cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adrijos venetai
Istorija
Glaudėjant santykiams su Roma, 181 m. pr. m. e. venetai leido romėnams įkurti Akvilėjos miestą pajūryje, kas iš esmės reiškė krašto kolonizacijos pradžią. Į Venetiją kėlėsi romėnų šeimos bei kariai, kurie sėmingai gynė venetus nuo histrų piratų antpuolių, tačiau ilgainiui draugiškus santykius pavertė Romos dominavimu. Naujai tiesiami keliai, gerinama krašto infrastruktūra lėmė krašto politinės ir kultūrinės tapatybės praradimą. 91 m. pr. m. e. venetai gavo dalinę, o 49 m. pr. m. e. – pilną Romos pilietybę.
42 m. pr. m. e. Venetija nustojo egzistuoti kaip atskira provincija ir buvo sujungta su Istrija, suformuojant X regioną Italijos provincijos sudėtyje. Krašto romanizacija buvo ypač greita. Iki I a. pabaigos venetų kalba visiškai nunyko, ir ją pakeitė lotynų kalba. Nepaisant to, venetų pavadinimas buvo išsaugotas istorinio regiono pavadinime ir davė pradžią dabartiniam Italijos administraciniam regionui Venetui.
Mėlynoji akara
Mėlynoji akara, mėlyndėmis cichlidas (Andinoacara pulcher) - daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų rūšis.
Kūnas iki 12 cm. Pilkos spalvos, dryžuotos ryškiomis juostomis, kurios nutaškytos žalsvai mėlynais taškeliais. Galva ir pelekai ypač ryškių spalvų.
Paplitusi Panamoje, Trinidade ir Venesueloje. Taiki, išskyrus dauginimosi periodą. Ikrus ir mailių saugo abu tėvai. Mailius išsirita per 2-5 dienas.
Nuotolinis mokymas
Nuotolinis mokymas – mokymas, kai mokantysis (ar mokomąją medžiagą pateikiantysis) yra kitoje vietoje nei ją gaunantis besimokantysis. Šiais laikais nuotolinis mokymas paprastai suprantamas kaip mokymasis per internetą ar panaudojant vietinius kompiuterinius tinklus. Viena seniausių nuotolinio mokymo formų, Europoje žinoma jau nuo 1840 metų, buvo mokymas susirašinėjant. Lietuvoje tokio mokymosi pavyzdys buvo fizikos mokykla „Fotonas“.
Nuotolinį mokymą dažniausia valdo pats besimokantis asmuo, o paslaugos teikėjas jam suteikia paramą ir pagalbą. „Fotono“ atveju, studijas tęsti galėdavo tik teisingai ir laiku atsiuntę skirtas užduotis išsprendę ir laiku teisingus atsakymus atsiuntę dalyviai, tuo būdu priverčiant studijuoti labiau disciplinuotai. Studijoms „Fotonas“ atsiųsdavo panašių užduočių su pateiktais ir paaiškintais sprendimais
Nuotolinio mokymosi samprata
Privalomi nuotolinio mokymosi elementai yra savarankiškas mokymasis ir parama mokantis. Nuotolinio mokymosi pagrindas – mokymosi atvirumas, galimybė mokytoją ir mokinį išlaisvinti iš laiko bei erdvės apribojimo. Keičiasi studijų pobūdis: jos individualesnės, mokytojas yra patarėjas ir metodinis vadovas. Nuotolinės studijos – tai studijų forma ir metodas, kurį galima naudoti teikiant įvairių laipsnių išsilavinimą. thumb|Atviro kodo nuotolinio mokymo sistemos [[Moodle paplitimas . Vien ši sistema, pasaulyje instaliuota apie 56000 serverių, turi daugiau kaip milijoną registruotų mokytojų kurie moko apie 45 mln. mokinių. Iš schemos matyti jog nuotolinis mokymas labiau populiarus turtinguose kraštuose]]
Privalumai
Nuotolinis mokymas gali turėti šiuos privalumus :
Pagrindinis nuotolinio mokymo trūkumas yra gana sudėtinga mokymo kokybės kontrolė.
Sinchroninis ir asinchroninis mokymas
Nuotolinės studijos skirstomos į sinchronines, asinchronines ir mišrias :
Nuotolinio mokymosi organizavimo priemonės
Dažniausiai nuotolinių studijų sąvoka į save įtraukia kursus pateiktus tekstiniu formatu, tačiau dabar sparčiai populiarėja multimedijos technologijomis paremti kursai, todėl mokymosi kursų spektras išsiplėtė hiperteksto, audio ir video formatais.
Pagrindinės nuotolinio mokymosi priemonių kategorijos yra šios:
Testavimas ir vertinimas
Teikiant nuotolines studijas yra svarbus įgytų žinių patikrinimas. Labai sudėtinga teikti 100 % nuotolinį mokymą, nes nėra techninės galimybės patikrinti, jog egzamino atsakymus paštu ar kompiuteriu siunčia tas pats žmogus, kuriam išduodamas sertifikatas. Todėl neretai naudojamas hibridinis mokymas, kuomet mokiniai daugumą laiko studijuoja savarankiškai bet visgi turi atvykti egzaminui ar tarpiniam patikrinimui.
Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras
Molėtų rajono Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Joniškyje (Molėtų rajonas), Arino g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191228541. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1924 m. Joniškio miestelyje pastatyta pradžios mokykla, vėliau išaugusi į septynmetę. Apie 1930–1933 m. miestelio šiaurinėje dalyje pastatytas tipinis medinis mokyklos pastatas. Joniškio miestelio mokiniai mokėsi lenkų ir rusų kalbomis. Tėvų prašymu, nuo 1956 m. visi mokiniai mokosi lietuvių kalba.
1957 m. Joniškio septynmetėje atidaryta aštunta klasė. Nuo 1959 m. vidurinė mokykla. Mokykla kasmet augo. 1960 m. Joniškio vidurinę mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 1963 m. prie senojo mokyklos pastato pristatytas mūrinis priestatas su penkiomis klasėmis ir sporto sale. Mokinių daugėjo, mokydavosi apie 250 mokinių, dėl patalpų stokos dirbta dviem pamainom, todėl direktorius Andrius Lesinskas rūpinosi naujos mokyklos statyba. Bet tik 1983–1985 m., direktoriaujant Onai Sadūnienei, Joniškyje pastatyta nauja 392 vietų individualaus projekto mokykla su vidiniu kiemeliu-amfiteatru.
1978 m. mokyklą baigė didžiausia, 30 abiturientų laida, 1993 m. mažiausia laida – 3 mokiniai. 2009 m. Joniškio vidurinė mokykla kartu su Lietuvos tūkstantmečiu atšventė savo penkiasdešimtmetį ir išleido 50-ąją laidą. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Joniškio pagrindinė mokykla, nuo 2014 m. sausio 1 d. Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras. Po 2020 m. tapo Giedraičių gimnazijos filialu.
Pranas Mikalauskas-Antalkis
Pranas Mikalauskas-Antalkis (1923 m. gruodžio 23 d. Antalkiuose, Vilkijos valsčius – 1997 m. kovo 26 d. Vilkijoje) – lietuvių prozininkas, spaudos darbuotojas, kraštotyrininkas.
