cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plantiakas
miniatiūra|Bokalas plantiako alaus Plantiakas (oland. plantiac) – 35 % stiprumo tamsiai rudas olandiškas brendis. Plantiakas gali būti geriamas grynas arba kaip mišinio dalis.
Pesliakovščina
Pesliakovščina  – buvęs kaimas Rusijos vakaruose, 25 km į vakarus nuo Chislavičių.
Istorija
XIX a. buvo palivarkas Mstislavlio apskrityje. Vietovė minima XX a. pradžioje, vėliau sunyko.
Lankasteris
Lankasteryje yra ~XII a. pilis su donžonu ir XV a. vartais, XV a. Šv. Marijos bažnyčia, neogotikinė Šv. Petro katalikų katedra (1859 m.), XVIII a. pab. rotušė (dabar – muziejus), XX a. pr. Viljamsono parkas su Eštono paminklu.
Istorija
Vietovė minima nuo 1086 m., jos pavadinimas Loncastre reiškia „Lūno pilis“. Nuo 1193 m. gavo miesto statusą, tapo Lankasterių giminės sostine. XVIII a. Lankasteris buvo svarbus uostas, bet vėliau jo reikšmė menko, nes buvo nepasiekiamas jūriniais laivais.
Plantiakas
Pirmą kartą pagamintas 1870 m. Bolsvarde (Bolsward, Nyderlandai). Plantiako kūrėjas – Klaasas Plantinga (1846–1921; Klaas Plantinga).
Hafelis
Nuorodos
Turistinė informacija apie Hafelį (vokiečių k.)
Plantiakas
Pradžioje gėrimas vadinosi Plantingos konjakas (Plantinga Cognac). Po Antrojo pasaulinio karo, 5-ojo dešimtmečio pabaigoje, pasirodė įstatymai, kurie skelbė, kad žodžiu cognac gali vadinti tik brendžiai, gaminami Cognac regione. Klaaso Plantingos proanūkis Geritas-Hermanas Plantinga (Gerrit-Herman Plantinga) sukūrė pavadinimą plantiakas iš žodžių Plantinga + cognac.
Kulšėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sedos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ketūnų apylinkės, Renavo apylinkės ir Užežerės apylinkės.
Paežerės apylinkė
Paežerės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sedos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ketūnų apylinkės ir Užežerės apylinkės.
Vladana Vučinić
Vladana Vučinič (, g. 1986 m. liepos 18 d.) – Juodkalnijos dainininkė ir dainų autorė. Dar žinoma sceniniu vardu Vladana.
Atlikėja su daina „Breathe“ atstovaus Juodkalnijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2022 m. sausio 4 d. buvo paskelbta, kad atlikėja buvo atrinkta Juodkalnijos visuomeninio transliuotojo‎‎ atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Karjera
Iš Šiaurės Makedonijos kilusi Vladana Vučinič savo solinę karjerą pradėjo 2003 m., pasirodžiusi vietiniame televizijos šou. Po šio debiuto atlikėja buvo kviečiama pasirodyti įvairiuose muzikos festivaliuose, o 2005 ir 2006 m. ji dalyvavo Juodkalnijos nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje „Montevizija“. 2005 m. atlikėja atrankoje užėmė 18 vietą, 2006 m. – vienuoliktą ir prasibrovė į Serbijos ir Juodkalnijos finalinį šou „Evropesma-Europjesma“.
2010 m. ji išleido albumą anglų kalba „Sinner City“, titulinė jo daina iki šiol yra didžiausias atlikėjos hitas.
Vladana tapo pirmąja Juodkalnijos atlikėja, kurios vaizdo klipą parodė MTV kanalas. Dainininkė taip pat yra interneto portalo, skirto madai, įkūrėja.
Putinai (Vilkaviškis)
Putinai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kataučiznos, šalia kelių ir  sankryžos, prie Šešupės kranto. Išlikęs Putinų dvaras.
Putinai (Vilnius)
Putinai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lavoriškių.
Šorai
Šorai (šor. шор-кижи, татар-кижи, тадар-кижи, татар, тадар) – tiurkų grupės tauta, gyvenanti pietvakarių Sibire, daugiausia Kemerovo srityje.
XVII–XVIII a. dokumentuose šorus vadino Kuznecko totoriais (кузнецкие татары), Kondomos totoriais (кондомские татары), Mras–Su totoriais (мрасские татары). Šorai praktikavo šamanizmą, o daug vėliau tapo stačiatikiais.
Šorai įsikūrę Tomės upės baseine, prie Kondomos ir Mras-Su upių. Tai istorinis Kalnų Šorijos (Горная Шория) regionas. Taip pat jie gyvena Chakasijoje, Altajaus Respublikoje. 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis, Rusijoje gyveno 13 975 šorai. Vartoja tiurkų kalbų šeimos šorų kalbą.
Šorų tauta susiformavo maišantis gretimoms tiurkų, ugrų, samojedų, ketų gentims. Jų kultūra ir šaknys panašios kaip ir šiaurės altajiečių, kai kurių chakasų etninių grupių. Šorai yra Uralo ir Pietų Sibiro mažųjų rasių atstovai. Dažniausiai vertėsi medžiokle, žvejyba, primityvia žemdirbyste, kedrų riešutų rinkimu. Šorų gyvenime svarbūs buvo ir kalvininkystė, geležies rūdos kasyba ir lydymas (todėl šorai dar vadinti „kalviais totoriais“).
Po 1917 m. Spalio revoliucijos šorų gyvenimas smarkiai pakito. Dauguma jų tapo žemdirbiais, galvijų augintojais, pramonės darbininkais.
Lenkijos futbolo varžybos 1950–1951 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1950–1951 m.
Margininkų apylinkė (Seda)
Margininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ylakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pašilės apylinkės.
Mark Clattenburg
Mark Clattenburg (1975 m. kovo 13 d.)  – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Anglijos. Nuo 2004 m. teisėjauja Premier League bei nuo 2006 m. FIFA tarptautinėse rungtynėse.
Gimė Konsete, Daramo grafystėje. Daramo grafystės futbolo asociacijos narys.
Aleksandras Morozovas
Aleksandras Morozovas (, 1835 m. gegužės 29 d., Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – 1904 m. gruodžio 11 d. ten pat) –rusų žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“ steigėjų.
Biografija
1863 m. lapkričio 9 d. Aleksandras Morozovas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. Aleksandras Morozovas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu. Buvo vienas šios artelės steigėjų.
Akademiko vardas Morozovui suteiktas 1864 m. už paveikslą „Išėjimas iš cerkvės, provincijoje“.
Be paminėtų paveikslų labiausiai pavykusiais Aleksandro Morozovo kūriniais laikomi paveikslai: „Nemokama kaimo mokykla“ (1872 m.) ir „Po gaisro“ (1888 m.).
Peterburgo dailės akademijos parodose visuomenės dėmesio susilaikė kai kurie Morozovo aliejiniais dažais nutapyti portretai, kaip jaunojo kunigaikščio Apraksino portretas, ponios Kornilovič portretas, taip pat akvarelės darbai. Aleksandras Morozovas yra nutapęs ir cerkvių. Kažkuriuo metu jis yra dėstęs piešimą Meno populiarinimo mokykloje.
