cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukmergės Antano Smetonos gimnazija
Istorija
Tarpukaryje, nepriklausomybės laikotarpiu iki sovietų invazijos, gimnazijos klasių skaičius išaugo 6 kartus – nuo 3 iki 18, moksleivių padaugėjo nuo 97 iki 635. Daugiausia moksleivių buvo iš apskrities ūkininkų tarpo. Be lietuvių, čia mokėsi ir vietiniai rusai, žydai, vokiečiai. Gimnazija pritraukdavo moksleivių ir iš gretimų apskričių. Tarp pedagogų beveik pusė turėjo aukštąjį išsilavinimą. Gimnazijos mokytojų būta žymių Lietuvos pedagogų: 1919-1926 metais jos direktoriumi dirbo leksikografas Jonas Baronas, braižybą ir piešimą dėstė dailininkas Eugenijus Kulvietis. 1922-1923 mokslo metais lietuvių literatūrą dėstė rašytojas Juozas Tumas-Vaižgantas, kiekvieną trečiadienį atvažiuodamas iš Kauno į Ukmergę ir atgal. Daugėjant moksleivių gimnazijoje tapo ankšta, todėl 1932 m. buvo išnuomotos patalpos vadinamajame Meškų name Vytauto g. Kai moksleiviai nebetilpo abiejuose pastatuose, 1937 m. pradėta naujojo gimnazijos pastato – dabartinės Ukmergės Antano Smetonos gimnazijos statyba. Šio objekto statybai, pagal geriausius to meto architektūros reikalavimus, architektas Feliksas Bielinskis parengė specialų projektą, nes mokykla turėjo būti reprezentacinė. Gimnazijos statybą globojo pats prezidentas Antanas Smetona. Rūmų statybą vykdė rangovai J. Šeizonas, A. Gurvyčius ir kt.
1938 m. rugsėjo 1 d. gimnazija pradėjo darbą. Atidarymo iškilmėse dalyvavo A. Smetona, tuometinis švietimo ministras Juozas Tonkūnas ir kiti svečiai. Visa mokyklos užklasinė veikla buvo nukreipta moksleivių auklėjimui. Buvo siekiama, kad kiekvienas mokykloje vykstantis renginys būtų aukšto meninio lygio.
Nuo 1952 m. veikė chemikų ir geografų būreliai. Gimnazijoje buvo choras, tautinių šokių ratelis, literatų, jaunųjų matematikų ir kiti įvairaus pobūdžio būreliai. Veikė dramos sekcija, kuri statė veikaliukus ir rodė juos ne tik mokyklos renginių metu, bet ir plačiai miesto visuomenei. Gimnazistų tautinių šokių kolektyvas visada buvo minimas rajono ir respublikos prizininkų tarpe. Į užklasinę veiklą buvo įtraukiami visi gimnazistai, net kiekviena klasė leisdavo savo sienlaikraščius. Nuo 1953 m. mokykla turėjo bandomąjį mokomąjį sklypą. Jame gimnazistai buvo mokomi stebėti augalus, žinias pritaikydavo praktikoje – dirbdami sklype.
1998 m. rugsėjo 1 d. Antano Smetonos vidurinėje mokykloje pradėjo mokytis 4 pirmosios gimnazijos klasės: humanitarinė, socialinių mokslų, tiksliųjų mokslų ir gamtos mokslų pakraipų. 2001 m. rugsėjo 1 d. Antano Smetonos vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas ir mokykla pavadinta Ukmergės Antano Smetonos gimnazija.
Kiekybinis tyrimas
Kiekybinis tyrimas – sisteminis empirinis socialinio reiškinio tyrimas, kurio metu pasitelkiamos statistinės, matematinės ar skaičiavimo technikos. Jo tikslas – išvystyti ir pritaikyti matematinius modelius, teorijas ir hipotezes, susijusias su tiriamu reiškiniu. Kiekybiniame tyrime esminis yra matavimo procesas, nes jis sukuria ryšį tarp empirinių stebėjimų ir kiekybinių santykių matematinės išraiškos. Tiriant kiekybiškai, užduodami siauri, specifiniai klausimai ir į juos tikimasi gauti tikslius, vienareikšmius atsakymus. Tuo šis tyrimas skiriasi nuo kokybinio.
Kiekybinis tyrimas plačiai taikomas tokiuose socialiniuose moksluose kaip ekonomika, politikos mokslai, psichologija ir sociologija, rečiau – antropologijoje ir istorijoje.
Kiekybinis tyrimas padeda patvirtinti arba paneigti hipotezes, iškeltas kokybinio tyrimo metu.
Nors kiekybinis pasaulio tyrinėjimas prasidėjo dar tada, kai žmonės pradėjo užrašinėti suskaičiuotus įvykius ar objektus, moderni kiekybinių procesų idėja siejama su pozityvistu Auguste Comte.
Liudvinava (Salakas)
Liudvinava – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Salako.
Komunizmo aušra (Kalvarija)
Komunizmo aušra – Kalvarijos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. birželio 22 d. iki 1962 m. balandžio 25 d.
Istorija
LKP Kalvarijos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę. Spausdintas laikraščio spaustuvėje. Tiražas 1950 m. – 1250 egz., 1962 m. – 3100 egz.
Laikraštis uždarytas Kalvarijos rajono teritoriją padalijus Kapsuko ir Vilkaviškio rajonams. Teritorijoje platintas Kapsuko rajono laikraštis „Naujasis kelias“ ir Vilkaviškio rajono „Pergalė“. Kalvarijos spaustuvė 1960 m. prijungta prie Kapsuko spaustuvės.
Sniegoniškė I
Sniegoniškė I – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Skaudvilės.
Drugėnai
Drugėnai arba Pereslavskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Drugeins prūsiškos kilmės. 1339 m. minimas Drucheyn. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės apylinkės kaimas. 1946 m. rugsėjo 26 d. atvyko pirmasis ešelonas su persikėlėliais iš Jaroslavlio ir Gorkio sričių. 1985 m. įrengtas memorialas, kuriame palaidotas 5181 tarybinis karys; tarp jų 6 Tarybų Sąjungos didvyriai. Memorialo architektas L. Lobusa, skulptoriai A. Ivašinas, M. Nečajevas ir J. Kozlovas.
Apylinkė
Pereslavskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Stéphane Audran
Stéphane Audran (1932 m. lapkričio 8 d. – 2018 m. kovo 27 d.) – prancūzų kino ir televizijos aktorė, dažniausiai vaidinusi režisierių Claude Chabrol ir Luis Buñuel filmuose.
Biografija
Būsimos aktorės tėvas mirė, kai šiai buvo vos 6. Jos motina, jau netekusi pirmosios dukters, itin rūpinosi Stefani, kuri tuo metu sunkiai susirgo ir iki pat 15 kentėjo nuo inkstų skausmų. Ji niekada nepritarė dukters norui vaidinti. Pradėjo lankyti aktorinius kursus, 6 dešimtmečio viduryje Stefani sukūrė keletą vaidmenų teatre, nors čia karjera jai nesisekė, skirtingai negu kai kuriems jos kurso draugams.
