cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstancija Jablonskienė
Biografija
Konstancija Sketerytė-Jablonskienė buvo išsilavinusi moteris: skambino pianinu, mokėjo rusų, vokiečių, prancūzų ir, matyt, lenkų kalbas. Ji bendradarbiavo to meto uždraustoje lietuviškoje spaudoje – rašė vaizdelius į „Ūkininką“ ir „Varpą“. Tilžėje išleido rusų rašytojo Levo Tolstojaus apysakos „Kaukazo belaisvis“ vertimą, bene pirmoji vertė suomių rašytojo Pietario Peiverintos kūrybą į lietuvių kalbą. Daug padėjo savo vyrui – perrašinėjo jo redaguotus tekstus. thumb|200px|Jablonskių šeimos kapas [[Petrašiūnai|Petrašiūnuose]] Vaikai: Lietuvos teisės istorikas akademikas Konstantinas Jablonskis (1892–1960); okulistė Ona Jablonskytė-Landsbergienė (1894–1957); dailininkė Julija Jablonskytė-Petkevičienė (1896–1937); Lietuvos aviatorius majoras Vytautas Jablonskis (1899–1963) bei žurnalistas ir diplomatas Jonas Jablonskis (1906–1941).
Matysas Kaudzytė
Matysas Kaudzytė ( arba Kaudzītes Matīss, 1848 m. rugpjūčio 18 d. Madariai, Vecpiebalgos valsčius – 1926 m. lapkričio 8 d. Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius) – latvių rašytojas, slapyvardis Kalninieks. Reinio Kaudzytės brolis.
Konstancija Jablonskienė
Biografija
K.Jablonskienė mirė 1948 m., palaidota greta vyro senosiose Kauno miesto kapinėse. Vėliau palaikai perkelti į Petrašiūnų kapines.
Tvin Pyksas
Tvin Pyksas  – amerikiečių draminės mistikos televizijos serialas, laimėjęs tris Auksinio gaublio statulėles ir kitus apdovanojimus.
Matysas Kaudzytė
Biografija
Augo hernhutiečių šeimoje. Brolio parengtas 1864 m. įstojo į Vecpiebalgos bendruomenės mokyklą, 1868 m. išlaikė mokytojo egzaminus, 1868–1904 m. dirbo mokytoju Vecpiebalgoje, dalyvavo Vecpiebalgos ir Rygos kultūriniame, visuomeniniame gyvenime.
Tvin Pyksas
Serialo bendraautoriai yra režisierius David Lynch ir scenaristas Mark Frost, tačiau atskiras serijas („epizodus“) rašė ne vienas scenaristas ir režisavo visas būrys režisierių. Jungtinėse Valstijose serialas pradėtas transliuoti 1990 m. balandžio 8 d., paskutinė serija parodyta 1991 m. birželio 10 d. Pirmus du sezonus sudaro 30 serijų (8 – pirmajame sezone ir 22 – antrajame). 2017 m. „Tvin Pyksas“ sugrįžo į mažuosius ekranus kaip 18 dalių filmas, režisuotas Davido Lyncho (scenarijaus bendraautoris Mark Frost).
Matysas Kaudzytė
Kūryba
Parašė su broliu pirmą realistinį latvių romaną „Matininkų laikai“. Jame pasakojama apie žemės permatavimą, kai latvių valstiečiai išpirkinėje iš dvarininkų žemes, satyriškai perteikiami XIX a. antros pusės socialiniai ir moraliniai procesai Latvijos kaime. Romano tęsinyje „Nauji matininkų laikai“ vaizduojamas Latvijos kaimas 1917–1919 m. Dar parašė atsiminimų, pirmą didesnę monografiją latvių kalba apie H. Heinę, kelionių apybraižų apie įvairius Europos kraštus, pjesių, religinių, didaktinių, gamtinių ir filosofinių eilėraščių.
Tvin Pyksas
Originalo kalba 1990-ųjų serialo dalys (serijos) vadinamos epizodais, pirmasis serialo epizodas vadinamas „pilotiniu“ (t. y. bandomuoju, nes nuo jo įvertinimo televizijos kompanijoje priklausė serialo likimas). Dėl to esama painiavos dėl epizodų skaičiaus, nes vieni pilotinį epizodą laiko pirmuoju, kiti – „nuliniu“. 2017-ųjų filmo serijas kūrėjai vadina dalimis.
Po serialo premjeros 1990 m. televizijos kompanijos reikalavimu buvo sukurta alternatyvi pilotinio epizodo pabaiga (neatitinkanti serialo siužeto), šis kūrinys buvo išleistas ir platinamas Europoje kaip savarankiškas filmas. Taip televizijos kompanija siekė sau kompensuoti serialo kūrimo išlaidas. Ši alternatyvi pilotinio epizodo versija vadinama europine arba tarptautine pilotinio epizodo versija.
Rūtelės valsčius
thumb|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]] Rūtelės valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Valsčiaus centras – Rūtelė. Valsčius yra šalia keturių sienų sankirtos, ribojasi su Jeleniavo, Šipliškės, Vižainio valsčiais ir Lietuvos Respublika. Valsčiuje išplėtota žemės ūkio pramonė ir turizmas. Nuo 2010 m. sausio 1 d. prie kaimo buvo prijungti kai kurie Vižainio valsčiaus kaimai (apie 1105,40 ha): Juodežeriai, Kleščuvekas, Puolimoniai ir Smolnikai. Valsčius priklauso Rūtelės Šv. Motinos Lenkijos karalienės parapijai.
Tvin Pyksas
Pagrindinė serialo siužeto linija yra pasakojimas apie moksleivės Lauros Palmer (vaid. Sheryl Lee) nužudymo tyrimą nuošaliame ir savitame Tvin Pykso miestelyje. Tyrimui vadovauja keistas specialusis FTB agentas Dale’as Cooperis (vaid. Kyle MacLachlan).
Serialas Twin Peaks iškart tapo kultiniu ir žaibiškai išpopuliarėjo visame pasaulyje. Jo pėdomis sekė kiti serialai, pavyzdžiui, X failai, American Gothic, Indiana ir kt.
Rūtelės valsčius
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kadariškių valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tvin Pyksas
David Lynch taip pat sukūrė filmo priešistorę (turinčią tęsinio elementų), pavadintą Twin Peaks: Fire Walk With Me (Ugnie, keliauk su manimi).
Matysas Kaudzytė
Kūryba
1929 m. Kalno Kaibėniuose atidarytas brolių Kaudzyčių muziejus.
Rūtelės valsčius
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 92,32 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 7,06 % Suvalkų apskrities.
Konstancija Jablonskienė
Atminimo įamžinimas
2009 m. Lietuvos nacionalinis muziejus Vilniuje išleido knygą
Tvin Pyksas
2014 m. spalio 6 d. serialo kūrėjas D. Lynch pranešė, kad 2016 m. pasirodys trečiasis serialo sezonas. Iš viso bus sukurta 18 naujų serijų.
Rūtelės valsčius
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis agal 2008 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1502,89 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Bandžiškės, Baranovas, Ešeriškės, Folušas, Ignatovizna, Jalovas, Jasionovas, Juodežeriai, Kadariškės, Kleščuvekas, Kreivėnai, Kupovas, Lizdeikiai, Michaluvka, Olšanka, Pabandžiai, Pašešupė, Pašešupės Palivarkas, Postavelė, Potopiai, Puolimoniai, Rovelė, Rūtelė, Sikorovizna, Smolnica, Smolnikai, Tžcianka, Viežbiškės.
