cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfonsas Mikulskis
Lietuvoje
Nuo 1938 m. vadovavo Klaipėdos prekybos instituto vyrų chorui. Muzikos mokykloje dėstė violončelę, griežė mokyklos styginių kvartete ir simfoniniame orkestre, J. Kačinskui padėjo organizuoti simfoninį orkestrą, buvo jo vicepirmininkas ir dirigentas. 1938 m. balandžio 15 d. dirigavo simfoninės muzikos koncerte, kurį transliavo Klaipėdos ir Kauno radijas. 1938–1943 m. buvo Pedagoginio instituto Klaipėdoje, Panevėžyje ir Vilniuje muzikos lektorius ir studentų choro vadovas. 1941 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų chorų varžybose jo vadovaujamas kolektyvas pelnė pirmą vietą. 1938 m. Panevėžyje suorganizavo Šaulių vyrų chorą, o 1940 m. analogišką kolektyvą Vilniuje. Vėliau vyrų choras persiorganizavo į mišrųjį (apie 80 dalyvių) ir susijungęs su kanklių orkestru (vadovė O. Mozoliauskaitė-Mikulskienė) bei tautinių šokių grupe (vadovė J. Kazlauskaitė), sudarė M. K. Čiurlionio tautinio meno ansamblį. Kolektyvas iki antrosios sovietų okupacijos surengė daug koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose.
Nuo 1941 m. A. Mikulskis buvo Vilniaus filharmonijos Jono Švedo suorganizuoto dainų ir šokių liaudies ansamblio dirigentas, nuo 1942 m. – filharmonijos ir Vilniaus operos choro meno vadovas. 1942–1943 m. – filharmonijos mažojo simfoninio orkestro dirigentas. 1943 m. išvyko į Panevėžį ir suorganizavo „Aukuro“ vyrų chorą, Vyčio pavarde kaip violončelininkas koncertavo Aukštaitijoje. Prisidėjo prie Lietuvos muzikų draugijos veiklos – 1940 m. kovo 1 – 2 d. Vilniuje vykusiame suvažiavime buvo išrinktas į valdybą, koncertavo jo vadovaujamas 150 dalyvių Pedagoginio instituto studentų choras.
Emigracijoje
1944 m. A. ir O. Mikulskiai su grupe ansambliečių pasitraukė į Vakarus. Laikinai apsistojo Vienoje, čia susibūrę ansambliečiai surengė keletą koncertų, vėliau aplankė ir Berlyną. 1945 m. ansamblis įsikūrė Dettingene, buvo globojamas gen. De Latre de Tassingny. Iki 1949 m. vasaros koncertavo kariams – vokiečiams ir lietuviams – stovyklose, daugelyje Vokietijos miestų, dalyvavo penkiuose tarptautiniuose festivaliuose. Iš viso ansamblis surengė 297 pasaulietinės ir 122 religinės muzikos koncertus.
Įtemptai dirbdamas, A. Mikulskis kompozicijos žinias dar gilino Štutgarte ir Reutlingene. 1949 m. vasarą ansambliečiai atvyko į JAV – Klyvlendą. Per keletą metų sustiprėjęs kolektyvas daug koncertavo didžiuosiuose JAV miestuose, Kanadoje ir Pietų Amerikoje, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. A. Mikulskis M. K. Čiurlionio ansambliui vadovavo 29-erius metus ir dirigavo 865 koncertus. 1954 m. įdainavo 16 plokštelių albumą, 1960 m. išleista plokštelė „Mes padainuosim“, 1991 m. išleista Vacio Kavaliūno parengta ansamblio istorija „Gimtosios žemės giesmė“.
A. Mikulskis dėstė muziką ir dainavimą Klyvlendo lituanistinėse mokyklose bei vyskupo Motiejaus Valančiaus mokykloje. Nuo 1963 m. vadovavo dideliam vaikų ansambliui „Aukuras“, kurį parengė 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje, 1968 m. išleido plokštelę.
A. Mikulskis nuveikė didelį visuomeninį kultūrinį ir muzikinį darbą. Buvo vienas iš „Tėvynės garsų“ lietuviškos radijo valandėlės Klyvlende steigėjų ir Radijo klubo ilgametis pirmininkas.
Nuo 1955 m. – JAV LB tarybos narys (1958 m. perrinktas) ir Centro valdybos kultūros vadovas, 1961–1963 m. – tarybos prezidiumo vicepirmininkas, o 1963–1968 m. – PLB valdybos vicepirmininkas švietimo reikalams. 1958 m. rugpjūčio 30 d. – PLB Seimo koncerto meno vadovas ir jungtinio choro su Niujorko simfoniniu orkestru vyr. dirigentas, 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos jungtinio choro dirigentas. 1956, 1961, 1966 m. ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių Čikagoje ir Toronte jungtinių chorų dirigentas, 1983 m. analogiškos dainų šventės garbės dirigentas.
1967 m. Klyvlendo Lietuvių gydytojų draugija A. Mikulskiui paskyrė 1000 dolerių kultūrinę premiją, o 1980 m. gavo LB Kultūros tarybos muzikinę premiją. 1936 m. apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu, „Saulių žvaigždės“ ordinu ir Skautų „Lelijos“ ordinu. Nuo 1965 m. – Baltimorės miesto garbės pilietis. 1975 m. įtrauktas į Vokietijos muzikos enciklopediją „Riemann Musik Lexikon“.
Kūryba
A. Mikulskis žinomas ir kaip kompozitorius. Sukūrė 660 įvairių kūrinių: 339 dainas chorams, 251 kūrinį kanklėms, apie 30 kūrinių tautiniams šokiams, 23 kompozicijas simfoniniam orkestrui, 15 giesmių, tautines mišias „Už kenčiančią Lietuvą“. Paminėtinas keturių dalių chorinių dainų ciklas „Saulės ratas“, rapsodija liaudies instrumentų orkestrui „Ant Nemuno kranto“, dainų rinkinys vaikų chorams „Tėviškės aidai“ (1964 m.). Išleistos 3 jo kūrinių knygos: „Dainos ir giesmės“ (1987 m.), „Skambėkite, kanklės“ (1990 m.) ir „Tau, brangi Tėvyne“ (1991 m.).
Surinko daug liaudies instrumentų, užrašė nemaža liaudies dainų, paskelbė straipsnių Lietuvos ir užsienio lietuvių spaudoje – „Vakaruose“, „Muzikos žiniose“ ir kitur. Parašė muziką plokštelei „Lietuvos kanklės“ (1963 m.). Jo dainos „Pasėjau linelį“, „Už aukštų kalnų“, „Kur lygios lankos“, „Balnok, tarne, bėrą žirgą“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, jo muzika sugrįžta ir į Lietuvą. 1996 m. Vilniuje išleistos A. Mikulskio tautinės mišios „Už kenčiančią Lietuvą“.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aukštupių apylinkė
Aukštupių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žygaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Stirbaičių apylinkės, o dalis Aukštupių apylinkės prijungta prie Žygaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Aukštupių apylinkė prijungta prie Girininkų apylinkės.
Denzel Washington
Denzelis Vašingtonas (, piln. Denzel Hayes Washington, Jr.; g. 1954 m. gruodžio 28 d.) – amerikiečių aktorius, kino režisierius ir prodiuseris. Aktorius sulaukė kino kritikų pripažinimo po tokių žymių asmenų, kaip Steve Biko, Malcolm X, Rubin „Hurricane“ Carter, Melvin B. Tolson, Frank Lucas ir Herman Boone, įkūnijimo įvairių filmų vaidmenyse.
