cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siurrealizmas
Kūrybos principai
Siurrealizmas pagrįstas aukštesnės realybės formomis, svajų visgalybe, nesavanaudišku idėjos žaidimu. A. Bretonas iškėlė mintį, jog mene turi vyrauti nesąmoningumas. Savo namuose jis rengdavo siurrealistų susibūrimus, kur menininkai buvo skatinami kurti, pasiekus nesąmoningą būseną. Esą tik taip menininkas, laisvas įkvėpimu, gali atgaivinti savo sapnų vizijas ir siekti to, kas yra virš tikrovės, kur išnyksta riba tarp sapno ir realybės. Nes menininkui taip pat svarbu įveikti sąmonės cenzūrą, kad žodžiai ir vaizdai galėtų lietis nevaržomai. Siurrealizmas turi sugriauti visus kitus psichinius mechanizmus, kurie trukdo suvokti aukštesnę realybę. Fantazijos, jų anarchija, kartais atrodo daug realesnės, nei tikri vaizdai. Fantazijų realumo ir siekė siurrealistai, kurių kūryba skirta neištirtiems pasąmonės klodams atskleisti. Šiuos klodus kūrėjai siekė atrasti padedami Z. Froido psichoanalizės teorijų, psichinio automatizmo metodu.
Dailės kūriniuose tikrovės detalės tapomos natūraliai, meistriškai, tačiau iškraipomos daiktų savybės, pabrėžiamas sugretinimo absurdiškumas, realūs daiktai gretinami su nerealiais sapnų, haliucinacijų, erotinių fantazijų daiktais. Vaizdas kuriamas iš nesusijusių detalių koliažo principu.
Garsiausi kūrėjai
Salvadoras Dali – turbūt žinomiausias siurrealizmo atstovas. Jo palikimas – daugybė paveikslų, iš kurių žymiausi „Atminties pastovumas“, „Liepsnojančios žirafos“, „Pilietinio karo nuojauta“, „Ištirpęs laikas“ ir kiti. Taip pat yra parašęs knygą, pastatęs filmą Andalūzijos šuo. Jo kūryboje susipina religiniai, paranojiniai, karo, erotiniai motyvai. Be to, jis kūrė ne tik grynąjį meną, bet komponavo vitrinas, žurnalų viršelius, kūrė baldų bei įvairių daiktų dizainą, dėl ko buvo nuolat kritikuojamas kitų siurrealistų. Jam didelę įtaką darė jo žmona ir įkvėpėja Gala.
Siurrealistų ir artimų srovei kūrėjų sąrašas:
Maderasas
Maderasas  – ugnikalnis Nikaragvos ežere, Nikaragvoje. Kartu su Konsepsjono ugnikalniu jis sudaro Ometepės salą.
Aukščiausia ugnikalnio vieta siekia 1394 m. Viršūnėje telkšo kraterio ežeras. Kadangi ugnikalnis nėra aktyvus, čia labai populiarus kopimas į ugnikalnio viršūnę.
Sipalivinio apygarda
Sipalivinio apygarda – didžiausia Surinamo apygarda, esanti šalies pietuose. Neturi sostinės, tiesiogiai vyriausybės administruojamas iš šalies sostinės Paramaribo. Pagrindinės gyvenvietės: Apetina, Apoera, Bakhuis, Bitagron, Pokigron, Kajana, Kamp 52, Pelelu Tepu, Kotika, Anapaike, Benzdorp, Kwamalasamutu, Nieuw Jacobkondre, Aurora, Boto-Pasi, Goddo, Djoemoe ir Pontoetoe. Rajono pavadinimas kilo iš aravakų kalbos: sipa reiškia „akmuo“, wini – „upė“.
Plotas – 130 567 km². Savo plotu ji didesnė negu visų likusių apygardų plotas kartu sudėjus, bet didžioji jo dalis (išskyrus šiaurę ir vakarus) negyvenama.
Manoma, kad šioje teritorijoje paleolito laikotarpiu gyveno medžiotojai ir rinkėjai.
Kolonijiniu laikotarpiu šis rajonas liko beveik nepaliestas, nes Surinamą valdantys olandai bijojo portugalų Brazilijoje, todėl tik XX a. rajonas pradėtas vystyti. Pietvakarinės teritorijos yra ginčijamos Gajanos ir Surinamo – kartais vyksta susirėmimai tarp karinių šių šalių pajėgų. thumb|right|250px|Sipalivinio rajonai
Rajonai
Yra 6 rajonai:
Ratkūnai (Šiauliai)
Ratkūnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 23 km į šiaurę nuo Šiaulių, tarp Daugmaudžių ir Ratkūnų miškų, 2 km nuo kelio.
Istorija
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, nuo 1929 m. Piktuižių seniūnijai, nuo 1950 m. Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Tarybinė žemė“.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 13 ūkių.
Sežputi Markai
Sežputi Markai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Šniadovo, apie 12 km į pietus nuo Lomžos ir apie 76 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Mijakų kalba
Mijakų kalba (ミャークフツ, ) – nykstanti Mijako salose vartojama japonų kalbų grupei priklausanti kalba. Giminingiausia jaejamų kalbai. Kalba nesuprantama nei šnekantiems japonų, nei kitomis Riūkiū kalbomis.
Vladimir Liubomirov
Vladimir Liubomirov – rusų kilmės Lietuvos buriuotojas. Pasaulio čempionas RC44 ir Swan 60 burlaivių klasėse. Pasaulio Swan 60 burlaivių asociacijos prezidentas. Rusijos buriavimo komandos Bronenosec kapitonas.
Mijakų kalba
Kalbą galima suskirstyti į 3 tarmes: Mijako salos, Irabu salos, Taramo-Minnos salų. Tarmės tarpusavyje turi ryškių skirtumų, nors mijakiečiai gali suprasti vieni kitus.
Fonologija
Paplitę žodžiai, prasidedantys priebalsiu „ん“ (n) (pvz., んみゃーち; sveiki atvykę).
Valdas Petras Mikelionis
Biografija
1974 m. baigė Seirijų vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
Lazdijų kaimiškosios seniūnijos seniūnas. 2011–2015 m. Lazdijų rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1990–1995 m. Lazdijų rajono tarybos deputatas, 2007 m. (mandato atsisakė), 2011–2015 m. ir nuo 2017 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Liberalų ir centro sąjungos Lazdijų rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Humoro grupės „Dzyvų dzyvai“ ir estradinio ansamblio „Kryžkelė“ dalyvis. Sutuoktinė Raimonda, vaikai Justinas, Andra.
Paparčiai
Paparčiai gali reikšti:
Atari 7800
Išleidus Atari 7800, tuometinėje 8 bitų rinkoje jau buvo įsitvirtinusi Nintendo Entertainment System konsolė, tad 7800 nepavyko įgauti didesnės rinkos dalies. Atari XEGS rinkoje pasirodė praėjus vos metams po 7800 išleidimo.
Scott Adsit
Robert Scott Adsit (g. 1965 m. lapkričio 26 d. Nortbruke, Ilinojuje, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorius, komikas, scenaristas. Vaidina įvairiuose filmuose ir televizijos serialuose, atlieka daugiausiai epizodinius vaidmenis.
Geriausiai žinomas iš NBC serialo „30 Rock“ (2006–2013), kuriame atliko Pete Hornberger vaidmenį. Taip pat įgarsina animacinių serialų personažus, populiaresni – sustabdyto kadro serialai „Moral Orel“ ir „Mary Shelley’s Frankenhole“.