FK Fajzkand
„Fajzkando“ futbolo klubas arba trumpai FK Fajzkand – Tadžikijos futbolo klubas iš Vosės (Hulbuko).
Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip FK Fayzkand.
Istorija
Klubas įkurtas 2018 m.
2019 m. antros pakopos pirmenybėse liko antroje vietoje, tačiau pateko į aukščiausią lygą.
Žaidė aukščiausioje lygoje 2020 m. Užėmė septintą vietą.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 27 d.
Putinėliai
Putinėliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bartninkų.
Lenkijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Julie & Ludwig
thumb||right|220px|Julie & Ludwig 2004 m. Eurovizijoje
Julie & Ludwig (Julie Zahra ir Ludwig Galea) – Maltos duetas.
Jie atstovavo Maltai 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse Stambule. Su daina „On Again… Off Again“ pusfinalyje užėmė aštuntą vietą su 74 taškais ir pateko į finalą. Jame su 50 taškų užėmė dvyliktąją vietą.
Adrastas (Perkotės karalius)
Graikų mitologijoje Adrastas – Perkotės karalius Meropo (Meropso) sūnus ir Amfijaus brolis. Adrastas ir Amfijus vadovavo karinėms pajėgoms iš Adrastėjos, Apaeso, Pitijos ir Terejo į Trojos karą. Juos mėgino atkalbėti tėvas, turėjęs pranašystės dovaną ir matęs mūšio lauke jų laukiančią mirtį. Adrastą nukovė karalius Agamemnonas.
Putiškės
Putiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Milkūnų.
Adrastas (Gordijo sūnus)
Graikų mitologijoje Adrastas – frigų karalius, Gordijo sūnus, nenorėdamas užmušęs savo brolį ir išvarytas tėvo pabėgo į Lidiją. Sardikėje (Sardis) jis gavo Kroeso atleidimą. Ten per neatsargumą nukovęs savo draugą Atį Atiją, vėliau pats nusižudė ant jo kapo.
Istorija
Nuo misiečių Olimpo kalno (ne Olimpo dievų kalno) nusileido šernas, kuris niokojo misiečių žemes. Jie mėgino sutramdyti šerną, tačiau jam nepadarė jokios žalos. Misiečiai paprašė Kroeso namų pagalbos, kad šis atsiųstų savo sūnų Atį su palydą ir šūnimis. Kroesas atsisakė siųstį sūnų, kadangi susapnavo savo sūnaus žūtį nuo ieties antgalio ašmenų, tačiau Atis jį perkalbėjo sakydamas, kad joks šernas negali turėti metalinio ieties antgalio.
Kroesas paprašė Adrasto pagalbos, saugoti ir ginti jo sūnų medžioklės, Adrastas sutiko lydėti Atį. Kaunantis su šernu medžiotojai pastarąjį apsupo ratu ir badė ietimis, tačiau Adrastas nepataikė ir mirtinai sužeidė Atį. Kai medžiotjai grįžo nešdami Ačio kūną, Adrastas maldavo Kroeso, kad šis jį nubaustį mirtimi virš princo kūno. Tačiau Kroesas atsisakė tai daryti, kadangi teigė, kad tai buvo dievų bausmė ir tai nėra Adrasto kaltė. Tačiau Adrastas to nepaisydamas nusižudė.
Arkadiko tiltas
Arkadiko tiltas, arba tiltas ties Kazarma – senovinis tiltas, pastatytas Mikėnų civilizacijos laikais, esantis netoli šiuolaikinio kelio iš Tirinto į Epidaurą Peloponeso pusiasalyje, Graikijoje. Šis Graikijos bronzos amžiuje, maždaug apie 1300 m pr. m. e. pastatytas arkinis tiltas yra seniausias pasaulyje ir tarp išlikusių arkinių pasaulio tiltų yra iki šiol naudojamas.
Mikėnų civilizacijos laikais tiltas įėjo į greitkelį tarp dviejų miestų, kuris buvo platesnio karinio kelių tinklo dalis. Jo pralaidos tarpatramis – apie 1 m, o tiltas pagamintas Mikėnų kultūrai būdinga maniera iš ciklopinių didelių akmenų. Statinys yra 22 m ilgio, 5,60 m pločio ties pagrindu ir 4 m aukščio. Kelio plotis viršuje yra apie 2,50 metro. Sudėtingas tilto ir kelio išplanavimas rodo, kad jis buvo specialiai pastatytas naudotis kovos vežimais.
Arkadiko tiltas yra vienas iš keturių žinomų Mikėnų civilizacijos laikų arkinių tiltų netoli Arkadiko, kurie visi priklauso tam pačiam bronzos amžiaus greitkeliui tarp dviejų miestų ir yra panašios konstrukcijos bei amžiaus.
Račalių apylinkė
Račalių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Židikų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pašilės apylinkės ir Renavo apylinkės.
Salfordas
Salfordas arba Solfordas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, Didžiojo Mančesterio grafystėje, pietvakarinis Mančesterio priemiestis, įsikūręs prie Ervelo upės. Švietimo, žiniasklaidos centras – veikia Salfordo universitetas, BBC programų CBBC ir BBC Sport būstinė. Yra neogotikinė Šv. Apaštalo Jono katedra (1890 m.), visuomeninių XIX–XX a. pr. statinių. Dabar gausu prekybos, pramogų centrų.
Istorija
Salfordas šaltiniuose minimas nuo 1086 m. ir ilgą laiką buvo svarbiausias apylinkių miestas (didesnis už Mančesterį). XVIII–XIX a. buvo svarbus pramonės perversmo centras – čia klestėjo medvilnės, šilko, siuvimo pramonė, buvo svarbiausi dokai prie Mančesterio kanalo. XX a. pr. žlugus tekstilės pramonei, Salfordas tapo lūšnynų miestu, čia klestėjo nusikalstamumas. Nors per XX a. miestas buvo atnaujinamas, perkuriamas jo ūkis, bet nusikalstamumas jame išliko gajus iki XXI a. pr.
MFK Tauragė
MFK „Tauragė“ – Lietuvos futbolo klubas iš Tauragės. Moterų futbolo klubas, dalyvaujantis LMFA I lyga pirmenybėse. Dar žinomas kaip Tauragės VJSM arba Tauragės SC.
Istorija
2017 m. MFK Tauragė dalyvavo LMFA I lyga pirmenybėse. Žaidė Vakarų regiono atrankos grupėje. Komandos trenerė Sigita Bajorinaitė.
2018 m. pakito komandos pavadinimas. Tapo Tauragės SC-FK „Tauras“. 2018 m. žaidė LMFA I lygos pirmenybėse.
Nedalyvavo 2019 m. LMFA I lygoje.
Klubo spalvos
Raudona, juoda ir balta. Marškinėliai juodais ir raudonais vertikaliais strypais. Šortai juodi.
Sudėtis
''2017 m. balandžio 14 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Kudajūnai
Kudajūnai  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4 km į rytus nuo Nočios, tuoj į šiaurę nuo Aleksiškių.