Biografija
Mokėsi Vilkijos gimnazijoje. 1950-1962 m. dirbo Vilkijos rajono laikraščio „Komunizmo vėliava“ redakcijoje, nuo 1963 m. iki 1991 m. – Vilkijos profesinėje technikos mokykloje. Šioje mokykloje įsteigė kraštotyros muziejų, vadovavo kraštotyrininkams.
Bendradarbiavo pokarinėje pogrindžio spaudoje (laikraštyje „Rūpintojėlis“ ir kt.), nuo 1978 m. redagavo pogrindinį laikraštį „Katakombos“, nuo 1990 m. leido ir redagavo almanacho pobūdžio leidinį „Katakombos“.
Išleido keliolika apsakymų, legendų, esė. Parašė romanų, kurių fragmentai spausdinti periodikoje. Išspausdino dokumentinių apybraižų apie N. Rerichą, B. Šo, J. Tysliavą, S. Šimkų, I. Buniną, O. Milašių, V. Šiugždinį, pogrindinės spaudos leidėjus.
Naktinis taikiklis
thumb|right|200px| AN/PVS-14 taikiklis
Mažieji Astraviškiai
Mažieji Astraviškiai arba Morozovka (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Ilmengrund, Forstamt, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Морозовка) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės teritorija prie Ilmės upės, 33 km į šiaurės rytus nuo Pravdinsko.
Naktinis taikiklis
Šaulių ginklų ir prieštankinių patrankų naktiniai taikikliai paprastai būna teleskopiniai, o tankų patrankų – periskopiniai.
Mažieji Astraviškiai
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities girininkija, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Astraviškių valsčiaus kaimas. Priklausė Muldžių parapijai, turėjo 12 ūbų (Prūsijos ūbas = 7,6597 ha) ir 12 margų (Prūsijos margas = 0,2553 ha) žemės. 1910 m. buvo 51 gyventojas.
Naktinis taikiklis
Naktiniai taikikliai pagal pašvietimo naudojimą yra:
Kleščelių geležinkelio stotis
Kleščelių geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Kleščelės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stoties iki Čeremchos geležinkelio stotelės yra 5,6 km ir iki Suchovolcės geležinkelio stotelės yra 7,3 km.
Mažieji Astraviškiai
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Frunzenskojės apylinkės kaimas. 1993 m. prijungtas prie Krasnojės.
Ignalinos geležinkelio stotis
Ignalinos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Ignalinos mieste, Geležinkelio g. 19. Tai nedidelė stotis Vilniaus–Daugpilio linijoje, aptarnaujanti Ignalinos miesto gyventojus. Išsiskiria ypatingu vaizdu į Gavio ežerą traukiniams atvykstant iš Vilniaus pusės. Stotyje baigia savo maršrutą kai kurie priemiestiniai traukiniai iš Vilniaus, kiti traukiniai tęsia savo kelionę iki Turmanto.
Istorija
1857–1862 m. per Ignaliną buvo tiesiama Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio linija. Stotis atidaryta 1860 m., kai buvo užbaigta Vilnius–Pskovas linija ir rugsėjo 17 d. pro Ignaliną pravažiavo pirmasis inauguraciniu traukinys reisu iš Daugpilio į Vilnių. Statybai reikalingą žemę caro valdžia nupirko iš Igno Kaminskio valdomo palivarko. Stotis buvo IV klasės, medinė, tarp Švenčionėlių GS ir Dūkšto GS. Iš kelių jai priklausančių pastatų išlikęs tik vienas. Šešiakampio plano, 2 aukštų vandens bokštas buvo skirtas vandeniui pilti į garvežius, vėliau tiekė vandenį gretimiems namams. Šiuo metu jis nenaudojamas ir tam pritaikytas galėtų būti puiki vieta ekspozicijai ar edukacijai.
2004 m. rekonstruoti stoties peronai.
Helsinkio metropolitenas
thumb|250px|Metro ir geležinkelio linijų žemėlapis 250px|thumb|Oranžinis Helsinkio metropoliteno traukinys thumb|250px|Helsinkio Metro žemėlapis 250px|thumb|Metro traukinys (100 serija) 250px|thumb|Metro traukinys Kulosaari metro stotyje Helsinkio metro – metropoliteno sistema Helsinkyje (Suomija), vienintelė šalyje ir labiausiai nutolusi į šiaurę pasaulyje. Metropolitenas visuomeniniam naudojimui buvo atidarytas 1982 m. rugpjūčio 2 d., po 27 metų planavimo.
Bendra informacija
Sistemą sudaro viena išsišakojanti linija, kurioje yra 17 stotelių. Linijos ilgis yra 21,1 km. Pirmiausiai ji tarnauja tankiai užstatytų miegamųjų kvartalų gyventojams rytinėje Helsinkio dalyje, bet taip gali būti naudojama kaip transporto priemonė centrinėse miesto dalyse. Pagal statistiką, kiekvienais metais Helsinkio metropoliteno keleivių skaičius viršija 50 milijonų.
Istorija
Projektas dėl metropoliteno statybų Helsinkyje buvo pradėtas rengti 1955 m. rugsėjo mėnesį. Šiam tikslui buvo sukurta komisija, kuri 1963 m. kovo mėnesį pristatė pirmą metropoliteno planą. Jo linijų bendras ilgis buvo 86,5 km, kuriose buvo išdėstytos 108 stotelės. Tačiau planas nebuvo patvirtintas, nes trasų ilgis buvo per didelis, o miesto savivaldybė nusprendė įrengti tik vieną liniją.
1969 m. gegužės mėnesį buvo duotas leidimas metropoliteno statybos pradžiai, o jos pabaiga buvo planuojama iki 1977 m. Dėl atsiradusių problemų testavimo stadijoje metropolitenas nebuvo pradėtas eksploatuoti iki 1982 m.
Sistema
Helsinkio metropoliteno linijose šiuo metu yra 17 stotelių, į kurias traukiniai atvyksta kas 4-5 minutes. Stotelės yra išdėstytos „Y“ forma, o linija prasideda nuo gyvenamųjų rajonų, išsišakoja ties miesto centro pradžia ir baigiasi už centro ribų. Miesto centre 6 stotelės yra po žemės paviršiumi, o 11 likusių – paviršiuje. Tai, kad dauguma stotelių yra antžeminės, palengvina naudojimąsi metro žmonėms su fizine negalia. Taip pat, daugelyje stotelių nėra laiptų, todėl pakilti iš stotelės į gatvę ar atvirkščiai galima eskalatoriais arba liftais. Traukinių grindys yra tokiame pat lygyje kaip ir stotelės, todėl juose nėra laiptų kaip, pavyzdžiui, autobusuose.
Nusigauti iki artimiausios metropoliteno stotelės galima autobusais, kurių maršrutai ir grafikai yra suderinti taip, kad kelionė nuo namų iki stotelės ar nuo stotelės iki reikiamos vietos būtų greita ir patogi. Labiausiai nutolusiuose rajonuose, dažniausiai, vienintelis pasirinkimas nusigauti iki miesto centro yra važiuoti autobusu iki artimiausios metro stotelės.
Bilietų sistema
Helsinkio transporto agentūra „Helsinki City Transport (HKL) agency“ sukūrė bendrą bilietų sistemą visam viešajam transportui mieste. Tad nusipirkus ar užsisakius bilietą trumpąja žinute mobiliuoju telefonu valandai ar ilgesniam laikui, galima laisvai keliauti mieste tiek atžeminiu, tiek požeminiu transportu.
