cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aštriosios Kirsnos dvaras
Istorija
1777 m. dvaro inventoriaus ir dvaro sodybos pastatų išdėstymo plane matyti, kad naujasis savininkas Juozapui Tadui Karengai senuosius medinius dvaro rūmus perstatė mūriniais, piešinyje pavaizduoti išvaizdūs vienaaukščiai rūmai, dengti raudonu stogu, masyvūs ūkiniai pastatai, tvenkinių sistema. Sodybą juosė tvora, į dvarą vedė trys pagrindiniai įvažiavimai su dekoratyviais vartais. Sodybos centre stovėjo mūriniai U formos dvaro rūmai. Upeliu jie natūraliai buvo atskirti nuo ūkinio kiemo, apstatyto mediniais tvartais, klojimu, atskiru bravoro pastatu. Plane atsispindi ir tuometinė vandens telkinių išsidėstymo schema.
1804 m. Juozapas Tadas Karenga mirė, nepalikęs testamento. Palikimą pasidalino keturi vaikai. Dvaro sodyba su Aštriosios Kirsnos dvaro rūmais atiteko Hektorui Karengai – Seinų pavieto viršininkui, vėliau – tos pačios apskrities bajorų maršalkai. Kitiems vaikams atiteko Pakirsnė, Bieliūnai, Bulakavas.
1805 m. Hektoras Karenga vedė Oną Pšeciševską. Hektoras Karenga mirė 1839 m. Dvarą ėmus valdyti našlei O. Karengienei, 1841 m. buvo sudarytas inventorius, kuriame aprašyti jau 2 aukštų mūriniai rūmai, aprašant rūmų įrangą vardijami prabangūs apyseniai baldai, paveikslai, sidabras, minimos prabangios karietos, muzikos instrumentai (Hektoro ir Onos Karengų laikais dvare buvusi kapela), bravoras, atskiras vaito namas, būstinė tarnams ir kt. Dvare būta didelio žirgyno, laikyta daug galvijų: karvių, arklių, avių.
Nuo 1850 m. dvaras tapo Gavronskių giminės nuosavybe, kurios vienas iš valdytojų – Zigmundas Gavronskis buvo vienas turtingesnių ir modernesnių Suvalkų gubernijos dvarų savininkų. Jis daug statė, vystė dvarų ūkį. Manoma, kad XIX a. vid. dvaro rūmai buvo rekonstruoti, o XIX a. II p. pastatyti ir kiti ūkiniai dvaro pastatai – kumetynai, spirito varykla, svirnas, tvartas ir kt. Dvaras turėjo 9160 margų žemės, kuriose buvo įkurti 5 palivarkai. Dvare veikė kalkinė, plytinė, spirito varykla, malūnas, lentpjūvė. Dvaro parkas įkurtas XIX a. antroje pusėje.
1910 m. dvaras tapo Krinskio nuosavybe, o 1912 m. – varžytinėse įsigytas Balinskio. Žemės reformos metu (1922 m.) dvaras išparceliuotas, tuo metu dvarą valdė agronomas Vladislovas Kriaučiūnas, kuris buvo vedęs Balinskio dukterį, savininkui palikta 150 ha žemės.
1927 m. Vladislovas Kriaučiūnas įsteigė žemesniąją žemės ūkio mokyklą, kurią lankė 52 mokiniai. Buvo 22 mokinių namų ruošos skyrius. Šeimininkai gyveno II aukšte.
1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas. Rūmuose 1945 m. įsikūrė Aštriosios Kirsnos tarybinio ūkio administracija. Čia taip pat yra buvusi apylinkės taryba, biblioteka, rytinėje dalyje – butai.
Mažoji krakšlė
Mažoji krakšlė (Acrocephalus scirpaceus) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis.
Aštriosios Kirsnos dvaras
Istorija
1992 m. Aštriosios Kirsnos dvarą susigrąžino tiesioginiai paveldėtojai, tačiau neišgalėdami pasirūpinti didelės dvaro sodybos palaikymu ir atkūrimo darbais, 2001 m. pardavė dabartiniam savininkui.
Mažoji krakšlė
Kūno nugarinė pusė rusvai pilka, antuodegis rudesnis. Pilvinė dalis balta, rusvo atspalvio. Virš akies šviesus antakis. Snapas rudai pilkas. Kojos žalsvai pilkos. Kūno ilgis - 13 cm. Svoris - apie 13 g. Sparnų plotis - 19 cm.
Aštriosios Kirsnos dvaras
Architektūrinės vertybės
Saikingi, klasicistiškai griežti rūmų fasadai – simetriški. Pagrindiniame, pietiniame fasade atkeliaujančius iš tolo pasitinka masyvus portikas su keturiomis jonėninio orderio kolonomis.
Mažoji krakšlė
Paplitusi Europoje nuo Pirėnų iki Dono, šiaurėje arealas siekia Britų salas ir Skandinavijos pusiasalį, pietuose - Apeninus ir Mažąją Aziją. Žiemoja ekvatorinėje Afrikoje.
Lietuvoje reta, pajūryje dažnesnė. Pastebima gegužės – rugsėjo mėn. Gyvena nendrynuose, švendrynuose.
thumb|left|200px|Mažosios krakšlės giesmė
Viceadmirolas (Kanada)
Viceadmirolas – Kanados Karinio jūrų laivyno admirolo laipsnis.
Viceadmirolo laipsnis yra lygus armijos ir aviacijos generolui leitenantui. Viceadmirolai yra vyresni už kontradmirolus ir generolus majorus, jaunesni už admirolus ir generolus.
Kanados viceadmirolo skiriamieji ženklai:
Į viceadmirolus kreipiamasi laipsniu ir pavarde, pavaldiniai kreipiasi Sir ar Ma’am. Viceadmirolai gauna tarnybinį automobilį, kuris paprastai turi viceadmirolo vėliavėlę (tamsiai mėlyna, su trimis auksiniais klevo lapais, du apačioje, vienas virš jų).
Viceadmirolai paprastai eina aukštas karines ar administracines pareigas, už juos aukštesnį laipsnį turi tik Gynybos štabo viršininkas (Chief of the Defence Staff), kuris būna pilnas generolas ar admirolas.
Viceadmirolai eina tokias pareigas:
Blinstrubas
Blinstrubas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Blinstrubienė (ištekėjusi moteris) ir Blinstrubaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jankogaliai
Jankogaliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Milašiūnų.
Buinakskas
Buinakskas (, vietinėmis kalbomis Шура arba ЩурахӀи) – miestas Rusijoje, Dagestane, 41 km į pietvakarius nuo Machačkalos. Rajono centras. Geležinkelio stotis. Plentai į Machačkalą, Kiziljurtą, Čiragą. Mašinų gamybos (hidraulinių agregatų), eleltronikos, baldų, maisto (konservų), avalynės, lengvoji pramonė. Veikia krašto muziejus, mečetė su medrese, Dagestano islamo institutas, apleista sinagoga. Buinaksko apylinkėse veikia sanatorijos, yra II–I tūkstm. pr. m. e. raitelio raižinys uoloje.
Tautinė sudėtis (2010 m.): avarai – 45,79 %, kumykai – 30,78 %, rusai – 6,95 %, lakai – 6,81 %, darginai – 6,33 %, azerbaidžaniečiai – 0,55 %, lezginai – 0,42 %, totoriai – 0,33 %.
