cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bartninkų bažnyčios šventoriaus koplyčia
Istorija
Kultūros vertybių registre pateikiami koplyčios pastatymo metai – apie 1663 m. Žinomas jos smailės kryžiaus amžius – XIX a. pradžia.
Architektūra
Mūrinė koplyčia stūkso pietiniame šventoriaus pakraštyje. Ji aštuonkampio plano, vienos patalpos, su laidojimo rūsiu. Stogas kūginis, aštuonšlaitis, dengtas skarda, profiliuotu pastogės karnizu. Viršūnę vainikuoja geležinis ornamentuotas kryžius, kurio aukštis apie 1,5 m., datuojamas XIX a. pradžia. Jis vietinio kalvio darbo, lotyniškų proporcijų, dekoratyvus, išraiškingos puošybos. Vakariniame (pagrindiniame) koplyčios fasade įstatytos dvivėrės medinės durys su įstrižų lentų apkalu, durų viršlangiu. Laidojimo rūsys raudonų plytų mūro sienomis ir skliautine perdanga. Į rūsį įrengti laiptai.
Pasaulio greitųjų šachmatų čempionatas
Čempionato nuostatai
Nuostatai (dalyvių atranka, formatas, laiko kontrolė, nugalėtojų nustatymas ir apdovanojimai) laikui bėgant keitėsi. Žemiau pateikiami 2022 m. čempionato nuostatai.
Dalyvių atranka
Teisę dalyvauti turi žaidėjai, kurių reitingas yra bent 2550 bet kuriame iš dvylikos, naujausių iki varžybų pradžios, standartinio, greitųjų, ar žaibo šachmatų FIDE reitingų sąrašų. Nepaisant jų titulo ar reitingo, dabartiniai nacionaliniai čempionai, dešimt FIDE prezidento paskirtų žaidėjų. Beto, organizatoriai, savo nuožiura, gali pakviesti iki 15 papildomų žaidėjų.
Formatas
Varžybos vyksta dvi dienas šveicariškąja sistema, žaidžiama 13 ratų.
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama laiko: 15 min. + nuo 1-o ėjimo 10 sek.
Nugalėtojo nustatymas
Nugalėtojas nustatomas pagal taškus: pergalė – vienas, lygiosios – pusė, pralaimėjimas – nulis taškų. Daugiausiai taškų surinkęs dalyvis tampa nugalėtoju.
Keliems dalyviams, surinkus vienodai taškų, pirmumą turi žaidėjas, kurio pasirodymo turnyre papildomas rodiklis, paskaičiuotas eilės tvarka, yra aukštesnis:
Kai į pirmąją vietą pretenduoja keli dalyviai, surinkę vienodai taškų, jų vietos išaiškinamos žaidžiant žaibo partijas.
Jei pretenduojančių dalyvių į 1-ąją vietą yra daugiau nei du, žaidžiamas atkrintamųjų (vieno minuso sistemos) turnyras. Pirmajam ratui dalyvių varžovai parenkami pagal jų paskaičiuotus papildomus rodiklius. Mačas susideda iš vienos partijos su laiko kontrole: 3 min. + 2 sek. nuo pirmo ėjimo. Žaidėjas, turintis aukštesnį paskaičiuotąjį papildomą rodiklį, žaidžia baltosiomis figūromis.
Apdovanojimai
Pirmąsias tris vietas dalyviai apdovanojami medaliais, o už pirmas 35 vietas, gauna piniginius prizus.
Iki 2012 m.
1987 m. FIDE suvažiavime Sevilijoje buvo nuspręsta sukurti naują oficialų „aktyvių šachmatų“ pasaulio čempiono titulą su laiko kontrole – 30 minučių kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos. thumb|240px| Skelbimas apie [[1988 m. pasaulio aktyviųjų šachmatų čempionatą Masatlane. ]] Turnyras dėl šio naujo titulo buvo surengtas 1988 m. metais Masatlane (Meksika). Jį laimėjo A. Karpovas, tačiau daugelio geriausių didmeistrių, tokių kaip G. Kasparovo ir kt. tarp dalyvių nebuvo. Po poros metų, G. Kasparovo iniciatyva, FIDE pakeitė laiko kontrolę iš 30 min. į 25 min., o pavadinimą į greituosius šachmatus.
1992 m. Budapešte įvyko pirmieji moterų žaibo ir greitųjų šachmatų pasaulio čempionatai. Aplenkusi savo seseris Juditą ir Sofiją, abu titulus iškovojo vyriausioji iš seserų – Siuzana Polgar,
Tais pačiais metais liepos 5-10 d. Briuselyje vyko vieno minuso sistemos atkrintamųjų turnyras. Dalyvavo 32 elitiniai pasaulio žaidėjai. Anglas Michaelis Adamsas, pradžioje įveikęs tris savo tautiečius: Džoną Naną, Naidželą Šortą ir Džonataną Spilmaną, pusfinalyje būsimą pasaulio čempioną iš Indijos – Višvanataną Anandą, o finale – vokietį Eriką Lobroną, laimėjo varžybas.
Vis dažniau buvo rengiami greitųjų turnyrai, o greitosios partijos, žaidėjams standartinio laiko varžybose surinkus po lygiai taškų, pradėtos naudoti vietų patikslinimui. Tad 2003 m. FIDE atgaivino idėją rengti pasaulio greitųjų šachmatų čempionatą
Turnyras vyko spalio 24-30 d Cap d’Agde mieste, pietų Prancūzijoje, Kiekvienam dalyviui iki partijos pabaigos buvo skirtos 25 min. + po kiekvieno ėjimo 10 sek. Dalyvavo 16 žaidėjų. Vienuolika jų – iš dvylikos pasaulyje geriausiųjų sąrašo. Po dviejų ratų sistemos turnyrų į atkrintamųjų ketvirtfinalį pateko po 4 žaidėjus.
Finale Višvanatanas Anandas įveikė Vladimirą Kramniką rezultatu: 1,5-0,5.
Po 2012 m.
2012 m. pasaulio greitųjų ir greitųjų šachmatų čempionatai pagaliau tapo reguliariomis kasmetinėmis varžybomis, kuriose kiekvienam žaidėjui laiko kontrolė: greitiesiems šachmatams – 15 minučių + 10 sek. Liepos 6-8 dienomis Astanoje vyko atviras greitųjų, o kitas dvi dienas – žaibo turnyras. Greitųjų čempionate dalyvavo 16 žaidėjų, Turnyras vyko ratų sistema. Jis baigėsi Sergejaus Karjakino pergale, Magnusas Karlsenas buvo antras, o bulgaras Veselinas Topalovas ir azerbaidžanietis Šahrijaras Mamedjarovas pasidalino trečiąją vietą.
Moterų greitųjų šachmatų ir žaibo čempionatai vyko Batumyje 2012 m. gegužės 30 – birželio 6 d. Greitųjų šachmatų 11-kos ratų šveicariška sistema žaistą turnyrą (25 min. +10 sek.) laimėjo bulgarė Antoaneta Stefanova (8,5 tšk. iš 11).
2013 m. metais pasaulio čempionatai vyko Chanty Mansijske (Rusijoje. Nugalėjo Šahrijaras Mamedjarovas (11,5 tšk. iš 15).
2014 m. Dubajuje čempionu tapo Magnusas Karlsenas, surinkęs 11 tšk. iš 15 galimų. Jis laimėjo abu čempionatus: „greitųjų“ (15 min. + 10 sek.) ir „žaibo“ (3 min. + 2 sek) 17 tšk. iš 21).
