio dar turėjęs keturis sūnus: Daumantą, Narimantą, Alšį ir Giedrių.
Vito istoriškumas dažnai vertinamas skeptiškai.
Astrounos valsčius
Astrounos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Astrouna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Čarnagoscės valsčius.
Reklaminis rėmimas
dešinėje|miniatiūra|Įmonių logotipai, kuriuose nurodomi [[NASCAR komandos rėmėjai.]] Reklaminis rėmimas − rėmimo forma siekiant tiesioginės ar galimos komercinės naudos.
Rėmimas reklaminiu tikslu gali padidinti vartotojo supratimą apie prekinį ženklą, sukelti norą jį pirkti, tačiau tai skiriasi nuo reklamos. Priešingai nei reklama, komercinis rėmimas negali tiesiogiai iškomunikuoti konkrečių produkto savybių. Taip pat jis negali būti savarankiškas, kadangi rėmimas reklaminiu tikslu reikalauja papildomų palaikymo elementų.
Kai kurių autorių reklaminis rėmimas skiriamas į dvi formas: filantropinį rėmimą ir komercinį rėmimą. Filantropinio rėmimo atveju rėmėjas (sponsorius) siekia pagerinti savo įvaizdį ir socialinį pripažinimą bendruomenėje. Komercinio rėmimo atveju rėmėjas siekia konkrečių verslo tikslų: prekės ženklo žinomumo sklaidos, pardavimų didinimo.
Tony Meenaghan (1999) apibrėžia korporatyvinį komercinį rėmimą kaip investiciją siekiant komercinių tikslų ir tiesioginės naudos, kai filantropinio rėmimo atveju nauda pasiekiama netiesiogiai per suteiktą naudą visuomenei.
Teorija
Norint paaiškinti, kaip komercinis rėmimas daro įtaką vartotojų visuomenei, buvo panaudota psichologijos ir komunikacijos veiklų teorija. Dauguma galvoja, kad prekinis ženklas (rėmėjas) ir renginys (remiamasis) tampa susiję vartotojų atmintyje – prekinis ženklas gali sukelti asociacijų su renginiu, arba atvirkščiai – renginys tampa tapatinamas su remiamu ženklu.
Rėmėjų kategorijos
miniatiūra|Automobilių bendrovė kaip rėmėjas žirgų sporte.
Principai
Visas reklaminis rėmimas turi būti pagrįstas sutartiniais įsipareigojimais tarp rėmėjo ir remiamos šalies. Rėmėjai ir remtina šalis turi susitarti su visais kitais dalyvaujančiais partneriais, kad apibrėžtų jų lūkesčius dėl visų reklaminio rėmimo sandorio aspektų.
Reklaminio rėmimo sąlygos ir pats procesas turėtų būti grindžiami pasitikėjimu tarp visų remiančiųjų.
Rėmėjų teisės
thumb|right|180px| Kompanija „[[Spalding“ − oficiali NBA krepšinio varžybų kamuolio tiekėja − pagal susitarimą su remiančiąja šalimi įgijo teisę pardavinėti kamuolius masiniam vartotojui naudodama renginio logotipą. Tai gali lemti didesnius produkto pardavimus (didesnę rinkos dalį) ir galimybę pardavinėti produktą už aukštesnę kainą (pasiekti aukštesnę pelningumo maržą).]] Rėmėjai susitarimu su remiančiąja šalimi gali įgyti įvairias teises, kurias galima suskirstyti į sekančias kategorijas:
Rėmimo rinka
Pasak konsultacinės firmos „Independent Evaluation Group“ (IEG), projektų rėmimas pasaulyje 2011 metais išaugo 5,2 procentais, kas sudaro 46,3 milijardus dolerių.