Istorija
Nuo seno čia stovėjo gyvenvietė, kuri, pasak legendų, buvo įkurta Tamerlano (Timūro), todėl vadinosi Temir Chan Šura (Темир-Хан-Шура). 1832 m. čia įkurta tokio pat pavadinimo rusų tvirtovė. 1866 m. tapo miestu ir Dagestano srities centru. Vystyta įvairi pramonė, amatai, veikė 2 cerkvės, katalikų, armėnų bažnyčios, 2 sinagogos, 2 mečetės. Temir Chan Šura 1918 m. tapo trumpai gyvavusios Šiaurės Kaukazo kalnų respublikos sostine. 1920 m. kraštą užėmė bolševikai, o 1922 m. miestas pavadintas Buinaksku kumykų komunisto Ulubijaus Buinakskio garbei.
1970 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1999 m. rugsėjo 4 d. mieste teroro išpuolį surengė vahabitai teroristai.
Oleandrinis sfinksas
Oleandrinis sfinksas (Daphnis nerii) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Viduržemio jūros rajonų ir Afrikos drugys. Lietuvoje rastas vos keletą kartų.
GURPS
GURPS (iš, „bendra universali vaidmenų žaidimų sistema“) – Steve Jackson Games kompanijos nuo 1986 m. kuriamas vaidmenų žaidimų taisyklių rinkinys. Šis terminas iš pradžių tebuvo pokštas, kol buvo kuriama sistema ir galvojamas galutinis pavadinimas, tačiau per daugelį metų kūrėjai taip ir nesurado geresnio.
Autoriai mėgino sukurti sistemą, kuri butų lengvai suprantama ir valdoma tiek žaidėjams, tiek Žaidimo Meistrui (Game Master). Bazinis taisyklių komplektas yra gana kompaktiškas ir paprastas. Greta pateikiama įspūdinga krūvelė papildomų taisyklių. Jų naudoti nebūtina, tačiau jos gali labai praversti meistrams ir žaidėjams, siekiantiems detalumo, realizmo vienose ar kitose žaidimo situacijose. Mėginta sukurti lanksčią sistemą, pritaikytą įvairaus skonio bei stilių žaidėjams ir meistrams.
Taip pat stengtasi sukurti vieningą taisyklių sistemą visokiems žaidimo pasauliams ir nuotykiams – maginės fantastikos, kiberpanko, istoriniams, praeities, dabarties ar ateities. Autoriai kuria ir leidžia atskirų žaidimų pasaulių knygas („GURPS Old West“, „GURPS China“ ir pan.), tačiau tai yra taisyklių papildymai specifinėms tų pasaulių situacijoms ir aplinkai, o ne atskiros taisyklių sistemos.
GURPS sistema akcentuoja veikėjo vaidinimą. Dauguma veikėjo trūkumų (disadvantages), privalumų (advantages) bei įgūdžių (skills) skatina žaidėją pajungti savo vaizduotę ir žaidimo metu būti savo veikėju.
Kauliukų metimai
Taisyklių pagrindą sudaro trys pagrindiniai komponentai:
Sėkmės metimai
Tai yra kauliukų metimas, kai reikia „patikrinti“ vieną iš veikėjo įgūdžių (skills) ar savybių (attributes). Pavyzdžiui, jei veikėjas nori sulaikyti sunkų riedantį akmenį, žaidėjas turi išmesti kauliukus Jėgos vertės ribose, jei nori iš klyksmo atpažinti nežinomą gyvūną, turi išmesti kauliukus Gamtininko įgūdžio ribose.
Kartais metimui gali būti taikomos pataisos (modifiers). Pavyzdžiui, jei veikėjas mėgina sulaikyti ypač didelį akmenį, gali tekti tikrinti Jėgą su -2 bauda. Tokiu atveju, sėkmingas metimas bus, kai iškris 10 arba mažiau. Išmesti 10 arba mažiau yra sunkiau, nei 12 arba mažiau, lygiai kaip ir didelį akmenį sunkiau sulaikyti nei mažą.
Jei veiksmas labai lengvas, metimui gali būti taikomi priedai. Pavyzdžiui, jei šuo draugiškas, tai kad įgytų jo pasitikėjimą, žaidėjas gali tikrinti Gyvūnų dresūros įgūdį su priedu +4. Jei įgūdis 12, vadinasi sėkmingą veiksmą rodys kauliukų metimas 16 arba mažiau. 16 arba mažiau išmesti žymiai lengviau nei 12 arba mažiau, nes draugišką šunį lengviau paglostyti, nei piktą.
Kraštutinės metimo reikšmės (3 ir 18) nepriklausomai nuo įgūdžio ir priedų visada reiškia atitinkamai kritinę sėkmę ir kritinę nesėkmę.
Te Manga
thumb|270px|Vaizdas į Te Mangą iš pietų
GURPS
Reakcijų metimai
Šį metimą atlieka Žaidimo Meistras (ŽM), kai reikia nuspręsti, kaip į veikėjus reaguoja jo sukurto personažo (Non-Player Character arba NPC). Šis metimas nėra būtinas, ŽM gali pats iš anksto nuspręsti reakcijas. Tačiau (bent retsykiais) įdomiau leisti kauliukams nuspręsti reakcijas.
Te Manga
Te Manga  – aukščiausia viršukalnė Kuko Salose (Naujosios Zelandijos valda). Stūkso pagrindinėje salyno saloje Rarotongoje. Aukštis – 653 m. Kalnas vulkaninės kilmės. Šlaitai statūs, skardingi, tankiai apaugę tropine augmenija.
GURPS
Žalos metimai
Kautynių metu šiais metimais tikrinama, kiek žalos veikėjas padaro ar gauna iš priešininko.
Galutinį žalos kiekį apsprendžia daug faktorių. Veikėjus ir personažus saugo šarvai. Duriamieji ir pjaunamieji ginklai bei kai kurios kulkos gali padaryti daugiau žalos, jei įveikia šarvus. „Kritinis smūgis“ taip pat gali labiau žaloti.
Veikėjas
Dar viena svarbi dalis šioje sistemoje yra veikėjo kūrimas. Kiekvienam žaidėjui skiriamas vienodas taškų skaičius (galutinė suma priklauso nuo kampanijos, kurią ruošiamasi žaisti), už kuriuos reikia „pirkti“ veikėjo savybes (attributes) – Jėgą, Protą, Vikrumą ir Sveikatą, – įgūdžius (skills) bei specialias ypatybes, privalumus (advantages). Veikėjas taip pat gali turėti ir trūkumų (disadvantages), už kuriuos gauna papildomų taškų.
GURPS sistemoje nėra veikėjų klasių ar kategorijų. Kiekvienas veikėjas gali mokėti bet kokį įgūdžių ir sugebėjimų derinį, kokio tik pageidauja žaidėjas. Pavyzdžiui, niekas nedraudžia kariui barbarui kerėti, o druidui kautis kalaviju. Vieninteliai apribojimai yra galutinis veikėjo taškų skaičius ir realizmas.
Sistemoje tėra keturios pagrindinės veikėjo savybės: Jėga (Strength), Vikrumas (Dexterity), Protas (Intelligence) ir Sveikata (Health). Jos daugmaž apima visas įmanomas žmogaus fizines ir protines savybes. Taip, visos keturios gaunasi gana abstrakčios, tačiau beveik vienodai svarbios žaidime. Kiekviena savybė išreiškiama skaičiumi. Kuo didesnis skaičius tuo labiau išvystyta toji veikėjo savybė. Vidutinė suaugusio žmogaus savybė yra 10. Pavyzdžiui, vabalo Protas 2, arklio – 4, vaiko – 7, universiteto pirmūnas gali pasigirti Protu 14, o genijus – 16. Nobelio premijos laimėtojas turės Protą 19. Kuo didesnė savybė, tuo daugiau veikėjo taškų ji kainuoja.