Moterų 2014 m. pasaulio greitųjų šachmatų čempionate (15 min. + 10 sek.), kuris buvo žaidžiamas balandžio 23-29 d. Chanty Mansijske, 1-ą vietą laimėjo Kateryna Lagno (10,5 tšk. iš 15).
Atvirųjų čempionatų prizininkai nuo 2012 m
Pastaba. Užrašas „10,5/15“ reiškia, kad sužaidus 15 partijų, surinkta 10,5 taško. Užrašas 15‘+10“ – 15 min. + 10 sek. po kiekvieno ėjimo.
Išorinės nuorodos
Trumpa greitųjų šachmatų istorija
Karolis Parčevskis
Karolis Parčevskis (,, 1875 m. Jokūbave, Kartenos vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1957 m. gruodžio 8 d. Lenkijoje) – Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Nałęcz herbo bajoras, Parčevskių giminės Jokūbavo šakos atstovas, spaudos bendradarbis, gydytojas terapeutas, medicinos profesorius.
Biografija
Mokėsi Šiaulių ir Sankt Peterburgo gimnazijose, 1895-1901 m. studijavo Sankt Peterburgo Karo medicinos akademijoje. Baigęs studijas, liko dirbti akademijoje vidaus ligų klinikos ordinaru, apsigynė medicinos mokslų daktaro laipsnį, 1904 m. buvo mobilizuotas gydytoju į Rusijos kariuomenę ir dalyvavo kare su Japonija. 1914 m. vėl buvo mobilizuotas, I-jo pasaulinio karo metais tarnavo karo gydytoju Izmailovo leibgvardijos pulke, o vėliau buvo karo belaisvių keitimosi komisijos narys.
1918 m. su šeima grįžo į Lietuvą, apsigyveno Stončiuose. 1920, 1927-1930 m. dirbo konsultantu karo ligoninėje Kaune, o 1933-1939 m. buvo Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Klaipėdoje vidaus ligų skyriaus vedėjas.
Dirbo pedagoginį darbą: dėstė Aukštuosiuose medicinos kursuose Kaune, buvo kviečiamas dirbti Vytauto Didžiojo universitete.
Žurnale „Medicina“ paskelbė mokslinių straipsnių. thumb|left|250px|Karolis ir Elena Parčevskiai, 1902 m. 1941 m. birželio 16 d. su žmona Elena buvo suimtas. Išvežtas į Rešotų lagerį (Nižnij Ingašo rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija), o žmona ištremta į Kortkeroso miškų ūkį (Komija, Rusija). SSRS vidaus reikalų liaudies komisariato Ypatingojo pasitarimo 1943 m. sausio 30 d. nuteistas 5 metams tremties, kurią atlikti 1944 m. spalio 5 d. perkeltas į Bijską, Altajaus kraštas. 1944 m. pabaigoje repatrijavo į Lenkiją.
Šeima
1902 m. vedė Eleną Jasevičiūtę (1877 m., Samara – 1941 m. rugsėjo 6 d., Kortkerosas, Komija), 1863 m. sukilimo dalyvių inžinieriaus Karolio Jasevičiaus ir Kotrynos Misevičiūtės dukterį, gimusią tremtyje. Nuo 1880 m. ji su tėvais gyveno Sankt Peterburge, kuriame baigė gimnaziją ir prancūzų kalbos studijas mokytojų seminarijoje. Jos sesuo Marija Jasevičiūtė ištekėjo už Karolio Parčevskio brolio Vincento Parčevskio.
Karolis ir Elena Parčevskiai turėjo vienintelę dukrą Ireną Parčevskaitę (1902-1981), kuri ištekėjo už Lietuvos karininko ir diplomato Leopoldo Dymšos (1893-1959). Jiedu ir dukra Marija (g. 1929 m. Kaune) II-jo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vakarus, apsigyveno Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Kilminė
Kilminė – upelis Lietuvoje, Alytaus rajone; Paežerėlės kairysis intakas (Peršėkės baseinas). Prasideda pelkaitėje šalia Likiškėlių, prie Alytaus vakarinių pakraščių. Pradžioje teka pelkėtu slėniu į šiaurės vakarus, prateka Pluvijos ir Gudelių ežerus, toliau ta pačia kryptimi teka laukais, kol suteka su Paežerėle ties Daugirdais.
Karolis Parčevskis
Dvaras
Paveldėtame Stončių palivarke Karolis Parčevskis 1902 m. įkūrė dvaro sodybą, kurioje pastatė gyvenamuosius ir ūkinius-gamybinius pastatus, o 1906 m. pasodino parką. Dvaro rūmai buvo mediniai, dviejų aukštų, suręsti iš 1000 ąžuolinių rąstų, naudojant tik ąžuolines vinis. Po 1918 m. dvare įsirengė lazaretą, kuriame priiminėjo ir gydė Jokūbavo apylinkės ligonius.
Kilminė
Intakas: Santaika (kairysis).
Beveik visa upelio vaga ištiesinta. Prie Kilminės yra Likiškėliai, Kaniūkai, Luksnėnai, Aniškis, Daugirdai.
Švarpliai
Švarpliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Girėnų.
Aliaksejus Baga
Aliaksejus Baga arba Aleksejus Baha (g. 1981 m. vasario 2 d.) – Gudijos futbolo specialistas, futbolo treneris. Buvęs Vilniaus „Žalgirio“ vyr. treneris.
Futbolininko karjera
Profesionalo karjerą pradėjo BATE klube. 2007 m. žaidė Latvijoje. Paskutiniuoju profesionaliu klubu tapo Dinamo Brest.
Trenerio karjera
Baigęs futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos. 2011–2018 m. dirbo trenerio asistentu Bate klube. 2018–2019 m. buvo šios ekipos vyr. treneriu.
2020 m. sausio 19 d. pranešta, kad atvyko į Lietuvą ir treniruos Vilniaus „Žalgirį“. Sutartis pasirašyta metams. (Numatyta galimybė ją pratęsti.) Spaudoje pasirodė pranešimai, kad šį specialistą kvietėsi ir Marijampolės „Sūduva“, tačiau jis norėjo dirbti Vilniuje.
Baigiantis sezonui, ėmė sklandyti gandai, kad A. Baga pereis treniruoti Kazachstano FK Aktôbe klubą. Baga tuo metu gandus neigė, tačiau pasibaigus sezonui gandus patvirtino, ir nutraukė sutartį su FK Žalgiriu.
2021 m. treniravo kazachų FC Aktobe klubą, tačiau gegužės mėnesį po pralaimėjimo Astanos ekipai treneris paliko postą.
2021 m. grįžo į Baltarusiją, treneriu dirbo FK Šachcior klube.
2022 m. išvyko į Azerbaidžaną ir tapo Sumqayıt FK strategu.
Notodden FK
Notodden FK – Norvegijos futbolo klubas iš Nutodeno.
Aliaksejus Baga
Žaidėjo
BATE
Notodden FK
Istorija
Klubas įkurtas 1999 m. Žaisdavo antros arba trečios pakopos pirmenybėse.
Aliaksejus Baga
Trenerio
BATE Žalgiris
Notodden FK
Istorija
2018 m. pateko į Pirmą divizioną (antrą pakopą).
Nagant M1895
Nagant M1895, naganas  – 7 šoviniais užtaisomas belgo Leono Nagano (Léon Nagant) sukonstruotas revolveris, sukurtas Rusijos imperijos užsakymu.
Gibraltaro futbolo varžybos 2019–2020 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2019–2020 m.