Vašingtonas yra pelnęs po du „Oskaro“ (už filmus „Glory“ (1989 m.) ir „Išbandymų diena“ (2001 m.)) ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimus bei vieną „Tony“ apdovanojimą.
Šventasis Kornelijus
Šventasis Kornelijus – Romos popiežius nuo išrinkimo 251 m. kovo 6 d. ar kovo 13 d. iki mirties 253 m. birželį.
Biografija
Romos imperatorius Decijus, valdęs 249–251 m. persekiojo krikščionis nesistemingai, bet 250 m. sausį jis įsakė visiems piliečiams atlikti religines aukas pareigūnų akivazdoje. Priešingu atveju grėsė mirtis. Daug krikščionių atsisakė tai padaryti ir buvo nukankintį, įskaitant popiežių Fabijoną, o kiti pakluso, kad išsigelbėtų. Po persekiojimų atsirado dvi minties mokyklos. Romos vyskupystės dvasininkas Novacianas teigė, kad atkritę per persekiojimus krikščionys negali grįžti į Bažnyčią, net jei ir gailisi. Pagal šią filosofiją vienintelis kelias grįžti yra naujas krikštas. Tačiau vyskupas Kiprijonas ir Kornelijus manė, kad antro krikšto nereikia ir užtenka tik nuoširdžios atgailos. Tikėdamasis, kad krikščionybė nunyks, Decijus uždraudė rinkti popiežių, bet jis turėjo išvykti kautis su įsiveržusiais gotais ir tuo metu buvo išrinktas naujas popiežius. Per 14 mėnesių be popiežiaus pagrindinis kandidatas Mozė mirė per persekiojimus. Novacianas manė, kad bus išrinktas popiežiumi, bet juo nenoriai 251 m. kovą buvo išrinktas Kornelijus.
Novacianas buvo piktas ne tik dėl neišrinkimo, bet ir tuo, kad naujasis popiežius netikėjo antru krikštu. Jis pasiskelbė antipopiežiumi, pradėdamas schizmą Bažnyčioje. Jis tapo griežtu savosios filosofijos šalininku, manė kad vyskupams negali būti atleistos didžiausios nuodėmės, o jos bus svarstomos tik per Paskutinį teismą. Kornelijų rėmė vyskupas Kiprijonas, Šventasis Dionyzas, dauguma Afrikos ir Rytų vyskupų, o Novicianą rėmė mažuma Romos kunigų ir pasauliečių. Kornelijus surinko 60 vyskupų sinodą, kad būtų ekskomunikuotas Novicianas ir jo šalininkai. Be to buvo kreiptasi į per persekiojimus atkritusius krikščionis, kad jie gali priimti komuniją po atgailos.
Susirinkimo nuosprendis buvo išsiustas visiems vyskupams, ypač Antiochijos vyskupui, aršiam Noviciano rėmėjui. Kornelijaus išsiųsti laiškai pateikia žinias apie to meto Bažnyčios dydį. Jie taip pat mini, kad Kornelijui buvo pavaldūs 150 dvasininkų ir Bažnyčia išmaitino 1500 žmonių kasdien. Buvo apskaičiuota, kad tuo metu Romoje buvo apie 50 tūkst. krikščionių.
251 m. birželį imperatorius Decijus žuvo kovoje su gotais ir Trebonianas Galas tapo naujuoju imperatoriumi. 252 m. birželį prasidėjo nauji krikščionių persekiojimai. Kornelijus buvo ištremtas į Čivitavekiją, kur po metų mirė. Iš pradžių teigta, kad jis mirė nuo tremties sunkumų, o vėlesni šaltiniai nurodo galvos nukirtimą. Jis buvo palaidotas ne su kitais popiežiaus, o gretimose katakombose. Įrašai ant jo kapo yra lotynų kalba, o ne graikų, kaip jo pirmtako ir įpėdinio. Jo tremties laiškai parašyti šnekamąja lotynų kalba, o ne klasikine, kuria rašė Kiprijonas ar Novacianas. Tad galima manyti, kad jis kilęs ne iš turtingos šeimos ir negavo gero išsilavinimo vaikystėje. Be to, jo laiškuose minima egzorcisto pareigybė pirmąkart Bažnyčios istorijoje. Kanonų teisė iki 1972 m. reikalavo, kad kiekvienoje vyskupijoje būtų egzorcistas.
Česlovas Mikutis
Česlovas Mikutis (1942 m. vasario 24 d. Judrėnų k., Klaipėdos r.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1959 m. baigęs Judrėnų vidurinę mokyklą, 1960–1967 m. su pertrauka (1962–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). Technikumą baigęs su pagyrimu, 1969–1974 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Petrausko klasė).
1974–1978 m. Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, 1978–1992 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto vyr. dėstytojas.
Nuo 1976 m. šio fakulteto merginų choro chormeisteris, nuo 1982 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Merginas išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, nemažai koncertavo, dalyvavo Klaipėdos miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose, taip pat respublikinėse ir Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje, Taline ir Tartu, respublikinėse studentų dainų šventėse ir moterų bei vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. 1977 m. II ir 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkursuose merginų choras laimėjo antrąsias vietas, o 1987 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" chorui pripažinta trečioji vieta.
Nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Meno pedagogikos katedros vyr. asistentas ir merginų choro dirigentas (talkina J. Eivienė). Merginų choras parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1995 m. Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija), taip pat dalyvauja koncertuose ir Klaipėdos miesto dainų šventėse.
Č. Mikutis vadovavo įvairiems uostamiesčio vokaliniams ansambliams. Su Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto merginų vokalinių ansambliu 1981 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse laimėjo antrąją vietą. Pedagogas dirigavo Plungės rajono ir Klaipėdos miesto dainų šventėse. Jo brolis Petras Mikutis taip pat chorvedys profesionalas. Gyvena ir dirba Klaipėdoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999 m.
Podgorica
Podgorica (anksčiau vadinta Titogradu ir Ribnica) – Juodkalnijos sostinė. 157,0 tūkst. gyventojų (2007). Penkios upės teka per miestą ar šalia jo: Morača, Zeta, Ribnica (upė), Cijevna ir Sitnica. Podgoricoje yra keletas teatrų, bibliotekų, universitetas, X amžiaus Šv. Jurgio bažnyčia, laikrodžio bokštas, senas tiltas, citadelė, mečetė.
Gerald Asamoah
Džeraldas Asamoa (g. 1978 m. spalio 3 d.) – buvęs futbolininkas, Vokietijos rinktinės puolėjas.
Podgorica
Medunas – romėniškas miestas ir viduramžių pilis. Medune gimė Juodkalnijos kunigaikštis ir poetas Marko Milkanov Popovic.
Gerald Asamoah
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2001 m. gegužės 29 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur išleistas į aikštę po keitimo tik vieneriose rungtynėse, iš viso žaidė 18 minučių.
Podgorica
Istorija
Nuo 1466 iki 1878 m. priklausė Osmanų imperijai, vėliau Juodkalnijai. 1918 m. buvo Didžiosios nacionalinės serbų asamblėjos vieta. Tų metų lapkričio 29 dieną asamblėja nubalsavo už Juodkalnijos ir Serbijos susijungimą. Gruodžio 1 d. Serbija ir Juodkalnija (kartu ir Podgorica) susijungė su Kroatija ir Slovėnija ir sukūrė Serbų, kroatų ir slovėnų karalystę (Jugoslaviją).