Paprastoji kriaušė
Paprastoji kriaušė (Pyrus communis) – obelinių (Maloideae) pošeimio kriaušių (Pyrus) genties vaismedis. Natūraliai paplitusi centrinėje ir rytų Europoje, pietvakarių Azijoje. Įveista visoje Europoje, Šiaurės Amerikoje, Australijoje.
Medis užauga iki 20 m aukščio. Žydi gegužės mėnesį. Vaisius veda vasaros pabaigoje. Yra išvesta daug įvairių veislių.
thumb|left|240px|Paprastosios kriaušės žiedai
Milvydai (Šalčininkai)
Milvydai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Šalčininkų, Šalčios pakrantėje, prie sienos su Baltarusija. Nuo 2015 m. kaime veikia kapinės, kuriose laidojami Šalčininkų gyventojai.
Leono katedra
Katedros statybos truko nuo 1747 iki 1814 m., o 1860 m. ją įšventino popiežius Pijus IX.
Nemaitonys
Nemaitonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 18 km į pietus nuo Žiežmarių, prie kelio į Stakliškes. Seniūnaitijos centras. Už 5 km į pietryčius nuo kaimo stūkso Gedanonių kalva.
Istorija
LTSR laikais veikė pradinė mokykla, kultūros namai, buvo Janonio kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|left|250px|Kaimo gatvė thumb|left|250px|Statinys Nemaitonyse
Views
Views – ketvirtasis studijinis kanadiečių reperio Drake albumas, išleistas 2016 m. balandžio 29 d. Albumas turėjo vadintis „Views from the 6“, tačiau likus vos dienai iki išleidimo, buvo sutrumpintas iki „Views“. Pirmasis albumo singlas „Hotline Bling“ sulaukė didelio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdamas antrąją vietą JAV „Billboard Hot 100“, trečiąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ reitinguose bei patekdamas į daugelį singlų dešimtukų. Antrasis singlas „One Dance“ taip pat sulaukė didelio pasisekimo, pasiekdamas antrąją vietą JAV bei pirmąją Jungtinėje Karalystėje.
2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas metų albumo ir geriausio repo albumo kategorijose. Daina „Hotline Bling“ laimėjo apdovanojimus už geriausią repo dainą ir geriausią dainuojamojo repo atlikimą, o daina „Pop Style“ nominuota geriausio repo atlikimo kategorijoje.
Tači
thumb|right|240px Tači – japoniškas kardas, ilgas, šiek tiek ilgesnis nei katana. IX amžiuje tači buvo tiesūs kardai, tačiau praėjus porai amžių, matyt, įtakoti dažnų mūšių, pradėti kaldinti lenkti, labiau primenantys gerai pažįstamas katanas. Laikui bėgant tači tapo vis rečiau naudojamas mūšyje, todėl tapo labiau ceremonijoms, nei kovai naudingas ginklas, dėl šios priežasties tači kardai kuo toliau, tuo labiau buvo dekoruojami brangakmeniais ir įvairiais ornamentais, taip virsdami labiau meno objektais, nei ginklais.
Michailas Šolochovas
Michailas Šolochovas (, 1905 m. gegužės 24 d. – 1984 m. vasario 21 d.) – sovietinis rusų rašytojas ir visuomenės veikėjas, laikomas tarybinės literatūros klasiku. SSRS Mokslų akademijos narys (1939 m.), Nobelio literatūros premijos laureatas (1965 m.), Socialistinio darbo didvyris (1967 m.).
Biografija
thumb|left|200px|Michailas Šolochovas ir jo žmona, [[1924 m.]] M. Šolochovas gimė Kružilino kaimelyje, Vešenskajos stanicoje, buvusiame Dono kazokų armijos administraciniame regione. Jo tėvas Aleksandras Šolochovas (1865–1925 m.) gimė Riazanės gubernijoje. Jis buvo vidurinės klasės žemutinės dalies narys, dirbo žemdirbiu, gyvulių pirkliu, malūnininku. Michailo motina Anastasija Danilovna Černikova (1871–1942 m.) kilusi iš ukrainiečių valstiečių (jos tėvas Černigovo gubernijos baudžiauninkas). Ji nebuvo raštinga, kol neprireikė susirašinėti su sūnumi.
Jis mokėsi Kargino, Maskvos, Bogučiaro ir Vešenskajos mokyklose iki 1918 m., kol pradėjo kovą Rusijos pilietiniame kare bolševikų pusėje būdamas 13 metų. Michailas kovėsi kelerius metus ir pradėjo rašyti 17 metų. Pirmą trumpą istoriją Gimimo žymė baigė 19 metų.
1922 m. jis vyko į Maskvą dirbti žurnalistu, bet turėjo save išlaikyti dirbdamas fizinį darbą. Michailas dirbo uosto kroviku, mūrininku, buhalteriu 1922–1924 m. ir kartais dalyvaudavo rašytojų seminaruose. 1923 m. jis išspausdino pirmą satyrinį straipsnį Testas 1923 m.
1924 m. jis grįžo į Vešenskają ir atsidėjo rašymui. Tuo metu jis vedė Mariją Petrovną Gromoslavskają, atamano Piotro Gromoslavskio dukrą, su kuria susilaukė dviejų dukrų ir dviejų sūnų.
Tais metais jis pradėjo rašyti „Tykųjį Doną“, kuris jam pelnė Stalino premiją ir kurio rašymas užtruko keturiolika metų (1926–1940 m.). Tai tapo labiausiai skaitomu tarybiniu grožiniu kūriniu, socialistinio realizmo pavyzdžiu, kuris jam pelnė Nobelio literatūros premiją 1965 m.
„Pakelta velėna“, pelnęs Lenino premiją ir rašytas 28 metus, pasakojo apie kolektyvizaciją Dono regione. Šią knygą sudaro dvi dalys: „Rytojaus sėklos“ (1932 m.) ir „Dono derlius“ (1960 m.).
Pagal jo apsakymą „Žmogaus likimas“ (1957 m.) pastatytas populiarus filmas.
Jo nebaigtas romanas „Jie kovėsi už tėvynę“ pasakoja apie Antrąjį pasaulinį karą Sovietų Sąjungoje.
Plokštinės–Stirbaičių miškai
thumb|right|240px|Barstyčių miško vaizdas nuo Mikytų alkakalnio thumb|right|240px|Miškas netoli Užpelkių
Stara Jakačas
Stara Jakačas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW677.
Plokštinės–Stirbaičių miškai
Plokštinės-Stirbaičių miškai – miškai vakarų Lietuvoje, Plungės rajono šiaurėje (nedidelė dalis Skuodo rajone), 8 km į šiaurę nuo Plungės, prie rytinių ir pietinių Platelių ežero krantų. Priklauso Telšių miškų urėdijai (Alsėdžių, Beržoro, Platelių, Šateikių girininkijos). Didžioji dalis patenka į Žemaitijos nacionalinį parką. Apima 87,3 km² plotą. Masyvą sudaro Plokštinės, Mikytų, Barstyčių, Stirbaičių, Alsėdžių, Gudelinės, Montvidinės, Liepkalnės, Babrungėnų, Raišaitinės, Skirpsčių ir kiti miškai (iš viso 31).
Michailas Šolochovas
Biografija
Michailas Šolochovas tarpukariu yra parašęs kelis laiškus Stalinui, kur baisėjosi Dono kolūkių sąlygomis ir prašė paramos jiems.