Učan Su
Učan Su – Učan Su upės  vandens krioklys Krymo kalnuose, Kryme, 7 km nuo Jaltos. Učan Su yra didžiausias krioklys Kryme (aukštis – 98 m). Krioklys yra 390 metrų aukštyje nuo jūros lygio. Pavadinimas krymo totorių kalba reiškia skrendantis vanduo.
Kudajūnai
Istorija
XIX a. pab. buvo dvaras ir palivarkas – pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių.
Učan Su
Tai išdžiūstantis krioklys.
Putramentiškė
Putramentiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Karklėnų.
Noreikiškių seniūnija
Noreikiškių seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės vakarinėje dalyje.
Istorija
Seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Noreikiškių apylinkės. 1999 m. sausio 1 d. panaikinta, jos teritorijoje įkurtos naujos Akademijos seniūnija ir Ringaudų seniūnija.
Vižančių apylinkė
Vižančių apylinkė (arba Vyžančių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ylakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skliaustės apylinkės.
Jūreliai
Jūreliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 6,5 km į vakarus nuo Dočiškių, 7 km į pietvakarius nuo Eišiškių, 2 km nuo sienos su Lietuva, prie Rodūnės upelio. Keliai į Parodūnį, Jančius.
Istorija
Jūreliai žinomi nuo XVII a. pab. kaip totorių kaimas. XIX a. pab. buvo okolica, kuri pateko į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Užbradumės apylinkė
Užbradumės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Indacinga
Gyvenančios miškuose, ūbaujančios kaip pelėdos, pasižyminčios didele jėga: galinčios su šaknimis išrauti medžius, apversti būstus. Motinos šiomis būtybėmis gąsdindavo vaikus: jei gerai nesielgs, bus jų pagrobti.
Nulinio lauko BMR
Nulinio arba itin mažo lauko (Zero- or Ultralow-field – ZULF) BMR – tai cheminių medžiagų, kurių branduoliai turi sukininį magnetinį momentą, branduolinio magnetinio rezonanso (BMR) spektrų registravimas aplinkoje, atsargiai ekranuotoje nuo magnetinių laukų (įskaitant Žemės magnetinį lauką). Atliekant ZULF BMR eksperimentus paprastai naudojamas pasyvusis arba aktyvusis ekranavimas Žemės magnetiniam laukui susilpninti. Palyginimui, daugumoje BMR eksperimentų yra naudojami itin stiprūs magnetiniai laukai, kuriuos sukuria superlaidieji magnetai. ZULF eksperimentuose dominuojanti ir stpriausia sąveika vyrauja tarp branduolių sukinių (sukinio-sukinio sąveika) todėl išorinis magnetinis laukas laikytinas trikdžiu. Tai turi keletą privalumų: susilpnėja nehomogeninis spektrinių linijų išsiplėtimas sukeltas netolygios bandinio magnetinės skvarbos esančiuose nevienalytėje aplinkoje. Kitas privalumas yra tas, kad žemo dažnio electromagnetiniai signalai yra kur kas skvarbesni ir lengvai praeina pro laidžias medžiagas, pavyzdžiui, metalus; to negalima pasakyti apie BMR stipriuose magnetiniuose laukuose, todėl ampulės yra gaminamos iš stiklo, kvarco ar keramikos.
thumb|upright=1.3|Bandinio tyrimas taikant nulinio arba itin mažo lauko BMR spektroskopiją.
Didelio lauko BMR radijo dažnio signalams fiksuoti naudojami indukciniai detektoriai, tačiau tai būtų neveiksminga atliekant ZULF BMR eksperimentus, nes signalų dažniai paprastai yra daug mažesni (nuo hercų iki kilohercų eilės). XX a. pradžioje sukūrus labai jautrius magnetinius jutiklius, įskaitant SQUID, magnetovaržinius jutiklius ir SERF atominius magnetometrus, atsirado galimybė tiesiogiai detektuoti BMR signalus ZULF režime. Pirmuosiuose ZULF BMR eksperimentuose buvo naudojamas netiesioginis detektavimas, kai mėginys turėjo būti perkeltas iš ekranuotos ZULF aplinkos į stiprų magnetinį lauką, kad būtų galima jį tirti įprastine indukcine rite. Vienas iš sėkmingų tiesioginio detektavimo nulinio lauko BMR pavyzdžių yra atominių magnetometrų, veikiančių nuliniame magnetiniame lauke, panaudojimas su rubidžio garų elementais.
Nesant stipriam magnetiniui laukui, nesukuriama pakankama branduolių sukinių poliarizacija, todėl branduolių sukinius reikia poliarizuoti išoriškai taikant hiperpoliarizacijos metodus. Paprasčiausia yra mėginius poliarizuoti stipriame magnetiniame lauke, o po to perkelti į nulinio lauko sritį signalui detektuoti. Esama ir alternatyvių chemijos metodais pagrįstus hiperpoliarizacijos būdų.
Angliškuose šaltiniuose nulinio lauko BMR kartais painiojama su Branduolių kvadrupoliniu rezonansu (Nuclear Quandrupolar Resonance - NQR).
Sukinių Hamiltonianas
Laisvoji branduolių sukinių dinamika yra nusakoma Hamiltonianu (\hat{H}), kuris skystosios fazės BMR gali būti išskaidytas į du dėmenis. Pirmasis (\hat{H}_z) nusako Zėmano sąveiką interaction tarp sukinių ir išorinio magnetinio lauko. Jam taip pat gali koreguojamas cheminio poslinkio (\sigma). Antrasis dėmuo (\hat{H}_J) nusako sukinio-sukinio arba J-sąveiką.
, kur, ir
.
Pastaroji suma apima visą sukinių sistemą; \hbar yra Planko konstanta; \gamma_a yra giromagnetinis santykis; \sigma_a žymi izotropinį cheminį poslinkį a-tąjam sukiniui, o I_a žymi sukinio operatorių. B_0 yra išorinis magnetinis laukas, į kurį yra patalptinti sukiniai ir J_{ab} yra J-sąveikos konstanta tarp sukinių a ir b.
Polarizacija
Prieš aptinkant ZULF BMR signalus, pirmiausia reikia poliarizuoti branduolio sukinių ansamblį, nes signalas yra proporcingas branduolio sukinio įmagnetinimui. Branduolio sukinio poliarizacijai sukurti yra keletas metodų. Labiausiai paplitęs yra leisti sukiniams pasiekti termodinaminę pusiausvyrą stipriame magnetiniame lauke, kas dėl Zeemano sąveikos lemia nedidelią sukinių poliarizaciją, kuomet sukinių ansambis yra dalinai orientuotas. Tokiu būdu sukuriama poliarizacija yra 10-6 dydžio (kuomet pilna poliarizacija yra sulyg 1.)
Alternatyvus būdas - naudoti hiperpoliarizacijos metodus, t. y. cheminius ir fizikinius metodus branduolio sukinio poliarizacijai generuoti. Kaip pavyzdžius galima paminėti paravandenilio indukuotą poliarizaciją, optinį sukinių kaitos pumpavimą tauriųjų dujų atomais, staigaus tirpdymo dinaminę branduolių poliarizaciją ir cheminiu būdu indukuotą dinaminę branduolių poliarizaciją.