Metro traukiniai techniškai yra panašūs į tuos, kuriuos naudoja Helsinkio geležinkeliai (VR) šiaurinėje ir vakarinėje miesto dalyje. Bėgių plotis yra 1524 mm, toks pat kaip ir visoje šalies geležinkelių sistemoje. Metro traukiniai naudoja pastovią 750 voltų srovę, kurią jie gauna iš elektros bėgio, kitaip dar vadinamo trečiojo bėgio, kuriuo teka elektros srovė.
Bakterijos sandara
[[Vaizdas:Bacteria.svg|thumb|right|300px|Bakterijos sandara
1. Kapsulė
2. Išorinė membrana
3. Vidinė membrana
4. Plazminė membrana
Sadlovina
Sadlovina – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietus nuo Bakalariavos, apie 19 km į vakarus nuo Suvalkų ir 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Sumavo Bakalariavos ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bakterijos sandara
6. Ribosoma
Kasandra
thumb|150px|left|Kasandra Kasandra („žinanti kaip įpainioti vyrus“) (taip pat žinoma kaip Aleksandra) graikų mitologijoje – Priamo, Trojos karaliaus, ir jo karalienės Hekubos dukra.
Bakterijos sandara
7. Plazmidė
Kasandra
Pagal legendą Apolonas įsimylėjo Kasandrą ir norėdamas ją suvilioti pasiūlė jai pranašystės dovaną, bet ši Apoloną atstūmė. Tada supykęs Apolonas vis tiek jai suteikė pranašystės dovaną, bet kartu prakeikė, kad jos pranašystėmis niekas netikėtų. Nors Kasandra ir numatė Trojos sunaikinimą, perspėjo trojėnus apie Trojos arklį, Agamemnono mirtį, jos pačios pražūtį, bet niekas jos nesiklausė ir ji nieko negalėjo padaryti. Koroebas ir Otronas atėjo į pagalbą Trojai iš meilės Kasandrai. Kasandra pirmoji pamatė parvežtą Hektoro kūną į miestą.
Bakterijos sandara
8. Nukleozona
9. Mezosoma ]]
Anksčiau bakterinė ląstelė buvo vaizduojama kaip labai supaprastinta augalinė ląstelė, susidedanti iš sienelės, protoplazmos, kai kuriose didesnėse ląstalėse matomo chromatino, voliutino ir kai kurių atsarginių maisto medžiagų. Nei branduolio, nei vakuolių bakterinėse ląstelėse nebuvo galima įžiūrėti, jos buvo laikomos bebranduolėmis. Tačiau sudėtingi bakterinių ląstelių fiziologiniai procesai ir tų procesų poveikis aplinkai vertė abejoti šių ląstelių paprastumu.
Tipiška bakterinė ląstelė susideda iš dvigubos sienelės ir gyvosios ląstelės dalies – protoplasto.
Membrana
Pirmoji sienelė (vidinė) bakterijai teikia formą ir stangrumą. Joje yra mureino. Tik spirochetų ląstelės, kurios neturi sienelių, yra labai lanksčios.
Pirmoji sienelė tik retais atvejais (pvz., acto rūgšties bakterijų) sudaryta iš celiuliozės. Daugumos bakterijų sienelės yra sudarytos iš medžiagų, panašių į pektinus, kartais į baltymus. Pavyzdžiui, vadinamųjų gramteigiamų bakterijų (Bacillus megatherium, Bacillus subtilis ir kt.) sienelė, būdama baltyminės prigimties, hidrolizuojama skyla į paprastas (ne aromatines) besieres aminorūgštis, o gramneigiamų bakterijų sienelės hidrolizuojamos suskyla į įvairias kitokias aminorūgštis (dažnai turinčias sierą) ir lipoidus.
Ji yra gana puri ir palyginti lengvai praleidžia maisto medžiagas bei ląstelės išskyras. Tripsinas vidinių sienelių neveikia, bet yra fermentų, pvz., lizocimas, kuris tirpdo sieneles, nepakenkdamas ląstelės turiniui. Ląstelėje su nutirpdytomis sienelėmis vis tiek vyksta sporų, nukleorūgščių ir baltymų susidarymas.
Sienelė
Antroji sienelė (išorinė), dažnai vadinama kapsule, už pirmąją yra žymiai storesnė. Ji sudaryta iš gleivių. Jos susidarymui didelę reikšmę turi mitybos sąlygos. Antroji sienelė būna ypač stora, kai mitybinėje terpėje daug cukraus. Ypač storą kapsulę turi Azotobacter chroococcum ląstelės.
Gleivinė sienelė saugo bakterijas nuo išdžiūvimo, taip pat nuo jomis mintančių pirmuonių, kuriems gleivės neturi maistinės vertės, ir todėl jie tokių bakterijų neėda. Kai kurių parazitinių bakterijų gleivinė sienelė (pvz., juodligės Bacillus anthracis) apsaugo šiuos mikrobus nuo ištirpimo, kai jie patenka į organizmą. Neturėdamos gleivinės sienelės, tokios bakterijos negalėtu parazitiškai gyventi, nes jas organizmas sunaikintų.
Ne visos bakterijos turi gleivines sieneles. Daugelio bakterijų sienelės sudarytos tik iš vieno sluoksnio. Sporų stadijoje bakterijos taip pat neturi gleivinio sluoksnio.
Bakterijos protoplastas
Elementinė bakterijų analizė rodo, kad jų sausoji medžiaga turi apie 50 % anglies, 8-15 % azoto, apie 10 % vandenilio ir 20 % deguonies. Peleninės medžiagos sudaro apie 10 %, Jose vyrauja fosforas, kurio kartais būna iki 50 %. Toliau seka kalis, kalcis, magnis ir siera. Didžiausia fosforo dalis yra nukleorūgštyse. Siera telkiasi cisteine, metionine, gliutatione, tiamine, biotine.
Bakterijų protoplastuose kartais pro mikroskopą aiškiai matomi grūdeliai, sudaryti iš voliutino, kuris yra atsarginė nukleoproteidinės prigimties medžiaga. Jo ypač gausu senesnėse bakterijų ląstelėse, kuriose taip pat susikaupia daug riebalinių medžiagų. Riebalinės medžiagos labai aiškiai įžiūrimos pro mikroskopą Azotobacter agile ląstelėse. Bacillus megatherium ląstelėse riebalai sudaro apie 25 % jų sausųjų medžiagų.
Iš kitų svarbių atsarginių medžiagų dar paminėtinas glikogenas, kurio kartais esti tiek daug, kad jis visai nustelbia chromatinę medžiagą. Daugelis Clostridium genties bakterijų citoplazmoje telkia panašią į krakmolą medžiagą – jogeną.
Minėti intarpai ar atsarginės medžiagos, žinoma, nėra esminė protoplasto dalis, t. y. gyvoji koloidinė citoplazma.
Citoplazma
Protoplaste galima išskirti citoplazmą, kuri paviršiuje prasideda tankiu sluoksneliu, vadinamu citoplazmos membrana. Po ja yra smulkiai grūdėtas citoplazmos sluoksnis, kuris pereina į stambiau grūdėtą citoplazmą su chromatino grūdeliais. Chromatinas dažnai esti ląstelės viduryje ir sudaro vadinamą branduolio „aparatą“ (nukleoidą).