Plokštinės–Stirbaičių miškai
Medynai:
Michailas Šolochovas
Biografija
Antrojo pasaulinio karo metu jis rašė įvairiems žurnalams apie sovietų pastangas per karą. Be to jis aprašė kaip naciai nuniokojo Dono regioną. Jo motina žuvo bombarduojant Vešenskaja stanicą 1942 m.
Plokštinės–Stirbaičių miškai
Jaunuolynai sudaro 34 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 15 %, brandūs 6 %.
Plokštinės-Stirbaičių miškuose sutinkamos stirnos, šernai, briedžiai, lapės, kiškiai, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, jerubės, slankos, juodieji gandrai, garniai, įvairūs vandens, pelkių ir plėšrieji paukščiai, bebrai, ondatros, ūdros.
Michailas Šolochovas
Biografija
Jo vardu pavadintas asteroidas pagrindiniame žiede 2448 Sholokhov.
Plokštinės–Stirbaičių miškai
Mikytų miško 1 kvartale yra Velnio akmuo, Paburgio miško 7 kvartale – Vilkų akmuo, Vilkų alkakalnis. Šalia Mikytų stūkso Mikytų alkakalnis, Užpelkių piliakalnis. Plokštinės miške yra Plokštinės raketų bazė. Įsteigti draustiniai: Mikytų kraštovaizdžio, Užpelkių telmologinis. Miškų masyvą kerta keliai, ,.
Plokštinės-Stirbaičių miškuose įsikūrę kaimai: Plokščiai, Grigaičiai, Babrungėnai, Endriuškaičiai, Pauošniai, Beržoras, Stirbaičiai, Laumalenkai, Pamedinčiai, Medsėdžiai, Paburgė, Skyplaičiai, Rukundžiai, Jogaudai, Raišaičiai, Kulskiai, Vilkai, Alkai, Paplatelė, Likšai, Dargaičiai, Skurvydai, Virkšai, Paežerės Rūdaičiai, Uogučiai, Mačiūkiai, Jockiai, Visvainiai, Mikytai, Kruopiai.
Kotika
Kotika – miestas rytų Suriname, Sipalivinio apygardoje, Prancūzijos Gvianos pasienyje. Pro miestą teka Maroveino upė.
Saudo Arabijos vyrų rankinio rinktinė
Saudo Arabijos vyrų rankinio rinktinė – komanda atstovaujanti Saudo Arabijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Saudo Arabijos rankinio federacija.
Baciki Šrednių valsčius
Baciki Šrednių valsčius  – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Baciki Šrednių kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatyčių valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Diogo Cão
Diogas Kanas (Diogo Cão; gimė ~1452 m. – mirė ~1486 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, XV a. pab. atlikęs dvi keliones Afrikos pakrantėmis.
Biografija
Gimė Portugalijos mieste Vila Reale, buvo nesantuokinis rūmų idalgo Gonsalveso Kano sūnus. Vėliau tapo jūrininku. 1482 m. jis išsiųstas į ekspediciją ištyrinėti Afrikos pakrantes į pietus nuo pusiaujo. Beplaukdamas jis pasiekė didelės upės žiotis ir tapo pirmuoju europiečiu, išvydusiu Kongo upę. Jos pakrantėje Diogas Kanas pastatė akmeninį paminklą su inskripcija, jis išlikęs iki šių dienų. Toliau Kano ekspedicija plaukė į pietus, pasiekė dabartinės Angolos žemes, ten Šv. Marijos kyšulyje pastatė dar vieną atžymą ir pasuko atgal. Keliautojas grįžo į Lisaboną 1484 m., ten buvo pagerbtas, jam suteiktas kunigaikščio titulas.
thumb|left|230px|Ielalos akmuo [[Matadis|Matadyje su D. Kano įrašu]]
Tais pačiais 1484 m. Diogas Kanas leidosi į antrąją kelionę Afrikos pakrantėmis, šįkart drauge su vokiečių geografu, tyrinėtoju Martinu Behaimu (tiesa, neaišku, ar jis dalyvavo visoje kelionėje). Keliautojai vėl paliko įrašus Kongo žiotyse, o toliau plaukdami į pietus pasiekė Kryžiaus kyšulį (dab. Namibija).
Argentinos Juniors
Buenos Airių „Argentinos Juniors“ – Argentinos futbolo komanda iš Buenos Airių kvartalo La Paternalio. Įkurtas 1904 m. rugpjūčio 14 d.
Milvydžiai (Skuodas)
Milvydžiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ylakių, prie Apšės.
Molosas
Graikų mitologijoje Molosas – Neoptolemo ir Andromachės sūnus. Po Neoptolemo mirties Andromachė persikėlė gyventi į Epirą ir ištekėjo už Heleno. Molosas iš Heleno paveldėjo Epiro sostą. Pirmą kartą literatūroje minimas Euripido tragedijoje „Andromachė“.
Molossus
Lucijus Domicijus Ahenobarbas
Taip pat skaitykite: Ahenobarbų giminė.
Filipso kreivė
thumb|300px|right|Filipso kreivė Filipso kreivė – kreivė, kuri parodo koreliaciją tarp infliacijos ir bedarbystės.
Pirmą kartą kreivė buvo publikuota Naujosios Zelandijos kilmės ekonomisto, dėsčiusio Anglijoje 1960 metais Albano W. Phillipso ir analizavo 1858 m. -1958 m. Jungtinėje Karalystėje buvusią bedarbystę ir infliaciją. Tame periode visados buvo taip, kad kuo buvo didesnė infliacija, tuo buvo mažesnė bedarbystė.
XX a. 60–70 – aisiais metais daug ekonomistų laikė, kad infliacija ir bedarbystė nėra tarpusavyje surišta. Tais laikais valstybės stengėsi sumažinti ir net visai panaikinti infliaciją.
Paskutinius 25 metus bedarbystė ir infliacija turėjo tendencijas augti, todėl Filipso kreivė pasiteisindavo tik atskirais atvejais, nes bedarbystei darė įtaką daugiau kitų veiksnių. Dabar jau aišku, kad bedarbystė ir infliacija neturi atvirkštinės koreliacijos, o Filipso kreivė galioja tik atskirais atvejais.
Infliacijos ir bedarbystės koreliacija nėra labai vertinama. Yra daugiau kitų teorijų aiškinančių infliacijos ir bedarbystės santykį – racionalaus pasirinkimo teorija ir NAIRU.
Milžinai (reikšmės)
Milžinais vadinama:
Krotošynas
Krotošynas  – miestas Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Didžiosios Lenkijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Kališo vaivadijoje. 29 627 gyventojai (2011 m. duomenys).
Grifinė patarška
Grifinė patarška (Acryllium vulturinum) – didžiausias ir įspūdingiausios išvaizdos patarškinių šeimos paukštis ir vienintelis grifinių patarškų genties narys. Sutinkamas Afrikos šiaurrytiniuose rajonuose: pietų Etiopijoje, Kenijoje ir Pačioje Tanzanijos šiaurėje.
Grifinė patarška yra didelis (61-71 cm) paukštis su apvalios formos kūnu ir maža galva. Lytis panašios, tik patelė dažniausiai maženė už patiną. Jauni paukščiai būna pilkai rudi, su neryškiai mėlyna krūtine ir trumpomis kaklo plunksnomis.
Tai retas paukštis ir yra įrašytas į Tarptautinę Raudonąją Knygą.
Saulė Kilaitė
Saulė Kilaitė (g. 1977 m. vasario 24 d. Kaune) – Lietuvos ir Italijos smuikininkė.