Nagant M1895
Revolveris naudoja specialų šovinį 7,62x38 mm R. Revolveris naudoja neįprastą vamzdžio užrakinimą, kur atlaužiant gaiduką būgnas pasistumia priekin ir panaikina plyšį tarp būgno ir vamzdžio. Taip sulaikomos parako dujos, dėl ko padidėja kulkos greitis, be to, su naganu gali būti naudojamas duslintuvas, kas labai nebūdinga revolveriams.
Buvo sukurti policijos ir armijos naganų variantai Švedijai (7,5 mm M1887), Norvegijai (M1893), Lenkijai ir Graikijai (M1895).
Gibraltaro futbolo varžybos 2019–2020 m.
Finalo rungtynės
Dėl pandemijos finalo rungtynės neįvyko. Turnyro nugalėtojai liko neišaiškinti.
Nagant M1895
Istorija
Léon Nagant ir jo brolis Emile buvo žinomi Rusijos karinėms žinyboms, nes dalyvavo konkurse rusiškam armijos šautuvui sukurti, kurio dėka buvo sukurtas 1891 m. Mosino šautuvas. Nagano revolveris tapo standartiniu Rusijos kariuomenės ir policijos asmeniniu ginklu, o vėliau plačiai buvo naudotas Raudonojoje Armijoje ir kitose jėgos struktūrose (Čeka, OGPU, NKVD).
Pirmiausia Nagano revolveriai buvo gaminti Lježe (Belgija), bet vėliau jų gamyba buvo perkelta į Rusiją.
1933 m. Nagano revolverius ėmė keisti Tokarevo pistoletas TT, bet naganai ir toliau buvo plačiai gaminami ir naudojami, pvz., Antrajame pasauliniame kare.
Dar ir dabar kai kur Rusijoje naganus naudoja – Rusijos geležinkeliai, kai kur atkampiuose rajonuose – milicija.
Nagano revolverio vamzdžio užsandarinimo sistema leido naudoti duslintuvus. Antrojo pasaulinio karo metais TSRS žvalgybiniai daliniai ir diversantai naudojo naganus su garso duslintuvais (vadintais Bramito įtaisais). Kaip ir kitus begarsius ginklus (pvz., Sten Mk VIS), trofėjinius naganus naudojo ir hitlerinė Vokietija. Naganus su duslintuvais naudojo taip pat ir Vietkongo partizanai. Naganas su duslintuvu yra CŽV muziejuje Lenglyje (JAV).
Techninės savybės
Revolveriai tarp būgno ir vamzdžio turi mažą plyšį, kuris leidžia būgnui suktis, kad prieš vamzdžio kanalą atsistotų būgno šovinio lizdas su šoviniu. Šūvio metu kulka turi peršokti šį tarpą, ir tai turi neigiamų pasekmių:
Naganas turi įtaisą, kuris atlaužiant gaiduką pasuką būgną ir pastumia jį pirmyn. Taip uždaromas plyšys tarp būgno ir vamzdžio. Sulaikyti dujas padeda ir ypatinga šovinio konstrukcija. Kulka yra visiškai paslėpta tūtelėje, o tūtelė yra šiek tiek siauresnė ties anga. Vamzdžio kanalas ties būgnu yra silpnai kūgiškas, į tą kūgišką vietą remiasi tūtelės priekinė dalis, kas dar labiau užsandarina plyšį.
Uždarius plyšį ir sulaikant dujas kulkos greitis padidėja nuo 15 iki 45 m/s. thumb|left|200px|Naganas dėkle. Nagano „vartai“ atidaryti užtaisymui šoviniais.
Nagano trūkumas – lėtas užtaisymas. Tūtelės iš būgno išimamos po vieną, šoviniai dedami irgi po vieną, tad užtaisymas nepatogus ir ilgai trunkantis.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą naganai buvo gaminami dvejopi. Viengubo veikimo modelis buvo skirtas kareiviams, o dvigubo veikimo modelis – karininkams. Viengubo veikimo naganus po 1918 m. gamino tik sportiniam šaudymui į taikinius. Daugelį viengubo veikimo naganų perdirbo į dvigubo veikimo, tad viengubo veikimo naganai pasidarė gana reti.
Juknaičių geležinkelio stotelė
Istorija
1875 m. buvo atidarytas Klaipėdos–Tilžės geležinkelis. Kadangi Klaipėdos apskrities valdyba nemokamai davė žemės geležinkeliui tiesti apskrities teritorijoje, tai gavo sustojimo vietas Juknaičiuose ir Kukoraičiuose bei geležinkelio stotį Šilutėje. Apie 1980 m. stoties pastate buvo nedidelė keleivių salė ir kasa, kitose patalpose gyveno žmonės. Traukiniai važiuodavo į Šilutę, Klaipėdą, Pagėgius.
Bandirmaspor
Bandırmaspor – Turkijos futbolo klubas iš Bandirmos. Namų rungtynes žaidžia Liepos 17-osios (17 Eylül) stadione. Klubo spalvos– ruda ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 1965 m. Bandirmoje.
2019–2020 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais ir pateko į Pirmą lygą.
2020–2021 m. sezone buvo vienuolikti Pirmoje lygoje.
Švarpliškiai
Švarpliškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Stirnėnų.
Sergej Dmitrijev
Sergej Dmitrijev (g. 1959 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – pedagogas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 8-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. įstojo į Smolensko pedagoginį institutą, kurį 1983 m. baigė ir įgijo istorijos ir anglų kalbos mokytojo specialybę. 1992–1993 m. mokėsi Maskvos verslo aukštojoje mokykloje.
1976–1978 m. gamybinio susivienijimo „Elfa“ šaltkalvis surinkėjas. 1983–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1984–1989 m. Vilniaus 1-osios sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalies viršininko pavaduotojas. 1990–1995 m. dirbo komercinėse organizacijose.
2000–2004 m. ir 2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2007–2012 m. ir nuo 2019 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1995 m. politinės organizacijos „Lietuvos rusų sąjunga“ steigėjas, organizacijos pirmininkas. Nuo 2002 m. Rusijos tėvynainių užsienyje gynimo centro „Maskva-Rossijane“ Koordinacinės Tarybos narys. 2003 m. Rusijos tėvynainių tarptautinės tarybos sprendimu apdovanotas „Krištoliniu rituliu“ už pasiekimus visuomeninėje veikloje tėvynainių labui. Žmona Olga, duktė Jekaterina.
Vita Šiaučiūnaitė
(g. 1977 m. sausio 11 d. Kupiškyje) – Lietuvos aktorė , pedagogė.
2014 m. filme „Redirected“ atlikusi nuotakos Saulės vaidmenį tapo plačiai žinoma šalyje.
Kafas (reikšmės)
Kafas gali reikšti:
Oxylabs
Oxylabs - tarpinių serverių ir viešosios interneto duomenų rinkimo programinės įrangos tiekėjas. Įmonė buvo įkurta Vilniuje, Lietuvoje, 2015 m. Pasak įmonės tinklalapio, ji turi daugiau nei 1000 klientų visame pasaulyje.
Bendrovė „Oxylabs" parduoda tarpinius namų ūkių ir duomenų centrų serverius, bei automatinio duomenų rinkimo sprendimus. Šie sprendimai naudojami rinkos tyrimams, prekės ženklo apsaugos sistemoms, įmonių ir produktų įvertinimų stebėjimams, ir paieškos variklių optimizavimo įrankiams.
Istorija
„Oxylabs" pirmasis produktas buvo duomenų centrų tarpiniai serveriai. Vėliau bendrovė pradėjo teikti namų ūkių tarpinius serverius ir viešojo interneto duomenų rinkimo sprendimus kaip savo verslo modelio dalį.