Privalumai – tai pačios įvairiausios įgimtos ar įgytos fizinės, psichinės, dvasinės, antgamtiškos ar socialinės ypatybės, kurios suteikia veikėjui vienokią ar kitokią naudą, privalumus. Tokias ypatybes veikėjui suteikti dažniausiai galima tik jį kuriant, o ne žaidimo eigoje. Jos kainuoja veikėjo taškus, kaina priklauso nuo privalumo svarbos, reikšmingumo ir suteikiamų galių. Jų žaidėjas gali pirkti kiek tik pageidauja ar išgali, atsižvelgdamas į turimų taškų kiekį.
Trūkumai – tai įvairios socialinės, fizinės, antgamtiškos, dvasinės bei psichinės problemos, kurias turi veikėjas. Trūkumus verta suteikti savo veikėjui todėl, kad už juos ne tik nereikia mokėti taškų, bet dargi galima gauti jų papildomai ir išleisti perkant privalumus, aukštesnes savybes bei įgūdžius. Be to vienas kitas trūkumas „nuspalvina“ veikėją, daro jį įdomesnį.
Įgūdis – tai tam tikra siaura žinių bei mokėjimų sritis. Karatė, branduolinė fizika, šaudymas iš lanko, automobilių mechanika, mirties kerai, lietuvių kalba – visa tai yra skirtingi įgūdžiai. Kai kurių įgūdžių turėjimas padeda išmokti ir naudoti kitus. Įgūdžiai yra dvejopi: fiziniai (priklauso nuo Vikrumo) ir protiniai (priklauso nuo Proto). Kiekvienas įgūdis, kaip ir pagrindinės savybės, turi savo lygį. Kuo aukštesnis įgūdžio lygis, tuo didesnis yra tas įgūdis (vadinasi, tuo daugiau galimybių sėkmingai atlikti su tuo įgūdžių susijusį veiksmą). Skiriant laiko mokymuisi ir treniruotėms (bei aukojant veikėjo taškus), daugumą įgūdžių galima įgyti, ne tik kuriant veikėją, bet ir žaidimo metu.
Kautynių sistema
Kautynių taisyklių sistema gan lanksti, pritaikyta įvairiems technologiniams lygiams, ginklams ir kovotojams. Yra bazinis kautynių taisyklių komplektas (basic combat) ir sudėtingesnis komplektas (advanced combat). Pirmoji rekomenduojama pradedantiesiems meistrams bei žaidėjams ir tiems, kurie pageidauja, kad kautynės žaidime vyktų greičiau. Antroji pateikia daugybę papildomų taisyklių (kurias iš jų naudoti, kurias ne, galima laisvai rinktis). Šios papildomos taisyklės pagardina žaidimo kautynes realizmu bei subtiliomis ir įdomiomis detalėmis, suteikia daugiau veiksmų įvairovės ir elgesio laisvės, tačiau pareikalauja iš žaidėjų ir meistro laiko bei kantrybės.
Bazinė kautynių sistema ypač paprasta. Kaip ir daugelyje vaidmenų žaidimų sistemų, kautynių laikas suskirstytas tarpsniais (turns), kurių metu veikėjai gali atakuoti priešą, gintis arba atlikti kitokius veiksmus. Kautynių metu dažniausiai naudojami trijų tipų metimai: atakos sėkmės, gynybos sėkmės bei žalos.
Nesvarbu, ar veikėjas smogia ranka, ar ginklu, šauna iš lanko ar pistoleto, tai vadinama ataka ir tikrinamas atitinkamas veikėjo įgūdis: jei atakuoja ranka, tai Muštynių įgūdis, jei šauna iš pistoleto, tai – Pistoleto įgūdis.
Jei šis atakos sėkmės metimas pavyksta (išmetama mažiau arba lygiai reikiamam įgūdžiui), auka turi teisę į gynybos metimą (jei, be abejo, jis žino, kad yra atakuojamas ir nuo tos atakos apskritai įmanoma apsiginti). Gintis galima plikomis rankomis, skydu, ginklu ar tiesiog išsisukinėti. Nuo atakos taip pat saugo ir šarvai.
Jei apsiginti vis tik nepavyko, atakuojantysis meta žalos metimą. Žalos kiekis yra kiekvienam ginklui atskiras ir kartais priklauso nuo atakuojančiojo jėgos (jei tai šaltasis ginklas). Dalį žalos gali sugerti šarvai. Kai kurie ginklai (pjaunantys, duriantys bei kai kurios kulkos), pramušę šarvus daro daugiau žalos. GURPS sistemoje nėra jokios savybės, panašios į gajumą. Jį čia pakeičia veikėjo Sveikata.
Magijos sistema
Magijos taisyklių sistemoje kiekvienas keras yra tarsi įgūdis. Paprasčiausius kerus, jei pageidauja, gali mokėti bet kuris herojus, tačiau sudėtingesnius gali mokėti tik magai – tie herojai, kurie turi specialų Magijos (Magery) privalumą. Norėdamas išmokti sudėtingus kerus, kerėtojas pirmiausia turi sugebėti atlikti paprastus tos pačios mokyklos kerus. GURPS magijos sistemoje herojai neturi tokios savybės kaip mana (maginė energija). Magas naudoja aplinkos energiją, aukodamas savo Jėgą (pavargdamas) ar net Sveikatą.
Veikėjo vystymas
GURPS nėra veikėjų lygių sistema. Jie mokytis ir tobulėti gali nuolat, palaipsniui. Už gerą veikėjo vaidinimą, protingas idėjas, drąsius poelgius ir bendradarbiavimą ŽM suteikia žaidėjams veikėjo taškų, už kuriuos vėliau galima nusipirkti didesnį įgūdį arba, gerokai pataupius, Jėgą, Vikrumą, Protą ar Sveikatą. Už sutaupytus taškus taip pat galima išpirkti veikėjo trūkumus.
GURPS – sistemą paprasta išmokti ir valdyti. Tačiau ji taip pat siūlo daug papildomų taisyklių, kurios, ŽM ir žaidėjams pageidaujant, gali suteikti žaidimo situacijoms detalumo ir realizmo. Ši sistema pritaikyta visokiems žaidimų pasauliams, nors daugumai jų yra išleisti specifinių taisyklių papildymai („GURPS Aliens“, „Arabian Nights“, „Aztecs“, „Camelot“, „China“, „Cyberpunk“, „Espionage“, „Fantasy“, „Horror“, „Illuminati“, „Imperial Rome“, „Martial Arts“, „Middle Ages“, „Old West“, „Psionics“, „Robin Hood“, „Ultra-Tech“ ir daug kitų).
Krasnoselkupas
Krasnoselkupas  – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, Jamalo nencų autonominėje apygardoje, prie Tazo upės. Rajono centras. Čia gyvena >5000 gyventojų, iš kurių dalis yra selkupai. Yra upinė prieplauka, vietinis oro uostas. Apylinkėse išgaunama nafta, gamtinės dujos. Svarbus elnininkystės centras. Yra mokykla, Vasilijaus Mangaziečio cerkvė.