Michailas Marčenko
Michailas Nikolajevičius Marčenko (1940 m. rugpjūčio 11 d. Krasnodaro kraštas, Rusijos TFSR – 2021 m. liepos 2 d.) – rusų teisininkas teisėtyrininkas, teisės teoretikas, Maskvos universiteto (MGU) profesorius.
Nulinio lauko BMR
Sužadinimas ir sukinių valdymas
Norint atlikti BMR eksperimentus, reikia sukurti laikiną nestacionarią sukinių sistemos būseną. Įprastiniuose BMR eksperimentuose radijo dažnio impulsai sukinių įmagnetėjimą orientuotą išilgai pagrindinio magnetinio lauko krypties pakreipia į statmeną plokštumą. Kai šis atsiduria skersinėje plokštumoje, jis nėra stacionarioje būsenoje (eigenbūsenoje), todėl pradeda precesuoti apie pagrindinį magnetinį lauką ir kurį galima aptikti kaip kintamą signalą.
Michailas Marčenko
Biografija
Baigęs vidurinę mokyklą, dirbo Krasnodaro gamykloje „Стройдеталь“ (nuo 1957 iki 1959 m.), atliko karo prievolę Tarybinėje Armijoje, Užkaukazės karinėje apygardoje (1959–1962). 1967 m. Maskvos universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas ir įstojo į MGU aspirantūrą. Nuo 1969 iki 1970 m. stažavosi D. Britanijoje (Oksfordas, Kentas, Londono ekonomikos mokykla). 1971 m. baigė aspirantūrą Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos katedroje. 1972 m. apgynė kandidato disertaciją. teisės mokslų kandidatas. MGU Teisės f. asistentas (1972–1975 m.), vyresnysis dėstytojas (1975–1976 m.), docentas (1977–1982 m.). 1981 m. apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją. Nuo 1982 m. – MGU profesorius, nuo 1985 m. MGU TF Valstybės ir teisės teorijos ir politologijos katedros vedėjas.
Nulinio lauko BMR
Sužadinimas ir sukinių valdymas
Atliekant ZULF eksperimentus naudojami nekintamo magnetinio lauko impulsai, kuriais sukeliamos nestacionarios sukinių sistemos būsenos. Yra dvi pagrindinės strategijos: 1) magnetinio lauko perjungimas iš stipraus lauko į nulinį (arba labai žemą), arba 2) sukinių patiriamo magnetinio lauko sumažinimas iki nulinio lauko, siekiant adiabatiškai paversti Zėmano būsenas į nulinio lauko būsenas. Pritaikant pastovaus magnetinio lauko impulsą tokiu būdu galima sužadinti būsenų koherentinis procesus. Paprastu atveju, kai yra heterobranduolinė pora, sudaryta iš sukinių sąveikajaučių per sukinio-sukinio sąveiką, abi šios sužadinimo schemos sukelia šuolį iš singletinės į tripletinę būseną, o tai sukuria magnetinio lauko osciliaciją, kurią galima detektuoti.
Esama kitokių impulsų sekų schemų ir strategijų bei dvidimensinių eksperimentų ir sąveikų atsajos eksperimentų.
Dzilongas
Dzilongas, taip pat Kilungas arba Čilungas (pe̍h-ōe-jī: Ke-lâng-chhī) – miestas šiaurės Taivane. Ribojasi su Naujuoju Taipėjumi. Svarbus uostamiestis (Taipėjaus priešuostis). Mašinų gamyba, laivų statyba, metalo apdirbimas, elektronikos, chemijos, maisto (daugiausia žuvų) pramonė. Netoli Dzilongo kasamos akmens anglys. Veikia Taivano nacionalinis jūrų universitetas.
Michailas Marčenko
Biografija
RF Konstitucinio Teismo pirmininko patarėjas, Rusijos teisės mokslų asociacijos prezidentas. Dalyvauja RF Federalinio Susirinkimo Federacijos Tarybos teisinių komisijų veikloje. Disertacijų tarybos daktaro disertacijoms ginti pirmininkas, mokslo žurnalų redkolegijų narys.
Dzilongas
Istorija
1863 m. Čingų imperija Kilunge įsteigė prekybos postą. Čia vyko keletas Prancūzijos–Kinijos karo (1884–1885 m.) mūšių.
Nulinio lauko BMR
Signalo registravimas
Itin jautrių magnetometrų atsiradimas leidžia nulinio lauko BMR signalus aptikti tiesiogiai ir in situ. Tai galima padaryti su tokiais įrenginiais kaip SQUID, magnetovaržinius jutiklius ir SERF magnetometrus. SQUID jutikliai yra jautrūs, tačiau veikia kriogeninėse temperatūrose, o tai apsunkina jų naudojimą cheminių ir biologinių mėginių signalo registravimą. Magnetovaržiniai sensoriai yra gerokai paprastesni, juos galima montuoti prie bandinių, tačiau šių jautris yra gerokai mažesnis. Labiausiai nulinio lauko BMR srityje paplitę yra optiškai kaupinami SERF magnetometrai, kurie tiek jautrūs, tiek gali būtų dedami šalia įvairių BMR bandinių.
Dzilongas
Istorija
Po 1895 m. Šimonoseki taikos visa Taivano teritorija perėjo Japonijos valdžion. Buvo pradėta sistematiška miesto plėtra. Pradėti penkių etapų Kilungo uosto rengimo darbai. Apie 1916 m. uostamiesčio prekybos mastai pralenkė net Tamsujų ir Kaosiungą, tokiu būdu Kilungo uostas tapo vienu pagrindinių Taivano prekybinių uostų.
Nulinio lauko BMR
Nulinio lauko apibrėžimas
Nulinio, itin mažo, mažo ir didelio lauko BMR ribos nėra griežtai apibrėžtos, nors apytiksliai apibrėžimai yra įprastai naudojami eksperimentams su mažomis molekulėmis tirpaluose. Riba tarp nulinio ir itin mažo lauko paprastai apibrėžiama kaip laukas, kuriame branduolių sukinių precesijos dažnis sutampa su sukinių relaksacijos greičiu, t. y. nuliniame lauke branduolių sukiniai relaksuoja greičiau negu precesuoja apie išorinį magnetinį lauką. Riba tarp itin mažo ir mažo lauko paprastai apibrėžiama kaip laukas, kuriame Larmoro dažnių skirtumai tarp skirtingų izotopų sukinių atitinka sukinio-sukinio (J-sąveikos arba dipolinė sąveikos) dydį, t. y. esant itin mažam laukui dominuojanti sąveikia yra sąveika tarp sukinių, o Zėmano sąveika tėra trikdys. Riba tarp mažo ir didelio lauko yra mažiau apibrėžta, ir šie terminai vartojami įvairiai, priklausomai nuo taikymo srities ar mokslinių tyrimų temos. ZULF BMR kontekste ši riba apibrėžiama kaip laukas, kuriame cheminių poslinkių skirtumai tarp tos pačios izotopinės rūšies branduolių sukinių atitinka sukinio-sukinio sąveikos dydį.
Atkreipkite dėmesį, kad šie apibrėžimai labai priklauso nuo tiriamo bandinio ir šios apibrėžtys gali skirtis keliomis eilėmis kartų, priklausomai nuo sistemos parametrų, tokių kaip branduolio sukinio rūšys, sukinio-sukinio sąveikos stiprumas ir sukinio relaksacijos laikas.