Po keleto nežymių vaidmenų kine ji kreipėsi į kurso draugą Gerard Blain, kad šis supažindintų ją su režisieriumi Claude Chabrol, su kuriuo šis dirbo filme „Le Beau Serge“ (1958 m.) ir ketino kurti naują juostą „Les Cousins“. Stefani gavo šiame filme nedidelį vaidmenį ir netrukus su režisieriumi tapo pora. Ir vėliau, jiems sukūrus šeimą, Stefani išliko pagrindine Chabrolio mūza: per visą savo karjerą ji nusifilmavo 24-e kino filmuose, 1 televizijos filme ir 1 televizijos serialo epizode, kuriuos šis režisavo. Nors pradžioje bendri jųdviejų darbai ne itin žavėjo kritikus, situacija pasikeitė 1968 m. pasirodžius juostai „Blogos merginos“, kurioje Stefani suvaidino nuobodžiaujančią aristokratę, užmezgusią romaną su gatvės dailininke. Aktorė pelnė Sidabrinį Lokį Berlyno kino festivalyje, o režisierius atrado jos talentą vaidinti šaltakraujes, aristokratiškas moteris. Būtent dėl tokio įvaizdžio Stefani nepavyko pasiekti didesnio populiarumo Holivude, kur ji buvo laikoma pernelyg šalta. Nors ji niekada nelaimėjo Oskaro, tačiau du filmai, kuriuose ji vaidino, pelnė šį apdovanojimą Geriausio Užsienio filmo kategorijoje: „Le charme discret de la bourgeoisie“ (1972 m.) ir „Babettes gæstebud“ (1978 m.).
Paskutinis bendras Stefani ir Claude darbas buvo 1992 m. filmas „Betty“. Simboliška tai, kad jos personažas juostos pabaigoje miršta.
Be Chabrolio, Stefani dažnai vaidino režisierių Samuel Fuller ir Luis Buñuel filmuose.
Asmeninis gyvenimas
1953 m. Stefani ištekėjo už aktoriaus Jean-Louis Trintignant, tačiau santuoka iširo šiam 1956 m. kuriant filmą „Ir Dievas sukūrė moterį“ susipažinus ir susižavėjus aktore Brigitte Bardot. Stefani ir Jean-Louis kartu vaidino trijuose filmuose, visuose jau po skyrybų: „Blogos merginos“ (1968 m.), „Be akivaizdžių motyvų“ (1971 m.) ir „Boulevard des assassins“ (1982 m.). Kuriant filmą „Blogos merginos“ Jean-Louis yra prisipažinęs, kad jam buvo keista filmuotis intymioje scenoje su buvusia žmona, stebint jos dabartinam vyrui.
1959 m. Stefani pradėjo susitikinėti su režisieriumi Claude Chabrol. 1963 m. jie susilaukė sūnaus Thomo Chabrolio, kuris taip pat tapo aktoriumi. 1964 m. Stefani ir Claude susituokė (išsiskyrė 1980 m., vyrui pradėjus artimai bendrauti su aktore Aurore Pajot).
Stefani buvo artima dizainerio Karl Lagerfeld draugė.
ATALANTA
thumb|350px|Teritorija, kurioje 2005–2010 m. veikė Somalio piratai ATALANTA – Europos Sąjungos (toliau – ES) karinė operacija, pradėta 2008 m. pabaigoje reaguojant į ypač išaugusį piratavimų skaičių prie Somalio krantų.
Operacijoje dalyvaujantys karo laivai Adeno įlankoje ir Somalio vandenyse eskortuoja Pasaulio maisto programos laivus, gabenančius paramą Somalio gyventojams, atgraso ir sulaiko piratus, ginkluotus plėšikus, operacijos rajone, vykdo žvejybos stebėseną, kita.
Operacijoje dalyvauja 23 ES ir 3 ES nepriklausančios valstybės narės, skiriančios iki 2 tūkst. karių.
Pradėjus operaciją ATALANTA pastebimai sumažėjo sėkmingai įvykdytų piratų antpuolių, ypač nuo 2011 m. rudens, kai kovai su piratais buvo pasitelktos autonominės laivų apsaugos grupės, pažymima Krašto apsaugos ministerijos pranešime. 2012 m. įvyko 36 su piratavimu susiję incidentai, tuo tarpu 2011 m. – 176. Nuo operacijos pradžios buvo apsaugoti daugiau nei 200 laivų, 150 piratų perduota atsakingoms teisinėms institucijoms.
Lietuvos indėlis
Nuo 2011 m. pradžios vienas Lietuvos karinių jūrų pajėgų štabo karininkas tarnauja operacinėje ATALANTA vadavietėje Nortvude (Jungtinė karalystė), o nuo 2013 m. rugpjūčio Lietuva taip pat skirs vieną karininką Nyderlandų vadovaujamame štabo laive.
2013 m. balandžio 23 d. Seimas pratęsė mandatą Lietuvos dalyvavimui operacijoje ATALANTA iki 2015 m. pabaigos, kasmet skiriant iki 30 karių ir civilių.
Lietuvos kariai nuo šių metų antrojo pusmečio nuo piratų išpuolių saugos Pasaulio maisto programos laivą, kuris gabena humanitarinę pagalbą Afrikos šalių gyventojams. Tokiu būdu Lietuva įsitrauks į antipiratavimo operaciją ATALANTA prie Somalio krantų. Operacijoje dalyvaus Autonominė laivo apsaugos grupė.
Laivo apsaugos grupę sudarys 16 karių, kurių dauguma yra iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotojo pėstininkų bataliono. Iki metų pabaigos operacijoje dalyvausiančiai grupei vadovaus bataliono karininkas kapitonas Aivaras Pliatkus. Laivo apsaugos funkciją Lietuvos kariai perims iš šiuo metu ją vykdančių Suomijos karių.
Dainius Kinderis
thumb|Dainius Kinderis ekspedicijos per Afriką metu
Nuo 2000 m. Dainius Kinderis aktyviai keliavo po 85 pasaulio šalis, dirbo savanoriu Filipinuose, autostopu keliavo per Afriką nuo Maroko iki Pietų Afrikos Respublikos. Šiuo metu UAB „Magelano kelionės“ turizmo vadovas.
Apdovanojimai
2007 m. – Lietuvos Magelanas 2006, pagrindinis geriausio Lietuvos keliautojo rinkimų prizas.
2010 m. – Mato Šalčiaus premija.
Sportinė veikla
Dainius Kinderis dalyvauja klasikinių maratonų bėgimuose. Dalyvavo aštuoniuose maratonuose Lietuvoje, Lenkijoje ir Ruandoje bei 2 ultramaratonuose Lietuvoje.
2012 m. dalyvavo ir trasą įveikė prestižinėse Iron Man triatlono varžybose Teksase. Bėgimo klubo Šviesos kariai narys.
Pasirodymai žiniasklaidoje
Periodiškai dalyvauja TV ir radijo laidose, taip pat reklaminiuose klipuose.
Nuorodos
Dainiaus Kinderio biografija
Utenos Juventus KKSC
BC Utenos „Juventus KKSC“ – Utenos "Juventus" krepšinio klubo dublerių komanda, įkurta 2008 m. Žaidžia Regionų krepšinio lygoje (RKL). Komandos pagrindą sudaro Utenos KKSC mokyklos auklėtiniai. Nuo 2010 m. klubas nedalyvauja jokiose varžybose.