1941 m. miestas buvo okupuotas fašistinės Italijos, o 1943 m. Vokietijos. Sąjungininkų pajėgos atkovojo miestą 1944 m., per sprogimus mirė daug gyventojų. 1945 m. komunistai atstatė miestą ir 1946 m. pakeitė jo pavadinimą į Titogradą (jugoslavų komunistų lyderio J. Broz Tito garbei). 1946 m. miestas tapo Juodkalnijos sostine vietoje anksčiau buvusios Cetinės.
1992 m. balandžio 2 d. referendume gyventojai pasisakė už Podgoricos vardo sugrąžinimą. Jugoslavijos karai aplenkė miestą, bet jis nukentėjo nuo ekonominės stagnacijos, kurią sukėlė tarptautinės sankcijos. 1999 m. Podgorica buvo bombarduota NATO pajėgų.
Po nepriklausomybės referendumo 2006 m. gegužę Podgorica tapo Juodkalnijos sostine. 2008 m. bent 10 tūkst. žmonių protestavo mieste prieš Kosovo nepriklausomybės paskelbimą. 2015 m. spalį Podgoricoje 5-8 tūkst. protestavo prieš Juodkalnijos NATO narystę. 2018 m. vasario 22 d. Jugoslavijos armijos veteranas nusižudė Amerikos ambasadoje Podgoricoje.
Pavadinimo kilmė
Miesto pavadinimas juodkalnietiškai paraidžiui reiškia „po Gorica“. „Gorica“ („kalva“) yra viena iš kalvų mieste (mieste yra ir kita kalva „brdo Gorica“, esanti pietinėje miesto dalyje). Iki romėnų ir romėnų laikais miestas buvo žinomas Dokleano (Doclea) vardu. Viduramžiais miestas buvo žinomas kaip Ribnica, nuo 1945 iki 1992 m. buvo vadinamas Titogradu.
Gegužės 30
Gegužės 30 yra 150-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 151-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 215 dienų.
Vardadieniai
Ferdinandas – Fernandas – Ferdinandas – Joana – Žaneta – Vyliaudas – Jomilė – Žana
Henryk Tomaszewicz
Henrik Tomaševič (1942 m. spalio 10 d. Saugūniškėse, Trečiasis Reichas) – hidrobotanikas, Varšuvos universiteto mokslininkas.
Gvinėja (reikšmės)
Žodis Gvinėja yra šių geografinių pavadinimų dalis:
Kitos žodžio Gvinėja reikšmės:
Senosios Įpilties šaltinis
Vieta
Šaltinis išteka iš po Aukuro akmens rytinės papėdės ir teka Graistupio dešiniojo kranto šlaitu link upės. Jis aprėmintas medinio rentinio, nuo kurio šlaite padarytas ir nedideliais akmenimis išklotas latakas vandeniui nubėgti.
Teritorijos plotas – 170 m².
80 m į rytus Senosios Įpilties III piliakalnis, vad. Marijos kalneliu, 0,4 km į pietus - pietvakarius – Senosios Įpilties piliakalnis, 1,1 km į rytus – Naujosios Įpilties alkakalnis.
Istorija
Šaltinis laikomas nepaprastu, šventu, turinčiu stebuklingą gydomąją galią. Kiekvieną pavasarį jis buvo valomas, išsemiamas dumblas, kad vanduo būtų švarus ir grynas. Vandeniu plaudavo veidą, karščiuojančias akis, geliančias ausis, rankų ir kojų sąnarius, vandenį gerdavo nuo įvairių vidaus ligų, nešdavo ligoniams į namus. Prieš gydantis būtinai reikėjo sukalbėti poterius, įmesti monetą.
AKSM-420 Vitovt
thumb|right|300px|Troleibusas AKSM-420 Vitovt AKSM-420 Vitovt (АКСМ-420 Витовт), „Vytautas“, Belkomunmaš 42003A (Белкоммунмаш 42003А) – žemagrindis Belkomunmašo (Baltarusija) gamybos troleibusas. Pirmą kartą pristatytas 2007 m. rugpjūčio mėnesį.
Senosios Įpilties šaltinis
Istorija
Seniau šaltinis telkšojo per 1 m² plote, o tekėjo šlaito paviršiumi, kuriame išsiskyrė 15–20 m ilgio jo atkarpa. . 2006 m. išvalytas, šlaite iškastas ir akmenimis išgrįstas griovelis vandeniui nubėgti. 1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1963 m. – Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2007 m. – Julius Kanarskas. 1993 m. įrašytas į laikinąją istorijos ir kultūros paminklų apskaitą (Nr. 204/14), 2003 m. įregistruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše (M159K2), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu. Su Aukuro akmeniu sudaro kultūros paveldo objektų kompleksą (u. k. 28187).
AKSM-420 Vitovt
Troleibusas gali vežti 115 žmonių. Jis turi:
Troleibuso gabaritai standartiniai – ilgis 11,79 m, plotis 2,5 m, aukštis – 2,86 m. Kėbulas kompozitinis. Troleibusas turi elektra valdomą rampą ir „pritūpimo“ iki šaligatvio lygio sistemą. Troleibuso viduje oras kondicionuojamas, todėl langai neatsidarinėja.
Troleibuse naudojamos RKK „Energija“ sukurtos kondensatorinės baterijos, todėl troleibusas, atsijungęs nuo tinklo laidų, gali nuvažiuoti ne mažiau kaip 5 km. Tai leidžia esant reikalui apvažiuoti susidariusius gatvių kamščius ar panašias kliūtis.
Minskas
Minsko gatvėse AKSM-420 pasirodė 2008 m. rugsėjo mėn. Pirmoji mašina 2 mėnesius dalyvavo bandomojoje eksploatacijoje, buvo naudojama viename labiausia apkrautų maršrutų. Po bandymų grįžo į gamyklą.
2009 m. šie troleibusai imti tiekti Minsko troleibusų parkams. 2009 m. gegužės-spalio mėn. miestas nupirko 5 šio modelio troleibusus.
Mogiliovas
2009 m. vasarą trumpą laiko tarpą AKSM-420 supažindinimo tikslais kursavo Mogiliove.
Vitebskas
thum|right|300px|AKSM-420 Vitebske 2009 m. vasarą AKSM-420 troleibusas buvo perduotas Vitebsko miestui, kol šiame mieste vyko tarptautinis menų festivalis „Slavianskij bazar“ (Славянский базар).
Spauda rašė: „Troleibusą taip pamėgo tiek keleiviai, tiek Vitebsko troleibusų parko vairuotojai, kad šis troleibusas į Minską tikriausia nebegrįš. Miesto valdžia nagrinėja troleibusų „Vitovt“ pirkimo klausimą.“. Tačiau troleibusas pasibaigus festivaliui grįžo į gamyklą ir apie troleibusų pirkimą nustota kalbėti.
Maskva
2007 m. rugsėjo mėn. troleibusas buvo eksponuojamas Maskvos parodų centre „Krokus-Ekspo“.
2008 m. balandį jis buvo demonstruojamas tame pačiame centre parodoje „KomTrans-2008“.
Kovrovas (Rusija)
2009 m. vasario mėn. rinkimų kampanijos metu Kovrovo deputatas Sergejus Koninas (Сергей Конин) nupirko vieną troleibusą AKSM-420 ir naudojo jį kaip mobilų rinkimų štabą.
