cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stasys Asevičius
Biografija
Kilus revoliucijai grįžo į Lietuvą. 1919 m. sausio 9 d. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Seinų komendantūros komendantu. 1919 m. spalio 1 d. perkeltas į septintą pėstininkų pulką Kaune, suteikiant kapitono laipsnį. 1919 m. spalio 10 d. – 1920 m. sausio 14 d. dalyvavo kovose su bermontininkais ir iki 1922 m. gegužės 28 d. – kovose su lenkais. 1922 m. balandžio 25 d. perkeltas į aštuntą pėstininkų pulką kulkosvaidininkų kuopos vadu.
1925 m. liepos 15 d. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926 m. balandžio 19 d. perkeltas į šarvuočių rinktinę kuopos vadu. 1926 m. gruodžio mėn. dalyvavo perversme, vairavo šarvuotį „Karas“ ir vedė koloną prie vyriausiojo štabo.
1927 m. vasario 10 d. perkeltas į pirmos karo apygardos štabą suteikiant majoro laipsnį. 1928 m. vasario 23 d. perkeltas į pirmąjį pėstininkų pulką trečiojo bataliono vadu. 1931 m. rugpjūčio 17 d. išklausė aukštesniųjų karininkų kursus.
1932 m. liepos 6 d. išėjo į atsargą. 1934 m. Kariuomenės teismas pašalino jį iš atsargos karininkų. 1938 m. kovo 8 d. grąžintas atsargos majoro laipsnis. Mirė 1972 m. rugsėjo 7 d. JAV.
Parašė atsiminimų knyga „Praeitin atsigręžus“.
Žmona Dominika (g. 1895 m.), sūnūs Vytautas Aras (g. 1923 m.), Kęstutis Asevičius (g. 1925 m.) ir dukra Danutė Batūra (g. 1920 m.). Jo ir kitų Asevičių protėvis Tomas Asiewicz 1764 m. pasirašė LDK Generalinę konfederaciją.
Jeruzalės hebrajų universitetas
Jeruzalės hebrajų universitetas arba Jeruzalės žydų universitetas, ), HUJI – vienas didžiausių ir svarbiausių Izraelio universitetų Jeruzalėje. Apie 22 000 studentų, apie 1200 dėstytojų
Istorija
Įsteigtas 1918 m., 1925 m. atidarytas Har Hacofime, 1948 m. perkeltas į Jeruzalę. 1954 m. atidarytas padalinys Givat Rame, 1967 m. – Har Hacofime.
Lietuviai
Jeruzalės hebrajų universitetas bendradarbiauja su Vilniaus universitetu. Universitete dirbo: Šarūnas Liekis
Universiteto rektoriumi 1950-1952 m. buvo Moshe Schwabe, prieškario Lietuvoje vadovavęs Mokyklų skyriui Žydų reikalų ministerijoje. Matematiką dėstė Simcha Zuhovitski.
Saldžiosios ceratonijos lipai
Saldžiosios ceratonijos lipai, E410 – lipai, išskiriami iš saldžiosios ceratonijos (Ceratonia siliqua) sėklų. Naudojami kaip maisto priedas (tirštiklis, stabilizatorius, standiklis, emulsiklis).
Savybės
Cheminė sudėtis panaši į pupenės sakus. Tai balti ar gelsvi milteliai, sudaryti iš didžiamolekulio polisacharido, sudaryto iš galaktomanano – glikozidiniais ryšiais sujungtų galaktozės ir manozės liekanų (apie 2000 liekanų).
Iš trijų komerciškai pardavinėjamų galaktomananų (ceratonijos, pupenės ir cezalpinijų lipai) ceratonijos lipai turi mažiausia galaktozės (20%). Ceratonijos lipuose manozės ir galaktozės santykis yra 3,5:1, pupenės lipuose – 1,8:1 ir cezalpinijų lipuose – 3,0:1
Tirpsta vandenyje ir sudaro zolį, kurio pH yra tarp 5,4 ir 7,0. Įdėjus šiek tiek natrio borato šis zolis virsta geliu. Vėsiame vandenyje tirpsta prasčiau, nei pupenės lipai. Šaltame vandenyje netirpsta, todėl tirpinamas kaitinant. Visiškai ištirpsta +85 °C temperatūroje.
Produktuose gerai išlaiko įvairius skonius.
Panaudojimas
Maisto pramonė naudojami kaip tirštiklis ir geliacijos priedas.
Milteliai iš sutrintų ankščių yra saldūs, jų gardis panašus į šokolado. Naudojami maistui saldinti kaip šokolado pakaitalas, kaip priedas gyvulėlių ėdale.
Lipai apsaugo šaldomus tirpalus nuo ledo kristalų susidarymo, nes sudaro gelį. Todėl naudojamas ledų ir įvairių šaldytų desertų (pvz., pieninių), sūrių, padažų gamyboje.
Taip pat naudojami kaip popieriaus gamyboje, tekstilės gaminiams standinti, kosmetikos gaminiuose, kaip gardžio stipriklis cigaretėse. Kaip priedas dedamas į batų tepalą ir insekticidus. Tirpus vandenyje.
Ceratonijų lipai yra suderinami su kitais lipais ir tirštikliais (karageninu, agaru, ksantanu), kartu jie sudaro tvirtesnius ir elastingesnius gelius.
Gavyba
Ekstrahuojamas iš saldžiosios ceratonijos, augančios daugiausia Viduržemio regione, sėklų. Sėkloje luobelė užima 30–33% masės, endospermas 42–46%, gemalas – 23–25%. Sėklos bręsta ilgose ankštyse, kurios būna smulkinamos, kad eitų sėklas atskirti nuo minkštimo. Sėklų luobelės atskiriamos apdorojus rūgštimi. Sėklos be luobelių perskeliamos ir malamos lengvai spaudžiant. Tuomet trapūs gemalai sutrupa, o tvirtesnis endospermas lieka sveikas. Gemalų kruopos nusijojamos, o atskirti endospermai sumalami, taip gaunant saldžiosios ceratonijos lipų miltelius.
Pareiga (Argentina)
Pareiga – Argentinos lietuvių laikraštis, ėjęs 1933–1938 m.
Istorija
Leido Lietuvių darbininkų savišalpos-kultūros draugija, Argentinos lietuvių darbininkų prieškarinė sąjunga. Spausdintas rotatoriumi.
Redaktoriai: T. Adamonis, S. Talaitis, A. Tamošiūnas.
FK Ataka Minsk
FK Ataka Minsk – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Minsko. Bankrutavo 1998 m. pradžioje.
Melantiniai
Melantiniai (Melanthiaceae) – lelijainių (Liliopsida) klasės lelijažiedžių (Liliidae) poklasio augalų šeima.
Šeimoje apie 16 genčių ir 170 rūšių.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Sichote Alinis
Sichote Alinis  – kalnų sistema Rusijos Tolimuosiuose Rytuose (Mandžiūrijoje), Chabarovsko ir Primorės kraštuose. Driekiasi tarp Amūro upės ir Totorių sąsiaurio. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi ~1200 km, plotis iki 250 km. Vyraujantis aukštis 800–1000 m, aukščiausia vieta – 2090 m (Tordoki Jani k.).
Sichote Alinis susidarė mezozojaus periode. Susideda daugiausia iš skalūnų ir smiltainių su gausiomis intruzijomis, kuriuose randama naudingų iškasenų: aukso, alavo, polimetalų rūdų, įdubose – akmens ir rusvųjų anglių.