Bėčionys
Bėčionimis vadinami kaimai:
Liudvinava (Turmantas)
Liudvinava – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Visagino.
Ramutis Karmalavičius
Ramutis Karmalavičius (g. 1952 m. gegužės 17 d. Jiezne) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1978 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1981 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) mokslo darbuotojas. 1993–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1998–2001 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. docentas. 1999 m. įkūrė žurnalą „Respectus philologicus“, iki 2001 m. jo redaktorius.
Bibliografija
Parengė S. Kymantaitės-Čiurlionienės „Raštus“ (5 t. 1986–1999 m.), E. Steponaičio poezijos „Rinktinę“ (1988 m.), Z. Kuzmickio kūrybos rinktinę „Tikėjęs gimtuoju žodžiu“ (1991 m.), fotografuotinį žurnalo „Literatūros lankai“ leidimą (1998 m.), mokslinės konfunkcijos pranešimų rinkinį „Ignas Šeinius: prozininkas, dramaturgas, politikas“ (2001 m.).
Get
Getas ( dgs. gittim, gittin) – žydų skyrybų raštas, kurį žydas išduoda žydei nutraukiant vedybas. Pagrindinis rašto tekstas – „nuo dabar tu gali bendrauti su visais vyrais“, kitaip sakant tu nebesi ištekėjusi moteris ir tau paleistuvavimą draudžiantys įstatymai daugiau nebegalioja. Geto skyrybų raštas taip pat sugrąžina moteriai visas buvusias teises, kurias ji turėjo prieš ištekėdama.
Mandaros kalnai
thumb|300px|Mandaros kalnai|right
Mandaros kalnai yra vulkaninės kilmės kalnai, siekiantys apie 200 kilometrų ilgį (išilgai šiaurinę dalį Kamerūno - Nigerijos sieną, nuo Benuė upės pietuose iki Marua šiaurėje). Aukščiausia gyvenama vieta - 1224 m aukštyje. Toji dalis tankiai gyvenama ir ten kalbama Čado kalbomis.
Aukščiausias taškas - 1494 m, Upajo viršūnė.
Mandaros kalnuose gyvena Mofu etninė grupė.
Siūlapelekės lūpažuvės
Siūlapelekės lūpažuvės (Cirrhilabrus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Brisingamenas
Brisingamenas (, iš brisinga 'liepsnojantis, žioruojantis' + men 'papuošalas, vėrinys'), skandinavų mitologijoje – stebuklingas vėrinys, kurį padarė Brisingai (dvergai); vienas iš pagrindinių deivės Frėjos atributų.
Viename daug senesniame paminkle Brisingamenas vadinamas „Brisingų juosta“, tai, matyt, atitinka jo pagrindinę funkciją – padėti gimdant; Jaunesniojoje Edoje Frėja pavadinta vanų dyse, o svarbiausia dysių funkcija būtent su tuo ir susijusi. Lokis priekaištauja Frėjai, kad ji už Brisingameną sumokėjo dvergams savo meile. Odino iniciatyva Lokis Brisingameną pagrobia, bet po to jį vėl grąžina. Dėl Brisingameno Lokis ir Heimdalas kovojo prie Singasteino (Singo akmens), pasivertę ruoniais.
Brisingamenas yra minimas ir anglosaksų mite apie Beovulfą.
Uagadugu
Uagadugu regione auginami gyvuliai, grūdinės kultūros, medvilnė, daržovės, taukmedis. Yra granito ir lignito telkinių. Pramonė: medvilnės, tekstilės, maisto, gėrimų, aprangos, muilo, kilimų, metalo dirbinių. Mieste yra Uagadugu universitetas (įkurtas 1969 m.), keletas mokslo institutų, stadionas, mosių vado rūmai.
Istorija
Uagadugu – vienos iš istorinių mosių valstybių, – Uagadugu, – sostinė, egzistavusi nuo XIII a. Iš pradžių joje, kaip ir kitose mosių miestuose valstybėse, rezidavo valdovas, tituluojamas naba. Vėliau, Uagadugu iškovojus hegemoniją mosių žemėse, Uagadugu tapo svarbiausiu miestu, o jo valdovas pradėtas tituluoti moro naba (t. y. imperatoriumi).
1896 m. miestą užėmė prancūzai, jis 1919–1932 ir 1947–1960 m. buvo Aukštutinės Voltos (kolonijinis Burkina Faso pavadinimas) protektorato administracinis centras. Gavus nepriklausomybę, tapo valstybės sostine.
2016 m. sausio 15 d. ginkluoti vyrai užpuolė Capuccino restoraną ir Splendid viešbutį miesto centre. 30 žmonių žuvo, 56 sužeisti. Iš viso 176 įkaitai buvo išlaisvinti, kai vyriausybės ginkluotosios pajėgos šturmavo statinį. Trys užpuolikai buvo nušauti.
Bėčionys (Šalčininkai)
Bėčionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke, 3 km į šiaurę nuo Dieveniškių, prie kelio. Stūkso Bėčionių piliakalnis, prateka Gauja.
Gyventojai
thumb|left|255px|Bėčionių piliakalnis
Burnakojai
Burnakojai (Stomatopoda) – vėžiagyvių (Crustacea) būrys.
Kūnas pailgas, iki 34 cm ilgio. Galvakrūtinę sudaro žandinė galvos dalis, suaugusi su 4 krūtinės segmentais. Pilvelis ilgas, mėsingas. Pilvo kojos gerai išsivysčiusios. Žiaunos yra ant krūtinės ir ant pilvelio kojų. Krūtinės antroji pora kojų stambios, gaudomosios. Paskutinis dygliuotas kojos narelis įsikiša į priešpaskutinį. Pakliuvęs tarp šių narelių grobis retai ištrūksta. Auką nužiūri labai judrios, ant stiebelių išsidėsčiusios facetinės akys. Jos net pasisuka ir seka paskui praplaukiantį gyvūną. Savo auką pačiumpa ypatingai greitai.
Ispanijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Maria Grazia Buccella
Marija Gracija Bučela (, g. 1940 m. rugpjūčio 15 d. Milanas) – Italijos aktorė, dainininkė ir modelis.
Biografija
Marija gimė Milane. Kine ji debiutavo būdama 11, kriminalinėje dramoje „Le cap de l'espérance“ atlikusi epizodinį vaidmenį. Dar po 3 metų, 1954 m., filmavosi juostoje „Rasputin“.
1959 m. Marija dalyvavo „Mis Italija“ grožio konkurse bei tais pačiais metais pateko į konkurso „Mis Universe“ finalą. Po šių konkursų ji nusprendė visiškai atsidėti kinui ir per savo aktorės karjerą pasirodė beveik 50 gimtinėje sukurtų filmų bei televizijos serialų.
1965 m. Marija buvo tarp pretendenčių atlikti Domino Derval vaidmenį juostoje „Kamuolinis žaibas“ apie agentą 007 Džeimsą Bondą, tačiau jis atiteko prancūzų aktorei Claudine Auger.