Adrastas (Argo karalius)
Graikų mitologijoje Adrastas – Argo karalius, Talajo ir Lisimachės sūnus. Valdė Argą kartu su Ifu ir Amfiaraju, kuris buvo vedęs Adrasto seserį Erifilę. Adrasto dukterys Argėja ir Deipilė susituokė su atitinkamai Poliniku (Polineiku) ir Tidėju.
Susipykęs su Amfiaru buvo pastarojo išvarytas iš Argo. Tačiau Adrastas gavo savo senelio Polibo sostą Sikione ir įkūrė Sikiono žaidynes, bet vėliau susitaikė su Amfiaru ir grįžo į Argą.
Tidėjas, bėgdamas iš Kalidono, o Polinikas iš Tėbų, – vienas užsimetęs šerno, kitas liūto kailį, – audringą naktį atvyko į Adrasto rūmus ir prieškambaryje pradėjo grumtis dėl nakvynės. Adrastas išgirdęs triukšmą, atėjo ir sutaikė juos. Vėliau sutuokė juos su savo dukterimis. Anksčiau buvo išpranašauta, kad Adrasto dukros ištekės už šerno ir liūto, o Tidėjo ir Poliniko skyduose buvo pavaizduoti šie žvėrys. Norėdamas sugrąžinti žentui Tėbų sostą ruošė armiją pulti Tėbus ir ėmėsi vadovauti Septyneto žygiui prieš Tėbus. Adrastui orakulas pranešė, kad jis vienintelis liks gyvas po mūšio pavadintu Septynetas prieš Tėbus.
Po mūšio Tėbų karalius Kreontas įsakė, kad nei vienas iš kritusių priešų nebūtų tinkamai palaidotas. Nepaisydama jo įsakymo, Antigonė palaidojo Polineiką ir buvo nubausta mirti. Tačiau Adrastas išsigelbėjo, nes jis turėjo Heraklio jam padovanotą stebuklingą žirgą Arejoną. , Demetros pagimdytą nuo Poseidono. Adrastas pabėgo į Atėnus ir prašė Atėnų karaliaus Tesėjo pulti Tėbus ir priversti grąžinti likusių penkių karvedžių kūnus Tesėjas pradžioje atsisakė, bet jį įtikino jo motina Aetra, kurios to maldavo kritusių motinos. Dėl to balsavo visi Atėnų piliečiai. Atėnų gyventojai žygiavo į Tėbus juos užkariauti, tačiau nepadarė papildomos žalos, tik sugrąžino penketo kūnus. Vėliau visi penki buvo tinkamai palaidoti, o Adrastas pašlovino kiekvieną.
Dzilongas
Istorija
thumb|center|700px|Miesto panorama
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Dzilongas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Adrastas (Argo karalius)
Kita Adrasto versija
Adrastas – senasis sikioniškas požemio jėgų herojus (greičiausiai prieš tai minėtas). Jo kultą vėliau išstūmė Dioniso kultas. Adrastas turi dievišką žirgą, yra herojų Tidėjo, Diomedo ir Peritojo giminaitis. Adrastas norėdamas pražudyti Amfiarają išleido už jo dukrą Erifilę. Nuo tirono Kleistenio laikų (IV pr. m. e.) aukos Adrastui buvo uždraustos.
Mantas Strolia
Mantas Strolia (g. 1986 m. vasario 28 d. Ignalinoje) – Lietuvos slidininkas, šalies rinktinės narys, olimpietis.
Biografija
Motina – praeityje žinoma biatlonininkė ir slidininkė, vėliau trenerė Kazimiera Strolienė; tėvas – Lietuvos policijos pareigūnas, praeityje žinomas biatlonininkas Vytautas Strolia. Brolis - lietuvos slidinėjimo rinktinės narys Tautvydas Strolia. Baigęs Ignalinos vidurinę mokyklą studijavo Lietuvos kūno kultūros akademijoje, vėliau magistro studijas tęsė Vilniaus pedagoginiame universitete.
Dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje. 1,6 km sprinto rungtyje jis finišavo 46-as, o komandinio sprinto rungtyje kartu su Modestu Vaičiuliu užėmė 16 vietą. Pirmieji jo treneriai buvo Jonas Paslauskas ir Igoris Terentjevas. Šiuo metu jis treniruojasi su motina Kazimiera Stroliene.
Rusijos teisinė sistema
thumb|250px|Buvęs RF Konstitucinio Teismo pastatas, Maskva right|thumb|170px|[[Lietuvos statutai - vienas Soboro teisyno šaltinių]] Rusijos Federacijos teisinė sistema - Rusijos visuomeninės ir valstybės santvarkos (sistemos) sudėtinė dalis, apimanti teisinę sritį. Ją sudaro Rusijos teisė (teisės normos), Rusijos teisėsauga (tokios institucijos kaip teismai, policija ir kitos).
Plačiąja prasme teisėsaugai ir jos institucijų sistemai Rusijoje yra priskiriami ne tik Rusijos teismai, bet ir Rusijos prokuratūra, Rusijos notariatas, organizacinei posistemei - tokios teisinės organizacijos kaip Notarų rūmai), Rusijos advokatūra ir kitos posistemės, taip pat teisinė kultūra, teisinis švietimas (teisinių žinių perteikimo sistema), teisės mokslai, teisinė sąmonė Rusijoje ir kitos sudėtinės teisinės sistemos dalys.
Istorija
Rusijos teisės ištakos - Senosios Rusios teisė, teisiniai papročiai. Žymiausias teisės paminklas - Rusų Tiesa. Teisės vystymąsi įtakojo ir Lietuvos teisė (LDK teisė, pvz., Lietuvos Statutai). Šiuolaikinė Rusijos teisė pradėjo formuotis kaip Rusijos TSR teisė XX a. 9 - 10 deš. Perestroikos metais daugeliu teisės keitimų peržiūrėta Rusijos TSR Konstitucija, įstatymai, pripažintas politinis pliuralizmas ir daugiapartinė sistema, įtvirtinta privati nuosavybė, verslininkystės laisvė.
Smilgių mokykla (Kužiai)
Šiaulių rajono Smilgių pradinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi Smilgių kaime (Šiaulių rajono savivaldybė). Mokykla veikė buvusiame Ščensnovo dvare.
Istorija
Kaimo mokykla įkurta 1909 m. Sčesnovo dvaro rūmuose. Iš pradžių kaip pradinė mokykla (dėstoma rusų kalba, po I pasaulinio karo lietuvių kalba), vėliau 1949–1961 m. septynmetė, 1961–1969 m. aštuonmetė, 1969–2007 m. pradinė, 2007 m. uždaryta.
Asteikių apylinkė
Asteikių apylinkė (arba Osteikių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Židikų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Židikų apylinkės.
Serbiniškės
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių, Kivonių apylinkę.
2022 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionatas
2022 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionatas – 39-asis geriausių pasaulio stendinio šaudymo sportininkų čempionatas, kuris vyko rugsėjo 19 d. – spalio 11 d. Kroatijos mieste Osijeke.
