cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ksilozė
Žmonių maistas
Ksilozė dalyvauja žmonių metabolizme, nors nėra pagrindinė žmogaus maisto medžiaga. Daug jos pašalinama per inkstus. Žmonės ksilozę gauna iš maisto. Žmonės turi fermantą ksiloziltransferazę, kuris perkelia ksilozę nuo UDP ant serino skeletiniuose proteoglikanų baltymuose.
Dugnai (Jurbarkas)
Dugnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Batakių, Šešuvies upės vingyje.
Jazz-funk
Jazz-funk – džiazo subžanras, kuriame įsipina fanko, soul ir R&B muzikos elementai.
Šiai muzikai būdingas stiprus ritmas, elektriniai instrumentai ir analoginiai sintezatoriai. Dainose neretai galima išgirsti soul, fanko ar net disco aranžuočių su džiazinėmis improvizacijomis ir soul vokalais.
Postrokas
Postrokas – roko muzikos požanris, kuriam būdinga roko instrumentuotė, tačiau ritmas ir tekstūra nuo roko skiriasi; be to, dažnai postroko kūriniuose nėra vokalo.
Postroko garsas sudarytas iš daugybės įvairių žanrų elementų, tokių kaip postpanko, progresyviojo roko space rock, ambientinės muzikos, dub, elektroninės muzikos ir eksperimentinės muzikos, taip pat įvairių džiazo formų. Kūriniai neretai būna ilgi, atmosferiški. Dažnai naudojami įvairūs instrumentų efektai. Vokalas, jei jis ir būna, dažniausiai naudojamas tik instrumentinėmis reikmėmis.
Jesentukai
Jesentùkai – miestas pietų Rusijoje, Stavropolio aukštumos pietiniame pakraštyje, prie Podkumoko upės, 213 km į pietryčius nuo Stavropolio. Geležinkelio stotis (ruožas Mineraliniai Vandenys–Kislovodskas). Balneologinis ir purvo kurortas. Išvystyta maisto, trikotažo, siuvimo, avalynės pramonė. Vadybos, verslo ir teisės institutas. Išlikusi medinė Mykolo cerkvė (apie 1825 m.), yra kurortinis parkas.
Biržuvėnų dvaras
Biržuvėnų dvaro sodyba (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas 730) – dvaro sodyba Lietuvoje, rytinėje Telšių rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Biržuvėnuose (Luokės seniūnija), abipus Virvyčios upės. Dvaro sodyboje vyksta renginiai, paminėjimai, poezijos skaitymai, parodos, santuokos ceremonijos.
left|thumb|Gorskių Biržuvėnų dvaro rūmai XX a. pradžioje
Istorija
Nuo XIV a. minimas Biržuvėnų karališkasis dvaras, kuris vėliau tapo privačia valda. Jį valdė Žemaičių karuža Jonas Sebastijonas Kenstartas, Pajūrio seniūnas Aleksandras Vaina (po 1637 m.). 1670 m. iš Vladislovo Vainos dvarą įsigijo Tverų seniūnas Mikalojus Gorskis. Ši dvarininkų giminė XVIII–XX a. pradžioje pastatė dvaro sodybą su rūmais, oficinomis, pagalbiniais gyvenamaisiais (kumetynai) ir ūkiniais gamybiniais (arklidė, vežiminė, kalvė, vandens malūnas ir kt.) pastatais, užtvenkė Virvyčios upę, 1909 m. įkūrė kartono fabriką (veikė iki 1938 m.), pastatė lentpjūvę.
1940 m. Tarybų Rusijai okupavus Lietuvą, dvaras nacionalizuotas, o po Antrojo pasaulinio karo jame įkurtas tarybinis ūkis. Sovietmečiu dvare veikė ūkio administracija, gamybiniai ir ūkiniai padaliniai, pradinė mokykla, kultūros namai ir biblioteka.
1990 m. dvaro rūmų patalpose duris atvėrė etnografinis muziejus, kuriam pradžią davė bibliotekininkės Aldonos Simonavičiūtės sukaupti rinkiniai. 2004 m. viduryje muziejuje buvo apie 1500 eksponatų: etninės buities reikmenys, šventųjų paveikslai, maldaknygės, tautodailininkų darbai, senoji tekstilė, senoji ir šiuolaikinė keramika, fotografijos ir pan. 2004 m. pabaigoje dvaro rūmai sudegė. Gaisras sunaikino valgomajame buvusias XVIII a. glazūruotas krosnis ir židinį su Gorskių „Nalenč“ ir Vainų „Tromby“ herbais. Po gaisro rūmų tarplubyje aptiktas paslėptas XVI–XIX a. dvaro archyvas, albumai. thumb|right|Dvaro plytinės plyta su Gorskių giminės herbu „Nalenč“ thumb|left|Biržuvėnų dvaro lobis: Porceliano indai, eksponuojami Žemaičių vyskupystės muziejuje thumb|left|Biržuvėnų dvaro lobis: Pistoletai, eksponuojami Žemaičių vyskupystės muziejuje
2005 m. vasarą iš Paryžiaus į Biržuvėnus atvyko vienintelė gyva paskutiniųjų dvaro savininkų Onos ir Tomo Gorskių jauniausioji dukra Janina Gorskytė (g. apie 1920 m.). Ji papasakojo apie dvare paslėptą lobį, kurio paieškas pradėjo pagal atsivežtą brolio nubraižytą schemą. Po 6 valandų paieškos lobis buvo rastas. Jį sudarė apie 300 puošnių porceliano indų ir 4 buteliai vyno. Grafaitė lobį padovanojo Žemaičių vyskupystės muziejui.
Paukštelis
Paukštelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Biržuvėnų dvaras
Istorija
1995 m. dvaro sodyba įrašyta į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 2000 m. – įregistruota kultūros vertybių registre, 2005 m. – pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe, 2008 m. – paskelbta kultūros paminklu.
Paukštelis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paukštelienė (ištekėjusi moteris) ir Paukštelytė (mergautinė pavardė).
Biržuvėnų dvaras
Istorija
Šiuo metu dvaro sodyba restauruojama: atstatyti sudegę rūmai, altana, atstatoma oficina, arklidė ir vežiminė. Tarp restauravimui paruoštų medžiaga saugomos Gorskių plytinėje XIX a. degtos plytos. Kai kurių plytų vienoje pusėje yra įspaustos raidės „N. G. [Nalęcz Gorski]“, giminės herbas „Nalenč“, o po juo – gamybos data. Manoma, kad jos pagamintos Biržuvėnuose.
Architektūra
Dvaro sodybą sudaro dvaro rūmai, vadinami Ponų namu, oficina, arklidė, vežiminė, ledainė, inžinieriaus namas, kartono fabrikas, pirtis, obuolinė, kiaulidė, svirnas, tvartas, 2 daržinės, 4 kumetynai, kalvė, koplytstulpis, parkas su tvenkiniais, malūno tvenkinys, Gorskių šeimos senosios kapinės. Dvaro teritorijoje yra įrengtos I pasaulinio karo vokiečių kapinės, o prie Virvyčios stovi Skenduolių kryžius.
Sodyba suskaidyta į reprezentacinę, ūkinę, gamybinę ir gyvenamąją (kumetynų) zonas. Joje dominuoja mediniai, vienaukščiai, stačiakampio plano, Žemaičių krašto tradicinei XVIII–XIX a. architektūrai būdingi pastatai. Prie malūno tvenkinio stūkso mūriniai gamybiniai pastatai – buvęs vandens malūnas-kartono fabrikas su lentpjūve, šalia kurių stovi medinis inžinieriaus namas.