Iki 1979 m., kol tęsėsi jos aktyvi karjera, Marijai teko vaidinti to daugeliu žinomų to laikotarpio aktorių: Vittorio Gassman, Gina Lolobrigita, Peter Sellers ir kiti. Vaidmenų spektras buvo labai platus – nuo komedijų ir kriminalinių juostų iki istorinių dramų ir vesternų, tačiau paprastai tai buvo antraeiliai vaidmenys, kuriuose reikėjo gražių, seksualių moterų. 1976 m. aktorė pozavo žurnalui „Playmen“, o 1977 m. – „Playboy“ Italijoje leidžiamai versijai. 1979 m. ji liovėsi aktyviai filmuotis ir vėliau epizodiškai pasirodė ekrane tik režisieriaus Bruno Corbucci juostoje „Nusikaltimas „Formulėje 1““ (1984 m.) ir dviejuose serialuose 1988 ir 2000 m.
Be vaidybos, Marija išmėgino save ir kaip dainininkė – jos atliekami kūriniai skamba kelių filmų garso takeliuose.
Čekijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Čekijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1996–1997 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1996–1997 m.
Rusijos moterų rankinio rinktinė
Rusijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Rusijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Rusijos rankinio sąjunga.
Ardžešo apskritis
Ardžešo apskritis  – apskritis vidurio Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 10-a pagal plotą ir 10-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Piteštis.
Geografija
Šiaurinę apskrities dalį užima aukščiausi šalyje Fegerašo kalnai su Moldovianu ir Negoju viršūnėmis. Šiaurės rytuose iškilę Liaotos kalnai. Centrinėje dalyje būdingos aukštumos, o pietuose paviršius nusileidžia į Valakijos žemumą. Svarbiausios upės – Ardžešas, Vedeja, Teleormanas. Kalnuose yra didelis tvenkinys – Vidraru ežeras.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Fortepijonas
thumb|200px|Fortepijono klaviatūra thumb|200px|Fortepijono konstrukcija Fortepijonas – klavišinis muzikos instrumentas, mušamasis chordofonas (garsą sukelia plaktukėliais virpinamos stygos). Vienas populiariausių koncertams skirtų instrumentų, dažniausiai naudojamas klasikinėje ir džiazo muzikoje. Kad stygos virpėtų, reikia jas iš anksto viena kryptimi įtempti. Fortepijonas išsiskiria plačiu diapazonu, turtingu tembru ir judria skambesio dinamika.
Svarbiausios fortepijono dalys: stygos, rezonansinė plokštė (deka), klavišinis mechanizmas ir medinis korpusas (futoras) su jame įtvirtinu metaliniu rėmu ir medine lenta – virbelbanku stygoms įtempti.
Fortepijonas turi nuo 214 iki 245 plieninių stygų. Pačių stygų skleidžiamas garsas nežymus, todėl jį sustiprina ir praturtina naujais obertonais mechaninis garso stiprintuvas – rezonansinė plokštė (deka). Ji gana stora (7-9 mm kraštuose, 9-11 mm viduryje), dažniausiai pagaminta iš eglės medienos. Geriausios (vadinamosios homogeninės) dekos suklijuojamos iš apytiksliai vienodo tankio ir tamprumo medžio lentelių. Juo mažesnis dekos medžiagos tankis, tuo mažiau slopsta joje plintantys virpesiai – garsas trunka ilgiau. Visada siekiama, kad garsas dekoje pasiskirstytų kiek galima tolygiau, todėl prie jos, statmenai dekos medžio sluoksniams priklijuojami mediniai strypai, vadinami spyruoklėmis. Jie deką truputį išgaubia stygų kryptimi, todėl korpuse įklijuota deka tampa tampresnė, geriau atlaiko įtemptų stygų slėgį, daugiau stiprina garsą. Įtemptos stygos savo antruoju galu remiasi į deką medinėmis atramomis – štegais. Per štegus stygų virpesiai pasiekia deką, kuri rezonuodama juos sustiprina ir išspinduliuoja į aplinką, kartu praturtina tembrą savo rezonansiniais dažniais – formantėmis. Labai svarbu, kad fortepijono deka, vienu metu stiprindama daugybę garsų, neišryškintų klausai nemalonių, neharmoninių obertonų.
Fortepijono stygos įtempiamos vidutiniškai 700–750 N jėga (nuo 2000 N žemiausiame registre iki 440 N diskante). Bendras visų stygų įtempimas priklausomai nuo modelio siekia 150–200 kN (tai atitinka 15-20 tonų svorį). Tokį įtempimą gali atlaikyti tik labai stipri konstrukcija, todėl medinis instrumento korpusas sustiprinamas masyviu ketaus rėmu.
Mažėjant stygų storiui, silpnėja garso stiprumas, todėl 8-12 bosinių garsų stygos būna pavienės, tolesnių 12-16 garsų stygos dvigubos, likusios trigubos. Dvigubos ar trigubos stygos derinamos unisonu ir vadinamos chorais.
Fortepijono mechanizme būna ir stygų virpesius slopinančių dempferių sistema. Norint, kad rezonuotų visos stygos, ar siekiant sulieti pasažus ir harmonijas, dešiniuoju pedalu galima visus dempferius pakelti nuo stygų. Tik patys aukštieji garsai (apie 1,5 oktavos), kurie tyla labai greitai, būna be dempferių. Todėl šios stygos gali rezonuoti žemesnių garsų obertonus, tuo praturtindamos skambesį.
Zvi Yaakov Oppenheim
Zvi Jakovas Openheimas (1854 m. Jokūbave, Rusijos imperija – 1926 m. vasario 11 d. Kelmėje, Lietuva) – ilgametis Kelmės rabinas ir mokytojas, vienas iš Telšių ješivos įkūrėjų.
Biografija
Gimė 1854 m. Jokūbave. Nuo vaikystės buvo pasinėręs į Talmudo studijas, neturėjo tėvų. Giminaičiai išsiuntė mokytis į Tryškius, kur jis mokėsi pas rabiną Levą Špiro. Iš Tryškių išvyko mokytis į Telšius pas rabiną Rogatchover Gaon. Būdamas dar pakankamai jaunas buvo paskirtas Kelmės ješivos mokytoju. Po kelerių metų grįžo mokytojauti į Telšius, kur kartu su Meir Atlas ir Shlomo Zalman Abel 1875 m. įsteigė Telšių ješivą. 1883 m. Z. Openheimas paskirtas Kelmės rabinu, kuriuo išbuvo 43 metus iki pat savo mirties 1926 m. vasario 11 dieną. Jo įpėdiniu tapo sūnėnas Kalmanas Beinešovičius.
Fortepijonas
Kairiuoju pedalu pianistas gali pastumti visą klaviatūrą 2-3 cm į dešinę. Tada plaktukai užgauna tik vieną ar dvi choro stygas todėl garsas susilpnėja, kartu suminkštėja tembras, nes neužgautos stygos virpa tik rezonuodamos.
Bileamas
thumb|right|250px|Bileamas ir angelas (dailininkas Gustav Jaeger, 1836.) Bileamas arba Balaamas – Skaičių knygoje minimas pranašas iš Mesopotamijos, Moabo karaliaus Balako pakviestas prakeikti po dykumą klajojančių izraelitų. Jie buvo ką tik sumušę amoritus, tad Balakas baiminosi, kad tas pats gali ištikti jo kraštą. Iš pradžių Bileamas eiti pas karalių atsisakė, tačiau kviečiamas antrą kartą sutiko. Kelyje Dievo angelas sustabdė Bileamo asilę ir įspėjo pranašą kalbėti tik tai, ką liepia Dievas. Todėl Bileamas, užuot izraelitus prakeikęs, triskart palaimino.
