cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bolivudas
Dialogai
Veikėjų dialogus ir dainų tekstus paprastai rašo skirtingi žmonės. Bolivudo filmų hindi kalba dažniausiai nesudėtinga, kad būtų suprantama kuo platesniems sluoksniams. Dialoguose gausu urdu kalbos žodžių, tačiau pastaraisiais metais jiems vietą užleidžia angliški. Kai kada veikėjai kalba ištisais angliškais sakiniais.
Filmavimo vietos
Pirmoji Indijos kino juosta „Raja Harishchandra“ buvo nufilmuota tuometinio Bombėjaus priemiestyje. Žemių savininkai susidomėjo filmo kūrimu, todėl ne tik leido naudotis savo žemėmis, bet ir siūlė visokeriopą pagalbą. Ketvirtajame dešimtmetyje daugiausia filmuota studijose, kur galima geriau kontroliuoti apšvietimą bei garsą. Septintajame dešimtmetyje, kai Indijoje išpopuliarėjo spalvotos kino juostos, vėl pradėta filmuoti atvirose erdvėse. Pavyzdžiui, nemažai pirmojo spalvoto Raj Kapooro filmo „Sangam“ (, liet. Santaka) scenų nufilmuota Europoje – Paryžiuje, Romoje, Londone ir kitur. Dalis idiliškų scenų Bolivudo istorijoje filmuotos Kašmyre. Vėliau nemažai kūrėjų atskirus epizodus bei muzikinius klipus filmuodavo Europoje. Dėl to Indijos kinas susilaukė aštrios kritikos – neva staigus kraštovaizdžio pakeitimas stokoja realizmo.
Aktoriai
Kaip ir Holivude, Indijoje į kino pasaulį patekti nori daugybė žmonių. Į Mumbajų su viltimi nusifilmuoti kine atvyksta kylančios pop žvaigždės, modeliai, televizijos žvaigždės, o kartais net paprasti žmonės. Visgi pasiseka tik mažai daliai. Dauguma aktorių yra indai. Bolivude egzistuoja vadinamieji klanai – tos pačios šeimos narių sėkminga karjera kino industrijoje (pavyzdžiui, Bachchan klanas, Chopra klanas).
Bolivudo recepcija Vakaruose XX a. pab.
XX a. antroje pusėje Vakaruose Indijos kinas vertintas gana kontroversiškai. Geriausiai tai iliustruojantis pavyzdys – filmo „Amar Akbar Anthony“ demonstravimas Britų televizijoje. Filmas rodytas ankstyvą sekmadienio rytą, nebuvo įtrauktas į anonsus, maža to, iškirptos visos dainos. Britanijos spaudoje Indijos kinas apibūdintas kaip neturintis siužeto, neestetiškas, pigus, stokojantis realizmo, vulgarus, perpildytas moralinių klišių ir t. t. Daugiausia kritikos Bolivudo filmai susilaukė dėl trukmės (pavyzdžiui, vienas ilgiausių filmų Bolivudo istorijoje „Sangam“ trunka daugiau nei 3,5 valandos) bei muzikinių intarpų gausos.
Visgi Vakaruose daugėja Bolivudui skirtų mokslinių straipsnių, monografijų, kuriose bandoma apibrėžti, kas yra Bolivudas, bei, atsisakius vakarietiškų vertinimo kriterijų, objektyviai vertinti siužetus, aktorius, dainas, šokius bei kino įtaką Indijos visuomenei. Kai kurie tyrinėtojai, atsižvelgdami į milžinišką Bolivudo populiarumą, filmą traktuoja kaip Indijos kultūrą reprezentuojantį tekstą, kurį galima įvairiai interpretuoti.
Lietuvoje Bolivudo tyrimai nėra gerai išplėtoti. 2013 m. Vilniaus universitete apginta pirmoji su Indijos kinu susijusi daktaro disertacija.
Vosgėlių lobiai
Vosgėlių lobiai – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Vosgėlių kaimo apylinkėse 1930 m., 1956 m. ir 1987 m. rasti vėlyvųjų viduramžių monetų lobiai.
I lobis
1930 m. rastas lobis, iš kurio į muziejų pateko 82 monetos:
Lobį saugo Utenos krašto muziejus.
II lobis
1956 m. Jonas Kriaučionis išarė molinį puodą su monetomis. Dalis monetų pasklido tarp vietos gyventojų, 1247 monetos pateko į Utenos krašto muziejų, kur saugoma:
III lobis
1987 m. rastas puodas su monetomis, kurių dalis, daugiau, kaip tūkstantis monetų, pasklido tarp žmonių, o likusios pateko į Utenos krašto muziejų (185 monetos) ir LNM (1470 monetų). Žinomos tokios lobio monetos:
Belgijos moterų krepšinio rinktinė
Belgijos moterų krepšinio rinktinė – tarptautinėse varžybose Belgijai atstovaujanti nacionalinė moterų krepšinio komanda.
Majerso konversacinis leksikonas
thumb|framed|Enciklopedijos ženklas thumb|280px|Leksikone išspausdintas Livonijos, Kuršo ir Šiaurės Lietuvos žemėlapis Majersas, Majerso konversacinis leksikonas (vokiečių k. Meyers Konversations-Lexikon) greta Brokhauzo ir Pyreršo (Universal-Lexikon der Gegenwart und Vergangenheit) vienas reikšmingiausių vokiškų enciklopedinių leidinių, klasikinių Vokietijos enciklopedijų.
Babilonija
Babilonija (asirų kalba – Karduniaš, senovės egiptiečių kalba – Sangar) – senovės regionas Eufrato ir Tigro žemupiuose, t. y. žemutinėje Mesopotamijoje, tarp dabartinio Irako miesto Bagdado ir Persijos įlankos. Kultūrinis šios derlingos žemumos centras buvo Babilonas.
Majerso konversacinis leksikonas
Tai visuotinė enciklopedija, XIX-XX a. pasirodžiusi daugeliu kalbų. Jos sumanytojas ir leidėjas – Bibliografinio instituto veikėjas Joseph Meyer.
Babilonija
Senoji Babilonijos karalystė
III tūkst. pr. m. e. būsimąjį Babilono regioną sudarė du atskiri regionai – šumeriškai kalbantis Šumeras pietuose ir semitiškas Akadas šiauriau. XXIII a. pr. m. e. Akadui prijungus Šumero miestus valstybes į Akado imperiją, prasidėjo greita viso krašto semitizacija. Ją dar labiau paspartino III–II tūkst. pr. m. e. kraštą apgyvendinę dykumų semitai amoritai. Iki tol jie buvo klajoklių gentis, gyvenusi Arabijos dykumoje į vakarus nuo Eufrato, kuri dažnai puldinėjo Mesopotamijos miestus ir sėslių Mesopotamijos žemdirbių buvo laikomi necivilizuotais. Nepaisant to, dalis amoritų pamažu apsigyveno šiame regione ir perėmė akadų ir šumerų kultūrą. Nuo to laiko visame regione įsitvirtino semitiška kalba, kuri sąlyginai vadinama akadų kalba. Šumerų kalba, kuri tuo metu jau buvo išnykusi kaip šnekamoji kalba, išliko religinėje praktikoje.
Majerso konversacinis leksikonas
Apimtis
Meyers Großes Taschenlexikon, išleistas XX a. su papildymais – 150 000 straipsnių, daugiau nei 5 000 iliustracijų.
Babilonija
Ankstyvasis laikotarpis (XX–XVI a. pr. m. e.)
right|thumb|Hamurabio Babilonija, [[1792 m. pr. m. e.|1792 – 1750 m. pr. m. e.]]