Istorija
Krasnoselkupas įkurtas 1933 m., selkupų stovyklavietės Njary Mačo (Нярый мач – 'pelkėtas miškas') vietoje.
Palai
Palai (Palaumnili) – senovės tauta II tūkst. pr. m. e. gyvenusi šiaurinėje Mažosios Azijos dalyje, kuri vėliau vadinama Paflagonija. Jie naudojo indoeuropietišką palų kalbą, o jų gyvenamas regionas įvardijamas kaip Pala.
Istorija
thumb|300px|left|Palai į šiaurės vakarus nuo Hati žemės Palai, kaip ir jiems giminingi hetitai bei luviai, atsikėlė į Mažąją Aziją III tūkst. pr. m. e. Jie koncentravosi Kizilirmako žemupyje. Apie juos yra žinoma labai mažai.
Nuo XVII a. pr. m. e. Pala priklausė Hetitų imperijai. Iš to laikotarpio randami dantiraščio tekstai, rašyti palų kalba. Juose randamos žinios apie jų mitologiją. Svarbiausias palų dievas buvo audros dievas Caparva, o deivė – Katahcivuri. Jų saulės dievas vadinosi Tijazas.
XV a. pr. m. e. palus nusiaubė jų rytiniai kaimynai neindoeuropiečiai kaškai. Manoma, kad būtent apie šį laikotarpį palai buvo asimiliuoti ir išnyko kaip atskira etninė grupė. Tiesa, jų kalba ilgokai (iki XIII a. pr. m. e.) buvo naudojama kaip ritualinė kalba.
Galkiškės
Galkiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Lavoriškių.
Blotnas
Blotnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Danguolė Baukaitė
Danguolė Baukaitė-Karklelienė (g. 1944 m. gegužės 21 d.) – lietuvių kino ir teatro aktorė.
Kuznicos Balstogės geležinkelio stotis
Kužnica Bialostocka geležinkelio stotis - geležinkelio stotis Kužnicos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Kužnicos valsčiuje. Stotis priklauso Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai ir Bruzgių-Geniušės geležinkelio linijai. 2004-2007 m. stotis buvo renovuojama, kad atitiktų Šengeno sutarties keliamus reikalavimus.
Danguolė Baukaitė
Biografija
1965 m. LTSR Valstybinėje konservatorijoje baigusi aktoriaus meistriškumo studijas, pradėjo dirbti Kauno Kauno valstybiniame dramos teatre.
Kuznicos Balstogės geležinkelio stotis
Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija
Nuo stotelės iki Čuprinovo geležinkelio stotelės yra 4.2 km ir iki Kužnicos-Gardino pasienio punkto 4.2 km.
Bruzgių-Geniušės geležinkelio linija
Nuo stotelės iki Kužnicos-Gardino pasienio punkto yra 4.2 km ir iki Sokulkos geležinkelio stoties yra 16 km.
Danguolė Baukaitė
Biografija
Mamerto Karklelio žmona.
Hidrolizė
Ne kiekviename vandens tirpale vyksta hidrolizė. Taip pat, hidrolizė skiriasi nuo hidratacijos, kurios metu molekulei susijungiant su vandeniu, ji neskyla.
Hidrolizės pavyzdžiai
PCl3 + 3 H2O → H3PO3 + 3HCl
CH3 OOCCH2CH3 + H2O → CH3OH + CH3CH2COOH
CH3COCl + H2O → CH3COOH + HCl
Senieji Bajorai
Senieji Bajorai – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Viensėdis yra 1 km į pietus nuo Šakarvos, Žeimenio ežero pakrantėje.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Vietai
thumb|250px|Kinijos imperija ir vietai Vietai arba Jue – senovinė tautų grupė, gyvenusi dab. šiaurės Vietname ir pietinėje Kinijoje. Tai buvo įvairiomis kalbomis kalbėjusios tautos, kurias visas vienijo tai, kad jos gyveno į pietus nuo tuometiniams kinams gerai žinomų žemių. Jiems buvo priešpastatomi Kinijos šiauriniai kaimynai hu.
Bloznelis
Bloznelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bloznelienė (ištekėjusi moteris) ir Bloznelytė (mergautinė pavardė).
Vietai
Pavadinimai
Iš senosios kinų kalbos tarimo išsivystė dabartinių kalbų terminai: vietnamiečių vietai ir šimtas vietų, kantoniečių Yuht6, ganių yet, minnan oa̍t, mindong uŏk ir pan.
Geografija ir įvairovė
Vietų tautos buvo pasiskirsčiusios milžiniškame regione, kurį tuometiniai kinai įvardijo kaip Lingnaną, t. y. „žemės į pietus nuo kalnagūbrio“. Jis apėmė Džudziango, Mindziango bei Raudonosios upės baseinus. Manoma, kad vietai galėjo priklausyti bent 3 skirtingoms lingvistinėms šeimoms: austroaziečių, tajų-kadajų ir hmongų-mienų.
Istorija
Patys šiauriausi vietai, gyvenę Jangdzės upės žemupyje, gana ankstyvu laikotarpiu sukūrė aukšto lygio kultūrą ir buvo įtraukti į kinų civilizacijos orbitą. I tūkst. pr. m. e. jie turėjo savo valstybę Jue, kuri ir davė pavadinimą visiems vietams. Likusios vietų gentys, tuo tarpu, žiūrint iš kinų perspektyvos, buvo laukinės: jos neišmanė rašto, tatuiravo kūnus, juodinosi dantis. Jau I tūkst. pr. m. e. II pusėje čia susiformavo ankstyvosios valstybėlės, tarp kurių svarbiausios buvo Vanlangas, Namkuongas, Dianas, Minvietas ir kt.
III a. pr. m. e. Jue valstybė buvo inkorporuota į Kinijos imperiją. Pirmasis imperatorius surengė karo žygius į pietus, į „laukinių“ vietų žemes. Tiesa, tiesioginė kontrolė nebuvo įtvirtinta, nes atskirose srityse susiformavo nuo Kinijos nepriklausomos valstybės, neretai valdytos sinizuotų dinastijų. Svarbiausios tarp jų buvo Minvietas ir Namvietas.
Apie 111 m. pr. m. e. nepriklausomų vietų valstybių egzistencija buvo nutraukta, kuomet Kinijos imperatorius Udi nukariavo Namvietą ir Minvietą, prijungdamas juos prie imperijos. Tie vietai, kurie išlaikė savo kalbas, tapo dabartinių vietnamiečių, džuangų, šujų, dongų, gelao ir kitų tautų protėviais. Vietai, kurie perėmė kinų kalbą, tapo dabartinių kantoniečių, ganių, hokienų ir kitų etninių subgrupių protėviais.
Karatalas
Karatalas  – upė Kazachstane, Almatos srityje. Prasideda Džiungarijos Alatau kalnuose, netoli Kinijos sienos, teka į šiaurės vakarus. Nusileidus iš kalnų teka dykuma į šiaurę. Antras pagal dydį Balchašo intakas. Maitinasi ledynų ir sniego tirpsmo vandeniu. Naudojama drėkinimui.
Miestai – Taldykorganas, Tekelis, Uštobė.