Biografija
Gimė 1977 m. vasario 24 d. Kaune. 1995 m. baigė J.Naujalio muzikos gimnaziją, dėstytojo K. Ivaškevičiaus klasėje. Tais pačiais metais įstojo į Brešos miesto muzikos konservatoriją Italijoje, kurioje 1999 m. įgijo smuiko specialybės diplomą.
2000 m. savo muzikinės karjeros pradžioje atlikėja persikėlė gyventi į Milaną, kur bendradarbiavo su pagrindiniais šio miesto simfoniniais, kameriniais orkestrais (Orchestra Sinfonica G. Verdi, Orchestra da Camera Milano Classica ir kt.) bei kamerinės muzikos atlikėjų ansambliais. Dalyvavo įvairiuose smuiko meistriškumo kursuose bei seminaruose, kurių metu įsisavino ne tik klasikinės muzikos, bet ir kitų muzikinių žanrų stilius bei interpretacijas (jazz, gipsy, folk).
2001 m. smuikininkė pradėjo dirbti su prodiuseriu, kompozitoriumi Charly Cartisano ir kartu su juo įkūrė styginių kvartetą „Picasso Strings Project“. Šiame ambicingame projekte persipynė įvairios meno išraiškos: muzika, dailė, teatras bei meninis vaizdas.
Nuo 2002 m. „Picasso Strings“ bei jų lyderė Saulė Kilaitė tapo vis žinomesnis ir vertinamas kvartetas pop-klasikos srityje. Artistės buvo dažnai kviečiamos dirbti įrašų studijose bei dalyvauti gyvo garso koncertuose kaip solistės arba akompuonuoti žymiems Italijos bei vakarų Europos pop muzikos atlikėjams (Laura Pausini, Lee Ryan, Toto Cutugno, Matia Bazar ir kt.).
2005 m. sukūrė naują, savito stiliaus muzikinį spektaklį „Violin Performance“. Šis solinis projektas praplėtė smuikininkės kūrybines galimybes bei darbo horizontus: ji sulaukė kvietimų bendradarbiauti įrašant Italijos režisierių filmų garso takelius, dirbti su italų muzikos atlikėjais, aranžuojant ir įgrojant styginių instrumentų partijas jų atliekamuose kūriniuose. S.Kilaitė dažnai bendradarbiauja su šiuolaikiniais menininkais meno kūrinių, rašytojų ir teatro kūrėjų darbų pristatymuose.
Steve Wozniak
Stephen Gary „Woz“ Wozniak (gimė 1950 m. rugpjūčio 11 d.) – lenkų kilmės amerikietis, informatikas bei, kartu su Steve Jobs ir Ronald Wayne, vienas „Apple“ kompanijos įkūrėjų. Vozniakas suprojektavo Apple I ir Apple II kompiuterius, kurie paspartino kompiuterių evoliuciją.
Steve Wozniak jau du kartus lankėsi Lietuvoje. 1994 metais jis padovanojo Šarūno Marčiulionio krepšinio mokyklai „Power Macintosh“ kompiuterių klasę ir dvi savaites vedė kursus tos mokyklos dėstytojams bei mokiniams. 2013 metais balandžio 19 dieną aplankė Lietuvą antrą kartą. Vilniuje dalyvavo Login 2013 konferencijoje, parodų rūmuose.
Didžioji Čagoso banka
Didžioji Čagoso banka – didžiausias pasaulyje atolinis darinys. Plyti Indijos vandenyne, Čagoso salyne. Apima 12 642 km² plotą iš kurio 4,5 km² sudaro sausuma. Sudaro Pavojaus sala (plotas 0,66 km²), Erelių salos (2,45 km² ir 0,18 km²), Trys Broliai (0,08 km², 0,23 km² ir 0,06 km²) ir Nelsono sala (0,81 km²). Likusią teritoriją užima povandeninių rifų ir seklumų plotai bei lagūna.
TV1
TV1 – televizijos programa, transliuojama nuo 2003 m. gruodžio 20 d. Priklauso „MG Baltic Media“ bendrovei.
TV1 programą sudaro įvairaus amžiaus moterų auditorijai skirti serialai ir filmai, pramoginės laidos.
TV1 programos trukmė – visa para.
Istorija
Televizija įkurta 2003 m. balandžio 29 d., pirmosios trasliacijos pradėtos 2003 m. gruodžio 20 d. 2003–2005 m. TV1 transliavo tik Vilniuje, Klaipėdoje bei šių miestų apylinkėse. Nuo 2005 m. imta transliuoti Kaune.
2008 m. UAB „TV1“ buvo prijungta prie UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“. Nuo 2018 m. gruodžio 1 d. televizija transliuojama HD raiška.
Švertė
thumb|Miesto herbas thumb|right|Schwerte thumb|Paminklas karo dalyviams, Schwerte-Ergste vietovėje Švertė - miestas Vokietijoje, Rūro srityje Dabartinė miesto teritorija sudaryta 1975 m., po savivaldos reformos iš miestų Schwerte ir Westhofen ir bendruomenių (Gemeinde) Ergste, Geisecke, Villigst bei Wandhofen.
Surinamo apygardos
thumb|right|240px Surinamas yra dalijamas į 10 apygardų (District/Districten).
Svidžiai (Zarasai)
Svidžiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Antalieptės. Buvęs Balčių dvaro palivarkas, pietiniame Vartišio ežero krante.
Istorija
Vietovė minima 1675 m. Vencavų dvaro inventoriuje. Po 1831 m. Svidžių palivarkas priklausė grafui Pranciškui Chliudzinskiui, vėliau jo sūnui Pranui. 1938 m. palivarką su 82 ha žemės nupirko dvarininkai Mickevičiai iš Ramygalos valsčiaus. 1945 m. palivarkas buvo nacionalizuotas.
Gyventojai
1923 m. buvo 3 sodybos ir 16 gyventojų.
Zapsys
Zapsys – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 9 km į vakarus nuo Veisiejų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 2,16 km, plotis iki 1,46 km. Altitudė 118,8 m. Giliausia ežero vieta (18 m) yra jo pietinėje dalyje. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų, kyšulių, pusiasalių. Būdingi žemi, kai kur supelkėję krantai (šiaurėje Galsto ir Bagutės pelkės), pietrytinis krantas aukštesnis. Pakrantės miškingos, iš pietų prieina Klepočių miškas. Pietinėje dalyje yra 2 salos, kurių plotai 0,1 ha ir 0,03 ha. Atabradą dengia smėlis, žvyras, pelkėtose pakrantėse – dumblas, ežero dugnas padengtas sapropelingu dumblu.
Ežere yra lydekų, kuojų, lynų, karšių, raudžių, aukšlių, karosų, ešerių.
Kaimai prie Zapsio: Klepočiai, Kaženiai, Zelionka, Puodžiškė, Pazapsiai. Pietine pakrante eina kelias.
Vandenvardis greičiausiai jotvingiškos kilmės. Siejamas su gelmės, prarajos reikšmėmis (plg. „valkos ant kelio“,  „bedugnė, praraja“).
Stara Jastžombka
Stara Jastžombka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Diego Garsija
thumb|200px|Diego Garsijos atolas
Diego Garsija  – atolas Indijos vandenyne, didžiausias Čagoso salyne, Britų Indijos vandenyno teritorijoje. Atole veikia karinė JAV bazė, vieninteliai gyventojai – karinės bazės personalas. Nuosavybės teisę į Čagoso salyną, įskaitant Diego Garsiją, yra išreiškęs Mauricijus, tam 2019 m. pritarė Tarptautinis Teisingumo Teismas, tačiau Didžioji Britanija teigia, kad reikalavimai teritoriją perleisti Mauricijui neturi pagrindo.