Valsčiaus gamta
Dalis valsčiaus teritorijos yra Suvalkų kraštovaizdžio parke. Valsčiuje teka Potopkos, Šelmentos ir Šešupės upės. Valsčiuje yra ledyno suformuotas Šešupės klonis.
Ežerai
Valsčiuje yra šie ežerai:
Šakių seniūnija
Šakių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės viduryje.
Seniūnijoje esančios švietimo įstaigos: Šakių Žiburio gimnazija, Šakių Varpo pagrindinė mokykla, Siesartėnų pagrindinio ugdymo skyrius, Berželio mokykla, Šakių l/d „Klevelis“, Šakių meno mokykla, pedagoginė psichologinė tarnyba.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 14 seniūnaitijų:
Meksikinis skydasnukis
Meksikinis skydasnukis (Agkistrodon bilineatus) – skydasnukių (Agkistrodon) genties nuodingas roplys, priklausantis angių (Viperidae) šeimai, duobagalvių angių (Crotalinae) pošeimiui.
Paplitęs Meksikoje, Gvatemaloje.
Dangaus polius
thumb|right|300px|Šiaurės ir pietų poliai ir jų sąryšis su [[Žemės sukimosi ašimi, orbitos plokštuma ir Žemės ašies polinkiu.]]
Šiaurės ir pietų dangaus poliai – du įsivaizduojami taškai, kuriuose iki begalybės pratęsta Žemės sukimosi ašis kerta dangaus sferą. Šiaurės ir pietų poliai yra tiesiai virš galvos stebėtojui, esančiam Žemės šiauriniame arba pietiniame poliuje.
Naktį žvaigždės lėtai slenka aplink dangaus polių iš rytų į vakarus, pilną ratą apeidamos per 24 žvaigždines valandas (žinoma, toks pat judėjimas vyksta ir dieną, tik žvaigždės tuo metu nematomos dėl Saulės ryškios šviesos.) Šis regimasis judėjimas vyksta dėl Žemės sukimosi aplink savo ašį. Žemei sukantis, dangaus poliai lieka toje pačioje dangaus vietoje, o visi kiti taškai atrodo besisukantys apie juos.
Dangaus poliai taip pat yra dangaus pusiaujinės koordinačių sistemos poliai. Jų deklinacijos yra +90 ir -90 laipsnių (šiaurės ir pietų poliams atitinkamai).
Šiaurinio dangaus poliaus radimas
Šiaurinis polius šiuo metu beveik sutampa su Mažųjų Grįžulo Ratų žvaigžde, vadinama Šiaurine. Šiaurinė žvaigždė naudinga navigacijai šiauriniame pusrutulyje: ji ne tik visada yra virš šiaurinio horizonto taško, bet taip pat jos aukštis beveik lygus stebėtojo geografinei platumai.
Ieškant šiaurinės žvaigždės, reikia atsisukti į šiaurę ir surasti Didžiuosius Grįžulo Ratus ir Mažuosius Grįžulo Ratus. Žiūrint į keturkampę Didžiųjų Grįžulo Ratų dalį, per dvi išorines keturkampio žvaigždes, reikia vesti tiesę aukštyn. Ši tiesė rodo į žvaigždę, esančią Mažųjų Grįžulo Ratų „rankenoje“. Tai ir yra Šiaurinė žvaigždė.
Kisielius
thumb|200px|Raudonųjų serbentų kisielius
Dangaus polius
Pietinio dangaus poliaus radimas
Pietinį dangaus polių galima rasti pasinaudojant Pietų Kryžiaus žvaigždynu ir dviem Kentauro žvaigždėmis – Tolimanu (Kentauro alfa) ir Hadaru (Kentauro beta). Reikia brėžti įsivaizduojamą tiesę nuo γ Crucis (Pietų kryžiaus gama) link α Crucis (Pietų kryžiaus alfa) (šios žvaigždės yra ilgosis kryžiaus ašies galuose). Šią liniją pratęsti toliau danguje. Taip pat reikia sujungti dvi „rodyklines“ Kentauro žvaigždes – Kentauro alfa ir beta, jungiančią liniją padalinti į dvi dalis ir per tašką, dalijantį liniją, statmenai išvesti tiesę. Ši tiesė ir tiesė, išvesta per Pietų kryžiaus žvaigždyną susikerta Pietų poliuje.
Kisielius
Kisielius – nealkoholinis desertinis gėrimas, verdamas dažniausiai iš įvairių vaisių ir uogų, papildomai įdedant krakmolo, kad gėrimas sutirštėtų. Paplitęs Rytų ir Šiaurės Europoje.
thumb|200px|Kisielius pagamintas iš miltelių Šiais laikais kisieliai dažnai verdami iš parduotuvėse perkamų kisielių pusfabrikačių - briketėlių (būdingų tarybiniams laikams, dabar paprastai importuojamų iš Rusijos) arba miltelių pavidalo mišinių įpakuotų maišeliuose. Pastarieji kisieliaus pusfabrikačiai dažniausiai gaminami naudojant sintetinius dažiklius ir skonines medžiagas.
Vartojimas
Kisieliai verdami skysti arba tiršti, priklausomai nuo krakmolo kiekio. Tiršti kisieliai valgomi šaukšteliu.
thumb|200px|Avižinis kisielius thumb|Pieno kisielius Senoviškiausias Lietuvoje kisielius, būdingas kūčių stalo patiekalas. Verdamas iš avižų. Verdamas iš pieno su priedais.
Lietuviškas tradicinis kisielius, laikomas tradiciniu kūčių patiekalu. Verdamas iš spanguolių.
Austrų fašizmas
thumb|220px|Austrijos Krikščionių socialinės partijos rėmėjai 1934 m. Austrų fašizmas arba austrofašizmas – Austrijos autoritarinis režimas gyvavęs tarp 1934 m. Gegužės Konstitucijos priėmimo ir Austrijos inkorporavimo į Vokietiją 1938 m. Prie režimo susiformavimo labiausiai prisidėjo kancleris Engelbertas Dolfusas, o po jo nužudymo 1934 m. Kurtas Šušnigas, Krikščionių socialinė partija, Heimwehr organizacija ir Landbundas. Režimas rėmėsi valdančiaja Tėvynės fronto partija (Vaterländische Front) ir sukarinta Heimwehr organizacija. Po 1938 m. kovo 11 d. austrų fašizmą pakeitė nacionalsocializmas.
Kilmė ir ideologija
Austrofašizmo judėjimo pradžia galima laikyti 1930 m. kovo 18 d. paskelbtą Krikščionių socialistų partijos Kornoiburgo programą, nukreiptą prieš parlamentarizmą ir opozicinę socialdemokratų partiją. Už šūkį, kad reikia atsisakyti vakarietiško demokratinio parlamentarizmo ir partinės valstybės pasisakė sukarintos austrų nacionalistų organizacijos (Heimwehr) bei jauni krikščionių socialistų partijos politikai, tarp jų vėliau kancleriu tapęs Leopoldas Fliglas ir Julijus Rabas.
Iškilus grėsmei, kad valdančioji koalicija nesugebės laimėti parlamentinių rinkimų, Austrijos konstitucija ir parlamentarizmas buvo pakeistas autoritarine sistema ir sukurta vadinamoji „luominė valstybė“.