Reljefui būdingos priekalnių bazaltinės plynaukštės, pietinėje ir rytinėje dalyje – stačiašlaičiai vidutinkalnių kalnagūbriai, vakaruose – platūs slėniai ir duburiai, aukščiau – 900 km plokščios, plikos viršūnės (golcai).
Sichote Alinio pietuose ir centrinėje dalyje auga mandžiūrinio tipo mišrieji miškai (iki 500 m aukščio), šiaurėje – taiga (ajaninės eglės, baltažieviai kėniai). Aukštikalnėse – kalnų tundra.
2001 m. Sichote Alinis dėl savo unikalios gamtos įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (Sichote Alinio rezervatas).
Belovas (Perpulkos)
Belovas (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, Deimenos kairiajame krante, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Perpulkōs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 70 gyventojų. 1947–2005 m. Slavinsko apylinkės (Славинский cовет) centras.
Nikita (filmas)
Nikita – režisieriaus Luc Besson 1990 m. sukurtas veiksmo filmas apie moterį, įkalintą iki gyvos galvos už policininko nužudymą ir sulaukusią pasiūlymo tapti žudike, vykdančią saugumo tarnybų užskymus. Filmas nominuotas Auksiniam gaubliui geriausios užsienio juostos kategorijoje.
Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ juosta vertinama 87% teigiamų atsiliepimų. 1993 m. JAV buvo sukurtas filmo perdirbinys „Point of No Return“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Bridget Fonda.
1997 m. pasirodė serialas „Jos vardas Nikita“, taip pat paremtas filme pasakojama istorija.
Turinys
Pankė ir narkomanė Nikita nuteisiama iki gyvos galvos už policininko nužudymą. Įkalinimo įstaigoje ji apsvaiginama vaistais, o atsibudusi sulaukia pasiūlymo – tapti žudike, vykdančia slaptųjų tarnybų užsakymus. Oficialiai paskelbta, jog mergina mirė ir atsisakymas reikštų tikrą jos mirtį.
Evan Williams
Evanas Viljamsas (1972 m. kovo 31 d. Klarksas, Nebraska, JAV) – tinklaraščio „Blogger“ ir trumparaščio „Twitter“ įkūrėjas bei buvęs pastarosios įmonės vadovas. Evano Viljamso turimos „Twitter“ akcijos leido jam tapti milijardierium.
Karjera
Evanas Viljamsas įsteigė „Blogger“ įmonę 1999 m. o 2003 m. jis pardavė šią įmonę „Google“ bendrovei. Evanas Viljamsas pasinaudojęs gautomis lėšomis iš „Blogger“ akcijų pardavimo ryžosi finansuoti „Twitter“ įmonę. Kadangi jis buvo iš pradžių pagrindinis „Twitter“ finansuotojas 2008 m., po direktorių valdybos sprendimo, jis tapo ir šios įmonės generaliniu direktorium. Evanas Viljamsas 2010 m. rugsėjo mėnesį buvo priverstas atsistatydinti iš pastarosios įmonės vadovo pareigų.
Fidonet
FidoNet yra iki šiol tebeveikianti, tačiau gerokai nublankusi, nekomercinė bylų ir elektroninių žinučių perdavimo sistema, kurią ypač naudoja Elektroninės skelbimų lentos (sutrumpintai BBS).
Fidonet atsiradimas
FidoNet 1984 m. įkūrė Tomas Dženingsas (Tom Jennings) iš San Francisko ir pavadino savo šuniuko Fido garbei. Tomas norėjo, kad greičiau tarp dviejų namų nueitų laiškeliai, kuriuos iki tol nešiojo Fido. Jis įkūrė pirmuosius du mazgus, tarp kurių pradėjo veikti el. paštas. Netrukus ši sistema tapo populiari tarp kompiuterių ir radijo mėgėjų bei hakerių. Ji turi hierarchinę priežiūros struktūrą ir vadovaujasi Fidonet politika.
Geografinis suskirstymo principas
Fidonet zonų, regionų, tinklų, mazgų ir taškų hierarchija sudaryta daugiau ar mažiau geografiniu principu. Zonos atitinka žemynus:<BR /> Zone 1 – Šiaurės Amerika;<BR /> Zone 2 – Europa ir buvusi TSRS (įskaitant Rusiją);<BR /> Zone 3 – Australija ir aplinkinės salos;<BR /> Zone 4 – Pietų Amerika;<BR /> Zone 5 – Afrika;<BR /> Zone 6 – Azija (be buvusios TSRS teritorijų).
Fidonet adresas
Jis sudarytas iš zonos numerio, tinklo (arba regiono) numerio ir mazgo numerio. Jei mazgas turi kelis taškus, jų numeriai rašomi po taško. Pavyzdys: 2:477/6.3. Čia 2 – zonos nr., 477 – tinklas, 6 – mazgas, o 3 – taškas.
Techniniai reikalavimai
Fidonet naudojo kelias specifikacijas, skirtas suderinamumo tarp sistemų užtikrinimui. Pagrindinė ir privaloma visoms Fidonet sistemoms buvo FTS-0001 specifikacija. Ji sudaryta iš:
<LI> „Rankų paspaudimo“ (angl., handshaking) – protokolų, kuriuos el. pašto programinė įranga naudoja kitų el. pašto sistemų atpažinimui ir pasikeitimui su jomis bendrąja (meta) informacija;
Kalno Grikštai
Kalno Grikštai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, į pietryčius nuo Raguviškių ir į šiaurę nuo Baublių, Minijos kairiajame krante, abipus jos intako Kartenalės II upelio. Kaimui priklauso 228,93 ha plotas. Jame registruotos 3 vienkieminės sodybos, priešistorinė gyvenvietė, kapinynas, Kalno Grikštų piliakalnis su priešpiliu ir Kačaičių piliakalnis.
Fidonet
Techniniai reikalavimai
<LI> Duomenų perdavimo protokolo (XMODEM) – bylų perdavimo tarp sistemų protokolo;
Kalno Grikštai
Etimologija
Vietovardis kilo iš pirmojo naujakurio asmenvardžio Grikštas daugiskaitos formos. Seniau kaimas vadintas Grikštais, o nuo XIX a. antrosios pusės – Kalno Grikštais, rečiau – Kalnų Grikštais. Šią vietovardžio formą nulėmė geografinė vietovės padėtis: žvelgiant nuo Minijos slėnio ar priešingo upės kranto kaimas atrodė tarsi stovįs ant kalno. Be to, tokiu būdu siekta atskirti šią vietovę nuo kitų, šalia Mikoliškių buvusių Grikštų, kuriuos imta vadinti Medės Grikštais.
Fidonet
Techniniai reikalavimai
<LI> El. žinučių formato – Fidonet žinučių formato standarto, veikiančio duomenų pasikeitimo tarp sistemų metu.
Kalno Grikštai
Etimologija
Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas, ,. Tarmiškai kaimas vadinamas 🇬🇸.
Fidonet
Fidonet tinklui skirta programinė įranga
Ji sudaryta iš atskirų modulių (kurie gali būti ir viename pakete):
Kalno Grikštai
Geografija
Rytuose Kalno Grikštai ribojasi su Budriais, pietuose – su Baubliais, o vakaruose ir šiaurės vakaruose – su Raguviškiais. Šiaurėje nuo Nausodžio kaimą skiria valstybinis Mišučių miškas.
Vakariniu žemių pakraščiu vingiuoja Minija, į kurią įteka rytų – vakarų kryptimi centrine dalimi tekanti Kartenalė II, vietos gyventojų kitaip vadinama Didžiąja Kartenale arba Kartenale. Į ją kaimo viduryje įteka bevardis upelis, kurio didesnioji dalis paversta melioracijos kanalu.