Geografija
Atolas yra Indijos vandenyne, apie 1600 km nuo Indijos krantų. Plotas 174 km², iš kurio sausuma sudaro 27 km². Ilgis 60 km. Aukštis iki 6,7 m. Atolą sudaro trys salelės: Vakarų, Vidurio ir Rytų. Lagūnos plotas 124 km², gylis iki 30 m. Salą supa koralų rifai. Vidutinė metinė oro temperatūra ~30 °C, metinis kritulių kiekis – 2600 mm. Nereti tropiniai ciklonai.
Istorija
Atolą XVI a. atrado portugalų keliautojai. Iki XVIII a. jis buvo negyvenamas, kol prancūzai čia įkūrė kokosų plantacijas. Po 1814 m. atolą perėmė britai ir priskyrė Mauricijaus kolonijai. 1965 m. atolas drauge su Čagoso salynu priskirtas Britų Indijos vandenyno teritorijai, o po metų Didžioji Britanija specialiu susitarimu atolo naudojimą perleido JAV. 1971 m. salų gyventojai jėga deportuoti iš atolo į Mauricijų ir Seišelius, o čia įkurta amerikiečių karinė oro bazė. 2016 m. atnaujinta sutartis leis JAV atole išlaikyti karinę bazę bent iki 2036 m. 2019 m. Jungtinių Tautų Tarptautinis Teisingumo Teismas priėmė sprendimą, kad Čagoso salynas, įskaitant ir Diego Garsijos atolą, turi būti grąžintas Mauricijui. Šio sprendimo Didžioji Britanija nepripažįsta ir atsisako atolą perduoti Mauricijui.
Gvatemalinis taksodis
(Carrière) J. Nelson (Carrière) Gordon (Ten.) A.Henry
Gvatemalinis taksodis  – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, Taxodioideae pošeimio, taksodžių (Taxodium) genties medis.
thumb|left|250px|''„Arbol del Tule“' medžio kamienas 11,62 m [[Diametras|skersmens]] thumb|left|240px|Gvatemalinio taksodžio šakelė iš [[Sakuya Konohana Kan botanikos sodas|Sakuya Konohana Kan botanikos sodo (Osaka, Japonija)]] thumb|left|240px|Gvatemaliniai taksodžiai augantys Meksikos [[Nuevo Leonas|Nuevo Leon valstijoje, prie Sabinas Hidalgo miesto.]]
Paplitimas
Šie medžiai yra nuo Mezozojus eros prieš 100–200 milijonų metų palikimas, kada Žemė buvo apaugusi didžiuliais miškais ir juose dominavo pušūnų medžiai. Natūraliai išplitę beveik per visą Meksiką, Teksaso valstijos (JAV) pietinėje dalyje daugiausiai apie Rio Grandės upės slėnius ir Gvatemalos vakariniame pakraštyje. Introdukuotas dalyje Kinijojos ir Europos. Europoje gausiausiai sodinamas Prancūzijoje, Anglijoje, Ispanijoje, kur žiemos laikotarpiu palyginus (su natūraliu arealu) švelnokas klimatas ir pakankamai drėgmės.
Augavietės
Auga kartu su kitais tropinių kraštų lapuočiais medžiais, krūmais, pušimis, aukštumose prie upių ar ežerų pakrančių. Taip pat auga pelkėtose vietose ar prie kitų vandens šaltinių, o kadangi jam reikia daug drėgmės, tad geriau auga drėgnam dirvožemyje. Aptinkamas 250–2500 m altitudėse nuo jūros paviršiaus, o Meksikoje dažniausiai 1600–2300 m aukštyje. Gvatemalinis taksodis atsparus sausroms. Greitai auga esant pakankamai drėgmei ištisus metus ar bent vasaros sezonu.
Matmenys
Tai dažnai masyvus su storu kamienu medis. Kartu su Tikraisiais baobabais yra laikomas storiausią kamieną turintis medis. Paprastai užauga 20-30, bet pasitaiko 40 ir kur kas rečiau net iki 50 m aukščio medžių, kamieno skersmuo įprastai 1–3 m, nors dažnai pasitaiko kur kas storesnių, ypač augančių Meksikos aukštikalnių vietovėse. Vieno su storiausiu pasaulyje kamienu medžio žinomo kaip „Arbol del Tule“ kamieno skersmuo oficialiai skelbiamas 11,62 m (kadangi kamienas labai nelygus tad „priauga“ didesnės apimties), nors aktualus kamieno skersmuo – 9,38 m, 36,2 m aukštis (2005 metais matuotas su lazeriu), tūris 816 m³ ir manoma sveria apie 636 tonas.
Amžius
„Arbol del Tule“ medžio amžius tiksliai nėra nustatytas, bet manoma jam apie 1200-3000 metų, nors matyt tiksliausias jo amžius 1433–1600 metų. Anot vietinių gyventojų sapotekų legendos – jis sodintas prieš 1400 metų. Augimo vieta – Santa María del Tule miesto centras, Oachakos valstijoje (Meksika).
Apibūdinimas
Visžaliai medžiai, nors žiemą ir pavasarį jų lapeliai tampa raudoni, kada formuojasi naujų lapų pumpurai. Stambių medžių kamienas kartais primena it augtų keletas suaugusių medžių. Medžio žievė su negiliais įtrukimais raudonai rudo atspalvio. Lapai pailgi, siauri, kiek primena spygliukus ir išaugę spirališkai ant kotelio iš abiejų pusiu (primena plunksnos formą) ir yra 1-2 cm ilgio ir 1-2 mm pločio. Kankorėžiai 1,5-2,5 cm ilgio ir 1-2 cm pločio. Apdulkinamas vėjo. Gausios sėklos išnešiojamos vėjo pasklinda toli, o patekę į drėgną, šlapią dirvožemį greitai sudygsta ir per pirmus metus daigai paauga iki vieno metro aukščio.
Panaudojimas
Nuo senų laikų auginamas kaip dekoratyvinis medis. Šis medis yra šventas vietinėm meksikos indėnų gentims ir apipintas mitais bei legendomis. Meksikoje gydyti nuo įvairių ligų vaistiniam nuovirui naudojama medžio žievė, lapai ir sakai. Actekai medžio sakais gydytavo opą, podargą, kitas odos ligas, sužeidimus ar malšinti dantų skausmui. Iš sakų išgauta derva buvo kaip vaistas nuo bronchito. Medžio lapai veikia atpalaiduojančiai, taip pat juos naudodavo niežuliui sumažinti. 1921 metais švenčiant Meksikos nepriklausomybės šymtmetį, Gvatemalinis taksodis kaip pasižymintis gigantiškais matmenimis, didingumu, ilgaamžiškumu, nuo buvo pasirinktas Meksikos nacionaliniu medžiu. Subtropikai|Subtropikų]] klimato juostose apsodinami pelkynai. Gvatemalinio taksodžio mediena prastos kokybės – silpna ir minkšta, tad mažai tinkama statyboje. Medieną naudoja kaip kurui ir dalyje Meksikos per religines ceremonijas medžio lapija puošiami bažnyčių altoriai. Nors visi šie medienos ar jo lapų panaudojimai nekenkia kaip grėsmė medžiui išnykti.