Kad gautų Balako pažadėtą atlyginimą, jis vėliau bandė įstumti izraelitus į nuodėmę, skatindamas garbinti Baalą. Už tai izraelitai, užpuolę midjaniečius, Bileamą nužudė.
Černobylio atominė elektrinė
Černobylio atominė elektrinė – nebeveikianti, pirmoji Ukrainoje atominė elektrinė. Pastatyta prie Pripetės, 18 km į šiaurės vakarus nuo Černobylio. 1977–1983 m. joje įrengti reaktoriai (4 × RBMK-1000, 4000 MW).
Pagarsėjo dėl 1986 m. balandžio 26 d. įvykusios katastrofiškos avarijos ketvirtajame elektrinės bloke. 2016 m. baigtas statyti naujas apsauginis gaubtas (sarkofagas), dengiantis ketvirtąjį bloką ir ribojantis radioaktyvių medžiagų sklaidą.
Istorija
Nuo XX a. septintojo dešimtmečio vidurio Ukrainos šiaurėje ieškota vieta, tinkama naujai atominei elektrinei statyti. 1967 m. vasario 2 d. TSKP Centro komiteto ir TSRS Ministrų tarybos nutarimu rekomenduota Ukrainos valstybiniam plano komitetui statyti naują (6000 MW galios) atominę elektrinę dešiniajame Pripetės upės krante, prie Janovo kaimo. 1970 m. gruodžio 14 d. TSRS Ministrų taryba patvirtino sprendimą, kad įrengiami RBMK. Jie pasirinkti siekiant greitai sukurti galingą elektrinę. Analogiški buvo įrengti Leningrado ir Kursko atominėse elektrinėse.
RBMK reaktoriuose branduolinį kurą galima perkrauti nemažinant reaktorių galios. Nuo 1970 m. statyti pirmieji (2 × 1000 MW) blokai. 1970 m. vasarį pradėtos ir Pripetės miesto statybos. Jame turėjo įsikurti ČAE darbuotojai. 1977 m. gruodžio 14 d. paleistas pirmasis, o 1979 m. sausio 10 d. – antrasis reaktorius. 1980 m. spalio 21 d. prie ČAE prijungta 750 kV įtampos elektros perdavimo linija. Iki 1983 m. gruodžio 30 d. pastatyti ir paleisti Nr.3 ir Nr.4 blokai. 1981 m. pradėtos Nr.5, Nr.6 blokų statybos (nutrauktos po 1986 m. avarijos).
Avarijos
ČAE įvyko kelios avarijos.
1982 m. rugsėjo 9 d. pirmame bloke atsirado technologinio kanalo trūkis. ČAE tapo teritorija užteršta radioaktyviomis medžiagomis. Per 3 mėn. trukusį remontą, išvalyta.
Po didžiosios avarijos ČAE blokai buvo išjungti. 1986 m. gegužės 23 d. 4 reaktoriaus variklių tunelių patalpose kilo 7 val. trukęs gaisras. Jis užgesintas, nepaisant ČAE teritorijoje tvyrojusio didelio radioaktyvumo.
1986 m. rudenį įrengus sugriautą 4 bloką gaubiantį gelžbetoninį sarkofagą, 1986 m. spalį vėl paleisti 1 ir 2 blokai. 1987 m. pabaigoje įjungtas 3 blokas.
1991 m. spalio 11 d. antrajame bloke kilo gaisras, kurio metu buvo pažeistas ketvirtasis turbogeneratorius.
Telšių Žemaitės gimnazija
Telšių Žemaitės gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšiuose, Šviesos g. 15, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190553261. Iki 1998 m. Telšių Žemaitės vidurinė mokykla.
Nepriklausomoje Lietuvoje
Telšių lietuviška gimnazija vokiečių okupacinės valdžios leidimu atidaryta 1918 m. sausio 18 d. Pirmasis direktorius – kunigas Antanas Simaitis. Mokykla buvo privati ir priklausė katalikiškai Saulės draugijai, kuri gimnaziją finansavo, o mokymo procesą tikrino Švietimo ministerija.
Pirmaisiais mokyklos gyvavimo metais daug rūpesčių būta dėl mokytojų: vokiečių okupacinė valdžia reikalavo, kad vokiečių kalbą dėstytų vokiečių tautybės mokytojai; lietuvių tautybės mokytojų beveik nebuvo, todėl pedagoginį darbą dirbo kitataučiai (lenkai, rusai, vokiečiai), menkai mokėję lietuviškai. Iš pradžių lietuvių kalbą dėstė pats direktorius A. Simaitis, vėliau jis iš Vilniaus pasikvietė lietuvių kalbos specialistus – kalbininko Jono Jablonskio dukterį J. Jablonskytę ir K. Kamantauską.
1923–1925 m. į gimnaziją iš Tilžės atvykdavo filosofas, rašytojas Vydūnas, jis dėstė literatūrą vyresnėse klasėse, bendravo su jaunimu, perskaitė daug paskaitų, organizuodavo medelių sodinimo šventes, 1923 m. pavasarį su mokiniais pasodino kaštonų alėją Katedros aikštėje. Gimnazijoje lankydavosi ir skaitydavo paskaitas rašytojos Šatrijos Ragana, Lazdynų Pelėda. 1918–1926 m. mokykloje veikė ateitininkai (globojo mokytojas L. Abromavičius), skautai, socialdemokratų organizacija „Pirmyn“.
1925 m. gegužės 26 d., pagerbdama vyskupo Motiejaus Valančiaus mirties 50-ąsias metines, pedagogų taryba nutarė nuo gegužės 29 d. mokyklą vadinti Vyskupo Valančiaus gimnazija, kad prisiminus būsiančioms kartoms to vyskupo Lietuvos, o ypač Žemaitijos švietėjo amžinus švietimo darbe nuopelnus.
Nuo mokyklos įkūrimo iki 1928 m. mokykla dirbo privačiame pastate (Respublikos g-vė, Nr.:49), kurį nuomojo iš S. Augustauskio. Nuo 1929 m. mokykla patalpas nuomojo Daukanto gatvėje Nr.14. Abu pastatai mokyklos poreikių negalėjo patenkinti ir didelėmis mokytojų kolektyvo bei mokinių tėvų pastangomis pavyko iš miesto valdžios gauti žemės sklypą mokyklos statybai. Mokyklos projektą paruošė architektas Steponas Stulginskis, o statybai vadovavo žinomas inžinierius architektas V. Kopyliovas. Mokytojai savo iniciatyva sutiko paaukoti vieno mėnesio atlyginimą, kad būtų įrengtas balkonas. 1936 metais spalio 4 d. įvyko naujo mokyklos pastato atidarymas, jis ir šiandien tebetarnauja jaunimo ugdymui. Mokyklos pastatas – konstruktyvizmo stiliaus, turi architektūrinę vertę, todėl 1996 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.
