cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astlanas
Astlanas ( – „garnių šalis“) – mitinė actekų protėvynė, kuri mituose apibūdinama kaip sala didelio ežero viduryje. Esama ir kitokių apibūdinimų. Pasak Obeno kodekso, actekai kentę tironiško valdančiojo sluoksnio (Azteca Chicomoztoca) priespaudą. Vedami žynio, actekai pasprukę, o pakeliui dievas Uicilopočtlis paliepęs jiems save vadinti ne actekais, o mešikais. Teigiama, kad mitas apie Astlaną susiklostė, actekams sukūrus savo valstybę. Kaip ir kiti nahua, savo protėvyne actekai iš pradžių laikė Čikomostoką. Tai buvusi šalis į šiaurės vakarus nuo Meksiko slėnio.
Domininkono Diego Durán (apie 1537–1588), parašiusio actekų istorijos metraštį, teigimu, actekų imperatorius Montesuma I surinkęs karius ir išmintingus vyrus ekspedicijai surasti Astlaną. Anot D. Durán, ekspedicijai pavykę rasti vietą, pasižymėjusią specifiniais Astlano bruožais. Kadangi D. Duran pasakojimai buvo parašyti tuoj po Tenočtitlano užkariavimo ir tuomet, kai Amerikos žemynas dar nebuvo tiksliai kartografuotas, D. Durán tikslios vietos nurodyti negalėjo.
Paviekšniai
Paviekšniai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kašonių. Priklauso Darsūniškio (Kaišiadorių r.) parapijai.
Gyventojai
Kaime belikusios 5 sodybos, nuolat gyvena 4-5 gyventojai. Daug sodybų buvo iškelta kolūkių laikais melioruojant žemes, kitos nyksta natūraliai, mirus jų šeimininkams. Iš šio kaimo kilę profesorius Algirdas Sausanavičius, doc. Angelė Bartkienė.
Aš ir Orsonas Velsas
Aš ir Orsonas Velsas – 2008 m. sukurtas filmas, režisuotas Richard Linklater.
Siužetas
1937 m. Niujorkas. 17-metis Ričardas, svajojantis tapti Brodvėjaus aktoriumi, atsitiktinai prie dar neveikiančio „Merkurijaus“ teatro sutinka grupę teatralų, o tarp jų – ir pagarsėjusį režisierių Orsoną Velsą. Ričardas šiam padaro teigiamą įspūdį ir gauna nedidelį vaidmenį Velso statomoje pjesėje „Julijus Cezaris“. Repetuoti jam tenka su režisieriaus asistente Sonja Džouns, kurią Ričardas netrunka įsimylėti, tačiau mergina tuo pačiu metu susitikinėja su Velsu. Apimtas pavydo, Ričardas primena režisieriui apie jo besilaukiančią žmoną ir po konflikto atleidžiamas. Po kelių dienų jis grąžinamas į repeticijas, tačiau po premjeros, sulaukusios didžiulio pasisekimo, Ričardas vėl išvaromas iš trupės.
Jan Czeraszkiewicz
Jan Čeraškevič (1867 m. sausio 27 d. Jurbarke, Rusijos imperija – 1924 m. birželio 7 d. Milovoduose, Antroji Lenkijos Respublika) – advokatas, mokytojas ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1867 m. sausio 27 d. Jurbarke, Alfonso Čeraškevičiaus ir Marcelinos Vengžeckos šeimoje, tėvas buvo amatininkas kilęs iš Daugpilio. Vaikystę praleido Čenstakavoje, kur ir baigė mokyklą. 1896 m. baigė teisės mokslus Varšuvos universitete. Baigęs mokslus praktikavosi įvairiose privačiose advokatų kontorose. 1902 m. atidarė savo advokatų kontorą Zgežo mieste, kur tuo pačiu dirbo ir mokytoju prekybos mokykloje. 1906 m. tapo mokyklos direktoriumi, aktyviai siekė, kad pamokos vyktų lenkų kalba ir per metus tai pasiekė. 1906 m. įstojo į Lenkijos kraštotyrininkų asociaciją, skatino studentus ir kitus žmones keliauti ir pažinti Lenkijos gražiausius objektus menančius Abiejų Tautų Respublikos laikus. 1912 m. tapo Lodzės gimnazijos direktoriumi. Pirmojo pasaulinio karo metu dalyvavo pogrindinėje pasipriešinimo Vokiečių okupacinei valdžiai veikloje. Lenkijai paskelbus nepriklausomybę dalyvavo bei finansiškai rėmė įvairių akademinių ir patriotinių organizacijų kūrimąsi. Mirė 1924 m. birželio 7 d., palaidotas Lodzėje.
Rachel Marsden
thumb|right|150px|Rachel Marsden 2013 m. Rachel Marsden (g. 1974 m. gruodžio 2 d. Vankuveryje, Kanada) – kanadiečių žurnalistė, skiltininkė („kolumnistė“), komentatorė.
Biografija
Dirbo konservatyvios krypties laikraščiuose kaip National Post, Toronto Sun bei The Washington Times, po to – Free Congress Foundation ir nuo 2004 iki 2007 m. gegužės mėn. – Fox News Channel. 2006 persikėlė į Niujorką. JAV ir Kanadoje išgarsėjo skandalais bei provokatyviais komentarais (be kita ko pasisakė už kankinimus Gvantanamo kalėjime). Dėl savo poleminio stiliaus lyginama su Ann Coulter. 2007 m. gegužės 30 d. pašalinta iš Fox laidos Red Eye with Greg Gutfeld
Pavelas Derevianko
Pavelas Derevianko (, g. 1976 m. liepos 22 d., Taganroge) – Rusijos aktorius.
Biografija
Jo tėvai Jurijus Pavlovičius ir Tatjana Vasiljevna Derevianko visą gyvenimą dirbo Taganrogo gamykloje.
Studijavo Kijeve, Kijeve, Ukrainoje. Vėliau persikėlė į Maskvą, kur įstojo į Rusijos teatro meno akademiją. Ten studijavo nuo 1996 iki 2000 metų. Režisierius Aleksandras Kotas jį pastebėjo, kai Pavelas ir kiti studentai pastatė spektaklį „Perkrautos pakuotės statinės“. Kai Aleksandras Kotas pradėjo filmuoti savo filmą „Du vairuotojai važiavo“, jis susekė Derevianko. Tuo metu Pavelas repetavo Olego Menšikovo teatro projekte „Virtuvė“, tačiau nenorėjo atsisakyti Aleksandro Koto pasiūlymo. Filmą „Du vairuotojai važiavo“ žiūrovai sutiko šiltai, o Kolkos Snegirevo vaidmuo atnešė pradedančiajam aktoriui pirmąją šlovę.
Aktorius vaidino filmuose – „Devyni Nestoro Machno gyvenimai“ (2006), „Antikileris 2“ ir TV seriale „Štrafbatas“.
Derevianko pasirodė ir komedijose „Hitler Kaput“! (2008) bei „Rževskis prieš Napoleoną“ (2012).
2013 m. aktorius buvo nominuotas „Auksinio erelio“ apdovanojimui už geriausią televizijos aktorių už Michailo Solovjovo vaidmenį televizijos seriale „Tamsioji mėnulio pusė“.
Paviešečiai
Paviešečiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Berčiūnų. Yra Paviešečių tvenkinys.
Rokantiškių kapinės
Rokantiškių kapinės – vienos didžiausių kapinių Vilniuje, Rokantiškėse. Yra kalvotame ir miškingame kraštovaizdyje į rytus nuo Vilniaus centro, tarp Rokantiškių ir Mileišiškių sodų rajonų.