Fidonet
Fidonet tinklui skirta programinė įranga
Deja, šiuolaikinėse sistemose originalioji BBS programinė įranga dažniausiai jau neveikia. Daugeliu atveju tai susiję su tuo, kad ji nebuvo kurta kaip atviras kodas, o jos autoriai paliko BBS ir nemokamo kodo bendruomenes. Po BBS nuosmukio, nauja programinė įranga kuriama ar palaikoma labai vangiai.
Kalno Grikštai
Geografija
Centrine dalimi šiaurės – pietų kryptimi eina kelias, kuris šiaurėje įsilieja į kelią.
Fidonet
Fidonet Lietuvoje
Jis buvo glaudžiai susijęs su Elektroninių skelbimų lentų (BBS) veikla. Daugiau informacijos žr. BBS Lietuvoje. 2009 metų spalio 2 dieną Fidonet Lietuvos regionas (R47) jo narių inicatyva buvo uždarytas.
Kalno Grikštai
Istorija
Prie Minijos ir Kartenalės II santakos išlikusios senovės gyvenvietės, kapinynas ir piliakalniai liudija, kad žmonės čia gyveno jau priešistoriniais laikais: I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – XIII a.
Fidonet
Nuorodos
Fidonet Lietuvoje
Kalno Grikštai
Istorija
thumb|300px|right|Kalno Grikštų (Гришта) kaimo 1868 m. planas. Ištrauka iš Rusijos generalinio štabo parengto Kretingos apylinkių žemėlapio thumb|300px|right|Kalno Grikštų (Gryszta) kaimo 1915 m. planas. Ištrauka iš Prūsijos karalystės karo kartografų parengto Kartenos apylinkių topografinio žemėlapio thumb|300px|right|Kalno Grikštų kaimo planas po [[Žemės reformos Lietuvoje|Lietuvos žemės reformos. Ištrauka iš Lietuvos kariuomenės generalinio štabo apie 1939 m. išleisto Palangos–Kretingos apylinkių topografinio žemėlapio]]
Fidonet
Nuorodos
Asterisk
Kalno Grikštai
Istorija
Po karų su kryžiuočiais piliakalniai ir gyvenvietės buvo apleisti. Ištuštėjusi vietovė tapo Kartenos, nuo 1692 m. – Mišučių, dvaro valdų dalimi. Joje driekėssi dvaro miškai ir ganyklos, kuriomis taip pat naudojosi aplinkinių Baublių, Kačaičių ir Gudų (Gudgalio) kaimų valstiečiai. Augant žemdirbių skaičiui ir plečiantis ariamos žemės plotams, XVIII a. plėšininėje dvaro žemėje atsirado nausėdija, pavadinta Grikštais. Joje XIX a. pirmoje pusėje buvo 2 dūmai. Išsinuomotoje žemėje įsikūrę baudžiauninkai prievoles atlikinėjo Mišučių dvare, o jų šeimų dvasiniu gyvenimu rūpinosi Kartenos parapijos dvasininkai.
Kalno Grikštai buvo kupetinis kaimas. Jame 1866–1872 m. stovėjo 7 sodybos, pastatytos aukštumoje į rytus nuo senojo kelio Nausodis–Baubliai, abipus šiaurės – pietų kryptimi nutiestos, į Kartenalės II ir bevardžio upelio santakos slėnio šlaitą įsirėmusios gatvės. Kaime įsikūrus dar vienai naujakurių šeimai, 1913 m. jame buvo 8 kiemai.
Pietvakariniame žemių pakraštyje, Minijos slėnio terasoje veikė kapinės, kuriose laidotos vidurių šiltinės, dizenterijos ir kitų užkrečiamųjų ligų epidemijų aukos, savižudžiai, nekrikštai ir skenduoliai.
Kitas kaimo plėtros šuolis kilo po Pirmojo pasaulinio karo, kai daugėjant valstiečių šeimų ir smulkėjant žemės sklypams, ūkių skaičius 1923 m. išaugo iki 13 kiemų. . Kupetinis kaimas 1927 m. buvo išardytas ir išskirstytas į vienkieminius ūkius. Senojoje gyvenvietėje liko 4–5 sodybos, o naujakuriai kūrėsi po visą kaimą ir prie abiejų į Baublius vedusių kelių matininko suformuotuose žemės sklypuose.
1935 m. sudarytas Žemės vardynas liudija, kad kaimą gyventojai tarpukariu vadino Kalnų Grikštais (🇬🇸). Savo vardus turėjo ir atskiros kaimo vietovės. Minijos slėnyje esantis liūnas vadintas 🇬🇸, dauba rytinėje kaimo dalyje – 🇬🇸, lanka ūkininkų Stankaus ir Luko sklype – Gudvingiu (🇬🇸), dauba ūkininko Dimgailos sklype – Šermukšnio daubele (🇬🇸), o Cirtauto žemėje esanti kalva – Smilčių kalneliu (🇬🇸). Drėgnas ariamos kaimo žemės laukas, kuriame dažnai telkšojo ančių pamėgta bala, vadintas Pylių pelkėmis, o status ir aukštas Kartenalės II šlaitas, nuo kurio atsiverdavo upės slėnio ir priešingo kranto panorama, buvo vadinamas Stačiosiomis. Šiaurės rytinėje kaimo dalyje buvo Palaivės – apie 50 ha drėgnų dirvų, Pabraukliškė – krūmokšniais apaugusi žemė, Urbeliškiai (🇬🇸) – nedidelis miškelis, taip pat Margiais vadinamas miškas. Kaimo pietvakariniame pakraštyje plytėjo Kordono dauba (🇬🇸) – gilus Minijos klonis, nuo kurio į pietus, jau Baublių kaimo teritorijoje stovėjo carinės Rusijos laikais pastatytas kordonas – sienos sargybos postas.
1940–1941 m. enkavedistai ir raudonarmiečiai šiaurinėje kaimo dalyje įrengė keletą betoninių dotų, priklausančių Molotovo linijai. thumb|300px|rigth|[[1940–1941 m. pastatytos Molotovo linijos dotas dešiniajame Kartenalės II krante priešais Minijos slėnį. 2018 m.]] Sovietmečiu kilus partizaniniam pasipriešinimui prieš okupacinę valdžią, kovoje su stribais ir NKVD–MGB vidaus kariuomenės kariais 1948 m. žuvo Žemaitijos partizanas, Kardo rinktinės Kadugio-Buganto kuopos narys Vytautas Miltakis-Keleivis. Kitas partizanas Petras Lukas ir jo brolis, partizanų ryšininkas Ignas Lukas 1948 m. buvo suimti ir išvežti į lagerius. Ginkluotos kovos aukomis tapo Stasys Stonkus su motina Karolina, nušauti 1947 m.
Per sovietų valdžios organizuotas deportacijas Kalno Grikštai 1948–1951 m. neteko 15 žmonių: į Krasnojarsko kraštą ir Irkutsko sritį buvo ištremti broliai Povilas, Juozas ir Steponas Lukai, jų pamotė Julijona Lukienė, Petras Stonkus su žmona Brone, vaikais Petru, Antanu ir Agripina, Kristina Vaišvilienė, Bronislava Dimgailienė su vaikais Stasiu, Feliksu, Virginija ir Kaziu. Kazys Dimgaila tremtyje buvo nuteistas, išsiųstas į lagerį, kuriame 5 metus dirbo anglies kasyklose. Julijona ir Juozas Lukai, tėvas ir sūnus Stonkai bei Bronė Stonkienė mirė tremtyje. Kitiems tremtiniams 1956–1958 m. buvo leista grįžti į gimtinę.