Austrų fašizmas iš dalies rėmėsi Musolinio itališkuoju fašizmu ir konservatyviuoju politiniu katolicizmu.
Zalckamergutas
thumb|right|240px|Vaizdingas Almo ežeras thumb|right|240px|Volfgango ežeras ir Sankt Gilgeno miestelis Zalckamergutas  – kurortinė zona Austrijoje, Aukštutinės Austrijos, Štirijos ir Zalcburgo žemėse. Būdingi gražūs Alpių kraštovaizdžiai: miškingų kalnų apsupti gilūs ežerai, nedideli istoriniai miesteliai, išsibarstę tarp kalnų. Svarbus šalies turistinis ir poilsinis centras. Vandens pramogos, turistiniai žygiai, kelionės dviračiais, uolų laipiojimas, mineralinės versmės. Yra daug viešbučių, sanatorijų, poilsio namų. Dėl savo kraštovaizdžių ir istorinės reikšmės Zalckamergutas 1997 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Svarbiausi regiono miestai:
Svarbiausi ežerai:
Valfišas
thumb|Valfišas. Valfišas ( 'banginis') – negyvenama Vokietijos salelė Vismaro įlankoje (Baltija). Ji yra tarp Vismaro miesto (4,5 km į šiaurę) ir Pėlio salos.
Valfišas yra labai plokščia sala, kurios ilgis 600 m (šiaurės pietų kryptimi), plotis – 300 m (rytų vakarų kryptimi). Plotas – apie 20 hektarų. Dabar saloje yra gamtos draustinis.
Istorija
Trisdešimtmečio karo metais saloje buvo pastatyta tvirtovė. Valfišo tvirtovė buvo sunaikinta 1717 m., Šiaurės karo metu. Dabar beveik visi tvirtovės likučiai atsidūrė po vandeniu. Juos galima pamatyti iš oro.
Tahaa
thumb|right|160px|[[Bora Bora, Tahaa ir Raiatea]] Tahaa (:; tait.: Taha’a) – sala Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose (Pavėjinių salų grupėje), 5 km į šiaurę nuo Raiatea salos (apribota su ja bendru rifu ir lagūna, todėl dažnai laikoma viena sala). Sudaro Tahaa komuną. Plotas 90,2 km². Gyvena 5,3 tūkst. gyventojų. Svarbiausia gyvenvietė – Patijas.
Sala kalnuota; vulkaninės kilmės. Aukščiausia vieta – Ohiri k. (590 m). Tahaa saloje išauginama net 80 % Prancūzijos Polinezijos vanilės produkcijos. Dėl šios priežasties Tahaa dažnai vadinama „Vanilės sala“ (l'île vanille). Taip pat salos apylinkėse randami aukštos kokybės perlai.
Seniau polineziečių buvo vadinama Uporu vardu.
2010 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''2010 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 77-asis Lietuvos vyrų ir 63-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
77-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniaus rajone, viešbutyje, įsikūriusiame Nemenčinės seniūnijos Tuščiaulių kaime, 2010 m. balandžio 25 – balandžio 30 d. Jame dalyvavo 38 dalyviai, kurie varžėsi šveicariškąja sistema. Galvojimui skirtas laikas kiekvienam buvo po 90 min iki partijos pabaigos, po kiekvieno padaryto ėjimo, pridedant po 30 sek. Sąlygos buvo nelengvos: dalyviams teko sužaisti 9 ratus per 6 dienas, todėl tris dienas jiems teko rungtyniauti po 2 ratus (10 ir 16 val).
Po keturių ratų
Ketvirtame rate DM Vidmantas Mališauskas su FM Matu Narmontu partija baigė lygiosiomis. Tokiu pat rezultatu baigėsi ir TM Gintauto Piešinos susitikimas su FM Simonu Žičkumi. Tarptautiniai meistrai Vytautas Šlapikas ir Virginijus Grabliauskas pralaimėjo atitinkamai DM Algimantui Butnoriui ir FM Juliui Garneliui. o TM Kęstutis Kaunas įveikė Rimantą Žebelį, Tomas Laurušas – Vaidotą Valantiejų, Marijus Vičas Anatolijų Kuvšinovą.
Po 4 ratų pirmavo keturi žaidėjai: FM Matas Narmontas, v DM Vidmantas Mališauskas, FM Julius Garnelis ir DM Algimantas Butnorius, surinkę po 3,5 taško. Pustaškiu buvo atsilikę Tomas Laurušas, TM Kęstutis Kaunas, Simonas Žičkus ir Marijus Vičas.
Po šešerių ratų
Penktajame rate V. Mališauskas juodosiomis figūromis įveikė prieš J. Garnelį, K. Kaunas –M. Vičą, V. Grabliauskas – A. Rimeikį, V. Šlapikas – L. Kasparavičių, o G. Piešina – J. Dzenkauską. S. Žičkaus susitikimas su T. Laurušu baigėsi lygiosiomis. Po 5 ratų čempionate buvo dvivaldystė: didmeistriai V. Mališauskas ir A. Butnorius, surinkę po 4,5 taškus iš 5 galimų, pirmavo. Trečias buvo K. Kaunas (4 tšk.).
Šeštajame rate lygiomis baigėsi V. Mališausko – A. Butnoriaus, M. Narmonto – J. Garnelio, V. Šlapiko – S. Žičkaus ir T. Laurušo – G. Piešinos partijos. V. Grabliauskas juodosiomis nugalėjo K. Kauną, o T. Stremavičius baltosiomis – V. Šetkauską.
Po 6 ratų tebepirmavo didmeistriai V. Mališauskas ir A. Butnorius, turėję po 5 taškus iš 6 galimų. Trečioje vietoje buvo vilnietis TM V. Grabliauskas turėjęs 4,5 taško. Nuojo, atsilikę pustaškiu, sekė 9 žaidėjų grupė, kurioje buvo: M. Narmontas, J. Garnelis, G. Piešina, V. Šlapikas, S. Žičkus, T. Laurušas. K. Kaunas. A. Kuvšinovas ir T. Stremavičius.
Likus dviem ratams
Septintajame rate A. Kuvšinovas baltosiomis pralaimėjo FM M. Narmontui, TM G. Piešina nugalėjo TM V. Šlapiką, FM S. Žičkus – T. Stremavičių, FM J. Garnelis – T. Laurušą, Marijus Vičas – Vytautą Vaitonį. TM V. Grabliauskas baltosiomis figūromis baigė lygiosiomis su DM V. Mališausku, o DM A. Butnorius su TM K. Kaunu.
Po 7-ojo rato 1-2 vietas, surinkę po 5,5 taško, dalijosi didmeistriai V. Mališauskas ir A. Butnorius. 5 taškus turėjo penki žaidėjai: M. Narmontas, V. Grabliauskas, J. Garnelis, G. Piešina, S. Žičkus.
Prieš paskutinį ratą
Prieš paskutinį ratą vienvaldžiu turnyro lyderiu tapo V. Mališauskas, turėjęs 6,5 taško, Antroje – trečioje vietoje buvo M. Narmontas ir A. Butnorius: jų sąskaitose buvo po 6 taškus, ketvirtoje – penktoje – V. Grabliauskas ir J. Garnelis, surinkę po 5,5 taško.
Paskutinis ratas
Nors paskutiniame rate į prizininkus, sėkmės atveju, dar galėjo pretenduoti bent 5 žaidėjai, bet tris pirmąsias vietas užimantys dalyviai, savo partijas žaidę atydžiai (V. Šlapiko partija su V. Mališausku, A. Butnoriaus – su J. Garneliu M. Narmonto su V. Grabliausku baigėsi lygiosiomis), varžovų į priekį nepraleido.
Tad pirmąją vietą 2010 m. Lietuvos čempionate iškovojo DM iš Vilniaus Vidmantas Mališauskas, surinkęs 7 taškus iš 9 galimų. Po jo likę, du žaidėjai surinko po 6,5 taško. Dėl geresnių papildomų rodiklių antroji vieta atiteko DM iš Kauno Algimantui Butnoriui, trečioji – FIDE meistrui iš Šiaulių Matui Narmontui. Po 6 taškus surinkę keturi dalyviai pagal pasiektus papildomus rodiklius užėmė sekančias vietas: 4-ą – FM J. Garnelis, 5-ą – TM V. Grabliauskas, 6-ą TM G. Piešina, 7-ą – T. Laurušas.
Vyrų čempionato lentelė
Pastaba * b – žaidė baltosiomis figūromis, j – juodosiomis figūromis.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
63-iasis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniaus rajone, viešbutyje, įsikūriusiame Nemenčinės seniūnijos Tuščiaulių kaime, 2010 m. balandžio 25 – balandžio 30 d., toje pačioje vietoje ir laiku, kaip ir vyrų čempionatas. Dalyvavo 16 šachmatininkių, kurios varžėsi šveicariškąja sistema. Galvojimui skirtas laikas kiekvienai buvo po 90 min iki partijos pabaigos, po kiekvieno padaryto ėjimo, pridedant po 30 sek. Sąlygos buvo nelengvos: dalyvėms teko sužaisti 9 ratus per 6 dienas, todėl tris dienas teko rungtyniauti po 2 ratus (10 ir 16 val).
Po penkerių ratų
Penktajame rate MDM šiaulietė Deimantė Daulytė įveikė Viktoriją Beinoraitę, Vesta Kalvytę – MTM Živilę Šarakauskienę, MFM Daiva Batytė – Dominiką Batkovskytę, Gintarė Paulauskaitė – Gintę Gaižauskaitę, o Miglė Lepeškaitė- -Sandrą Navickaitę.
Po penkto rato lyderės buvo trys – tai vilnietė Vesta Kalvytė, Viktorija Beinoraitė iš Kauno r. ir šiaulietė MDM Deimantė Daulytė, turinčios po 4 taškus. Po jų sekė, tašku atsilikusios, 5 žaidėjos: MTM vilnietė Živilė Šarakauskienė, plungiškė MFM Daiva Batytė, kaunietė Miglė Lepeškaitė, vilnietė Dominyka Batkovskytė ir šiaulietė Gintarė Paulauskaitė.
Po septynerių ratų
Šeštajame rate lyderių grupėje D. Daulytė juodosiomis figūromis nugalėjo Ž. Šarakauskienę, M. Lepeškaitė – V. Beinoraitę, V. Kalvytė – D. Batkovskytę, o D. Batytė, baltosiomis – G. Paulauskaitę.
Po šeštojo rato turnyre buvo dvi lyderės: V. Kalvytė ir D. Daulytė pelniusios po 5 taškus. Tašku atsilikusios buvo M. Lepeškaitė, D. Batytė, V. Beinoraitė.
Septintajame rate viena iš lyderių – V. Kalvytė laimėjo prieš M. Lepeškaitę, o kitai, pirmavusiai turnyre – D. Daulytei teko su D. Batyte pasidalinti po pustaškį. G. Paulauskaitės su V. Beinoraite, S, Savickaitės su Ž. Šarakauskiene partijose taip pat buvo užfiksuotos lygiosios.
Tad likus dviem ratams iki čempionato pabaigos: pirma buvo V. Kalvytė (6 tšk.), antra – D. Daulytė (5,5 tšk.), trečioje – ketvirtoje vietose – D. Batytė ir V. Beinoraitė (po 4,5 tšk.), penktoje –šeštoje – M. Lepeškaitė ir D. Batkovskytė (po 4 tšk.).
Likus vienam ratui
Aštuntajame rate visos partijos baigėsi rezultatyviai. Lyderių grupėje buvo užfiksuoti sekantys rezultatai: V. Kalvytė juodosiomis laimėjo prieš G. Gaižauskaitę, D. Daulytė – prieš D. Batkovskytę, D.Batytė – prieš V. Beinoraitę, G. Paulauskaitė – prieš M. Lepeškaitę.
Likus vienam ratui vienvalde lydere ir toliau buvo vilnietė V. Kalvytė (7 tšk.), pustaškiu atsilikusi buvo šiaulietė D. Daulytė, o pusantro taško – D. Batytė (5,5 tšk.). Dar penkios dalyvės: V. Beinoraitė, Ž. Šarakauskienė, G. Paulauskaitė A. Juknaitė, V. Savickienė turėjo po 4,5 taško.
Paskutinis ratas
Paskutiniajame rate, pirmųjų dviejų žaidėjų padėtis turnyro lentelėje nebepasikeitė: vilnietė Vesta Kalvytė pasiekė pergalę prieš biržietę Anetą Juknaitę ir iškovojo pirmąją vietą Lietuvos moterų čempionate (8 tšk.), Šiaulietė MDM Deimantė Daulytė juodosiomis figūromis įveikė kitą šiaulietę Gintarę Paulauskaitę ir užėmė antrąją vietą (7,5 tšk.). MFM Daiva Batytė iš Plungės baltosiomis sužaidė lygiosiomis su vilniete MTM Živilę Šarakauskiene ir užsitikrino sau čempionato bronzos medalį (6 tšk.).
Viktorija Beinoraitė iš Kauno r., laimėjusi prieš Virginiją Savickienę, surinko 5,5 taško ir užėmė 4-ą vietą. Dar trys žaidėjos surinko po 5 taškus. Dėl aukštesnių papildomų rodiklių vilnietė Živilė Šarakauskienė užėmė 5-ą, kaunietė Miglė Lepeškaitė – 6-ą, vilnietė Dominyka Batkovskytė – 7-ą vietas.
Moterų čempionato lentelė
Pastaba * žaidė b – baltosiomis figūromis, j – juodosiomis figūromiss.
Vaivada (reikšmės)
Žodis vaivada galo reikšti:
Luhansko sritis
Luhansko sritis ( arba Луга́нщина) – rytuose esanti Ukrainos sritis. Vakaruose ribojasi su Charkovo ir Donecko sritimis, rytuose – su Rusija. Administracinis centras – Luhanskas.
Po 2014 m. Krymo krizės, 2014 m. balandžio 7 d. pro-rusiški separatistai užėmė Luhansko srities administracinį pastatą, planuodami paskelbti nepriklausomybę. Tuo metu pro-rusiški separatistai paskelbė Donecko Liaudies Respubliką Donecko srityje. Po kelių dienų, separatistai paskelbė Luhansko Liaudies Respubliką ir gegužės 11 d. surengė referendumą dėl nepriklausomybės. Šio referendumo teisėtumo nepripažino jokia pasaulio valstybė, tarp jų ir pati Ukraina. Karo Donbase metu separatistams pavyko užimti ir išlaikyti didelę dalį Luhansko srities.
Geografija
thumb|left|145px|[[Šiaurinis Donecas|Šiaurinio Doneco upė]]
Srities plotas 26 684 km², o tai sudaro 4,42 % Ukrainos teritorijos. Didžiąją dalį ploto užima lygumos, pietuose driekiasi Doneco kalvagūbris (aukštis iki 367 m). Vyrauja sukultūrinti kraštovaizdžiai, Luhansko rezervate išlikę žmogaus neliestų stepių plotų.
Vandens telkiniai
Per šią sritį teka 123 upės iš kurių 6 ilgesnės nei 100 km. Didžiausia upė – Šiaurinis Donecas kurio ilgis srityje 265 km (bendras 1053 km).
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -7 °C, birželio – 21 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – apie 450 mm.
Gyventojai
thumb|right|250px|Rubižnės miestas
2006-aisias m. srityje gyveno 2 409 000 gyventojų ir tai sudarė beveik 5,13 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Didysis Sausodis
Didysis Sausodis, Sausgartai arba Beriozovka (, nuo 1907 m. Groß Sausgarten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Берёзовка) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Luhansko sritis
Gyventojai
Srities vidutinis gyventojų tankumas – 95 žm./km².
Didysis Sausodis
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Sausakurtō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Romitų valsčiaus kaimas, nuo 1930 m. Naujienos valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės kaimas. 1946 m. prijungtas Piskiemis, 1992 m. prijungti Kuznečnojė (iki 1946 m. Knipyčiai) ir Solncevas (iki 1946 m. Sosėnai, Tolkaimis, Perkvikiai), 2005 m. ir Gendyčiai.
Aleksandras Kriščiūnas
Aleksandras Kriščiūnas (g. 1945 m. kovo 28 d. Kaune) – Lietuvos fizioterapinės medicinos ir reabilitacijos gydytojas, kardiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1968 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1985 m. medicinos mokslų daktaras. 2004 m. Latvijos universiteto garbės daktaras.
1973–1991 m. dirbo Širdies ir kraujagyslių fiziologijos ir patologijos mokslinio tyrimo institute; 1985–1991 m. Organizacinės ir metodinės laboratorijos vedėjas. Nuo 1991 m. Kauno medicinos universiteto Reabilitacijos klinikos vadovas, nuo 1992 m. profesorius.
Nuo 1992 m. Lietuvos reabilitologų asociacijos valdybos pirmininkas, nuo 1996 m. Pasaulinės reabilitologų asociacijos medicinos tarybos narys, nuo 2003 m. Baltijos šalių reabilitologų asociacijos prezidentas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – ligonių ir neįgaliųjų reabilitacijos programų parengimas ir įgyvendinimas. Parašė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių.
Penkių dinastijų ir Dešimties karalysčių laikotarpis
Penkių dinastijų ir Dešimties karalysčių laikotarpis (tradic. kin. 五代十國; supapr. kin. 五代十国; pinyin: Wǔdàishíguó), sutrumpintai dar vadinamas Udai, Vudai – 907–960 politinės sumaišties laikotarpis Kinijoje po Tang dinastijos, prieš Song dinastiją. Šiaurės Kinijoje viena po kitos valdė penkios dinastijos, o Pietuose buvo įkurta daugiau nei tuzinas savarankiškų valstybių (nors tradiciškai minimos dešimt).
Penkios dinastijos
Dešimt karalysčių
Politinė situacija
Tang dinastijos valdymo pabaigoje daug įtakos valstybėje turėjo karinių regionų valdytojai – jiedushi (dzieduši). Tai buvo viena iš dinastijos žlugimo priežasčių.
Šiaurė
Šiaurės Kinijoje įtakingiausias buvo Zhu Wen (Džu Venas). Tang dinastijos pasitikėjimą įgavo dalyvaudamas malšinant Huang Čao sukilimą. Per keletą metų jis sunaikino savo kaimynus ir įsitvirtino valdžioje. 904 m. jo pastangomis nužudytas imperatorius Džaodzongas, nauju imperatoriumi tapo 13 metų Džaodzongo sūnus. 907 m. Džu Venas privertė vaiką atsisakyti sosto ir paskelbė įkuriąs Vėlyvąją Liang dinastiją.
Tačiau 936 m. Vėlyvąją Tang pakeitė Shi Jingtang (Ši Dzingtangas) įkurta Vėlyvoji Dzin dinastija. Ši Dzingtangui tai pasiekti pavyko su kidanių imperijos pagalba. 943 m. kidaniai įsiveržė į sostinę Kaifengą ir nuvertė Vėlyvąją Dzin, tačiau, negalėdami išlaikyti teritorijų, kitamet jie pasitraukė.
947 m. į sostinę įžengė karo vadas Liu Zhiyuan (Liu Džijuanas). Jis paskelbė įkuriąs Vėlyvąją Han dinastiją. 951 m. ją nuvertė generolas Guo Wei (Guo Vei), Vėlyvosios Džou įkūrėjas. Vėlyvosios Han imperatoriaus šeimos narys Liu Chong (Liu Čongas) tuo pačiu metu įkūrė Šiaurės Han valstybę ir su kidanių pagalba bandė nuversti Vėlyvąją Džou. 951 m. mirus Guo Vei, į sostą atsisėdo jo įsūnis Chai Rong (Čai Žongas). 954 m. jam pavyko nugalėti Šiaurės Han ir kidanių pajėgas. 956–958 m. sudavė stiprių smūgių Pietų Tang – vienam stipriausių Pietų Kinijos režimų. 959 m. Čai Žongas puolė kidanių imperiją ir pasiekė keletą pergalių.
960 m. sostą atėmė generolas Zhao Kuangyin (Džao Kuangjinas) – jis įkūrė Šiaurės Song dinastiją. Su šios dinastijos įkūrimu oficialiai baigiasi Penkių dinastijų ir Dešimties karalysčių laikotarpis. Per kitus du dešimtmečius naujoji dinastija nugalėjo visus Kinijoje likusius kitus režimus. Kinija visiškai suvienyta 982 m.
Pietūs
Pietų Kinijoje valstybėlės ne sekė viena po kitos, o gyvavo greta. 920 m. buvo susikūrusios Wu (U), Wuyue (Ujue), Min, Pietų Han, Chu (Ču), Jingnan (Dzingnan), Ankstyvoji Shu (Šu) valstybės. Sičuaną 925 m. užėmė Šiaurė, tačiau 934 m. ten nepriklausomybę paskelbė Vėlyvoji Shu (Šu) valstybė. 937 m. U pakeitė Pietų Tang.
Pietų Kiniją taip pat draskė karai. U konfliktavo su savo kaimynėmis. Min ir Ču ištikus vidinei krizei, Pietų Tang pasinaudojo situacija ir jas užėmė. Ilgainiui stipriausia valstybe pietinėje Kinijos dalyje tapo Pietų Tang. Bet 956–958 m. ji buvo priversta Vėlyvajai Džou dinastijai atiduoti žemes į šiaurę nuo Jangdzės upės.
Šiaurės Song 963 m. nugalėjo Dzingnan ir Uping (tai, kas liko iš Ču valstybės), 965 m. – Vėlyvąją Šu, 971 m. – Pietų Han, 975 m. – Pietų Tang. 978 m. pasidavus Ujue ir Čingjuan (buvusi Min valstybė), visa Pietų Kinija buvo pajungta naujai centrinei valdžiai.
Finansinis tarpininkavimas
Finansinis tarpininkavimas – paslaugos, kuriomis padedama paslaugų gavėjams gauti finansavimą, reikalingą turtui (vertybėms) įsigyti, (iš)mainyti, į jas investuoti ar jas parduoti.
Finansinis tarpininkavimo ekspertai, makleriai, konsultantai bendradarbiaudami su kredito, lizingo įstaigomis ir bendrovėmis, savo klientams pateikia konkrečią ir išsamią siūlomų finansavimo sąlygų analizę, įvertina finansines kliento galimybes, parengia patį norimą (optimalų) finansavimo variantą.
Gali būti tarpininkaujama, susitariant su kredito įstaigomis (bankais), lizingo bendrovėmis dėl palankesnių kliento pateiktos idėjos finansavimo sąlygų, profesionaliai padedant įveikti vertybių (pinigų) skolinimosi, finansavimo gavimo etapus, įsigyjant materialines bei kitokias vertybes, įgyvendinant verslo planus.
金融服务业
Žalsvoji kežytė
Aprašymas
Auga ant lapuočių medžių kamienų ir šakų senuose mišriuose miškuose. Neaptinkama jaunuose ir vidutinio amžiaus miškuose. Šiai kerpei būdingas stambus (iki 10 cm skersmens) lapiškas gniužulas. Lapų pakraščiai suapvalėję, banguoti, kraštai pakilę, senesnių lakštų kraštai padengti ištisine miltiškų darinių – soredžių juostele. Viršutinė pusė melsvai žalsva, su gausiomis smulkiomis balsvomis dėmelėmis. Apatinė – juoda, raukšlėta. Šią kerpę labai lengva supainioti su labai dažna melsvąją kerpenuote (Platismatia glauca), kurios lakštų pakraščiuose niekada nebūna miltiškos juostelės, tačiau dažnai gausu smulkių išaugėlių – izidžių, o viršutiniame lakštų paviršiuje nebūna balsvų dėmelių.
Paplitimas
Randama Europoje, Pietryčių Azijoje, Šiaurės Amerikos rytuose ir Ramiojo vandenyno pakrantėse, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje, nuo borealinės zonos pietinės dalies iki subtropikų.
Valėnai
Valėnai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Kretingalės, prie Babrūnės upelio. Seniūnaitijos centras. Netoliese stūkso Valėnų piliakalnis.
Žalsvoji kežytė
Paplitimas
Lietuvoje retoka, žinoma 30 radimviečių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Aukštasis Dachšteinas
thumb|right|240px|Aukštasis Dachšteinas.
Aukštasis Dachšteinas  – karstinė sritis ir kalnas Austrijoje, Šiaurinėse Alpėse, Zalckamerguto regione.
Aukštis 2995 m. Sudarytas iš klinčių, siekiančių triaso periodą. Dachšteinas kartu su kitais Zalckamerguto srities objektais įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tanzanija
Tanzanija, pilnas pavadinimas Tanzanijos Respublika  – Rytų Afrikos valstybė Indijos vandenyno pakrantėje. Ribojasi šiaurėje su Kenija ir Uganda, vakaruose su Ruanda, Burundžiu ir Kongo Demokratine Respublika, pietuose su Zambija, Malaviu ir Mozambiku. Šalies šiaurės rytuose stūkso Kilimandžaras, aukščiausias kalnas Afrikos žemyne. 2022 m. surašymo duomenimis, gyventojų skaičius šalyje – 62 mln. Tai didžiausia gyventojų skaičiumi valstybė, esanti vien pietų pusrutulyje.
Istorija
Tanzanijoje rasta daug svarbių hominidų fosilijų, pavyzdžiui, 6 mln. metų senumo plioceno laikų hominidų fosilijos. Australopithecus genties atstovai Afrikoje paplito prieš 2–4 milijonus metų, o seniausios Homo genties liekanos rastos netoli Olduvajaus ežero. Po Homo erectus atsiradimo prieš 1,8 mln. metų žmonija išplito visame Senajame pasaulyje, o vėliau ir Naujajame pasaulyje bei Australijoje kaip Homo sapiens. H. sapiens taip pat įsigalėjo Afrikoje ir absorbavo senesnes Homos rūšis. Vėliau akmens ir bronzos amžiais vyko pietų kušitų kalbomis šnekančiųjų migracija iš dabartinės Etopijos į piečiau esančią Tanzaniją. Skaičiuojama, kad rytų kušitai atsikėlė į Tanzaniją iš į šiaurę nuo Turkanos ežero esančių žemių prieš maždaug 2000-4000 m. Taip prieš 2400–2900 m. iš dabartinio Pietų Sudano ir Etopijos pasienio regiono kėlėsi ir pietinių nilotų kalbomis šnekėjusieji. Abi migracijos vyko panašiu metu, kuomet vakarinėje Afrikoje prie Viktorijos ir Tanganikos esančiose žemėse įsikūrė bantų gentys. Vėliau, prieš 1700–2300 m., jie migravo per likusią Tanzanijos teritoriją.
Tanzanijos pakrantė nuo senovės sudarė dalį Svahilių kranto, senovėje vadinto Zandžu, kurio gyventojai palaikė prekybinius santykius su Jemenu, Persija, Arabija ir Indija. Apie IX a. šių šalių kolonistai čia pradėjo kurti prekybinius miestus-valstybes. Vietos gyventojams maišantis su ateiviais pirkliais, formavosi daugiatautė, turtinga Svahilių civilizacija, savo klestėjimo viršūnę pasiekusi XV a. Tanzanijos teritorijoje svarbiausi svahilių sultonatai buvo Kaolė, Zanzibaras, Pemba, Čolė, Kilva.
Svahilių miestų klestėjimo laikais, mūsų eros II tūkst. Rytų lūžio zonoje (Kenijoje ir Tanzanijoje) egzistavo menkai tyrinėta kultūra, kurią sukūrė pusiau legendinė tauta sirikvai (spėjama, kalbėję kušitų kalbomis). Manoma, kad jie vystė prekybą su Svahilių pakrante rytuose, Didžiųjų ežerų regionu vakaruose, o galbūt ir su Etiopija šiaurėje. Jiems priskiriamas didelis Engarukos miestas. Vakarinėje Tanzanijoje, kaip ir gretimose Ruandos, Burundžio, Ugandos teritorijose valdė pusiau legendinės Batembuzių ir Bačvezių dinastijos.
XV a. svahilių kraštą atrado portugalai, kurie pasinaudojo technologiniu (kariniu) pranašumu prieš vietos sultonatus, ir juos nukariavo. Tai sužlugdė brandžią vietos civilizaciją ir pradėjo tamsiųjų amžių laikotarpį. Nors Portugalija nominaliai laikė Tanzanijos teritoriją dalimi savo Rytų Afrikos, jos nekontroliavo. Dėl svahilių prekybos nusilpimo smuko ir sirikvų kultūra.
Tuo pat metu Didžiųjų ežerų ir sirikvų regionus stipriai paveikė postaralistinių tautų iš šiaurės – nilotų antplūdis. Nilotų migracijos metu apie XVI a. barbarai iš šiaurės stipriai keitė vietos socialinę struktūrą. Atsirado klasės, susiformavo smulkios Viktorijos ežero valstybės. Tanzanijos teritorijoje svarbiausios tarp jų buvo Karagvė, Buhaja, Buha, Buzinza, Budžidži ir kt.
XVII a. pirmoje pusėje hegemoniją Svahilių krante iš portugalų paveržė stipri musulmoniška Omano imperija, kuri vėl sustiprino islamo pozicijas Rytų Afrikos pakrantėje. Omanui Svahilių krantas tapo toks svarbus, kad 1840 m. visos imperijos sostinė buvo perkelta iš Omano į Zanzibarą, o 1856 m. atsiskyrė kaip nepriklausomas Zanzibaro sultonatas. Jis suklestėjo iš vergų prekybos ir prieskonių, ypač gvazdikėlių.
Nors Zanzibaras tiesiogiai kontroliavo tik pajūrio ruožą, jis sukūrė prekybinių kelių sistemą, nusidriekusią į Afrikos gilumą. Šie keliai siekė Viktorijos ežero valstybes, Lubos, Bembos, Kazembės valstybes dab. Zambijoje, Kongo Demokratinėje Respublikoje. Vergų prekyboje aktyviausi buvo njamvezių pirkliai, tapę svarbiausiais tarpininkais tarp pakrantės ir žemyno gilumos. Prekybos dėka visoje Tanzanijos teritorijoje ir dar toliau paplito svahilių kalba, tapusi pagrindine tarpgentinio bendravimo kalba.
1890 m. Zanzibaro sultonato teritorijas pasidalino Britų imperija ir Vokietija. Tokiu būdu dabartinės Tanzanijos žemyninė teritorija iki 1919 metų buvo Vokietijos kolonija (Vokietijos Rytų Afrika), o Zanzibaro salą kaip protektoratą kontroliavo britai. Vokietijai pralaimėjus karą, Vokietijos valdos (Tanganikos mandatas) perėjo Britanijos kontrolei, ir joje išbuvo iki 1961.
1961 metais Tanganika paskelbė nepriklausomybę kaip respublika, o 1964 metais susijungė su kaimynine Zanzibaro valstybe. Taip atsirado šalies pavadinimas Tanzanija. Tanganikoje įsigalėjo TANU partija (vadovaujama Julius Nyerere), o Zanzibare – Afro-širazių partija. 1977 m. joms susijungus suformuota Revoliucinė partija.
Nyerere buvo svarbiausia asmenybė šalies gyvenime per visą Šaltąjį karą. Jis ieškojo Afrikai tinkamiausių valdymo formų, dėl ko pasiūlyta savita Udžama ideologija. Ji rėmėsi vienpartiniu valdymu ir specifiniu socializmu, kuris pasirodė ekonomiškai žlugdantis ir buvo vienas veiksnių, atvedusių šalį prie maisto nepritekliaus žlugus kolektyviniams ūkiams. Nepaisant to, Tanzanija neįsijungė nė į vieną Šaltojo karo bloką ir bendradarbiavo tiek su socialistinėmis, tiek su kapitalistinėmis valstybėmis. 1979 metais Tanzanija paskelbė karą Ugandai po šios mėginimo aneksuoti dalį teritorijos šalies šiaurėje.
Nuo 1995 metų spalio baigė galioti vienpartinė sistema ir šalyje surengti pirmieji daugiapartiniai rinkimai. Nepaisant to, visų rinkimų metu daugumą paėmė revoliucinė partija. Visi keturi Tanzanijos prezidentai, įskaitant dabartinį, priklausė šiai partijai.
Politinė sistema
Tanzanija yra prezidentinė demokratinė respublika. Valstybės ir vyriausybės vadovas yra penkeriems metams visuotiniuose rinkimuose renkamas prezidentas (dabartinis – Jakaya Kikwete), kuris skiria ministrą pirmininką (dabartinis – Mizengo Pinda) ir vyriausybės narius. Įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso tiek vyriausybei, tiek ir 324 vietų parlamentui, kurio 309 nariai renkami penkerių metų kadencijai visuotiniuose rinkimuose, 10 skiriami prezidento, o likusius penkis narius išrenka Zanzibaro Atstovų rūmai.
Šalyje veikia daugiapartinė sistema. Daugumą parlamente (257 vietas) po paskutinių rinkimų turi Revoliucinė partija (Chama Cha Mapinduzi).
Pagal Demokratijos indeksą, 2011 m. Tanzanija buvo įvertintas kaip turintis hibridinį (pusiau demokratinį) režimą ir užėmė 90 vietą tarp 167 valstybių.
Tanzanija priklauso tokioms tarptautinėms orgzanizacijoms kaip Afrikos Sąjunga, Rytų Afrikos Bendrija, Tarptautinis rekonstrukcijos ir plėtros bankas, Tarptautinis valiutos fondas, Interpol, JTO, UNESCO, Pasaulio Prekybos Organizacija, bei kitoms.
Užsienio politika
Iki 2001 m. šalis neturėjo oficalios užsienio politikos, ji kito priklausomai nuo Tanzanijos vadovų ambicijų. Vadinamoji 2001 m. Naujoji užsienio politika, kuria grindžiama ir dabartinė šalies užsienio politika, remiasi septyniais principais: suverenumu, liberalizmu, gerąja kaimynyste, Afrikos vienybe, neutralumu, ekonomine diplomatija ir pasauliniu bendradarbiavimu siekiant ekonominio vystymosi ir taikos.
Lietuva ir Tanzanija yra užmezgusios diplomatinius santykius nuo 1993 m. lapkričio 11 d. Tanzanija yra akreditavusi Lietuvai ambasadorę, reziduojančią Švedijoje. Tuo tarpu Lietuva Tanzanijai akreditavusi ambasadoraus nėra, tačiau Tanzanijos sostinėje Dar es Salame yra atidariusi Lietuvos garbės konsulatą. 2018 m. prekybos apimtys tarp valstybių siekė 3,97 mln. eurų.
Geografija
thumb|240px|Meru ugnikalnis
Tanzanija yra Rytų Afrikoje, prie Indijos vandenyno. Didžiąją dalį paviršiaus užima Rytų Afrikos plokščiakalnis, iškylantis virš 1000 m. Pagal vakarinį ir pietvakarinį pakraščius driekiasi gilių tektoninių lūžių grupė, vadinama Afrikos riftiniu slėniu. Šiaurinėje dalyje, netoli Kenijos sienos, iškilę du ugnikalniai – Kilimandžaras (užgesęs, aukščiausia visos Afrikos vieta, 5895 m) ir Meru (veikiantis, 4567 m). Visoje šiaurinėje ir vakarinėje dalyje būdingas seisminis aktyvumas. Lygiagrečiai vandenyno pakrantei driekiasi siaura žemumų juosta, o greta kranto gausu koralų supamų salų (Zanzibaras, Mafija, Pemba ir kt.). Šalyje yra svarbūs deimantų, alavo, titano, volframo, niobio rūdų telkiniai.
Tanzanijoje gausu didelių, tektoninės kilmės ežerų. Jie susitelkę šalies vakaruose: Viktorijos ežeras, Tanganika, Malavio ežeras, Rukva, Natrono ežeras, Ejasis ir kt. Šalies upės priklauso daugiausia Indijos vandenyno baseinui: Rufidžis, Ruvuma, Didžioji Ruaha, Panganis. Vakarinės dalies upės (Kagera, Mara) ir dauguma ežerų priklauso Nilo baseinui.
Vakarinę ir pietinę Tanzanijos dalį užima tropiniai sausieji retmiškiai, pakrantės žemumoje – parkinės savanos, centriniuose rajonuose – sausosios aukštažolės savanos. Kalnų šlaituose auga drėgnieji tropiniai miškai. Šalyje įsteigta daug rezervatų ir nacionalinių parkų: Serengečio, Kilimandžaro, Meru, Rungvos, Manjaros ežero, Ngurdoto kraterio, Seluso ir kt.
Klimatas
Tanzanijai būdingas tropinis klimatas su vidutine +23 °C metine temperatūra ir beveik 900 mm kritulių kiekiu. Vėsesnis ir sausesnis sezonas trunka nuo gegužės iki rugpjūčio, o karštesnis ir lietingesnis – nuo rugsėjo iki balandžio. Kalnuotose vietovėse klimatas vėsesnis.
Ekonomika
thumb|right|270px|Turgus Tanzanijoje.
Tanzanijos pagrindinis pelnas yra gaunamas iš žemės ūkio. Auginama kava, arbata, skaistenis, sizalis, ryžiai, tabakas, cukranendrės, medvilnė, kopra, anakardžių riešutai, gvazdikėliai. Populiariausias pragyvenimo šaltinis yra ūkininkavimas, kukurūzų, kviečių, sorų, sorgų, daržovių, bananų ir manijokų auginimas. Auginamos avys, ožkos ir galvijai. Tanzanijos ekonomikai svarbi raudonmedžio, tikmedžio, juodmedžio, mangrovių miškų mediena. Be žemės ūkio produktų, gaminamas popierius, plataus vartojimo prekės, statybų konstrukcijos, perdirbama nafta, liejami aliuminio produktai. Tanzanijoje taip pat kasami deimantai, auksas, druska, gipsas, fosfatai ir baltmolis.
Iš Tanzanijos eksportuojami daugiausiai žemės ūkio produktai, deimantai bei kiti brangakmeniai. Importuojamos plataus vartojimo prekės, mašinos, transporto įranga, maistas ir chemikalai.
Gyventojai
thumb|270px|left|Jaunesni nei 15 metų vaikai sudaro beveik pusę Tanzanijos populiacijos.
Gyventojų pasiskirstymas Tanzanijoje yra labai netolygus. Gyventojų tankumas vienose teritorijose yra vos 1 žmogus kvadratiniame kilometre, o kituose net – 347 žm/km². Svarbiausi gyventojų koncentracijos židiniai yra pakrantė (istorinis Svahilių krantas) ir vakarinė, ypač šiaurės vakarinė, Tanzanija (Didžiųjų ežerų regionas), o visa vidurinė dalis yra ypač retai gyvenama. Daugiau kaip 80 proc. gyventojų gyvena kaime. Dar es Salamas yra didžiausias miestas (2,7 mln. gyventojų) ir buvusi sostinė. Dodoma yra vadinama nauja šalies sostine, nes ten įsikūręs šalies parlamentas.
Tanzanijoje gyvena daugiau kaip 120 tautybių gyventojai, kurių dauguma – bantai. Atokiose teritorijose yra išlikę senesnių gyventojų koisanų (sandavių ir hadzų), kušitų (burungiai, gorovai, iraku) palikuonys. Nuo XVIII a. Tanzanijos savanose gyvena ir nilotai: masajai ir datogai. Didžiausios bantų kalbomis kalbančios etninės grupės yra sukumai, njamveziai, čagai, njakusai, hajai, hehiai, benai, gogai ir makondžiai. Tanzanijoje gyvena ir 70 tūkst. arabų bei 10 tūkst. europiečių.
Nuo 1967 m. valstybiniuose surašymuose nėra klausimo apie religiją. Neoficialiais duomenimis, šalyje dominuoja krikščionybė ir islamas.
Muzika, literatūra ir vaizduojamasis menas
thumb|Tingatinga srovės paveikslas. Kaip ir kitose šalyse, muzika Tanzanijoje nuolat kinta ir skiriasi priklausomai nuo regionų, atlikėjų ir progų, kuriomis atliekama. Pagal BASATA klasifikaciją išskiriami penki oficialios vietinės muzikos žanrai Tanzanijoje: ngoma, dansi, kvaja, tarabas ir bongo flava. Nuo 2000-ųjų vidurio šalyje iškilo singeli, neoficialus svahilių muzikos žanras, spontaniškai atliekamas Dar es Salamo bendruomenėse, nuo maždaug 2020 m. tapęs dominuojančiu žanru šalyje.
Ngoma (Bantu, kas reiškia šokis, būgnas ir renginys) yra tradicinė šokių muzika, nuo seno labiausiai paplitusi Tanzanijoje. „Dansi“ vadinama miesto džiazas arba kolektyvų atliekama muzika. Taraba – dainuojamoji kisvahilių poezija, paprastai atliekama muzikantų trupės, akompanuojant styginėiams instrumentams, kurios atlikimo metu publika dažnai raginama šokti ir ploti. „Kvaja“ vadinama chorinė muzika, išplitusi kolonizacijos metu ir pradžioje naudota tik bažnyčiose. Dabar chorinė muzika susieta su pasaulietiniu švietimu, socialiniais ir politiniais įvykiais.
Bongo flava – tai Tanzanijos populiarioji muzika, kilusi 2000-ųjų pradžioje iš muziki wa kizazi kipya, kas reiškia „naujos kartos muzika“. Pastaroji susiformavo devintojo dešimtmečio pabaigoje. Kizazi kipya formavimuisi reikšmingą įtaka darė regis, ritmenbliuzas ir hiphopas, tuo tarpu bongo flava formavimuisi didžiausią įtaką darė tarabas ir dansi. Dabartinei bongo flava muzikai stipriausią įtaką daro afropopas, amapiano stiliaus muzika (PAR) ir tanzanietiškas singelio žanras. Singeli yra ngoma muzika, užgimusi šiaurės vakarų Dar es Salame. Šiai muzikai būdingas itin greitas ritmas ir repavimas bei reikšmingi muzikos atlikimo skirtumai, priklausomai nuo atlikėjo lyties.
Blakpulas
Blakpulas – miestas Anglijoje, Airijos jūros pakrantėje. Turistų mėgstamos vietos – trys jūros tiltai (1863–1893), 1894 metais statyta Eifelio bokšto kopija, atrakcionų parkas. Klimato kurortas.
Tanzanija
Muzika, literatūra ir vaizduojamasis menas
Nuo šalies nepriklausomybės iki 1993 m. visą muzikos įrašymą ir platinimą griežtai reglamentavo BASATA, pirmiausia per Tanzanijos Dar es Salamo radiją. Buvo leista įrašyti ar transliuoti tik keturių žanrų tanzanietišką muziką: ngomą, tarabą, kvają ir dansi. 1993 m. Transliavimo paslaugų įstatymas leido privačius transliuotojus ir įrašų studijas. Per kelerius metus iki 1993 m. akto hiphopas šiek tiek įsitvirtino Dar es Salame, Arušoje ir Mvanzoje. Šiuo laikotarpiu buvo pereita nuo turtinguose miesto kvartaluose paplitusio angliško hiphopo prie skurdesniuose kvartaluose svahilių kalba atliekamos kizazi kipya muzikos. Atlaisvinus radijo bangų suvaržymus bongo flava paplito visoje šalyje.
Tanzanijos valstybinis himnas Mungu Ibariki Africa, 1897 m. sukurtas Pietų Afrikos kompozitoriaus Enocho Sontongos, davė pradžią ir Zambijos ir poapartheidinės PAR himnams.