Naršyklė
Naršyklė – programa, skirta atvaizduoti internetinius puslapius (tinklalapius) saityne, vidiniuose įmonės tinkluose ar savo kompiuteryje. Interneto puslapių peržiūra, dažnai naudojantis juos siejančiomis hipertekstinėmis nuorodomis, vadinama naršymu. Be HTML pagrindu sukurtų dokumentų naršyklės paprastai gali atvaizduoti ir kitokio tipo dokumentus.
Bakterijos sandara
Citoplazma
Išorinis protoplasto sluoksnelis (citoplazmos membrana) sudarytas iš lipoproteinų. Jame yra įvairių fermentų. Šis sluoksnelis taip pat reguliuoja medžiagų patekimą į ląstelės vidų.
Naršyklė
Taikymas
Naršyklės daugiausia naudojamos asmeniniuose kompiuteriuose. Prieigą prie žiniatinklio per naršykles turi ir delniniai kompiuteriai bei išmanieji telefonai. Pirmoji naršyklė skirta mobiliesiems prietaisams buvo „PocketWeb“, 1994 m. TecO sukurta Apple Newton delniniam kompiuteriui. Tarp šiuolaikinių mobiliųjų prietaisų naršyklių galima paminėti Chrome, Safari, UC Browser, Opera Mobile, Opera Mine, IE-mobile, Fennec, Minimo ir Skyfire.
Bakterijos sandara
Citoplazma
Fiziniu - cheminiu požiūriu citoplazma yra sudėtinga koloidinė sistema. Svarbiausios citoplazmos medžiagos yra baltymai, lipidai, nukleorūgštys.
Baltymai visai citoplazmai arba jos daliai gali suteikti rūgščias savybes tuo atveju, jei aminorūgštys (asparagino rūgštis arba gliutaminas), įeinančios į baltymo sudėtį, turi ne po vieną karboksilinę grupę, bet daugiau. Kai plazmos baltymuose vyrauja rūgštys su dviem aminogrupėmis, jie pasižymi šarminėmis savybėmis, nes net ir įvykus tokių aminorūgščių polimerizacijai, vis tiek viena aminogrupė lieka laisva ir turi teigiamą krūvį, kuris plazmai suteikia šarmines savybes. Be to, įvairios šoninės grandys gali jungtis tarp savęs ir su lipoidais, duodamos labai sudėtingą baltyminį - lipoidinį tinklą. Pastebėtina, kad baltymų molekulės dažniausiai sudarytos ne iš vienos, bet iš kelių polipeptiginių grandinių, susuktų į gumulėlį (globulę).
Naršyklė
Taikymas
Didėjant interneto bei multimedijos reikšmei, naršyklė tapo pagrindine įprasto asmeninio kompiuterio taikomaja programa. Šiuolaikinėse naršyklėse galima atvaizduoti kompiuterinę grafiką, leisti muziką ir radiją, žiūrėti filmus (tam, kai kuriais atvejais, naudojami specialūs programiniai įskiepiai).
Bakterijos sandara
Citoplazma
Bendroje bakterijų citoplazminėje sistemoje yra įsiterpusiu kai kurių visam biologiniam pasauliui būdingų plazminių kūnelių. Tai granulės panašios į chondriosomas. Be to, dar esti smulkesnių grūdelių - ribosomų.
Bakterijos branduolys
Bakterijos branduolio neturi, jo funkcijas atlieka mažai diferencijuota protoplasto dalis, vadinama nukleoidu.
Naršyklė
Naršyklių rinkos dalis
Populiariausios asmeninių kompiuterių naršyklės (2021 m. kovo mėn. duomenimis):
Bakterijos sandara
Bakterijos branduolys
Morfologiškai aiškiai susiformavusiuose eukariotinių ląstelių branduoliuose visuomet aptinkama jiems būdinga medžiaga – deoksiribonukleorūgštis (DNR). Ši rūgštis randama ir bakterijose. Tyrimai parodė, kad iš DNR kiekio, randamo bakterijų ląstelėse, galima spręsti, jog branduolio funkcijas atliekanti zona bakterijose turi sudaryti apie 20 % jų tūrio. Vadinasi, bakterijos šiuo atžvilgiu turėtų būti panašios į gyvūnines ląsteles, kurios taip pat pasižymi stambiais branduoliais.
Naršyklė
Naršyklių rinkos dalis
Naršyklėmis daugiausia buvo naudojamasi asmeniniais kompiuteriais, tačiau nuo 2016 m. spalio iki 2019 m. vasario (išskyrus 2018 m. lapkritį), mobiliaisiais įrenginiais ir planšetiniais kompiuteriais naršyta daugiau nei naudojantis asmeniniais kompiuteriais.
Tsvanų kalba
Tsvanų kalba (setsvana) yra bantų kalbų grupei priklausanti kalba, naudojanti lotynų abėcėlę. Tsvanų kalba yra nacionalinė ir pagrindinė kalba Botsvanoje, tsvanų tautai. Nors setsvana yra valstybinė Botsvanos kalba, dauguma kalbančiųjų šia kalba yra PAR, taip pat kalbančiųjų yra Zimbabvėje ir Namibijoje. Pasaulyje tsvanų kalba šneka apie 4 mln. žmonių. Iki Pietų Afrikos respublika tapo daugiarase demokratine valstybe, buvo įsteigtas Bophuthatswana bantustanas, kad aprėptų kalbančius tsvanų kalba PAR.
Naršyklė
Naršyklių rinkos dalis
Kitos naršyklės:
Bakterijos sandara
Bakterijos branduolys
Kartais bakterijose aptinkama aiškiai morfologiškai išsiskirianti chromosomos zona (pvz., gleivabakterėse).
Žiuželiai
Pagrindinis straipsnis – Bakterinis žiuželis
Naršyklė
Istorija
Pirmoji grafinė naršyklė buvo NCSA Mosaic.
Bakterijos sandara
Žiuželiai
Žiuželiais vadinami bakterijų judėjimo organai. Ne visos bakterijos turi žiuželius, ir todėl ne visos gali judėti. Nejudančioms priklauso daugelis rutulio formos bakterijų. Tačiau ir lazdelinių grupėje yra daug nejudančių, žiuželių neturinčių bakterijų. Kartais bakterijų judėjimui žiuželiai nėra būtini. Pavyzdžiui, spirochetos puikiai juda ir be žiuželių, vien lankstydamos savo kūną.
Žiuželiai – tai plonos baltyminės gijos, pralendančios pro ląstelės sienelėje esančias angeles (o jei yra kapsulė, tai ir pro gleivių sluoksnį) ir gana toli išsikiša į išorę.
Apibūdinant bakterijas, į žiuželių buvimą ar nebuvimą ir jų pasiskirstymo ląstelės paviršiuje būdą dabar mažai kreipiama dėmesio, nes tai yra nepastovūs požymiai. Žiuželiai dažnai esti susiję su bakterijų gyvenimo faze. Pavyzdžiui, Azotobacter chroococcum žiuželius turi tik jaunoje stadijoje.