Reprezentacinėje dalyje stovi vėlyvojo baroko bruožų turintys rūmai, prie kurių užpakalinio fasado XIX a. pristatytas fligelis. Tai vienas iš dviejų Lietuvoje išlikusių tokio tipo pastatų.
Rūmus supa dvaro parkas, kurio masyvas išsidėstęs Virvyčios upės kilpoje. Centrinei jo daliai būdingi reguliaraus, o likusiam masyvui – peizažinio planavimo bruožai. Parteryje priešais rūmus stovi antikinio stiliaus skulptūra, o vakariniame pakraštyje – medinė altana. Parke vyrauja vietinės medžių rūšys: paprastasis klevas, paprastasis uosis, mažalapė liepa, paprastasis ąžuolas, karpotasis beržas, paprastoji ieva. Iš introdukuotų želdinių auga europiniai maumedžiai, trakinis klevas, vakarinės tujos. Išsiskiria upės pakrantėje auganti ąžuolų grupė bei centrinėje parko dalyje esanti mažalapių liepų alėja, vedanti iki tvenkinio rūmų kryptimi.
Mijo tiltas
Statyba ir tilto bruožai bei paskirtis
2004 m. gruodžio 14 d. Prancūzijos prezidentas Žakas Širakas iškilmingai atidarė Milau viaduką, esantį automagistralėje A 75, jungiančioje Klermon Feraną su Bezijė. Milžiniško viaduko statybos darbai užtruko trejus metus. Pastačius viaduką atsirado galimybė kirsti Tarn slėnį be sustojimo, sutrumpinus kelionės laiką 45 minutėmis ir 62 km kelyje Paryžius – Perpigan. 2,4 km ilgio ir rekordinio 343 metrų aukščio viadukas – įmonės Compagnie Eiffage du Viaduc de Milan statinys. Septynios atramos, iš kurių aukščiausia iškilusi į 341 m, remia 36 000 tonas sveriančius metalinius karkasus ir gelžbetonio plokštes.
Aukščiausia viaduko atrama (341 m) yra truputi aukštesnė už Eifelio bokštą. Atramos pastatytos ant 200 m² pamatų, o jų viršūnių, besijungiančių su kelio dangos plokštėmis, plotas – 30 m². Tikimasi, kad tokia konstrukcija bus atspari galimiems seisminiams smūgiams. Viadukas yra lengvai pasviręs tiek horizontalioje, tiek vertikalioje plokštumoje. Vertikalusis pasvirimas yra 3 proc. iš šiaurės į pietus. Horizontalus skirtas išvengti vairuotojus klaidinančio susidaromo optinio vaizdo, t. y. atramos lygiuojamos taip, kad nebūtų matomas kolonų miškas. Dėl to statinys yra lengvai pasviręs į rytus Bezijė kryptimi.
Statyba buvo vykdoma su specialiais, iš palydovo valdomais kranais. Kiekviena viaduko atrama statyta iš 16 sekcijų, po 2230 tonų. Sekcijos surinktos iš 60 tonų masyvų, kurių plotis 60 metrų, ilgis 17 metrų.
thumb|800px|center|Mijo tiltas ir miestas
Paukštė
Paukštė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paukštienė (ištekėjusi moteris) ir Paukštaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gabijos pagrindinė mokykla
Gabijos pagrindinė mokykla – baltų deivės Gabijos vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:
K. Waterschei SV Thor
Waterschei SV – buvęs Belgijos futbolo klubas iš Genko. 1988 m. klubas susijungė su Winterslag Genk klubu.
Mikologija
Mikologija – mokslas biologijos dalis, susikūręs XIX a. pirmojoje pusėje, tiriantis grybus (įskaitant pelėsius ir mieles), jų genetines bei biochemines savybes, jų panaudojimą medicinai bei maistui, taip pat nuodingąsias savybes. Mikologija artimai susijusi su fitopatologija – augalų ligų tyrimais (daugelį augalų ligų sukelia grybai). Istoriškai mikologija buvo botanikos mokslo šaka, nes grybai buvo priskiriami augalams.
Istorija
Mikologijos sąvoką XVIII a. įvedė Christian Hendrik Persoon. Šis terminas greitai paplito tarp biologų mokslui apie grybus apibūdinti.
1969 m. Kornelio (Cornell) universiteto profesorius R. H. Whittaker pirmasis išskyrė grybus į atskirą gyvosios gamtos karalystę (Fungi arba Mycota), kadangi savo sandara, mityba, filogeneze ir kitais bruožais grybai skiriasi nuo augalų ir gyvūnų. Dabar sutariama, kad grybai – tai ne augalai, o ypatingos sandaros ir gyvensenos organizmai. Dėl to mikologija yra atskira mokslo šaka kaip ir zoologija arba botanika. Pirmieji mikologai buvo Elias Magnus Fries, Christian Hendrik Persoon ir Anton de Bary.
Albaičiai
Albaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaiguvos.
Mankūnai
Mankūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietvakariuose, 1 km į pietus nuo Miroslavo, prie kelio. Yra senosios Mankūnų kapinės, išlikęs kalvės pastatas. Iki 1975 m. veikė pradinė mokykla.
Gyventojai
thumb|left|180px|Kryžius paplentėje
RC Lens
Lanso RC – Prancūzijos futbolo klubas iš Lanso, Pa de Kalė. Klubo pravardė sang et or (kraujas ir auksas) siejama su tradicinėmis klubo spalvomis – raudona ir auksine.
Pilkoji kurapka
Pilkoji kurapka, tradiciškai kurapka, laukinė vištelė, čerekšlė (Perdix perdix) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių rūšis.
Išskiriami 8 porūšiai.
Pilkųjų kurapkų kūnas pilkšvai rusvos spalvos. Patinas išmargintas smulkiais rudais skersiniais dryžiais. Krūtinė su tamsiai ruda pasagos formos dėme.
Pilkųjų kurapkų kūno ilgis 30–33 cm, svoris 390–500 g, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 53–56 cm.
Gyvena dirbamuose laukuose, kur gausu krūmų. Lizdą suka ant žemės tarp žolių. Gegužės mėn. deda 12-24 pilkšvai balsvos spalvos kiaušinių. Peri 24 dienas, išveda vieną jauniklių vadą.
Lietuvoje pilkosios kurapkos dažnos, paplitusios visuose rajonuose. Žiemą glaudžiasi arčiau sodybų. Minta augalų sėklomis, grūdais, taip pat lesa želmenis, vabzdžius.
Lietuvoje įrašyta į saugomų gyvūnų, augalų ir grybų sąrašą.
Etimologija
Kurapkos vardas yra slaviškos kilmės, plg. – „višta“ + потка – „paukštis“, mat kurapka yra paukštis, panašus į vištą tuo, kad neskraidžioja. Kitas pavadinimas – čerekšlė – turbūt atsirado mėgdžiojant šio paukščio skleidžiamą garsą.
Eimantai
Eimantai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pašaltuonio.