Represijų išvengę gyventojai 1948 m. buvo priversti įstoti į kolūkį, pavadintą Jaunąja Gvardija. Įsibėgėjus kolūkio dirbamų laukų plėtrai, kolūkiečiai paliko melioratorių griaunamas savo gimtąsias sodybas ir kėlėsi į Baublius ar kitas gyvenvietes. Kaime beliko Kartenalės II pakrantėje prie kelio esanti vienintelė sodyba, netrukdžiusi kolūkinės žemėnaudos plėtrai.
Atgimimo laikotarpiu seniausioje kaimavietės dalyje įsikūrė pirmoji į kaimą sugrįžtančių naujakurių sodyba.
Tikslinant gyvenamųjų vietovių teritorijų ribas, 2016 m. prie Kalno Grikštų buvo prijungta dalis sovietmečiu išnykusių Notiškės ir Kačaičių kaimų žemių. Tačiau tuo pat metu kaimas prarado dalį pietinių savo žemių su senosiomis kapinėmis, kurios atiteko Baubliams.
Alfonsas Pulokas
Alfonsas Pulokas (g. 1952 m. vasario 8 d. Bagužiškiuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė devynių vaikų šeimoje.1959–1963 m. mokėsi Parijos pradžios mokykloje, 1963–1967 m. Krikštėnų aštuonmetėje mokykloje, 1970 m. baigė Ukmergės 1-ą vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius mechanikas. Tobulinosi Riazanės kvalifikacijos kėlimo institute, 1997 m. Danijos Slagelso mokymo centre.
1975–1984 m. Panevėžio, Ukmergės ir Pasvalio „Žemūktechnikos“ inžinierius, vyr. inžinierius, valdytojo pavaduotojas. 1984–1991 m. LKP Pasvalio rajono komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas.
1991–1993 m. Valstybinės įmonės, vėliau AB „Pasvalio grūdai“ technikos direktorius. 1993–1995 m. Pasvalio rajono valdytojas. 1995–1998 m. Panevėžio apskrities valdytojo administracijos Pasvalio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas. 1998–1999 m. UAB „Adoliana“ direktorius. 1999–2000 m. Pasvalio rajono savivaldybės turto valdymo specialistas. 2000 m. mero pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Pasvalio darbo biržos klientų aptarnavimo poskyrio konsultantas, 2007–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Turto valdymo skyriaus vyriausiasis specialistas.
Nerimos seniūnija
Nerima  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, įsikūrusi šiaurės vakarinėje Tokijo seniūnijų zonos dalyje. Mieste gyvena apie 703 tūkst. gyventojų, iš jų apie 12,9 tūkst. – užsieniečiai.
Alfonsas Pulokas
Biografija
1995–2000 m., 2003 m., 2005–2007 m. ir 2011–2019 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. ir valdybos narys.
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), 2001–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2005–2018 m. skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
Žmona Nona – advokatė. Dukros Kristina ir Ramunė.
Tėvai Pranas ir Veronika Pulokai.
Monakas
Monakas, oficialiai Monako Kunigaikštystė  – nedidelė Alpių valstybė prie Viduržemio jūros, besiribojanti su Prancūzija. Tai viena mažiausių valstybių pasaulyje, bet kartu  – tankiausiai apgyvendinta.
Skirtumas tarp Monako miesto ir Monako valstybės tėra teorinis, kadangi valstybė faktiškai susideda iš miesto, kurį sudaro Monakas (Monaco Ville), Monte Karlas (Monte Carlo), La Kondaminas (La Condamine) ir naujas pramoninis rajonas – Fonvilis (Fontvieille).
Istorija
thumb|left|180px|Monakas 1890 m. Monako pavadinimas kilo nuo netoli buvusios VI a. pr. m. e. graikų kolonijos, kurią ligūrai vadino Monoikos. Graikų kalboje μόνοικος reiškia „vienas namas“ iš „μόνος“ (monos) „vienas“ + „οἶκος“ (oikos) „namas“.
1215 m. Genujos respublika dabartinėje Monako teritorijoje įkūrė kunigaikštystę. Tais pačiais metais pradėta statyti tvirtovė.
Nerimos seniūnija
Istorija
Seniūnija buvo įkurta 1947 m. rugpjūčio 1 d. 1952 m., Japonijos gynybos pajėgos čia įkūrė bazę. Dabar čia įsikūrusi Pirmosios rytinės sausumos gynybos pajėgų divizijos būstinė.
Monakas
Istorija
1789 m. valstybę aneksavo Prancūzija. 1814 m. Paryžiaus sutartimi Monakas atgavo nepriklausomybę.
1865 m. Monte Karle atidaromi pirmieji lošimo namai, sudaroma muitų sutartis su Prancūzija, dėl ko pradėjo smarkiai vystytis kunigaikštystės ekonomika.
Pirmoji konstitucija apribojusi kunigaikščių valdžią priimta 1911 m.
1956 m. kunigaikštis Renė III vedė Holivudo aktorę Greis Keli. Jo iniciatyva pradėtos didelio masto statybos Monake.
Tik 1993 m. Monakas tampa visateisiu Jungtinių tautų nariu.
Nerimos seniūnija
Geografija
thumb|left|Nerima Tokijo prefektūroje Nerima rytuose ribojasi su Itabašio seniūnija, pietuose – su Suginamio, Tošimos ir Nakano seniūnijomis, pietvakariuose – su Musašinu, vakaruose – su Nišitokiju.
Monakas
Istorija
Nuo 2005 m. šalį valdo Renė III sūnus – kunigaikštis Albertas II.
Politinė sistema
Monakas – konstitucinė monarchija, valstybę valdo kunigaikštis. Pagrindinis valstybės įstatymas – konstitucija, priimta 1962 m. gruodžio 17 d. Vykdomoji valdžia – ministrų kabinetas iš keturių ministrų, vadovaujamas ministro pirmininko. Ministras pirmininkas yra Prancūzijos pavaldinys, kurį siūlo Prancūzijos vyriausybė. Kandidatūrą 3-jų metų laikotarpiui tvirtina Monako kunigaikštis.
Nerimos seniūnija
Ekonomika
Ūkiams ir fermoms užimant 3,42 km², Nerima pirmauja visų Tokijo seniūnijų tarpe kaip daugiausiai dirbamos žemės turinti seniūnija. Čia daugiausia yra gyvenamieji kvartalai, pramonės mažai.
Monakas
Politinė sistema
Į Parlamentą visuotinio balsavimo būdu išrenkami 24 nariai 5-rių metų kadencijai. Parlamentas neturi įstatymų leidimo galios. Ji priklauso kunigaikščiui.
Nerimos seniūnija
Simboliai
Oficiali gėlė – azalija, medis – japoninė magnolija (Magnolia kobus).
Monakas
Politinė sistema
Teismų valdžia priklauso kunigaikščiui.
Geografija
thumb|right|150px|Monako žemėlapis
Monakas yra Europos pietuose, išsidėstęs Viduržemio jūros pakrantėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Prancūzijos miesto Nicos.
Sausumoje ribojasi su Prancūzija (su Pajūrio Alpų (Alpes-Maritimes) departamentu).
Šalies plotas – 1,91 km², pakrantė driekiasi 4,1 km, o siena su Prancūzija – 4,4 km. Per praėjusius 20 metų, padidinus žemės plotą jūroje, valstybė padidėjo 40 ha. Aukščiausia šalies vieta (162 m) yra Mon Aželio kalno šlaite.