Krosnis (žvaigždynas)
Krosnis (Fornax, For) – 41-as pagal dydį neryškus pietinio pusrutulio žvaigždynas, esantis Paukščių Take. Lietuvoje praktiškai nematomas. Pirmąkart į žvaigždėlapius įtraukė Nicolas Louis de Lacaille 1763 m., siūlė žvaigždyną vadinti Fornax Chemica (Cheminė Krosnis).
Bakterijos sandara
Žiuželiai
Žiuželiai nėra gyvybiškai būtini bakterijų organai. Paveikus nestipriais antiseptikais, galima apnuodyti žiuželius, nepakenkiant bakterijų augimui ir dauginimuisi.
Cheminiu atžvilgiu pagrindinė žiuželių medžiaga yra baltymas flagelinas. Tuo galima įsitikinti, paveikus žiuželius tripsinu, kuris juos hidrolizuoja.
Krosnis (žvaigždynas)
Ryškiausia žvaigždė:
Prieštankinė mina
thumb|right| 200px|Tarybinė prieštankinė mina TM-46. Prieštankinė mina – sausumos mina, skirta naikinti ar pažeisti tankus ar kitas šarvuotas kovos mašinas, taip pat kitokią panašią techniką.
Lyginant su priešpėstinėmis minomis prieštankinės minos turi galingesnius sprogstamosios medžiagos užtaisus, o sprogdikliai tokie, kad suveiktų tik nuo sunkių mašinų. Kartais gali turėti įtaisus, neleidžiančius išminuoti.
Istorija
JAV pilietinio karo metais konfederatai panašias minas naudojo prieš traukinius. Žinoma, kad taip buvo sunaikinti du traukiniai.
Vladimiras Nabokovas
Vladimiras Vladimirovičius Nabokovas (1899 m. balandžio 22 d. Sankt Peterburgas – 1977 m. liepos 2 d. Montrė) – daugiakalbis Amerikos rusų rašytojas, rašęs daugiausia romanus.
Aikštė
thumb|180px|Tipiška Lietuvos miestelio aikštė Rumšiškių Liaudies buities muziejuje Aikštė – neužstatyta miesto ar kitos gyvenvietės teritorija, gatvių ar kelių tinklo dalis. Aikštės gali būti: Žymiausia aikštė Lietuvoje - Katedros aikštė (Vilnius).
Vladimiras Nabokovas
Taip pat įdėjo didelį indėlį į entomologiją, domėjosi šachmatų kompozicijomis.
Prieštankinė mina
Tarpukaris
1924 m. Tarybų Sąjunga sukūrė pirmą savo prieštankinę miną EZ-1. Ši konstruktorių Jegorovo ir Zelinskio sukurta mina turėjo 1 kg sprogstamosios medžiagos užtaisą, kurio užtekdavo tų laikų tankų vikšrams nutraukti.
Vladimiras Nabokovas
Žymiausiu V. Nabokovo romanu yra laikoma „Lolita“.
Prieštankinė mina
Tarpukaris
Vokietijoje pirma tikra prieštankinė mina Tellermine 29 į ginkluotę buvo priimta 1929 m. Tai buvo 30 cm skersmens diskas su 5 kg sprogstamosios medžiagos užtaisu. 1935 m. buvo sukurta antra prieštankinė mina Tellermine 35.
Vladimiras Nabokovas
Gyvenimas ir kūryba
thumb|Vladimiro Nabokovo paminklas [[Montrė]] Vladimiras Nabokovas gimė 1899 m. Sankt Peterburge bajorų kilmės politiko Vladimiro Nabokovo ir jo žmonos Jelenos šeimoje. Vaikystę Nabokovas praleido savo gimtajame mieste ir šeimos vasarnamyje į pietus nuo miesto. Čia atsirado jo viso gyvenimo hobis – drugelių tyrinėjimas. Nuo pat mažų dienų Vladimiras buvo mokomas rusų ir anglų kalbų, o nuo penkerių metų – dar ir prancūzų. Iš pradžių vaikas buvo mokomas privačiai, o nuo 1911 iki 1917 m. – Peterburgo gimnazijoje. Tuo metu jis parašė ir išleido savo pirmuosius eilėraščius. Po Spalio revoliucijos šeima persikėlė į Krymą. 1919 m. šeima iš Krymo emigravo į Angliją ir Nabokovas dvejus metus Kembridže studijavo rusų ir prancūzų literatūrą. Vėliau persikėlė į Berlyną ir gyveno iki 1937 m., pragyvenimui užsidirbdamas privačiomis kalbų ir teniso pamokomis. Greta to vertė, rašė eilėraščius, apsakymus ir romanus prisidengdamas Vladimiro Syrino slapyvardžiu. 1926 m., praėjus metams po vedybų su Vera Slonim, pasirodė jo pirmasis romanas „Mašenka“, o vėliau vienas po kito septyni romanai rusų kalba. 1937 m. gegužę Nabokovas su žmona ir sūnumi persikėlė į Prancūziją ir trejus metus gyveno Paryžiuje. Čia parašė savo pirmąjį romaną anglų kalba „Tikrasis Sebastiano Naito gyvenimas“. 1940 m. visa šeima persikėlė į Niujorką. Nuo 1941 iki 1948 m. Nabokovas dėstė rusų kalbą Veleslio koledže Masačūsetse, be to, kelerius metus Harvardo universitete buvo lyginamosios zoologijos muziejaus drugelių skyriaus darbuotojas. 1945 m. gavo JAV pilietybę. Nuo 1948 iki 1958 m. jis buvo Kornelo universitete Itakoje rusų ir Europos literatūrų profesorius. Tuo metu be keleto apsakymų parašė žymųjį romaną „Lolita“, kuris pirmiausia buvo išspausdintas 1955 m. Paryžiuje „Olimpic Press“ leidykloje. Septintojo dešimtmečio pradžioje jis persikėlė į Montro miestelį prie Ženevos ežero ir tapo laisvu rašytoju. Šveicarijoje parašyti jo romanai „Blyški liepsna“ ir „Ada“, taip pat perdirbo savo dar JAV išleistus prisiminimus ir paskelbė juos pavadinimu „Kalbėk, atmintie“. Paskutinį šių memuarų skyrių Nabokovo sūnus leido išspausdinti tik 1999 metais rašytojo 100-ojo gimtadienio proga. Vladimiras Nabokovas mirė 1977 m. liepos 2 d. Šveicarijoje.
Prieštankinė mina
Tarpukaris
Ispanijos pilietiniame kare prieštankines minas naudojo abi pusės. Respublikonai rinkdavo nacionalistų prieštankines minas ir naudojo prieš nacionalistus. Dėl šios priežasties buvo sukurti prieštankinių minų įtaisai nuo išminavimo. Žiemos karo metu irgi plačiai naudojo prieštankines minas.
Antrasis pasaulinis karas
Karo metais buvo sukurtos ir kumuliacinės minos, pvz., vokiečių Hohl-Sprung mine 4672. Tobuliausia vokiečių prieštankinė mina buvo mažametalė mina Topfmine. Forma nuo lėkštinių minų skyrėsi strypinės minos, pvz., vokiečių Riegel mine 43 ir italų mina B-2. Šių minų ilgi korpusai didino tikimybę, kad mašina ant jos užvažiuos. Minos B-2 viduje yra daug kumuliacinių užtaisų, kurie sprogdami turi sustabdyti tanką (judrumo sunaikinimas) nutraukiant vikšrus. Pasiremiant šia mina buvo sukurta britų strypinė mina L9 Bar Mine.
