cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jūros šventė
Istorija
48-oji Jūros šventė vyko 2007 m. liepos 27-29 d. Jos metu trečią kartą vyko jau tradiciniu tapęs burlaivų festivalis „Baltic Sail“.
Šventės reikšmė Klaipėdai
Tai itin svarbus renginys Klaipėdos miestui. Į šventę atvyksta svečių iš visos Lietuvos bei užsienio šalių – Vokietijos, Nyderlandų, Estijos.
Šventė yra puiki priemonė reklamuoti miestą. Ją dažnai transliuoja nacionalinė ir kitos Lietuvos televizijos, sulaukiama nemažai užsienio spaudos dėmesio.
Šventės Jūrininkų vakare tradiciškai įteikiami Jūrų kapitono Liudviko Stulpino medalis ir Lietuvos jūrų transporto darbuotojo garbės ženklas nusipelniusiems asmenims.
Barclays Pingit
Barclays Pingit – programėlė, skirta pervesti pinigams mobiliaisiais telefonais žmonėms, gyvenantiems Jungtinėje Karalystėje. Ši mobilioji aplikacija buvo paleista į rinką 2012 metų vasarį. „Barclays Pingit“ gali naudotis visi Jungtinės Karalystės gyventojai, kurie turi einamąsias sąskaitas Jungtinės Karalystės bankuose ir yra bent 16 metų amžiaus. Programėlė šiuo metu yra prieinama vartotojams, kurių telefone yra iOS, Android, Windows Phone arba Blackberry operacinė sistema.
XIII Europos futbolo čempionato atranka/A grupė
XIII Europos futbolo čempionato atrankos A grupės rezultatai.
-
Kopūstiškiai
Kopūstiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Giedraičių.
Istorija
1843 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Kopūstiškių vienkiemis.
Velnio akmuo
Velnio akmuo:
The Hoosiers
The Hoosiers – Indie Pop grupė, įsikūrusi 2003 metais Londone (Anglijoje).
Istorija
Grupę „The Hoosiers“ 2003 metais įkūrė dainininkas Irwin Sparkes (vokalas, gitara). Kolektyvą sudaro vokalistas bei gitaristas Irwin‘as Sparkes‘as, bosine bei paprasta gitara (akustiniuose pasirodymuose) grojantis Martin‘as Skarendahl‘as ir būgnininkas Alphonso Sharland‘as. Pirmą savo pasirodymą jie atliko Didžiosios Britanijos radijo stotyje – juos į savo šou pasikvietė „BBC Radio 2“ laidų vedėjas Dermot O'Leary. Pirmasis „The Hoosiers“ singlas, daina „Worried About Ray“, 2007-ųjų liepą britų topuose pasiekė penktąją poziciją. 2007-ųjų spalį pasirodė ir debiutinis grupės albumas „The Trick to Life“.
Frensistaunas
thumb|right|200px|Frensistauno ir jo apylinkių nuotrauka iš palydovo Frensistaunas – antras pagal dydį Botsvanos miestas, kuriame gyvena apie 113.315 gyventojų (2001 m. duomenys), ir dažnai vadinamas „šiaurės sostine“. Miestas įsikūręs rytų Botsvanoje, apie 400 km nutolęs nuo sostinės Gaborono į šiaurės rytus. Frensistaunas yra Tati ir Inchvės upių sandūroje, o netoli teka Šašė upė (Limpopo intakas). Už 90 km yra tarptautinė siena su Zimbabve. Frensistaunas buvo pietų Afrikos aukso karštligės centras, tad iki šiol šalyje dar yra išlikusių senų ir apleistų kasyklų.
Istorija
Nors žmonių pėdsakai aptinkami maždaug prieš 80.000 metų, tačiau rašytiniai įrodymai yra kur kas jaunesni. Ndebele gentys perėjo teritoriją 1820-aisiais link jų kelio į Bulavają, atnešdami savo kultūrą į šiaurrytinės Botsvanos Kalanga sritį. Manoma, kad Nyangabgwe buvo artimiausias kaimas Frensistaunui, kuris buvo lankomas europiečių. Čia lankėsi Robertas Moffatas kartu su aukso ieškotoju Karlu Mauchu. Pastarasis rado aukso 1876 m. ties Tati upe.
Dabartinis miestas buvo įsteigtas 1897 m. Jis buvo pavadintas Danielio Francio garbei, kuris buvo Anglijos žvalgytojas ir valdė miesto žemes nuo 1869 m.
Iš pradžių mieste buvo tik viena gatvė, einanti į rytus paraleliai geležinkeliui. Šioje gatvėje buvo kelios kompanijos, tarp jų viešbutis ir trys bankai. Miestas buvo padalintas į juodaodžių ir baltaodžių zonas.
Gyventojai
Bakalanga genties, kuri yra antra pagal dydį tautinė grupė Botsvanoje, žmonės tradiciškai gyvena centre miesto ir aplink supančioje teritorijoje. Pastaruoju metu mieste padaugėjo nelegalių imigrantų iš kaimyninės Zimbabvės.
Infrastruktūra
Miestas yra pagrindinis transporto centras. Geležinkelio linija jungia miestą su Hararės miestu Zimbabvėje. Ta pati linija veda į sostinę Gaboroną. Miestas taip pat turi vietinį oro uostą su dviem pakilimo takeliais, įsikūrusį 2 km nuo miesto. 2003 m. miestas turėjo 29.223 keleivių pralaidumą.
Pakištynės
thumb|Pakištynių piktograma. Pakištynės – tradicinės lietuviškos imtynės. Ristynių atmaina. Tradiciškai buvo populiariausios Rytų ir Pietų Lietuvoje.
Taisyklės
Imtynininkai susiima rankas vienas kitam už nugaros ir pradeda imtis. Reikalaujamą varžovą iki trijų kartų numesti ant nugaros arba pakelti ir numesti ant žemės. Skirtingai negu ristynėse, paikištynėse buvo leidžiami pratimai kojomis. Verčiant varžovą buvo galimą pakišti koją.
Fukušimos Azuma stadionas
Fukušimos Azuma stadionas  – specializuotas beisbolo stadionas Fukušimoje, Japonijoje.
Istorija
1986 m. stadionas oficialiai atidarytas.
2020 m. vasaros olimpinių žaidynių metu stadione vyks beisbolo ir softbolo varžybos.
Bitinas
Bitinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bitinienė (ištekėjusi moteris) ir Bitinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šakočius
Šakočius (Ramaria) – kuokinių (Gomphaceae) šeimos grybų gentis.
Vaisiakūniai labai šakoti, dažniausiai įvairių spalvų. Lietuvoje auga 9 rūšys:
Fildso medalis
Fildso medalis  – kanadiečių matematiko John Charles Fields 1924 m. pasiūlytas ir įsteigtas apdovanojimas, kurį kas ketverius metus Tarptautiniame matematikų kongrese įteikia Tarptautinė matematikos sąjunga. Fildso medaliu pagerbiama už išskirtinius matematinius pasiekimus. Jis gali būti skirtas asmenims, kuriems tų metų pradžioje dar nebuvo sukakę 40 metų. Šis apdovanojimas kaskart skiriamas mažiausiai dviem žmonėms, o keturi laureatai laikomi priimtiniausiu scenarijumi. Premijos dydis – apie 15 tūkst. Kanados dolerių. miniatiūra|180px|left|Premijos steigėjas [[John Charles Fields|J. C. Fields (1863–1932)]] miniatiūra|180px|left|Medalio reverse – Archimedo teoremos „Apie rutulį ir cilindrą“ iliustracija
Fildso apdovanojimas ir medalis yra vienas prestižiškiausių apdovanojimų matematikos srityje. Kadangi Nobelio premija neskiriama matematikams, Fildso medalis dažnai vadinamas „Nobelio matematikos premija“.
Pirmi 2 medaliai įteikti 1936 m. ICM matematikų kongrese Osle. Nuo 2006 m. padidintas apdovanojamų medalininkų skaičius iki 4 (kongrese Maskvoje).
Medalis
Fildso medalio autorius – kanadiečių skulptorius R. Tait McKenzie. Medalio aversas išpildytas su Archimedo reljefiniu atvaizdu ir įrašu („Pranokti savo žmogiškas ribas ir užkariauti visatą“). Data užrašyta romėniškais skaičiais su klaida – „MCNXXXIII“, nors turėtų būti „MCMXXXIII“. Medalio reversas – su įrašu („Matematikai, susirinkę iš viso pasaulio, įteikė [šį apdovanojimą] už puikų darbą“). Skydo fone, už šakelės, išraižyta Archimedo teoremos „Apie rutulį ir cilindrą“ iliustracija. Medalio krašte įrašomas laureato vardas. Apdovanojimą teikianti Tarptautinė matematikos sąjunga nurodo, kad 6,35 cm skersmens medalis yra nukaldintas iš 14 karatų grynumo aukso.
Fildso ir Nobelio premijų skirtumai
Abu apdovanojimai yra pakankamai skirtingi:
Įdomūs faktai
1954 m. Jean-Pierre Serre tapo jauniausiu Fildso medalininku būdamas 27 metų. 2018 m. duomenimis, jis ir toliau liko jauniausiu laureatu.
1970 m. Sergejus Novikovas dėl TSRS vyriausybės draudimo išvykti į užsienį negalėjo keliauti į kongresą Nicoje ir atsiimti medalio.
1978 m. Grigorijus Margulis dėl TSRS vyriausybės draudimo išvykti į užsienį negalėjo atsiimti apdovanojimo kongrese Helsinkyje. Vietoje jo medalį paėmė matematikas Jacques Tits, išreiškęs gilų nusivylimą dėl tokios situacijos, atsižvelgdamas į Helsinkio miesto simbolinę prasmę.
1982 m. kongresą buvo numatyta surengti Lenkijoje, tačiau dėl karinės padėties šalyje paskelbimo 1981 m. gruodžio mėn., jį teko perkelti į kitus metus - apdovanojimų ceremonija Varšuvoje įvyko 1983 m.
1990 m. Edward Witten tapo pirmuoju fiziku, pelniusiu apdovanojimą.
1998 m. ICM kongrese matematikui Andrew Wiles už Didžiosios Ferma teoremos įrodymą Fildso medalio komitetas pirmą kartą įteikė „sidabro skydo“ apdovanojimą. Kaip paaiškėjo, būsimas laureatas Fildso medalio įteikimo metais jau buvo šiek tiek viršijęs amžiaus limitą.
2014 m. Irano matematikė Maryam Mirzakhani tapo pirmąja moterimi Fildso medalininke.
Krasovo Vulka
Krasovo Vulka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 1 namas ir 7 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 2 namai ir 16 gyventojų. 2006 m. buvo 21 namas ir 91 gyventojas.
Samavas
Samavas tai:
Segnetoelektra
right|frame|Dielektrinė poliarizacija. right|frame|Paraelektrinė poliarizacija. right|frame|Segnetoelektrinė poliarizacija. Segnetoelektra arba feroelektra yra savaiminės poliarizacijos ir poliarizuotumo kitimo dėl išorinio poveikio (elektrinio lauko, temperatūros, šviesos, mechaninės deformacijos) sukelti reiškiniai.
Istorija
Segnetoelektra 1920 m. buvo atrasta Segneto druskos kristaluose. Iš čia ir kilęs pavadinimas. Dėl segnetoelektrikų ir feromagnetikų savybių panašumo nuo 1940 m. vakarų Europos šalyse ir JAV segnetoelektra vadinama feroelektra, o segnetoelektrikai – feroelektrikais. Gana ilgai segnetoelektra buvo laikoma retu ir egzotiniu gamtos reiškiniu, būdingu tik kai kuriems sudėtingos struktūros kristalams, o segnetoelektrikai nebuvo plačiau taikomi elektronikoje ir technikoje. Ilgokai segnetoelektra nebuvo suprasta mikroskopiškai. Požiūris į segnetoelektrikus iš esmės pasikeitė, kai 1960 m. buvo suprastas segnetoelektros ir kristalų gardelės dinamikos ryšys: segnetoelektra atsiranda kaip kristalų fazinio virsmo dėl vienos gardelės optinių virpesių modos, vadinamos minkštąja, temperatūrinio nestabilumo pasekmė. Minkštosios modos koncepcija sukūrė bendrą segnetoelektros mikroskopinį vaizdą, kurio paprastumo nenustelbia daugelio segnetoelektrikų struktūros sudėtingumas.
Medžiagos
Segnetoelektrikas (Feroelektrikas) – kristalas (dielektriko, puslaidininkio, magnetiko), kuris tam tikrame temperatūros intervale savaime poliarizuojasi, o jo poliarizuotumo dydis ir kryptis kinta dėl išorinio elektrinio lauko. Daugeliu atžvilgių feroelektrikai yra feromagnetikų analogai, panašios jų histerezės kilpos ir pan., nors mikroskopinė feroelektriškumo ir feromagnetizmo prigimtis visiškai skirtinga. Tarp feroelektrikų mokslininkams gerai žinomi BaTiO3, NaNO2, Pb [ ZrxTi1-x ] O3, SbSI, SbSBr ir kt.
Poliarizacija
Segnetoelektrikų poliarizuotumas, o tuo pačiu ir dielektrinis jautris netiesiškai priklauso nuo išorinio elektrinio lauko stiprumo. Šį procesą, vadinamą perpoliarizacija, lydi dielektrinė histerezė, apibūdinama poliarizuotumo sotimi Ps ir koerciniu elektriniu lauku Ek. Segnetoelektrikai susideda iš segnetoelektrinių domenų, vienalytės savaiminės poliarizacijos sričių. Stipriame elektriniame lauke domenai orentuojasi elektrinio lauko kryptimi, segnetoelektrikas tampa viendomenis. Segnetoelektrinių domenų poslinkis elektriniame lauke lemia segnetoelektriko dielektrinės skvarbos, elektrinio laidumo ir kitų parametrų priklausomybę nuo elektrinio lauko stiprio ir dažnio. Segnetoelektrikų savaiminė poliarizacija atsiranda arba išnyksta kiekvienam segnetoelektrikui būdingoje fazinio virsmo temperatūroje, arba Kiuri taške. Fazinių virsmų priežastys įvairiems segnetoelektriniams kristalams yra akyviai tyrinėjamos mokslininkų.
Taikymas
Arti fazinio virsmo kristalų gardelė nestabili, o fizikiniai parametrai – ekstremaliai netiesiniai ir jautrūs įvairiems išorės poveikiams. Todėl segnetoelektrikų praktinio taikymo aktualiausiose mokslo ir technikos srityse galimybės gana plačios: keisti vienas energijos formas kitomis, keisti ir išaugoti informaciją ir pan. Šiuo metu segnetoelektrikai yra plačiai taikomi įvairių prietaisų gamyboje.
Koroluvka
Koroluvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Vlodavos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 75 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lietuvos socialistų partija
Lietuvos socialistų partija, LSP – buvusi Lietuvos politinė partija, atstovavusi kairiojo marksizmo pozicijas.
Istorija
Įkurta 1994 m. kovo 26 dieną Steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Pirmuoju LSP pirmininku buvo išrinktas Albinas Visockas.
1995 m. rugsėjo 11 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 191867432, registracijos adresas – Vilnius, P. Žadeikos g. 4-5). Nuo 2006 m. partijai vadovauja Giedrius Petružis.
2009 m. gruodžio mėn. partijos suvažiavimas priėmė sprendimą jungtis su partija „Frontas“. Naujos partijos pavadinimas – „Socialistinis liaudies frontas“. Partija neegzistuoja.
Liuleelvenas
Liulė arba Liuleelvenas (SV Lule älv) – upė šiaurės Švedijoje, Norboteno lėne. Prasideda Skandinavijos kalnuose. Teka į pietryčius Norlando plynaukšte, prateka virtinę ežerų (Akajaurės, Stura Lulevateno), sudaro slenksčius ir krioklius. Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką ties Liuleo.
Didžiausi intakai – Mažasis Liuleelvenas, Bodtreskuonas. Ant upės įrengta hidroelektrinių kaskada. Prie Liuleelveno įsikūrę Harardso, Bodeno, Liuleo miestai.
Vištapienė
Vištapienė (Gagea) – lelijinių (Liliaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės svogūninės žolės.
Šiliūnai
Šiliūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paobelio.
Vištapienė
Lapai linijiški arba lancetiški, jų pakraštys lygus. Žiedai sukrauti kekėse, dvyličiai, gelsvi arba geltoni. Vaisius – dėžutė.
Gentyje yra apie 100 rūšių, paplitusių Europos ir Azijos vidutinio klimato srityse. Lietuvoje auga 5 rūšys:
Zablūdava
Zablūdava – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vyžuonų.
Istorija
1647 m. Svėdasų dvaro dokumentuose minimas Zablūdavos klebonas, kas rodo kaime buvus parapiją ir tikriausiai bažnyčią.
Žibintas (žurnalas)
Žibintas – mėnesinis jaunimo žurnalas, leistas 1945–1947 m. Celėje, Lertėje, Ceste bei Grevene, Vakarų Vokietijos karo pabėgėlių stovyklose ir religinis kultūros žurnalas, leistas 1955–1957 m. Bradforde, Anglijoje.
Istorija
Leido ir redagavo kunigas Jonas Kuzmickis-Gailius. Vokietijoje išleisti 9 numeriai 16-28 p. apimties, Bradforde – 18 numerių.
SKN Sankt Pölten
SKN Sankt Pölten – Austrijos futbolo klubas iš Sankt Pelteno. Klubas turi futbolo ir krepšinio komandas.
Istorija
spusu Sportklub Niederösterreich St. Pölten, arba trumpai SKN St. Pölten buvo įkurtas 2000 m. vasarą.
2015/16 laimėjo Pirmą lygą (antra pakopa). 2016/17 m. sezone pirmą kartą žaidė Bundeslygoje.
2020/21 m. sezone žaidė Bundeslygoje. Iš dvylikos dalyvių liko paskutinėje vietoje ir žaidė pereinamąsias rungtynes su Antros lygos atstovais. 2021 m. gegužės 26 d. Klagenfurto „Austria“ rezulatu 4–0 sutriuškino SKN Sankt Pölten.
Atsakomosiose rungtynėse, kurios įvyko 2021 m. gegužės 29 d. dar kartą nugalėjo varžovai. Šį kartą rezultas buvo 1:0. Klagenfurto „Austria“ nugalėjo varžovus bendru dviejų rungtynių rezultatu 5–0 ir pateko į Bundeslygą. SKN Sankt Pölten iškrito į žemesnį divizioną.
2021/22 m. sezone žaidė Antroje lygoje (antra pakopa).
Stadionas
NV Arena – futbolo stadionas, kuris talpina 8 tūkst. žiūrovų.
Bulgarijos socialdemokratai
Bulgarijos socialdemokratai, (BS, blg.: Български социалдемократи) – Bulgarijos kairiojo centro partija.
Pradžia
Bulgarijos socialdemokratų partija (blg.: Bulgarska Socialdemokratičeska Partija) įkurta 1891 m. rugpjūčio 2 d. Dmitrijaus Blagojevo iniciatyva. Laikėsi marksistinės krypties. 1894 m. susijungė su reformistine Socialdemokratų sąjunga ir pasivadino Bulgarijos darbininkų socialdemokratų partija. 1903 m. X suvažiavime atsiskyrė „platieji“ (dešinieji) ir „glaudieji“ (probolševikiniai) socialistai. Glaudieji, vadovaujami D. Blagojevo, evoliucionavo į komunistų partiją, platieji, vadovaujami Janko Sakjazovo, liko reformistinėse pozicijose ir pasivadino Bulgarijos darbininkų socialdemokratine partija (BSDDP, blg.: Българска работническа социалдемократическа партия /тесни социалисти/).
1908 m. prie BSDDP prisijungė nuo „glaudžiųjų“ socialistų atskilę anarcholiberalai, 1919 m. progresistai. 1918–1919 ir 1923–1924 įėjo į vyriausybes. Dalyvavo steigiant II internacionalą. 1934 m. gegužės 19 d. profašistinės vyriausybės uždrausta.
Represijos
BSDDP veikla buvo atkurta 1944 m. 1945 m. rugpjūčio 28 d. BSDDP generalinis sekretorius Kosta Luičevas pareikalavo komunistų vyriausybės legalizuoti partijos veiklą, rugsėjo 24 d. Sofijos apygardos teismas partiją užregistravo kaip juridinį asmenį, bet 1948 m. po represijų BSDDP buvo prijungta prie BKP. 1946 m. vasario 23 d. už straipsnį socialdemokratų laikraštyje Svoboden Narod, ginantį demokratiją, buvo suimtas partijos pirmininkas Krastiu Pastuševas, 1948 m. suimti ir nuteisti ilgiems metams parlamento frakcijos nariai, partijos vadovai, uždarytas laikraštis. Dalis partijos narių užsienyje atnaujino veiklą, dalyvavo SI kongresuose konsultacinio nario teisėmis ir Rytų ir Vidurio Europos socialdemokratų unijos veikloje.
Atgimimas
BSDDP atnaujino veiklą šalyje 1989 m. lapkričio 26 d. 1990 m. sausio 5 d. pakeitė pavadinimą, susigrąžindama senąjį – Bulgarijos socialdemokratų partija. 1990-1991 dėl politinės konjunktūros skelbėsi kairiojo centro partija tarp besiorientuojančios į socialdemokratinę BSP kairėje ir bolševikinės Demokratinių jėgų sąjungos dešinėje. Tarp daugybės atsiradusių partijų artimiausios buvo Jungtinis darbo blokas ir Socialdemokratų politinis judėjimas. Todėl kilus idėjai suvienyti panašias idėjas skelbiančias partijas, buvo parengtas Naujosios kairės projektas, kuris 2001 m. parlamento rinkimuose leido pasipriešinti Simeono II Nacionaliniam judėjimui ir parlamento rinkimuose gavo 50 vietų iš 240. Tai trukdė identifikuotis ir įtvirtinti SI tikslus atitinkančią programą.
45-ajame kongrese 2002 m. pavadinta partija Bulgarijos socialdemokratai (BS).
Struktūra
Struktūra teritorinė, veikia vietinės organizacijos ir jų sekcijos, bendruomeninės ir sričių organizacijos. Bendrapartiniai organai: kongresas, Nacionalinė konferencija. Kongresas trejiems metams renka 101 nario Nacionalinį komitetą, jo pirmininką ir kontrolės revizijos komisiją. NK pirmininko siūlymu renka 21 nario Vykdomąjį biurą, skiria sekretoriato vadovą ir 9 sekretorius.
SI narė nuo 1992 m.
Lukštas (Zarasų r.)
Lukštas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6,5 km į rytus nuo Suvieko, 0,55 km nuo Latvijos valstybinės sienos. Telkšo ledyninės kilmės, labai šakotame duburyje. Ilgis iš šiaurės į pietus siekia 1,8 km, plotis – iki 1,44 km. Altitudė 140,6 m. Ežeras seklus, jo didžiausias gylis yra 3,5 m. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų. Krantai žemi, o šiaurinių ir pietinių įlankų galai užpelkėję. Krantai ištisai apaugę medžiais. Lukšto ežere yra dvi miškingos salos, kurių bendras plotas 4,97 ha (3,97 ha ir 1 ha). Iš pietų ir pietryčių ežerą supa Stelmužės miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos, auga krūmynai ir miškeliai, vietomis įsiterpę dirbami laukai.
Pietuose į Lukštą iš Stelmužės ežero įteka Stelmužės upelis, o šiaurėje išteka Dauguvos baseino upė Lukšta (Ilūkstė).
Demetra
Demetra ( ar 'motina-deivė' arba 'davėja motina') – graikų mitologijoje Krono ir Rėjos duktė, žemės derlingumo ir žemdirbystės deivė, vedybų saugotoja. Ji yra pažadinima kaip sezonų atnešėja Homeriškajame himne, tarsi subtilus ženklas, kad ji buvo garbinama dar ilgai prieš tai, kol pasirodė Olimpo dievai. Demetra ir jos duktė Persefonė buvo eleusinietiškų misterijų centrinės figūros, kurios taip pat buvo ankstesnės už Olimpo panteoną. Su Jasionu susilaukė Pluto, turto personifikacijos.
Lukštas (Zarasų r.)
Vandenvardis siejamas su žodžiu lukštas ('vandens lelija, puriena') bei ('drėgna pelkėta pieva, lanka').
Vėžionys
Vėžionys – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Jiezno, prie kelio. Rytiniu kaimo pakraščiu teka Verknės intakas Dzindzakė, iš vakarų prieina Šilėngirės miškas, iš pietų – Vėžiongirės miškas. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka (nuo 1954 m.).
Demetra
Kilmė
Demetros ir Poseidono vardai yra siejami vienoje iš Pilo lentelių, kur jie pasirodo kaip „PO-SE-DA-VO-NE“ ir „DA-MA-TE“, kontekste sušventinto išrinkimo. Žodžių elementas „DA“ kiekvieno iš jų varde yra, atrodo, susijęs su indoeuropiečių šaknimi reiškiančia dalijimą žemės ir garbės (palyginimui lot. dare „duoti“), todėl „Poseidonas“ reikštų kažką panašaus į „davimo valdovas“ arba „duodančiosios vyras“, o „Demetra“ – „davimo motina“.
Poseidonas kartą persekiojęs Demetrą, jos archajiškoje formoje kaip deivę kumelę. Ji priešinosi Poseidonui bandydama pasislėpti karaliaus Onkijo arklių bandoje, bet negalėjo užmaskuoti savo dieviškumo. Poseidonas pasivertė eržilu ir paėmė ją. Iš jų sąjungos gimė Arionas, arklys suprantantis žmonių kalbą. Demetra pažodžiui „įsiutusi“ („Demetra Erinys“) puolime, bet nusiplovusi savo pyktį Ladono upėje („Demetra Lousia“). Arkadijoje istoriniais laikais Demetra buvo garbinama kaip deivė su arklio galva.
Vėžionys
thumb|left|220px|Gatvė Vėžionyse
Demetra
Kultas
thumb|300px|Demetra
Vaizdavimas
Demetra yra dažniausiai vaizduojama karietoje su gėlėmis, vaisiais ar javais. Taip pat kartais vaizduojama su savo dukra Persefone. Demetra beveik niekada nevaizduojama su savo mylimaisiais, išimtis Jasionas, Kretos jaunuolis. Dzeusas iš pavydo paaukojo Jasioną savo žaibu.
Vėžionys
Istorija
Kaimas susikūrė XVIII a. pradžioje. Dėl maro (1709–1710 m.) visi Vėžionių gyventojai išmirė. 1861–1908 m. su pertraukomis veikė slaptoji lietuviška mokykla.
Andrius Šidlauskas (1984)
2009 m. liepos viduryje sugrįžo į Panevėžio „Ekrano“ klubą ir pasirašė 1,5 metų sutartį.
Vėžionys
Istorija
Sovietmečiu Vėžionys priklausė Jiezno apylinkei ir buvo Nemajūnų kolūkio centrinė gyvenvietė.
Jurgis Vladislovas Giedraitis
Jurgis Vladislovas Giedraitis (, 1906 m. liepos 27 d. Minskas – 2000 m. rugsėjo 14 d. Mezons-Lafite,, Paryžiaus priemiestis) – Lenkijos politikas, publicistas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. 1929 m. Varšuvos universitete baigė teisę, studijavo istoriją.
1946 m. Romoje įsteigė leidybos ir tyrinėjimų centrą – Literatūros institutą (Instytut Literacki); nuo 1947 m. čia ėmė leisti mėnraštį „Kultura“. 1947 m. Literatūros institutas ir „Kulturos“ redakcija perkelti į Paryžių. Jo iniciatyva mėnraštyje suformuota vadinamoji kultūros politinė linija: stiprus, bet ne nacionalistinis Lenkijos valstybingumas ir harmoningi santykiai su kaimynais. Tai darė poveikį visam Vidurio Rytų Europos regionui. Šią nuostatą propaguoja ir nuo 1962 m. jo iniciatyva leidžiamas žurnalas „Zeszyty Historyczne“, buvo jo nominalusis redaktorius. Daug dėmesio skyrė Lietuvai, daugiatautei Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei bei jos paveldui – darniems religiniams santykiams, taikiam tautų sambūviui. Rūpinosi buvusios LDK tautų dabartinėmis problemomis, draugiškais Lietuvos ir Lenkijos, lietuvių ir lenkų santykiais. Aktyviai rėmė Lietuvos kovą dėl nepriklausomybės. Jo ir Č. Milošo vadovaujamas Lenkų nepriklausomos literatūros ir mokslo pagalbos fondas, įkurtas 1982 m., teikia stipendijas Lietuvos istorikams, menininkams dirbti ir stažuoti Paryžiaus mokslo ir kultūros įstaigose. Parašė autobiografiją (1994 m.).
Jadžurveda
Jadžurveda (, iš yajus „aukojimo ištarmė, aukmuo“ ir veda- „žinojimas“) – trečioji iš keturių senovės arijų šventųjų tekstų – vedų. Ši veda, kaip manoma, susiformavo tarp 1400–1000 m. pr. m. e. Jadžurveda skirta išskirtinai šrauta (somos aukojimo) ritualams. Ji susideda iš anksto nustatytų ritualinių veiksmų visumos, kuriuose vyrauja mantros, o jos buvo reikalingos, tam kad būtų galima atlikti religines aukojimo apeigas vedinio laikotarpio metu. Jos pagrindą sudaro jadžusai – aukojimo formulės, tariamos ritualo metu ir be ritualo sunkiai suprantamos. Jadžurvedos ritualų centre – aukojimas. Išsiskiria leksiškai beprasmių, grynai fonetinių formulių (pvz., om, hrim ir kt.) naudojimo gausa. Daug mantrų skirta Rudrai ir Pradžapačiui.
Antrasis Internacionalas
Antrasis Internacionalas – 1889–1914 m. veikęs socialistų ir socialdemokratų partijų tarptautinis susivienijimas.
Jadžurveda
Jadžurveda skiriama į 2 skirtingas dalis, kurios turi keletą išlikusių redakcijų:
Antrasis Internacionalas
Istorija
Įkurtas 1889 m. liepos 14-21 d. Paryžiuje vykusiame kongrese Prancūzijos ir Vokietijos socialistinių partijų iniciatyva. Dalyvavo 393 delegatai, atstovavę beveik visoms Europos ir JAV darbininkų politinėms organizacijoms, nuo marksistų iki anarchistų.
Priimtuose nuostatuose pirmenybė buvo teikiama ekonominės ir politinės kovos derinimui, parlamentiniam kovos būdui, atmestas prievartinių perversmų ir teroro kelias.
Jadžurveda
Svarbiausios Jadžurvedai priskiriamos upanišados yra Taitiryja Upanišada, Katha Upanišada (krišna Jadžurvedos), Yša Upanišada, Brihadaranjaka Upanišada (šukla Jadžurvedos).
Antrasis Internacionalas
Istorija
Internacionalo II kongresas vyko 1891 m. rugpjūčio 16-22 d. Briuselyje. Dalyvavo 363 delegatai, priimta rezoliucija dėl karo, kaip neišvengiamo kapitalizmo paradinio.
Jadžurveda
Jadžurvedos mituose pagrindinis dievas yra Pradžapatis (laikomas visatos kūrėju), keliama Višnaus svarba, Rudrai priskiriami Šivos bruožai ir vardai.
Antrasis Internacionalas
Istorija
III kongrese 1893 m. rugpjūčio 6-12 d. vykusiame Ciūriche dalyvavo 411 delegatų, pasmerkta anarchistinė kovos taktika, nutarta, kad II Internacionalui gali priklausyti tik partijos, pripažįstančios politinius kovos metodus. Socialistų partijų atstovai parlamentuose įpareigoti balsuoti prieš karo kreditus.
IV kongrese, 1896 m. liepos 27 – rugpjūčio 1 d. vykusiame Londone, dalyvavo 535 delegatai. Iš Internacionalo pašalinti anarchistai, pasmerkta kolonijinė politika, pareikalauta nacijų apsisprendimo teisės.
V kongrese 1900 m. rugsėjo 23-27 d. vykusiame Paryžiuje, dalyvavo 791 delegatas. Priimta K. Kautskio pasiūlyta rezoliucija dėl dalyvavimo vyriausybėse, įkurtas nuolatinis vykdomasis organas – Tarptautinis socialistų biuras.
VI kongrese 1904 m. rugpjūčio 14-20 d. vykusiame Amsterdame, dalyvavo 476 delegatai. Pasmerktas Rusijos – Japonijos karas, masiniai streikai pripažinti neparlamentine kovos priemone.
VII kongrese 1907 m. rugpjūčio 18-24 d. Štutgarte dalyvavo 886 delegatai, priimta rezoliucija dėl nuolatinės kariuomenės pakeitimo liaudies milicija, dėl militarizmo propagandos uždraudimo, profsąjungos pakviestos glaudžiau bendradarbiauti su socialistinėmis partijomis.
VIII kongresas, 1910 m. rugpjūčio 28-09 kovo vykęs Kopenhagoje, buvo skirtas kooperacijos plėtros problemoms. Jame dalyvavo 886 delegatai.
Pasibaigus karui susikūrė Berno Internacionalas (1919) ir Komunistų Internacionalas (1918), 2 ½ Internacionalas (1921, Vienos Internacionalas), Socialistų darbininkų Internacionalas (1923).
Iš Lietuvoje veikusių socialistinių partijų II Internacionalo veikloje dalyvavo Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratija, Lenkijos socialistų partija. Pastarosios lyderis Juzefas Pilsudskis sutrukdė LSDP bandymams 1896 m. ir 1904 m. deleguoti į Internacionalo kongresus J. Šliūpą.
Mudaus nacionalinis parkas
Mudaus nacionalinis parkas (SV Muddus) yra Švedijos šiaurėje, Laplandijoje, Norboteno lene, prie Luleelveno vidurupio; apie 100 km nuo Galivarės (Gällivare) miesto. thumb|left|250px|Mudaus nacionalinis parkas pažymėtas Nr.6 Parke vyrauja spygliuočių miškai, pelkės, nedideli ežerai. Čia peri gulbės giesmininkės, želmeninės žąsys, įvairios antys ir stibynuočiai. Yra lokių, lūšių, ernių. Parke galima rasti apie 115 paukščių rūšių.
Parkas yra Švedijos teritorijoje, kurioje iškrenta daugiausia kritulių, palyginus su kitomis šalies vietomis.
Mudaus nacionalinis parkas įkurtas 1942 m. 1984 m. parko ribos buvo išplėstos.
Dagenham & Redbridge FC
Dagenham & Redbridge FC – Anglijos futbolo klubas iš Londono. 2006-2007 m. sezone pradėjo žaisti futbolo lygoje.
Užpelkiai
Užpelkiai – taip vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Dagenham & Redbridge FC
Pasiekimai
Conference National
Isthmian League Premier Division
FA Trophy
Essex Senior Cup
Treneris
Treneris – sporto šakos specialistas, rengiantis sportininkus. Užsiima individualių sportininkų arba komandos fiziniu paruošimu varžyboms, treniravimu. Treneris konsultuoja savo treniruojamus asmenis treniruotėse ir varžybų metu, sudaro treniruočių planus, prižiūri sportininkus, moko sportinės technikos, skatina įgūdžių tobulinimą.
Komandinių sportų treneriai vykstant rungtynėms rūpinasi žaidimo taktika ir strategija, žaidėjų keitimu ir pan. Daug trenerių yra buvę tos sporto šakos sportininkai ar praėję specialias mokymo programas. Lietuvoje trenerio specialybę kaip išsilavinimą galima įgyti kai kuriose aukštojo mokslo įstaigose (pvz. Lietuvos sporto universitete).
Akaba
Akaba  – miestas pietų Jordanijoje, prie Raudonosios jūros dalies – Akabos įlankos. Muchafazos centras. Akaba geležinkeliu ir plentu sujungta su Amanu. Yra Karaliaus Huseino tarptautinis oro uostas, pasienio postas Izraelio pasienyje (į Eilatą).
Akaboje yra strategiškai svarbus jūrų uostas, per jį išvežami fosforitai. Fosforo trąšų gamybos, naftos perdirbimo pramonė. Yra žvejybinis laivynas. Amatai. Svarbus turistinis centras (pajūrio paplūdimiai, vandens pramogos, Vadi Rumo uolos ir kt.).
Istorija
Vietovė gyvenama jau apie 6000 metų. Pirmoji gyvenvietė įsikūrė čia gyvenant semitų tautai idumėjams. Nuo I a. ties Akaba apsigyveno arabai nabatėjai. Graikai miestą vadino Berenise, romėnai – Aila arba Elana. Romėnų laikais miestą su Damasku jungė Naujasis Trajano kelias (Via Traiana Nova). Vėliau teritorija buvo užkariauta musulmonų, greta pastatytas Ailos uostas. XII a. Akabą užėmė kryžininkai ir prijungė prie Jeruzalės karalystės (yra to meto Helimo tvirtovės liekanos bei Faraono salos tvirtovė Egipto teritoriniuose vandenyse). Nuo 1250 m. iki XVI a. Akabą valdė mameliukai. Vėliau valdant osmanams Akabos reikšmė sumenko, tai buvo nedidelis žvejų miestelis. I pasaulinio karo metais čia įvyko Akabos mūšis, kuriame jungtinės britų ir arabų pajėgos nugalėjo osmanus. Po šios pergalės Akaba tapo Hidžazo karalystės dalimi, vėliau priklausė Transjordanijai. 1965 m. Jordanijos karalius Huseinas išpirko iš Saudo Arabijos 12 km pakrantės ruožą Akabos plėtrai mainais į 6000 km² dykumos ploto.
Svastika
thumb|120px|right|Hinduistiška svastika thumb|120px|right|[[Suomija|Suomijos karo aviacijos rondelis su svastika. Suomijoje mėlyna svastika buvo valstybės simbolis 1918-1945 m.]] thumb|1940 m. [[Lietuvių tautininkų sąjunga|Lietuvių tautininkų sąjungos segtukas su svastika sukančia prieš laikrodžio rodyklę. Iš Petro Stankero rinkinio.]] thumb|200px|right|Svastika nacistinės Vokietijos vėliavoje thumb|200px|right|Svastikos parade, skirtame [[Adolfas Hitleris|A. Hitlerio 50-imtmečiui]]
Svastika (卐), sūkurėlis – kryžiaus pavidalo simbolis su keturiomis vienodo ilgio šakomis ir lygiais, dažniausiai stačiu kampu užlenktais galais.
Svastika senovėje plačiai naudota indoiranėnų, hetitų, keltų, graikų ir baltų, beveik visuose pasaulio žemynuose. Svastika – hinduizme, budizme ir džainizme plačiai naudojamas simbolis. XIX a. pab. – XX a. pr., svastikos simbolis atgaivintas Vakaruose, ypač su nacionalizmu, tautine ezoterika, okultizmu (arijanizmas ir pan.) susijusiuose judėjimuose. Vokietijoje ir Austrijoje nuo XIX a. 2 pusės ją naudojo dešiniosios radikalios grupuotės, savanorių kariniai junginiai. 1920–1945 m. juoda svastika buvo nacių partijos ženklas. Iš ten svastika pateko į Trečiojo Reicho herbą bei vėliavą. Dabar svastika dažnai siejama su neonacizmu, dėl ko kai kuriose šalyse uždrausta platinti, viešai naudoti.
Tai dažnas tradicinių meno dirbinių puošybos motyvas. Komponuotas vienas arba ištisine juosta. Svastikos dekoro motyvai aptinkami daugelio tautų ornamentikoje.
Svastika Indijoje
Indijos didžiosiose religijose svastika yra šventasis gero linkėjimo, klestėjimo, laimumo simbolis. Kaip saugojamasis ženklas vaizduojamas ant namų durų, šventyklų vartų, kūno, buitinės paskirties daiktų. Hinduizme dešiniakryptė svastika siejama su vyriškuoju dievo pradu ir Ganeša, o kairiakryptė – su moteriškuoju deivės pradu ir Kali. Taip pat šis ženklas naudojamas garbinant Lakšmę. Budizme svastika vaizduojama ant budų ir bodhisatvų krūtinių kaip jų pabudimo ženklas, o jos 4 užlenkti galai nurodo 4 tobulas pabudusiųjų būkles: meilę, užuojautą, džiaugsmą ir nesudrumsčiamumą. Džainizme svastika (nandjavarta) – 7 tyrthankaros Suparšvanathos ženklas. Džainų šventyklose ir šventraščiuose turi būti svastikos atvaizdų, apeigos prasideda ir baigiasi išbarstant svastiką iš ryžių miltų.
Baltų svastikos
Kernavėje rasti XIII amžiaus papuošalai (galvos vėrinio dalys, žiedai ir kt.) su svastikomis. Netoli ankstesnės Lietuvos Brastos, dabar miestas Brestas Baltarusijoje, atrasti prieš 2,5 tūkst. metų lietuvių protėvių pagaminti metaliniai iečių antgaliai su svastikomis jų šonuose. Lietuvoje daug šimtmečių svastikos naudotos kilmingų šeimų herbuose, valstybės apdovanojimuose. Latvijos mieste Liepojoje dvi metro skersmens svastikos iškaltos ant paminklo Latvijos nepriklausomybės kovų 1919–1922 metais savanoriams.
Lietuvoje svastiką pirmoji 1924 m. pradėjo naudoti (vėliavoje) Lietuvių tautininkų sąjunga.
Svastikos Rusijoje
thumb|left|200px|Rusijos herbo ir svastikos kombinacija ant Rusijos Laikinosios valstybės pinigų Rusijos teritorijoje svastikos žinomos nuo gilios senovės. Pvz., kasinėjamoje bronzos amžiaus Arkaimo (Аркаим) gyvenvietėje (maždaug 3 tūkst. m. pr. m. e.), Pietų Uralo stepėse, buvo aptikti 3, 4 ir 8 spindulių svastikos tipo ženklai.
Slaviškos svastikos, simbolizavusios tekančią saulę (Jarilo), Šviesos pergalę prieš Tamsą, gyvenimo – prieš mirtį, buvo vadinamos kolovrat (коловрат „rato sukimas“). Svastikas naudojo apeigose, statiniuose, drabužių ir kilimų raštuose. Svastika puošdavo namų rakandus ir ikonas.
Sankt Peterburgo Nekropolyje esantis M. Glinkos kapas papuoštas svastika. Svastika buvo papuošti kai kurie Laikinosios vyriausybės ir bolševikų leisti banknotai 1918–1922 m.
Po Antrojo pasaulinio karo Rusijoje buvo paplitusi vaikiška legenda, kad svastika sudaryta iš 4 raidžių Г (G), nes hitlerinės Vokietijos vadovų pavardės prasideda raide G: Gitler (Гитлер), Gebels (Геббельс), Gimler (Гиммлер), Gering (Геринг). Nors iš tikrųjų dalis šių pavardžių vokiečių kalboje prasideda raide H (Hitler, Himmler), dalis – raide G (Goebbels, Göring).
thumb|230px|Sūkurėlis Lietuvoje ([[Kulionys, romuviečių švenčiama Jorė)]] thumb|150px|Svastikos („Laimos kryžiai“) latvių [[Lielvardės juosta|Lielvardės juostoje]]
Nacizme
Savo knygoje Adolf Hitler aprašo savo „po daugybės pastangų“ sukurtą nacių vėliavą, aiškindamas jog svastiką pasirinko, nes ji ten turėtų reikšti „arijų rasės misiją kovoje dėl pergalės bei kūrybinio darbo idėją“ Panaudojus ženklą nacistams, po karo Vakaruose jis dažnai buvo laikomas neapykantos simboliu ir todėl kai kur uždraustas (įskaitant Vokietiją).
Simbolika
Svastika – vienas archajiškiausių pasaulio simbolių, nuo neolito laikų sutinkamas plačiai pasaulyje. Paliudyta senovės Kinijos, Egipto, Indijos, ankstyvosios krikščionybės mene. Jos simbolika įvairialypė. Laikoma, kad ji simbolizuoja saulės ratą, besikryžiuojančius žaibus, keturias pasaulio šalis, rotaciją, amžinai aktyvią energiją, siejama su ugnimi, šviesa, pasaulio raida. Anot sufijaus ir simbolikos aiškintojo Renė Genono, svastikos ryšis su ugnimi ir saule yra atsitiktinis ir netiesioginis, o „arčiausiai tiesos yra tie, kas laiko svastiką judėjimo simboliu, nors ir tokia interpretacija tebėra nepakankama, nes čia reikia kalbėti ne apie bet kokį judėjimą, o būtent apie sukimąsi aplink nejudamą centrą arba ašį.
Žodis svastika- anksčiausiai minimas indų gramatiko Paninio veikale „Aštadhjaja“. Jis kilęs iš žodelio svasti-, paprastai verčiamo kaip „palaima, sėkmė, laimė“. Indijoje tradiciškai žodis svasti- aiškinamas, esąs sudarytas iš su- (gerumą, tobulumą išreiškiantis priešdėlis) + asti („esti, yra“; „ger-būvis“), tačiau anot kalbininko Manfredo Meirhoferio, šio žodžio šaknis kilusi iš „būti vientisam, saugiam“. Šios šaknies vediniai turi ryškią soteriologinę prasmę, kaip ir pats žodis svasti-, „Rigvedoje“ dažnai vartojamas persikėlimo, peržengimo į saugią būvą kontekste. Dėl šių aplinkybių svastikos simbolį galima sieti su „sėkmingo grįžimo namo“, kitaip tariant, „amžinojo sugrįžimo“ mitu.
Keep of Kalessin
Keep of Kalessin – juodojo metalo grupė iš Trondheimo, Norvegijos. Grupė susikūrė 1993 m. Pavadinimas kilo iš Ursulos Le Guin knygų serijos „Žemjūrė“ (Earthsea), kuriose Kalessin yra drakono, valdančio Žemjūrės pasaulį, vardas. Keep of Kalessin buvo nominuota geriausios metalo grupės kategorijoje 2008 m. Spellemannprisen muzikos apdovanojimuose.
Geltonpintė
Geltonpintė (Laetiporus) – kempininių (Polyporaceae) grybų gentis, kuriai priklauso viena Lietuvoje auganti rūšis:
thumb|left|210px|Valgomoji geltonpintė
Kazimieras Laureckas
Kazimieras Laureckas (Laureckis), slap. Jucys Jonas, Zubris (1902 m., Darbėnuose, Darbėnų vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1948 m. birželio 7 d., Vaineikių k., Darbėnų vls., Kretingos aps.) – Žemaičių apygardos partizanas, Kardo rinktinės būrio vadas.
Biografija
Gyveno Pasertupyje prie Darbėnų. Dirbtuvių savininkas, Lietuvos šaulių sąjungos Darbėnų kuopos narys. Nuo 1944 m. rudens Lietuvos laisvės armijos (LAA), nuo 1945 m. – Kardo rinktinės narys. Rinktinės vado 1945 m. gruodžio 25 d. įsakymu organizavo Darbėnų valsčiuje Drebulės partizanų būrį, buvo paskirtas jo vadu. Vėliau vadovavo Vanago būriui, kuris 1946 m. priklausė Palangos valsčiuje veikusiai Narimanto kuopai.
Amerikinės musinukės
Amerikinės musinukės (Polioptilidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima.
Plunksnų danga melsai pilkos spalvos. Snapas ilgas. Minta vabzdžiais.
Paplitusios Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Dauguma rūšių tropikų gyventojai, kai kurios randamos JAV ir Kanados pietuose. Gyvena atvirose vietose. Lizdą suka krūmuose ir medžiuose.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Pilkoji amerikinė musinukė (Polioptila caerulea)]]
Adamkai (Liublino vaivadija)
Adamkai  – kolonija Lenkijos rytuose, Vlodavos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje.
Lietuvos ūkio partija
Lietuvos ūkio partija, LŪP – Lietuvos politinė partija. Partijos pirmininkas nuo 1995 m. Klemensas Šeputis.
Istorija
Įkurta 1995 m. spalio 14 d. Steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Partijos iniciatoriai buvo Leonas Jankauskas, vėliau partijos centrinės valdybos pirmininkas, Švietimo darbuotojų profsąjungos vadovas Aleksas Bružas, koncerno „Vikonda“ viceprezidentas Juozas Gaidamavičius, Bronislovas Kučinskas, Alfredas Pekeliūnas, Lietuvos Respublikos Nepriklausomybės Akto signataras Romualdas Rudzys, Eimutis Žvybas ir kiti pramonininkai.
1996 m. sausio 22 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 291929080, registracijos adresas – Vilnius, Savanorių pr. 7).
Veikė iki 2011 m.
Liaudanskienė
Liaudanskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Liaudanskaitė arba Liaudanskytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Liaudanskas arba Liaudanskis.
Lelija
Lelija (Lilium) – lelijinių (Liliaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės svogūninės žolės, turinčios kiaušiniškus svogūnus ir stačius lapuotus stiebus. Lapai dažniausiai siauri, bekočiai. Žiedai įvairių spalvų ir dydžio, vienų rūšių nusvirę, kitų statūs, sukrauti kekėse ar išaugę pavieniui. Apyžiedžio lapeliuose yra nektarinės. Vaisius – dėžutė.
Kampai
Kampai yra:
Sula (reikšmės)
Žodis sula gali reikšti:
Estešundas
Estešundas – pietvakarių Švedijos miestas, Jemtlando provincijoje, vidurio Švedijoje. Jis yra įsikūręs tiesiog ant Sturšeno ežero kranto. Miestas buvo įkurtas 1892 m. Gustavo III.
MyODBC
MyODBC – ODBC tvarkyklė, leidžianti ODBC sąsaja pasiekti MySQL duomenų bazių valdymo sistemoje talpinamus duomenis. Kaip ir su kitomis ODBC tvarkyklėmis, naudojant MyODBC galima MySQL duomenų bazes pasiekti bet kuria programavimo kalba, palaikančia ODBC komunikavimo mechanizmą, net jei kalbai nėra parašytos specialios MySQL bibliotekos.
Tikrasis pavadinimas yra Connector/ODBC, kaip terminas, žymintis MySQL AB kompanijos MySQL ODBC tvarkyklių produktų šeimą.
Indonezija
Indonezija, oficialiai Indonezijos Respublika  – salų valstybė Pietryčių Azijoje, tarp Indijos ir Ramiojo vandenynų. Borneo saloje Indonezija ribojasi su Malaizija, Naujosios Gvinėjos saloje – su Papua Naująja Gvinėja, Timoro saloje – su Rytų Timoru. Sudaryta iš 17 000 salų. Šalis yra keturiolikta pagal plotą ir ketvirta pagal gyventojų skaičių. Indonezija didžiausia tarp šalių, kuriose musulmonai sudaro daugumą. Java yra gyventojų skaičiumi didžiausia sala pasaulyje. Šalis yra prezidentinė respublika su nuo 2004 m. kas penkerius metus renkamu prezidentu ir įstatymų leidžiamąja valdžia (vadinamąja Liaudies Patariamąja Asamblėja). Indoneziją sudaro 37 provincijos, iš kurių aštuonios turi specialų statusą. Šalies sostinė Džakarta yra vienas didžiausių miestų pagal gyventojų skaičių miestų. Nepaisant didelio gyventojų skaičiaus ir tankiai apgyvendintų regionų, Indonezija turi didžiulius laukinės gamtos plotus ir gali pasigirti vienu didžiausiu biologinės įvairovės lygiu.
Indonezijos žemynas buvo vertingas prekybos regionas mažiausiai nuo VII amžiaus, kuomet Šrividžaja, o vėliau Madžapahitas prekiavo su žemyninėje Kinijoje ir Indijos subkontintente įsikūrusiomis šalimis. Vietiniai valdovai dar ankstyvuoju laikotarpiu priėmė kaimynų tikėjimus ir kultūrą, tad klestėjo induistų ir budistų karalystės. Islamas į Indoneziją atkeliavo per sufijų prekeivius ir mokslininkus, krikščionybė - per Europos misionierius. Kolonializmo laikotarpiu Indoneziją valdė portugalai, prancūzai ir britai, tačiau ilgiausiai čia įsiviešpatavę buvo olandai - apie 350 metų. Indonezijos kaip tautinės valstybės samprata atsirado XX a. pr., o kulminaciją pasiekė Indonezijai paskelbus nepriklausomybę 1945 m. rugpjūčio 17 d. Galutinai nepriklausoma tapo 1949 m. gruodžio 27 d., Nyderlandams pripažinus Indonezijos nepriklausomybę.
Indonezijoje gyvena tūkstančiai skirtingų vietinių etninių ir šimtai kalbinių grupių, iš kurių daugiausiai kalbančiųjų turi javiečių kalba. Indonezijoje susiformavo bendra tapatybė, kurios šūkis yra „ Bhinneka Tunggal Ika “ („Vienybė įvairovėje“ pažodžiui, „daug, bet viena“), kurią jungia valstybinė kalba, kultūrinė įvairovė, religinis pliuralizmas tarp musulmonų daugumos ir bendra kolonializmo istorija bei kova prieš jį. Indonezijos ekonomika pagal nominalųjį BVP yra 17-a, pagal BVP PGP – 7- a. Indonezija yra regioninė galia. Šalis priklauso kelioms tarptautinėms organizacijoms, įskaitant Jungtines Tautas, Pasaulio prekybos organizaciją, G20 ir yra viena iš Neprisijungimo judėjimo, Pietryčių Azijos valstybių asociacijos, Rytų Azijos viršūnių susitikimo, D-8 ir Islamo bendradarbiavimo organizacijos įkūrėjų.
Pavadinimas
Indonezijos pavadinime yra du žodžiai: lotyniškas Indus, reiškiantis Indiją ir graikiškas nesos, reiškiantis salas. Taigi, šalies pavadinimas gali būti verčiamas kaip Indijos salos. Iki nepriklausomybės Indonezija buvo vadinama Nyderlandų Indija arba Ost-Indija (Rytų Indija, plg. Karibų jūros salos Vest Indija, t. y. Vakarų Indija).
Istorija
V a. salose atsirado budizmas. VII a. Sumatros saloje susidarė Šrivadžų valstybė, nuo VIII a. Javos ir aplinkines salas valdė Šalendrų dinastija. Iki XIII a. salose buvo didelė hinduistinė Madžapahitų imperija. Nuo XV a. įsigali islamas. 1487 m. salose išsilaipino portugalas Bartolomėjus Diasas ir salas 100 metų kontroliavo Portugalija, o nuo 1600 m. – Nyderlandai. II Pasaulinio karo metu salas okupavo Japonija. Nepriklausomybė paskelbta 1945 m., palaipsniui prijungiant vis daugiau teritorijų. Diktatorius Suhartas valdė nuo 1965 m. iki 1998 m. 2002 m. nuo Indonezijos atsiskyrė Rytų Timoras.
Politinė sistema
Indonezija – respublika, šalyje galioja 1945 m. konstitucija.
Įstatymus leidžia vienerių rūmų parlamentas – Liaudies atstovų taryba (575 deputatų). Parlamento priimti įstatymai neįsigalioja, kol jų netvirtina prezidentas.
Vietos valdžios organai yra prezidento skiriami provincijų gubernatoriai, vidaus reikalų ministro skiriami regencijų bupatai ir miestų merai, bei kebupatemų ir miestų vietinės liaudies atstovų tarybos (4/5 narių renka gyventojai, 1/5 skiria vidaus reikalų ministras).
Užsienio politika
Indoonezija užsienyje turi 132 diplomatines misijas, įskaitant 95 ambasadas. Šalis laikosi diplomatijos, kurią vadina „laisva ir aktyvia“ užsienio politika, siekdama proporcingai savo dydžiui ir įtakai dalyvauti regioniniuose reikaluose, vengiant įsitraukti į konfliktus tarp kitų šalių.
Šaltojo karo metais Indonezija buvo reikšmingas mūšio laukas tarp JAV, TSRS ir iš dalies Kinijos LR,  kurių kiekviena bandė daryti įtaką Indonezijos užsienio politikai. 1950-1966 m. laikotarpiu įvyko keturi mėginimai įvykdyti valstybinį perversmą. 1966 m. perversmo būdu į valdžią atėjo Suharto, Indoneziją valdęs 30 metų. Nuo to laiko Indonezija vykdė atsargią į Vakarų valstybes orientuotą užsienio politiką, kartu išlaikydama neutralumą. Šiandieninė Indonezija glaudžiausius ryšius palaiko su savo kaimynais ir yra Pietryčių Azijos valstybių asociacijos ir Rytų Azijos viršūnių susitikimo narė steigėja. Kaip ir dauguma musulmoniškam pasauliui priklausančių valstybių, Indonezija nepripažįsta Izraelio ir aktyviai remia Palestiną. Kita vertus, manoma, kad tarp Izraelio ir Indonezijos egzistuoja minimalūs neformalūs santykiai.
Indonezija yra Jungtinių Tautų narė nuo 1950 m. ir buvo Neprisijungimo judėjimo ir Islamo bendradarbiavimo organizacijos narė steigėja. Indonezija yra pasirašiusi ASEAN laisvosios prekybos zonos susitarimą, priklauso Kernso grupei, Pasaulio prekybos organizacijai, yra dukart buyusi OPEC narė. Indonezija buvo humanitarinės ir vystymosi paramos gavėja nuo 1967 m., tačiau 2019 m. pabaigoje šalis įkūrė pirmąją savo pagalbos užsienio valstybėms programą.
Pirmieji kontaktai tarp Indonezijos ir Lietuvos siekia bent XIX a. antrąją pusę, kai po Javos ir Sumatros salas keliavo lietuvių archeologas ir keliautojas Ignotas Žagelis. Indonezija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 17 d., o diplomatiniai santykiai buvo užmegzti 1993 m. liepos 15 d. Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Tokijuje, Japonijoje, o Indonezija yra akreditavusi savo nepaprastąjį ir įgaliotąjį ambasadorių, reziduojantį Kopenhagoje, Danijoje. Taip pat Vilniuje veikia Indonezijos Respublikos garbės konsulatas, Džakartoje – Lietuvos Respublikos garbės konsulatas.