2020 m., „Oxylabs" suformavo dirbtinio intelekto ir mašininio mokymosi patariamąją tarybą. Netrukus po to buvo sukurtas dirbtiniu intelektu grįstas tarpinių serverių produktas.
2022 m. bendrovė įsigijo Silicio slėnio įmonę „Webshare Software Company”.
Apdovanojimai
„Oxylabs" kelis metus iš eilės, yra gavusi geriausio tarpinių serverių tiekėjo apdovanojimą iš „Proxyway”.
2021 m. bendrovė laimėjo Ryšių reguliavimo tarnybos (RRT) rengtą GovTech iššūkį. „Oxylabs” pateikė automatizuotą sprendimą, leidžiantį atpažinti nelegalų turinį internete.
Izabelinas
Izabelinu vadinamos gyvenvietės:
Tornadų alėja
thumb|right|JAV Tornadų alėjos, kurioje siautėja didžioji dauguma striprių tornadų, kontūrai
Etimologija
Terminas pirmą kartą pavartotas 1952 m. moksliniame tyrimo projekte. Jos autoriai – meteorologai Ernest J. Fawbush ir Robert C. Miller, kurie 1948 m. tapo pirmieji žmonės teisingai nuprognozavę tornado susidarymą.
Poveikis
Tornadų alėjos viduryje pastatų statymo taisyklės yra žymiai griežtesnės nei kitose JAV dalyse. Reikalaujama sutvirtinti stogus, o namų pamatų sujungimas su namu turi būti daug saugesnis. Kitos dažnos saugumo priemonės yra specialių rūsių, kuriuose galima pasislėpti tornado metu, įrengimas ir specialių sirenų, perspėjančių apie artėjantį tornadą, įrengimas. Apie tornadų pavojų dažnai pranešama ir per vietinių žiniasklaidos priemonių orų prognozių pranešimus. Keleto tyrimų rezultatų duomenimis, Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje yra ir mažesnių zonų, kurias taip pat galima pavadinti tornadų alėjomis.
JAV tornadų skaičius 1950–1994 m.
(Kursyvu parašytos valstijos yra Tornadų alėjos teritorijoje.)
Sivašas
thumb|250px|[[Raudonoji armija|Raudonosios Armijos kariai brenda per Sivašą 1943 m.]]
Sivašas arba Pūvanti jūra  – seklių įlankų sistema Azovo jūros vakaruose, tarp žemyno ir Krymo pusiasalio. Ilgis 200 km, plotis iki 35 km. Plotas 2560 km². Sivašą nuo jūros skiria ilga ir siaura Arabato nerija. Su jūra jungiasi siauru Heničesko sąsiauriu.
Sivašas yra itin seklus, būdingas gylis 0,5-1 m. Giliausia vieta – tik 3 m. Dugną dengia storas (iki 5 m) dumblo sluoksnis. Vasarą jis skleidžia nemalonų kvapą todėl įlanka ir pavadinta Pūvančia jūra. Vanduo labai druskingas, veikia keletas druskos gavybos įmonių. Krantai lėkšti, pelkėti, druskingi. Pusiasalis dalina į Rytų ir Vakarų Sivašą, kuriuos jungia Čongaro sąsiauris.
Švedai (Vilnius)
Švedai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Avižienių. Jo teritorijos vakaruose, beveik už kilometro nuo kaimo pastatų, stūkso mišku apaugęs Pikutiškių, Švedų piliakalnis.
Tunebai
Tunebai arba uvai (u’wa) – indėnų čibčų tauta, gyvenanti daugiausia šiaurės rytų Kolumbijoje (Bojakos, Araukos, Santandero, Šiaurės Santandero dep.) ir aplinkinėse Venesuelos srityse. Įsikūrę Siera Nevada del Kokuji kalnų Rytų Kordileroje pašlaitėse. Populiacija – 7–8 tūkst. žmonių. Tunebų kalba priklauso čibčų kalboms, turi 3 tarmes. Taip pat dalis kalba ispaniškai. Išlaikę tradicinę tikybą.
Antiherojus
thumb|upright|[[Don Kichotas – antiherojus klasikinėje literatūroje]] Antiherojus – protagonistas, kuris stokoja tradiciniam herojui būdingų savybių, tokių kaip idealizmas, drąsa ir moralė. Antiherojus gali pasižymėti neigiamais bruožais, kurie priešingi herojiškiesiems, arba gali jų turėti labai ribotai. Antiherojai kartais atlieka didvyriškus poelgius, tačiau dažniausiai vedini ne herojiškų ketinimų arba ne herojiškais būdais.
Tunebai
Su europiečiais ryšius užmezgė XVI a. vid. Dėl gamtinės atskirties tunebai faktiškai išlaikė autonomiją.
Antiherojus
Antiherojų pavyzdžiai: Dedpulas, Homer Simpson, Spawn, Baudėjas, Ernis, Han Solo, Don Kichotas, Skrudžas Makdakas
Tunebai
Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, bananai, cukranendrės ir kt.), medžiokle, žvejyba, rankiojimu, druskos gavyba (seniau – svarbi mainų prekė), nuo XX a. pradėjo laikyti stambiuosius raguočius. Tradiciniai amatai – pynimas ir keramika.
Tunebų šeima užima didelį, elipsiško plano būstą su kūgišku stogu. Dabar paplitę mažųjų šeimų kreoliški namai. Seniau kaimai skirstydavosi į rytinę ir vakarinę puses, kurių kiekviena turėdavo savo šamaną ir vyrų namą, be to, dar būdavo bendras vyrų namas kaimo viduryje. Dabar paplitusi kreoliška apranga, puošiasi gyvūnų dantų vėriniais. Tunebai skirstosi į 6 (seniau ~20) egzogaminių toteminių brolijų, susijusių apsikeitimais nuotakomis. Brolijai vadovauja vadas ir šamanas. XX a. brolijų egzogamiškumas nunyko. Giminė vedama pagal motinos liniją, sutuoktiniai kraustosi į nuotakos namus. Pripažįstamos santuokos tarp pusbrolių ir pusseserių. Išlaikę mitologiją, mergaičių įšventinimus į moterystę, kalendorines apeigas, kurias lydi šokiai apie laužą vado namuose, mitologinio pobūdžio dainų dainavimas, kriauklių pūtimas rytais. Šamanai kvėpia narkotinį mišinį jopo.
Nusikalstamumas Lietuvoje
Nusikalstamumas Lietuvoje - neteisėto elgesio atliekant baudžiamąsias veikas visuma Lietuvoje.
Istorija
Lietuvoje pastaruoju metu, kai  pereinama iš vienos socialinės,  politinės   sistemos   į   kitą,   minėtų   prieštaravimų   ir  nusikalstamumo  problema   tampa  itin  didelė. Kriminogeninė situacija  Lietuvoje   yra  labai   panaši  į   buvusios  SSRS  respublikose ir  Rytų Europos šalyse, kuriose iš totalitarinės  visuomenės pereinama į demokratinę.
Nusikalstamų veikų 2010 m. Lietuvoje, lyginant su 2009 metais, sumažėjo 6,7 procento. LR vidaus reikalų ministerijos duomenimis, 2010 m. įvykdyta 77,7 tūkst. nusikalstamų veikų, iš jų viešose vietose - 20 tūkstančių. Pastarasis skaičius mažiausias nuo 2004 metų. 2009 m. viešose vietose nusikalstamų veikų buvo 21 000.