Nuorodos
地雷
Kadagiai (Akmenė)
Kadagiai – kaimas centrinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Akmenės.
Saliamonas Antanaitis
Saliamonas Antanaitis (slp. Paprūsės Beržas, 1894 m. sausio 12 d. Suodžiuose, Šakių raj. – 1973 m. spalio 15 d. Vokietijoje) – lietuvių prozininkas, poetas.
Biografija
Vidurinį mokslą ėjo Marijampolėje ir Vilniuje, Karaliaučiaus, Leipcigo, Freiburgo universitetuose studijavo fiziką ir matematiką. Mokytojavo Kauno, Jurbarko gimnazijose, dėstė Šiaulių ir Panevėžio mokytojų seminarijose. 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos, gyveno Vokietijoje, mokytojavo Vasario 16-osios gimnazijoje.
Anadyrio plokščiakalnis
Anadyrio plokščiakalnis  – plokščiakalnis šiaurės rytų Azijoje (Rusija), Čiukčių autonominėje apygardoje, Anadyrio aukštupio baseine. Aukštis iki 1221 m. Sudarytas daugiausia iš andezito, bazalto, dacito. Būdinga krūminė ir samanų-kerpių tundra.
Plokščiakalnyje telkšo Elgygytgyno ežeras.
Vaisietis
Vaisietis – ežeras vidurio Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, apie 5,5 km į vakarus nuo Semeliškių, paribyje su Trakų rajonu. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2,2 km, plotis – iki 1,27 km. Altitudė 157,6 m. Kranto linija labai vingiuota, rytuose ežeras išsišakoja į 3 atšakas, nutįsusias į šiaurės rytus, pietryčius ir pietus. Rytinėje dalyje yra 0,13 ha priekrantės sala. Krantai daugiausia aukšti, tik šiaurinis krantas žemesnis ir vietomis pelkėtas. Pietryčiuose prieina Semeliškių miškas. Pietvakarinis ir pietinis krantai apaugę mišku, kitus krantus juosia siaura medžių ir krūmų juosta. Į šiaurę ir rytus plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose įteka Juodžiaupis iš Juodžio ežero, šiaurės rytuose išteka Vaisietė link Galnio ežero (Dabintos upės baseinas). Prie ežero įsikūrę šie kaimai: Noškūnai, Noškūnėliai, Varkutonys, Vėžiakojis ir Stelmošiškės. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis Vaisíetis kildinamas nuo žodžių vaisius, veistis („gausėti, visti“) – toliau su vystytis, vytis („suktis“).
Jehuda Penas
250px|right|thumb|Baltarusijos pašto antspaudas skirtas J. Penui 250px|thumb|right|Kartu su mokiniais 1919 m. Iš kairės J. Lisickis, V. Jermolajeva, M. Šagalas, D. Jakersonas, J. Penas, N. Kogan, A. Rom Jehuda Penas (1854 m. birželio 5 d. Zarasuose, Rusijos imperija – 1937 m. kovo 1 d. Vitebske, Baltarusijos TSR) – dailininkas, pedagogas, vienas iš žymiausių Rusijos imperijos žydų dailininkų, pirmasis Marko Šagalo mokytojas.
Biografija
Gimė 1854 m. birželio 5 d. Zarasuose. Buvo ketverių metų, kai mirė jo tėvas. Mama Jehudą išsiuntė mokytis į chederį, kuriame atsiskleidė piešimo dovana. Jis piešė raides knygose, spalvojo purimo tarškalus, darydavo kitus „meninius“ darbelius vietos žydų bendruomenei. Labiausiai mėgo piešti vietos gyventojų portretus, generolus, raitus kazokus.
1867 m. išvyko į Daugpilį, kur dirbo namų dailininku. Kartą Pumpianskių šeimoje, pas kurią rinkdavosi visi meną mėgstantys miestelėnai, susipažino su atostogaujančiu dailės akademijos studentu Boruchu Giršovičiumi. Jis ir įtikino Peną mėginti laimę Sankt Peterburge. 1879 m. metų vasarą jis atvyko į Sankt Peterburgą. 1880 m. tapo dailės akademijos studentu. Tvyrant antisemitinei atmosferai, Penas laikėsi kartu su žydų kilmės dailininkais, tame tarpe Ilja Ginzburgu (1859-1939). Jį mokė talentingas pedagogas Pavelas Čistiakovas (1832 -1919). 1885 m. baigė kraštovaizdžio tapymo klasę Sidabro medaliu.
1886 m. jis grįžo į Zarasus, ieškojo darbo Daugpilyje, galiausiai apsistojo Rygoje. Ten sutiktas baronas Nikolajus Korfas pasiūlė J.Penui darbą Kreizburge, miestelyje tarp Daugpilio ir Vitebsko. 1897 m. lapkričio mėnesį Vitebske atidarė piešimo ir tapybos mokyklą. Daugumą mokinių sudarė žydai. J. Peno mokiniais buvo Markas Šagalas, Solomonas Judovinas, Osipas Cadkinas, Lazaris Lisickis, Eva Levina Rozengolc, Efimas Mininas, Elena Kabiščer Jakerson, Davidas Jakersonas, Ilja Čašnikas, Oskaras Mešnikovas, Abelis Panas ir kt. Kadangi Peno vadovaujama mokykla susilaukė pripažinimo, nuo 1900 m. jis sugebėjo mokytojais pasikviesti tokias įžymybes kaip Kazimirą Malevičių, Mstislavą Dobužinskį, Ivaną Punį, Davidą Jakersoną ir daugelį kitų.
Jo mokykla veikė iki 1918 m., kol Markas Šagalas atidarė Aukštąją meno mokyklą. Jis pakvietė savo pirmąjį mokytoją būti vieno skyriaus vedėju. 1937 m. kovo 1 d. Jahuda Penas neaiškiomis aplinkybėmis buvo nužudytas. Išliko daugiau nei du šimtai jo paveikslų, kurių daugiausiai galima pamatyti Vitebske ir Minske.
Nieznany Buro geležinkelio stotelė
Nieznany Buro geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė šalia Hainuvkos miesto, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 3,4 km ir iki Čerlonkos geležinkelio stotelės yra 7,3 km.
Invernesas
Invernesas – miestas šiaurės Škotijoje, prie Neso upės; srities centras. Oro uostas, geležinkelio stotis. Išvystyta aukštųjų technologijų, sveikatos tyrimų pramonė. Veikia Hailando ir salų universitetas.
Istorija
Įkurtas VI a., miesto teisės suteiktos XII a.
Traukinys į Bulzibarą
Traukinys į Bulzibarą – 1986 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu pagal G. Kuprevičiaus ir V. Palčinskaitės miuziklą „Aš tau siunčiu labų dienų“ sukurtas muzikinis filmas vaikams. Filmo trukmė – 64 min.
Džalsas Levinas
Džalsas Fredas Levinas (, 1940 m. sausio 25 d. Čikaga) – JAV kalbininkas, slavistas, baltistas.
Biografija
1961 m. baigė Kalifornijos universitetą Los Andžele. 1971 m. daktaras. Nuo 1969 m. dėsto Kalifornijos universitete Riversaide, daugiausia rusistiką. Nuo 1987 m. profesorius. 1981 m. stažavo ir skaitė paskaitas iš pradžių rusų, vėliau lietuvių kalba Vilniaus universitete.