Vyrauja jūrinis klimatas su šiltomis ir sausomis žiemomis, bei karštomis ir saulėtomis vasaromis. Vidutinė temperatūra 16,3 °C. Saulėta būna apie 300 dienų per metus.
Administracinis suskirstymas
Dėl savo mažo dydžio Monakas nėra skirstomas į visaverčius administracinius vienetus. Kunigaikštystė yra vientisas miestas, 1911 m. suskirstytas į tris kvartalus: thumb|right|250px|Vaizdas į miestą
1917 m. įkurti kvartalai:
Vėliau įkurti dar keli kvartalai:
Ekonomika
thumb|200px|Monte Carlo lošimo namai naktį.
Pagrindinės sritys – turizmas, statyba, farmacija, elektronika, bankininkystė.
Bedarbystė labai nedidelė. Didesnė dalis dirbančiųjų užsieniečiai.
Palanki mokesčių sistema. Fizinių asmenų (vietinių gyventojų ir atvykusiųjų gyvenančių pastoviai, išskyrus prancūzus) pajamos neapmokestinamos.
Monakas ir Prancūzija turi bendras muito ir finansų sistemas. Valstybė priklausoma nuo importuojamos elektros energijos iš Prancūzijos.
2002 m. sausio 1 d. Monake įvesta nauja valiuta – Euras. Kunigaikštystei suteikta galimybė kaldinti savas Euro monetas.
Demografija
Monake gyvena 32 270 žmonių (2004). Šalis pirmauja pagal gyventojų tankumą – 16 271,50 žm./km². Dirbantieji sudaro 62 % visų kunigaikštystės gyventojų.
Šalyje neigiamas gimstamumo santykis (-3,38 žm. 1 000 gyventojų), tačiau dėl migracijos gyventojų nemažėja ir sudaro 0,44 % (2004). Moterų yra šiek tiek daugiau nei vyrų (koeficientas 0.91 (2004)).
Pagal tautybę šalyje yra:
Valstybinė kalba – prancūzų, tačiau plačiai paplitusios ir anglų, italų ir monegaskų kalbos.
Pagal religiją 90 % gyventojų yra katalikai. Pagal konstituciją katalikybė yra oficiali kunigaikštystės religija, tačiau tuo pat metu skelbiama apie religijos laisvę.
Kultūra
Monakas vienas žinomiausių kultūros centrų Europoje.
Kunigaikščio Pjero fondas, įsteigtas Renė III, kiekvienais metais įteikia Didžiąją literatūros premiją, Renė III Muzikinę premiją ir Tarptautinę premiją šiuolaikinio meno srityje.
Kasmet Monake vyksta Tarptautinis cirko festivalis.
Mieste yra žymusis Monako Okeanografijos muziejus.
Monako vyrų futbolo rinktinė nėra FIFA narė. 2006 m. pirmojoje Viva pasaulio taurėje rinktinė užėmė antrąją vietą.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai:
Taupusis matas
Taupusis matas – tai toks matas, kuriame, sudarant mato tinklą, dalyvauja visos, matuojančios pusės figūros, išskyrus karalių ir pėstininkus.
Taupusis matas dėl reikalavimo, kad sudarant matinį tinklą dalyvautų visos figūros, rečiau sutinkamas šachmatų partijų vidurio žaidimo dalyje. Dažniau - pabaigose.
Išplito XIX a. antros pusėje čekų šachmatų kompozijos mokyklos šachmatų uždavinių atskiruose variantuose bei etiuduose.
Išskirtinės savybės
Nors tai ne grynasis matas, tačiau baltieji mato skelbimui panaudojo visas (išskyrus karalių) savo figūras. Dėl tos priežasties - tai taupusis matas.
Pavyzdžiai
Čekų šachmatų kompozitoriaus Ježy Chocholoušo (Jiří Chocholouš; 1856 – 1930) trijų ėjimų uždavinys sprendžiamas ėjimu 1.Kb6!, kuris sukelia grėsmę: 2. Rg4 ir 3. Žc8#. Po 1…. c5 seka 2. Rd5 ir Žf5#, o po 1…Kd7 2. Kc8+ Ke6 3. f5# - trečias taisyklingasis matas. Po 1…Ža6 2. Ve5+ Kd8 3. Žf7#, arba 2…Žf8 3. Žd7# - abu grynieji matai, kadangi, matuojant baltųjų karalių. baltųjų rikis nedalyvauja.
Čekų šachmatų kompozitoriaus Jano Dobruskio (Jan Dobruský; 1853 – 1907) trijų ėjimų uždavinyje - matų įvairovė: du taisyklingieji, du paprastieji, vienas grynasis ir vienas taupusis. Pastarasis negali būti priskirtas grynajam matui, nes laukelį g5, esantį šalia karaliaus, atakuoja dvi baltųjų figūros: valdovė ir žirgas. Tačiau matas ne paprastasis, o taupusis, kadangi visos baltųjų figūros dalyvavo, matuojant juodųjų karalių.
Čekų šachmatų kompozitoriaus Josefo Pospišilo (Josef Pospíšil; 1861 – 1916) trijų ėjimų uždavinys sprendžiamas 1. Vh6! Po 1...K×d5 2.Vc6+ K×e5 3.Žg6# susidaro padėtis, kai šalia karaliaus, esantį laukelį e6 atakuoja ir valdovė ir rikis, kas rodo, kad tai ne grynasis matas, o taupusis, nes matuojant karalių, dalyvavo visos baltųjų figūros.
Nuorodos
Taupusis matas
Shayne Ward (2006 albumas)
Shayne Ward yra savo vardu pavadintas atlikėjo Shayne Ward albumas, išleistas 2006 m. balandžio 17 d. Jis pasiekė nr. 1 tarp albumų tiek JK, tiek Airijoje. Jungtinėje Karalystėje albumas tapo platininiu, parduotas daugiau nei 300 tūkst. kopijų tiražu.
Iš albumo singlais išleisti buvo ir hitais tapo dainos „That's My Goal“, „No Promises“ ir „Stand By Me“.
Mėlynoji medlaipė
thumb|right|220px Mėlynoji medlaipė (Dendrobates azureus) – Medlaipinių šeimos varliagyvis. Aptinkamas tik Pietų Amerikoje, pietiniame Suriname regione – Sipaliwini Savannah.
Patinai ir patelės panašios išvaizdos, tačiau patelės šiek tiek didesnės ir putlesnės. Patelių vidutinis dydis 4,5 cm, patinų – tik 4 cm. Patinų pirštų galai didesni ir yra širdies formos, patelių – apvalūs.
Aptinkamos tamsiose, drėgnuose vietose, ypač po akmenimis prie vandens. Skirtingai nuo daugelio varlių, kiaušinėlius išneršia ne vandenyje, o ant žemės, dažniausiai po akmenimis ar rąstais, nuolatos drėgnose samanotose vietose.
Varlė pati negamina paralyžiuojančių neorotoksinų, jie sukaupiami odoje iš daugelio suėdamų vabzdžių (ypač skruzdžių) ir po to išskiriami per daugybę liaukų esančių odoje. Auginamos nelaisvėje jos praranda šį apsauginį mechanizmą, dėl toksinų maiste trūkumo.
Vietiniai indėnai dažnai naudoja šią medžiagą iečių ir strėlių antgaliams tepti. Varlės išskiriamos medžiagos taip pat yra tiriamos dėl galimo panaudojimo farmacijoje.
Drugiai
Drugiai (Lepidoptera) – vienas gausiausių ir geriausiai ištirtų vabzdžių (Insecta) būrių.