Lyginant 2010 metų sausio-lapkričio mėnesių duomenis su tuo pačiu laikotarpiu 2009 m., labiausiai nusikalstamų veikų sumažėjo kurortuose - Neringoje (50 proc.), Palangoje (24 proc.) bei Druskininkuose (21,3 proc.). Daugiau nusikaltimų veikų buvo padaryta Birštone (50,6 proc.), Lazdijų (32,1 proc.) ir Alytaus (20,6 proc.) rajonuose. Vilniaus mieste, lyginant šiuos laikotarpius, nusikalstamų veikų padaryta 14,4 proc. mažiau.
Švediškiai
Švediškiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tubelių.
Istorija
Lukšių apylinkės Švediškių kaimas 1982 m. kovo 26 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Čapunė
Čapunė – kaimas Vijos rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 28 km į pietryčius nuo Vijos.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir seniūnija, priklausę Lugamėnų valsčiui.
Druisko valsčius
Druisko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Druiskas, kurį laiką – Pliusos ir Nieviarava.
Istorija
Valsčius veikė XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje. Panaikintas XIX a. pabaigoje.
GKS Olimpia Grudziądz
Grudziondzo „Olimpia“ arba GKS Olimpia Grudziądz – Lenkijos futbolo klubas iš Grudziondzo.
Eleonorava
Eleonorava – buvusi gyvenvietė Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Vencloviškių, dešiniajame Nemuno krante, šalia kelio.
GKS Olimpia Grudziądz
Istorija
Įkurtas 1923 metais. Nuo 2011/12 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa).
Eleonorava
Istorija
XIX a. 2-ojoje pusėje čia buvo Eleonoravos dvaras, kuriame veikė Kauno apskrities Eleonaravos valsčiaus būstinė. Dvarą valdė karininkas Stanislovas Puslovskis (1833?–1905), taip pat valdęs Pilies dvarvietę. Šalia būta plytinės. 1923 m. dvarui priklausė 37 ūkiai su 179 gyventojais.
Tromsdalen UIL
Tromsdalen UIL – Norvegijos futbolo klubas iš Trumsės.
GKS Olimpia Grudziądz
Istorija
2021/22 m. dalyvavo Trečios lygos pirmenybėse (ketvirta pakopa).
Tromsdalen UIL
Istorija
Klubas įkurtas 1938 m. Pastaraisiais metais žaisdavo antros arba trečios pakopos pirmenybėse.
2017 m. pateko į antros pakopos pirmenybes, kuriose užėmė devintą vietą.
Amarantas (dažiklis)
Amarantas  – monoazo dažiklis, kurio spalva nuo tamsiai raudonos iki purpurinės, naudojamas kaip maisto dažiklis (kodas E123) ir kosmetikos dažiklis. 1976 m. JAV Maisto ir vaistų administracija šį dažiklį uždraudė kaip įtariamą karcinogeną.
Amarantas yra anijoninis dažiklis, paprastai naudojamas kaip trinatrio druska. Jis atrodo kaip raudonrudžiai, tamsiai raudoni ar purpuriniai vandenyje tirpūs milteliai, kurie 120 °C temperatūroje skyla nesilydydami. Vandeninio tirpalo sugerties maksimumas – 520 nm.
Amarantas gaminamas iš akmens anglių deguto.
Naudojimas
Amarantu dažomi:
Kaip maisto dažiklis amarantas pažymėtas kodu E123. Kai kuriose valstybėse amarantą leidžiama naudoti kaip maisto priedą. Pvz., D. Britanijoje šis dažiklis įpastinis dažiklis gaminant vyšnių cukatas, suteikia joms būdingą spalvą.
Sauga
FDA parodė, kad vyresnio amžiaus žiurkių patelėms, kurioms buvo sumaitinti dideli kiekiai šio dažiklio, žymiai padidėjo vėžio auglių tikimybė. Tuo tarpu Alexander Schmidt iš FDA pareiškė, kad FDA nerado įrodymų, kad „dažiklis pavojingas žmonių sveikatai“.
Istorija
1960 m. FDA gavo įgaliojimus prižiūrėti maisto priedus ir tuo metu naudotiems priedams suteikė laikinąjį statusą GRAS (generally recognized as safe 'įprastai laikomas saugiu'). Amaranto, JAV vadinto Red No. 2 ('Raudonasis Nr.2'), laikinąjį statusą FDA pratęsė 14 kartų.
1971 m. TSRS atlikti tyrimai aptiko ryšį tarp dažiklio ir vėžio. Vartotojų gynėjai JAV ėmė spausti FDA, kad ši uždraustų amarantą.
Iki 1976 m. apie 500 t amaranto (kainavusio apie 5 mln. JAV dolerių) buvo sunaudota gaminant maisto ir kosmetikos gaminius ir vaistus už 10 mlrd. JAV dolerių. 1976 m. FDA uždraudė amarantą (FD&C Red No. 2).
Uždraustą amarantą (Raudonąjį Nr.2) pakeitė dažiklis Allura Red AC (kitaip FD&C Red 40, E129).
Druiskas
Drui̇̃skas – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo Breslaujos, prie Drujos upės. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo dvaras Zarasų apskrityje, Druisko valsčiaus centras, vėliau priklausė Slabodkos valsčiui.
Gibraltaro nacionalinė lyga
Gibraltaro nacionalinė lyga arba National League  – aukščiausia šalies futbolo lyga.
Istorija
2019–2020 m. sezone Premier divizionas ir Antrasis divizionas buvo sujungti, kad būtų sukurta Gibraltaro nacionalinė lyga.
Debiutinis sezonas prasidėjo kaip įprasta, bet dėl COVID-19 pandemijos grėsmių pirmenybės buvo nutrauktos ir čempionai neišaiškinti. O pats čempionatas laikomas neįvykusiu.
Formatas
Joje rungtyniauja 11 stipriausių klubų. Sužaidus dešimt turų lyga skeliama pusiau.
Stipriųjų grupė kovoja dėl apdovanojimų ir vietų Europos turnyruose.
Silpnųjų grupė sužaidžia du papildomus ratus.
Izabelinas (Valkaviskas)
Izabèlinas – kaimas vakarų Baltarusijoje, 10 km į pieryčius nuo Valkavisko. Veikia vidurinė ir muzikos mokyklos, kultūros namai, biblioteka.
Etimologija
Nuo XVI a. vadinosi Petuchavičai, iki XVIII a. vidurio – Petuchova. Tuo metu jį perėmė politinis veikėjas Jonas Jurgis Flemingas ir pavadino vietovę savo dukters Izabelės Čartoriskos (1746–1835) vardu.
Istorija
Izabeline gyveno tiek katalikai, tiek kalvinistai. XIX a. čia buvo miestelis, bet XX a. tapo kaimu. XIX a. pabaigoje buvo Valkavisko apskrities Izabelino valsčiaus centras.
1-as lietuvių dragūnų pulkas
1-as lietuvių dragūnų pulkas – Prūsijos karalystės 1717 m. suburtas lietuvių dragūnų pulkas, kuris buvo išformuotas 1919 m. Šis pulkas buvo vienas iš seniausių visoje Prūsijos kariuomenėje.
XVIII a.
Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas I 1717 m. balandžio 19 d. įsakė majorui generolui Heinrikui Jordanui fon Vutenau (vokiškai: Heinrich Jordan von Wuthenau) sukurti pulką iš 780 saksų raitelių ir dragūnų, kuriuos Augustas II Stiprusis padovanojo Prūsijos karaliui. Jau gegužę fon Vutenau padalino pulką į aštuonias kuopas. Uniforma buvo baltas švarkas su šviesiai mėlynais išsiuvinėjimais, dėl kurių pulkas buvo vadinamas „Porceliano pulku“. Gruodį pulkui buvo įsakyta žygiuoti į Įsrūtį, Tilžę, Ragainę, Geldapę, Stalupėnus ir Pilkalnį. Visas pulkas pirmąkart buvo suburtas į vieną vietą pratyboms Įsrutyje 1718 m. ir tų metų rugpjūtį jau turėjo dešimt kuopų. 1725 m. buvo nustatyta, kad kiekvienoje kuopoje bus 110 dragūnų ir pačios kuopos pervadintos į eskadronus.
Mirus generolui fon Vutenau 1727 m., pulkas buvo padalintas į dvi dalis – „fon Kosel“ (vokiškai: von Cosel) ir „fon Dokum“ (vokiškai: von Dockum). Pulkui „fon Kosel“ buvo palikta ta pati uniforma ir jam priskirti visi garnizonai, išskyrus Tilžė. Pulkas „fon Dokum“ apsistojo Tilžėje su savo penkiais eskadronais, turėjo švarkus su raudonais išsiuvinėjimais ir po metų dar gavo sidabrinius timpanus. Pulkas „fon Dokum“ vėliau buvo pavadintas 7-uoju pulku.
Laikotarpyje tarp 1734 ir 1746 metų pulkas buvo dažnai perkeliamas iš vienos vietos į kitą, pavyzdžiui, į Berlyną, Magdeburgą, Potsdamą ir Tilžę. Galiausiai, 1746 metais Tilžė buvo įtvirtinta kaip pulko pastovus garnizonas.
1-asis Silezijos karas (1740–1742)
Per 1-ąjį Silezijos karą, Kotuzico (Chotusitz) mūšyje dragūnai kovėsi su imperatorišku ir karališku (t. y. habsburgų) „fon Birkenfeld“ (von Birkenfeld) kirasyrų pulku. Pulko vėliava (Leibstandarte) buvo prarasta, kai priešų grenadieriai ją atėmė iš sunkiai sužeisto junkerio „fon Rūp“ (von Roop). Pulkas prarado keturis karininkus ir 152 karius, šeši karininkai ir 71 kariai buvo sužeisti. Šalia to, trys karininkai ir 280 karių paimti karo belaisviais.
2-asis Silezijos karas (1744–1745)
Per 2-ąjį Silezijos karą adjutantas leitenantas fon Blankenburgas (von Blankenburg) prarado timpanus ir vėliavą kovoje prie Nyderzėreno (Niederzehren). Užtat, Keseldorfo (Kesselsdorf) mūšyje dragūnų pulkas užpuolė saksų karabinierių gvardiją (Karabiniers-garde) ir raituosius grenadierius. Lietuvių dragūnų pulkas nugalėjo saksų pėsčiąją gvardiją ir taip pat saksų pulką „Nyzemoišel“ (Niesemeuschel). Pergalingasis pulkas atėmė iš šiųdviejų pulkų jų vėliavas ir iš saksų karabinierių gvardijos atėmė vėliavą ir sidabrinius timpanus.
Napoleoniniai karai
Prūsijai katastrofiškais 1806 ir 1807 metais, 7-asis pulkas kovojo Estoko rezerko korpo (Reserve-Korps L'Estocq) sudėtyje. Po Tilžės taikos, Prūsijos kariuomenė buvo reorganizuojama ir to pasekoje pulkai nebesivadino pagal jų pulko vadus. Anksčiau vadinamasis 7-asis pulkas fon Bačko, į kurį buvo įjungti 9-ojo ir 10-ojo dragūnų pulkų rezervo likučiai, buvo pavadintas Rytprūsių dragūnų pulku (Ostpreußisches Dragoner-Regiment) 1808 m. lapkričio 7 dieną. Užtat po savaitės, 1808 lapkričio 14 dienos kabineto įsakymu, pulkas buvo pervadintas 3-uoju lietuvių dragūnų pulku (Dragoner-Regiment Nr. 3. Litthauisches Dragoner-Regiment). Iš pradžių dalinys įsikūrė Tilžėje ir Įsrutyje.
Lietuvių dragūnų pulko 2-asis ir 4-asis eskadronai buvo priskirti 1-ajam judriajam dragūnų pulkui 1812 m. kovo 12 dieną. Šis pulkas buvo dalis generolo Jorko (Yorck) prūsų pagalbinio korpuso, kuris kariavo Napoleono pusėje Napoleono žygyje į Rusiją 1812 m. Pulkas sugrįžo į tėviškę sąlyginai mažai nukentėjęs nuo to žygio. 1812 metais, likusioji pulko dalis buvo laikoma Tilžėje, Geldapėje ir Stalupėnuose.
Vėliau, pulkas kovojo Vokietijoje ir Prancūzijoje 1813 ir 1814 metais.
Po Napoleoninių karų
Apie 1815–1816 metus pulko kariai buvo perkelti į kitas Prūsijos karalystes dalis – Berlyną, Deminą (Demmin) ir Tilžę. Pulko 1-asis eskadronas buvo perduotas 8-ajam dragūnų pulkui 1815 metais, o 1-asis eskadronas buvo greitai atkurtas. Nuo 1815–1816 iki 1860 metų, pulkas buvo laikomas tik Įstrūtyje ir Tilžėje. Tarp 1860 ir 1866 metų, pulkas buvo laikomas Tilžėje ir Ragainėje. Galų gale, nuo 1879 m. pulkas buvo laikomas tik Tilžėje.
Nuo 1819 m. gegužės 27 d., pulkas vadinosi 1-asis lietuvių dragūnų pulkas (Litauisches Drag. Regt. Nr. 1). Lietuvių pulko 5-asis eskadronas buvo paskirtas į 3-ąjį jungtinį dragūnų pulką 1860 m. gegužės 7 dieną. Šis eskadronas buvo atkurtas tiktais 1866 m. rugsėjo 27 dieną. Užtat 1866 metais pulkas turi atiduoti 4-ąjį ir 6-ąjį eskadroną 10-ajam dragūnų pulkui.
Kurklių kapinių koplyčia
Kurklių kapinių koplyčia-mauzoliejus – laidojimo koplyčia su rūsiu, esanti senosiose Kurklių miestelio kapinėse, Anykščių rajone, 200 m į vakarus nuo Kurklių Šv. Jurgio bažnyčios. Koplyčia iškilusi aukščiausioje kapinių vietoje, netoli pagrindinių vartų.
2015 m. koplyčia buvo suremontuota, atlikus restauracijai prilygstančius darbus. Tuomet kapinių statinys buvo ganėtinai apiręs, į vidų patekdavo vanduo. Padaryti nauji laiptai į rūsį, sutvarkytos fasadų sienos, epoksidine danga padengtos grindys. Drėgno rūsio, kuriame palaidoti Pavirinčių dvarą valdžiusios Kulbinskių – Piotuchų šeimos atstovai, išdžiovinimas ir remontas tuomet buvo atidėtas.
Istorija
Kurklių parapijoje yra buvę 3 koplyčios. Miestelio kapinėse tebestovinti mūrinė koplyčia buvo pastatyta dvarininkų Piatuchų.
XX a. pradžioje šalia koplyčios pastatytas išskirtinis antkapinis paminklas su angelo skulptūra, skirtas Leonovai Oginskai.
Didžioji Mysa
Didžioji Mysa – kaimas Smurgainių rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 10 km į pietvakarius nuo Smurgainių, rytiniame Didžiosios Mysos miško pakraštyje.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir seniūnija, priklausę Krevo valsčiui, veikė katalikų parapija, dvaras, terpentino fabrikas, vandens malūnas.