Mokslinė veikla
Tyrinėja istorinę fonologiją, etimologiją, prūsų kalbą, baltų ir slavų kalbų santykius.
El Kalafatė
El Kalafatė  – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos pietvakariuose, pietiniame Archentino ežero krante, 320 km į šiaurės vakarus nuo Rio Galjegoso. Lago Archentino departamento centras.
Miestelis pradėjo kurtis XX a. pradžioje vystant vilnos pramonę. Oficialiai įkurta 1927 m. Pavadinimas kilo nuo Berberis buxifolia krūmo, vadinamo kalafate. 1946 m. El Kalafatėje įkurta Los Glaciares parko administracija. Tuo metu gyvenvietėje gyveno apie 100 gyventojų. Pradėjus vystytis turizmui regione, El Kalafatė išaugo.
Keliai į Puerto Santa Krusą, Rio Galjegosą, Perito Moreną, Los Glaciares nac. parką. Šalia miesto yra tarptautinis El Kalafatės oro uostas (skrydžiai į Buenos Aires, Trelju).
El Kalafatėje yra turizmo aptarnavimo infrastruktūra: viešbučiai, restoranai, parduotuvės. Iš čia organizuojamos kelionės po Los Glaciares nacionalinį parką.
Nuorodos
thumb|left|240px|San Martino gatvė
Mikališkės (Šalčininkai)
Mikališkės (arba Michailiškės) – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje. Yra žvyro telkinys.
Ampermetras
thumb|Ampermetras thumb|Ampermetro žymėjimas [[elektros grandinėje]] frame|Ampermetro jungimo schema Ampermetras – prietaisas, skirtas matuoti elektros srovės stiprį grandinėje.
Šių prietaisų skalė sugraduota amperais. Į elektros grandinę ampermetras jungiamas dviem gnybtais. Pastovios srovės ampermetro gnybtai pažymėti pliuso ir minuso ženklais. Gnybtas su pliuso ženklu laidu jungiamas prie srovės šaltinio teigiamo poliaus, o gnybtas su minuso ženklu – prie šaltinio neigiamojo poliaus.
Ampermetras į elektros grandinę jungiamas nuosekliai (ta pati srovė teka iš eilės visomis grandinės dalimis). Jis beveik nekeičia elektros srovės stiprio elektros grandinėje (nes labai maža jo varža) ir rodo, kad visose jos dalyse srovės stipris yra vienodas.
Aukuras (žvaigždynas)
thumb|Aukuro žvaigždynas
Aukuras (Ara, Ara) – 63-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas, esantis Paukščių Take. Lietuvoje praktiškai nematomas. Pirmąkart į žvaigždėlapius įtraukė Nicolas Louis de Lacaille 1763 m.
Mitai
Aukuro vardą mini dar IV a. pr. m. e. graikų filosofas Eudoksas, žvaigždyno pavadinimas siejamas su kentauru Cheironu, ant kurio aukojamas Vilkas, o kartais – su Dionisu („Dioniso aukuras“). Pagal kitą versiją tai aukuras, nukaldintas Hefaisto, ant kurio aukojo dievai prieš jų kovą su titanais.
Pienas
thumb|200px|Stiklinė pieno
Pienas dažniausiai reiškia žinduolių patelių pieno liaukų gaminamą maistingą skystį.
Pienas teikia svarbiausias maistines medžiagas naujagimiams iki kol jie pajėgia maitintis kitokiu maistu. Pienas taip pat plačiai naudojamas maisto produktų gamybai – iš jo gaminami grietinė, sviestas, jogurtas, sūris, pieno milteliai, ledai ir k.t.
Taip pat pienu vadinami įvairūs augaliniai produktai – kokosų, sojų, ryžių ar migdolų sultys.
Pienas ir pieno produktai vartojami nuo civilizacijos aušros, kai buvo prijaukinti pirmieji naminiai gyvūnai.
Sudėtis
Riebalų karvės piene būna nuo 3 % iki 8 %. Į pieno riebalų sudėtį įeina apie 20 įvairių riebiųjų rūgščių, tarp jų ir vitaminą F sudarančių nesočiųjų rūgščių – linoleno, linoleninės ir arachido.
Piene ir jo produktuose yra svarbių žmogaus organizmui vitaminų – A, B1, B2. Vitamino A kiekis priklauso nuo to, kokiu pašaru šeriamos karvės: kuo daugiau jos gauna žaliųjų pašarų, tuo gausiau piene vitamino A. Vitaminų B1 ir B2 per metus mažai pasikeičia. Vitamino C pienas turi nedaug – 1 mg 100 ml pieno. thumb|200x200px|Įvairių gyvulių rūšių patelių pieno sudėtis Be minėtų medžiagų, piene gausu įvairių fermentų ir hormonų, padedančių medžiagų apykaitos procesams, antibakterinių medžiagų, slopinančių mikroorganizmų dauginimąsi, dujų, pigmentų ir kt. Nustatyta, kad pienas turi daugiau kaip 100 įvairių medžiagų.
Fizinės ir cheminės savybės
Tik ką pamelžtas pienas yra rūgščios reakcijos. Pieno rūgštingumas nustatomas Ternerio laipsniais (°T). Jie rodo kiek mililitrų 0,1 N šarmo reikia 100 ml pieno neutralizuoti. Šviežias pienas būna 16-18 °T rūgštingumo. Laikomo neataušinto pieno rūgštingumas greitai didėja, nes jame sparčiai dauginasi pieno rūgšties bakterijos, kurios pieno cukrų paverčia pieno rūgštimi.
Pienas verda >100 °C, užšąla nuo -0,55 iki -0,58 °C temperatūroje.
Pieno temperatūros matavimas
Metodas taikomas pieno temperatūrai matuoti stikliniais skysčio (ne gyvsidabrio) ar skaitmeniniais termometrais.
Temperatūra matuojama transportuojamose talpyklose tuoj pat po jų užpildymo. Jei talpykla nepilna, pienas semiamas ne mažiau kaip 50 ml tūrio samčiu, ne mažiau kaip 130 mm ilgio rankena, ir temperatūra matuojama tuoj pat samtyje. Matuojant stikliniu skysčio termometru termometras panardinamas į pieną iki skalės apatinio skaičiaus ir išlaikomas ne mažiau kaip 2 min. Skalės rodmuo užrašomas neištraukus termometro iš pieno. Matuojant skaitmeniniu termometru temperatūra matuojama pagal termometro naudojimo taisykles. Prieš kiekvieną matavimą termozondai nuvalomi marle, sudrėkinta etilo alkoholiu, ir panardinami į pieną 10-15 cm. Palaikius termozondus piene 20-25 s, užrašomas skaitmeninės skalės rodmuo. Po to termozondai traukiami iš pieno, o termometras išjungiamas. Abiem atvejais termometrų rodmenys suapvalinami iki sveikojo skaičiaus l °C tikslumu. Galutinis rezultatas gaunamas išvedus matavimu aritmetinį vidurkį.