Čempionatas taip pat buvo ir atranka į šaudymo varžybas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Rusvasis vikšrenis
Augalas paplitęs Europoje: arealas pietuose siekia Alpes ir Balkanus, šiaurėje Skandinaviją (iki 66° š. pl.) ir Škotiją.
Tai daugiametis augalas, augantis tankiais kupstais. Stiebai 10–35 cm ilgio, standūs, statūs. Lapai siauri, trumpi, smulkūs, susitelkę apačioje. Žiedynas – 2–3 trumpakotės varputės (8–10 mm ilgio). Rusvasis vikšrenis žydi nuo birželio iki liepos. Auga kalkingose, šaltiniuotose vietose.
Lietuvoje retas, įrašytas į Raudonąją knygą. Randamas daugiausia Anykščių rajone. Jautrus hidrologinio režimo kaitai, buveinių apaugimui.
Nyderlandų futbolo varžybos 1989–1990 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1989–1990 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
--- - -
Ilgys (Utenos r., Užpalių sen.)
Ilgys – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, Vaiskūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,8 km, plotis – iki 0,37 km. Altitudė 104,2 m. Kranto linija labai vingiuota, pietinė ežero dalis išplatėjusi. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantės kalvotos, plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurės rytuose įteka upelis iš Pilašiaus ežero, šiaurėje išteka upelis link Žvirgždelio ežero (Šventosios upės baseinas). Šalia įsikūręs Likančių kaimas.
Modestas Vaičiulis
Modestas Vaičiulis (g. 1989 m. balandžio 11 d.) – Lietuvos slidininkas.
Dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje. 1,6 km sprinto rungtyje finišavo 54-as, o komandiniame sprinte kartu su Mantu Strolia liko 18 vietoje. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta 44-oji vieta vyrų sprinto varžybose.
Biografija
Pirmasis Modesto treneris buvo Dalia Vaičiuliėnė. Šiuo metu jis treniruojasi su Kazimiera Stroliene.
2020 m. pasaulio taurės etape Dresdene užimta 28-oji vieta.
Džafaras al Sadikas
Džafaras as Sadikas (, apie 700–765 m.) – VIII a. arabų kalifato veikėjas, šiitų tradicijoje šeštasis imamas.
Biografija
Abu Abdula Džafaras ibn Muhamedas, pramintas „Patikimuoju“ (al-Sadiq), buvo penktojo šiitų imamo Muhamedo al Bakiro sūnus ir kalifo Ali vaikaitis. Jo motina buvo pirmojo kalifo Abu Bakro vaikaitė. Jis gimė apie 699−703 m. Medinoje. Mokėsi vadovaujamas tėvo Muhamedo ir senelio, ketvirtojo imamo Zeino al Abidino. Po tėvo mirties apie 735 m. jis tapo šiitų šeštuoju imamu. Džafaras tapo vienu iš labiausiai to meto išsimokslinusių arabų Korano, sunų ir teisės klausimais. Jo teisės sprendimai kartais vertinami lygiagrečiai keturioms pagrindinėms sunitų mokykloms. Du iš pagrindinių sunitų teisės sistemų kūrėjų, Abu Hanifa ir Malikas ibn Anasas, buvo tarp Džafaro mokinių. Tarp kitų mokinių buvo Vasilas ibn Ata, mutazilitų mokyklos kūrėjas, ir alchemikas Džabiras ibn Hajanas, Europoje geriau žinomas vardu Geberis.
Džafarui būnant imamu 740 m. kilo Zeido ibn Ali sukilimas prieš Omejadus, 747 m. kilo Abasidų šalininkų sukilimas prieš Omejadus ir 762 m. Alidų šalininkų sukilimas prieš Abasidus. Džafaras atsisakė kištis į politinius įvykius, nors daug kur minima, kad Abasidų sukilimo metu jam siūlyta tapti kalifu. Vėlesnėje šiitų istoriografijoje Džafaras laikomas neabejotinu to meto šiitų imamu, tačiau nėra žinių, kad jis pats būtų juo save pristatęs. Tikima, kad Džafaras reikšmingai prisidėjo įtvirtinant šiizmo principus, kuriuos iškėlęs buvo jo tėvas: nas principą, teigiantį, kad teisėtas imamas turi būti patvirtintas įpėdiniu prieš tai buvusio imamo, ilm principą, teigiantį, kad teisingasis imamas turi pasižymėti giliomis, tarp jų ir antgamtinėmis laikomomis, žiniomis, takija principą, teigiantį, kad pavojingomis aplinkybėmis tikintysis gali nuslėpti savo tikėjimą. Manoma, kad Džafaras praplėtė principą valaja, ištikimybės Mahometo giminei principą, kuris įsitvirtino šiizme. Jis skelbė, kad Koranui prieštaraujantys hadisai turi būti atmesti.
Po skilimo tarp kalifais įsitvirtinusių Abasidų ir Alidų šalininkų Džafaras buvo laikomas pirmųjų pavojingu konkurentu dėl politinės valdžios ir buvo kelis kartus įkalintas. Jis mirė 765 m. gruodį Medinoje. Jo šalininkai įsitikinę, kad jis buvo nunuodytas. Palaidotas Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės Medinoje. Po jo mirties kilo ginčas, ką laikyti sekančiu teisėtu šiitų imamu. Viena grupė (vėliau izmailitai) tvirtino, kad tai buvo jo vyriausiasis sūnus Izmailas, kuris mirė anksčiau už tėvą Džafarą. Sekančiu imamu ši grupė laikė Izmailo vyriausiąjį sūnų. Kita grupė (vėliau imamitai) laikėsi nuomonės, kad sekančiu imamu yra jaunesnis Džafaro sūnus Musa al Kazimas. Šis nuomonės skilimas tarp šiitų egzistuoja iki šių laikų.
Igoris Terentjevas
Igoris Terentjevas – Lietuvos slidinėjimo treneris.
Šiuo metu treniruoja olimpiečius savo dukterį Iriną Terentjevą ir Aleksejų Novoselskį.
Išleistinis
Išleistinis – ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Vyžuonų, Vyžuonų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,11 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 97,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais, tik vakarinis krantas aukštokas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Šventosios upės intako Girbio baseinui.
Glasis
thumb|right|250px|Glasio vieta tvirtovėje (žalia spalva) Glasis ( 'pylimas') – ilgas lėkštas pylimas priešais tvirtovės išorinį gynybinį griovį. Įrengiamas kaip priedanga geresniam besiginančiųjų užsimaskavimui, leidžia patogiau stebėti ir apšaudyti priešo pajėgas.
FK Lokomotiv-Pamir
Dušanbės „Lokomotiv-Pamir“ arba trumpai FK „Lokomotiv-Pamir“ – Tadžikijos futbolo klubas iš Dušanbės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1961 m. 2000 m. komanda po sezono buvo išformuota. Atkurtas 2008 m.
2019 m. Pirmoje lygoje (antros pakopos pirmenybėse) buvo pirmi ir pateko į aukščiausią lygą.
Žaidė aukščiausioje lygoje 2020 m. ir liko devintoje vietoje iš dešimties dalyvių.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 27 d.