Gulbinų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 8-ajame dešimtmetyje. Veikė iki I pasaulinio karo.
Grantha
Grantha ( – rankraštis) buvo rašto sistema, vartota pietinėje Indijoje (Tamilnade) rašyti tekstams sanskritu.
Raida
Grantha raštas buvo išrastas rašyti tuo metu jau mirusiai kalbai – sanskritui. Skirtingai nei šiaurinėje Indijoje, kur sanskritas buvo rašomas devanagari raštu, pietinėje Indijoje (tamiliškai kalbančiuose regionuose) šiai kalbai buvo sukurta atskira rašto sistema. Pirmieji paminklai šiuo raštu paplito apie V–VI a.
Raštas taip pat buvo naudojamas moksliniuose-religiniuose tamilų tekstuose, rašomuose sanskrito-tamilų kalbos mišiniu, taip vadinamu manipravalamu. Tamilų kilmės žodžiams naudotas tamilų raštas, o sanskrito kilmės – granthas. Raštas vartotas iki pat XX a. Šiuo metu tamilų hinduistų tarpe jis kartais panaudojamas ceremonijose.
Per ilgą vartojimo laikotarpį, raštas patyrė tam tikras transformacijas ir jo raida skirstoma į keturis sąlyginius etapus:
Dukterinės sistemos
thumb|200px|right|Balsių ženklų palyginimas skirtingose sistemose Skirtingais laikais grantha raštas įtakojo kitų rašto sistemų susikūrimą. Apie VIII a. iš palavų rašto formos išsivystė malajalių raštas, sinhalų raštas ir, spėjama, tamilų raštas, o apie XIII a. iš tarpinės grantho formos – tulų raštas.
I tūkst. viduryje palavų raštą naudoję tamilai perdavė jį ir į Pietryčių Aziją, kartu su Indijos kultūra ir religijomis. Čia vystėsi vietinės rašto sistemos, naudotos Khmerų imperijoje (khmerų raštas), Monų valstybėse (monų raštas), Malajų salyne (kavi raštas). Jos savo ruožtu išsivystė į daugybę vietinių rašto sistemų.
Struktūra
thumb|left|Grantha priebalsių skiemenys thumb|right|Balsiniai skiemenys thumb|right|Grantha diakritiniai ženklai Kaip ir kitos Brahmi šeimos rašto sistemos, granta buvo abugida, t. y. pusiau skiemeninis raštas, kur paprasti ženklai reiškia skiemenis, sudarytus iš priebalsio ir balsio [a]: ka, kha, ga…. Tokių pagrindinių skiemenų buvo 34.
Tam, kad išreikšti skiemenis su kitais balsiais arba visai be balsio (tik priebalsį), prie priebalsinių skiemenų (pvz., [ka]) naudoti specifiniai diakritiniai ženklai (matra). Tokių ženklų čia buvo 14.
Egzistavo ir daugiau taisyklių, ypač susijusių su daugialypių priebalsių skiemenimis (pvz., [ktva], [rddha] ir pan.) Tam buvo naudojamos ligatūros (sujungti tarpusavyje ženklai) ar papildomi diakritikai.
Skaitmenys
Kaip ir kitos brahmi šeimos rašto sistemos, grantha naudojo specifinius skaitmenis. thumb|250px|center|Grantha skaitmenys
Šveicarai (Vilnius)
Šveicarai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rudaminos.
Aktinidija
Aktinidija (Actinidia) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, aktinidijinių (Actinidiaceae) šeimos augalų gentis.
Šveicarai (Vilnius)
Istorija
thumb|left|Kaimo prieigos|200px
Aktinidija
Apibūdinimas
Dvinamiai augalai arba moteriškos ir vyriškos giminės. Aktinidijoms priklauso sumedėję vijoklinės iki 30 metrų aukščio lianos ir iki 6 metrų aukščio krūmai. Jų uogos arba vaisiai kurie labai įvairūs – vadinami kiviais. Jie skiriasi odele, forma, dydžiu, odelės plaukuotumu ir spalva. Po odele pati valgomoji dalis taip pat skiriasi spalva, sultingumu, skoniu. Kai kurie vaisiai neskanūs ir nevalgomi, kiti puikaus skonio ir jie auginami komerciniam pardavimui.
Šveicarai (Vilnius)
Istorija
Seniau kaime buvo Rudaminos katalikų parapijos koplyčia. XIX a. minimas dvaras ir palivarkas, priklausęs Tiškevičiams. Jis buvo Nemėžio valsčiuje, turėjo 13 gyventojų. Šveicarų seniūnijai priklausė 8 kaimai su 216 gyventojų.
Aktinidija
Apibūdinimas
thumb|200px|[[Actinidia deliciosa vyriškas žiedas]] thumb|200px|[[Smailialapė aktinidija|Smailialapės aktinidijos (Actinidia arguta) uogos]] thumb|200px|[[Margalapė aktinidija|Margalapės aktinidijos (Actinidia kolomikta) neprinokusios uogos]] thumb|200px|[[Kininė aktinidija|Kininės aktinidijos (Actinidia chinensis) vaisiai (uogos)]] thumb|200px|Įvairių aktinidijų rūšių uogos (vaisiai), vadinami [[Kivis (vaisius)|kiviais: A = Smailialapė aktinidija (Actinidia arguta), C = Kininė aktinidija (Actinidia chinensis), D = Actinidia deliciosa, E = Actinidia eriantha, I = Actinidia indochinensis, P = Actinidia polygama, S = Actinidia setosa]]
Paplitimas
Savaime paplitusios Rytų Azijos miškuose, daugiausia Kinijoje. Šiaurinės jų populiacijos paplitę pietryčių Sibire, Sachaline, Korėjoje, Japonijoje, pietinės populiacijos – Indokinijoje.
Auginimas pasaulyje
Dabartiniais laikais paplitusios tiek Šiaurės, tiek ir Pietų pusrutuliuose, bet jų paplitimą riboja klimatinės sąlygos. Europoje jos pradėtos auginti XIX a. pradžioje, o Lietuvoje dekoratyviniuose želdynuose pradėtos auginti maždaug XX a. pradžioje.
Aktinidijos Lietuvoje
Aktinidijų genties augalai nėra savaiminiai Lietuvoje, jos šalyje pradėtos auginti maždaug nuo XX a. pradžios. Šiuo metu yra sodininkų auginamos kelios rūšys bei iš jų išvestos dirbtinės veislės, atlaikančios joms šaltą Lietuvos klimatą, tai :
Aktinidijų (Actinidia) genties rūšys
Gentyje yra virš 75 rūšių, bei dar daugiau jų porūšių: Galimai ir šios rūšys, kurios pilnai nėra nustatytos:
Švelniai
Švelniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Kaulakių. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Luknė.
Josifo Brodskio tiltas
Palangos savivaldybę įamžinti garsaus poeto vardą paskatino kolektyvinis pasiūlymas. Tarp iniciatorių buvo Lietuvos rašytojų sąjunga, rašytojas Herkus Kunčius, profesoriai Tomas Venclova, Ramūnas Katilius, Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys Pranas Morkus, Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininkas Antanas A. Jonynas. 2014 m. gegužės 21 d. statinys buvo oficialiai „pakrikštytas“. Ceremonijos metu, stebint literatams, kultūros darbuotojams, miesto vadovams ir bendruomenės nariams, į Rąžę išpiltas vanduo iš poeto J. Brodskio gyvenimą lydėjusių upių – Nevos, Tibro, Jordano ir Vilnelės. Ant tilto pritvirtinta speciali atminimo lentelė. Josifas Brodskis – Leningrade gimęs rusų poetas. Sovietų valdžios buvo persekiojamas, tremiamas į Šiaurę, vėliau priverstinai emigravęs. Jis 1966–1970 m. kelis kartus lankėsi Lietuvoje, buvo apsistojęs ir Palangoje, kur sužavėtas šiuo pajūrio kampeliu sukūrė keletą eilėraščių.