Maginis mąstymas
Maginis mąstymas, magiškas mąstymas  – tikėjimas arba suvokimas, kad mintys bei žodžiai daro įtaką pasauliui, galiausiai pritraukia atitinkamas aplinkybes, įvykius ar pokyčius. Šio tipo mąstymą turintieji tiki ar turi suvokimą apie visuotinį susietumą, kad smegenys atlieka ir siųstuvo-imtuvo funkciją bei viskas turi savitą vibracijų dažnį, todėl mintys bei ištariami ar užrašomi žodžiai galiausiai iššaukia arba pritraukia atitinkamas aplinkybes, įvykius ar pokyčius, keičia vidinį bei išorinį pasaulį, todėl reikia atsargiai rinkti mintis bei žodžius.
Elano
Elanas Blumeris (g. 1981 m. birželio 14 d.) – futbolininkas, Brazilijos rinktinės ir Santos klubo saugas.
2005 m. vasario 1 d. iš Brazilijos persikėlė į Ukrainos Shakhtar Donetsk klubą ir pasirašė penkerių metų sutartį. 2007 m. rugpjūčio 2 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Tottenham „Hotspur“ klubu. 2009 m. liepos 30 d. pasirašė ketverių metų kontraktą su Turkijos Galatasaray SK klubu. 2010 m. lapkričio 30 d. sugrįžo į Brazilijos Santos klubą.
Maginis mąstymas
Religijų teorijoje maginiu, mitiniu mąstymu vadinama pasaulėvoka, kurioje susiejami iš pirmo žvilgsnio atskiri savarankiški įvykiai ir tikima magiška galia juos sujungti. Nors šiuolaikinės visuomenės mąstymas apibūdinamas kaip mokslinis, t. y. pagrįstas faktais ir įvykių kategorizavimu, tačiau maginio mąstymo elementai išlikę įvairiose gyvenimo srityse.
Elano
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine laimėjo 2007 m. Copa America čempionatą.
Ksilanas
Ksilanas – viena iš hemiceliuliozių, kurios yra augalų ir kai kurių dumblių ląstelių sienelių komponentai. Ksilanai yra polisacharidai, kurių monomerai yra ksilozės (viena iš pentozių) liekanos – daugiausia β-D-ksilozės, sujungtos panašiai kaip gliukozės liekanos celiuliozėje.
Paprastai ksilanai lapuočių medienoje sudaro 10-35% hemiceliuliozėse, spygliuočių medienoje – 10-15%. Pagrindinis ksilanų komponentas lapuočiuose yra O-acetil-4-O-metilgliukuronoksilanas, o spygliuočiuose – arabino-4-O-metilgliukuronoksilanas. Spygliuočių ksilanai nuo lapuočių ksilanų daugiausia skiriasi tuo, kad neturi acetilo grupių ir turi arabinozės liekanų, prijungtų α-(1,3)-glikozidiniais ryšiais prie ksilano skeleto.
Kai kurie žaliadumbliai turi ksilanų, ypač makrofitiniai sifoniniai dumbliai, kuriuose ksilanas pakeičia celiuliozę. Panašiai jis pakeičia celiuliozę kai kurių raudondumblių ląstelių sienelių vidiniame sluoksnyje.
Iš ksilano gaminami ksilooligosacharidai yra laikomi ('funkcinis maistas') arba dietinėmis skaidulomis. Mielėse atrastas fermentas, kuris ksilaną verčia vien į ksilooligosacharidus.
Fotosintezė
250px|thumb|Augalo ląstelės su chloroplastais 250px|thumb|Vizualus fotosintezės pavyzdys Fotosintezė (iš senovės graikų φωτοσύνθέσις, pažodžiui sujungimas šviesa, iš φως, phos – šviesa, συν~, syn~ – kartu~ ir θέσις, thésis – jungimas) vadinama įvairių organinių medžiagų gamyba (sintezė) organizmuose iš neorganinių medžiagų, naudojant saulės energiją, kuri priimama per šviesą sugeriantį pigmentą chlorofilą.
Augalai fotosintezei naudoja ne visą Saulės spektrą, o tik jo dalį (nuo 0,38 iki 0,71 μm).
Fotosintezė vyksta tik tose ląstelėse, kuriose yra žalios plastidės – chloroplastai. Iš tokių ląstelių sudaryti lapai, todėl jie laikomi augalo fotosintezės organais.
Visas fotosintezės procesas susideda iš dviejų fazių: šviesos ir tamsos.
Fotosintezės šviesos fazė prasideda apšvietus chloroplastą regimąja šviesa. Šviesos kvantų veikiami chlorofilo molekulės elektronai pereina į aukštesnę orbitalę (yra sužadinami). Dėl to elektronai lengviau atitrūksta nuo molekulių. Vienas toks sužadintas elektronas patenka į elektronų pernašos grandinę. Chlorofilo molekulė vietoj šio elektrono pasiima kitą iš vandens molekulės. Netekusios elektronų, vandens molekulės suyra į deguonies atomus ir protonus. Iš deguonies atomų susidaro molekulinis deguonis, kuris prasiskverbia pro membraną ir išskiriamas į atmosferą. Protonai lieka vandens molekulės suirimo vietoje. Taigi vienoje membranos pusėje susikaupia teigiamai įelektrinti protonai, o kitoje – neigiamai įelektrintos dalelės. Granulių membranose yra įsiterpusių ATP sintetinančių fermentų molekulių. Šiose molekulėse yra kanalas, pro kurį gali praeiti protonai. Kai protonų potencialas pasiekia kritinį tašką, elektrinio lauko jėga stumia juos pro tą kanalą. Tuo metu išsiskirianti energija panaudojama ATP sintezei. Kitoje membranos pusėje atsidūrę protonai susitinka čia su molekulių nešiotojų atgabentais elektronais ir virsta vandenilio atomais. Šie nunešami į tas chloroplasto vietas, kur sintetinami angliavandeniai. Ten pat patenka ir ATP.
Saulės šviesos energija sukelia tris procesus: vandens skaidymąsi, dėl kurio susidaro molekulinis deguonis, ATP sintezę ir atominio vandenilio susidarymą. Kad reakcijos galėtų vykti ir tamsoje, į chloroplastus visą laiką turi būti transportuojamos pradinės medžiagos ir energija. Anglies dioksidas patenka į lapą iš atmosferos, vandenilis susidaro fotosintezės šviesos fazėje, skaidantis vandeniui. Energijos šaltinis yra ATP, kuri susintetinama fotosintezės šviesos fazėje. Kai visos medžiagos patenka į chloroplastą, čia prasideda angliavandenių sintezė.
Fotosintezės aktyvumas priklauso nuo apšvietimo intensyvumo, CO2 kiekio, oro temperatūros, drėgmės, mikroelementų. Jos esmė – organinių medžiagų gaminimas, į aplinką išskiriant deguonį. Atmosferoje O2 susidaro, vykstant fotosintezei ir aukštesniuose atmosferos sluoksniuose fotochemiškai skylant vandens garams. Deguonis jungiasi su visais cheminiais elementais, išskyrus inertines dujas, ir sudaro labai daug cheminių junginių. Todėl jo apytaka biosferoje labai sudėtinga. Deguonies junginių yra vandenyje, uolienose, humuse, gyvuose organizmuose. O2 apytaka biosferoje vyksta tarp atmosferos ir gyvų organizmų. Deguonis naudojamas organizmų kvėpavimui, mineralų oksidacijoje ir degimo reakcijose. Visas atmosferos deguonis atsinaujina per 1000–2500 metų.