Prie kapinių veža 37, 115 ir 119 nr. autobusai.
Kapai
Kapinėse palaidoti:
Klerės nuotrauka
Turinys
Gaisro metu netekusi visų savo daiktų, Kler nusprendžia iš Monrealio vykti į Torontą, kur įsikūręs jos buvęs meilužis Bilis. Mergina kalba tik prancūziškai ir netrukus sulaikoma policijos, kuri supainioja ją su Lili Vorden, ieškomą už kontrabandininko nužudymą. Nesuprasdama, kas darosi, Kler sugeba pabėgti, tačiau jos ieško ne tik policija, bet ir nužudyto kontrabandininko draugai, įtariantys ją pasisavinus didelį kiekį deimantų.
Norvegijos futbolo varžybos 1982 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1982 m.
Lotaringijos muziejus
thumb|250px|right|Muziejaus centrinių rūmų (buv. Kunigaikščių rūmų) [[fasadas]] Lotaringijos muziejus – Prancūzijos Nansi mieste veikiantis muziejus, atspindintis suverenios Lotaringijos istoriją iki 1766 m., kai ji tapo Prancūzijos karalystės sudėtine dalimi. Lankytojams taip pat pateikiamos šios buvusios kunigaikštystės meno ir tradicinių amatų ekspozicijos. Muziejus išsidėstęs trijose vietose: daugiausia eksponatų sukaupta buvusiuose Kunigaikščių rūmuose, bet dėmesio vertos ir Kordeljeriečių vienuolyne, ir šalia miesto stovinčiuose Montegiu rūmuose esančios muziejinės vertybės.
Kunigaikščių rūmai
thumb|250px|left|Senasis įėjimas į Kunigaikščių rūmus 2001 m. rūmų kieme atlikti archeologiniai tyrimai patvirtino, kad jau XIV a. šioje vietoje stovėjo gynybinė pilis. Ji kentėjo skaitlingų karų su kaimynais metu, bet ypač pilį sugriovė Burgundijos kunigaikščio Karolio Drąsiojo surengta apgultis. Kaip pažymi Lotaringijos metraščiai, pergalingai į savo valdas sugrįžęs Lotaringijos valdovas Renė II net neturėjo, kur nakvoti – gynybinė pilis buvo virtusi griuvėsiais. XVI a. Lotaringiją valdžiusio Antuano II Gerojo nurodymu iškilo pietinė dabartinių rūmų dalis, pasižyminti vėlyvosios gotikos ir jau pradėjusios plisti renesansinės architektūros mišriais bruožais.
Atgimimo epochoje iškilo ir keturkampis Sargybos bokštas, iš kurio sraigtiniais laiptais patenkama į 400 m² vadinamąją Serfo galeriją. Buvęs galerijos dekoras negrįžtamai sunyko ir dabar šiose patalpose demonstruojamos laikinos parodos. Šiaurinėje dalyje, kur XIX a. buvo įsikūrusi žandarmerija, 1871 m. buvo kilęs gaisras, nusiaubęs ir 1848 m. įkurto Lotaringijos muziejaus patalpas. 1873 m. pastatas buvo kapitaliai rekonstruotas pagal arch. Prospero Mori projektą.
Muziejų supa sodas su keleta šiuolaikinių statinių: konferencijų sale, saugyklomis ir restauracinėmis dirbtuvėmis.
Kordeljeriečių vienuolynas
thumb|250px|right|Kordeljeriečių bažnyčia Netoli nuo kunigaikščių rūmų stovi Sen Fransua de Kordeljer bažnyčia. Šventovė ilgą laiką priklausė Kordeljeriečių vienuolijai (Pranciškonų ordino atmaina). Joje palaidoti Lotaringijos kunigaikščiai ir kt. kraštą garsinančios asmenybės, nuo 1840 m. bažnyčia paskelbta Prancūzijos nacionaliniu istorijos paminklu. Lankytojams prieinamas ir gretimas konvento pastatas su liaudies meno ir amatininkų dirbinių kolekcija.
Ekspozicijos
Lankytojų dėmesiui pateikiami: Plačios ekspozicijos skirtos krašto menininkams:
Pirmoji Ženevos konvencija
thumb|1864 m. Ženevos konvencija 350px|left|thumb|Pasirašymas Pirmoji Ženevos konvencija – 1864 m. Ženevos konvencija dėl sužeistųjų padėties veikiančiose armijose pagerinimo, padėjusi šiuolaikinės humanitarinės teisės pagrindus. Įtvirtino universalias taisykles – apsaugą nukentėjusiems konflikto metu. Buvo daugiašalė ir atvira visoms valstybėms. Numatė pareigą nedaryti skirtumo rūpintis sužeistaisiais ir sergančiaisiais. Reikalavo pagarbos Raudonojo Kryžiaus baltame fone emblemai, kuria turi būti žymimas medicinos personalas, transportas ir įranga.
Istorija
Šveicarijos Federalinė Taryba, paskatinta Henrio Diunano ir jo bendraminčių sukurto Ženevos komiteto, 1864 m. sušaukė konferenciją Ženevoje. Joje dalyvavo 16 valstybių atstovai. Buvo pasirašyta pirmoji Ženevos konvencija. Į konferenciją H. Diunanas pakviestas nebuvo (nes „neatstovavo jokiai valstybei“).
Paviešiai
Paviešiai – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kvyklių.
Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“
thumb|Ordinas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“ (, šnek. Bundesverdienstkreuz) - Vokietijos Federacinės Respublikos apdovanojimas (ordinas), skiriamas už ypatingus nuopelnus ir pasiekimus politinėje, ūkinėje, kultūros, dvasinėje ar visuomeninėje srityje.
Jevgenijus Styčkinas
Biografija
Baigė anglų specialiąją mokyklą Nr. 30 (Nr. 1276). Mokėsi VGIK (A. B. Džigarkhanjano, A. L. Filozovo kursas).
Psychologie Heute
Psychologie Heute - kasmėnesinis psichologijos mokslo populiarinimo žurnalas, leidžiamas Vokietijoje. Vyr. redaktorius - Heiko Ernst.
Jevgenijus Styčkinas
Biografija
Nuo 1994 m. dirbo teatro artistu. Nuo 1995 m. –teatro „Luna“ aktoriumi. Vaidino spektakliuose „Pasiūlymas“ (Šiuolaikinių pjesių mokykla, rež. I. Reichelhaus), „Trečiojo Reicho baimė ir neviltis“ (teatras „Vyšnių sodas“, rež. A. Vilkinas), „Mašenka“ (Teatro trupė Sergejus Vinogradovas, rež. S. Vinogradovas), „Čarlis Ča“ (Teatras „Luna“, rež. S. Prochanovas, „Žuvėdros“ apdovanojimas nominacijoje „Proveržis-2000“ už pagrindinį vaidmenį), „Faustas“ (teatras „Luna“, rež. F. Goifmanas) ir kiti.
Psychologie Heute
Adresas: Werderstraße 10, D-69469 Weinheim, Vokietija.
Jevgenijus Styčkinas
Biografija
Bendradarbiavo su S. Vinogradovo teatro trupe, pavadintu teatru Mossovet, teatru „Šiuolaikinio žaidimo mokykla“.
Jevgenijus Stychkinas įkūnijo herojus eilėje filmų: „Ir ryte jie pabudo“, „Bakalaurai“, „Nuo 180 ir daugiau“, „Pinigų diena“, „Flash.ka“, „Pirmajame rate“, „Auksinis veršis“, „Meistrai“ karininkai: Išgelbėk imperatorių“, „Pavargęs nuo saulės 2“, „Baltoji gvardija“, „Lakštingala plėšikas“ ir kt.