Troleibusas ilgai nebuvo priimtas į troleibusų parko balansą. Tuo metu mašina buvo laikoma parke, bet nebuvo naudojama. Vėliau, suderinus su miesto valdžia, municipalinė įmonė „Troleibusų transporto valdyba“ išpirko mašiną, ir troleibusas ėmė kursuoti mieste. 2010 m. troleibusą nustojo naudoti ir grąžino į Minską.
Kazanė (Rusija)
2009 m. rugsėjo 25 d. į Kazanę atgabentas AKSM-420. Spalio 23 d. jis buvo išbandytas, o lapkričio 9 d. imtas eksploatuoti.
Ašchabadas (Turkmėnija)
2009 m. rudenį į Ašchabadą buvo atgabentas AKSM-420. Tai buvo specialiai paruoštas modelis – salotinės spalvos, be atlenkiamų sėdynių, su kaupiamąja aikštele ties priekinėmis durimis, su langų orlaidėmis. Dėl nežinomų priežasčių troleibusas buvo grąžintas į gamyklą.
Viena (Austrija)
2009 m. birželio mėn. troleibusas dalyvavo parodoje Vienoje.
AKSM-420 Vilniuje
2010 m. liepos 9 d. Vilniuje prasidėjo bandomoji eksploatacija. Miesto gatvėmis važinėja AKSM-420 variantas, kuris turi ne tik atskiras vietas invalidams ir tėvams su vaikais, bet ir aikštelę dviratininkams. Troleibuso kaina lygi maždaug 600 tūkst. litų.
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
'''Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia''' (arba Vilniaus jėzuitų bažnyčia) – bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje. Pamaldos vyksta lietuvių ir rusų kalbomis. Tai pirmoji ir seniausia barokinė bažnyčia Vilniuje.
Istorija
Jėzuitų ordino ir šv. Kazimiero giminaičio Zigmanto Vazos rūpesčiu 1604 m. pradėta statyti bažnyčia. Manoma, kad pagal architekto Džovanio Marijos Bernardonio projektą, parengtą Romos Švč. Jėzaus vardo bažnyčios, pastatytos 1575 m., pavyzdžiu. Apie 1606 m. pastatyta laikina. Mūrinės bažnyčios statybai kurį laiką vadovavo architektai Jonas Prochorovičius ir Povilas Bokša. Statomą bažnyčią 1610 m. apgadino gaisras. Prie bažnyčios 1615 m. pastatytas kolegiumas – vyresniųjų vienuolių namas, vėliau – kiti vienuolyno pastatai.
thumb|left|210px|Vidus
1618 m. pastatyta bažnyčia (architektas Jonas Frankevičius). Nuo 1630 m. veikė giedotojų brolija-mokykla. Bažnyčią ir vienuolyną 1655 m. karo metu gerokai apgriovė Rusijos kariuomenė. Vėliau atnaujinti. 1706 m. ji ir vienuolynas degė. Jų atstatymui ir rekonstrukcijai kurį laiką vadovavo architektas Tomas Žebrauskas. Iki 1755 m. ant bažnyčios bokštų užstatyti šalmai ir žibintai, įrengtas puošnus didysis altorius. Bažnyčiai skulptūras sukūrė Jonas Kyrneris, kupolo ir fasado sienų tapybą – Juozapas Frydrichas Obstas.
Giro d'Italia
Giro d’Italia – ilgos distancijos dviračių plento etapinės lenktynės profesionaliems dviratininkams vykstančios gegužės–birželio mėnesiais Italijoje ir kaimyninėse šalyse. Po Tour de France, tai yra antros pagal svarbą etapinės dviračių lenktynės, tačiau lenktynės nėra labai žinomos už Europos ribų.
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
1864–1868 m. pagal architekto Nikolajaus Čiagino projektą rekonstruota į šv. Mikalojaus soborą: pažeminti bokštai, vietoj frontono pastatytas vidurinis bokštas, jie ir kupolas uždengti svogūno formos šalmais. Viduje sunaikintos evangelijų tematikos freskos, pašalintos barokinės skulptūros. Apie 1867 m. nugriauta mūrinė tvora su puošniais vartais.
Giro d'Italia
Istorija
Giro d‘Italia lenktynės pradėtos organizuoti po Tour de France lenktynių sėkmės. Tour de France lenktynės pirmą kartą paminėtos „L‘Auto žurnale“, o Giro d‘Italia pirmą kartą paminėtos „La Gazzetta dello Sport“ laikraštyje. Pirmosios Giro d‘Italia lenktynės vyko 1909 m. gegužės 13 d., Milane. Pirmosios lenktynės buvo sudarytos iš aštuonių etapų, o distancija buvo 2448 km. Pirmąsias Giro d‘Italia lenktynes laimėjo italas Luigi Ganna.
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
1915 m. cerkvė paversta Vokietijos kariuomenės Vilniaus įgulos evangelikų liuteronų bažnyčia. 1917 m. vokiečių kariuomenės katalikų kapeliono jėzuito Mukermano pastangomis bažnyčia grąžinta katalikams. 1919 m. kovo mėn. tikintieji bažnyčioje gynė kunigą Mukermaną nuo bolševikų, norėjusių jį suimti. thumb|left|200px|Pagrindinis altorius thumb|right|250px|1942 m. atstatytas bokštas Trečią gynimo parą raudonarmiečiai įsiveržė į šventovę, išplėšė kunigą iš jį saugojusių katalikų ir išvežė iš Vilniaus. 1922 m. bažnyčia perduota lenkams jėzuitams. 1925 m. pagal architekto Jano Borovskio projektą restauruota. 1942 m. pagal architekto Jono Muloko projektą vietoj svogūninių šalmų atstatyta Jogailaičių karūna.
Giro d'Italia
Istorija
Kartu su Tour de France ir Vuelta a España, Giro d‘Italia yra viena iš trijų didžiųjų dviračių plento lenktynių.
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
1944 m. apdegė pagrindinis fasadas ir bokštai. Po karo bažnyčią perėmė lietuviai jėzuitai, 1949 m. iš jų atimta ir uždaryta. Bažnyčia 1955–1957 m. restauruota pagal architekto Sigito Lasavicko, 1965–1966 m. – pagal Aldonos Švabauskienės projektą. 1966 m. įrengtas Ateizmo muziejus.
Giro d'Italia
Marškinėliai
Kaip ir Tour de France bendrosios įskaitos laimėtojai gauna Geltonus marškinėlius (dėl „L‘Auto“ geltonųjų puslapių), nuo 1931 m. Giro d‘Italia bendrosios įskaitos laimėtojas gauna „maglia rosa“ (rožinius marškinėlius). „Kalnų karalius“ vilki „maglia verde“ (geltonus marškinėlius). Taškų įskaitos laimėtojas vilki „maglia ciclamino“ (rausvai violetinius marškinėlius). Geriausias jaunasis dviratininkas vilki „maglia bianca“ (baltus marškinėlius). thumb|2005 metų maglia rosa Italas Felice Gimondi yra daugiausiai – 9 kartus užlipęs ant Giro d‘Italia podiumo: trys 1-osios vietos, dvi 2-osios vietos ir keturios 3-osios vietos.
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
1988 m. spalį grąžinta tikintiesiems, pradėta remontuoti. 1990 m. bažnyčia grąžinta jėzuitams. 1991 m. kovo 3 d. pašventinta. 2003 m. prof. Leopoldo Digrio rūpesčiu sumontuoti „Oberlinger“ (Vokietija) firmos trijų manualų, 45 balsų mechaniniai vargonai.