Jiems būdingos 2 poros stambių plėviškų sparnų, kurie dažniausiai yra apaugę spalvotais žvyneliais. Sparnai su gyslomis, piešinys susideda iš įvairių dėmių, linijų, dryžių ir kt. Burnos organai čiulpiamieji – spirališkai susisukęs straublelis, pritaikytas žiedų nektarui ir kitiems skysčiams čiulpti. Antenos daugianarės; siūliškos, buožiškos, šukiškos, plunksniškos ir kt. Facetinės akys stambios, išgaubtos, kartais apaugusios plaukeliais. Drugių galva, krūtinė ir pilvelis ryškiai atskirti. Galva visai laisva, plaukuota. Krūtinė iš tvirtai suaugusių segmentų.
Drugių nervų sistemą sudaro viršryklinis ir poryklinis mazgas, apyryklinis žiedas ir pilvo nervų grandinėlė, susidedanti iš 2-3 krūtinės ir 4-6 pilvelio mazgų. Virškinamasis traktas aiškiai padalintas į tris dalis: priekinę, vidurinę ir užpakalinę žarnas. Jis prasideda burna, į kurią atsiveria iki 3 porų seilių liaukų. Daugumos drugių vikšrų seilių liaukos virtusios verpimo liaukomis. Maistas virškinamas ir įsiurbiamas vidurinėje žarnos dalyje, paskui patenka į užpakalinę dalį, kuri baigiasi analine anga. Drugiai turi 6 kojytes.
Metamorfozė pilna. Kiaušinėliai su lukštu (chorionu) dedami po vieną arba krūvelėmis ant lapų, ūglių ir prilipdomi pridedamųjų liaukų išskyromis. Lukštas sudarytas iš baltyminių medžiagų, todėl išsiritęs vikšriukas pirmiausia jį sugraužia ir tik tada pradeda maitintis įprastiniu maistu. Lervos kirmėliškos išvaizdos ir vadinamos vikšrais. Lėliukė dažniausiai dengtoji, neretai voratinkliniame kokone. Pasaulyje yra apie 165 tūkst. rūšių, Lietuvoje – 2281 (Lietuvos dieninių drugių sąrašas).
Lietuvos raudonosios knygos drugiai
0(Ex) kategorija
1(E) kategorija
2(V) kategorija
Okrosas
Okrosas  – miestas Peru, Ankašo departamento pietuose, 3410 m aukštyje. Provincijos centras.
Afganistano vėliava
Afganistano vėliava (pušt. د افغانستان بیرغ; dari پرچم افغانستان)  – oficialus Afganistano simbolis. Nuo pirmosios vėliavos, kai 1709 m. buvo sukurta Hotakų dinastija, šalis iš viso turėjo 25 vėliavas. Vien tik XX a. Afganistanas turėjo 19 nacionalinių vėliavų, kurių dauguma buvo juodos, raudonos ir žalios spalvos.
Po to, kai 2021 m. rugpjūčio 15 d. krito Kabulas, yra du subjektai, kurie teigia esą teisėta Afganistano vyriausybė, ir kiekvienas naudoja skirtingą vėliavą. Šalį valdantis, Talibano kontroliuojamas, Islamiškasis Afganistano Emyratas naudoja baltą lauką su jame esančia juoda Šahada.
thumb|250px|Talibano vėliava, naudojama Islamiškojo Afganistano Emyrato thumb|250px|Afganistano vėliava, naudojama Islamiškosios Afganistano Respublikos Tarptautiniu mastu pripažinta Islamiškoji Afganistano Respublika naudoja juodos, raudonos ir žalios spalvų trispalvę su baltos spalvos Afganistano herbu, esančiu centre. Islamiškosios Afganistano Respublikos vėliava sudaryta iš trijų vertikalių vienodo dydžio juostų: kairėje – juoda, viduryje raudona, dešinėje – žalia. Vėliavos viduryje yra istorinis Afganistano herbas: mečetė, kurios mihrabas rodo į Meką. Ši vėliava patvirtinta 2002 m. tuometinės pereinamosios vyriausybės. Ji paremta monarchijos laikų (1930–1970) Afganistano vėliava. Prie šios vėliavos buvo virš herbo dar pridėta Šahada (musulmonų tikėjimo išpažinimas) ir „Allahu akbar“. 2004 m. sausio 4 d. herbas buvo atnaujintas. Buvo pridėta tekanti saulė su devyniais ilgais ir aštuoniais trumpais spinduliais.
Istorinės vėliavos
Afganistanas turi turtingą vėliavų istoriją. Jokia kita tauta taip dažnai nekeitė savo vėliavos.
Fudžicu apskritis
Fudžicu (藤津郡; Fujitsu-gun) – apskritis, įsikūrusi Sagos prefektūroje, Japonijoje.
Savivaldybės
Apskrityje tėra likęs vienas miestelis.
Vidinė Mongolija
Vidinė Mongolija (mongol.35px= Öbür Monggol; ) – mongolų autonominis regionas šiaurės ir rytų Kinijoje. Plotas – 1,199 mln. km². Sostinė – Hohotas.
Vidinė Mongolija taip vadinama, kad būtų atskirta nuo Mongolijos valstybės. Kinija Mongolijos valstybę ir Tuvą vadina Išorine Mongolija. Patys mongolai regioną vadina Pietine Mongolija.
Administracinis suskirstymas
Vidinė Mongolija padalyta į 12 prefektūrų lygmens administracinių vienetų:
Geografija
miniatiūra|200px|Vidinės Mongolijos stepės
Vidinės Mongolijos pietinę dalį užima Ordoso plynaukštė (Hvanghės vidurupio vingyje) ir Inšano kalnai (aukštis iki 2400 m), šiaurės rytuose iškilę Didžiojo Chingano kalnai.
Klimatas žemyninis, subtropinis bei vidutinių platumų. Būdingos pusdykumės ir dykumos (Gobis, Alašanas), stepės, kalnuose – miškai.
Demografija ir kultūra
Daugiausia Vidinėje Mongolijoje gyvena kinų chanių. Antra pagal dydį etninė grupė – mongolai (17 %). „Mongolais“ Kinijoje vadina ir tokias grupes kaip buriatai, oiratai. Dar gyvena daūrų, evenkų, oročinų, hujų, mandžiūrų, korėjiečių.
Pagal įstatymą Vidinėje Mongolijoje visi ženklai gatvėse, komercinės įstaigos bei valstybiniai dokumentai turi būti parašyti dviem kalbomis – oficialiąja kinų ir mongolų. Yra trys mongoliški TV kanalai. Nemažai mongolų, ypač jaunesnių, laisvai šneka kiniškai, miestų teritorijose mongolų kalba buityje vartojama vis rečiau. Tačiau kaimo vietovėse kalba išlieka. Vidinės Mongolijos mongolai išlaikė senąjį mongolišką raštą (Mongolijos valstybėje vartojama kirilica).
Svarbus mongolų kultūros elementas – stepės. Jos vaizduojamos mene, pabrėžiamos klajokliškos mongolų tradicijos.
Leopoldas Mykolaitis
Biografija
Baigė Joniškio gimnaziją, 1955 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgydamas istorijos mokytojo specialybę.
Plyšiavoriai
Plyšiavoriai (Segestriidae) – vorų (Araneae) šeima.
Pasaulyje 3 gentys (Segestria, Ariadna ir Gippsicola), 106 rūšys. Vorų dydis – 6-22 mm. Galvakrūtinė tamsiai ruda arba juoda. Pilvelis vamzdelio formos, nuo pilkos iki juodos spalvos, su ryškiu raštu. Pirmosios trys kojų poros nukreiptos į priekį, pritaikytos gyvenimui voratinkliniuose vamzdeliuose. Rūšis nesunkiai atpažįstama, nes vorai turi šešias akis (dauguma vorų – aštuonias) išsidėsčiusias puslankiu.