Jean Auguste Dominique Ingres
Žanas Ogiustas Dominikas Engras (1780 m. rugpjūčio 29 d. – 1867 m. sausio 14 d.) – XIX a. prancūzų neoklasicizmo tapytojas. Vienas žymiausių Europos dailininkų-neoklasicistų. Garsiausiu jo kūriniu laikoma „Didžioji odaliska“. Tarp kitų gerai žinomų paveikslų minimi: „Turkiška pirtis“, „Šaltinis“.
Gyvenimas (1780–1834)
Žanas Ogiustas Dominikas Engras gimė 1780 m. Montobane pietų Prancūzijoje. Jo tėvas Jean-Marie-Joseph Ingres (Žanas Marija Žozefas Engras, 1755–1814) buvo santykinai nesvarbus menininkas, kilęs iš Tulūzos miesto. Pastarsis 1777 m. rugpjūčio 12 d. vedė neraštingą, perukų kirpėjo dukrą Ana Moulet (1758–1817). Būsimo dailininko tėvas daugiausiai užsiėmė interjero dekoru, freskų tapymu, sodų puošybą bei nutapė keletą paveikslų bažnyčioms. Taip pat skaitė paskaitas įvairiose vietos institucijose. O prieš Prancūzijos revoliuciją atidarė privačią dailės mokyklą. Būtent tėvo dėka Žanas Ogiustas Dominikas Engras mokėsi piešti, o muzikos kaip hobio. Galop, sukakus vienuolikai, 1791 m., tėvas jį atidavė mokytis pas Žozefą Roques (paskutiniojo Prancūzijos karaliaus tapytojo Joseph-Marie Vien mokinys), Tulūzos akademijoje. 1797 m. jis išvyko į Paryžių, kur tapo Žako Lui Davido studijos nariu bei vienu geriausių mokinių. Jo jaunystės laikų portretas dažnai identifikuojamas, kaip Georges Rouget atvaizdas. 1801 m. Engras laimėjo Romos premiją už paveikslą „Agamemnono pasiuntiniai pas Achilą“. left|thumb|250px|„Rodžeris išgelbsti Andželiką“, [[1819 m. vienas „Trubadūrų stiliaus“ paveikslų]]
1806 m. dalyvaudamas Didžiajame Salone Engras pateikė triptiką „Napoleonas soste kaip Jupiteris“, Riviere poros portretus ir „Autoportretą su palete“, bet salono žiuri jų nepripažino. Išpeikė kaip per daug senamadiškus bei primityvius. Tais pačiais metais Engras išvyko į Italiją ir ten pragyveno keturiolika metų. 1808 m. Paryžiaus Akademijai pareikalavus parodyti studijų rezultatus Engras išsiunčia tris paveikslus „Edipas ir Sfinksas“, „Jupiteris ir Tetidė“ (pagal Homero „Iliados“ vieną iš senų) ir „Didžioji besimaudančioji“ taip pat žinoma kaip „Valpinsono besimaudančioji“. Deja, akademiją juos negailestingai sukritikuoja apšaukdama dailininką propaguojantį senas pažiūras.
1810 m. baigėsi jo stipendijos laikotarpis, tačiau dailininkas nusprendė likti Romoje. Nuo 1811 m. Engras pasieke savo kūrybos viršūnę, tapydamas aukštų valdininkų portretus, pavyzdžiui, policijos šefo ar pašto viršininko. Už ką yra labai vertinamas.
1812 m. Engras gavo pasiūlymą ištapyti Napoleono žmonos saloną, kuriame jis nutapė „Romulas nugali karalių Akroną“ bei imperatoriaus miegamajame − „Osiano sapną“. Tai milžiniški paveikslai, kuriems įtakos turėjo senovės Graikijos Partenono frizai.
1814 m. pavasarį kelerius metus Engras praleido Napoleono sesers, Neapolio karalienės Karolinos Murat rūmuose, kur nutapė keletą paveikslų tarp jų, pačios karalienės portretą, gedulo rūbais. Po Napoleono valdžios žlugimo dailininką ištiko krizė, keletą metų iki Burbonų dinastijos restauracijos jis savo pragyvenimui tapė mažos apimties paveikslus, dažniausiai anglų turistams, keliaujantiems po Italiją ar Romą, tačiau giliai širdyje jis vis dar save laikė istorinio žanro tapytoju. right|thumb|190px|„Napoleonas soste kaip Jupiteris“ 1806 m. Armijos muziejus, [[Paryžius, Prancūzija.]]
Burbonams grįžus į valdžią Engras vėl gavo užsakymų. Nutapė keletą religinių paveikslų, taip pat įsitraukė į vokiečių menininkų, pasivadinusių Nazarėnais, grupę ir tapė religinius paveikslus, kurių, deja, išliko vos keletas. Taip pat tapė „Trubadūrų stiliaus“ paveikslus, kurie ypač suklestėjo pirmoje XIX a. pusėje. Tai paveikslai, kurie tapomi remiantis Dante ar kitais viduramžių autorių kūriniais.
1820 m. Engras praleido Florencijoje, kur Uficų galerijoje kopijavo viduramžių bei renesanso dailininkų paveikslus. Taip pat keliavo po Toskanos apylinkes. 1824 m. Engras gavo užsakymą nutapyti savo gimtojo miesto katedros altoriui paveikslą, kurį tais pačiais metais atgabeno į Paryžiaus Saloną. Paveikslas „Liudviko XIII priesaika“ susilaukė salono žiuri ir kitų dailininkų pripažinimo ir Prancūzijos karalius Engrui įteikė Garbės Legiono kryžių bei paskyrė teisėtu Akademijos nariu. Sulaukęs tokios sėkmės dailininkas persikėlė į Paryžių. Tapydamas paveikslus ir rodydamas juos Paryžiaus Salone Engras susidūrė su augančia kova tarp klasicistų ir romantikų mokyklų. Jo paveikslai išstatyti 1827 m. priešais romantikų mokyklos atstovo Eženo Delakrua paveikslus. Žymiausias Engras paveikslas „Homero Apotezė“, kuris tapytas kaip freska, buvo įstatytas į lubas Luvro muziejaus naujosiose salėse, Salone išstatytas priešais E. Delakrua paveikslą „Sardanapalo mirtis“. Šio dailininko paveikslas bus labiau vertinamas dėl laisvų potėpių bei nuožmios kompozicijos. Tokiu būdu Engras vėl imtas laikyti senamadišku, pernelyg tikroviškai tapančiu dailininku, visiškai atsisakančiu paklusti naujovėms.
1825 m. pabaigoje Engras atidarė Paryžiuje savo nuosavą studiją, Voltero krantinėje, kurioje mokė pagal Davido darbo principus. Šioje mokykloje iki jos uždarymo 1834 m. mokėsi daugiau kaip 150 studentų tarp jų tokie meistrai kaip Anri Lemanas, Flandrinis ar P. Šenavardas. 1829 m. gruodį jis tapo École des Beaux-Arts (Aukštosios dailės mokyklos) profesoriumi. Po kelerių metų 1832 m. Engras nutapė „Liudviko Fransua Bertino portretą“, kuris laikomas buržuazinio sluoksnio ikona ir E. Manė vėliau pavadintas „Buržuazijos Buda“. Tačiau 1834 m. Engras priėmė pasiūlymą tapti Prancūzijos Akademijos Romoje direktoriumi ir išvyko atgal į Italiją. Po viešo vieno iš jo religinių paveikslų sukritikavimo Paryžiaus Salone Engras nustojo dalyvauti Salono pristatymuose ir demonstravo savo darbus asmeninėje studijoje.