Europoje per 2014 metus į partnerystę buvo investuota 26,44 milijonai eurų (29 milijonai dolerių). Augimas Centrinėje bei Pietų Amerikoje 2010 metais neatitiko prognozių. Rėmimo apimtys augo 3,8 procentus vietoje prognozuotų 5,7 procentų, nepaisant FIFA Pasaulio čempionato bei Olimpinių žaidynių, vykusių Brazilijoje 2014 bei 2016 metais. Vykstant 2010 metų Pasaulio čempionatui, rėmimo veikla turėjo pradėti sparčiai augti, taip tikintis, jog šis regionas taps gausiausiai remiamas regionas po Šiaurės Amerikos, su augimo reitingu iki 5,6 procento 2011 metais
Laisvalaikio televizijos industrijų įstatymai apimą produktą, kuris yra smulkus, tačiau sparčiai auga dėl rėmėjų iš televizijos programų Anglijoje. Tačiau britų komandas bei žaidėjus remianti komercija sudaro daugiamilijardinę svarų industriją. Pavyzdžiui, „Adidas“ tapo Menčesterio United rėmėju bei tiekėju dešimčiai sezonų. Sutartis buvo sudaryta 2014 metais, su garantuota minimalia verte už 750 milijonų svarų (daugiau nei 1,1 milijardų dolerių).
„Independent Evaluation Group“ (IEG) ataskaitoje, kuri pirminiais duomenimis atliekama kasmet nuo 1984 metų, planuojama, jog 18,2 milijardų dolerių bus išleista Šiaurės Amerikos kompanijų teisių mokesčiams 2011 metais, kas būtų 5,2 procentais daugiau nei 2010 metais. Rėmėjų iš Šiaurės Amerikos išlaidos 2010 metais išaugo 3,9 procentais, kas sudarė 17,2 milijardų dolerių.
Praėjus dviem dešimtmečiams, rėmimo reitingai sparčiai augs ir toliau, pasak IEG. Šiaurės Amerikos žiniasklaidos išlaidos, padidėjo dviem procentais 2010 metais.
Reklaminio rėmimo privalumai ir trūkumai
Dažniausiai minimi reklaminio rėmimo privalumai: thumb|right|240px| [[Cido arena Panevėžyje − rėmėjo prekės ženklo įtraukimo į objekto pavadinimą pavyzdys]]
Vienas iš didžiausių reklaminio rėmimo trūkumų yra tai, kad rėmėjas gali patirti žalą nuo taip vadinamo „pasalos“ marketingo, kurį gali panaudoti jo konkurentai. „Pasalos“ marketingu vadinami tokie konkurento veiksmai, kuriais jis bando suklaidinti visuomenę dėl savo rėmėjo statuso ar išnaudoti renginį savo vardo populiarinimui išleisdamas tam žymiai mažiau lėšų, nei tuo atveju, jei būtų oficialus renginio rėmėjas. Kartu gali būti bandoma pakenkti rėmėjo marketingo kampanijos efektyvumui. Paprastai taip daroma ypač didelių renginių metu. Vienas geriausiai žinomų „pasalos“ marketingo pavyzdžių užfiksuotas 1984 m., kai „Kodak“ Los Andželo olimpinių žaidynių metu tapo transliacijų ir oficialaus filmo apie JAV lengvaatlečių komandą rėmėju. Daugeliui vartotojų susidarė įspūdis, kad „Kodak“ yra olimpinių žaidynių oficialus rėmėjas, kai iš tikro juo buvo tiesioginis konkurentas „Fuji“. Įspūdį, kad kompanija yra renginio rėmėjas, galima sukelti užsakant reklaminius intarpus renginio transliacijos metu, organizuojant mažus reklaminius renginius šalia didžiojo renginio vietos, įtraukiant renginio objektus į peizažus su kompanijos reklama.
Siggiewi FC
Siggiewi FC – Maltos futbolo klubas iš Sidživio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Mėgėjų lygoje (III pakopa). „B“ grupėje liko aštuntoje vietoje.
Spazmas (filmas)
Spazmas – 1974 m. italų režisieriaus Umberto Lenzi sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmas.