Rūšies pavadinimas
Ispaniškai vadinamas „Ciprés Moctezuma“, angliškai – „Montezuma Cypress“. Meksikoje naudojamas „Ahuehuete“ pavadinimas kilo nuo nahuatlių žodžio („āhuēhuētl“) reiškiančio medį, kas išvertus reikštų stovintis būgnas vandenyje arba senas vyras vandenyje. Taip pat žinomas ir „Sabino“ pavadinimu, nors šiuo pavadinimu dažnai vadinama net keletas medžių rūšių, įskaitant ir artimą Gvatemaliniui taksodžiui dvieilį taksodį.
Aukštadvaris (Panevėžys)
Aukštadvaris – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 29 km nuo Panevėžio, 3 km į pietus nuo Ramygalos. Seniūnaitijos centras. Keli kilometrai į pietus nuo kaimo, Aukštadvario viensėdyje, yra Aukštadvario dvaro griuvėsiai. Pro kaimą eina Via Baltica automobilių magistralė. Veikia augalininkystės ir gyvulininkystės bendrovė.
Istorija
Aukštadvario dvaras minimas 1585 m. 1950–1992 m. buvo Ramygalos kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Vytautas Zabiela
Biografija
1938–1942 m. mokėsi Antalieptės pradinėje mokykloje, 1942–1944 m. – Dusetų progimnazijoje, 1944–1950 m. – Antalieptės vidurinėje mokykloje. 1957 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikacinį laipsnį.
1950–1951 m. Grybėnų septynmetės mokyklos, 1952–1953 m. – Dusetų vidurinės mokyklos mokytojas. 1958–1959 m. Utenos juridinės konsultacijos vedėjas, 1959–1962 m. Šiaulių juridinės konsultacijos advokatas. 1960–1974 m. Šiaulių juridinės konsultacijos, 1974–1994 m. Vilniaus 2-osios juridinės konsultacijos vedėjas. 1994–2003 m. vienas advokatų kontoros „Zabiela, Zabielaitė ir partneriai“ steigėjų, advokatas.
1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2004 m. Seimo narys.
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. LSDP Garbės teismo narys, 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.
Žmona Jorūnė (g. 1935 m.), gydytoja. Dukra Jūratė (g. 1959 m.), advokatė. Sūnus Darius (g. 1969 m.), advokatas.
Šarvinė liemenė
thumb|Policijos pareigūnas su šarvine liemene (Londonas). Šarvinė liemenė – individuali dėvima apsauga, sauganti nuo skeveldrų, kulkų, sužalojimų.
Ją sudaro tekstilinės medžiagos apvalkalas, į kurį įdedami atitinkamo saugos lygio balistiniai paketai bei apsaugos plokštės. Šarvinė liemenė apsaugo torsą, bet dažnai turi ir kirkšnių srities, kaklo ir žastų (bicepsų) apsaugas.
Jas dėvi kariai, policininkai, apsaugos darbuotojai, žurnalistai.
Istorija
Šarvinė liemenė sukurta italų ginklininko Filippo Negroli 1538 m. Urbino kunigaikščio, kondotjero Francesco Maria I della Rovere pavedimu.
Viktoras Kafarovas
Viktoras Kafarovas (1914 m. birželio 18 d. Šiauliuose – 1995 m. spalio 11 d. Maskvoje, Rusija) – chemikas, akademikas. Apdovanotas Lenino ordinu (1984), Darbo raudonosios vėliavos ordinu (1967, 1974), TSRS valstybinė premija (1982).
Biografija
Gimė 1914 m. birželio 18 d. Šiauliuose. 1938 m. baigė Kazanės chemijos institutą. Nuo 1944 m. dirbo Maskvos chemijos institute. Buvo vienas iš pirmųjų pradėjusių taikyti kibernetiką chemijos inžinerijoje. Nuo 1952 m. TSKP narys. 1960-1970 m. vykdė tyrimus susijusius su matematiniu modeliavimu chemijos procesuose. Nuo 1979 m. Tarybų Sąjungos mokslų akademijos narys. Mirė 1995 m. spalio 11 d. Maskvoje.
Raubaičiai
Raubaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 27 km į šiaurę nuo Šiaulių, prie kelio Bučiūnai–Laumakiai.
Istorija
Kaimo šiaurinėje dalyje, 0,48 km į šiaurės vakarus nuo kelio Bučiūnai–Laumakiai, 0,45 km į šiaurės vakarus nuo Norutos (Norupio) upės pralaidos yra kultūros paminklas Raubaičių senosios kapinės (MC kodas 4566).
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, nuo 1929 m. Piktuižių seniūnijai, nuo 1950 m. – Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Britų teritorijos Indijos vandenyne vėliava
thumb|250px|Britų teritorijos Indijos vandenyne vėliava. Proporcijos 1:2 [[Vaizdas:FIAV 110010.svg|20px]]
Britų teritorijos Indijos vandenyne vėliava – Jungtinės Karalystės užjūrio valdos – Britų teritorijos Indijos vandenyne oficialus simbolis.
Vėliavą sudaro tradiciškai JK valdoms kairiame viršutiniame kampe pavaizduota Jungtinės Karalystės vėliava. Tačiau fonas priešingai nei daugelio JK valdų ne mėlynas, o sudarytas iš baltų ir mėlynų bangų. Dešinėje pusėje pavaizduota palmė ir karūna.
Milka
thumb Milka (iš + Kakao) – šokolado prekės ženklas, priklausantis Kraft Foods, nuo 2012 m. spalio – dukteriniam koncernui Mondelez. Paplitęs pieninis šokoladas su Alpių pienu ir jogurtiniu įdaru. Pakuotė violetinė, baltas užrašas su violetine karve.
Britų teritorijos Indijos vandenyne vėliava
Vėliava patvirtinta 1990 m. lapkričio 8 d.
Kazys Mažonas
Kazys Mažonas (1886 m. rugsėjo 9 d. Gesaluose, Mažeikių raj. – 1958 m. ? Klyvlende, JAV) – vaistininkas, Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas.
Milka
Istorija
1825 m. Philippe Suchard pagamino naują desertą. Produkto vardą "Milka" jis paskyrė soprano Milka Ternina (1863-1941) garbei.
Kazys Mažonas
Biografija
1894–1898 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, priklausė slaptam moksleivių būreliui. 1904–1906 m. organizacijos „Draugas“, nuo 1906 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1907 m. Kazanės universitete išlaikęs vaistininko egzaminus, praktiką atliko Peterburge, Archangelske ir Raseiniuose. 1913 m. Tartu universitete išlaikė valstybinius egzaminus, dirbo Raseinių vaistinės vedėju.
Milka
Istorija
1826 m. Serrières kaime jis įsigijo buvusį vandens malūną ir ten pradėjo šokolado plytelių gamybą (25-30 kg per dieną).
Kazys Mažonas
Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pasitraukė į Rusiją, 1914–1918 m. buvo Tambovo vaistinės vedėjas ir kartu Nuo karo nukentėjusiems šelpti komiteto narys. 1918 m. pargabeno į Lietuvą apie 1000 lietuvių tremtinių.
Milka
Skoniai
Lazdyno riešutų, braškių, jogurto, migdolų, grietinėlės-Crème, karamelės ar Nugat.
Kazys Mažonas
Biografija
1919–1922 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Sveikatos departamento centrinio vaistų sandėlio ir vaistinės vedėjas. 1922–1924 m. dirbo savo vaistinėje Skuode, 1924–1944 m. – Klaipėdoje.