Antroji kelionė į Romą ir paskutinieji metai (1834–1867)
1835 m. sausio 4 d. Engras atvyko į Romą ir perėmė Medičių vilos valdymą į savo rankas. Jo direktoriavimo metu Medičių vila buvo papildyta naujomis knygomis bibliotekoje, įvykdyta daug reformų meninėje – mokomojoje studentų praktikoje. Medičių vila tapo viena iš svarbiausių socialinių vietų Romos mieste. Joje buvo rengiami muzikos vakarai, koncertai. Kviečiami žymūs dailininkai, skulptoriai, architektai, rašytojai. Kai kuriuose pasirodymuose dalyvaudavo net pats Engras, kuris garsėjo išlavintu muzikos skoniu.
Gyvendamas Romoje jis nenustojo dirbti ir tyrinėti senovinių paveikslų, freskų, mozaikų. Važinėjo į trumpas keliones po Italiją, aplankė Sieną, Raveną, Urbiną ir pan. Tapyboje Engras vėl grįžta prie orientalistinių motyvų ir nutapė paveikslą „Odaliska su verge“. Prieš pabaigiant direktoriavimą Akademijoje Engras gavo užsakymą iš Orleano kunigaikščio nupatyti istorinį paveikslą. Engras nutapė „Antiochą ir Stratonikę“, kuris bus pademonstruotas Paryžiuje, Tiuilri rūmuose 1840 m. ir susilauks didžiulės šlovės. Engras buvo pakvietas į Prancūziją nutapyti kelių milžiniškų paveikslų kunigaikščių rūmams, jis sutiko ir kitais metais grįžo į Paryžių. thumb|190px|left|„Osiano sapnas“, [[1813 m.]]
Paskutinius savo gyvenimo metus Engras daugiau nesukūrė jokių naujų paveikslų ar kompozicijų, o pertapė arba taisė senąsias drobes, pvz., „Edipas ir sfinksas“. Keli mėnesiai prieš mirtį jis nukopijuoja Džoto freską, kuri laikoma paskutiniu jo darbu. Engras mirė 1867 m. sausio 14 d. Paryžiuje. Palaidotas Per Lašezo kapinėse.
1854 m. jo gimtajame Montobane įkurtas Engro muziejus, kuriam pats dailininkas padovanojo penkiasdešimt savo darbų iš įvairių tapybos periodų, taip pat begalę eskizų bei antikvarines vazas. Pats redagavo ekspozicijos katalogo sudarymą. Šis muziejus veikia iki šiol.
Šeima
1806 m. vasarą Engras susižiedavo su tapytoja Marija Ana Žiuli Fiorester (gimusią 1782 m.) deja, sužadėtuvės truko nepilnus metus ir, Ž. A. D. Engrui atsisakius palikti Romą ir grįžti į Paryžių, buvo nutrauktos. Apie pirmuosius savo studijų metus Engras plačiai rašo savo laiškuose Žiuli Fiorester.
1813 m. gruodžio 4 d. Engras vedė Madeleiną Šapel (1782–1849), su kuria pragyveno iki jos mirties.
Po jos mirties 1852 m. vedė antrą kartą Delfiną Ramel (1808–1887). Savo draugo Markotės Argenteull’io giminaitę ir su ja išgyveno iki savo mirties. Santuoka su šia moterimi buvo laiminga jau nuo pat pirmųjų metų nors juos skyrė ir didelis amžiaus skirtumas. thumb|270px|right|„[[Didžioji odaliska“ (1814)]]
Tapybos bruožai
Engras taip pat pažįstamas iš turkiškų motyvų, dažniausiai jis tapo nuogas moterų figūras (iš nugaros), jos pasikartoja daugelyje jo paveikslų, pavyzdžiui, „Turkišta pirtis“, „Didžioji odaliska“. Daugelis jo darbų šiais laikais lyginami su kubizmo kūriniais. Engras taip pat garsėjo tuo, jog savo portretuose esančius žmones tapydavo elegantiškomis pozomis, o savo parašus padėdavo taip pat neįprastai, pavyzdžiui, jo parašų randama ant nutapytų biustų posdamentų, vizitinių kortelių ir panašiai. Kai kurie mokslininkai tokį tapymo stilių laiko maivymusi. Jo tapybos įtaka atsispindėjo ankstyvuosiuose impresionistų darbuose, nes daugelis impresionistų dailininkų mokėsi pas Ž. O. D. Engro studijos mokinius, todėl jis laikomas impresionistų tapybos protėviu.
Mokiniai
Ž. O. D. Engro studijoje mokėsi daugybė būsimųjų Prancūzijos tapytojų, todėl čia pateikiama tik keletas iš jų:
Paveikslų sąrašas
thumb|right|Engro kapas [[Per Lašezo kapinės, Paryžiuje, Prancūzijoje]]
Čistiakovė
Čistiakovė (anksčiau Torezas) – miestas Donecko srityje, rytų Ukrainoje. 82 900 gyventojų (2009 m.). Dauguma miesto gyventojų dirba kasybos pramonėje.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1778 metais kaip Sloboda Oleksijivka. Nuo 1840 m. vadinosi Oleksijeva-Leonė, 1857–1964 m. Čistiakovė. Miesto statusą gavo 1932 m.
Mūšos tyrelio telmologinis draustinis
Mūšos tyrelio telmologinis draustinis – draustinis Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje. Plotas 1463 ha, įsteigtas 1988 m., yra Žagarės regioninio parko dalis.
Apie draustinį
Tai yra viena iš vertingiausių saugomų teritorijų Šiaurės Lietuvoje. Saugoma Mūšos tyrelio aukštapelkės natūrali dalis ir apypelkio miškai. Aukštapelkėje yra Miknaičių ežeras. Aukštapelkės didžiąją dalį sudaro gailiniai pušynai (Ledo-Pinetum). Pietinėje aukštapelkės dalyje plyti tarpinio tipo pelkių plotai. Sparčiai mažėjantys aukštapelkės plynės plotai yra rytinėje draustinio pusėje. Čia tarp kelių dešimčių nedidelių ežerokšnių yra paplitę baltasaidrynai. Apypelkio miškuose vyrauja šlapi ir klampūs juodalksnynai.
Draustinyje saugomi retieji augalai (baltijinė ir siauralapė gegūnės, šakotoji ratainytė) ir jų buveinės. Draustinyje gyvena baltieji kiškiai, lūšys. Draustinyje aptinkamos saugomos paukščių rūšys: šaukštasnapė antis, juodasis gandras, gervė, dirvinis sėjikas, didžioji kuolinga, randama retų vabzdžių rūšių: pelkinis satyras, baltamargė šaškytė, žalvarinis puošniažygis. Draustinyje – Mūšos upės ištakos.
2015 m. telmologiniame draustinyje nutiestas 3,6 km ilgio Mūšos tyrelio pažintinis takas. Jame įrengta 11 stotelių, kuriose supažindinama su draustiniu ir jo vertybėmis.
Jonuškai
Jonuškai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Deltuvos, prie pietvakarinių Ukmergės pakraščių. Pro kaimą teka Storė, toliau pietuose susiliejanti su Šventąja. Praeina kelias.
Kombuča
thumb|250px|Kombuča Kombuča arba arbatos grybas – fermentuotas arbatos gėrimas.