Ražanka
Ražánka  – agromiestelis Baltarusijoje, Gardino srityje, Ščiutino rajone. Apylinkės centras. Yra 7 km į pietus nuo Ščiutino, prie Tūrijos upelio. Keliai į Ščiutiną, Mastus, Žaludką, už 4 km – geležinkelio stotis prie Lydos–Mastų linijos. Yra katalikų Šv. Apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (1674 m.), Kristaus Prisikėlimo stačiatikių cerkvė (XIX a. sinagogos pastate), dvaro rūmai (XIX a.), pakelės koplytėlė (XIX a.). Veikia vid. mokykla, ligoninė, ambulatorija, kultūros namai, biblioteka, paštas.
Istorija
LDK laikais Ražanka buvo Pacų valda (viena svarbiausių rezidencijų). 1516 m. pastatyta pirmoji bažnyčia, 1596 ir 1617 m. atstatyta, o 1674 m. Pacai pastatydino naują mūrinę bažnyčią. XVII–XVIII a. Ražankoje veikė parapinė mokykla. XIX a. buvo miestelis, Lydos apskrities Ražankos valsčiaus centras, veikė valsčiaus mokykla. XIX a. tarpukariu buvo Ščiutino apskrities (iki 1929 m. – Lydos apskrities) valsčiaus centras.
Skleistinis durklas
Skleistinis durklas – durklas sudėtine geležte iš trijų dalių. Paspaudus mygtuką spyruoklė atlenkia šonines geležtės dalis, ir trys geležtės dalys virsta savotišku trišakiu, kuriuo galima sukaustyti priešininko ginklo geležtę, o tada jį atakuoti. Skleistinius durklus paprastai naudodavo kaip kairės rankos (pariravimo) durklus. Skleistiniai durklai buvo labai populiarūs XVI a. Italijoje.
Kalavijams evoliucionuojant pariravimo durklai pasidarė nebereikalingi. Kalavijai kito nuo gana sunkių riterinių kalavijų iki špagų ir rapyrų. Šiems lengvėjant fechtavimas jais darėsi vis greitesnis. Pagrindinis ginklas ėmė atlikti tiek gynybos, tiek atakos funkcijas. Pasikeitė ir stovėsena – stovint šonu į priešininką paviršius, kurį šis galėjo atakuoti, tapo mažesnis.
Teresė Žižienė
Teresė Žižienė (1933 m. sausio 24 d. Kaune – 2022 m. spalio 10 d. Birštone) – Lietuvos gydytoja, Jonavos rajono Garbės pilietė.
Biografija
1957 m. Kauno medicinos institute Teresė Žižienė baigė medicinos studijas.
Nuo 1972 m. iki 1975 m. dirbo vektorkardiografijos srityje, nuo 1975 m. kardiologinės tarnybos organizavimo, kaimo gyventojų sveikatos priežiūros srityje. Nuo 1994 m. Kauno medicinos akademijos (KMA) docentė, nuo 1975 m. Z. Januškevičiaus širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos MTI prie KMU vyr. mokslinė bendradarbė; po skyriaus reorganizacijos į Kardiologinės tarnybos organizavimo laboratoriją (KTOL), nuo 1986 m. jos vedėja. 1991 m. pradėjo įgyvendinti KTOL parengtą pirminės sveikatos priežiūros kaimo gyventojams modelį – įkūrė Bukonių pirminės sveikatos priežiūros centrą, jam vadovavo (1992–2004 m.) (VšĮ Bukonių PSPC yra KMU (anksčiau – KMA) šeimos medicinos klinikos rezidentų praktikos bazė). 1996 m. pirmoji pradėjo dirbti savivaldybės gydytoja ir įgyvendinti sveikatos reformą Jonavos rajone. Prisidėjo perkvalifikuojant terapeutus ir pediatrus į bendrosios praktikos gydytojus, pritraukiant Pasaulio banko investicijas į Jonavos rajoną.
Teresė Žižienė buvo Maltos ordino pagalbos tarnybos narė.
Ištekėjusi; vyras Viktoras Žižys, sūnūs Audrius (g. 1960 m.) ir Giedrius (g. 1968 m.).
Masahvai
Masahvai (, sav. Tetjo ñaa jñatjo) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, kalnuotose srityse Meksiko valstijos vakaruose ir rytų Mičoakane. Populiacija >320 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 120 tūkst.). Masahvų kalba priskiriama otomangų kalboms (yra keletas tarmių), masahvai taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.
Masahvų tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, agavos). Nuo XIX a. paplito plūginė ir kaplinė žemdirbystė (kviečiai, tabakas, kava, miežiai). Laiko avis (vilnai), ožkas, kiaules (daugiausia pardavimui), mulus, jaučius, vištas, kalakutus. Medžioja triušius, elnius, gaudo vėžius, rankioja opuncijų vaisius ir lapus, laukinių agavų lapus, vabalų lervas). Išvystyti amatai: puodininkystė, audimas rankinėmis staklėmis, odos apdirbimas, pynimas iš šiaudų, agavos pluošto (dembliai, krepšiai, kepurės, virvės, tinklai). Dirba samdiniais ūkiuose, miestuose.
Tradicinis masahvų būstas panašus į kitų Centrinės Amerikos tautų. Būstas vienos ar dviejų patalpų, statytas iš plaušplyčių, su keturšlaičiu šiaudiniu arba čerpiniu stogu. Priešais fasadą – veranda ant stulpų. Namo viduje įrengta klėtis, šalimais – aukštos gardinės jaujos kukurūzams džiovinti, kartais ir krosnys čerpių degimui. Šiaurėje paplitusios pusiau požeminės pirtys.
Masahvų vyrų apranga panaši į kitų meksikiečių – namie austi marškiniai su apskritu kaklo iškirpimu, dažnai išsiuvinėti, kelnės baltos, parištos juosmens juosta, sandalai, šiaudinė kepurė, kaklaskarė, raštuotas krepšys, vilnonė serapė. Moterys nešioja tunikos pavidalo marškinius trumpomis rankovės, spalvingai išsiuvinėtus, ilgus klostuotus sijonus arba keletą sijonų, apsiaustus, raštuotus krepšius. Tradicinė šeima – didžioji, patriarchalinė, dabar – mažoji. Santuoka patrilokalinė arba neolokalinė. Paplitusi nuotakos išpirka, kartais – grobimas. Masahvai išlaikę ikikrikščioniškosios tikybos bruožų – tikėjimas dvasiomis–sergėtojomis (nagualizmas), gerbiamos lietaus, olų, šulinių dvasios, paplitęs šamanizmas, magija, aukų lydimos žemdirbystės apeigos. Katalikų švenčių metu vyksta spalvingi vaidinimai, karnavalai (biblinėmis, istorinėmis temomis). Išsaugoję tautosaką – dainas, legendas, pasakas apie saulę, mėnesį, stebuklingas olas, lietaus nykštukus ir kt.
MKP Pogoń Siedlce
MKP Pogoń Siedlce - Lenkijos futbolo klubas iš Sedlcų.
Istorija
Įkurtas 1945 metais.