Majerso konversacinis leksikonas
Apimtis
1885-90 leistas leidimas sudaro 16 tomų, apie 16 000 psl.
Babilonija
Ankstyvasis laikotarpis (XX–XVI a. pr. m. e.)
Elamitams sužlugdžius paskutinę šumerišką III Ūro dinastiją (apie 1940 m. pr. m. e.), amoritai užėmė didžiąją dalį Mesopotamijos, kur įkūrė keletą nedidelių karalysčių. Per pirmuosius šio „Amoritų laikotarpio“ amžius galingiausiais Babilonijos miestais buvo Isinas ir Larsa (abu įkurti XX a. pr. m. e. viduryje). Tuo metu valstybingumą atkūrė ir senesni semitų miestai Maris bei Ešnuna.
Majerso konversacinis leksikonas
Naudojimo teisinis režimas
Majerso konversacinis leksikonas yra viešo naudojimo kūrinys (public domain). Elektroninėje versijoje esantys straipsniai gali būti laisvai kopijuojami bei publikuojami, verčiami į kitas kalbas be jokio leidimo.
Babilonija
Ankstyvasis laikotarpis (XX–XVI a. pr. m. e.)
Viena iš amoritų grupių 1894/1830 m. pr. m. e. įkūrė miestą-valstybę Babiloną. Sumu-abumas pradėjo statyti aplink miestą Imgur-Enlilio sieną, kurią užbaigė tik jo įpėdinis Sumulaelis. Šie valdovai pradėjo taip vadinamą Pirmają Babilono dinastiją, arba Senąją Babilono karalystę. Seniausias ir švenčiausias Babilonijos miestas buvo Nun-ki arba Urudygga pačiuose regiono pietuose. Babilonas buvo šiaurinėje regiono dalyje ir seniausiais laikais neturėjo ypatingos politinės reikšmės, nors jo religinis vaidmuo jau tada buvo žymus.
Majerso konversacinis leksikonas
Sąsajos su Lietuva
Internetinėje Majerso versijoje yra nemažai istorinių straipsnių, susijusių su Lietuva (Litauen), miestais Vilniumi (Wilna), Kaunu (Kowno), kur pateikiami demografiniai duomenys, aprašomos didikų šeimos kaip Pliateriai (Plater), Oginskiai (Oginski).
Babilonija
Ankstyvasis laikotarpis (XX–XVI a. pr. m. e.)
Tuo pat metu kitas amoritų kilmės valdovas Šamši-Adadas I suvienijo visą Šiaurės Mesopotamiją nuo Ašuro iki Mario. Vėliau šis regionas tapo žinomas kaip Asirija.
Šeštasis Babilono karalius buvo 43 metus valdęs Hamurabis (1792 – 1750 m. pr. m. e.). Iš pradžių jis taikiai sugyveno su kaimyninėmis karalystėmis ir miestais-valstybėmis ir greitai ėmė kontroliuoti svarbiausius kelius, kadangi valdė siauriausią vietą tarp Tigro ir Eufrato. Babilonas iškilo iš nereikšmingo miesto-valstybės iki regioninės galybės.
Iš pirmųjų 28 Hamurabio valdymo metų mažai kas žinoma. Karalius nedalyvavo karuose ir neužkariavo jokių naujų žemių. Vidaus politikoje žinomas jo sprendimas atleisti skolas. Taip jis pelnė pavaldinių lojalumą. Babilone įrengti gynybiniai įrenginiai, tarp jų - ypač aukštos miesto sienos. Hamurabio nurodymu įrengti dideli drėkinimo įrenginiai ir pastatyti dideli statiniai. Šalies valdymą jis organizavo per griežtą administravimą ir įvedė vieningą teisės sistemą, Hamurabio kodeksą. Šis įstatymų rinkinys buvo sudarytas Hamurabio įsakymu po elamitų išstūmimo ir Babilonijos valstybės konsolidacijos. Šiame 282 punktų įstatymų rinkinyje buvo nustatytos visų klasių teisės. Hamurabio įstatymai parašyti glaustai, griežtomis teisinėmis formulėmis ir posakiais. Įstatymai buvo iškalti dantiraščiu dviejų metrų aukščio diorito stulpe. Hamurabio įstatymų kopiją Sūzuose, kur jie pateko kaip karo grobis, 1901 m. rado J. De Morgan ir V. Scheil (dabar laikoma Paryžiuje, Luvre).
Vėlesniu savo valdymo laikotarpiu Hamurabis užbaigė politinį regiono susiskaldymą ir suvienijo visą Pietinę Mesopotamiją į Babilono imperiją. Hamurabis sukūrė centralizuotą biurokratinį aparatą, mokesčių sistemą. Trumpam jis užėmė Elamą, Subartu ir Ešnuną, o po Larsos užkariavimo jis išplėtė savo valstybę į Šumerą. Tiesa, piečiausia regiono dalis drėgnose pelkėse prie Persijos įlankos liko nepriklausoma: ten viešpatavo Jūržemės karaliai (dar vadinami II Babilono dinastija).
Babiloniečiai, kaip ir jų pirmtakai, vykdė reguliarią prekyba su vakaruose esančiais miestais-valstybėmis, jų pareigūnai ir kariai pasiekdavo Siriją ir Kanaaną, o amoritų pirkliai veikė visoje Mesopotamijoje. Babilonijos armija buvo gerai disciplinuota ir užkariavo Isino, Ešnunos, Uruko miestus-valstybes bei Mario karalystę. Kita vertus Mesopotamija neturėjo gamtinių, gynybai tinkamų sienų ir dėl to buvo pažeidžiama išpuoliams iš išorės.
Prekyba ir kultūra klestėjo apie 150 metų iki 15-ojo pirmosios dinastijos valdovo Samsu-ditanos, Ami-cadukos sūnaus, valdymo. Jį nuvertė Babiloną užėmęs hetitų karalius Mursilis I.
Kasitų laikotarpis (XVI–XII a. pr. m. e.)
thumb|Babilonija valdant kasitams Kasitai buvo kalnų gentis gyvenusi Zagrose. Iki jų įsitvirtinimo Babilonijoje yra žinomi 9 ankstyvųjų kasitų valdovų vardai. Tik dešimtasis sąraše, Burnaburiašas I, 1570 m. pr. m. e. užėmė Babilono miestą ir visą Babiloniją. Jo įkurta dinastija yra vadinama III Babilono dinastija.
Kasitai pervadino Babiloną į „Kar-Duniaš“ ir valdė 576 metus. Ši svetimšalių valdžia buvo labai panaši į beveik tuo pačiu metu buvusį hiksų valdymą Senovės Egipte. Kasitai greitai prisitaikė prie Babilonijos papročių, kalbos, religijos ir kultūros, tačiau babiloniečiai juos laikė svetimaisiais užkariautojais. Daugelis dieviškųjų atributų, kurie buvo priskiriami Babilono valdovams semitams tuo metu išnyko. Dievo titulas kasitų valdovams niekada nebuvo taikomas. Nepaisant to Babilonas išliko karalystės sostine ir „šventuoju“ vakarinės Azijos miestu, kurios žyniai buvo laikomi labai galingais. Taip buvo išsaugotas ir tam tikras senosios Babilonijos imperijos tęstinumas.