Leopoldas Mykolaitis
Biografija
1945 m. pradėjo dirbti laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos mokyklų skyriuje. 1949–1952 m. redagavo laikraštį „Lietuvos pionierius“, o 1954 m. atkūrė žurnalą vaikams „Genys“, iki 1957 m. jo redaktorius. 1955–1959 m. Lietuvos televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas televizijos reikalams, 1959–1960 m. Lietuvos kino studijos direktorius, 1960–1962 m. žurnalo „Moksleivis“ vyr. redaktorius, 1962–1972 m. vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1972–1990 m. žurnalo „Komunistas“ skyriaus vedėjas. 1991–1992 m. leidinio „Žurnalistų žinios“ redaktorius.
Plyšiavoriai
Gyvena voratinkliniuose vamzdeliuose, kuriuos įsirengia ant sienų, po žieve ir akmenimis. Nuo vamzdelio kraštų voras nutiesia iki 12 spinduliškai nusidriekiančių siūlų ropojantiems vabzdžiams. Šie siūlai funkcionuoja kaip signaliniai, informuojantys urve tykojantį vorą apie grobį, kuris užkliuvo už siūlo. Sugautą auką įsitempia į slėptuvę. Vorai poruojasi nuo pavasario iki vasaros pabaigos. Pilnas gyvenimo ciklas gali trūkti du ir daugiau metų.
Leopoldas Mykolaitis
Biografija
Parašė nemažai straipsnių jaunimo auklėjimo temomis, humoreskų, pasakų.
Nuo 1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, buvo renkamas jos valdybos, įvairių konkursų vertinimo komisijų nariu. 1990 m. rugsėjo 11 d. – 2000 m. balandžio 5 d. Lietuvos žurnalistų sąjungos Senjorų klubo pirmininkas.
Plyšiavoriai
Lietuvoje viena rūšis – šešiaakis plyšiavoris (Segestria senoculata).
Palestinos išsivadavimo organizacija
right|thumb|117px|Palestinos išsivadavimo organizacijos oficiali emblema
Palestinos išsivadavimo organizacija – 1964 m. įkurta politinė - karinė organizacija, atstovaujanti palestiniečiams. 1969–2004 m. jai vadovavo Jasiras Arafatas.
Egiptas
Egiptas, oficialiai Egipto Arabų Respublika – valstybė šiaurės rytų Afrikoje ir pietvakarių Azijos Sinajaus pusiasalyje. Vakaruose ribojasi su Libija, pietuose – su Sudanu, šiaurės rytuose – su Izraeliu ir Palestinos Gazos Ruožu. Šiaurėje Egiptas prieina prie Viduržemio jūros, rytuose – prie Raudonosios jūros. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Kairas.
Egiptas turi turtingą istoriją, senovėje čia gyvavo Senovės Egipto civilizacija, kuri turėjo raštą, organizuotą religiją, centralizuotą valdymą. Garsiausią šios civilizacijos paveldą sudaro Gizos nekropolis su Didžiuoju sfinksu, taip pat Memfio, Tėbų, Karnako griuvėsiai, Karalių slėnis.
Senovės Egiptas
Arabiškas Egipto pavadinimas Mişr yra semitiškos kilmės ir reiškia „šalis“ arba „valstybė“. Senovės egiptiečiai savo šalį vadino „Msr“ (žemė, šalis) arba „Kemet“ (juodas). Graikiškasis pavadinimas Aigyptos kilo iš Memfio pavadinimo senovės egiptiečių kalba Chet Ka Pta – „Pta sielos rūmai“.
Vėliau į šalies šiaurę įsiveržė klajokliai semitai hiksai, pradėję antrąjį suirutės laikotarpį. Jo metu XIV–XVI dinastijos viešpatavo Avaryje, Tėbuose ir Memfyje. Galiausiai, Naujosios Egipto karalystės (1580–1080 m. pr. m. e.) metais Egiptas pasiekė anksčiau neregėtos karinės galybės. Valdant didiesiems faraonams, jo armijos veržėsi į pietus (Kušą) ir šiaurę (Kanaaną ir Siriją), sukurdama didelę imperiją.
Paskutinė egiptietiškos kilmės dinastija žlugo XI a. pr. m. e. Nuo to laiko, pradedant XXI dinastija, Egipto reikaluose vis labiau įsigalėjo svetimšaliai valdovai. Iki 715 m. pr m. e. Egiptas buvo susiskaldęs ir jo dalį valdė berberai libiai. Vėliau šalyje įsigalėjo pietinis kaimynas nubų Kušas. Po trumpo savarankiškumo laikotarpio 525 m. pr. m. e. Egiptą užvaldė Achemenidų imperija. 332 m. pr. m. e. jį nukariavo Aleksandras Makedonietis, o 306 m. pr. m. e. čia ėmė viešpatauti graikai Ptolemėjai, paskutinioji dinastija. Egiptas buvo sparčiai helenizuojamas, sustiprėjo ir ėmė valdyti Siriją, Kanaaną.
30 m. pr. m. e. Egiptą nukariavo Romos respublika, ir jis paverstas Romos imperijos provincija. Tęsėsi krašto helenizacija, o vėliau – kristianizacija. Tuo metu iš senovės egiptiečių kalbos išsikristalizavo koptų kalba, krikščionys koptai sudarė pagrindinę šalies gyventojų dalį. Romos imperijai suskilus, Egipto provincija perėjo Rytų Romos imperijai, kuri ją valdė iki pat VII a.
Islamiškasis Egiptas
thumb|left|240px|[[Al Azharo universitetas|Al Azharo universiteto mečetė]] 642 m. arabų Rašidunų kalifatas nukariavo Egipto provinciją iš Bizantijos ir čia paskyrė savo vietininką. Kalifato Egipto provinciją vėliau paveldėjo Omejadų kalifatas, o 750 m. – Abasidų kalifatas. Kalifato sudėtyje vietos krikščionys koptai buvo sparčiai islamizuojami ir arabizuojami. Arabų kalba įsitvirtino kaip pagrindinė provincijos kalba ir išstūmė vietinę koptų kalbą (ji šiuo metu vartojama tik liturginiams raštams). Islamas tapo pagrindine provincijos religija, nors nemažą dalį sudarė ir krikščionys (šiuo metu jie sudaro apie 10 proc. Egipto gyventojų).
Kadangi Abasidų imperija IX a. gana greitai byrėjo vis labiau įsigalint vietos provincijų emyrų dinastijoms, ši tendencija pasiekė ir Egipto provinciją. 868–905 m. čia valdė Egipto emyrai Tulunidai, tik nominaliai pripažinę Abasidų valdžią, ir viešpatavę taip pat ir Palestinoje bei Sirijoje. Kurį laiką Abasidų armija sugrąžino tiesioginę kontrolę šalyje, tačiau jau 935 m. Egipto provincijoje įsigalėjo Ikšididų dinastija iš Sogdo. Ikšididai valdė iki 969 m., didžiausios ekspansijos laikotarpiu trumpai kontroliuodami ir Palestiną, Sirija, Hidžazą, Tripolitaniją.