Giro d'Italia
Daugiausia pergalių
Šie lenktynininkai daugiausiai kartų laimėjo marškinėlius:
Vilniaus šv. Kazimiero bažnyčia
Architektūra
Pirmoji barokinė Vilniaus bažnyčia turi gotikos, renesanso elementų, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, bazilikinė, trinavė, su kupolu. Joje šešios koplyčios, trys altoriai. Po šoninėmis navomis ir zakristija yra rūsiai.
Giro d'Italia
Bendroji įskaita (maglia rosa)
Maglia rosa arba rožiniai marškinėliai vilkimi to dviratininko, kuris etapo pradžioje buvo nuvažiavęs mažiausiai minučių (greičiausias). Rožinių marškinėlių šeimininkas dažniausiai keičiasi kiekvieną dieną. Visos komandos labai stengiasi, kad jų lenktynininkas vilkėtų „maglia rosa“. Dviratininkas, kuris nuvažiavo visus etapus per trumpiausią laiką, laimi Giro d‘Italia. Rožiniai marškinėliai yra tas pats kaip ir geltonieji marškinėliai (Maillot Jaune) Tour de France lenktynėse.
Kalnų karalius (maglia verde)
Taškai už šią įskaitą duodami dviratininkui kuris pirmasis įvažiuoja (užkopia) į kalno viršūnę. Taškai duodami už kalno sunkumą ir distancijos važiuojant kalnu ilgį. Žalius marškinėlius vilki tas lenktynininkas kuris po praeito etapo turi daugiausiai Kalnų karaliaus taškų. Lenktynininkas, kuris pasibaigus Giro d‘Italia turi didžiausią taškų kiekį laimi Kalnų karaliaus įskaitą. Žali marškinėliai yra tas pats kaip ir „Polka dot“ marškinėliai Tour de France lenktynėse. 2010 m. Kalnų karaliaus įskaitą laimėjo Matthew Lloyd.
Jaunieji dviratininkai (maglia bianca)
„Maglia bianca“ varžybose dalyvauja jauni dviratininkai. Balti marškinėliai duodami lenktynininkui neturinčiam 25 metų ir užėmusiam aukščiausią vietą bendrojoje įskaitoje. 2010 m. Giro d‘Italia jaunųjų dviratininkų įskaitą laimėjo Richie Porte.
Vladas Slušnys
Slušnys Vladas, slap. Jūreivis (1925 m. Abakų k., Kartenos vls., Kretingos apskr. – 1948 m. rugsėjo 8 d., Nausodžio k., Kartenos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos Jūreivio būrio vadas. thumb|left|300px|Tipinis atminimo ženklas ([[2011 m.) Jūreivio būrio žuvimo vietoje Nausodžio k.]]
Biografija
Gimė mažažemių ūkininkų šeimoje, buvo vienturtis sūnus. Mokėsi Kartenos pradžios mokykloje. Tėvui 1940 m. nuskendus, metė mokslus ir ėmėsi rūpintis ūkiu. 1944 m. rudenį sovietų armijai antrąkart okupavus Lietuvą, nuo pat pogrindžio pradžios buvo partizanų ryšininkas. Už tai suimtas ir tardytas MGB Kartenos valsčiaus poskyryje. 1947 m. vedė Karoliną Budrytę iš Rubulių k. Tų pačių metų rudenį su žmona tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos nariais, buvo paskirtas būrio vadu.
Žuvo 1948 m. rugsėjo 8 d. kartu su žmona ir būrio kovotojais Jonu Liaudanskiu-Girėnu ir Broniumi Anužiu-Žalgiriu partizanų ryšininko Ignaco Slušnio sodyboje Nausodžio k., bandydamas prasiveržti pro MGB kareivių ir Kartenos stribų apsupties žiedą. Kūnas išvežtas į Karteną, pamestas miestelio aikštėje paniekinimui, vėliau užkastas MGB Kartenos poskyrio būstinės kieme.
Mizgaitis
Mizgaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mizgaitienė (ištekėjusi moteris) ir Mizgaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Izeras (departamentas)
Izeras (38)  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Ronos intaką. Pavadinimas kilęs iš keltų žodžio Isar – geležis.
Departamentą sudaro 3 apskritys, 29 kantonai, 43 municipaliniai susivienijimaai ir 512 komunų. Plotas – 7 431 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Dofeno provincijos.
Kartu su Ronos departamentu buvo kelis kartus pertvarkytas, atskiriant 1852 m. 4 komunas, 1967 m. – 23 komunas ir 1971 m. – vieną komuną.
Geografija
Izero departamentas ribojasi su Ardešo, Luaros, Ronos, Eno, Aukštutinių Alpių, Savojos, Dromo departamentais.
Teritoriją dalinama į Šaltąją žemę (les Terres Froides) šiaurėje, Šartrezo masyvą bei Graisivodano slėnį centre, Verkorą ir Beledoną vakaruose.
Turizmas
thumb|250px|Grenoblio panorama
Nemažai dėmesio skiriama sporto ir turizmo infrastruktūrai. Departamente rengiamos pasaulinio masto varžybos – Ikaro taurė. Svarbiausios kalnų slidinėjimo bazės:
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Ani David, Žanas Foras, Lui Mermazas ir Bernaras Sogi, Atstovų rūmuose – 9 atstovai. Generalinę tarybą sudaro 58 nariai.
Katra (Varėna)
Katra – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, Kaniavos seniūnijos pietvakariuose, 11 km į pietvakarius nuo Rudnios, ties Lietuvos ir Baltarusijos valstybės siena. Pietiniu pakraščiu teka Katra, aplink plyti miškai, o tuoj į šiaurę – Čepkelių raistas, kuris skiria kaimą nuo likusios Lietuvos dalies. Katra priskirta Čepkelių rezervato teritorijai. Kaimas pasiekiamas keliuku iš Šumo. Kitas siauras ir nebenaudojamas keliukas iš Katros pasieniu vingiuoja iki Pogarendos (per buv. Ogorodiščią). Taip pat būta keliuko į Motylius (Baltarusija). Apylinkėse gausu senovinių kapinynų ir priešistorinių gyvenviečių liekanų.
Į kaimą kartą per savaitę atvažiuoja autobusas iš Varėnos. Kaime yra 21 sodyba. Kaimo statinių architektūra yra panaši į kitų šio krašto kaimų – namai vieno aukšto su mansarda, stogai dvišlaičiai. Vienintelis akivaizdus skirtumas yra gyvenamųjų pastatų ir langinių spalva. Didžiojoje dalyje Dzūkijos kaimų vyrauja geltonos, rudos spalvos, tuo tarpu Katroje – raudonos, mėlynos ir kitos ryškios spalvos.
Istorija
Istoriškai kaimas žinomas kaip Motylių Katra. Jis įkurtas po II pasaulinio karo.
Iki XX a. pab. pagrindinis kelias į Katrą ėjo nuo Paramėlio per Baltarusijos teritoriją. 1999 m. nutiestas naujas kelias Čepkelių raisto pakraščiu.
Jačiūnų apylinkė (Kaišiadorys)
Jačiūnų apylinkė (arba Jočiūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gegužinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palomenės apylinkės, Stabintiškių apylinkės ir Zūbiškių apylinkės.