Pokasitinis laikotarpis
XII a. pr. m. e. viduryje Babiloną nusiaubė elamitai, ir kasitų dinastija išvyta iš valdžios. Taip prasidėjo labai permainingas pokasitinis laikotarpis, kuriam būdingas Babilonijos silpnumas, būdingas daugumai to meto Artimųjų Rytų civilizacijų. Nors regionas išlaikė politinę vienybę ir dar tame pačiame amžiuje Nabuchodonosaras I nugalėjo elamitus, čia nuolat keitėsi valdovų dinastijos, buvo susiduriama su dykumų pusiau klajokliais aramėjais. IV dinastija (apie 1155–1025 m. pr. m. e.) siejama su Isino miestu, V dinastija (apie 1025–1004 m. pr. m. e.) – su Jūržemės regionu, VI dinastija (apie 1004–985 m. pr. m. e.) – su viena kasitų gentimi. Apie 985 m. pr. m. e. į Babilono sostą sėdo elamitų kilmės karalius (VII dinastija), kuris valdė vos 6 metus.
Asirijos valdžioje
Per nusilpimo laikotarpį šiaurinė Babilonijos kaimynė Asirija kišosi į Babilonijos reikalus ir ne kartą privertė Babiloną mokėti duoklę. Galiausiai Asirijos karalius Tiglat-Pileseras III nukariavo Babiloną ir prijungė jį prie savo imperijos. Asirų viešpatavimo laikotarpis yra laikomas X Babilono dinastija.
Naujoji Babilonijos karalystė
thumb|Naujoji Babilono karalystė
Asirų viešpatavimo metu 626 m. pr. m. e. chaldėjų kilmės Nabopalasaras surengė sėkmingą sukilimą prieš Asiriją ir iškovojo Babilonijai nepriklausomybę. Taip įkurta Naujoji Babilono karalystė, dar vadinama XI (arba Chaldėjų) dinastija, o Babilonija dar vadinta Chaldėja. Nabopalasaro valdymo laikotarpiu Babilonas vėl tapo prekybos ir kultūros centru. Svarbiausia vaidmenį vaidino stambieji žemvaldžiai, žyniai ir pirkliai.
Babilonija labiausiai suklestėjo valdant Nabuchodonosarui II (604-562 m. pr. m. e.), kuris perėmė kadaise Asirijai priklausiusias žemes Palestinoje, Sirijoje, užėmė Jeruzalę, Tyrą ir Finikiją. Buvo atstatytas Babilono bokštas, baigiami Ištarės vartai, įrenginėjami Semiramidės sodai. Babilonijoje klestėjo astronomija ir matematika.
Naujoji Babilonija gyvavo 625–539 m. pr. m. e. Nabuchodonosaro II įpėdiniai buvo labai nežymūs.
Babilonija valdoma kitų valstybių
Babilonijos imperiją 539 m. pr. m. e. užkariavo Persijos valdovas Kiras II. Babilonija tapo persų valstybės provincija – Babilonijos satrapija.
Babiloniečių religija
Babilonijos gyventojų religija buvo perimta iš šumerų, tačiau šumeriškąjį pagrindą išskirti nėra lengva, nes semitai laikė šumerų kalbą šventa ir ja vadino ir savo pačių atsineštus ar vėliau susiformavusius religinius ir mitologinius reiškinius.
Babiloniečių religijoje buvo daugiau nei 3000 dievų. Tikėjo, kad privalo tarnauti ir aukoti aukas. Vyriausiasis dangaus dievas – Anu, jo sūnus Enlilis – žemės valdovas, Enkis – vandens gelmių dievas, Mardukas – perkūno dievas, Ninurta. Dievams buvo statomos šventyklos – zikuratai.
Seniausiais laikais kiekvienas miestas turėjo savo dievą, šalia kurio buvo ir kitų antrarūšių dievų, taip pat jo žmona arba sūnus, kurie tarpininkavo tarp pagrindinio dievo ir žmonių. Hamurabiui sujungus Babiloniją į vieną valstybę, sostinės dievas Mardukas tapo viso krašto aukščiausiuoju dievu.
Raštas ir literatūra
Babilonijos raštai buvo rašomi dantiraščiu. Naudota šumerų arba akadų kalba. Šumerai greičiausiai buvo dantiraščio išradėjai, o akadų kalbai iš šumerų perimtas dantiraštis nelabai tiko. Joje nebuvo tiek ženklų, kiek reikėjo akadų kalbos garsams pažymėti, žodžio pabaigoje nebuvo galima atskirti priebalsių vieno nuo kito. Dėl to pradžioje vyravo šumerų kalba, kurią vėliau išstūmė akadų kalba, o šumerų kalba liko mokslo ir kulto kalba.
Abiem kalbomis, tiek šumerų, tiek akadų, buvo parašyta gana daug. Didelė dalis Babilonijos raštų žinoma tik iš asiriškų nuorašų. Pirmieji rašto paminklai yra trumpi įrašai, kuriuose garbinami atskirų vietovių dievai ir valstybėlių valdovai. Reikšmingiausieji įvykiai tuo metu nebuvo užrašomi, o vaizduojami mene. Hamurabio laikais taip pat atsirado ir istorinių įrašų, laiškų, prekybinių užrašų, įstatymų, ėmė formuotis religinė ir grožinė raštija. Yra išlikę daugybė laiškų, kuriuose karaliams, jų giminaičiams arba aukštiems valdininkams pranešama apie politinius arba karinius įvykius, tikybines apeigas ir pan. Taip pat yra ir privačių laiškų. Gausūs komerciniai įrašai – prekių pristatymo laiškai. Tūkstančiai sutarčių ir kitų prekybinių dokumentų turi savotišką stilių, tikslią terminologiją. Istoriniai įvykiai pradėti užrašinėti kronikos būdu. Reikšmingi būrimo ir astrologijos raštai, kuriuose plačiai aiškinami gyvulių judesiai, krašto, miesto bei buities įvykiai, tačiau svarbiausi iš jų susiję su saulės ir mėnulio padėtimi, planetų judėjimu, vėjų kryptimi.
Grožinę literatūrą sudaro epai, legendos, pasakėčios, mįslės. Dalis epų yra susiję su maldomis ir himnais, dalis yra savarankiški kūriniai. Vienas iš jų vaizduoja dangaus ir žemės sukūrimą, kitas deivės Ištar kelionę ir pragarą, trečias dievo Tamuzo prisikėlimą ir t. t. Svarbiausias išlikęs grožinis kūrinys yra epas apie tautos didvyrį Gilgamešą.
Nemažai išliko ir mokslinių raštų: filologijos (mirusiai šumerų kalbai išmokti reikalingos gramatikos ir leksikos knygos, komentarai, vertimai ir kt.), matematikos, technikos, astronomijos, medicinos ir geografijos veikalai.
Plytelės su įrašais buvo renkamos bibliotekose, kurių garsiausia yra 1854 m. ninevijoje A. H. Layardo atkasta karaliaus Ašurbanipalo VII a. pr. m. e. biblioteka. Babilonijos literatūra ir kultūra turėjo didelės įtakos senovės kultūrai. Elamitai, hetitai, protoarmėnai, persai ir kitos tautos perėmė babilonietiškąjį dantiraštį. Ypač svarbi Babilonijos literatūra yra Biblijos tyrinėjimams.
Biglis
Biglis (, - bliauti, rėkti) – šunų veislė, kilusi iš Didžiosios Britanijos.
Babilonija
Menas
thumb|220px|[[Kabantieji Babilono sodai]] Babilonijos meną galima suskirstyti į du laikotarpius: Senosios Babilonijos karalystės meną, kuris buvo šumerų meno tęsinys ir Naujosios Babilonijos, atkurtos Nabuchodonosaro, meną, kuris gali būti jungiamas su Asirijos menu.
Biglis
Tai medžioklinis (kraujasekys) šuo, naudotas Vakarų Europoje medžioti lapes, triušius, Sudane ir Palestinoje – šernus, Skandinavijoje – elnius, JAV – paukščius.