Juslinis pieno (skonio ir kvapo) tyrimas
Pasiruošimas analizei. Pieno mėginiui ištirti naudojamos 100 ml tūrio gludintais kamščiais kolbos. Jos dezodoruojamos kaitinant džiovinimo spintoje 100±5 °C temperatūroje ne trumpiau kaip 30 min. Po kaitinimo kolbos atvėsinamos iki kambario temperatūros. Kolbos, į kurias įpilami mėginiai kvapui ir skoniui įvertinti, sandariai užkemšamos. Kolba, kurioje pasterizuojant bus stebima temperatūra, paliekama atvira. Į paruoštas kolbas įpilama po 60±5 ml pieno. Pasterizuojama 85±5 °C temperatūros vandens vonioje. Vandens lygis vonioje turi būti 1-2 cm aukštesnis už pieno lygį kolbose. Kai kolboje pasiekiama 72 °C temperatūra, palaikoma 30 s ir atšaldoma iki 37±2 °C. Mėginio temperatūra kontroliuojama termometru atskiroje (kontrolinėje) kolboje, į kurią taip pat buvo įpilta 60±5 ml pieno.
Analizė. Analizę atlieka komisija, susidedanti ne mažiau kaip iš 3-jų vertintojų. Mėginių kvapas ir skonis nustatomas tuoj pat po jų paėmimo arba po jų laikymo ir gabenimo, tačiau ne ilgiau kaip po 4 val., kai mėginio temperatūra 4±2 °C. Tiriami mėginiai lyginami su mėginiu, kuris neturi kvapo ir skonio ydų ir įvertintas 5 taškais. Pasiruošus tyrimui, kolba su mėginiu atkemšama ir pauostoma. Po to į sausą, švarią stiklinę įpilama 20±2 ml mėginio, jis ragaujamas ir vertinamas jo skonis. Pieno kvapas ir skonis vertinamas 5-ių taškų sistema.
Pagal įvertinimo lentelę surašomas ekspertizės lapas. Kai dėl kvapo ir skonio vertinimo nesutariama, dėl tikslesnio įvertinimo mėginiai gali būti lyginami su specialiai paruoštais kvapų mėginiais. Jeigu atskirų specialistų skonio ir kvapo vertinimas skiriasi daugiau nei vienu tašku, po 30 min. tyrimas kartojamas. Galutinis rezultatas gaunamas išvedus gautų vertinimo taškų aritmetinį vidurkį, kuris suapvalinamas iki sveikojo skaičiaus. Pienas, įvertintas mažiau nei 4 taškais, neperkamas ir grąžinamas pieno gamintojui.
Pieno gamyba
2010 m. daugiausiai pasaulyje pieno išgaudavo JAV – 87 446 130 tonų per metus.
Kadariškiai
Kadariškiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Suvieko, prie pat Latvijos sienos. Teka Lukšta. Šalia eina keliukas Raudinė–Dagiliai.
Slupiai (Bakalariavos valsčius)
Slupiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Čerlonkos geležinkelio stotelė
Čerlonkos geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Čerlonkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialovežos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Nieznany Buro geležinkelio stotelės yra 7,2 km ir iki Grudkų geležinkelio stotelės yra 7,4 km.
Leonidas Levinas
Leonidas Levinas (, g. 1936 m. liepos 25 d. Minske) – baltarusių architektas.
Biografija
1960 m. baigė Baltarusijos politechnikos institutą Minske. Pagal jo (su kitais) projektus pastatyta:
Architektūrinės dalys paminklams:
Nacionalinis Bukit Džalilo stadionas
Nacionalinis Bukit Džalilo stadionas (MS Stadium Nasional Bukit Jalil) – įvairių sporto šakų stadionas Kvala Lumpūre, Malaizijoje. 2007 m. buvo vienas iš Azijos futbolo taurės stadionų, kuriame buvo žaistos 7 rungtynės, tarp kurių pusfinalio dvikova tarp Irako ir Pietų Korėjos rinktinių. Stadionas yra didžiausias Malaizijoje, 1998 m. pastatytas specialiai Sandraugos žaidynėms. Stadione vyksta finalinės Malaizijos futbolo taurės ir supertaurės dvikovos.
Šarminis akumuliatorius
thumb|right|200px|Šarminis akumuliatorius. Šarminis akumuliatorius – antrinis elementas, kurį galima įkrauti prijungus prie kito elektros šaltinio ir kurio elektrolitas yra šarmas (kalio šarmas (KOH), natrio šarmas (NaOH)). Gaminami įvairaus tipo šarminiai akumuliatoriai, tačiau populiariausi yra iš nikelio ir kadmio junginių.<BR /> Pramonėje naudojami geležies – nikelio šarminiai traukos akumuliatoriai. Čia teigiamų plokštelių aktyvioji masė susideda iš nikelio hidroksido, o neigiamų plokštelių – iš akytos geležies. Elektrolitas yra 21% kalio šarmo arba natrio šarmo tirpalas. Seniau buvo naudojami ir kadmio – nikelio pramoniniai akumuliatoriai, tačiau dėl kadmio toksiškumo jie nebenaudojami.
Nikelio kadmio (Ni-Cd) akumuliatoriai
Pirmieji hermetizuoti NiCd akumuliatoriai pasirodė Amerikoje apie 1940 metus. Jų energetinė koncentracija nėra tokia didelė kaip metalo hidrido ar ličio pagrindo akumuliatorių. Jie yra sunkūs, turi didelį atminties efektą. Ekologiškai yra toksiški, todėl juos išmesti galima tik specializuotose vietose. Tačiau jie pasižymi ir geromis savybėmis tai – temperatūrinės, galima krauti 1C, didelės momentinės apkrovos galimybes net iki 10C, nebijo visiško iškrovimo. Todėl dažniausiai naudojami tose srityse kur yra didelės apkrovos srovės. Ilgaamžiškumas siekia net iki 15 metų.
Taip pat skaitykite
Bateria de níquel i ferro Nikkel-jern-akkumulator Nickel-Eisen-Akkumulator Nickel–iron battery Nikel-fera akumulatoro Accumulateur nickel-fer アルカリマンガン乾電池 Железо-никелевый аккумулятор Nickel-järnackumulator Залізо-нікелевий акумулятор 镍铁电池
Arvydas Girdauskas
Arvydas Girdauskas (1945 m. gegužės 5 d. Panevėžyje – 1999 m. lapkričio 16 d. Kaune) – Lietuvos automobilininkas.
Biografija
Brolis Kastytis Vincentas Girdauskas.
Alinkos pilkapynas
Tyrimai
1971 m. pilkapyną žvalgė Istorijos instituto archeologai. Rasta 14 apardytų pilkapių. Surinkta apdegusių ir sulaužytų žalvarinių ir geležinių IX a. – XIII a. dirbinių. 1982–1985 m. pilkapyno rytų ir vakarų dalį tyrė Trakų istorinis muziejus, vadovė Audronė Bliujienė. Ištirti 23 pilkapiai: rasta X a. – XII a. sudegintų žirgų kapų, apdegusių žirgo aprangos liekanų. Trijuose pilkapiuose aptikta po pjautuvą. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Trakų istorinis muziejus.
Carola Häggkvist
Carola Häggkvist (geriau žinoma kaip tiesiog Carola, g. 1966 m. rugsėjo 8 d. Stokholme) – viena populiariausių Švedijos atlikėjų.
Nuo 1983 m. buvo parduota apie vieną milijoną jos debiutinio albumo Främling kopijų, daugiausiai per visą Švedijos muzikos istoriją.