Vadovaujant J. Jogaudui, suaktyvėjo popamokinė veikla. Kiekvienais metais buvo pastatomas dramos spektaklis, kuriam ir tekstą, ir muziką, ir dekoracijas kurdavo patys mokiniai. spektaklį „Žemaitiškos vestuvės“ stebėjo Lietuvos Respublikos prezidentas Antanas Smetona. Scenos mėgėjai buvo pastatę Moljero „Tartiufą“, baletą „Sniego karalienė“ (choreografė Navicka). Mokyklos scenoje savo meninius sugebėjimus atrado vėliau tapę garsiais scenos meistrais Lidija Kupstaitė, Valerijonas Derkintis, Aleksandras Žadeikis, Benediktas Babrauskas, Martynas Mikūta. 1926 m. sustiprėjo literatų būrelio, kuriam vadovavo mokytojas Feliksas Kudirka, veikla. Mokyklos jauniesiems muzikantams vadovavo kompozitorius Domas Andriulis, kuris mokyklos poetų eilėms sukurdavo muziką. Muzikiniame gyvenime jau tada labai aktyviai reiškėsi būsimasis kompozitorius Jurgis Gaižauskas. Stiprios buvo berniukų ir mergaičių tinklinio ir krepšinio komandos. Mokykloje buvo ruošiami vieši vakarai, kurių metu mokiniai rodydavo kūrybinius, meninius bei sportinius sugebėjimus. Per pusmetį vykdavo keturi vakarai, kuriuos rengdavo direkcija, o mokiniams savo iniciatyva ruošti vakarus būdavo draudžiama. Buvo susikūrusi ir futuristų grupė, kuri leido ir šapirografu daugino uždraustą literatūrą ir savo kūrybą. Šapirografu išleistas mokinio K. Dulkės poezijos rinkinėlis „Po tėviškės kloniais“. Vyskupo M. Valančiaus vardu gimnazija vadinosi iki 1940 metų. 1940 m. mokykla pavadinama Telšių I-ja gimnazija, mokymo procesas tapo ideologizuotas, pedagogų tarybos posėdžiuose direktoriaus pavaduotojo teisėmis dalyvavo moksleivis komsorgas.
Antrojo pasaulinio karo metu
II Pasaulinio karo pradžioje, sovietinei kariuomenei traukiantis iš Lietuvos, 1941 m. mokyklos auklėtiniai Zenonas Tarvainis ir Hermenehildas Žvirgždinas buvo nukankinti Rainių miškelyje.
1941 m. liepos mėn. 19 d. Telšių gimnazijos direktorė Aldona Tenisonienė sušaudyta Lietuvos Respublikos vardu, Lietuvių aktyvistų fronto štabui nepatenkinus jos malonės prašymo.
Didelių mokyklos direktoriaus V. Rubaževičiaus pastangų ir diplomatijos dėka pavyko išvengti dar didesnių netekčių. Fašistų okupacijos metais ypač daug nukentėjo žydų tautybės gimnazistų, iš mokinių sąrašų buvo išbraukta 50 mokinių, dauguma jų atsidūrė Telšių žydų gete. Karo metais mokykloje įkurta ligoninė, todėl moksleiviai buvo iškelti, jie mokėsi net trijose mokymuisi nepritaikytose vietose. Bibliotekos knygos, pagrindinis inventorius buvo saugomi Alkos muziejaus daržinėje.
Sovietmetis
Pokario laikotarpis mokyklai nebuvo lengvas, nes antroji sovietizacija, pasipriešinimas jai, tautos supriešinimas nepraėjo be pėdsakų: dalis mokinių ir mokytojų pasitraukė į Vakarus, dalis įsijungė į pasipriešinimo kovą, dalis kartu su tėvais buvo ištremti į Sibirą. 1945 m. gimnaziją baigė tik 6 abiturientai. 1945 m. sausio 1 d. mokyklos direktoriumi paskirtas Steponas Skeivys pirmiausiai stengėsi sukurti gerą, darbštų, kūrybingą mokytojų kolektyvą. Mokykloje pradėjo dirbti A. Kalinauskas, K. Venclovas, I. Dilevičienė, B. Kavaliauskienė, J. Krukis. 1945 m., švenčiant 100-ąsias Žemaitės gimimo metines, mergaičių gimnazijai suteikiamas įžymiosios klasikės vardas.
Už mokyklos sienų virė gyvenimas, pilnas įtampos, susipriešinimo ir net agresijos. Neliko bešališkais stebėtojais ir mokytojai ypač vyresniosios kartos. Jie negalėjo susitaikyti su tarybinio gyvenimo principais ir metodais, nepatiko jiems stipriai ideologizuotas St. Markonio vadovavimo stilius, todėl daug patyrusių specialistų pasitraukė iš mokyklos. Sudėtingą mokyklos gyvenimo situaciją iliustruoja 1958 m. kovo 24 d. protokolo Nr.2 ištrauka: Pedagogų rūpestis – kovoti už mokinių sąmoningumą, tačiau buvo mokinių, kurie prisiklausę vyresniųjų priešiškų minčių, sudarė nelegalią organizaciją. Kaip buvo ištirta rajono komjaunimo komiteto, organizacija sudaryta su 10 kl. mokiniu Gudžiūnu priešakyje, turėjo savo nario mokestį, pasirašė sutartį krauju, kėlė lozungą: „Šalin komunizmą!“
1950 m. Žemaitės vardo mergaičių ir I berniukų gimnazijos susijungė į vieną mokyklą, pavadintą Žemaitės vidurine mokykla. Gilias humanistinio ugdymo tradicijas turinti mokykla stengėsi išsaugoti aukštą akademinį lygį, 1969 m. direktoriaus J. Tumavičiaus iniciatyva įvedamas sustiprintas lietuvių kalbos mokymas, pradedama dėstyti lotynų kalba. Mokyklos literatų darbai žinomi visoje respublikoje. 1969 m. V. Stulpinas pripažintas geriausiu jaunuoju poetu respublikoje. Garsėjo K. Dobrovolskio vadovaujamas dūdų orkestras, išugdęs ne vieną žinomą muzikantą (R. Balčiūnas, L. Daujotas ir kt.) Mokyklos chorai, liaudies, pramoginių šokių kolektyvai – visų respublikinių dainų švenčių dalyviai ir net laureatai. Garsėjo sportininkai, kuriamos naujos tradicijos, organizuoti tarpklasiniai šokių konkursai „Kviečiame valsui“, mokyklos parko sodinimo šventės.
Atgavus Nepriklausomybę
Prasidėjus Atgimimui, 1990 m. mokykloje įkuriama mokytojų sąjūdžio grupė. Atgimimą išgyvena ir mokykla: ugdymo procesas išsivaduoja iš sovietinės ideologijos rėmų, tvirtėja humanistinio ugdymo pagrindai. Mokyklos veiklos dėmesio centre – mokinys, asmenybės dvasinių galių plėtotė, saviraiškos poreikių realizavimas. Ugdymo turinį stengiamasi individualizuoti, buriasi iniciatyvių mokytojų grupė, kuri rengia gimnazijos nuostatus, programas. 1995 m. mokyklai suteikiama teisė steigti pirmąsias gimnazijos klases. Mokykla pasiekia reikšmingų ugdymo rezultatų, mokiniai ir mokytojai aktyviai įsitraukia į mokyklos veiklos tobulinimo darbą. Mokinių kūrybiniai ir akademiniai laimėjimai garsina mokyklą šalyje ir už jos ribų.