Babilonija
Menas
Pirmosios dinastijos architektūriniai paminklai beveik visi yra išnykę. Nieko nežinoma apie Hamurabio šventyklas pastatytas dievams Eriduje ir Larsoje. Uro kasinėjimai leidžia manyti, kad senosios Babilonijos pastatų konstrukcija ir planas buvo bendrojo šumeriškojo tipo. Tokia pat architektūra buvo ir kasitų laikotarpiu. Menkai išlikęs ir Senosios Babilonijos vaizduojamasis menas – keletas stelų, keramikos ir gliptikos pavyzdžių. Nors mokslas ir literatūra to meto Babilonijoje klestėjo, skulptūroje nieko naujo nebuvo sukurta, buvo atkartojamos šumerų negyvos ir sausos formos. Gliptika labai neturtinga. Figūrų klišės kartojamos ne didesnių pakeitimų. Dažnai pirmenybė atiduodama tekstui, o ne vaizdui. Kasitų laikotarpiu menas dar labiau prastėjo. Gyvų figūrų piešiniai beveik išnyko, užleisdami savo vietą raidėms.
Biglis
Kilmės istorija
Pirmą kartą apie mažuosius skalikus žinių randama 1481 m. XVI a. šie šunys tapo ypač vertinami Anglijos aristokratijos. Karalienė Elžbieta I išvedė ypatingai mažų, nesiekiančių nei 20 cm, biglių tipą.
Iki XIX a. anglų aristokratija tobulino šią mažųjų skalikų veislę. 1879 m. buvo pristatytas kalytės Barmaid eksterjeras, kuris beveik atitiko šių dienų biglio standartą. 1891 m. bigliai pirmąkart dalyvavo parodoje.
1890 m. Anglijoje įkurtas Anglijos biglių klubas. Nuo klubo įkūrimo prasidėjo veislės standartizavimas.
XIX amžiaus antroje pusėje bigliai buvo nuvežti į Prancūziją, kur tapo viena populiariausių veislių. Po Pirmojo pasaulinio karo 1920 m. įvykusioje šunų parodoje nebuvo nė vieno biglių veislės šuns. Iškilo grėsmė biglių išlikimui.
Tikrojo populiarumo veislė sulaukė tik XX amžiaus pabaigoje. Kūrėsi veislynai, bigliai buvo nuvežti į Ameriką, kur tapo itin populiarūs.
Babilonija
Babilonija ir krikščionybė
Naujajame Testamente Babilonas minimas keliose vietose ir simbolizuoja žemiškąjį Antikristą – galybę priešpriešinamą Dievo miestui, „dangaus Jeruzalei“.
Biglis
Kilmės istorija
Ši veislė dabar labai vertinama Suomijoje, Danijoje, Vokietijoje.
Išvaizda
thumb|left|200px|Biglis Bigliai savo dydžiu bei išvaizda įvairiose šalyse gali būti skirtingi. Biglis pasižymi tvirtu kūno sudėjimu: vidutiniškai gili krūtinė su elastingais šonkauliais, raumeningos šlaunys, tvirtos, sugniaužtos letenos su standžiomis pėdomis.
Nosis juoda arba rudai rausva (šviesesnių atspalvių šunims leidžiama mažesnė pigmentacija). Snukis vidutinio ilgio, nesmailėjantis, su tvirtais žandikauliais ir taisyklinga bei pilna žirkliška sąkanda. Lūpos saikingai nukarusios, antakiai nesuraukti, galva be raukšlių. Akys tamsiai arba šviesiai rudos, pakankamai didelės, išraiškingos. Ausys ilgos, gale užapvalintos. Kaklas ilgas, lengvai išlenktas.
Bigliai juda lengvai, laisvu ir plačiu žingsniu, stipriai atsispirdamas užpakalinėmis kojomis. Judant nugara tvirta ir lygi, be kūprinimosi požymių.
Charakteris
Biglių veislės šunys labai nepriklausomi ir savarankiški. Jie pasižymi nuoširdumu, draugiškumu, džiaugsmingumu ir meile visiems šeimos nariams. Tai labai nuovokus ir išradingas šuo. Dresuojant šios veislės šunis reikia daug kantrybės.
Bigliui būtinas pastovus bendravimas su šeimos nariais, jo negalima ilgam palikti vieno, nes tai gali neigiamai paveikti biglio psichiką.
Bigliui, kaip medžiokliniam šuniui, būtina daug judėti. Nejudėdami bigliai tunka. Be to, dažniausiai rekomenduojama nepaleisti biglio nuo pavadėlio, nes užuodęs pėdsaką biglis ieško gyvūnų ir neretai pasiklysta. Biglis yra gana stiprus – jaunesni vaikai gali šio šuns neišlaikyti už pavadėlio.
Šios veislės šunys labai myli ne tik vaikus, bet ir naminius gyvūnėlius, net kates.
Priežiūra
left|200px|thumb|Mažai judantis biglis gali nutukti Biglio kailio priežiūra nesudėtinga. Nerekomenduojama dažnai maudyti. Pakanka retkarčiais perbraukti kailį rankšluosčiu ar šukomis, skirtomis trumpaplaukiams šunims. Daugiau dėmesio reikėtų skirti biglio ausims bei akims.
Rudasis nakviša
Rudasis nakviša (Nyctalus noctula) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos šikšnosparnis.
715 m.
715 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
D'El-Kala nacionalinis parkas
D'El-Kala nacionalinis parkas – vienas iš Alžyro nacionalinių parkų. Yra pačiuose šalies šiaurės rytuose, netoli Tuniso sienos. Saugomi unikalūs Viduržemio jūros regiono biosferos kraštovaizdžiai.
Norther
Norther yra Suomijos metalo muzikos grupė, įkurta 1996 metais. Kūrybai būdingas melodic death metalo ir power metalo maišymas.
Tanachas
right|200px|thumb|right|[[targumas|Targumo puslapis, XI a.]] Tanachas – judėjų Biblija, maždaug atitinkanti krikščionių Senąjį Testamentą. Nuo pastarojo skiriasi tuo, kad į Tanachą neįtrauktos deuterokanoninės knygos, protestantų laikomos apokrifinėmis, skiriasi knygų išdėstymo tvarka ir suskirstymas.
Struktūra
Tanacho struktūra: „Tanach" pavadinimas sudarytas pagal šių 3 dalių pavadinimų pirmąsias raides (T, N ir K). Kitų reikšmių hebrajų kalboje šis žodis neturi.
Tanacho knygose aprašoma Visatos ir Žemės sukūrimo, žmonijos, judėjų istorija; Judaizmo religinė teisė ir praktinės gyvenimo taisyklės (kurias smulkiau nagrinėja ir paaiškina Talmudas (Žodinė Tora); gamtos dėsniai ir jų veikimo, sąveikos sistema; dvasinio kūno ir pasaulio sandara (tai įžvelgti ir suprasti padeda Kabbalah). Tanachas parašytas hebrajų ir aramėjų kalbomis.
Naujosios Zelandijos vyrų futbolo rinktinė
Naujosios Zelandijos vyrų futbolo rinktinė – Naujajai Zelandijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Naujosios Zelandijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 2 pasaulio čempionatuose, 8 žemyno čempionatuose. Pasitraukus iš Okeanijos zonos Australijai, Naujoji Zelandija tapo pajėgiausia Okeanijos komanda. Tiesa, 2012 m. Okeanijos taurėje to pranašumo įrodyti nepavyko, nes pusfinalyje Zelandija pralaimėjo Naujajai Kaledonijai.
2010 m. pasaulio čempionate Naujoji Zelandija pateko į grupę su Slovakija, Italija ir Paragvajumi. Su visomis šiomis pajėgiomis komandomis „kiviai“ sužaidė lygiosiomis ir, nors į kitą etapą nepateko, aplenkė tuometinius pasaulio čempionus italus.