Melvinas Kalvinas (Melvin Calvin), emigranto iš Lietuvos sūnus, 1961 m. buvo apdovanotas Nobelio premija chemijos srityje už fotosintezės tyrimus.
Vydūno mokykla
Vydūno mokykla - filosofo Vydūno (1868-1953) vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:
Chruščiovka
thumb|333px|Blokinė chruščiovka [[Tomskas|Tomske]] thumb|333px|Plytinė chruščiovka Tomske
Chruščiovka arba chruščiovkė – pašiepiantis terminas, naudotas (ir dar kartais naudojamas) apibūdinti blokinius ir plytinius trijų-penkių aukštų namus, masiškai statytus TSRS Nikitos Chruščiovo valdymo laikais pagal Vitalijaus Lagutenko projektą.
Chruščiovkos buvo statomos nuo 1961 m. iki 1985 m. Peterburge chruščiovkos baigtos statyti 8 dešimtmetyje – jas pakeitė namai-laivai. Rusijoje iš viso buvo pastatyta apie 290 mln. m². bendro ploto - tai sudaro apie 10 nuošimčių viso valstybės gyvenamojo fondo.
Tokiuose namuose buvo žemos lubos (iki 2,5 m), nuo vieno iki trijų kambarių, tualetas, praustuvas ir vonia vienoje patalpoje, sienos su bloga garso izoliacija. Namuose nebuvo lifto. Nukeliamais chruščiovkų serijos namais buvo planuojama laikinai spręsti apgyvendinimo problemą - jie buvo apskaičiuoti 25 metų naudojimui, bet dalis ir dabar naudojama pagal paskirtį. Nenukeliami chruščiovkų serijos namai buvo apskaičiuoti naudoti 50 metų ir daugiau (gerai prižiūrint ir nuolat remontuojant).
Tokio tipo namai buvusios TSRS miestuose sudaro vieną iš didžiausių namų grupių, todėl dažnai diskutuojama, ar juos renovuoti, ar nugriauti, gyventojams suteikiant kitą būstą.
Chruščiovo šaldytuvas
Plytinėje chruščiovkoje po virtuvės langu yra specifinė spintelė produktams saugoti. Išorės sienos plotis ties šia spintele paprastai yra pusė plytos, o kai kuriuose pastatų variantuose yra padaryta skylė. Šaltu metų laiku tokia spintelė buvo naudojama vietoj šaldytuvo - chruščiovkų statybos laikais šaldytuvai buvo retenybė.
Žodžių junginys „Chruščiovo šaldytuvas“ pradėtas naudoti panašia reikšme, kaip ir blokinio tipo „chruščiovka“ - dėl didelio šilumos laidumo ir žemos temperatūros žiemą.
Atsiradimo istorija
1955 m. liepos 31 d. TSKP CK (Tarybų Sąjungos komunistų partijos Centrinis komitetas) ir TSRS Ministrų Taryba priėmė nutarimą „Dėl TSRS gyvenamosios statybos vystymo“, atvėrusį kelią naujai gyvenamajai statybai.
1958 m. laukai aplink Pamaskvės kaimą Čeriomušką tapo pirmąja statybų aikštele, kur per trumpą laiką iš paruoštų konstrukcijų buvo statomi penkių aukštų gyvenamieji namai.
Puošinių perteklius
Pirmosios „chruščiovkos“ buvo su čerpių ar šiferio stogais, bet jau turėjo tipinį išplanavimą. Kovojant su architektūrinių puošinių pertekliumi, vėlesni projektai turėjo pigesnius, plokščius bituminius stogus su žema palėpe, paprastai užpilta izoliacinėmis medžiagomis ir turėjusią tik angas ventiliacijai.
Pastatų fasaduose nėra lipdytų ornamentų ir kitų dekoratyvinių elementų, būdingų Stalino periodo pastatams.
Kostromos sritis
Kostromos sritis  – federacinė sritis Rusijoje, Centrinėje federalinėje apygardoje. Ribojasi su Vologdos sritimi šiaurėje, su Kirovo sritimi rytuose, su Žemutinio Naugardo sritimi pietuose, su Ivanovo sritimi pietvakariuose ir su Jaroslavlio sritimi vakaruose. Administracinis centras – Kostroma.
Šiekštininkai
Istorija
Šiekštininkai paminėti 1673 m. lapkričio 20 d. Ukmergės pavieto Salamiesčio dvaro ir miestelio inventorių dokumentuose. 1950–1992 m. Einorių kolūkio kaimas.
Korpačas
Korpačas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Siera Nevada (JAV)
thumb|right|250px|Grasio ežeras Siera Nevadoje Siera Nevada (angl.,  – 'snieguotasis kalnagūbris') – kalnų grandinė Kordiljerose; JAV, Kalifornijos ir Nevados teritorijose. Driekiasi iš šiaurės į pietus apie 750 km. Rytuose ribojasi su Didžiuoju Baseinu, vakaruose – su Centriniu Kalifornijos slėniu. Aukštis iki 4421 m (Vitnio k.). Rytiniuose šlaituose – purvo ugnikalniai, karštosios versmės. Spygliuočių miškai, visžaliai krūmynai, alpinės pievos. Kalnuose yra Josemitų nacionalinis parkas, Tahou ežeras.
Heilsbergo apskritis
Heilsbergo apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Heilsbergas.
Istorija
Apskritis sudaryta prūsų varmių žemėje. Joje buvo miestai Heilsbergas ir Gutštatas, 104 seniūnijos ir 1 valstybinis dvaras.
Po Antrojo pasaulinio karo apskrities teritorija atiteko Lenkijai. Iki 1975 m. ji buvo Olštyno vaivadijoje, nuo 1999 m. jos dalyje sudarytas Lidzbarko pavietas (Varmijos Mozūrų vaivadija).
Luga (upė)
Luga (,, vod. Laugaz) – upė Rusijoje, Novgorodo ir Leningrado srityse. Prasideda pelkėse į šiaurę nuo Novgorodo, įteka į Lugos įlanką Suomijos įlankoje.
Gramančia
Gramančia – kairysis Akmenos upės intakas. Išteka Tuščių kaime, teka pietvakarių kryptimi Tauragės rajone, Pagramančio miestelyje įteka į Akmeną, 3 km nuo jos žiočių į Jūrą. Didžioji dalis upės įeina į Pagramančio regioninį parką.
Luga (upė)
Didesni intakai: Udraika, Oredežas, Jaščera, Lemovža, Saba, Peleda, Vruda, Lyčenka, Dolgaja, Chrevica, Solka.
Miestai prie Lugos: Luga, Kingisepas, Ust Luga.
Gramančia
Upėvardis galbūt kilęs nuo gramėti („smarkiai bėgti“) arba gramantas („grumstas, luitas, didelis gabalas, griozdai“). Antras variantas tikėtinesnis, nes žinomas Tauragės krašte.
Arta Dumpė
Arta Dumpė (, 1933 m. gegužės 26 d. Talsai) – latvių skulptorė.
Biografija
1960 m. baigė Latvijos dailės akademiją, mokytojai Teodoras Zalkalnis, Karlis Zemdega.