Albatros D.III
Albatros D.III – Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos imperijos įmonėje Albatros-Flugzeugwerke GmbH sukurtas biplanas naikintuvas. Karo metu pagrindiniu šio orlaivio operatoriumi buvo Vokietijos kariuomenės aviacija (vok. Luftstreitkräfte), kiek modifikuotą versiją Austrijos-Vengrijos karinėms oro pajėgoms (vok. Luftfahrtruppen) gamino šios šalies įmonė Oeffag (vok. Oesterreichische Flugzeugfabrik AG). Orlaivis itin pasižymėjo 1917 m. pradžioje, jo pagalba Vokietijai pavyko užsitikrinti pranašumą ore, Antantės aviacijos istorijoje šis laikotarpis žinomas kaip „kruvinasis balandis“.
Žymiausi D.III pilotai buvo Vokietijos asai Wilhelm Frankl, Erich Löwenhardt, Manfred von Richthofen, Karl Emil Schäfer, Ernst Udet ir Kurt Wolff, taip pat Hermann Goering bei Austrijos-Vengrijos asai, tokie kaip Godwin von Brumowski.
Konstrukcija
Vokietijos karinių oro pajėgų inspekcijos (Idflieg) nurodymu D.III sparnai buvo suprojektuoti panašūs į prancūziško Nieuport 11: viršutinių sparnų ilgis buvo padidintas, o apatinių sparnų chorda buvo sumažinta, taip pat buvo paliktas tik vienas lonžeronas. Sparnai galuose buvo jungiami nebe lygiagrečiais, o „V" formos spyriais. Dėl šios priežasties britai D.III vadino „V-strutter“. Orlaivio sparnai (viršutinis – ištisinis) – dviejų lonžeronų, dengti drobe, uodegos vairai – iš dalies drobe. Gerų aerodinaminių formų ir labai atsparus liemuo (jo skersmuo apskritos formos) buvo dengtas klijuote. Važiuoklė paprasta, dviejų ratų, su šliaužikliu gale; ištisinės ašies ilgis 1,80 m. Kabina – atvira. Propeleris – fiksuoto žingsnio dviejų menčių, medinis.
Serijiniuose egzemplioriuose buvo montuojamas vienaielis šešių cilindrų vandeniu aušinamas 160 AG galios variklis Mercedes D.Illa, kurio galingumas, padidinus kompresiją, galėjo siekti iki 175 AG. Austrijoje-Vengrijoje gaminti šio tipo lėktuvai turėjo „Austro-Daimler" 160, 200 arba 225 AG galios motorus.
Vokiškas Albatros D.III variantas buvo ginkluotas dviem fiksuotais sinchronizuotais (šaudančiais pro propelerį) 7,92 mm kalibro Spandau MG 08/15 kulkosvaidžiais, montuotais prieš piloto kabiną. Austriškame variante buvo montuojami 8,00 mm kalibro Schwarzlose kulkosvaidžiai.
Sukūrimas ir gamyba
miniatiūra|Pervežamas Albatros D.III korpusas Pirmasis D.III prototipas pradėtas kurti 1916 m. liepos pabaigoje arba rugpjūčio pradžioje. Tiksli pirmojo skrydžio data nėra žinoma, tačiau manoma, kad jis įvyko rugpjūčio pabaigoje arba rugsėjo pradžioje.
Oficialus tinkamumo skrydžiams išbandymas (vok. Typenprüfung) įvyko 1916 m. rugsėjo 26 d. Po jo „Albatros“ įmonė gavo užsakymą pagaminti 400 vienetų D.III. Tai buvo didžiausias orlaivių gamybos užsakymas ikitolinėje Vokietijos istorijoje. 1917 m. vasario ir kovo mėn. Idflieg užsakė dar 50 orlaivių. Albatros fabrike Johannistalyje buvo pagaminta apie 500 vnt. D.III. 1917 m. pavasaryje gamyba buvo perkelta į Albatros Austrijos padalinį – „Ostdeutsche Albatros Werke“ (OAW), o Albatros užsiėmė naujesnio modelio D.V kūrimu ir gamyba. Tarp 1917 m. balandžio ir rugpjūčio Idflieg pateikė penkis užsakymus iš viso 840 vnt. D.III. OAW gamintas variantas gavo savo Typenprüfung 1917 m. birželio mėn. OAW gaminti orlaiviai pasižymėjo didesniais, apvalesniais uodegos vairais. miniatiūra|Palestinoje eksploatuotas Vokietijos Albatros C.III Vienas pagrindinių orlaivio trūkumų buvo iš D.II paveldėtas sparno centre montuotas sparno profilio formos „Teeves und Braun“ radiatorius. Mūšio metu, jį peršovus, į pilotą pasipildavo karšto vandens srovė. Šis trūkumas buvo ištaisytas nuo 290-ojo D.III radiatorių pradėjus montuoti dešinėje. Ankstesniems orlaiviams tokia modifikacija buvo atlikta jau fronto aerodromuose. Šiltesnio klimato zonoje, Palestinoje dislokuotuose orlaiviuose buvo montuojami du radiatoriai. miniatiūra|Flandrijoje sudužęs Vokietijos Albatros D.III, 1917 m. Rimtesnė problema  buvo apatinio sparno priekinės dalies ir nerviūrų lūžimai. Su tokia pat problema tuo pačiu metu susidūrė ir Nieuport XVII. 1917 m. vasario 23 d. skrydžio metu sulūžo Jasta 6 orlaivio apatinio dešinio sparno nerviūra. Kitą dieną toks pats gedimas įvyko naujame Manfredo von Richthofeno D.III. Sausio 27 d. Vokietijos karo aviacijos vadovybė (Kogenluft – Kommandierender General der Luftstreitkräfte) nurodė nutraukti visus D.III skrydžius tol, kol nebus išsiaiškintos gedimų priežastys. Jau vasario 19 d. Albatros pateikė apatinio sparno sustiprinimo komplektus, o Kogenluft atšaukė savo nurodymą. Naujai gamintuose D.III jau buvo montuojami sustiprint i apatiniai sparnai. Senesni D.III buvo atšaukti į Armee-Flugpark‘us, kur buvo atliktos reikalingos modifikacijos. Šio proceso metu Jasta‘oms teko naudoti senesnius Albatros D.II ir Halberstadt D.II.
Pradžioje gedimo priežastimi buvo laikoma prasta gamybos ir žaliavų kokybė Johanistalyje įsikūrusioje Albatros gamykloje. Iš tiesų priežastimi buvo pati orlaivio konstrukcija – trumpesnių apatinių sparnų lonžeronas buvo per toli nuo priekinio sparno krašto, dėl ko skrydžio metu sparnas patirdavo nenumatytas ir statinių bandymų metu nenustatytas sukimo apkrovas. Siekiant jų išvengti pilotams buvo rekomenduojama neatlikinėti stačių arba labai ilgų pikiravimo manevrų. Nepaisant mėginimų ištaisyti, šis konstrukcinis trūkumas išliko visuose vėlesniuose D.III ir juos pakeitusiuose D.V.
Be šių konstrukcinių trūkumų, D.III buvo vertinamas kaip lengvai valdomas, nors reikalaujantis kiek didesnės jėgos. Lyginant su ankstesniu modelio D. II, trumpesni apatiniai sparnai užtikrino didesnį kilimo greitį, geresnį manevringumą ir matomumą žemyn. Kaip ir dauguma to metų orlaivių, D.III turėjo tendenciją pereiti į suktuką, bet išėjimas iš jo buvo labai nesudėtingas.