Romos kurija
thumb|Šventojo Sosto herbas thumb|300px|Romos kurijos pastatas Romos kurija – pagrindinė Romos katalikų bažnyčios, Šventojo sosto ir Vatikano administracijos institucija, kurios žinybos popiežiaus vardu priima pasiūlymus, prašymus, apeliacijas, skundus, nagrinėja juos, rengia jų pagrindu dokumentus ir savo kompetencijos ribose priima sprendimus visais bažnyčią liečiančiais klausimais. Romos kurijos sprendimai gali būti apskųsti apaštaliniam tribunolui.
Istorija
Popiežius Sikstas V savo konstitucijoje Immensa aeterni Dei 1588 m. suformulavo pagrindinius Šventojo sosto administracijos teisinius pagrindus. Reforma, išaugus bažnyčios biurokratiniam aparatui, buvo būtina, nes atskirus klausimus sprendžiantys apaštaliniai advokatai, notarai, diakonai, teisėjai sunkiai tarpusavyje derino sprendžiamus klausimus. Popiežius Pijus X 1908 m. konstitucijoje Sapienti consilio dar kartą reformavo kuriją, išskyręs joje valdymo, kongregacijos ir tribunolo funkcijas. II Vatikano susirinkimas nutarime Christus Dominus leido darbui kurijoje pasitelkti civilius asmenis. 1967 m. rugpjūčio 15 d. konstitucija Regimini Ecclesiae universae popiežius Paulius VI pradėjo dar vieną kurijos reformą, kurią tik 1988 m. birželio 28 d. savo konstitutcija Pastor bonus užbaigė popiežius Jonas Paulius II. Kurijos darbas tapo viešesnis, kiekviena žinyba pradėjo dirbti pagal savo nuostatus. Bendri visos Romos kurijos nuostatai buvo patvirtinti 1992 m. vasario 4 d.
Struktūra
Romos kuriją sudaro:
Bložė
Bložė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rekonkista (Argentina)
Rekonkista – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijos šiaurės rytuose, Paranos slėnyje, prie Arroyo del Rey upelio, 325 km į šiaurę nuo Santa Fė. Cheneral Obligado departamento centras. 66,2 tūkst. gyventojų.
Miestą 1872 m. balandžio 27 d. įkūrė Manuel Obligado. Gyvenvietė oficialiai įteisinta po kelių mėnesių. Pavadinimas kilo iš žodžio reconquistar (atkariauti). Tik įkūrus miestą, jį atakavo vietiniai indėnai. Kurį laiką priklausė jėzuitų misijai Reducción San Jerónimo del Rey. 1921 m. suteiktas miesto statusas. 2005 m. prasidėjo tilto per Paraną statybos. Rekonkista sujungta su Gojos miestu Korienteso provincijoje.
Rekonkista – svarbus pramonės ir žemės ūkio centras. Apylinkėse veisiami galvijai, auginamos įvairios žemės ūkio kultūros. Daugiausia maisto ir lengvoji pramonė. Produkcija eksportuojama per Puerto Rekonkistos uostą prie Paranos upės. Mieste įsteigtas industrinis parkas.
Rekonkista taip pat vienas svarbesnių turizmo centrų provincijoje. Miesto lankytojai gali dalyvauti kasmetinėje surubių žvejybos šventėje, koridoje, pramonės ir prekybos parodoje, La Perla del Norte karnavale, stebėti studentų olimpiadą. Galima aplankyti dailės ir istorijos muziejus.
Laisvės atėmimo vietų ligoninė
Laisvės atėmimo vietų ligoninė – viena iš kalinių gydymo įstaigų Lietuvoje.
Istorija
Įkurta 1961 m. 2000 m. LR vidaus reikalų ministerijos Pataisos darbų departamentą perdavus Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai, ligoninė buvo pertvarkyta.
2011 m. prijungti Pravieniškių gydymo ir pataisos namai.
2016 m. įvykdžius išstatutinimą, ligoninės darbuotojai tapo civiliais. Tais pačiais metais ligoninė iš Vilniaus į Pravieniškes II.
Nuorodos
Interneto svetainė
Smilgių valsčius
Smilgių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Smilgiai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1867 m. Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Sidabravo valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (1 apylinkė) ir Šeduvos rajonui (6 apylinkės).
Ben Wallace
Ben Wallace (g. 1974 m. rugsėjo 10 d.) – buvęs profesionalus krepšininkas, žaidęs NBA, pravardžiuojamas Big Ben.
Baigęs Virginia Union universitetą nebuvo pašauktas naujokų biržoje. Nuo 1996 metų kaip laisvas agentas pasirašė sutartį su „Bullets“. Būdamas 206 cm ūgio ir 109 kg svorio žaidė vidurio puolėjo pozicijoje. Net keturis kartus yra laimėjęs NBA geriausio metų gynėjo titulą.
Singapūro istorija
Singapūro istorija nuo seno susijusi su Malajų salyno istorija.
Senovės Singapūras
Manoma, kad Singapūras pirmąkart paminėtas kinų analuose kaip Pu Luo Chung. Spėjama, kad tai transkripcija iš malajietiško pavadinimo Pulau Ujong, kuris reiškia „sala pabaigoje“ (Malakos pusiasalio). Javiečių epinė poema Nagarakretagama, parašyta 1365 m., mini saloje Tumasik ar Temasek gyvenvietę. Pavadinimas tikriausiai reiškia „jūrų uostas“ arba „jūros miestas“. Gyvenvietė minima Malajų analuose, kai pasakojama apie Šrividžajos princą Šri Tri Buaną (žinomą kaip Sang Nila Utama), kuris išsilaipino čia XIII a. Kai jis pamatė keistą žvėrį, palaikytą liūtu, palaikė tai geru ženklu ir įkūrė miestą, sanskrito kalba pavadintą Singapūru („Liūto miestas“). Mokslininkai teigia, kad tiksli pavadinimo kilmė neaiški.
1320 m. Mongolų imperija pasiuntė prekybinę misiją į Long Ya Men („Drakono dantų vartai“). Manoma, kad ši vieta buvo pietinėje Singapūro dalyje. Kinų keliautojas Vang Dajuanas lankėsi Singapūre 1330 m. ir teigė, kad Long Ya Men sudarytas iš dviejų gyvenviečių: Dan Ma Xi ir Ban Zu. Jis tvirtino, kad vietiniai ir kinai gyveno kartu. Laikoma, kad Singapūras turi seniausią kinų bendruomenę už Kinijos ribų ir tai patvirtina archeologiniai radiniai.
XIV a. pradžioje Šrividžaja nusilpo ir Singapūras atsidūrė kovos dėl Malakos pusiasalio tarp Siamo ir Madžapahito viduryje. Malajų analai teigia, kad Madžapahitas nugalėjo Singapūrą ir paskutinis Singapūro karalius Paramesvara, valdęs kelerius metus, pasitraukė į Malaką, kur įkūrė Melakos sultonatą. Portugalų šaltiniai teigia, kad Singapūras buvo Siamo vasalas, o jo paskutinį valdovą nužudė Paramesvara iš Palembango. Po to jis buvo išvytas į Melaką kur įkūrė sultonatą.
Vėliau Singapūras tapo Melakos sultonato dalimi. Tačiau XVI a. atvykęs portugalas Alfonsas de Albukerkė saloje rado tik griuvėsius. Portugalai užėmė Melaką 1511 m. Sultonas pabėgo į pietus ir įkūrė Džohoro sultonatą ir Singapūras tapo jo dalimi. Portugalai sunaikino gyvenvietę Singapūre 1613 m. ir kitus du šimtmečius Singapūro nebuvo istorijos puslapiuose.