1998 m. išanalizavusi mokyklos gimnazijos klasių veiklos rezultatus, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos kolegija pritarė Gimnazijos tarybos išvadoms ir nutarė nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. suteikti gimnazijos statusą Telšių Žemaitės vidurinei mokyklai.
Mokiniai
Saulės gimnaziją baigė 97 abiturientai, iš jų būsimieji kalbininkai Juozas Budzinskis, Antanas Salys, Zuzana Jonikaitė, muziejininkas, poetas Pranas Genys, pramonininkas P. Augustinavičius, istorikas Zenonas Ivinskis, medicinos mokslų daktaras, prof. J. Jaržemskis, techninių mokslų daktaras Leonas Kaulakis, pedagogai Vaclovas Rubaževičius, Steponas Skeivys ir kt.
Telšių gimnazijos prieškario auklėtinių kartai priklauso poetai Vytautas Mačernis, Aldona Prižgintaitė, Paulius Jurkus, Vytautas Tarvainis, Jurgis Tornau, tautos istorijos tyrinėtojas prof. Bronius Dundulis, Daukantas, Narbutaitė, Jančiauskaitė, A. Ašmontas, Kostas Doveika, Alma Adamkienė–Nutautaitė, D. Žilevičiūtė, V. Grybauskas, tapę sporto meistrais, pedagogas prof. L. Jovaiša, Ilinojaus universiteto prof. chemikas Br. Ješelskis.
Karo metais mokėsi Z. Tenisonaitė ir A. Butkus, vėliau tapę žymiais išeivijos poetais.
Pokario metų auklėtiniai: prof. Donatas Sauka, Leonardas Sauka, dailininkai Valerijonas Galdikas, Vytautas Valius, krepšininkas prof. Stasys Stonkus, kompozitorius Antanas Rekašius.
Žemaitės vidurinę mokyklą baigė Raimondas Kašauskas, Stasys Kašauskas, Danielius Mušinskas, V. Stulpinas, Artūras Tereškinas, aktorės Eugenija Pleškytė, Dalia Brenciūtė, dailininkas V. Paulauskas, istorikai prof. Alfredas Bumblauskas, prof. Adomas Butrimas, V. Vaivada, medicinos mokslų daktaras Konstantinas Romualdas Dobrovolskis, germanistė prof. Ernesta Jakštaitė-Račienė, inžinierius Gintaras Striaukas.
One Hot Minute
„One Hot Minute“ – šeštasis amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ albumas, išleistas 1995 m. rugsėjo 12 d.
Gitaristas Johnas Frusciante paliko „Red Hot Chili Peppers“ 1992-aisiais, koncertinio turo po pasaulį metu. Žinoma, grupė ėmė skubiai ieškoti naujo gitaristo. Per neilgą laiko tarpą pakeitę krūvelę muzikantų (dirbo su Ariku Marshallu, vėliau – su Jesse Tobiasu), „Red Hot Chili Peppers“ užsidirbo neoficialią „dažniausiai gitaristus keičiančios grupės“ etiketę. Galiausiai grupė apsistojo ties buvusiu „Jane's Addiction“ gitaristu Dave’u Navarro, su kuriuo ir įrašė „One Hot Minute“. Vėliau, 1998-aisiais, Dave’as paliko „Red Hot Chili Peppers“. Tais pačiais metais prie grupės vėl prisijungė Johnas Frusciante. Kartu su juo buvo įrašyti visi vėlesni „Red Hot Chili Peppers“ albumai, tokie, kaip „Californication“, „By The Way“ bei „Stadium Arcadium“. Nuo 1998-ųjų grupės sudėtis nebekito.
Dave’o Navarro darbas albume „One Hot Minute“ neretai laikomas vienu geriausių ir unikaliausių jo repertuare. Nors jis ir naudojo nemažai gitaros efektų, grodamas su „Jane’s Addiction“, čia jo grojimo stilius tarsi pereina į naują lygmenį, suteikdamas didžiajai „One Hot Minute“ daliai kone psichodelinį skambesį. „Red Hot Chili Peppers“ paprastai atpažįstami iš šiurkštaus, šaižoko gitaros garso, tad keistokų gitaros efektų prigrūstos dainos – išties nemažas nutolimas nuo skambesio, vyravusio iki „Blood Sugar Sex Magik“. Beje, „One Hot Minute“ yra pirmasis grupės albumas, kuriame galima išgirsti gitarą su heavy distortion efektu (dainoje „Coffee Shop“).
„Red Hot Chili Peppers“ tarsi grįžta į savo pradžią tokiose kompozicijose, kaip „Walkabout“: funko, džiazo elementų pilna melodija skamba taip, lyg būtų ką tik paimta iš grupės debiutinio albumo. Dainą „Pea“ atlieka vien tik Flea, pritardamas sau akustine bosine gitara. Albumą neabejotinai puošia tokie kūriniai, kaip stilinga akustinė baladė „My Friends“ bei iš kitų išsiskirianti funko kompozicija „Aeroplane“. „Tearjerker“ – daina, atskleidžianti vokalisto Anthony širdgėlą po „Nirvanos“, su kuria „Red Hot Chili Peppers“ anksčiau kartu koncertavo, lyderio Kurto Cobaino mirties.
Nepaisant to fakto, jog Johnas Frusciante iki šiol atsisako koncertuose groti kūrinius iš „One Hot Minute“ repertuaro, albumas buvo du kartus tituluotas platininiu, o vien tik JAV buvo parduota virš dviejų milijonų albumo kopijų. „One Hot Minute“ susilaukė tiek teigiamų, tiek neigiamų recenzijų viso pasaulio spaudoje, „Red Hot Chili Peppers“ gerbėjų gretose albumas taip pat vertinamas prieštaringai: vieni teigia, jog kitoks nei įprasta skambesys yra tik pliusas, kiti – jog nei Dave’o Navarro grojimo stilius, nei asmenybė nesiderina prie „Red Hot Chili Peppers“.
Westbam
Westbam (Maximillian Lenz; g. 1965 m. kovo 4 d., Miunsteryje) – Vokietijos muzikantas, techno rave stiliaus DJ. Jo brolis Fabian Lenz taip pat DJ, žinomas kaip DJ Dick.
Sceninį vardą pasirinko išreikšdamas pagarba „Afrika Bambaataa“ ir savo gimtajam kraštui: „Westphalia Bambaataa“.
Karjera
Savo DJ‘aus karjerą pradėjo 1983 metais gimtajame mieste Miunsteryje. 1984 persikėlė į Berlyną, kur išleido savo pirmąjį įrašą: 17 – This Is Not a Boris Becker Song. 1986 kartu su Klaus’u Jankuhn’u, Fabian’u Lenz’u (DJ Dick) ir William’u Röttger’u įkūrė įrašų kompaniją "Low Spirit Recordings. 1989 metais grojo pirmajame „Meilės parade“ (Love Parade) Berlyne. dar po kelių įrašų išleido pirmąjį savo albumą „The Cabinet“. 1991 metais Berlyne organizavo pirmąjį „Mayday“ festivalį, tuo metu tai buvo didžiausias techno festivalis Vokietijoje (jame dalyvavo daugiau kaip 5000 žmonių). Ši festivalį jis organizuoja iki šiol, taip pat yra „Members of Mayday“ narys, ir „Mayday-Anthems“ prodiuseris.