Kūryba
Sukūrė monumentalių memorialinių paminklų (Janis Čakstė, Jelgava, karių kapinėse: Balvai, 1979 m., Valka, 1984 m., Lestenė, 2001 m.), dekoratyvinių parko ir kamerinių skulptūrų: portretų (Rabindranatas Tagorė, 1972 m., Nikolajus Rerichas, 1974 m., Aspazija, Ilmaras Blumbergas, abu 1983 m.), reljefų („Prisiminimai apie Chersoną“ 1982 m.). Kūriniuose (granitas, bronza, gipsas, varis) dažnai interpretuojami konstruktyvizmo, kubizmo principai; vienų skulptūrų formos apibendrintos, statiškos, kitų – plastika ekspresyvi, dinamiška, dalys briaunotos, su kiaurymių akcentais.
Vnešekonombanko čekiai
Vnešekonombanko čekiai – Vnešekonom banko ( – išorės ekonomikos bankas) ir Vnešposyltorgo ( – išorės išsiuntimo prekyba) (taip pat „sertifikatai“, „bonai“) – savotiški „antrieji pinigai“, egzistavę TSRS 1960 m. – 1990 m. Jie buvo leidžiami banknotų pavidalu, monetų nebuvo (popieriniai čekiai buvo net 1 kapeikai).
Vnešekonombanko čekiais buvo mokamos algos TSRS piliečiams, dirbusiems užsienyje (jūreiviams, ambasadų darbuotojams ir pan), taip vengiant mokėti užsienio valiuta. Būnant užsienyje pinigus buvo galima neribotai keisti į vietinius pinigus, o būnant TSRS už čekius buvo galima specializuotose valiutinėse parduotuvėse „Beriozka“ ( – berželis) nusipirkti įvairių deficitinių prekių. Čekius buvo galima pakeisti ir tarybiniais rubliais kursu 1:1, bet mažai kas tai darydavo. Juodojoje rinkoje juos nupirkdavo geresniu kursu – nuo 1:3 iki 1:10, bet už tokį keitimą buvo baudžiama iki 8 metų laisvės atėmimo (RSFR BK 88 str.).
Gaunant piniginius pervedimus iš kitos šalies kitos šalies valiuta (pavyzdžiui, už publikacijas, materialinę pagalbą iš giminių), pavedimai eidavo per Vneštorgbanką ir TSRS viduje buvo išmokama čekiais, o ne užsienio valiuta.
Iki 1977 m. buvo keletas čekių tipų, paskui jie tapo vieningi. Čekiai buvo panaikinti 1992 m.
Kitose socialistinės ekonominės pagalbos valstybėse
Panašūs čekiai buvo naudojami visose TEP valstybėse, pavyzdžiui, Čekoslovakijos Socialistinėje Respublikoje ir Lenkijos liaudies respublikoje bonai, Vokietijos Demokratinėje Respublikoje čekiai ir t. t.
Škotijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Škotijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Finalo rungtynės
-
Tesalijos periferija
Tesalija  – viena iš trylikos Graikijos periferijų, vienas iš dešimties senųjų regionų, kurios sostinė – Larisa.
Ribos
Tesalijos periferija užima tą pačią teritoriją kaip ir iki 1987 m. administracinės reformos egzistavęs Tesalijos regionas. . Iki Graikijos tamsiųjų amžių Tesalijos sritis buvo vadinama Aeolija, taip ji vadinta Homero Odisėjoje.
Periferija yra centrinėje Graikijos dalyje, ribojasi:
Nomai
Tesaliją sudaro keturi nomai:
Geografija
Tesalija – lygumų kraštas, apsuptas kalnų grandinių. Aiškūs vasaros ir žiemos sezonai su gausiais vasaros lietumis. Dirva čia labai derlinga, todėl kraštas dar vadinamas Graikijos aruodu.
Šiaurėje yra Chasijos ir Kambunianos kalnai, šiaurės vakaruose – Olimpas, vakaruose – Pindo kalnų grandinė, o pietvakariuose – pajūrio grandinės. Didžiausia yra Pinėjo upė.
Istorija
Tesalija kaip atskiras regionas buvo žinoma nuo seniausių laikų. IV a. pr. m. e. Tesalija tapo priklausoma nuo Makedonijos, o 148 m. pr. m. e. romėnai įjungė Tesaliją į Makedonijos provinciją. 300 m. tapo atskira Romos imperijos provincija su sostine Larisa. Romos, vėliau Bizantijos dalimi Tesalija išbuvo iki XIII a.
Po ketvirtojo kryžiaus žygio Tesalija buvo užimta Tesalonikų karalystės, o 1215 m. ją užėmė Teodoras Komninas Dukas iš Epyro despotijos, kuris pradėjo vietos dinastiją. 1335 m. Tesalija buvo prijungta prie Bizantijos. 1348 m. čia įsigalėjo Serbija, o nuo 1394 m. Tesalija atiteko Osmanų imperijai.
1881 m. Turkija didžiąją dalį Tesalijos perleido Graikijai.
Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia
'''Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Paežerėlių kaime, 2,5 km į vakarus nuo Kriūkų, kairiajame Nemuno krante. Istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų.
Istorija
Sviatošino (Kriūkų) dvaro savininkas iki 1822 m. pastatė koplyčią ir kunigui išlaikyti paskyrė 30 margų žemės. Kunigo Jono Akelevičiaus prašomas, dvaro savininkas Mielžinskis 1860 m. pastatydino dabartinę mūrinę bažnyčią. Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos administracija pradėjo vis labiau varžyti katalikų tikėjimą, todėl 1872 m. Seinų vyskupui buvo duotas nurodymas Paežerėlių bažnyčią uždaryti. Net 35-erius metus, iki 1907 m. Paežerėliuose kunigo nebuvo. Retkarčiais čia mišias aukodavo Žemosios (Fergiso) Panemunės kunigai. Kilus grėsmei, kad Paežerėlių bažnyčia gali būti perduota marijavitams, o vėliau dar ir Sviatošino sentikiams, kaimo žmonės ir grafienė Ona Mielžinskienė kreipėsi į Seinų vyskupijos valdytoją prelatą Juozą Antanavičių, kad paskirtų bažnyčiai kunigą. Prašymas buvo patenkintas.
1918 m. įkurta parapija, 1920–1925 m. vadinta Žuklijais.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemesne ir siauresne pusapvalia apside. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Jame stovi varpinė, vertinga skulptūra „Nukryžiuotasis“. Yra liaudies tapybos kūrinių.
Stžaklai
Stžaklai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 37 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 80 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bandikotos
Bandikotos ( Bandicota) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis ilgas, minkštas, gana tankus arba būna šiukštus ir retas. Nugara šviesiai pilkos, rudos ar beveik juodos spalvos. Pilvas nešvariai baltos spalvos. Turi 6-9 spenelių poras. Kūnas 16-36 cm, uodega – 14-26 cm ilgio. Masė 685-1132 g. Snukutis trumpas ir platus. Uodega apaugusi retais plaukais. Priekinių galūnių nagai stambūs. Pėda su 6 pagalvėlių mazoliais.
Paplitusios Šri-lankoje, Indijoje, Nepale, Mianmare, pietų Kinijoje, Tailande, Indokinijos pusiasalyje, Sumatros saloje, Taivane.
Gyvena džiunglėse arba tankiuose krūmynuose, o indinė badikota yra žmogaus komensalas. Išsikasa gilius sudėtingus urvus su keliomis saugyklomis, kuriose kaupia grūdus, vaisius, riešutus. Aktyvios prietemoje. Gali gerai plaukti. Vadoje būna 10-12 jauniklių. Dauginasi ištisus metus.