Turinys
Atvykę prie jūros Kristianas su sužadėtine aptinka paplūdimyje be sąmonės gulinčią moterį. Pastaroji prisistato esanti Barbara ir netrukus nuo jų pasprunka. Kitą dieną Kristianas ją susitinka Alekso, jos meilužio jachtoje. Pajutę abipusę aistrą, jiedu atsiduria motelyje, kur Kristianą užpuola nepažįstamas vyras. Grumtynių metu Kristianas jį nušauna ir jiedu su Barbara pasišalina. Netrukus jis pastebi palikęs motelyje grandinėlę ir grįžta jos paimti, tačiau neberanda kūno.
Jiedu su Barbara nusprendžia pasislėpti atokiuose jos draugės namuose, tačiau šie išnuomoti kitai porai – Malkolmui ir Klorindai, kurie Kristianui atrodo anksčiau matyti.
Po nakties Kristianas neberanda Barbaros, o jos ieškodamas susiduria su Tatumu – vyru, kurį manė nušovęs motelyje. Šis ketina inscenizuoti nelaimingą atsitikimą, tačiau Kristianui pavyksta jį pergudrauti ir, nužudžius, nustumti mašinoje nuo skardžio, palikus įrodymų, kad mašinoje yra jo kūnas.
Pastebėjęs, kad tolumoje mašinos kritimą nuo olos stebėjo paslaptinga juoda mašina atvažiavę žmonės, Kristianas, juos sekdamas, atsiduria netoli esančio gamykloje, kur sužino, kad jo žmogžudystę užsakė brolis Fricas, įtikinęs Barbarą, kad iš tiesų ketina padėti broliui. Nusikaltimo motyvas – Kristianą kamuojanti paveldėta šizofrenija, dėl kurios jis gali tapti pavojingas...
Kalnarūtiniai
Kalnarūtiniai (Aspleniaceae) – šertvūnų (Polypodiophyta) šeima.
Taksonomija miglota – dabar priskiriamos gentys yra kalnarūtė (Asplenium) bei Hymenasplenium.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Liudas Alseika
Liudas Alseika (1887 m. balandžio 25 d., Kvietkelių dvaras, Šiaulių apskritis – 1960 m. gegužės 19 d., Gorochovecas, Vladimiro sritis, TSRS ) – Lietuvos keliautojas, esperantininkas, kraštotyrininkas, pedagogas.
Biografija
Gimė bajorų šeimoje. Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, vėliau – Rusijoje. 1910 m. baigė Ufos (Baškirija) aukštąją geodezijos mokyklą, įgijo inžinieriaus geodezininko specialybę. 1921 m. grįžo į Lietuvą ir kaip jaunas matininkas įsijungė į žemėtvarkos darbus. Gyveno ir dirbo Klaipėdoje. 1949 m. buvo Klaipėdos kraštotyros muziejaus mokslinis bendradarbis, buvo vienas pirmųjų gidų mieste. Organizavo keliones, pirmuosius respublikinius ir Baltijos šalių turistų sąskrydžius. Būdamas Tarptautinės esperanto asociacijos atstovas Lietuvoje, Klaipėdoje atgaivino esperantinę veiklą, vadovavo kursams Klaipėdos žemės ūkio technikume, dėstė gamtos mokslus. Kelerius metus dirbo Ignalinos gimnazijoje. Praktikavo vegetarizmą.