Projektai
Be vardo Westbam, Maximilian’as Lenz’as, dar naudojo:
Papūginės lūpažuvės
Papūginės lūpažuvės (Pseudolabrus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Skaivonys
Skaivonys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke. Yra pilkapis, vakaruose – Versekos aukštupys.
Paprastasis ankstyvasis pelėdgalvis
Paprastasis ankstyvasis pelėdgalvis (Orthosia incerta) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys.
Sparnų ilgis 35-40 mm. Spalvinė gama varijuoja nuo tamsiai pilkos iki oranžinės.
Finn
Finn – vienvietė sportinė burvaltė.
Istorija
„Finn“ klasę 1949 m. sukūrė kanojų dizaineris iš Švedijos Rickard Sarby specialiai 1952 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Nuo to laiko klasė įtraukta į visas olimpines žaidynes ir tapo viena populiariausių olimpinių buriavimo klasių.
2024 m. Finn klasė išbraukta iš olimpinės programos.
Liudvinavas (kaimas)
Liudvinavas – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Liudvinavo miestelio, Šešupės kilpoje, priešais Dovinės žiotis. Kolektyviniai sodai.
Enugu
Enugu (arba Enugwu) yra valstijos sostinė Nigerijoje. 2007 m. mieste buvo 688 862 gyventojai. Enugu gyvena igbų etninė grupė, kuri yra viena iš trijų didžiausių etninių grupių Nigerijoje. Enugu pavadinimas kilo iš dviejų igbų kalbos žodžių „enu Ugwu“ arba „Kalno viršūnė“. Miesto šūkis – Perpetual Apex Pride.
Istorija ir politika
Nuo pat Nigerijos Nepriklausomybės 1960 m. Enugu buvo Rytinio Regiono sostinė. 1967 m. gegužės 27 d., Nigerijos valdžia tris regionus suskirstė į dvylika valstijų. Rytinis Regionas buvo išardytas ir Enugu tapo Rytų Centrinės valstijos sostine. 1967 m. gegužės 30 d. Enugu buvo paskelbta pirmaja trumpalaike tautos sostine Biafros Respublikoje; 1967 m. rugsėjo 28 d., kai Enugu buvo užgrobta Nigerijos kariuomenės, Biafros sostinė išsikėlė į Emuahią. 1970 m. Nigerijos pilietinio karo pabaigoje, Enugu ir vėl tapo Rytų Centrinės valstijos sostine. 1976 m. vasario 3 d., Rytų Centrinė dalis ir vėl buvo padalinta į dvi naujas valstijas: Imo ir Anambra. Enugu tapo Anambros valstijos sostine.
1991 m. diktatūrinė Ibrahimo Babangidos kariuomenė padalijo Anambros valstiją į dvi naujas valstijas: Enugu ir Anambros valstiją. Enugu priminė kaip naujai sukurtą Enugu valstijos sostinę, o Awka buvo pavadinta kaip naujaja Anambros valstijos sostine.
Pagrindiniai vietiniai gyventojai mieste yra Ogui Nike, kurie gyvena Hotel Presidential, Obiagu ir Ama-Igbo apylinkėse, taip pat Igewuzi ir Onu-Asata srityse. Kitos grupės, įskaitant Awkunanaw žmones, kurie daugiausiai gyvena Achara Layout ir Uwani srityse; Enugwu Ngwu žmonės, kurie gyvena kalvos viršūnėje. Rastos anglies iškasenos jų žemėse yra duodamos kolonijoms aplink kalvos papėdę. Miestas buvo pavadintas Enugwu Ngwu Gefore, o vėliau pervadintas į paprasčiausią Enugu. Nike čiabuviai daugiausia gyvena aplink Abakpa, Lji-Nike ir Emene valstijų sostinės ribas.
Geografija
Pagrindinės didžiosios Enugu gatvės: Okpara Avenue, Chime Avenue, Ogui Road, Zik Avenue, Agbadi Road, Abakpo Nike Road, Abakaliki Road, Airport Road, Emene Road, Presidential Road ir Rangers Avenue.
Ekonomika
Pravardė „Anglies miestas“ jau buvo ankstyvaisiais 1900 m., Enugu tapo svarbesniu centru savo anglies iškasenų atsargomis atrastų Alberto Eresto Kitsono Udi plokščiakalnyje. Nigerijos Anglies Korporacija įsikūrė Enugu mieste 1950 m.
Daugelis Enugu gyventojų pardavinėja prekes šalikelėje arba vienoje iš daugelio Enugu turgaviečių. Labiau populiarios turgavietės – Ogbete, Artisan ir New turgavietės. Turgavietėse pardavinėjami vietiniai maisto produktai, rūbai ir audeklai, rankų darbo daiktai ir brangenybės.
Bludava
Bludava arba Kostrovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Bludavō prūsiškos kilmės. 1258 m. minimas Blodewe. 1906 m. į vakarus nuo kaimo, Kononenbergės kalvelėje rasti ir tyrinėti I a. – IV a. Bludavos kapinynai ir senovės gyvenvietė. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai – rinkimai, kuriuose ketveriems metams renkamos 60 Lietuvos savivaldybių tarybos, vykstantys nuo 1990 m. Nuo 2015 m. šių rinkimų metu taip pat tiesiogiai renkami savivaldybių merai.
Teisinis pagrindas
Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai vyksta 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus, o nuo 2011 m. ir iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Mandatų skaičius atskirų savivaldybių tarybose priklauso nuo rinkėjų skaičiaus tose savivaldybėse. Iki 2000 m. buvo renkamos 56 savivaldybių tarybos, vėliau – 60-ies. Didžiausia Vilniaus miesto savivaldybės taryba – 51 narys, mažiausia – Neringos savivaldybės taryba – 15 narių.
Keretės ežeras
Keretės ežeras, Keretė, Keretjervis  – ežeras Rusijoje, šiaurės Karelijoje. Plotas 223 km², su salomis – 298 km². Kranto linija labai raižyta, gausu įlankų, salų (~140, didžiausia – Vičanų), pusiasalių. Ilgis 44 km, plotis 19 km. Gylis iki 5 m. Vasarą vietomis užauga augmenija. Užšąla lapkritį, atitirpsta gegužę.
Įteka Kerževos, Narvos, Nolios upės, išteka Keretės upė į Baltąją jūrą. Žvejyba.
Pražangiažiedė plunksnalapė
Pražangiažiedė plunksnalapė (Myriophyllum alterniflorum) – tai plunksnalapės rūšis, kuri yra paplitusi šiaurės ir vakarų Europoje, šiaurės Afrikoje ir šiaurės rytų Šiaurės Amerikoje. Švento ežere rasta pražangiažiedė plunksnalapė, tai vienintelė šio augalo augavietė Lietuvoje. Pražangiažiedė plunksnalapė auga vandenyje: tvenkiniuose ir upeliuose. Ji paprastai auga virš vieno metro ilgio.
Biologija
Stiebas