Psychologie Heute
Istorija
1974 m. pradėjo leisti leidykla Verlagsgruppe Beltz.
Moročnė
Moročnė – kaimas šiaurės vakarų Ukrainoje, 16 km nuo Varašo.
Istorija
Minima nuo 1511 m. XIX a. buvo dvaras Pinsko apskrityje, Moročnės valsčiaus centras.
Sovietų plynaukštė
thumb|250px|Sovietų plynaukštės padėtis
Sovietų plynaukštė  – Rytų Antarktidoje esanti pakiluma, aukščiausiai iškilusi sniego ir ledo dangos vieta žemyno vidurio rytuose. Ilgis ~2000 km, plotis iki 450 km. Aukštis nuo 3500 m periferijoje, iki 4000 m centre, kur po apačia slūgso Gamburcevo kalnai. Ledo dangos storymė siekia nuo 750 iki 3888 m.
Psychologie Heute
Istorija
2008 m. tiražas siekė 145 381 egz.
Sovietų plynaukštė
Sovietų plynaukštė – pati šalčiausia Antarktidos dalis. Vidutinė metinė temperatūra -56 °C. Čia yra žemyno šalčio polius – „Vostok“ stotis (-88,3 °C).
Plynaukštę atrado 1957–1958 m. TSRS ekspedicija. 1957 m. įkurta „Vostok“ stotis.
Gehirn&Geist
„Gehirn&Geist“ (, laisv. vert. 'Kūnui ir sielai') – psichologijos ir neuromokslų mokslo populiarinimo žurnalas Vokietijoje. Leidžia „Spektrum der Wissenschaft Verlagsgesellschaft“.
2002 m. pradėtas leisti. Dabar pasirodo 10 kartų per metus. Sritys – neurologija, neurobiologija, elgesio tyrinėjimai, psichologija, filosofija bei religija. Tiražas – 39 000 egz. (2009 m.).
Mokslinė taryba: Angela D. Friederici, Frank Rösler, Gerhard Roth, Henning Scheich, Wolf Singer, Wolfgang Wahlster.
Ežerė
Ežerė gali reikšti:
Eimerio šelfinis ledynas
Eimerio šelfinis ledynas  – šelfinis ledynas Rytų Antarktidoje, tarp Larso Kristenseno ir Ingridos Kristensen krantų, Mak Robertsono Žemėje. Tęsiasi iš šiaurės į pietus ~250 km, iš rytų į vakarus ~200 km. Iškilęs per 25–50 m, ledyno storis 400–800 m. Pietuose Eimerio šelfinis ledynas jungiasi su Lamberto ledynu, rytinį pakraštį skalauja Sandraugos jūra. Eimerio šelfinį ledyną maitina Lamberto ledynas.
2019 m. rugsėjo 20–25 d. nuo Eimerio šelfinio ledyno atskilo 1636 km² ploto ledkalnis (pavadintas D28); jis yra apie 210 m storio, jame – apie 315 mlrd. t. ledo.
Ledyną 1931 m. atrado jungtinė Didžiosios Britanijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos ekspedicija (BANZARE) ir pavadino britų valstybės tarnautojo Viljamo Bankso Eimerio (William Bankes Amery) garbei.
Enhydriodon omoensis
Enhydriodon omoensis – kiauninių (Mustelidae) šeimos, ūdrinių (Lutrinae) pošeimio išnykusi rūšis, identifikuota iš fosilijų.
Gyveno dabartinėje Rytų Afrikoje prieš 3,5-2,5 mln. m., nuo plioceno vidurio iki pleistoceno epochos pačios pradžios, kartu su australopitekinais (Australopithecina) - dvikojais hominidais, kurie gyveno prieš 4,2-2 mln. m.
Rūšis aprašyta iš dantų ir šlaunikaulio fosilijų, rastų Etiopijos žemutiniame Žemutiniame Omo slėnyje esančiose Šunguro ir Usno formacijose.
Tai stambiausia kada nors iki šiol iš aprašytų ūdrinių (Lutrinae) pošeimio rūšių, kaip manoma ji buvo dabartinių liūtų (Panthera leo) dydžio, svėrė apie 200 kg.
Rūšies išnykimas kartu su kitų stambaus dydžio plėšriųjų gyvūnų išnykimu galėjo būti susijęs su daugeliu geologinių, klimato ir biotinių pokyčių, įvykusių Rytų Afrikos rifte pleistoceno pačioje pradžioje, ir ypač su ankstyvųjų homininų (Hominini) įsibrovimu į plėšriųjų žinduolių terpę.
Rūšį nustatė mokslininkų grupė vadovaujama iš Prancūzijos Puatjė universiteto.
Rūšies pavadinimo etimologija
Pirmasis žodis - „Enhydriodon“, yra genties pavadinimas, o antrasis žodis - „omoensis“ yra rūšies pavadinimas, kuris kilo nuo Etiopijoje esančio Žemutinio Omo slėnio, kuriame buvo aptiktos rūšies fosilijos.researchgate.net / Lutrinae Bonaparte, 1838 (Carnivora, Mustelidae) from the Plio-Pleistocene of the Lower Omo Valley, southwestern Ethiopia: systematics and new insights into the paleoecology and paleobiogeography of the Turkana otters; Camille Grohé, Kevin T Uno, Jean-Renaud Boisserie | Project: OMO GROUP RESEARCH EXPEDITION | September 2022
Steponas II
Steponas II – Vengrijos karalius (1116–1131).
Gimimas ir vaikystė
Apie 1101 m. karaliaus Kalmano žmona Buzila pagimdė iš karto du sosto įpėdinius – brolius dvynius Laslo ir Steponą. Vienas iš brolių, Laslo, mirė netrukus po gimimo (pagal kitus duomenis – 1112 m.). Steponas liko vieninteliu karaliaus sūnumi. Jau 1105 m. jis buvo karūnuotas kaip įpėdinis. Jo tėvas Kalmanas paskubėjo su karūnavimu visų pirma dėl to, kad norėjo atimti teisę į sostą savo jaunesniajam broliui Almošui. Almošas nuolat ginčijo savo vyresnio brolio sostą, tačiau nesėkmingai. Eilinis bandymas imtis valstybinio perversmo baigėsi jo nelaisve ir apakinimu (apie 1115 m.) ne tik tai jo paties, bet ir jo mažamečio sūnaus Belos. Bet ir po šio žiauraus smurto Almošas nenustojo kovoti dėl sosto. Todėl, praėjus kelioms dienoms po karaliaus Kalmano mirties Liorincas, Etergomo arkivyskupas, paskubėjo paskelbti princą Steponą naujuoju Vengrijos karaliumi – Steponu II (1116 m. vasario 3 d.).
Shanghai World Financial Center
Shanghai World Financial Center – dangoraižis, stovintis Pudonge, Šanchajuje. Vienas aukščiausių pasaulyje.
Pastato projektuotojai architektų biuras „Kohn Pedersen Fox“, rangovas „China State Construction Engineering Corp“ ir „Shanghai Construction (Group) General Co.“, statybos darbus atliko „Mori Building Company“, inžinerinius sprendimus teikė „Leslie E. Robertson Associates“. Tai įvairios paskirties dangoraižis su biurų patalpomis, viešbučių kambariais, konferencijų salėmis, apžvalgos aikštelėmis ir pirmo aukšto prekybos centrais. Greta stovi Shanghai Tower ir Jin Mao Tower dangoraižiai.