Katra (Varėna)
Gyventojai
Dauguma kaimo gyventojai buvo baltarusiai, bet dabar sodybas perka lietuviai.
Dabartis (savaitraštis)
Dabartis – Valstybinės įmonės „Koordinatė“ savaitraštis, leistas 1985–1994 m. Kaune.
Michalovo Kolonija
Michalovo Kolonija  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Buntiškės
Buntiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Lielionių.
Kiemelių apylinkė
Kiemelių apylinkė sovietmečiu buvo:
Johnny Depp
Džonas Kristoferis „Džonis“ Depas (angl. John Christopher "Johnny" Depp II, g. 1963 m. birželio 9 d.) – JAV aktorius ir muzikantas.
Ankstyvasis gyvenimas
Džonas Kristoferis Depas gimė 1963 m. birželio 9 d. Ovensbore, Kentukyje. Jis yra pats jauniausias keturių vaikų šeimoje. Aktoriaus motina Beti Siu Dep (Betty Sue Depp) dirbo padavėja, o tėvas Džonas Kristoferis Depas (John Christopher Depp) – civiliniu inžinieriumi. Vaikystėje Depo šeima dažnai kraustydavosi, bet 1970 m. apsistojo Miramare, Floridoje. Aktoriaus tėvai išsiskyrė 1978 m., kuomet šiam buvo penkiolika. Vėliau mama ištekėjo už Roberto Palmerio (Robert Palmer), kurį pats Depas yra pavadinęs „įkvėpimu“.
Mama Depui nupirko gitarą, kuomet šiam tebuvo dvylika, jis grojo įvairiose muzikos grupėse. Kuomet jam sukako šešiolika, vaikinas metė Miramaro vidurinę mokyklą, norėdamas tapti roko muzikantu. Praėjus dvejoms savaitėms, šis nusprendė sugrįžti į mokyklą, bet direktorius jaunuolį paragino toliau siekti muzikinės karjeros. 1980 m. Depas pradėjo groti grupėje „The Kids“. Nors grupė įspūdingos sėkmės Floridoje ir nesusilaukė, jos nariai grupę pervadino į „Six Gun Method“ bei persikėlė į Los Andželą, ieškodami progos pasirašyti kontraktą. Apart savo muzikinės veiklos, Depas kartu dirbo ir telerinkodaros srityje. 1983 m. gruodžio 24 d. Džonis vedė savo grupės bosisto seserį Lori Alison (Lori Anne Allison). Tačiau jų santuoka nebuvo sėkminga ir 1985 m. jiedu išsiskyrė. „The Kids“ 1984 m. iširus, Depas pradėjo bendradarbiauti su grupe „Rock City Angels“: jie drauge parašė dainą „Mary“, kuri pasirodė debiutiniame albume „Young Man's Blues“.
Karjera
Depp`o debiutas buvo 1984 metų filme „Košmaras Guobų gatvėje“. 1987 m. pakeitė aktorių Jeff Yagher`į populiariame televizijos seriale „21 Jump Street“. Jis sutiko vaidinti seriale dėl Frederic Forrest, aktoriaus kuriuo žavėjosi. Serialo sėkmė pavertė Johnny paauglių „dievuku“. Tačiau toks statusas jam nepatiko, todėl Depp’as nusprendė vaidinti tik tuose filmuose, kurie, jo nuomone, atrodė skirti jam.
1990 m. po daugybės filmų paaugliams, Johnny gavo pagrindinį vaidmenį režisieriaus Tim Burton`o filme „Edvardas Žirkliarankis“. Dėl filmo populiarumo Depp`as vaidina personažus, kurie yra tamsūs, rimti, keistai mąstantys ir stebinantys žiūrovus bei kritikus. Vėl sutikęs dirbti su rež. Tim Burton`u filme „Edas Vūdas“ jis vis labiau vertinamas kritikų ir tampa vis populiaresnis.
1997 m. suvaidina slaptą FTB agentą tikrais įvykiais paremtame filme „Donis Brasko“ su Al Pacino. 1998 m. pasirodė „Baimė ir neapykanta Las Vegase“; 1999 m. suvaidino siaubo filme „Astronauto žmona“. „Iš pragaro“ (2001) suvaidino inspektorių Fred Abberline, persekiojantį įžymųjį Džeką Skerdiką. 2003-iaisiais suvadina net keliuose filmuose: „Kartą Meksike“, kuriame Depp`as vaidino su Antonio Banderas`u ir Selma Hayek.
Bene garsiausias darbas trilogija „Karibų piratai“ su Orlando Bloom'u ir Keira Knightley.
Asmeninis gyvenimas
Johnny susitikinėjo su keletu įžymybių, įskaitant ir nutrauktas sužadėtuves su Jennifer Gray, Winona Ryder (1989–1993) ir Kate Moss (1994–1997). Buvo vedęs Lori Anne Allison 1983 metais, tačiau po 2 metų išsiskyrė. Taip pat 14 metų praleido su prancūzų dainininke ir aktore Vanessa Paradis, su ja turi du vaikus: Lily-Rose Melody (1999-05-27) ir Jack John Christopher (2002-04-09). Išsiskyrė 2013 m. 2015 - 2017 m. buvo susituokęs su aktore Amber Heard.
Vilniaus Ąžuolyno progimnazija
Vilniaus „Ąžuolyno“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Architektų g. 68, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190006395.
Istorija
Vilniaus 50-oji pagrindinė mokykla įkurta 1980 m. ir jau 1981 m. sausį į naują, modernią mokyklą, pastatytą vaizdingame Lazdynų šlaite, įsikėlė pirmieji mokiniai ir mokytojai. Prie mokyklos išlikusi senų ąžuolų giraitė iš kurios 1996 m. ir kilo mokyklos pavadinimas. 1982 m. išleista 1-oji abiturientų laida. 1983 m. mokykloje atidarytos sportinio profilio klasės. Jose išaugo daug garsių Respublikos sportininkų, iškovota šaunių pergalių. 1983 m. jaunai ir perspektyviai mokyklai suteikta teisė formuoti sustiprinto vokiečių kalbos mokymo klases. Prasidėjo pirmieji laimėjimai miesto ir respublikinėse vokiečių kalbos olimpiadose, bendradarbiavimas su užsienio mokyklomis. 1994 m. mokyklą baigė I mokinių laida su sustiprintu vokiečių kalbos mokymu. 1996 m. suformuotos pirmosios sustiprinto anglų kalbos mokymo grupės.
Nuo 2008/2009 mokslo metų „Ąžuolyno“ mokykla tapo pagrindine. Bendradarbiaudama su „Žėručio“ pradine mokykla bei „Minties“ gimnazija, ji yra vidurinioji Lazdynų mikrorajono bendrojo lavinimo mokyklų grandis. Mokykla realizuoja pradinio ugdymo programą (I–IV klasės) ir pagrindinio ugdymo programos I dalį (V–VIII klasės). Vykdomas ankstyvasis ir pagilintas anglų kalbos mokymas.
Nuo 2011/2012 mokslo metų mokykla vadinasi Vilniaus „Ąžuolyno“ progimnazija.
Šiuo metu mokykloje mokosi apie 1000 mokinių, dirba 65 kvalifikuoti pedagogai. Yra 15 pradinių ir 22 vyresniosios klasės.