Dviračių žygis Klaipėda – Vladivostokas
thumb|240px|Žygio maršrutas. Žvaigždute pažymėta L. Alseikos žūties vieta. 1960 m. L. Alseika sumanė ir organizavo turistų žygį dviračiais iš Klaipėdos į Vladivostoką, Rusijos Tolimųjų Rytų miestą prie Japonijos jūros. Vladivostokas, kaip pasienio miestas, buvo uždaras, tačiau 1960 m. buvo palankūs miestui lankyti, kadangi buvo švenčiamas 100 metų Vladivostoko jubiliejus. Žygyje, be organizatoriaus, dalyvavo lietuviai Algimantas Knašas, Algirdas Petkūnas, Gofredas Šimkus, Domas Vitkus, du estai Matis Lervandis ir Evaldas Seibė bei vienas dviratininkas iš Leningrado. Keliautojai iš Klaipėdos pajudėjo 1960 m. gegužės 1 d. Kelionės maršrutas apytiksliai sutapo su Sibiro traktu. Dvidešimtąją žygio dieną Rusijoje, 200 km už Maskvos, L. Alseiką mirtinai sužalojo sunkvežimis:
Žygio dalyviai, prie kurių prisijungė Danielius Štaras, pratęsė kelionę ir 1960 m. spalio 9 d. pasiekė savo tikslą – Vladivostoką, ir simboliškai į Ramųjį vandenyną išpylė Baltijos jūros vandenį. Kelionė truko 162 dienas, nuvažiuota 11 800 km.
Rotuliškės
Rotuliškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų.
Zenonas Vainoris
Zenonas Vainoris (1925 m. vasario 19 d. Šiauliuose – 2009 m. kovo 25 d.) – Lietuvos radijo inžinierius, išradėjas, pedagogas.
Biografija
1932–1938 m. mokėsi Šiaulių 6-ojoje pradžios mokykloje, 1938–1945 m. Šiaulių 1-ojoje gimnazijoje. 1945–1947 m. Šiaulių 2-osios pradinės mokyklos mokytojas, vedėjas. 1947–1951 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI). 1952 m. Šiaulių srities radiotransliacinių tinklų direkcijos vyr. inžinierius.
1952–1964 m. Charkovo (Ukraina) karinės radiolokacinės akademijos dėstytojas, vyr. dėstojas. 1960 m. Sovietų Sąjungos maršalo Leonido Govorovo artilerijos radiotechnikos akademijoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1964–1980 m. KPI Vilniaus filialo (vėliau VISI) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas, 1978–1980 m. dar ir VISI Automatizacijos fakulteto dekanas. 1966 m. docentas, 1978 m. profesorius.
1975 m. Leningrado V. Uljanovo-Lenino elektrotechnikos institute apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją. 1980–1989 m. LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos Mokslo valdybos viršininkas. 1989–1991 m. VTU (VGTU) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas. 1991–2002 m. Radioelektronikos katedros profesorius, vėliau – lektorius.
Mokslinė veikla
35 išradimų, 137 mokslinių straipsnių, 14 mokymo metodinių leidinių autorius, 2 monografijų bendraautoris. Parengė 24 technikos mokslų kandidatus.
1975 m. LTSR nusipelnęs inžinierius. 1978 m. LSSR valstybinės (su kitais), 1997 m. Lietuvos mokslo premijos laureatas. 2007 m. apdovanotas LR Švietimo ir mokslo ministerijos I premija už vadovėlį „Bangų elektronikos pagrindai“. Buvo Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.
VGTU Elektronikos fakultete atidaryta profesoriaus Zenono Vainorio vardo auditorija.
Kenijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Kenijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Gediminas Dominas
Gediminas Dominas (g. 1971 m. balandžio 17 d. Vilniuje) – teisininkas, verslo teisės advokatas, praktikuojantis arbitras, advokatų kontoros „WALLESS“ partneris (buvęs advokatų kontorų „Glimstedt“,„Dominas ir partneriai“ partneris, vienas steigėjų).
Biografija
1989-1994 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1993 m. Gronningen universiteto Teisės fakultete (Nyderlandai) sudijavo ES, tarptautinę ekonominę ir tarptatutinių investicijų teisę, 1992-1994 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute studijavo politikos mokslus. 1996-1997 m. studijavo Londono universiteto Queen Mary and Westfield koledže (Jungtinė Karalystė), įgijo teisės magistro laipsnį (su pagyrimu). 1995 m. Stažavosi Šveicarijos lyginamosios teisės institute.