Sumontavus paskutinę plieninę siją, 2007 m. rugsėjo 14 d. pastatas pasiekė galutinį 492 m aukštį. Statybos oficialiai baigtos 2008 m. liepos 17 d.
Architektūra
Ryškiausias SWFC dizaino bruožas yra trapecijos formos kiaurymė pastato smailėje. Originaliame dizaine, siekiant sumažinti vėjo apkrovos poveikį pastato konstrukcijai, buvo numatyta 46 m skersmens apskritimo kiaurymė su užuominomis į dangaus, kaip apskritimo, vaizdavimą kinų mitologijoje. Dėl savo žiedinės formos tokia konstrukcija taip pat priminė kinų mėnulio vartus, sutinkamus kinų architektūroje. Tačiau toks pirminis dizaino variantas susilaukė kritikos iš kai kurių vietinių kinų, tarp kurių buvo ir paties Šanchajaus meras Chen Liangyu, anot kurio toks dizainas laikytas pernelyg panašiu į kylančios saulės vaizdavimą Japonijos vėliavoje. Tada Pedersen pasiūlė angos apačioje nutiesti tiltą, kad ši atrodytų mažiau apskrita.
2005 m. spalio 18 d. „KPF“ biuras „Mori Building“ pateikė alternatyvų projekto dizainą, pakeisdami bokšto viršuje buvusią apskritimo formos ertmę trapecine, kuri, pasak architektų, be to, kad pakeistų prieštaringai vertinamą dizainą, dar ir būtų pigesnė ir lengviau įgyvendinama. Dėl savo formos tiek užsieniečių, tiek kinų pastatas neoficialiai vadinamas „butelių atidarytuvu“. Bokšto suvenyrų parduotuvėje prekiaujama metalinėmis pastato replikomis, kurios atstoja tikrus butelių atidarytuvus.
Užmiesčio Pahostas
Užmiesčio Pahostas – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 30 km į šiaurės rytus nuo Pinsko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras, Pinsko apskrities Užmiesčio Pahosto valsčiaus centras.
Netikėtas bagažas
Netikėtas bagažas – 1997 m. JAV sukurta veiksmo komedija.
Turinys
Emilė Houp, turtinga ir išlepinta mergina, norėdama sulaukti tėvo dėmesio, nusprendžia imituoti savo pačios pagrobimą: paskambina į policiją, o pati save suriša ir užsidaro savo automobilio bagažinėje. Reikalai staiga pakrypsta netikėta linkme, kai jos automobilį pavagia užsakymą gavęs vagišius Vincentas. Atvažiavęs į specialiai įrengtą garažą, jis aptinka bagažinėje merginą, tačiau negali jos paleisti, nes ši matė ir jo veidą, ir žino apie vogtų automobilių saugojimo vietą. Emilė sugeba jį įtikinti, kad neišduos, tačiau tuo netiki Vincento bosas Rėjus. Vagišius, kuriam patinka pagrobtoji mergina, nusprendžia jai padėti.
Ordinas Už nuopelnus Tėvynei
thumb|right|200px|Ordino „Už nuopelnus Tėvynei“ žvaigždė
Ordinas „Už nuopelnus Tėvynei“  – ordinas, Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas, kuriuo apdovanojami Rusijos piliečiai už ypatingus nuopelnus Rusijos valstybei.
Ordinas įsteigtas 1994 m. kovo 2 d. Iki 1998 m., kai buvo įsteigtas Šv. apaštalo Andrejaus ordinas, ordinas „Už nuopelnus Tėvynei“ buvo aukščiausias Rusijos Federacijos ordinas.
Ordino statutas
Rusijos ordinų hierarchijoje vyresnis už I laipsnio ordiną „Už nuopelnus Tėvynei“ ordinas yra Šv. Georgijaus ordinas, o jaunesnis už IV laipsnio ordiną „Už nuopelnus Tėvynei“ yra Vyriškumo ordinas.
Ordino ženklų aprašas
I ir II laipsnio ordinai „Už nuopelnus Tėvynei“ turi ordino ženklą ir ordino žvaigždę, o III irIV laipsnio ordinai – tik ordino ženklą.
Ordino juosta – raudono šilko muaro.
I laipsnio ordino ženklas
thumb|right|I laipsnio ordino juostelė (45 mm) su ženkliuku Ženklas iš paauksuoto sidabro. Tai kryžius vienodo ilgio platėjančiais galais, kurio priekinė pusė padengta rubino spalvos emaliu. Kryžiaus pakraščiai apkraštuoti siauru borteliu. Ant kryžiaus centro uždėtas valstybinis Rusijos herbas – dvigalvis erelis. Antroje ženklo pusėje – apvalus medalionas, kurio pakraščiu eina užrašas su ordino devizu Польза, честь и слава (Polza, čest' i slava 'Nauda, garbė ir šlovė'). Medalio centre – įrašas 1994 (ordino įkūrimo metai). Medaliono apačioje – lauro šakelių atvaizdas. Apatiniame kryžiaus gale – ordino ženklo numeris.
Ženklo skersmuo – 60 mm.
I laipsnio ordino žvaigždė
Ordino žvaigždė yra aštuonkampė, sidabrinė, su briaunotais poliruotais spinduliais. Žvaigždės centre – apvalus sidabrinis medalionas su reljefiniu paauksuotu Rusijos valstybės herbo atvaizdu. Medaliono pakraščiais eina raudona emaliuota juosta su sidabriniais krašteliais, kurioje yra ordino devizas „Nauda, garbė ir šlovė“ bei lauro šakelės.
Ordino žvaigždės skersmuo per priešingus spindulius – 82 mm.
II laipsnio ordinas
thumb|right|II laipsnio ordino juostelė (32 mm) su ženkliuku Ordino ženklas atrodo kaip ir I laipsnio ženklas, bet mažesnis (skersmuo 50 mm, o ne 60 mm). Ženklas tvirtinamas prie 45 mm pločio ordino juostos.
Ordino žvaigždė atrodo taip pat, tik mažesnė (skersmuo per priešingus spindulius 72 mm, o ne 82 mm).
III laipsnio ordinas
thumb|right|III laipsnio ordino juostelė (32 mm) Ordino ženklas toks pat ir tokio paties dydžio kaip ir II laipsnio, bet tvirtinamas prie 24 mm pločio ordino juostos.
IV laipsnio ordinas
thumb|right|IV laipsnio ordino juostelė (24 mm) Ordino ženklas toks pat kaip ir aukštesnių laipsnių, bet mažesnis (skersmuo 40 mm). Ausele ir grandele tvirtinamas prie penkiakampės plokštelės, aptrauktos 24 mm pločio ordino juosta.
Šio laipsnio ordinas žvaigždės neturi.
Ordino variantai už kovinius nuopelnus
Ordino variantai, suteikiami už nuopelnus koviniuose veiksmuose, turi sukryžiuotus paauksuotus kalavijus. Sukryžiuotų kalavijų atvaizdas grandelėmis tvirtinamas tarp ordino ženklo ir plokštelės ar kaspino. Kalavijų ilgis – 28 mm, geležtės plotis – 3 mm.
Mažasis ženkliukas
I ir II laipsnio ordinų juostelės centre turi miniatiūrinį sidabrinį ženkliuką.
Pavikalnis
Pavikalnis – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Karklėnų, prie Spirgių miško. Eina kelias.