Floriana
Floriana – miestelis vidurio rytų Maltoje, prie sostinės Valetos. Savivaldybės centras. Stovi Šv. Publijaus bažnyčia, XVIII a. Bombų vartai, yra botanikos sodas, sveikatos centras, Valetos prieplauka.
Istorija
Gyvenvietę kaip tvirtovę įkūrė italas P. P. Florianis (1585–1638), kurio garbei miestelis ir pavadintas.
Karas (2007 filmas)
Karas  – 2007 JAV kriminalinis veiksmo filmas. Filmas pasakoja apie dviejų nusikalstamų grupuočių tarpusavio karą ir jame dalyvaujančius policininkus.
Metrikai
thumb|250px|Punsko parapijos 1902 m. metrikų knyga Metrikai – Katalikų bažnyčios parapijoje pildyta knyga su įrašais apie gimimo, krikšto, santuokos ar mirties liudijimus. Europoje, siekiant neleisti sudaryti neteisėtas giminystės santuokas, viduramžiais pradėta epizodiškai vesti asmenų krikšto sąrašus. Įrašų metrikų knygose tvarką 1563 m. nustatė Visuotinis Tridento susirinkimas. Jau XVI a. kai kuriose valstybėse pradėti rašyti ir mirties liudijimai. Įrašuose buvo nurodoma: asmens gimimo, krikšto, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, taip pat ir liudytojų parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.
FK Makedonija Skopje
Skopjės „Makedonija“ – Makedonijos futbolo klubas, įkurtas Skopjės priemiestyje Gorče Petrove.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1932 m.
Kazingos kanalas
Kazingos kanalas  – 32 km ilgio protaka Ugandoje, jungianti Džordžo ir Edvardo ežerus (Nilo baseinas). Šis kanalas yra vandens sistemos, jungiančios Edvardo ir Viktorijos ežerus dalis. Patenka į Karalienės Elžbietos nacionalinį parką. Pasižymi hipopotamų ir Nilo krokodilų gausa. Vandens lygis per metus svyruoja nežymiai.
Burbiškiai (Jurbarkas)
Burbiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Seredžiaus, dešiniajame Žvėrnupio krante, 2 km į vakarus nuo dešiniojo Dubysos kranto.
Istorija
Minimi 1676 m.
Vytautas Lelešius
Vytautas Lelešius (1930 m. kovo 25 d. Kaune – 2007 m. rugpjūčio 18 d.) – geologas, geografas, mineralogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Trakų, Kaišiadorių, Aukštadvario, Vilniaus gimnazijose. 1949-1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1956 m. įstojo į aspirantūrą ir 1961 m. Leningrado kalnų institute apgynė geologijos-mineralogijos mokslų kandidato (daktaro) disertaciją. 1973 m. TSRS Mokslų akademijos Novosibirsko skyriaus Geologijos ir geofizikos institute apgynė geologijos-mineralogijos mokslų daktaro disertaciją.
Nuo 1962 m. dirbo Tadžikijos mokslų akademijos Geologijos institute.
Jessy Matador
Jessy Kimbangi, geriau žinomas sceniniu vardu Jessy Matador (g. 1982 m. spalio 27 d. Kinšasoje, Kongo DR) – Kongo dainininkas, šiuo metu gyvenantis Prancūzijoje.
Biografija
Gimęs 1982 m. spalio 27 d. Kinšasoje, Zaire. Savo karjerą pradėjo 2001 metais kaip šokėjas. Vėliau prisijungė prie šokių grupės Les cœurs brisés, su kuria jis gastroliavo JAV, Kongo DR, Jungtinėje Karalystėje, Italijoje ir Kanadoje.
2010 m. vasario 19 d. Prancūzijos televizijos sprendimu išrinktas Prancūzijos atstovu 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse. Prancūzija, kaip viena iš keturių šalių (kartu su Jungtine Karalyste, Vokietija ir Ispanija), labiausiai prisidedančių prie Eurovizijos finansavimo, turi teisę kasmet pasirodyti iš karto konkurso finale. Daina „Allez Ola Olé“ pristatyta kovo 19 d. Eurovizijoje daina su 82 taškais užėmė dvyliktą vietą.
716 m.
716 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
D. W. Griffith
Deividas Levelainas Vorkas Grifitas (, 1875 m. sausio 22 d. – 1948 m. liepos 23 d.) – svarbiausias kino pionierius, Oskaro apdovanojimą pelnęs kino režisierius.
Jis yra geriausiai žinomas kaip kontroversiško ir novatoriško filmo „Tautos gimimas“ ir paskesnio filmo „Nepakantumas“ režisierius. Per 1908–1913 m. laikotarpį jis režisavo arba vadovavo daugiau nei 450-ties filmų gamybai ir sukūrė kino meno kalbą bei jos sintaksę, vartotą kine daugiau nei pusę amžiaus.
Jaunystė ir karjeros pradžia
Velsiečių kilmės D. V. Grifitas gimė La Grandže, Kentukio valstijoje (JAV) Jacobo Griffitho ir Mary Perkins Griffith šeimoje. Jo tėvas buvo Amerikos Valstijų Konfederacijos kariuomenės pulkininkas, JAV pilietinio karo didvyris ir Kentukio įstatymų leidėjas.
Deividą kaimo mokykloje mokė jo vyresnioji sesuo Metė (Mattie). Jo tėvas mirė, kai Davidui buvo vos 7-eri, ir šeimą užklupo rimtos finansinės bėdos. Kai Deividui sukako 14, jo mama paliko fermą ir su šeima išvyko į Luisvilį ir ten atidarė pensioną, kuris gyvavo neilgai. Kad galėtų padėti šeimai finansiškai, D. V. Grifitas metė mokyklą ir įsidarbino manufaktūros prekių parduotuvėje, dar vėliau – knygyne.
Savo karjerą D. V. Grifitas pradėjo kaip daug vilčių teikiantis dramaturgas, bet didelės sėkmės nesulaukė – pastatyta buvo vos viena iš jo pjesių. Tada D. V. Grifitas nutarė tapti aktorium daugybėje vaidinimų atliko statisto vaidmenis. 1907 m. D. V. Grifitas, vis dar turėdamas tikslą tapti sėkmingu dramaturgu, iškeliavo į Niujorką ir pabandė parduoti savo parašytą scenarijų Tomo Edisono prodiuseriui Edvinui Porteriui. E. Porteris atmetė D. V. Grifito scenarijų, bet davė vaidmenį filme „Išgelbėti iš erelio lizdo“. 1908 m. D. V. Grifitas priėmė Niujorko bendrovės „American Mutoscope and Biograph Company“, dar žinomos pavadinimu „Biograph“, pasiūlymą vadinti. Susirgus bendrovės „Biograph“ vyriausiajam režisieriui Volesui Makačeonui (Wallace McCutcheon), „Biograph“ vadovas Henris Marvinas (Henry Marvin) nutarė šias pareigas perleisti D. V. Grifitui. Tuo metu D. V. Grifitas sukūrė bendrovei savo pirmąjį kino filmą „Doli nuotykiai“.