Gentyje yra 3 rūšys:
Lesser Bandicoot rat
Vandenyno stebėjimo laivas
thumb|right|250px|JAV vandenyno stebėjimo laivas USNS „Impeccable“ (T-AGOS-23) thumb|right|250px|JAV vandenyno stebėjimo laivas USNS „Effective“ (T-AGOS-21) Vandenyno stebėjimo laivas – JAV karinio laivyno pagalbinių laivų tipas. Tai laivai, kurie naudodami pasyvios ir aktyvios akustinės lokacijos priemones ieško povandeninių pavojingų objektų (paprastai – povandeninių laivų) ir seka juos.
Šiuo metu Karinių jūrų pervežimų junginys turi 5 tokius laivus:
Ankstesni JAV vandenyno stebėjimo laivai:
Svitiazio ežeras (Baltarusija)
Svitjazio ežeras  – ežeras Baltarusijoje, 20 km į pietus nuo Naugarduko, Naugarduko ir Kareličių rajonų paribyje. Apvalus, iki 1,7 km skersmens. Baseino plotas – 14 km². Priklauso Molčiadės baseinui.
1970 m. ežeras ir apylinkės paskelbtos draustiniu. Ant ežero kranto, Valevkos kaime, įsikūrusi sanatorija.
Adomas Mickevičius dažnai lankėsi šiose apylinkėse. 1820–1821 m. parašyta baladė „Svitezis“, 1821 m. – „Svitezietė“ ir maždaug tuo pat metu – „Žuvytė“.
Giros statinė
200px|thumb|Giros statinė [[Iževskas|Iževske]] 200px|thumb|Giros statinė [[Kaliningradas|Kaliningrade]] thumb|200px|[[Kijevas|Kijeve parduodama gira iš statinės]] 200px|thumb|Giros pardavinėjimas [[Nižnij Novgorodas|Nižnij Novgorode]]
Giros statinė – didelės talpos kilnojamas indas priekaba, skirtas vežti girą ir mažmeniškai ja prekiauti. Statinės leido išlaikyti giros kokybę ir operatyviai pateikti ją vartotojams.
Statinės techninės savybės ir išorės vaizdas
Giros statinės buvo gaminamos iš nerūdijančio plieno, pritvirtintos pusinėje priekaboje su dviem ratais. Viename statinės gale buvo trikampio formos kabinimo įrenginys, už kurio užkabinus buvo galima ją buksyruoti, kitame - čiaupas, pro kurį buvo pilstoma gira. Dar vienas čiaupas statinės apačioje skirtas išpilti likusią girą ir nuosėdas.
Giros statinė turėjo įrenginį plauti stiklines ar bokalus. Vanduo plovimui dažniausiai buvo tiekiamas gumine žarna iš artimiausio vandentiekio.
Jau po TSRS žlugimo, norint išlaikyti šaltą girą, statinės pradėtos dengti šilumą izoliuojančiomis medžiagomis.
Kostroma (upė)
Kostroma  – upė Rusijoje, Kostromos ir Jaroslavlio srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Galičo aukštumoje, teka į vakarus, vėliau į pietvakarius pelkėta žemuma. Krantai miškingi, vietomis skardingi. Įteka į Volgos upės Gorkio tvenkinį. Iki šio tvenkinio patvenkimo įtekėdavo į Volgą ties Kostromos miestu. Dabar senųjų žiočių vietoje yra Ipatjevo vienuolynas.
Didžiausi intakai: Vočia, Mezenda, Vioksa, Tiobza, Šačia (kairieji), Šugoma, Svetlica, Lamsa, Selma, Monza, Obnora (dešinieji). Iki Gorkio tvenkinio patvenkimo Kostromos intakais taip pat buvo Sotė ir Meza.
Užšalusi nuo spalio iki balandžio. Laivuojama 122 km nuo žiočių ruože. Prie Kostromos įsikūrę Soligaličo ir Bujaus miestai.
Raimondas Regimantas Martinėnas
Raimondas Regimantas Martinėnas (g. 1947 m. spalio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
1965-1971 m. studijavo Lietuvos dailės institute, baigė jį 1997 m. Nuo 1995 m. Čiurlionio menų mokyklos mokytojas. 1978-1981 m. Jaunųjų dailininkų susivienijimo pirmininkas.
Kūryba
1996-2000 m. „grupės 24“ narys. Kūrybai įtakos turėjo Antanas Gudaitis, Algimantas Jonas Kuras. Nutapė peizažų („Ruduo“ 2007 m.), figūrinių kompozicijų („Dažytojai“ 1976, „Valpurgijų naktys“ 2006 m.), sukūrė asambliažų (ciklai „Elegija“ 1974 m., „Kai būtis beldžiasi į langą“ 2007 m.), portretų („Aktorius Jonas Pakulis“ 1973 m., „Liaudies menininkas Stanislovas Riauba“ 1974 m.). Ankstyvojoje kūryboje gilinosi į spalvinių dėmių ir jų sąskambių psichologinius aspektus, vėlyvesnėje – į egzistencines prasmes. Tapybai būdingos sodrios spalvos, faktūrų raiška, ekspresyvūs potėpiai. Nuo 1973 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Frankfurtas, Londonas, Paryžius, Stokholmas, Ryga); nuo 1978 m. surengė 12 individualių parodų Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje, kitos užsienio galerijos.
Oklis
Ežerėvardis Õklis yra tarmybė iš Aklis (< aklas 'užaugęs').
Nuotaika
Nuotaika – vyraujanti, ilgai trunkanti emocinė būsena, kuri paveikia požiūrį į pasaulį, jo suvokimą. Nuotaikos pavyzdžiai – pakilumas, pyktis, nerimas, depresija. Nuotaika paprastai vertinama kaip teigiama (gera) ar neigiama (bloga).
Nuotaikos nuo emocijų skiriasi tuo, kad: Temperamentas ar asmenybės bruožai skiriasi nuo nuotaikos tuo, kad yra dar bendresni ir ilgiau trunkantys. Asmenybės bruožai (pvz., optimizmas, neuroticizmas) paprastai lemia tam tikrų nuotaikų dažnį. Nuotaikos yra vidinės, subjektyvios būsenos, kurias galima atpažinti pagal individo laikyseną, kitą elgesį.
Mindziangas (Jangdzė)
Mindziangas  – upė centrinėje Kinijoje, Sičuano provincijoje; Jangdzės kairysis intakas. Prasideda Minšano kalnuose, teka į pietryčius, kerta Sičuano įdubą. Įteka į Jangdzę Ibino mieste.
Upės vandenys naudojami drėkinimui. Mindziango poplūdis įvyksta vasarą. Laivuojama, ties Dudziangjanu patvenkta Zipingpu hidroelektrinės užtvanka. Prie Mindziango įsikūrę miestai: Čengdu, Lešanas, Ibinas.
Šropšyro kalvos
thumb|250px|Šropšyro kalvos netoli [[Čerč Stretonas|Čerč Stretono]] Šropšyro kalvos  – įspūdingo gamtos grožio (Outstanding Natural Beauty) teritorija JK, Anglijoje, Šropšyro grafystės pietvakariuose, netoli Velso sienos. Saugoma teritorija įkurta 1958 m. Užima 802 km² plotą.