Britų Singapūras
1818 m. seras Stamfordas Raflis buvo paskirtas Benkulu kolonijos leitenantu-gubernatoriumi. Jis norėjo, kad britai išstrumtų olandus iš Malajų salyno, nes opiumo prekyba tarp Britų Indijos ir Kinijos tapo vis svarbesnė. Olandai uždėjo britams didelius muitus, tad Raflis ketino įkurti naują uostą Malakos sąsiauryje. 1819 m. sausio 28 d. Stamfordas Raflis išsilaipino Singapūre ir suprato jo strateginę svarbą. Sala turėjo medžių ir gėlo vandens, gilius užutekius ir buvo kelyje tarp Indijos ir Kinijos. Jis įkūrė malajų gyvenvietę prie Singapūro upės. Iš pradžių tai buvo 1000 malajų, kinų ir jūros čigonų (Orang Laut). Salą nominaliai valdė Džohoros sultonas, kurį kontroliavo olandai. Sultonas savo vyresnį brolį Tengku Longą buvo ištrėmęs į Riau salas. Raflis pasiūlė Tengku Longą padaryti sultonu ir mokėti kiekvienais metais pinigus mainais į Singapūrą. Sutartis buvo pasirašyta 1819 m. vasario 6 d.
Stamfordas Raflis padalijo miestą į keturis rajonus: malajų, indų, kinų bei centrą, dominuojamą iš Britanijos atvykusių kolonistų. Pagal šias gaires skirstymas į etnines grupes išliko ir dabar. Greta šiose vietose gyvenusių malajų į Singapūrą anglai atvežė ir apgyvendino daug kinų, kad šie dirbtų juodus darbus. Jų skaičius greitai ėmė sudaryti daugumą. Per antrąjį pasaulinį karą Singapūrą užėmė japonai, jie miestą pervadino Sjonantu ir nemėgo kinų, nes pastaruosius laikė galimais Kinijos sąjungininkais, tačiau rėmė indų ir malajų mažumą. Nors Singapūras buvo iš japonų atsiimtas, tačiau ši trumpa okupacija iš esmės sužlugdė Jungtinės Karalystės, kaip nuo visa ko galinčios apginti jėgos, įvaizdį ir prasidėjo nepriklausomybės siekiai. Singapūras ėmė siekti laisvės suvieniję jėgas su Britų Malaja (dab. Malaizija). Gavus nepriklausomybę Singapūras įstojo į Malaizijos sudėtį, malajams pažadėjus, kad Singapūro kinų dauguma gaus tokias pat teises, kaip ir malajai. Tačiau vėliau Malaizijos valdžia šį pasiūlymą atšaukė, nes Singapūro kinai, kartu su Malaizijos kinais, sudarė nemenką dalį šalies gyventojų ir buvo galimybė, kad jie ateis į valdžią, nes ekonomikoje jie ir šiaip dominavo. Singapūre dar kilo ir neramumų: riaušės tarp kinų ir malajų. Tad Malaizija nusprendė paleisti Singapūrą ir šis šalių sutarimu tapo nepriklausomas. Per nepriklausomybės laikotarpį šalis pralenkė savo kaimynes ekonomiškai ir tapo svarbiu Pietryčių Azijos centru.
Išnašos
সিঙ্গাপুর
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Galmančiai
Galmančiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Alkiškių.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Galmančiai
Istorija
Alkiškių apylinkės Galmančių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Baudžiamasis įstatymas
Baudžiamasis įstatymas – įstatymas, numatantis baudžiamąsias teisines pasekmes (sankcijas) už tam tikrą veiką. Jo paskirtis – baudžiamosios teisės priemonėmis ginti žmogaus ir piliečio teises bei laisves, teisinius gėrius, visuomenės ir valstybės interesus nuo nusikalstamų veikų.
Pagrindinis baudžiamasis įstatymas Kontinentinės teisės valstybės – Baudžiamasis kodeksas.
Galiojimas
Baudžiamasis įstatymas, galiojantis baudžiamosios veikos padarymo metu, nustato tos veikos nusikalstamumą ir asmens baudžiamumą, veikimo (neveikimo) laiką (nusikalstamos veikos padarymo laiką). Teismo sprendimo priėmimo metu galiojantis įstatymas – taip pat baudžiamojo ar auklėjamojo poveikio priemones bei priverčiamąsias medicinos priemones.
Veikos nusikalstamumą panaikinantis, bausmę švelninantis arba kitokiu būdu veiką padariusio asmens teisinę padėtį palengvinantis baudžiamasis įstatymas turi grįžtamąją galią, t. y. taikomas iki tokio įstatymo įsigaliojimo nusikalstamą veiką padariusiems asmenims, taip pat atliekantiems bausmę bei turintiems teistumą asmenims.
Baudžiamasis įstatymas, nustatantis veikos nusikalstamumą, griežtinantis bausmę arba kitaip sunkinantis nusikalstamą veiką padariusio asmens teisinę padėtį, neturi grįžtamosios galios. Išimtį sudaro normos, nustatančios atsakomybę už tarptautinės baudžiamosios teisės, tarpt. humanitarinės teisės veikas.
Pvz., Lietuvos baudžiamasis kodeksas turi gįžtamąją galią tokioms veikoms kaip genocidas, tarptautinės teisės draudžiamas elgesys su žmonėmis, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žudymas, okupuotos valstybės civilių trėmimas, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žalojimas, kankinimas ar kitoks nežmoniškas elgesys su jais, civilių ar karo belaisvių prievartinis panaudojimas priešo ginkluotosiose pajėgose, draudžiama karo ataka.
Pievinis sfinksas
Pievinis sfinksas (Deilephila elpenor) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Randamas pamiškių pievose, paupių, paežerių pievose, kur nelabai drėgna, kirtimuose, miškų aikštelėse. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. thumb|none|210px|Pievinio sfinkso [[vikšras]] thumb|none|210px|Pievinio sfinkso [[vikšras]]
Kriaunos (Širvintos)
Kriaunos – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Zibalų.
Kurdiukas
thumb|right|250px|Kurdiukinės avys thumb|right|250px|Kurdiukinė avis Kurdiukas (, iš 'uodega' ) – kurdiukinių avių veislėms būdingas apvalus riebalų telkinys ties uodegos pamatu. Telkinio dydis priklauso nuo veislės ir kūno masės, gali sverti 30 kg. Kurdiuke sukauptus riebalus avys naudoja sausringuoju metų laiku, kai stinga pašarų. .
Kurdiukiniai taukai naudojami Rytų virtuvėse kulinarijoje. Savo savybėmis kurdiukiniai taukai skiriasi nuo vidurių taukų, kurie kaupiasi pilvo ertmėje.
Geylang International FC
„Geylang International Football Club“ – Singapūro futbolo klubas iš Singapūro miesto, Bedoko dalies.
Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. Žaidžia elito lygoje. 1996, 2001 m. tapo šalies čempionais.
Kėdainių mugė
thumb|„Mugė“ miniatiūra|Redakcijos būstinė Kėdainių mugė, anksčiau „Mugė“ – privatus informacinis reklamos laikraštis Kėdainiams, einantis nuo 1991 m. gegužės 3 d. Kėdainiuose, Radvilų g. 11