Išvydęs italų pilno metražo filmą „Kabirija“ (, 1914 m.), D. V. Grifitas buvo įsitikinęs, kad pilno metražo filmai gali sulaukti komercinės sėkmės. Jis prodiusavo ir režisavo „Biograph“ filmą „Judita iš Betulijos“ (, 1914 m.), vieną iš pirmųjų JAV pastatytų pilno metražo filmų. Tačiau „Biograph“ nemanė, kad ilgesnio metražo filmai sulauks komercinės sėkmės. Dėl to ir dėl viršyto filmo biudžeto (jo gamyba kainavo 30 000 JAV dolerių) D. V. Grifitas paliko bendrovę „American Mutoscope and Biograph Company“, pasiimdamas visus savo nuolatinius aktorius, prisijungė prie korporacijos „Mutual Film Corporation“ ir su „Majestic Studio“ direktorium Hariu Aitkenu (Harry Aitken) įkūrė studiją „Reliance-Majestic Studios“ (kuri vėliau buvo pervadinta „Fine Arts Studio“). Naujoji D. V. Grifito bendrovė tapo korporacijos „Triangle Film Corporation“ nepriklausomu kūrybiniu partneriu kartu su Tomu Ainsu (Thomas Ince) ir Meku Senetu (Mack Sennett) iš „Keystone Studios“. „Reliance-Majestic Studios“ studijoje 1915 m. D. V. Grifitas sukūrė filmą „Klano narys“, kuris vėliau išgarsėjo pavadinimu „Tautos gimimas“.
Kino naujovės ir eksperimentai
thumb|left|215px|„The Adventures of Dollie“ (1908) thumb|left|215px|Deividas Grifitas (1916)
D. V. Grifitas rūpestingai komponavo, siekdamas panaudoti visą kadro plotą, dažnai išryškindavo foną, pasitelkdavo bendrą planą dramatizmui sustiprinti. Jis kupiūruodavo veiksmą, pačiam siužetui leisdavo nulemti, kur stovės kamera ir kada filmavimas bus nutrauktas. D. V. Grifito prekės ženklu turėjęs tapti išsigelbėjimas paskutinę minutę išsiskyrė ritmiškumu ir puikiai sutvarkyta ekrano erdve. Nepaprastai daug dirbdamas, D. V. Grifitas turėjo be galo daug galimybių eksperimentuoti filmo struktūros ir raiškos srityse. Be to, kad tyrinėjo sugrįžimo praeitin (flashback) teikiamas galimybes, pasirinkdavo kameros padėtį pagal pageidaujamą matymo lygį, netgi numatydavo kameros nuotolio efektą. Ankstyvieji D. V. Grifito darbai liudija, kad atskiri epizodai jam yra kinematografinės frazės, kurias galima taip sudėlioti, kad susidarytų scenos, kurioms jungti nereikia konkrečios draminio veiksmo logikos. Pavyzdžiui, „Nuošali vila“ (1909 m.) – 12 minučių filmas, kurį sudaro 52 atskiri planai. Taip Macko Sennetto scenarijui suteikta greičio ir įtampos. Kai „Biograph“ vadovai suabejojo, ar žiūrovai perpras tokią pasakojimo techniką, D. V. Grifitas atsakė: „O ar Dikensas rašo kitaip?“. Vienu metu vykstantys įvykiai ir išgyvenimai, jo pavaizduoti kinematografinėmis priemonėmis, buvo Eizenšteino „atrakcionų montažo“ bei Murnau „subejktyviosios“ kameros pirmtakai. D. V. Grifito vaizdinės metaforos pranašauja ir sovietines asociatyviojo, arba intelektualiojo, montažo teorijas.
Kiekviename filme D. V. Grifitas imdavosi vis sudėtingesnių formos eksperimentų. „Priebėga kviečiuose“ (1909 m.) liudija, kad režisierius vis atidesnis atskirai kadro erdvei, mizanscenoms. Siekdamas suderinti filmavimą gamtoje ir filmo visumą, D. V. Grifitas atsisakė piešto teatrininio fono ir ėmė naudoti buitines dekoracijas. Bendradarbiaudamas su operatoriumi G. W. Bitzeriu (1872–1944), kai kurias priemones – horizontalias ir vertikalias panoramas bei judančią kamerą – jis ištobulino iki prasminių išraiškos formų, o filme Loundeilo operatorius panaudojo net kryžminį tokių judančios kameros planų montažą. „Girtuoklio atsivertime“ (1909 m.) dirbtinis apšvietimas turėjo simuliuoti laužo šviesą, o filme „Pipa pareina“ (irgi 1909 m., bet po pirmojo sukūrus 68 filmus) kaip naracijos ir personažų apibūdinimo priemonę jis ėmė taikyti tai, ką vėliau imta vadinti „Rembranto apšvietimu“. Grafines priemones – užplaukimą, užtemimą, diafragmą ir kaukę taip pat vartojo kaip pasakojimo priemones, o sudalytą ekraną ir švelnų vaizdą – saikingai, ir jau kaip pagalbines išraiškos priemones.
Petras Abukevičius
Petras Abukevičius (1928 m. rugsėjo 8 d. Pumpėnai – 1997 m. gruodžio 6 d. Vilnius) – lietuvių kino režisierius, operatorius.
D. W. Griffith
Kino naujovės ir eksperimentai
D. V. Grifitas pakeitė ir kino vaidybos tradicijas, įvedė repeticijas. Suvokdamas, kad kamera gali padidinti net menkiausią gestą ar veido raumens krustelėjimą, jis reikalavo, kad aktoriai ribotų išraiškos arsenalą, kad judesiai ir manieros aiškiai perteiktų tam tikrus jausmus, asmenybės bruožus ir psichologines būsenas. Ieškodamas reikalingos išorės aktorių, atitinkančių tam tikrus fizinius tipus, jis nuolat atrinkinėjo aktorius ir surinko grupę, kurioje buvo ir nebyliojo kino žvaigždžių: Lillian ir Dorothy Gish, Mary Pickford, Blanche Sweet, Lionelis Barrymore‘as, Donaldas Crispas, Henry B. Walthallas ir Wallace‘as Reidas.
Medšarkinės kielės
Medšarkinės kielės (Epthianura) – medsiurbinių (Meliphagidae) šeimos paukščių gentis.
Petras Abukevičius
Biografija
Baigė Pumpėnų 6 skyrių mokyklą, nuo 1949 m. studijavo prancūzų kalbą Vilniaus pedagoginiame institute, 1950–1954 m. mokėsi Kauno kūno kultūros institute. 1959 m. Kinematografijos institute Maskvoje įgijo operatoriaus specialybę. 1957–1961 m., 1964–1989 m. Lietuvos kino studijos operatorius ir režisierius, 1961–1964 m. Lietuvos TV operatorius.
D. W. Griffith
Filmų stilistika
Gana įvairūs buvo ir D. V. Grifito kurti trumpametražiai filmai. Jis kūrė ne tik melodramas, nuotykių filmus ir literatūros ekranizacijas, bet ir religines alegorijas („Velnias“, 1908 m.), istorinius filmus („1776-ieji“, 1909 m.), didaktinius pasakojimus („Toks yra pasaulis“, 1910 m.), romantiškas kaimo istorijas („Kaimo Amūras“, 1911 m.), socialinius komentarus („Kiaulių alėjos muškietininkai“, 1912 m.), satyras („Niujorko skrybėlė“, 1912 m.) ir vesternus („Elderbušo Galčo kova“, 1913 m.). Kinui jis suteikė naują socialinį ir intelektualinį statusą, tačiau, kad ir kiek buvo pasiekęs, liko beveik nežinomas.