Liemenėlė
thumb|200 px|right|2010 m. gruodžio 10 d. „Victoria's Secret“ supermodelis Adriana Lima „Woodfield“ prekybos centre (Schaumburg, IL, JAV) pristatė 2 milijonų dolerių vertės „Fantasy Bra“ liemenėlę, kurią sukūrė garsenybių juvelyras Damiani (Adomo Bielawskio nuotrauka)
Liemenėlė – moteriškas apatinis trikotažas, dėvimas ant krūtų siekiant jas pridengti ir pabrėžti jų formą. Krūtyse daugiausia yra riebalinis audinys, o anatomiškai jas prilaiko Kuperio raiščiai, tačiau raiščių neužtenka (ypač pagyvenusioms moterims) tam, kad krūtys laikytųsi stačiai ir pernelyg nemaskatuotų. Be to, liemenėlei taip pat priskiriamas ir lytinio dirgiklio vaidmuo, taip pat pabrėžiant moters figūrą. Viešai rodoma liemenėlė Vakarų kultūrose paprastai turi nepadorumo ir provokacijos reikšmę.
Nors manoma, kad liemenėlė padeda išlaikyti jaunatvišką krūtų formą (ypač drąsiai apie tai kalba liemenėlių gamintojai), tačiau nėra jokių įrodymų, kad tai tiesa. Be to, kai kuriai medikai netgi mano, kad yra atvirkščiai – nešiojant liemenėlę, krūtinės raumenys susilpnėja ir dėl to krūtys greičiau praranda putlumą. Mary Phelbs-Jacob yra pasakiusi: „Galų gale vis tiek nugali gravitacija“.
Kai kurios moterys nemėgsta nešioti liemenėlių, todėl net ir pro viršutinį trikotažą jų krūtų speneliai būna labiau pastebimi nei nešiojant liemenėlę.
Istorija
Dar senais laikais, prieš 6500 metų, moterys jau dėvėjo kažką panašaus į liemenėlę – aprangą, ribojančią krūtų judrumą. Šiuolaikinės liemenėlės pasirodė XIX a. antrojoje pusėje JAV, Prancūzijoje, Vokietijoje, tačiau vienintelio išradėjo nėra – skirtingose šalyse buvo patentuojamos skirtingos liemenėlės. Dabartinio stiliaus liemenėlę, manoma, užpatentavo amerikietė Mary Phelbs-Jacob 1913 metais.
Dispareunija
Dispareunija ( – priešdėlis, reiškiantis neigimą + πάρευνος – sugulovas, sugyventinis) – bendras moters lytinių sutrikimų pavadinimas, dažniausiai turima omenyje nesugebėjimas patirti orgazmo. Tai sąlygoja nepakankama meilė lytiniam partneriui, nemalonūs jausmai sueities metu, kai kurios lytinių organų ligos ir infekcijos, taip pat gali lemti asmenybės ypatumai, lytinis sudėjimas, lytinis elgesys (pvz., skubotumas, glamonių nebuvimas). Svarbi aplinkybė yra ta, kad mylintis yra galvojama apie tai, kad nebus pasiektas orgazmas, arba bijoma pastoti. Dispareuniją gali sąlygoti ir mažas lytinis potraukis, nepakankamas dėmesys moteriai iš vyro pusės. Apskritai, psichologinės priežastys turi daug įtakos susiformuojant ir gydant dispareuniją.
Tarp vyrų dispareunija itin reta, dažniausia tada, jeigu vyras priverstas mylėtis prieš savo norą arba būdamas pavargęs.
TLK apibrėžimas
Tarptautinė ligų klasifikacija dispareuniją apibrėžia kaip skausmingą sueitį, kurios priežastys – fizinės arba psichinės.
Gražina Balandytė
Gražina Balandytė (1937 m. birželio 27 d. Tučiuose, Viekšnių valsčiuje – 2020 m. liepos 27 d. Kaune ) – lietuvių kino ir teatro aktorė.
Biografija
Nuo 1955 m. lankė Klaipėdos dramos teatro studiją. 1956–1957 m. ir nuo 1958 m. Kauno dramos teatro, 1957–1958 m. Klaipėdos dramos teatrų aktorė (daugiau kaip 80 vaidmenų). Nuo 1957 m. vaidino kine ir TV (daugiau, kaip 20 vaidmenų). 1997–2001 m. TV laidos „Ponios Gražinos virtuvė“ vedėja.
Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2007
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2007 – keturioliktoji ceremonija, kuri vyko Miunchene, Vokietijoje, 2007 m. lapkričio 1 d. Juos vedė hiphopo legenda – Snoop Dogg. Buvo sulaukta daugiausiai MTV Europos muzikos apdovanojimuose balsų – 78 mln.
Daugiausiai apdovanojimų – 2 – laimėjo Avril Lavigne.
Nominacijos
Laimėtojai yra paryškinti.
AB Liepsna
miniatiūra|240px|right|Bendrovės statiniai Raudondvario pl. 84. Įėjimo vartai miniatiūra|240px|right|Bendrovės teritorijoje išlikęs vienas pastatas 2013 m. AB Liepsna – degtukų gamybos bendrovė. Veikė 1926–2007 m. Kaune, Vilijampolėje, Raudondvario pl. 94.
Istorija
Degtukų fabriko statyba Kauno priemiestyje, Mikalinavos kaime, užbaigta 1926 m. pabaigoje, o tų pačių metų lapkričio 10 d. išduotas Finansų ministerijos leidimas veikti. Faktiškai fabrikas (tada vadinosi „Lietuvos degtukų akcinė bendrovė“) savo veiklą pradėjo 1927 m. pradžioje ir tais metais pagamino 9 mln. dėžučių degtukų (projektinis pajėgumas 40 mln. dėžučių). Įmonėje dirbo 60 darbininkų ir tarnautojų. Buvo gaminami degtukai „Jautis“, „Audra“, „Švyturys“ ir kt. Pagrindinės medžiagos (išskyrus medį) buvo importuojamos: fosforas, kalio bichromatas, Bertoleto druska (kalio chloratas), parafinas, klijai, popierius – daugiausia iš Vokietijos, siera – iš Italijos. Vėliau fabrikas buvo plečiamas, statomas antras automatas, priestatas laboratorijai ir kitos patalpos.
1930 m. balandžio 12 d. Lietuvos vyriausybė pasirašė sutartį su švedų verslininko Ivar Kreuger (1880–1932) valdomu degtukų trestu STAB (Svenska Tändsticks Aktiebolaget) dėl monopolinių teisių į degtukų gamybą Lietuvoje pardavimo. Pagal šią sutartį už 6 mln. JAV dolerių paskolą 35 metų laikotarpiui trestui atiteko degtukų gamybos ir didmeninės prekybos (urmo) monopolinės teisės.
Lietuviški degtukai kainavo ganėtinai brangiai (10 centų už dėžutę – 50 vienetų), todėl jų vartojimas mažėjo. Daugiausiai degtukų pagaminta 1929 m. – 74 mln. dėžučių, 1932 m. – apie 45 mln., 1936 m. – tik 8,7 mln. Įmonės pradėjo dirbti nepilną savaitę, o 1936 m. galutinai uždarytas Jonavos fabrikas. Vėliau gamyba šiek tiek išaugo – 1937 m. „Lietuvos degtukai“ pagamino 14,4 mln. dėžučių degtukų. Fabrike tuo metu dirbo 52 darbininkai. 1933 m. sausio 12 d. Petrašiūnuose pradėjo veikti švedų degtukų tresto pastatytas naujas modernus popieriaus fabrikas.