Eksploatacijos istorija
miniatiūra|Vokietijos Imperijos KOP Jasta 9 naikintuvai Albatros D.III miniatiūra|Jasta 50 Albatros D.III. 19174 m. antra pusė. Pirmieji D.III karinius dalinius pasiekė 1916 m. gruodžio pabaigoje – 1917 m. sausio mėn. Kovo mėn. jų buvo jau 137, gegužę – 327 vnt.
Austrijos-Vengrijos variantas
miniatiūra|53-osios serijos Austrijos-Vengrijos Albatros D.III D.III gamybos licenciją „Oesterreichische Flugzeugfabrik AG“ (Oeffag) įsigijo 1916 m. rudenį. Gamyba Wiener-Neustadt mieste pradėta 1917 m. gegužės mėn. Oficialus orlaivio indeksas buvo „Albatros D.III (Oeffag)“, bet Austrijoje-Vengrijoje dažniausiai buvo vadinamas „Oeffag Albatros D.III“, o po karo, Lenkijoje, – „Oeffag D.III“. Lietuvoje jis buvo vadinamas „Alb. D.III“.
Oeffag gamino tris D.III modifikacijas su skirtingo galingumo Austro-Daimler varikliais: D 53.2 (138 kW / 160 AG), D 153 (149 kW / 200 AG) ir D 253 (168 kW / 225 AG). Austro Daimler varikliai buvo galingesni nei Mercedes D.IIIa, montuoti į vokiškus D.III. Eksploatacijai šaltu oro Oeffag modeliai turėjo žiemos dangčius, pilnai uždengdavusius cilindrų galvutes miniatiūra|Aviacinis Schwarzlose kuklkosvaidis Austrų ir vengrų pilotai dažnai nuimdavo ankstyvųjų D.III propelerio aerodinaminius gaubtus, nes pastarieji turėjo tendenciją nukristi skrydžio metu. Nuo 153 serijos orlaivio Nr. 112, Oeffag suapvalino orlaivio nosį, dėl ko nebeliko poreikio montuoti propelerio gaubtą. Vokietijoje oro tunelyje atlikti bandymai parodė, kad tokia suapvalinta nosis padidino orlaivio aptakumą, propelerio efektyvumą, o maksimalus greitis padidėjo 14 km/h.
Oeffag gaminti D.III buvo ginkluoti dvejais 8 mm kalibro Schwarzlose kulkosvaidžiais. Dažniausiai jie buvo montuojami giliai fiuzeliaže ir skrydžio metu jų mazgai buvo nepasiekiami pilotui. Praktika parodė mažesnį šių kulkosvaidžių patikimumą nei 7,92 mm kalibro LMG 08/15. Dažniausiai to priežastis buvo sinchronizatoriaus gedimai. Schwarzlose kulkosvaidžiai taip pasižymėjo mažesne greitošauda. 1916 m. ši problema buvo išspręsta įdiegus inžinieriaus Liudwigo Kralo pasiūlytą partobulinimą. Pilotų prašymu paskutiniuose 253-osios serijos orlaiviuose kulkosvaidžiai buvo iškelti virš fiuzeliažo. Nors tokia modifikacija pagerino ginklo aušinimą, tai sukėlė ir naują problemą: Schwarzlose kulkosvaidžio šovinių juostos tepimo sistema, apsauganti nuo panaudotų gilzių prilipimo prie sienelių, atsirado taikiklio lygyje ir neretai, šaudant, tepalo lašai užkimšdavo taikiklį.
Naudodami storesnes nerviūras Oeffag sėkmingai išsprendė apatinio sparno patikimumo problemą. Oeffag gaminti D.III užsirekomendavo kaip patikimi, efektyvūs ir mėgiami pilotų. Laikotarpiu tarp 1917 m. gegužės ir karo pabaigos Oeffag pagamino apie 526 arba 586 vnt. D.III.
Oeffag gamybos D.III naudojo daugiausiai Austrijos-Vengrijos karinės oro pajėgos (vok. K.u. K. Luftfahrttruppen), jais apginklavusios 2D, 6F, 41J, 42J, 48D (kartu su Albatros D.II), 48J, 51J, 55J, 61J eskadrilės (vok. Fliegerkompanie, sutrumpinai žymėta "Flik. ") ir Galanesčio eskadrilė (vok. Kampfstaffel Galanesti).
Asai
Pilotuodami Albatros D.III daugiausiai pergalių paisekė:
Eksploatacija tarpukariu
miniatiūra|Austrijoje-Vengrijoje pagamintas Lenkijos Albatros D.III Sovietų Rusijos-Lenkijos karo metu, 1919–1920 m. D.III plačiai naudojo Lenkija. 1919 m. pradžioje Lenkija tiesiai iš gamyklos įsigijo 38 vienetus 253 serijos D.III. dar 10 vnt. perėmė kaip karo grobį. Dar 26 vnt. D.III Lenkija perėmė iš Vokietijos kariuomenės, tačiau šie orlaiviai dėl struktūrinio nuovargio ir gausių gedimų buvo nurašyti iki 1919 m. pabaigos. Lenkiški D.III buvo paskirstyti po 7-ąją (iš savanorių amerikiečių pilotų sudaryta Kosciuškos eskadrilė, 1 vnt.) 13-ąją (2 vnt.) naikintuvų ir 4-ąja (1 vnt), 5-ąją (2 vnt.), 12-ąją (1 vnt.) žvalgybines eskadriles, Varšuvos pilotų mokyklą (2 vnt.) ir Lavicos pilotų mokyklą (3 vnt.). Lenkijos pilotų mokyklose D.III buvo naudojami iki 1932 m.
Dėl retų oro mūšių, Lenkijos D.III dažniausiai buvo naudojami kaip pėstininkų paramos orlaiviai. Šie orlaiviai aktyvioje tarnyboje buvo naudojami iki 1923 m. Lenkijos pilotai labai teigiamai vertino D.III: yra išlikęs pilotų padėkos laiškas Oeffag įmonei.
Oeffag gamybos D.III tapo vienais pirmųjų naujai sukurtų Čekoslovakijos KOP orlaivių.
Lietuvoje
miniatiūra|[[Radviliškio kautynės|Radviliškio kautynėse Lietuvos kariuomenės paimtas karo grobis – bermontininkų lėktuvai. Trečias iš kairės – Albatros.]] Lietuvos karo aviacija eksploatavo du Vokietijoje pagamintus Albatros D.III. Tai buvo 1919 m. iš bermontininkų atimto karo grobio dalis. Orlaivių gamykliniai numeriai buvo 5080/17 ir 5160/17, t. y. pagaminti 1917 m. Lietuvos karo aviacija pirmam jų suteikė lietuvišką numerį 1. Kitais duomenimis, Lietuvos karo aviacija turėjo tris Albatros D.III: Nr.2392/17, Nr.5206/17 ir vieną neidentifikuotą, tapusi Lietuvos karinės aviacijos Nr. 1. Dėl prastos būklės Nr. 5206/17 nenaudotas skraidymams, jo dalys panaudotos kitų orlaivių remontui.