Iki 1913 m. D. V. Grifitas buvo įsitikinęs, kad tiesa gali būti visiškai atskleista tik pilnametražiame filme. Pirmąjį pilnametražį filmą „Kelio gaujos istorija“ sukūrė Čarlzas Teitas (Charles Tait) Australijoje 1906 m., tačiau D. V. Grifito ambicijas itin pakurstė prancūzų „meninis kinas“ (film d‘art) – filmas „Karalienė Elžbieta“ (1912 m.) bei italų epas „Quo vadis?“ (1913 m.) Įtūžęs, jog jo dviejų serijų „Eunuchas Ardenas“ (1911 m.) buvo padalytas į atskiras dalis, 1913 m. D. V. Grifitas slapta ėmė statyti keturių dalių biblinį reginį „Judita iš Betulijos“. Šis filmas atsiėjo nemažus pinigus (18 000 dolerių) bei išryškino D. V. Grifito kaip režisieriaus visas stipriąsias ir silpnąsias puses. Kruopščiai atkurti kostiumai ir aplinka, įtampos kupinas pasakojimas, nepriekaištinga vaidyba; montažu – ypač mūšio epizodų, kai masinės scenos vis dėlto neužgožia individo dramos, – pasiekiama tokios įtampos, kad Eizenšteinas vėliau ją pavadina „kontrastingų vaizdų šoku“. Tiesa, siekdamas didingumo ir reikšmingumo, D. V. Grifitas pamiršta eksperimentus, ir pernelyg daug reikšmės suteikia įmantriam melodramatizmui. Melodrama D. V. Grifito laikyta didžiuoju menu, taigi ir visi vėlesni jo darbai, net geriausi filmai „Tautos gimimas“ (1915 m.) bei „Nepakantumas“ (1916 m.), persmelkti sentimentalumo, pretenzingumo ir politinio naivumo.
„Tautos gimimas“
D. V. Grifitas savo filmais „Tautos gimimas“ ir „Nepakantumas“  padėjo dabartinio kinematografo pagrindus.
Petras Abukevičius
Biografija
Sūnus – aktorius, režisierius Ramūnas Abukevičius (g. 1959 m.), teatro ir kino aktorius, režisierius.
D. W. Griffith
„Tautos gimimas“
„Tautos gimimas“ buvo trijų valandų trukmės epinis filmas apie JAV pilietinį karą. Visa, ką geriausia buvo išmokęs, D. V. Grifitas sudėjo į „Tautos gimimą“ – Pilietinį karą vaizduojančių Tomo Diksono (Thomas Dixon) romanų „Leopardo dėmės“ ir „Klano narys“ ekranizaciją. Filme puikiai atkurtas laikotarpis, istorinės realijos, įspūdingi naktiniai kadrai, tonuotos juostos sukeltas efektas, įtaigus ir tikslus montažas, sujungęs 1544 atskirus kadrus į paveikų pasakojimą. Deja, visa tai filme nustelbia rasistinis fanatizmas – ekranizacija gerokai prisidėjo prie jau beišsikvepiančio Kukluksklano atgaivinimo, sukėlė nemažą protesto bangą. Vis dėlto „Tautos gimimas“ atnešė didžiulę komercinę sėkmę – filmo gamybai išleisti pinigai grįžo per du mėnesius.
Petras Abukevičius
Kūryba
Sukūrė apie 50 dokumentinių, mokslo populiarinimo filmų, iš jų 30 gamtos tematika. Stebėjo ir filmavo retus paukščius bei gyvūnus Sibire ir Kamčiatkoje, Rusijos gamtą. 1984 m. su Japonijos ir Rusijos kino kompanijomis sukūrė meninį filmą apie vilkšunį Buraną.
1998 m. įsteigta Petro Abukevičiaus premija už geriausią gamtos tematikos filmą.
D. W. Griffith
„Tautos gimimas“
„Tautos gimime“ D. V. Grifitas pirmasis pademonstravo, kaip ekrane valdyti dideles žmonių mases. Masiškumo efektas buvo išgautas režisieriaus montažo ir operatoriaus Bilio Bicerio (Billy Bitzer) bendradarbiavimo dėka. Pirmąkart kine kai kurios scenos buvo nufilmuotos naktį, laužų šviesoje, nors ir buvo iškilęs pavojus, kad išryškintoje juostoje nieko nebesimatys. Specialiai šiam filmui parašyta muzikinė partitūra, per kiekvieną seansą atliekama orkestro ir itin sustiprinanti kūrinio emocinį poveikį. D. V. Grifitas jau tuomet kine ilgėjosi spalvos, todėl kai kurias, ypač kruvinų mūšių, scenas nudažė raudonai. B. Biceris ir D. V. Grifitas buvo pirmieji, kuriems kilo idėja išrausti kino kamerai duobę, kad per ją šoktų arkliai ir būtų matyti tik kanopos.
„Nepakantumas“
Didesnę už „Tautos gimimą“ gauto pelno dalį D. V. Grifitas investavo į „Nepakantumą“ – įsižeidęs norėjo atsikirsti į priešišką reakciją, kurią sukėlė „Tautos gimimas“. Sujungęs keturias pasakojimo linijas, apimančias 2500 žmonijos istorijos metų, D. V. Grifitas siekė parodyti, kaip melas ir veidmainystė visuomet kėlė pavojų tiesai, tačiau galiausiai nusivylė temos nenuoseklumu ir idealistinėmis išvadomis. Šiame filme taip pat daug ryškių kinematografijos naujovių: didžiulių Babilono dekoracijų panorama, mūšio scenos, į plačiu potėpiu kuriamą vaizdą įsiterpianti intymi detalė ir abstraktus arba ekspresyvus montažas, suvienijantis atskiras atkarpas.
Tačiau žiūrovus glumino jo stilius ir atstūmė pamokslavimas, tad D. V. Grifitas visą gyvenimą teko mokėti už šią nesėkmę.
Medšarkinės kielės
Šiai genčiai priklauso šios rūšys:
Šeukija
Šeukija – miestelis Goco salos pietinėje dalyje, seniausias saloje. Savivaldybės centras. Yra Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, Maltos universiteto Goco filialas, pramonės centras.
Sportas
Mieste yra Goco stadionas, kuriame rungtyniauja Gozo FC klubas.
D. W. Griffith
Karjeros pabaiga
D. V. Grifitas buvo nuolat varžomas kino studijų sistemos, ir jo darbai tapo vis tradiciškesni ir senamadiškesni, tad nors paskui dar pastatė puikių filmų, tokių kaip „Nulaužti žiedai“ (1919) ar „Audros našlaičiai“ (1922), jis vis labiau kartojosi ir linko į sentimentalumą. Paskutinis D. V. Grifito filmas „Kova“ (1931) buvo tokia nesėkmė, kad pažemintas to meno, prie kurio kūrimo jis tiek daug prisidėjo, 17-ai metų buvo priverstas pasitraukti iš Holivudo.
Meier
Meier yra vokiška pavardė.
D. W. Griffith
Mirtis
D. V. Grifitas mirė kraujui išsiliejus į smegenis 1948 m., pakeliui į Holivudo ligoninę po to, kai buvo rastas be sąmonės savo kambaryje Knikerbokerio viešbutyje Los Andžele, kur gyveno vienas. Pagerbti mirusiojo ir atiduoti jam paskutinę pagarbą į Holivudo masonų šventyklą susirinko gausybė kino įžymybių. D. V. Grifitas palaidotas Maunt Taboro metodistų bažnyčios kapinėse Senterfilde, Kentukio valstijoje. 1950 m. Amerikos režisierių gildija ant D. V. Grifito kapo pastatė akmenį ir bronzinį paminklą.
Meier
Dažnumas
Pavardė Meier yra viena dažniausiai pasitaikančių pavardžių vokiškai kalbančiose valstybėse (dar žr. Dažniausių vokiškų pavardžių sąrašas).
Vien „Meyer“ variantas 2005 telefonų knygose Vokietijoje buvo per 100 000 asmenų (5 vieta); kartu su visais variantais – 260 000. Šveicarijoje „Meier” – 21 750, Meyer – 11 596 (2002 ruduo; Meijer, Maijer: 2005 žiema):
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ringė (Šunija)
Ringė – dešinysis Šunijos intakas, įteka į ją 21,4 km nuo jos žiočių, apie 3 km į šiaurę nuo Lomių. Teka pietryčių kryptimi.