Kalvos išsiskiria dideliu santykiniu aukščiu. Aukščiausia kalva – Brown Clee Hill (540 m), stūksanti prie Ladlou. Kitos aukštos kalvos – Stiperstones (536 m), Titterstone Clee Hill (533 m). Iš dažniausiai kopiamų kalvų paminėtina Long Mynd ir Vrekinas. Turistų itin lankomas yra Carding Mill slėnis šalia Čerč Stretono, apsuptas kalvų. Pagrindinės upės – Klunas, Tymas, Ry. Šropšyro kalvose yra 3 pilys: Ladlou, Kluno ir Stoksėjaus.
Mankūnėliai
Mankūnėliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Noragėlių.
Albinava (Kelmė)
Albinava – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kletiškės.
Rasos mokykla
Rasos mokykla - „Rasos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo arba specialioji mokykla:
Aleksandrovskas (Rusija)
Aleksandrovskas  – miestas Rusijoje, Permės krašte, 185 km į šiaurės rytus nuo Permės, prie Lytvos upės (Kamos baseinas). Pro miestą eina geležinkelis Čiusovskaja-Solikamskas bei plentas Bereznikai-Čiusovojus.
Pagramančio piliakalnis
thumb|left|250px Pagramančio piliakalnis yra Tauragės rajone, Pagramančio miestelyje, Akmenos kairiajame krante, prie jos santakos su Gramančia. Pagramančio piliakalnis - respublikinės reikšmės archeologijos paminklas. Pagramančio piliakalnis vadinamas Pilaite, su senovės gyvenviete. Pagramančio regioniniame parke. |thumb|left|250px Iš trijų pusių piliakalnio šlaitai statūs, apie 20 m aukščio. Šiaurėje nuo gretimos aukštumos supiltas apie 3,5 m aukščio, 20 m pločio ir apie 25 m ilgio pylimas. Pylimo išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio ir 1 metro gylio gynybinį griovys. Aikštelė trapecijos formos, 75 metrų ilgio ir 40 m pločio pietinėje pusėje ir 25 m - šiaurinėje.
1904 metais piliakalnį žvalgė L. Krzyvickis, senovės gyvenvietėje rasta lipdytos keramikos grublėtu paviršiumi, pylime - apdegusio molio gabaliukų. Radiniai saugomi Vilniaus etnografiniame muziejuje. Paminklas apardytas, 1935 metais A. Keserauskui dalį piliakalnio leista arti, ilgą laiką buvo ariama senovės gyvenvietė, šlaituose ganomi gyvuliai. Piliakalnio vakarinis šlaitas yra šaltiniuotas, todėl dalis piliakalnio nuslinko. Nukentėjo piliakalnio aikštelė ir pylimas nuo čia rengiamų švenčių.
Aleksandrovskas (Rusija)
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1783 m., statant Lytvos metalurgijos įmonę. Per Pirmąjį pasaulinį karą čia gyveno lietuvių pabėgėliai, veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti skyrius. Miesto teisės suteiktos 1951 m.
Pagramančio piliakalnis
Ant Pagramančio piliakalnio stovėjusi lietuvių gynybinė pilis, tai liudija ne tik čia esanti nemaža senovės gyvenvietė, kitapus slėnio buvęs III-V a. kapinynas(Ringiai), bet ir šalimais senovės gyvenvietės ir piliakalnio praeinantis senas kelias į senąsias Lietuvos gyvenvietes - Pūtvę ir Kreivius. Keserauskienės prosenelis Mejeris ant Gramančios upelio buvo pastatęs vandens malūną, todėl ši slėnio dalis dabar vadinama „Melnyčia“.
Padavimai ir pasakojimai
Gramančia išsigando, kad duoto pažado negalės ištesėti, nes jaunikių supiltas piliakalnis buvo lygus lyg siena. Mergina kreipėsi į burtininkę, kad ši patartų ką daryti. Burtininkė davė merginai stebuklingo gėrimo sakydama: Gramančia nuėjusi į laukus ir išgėrusi gėrimą. Išgėrusi ji išnyko, o iš žemės ėmė veržtis vandens versmė, kurios vandenys bėgo link Akmenos upelio. Žmonės atsiradusį upelį pavadino Gramančios vardu. thumb|right|250px
Valstybinis TSRS kokybės ženklas
thumb|100px|Valstybinis TSRS kokybės ženklas thumb|150px|Valstybinis TSRS kokybės ženklas
Valstybinis TSRS kokybės ženklas – ženklas, įvestas Tarybų Sąjungoje 1967 m. siekiant pakelti visuomeninės gamybos efektyvumą, skirtas žymėti aukštos kokybės plataus vartojimo prekėms.
Kokybės ženklas buvo dedamas ant prekės arba įpakavimo, taip pat ant lydymųjų dokumentų, etikečių.
Kastilija ir Leonas
thumb|Kastilijos ir Leono provincijos thumb|Segovijos vienuolynas Kastilija ir Leonas  – autonominė sritis Ispanijos vidurinėje ir šiaurės vakarų dalyje.
Geografija
Plotas – 94 223 km². 2,5 mln. gyventojų (2013 m.). Sostinė – Valjadolidas (de facto, 309 714 gyventojų, 2013 m.). Provincija vakaruose ribojasi su Portugalija ir Galisija, šiaurėje su Astūrija ir Kantabrija, rytuose su Aragonu, Baskija ir La Riocha, pietuose su Madridu bei pietvakariuose su Kastilija ir La Manča ir Estremadūra. Vidurinėje dalyje yra Senosios Kastilijos plynaukštė (Mesetos plokščiakalnio šiaurės dalis, aukštis 800–1200 m). Iš šiaurės ją juosia Kantabrijos kalnai, iš šiaurės rytų – Iberijos kalnai, iš pietų – Centrinė Kordiljera.
Per Kastiliją ir Leoną teka Duero upė ir jos intakai: Adacha, Tormesas (kairieji), Pisuerga, Elsa (dešinieji). Yra didelių patvenktinių vandens telkinių: Ricobayo (prie Elsos upės), Almendros (prie Tormeso upės). Šiaurėje, Astūrijos ir Kantabrijos pasienyje, yra Europos viršūnių nacionalinis parkas.
Klimatas
Klimatas subtropinis žemyninis, sausas, per metus iškrinta 400–600 mm kritulių. Kalnuose – vertikalusis klimato ir augalijos zoniškumas.
Didžiausi miestai
(tūkst. gyventojų, 2005 m.)
Administracinis padalijimas
Kastilijos ir Leono autonominę sritį sudaro 9 provincijos (skliaustuose jų sostinės):
Ekonomika
Kasama akmens anglis, mirabilitas. Daug hidroelektrinių, netoli Burgoso yra Atominė elektrinė. Išplėtota automobilių pramonė („Renault“ įmonė Valjadolide), mašinų gamyba, chemijos pramonė („Michelin“ įmonė Valjadolide gamina padangas), maisto (tabako), popieriaus, statybinių medžiagų, odos pramonė.
Svarbiausias Ispanijoje javų auginimo regionas, daugiausia auginami miežiai, kviečiai, kukurūzai, javų pasėliai užima 98 % ariamosios žemės. Dar auginami cukriniai runkeliai, vynmedžiai, saulėgrąžos, bulvės ir kt. daržovės. Dalis dirbamosios žemės dirbtinai drėkinama, daugiausia Valjadolido ir Leono provincijose. Veisiami galvijai ir avys, t. p. kiaulės, ožkos, naminiai paukščiai.