Turizmas Antarktidoje
thumb|right|250px|Basler BT-67 lėktuvas ekspedicijos į [[Pietų ašigalis|Pietų ašigalį 2009 m. metu.]] Turizmas Antarktidoje jūra buvo pradėtas 1969 m. Tuo tarpu pirmosios apžvalginės kelionės lėktuvais iš Australijos ir Naujosios Zelandijos pradėtos 1977 m. Antarktidoje turistų pikas yra žemyno vasaros metu (lapkričio–kovo mėnesiais). 1999–2000 m. sezonu žemyną aplankė 14762 turistai ir dauguma jų atvyko jūros kruizais. 2009–2010 m. sezonu Antarktidą aplankė apie 37000 turistų.
1991 m. 7 šalys įkūrė Tarptautinę Antarktidos turizmo operatorių asociaciją, kuri rūpinasi, jog turizmas Antarktidoje turėtų kuo mažesnį poveikį žemynui.
Išsilaipinimas Antarktidoje
Pagal Antarkties sutartį visos turizmo kompanijos, norinčios išsilaipinti žemyne, privalo gauti specialų leidimą. Kadangi Antarktida nepriklauso nei vienai valstybei, sutartį pasirašiusios valstybės išduoda leidimus, ne vizas.
Jūrų kruizai
thumb|right|250px|National Geographic Explorer laivas prie Antarktidos krantų. Trečiame XX a. dešimtmetyje Folklando salų pašto keltas SS Fleurus kasmet keliaudavo į Pietų Šetlando ir Pietų Orknio salas bei kartais priimdavo ir mokamus keleivius. Manoma, kad būtent šios kelionės buvo pirmosios turizmo kelionės Antarktidoje.
Pirmasis kelionių į žemyną organizatorius tapo švedas Lars-Eric Lindblad, 1969 m. pradėjęs organizuoti kruizo keliones į Antarktidą MS Explorer laivu. 2007 m. lapkričio 23 d. laivas nuskendo prie žemyno krantų. Dabartinės kelionės laivu į Antarktidą prasideda Ušuajos uoste Argentinoje. Tokios kelionės trunka nuo dešimties dienų iki 3 savaičių.
Dėl sudėtingų sąlygų Roso jūros ir rytų žemyno pusėje kruizai rengiami labai retai. Naujosios Zelandijos kompanija Heritage Expeditions naudoja specialiai paruoštą ir sutvirtintą tyrimų laivą Spirit of Enderby kelionėms į šias vietas.
Kartais žemyną aplanko ypač dideli kruiziniai laivai, gabenantys iki 950 keleivių, tačiau jie nėra išlaipinami. 2009 m. nauji įstatymai smarkiai apribojo tokių laivų plaukimą arti Antarktidos dėl jų pavojingumo gamtai ir aplinkai. Šiuo metu laivams leidžiama žemyne išlaipinti vienu metu iki 100 žmonių.
Kelionės jachtomis
Nuo XX a. aštunto dešimtmečio populiaru Antarktidą aplankyti atplaukus jachtomis. 1972 m. anglų keliautojas David Lewis bandė vienviete jachta apiplaukti Antarktidą, tačiau atšiaurios sąlygos kelis kartus sutrukdė jam atlikti šią ekspediciją iki galo.
Šiais laikais apie 30 jachtų kasmet atplaukia į šiltesnius Antarktidos pusiasalio vandenis. 4 dienų kelionės startuoja Ugnies Žemėje, Ušuajoje arba Stenlyje.
Apžvalginiai skrydžiai
Dauguma apžvalginių skrydžių į Antarktidą vyksta iš Australijos ir Naujosios Zelandijos, pirmieji pradėti 1977 m. Įprastai tai yra kelionės be sustojimų ir jų metu nusileidimas žemyne nevyksta.
Australų Qantas kompanija savo skrydžius virš Antarktidos pradėjo 1977 m. vasario 13 d. Šie skrydžiai buvo vykdomi Boeing 747-200 lėktuvais. Po minėtos Naujosios Zelandijos aviakatastrofos Qantas sustabdė šiuos skryždius, tačiau 1994 m. šią programą atnaujino ir šiuo metu vykdo juos su Boeing 747-400 lėktuvais vasaros laiku.
2020 m. australų vykdomi apžvalginiai skrydžiai trunka 12 val. ir kainuoja nuo 1000 iki 8000 JAV dolerių.
Sukutis (žaislas)
thumb|240px|Japoniški sukučiai Sukutis (Vilkas, vilkelis, ūžė) – vienas seniausių žaislų ir labiausiai paplitusių vaikų žaislų pasaulyje, sudarytas iš kotelio ir galvutės, įsukamas ranka arba rankena su virvute. Sukutis su skaičiais ar ženklais naudojamas vietoje šešiataškio žaidžiamojo kauliuko.
Istorija
Japonijoje rasti moliniai sukučiai, nulipdyti 4000 m. pr. m. e. Viduramžiais sukučiai jau siejami su vaikų ir suaugusiųjų pramogomis.
Lietuvoje kaip sukučiu galėjo būti žaidžiama verpstuku, naudotu 3000–2000 m. pr. m. e. (Rimantienė, 1984: 161). Du mediniai XIV–XV a. sukučiai rasti Vilniaus žemutinėje pilyje (Blaževičius, 2008: 86–87). Linkuvos apylinkėse (Pakruojo r.) prie sukučio galvutės prikaldavo medinį sparną, kad šis ne tik suktųsi, bet ir pakiltų kiek į orą. Skriedamas sukutis sukeldavo garsą, panašų į vilko kauksmą, todėl šį žaislą vadindavo „vilku“ arba „vilkeliu“.
Pavilionys
Pavilionimis vadinamos dvi miesto dalys Vilniaus miesto šiaurės vakaruose:
Laima Domarkaitė
Laima Domarkaitė (g. 1970 m. balandžio 1 d. Plungėje) – Lietuvos šachmatininkė, TSRS sporto meistrė (1988 m.), Moterų FIDE meistrė (1998 m.), Sovietų Sąjungos jaunių (merginų iki 16 m.) čempionė (1985 m.), Sovietų Sąjungos jaunių (merginų iki 18 m.) čempionė (1988 m.), daugkartinė Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1987, 1989, 1995 m.), vicečempionė (2014 m.) ir 3 vietos laimėtoja (1990, 2000, 2016 m.), Lietuvos olimpinės moterų šachmatų rinktinės narė (2000 Stambulas, 2014 Trumsė, 2016 Baku), tarptautinės kategorijos šachmatų teisėja (NA 2013, FA 2014, IA 2015).
Biografija
Plungės sporto mokyklos trenerio Vitaliaus Vlado Andriušaičio mokinė (1978–1988), tarptautinių šachmatų turnyrų organizatorė (1991–2007). Buvo subūrusi Plungės visuomeninio šachmatų klubo "Bokštas" moterų komandą, laimėjusią 6-ąją vietą I Europos klubų taurėje (1996). Plungės visuomeninio šachmatų klubo „Bokštas“ steigėja (1992 m.), narė (nuo 1992 m.), tarybos narė (1992-99) ir ilgametė klubo komandų narė. 2000 m. dalyvavo 34-oje Pasaulio moterų šachmatų olimpiadoje (Stambulas, Turkija), 2014 metais dalyvavo 41-oje Pasaulio moterų šachmatų olimpiadoje (Trumsė, Norvegija). Lietuvos šachmatų federacijos prezidiumo (1989-93), tarybos (1999-2000, 2005) narė, Lietuvos šachmatų fed‑jos direktorė (2005-2010), Lietuvos šachmatų federacijos tinklalapio www.chessfed.lt administratorė (2005-2010), Tarptautinės šachmatų federacijos (FIDE) reitingų administratorė (LTU, 2005-10), FIDE kongreso delegatė (Drezdenas, 2008). Nacionalinės kategorijos šachmatų teisėja (NA 2013), FIDE arbitrė (FA 2014 m.), Tarptautinės kategorijos teisėja (IA 2015 m.). G. Kasparovo knygos "Gyvenimas kaip žaidimas šachmatais" vertimo konsultantė (Vilnius, 2007). Šachmatų turnyrų administravimo ir burtų programinės įrangos Swiss Manager vertimo į lietuvių kalbą autorė (2013), tinklalapio www.chess-results.com vertimo į lietuvių kalbą autorė (2013); playchess.com aplikacijos vertimo į lietuvių kalbą autorė (2015).