Katonga
Katonga  – upė Ugandos pietvakariuose. Išteka iš Viktorijos ežero vakarinės dalies ties Lukaja, teka į vakarus, prateka Vamalos ežerą. Įteka į Džordžo ežerą (ties Mpanga), kuris Kazingos kanalu jungiasi su Edvardo ežeru. Upė patenka į Katongos laukinės gamtos draustinį.
Trina Michaels
Biografija
left |thumb|120px Trina Maikls gimė Modesto, Kalifornijoje. Baigusi mokyklą ji kurį laiką dirbo automobilių draudimo bendrovėje bei padavėja.
„Baigusi mokyklą norėjau tapti kariške ir darbuotis pakrantės tarnyboje. Kai naujienų reportaže matau tuos žmones skrendant sraigtasparniu, pamanau – ten galėčiau būti ir aš.“
Mokykloje ji buvo gera ir niekuo neišsiskirianti mergina, netgi reguliariai lankanti bažnyčią, tačiau viskas pasikeitė pradėjus draugauti su vaikinu. „Praradau nekaltybę ir mano protas atsivėrė seksui. Mes tiesiog pradėjom kalbėtis apie mūsų seksualinį gyvenimą ir mėginti naujus dalykus. Jis norėjo naujų potyrių su manimi ir mes mėginome.“
2004 m., būdama 21, Trina dalyvavo kuriant reklamą alkoholiniam gėrimui „Hypnotiq“. Jos fotosesijos nuotraukos buvo patalpintos modelių agentūros puslapyje ir mažiau nei po mėnesio ji sulaukė telefoninio skambučio iš Los Andželo. Pornografinius filmus kuriančios kompanijos agentas pasiūlė jai tapti aktore. Trinos vaikinui idėja pasirodė patraukli ir ji nutarė pamėginti. left |thumb|120px|Trina Michaels 2008 m. Debiutinis filmas vadinosi „Jack‘s Playground 19“.
„Mano pirmoji scena buvo su Joey Ray. Aš truputį nervinausi. Nežinau, ko tikėjausi, bet tai buvo… Aš norėjau vėl pakartoti. Kai sutikau filmuotis porno filme, jau buvau bandžiusi analinį seksą ir dvigubą įsiskverbimą asmeniniuose santykiuose, todėl manau, kad tai padėjo mano pirmojoje scenoje.“
Filmai sekė viena po kito, o Trinos vizitine kortele tapo juose dominuojantis grubus analinis seksas, grupinis seksas bei dvigubo įsiskverbimo scenos.
Kalbėdama apie pornografiją, Trina sakė: „Turi būti stiprus psichologiškai arba tave suvalgys gyvą. Tai labai sudėtingas verslas, bet man jis patinka.“
Per savo karjerą ji vaidino beveik 300 filmų ir dirbo su tokiomis studijomis kaip „Digital Playground“, „Sin City Video“, „Wicked Pictures“, „Platinum X Pictures“ bei „Anarchy Films“. Taip pat Trina yra bandžiusi ir striptizo šokėjos darbą.
Trina nesigėdija praeities, nes tai esą buvo didelė jos gyvenimo dalis, tačiau ji trukdo, kai mėginant realizuoti save kitose gyvenimo srityse. „Šiek tiek pasiilgstu filmų. Juose gali išreikšti save taip, kaip daugelis drovisi“.
Sportas
right |thumb|120px|Trina Michaels ir [[Alana Evans]] Trina yra didelė Amerikietiško futbolo gerbėja ir „San Francisco 49ers“ bei „New York Giants“ fanė.
2008 m. rugsėjį ji paskelbė kuriam laikui pasitraukianti iš pornografijos ir ketinanti tapti profesionalia imtynininke, nepaisant to, kad po automobilio avarijos turi bėdų su keliu. Jos debiutas įvyko „XPW Miss Extreme Contest“ turnyre.
Naujame amplua ji dirbo su XPW, WEW, NWWL, PWA ir AWS imtynių kompanijoms.
Kryžiškė
Kryžiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Karklėnų.
Trina Michaels
Sportas
Nuo 2012 m. ji gyvena Floridoje ir vis dar dalyvauja imtynių kovose.
717 m.
717 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rausvasis gvazdikmedis
Rausvasis gvazdikmedis (Syzygium jambos) – mirtinių (Myrtaceae) šeimos visžalis vaismedis, augantis viso pasaulio tropinėje zonoje.
Augalo morfologija
Rausvasis gvazdikmedis – 7,5-12 m aukščio tankios lajos visžalis medis. Lapai kieti, tamsiai žali, elipsiškos formos, blizgūs, 10-22 cm ilgio ir 2,5-6,25 cm pločio. Jauni lapai rožinės spalvos.
Žiedai kreminės-baltos arba žalsvos spalvos, 5-10 cm pločio su 4 cm ilgio 300 šviesių kuokelių išeinančių iš keturių baltai-žalių įgaubtų žiedlapių taurės.
Vaisiai ovalios, kriaušės arba apvalios formos, 4-5 cm ilgio, su plona, lygia, šviesiai žalia arba balta odele. Vaisiaus vidus rožių aromato, saldus. Sėklidėje yra 1-1,6 cm ilgio rudos 1-4 sėklos. thumb|left|200px|Rausvojo gvazdikmedio vaisiai.
Vardai
Rausvasis gvazdikmedis dar vadinamas:, , , , , ir kt.
Panaudojimas
Rausvojo gvazdikmedžio vaisiai valgomi žali. Iš jų gaminami džemai, žele, sirupai ir padažai. Iš lapų gaminamas eterinis aliejus. Rausvojo gvazdikmedžio žievė turi daug tanino.
Jelgavos savivaldybė
Jelgavos savivaldybė  – administracinis vienetas pietų Latvijoje, Žiemgaloje. Ribojasi su Duobelės, Tukumo, Marupės, Uolainės ir Bauskės savivaldybėmis, Lietuvos Respublikos Joniškio rajonu. Plotas 1604,1 km², 31 969 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Jelgava (į savivaldybės sudėtį neįeina).
Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Uozuolniekų ir ankstesniąją Jelgavos savivaldybę. Savivaldybės teritorija atitinka iki 2009 m. administracinės-teritorinės reformos gyvavusio Jelgavos rajono ribas.
Ankstesnioji Jelgavos savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Jelgavos rajono dalies. Buvo suskirstyta į 13 valsčių, turėjo 1317,9 km² plotą ir 22 021 gyventoją (2021 m.). Administracinis centras buvo Jelgavoje (į savivaldybės sudėtį neįėjo).
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 16 valsčių:
Stirna
Stirna (Capreolus capreolus) – grakštus elninių (Cervidae) šeimos žinduolis.
Paplitus visoje Europoje, išskyrus šiaurinę dalį ir Airijos salą. Plačiai paplitusi visoje Lietuvoje, labai dažna. 2017 m. Lietuvoje gyveno daugiau kaip 130 tūkst. stirnų. Gyvena miškuose, laukuose.
Biologija
Kūno ilgis iki 150 cm, aukštis ties pečiais iki 100 cm, patino masė iki 55 kg, patelė mažesnė. Galva maža. Patinai turi trišakius, rečiau keturšakius iki 25 cm ragus. Kojos ilgos, lieknos. Uodega trumpa. Pasturgalyje ryški balta dėmė, vadinamasis „veidrodėlis“. Kailis vasarą šviesiai (kaštoniškai) rudas, žiemą pilkas.