1991-1992 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto laborantas, 1992–1994 m. Teisės instituto Konstitucinės teisės problemų tyrimo skyriaus (KTPTS) laborantas, asistentas, laikinai einantis KTPTS vedėjo pareigas. Advokatas nuo 1998 m. 1994-2003 m. Vilniaus universiteto teisės fakulteto dėstytojas (civilinė ir komercinė teisė, komercinis arbitražas)
Specializacija – komercinis arbitražas ir ginčų sprendimas, įmonių ir verslo teisė , bankų ir finansų teisė , susiliejimai ir įsigijimai , tarptautinė komercinė teisė , tarptautinė verslo teisė.
Lietuvos advokatūros narys, Tarptautinės advokatų asociacijos (International Bar Association ) narys. Lietuvos advokatų tarybos narys (2011-2014 m.). Jungtinės Karalystės Atestuotojo arbitrų instituto (Chartered Institute of Arbitrators) tikrasis narys (Fellow, FCIArb)(Londonas), Tarptautinių prekybos rūmų (International Chamber of Commerce)(Paryžius) Arbitražo ir alternatyvaus ginčų sprendimo komisijos (ICC Commission on Arbitration and ADR) narys, Honkongo tarptautinio arbitražo centro (HKIAC) atrinktų arbitrų kolegijos narys. Įrašytas į Vilniaus komercinio arbitražo teismo rekomenduojamų arbitrų sąrašą.
Moka anglų, rusų kalbas.
Vokietijos vidaus reikalų ministerija
Vokietijos vidaus reikalų ministerija (, BMI) - Vokietijos federalinė ministerija, vidaus reikalų ministerija. 1 500 darbuotojų (2009 m.). Būstinė - Berlynas.
Rozentalis (Pakruojis)
Rozentalis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žeimelio.
Pustynkų valsčius
Pustynkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pustynkos.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Rasnos valsčius (Siano)
Rasnos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rasna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Frank Zappa
Frank Vincent Zappa (1940 m. gruodžio 21 d. – 1993 m. gruodžio 5 d.) – amerikiečių muzikantas, grupės lyderis, dainininkas, dainų autorius ir prodiuseris.
Vokietijos teisingumo ministerija
Vokietijos teisingumo ministerija ( - 'Sąjungos justicijos ministerija') - Vokietijos vykdomosios valdžios institucija. Klasikinė Vokietijos ministerija (greta tokių kaip Vokietijos gynybos ministerija, Vokietijos finansų ministerija, Vokietijos vidaus reikalų ministerija ir Vokietijos užsienio reikalų ministerija, buvusių dar absoliutizmo laikais). Sritis - teisės politika. Vadovauja Vokietijos federalinis teisingumo ministras.
Istorija
Iki 1945 m. - Reicho teisingumo ministerija (Reichsministerium der Justiz).
Federacijos pagrindais susikūrusioje valstybėje - federalinė ministerija.
Dubravlagas
thumb|400px|right|Lagerio vieta žemėlapyje Dubravlagas, „Dubravnyj“ lageris, Ypatingasis lageris Nr.3 buvo vienas iš sovietinio Gulago sistemos priverčiamojo darbo stovyklų kompleksų. Po Gulago panaikinimo čia iki Sovietų Sąjngos žlugimo buvo kalinami politiniai kaliniai. Šiuo metu priklauso Mordovijos respublikos Federalinei bausmių atlikimo tarnybai.
Istorija
Javaso apylinkėse pirmieji kaliniai dirbę miško paruošose atsirado 1929 m. 1931 m. gegužės 25 d. NKVD vadovybė nusprendė įkurti priverčiamųjų darbų stovyklą Temlagą. Pastatyta lagerius aptarnaujanti geležinkelio atšaka iš Potmos. Antrojo pasaulinio karo metu čia kalinti karo belaisviai vokiečiai, italai, rumunai. Temlage buvo siuvimo, medžio apdirbimo ir medžio dirbinių pramonė. Lagerį sudarė 20 lagpunktų, kurie nuo centro buvo nutolę iki 20 km. Vien per 1942 m. lageryje mirė 5143 žmonės. Pirmieji lietuviai į šį lagerį pateko 1945 m.