Vidaus vandenys
right|thumb|200px|Tarptautiniai vandenys, [[kontinentinis šelfas, išimtinė ekonominė zona, gretutinė zona, teritoriniai vandenys, vidaus vandenys, žemynas (Land)]] Vidaus vandenys – išskyrus Jūrų teisės konvencijos IV dalyje nurodytus atvejus, vandenys, esantys į sausumos pusę nuo teritorinės jūros bazinės linijos, yra valstybės vidaus vandenų dalis (Jūrų teisės konvencija, 8 str. 1 d.). Jei, nustatant tiesiąją bazinę liniją pagal 7 straipsnyje nurodytą metodą, į vidaus vandenis yra įtraukiami tokie plotai, kurie anksčiau nebuvo laikomi vidaus vandenimis, tai tokiuose vandenyse galioja taikaus plaukimo teisė, numatyta šioje Konvencijoje.
Gyvybę vidaus vandenyse tiria limnologija.
San Marino futbolo varžybos 2005–2006 m.
San Marino futbolo varžybos 2005–2006 m.
2005–2006 m. Campionato Sammarinese di Calcio
Tai buvo 21–asis.
Dalyviai
15 dalyvių. Suskirstytų į dvi grupes. A ir B grupių geriausios komandos žaidžia antrame etape, atkrintamosiose dėl čempiono vardo.
Ailukas
Ailukas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 72 km į šiaurę nuo Votjės atolo, į šiaurės rytus nuo Liekiepo (ir Džemo), į pietus nuo Utiriko ir Takos atolų.
Atolas trikampio formos, ilgis 29,5 km, plotis 14 km. Rifas vakaruose su pertrūkiais, jį sudaro 57 salelės, kurios beveik visos yra rytinėje atolo linijoje (Ailukas, Alietas, Bigenas, Kapenas, Enidžabras, Enedželaras ir kt.), tik Agluės salelė yra vakaruose, o Enidžė – pietuose. Atolo sausumos plotas 5,36 km², lagūnos plotas 177,34 km².
Atolą 1565 m. pastebėjo Migelio Lopeso de Legaspio ekspedicija ir pavadino Los Placeres (dvi iš salelių įvardintos San Pedro ir San Pablo).
1998 m. Ailuke gyveno 513 gyventojų. Dauguma (451) jų gyveno Ailuko salelėje, kurioje yra lėktuvų nusileidimo takas. Enidžabre gyveno 22, Bigene 13 žmonių, dar po keletą kitose salelėse.
Džemas (sala)
thumb|230px|Salos palydovinė nuotrauka
Džemas  – maža negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Sala yra 42 km į pietvakarius nuo Ailuko, 35 km į šiaurės rytus nuo Likiepo.
Salelė 0,6 km ilgio, 0,4 km pločio, 1 m aukščio. Į rytus nuo jos driekiasi neilgas rifas. Plotas – 0,16 km². Dengiama palmių ir krūmynų.
Salą 1565 m. pastebėjo Migelio Lopeso de Legaspio ekspedicija ir pavadino Los Pajaros („Paukščių sala“).
Zarečnojė
Zarečnojė (arba Zaričnė) gali reikšti gyvenvietes:
Zaričnė
Zarìčnė – miesto tipo gyvenvietė šiaurės vakarų Ukrainoje, 75 km į šiaurės rytus nuo Varašo.
Istorija
Minimas nuo 1480 m., ilgą laiką vadinosi Užupio Pohostas. XIX a. buvo miestelis ir dvaras Pinsko apskrities Moročnės valsčiuje. 1946 m. suteiktas dabartinis pavadinimas Zaričnė, 1959 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą.
Kampotas
Kampotas  – miestas pietų Kambodžoje, prie Ko Sla upės žiočių, netoli Siamo įlankos kranto. Provincijos centras. Yra nedidelis jūrų uostas, oro uostas, pro miestą eina Pnompenio-Kampongsomo geležinkelis ir plentas. Verčiamasi žvejyba, tekstilės, medienos apdirbimo, žuvies perdirbimo pramone. Apylinkėse auginami juodieji pipirai, ryžiai, tabakas, cukranendrės, kokosai. Vykdoma fosforitų, marmuro, druskos gavyba. Pajūrio kurortas. Rengiamos išvykos į Damrėjaus kalnus.
Istorija
Iki 1959 m. Kampotas buvo svarbiausias Kambodžos uostas.
Vyzas Megara
Megaros „Vyzas“ – Graikijos futbolo klubas iš Megaros.
Istorija
Klubas įkurtas 1928 m.
Klubo komanda savo laiku žaidė Graikijos elito divizione.
Norvegijos futbolo varžybos 1980 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1980 m.
1980 m. Norvegijos futbolo taurės turnyras
Vålerengen finale nugalėjo 4-1 ir tapo taurės savininkais. -
Norvegijos futbolo varžybos 1979 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1979 m.
Ežerė (ežeras)
Ežerė – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į pietus nuo Molėtų, į vakarus nuo kelio. Išsidriekęs rytų-vakarų kryptimi 0,91 km, didžiausias plotis 0,29 km. Altitudė 153,2 m. Giliausia ežero vieta yra pietinėje dalyje ir siekia 10 m. Krantai statūs, aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linijos ilgis 2,4 km. Ežerą supa dirbami laukai, pietryčiuose auga miškelis. Ežerės ežeru iš pietų į šiaurę prateka Puntos upelis (Šventosios baseinas).
Prie Ežerės įsikūrę Žvirbliškių, Raupiškio, Šiaudiškių ir Laumėnų kaimai.
Tautvydas Meškonis
Tautvydas Meškonis (g. apie 1964 m.) – Lietuvos sporto komentatorius, LTV žurnalistas.
Ežerė (ežeras)
Pavadinimas kilęs nuo žodžio ežeras.
Tautvydas Meškonis
Biografija
Sportu domisi nuo vaikystės, lankė futbolą. Baigė žurnalistikos studijas VU KF, pirmuose kursuose atliko praktikas laikraščiuose. Televizijos ir radijo specializacijoje „atsidūriau netyčia“.
Nuo 1990 m. sporto komentatorius. Vienos iš rimtesnių varžybų pradžioje buvo Sovietų Sąjungos čempionato rungtynės tarp Vilniaus „Žalgirio“ ir Odesos „Černomorico“ (1990 m. kovo 9 d.), radijo transliacija. Žinomas kaip futbolo komentatorius (kitas garsesnis Lietuvoje futbolo komentatorius – Nerijus Kesminas). Komentavo čempionato, 2000 m. Sidnėjaus olimpiados futbolo pusfinalio rungtynes.