Oro uostai yra Valjadolide (tarptautinis) ir Salamankoje.
Košarka
Košarka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kastilija ir Leonas
Turizmas
Turistų pamėgti Salamankos, Avilos, Segovijos senamiesčiai, Burgoso katedra, maldininkų kelias „Gamino de Santiago“, einantis iš Prancūzijos į Santjago de Kompostelą (Galisijos autonominė sritis). Visi jie yra Pasaulio paveldo paminklai.
Girutiškio gamtinis rezervatas
Girutiškio gamtinis rezervatas – tai unikali, saugoma gamtos teritorija (plotas apie 1400 ha) esanti rytų Lietuvoje, Švenčionių savivaldybėje, Labanoro seniūnijoje: Rezervato pietiniu pakraščiu bei iš jo vakarinės pusės eina Švenčionėlius – Januliškį – Labanorą jungiantis žvyrkelis. Aplinkiniai miškai priklauso Švenčionėlių miškų urėdijai.
Biologinė įvairovė
Girutiškio gamtinio rezervato steigimo tikslas – išsaugoti unikalų Aukštaitijoje termokarstinės kilmės Girutiškio pelkyną su Beržaloto raistu ir čia esančią išskirtinę bioįvairovę, saugomų ir nykstančių žinduolių buveines, paukščių perėjimo vietas bei retus augalus. Čia aptiktos 187 stuburinių gyvūnų rūšys, iš kurių 145 paukščių, nors manoma, kad rūšių įvairovės sąrašas nėra galutinis. Rezervato vandens telkiniuose aptiktos 8 žuvų rūšys. Čia aptinkama 100 rūšių saugomų gyvūnų ir augalų rūšių, įtrauktų į Lietuvos raudonosios knygos sąrašus.
Saugomi paukščiai
Iš paukščių, kurie įrašyti į Lietuvos raudonosios knygos saugomų sąrašus, po 0 (Ex) kategorija čia aptinkami gyvatėdžiai, žvyrės. Taip pat juodakakliai narai, dirviniai sėjikai, didieji apuokai, žalvarniai, kurie pažymėti 1 (E) kategorija. Iš saugomų 2 (V) kategorijoje, čia gyvena juodieji pesliai, didžiosios kuolingos, kurtiniai ir kiti nepaminėtini šiame sąraše. Iš 3 (R) kategorijos čia aptinkami juodieji gandrai, vapsvaėdžiai, jūriniai ereliai, pilkosios ir žaliosios meletos, švygždos, tulžiai, baltnugariai geniai, žvirblinės pelėdos, uldukai ir dar kitos neišvardintos rūšys. Iš ir įtrauktų į 5 (Rs) kategorijoją rūšių čia gyvena griežlės, pilkosios gervės, plėšriosios medšarkės, pilkosios žąsys.
Saugomi žinduoliai
Lietuvos raudonojoje knygoje įrašyti po 3 (R) kategorija čia saugomi mažieji nakvišos bei lūšiai. Iš (I) kategorijos tai beržinės sicistos, šermuonėliai, baltieji kiškiai. Čia gyvenančios ūdros įtraukta į saugomų žinduolių 5(Rs) kategoriją.
Saugomos samanos
Čia auga nemažai saugomų samanų, bet paminėtinos iš 1 (E) kategorijos mažosios nertvės bei pataisininės grepanės.
Istorija
Ramsaro (Iranas, 1971) konvencijos sekretoriatas 2011 metų lapkričio 15 dieną Labanoro regioniniame parke esantį Girutiškio gamtinį rezervatą įtraukė į Pasaulinės reikšmės šlapžemių sąrašus (Sąrašo Nr. 1993). Girutiškio gamtinis rezervatas įkurtas Beržaloto (įkurto 1974 m.) botaninio draustinio – spanguolyno ir Baranavos (įkurto 1960 m.) botaninio – zoologinio draustinio pagrindu.
Automobilių servisas
Autoservisas yra automobilių taisykla – čia automechanikai ir elektrikai rūpinasi automobilių taisymu ir jų priežiūra.
Kategorijos
Visų pirma egzistuoja automobilių detalių, variklių parduotuvės, kurios taip pat dirba kaip servisai. Tai nėra įprasta, pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje, tačiau būdinga JAV.
Dauguma autoservisų yra nepriklausomos, privačiai valdomos įmonės. Jos gali priklausyti didesniam – nacionaliniam, regioniniam – tinklui, dirbti frančižės principu, įskaitant OEM automobilių prekybos svetaines. JAV šios svetainės vienintelės gali atlikti garantinį remontą ir atšaukti kitų gamintojų ar platintojų atliktą taisymą. Europoje vairuotojai įmonę transporto priemonės taisymui gali pasirinkti lanksčiau.
Europoje garantinius taisymo darbus nebūtinai turi atlikti automobilio gamintojas. Svarbu tik, kad būtų naudojamos tinkamos detalės ir taisymas atliekamas tiksliai pagal reikalavimus.
Kaip pasirinkti automechaniką
JAV Federalinė prekybos komisija, Amerikos automobilių asociacija ir Nacionalinė generalinių prokurorų asociacija rekomenduoja rinktis tokius autoservisus, kurie demonstruoja savo sertifikatus. Sertifikatai reiškia, kad čia dirbantis personalas išmano ir turi kompetencijos tam tikrais techniniais klausimais. Reikėtų įsitikinti, kad sertifikatai nėra pasenę.
Klientams rekomenduojama paklausti autoservisų specialistų, ar jie jau yra dirbę su atitinkamo modelio transporto priemone.
Dalių klasifikacija
Tranporto priemonės dalys taip pat gali būti restauruotos, perdirbtos.
Kai kurios taisymui naudojamos detalės apskritai yra paimtos iš kitos transporto priemonės. Tokios detalės tinka retai, sunku garantuoti tokio remonto patikimumą.
Šaltiniai
"Independent garages and the Motor Vehicle Block Exemption". Independent garages and the Motor Vehicle Block Exemption. UK Government
TED (konferencija)
TED – kasmetinė konferencija, anksčiau vykdavusi Monterio mieste, Kalifornijos valstijoje, JAV, tačiau nuo 2009 m. persikelsianti į Kalifornijoje esantį Long Byčą. Konferencijos organizatoriai savo misiją apibrėžia šūkiu „idėjos vertos platinimo“. Atrinktos geriausios konferencijos kalbos yra nemokamai publikuojamos vaizdo įrašu pavidalais TED tinklalapyje. Konferencijos paskaitos aprėpia labai platų temų spektrą: mokslas, menai, dizainas, politika, kultūra, verslas, globalūs klausimai, technologija bei pramogų sfera. Pranešėjai taip pat atstovauja plačiam spektrui socialinių bendruomenių bei disciplinų. Jų tarpe yra tokių asmenybių, kaip buvęs JAV prezidentas Bill Clinton, Nobelio premijos laureatai James D. Watson, Murray Gell-Mann ir Al Gore, Vikipedijos steigėjas Jimmy Wales, pasaulinio garso architektas ir urbanizmo kritikas James Howard Kunstler, Google įkūrėjai Sergey Brin bei Larry Page. TED Konferencija taip pat rengia ir TED Global konferenciją, vykstančią įvairiose pasaulio vietose.