1948 m. vasario 28d. VRM įsakymu Nr. 00219 iš buvusiųjų Temlago ir Temnikovskio vaikų kolonijos sukurta ypatingoji Gulago stovykla Nr.3 politiniams kaliniams – „Dubrovlagas“. Iš Temlago Ypatingajam legeriui Nr.3 perduoti kaliniai, gyvenamieji ir kiti pastatai. Lagerio valdyba buvo Javase, Zubova Polianos rajone, Mordovijos ATSR. 1953 m. čia buvo 14 225 kaliniai.
1953 m. dalį Dubravlago (daugiausia "bendrojo kontingento" kalinius) kartu su trimis drabužių siuvyklomis, dviem medienos perdirbimo įmonėmis ir baldų fabriku perėmė Teisingumo ministerija ir įkūrė pataisos darbų koloniją Baraševlagą (taip pat Baraševo pataisos darbų kolonija). Naujai sukurtame kombinate dirbo ne tik Baraševlago, bet ir Dubravlago kaliniai (sutartiniu pagrindu). 1954 m. kovo 15 d. Baraševlagas prijungtas atgal prie Dubravlago.
1954 m. reorganizuotas į įprastinę pataisos darbų stovyklą, vėliau tapo pataisos darbų kolonijų sistema. Neoficialiai jis tebebuvo vadinamas Dubravlagu, taip pat "Potmos lageriais", pagal netoliese buvusią Potmos geležinkelio stotį, kur buvo atvežami nauji kaliniai tolimesniam paskirstymui po kolonijas. Septynios ar aštuonios kolonijos buvo skirtos išimtinai "valstybiniams nusikaltėliams", daugiausia tai buvo politiniai kaliniai. 1961-1972 m. čia buvo siunčiami beveik visi kaliniai, nuteisti už „antisovietinę agitaciją ir propagandą“ bei nuteisti „už Tėvynės išdavimą“. Už Tėvynės išdavimą kalėjo daugiausia Baltijos šalių ir Ukrainos partizanai. Jie buvo suimti 1945–1955 m. ir Dubravlage kalėjo likusius bausmės metus (paprastai 15–25 metų). Nuo 1957 m. iki septintojo dešimtmečio pradžios čia buvo perkelti ir kalinti Jehovos liudininkai. Septintojo dešimtmečio viduryje Dubravlage atsidūrė ir pirmieji disidentai. 1965 m. politinių kalinių Dubravlage buvo 3816. Temlago lageriuose bausmę atliko dauguma nuteistųjų už politines pažiūras ir pasaulėžiūrą, besiskyrusią nuo sovietų ideologijos, suimtų ir nuteistų vykdant TSRS KGB operaciją "Blokas", pradėtą 1971 m. gruodžio 30 d. TSKP CK nutarimo pagrindu. Dėmesį į sunkias kalinimo sąlygas tose kolonijose atkreipė 1967 m. parašyta ir samizdate platinta Anatolijaus Marčenko knyga "Mano parodymai".
Darbai
Dubravlago kaliniai dirbo GULAG'o Temnikovsko pramoniniame kombinate: siuvimo fabrikuose Nr. 1, 3, 6, 14 Javase, loto ir domino gamykloje Nr. 18 Javase, medienos perdirbimo gamyklose Nr. 4, 5, 7, 11 (medžio apdirbimas, baldų gamyba), statybinių medžiagų gamyboje (plytos, čerpės, kalkės), geležinkelio atšakos aptarnavime, statė pytų gamyklą, dirbo miško paruošose, durpių gavyboje, žemės ūkyje.
Rožučiai
Rožučiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Santaikos.
Rubaičiai
Rubaičiais vadinami kaimai:
Augustinas Klimavičius
Augustinas Klimavičius (g. 2001 m. balandžio 21 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Iš Vilkaviškio kilęs puolėjas, futbolo pagrindus įgavo Marijampolėje. 2014 m. vasarą sužaidė trejas rungtynes dublerių lygoje atstovaudamas Sūduva-2 ekipai. Jaunių lygoje atstovavo „Sūduvos“ klubui.
2014 m. išvyko iš Lietuvos ir prisijungė prie Italijos „Genoa“ klubo. Savo įgūdžius tobulino „Spezia“. Genujos klubas skolino „Torino“ ir „Empoli“ ekipoms. „Empoli“ klube suvalkiečiui sekėsi geriausiai. 2021 m. sezone atstovavo U-19 komandai, kuri žaidė Italijos jaunimo čempionato aukščiausioje lygoje. Per 17 rungtynių pelnė 5 įvarčius. Sezono pabaigą praleido dėl traumos, tačiau „Empoli“ triumfavo čempionate.
FC Hegelmann
2022 m. sausio 21 d. FC Hegelmann pranešė, kad sudarė sutartį su jaunimo rinktinės puolėju.
2022 m. kovo 11 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Jonava. Šiose rungtynėse pasižymėjo pelnydamas įvartį. FC Hegelmann nugalėjo jonaviškius rezultatu 4-1.
2022 m. birželio 15 d. rungtynėse prieš „Riterių“ klubą pasižymėjo pelnydamas du įvarčius. O Hegelmann nugalėjo varžovus rezultatu 3-0.
2022 m. liepos mėn. žaidėjui atlikta menisko operacija, o dėl traumos praleido dalį sezono.
2022 m. lapkričio mėnesį žaidėjas vėl patyrė traumą. Gruodžio viduryje atlikta kryžminio kelio raiščio operacija.
Segusiavai
Segusiavai (segusiavi) – Galijos keltų gentis, kurios tvirtovė buvo Lugdunas (dabartinis Lionas).
Augustinas Klimavičius
Rinktinės
A. Klimavičius buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo rinktines. Atstovavo U-17 ir U-21 rinktinėms.
Segusiavai
Spėjama, kad pavadinimas Segusiavi gali būti alternatyvus pavadinimo Segobriges variantas. Segobrigai yra susiję su graikų įsikūrimu Galijoje dar IV a. pr. m. e. ir Masalijos (Massali, dabartinis Marselis) įkūrimu.
Augustinas Klimavičius
Rinktinės
2021 m. U-21 rinktinės gretose sužaidė 4 rungtynes.
2022 m. kovo 25 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje prieš San Marino rinktinę. Šiose rungtynėse pasižymėjo pelnydamas įvartį. Rezulutatas tapo 1:0 lietuvių naudai.
Olendernės tvenkinys
Olendernės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Butrimonių miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Obelties intakas) jo aukštupyje 4,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,33 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 136 m. Krantai neaukšti, sausi. Šiauriniame krante stūkso miškelis, aplink kitus krantus plyti dirbami laukai ir pievos. Šalia įsikūrę Olendernės ir Apynėlių kaimai.
Barbizono mokykla
thumb|right|260px| Fransua Milė „Varpų rinkėjos“, 1857 m. − vienas iš geriausiai žinomų Barbizono mokyklos tapytojų kūrinių Barbizono mokykla – terminas, vartojamas apibūdinti Prancūzijos tapytojų grupę, kuri kūrė nuo 1830-ųjų iki maždaug 1870 m. Grupės pavadinimas kilęs nuo Barbizono kaimo prie Fontenblo miško piečiau Paryžiaus, kuriame tapytojai dirbo ir kai kurie jų gyveno. Šios grupės tapytojai specializavosi peizažo tapyboje. Buvo paveikti anglo Džono Konsteblio (1776−1837) ir XVII a. olandų peizažistų. Jų kūryba priskiriama realistinės dailės krypčiai ir suformavo prancūziško savarankiško peizažo žanrą, atskirtą nuo mitologinių ar istorinių klasikinių siužetų, būdingų N. Puseno ir Klodo Loreno XVII a. peizažams. Iš pradžių nepripažinta, Barbizono mokyklos dailininkų kūryba sulaukė aukšto įvertinimo po 1880 m., daugeliui jų jau mirus.
Tapytojai
Barbizono mokyklos tapytojams priskiriami: ir kiti.
Kartais Barbizono mokyklai gali būti priskirtas Kamilis Koro (1796−1875). Fransua Milė labiau specializavosi vaizduodamas ne gryną peizažą, o scenas iš valstiečių gyvenimo.
Kanados moterų futbolo rinktinė
Kanados moterų futbolo rinktinė – Kanadai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kanados futbolo asociacija. 2003 m. rinktinė užėmė 4-ą vietą pasaulio taurėje.
Juozas Žagrakalys
Juozas Žagrakalys (1906 m. kovo 14 d. Tetirvinuose, Pasvalio valsčius – 1977 m. balandžio 2 d. Biržuose) – Lietuvos teisininkas, rezistentas, vertėjas, prozininkas.
Biografija
Gimė pasiturinčių ūkininkų šeimoje. 1919 m. įstojo į Linkuvos gimnaziją. Čia įsitraukė į ateitininkų moksleivių sąjungos veiklą. Gimnaziją baigė 1925 m. Tais pačiais metais įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Teisės skyrių, kurį baigė 1930 m. Universitete dalyvavo studentų ateitininkų veikloje.
1932–1940 m. advokatas, nuo 1942 m. Panevėžio ekonomikos mokyklos dėstytojas. Įsikūrus Lietuvių frontui (LF) buvo Panevėžio LF apygardos vadovas, organizavo apygardos veiklą, rengė ir dalyvavo LF programos svarstymuose, rašė korespondencijas į LF spaudą, organizavo jos platinimą Panevėžyje ir apygardoje.
Dirbo Zarasuose, Panevėžyje. Redagavo leidinį „Teisininkas“, leidinių „Teisė“, „Naujoji Romuva“, „Kraštotyra“ (etnografiniai aprašai) bendradarbis. Rinko kalbos faktus „Lietuvių kalbos žodynui“.
1945 m. (antrosios sovietų okupacijos metais) buvo suimtas ir kalinamas įvairiuose lageriuose (Vorkutoje), ištremtas į Kazachstaną. Grįžo 1956 m. Įgijo agronomo specialybę. Gyveno Biržuose, dirbo meteorologijos stotyje.
Paskelbė apsakymų, straipsnių laikraštyje „Biržiečių žodis“, vertė. Spaudinių, darbų, raštų kolekcija – kūryba, kraštotyros darbai (1943–1977), korespondencija (1944–1977) – saugoma Lietuvoje, LNB. Priimta 1973–1977 m. iš J. Žagrakalio ir 1978 m. iš P. Aukštikalnytės-Žagrakalienės.
Mġarr United FC
Mġarr United FC – Maltos futbolo klubas iš Mdžaro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Amateur League (III pakopa) ir A grupėje liko antroje vietoje. Dėl galimybės kilti į aukštesnį divizioną kovojo pereinamųjų rungtynių cikle, tačiau pralaimėjo.
Juozapas ir jo broliai
Juozapas ir jo broliai  – 1962 m. sukurtas istorinis filmas, Biblijos istorijos apie Juozapą, kurį pavydūs broliai pardavė į vergiją egiptiečiams, ekranizacija.
Olga Sutulova
Olga Sutulova (, g. 1980 m. gegužės 4 d., Leningrade) – Rusijos aktorė.
Biografija
Būdama 15 metų debiutavo kine, netyčia patekusi į Dmitrijaus Astrachano režisuotą filmą „Laukimo kambarys“ (1995). Suvaidino vaikų globos namų auklėtinę Svetą. Veiksmas vyksta Rusijos užkampyje – Zarečenske, kur akis bado skurdas, girtavimas, niokojimai.