Skövde AIK
„Šiovdės“ futbolo klubas arba Skövde Allmänna Idrottsklubb, o trumpai Skövde AIK – Švedijos futbolo klubas iš Šiovdė.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Pastaraisiais metais klubas žaidė žemesniuose divizionuose.
2022 m. pateko į Superettan.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. gruodžio 3 d.
10-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
10-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia 1979 m. Kovas, pabaiga – 1981 m. Vasaris.
Prizininkai
Čempionate, nepralaimėjęs nei vienos partijos bei surinkęs 13,5 taško iš 17-kos galimų, nugalėjo  Vytautas Vaitonis (Klaipėda), kitas klaipėdietis Kęstutis Andriejūnas  pelnė sidabro (12,5 tšk.), o Gediminas Miškinis (Vilnius) – bronzos medalį (12 tšk.).
Etsy
Etsy – el. komercijos interneto svetainė, veikianti pagal tiesioginio keitimosi vartotojų tinklo P2P modelį. Prekiauja rankdarbiais ir vintažinėmis prekėmis, kitais vienetiniais, riboto asortimento daiktais, kurie yra senesni kaip 20 metų. Tai amatininkų gaminiai, meno kūriniai, fotografija, drabužiai, aksesuarai, juvelyriniai papuošalai, maisto produktai, kosmetika, žaislai. Interneto svetainė, sekdama amatininkų mugių tradiciją, kiekvienam klientui už nedidelį komisinį mokestį suteikia asmeninę „vietą“ pristatyti savo prekėms.
Pardavimai
2014 m. pabaigoje „Etsy“ turėjo 54 mln. registruotų narių, o internetinė rankų darbo ir vintažinių prekių turgavietė jungė 1,4 mln. aktyvių pardavėjų su 19,8 mln. aktyvių pirkėjų. 2014 m. kompanijoje dirbo 685 darbuotojai, jos svetainėje buvo siūloma  29 mln. prekių. „Etsy“ platformoje 2014 m. prekių pardavimai siekė 1,93 mlrd.$, iš kurių 36,1 % sudarė mobiliajame internete, o 30,9 % buvo sugeneruota už JAV ribų.
Veikimo principas
Susikurti asmeninę „Etsy“ parduotuvę nekainuoja, mokėti reikia po $0,20 už kiekvienos prekės talpinimą parduotuvėje. Didelę įtaką būsimai prekybai gali turėti pateikiamų prekių kokybiškos nuotraukos, apmokama jų reklama svetainėje, jungimasis prie įvairių naudotojų grupių. Svetainėje veikia lietuviškai bendraujanti bendruomenė, forume besikeičianti savo žiniomis ir pagalba. Prekybai vystyti pravartu naudotis „galimybių įrankiais“ (Opportunity Tools).
Malanžė
Malanžė  – miestas šiaurinėje Angoloje, 450 km į rytus nuo Luandos, 1220 m aukštyje virš jūros lygio. Malanžės provincijos administracinis centras. ~157 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Luandos-Saurimo plentas, yra geležinkelis į Luandą ir vietinių skrydžių oro uostas. Yra Kesua evangelikų bažnyčia. Į pietus nuo Malanžės prasideda Kangadalos nacionalinis parkas. 85 km nuo miesto yra Kalandulos krioklys, o už 116 km – Pungo Andongo uolos.
Istorija
Portugalų kolonistai Malanžę įkūrė XIX a. 1885 m. pradėtas geležinkelio iš Luandos į Malanžę, garsėjusią medvilnės plantacijomis, statybos. Nuo XIX a. vid. čia vykdavo svarbus regiono turgus. Miestas taip pat buvo svarbus kavos, vaisių, kukurūzų, tekstilės gaminių tiekėjas. Angolai paskelbus nepriklausomybę, medvilnės pramonė žlugo, miestas smarkiai nukentėjo nuo karo.
Fostiras Athina
Atėnų „Fostiras“ – Graikijos futbolo klubas iš Atėnų.
Siniauka
Siniáuka  – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 16 km į pietvakarius nuo Klecko. Apylinkės centras.
Fostiras Athina
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m.
Siniauka
Istorija
XIX a. buvo Slucko apskrities miestelis, Siniaukos valsčiaus centras.
Fostiras Athina
Istorija
Klubo komanda žaidė Graikijos elito divizione, bet vėliau sekė kritimas į mėgėjišką lygmenį.
Pijus Širvys
Pijus Širvys (g. 1998 m. balandžio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
FK Kauno Žalgiris
2019 m. A lygoje sužaidė 19 rungtynių ir pasižymėjo 5 įvarčiais, bei atliko du rezultatyvius perdavimus.
2020 m. sausio mėn. pranešta, kad su futbolininku buvo pratęsta sutartis. 2020 m. A lygoje sužaidė vienuolika susitikimų iš dvidešimties. (Dėl pandemijos sezonas buvo trumpesnis.) Po 2020 m. sezono pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.
FK Panevėžys
2020 m. gruodžio viduryje pasirašė dvejų metų sutartį su FK Panevėžys klubu.
2021 m.
Atstovaudamas Panevėžio klubui A lygoje debiutavo 2021 m. kovo 7 d. pirmojo turo rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą“, kuriose	FK Panevėžys šventė pergalę rezultatu 1:0. Širvys sužaidė visas 90 minučių.
2021 m. balandžio 17 d. rungtynėse (8 turas) prieš Kėdainių „Nevėžį“ pelnė du įvarčius ir svariai prisidėjo prie panevėžiečių pergalės rezultatu 4:2.
LFF taurės 2021 m. turnyre aštuntfinalio rungtynėse prieš Kauno Žalgirį, kurios įvyko 2021 m. birželio 16 d., įmušė baudinį baudinių serijoje ir svarbiai prisidėjo, kad FK Panevėžys patektų į kitą etapą.
2021 m. liepos 1 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pelnė lemimą įvartį prieš pat finalinį švilpuką. Tuo metu rezultatas buvo lygus 1:1. Nors likę mažumoje, tačiau panevėžiečiai sugebėjo iškovoti pergalę rezultatu 2:1. Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę.
2021 m. rugpjūčio 18 d. LFF taurės turnyro ketvirtfinalio rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį 59 min. ir rezultatas tapo 2:1 panevėžiečių naudai. Galutinis rezultatas 3:1 ir panevėžiečiai žengė į pusfinalį.
2023 m.
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad pratęsta sutartis su „Panevėžio“ klubu.
2023 m. birželio 30 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš FK Riteriai (36 minutę). Vos prasidėjus antram kėliniui gavo geltoną kortelę, netrukus gavo antrą geltoną, virtusią raudona. Žaidėjas buvo pašalintas iš aikštės. Nepaisant to, kad panevėžiečiai beveik visą kėlinį žaidė mažumoje, sugebėjo išsaugoti minimalią persvarą ir nugalėjo varžovus rezultatu 1:0.
Rinktinės
Atstovavo įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėms.
Pavilkaujai
Pavilkaujai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vilkaviškio. Apylinkėse išteka Vilkaujos upė.
Cimkavičai
Cìmkavičai  – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 25 km į pietryčius nuo Nesvyžiaus. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo Slucko apskrities miestelis ir dvaras, Cimkavičų valsčiaus centras.
Alabaminė pušis
Alabaminė pušis (Pinus clausa) – pušinių (Pinaceae) šeimos augalų rūšis, paplitusi Šiaurės Amerikoje, Floridos pusiasalio centrinėje dalyje ir vakarinėje Alabamos ir Floridos pakrantėje.
Alabaminės pušys užauga iki 5-10 m, kartais iki 21 m aukščio. Lapai spygliški, poromis, 5-10 cm ilgio, kankorėžis 4-8 cm ilgio.