Tuo pat metu į vakarus nuo Ikšididų Egipto stiprėjo galinga šiitų Fatimidų imperija su centru dabartiniame Tunise. Ketvirtasis Fatimidų kalifas 969 m. nukariavo Egiptą, ir netrukus perkėlė į Nilo slėnį savo sostinę ir politinį valstybės centrą. Fatimidai paveldėjo Ikšididų teritorijas Sirijoje ir Arabijoje ir tapo galingiausia musulmonų imperija. Tačiau XI a. jie susidūrė su krikščionių ekspansija: šie siekė kontroliuoti Levantą, ir sukūrė čia savo valstybėles. Kovos su krikščionimis, taip pat su šiauriniais kaimynais musulmonais Zengidais nusilpnino Fatimidų kalifatą, kas lėmė kurdiškos sunitų dinastijos Ajubidų atėjimą į valdžią 1171 m. Dar po šimto metų, 1260 m., Egipte įsigalėjo tiurkų mameliukų kilmės Bahrių dinastija: susikūrė Mameliukų sultonatas.
1517 m. nusilpusį Mameliukų sultonatą nukariavo Osmanų imperija, kuri Egipte įkūrė savo provinciją. Osmanai paliko senosios Egipto aristokratijos valdžią, ir mameliukai toliau užėmė svarbiausius postus. Turkijos vietininkas (valis) turėjo skaitytis su jais. Osmanų imperijos nusilpimo laikais Egipte ne kartą kilo sukilimai, maištai, kovos su dykumų klajokliais beduinais. 1798 m., tam kad padėtų Osmanams tvarkytis su mameliukais, į Egiptą buvo įvesta Napoleono armija. Tačiau jau po trejų metų prancūzus išvijo jungtinės Osmanų ir britų pajėgos.
thumb|170px|Muhamedas Ali Kilusių neramumų fone albanų kilmės karvedys Muhamadas Ali paėmė valdžią Egipte, tapo Egipto vietininku, ir Osmanai buvo priversti pripažinti jo valdžią. Muhamadas pradėjo užkariavimus Osmanų vardu, užimdamas teritorijas Sudane, Sirijoje ir Hidžaze, o 1831 pradėjo karą su pačiu Osmanų sultonu. Po kelių trukusių Osmanams nesėkmingų karų įsikišus britams, Muhamadas atidavė Osmanams užgrobtas teritorijas, išskyrus Sudaną, tačiau liko de facto nepriklausomu Egipto vietininku. Šiam mirus 1848 m. vietininko postą paveldėjo jo sūnus. 1868 m. Osmanai pripažino Egipto autonomiją, ir taip buvo įkurtas nominaliai Osmanams priklausantis Egipto chedivatas. Kadangi chedivatas susidūrė su dideliais sunkumais Sudane, buvo priverstas prašyti britų pagalbos. Britai įvedė savo armiją 1882 m., padėjo atkovoti Sudaną, tačiau Egiptas liko okupuotas britų, o Sudanas pradėtas valdyti kaip kondominiumas.
1914 m. britai pakeitė Egipto statusą, paskelbdami jį sultonatu. Taip galutinai nutraukta nominali priklausomybė nuo Osmanų imperijos, tačiau sultonatas tapo britų protektoratu. 1922 m. Didžioji Britanija suteikė Egiptui nepriklausomybę (kaip Egipto karalystė). Joje liko valdyti Muhamedo Ali dinastija, o Sudanas liko kondominiumu.
Politinė sistema
Egiptas – respublika. Valstybės galva – prezidentas, kuris yra ir ginkluotųjų pajėgų vyriausiasis vadas. Vyriausybės vadovas – premjerministras. Aukščiausiąją įstatymų leidžiamąją galią turi Nacionalinis susirinkimas. Žemesnieji parlamento rūmai, Liaudies asamblėja (Medžlis Aš-Šaab), turi 518 narių, kurių 508 renkami pagal mažoritarinę sistemą, o 10 skiriami prezidento; Liaudies Asamblėjoje yra kvotos darbininkams ir valstiečiams, taip pat moterims. 2011 m. sausio 29 d. atgaivintos 1981 m. de facto panaikintos viceprezidento pareigos, į kurias paskirtas buvę žvalgybos vadovas Omaras Suleimanas.
2011 m. vasario 11 d. tuometinis prezidentas valdžią perdavė Aukščiausiajai karinei tarybai. 2012 m. įvyko prezidento rinkimai, kuriuose gavęs 51,73 % balsų laimėjo Muchamedas Mursi. 2012 m. birželio 21 d. jis pradėjo eiti pareigas. 2013 m. liepos 3-4 naktį Muchamedas Mursi buvo nuverstas liaudies, kurią palaikė armija ir policija. Po to 2014 m. gegužės 26-28 d. surengtuose rinkimuose prezidentu tapo Abdelis Fatachas al-Sisis.
Svarbiausios opozicinės jėgos - Musulmonų brolija (uždrausta; jos aktyvistai politikoje dalyvauja kaip nepriklausomi kandidatai) ir Naujoji partija Vafd.
Administracinis suskirstymas
Egiptas suskirstytas į 27 muhafazas (provincijas;, vns. muhafazah). 2009 m. gruodžio mėnesį buvo sukurta Luksoro muhafaza.
Geografija
thumb|230px|Nilas netoli Asuano thumb|230px|Raudonosios jūros pakrantė
Didžioji Egipto dalis yra Šiaurės Afrikoje, Sacharos dykumoje, tačiau šaliai priklauso ir Sinajaus pusiasalis, kuris yra pietvakarių Azijos dalis. Sinajaus pusiasalį nuo pagrindinės valstybės teritorijos skiria Sueco kanalas, kurio ilgis 163 km.
Sienų ilgis: 2689 km (iš jų 11 km su Gazos ruožu, 255 km su Izraeliu, 1150 km su Libija, 1273 km su Sudanu). Šiaurėje ribojasi su Viduržemio, o rytuose su Raudonąja jūra. Pakrantės ilgis – 2450 km. Vienintelė upė šalyje – Nilas.
Egipte galima išskirti keletą gamtinių regionų. Pačiuose pietuose yra Nilo slėnio dalis tarp Abu Simbelio ir Asuano, kuri pastačius Asuano užtvanką buvo užtvindyta Nasero užtvankos vandenų. Toliau Nilas teka dykumos kalkakmenyje išgraužta protaka. Nuo vietos, kur upė išteka iš Nasero užtvankos, iki Kairo Nilo slėnis yra ištisinė iki 25 km pločio derlinga oazė.
Žemutiniame Egipte, šiauriau Kairo, Nilas išsišakoja į dvi pagrindines šakas tarp Rosetos ir Damjato ir sudaro apie 23 000 km² ploto intensyviai dirbamą deltos kraštovaizdį, susidedantį iš Nilo nešmenų, kertamą daugybės mažesnių atšakų, kanalų ir drėkinimo kanalų. Nilo delta ir slėnis žemi bei pelkėti.
Sacharos dalis, esanti į vakarus nuo Nilo slėnio vadinama Libijos dykuma. Ši dykuma užima 2/3 šalies teritorijos. Libijos dykumos šiaurinėje dalyje yra santykinai žemas Libijos plokščiakalnis, Egipte pasiekiantis 241 m aukštį. Į pietryčius nuo jos plyti Kataros įduba (žemiausioje vietoje siekianti 133 m žemiau jūros lygio) su jos druskų lygumomis ir druskopelkėmis, o pietvakariuose dykuma kyla iki 1 098 m aukščio (Džilf Kebiras). Likusioje dalyje tik atskiros įdubos ir žemumos su oazėmis (Siva, Baharija, Farafra, Dachla, Charga), įsiterpia į iš šiaurės į pietus apie 1000 km besitęsiantį smėlio ir kopų kraštovaizdį. Apie 100 km į pietvakarius nuo Kairo yra 1 827 km² Fajumo įduba su Fajumo oaze ir 230 km² dydžio Karūno ežeru.