Prasidėjus TSRS okupacijai fabrikas buvo nacionalizuotas ir veikė kaip Lietuvos TSR vietinės pramonės liaudies komisariato įmonė Valstybinis degtukų fabrikas „Liepsna“. Antrojo pasaulinio karo metais fabrikas beveik nenukentėjo ir veikė kaip „Degtukų fabrikas Kaune“ (Zundholzfabrik in Kaunas).
Pokario metais fabrikas vadinosi Degtukų fabrikas „Liepsna“, keitėsi tik pavaldumas – priklausė įvairioms žinyboms: 1945 m. – LTSR miškų pramonės liaudies komisariatui, 1946–1948 m. – LTSR miškų pramonės ministerijai, 1949–1952 m. – LTSR miškų ir popieriaus pramonės ministerijai, 1953–1955 m. – Glavfanspičpromui, nuo 1956 m. – LTSR popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės ministerijai. 1958 m. fabrikas įtrauktas į medžio apdirbimo kombinato „Startas“ sudėtį ir nuo 1959 m. degtukus gamino šiuo pavadinimu.
1975 m. fabrikas tapo „Kauno baldų“ susivienijimo įmone, sugrąžintas senasis pavadinimas. thumb|250px|left|[[Ivar Kreuger (1880–1932)]]
Pirmaisiais pokario metais fabrike dirbo tik vienas degtukų gamybos automatas, o antrasis, trūkstant atsarginių dalių, buvo iškomplektuotas. 1945 m. fabrike dirbo 45 darbininkai, pagaminta 31 mln. degtukų dėžučių. Gamyba kasmet augo ir 1950 m. pasiekė 144 mln. degtukų dėžučių. Įmonė tuo metu turėjo 316 dirbančiųjų. 1962 m. dirbo 220 darbininkų, buvo pagaminta 257 mln. dėžučių degtukų. Vėliau gamyba ėmė mažėti – 1982 m. pagaminta apie 140 mln. dėžučių degtukų.
LKA (reikšmės)
LKA gali reikšti:
AB Liepsna
Istorija
1991 m. „Liepsna“ atsiskyrė nuo „Kauno baldų“. 1994 m. balandžio mėn. tapo akcine bendrove. 2004 m. pagamino 206 mln., 2005 m. – 133 mln. degtukų dėžučių, apie 80% produkcijos eksportavo į Rumuniją, Lenkiją, Rusiją, Ukrainą, Bulgariją, Izraelį, Slovakiją ir kt., pajamos 4,83 mln. litų, dirbo daugiau kaip 110 darbuotojų. 2006 m. kovo mėn. 12,11 proc. „Liepsnos“ akcijų įsigijo mažmeninės prekybos tinklą valdanti bendrovė „VP Market“. 2007 m. degtukų gamyba perkelta į Baltarusiją, įranga ir technologijos perduotos medienos pramonės koncernui „Pinskdrev“. Ateityje planuojama fabriko pastatus nugriauti ir 22,5 ha sklype pradėti gyvenamųjų bei komercinės paskirties pastatų statybą.
Produkcija
„Liepsnos“ gaminamos degtukų dėžutės turėjo standartinius išmatavimus – nuo 1945 m. iki 1952 m. buvo gaminamos 54×35 mm dydžio dėžutės su 50 degtukų, nuo 1952 m. gamintos 48×35 mm dėžutės su 75 degtukais, nuo 1964 m. gamintos dėžutės su 60 degtukų. Nuo 1976 m. pradėta diegti kartoninių dėžučių gamyba, nuo 1993 m. gaminami didesnio skersmens (2,2×2,2 mm) šiaudeliai.
Fabriko produkcija platinta Lietuvoje, taip pat buvo eksportuojama į Lenkiją, Latviją, Didžiąją Britaniją, Ukrainą, Rusiją, Izraelį, Pietų Afriką. Degtukų fabrikas buvo unikalus tuo požiūriu, kad gamybos procesas ir technologija iš esmės nesikeitė nuo pat įmonės įkūrimo XX a. III dešimtmetyje.
Sumažėjus degtukų realizacijai ir pajamoms, 2005 m. pradėta prekiauti naujais produktais – vienkartiniais indais ir putplasčio padėklais. Nuo 2006 m. įmonė gamino pagaliukus ledams, dantų krapštukus, vienkartinius indus, o degtukų gamyba sustabdyta, prekiauta tik sandėliuose sukaupta produkcija.
Pikas (ugnikalnis)
Piku − veikiantis ugnikalnis Atlanto vandenyne, Portugalijoje, Azorų salyne, Piku saloje. Aukščiausias Portugalijos ir Piku salos taškas.
Piku ugnikalnis 2351 m iškilęs virš jūros lygio ir 6098 m nugrimzdęs į Atlanto vandenyno dugną. Ugnikalnio kraterio skersmuo 500 m, o gylis 30 m.
Savo aukščiu Piku ugnikalnis du kartus lenkia visus kitus Azorų salyno kalnus. Šis kalnas turi didžiausią nugrimzdusią į vandenį povandeninę kalno dalį. Todėl Piku ugnikalnis įrašytas į Gineso rekordų knygą.
Nilo delta
thumb|250px|Palydovinė deltos nuotrauka.
Nilo delta (, 🇪🇬) – Nilo upės žemupyje susidariusi delta, apimanti šiaurinę Žemutinio Egipto dalį. Tai viena didžiausių upių deltų pasaulyje – jos ilgis iš rytų į vakarus 240 km (nuo Port Saido iki Aleksandrijos), plotis – 160 km (nuo Kairo iki Viduržemio jūros).
Nilo delta yra apverstos graikiškos raidės delta (Δ) formos, būtent nuo Nilo deltos kilo pats upės deltos terminas. Deltoje Nilo upė skaidosi į dvi atšakas: rytinę Damietą ir vakarinę Rozetą. Seniau buvo ir daugiau protakų, tačiau, sumažėjus upės vandens lygiui, jos išnyko. Deltos pakraščiuose yra seklių druskingų ežerų (Marjuto, Manzalos ir kt.) Nilo deltoje gausiai veši riešutiniai lotosai, auga papirusinės viksvuolės. Šis regionas yra labai svarbi vandens paukščių buveinė – čia gausu mažųjų kirų, baltaskruosčių žuvėdrų, pilkųjų garnių, juodakojų kirlikų, šaukštasnapių ančių, kormoranų ir kt. Seniau čia būta Nilo krokodilų, begemotų, bet dabar jie išnykę.
Nilo delta yra viena pagrindinių Egipto gyvenamųjų erdvių. Čia susitelkę virš 80 mln. gyventojų, o gyventojų tankumas viršija 1000 žm./km². Didžiausi miestai: Aleksandrija, Šubra el Cheima, Port Saidas, Mahala el Kubra, Mansura, Tanta, Zakazikas. Verčiamasi žemės ūkiu (medvilnė, kviečiai, kukurūzai, vaisiai, ryžiai), gyvulininkyste, žvejyba.
Pastačius Asuano užtvanką, Nilo deltos nebeužlieja kasmetiniai potvyniai ir nepapildo dumblu, todėl dirvožemis skursta. Be to, dėl visuotinio atšilimo kyla Viduržemio jūros lygis ir vanduo ima semti pakrantes. Dėl šių priežasčių Nilo delta yra atsidūrusi ant ekologinės katastrofos slenksčio, kuri savo ruožtu sukeltų didelę humanitarinę katastrofą.