Milka
Skoniai
Milka ženklo papildiniai: Milka M-joy (4 rūšių), Nussini, Tender, Milka Luflée, Milka Herzen, Milka Montelino, Milka Schoko & Keks Minis, Milka Leo, Milka Amavel, Milka Schoko Drink, Milketten ir Milka Snax (4 rūšių).
Kazys Mažonas
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1949 m. dirbo Lietuvos Raudonajame Kryžiuje Detmonde, nuo 1949 m. gyveno Klyvlende.
Milka
Skoniai
Nutraukta gamyba: Milka Lila Stars (šokoladinės razinos), Milka Fresh („It’s cool, man!“), Milka Mona Lila, Milka Montelino ir Lila Pause.
Barščevo valsčius
Barščevo valsčius  – nuo 1945 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Barščevo kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas po II pasaulinio karo Balstogės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Choroščiaus valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Henryk Mikołaj Górecki
miniatiūra Henrykas Mikolajus Gureckis (Henryk Mikołaj Górecki, 1933 m. gruodžio 6 d. - 2010 m. lapkričio 12 d.) lenkų šiuolaikinės muzikos kompozitorius. Jo karjera tęsėsi daugiau kaip 40 metų, per kuriuos kompozitorius sukūrė daugiau kaip 70 pripažinimo susilaukusių kūrinių. Pasak kritiko Alex'o Ross’o, nė vienas klasikinės muzikos kompozitorius nesusilaukė tokios didėlės sėkmės, kaip pagrindinė lenkų avangardo muzikos figūra – Gureckis. Jo vėberniški serialistiniai darbai iš 6-tojo bei 7-tojo dešimtmečio buvo priskiriami disonansiniam modernizmui, juose galima įžvelgti tokių kompozitorių kaip Luigi Nono, Karlheinzo Stockhauseno, Krysztofo Pendereckio Kazimierzo Serockio kūrybinį braižą. Praėjus 15-kai metų, Gureckis pradėjo kurti minimalistinę muziką, pvz.: ''Simfonija Nr. 2 ir populiarioji Simfonija Nr. 3 „graudulingų giesmių simfonija“''. Pastarasis kompozitoriaus stilius išsivystė keliais etapais, pradedant nuo tokių darbų, kaip Beatus Vir (1979), chorinio himno Miserere (1983), Mažasis rekviem polkai (1993) bei rekviem Labanakt. Iki devintojo dešimtmečio vidurio jis buvo beveik nežinomas už Lenkijos ribų. Tačiau tai pasikeitė paskutiniame XX a. dešimtmetyje. 1992 m., praėjus 15 metų nuo trečiosios simfonijos parašymo, ši simfonija buvo įrašytą antrą kartą Elektra Nonesuch įrašų kompanijoje, Vokietijoje. Šis įrašas tapo komercine sėkme, įrašų buvo parduota virš vieno milijono. Tokiu būdu Henrikas Gureckis gerokai viršijo įprastus XX a. kompozitoriaus simfoninės muzikos įrašų pardavimus. Apie šį įvykį pats Henrikas Gureckis sakė: "Galbūt žmonės šiame muzikiniame kūrinyje randa tai, ko jiems reikia [...] kažkaip aš pataikiau į tinkamą natą, ko jiems trūko. Kažkas jiems buvo prarasta. Jaučiuosi kad aš instinktyviai žinojau, ko jiems reikia ." Svarbu pažymėti, kad šis pripažinimas nesukėlė didelio susidomėjimo kitais Gureckio darbais.
Ankstyvasis laikotarpis
Henrykas Mikalojus Gureckis gimė 1933 m. gruodžio 6 d., Černicoje, netoli Rybniko (Lenkija), tuo metinėje Silezijos vaivadijoje, pietvakarių Lenkijoje. Gureckių šeima gyveno kukliai, nors abu tėvai jautė meilę muzikai. Jo tėvas Roman’as (1904–1991) dirbo vietinėje geležinkelio stoties parduotuvėje, nors buvo mėgėjas muzikantas, o jo mama Otylia (1909–1935), skambino pianinu. Mama mirė Gureckiui sulaukus vos dvejų metukų, todėl daug ankstyvųjų jo kūrinių buvo skirti jos atminimui. Gureckis buvo susidomėjęs muzika jau nuo pat vaikystės. Nors ir tėvas bei jo naujoji pamotė jam draudė skambinti senuoju mamos pianinu, Gureckis buvo atkaklus, todėl 1943 m. jam buvo leista mokytis griežti smuiku pas Paweł'ą Hajduga: vietinį muzikantą-mėgėją, instrumentų gamintoją, skulptorių, tapytoją, poetą bei kaimo filosofą.
1952 m. Gureckis pradėjo oficialiai mokytis muzikos Rybniko muzikos mokyklos muzikos pedagogų skyriuje. 1955-60 m. jis studijavo kompoziciją pas Bolesław’ą Szabelski, Katovicų muzikos akademijoje (Lenkija). Katovicuose 1958 m. vasario 27 d. vyko pirmasis Gureckio koncertas. Jame pirmą kartą buvo atlikti džiaugsmo ir ritmo dainos, op.7, dviem fortepijonams ir kameriniui orkestrui (1956) ir Koncertas penkiems instrumentams ir styginių kvartetui, op. 11 (1957).
Gureckio kūrinių stilius pirmaisiais studijų metais galėtų būti apibūdintas, kaip “gyvybiškai-sprogstantis” su ryškiu post-Bartók’o moto perpetuo, o sekančio dešimtmečio pradžioje jis pasuko post-Webern’o ekspresionizmo kryptimi, laisvai naudodamas serijines technikas.
Kelias į sėkmę
1958 m. jis debiutavo Varšuvos rudens tarptautiniame šiuolaikinės muzikos festivalyje, kur buvo atlikta jo Epitafija, op. 12 mišriam chorui ir instrumentų ansambliui. Su šiuo kūriniu Gureckis tapo žinomas kaip vienas radikaliausių Lenkijos avangardo kompozitorių. 1960 m. jis garbingai užbaigė studijas akademijoje. Tais pačiais metais, jo kūrinys Monologhi op. 16, sopranui ir trims instrumentiniams ansambliams (1960) laimėjo pirmosios vietos prizą Jaunųjų lenkų kompozitorių konkurse. Varšuvos rudens festivalyje, 1960 m. rugsėjo 21 d. jo kūrinys Scontri (Susidūrimai) op. 17, orkestrui (1960), sukėlė sensaciją. 1961 m. Gureckis buvo veiklus Paryžiuje, kur jo Pirmoji simfonija op. 14 (1959) laimėjo pirmąją vietą Jaunimo bienalėje. Paryžiuje jis susipažino su Pierre’u Boulezu, o Kelne su Karlheinzu Stockhausenu.
Gureckis pradėjo savo karjerą būdamas visišku avangardistu. Jo kūrinys Scontri op. 17 (1960) pirmąjį kartą atliktas „Varšuvos rudenyje“, tarptautiniame šiuolaikinės muzikos festivalyje 1960 m. sušaukė klausytojų auditorijas ir dėl savo šokiruojančio modernumo, tapo lenkų avangardinės muzikos simboliu.
Gyvenimas kartu su muzika
Gureckis gyveno pietinėje Lenkijos dalyje, kur gilus lenkų liaudies kultūros supratimas bei religinis palikimas suformavo kertinius Góreckio muzikinės kalbos akmenis. Karts nuo karto jis kūrė nuorodas į kitų kompozitorių kūrinius su kuriais jaučia stipresnį ryšį, pvz.: citata iš Beethoven’o kūrinyje Lerchenmusik Op 53. Šios Individualios ir muzikalios asmenybės įvairovė atsispindi jo paties darbuose, nuo pat šiurkštaus ir karingo kūrinio Genesis, op. 19 iki ilgos ir lėtos Trečiosios simfonijos bei modalinių Trijų pjesių senuoju stiliumi, ir greitų bei spalvingų Klavesino koncerto dalių.