HB Køge (moterys)
HB Køge moterų komanda – Danijos moterų futbolo komanda iš Kiogės. Komanda žaidžia Elitedivisionen.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Moterų komanda pateko į aukščiausią šalies lygą ir nuo 2020–2021	m. sezono kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų Danijoje.
Nuo 2020 m. sausio mėn. bendradarbiauja su amerikiečių aprangų gamintojais Capelli Sport, kurie investavo į klubą. Bendradarbiaujama ir su Football Academy Slammers FC iš JAV.
2020–2021 m. pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo čempionių titulą. Šis laimėjimas leido komandai dalyvauti UEFA čempionų lygos turnyro atrankose.
UEFA moterų čempionų lyga
Dalyvavo čempionių lygos atrankos turnyruose.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. balandžio 13 d.
Norvegijos futbolo varžybos 1978 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1978 m.
Emanuelė Amerikoje
Emanuelė Amerikoje – 1977 m. režisieriaus Joe D'Amato sukurtas erotinis filmas, trečiasis iš serijos „Juodoji Emanuelė“.
Turinys
Žurnalistė ir fotografė Emanuelė vyksta į Kaliforniją, kad gautų interviu iš vieno milijonieriaus. Susidūrusi su turtuolių seksualinėmis užgaidomis, vėliau ji vyksta į Veneciją, kur kur tikisi patekti į uždarą viešnamį, aptarnaujantį tik išskirtinius klientus...
Pavilktiniai
Pavilktiniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Sintautų, šalia kelio.
Vitalius Vladas Andriušaitis
Vitalius Vladas Andriušaitis (g. 1927 m. birželio 26 d. Žiūrių-Gudelių kaime, Vilkaviškio rajonas – 2006 m. spalio 9 d.) – Lietuvos pedagogas,  šachmatų treneris ir teisėjas, tarptautinių ir kitų šachmatų varžybų organizatorius,  vienas iš Plungės sporto mokyklos įkūrėjų ir ilgametis jos auklėtinių šachmatų treneris (nuo 1964 iki 2006 m.), Plungės visuomeninio šachmatų klubo  „Bokštas” steigėjas ir ilgametis direktorius (nuo įkūrimo 1992 iki 2006 m.), kandidatas į sporto meistrus, Nacionalinės kategorijos šachmatų teisėjas, Lietuvos TSR nusipelnęs treneris (1979 m.), Lietuvos Respublikos nusipelnęs treneris (1997 m.),  Plungės rajono šachmatų čempionas (1965 ir 1966 m.), Lietuvos savanoriškos sporto draugijos “Nemunas” čempionas (1959 ir 1960 m.), Plungės garbės pilietis (2001), Suvažiavimo Lietuvos tautiniam olimpiniam komitetui atkurti delegatas (1988), Pasaulio lietuvių sporto žaidynių organizacinio komiteto narys (1991, 1995).
Biografija
1940 m. mokėsi Žiūrių-Gudelių pradinėje mokykloje, Šunskų pagrindinėje mokykloje, Pilviškių progimnazijoje ir Marijampolės Jono Jablonskio gimnazijoje (1950). 1954 metais Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė studijas ir pagal paskyrimą  1954 metais atvyko dirbti į Plungės 1-ąją vidurinę mokyklą.
1954–1979 m. Plungės pirmojoje vidurinėje mokykloje dėstė istoriją ir visuomenės mokslus. Vedė užklasinius šachmatų užsiėmimus, rengė varžybas. 1958 m. įkūrė šachmatų būrelį Plungės pionierių ir moksleivių namuose. 1964 m. su kolega Antanu Jadziausku įkūrė Plungės sporto mokyklą, joje – šachmatų sekciją.
Šeima
Žmona Jadvyga Andriušaitienė (Jasaitė). Dukros - Violeta ir Alma.
Mokiniai
miniatiūra|220px|right|Atminimo lenta Plungėje, Vytauto g. 7
V.V.Andriušaičio atminimui skirti šachmatų turnyrai
Vitaliaus Vlado Andriušaičio atminimui skirtus šachmatų turnyrus nuo 2007 m. organizuoja Plungės visuomeninis šachmatų klubas "Bokštas". Turnyrai registruojami FIDE, varžybtų dalyviams skaičiuojami tarptautinio Elo reitingo pokyčiai. Išsami informacija
APS Rodos
Rodo APS – Graikijos futbolo klubas iš Rodo.
Istorija
Klubas įkurtas 1968 m. Klubo komanda žaidė Graikijos elito divizione.
Hrozava
Hrozava – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 18 km nuo Kapyliaus. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo Slucko apskrities Hrozavos valsčiaus centras.
Kruvini deimantai
Kruvini deimantai – 1977 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Francas Karlas
Francas Karlas Jozefas (1802 m. gruodžio 17 d., Viena – 1878 m. kovo 8 d., Viena) – Austrijos erchercogas iš Habsburgų dinastijos, dviejų imperatorių tėvas (Austrijos ir Meksikos) ir erchercogo Pranciškaus Ferdinando, kurio nužudymas davė pradžią Pirmajam pasauliniam karui, senelis.
Biografija
Gimė Vienoje, imperatoriaus Pranciškaus II ir jo žmonos Marijos Teresės, abiejų Sicilijų karalystės princesės, antrasis sūnus.
1824 m. lapkričio 4 d. Vienoje vedė Sofiją Bavarę, Bavarijos karaliaus Maksimiliano I dukterį nuo antros santuokos su antra žmona Karolina Badene. Francas Karlas buvo neambicingas ir apskritai neaktyvus žmogus, nepaisant to, jis buvo Tarybos narys, kuris valdė valstybę dėl savo vyresniojo brolio imperatoriaus Ferdinando I nesugebėjimo valdyti nuo 1835 iki 1848 metų. Žmonai primygtinai reikalaujant, jis atsisakė savo pretenzijų į sostą po Ferdinando atsižadėjimo 1848 m. gruodį, leidęs savo vyresniajam sūnui Francui Josifui tapti Austrijos imperatoriumi. Erchercogas Francas Karlas mirė Vienoje 1878 m., praėjus šešeriems metams po žmonos mirties.
Vaikai
Santuokoje su Sofija Bavare Francui Karlui gimė penki vaikai:
Makvorio sala
thumb|250px|Salos pakrantė thumb|250px|Palydovinė nuotrauka
Makvorio sala  – sala Ramiojo vandenyno pietinėje dalyje, maždaug pusiaukelėje tarp Naujosios Zelandijos ir Antarktidos. Priklauso Australijai, Tasmanijos valstijai.
Klimatas jūrinis, vėsus, vėjuotas. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra yra 5–8 °C, liepos mėnesio 1,5–5 °C. Vidutiniškai per metus iškrenta ~980 mm kritulių (kartais – sniegas). Makvorio sala yra viena debesuočiausių pasaulio vietų – per metus vidutiniškai būna 858 valandų giedros.
Augalija skurdi – veši samanos, kerpės, nedidelės žolės, yra endeminių orchidėjų rūšių. Būdinga antarktinė gyvūnija – saloje yra milžiniškos paukščių kolonijos, ruonių gulyklos. Čia sutinkami subtropiniai, kergeleniniai, australiniai jūrų lokiai, pietiniai jūrų drambliai, karališkieji, papuasiniai ir kiti pingvinai, įvairūs jūrų paukščiai. Čia žmonės buvo užveisę triušių, kačių, žiurkių, bet šie gyvūnai buvo išnaikinti.