Anton’o Webern’o, Olivierio Messiaeno, ir Karlheinzo Stockhauseno darbai liudijo apie dažnai atonalias ir smarkias Gureckio ankstyvąsias kompozicijas. 1963 m. pasikeitė jo komponavimo stilius, kai gavo iššūkį sukurti paprastas melodijas, jis sukūrė Tris senojo stiliaus pjeses orkestrui. Liaudies dainos, viduramžių muzika, ir nuorodos į Romos Katalikų tikėjimą – viskas atsispindi jo sekančiame kūrinyje, kuris yra grįstas tragiškomis temomis ir labai lėtu tempu.
Darbas aukštosiose muzikos mokyklose
1965 m. Gureckis pradėjo dirbti Katovicų muzikos akademijoje, 1968 m., kaip dėstytojas, o 1972 m., kaip profesoriaus asistentas. Jis mokė partitūrų skaitymo, orkestruotės ir kompozicijos. 1973-74 m., pasinaudojęs akademine mainų programa, jis praleido laiką Berlyne. 1975 m, jis buvo Katovicų muzikos akademijos rektoriumi, turėdamas ketverių metų kadenciją. 1977 m., jam buvo suteiktas profesoriaus asistento titulas. Tarp jo studentų buvo: Eugeniuszas Knapikas, Andrzejus Krzanowskis ir Rafalas Augustynas. Jis vedė pianistę Jadwiga Rurańska ir su ja susilaukė dviejų vaikų: pianistės Annos, ir kompozitoriaus Mikołajaus.
Dvasinis sužydėjimas
Keliaudamas į Krokuvą diriguoti savo chorinio kūrinio Beatus Vir, Gureckis spėjo sukurti ir naujų kūrinių būsimiems popiežiaus vizitams. 1976 m. Gureckis metė sau dar vieną iššūkį ir parašė Trečiąją simfoniją “graudulingų giesmių simfonija”, taipogi atliktą tarptautiniame Varšuvos rudens šiuolaikinės muzikos festivalyje. Šis kūrinys buvo radikaliai kitoks, nes jame kompozitorius stipriai supaprastino muzikinę kalbą bei sumažino muzikos išraiškos priemones. Vieni laikė Gureckį genijumi, kiti – diletantu. Kitas Gureckio darbas – chorinis kūrinys Miserere (1981 m.) buvo skirtas lenkų darbininkų sąjungos solidarumo lyderio, sumušto milicijos, garbei atminti; tačiau dėl neramių politinių aplinkybių, kūrinys buvo atliktas tik 1987 m. Iki 1991 m. tik vienas iš Gureckio darbų: Monologhi (1960), buvo prieinamas JAV. Tačiau 1993 m. gale, maždaug dar 6 Gureckio kūriniai buvo įrašyti ir išplatinti didelėje tarptautinės rinkos muzikos įrašų leidykloje. Iš dalies, plačiai išplitęs susidomėjimas Gureckio muzika gali būti susijęs su Lenkijos nepriklausomybės atkūrimu 1989 m. po 50-ties komunistinės santvarkos metų. Keli ankstyvieji Gureckio darbai buvo aprašyti, kaip simboliniai antikomunistiniai protestai.
Sėkmės viršūnė
1992 m. Elektra Nonesuch muzikos įrašų leidykla išleido didžiulės sėkmės susilaukusį Gureckio „graudulingų giesmių simfonijos“ įrašą. Kūrinys buvo atliktas su amerikiečių soprano vokaliste Dawn Upshaw ir Londono simfoniniu orkestru, diriguojamu Davido Zinmano. Gureckio 3-čiosios simfonijos įrašas pasirodė amerikiečių ir anglų bestselerių sąrašuose ir visas pasaulis tada kalbėjo apie Gureckį: Anglų radijas Classic FM kiaurą dieną pagal klausytojų pageidavimus grodavo ištraukas iš Gureckio Trečiosios simfonijos. Tiek klasikinės muzikos mylėtojai, tiek ir žmonės neturintys nieko bendro su klasikine muzika, klausėsi šio kūrinio – tiek jaunimas, tiek sunkvežimių vairuotojai. Gureckis su savo paprasta, tačiau liepsnojančia muzika, pasiekė visų klausytojų širdis. Pasauliniu mastu buvo parduota daugiau kaip pusė milijono albumo kopijų, tuo metu, įprastas klasikinis albumas susilaukdavo maždaug 15 tūkst. kopijų pardavimo. Gureckis patapo pasaulinio garso žvaigžde. Šiuo laikotarpiu jis keliavo į: Londoną, Briuselį ir Niujorką, dalyvavo spaudos konferencijose, ir filmavosi britų televizijoje.
3-čioji simfonija
3-čioji simfonija susideda iš 3-jų dalių lėtuose lento ir largo tempuose bei yra grojama labia tyliai. Ji yra pagrįsta modalinio kanono principu, kuris kyla aukštyn pradedant nuo žemame registre skambančių styginių iki pat soprano balso, kuris įstoja su pastoraline melodija, nuskambančia tarsi vilties šviesa tarp tamsių šešėlių. Tekstas yra paimtas iš lenkų raudų: XV a. liaudies dainos ir maldos, kurią išraižė mergina Gestapo kalėjimo celės sienoje. Kai kuriems klausytojams pakartotinės orkestrinės muzikos llinijos primena minimalistines technikas (pačių paprasčiausių formų komponavimo stilių), todėl kai kurie kritikai atmėtė šį kūrinį, manydami, kad jis yra pernelyg paprastas.
Paskutinieji gyvenimo metai
1995–2005 m., Gureckis sukūrė ar ištaisė maždaug 15 mažesnės sudėties vokalinių bei instrumentinių kūrinių. Gureckio paskutinysis darbas – Katynskių šeimos daina opus 81, chorui be akompanimento – buvo užbaigta 2004 m., o jos premjerą pristatė Lenkų radijo choras Krokuvoje 2005 m.
2014 m. balandžio 12 d. Londono filharmoninis orkestras, diriguojamas Andrzej Borejko pristatė nekantriai laukiamą Henryko Gureckio paskutiniąją Ketvirtąją simfoniją. Premjera turėjo vykti jau 2010 m., bet buvo atkelta dėl Gureckio blogėjančios sveikatos. Per savo mirtį 2010 m. lapkritį, simfonija buvo užbaigta nedidele partitūra su detaliomis orkestrinėmis anotacijomis bei garso dinamika. Pilna simfoninio orkestro partitūra su vargonų ir fortepijono obbligato buvo užbaigta Gureckio sūnaus Mikołajaus, pagal tėvo paliktas instrukcijas. Simfonija Nr .4 Tansmano epizodai – 4-ių dalių simfonija atspindi Gureckio muzikines keliones ir yra dovana, skirta Aleksanderui Tansmanui. Pasak Adriano Thomaso, Gureckio darbų specialisto, kompozitorius pasirinko cituoti 9-tojo dešimtmečio kamerinę Tasnmano muziką.
Apdovanojimai
Gureckis pelnė daugybę premijų:
Gureckis taip pat įgijo nemažai akademinių laipsnių Europoje:
bei JAV: