cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čeriukas
Lietuvoje auga:
The Civil Wars (albumas)
The Civil Wars – antrasis ir paskutinis amerikiečių folk grupės „The Civil Wars“ albumas, išleistas 2013 m. rugpjūčio 6 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir per pirmą savaitę buvo parduota 116 000 kopijų. Jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Daina „From This Valley“ laimėjo „Grammy“ apdovanojimą už geriausią grupinį kantri atlikimą.
Gerkiškiai (Biržai)
Gerkiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Likėnų.
Kruvinasis sekmadienis (1972)
1972 m. Kruvinasis sekmadienis vyko Šiaurės Airijoje, Derio mieste. Laikinoji Airijos Respublikonų armija (ARA) (angl. Provisional Irish Republican Army) porą metų prieš šį įvykį pradėjo rinkti jaunuolius į organizaciją, bet jos renginio suvokimas buvo tik dar viena proga papildyti savo armiją. Kruvinasis sekmadienis yra toks pastebimas todėl, kad viskas vyko visuomenės ir žurnalistų akyse.
Eiga
Dauguma šios dienos įvykių yra ginčytini, nes nesutariama kiek tada buvo žygyje. Žygis buvo planuotas pradėti nuo rotušės, bet dėl armijos barikadų jis buvo nukreiptas į "Laisvojo Derio" kampą. Nedidelė grupelė paauglių atsiskyrė nuo žygio ir užsispyrė pralaužti barikadas ir eiti į rotušės pusę. Jie apmėtė barikadą akmenimis ir įžeidinėjo britų kareivius. Tada britų kareiviai atsakė vandens patranka, ašarinėmis dujomis ir guminėmis kulkomis. Du žmonės buvo nušauti ir britų kareivių.
Tam tikrame taške budėjo ir britų snaiperiai. Buvo duotas įsakymas šaudyti tikromis kulkomis ir pirmoji auka, jaunuolis, buvo nušautas traukiantis nuo britų karių. Galiausiai buvo duotas įsakymas mobilizuotis į arešto operaciją. Britų kariai nusivijo žygio dalyvius iki "Laisvojo Derio" kampo lauko.
Nepaisydami armijos vadovybės įsakymo nutraukti ugnį, kariai paleido beveik 100 šovinių į bėgančias minias. 12 žmonių buvo pakirsti kulkų, kai jie bandė suteiktį pagalbą sužeistiesiems. 14 žmonių buvo sužeista, 12 nuo kareivių kulkų, 2 nuo armijos šarvuočių.
Pasekmės
13 žmonių buvo nušauti. Kitą diena paskelbtame raporte sakoma, kad kareiviai sureagavo į ginkluoto žmogaus grėsmę ir ARA sprogmenis. Žygio dalyviai, britų ir airių žurnalistai, rajono gyventojai teigia, kad kareiviai šaudė į neginkluotus žmones, taikėsi į bėgančius, bei kitiems padedančius žmones.
Po šių įvykių įtūžusi minia padegė Britanijos ambasadą Airijoje.
Žygyje buvo daug ARA žmonių, bet teigiama, kad jie buvo neginkluoti.
Šinano žemė
Šinanas ribojosi su Ečigo, Ečiū, Hidos, Kajaus, Kodzukės, Mikavos, Mino, Musašio, Surugos ir Totomio žemėmis.
Mindaugas Končius
Mindaugas Končius (g. 1944 m. gegužės 12 d. Kaune) – inžinierius, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.
Šinano žemė
Senovės sostinė buvo miestas, įsikūręs netoli Macumoto.
Mindaugas Končius
Biografija
1963 m. baigė Kauno J. Jablonskio vidurinę mokyklą. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo fiziką ir chemiją, 1970 m. Kauno politechnikos institute baigė radiotechniką ir įgijo radijo inžinieriaus specialybę.
1972–1990 m. gamyklos „Nuklonas“, Šiaulių Televizorių gamyklos inžinierius bei Šiaulių politechnikumo radiotechnikos dalykų dėstytojas. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, tarybos pirmininko pavaduotojas, komisijos pirmininkas, tarybos sekretoriato vedėjas. 1995–1996 m. Šiaulių ligonių kasos vedėjas. 1996–2000 m. Seimo narys, nuo 2000 m. Šiaulių teritorinės ligonių kasos direktoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas, vyriausiasis specialistas.
Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. Lietuvos centro sąjungos narys nuo įsteigimo, partijos valdybos narys, pirmininko pavaduotojas, Šiaulių skyriaus pirmininkas. Daliai LCS narių susijungus su Liberalų sąjunga, kartu su likusiais sąjungos nariais įsteigė Nacionalinę centro partiją, dabar – Lietuvos Centro partija. Buvo šių partijų pirmininko pavaduotojas, dabar Politinės tarybos pirmininko pavaduotojas.
Šiaulių UNESCO klubo narys.
Šinano žemė
Istorija
Meidži periodo laikotarpiu, 1871 m., Šinano provincija buvo padalinta į Nagano ir Čikumos prefektūras, kurios 1876 m. buvo sujungtos į vieną – Nagano prefektūrą.
Leonardas Kazokas
Leonardas Kazokas, Kazakevičius (1905 m. liepos 27 d. Kaune – 1981 m. rugpjūčio 15 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui šeima pasitraukė į Peterburgą. 1921 m. grįžęs į Kauną apsigyveno Šančiuose, įsidarbino mokiniu „Šimkūno fotografijoje“, kurioje iš nuotraukų darydavo spalvotus potrtretus. Tais pačiais metais pradėjo lankyti piešimo kursus Liaudies namuose, vėliau įstojo mokytis skulptūros. 1922–1929 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės institutą. 1930 m. su kitais įkūrė Nepriklausomųjų dailininkų draugiją, nuo 1933 m. jos pirmininkas, aktyviai dalyvavo draugijos rengiamose parodose. 1934–1939 m. mokytojavo Kauno 3-oje gimnazijoje. 1940–1941 m. dėstė Piešimo kursuose Vilniuje, buvo Kauno dailės kooperatyvo „Marginiai“ vedėjas. 1944–1951 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1951–1961 m. dirbo kombinate „Dailė“ Kaune. 1961 m. sunki liga jį prikaustė prie lovos, atėmė dešiniąją ranką. Įkvėpimo pagautas tapė kairiąja.
Kūryba
Savitu ekspresionistiniu stiliumi, subtiliomis niuansuotomis spalvomis nutapė portretų („Autoportretas“ 1927 m., „F. Kiršos portretas“ 1943 m., „Režisieriaus J. Miltinio portretas“ 1958 m.), natiurmortų („Natiurmortas“, 1937 m.), peizažų („Nidos miestelis“ – 1935 m., „Bakūžė“ 1935 m., „Paryžiaus gatvelė“ 1937 m., „Tiltas Pirėnų kalnuose“ 1939 m.), teminių kompozicijų („Vargšas amatininkas“ 1939 m.). Ankstyviesiems paveikslams būdingi sidabriniai minkšti tonai, melancholiška nuotaika, vėlyviesiems – dekoratyvumas, sodresnis, įvairesnis koloritas. Nuo 1929 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Kaune 1936 m., 1938 m., 1960 m., 1975 m., 1980 m. Žymiausi mokiniai: Augustinas Savickas, Sofija Veiverytė, Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė.
Lietuvos ekonomika
Lietuvos ekonomika (arba Lietuvos ūkis) – 2019 m. duomenimis aštuoniolikta didžiausia ekonomika Europos Sąjungoje (ES), pagal Konstituciją grindžiama privačios nuosavybės teisės ir konkurencingos rinkos, kitaip įvardijamais kaip kapitalistiniais laisvosios rinkos, principais. Nuo 2001 m. šalis yra PPO, o nuo 2018 m. – EBPO narė. Pagal socialinius ekonominius rodiklius, Lietuvos ekonomika priklauso labai aukšto išsivystymo lygio šalių grupei pagal Žmogaus socialinės raidos indeksą, tuo pat metu šalis yra trečia ES narė, kurioje pajamų nelygybė didžiausia, ir ketvirta ES pagal didžiausią skurdo ir socialinės atskirties riziką – šalyje yra 26,3 % asmenų, gyvenančių žemiau ir prie skurdo ribos. Lietuva yra viena iš labiausiai išsilavinusių visuomenių pasaulyje: pagal EBPO duomenis, ji užima šeštą vietą pasaulyje pagal aukštąjį išsilavinimą įgijusių žmonių skaičių populiacijos dydžiui.
Priešistorė
Kasinėjimai Šventosios gyvenvietėje rodo, kad mezolito pabaigoje suklesti žvejyba tinklais, žeberklais, bučiais, lagūnų užtvaromis.
Plintant puodininkystės, gyvulininkystės ir žemdirbystės technologijoms neolite, iš esmės keičiasi gyvenimo būdas – jis tampa sėsliu, tačiau Rytinėje Lietuvoje dar ilgą laiką pagrindine ūkio šaka lieka medžioklė ir žvejyba. Tuo metu stiprėja mainai gintaru, kailiais, vašku ir medumi. Naudojami mediniai arklai, sėjama soros, avižos.
Žalvario amžiuje įtvirtintose gyvenvietėse aptinkama importinių žalvario dirbinių, o vėliau ir žalvario liejimo krosnelėse bei intensyvesnio žemės ūkio pėdsakų. Prekybai naudojami Dauguvos–Dnepro, Nemuno, Baltijos pajūrio vandens keliai. Iš geležies amžiaus aptinkama ir metalinių ūkio padargų. Į atskirą ūkio kryptį palaipsniui išsiskiria amatai.
Lietuvos teritorijoje aptinkama Romos imperijos monetų. Dauguma monetų aptikta pajūrio regionuose ir Žemaitijos regione. Monetų beveik neaptikta Rytų Lietuvoje išskyrus Varėnos rajoną bei šiaurės rytinę Lietuvos dalį – Zarasų, Ignalinos ir Anykščių rajonus.
Tomas Staskevičius
Tomas Staskevičius (g. 1960 m. spalio 17 d. Kalvarijoje, Marijampolės rajone) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1968–1973 m. mokėsi Kalvarijos vidurinėje mokykloje, 1973–1976 m. Druskininkų vidurinėje mokykloje, 1980 m. su pagyrimu baigė Vilniaus statybos technikumą, pramoninės ir civilinės statybos specialybę. Besimokydamas technikume, aktyviai dalyvavo meno saviveikloje. 1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Besimokydamas institute buvo šokių ansamblio „Vingis" narys.
Lietuvos ekonomika
Priešistorė
Viduramžiais apie piliavietes augant miesteliams ir miestams aiškiai atsiskiria žemės ūkis ir amatininkų cechai. Mainus natūra pakeičia prekyba, naudojant pinigus.
Tomas Staskevičius
Biografija
1984–1986 m. Vilkaviškio statybos organizacijos darbų vykdytojas. 1986–1988 m. tarnaudamas Sovietų armijoje karininku, Vakarų statybos treste (Ignalinos AE) dirbo darbų vykdytoju. 1988–1991 m. Druskininkų statybos valdybos inžinierius, 1991–1993 m. UAB „Galia“ paslaugų filialo direktorius. 1993 m. įkūrė individualią įmonę „Todra“ (subjektas veiklos nevykdo), nuo 1999 m. UAB „Česlovas ir kompanija“ (daugiau žinoma, kaip "Statykime taip") Druskininkų filialo direktorius. Privačių svečių namų “Brolių vila" savininkas. Nuo 2012 m. kartu dirba ir UAB „Druskininkų butų ūkis" atnaujinamų (modernizuojamų) daugiabučių namų projektų administravimo (įgyvendinimo) vadovu. Alytaus dainų ir šokių ansamblio „Dainava“ narys.
Lietuvos ekonomika
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
thumb|left|275px|1555 m. Vilniuje kaldintas Lietuvos grašis – mokėjimo priemonė [[LDK]] Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje vyravo feodalizmas. Prekybai su užsienio valstybėmis buvo labai svarbi jūra, todėl 1252 m. kryžiuočių ordinas Klaipėdoje pastatė tvirtovę ir ėmė kontroliuoti Nemuno žiotis, kurios buvo vienas pagrindinių Lietuvos prekybinių kelių. Nutraukus prekybos ryšius su prūsais ir per Nemuno žiotis Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė turėjo intensyvinti prekybą su Ryga. Dauguvos prekyba buvo pagrindinis šalies prekybinis kelias iki LDK krikšto. Lietuva per Rygą gaudavo reikalingas prekes iš Vakarų Europos.
Tomas Staskevičius
Biografija
Darbo partijos narys. 2004–2017 m. Darbo partijos Druskininkų skyriaus pirmininkas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys, buvęs Kontrolės komiteto pirmininkas.
Lietuvos ekonomika
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė eksportavo vašką, miško medžiagas, kailius. Vėliau imta prekiauti ir grūdais, bet šalyje dažnai kildavo badmečiai todėl grūdus neretai reikėdavo patiems importuoti. Lietuva importuodavo druską, vilną, apdirbtas medžiagas, metalus.
Tomas Staskevičius
Biografija
Sutuoktinė Daiva, vaikai Edvinas ir Šarūnas.
Lietuvos ekonomika
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
LDK ūkio jungtinės respublikos su Lenkija sudėtyje pagrindą ir toliau sudarė žemės ūkis. Valstiečių padėtis rytinėje Lietuvoje, kur prastesnės žemės, buvo sunki, o Žemaitijoje vidutiniai valstiečiai valdė po 1 valaką (apie 21 ha), pasiturintys – 2–3 ir daugiau valakų. Jie sugebėdavo ne tik sumokėti rentą už žemę, bet ir sėkmingai konkuruoti su smulkiais ir vidutiniais bajorų ūkiais. Miestiečiai vertėsi prekyba, tačiau nepajėgė konkuruoti su bajorais, nes buvo apmokestinti dideliais muitais. Miestų amatininkai taip pat sunkiai vertėsi.
Carinės okupacijos laikotarpis
thumb|left|Mazginė [[Vilniaus geležinkelio stotis XIX a. pab.]] thumb|left|[[Frenkelio fabrikas|Chaimo Frenkelio fabrikas – viena didžiausių Rusijos imperijos odų apdirbimo įmonių XX a. pr.]] Žemės ūkio pagrindą sudarė grūdų ūkis, šiaurės Lietuvoje išplitusi linininkystė ir gyvulininkystė. Arimai užėmė trečdalį visų naudmenų – likę buvo ganomos pievos. Auginti rugiai, avižos, miežiai, kviečiai, sodinamos bulvės. Eksportas vyko į Prūsiją arba per Rygą į vakarų Europą. Linų eksportas nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. vidurio išaugo nuo 2,7 tūkst. tonų iki 8,5 tūkst. t. Ūkiuose vyravo tradicinis trilaukis. Dirbta žagre, medinėmis akėčiomis, dalgiu, pjautuvu, kulta spragilais. Palaipsniui atsirado arkliais sukamų kuliamųjų, kultivatorių. Kaime vyravo lažas – atidirbamoji renta, kurią vėliau keitė piniginė-natūrinė.
Vystantis kapitalizmui Vilniuje nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. vidurio amatininkų cechų padaugėjo nuo 38 iki 62, o Lietuvos miestų gyventojų skaičius pasiekė 171 tūkst. 1814 m. miestuose buvo 64 įmonės, o 1858 m. jau 236. Lietuvoje tuo metu veikė 745 malūnai, apie 600 spirito ir alaus daryklų, keliasdešimt lentpjūvių. 1854 m. Nemunu pradėjo plaukioti garlaiviai, 1836 m. baigta tiesti Sankt Peterburgo–Varšuvos plento dalis ėjusi per Lietuvą. Eksportas viršijo importą, tačiau didelė Lietuvos ūkio uždirbtų pinigų ėjo į carinės Rusijos iždą.
1861–1862 m. nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis, 1898 m. Kaune pastatyta pirmoji elektrinė. 1891–1892 m. Kaune ir Vilniuje pradėjo veikti arklių tramvajus.
XIX a. pabaigoje veikė 1462 įmonės, pramonėje dirbo 27,1 tūkst. darbininkų – 27,6% lietuvių, 42,1% žydų ir 15,3% lenkų. Samdomų darbininkų iš viso buvo 319 tūkst., iš kurių 45,7 tūkst. gyveno miestuose. Darbo diena truko 12 val., pastoviai laikėsi bedarbystė. Per mėnesį vyras uždirbdavo 20,9 rublio, moteris – 9,2 rub., paaugliai ir vaikai – 3,4 rub. Dėl sunkios ūkio padėties kilo masinė emigracija – 1914 m. JAV gyveno daugiau nei 600 tūkst. lietuvių.
1912 m. Lietuvos pramonės išsivystymas labai skyrėsi nuo kitų Baltijos valstybių. Per metus pagamintos pramonės produkcijos vertė buvo 44,4 mln. rublių ir tai sudarė tik apie 16 rublių vienam gyventojui, tuo tarpu Rusijoje šis rodiklis buvo 33 rubliai, Estijoje 121 rublis, o Latvijoje 156 rubliai.
1913 m. Lietuvoje surašymo duomenimis buvo 451 000 arklių, 918 000 galvijų, 1 138 000 kiaulių, 1 152 000 avių, o karo pabaigoje – 1919 m. belikę – 280 000 arklių, 480 000 galvijų, 750 000 kiaulių ir 806 000 avių.
Tarpukaris
thumb|Lietuvos banko pastatas Kaune, 1924–1927 m. Lietuvos tarpukario ekonomikos pagrindiniai bruožai yra perėjimas iš ekstensyvaus į intensyvų ūkininkavimą ir drauge agroalimentarinės pramonės kūrimas ir plėtimas, šalies industrializacijos klausimo iškėlimas, nors pastarajam priešinosi kai kurie politikai, teigdami, jog Lietuva yra žemės ūkio kraštas. 1922 m. rugsėjo 25 d. į apyvartą paleistas litas. Vokietijai darant spaudimą dėl Klaipėdos Lietuvos ūkis 1931–1935 m. patyrė sunkumų, tačiau greitai pavyko perorientuoti eksportą į Angliją. 1938 m. užsienio kapitalas Lietuvoje sudarė apie trečdalį. Didžiausia dalis buvo iš Belgijos, Švedijos, Vokietijos. 1936 m. visi pramonės vienetai apsijungė į Prekybos, pramonės ir amatų rūmus, kurie veikė pagal 1936 m. įstatymą. Tarpukaryje Lietuva ir toliau liko žemės ūkio kraštu. Ūkininkų padėtis lyginant su XX a. pradžia žymiai pagerėjo, o pramonė išaugo ketveriopai, bet vis tiek buvo labai menka lyginant su kaimyninėmis Baltijos šalimis. Pagal augalininkystės produkciją Lietuva užėmė vieną pirmųjų vietų Europoje. Nacionaliniame šalies produkte žemės ūkio produkcija sudarė 70–75 %, o pramonės – 20–25 %.
Lyginimas su dabartine Lietuva
Zenono Norkaus surinkti duomenys rodo, kad tarpukariu Lietuvos ekonomika buvo kiek silpnesnė nei dabartinės Lietuvos. Pvz., 1938 m. Lietuvos nominalus BVP 1 gyventojui galėjo siekti apie 30 % Jungtinės Karalystės lygio, o 2021 m. siekia beveik 50 %. Todėl galima daryti išvadą, kad naujausių laikų lietuviai gyvena kaip niekad arti Vakarų Europos lygio.
''„1939–1940 m. įvykių liudininkai pasakoja apie kultūrinį šoką, kurį iš vienos pusės patyrė sovietų kariškiai, išvydę lietuviškų krautuvių lentynas, iš kitos pusės – inteligentiška Kauno publika, pamačiusi sovietų karininkų žmonas, nesugebančias atskirti moteriškų apatinių nuo vakarinės suknelės.“''
Paslaugų sektorius
1920 m. Kaune įsikūrė 6 bankai – tarp jų Vailokaičių „Ūkio“ bankas bei M. Yčo „Prekybos ir pramonės bankas“. Tarpukaryje Lietuvoje be 6 akciniu kapitalu paremtų bankų taip pat veikė 2 kooperatiniai ir du valstybiniai – Lietuvos bankas ir Žemės bankas.
1938 m. Lietuvoje taip pat veikė 12461 amatų įmonės. Daugiausiai drabužių gamintojų, mėsininkų, batsiuvių ir kepėjų.
Pramonė
1935 m. Lietuvoje pramonės įmonėse, kuriose dirbo penki ar daugiau darbininkų, iš viso dirbo kiek mažiau nei 25 700 darbuotojų. Tai buvo maždaug perpus mažiau nei dvigubai mažiau gyventojų turinčioje Estijoje ir keturis kartus mažiau nei Latvijoje. Daugiausiai darbininkų dirbo maisto pramonėje (5687), tekstilėje (5404), medžio apdirbime (3993), drabužių ir avalynės sektoriuje (2189). Mažiausiai darbuotojų buvo kasyklų ir durpynų (244), elektros energijos ir vandentiekio (699), odos ir kailių (826), statybinių medžiagų ir stiklo (994) šakose.
1939 m. Lietuvoje pagaminta pramonės produkcijos už 417,6 mln. litų. Pusė šios sumos sudarė maisto pramonės produkcija.
Žemės ūkis
1939 m. Lietuvoje užauginta 722 tūkst. tonų rugių, 436 tūkst. tonų avižų, 267 tūkst. tonų miežių, 260 tūkst. tonų kviečių, 235 tūkst. tonų bulvių, 62 tūkst. tonų linų 59 tūkst. tonų žirnių.
Darbo našumas Lietuvos žemės ūkyje buvo žemesnis negu kaimyninėse šalyse. 1930 m. vidutiniškai vienam žemės ūkio gamyboje užimtam asmeniui Lietuvoje teko 3,81 ha žemės ūkio naudmenų ir 2,53 ha arimų ir daržų, 0,46 darbinio arklio, 0,65 melžiamos karvės, 1,2 kiaulės, 11,14 centnerių javų ir 17,35 centnerių bulvių derliaus, 32,4 W galios, tuo tarpu kitose Baltijos valstybėse šie rodikliai buvo kelis kartus didesni.
Užsienio prekyba
thumb|350px|Lietuvos eksporto ir importo kreivės 1920–1939 m. Kitaip nei dabartinėje Lietuvoje, tarpukariu šalies užsienio balansas dažniausiai būdavo teigiamas. Ilgiausias teigiamo užsienio prekybos balanso laikotarpis buvo 1929–1936 m.
1924–1929 m. Lietuva daugiausiai eksportavo žaliavas ir pusfabrikačius, o nuo 1930 m. pagrindiniu Lietuvos eksportu tapo maisto produktai. Tarpukariu Lietuva buvo labiau agrarinė valstybė ir todėl pagrindinės importuojamos prekės į šalį (50–60 %) buvo pramonės prekės. Su laiku mažėjo Lietuvos maisto produkcijos importo poreikis, bet išaugo poreikis importuoti žaliavas ir pusfabrikačius.
Po Klaipėdos krašto netekties 1939 m. imtasi riboti prabangos prekių importą, bet ir mėginta didinti eksportą. Pradėtas kurti specialus eksporto komitetas. Pagal užsienio valstybių pavyzdį pradėtas kursas į užsienio prekybos centralizavimą. To buvo imtasi siekiant pašalinti Lietuvos prekybininkų tarpusavio konkurenciją užsienio rinkose. 1939 m. 40,5 % Lietuvos eksporto keliavo į Jungtinę Karalystę. Prasidėję kariniai veiksmai pakenkė Lietuvos užsienio prekybai ir prekybiniam laivynui. 1940 m. svarbiausia prekybos partnere tapo Vokietija, kuri grasino ir darė spaudimą Lietuvai atsisakyti prekybos su Jungtine Karalyste.
1939 m. valstybės biudžeto išlaidų didžiausia dalis teko krašto apsaugos ministerijai, susisiekimo ministerijai ir švietimo ministerijai.
Antrasis pasaulinis karas
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939 m. rugsėjo 19 d. Raudonoji armija užėmė Lenkijos okupuotą Vilnių ir iki pasirašant Vilniaus perdavimo Lietuvai sutartį spalio mėn., pradėjo grobti turtą. Buvo išvežami gamyklų įrengimai, netgi radiatoriai ir baldai iš butų.
Prasidėjus karui Lietuvoje priimtas „Nepaprastuoju metu tautos ūkiui tvarkyti įstatymas“, kurio dėka finansų ministras gavo ypatingus įgaliojimus reguliuoti eksportą ir importą, gamybą, prekybą. Nusižengę ministro nutarimams galėjo būti baudžiami bauda arba kalėjimu. Dėl naujo įstatymo kilo pirkėjų panika, todėl buvo įsakyta būtiniausias plataus vartojimo prekes ir maisto produktus pardavinėti tik įprastinėmis normomis nuolatiniams klientams, o prekybininkams buvo uždrausta kelti kainas ir kaupti prekių atsargas. Buvo suvaržytas žibalo ir benzino pardavimas, pagal policijos išduotus leidimus aprūpinant šiais produktais tik įmones ir jų transportą. 1939 m. spalio 7 d. finansų ministras paskelbė verslo įmonių sąjungų steigimo įsakymą. Iki 1940 m. gegužės buvo įsteigta 18 tokių sąjungų. 1939 m. rudenį J. Sutkų finansų ministro poste pakeitęs Ernestas Galvanauskas daug dėmesio skyrė užsienio prekybai. Jis pradėjo skatinti centralizuotą prekybą ir pradėjo varžyti privačius pirklius užsienyje, o laisvą konkurenciją pripažino tik vidiniame šalies vartojime. Prasidėjus karui pradėtos žemės ūkio ir pramonės reformos.
1940 m. birželio 14 d. SSRS okupavo Lietuvą ir jos ūkis buvo suardytas, naikinant privatinę nuosavybę, rinkos ūkį ir paimant sovietų valdžios žiniai bankus, fabrikus, parduotuves, o po karo, palaipsniui ir žemes, įvedant kolūkių sistemą. Užgrobusi valdžią komunistų partija 1940 m. liepos 30 d. pradėjo ūkinių objektų nusavinimą ir savo komisarų skyrimą, kuris užtruko iki 1941 m. pradžios. Prekybos, ūkio ir amatų rūmus sovietų valdžia pradėjo perorganizuoti į ministerijas.
Vokiečių–rusų karo pradžioje Lietuvoje paskelbus nepriklausomos valdžios atkūrimą, ji ėmė grąžinti ūkio objektus savininkams, tačiau nacių valdžia ją išvaikiusi ėmėsi perdavinėti Lietuvos ūkį reicho firmoms ir gamybiniams susivienijimams. Visa Lietuvos tekstilės pramonė bolševikų apjungta į tekstilės trestą atiduota „Ostland Faser GmbH“. Iki 1943 m. nacių patikėtiniai jau buvo perėmę visą Lietuvos pramonę.
Dėl karo sugriovimų Lietuvos ūkis patyrė didžiulius nuostolius.
Sovietinės okupacijos laikotarpis
thumb|left|Sovietmečiu statyti daugiabučiai Vilniuje.
thumb|[[Ignalinos atominė elektrinė]] SSKP nusprendė Lietuvą paversti agrariniu SSRS priedėliu, maitinančiu Leningradą ir čia pastatė Kėdainių fosforinių trąšų bei Jonavos azotinių trąšų kombinatus, kurie dėl prastų technologijų stipriai kenkė aplinkinei gamtai bei žmonėms.
LTSR vyko karinės pramonės plėtra, kurią lėmė geografinės aplinkybės ir karinės gamybos prioritetas.
Krašto energetika buvo vystoma pastačius hidroelektrinę prie Nemuno Kaune, Elektrėnų šiluminę elektrinę ir Ignalinos AE, kuri turėjo išlyginti svyravimus Volgos elektrinių tinkle. Vilniuje ir Kaune bei Panevėžyje buvo vystoma elektrotechnikos pramonė, Kaune ir Alytuje, Panevėžyje, Marijampolėje, Telšiuose – tekstilės, Klaipėdoje – prekybos ir žvejybos laivynas. Klaipėdos uoste nuo 1986 m. veikė strateginė traukinių perkėla į Mukraną tuometinėje Rytų Vokietijoje. Lietuvos geležinkelių transporto sistema iki pat 1992 m. buvo pavaldi Pabaltijo geležinkeliui su centru Rygoje.
Vilniuje veikė stambi Kuro aparatūros gamykla aprūpinusi kuro siurbliais SSRS karinę tankų pramonę, susivienijimas „Enims“ užsiėmęs precizine mechanika – staklėmis ir kosmoso aparatų gamybai, pusiau uždaros gamyklos – „Venta“ kūrusi mikroschemas karinei pramonei bei kopijavimo aparatų gamybos institutas. Dėl įvestos neefektyvios komunistų partijos diktatūros centralizuoto ekonomikos valdymo doktrinos ir atsilikusių technologijų, Lietuva prieš antrą pasaulinį karą pagal ūkio rodiklius buvusi vienoje gretoje su Suomija, Danija, per laikotarpį nuo 1940 iki 1990 m. nuo jų gerokai atsiliko.
Sovietmečiu Lietuvoje žymiai suaktyvėjo statybų sektorius, šalis pilnai industrializuota.
Gamtinių išteklių eksploatavimas
1946 m. Lietuvoje buvo 86 statybinių medžiagų naudingųjų iškasenų telkiniai. 1960 m. pramoniniam naudojimui numatytų telkinių buvo jau 466: molio – 252, smėlio – 102, žvyro – 66, kreidos ir mergelio – 27, dolomito – 14, gipso – 3, klinties – 2.
Nepriklausomos Lietuvos ekonominė raida
thumb|Veikiančių mažų ir vidutinių įmonių skaičius Lietuvoje 2004–2013 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, oficialiais duomenimis įvyko ekonominis nuosmukis, susijęs su ekonominės sistemos pasikeitimu. Sovietų okupacijos laikotarpiu statytos gamyklos daugeliu atvejų buvo neekonomiškos, gamino nekonkurencingą produkciją (nes planinėje ekonomikoje nebuvo būtina, kad produkcija tenkintų jos vartotojų poreikius), dėl ko pralaimėjo konkurenciją vakariečiams. Teko uždaryti sudėtingą produkciją gaminančias, tačiau Vakarų rinkoje nekonkurencingas gamyklas (Sigmą, Ekraną, Kuro aparatūros gamyklą). Tačiau ėmė plėstis prekyba, paslaugų sektorius, ryšiai. Būtent tada ėmė vystytis mobilaus ryšio, Interneto tinklai, kurių anksčiau nebuvo ar daugumai buvo neprieinami.
Po kelerių metų reformų Lietuvoje prasidėjo stiprus ekonominis augimas: atėjo užsienio investuotojai, greta susikūrė stambios vietinės kompanijos, nebeturinčios šaknų sovietinėse gamyklose (pvz., Vilniaus prekyba). Augimą kiek sutrikdė 1999 m. Rusijos krizė, tačiau tuomet jis vėl atsinaujino.
2003 m. Lietuvos ekonomikos augimas buvo pats sparčiausias rytų Europoje – BVP, palyginus su 2002 m., išaugo 9,7%. ir sudarė 16,27 mlrd. eurų veikusiomis kainomis. Vienam šalies gyventojui per metus tenkanti BVP dalis siekė 4711 eurų.
Per pirmą 2004 m. pusmetį, palyginus su atitinkamu 2003 m. laikotarpiu, BVP išaugo 7,2%. 2006 m. Lietuvos BVP sudarė 63 596 mln. Lt.
1990–2000 m. didžioji dalis naujų investicijų, statybų koncentravosi Vilniuje ir Klaipėdoje. Naujajame tūkstantmetyje situacija pasikeitė. 2004 m. Panevėžyje pradėtas vystyti didžiausias nekilnojamojo turto projektas Baltijos šalyse Babilonas. Vėliau investicijos pasiekė ir Kauną, Šiaulius, nors Vilnius vis tiek išliko pagrindiniu finansiniu centru.
2008 m. pabaigos pasaulinė krizė palietė ir Lietuvą, ekonomika 2009 m. smuko. 2010 m. vėl prasidėjo ekonominis augimas. 2015 m. Tarptautinis valiutos fondas pirmą kartą Lietuvai suteikė išvysčiusios ekonomikos statusą.
Žemės ūkis
Atkūrus nepriklausomybę ir pertvarkant žemės ūkio sistemą – grąžinant žemę savininkams, neišvengiamai patirta ir produkcijos sumažėjimo, kadangi sutrūkinėjus ekonominiams ryšiams iš pradžių buvo tenkinamasi daugiausia Lietuvos vidinių poreikių tenkinimu. 2007 m. karvių kiekis lyginant su 1990 m. sudarė 84,3 %, kitų galvijų – 49,3 %, kiaulių – 41,7 %, avių – 122,4 %, arklių – 19,0 %, paukščių – 61,7 %.
2007 m. privati žemė sudarė 72,7 % žemės ūkio paskirties žemės, nes buvo 101 tūkst. registruotų ūkininkų ūkių, kurių vidutinis dydis – 13,4 ha. Tik 3,2 % ūkių buvo didesni nei 50 ha, bet jie valdė net 46 % visų deklaruotų žemės ūkio naudmenų ploto.
Pieno pramonėje įsitvirtino „Rokiškio sūris“, „Pieno žvaigždės“, „Žemaitijos pienas“, mokančios pirminiams pieno pristatytojams pagal mažas supirkimo kainas. 2001 m. net daugiau nei 90 % ūkių laikė tik po 1–3 karves. Po 4–10 karvių laikė 8 % visų ūkių, juose laikyta 20 % visų karvių. Plėtoti pienininkystę ES perspektyvų nėra, nes dėl pieno perprodukcijos yra taikoma ribojimų sistema. Pieno 1990 m. gauta 3 157 tūkst. t arba 1,7 karto daugiau nei 2006 m., vilnos 141 t arba 3 kartus daugiau.
Mažiausiai problemiškame iš visų – grūdų ūkyje, 2004 m. grūdų išauginta 12 % mažiau nei 1990 m., kai jų iš laukų gauta 3 mln. 265 tūkst. t.
Lietuvoje tradicinei mėsos gyvulininkystei plėtoti sąlygos yra palankios, tačiau dėl minėtų priežasčių 2006 m. Lietuvoje gaminta tik apie 46,5 % 1990 m. gaminto kiekio.
1999 m. bendrojo žemės ūkio bei maisto produktų eksporto dalis, skirta ES sudarė 26% ,o dalis skirta NVS valstybėms – 31 %. Pabaltijo valstybėms tapus ES narėmis šie rodikliai gerokai pasikeitė – į ES eksportuojama 64,9 % ir į NVS – 27,8 %. Žemės ūkio produkcijos eksportas sudarė 14 % viso Lietuvos eksporto. Perdirbti maisto produktai sudaro mažiau nei pusę viso žemės ūkio ir maisto produktų eksporto. ES šalyse perdirbimu užsiima vidutiniškai 43 % ūkininkų, o Lietuvoje tik 8,1 %.
2010 m. Lietuva buvo viena pagrindinių išrūgų sūrio, šieno, agrastų, kvietrugių, mėlynių, sūrių iš nugriebto karvių pieno, grikių, obuolių sulčių, konservuotų grybų, rugių, kvietinių miltų, rapsų, džiovintų grybų, garstyčių, grietinėlės, linų augintoja ir gamintoja pasaulyje.
Paslaugų sektorius
miniatiūra thumb|Konstitucijos prospektas Vilniuje
Finansinė ir draudimo veikla yra viena daugiausiai tiesioginių užsienio investicijų sulaukianti ekonominė veikla šalyje ir pagrindinė paslaugų sektoriaus šaka pritraukianti investicijas. 2011 m. Lietuvos paslaugų sektoriuje daugiau darbuotojų buvo žmonių sveikatos priežiūros (8200), ligoninių veiklos (78000), sausumos transportas ir transportavimas vamzdynais (66000), krovininių kelių transportas ir perkraustymo (40300), aukštojo mokslo (26500), nekilnojamo turto operacijų (20000), meninės, pramoginės ir poilsio organizavimo (19900) pastatų aptarnavimas ir kraštovaizdžio tvarkymo (16200) veiklose.
Iki 2008 m. ypač sparčiai plėtėsi Vilniaus finansinis centras dešinajame Neries krante ir kitose miesto dalyse. Vilnius pritraukia didžiausią dalį užsienio investicijų ir sukuria didžiausią bendrojo vidaus produkto dalį.
Pramonė
2011 m. Lietuva pagamino pramonės produkcijos už 66149,9 mln. litų. Pagrindinę šios sumos dalį sudarė apdirbamoji pramonė (57280,3 mln. Lt). Didžiausios pramonės šakos Lietuvoje – baldų gamyba, energijos išteklių tiekimas, elektroninių ir optinių gaminių gamyba, metalo gaminių gamyba, guminių ir plastikinių gaminių gamyba, chemikalų ir chemijos produktų gamyba, tekstilės gaminių ir drabužių siuvimo gamyba, gėrimų gamyba, maisto produktų gamyba.
Infliacija
2003 m. vidutinė metinė defliacija (2003 m. palyginus su 2002 m.) sudarė 1,2% (2002 m., palyginus su 2001 m., buvo užfiksuota 0,3% metinė infliacija). Defliaciją sukėlė nacionalinės valiutos stiprėjimas JAV dolerio atžvilgiu ir aštri konkurencija mažmeninėje rinkoje.
2005 m. gruodžio mėn. infliacija, lyginant su 2004 m. gruodžiu, sudarė 3,0% 2011 m.
Investicijos
Tiesioginės užsienio investicijos 2004 m. liepos 1 d. sudarė 4,25 mlrd. eurų ir, palyginus su 2003 m. liepos 1 d., padidėjo 4,9%. Vienam Lietuvos gyventojui teko 1234 EUR tiesioginių užsienio investicijų. Pagrindinės šalys investuotojos – Danija, Švedija, Vokietija, Estija, JAV ir Suomija. Daugiau kaip 60% visų tiesioginių investicijų į Lietuvą sulaukiama iš ES-15 šalių. 2003 m., lyginant su 2002 m., tiesioginės užsienio investicijos iš ES–15 šalių padidėjo 10% iki 2,5 mlrd. eurų. Daugiausia investuota į apdirbamąją gamybą – 33,2%, finansinio tarpininkavimo įmones – 14,6%, prekybą – 14,5%, transporto sandėliavimo ir ryšių įmones – 12,9%.
2011 m. metinės investicijos Lietuvoje buvo 37,159 mlrd. litų. Pagrindiniais investuotojais Lietuvoje tapo Švedija, Lenkija, Vokietija ir Nyderlandai. Daugiausiai investuota į apdirbamąją gamybą, finansines ir draudimo sritis, mažmeninę ir didmeninę prekybą.
Valstybės ir privataus sektoriaus skola
Bendroje Lietuvos skolos užsieniui sumoje, privačių ūkio vienetų skolos sudaro apie 70%.
2009 m. bendroji skola užsieniui buvo 7,134 mlrd. eurų. 2011 m. valstybės įsiskolinimas buvo 38,5% nuo BVP.
Gyventojų įsiskolinimas
2013 m. gyventojų skolų portfelis buvo 3,59 mlrd. litų., o metų pabaigoje bent vieną nepadengtą skolą turėjo 269 tūkst. gyventojų.
Užsienio prekyba
2003 m. Lietuvos užsienio prekybos apyvarta siekė 15,18 mlrd. eurų: eksportas sudarė 6,41 mlrd. eurų, o importas – 8,77 mlrd. eurų. Lyginant su 2002 m., eksportas išaugo 9,1%, o importas padidėjo 6%. Daugiausia prekių eksportuota į ES–15 valstybes – 42% bendro eksporto, į ES kandidates – 19,3%. Importuota prekių taip pat daugiausia iš ES valstybių – 44,5% bendro importo (iš NVS importas sudarė 25,3%).
2011 m. Lietuva intensyviausiai prekiavo su Europos Sąjunga ir Rusija. Dėl uždarytos Visagino atominės elektrinės ir toliau augo Lietuvos ir Rusijos federacijos disbalansas dėl šalies neapsirūpinimo energetiniais ištekliais. Lietuva daugiausiai tiek importavo, tiek eksportavo tarpinio vartojimo prekes. Šalies eksportas iš viso sudarė 69576,8 mln. Lt, o importas 78812,2 mln. Lt. Didžiausią eksporto dalį sudarė mineralinis kuras (17608,3 mln. Lt), antžeminio transporto priemonės (4994,4 mln. Lt), branduoliniai reaktoriai, katilai, mašinos ir mechaniniai įrenginiai (4288,8 mln. Lt), plastikai ir jų dirbiniai (4027,8 mln. Lt).
Bendras vidaus produktas
Statistikos departamento duomenimis, metinis 2008 m. BVP siekė 111,52 mlrd. Lt ir, palyginti su praėjusiais metais, išaugo 3,1 procento, tačiau 2008 m. ketvirtąjį ketvirtį BVP to momento kainomis sudarė 28 600,3 mln. litų ir, palyginti su 2007 m. ketvirtuoju ketvirčiu, sumažėjo 2 proc. Paskutinį ketvirtį galutinio vartojimo išlaidos, palyginti su 2007 m. IV ketvirčiu, augo lėčiausiai per visus metus ir siekė tik 1,7 proc. Namų ūkių vartojimo išlaidos išaugo 1,5 proc., o valdžios sektoriaus vartojimo išlaidų augimo tempas buvo 2,5 proc., tačiau sumažėję statybų mastai ir investicijos mašinoms, įrenginiams ir transporto priemonėms metų pabaigoje labiausiai sumažino išlaidas kapitalui formuoti – sumažėjo 18,9 proc. Lėtėjantis vartojimas ir stipriai sumažėjusi kapitalo formavimo apimtis mažino prekių ir paslaugų importo augimą (0,3 proc.). Tačiau 2008 m. ketvirtąjį ketvirtį buvo pats didžiausias per metus grynojo eksporto teigiamas poveikis BVP pokyčiui. Prekių ir paslaugų eksportas 10,7 procentinio punkto lenkė prekių ir paslaugų importą (eksportas išaugo 11,0 proc.), nes didžiausią įtaką eksporto augimui turėjo mineralinių produktų pardavimas. 2010 m. antroje pusėje šalies BVP pradėjo kilti. Metų trečiąjį ketvirtį BVP paaugo 7,3% ir buvo 1,1% didesnis lyginant su tuo pačiu laikotarpiu 2009 m. 2011 m. metinis šalies BVP kilo 5,9% lyginant su praėjusiai metais. alt=Lietuvos BVP 2008-2019 m.|miniatiūra|Lietuvos BVP 2008–2019 m.
2008–2010 m. pasaulinė krizė
Kilusi 2008 m. pasaulio ekonominė krizė palietė ir Lietuvos ūkį. Kaip ir daugelyje valstybių, dešimtimis procentų smuko vertybinių popierių kursai, vartotojus toliau skurdino itin aukštos naftos bei išaugę maisto produktų kainos. Kadangi vertybinių popierių rinka dar nesudaro ženklios Lietuvos rinkos dalies, šis faktorius nežymiai palietė šalies ekonomiką. 2008–2010 m. ekonominė krizė Lietuvoje ženkliai didino bedarbystę. Sumažėjo beveik trečdaliu eksporto apimtys, traukėsi gamyba – apie 4 tūkst. Lietuvos įmonių bankrutavo arba buvo priverstos nutraukti veiklą – išsiregistruoti, o bedarbystė, nuo 80 tūkst. šoktelėjo net iki 320 tūkst. Valstybės bankroto išvengta tik užsienio paskolų pagalba, todėl nuo 2008 m. vidurio iki 2010 m. vidurio valstybės skola padidėjo daugiau nei 2 kartus – nuo 14 milijardų litų iki beveik 32 mlrd. litų, kol pasiekė 2010 m. pabaigoje 35.5 mlrd. Lt.
2008 m. pabaigoje nekilnojamo turto krizė visame pasaulyje, bankų paskolų sugriežtinimas ir nekilnojamo turto lengvatų panaikinimas paskatino iki tol susiformavusio Lietuvos nekilnojamojo turto rinkos burbulo mažėjimą. 2008 m. pabaigoje mažėjo prekybos su užsieniu deficitas, kadangi stipriai mažėjo importo apimtys, dėl sumažėjusio vidaus vartojimo. 2009 m. drastiškai sumažėjo BVP, per pirmąjį pusmetį 18,1%, o lyginant antrojo ketvirčio BVP su 2008 metais, sumenko 22,4%. Trečiąjį ketvirtį BVP mažėjo 14,2% lyginant su praėjusių metų tuo pačiu periodu. Sparčiai didėjo nedarbas, kuris lyginant 2008 ir 2009 metų gruodį išaugo 2,4 karto ir siekė 13,7%.
Kumai
thumb|Įėjimas į sibilės urvą Kumai (it. Cuma, gr. Κύμη ar Κύμαι) – senovės graikų gyvenvietė į šiaurės vakarus nuo Neapolio, Kampanijoje (Italijos regionas). Kumai buvo pirmoji graikų kolonija žemyninėje Italijos dalyje (Didžioji Graikija) ir ją labiausiai išgarsino Kumų sibilė.
thumb|left|Neapolio provincijos vieta Italijoje Miestą VIII a. pr. m. e. įkūrė graikų kolonistai iš Kumos ir Chalkio miestų Eubojoje, vadovaujami oecist (kolonizatoriaus) Hipoklio.
Graikai išstūmė vietinius gyventojus. Jie išsaugoti pasakojimuose kaip urvuose gyvenantys kimerai, tarp kurių jau buvo paplitusi pranašavimo tradicija. Kumų vardas kilo nuo graikiško žodžio kýmā, reiškiančio bangą. Taip pat iš čia paplito Kumų alfabetas Italijos pusiasalyje, o iš jo romėnai sukūrė lotynišką raidyną, kuris šiuo metu dominuoja pasaulyje.
Masakuni Jamamoto
(g. 1958 m. balandžio 4 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1980–1981 m.
Kasama
Kasama  – miestas šiaurės rytų Zambijoje, bembų žemėje. Šiaurės provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Lusakos-Dar es Salamo geležinkelis, yra kelių mazgas, oro uostas. Maisto, tekstilės pramonė, prekyba žemės ūkio produkcija.
Kasamos apylinkėse yra priešistorinių piešinių bei vaizdingas Čišimbos krioklys.
Baltijos almanachas
thumb|130px|1928 m., Nr. 5 thumb|130px|1928 m., Nr. 6
Baltijos almanachas (rus. Балтийский альманах) – 1923–1927 m. ėjęs žurnalas.
Istorija
Pagrindinis žurnalo tikslas buvo Baltijos valstybių kultūrinis suartėjimas. Jame buvo publikuojami Liudo Giros, Maironio, Petro Laurinaičio, Petro Vaičiūno kūriniai, baltarusių, latvių, lietuvių, suomių, estų poetų ir rašytojų poezijos ir prozos vertimai, įvairi medžiaga apie Lietuvos, Latvijos, Estijos literatūrinį ir kultūrinį gyvenimą.
Baltijos almanachas spausdino šiuolaikinių rusų autorių, gyvenusių užsienyje, kūrinius (Andrėjaus Belojo, Konstantino Balmonto, Ivano Konopino, Glėbo Struvės, Vladislavo Hodasėvičiaus ir kt.), taip pat gyvenusių sovietinėje Rusijoje (Eriho Golėbraho, Georgijaus Dėškino, Ivano Rukavišnikovo ir kt.), garsių kritikų (Juliaus Aihenvaldo, Petro Pilskio) straipsnius.
Redaktorius Eugenijus Škliaras.
Dmitrijus Medvedevas (reikšmės)
Dmitrijus Medvedevas:
The Third Twin
The Third Twin – prancūzų elektroninės muzikos grupė, kurią sudaro Yvan and Virgile de Homem-Christo. Jie yra kito garsaus elektroninės muzikos kūrėjo, grupės Daft Punk nario Guy-Manuel de Homem-Christo, sūnėnai. Grupės nariai teigia, kad jie yra filosofinis muzikos projektas, kurio tikslas – tobulinti žmones bei kurti globalinę visuomenę.
Grupė susikūrė 2010 m., tačiau ilgą laiką buvo žinoma tik tarp Paryžiaus klubų. Grupė išgarsėjo, kai jie klaidingai buvo palaikyti grupe Daft Punk. Mat grupė Daft Punk, kuri 2010 m. sukūrė garso takelį filmui „Tron: Legacy“, manoma, susipyko, nes „The Walt Disney Company“ atmetė keletą jų dainų. Todėl abu grupės nariai prisidengdami vieno iš nario sūnėnais paleido į viešumą atmestus kūrinius. Tačiau vėliau tai paneigė Daft Punk, Disney ir patys Third Twin. Tačiau į vieną dalyką abi grupės vis dėlto neatsako, kodėl The Third Twin atsirado labai nedaug laiko prabėgus nuo pastarojo filmo išleidimo.
Grupė save laiko filosofiniu muzikos projektu, kuris remia ir pasisako už globalizaciją, aplinkosaugą, tautų ir valstybių bendradarbiavimą, taip pat pasisako, jog tiki nežemiškomis būtybėmis.
Tosiai
Tosiai  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Kosuv Lackų, apie 26 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 91 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
LitGRID
Straipsnis apie elektros perdavimo tinklo bendrovę - Litgrid
LitGRID – Lietuvos akademinių institucijų lygiagrečiųjų ir paskirstytų skaičiavimų tinklas. Tinklas jungia Lietuvos universitetus ir mokslo institutus bei verslo partnerį - IT kompaniją.
Šio tinklo technologijų pagalba sujungiami geografiškai nutolę paskirstyti kompiuteriniai resursai ir sukuriamas virtualus superkompiuteris, galintis spręsti didelės apimties skaičiavimo uždavinius. Taip pat į tinklą yra įtrauktos virtualios organizacijos, dalyvaujančios bendruose tyrimuose ar projektuose.
LitGrid tinklas ir jo resursai (pvz., saugyklos) remiasi Lietuvos mokslo ir studijų kompiuterių tinklo (LITNET) infrastruktūra.
LitGrid tinklas yra susijęs su kuriamu Baltijos šalių lygiagrečiųjų ir paskirstytų skaičiavimų tinklu BalticGrid bei Europos tinklu EGEE.
LitGrid veiklą remia Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerija.
Gėlavandeniai kūjagalviai
Gėlavandeniai kūjagalviai (Abyssocottidae) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) šeima. Išimtinai Baikalo ežero žuvys. Gyvena iki 170 m gylyje.
Šeimoje 7 gentys, 24 rūšys.
Half-Life 2: Episode Two
Half-Life 2: Episode Two – originaliojo „Half-Life 2“ papildymas, išleistas 2007 m. spalio 10 d. Šiame žaidime žaidėjas tęsia Gordono Freemano nuotykius jau po antrosios žaidimo dalies istorijos.
Vaskonai
300px|thumb|right|Vaskonų genties gyvenamoji vieta ankstyvosios Romos laikais. ·Juodi pavadinimai: indoeuropiečių gentys ·pilki: [[Keltai|Keltų gentys]] Vaskonai (lot. vns. vasco, dgs. vascones) - senovinė tauta, kuri, regioną pasiekus romėnams, gyveno teritorijoje, atitinkančioje šių dienų Navarą, Žemutinę La Riochą, šiaurės vakarų Aragoną. Manoma, kad jie gali būti šių dienų baskų protėviai. Baskai paveldėjo ir jų pavadinimą.
Romos laikotarpis
Atrodo, kad vaskonai, skirtingai negu akvitanai ar kantabrai, buvo išsiderėję aukštesnį statusą Romos imperijoje.
Sertorijaus karo metu Gnėjus Pompėjus vaskonų teritorijoje įkūrė savo štabą, tapusį Pompela, kuri tapo šių dienų Pamplona. Vaskonų žemėse romanizacija buvo intensyvi Ebro slėnyje (tada vadintame Ager Vasconum), o kalnuotose srityse ji buvo silpna. Vaskonų - emės romėnams buvo svarbios kaip grandis, jungianti Šiaurės Ispaniją su pietvakarių Galija.
IV-V a. vaskonų žemėse vyko neramumai, ką liudija sudegintų romėnų vilų likučiai, monetų kalyklų, kaldinusių monetas įgulų algoms mokėti, gausa. Šiuos neramumus daug istorikų sieja su bagaudų maištais. Tuo metu atskirti vaskonų genties narius nuo kitų baskiškai kalbėjusių žmonių, irgi vadintų vaskonais, praktiškai neįmanoma.
Ankstyvieji viduramžiai
407 m. vaskonų kariuomenė, vadovaujama romėnų vadų Didimo (Didimus) ir Veriniano (Verinianus), atrėmė vandalų, alanų ir svebų puolimą. 409 m. germanai ir sarmatai netrukdomi praėjo į Ispaniją. Dėl šio įvykio ir vaskonų neramumų romėnai Akvitanijos Galiją (Gallia Aquitania) ir Tarako Ispaniją (Hispania Tarraconensis) perdavė vizigotams už šių kaip sąjungininkų tarnybą. Vizigotai netrukus išstūmė vandalus į Afriką.
Dzin (Džou valstybė)
Dzin (, senasis tarimas *tsi[n]-s) – istorinė valstybė, egzistavusi XI a. pr. m. e. – 369 m. pr. m. e. Istorinės Kinijos šiaurėje.
Jos branduolys buvo Fen upės slėnis (istorinė Dzi provincija arba dabartinė Šansi provincija), tačiau didžiausio išsiplėtimo laiku valstybė užėmė dideles teritorijas vakaruose Jan provinciją bei didžiąją dalį Vidurio lygumos.
Istorija
thumb|left|Dzin teritorijos Dzin karalystė prasidėjo kaip miestas-valstybė. Anot senovės šaltinių, Džou karalius Čengvangas davė Tang vadinamą vetovę savo jaunesniajam broliui Ju (唐叔虞 Tang Shuyu) kartu su grafo (侯 hóu) titulu. Ta vietovė buvo dabartinėje Ičengo apskrityje, prie Fen upės. Šio sūnus Sie (晉侯燮 Jìnhóu Xie) savo valstybės pavadinimą pakeitė į Dzin. Ankstyvoji valstybės istorija yra menkai žinoma. Valstybė buvo beveik iš visų pusių apsupta kalnuotų teritorijų, gyvenamų priešiškų barbarų genčių. Tarp jų buvo beidi ir sižongai, su kuriais Dzin kovojo. Yra žinoma, kad 771 m. pr. m. e. kilusiame Džou įpėdinėystė kare Dzin grafas Venhou palaikė karaliaus Pingvango pusę, už ką jis buvo apdovanotas.
Tuo metu pati Dzin valstybė irgi buvo smulkių miestų-valstybių darinys, o tarp tų valstybėlių neretai kildavo kovos. Pvz. 739 m. pr. m. e., kuomet nužudytas grafas Džaohou, vieno iš miestų, Čiuvo (曲沃 Quwo), grafai bandė paimti valdžią Dzin, tačiau iž pradžių nesėkmingai. 679 m. pr. m. e. Čiuvo grafui Uhou galiausiai pavyko nužudyti Dzin grafą Min ir paimti valdžią. Džou karalius pakėlė jo titulą į kunigaikščio.
Valdant iš Čiuvo kilusiai dinastijai, Dzin tapo viena galingiausių Kinijos valstybių. Uhou įpėdinis Siangongas centralizavo valdžią ir pajungė 16 ar 17 valstybėlių, tarp kurių buvo Geng (耿), Huo (霍), Wei (魏), Yu (虞) ir Vakarų Guo (西虢), ir užvaldė dar keliasdešimt. Tokiu būdu Dzin kontroliavo ne tik teritorijas Fen upės baseine, bet ir Jan provincijoje bei Vidurio Lygumoje. Vengongas aktyviai kišosi į tuometinės Kinijos reikalus. Jis sutramdė di gentis vakaruose ir padėjo Džou karaliui Siangvangui įsitvirtinti valdžioje. Siekdamas sutramdyti augančią Ču karalystės galią, jis sudarė aljansą su Čin, Či ir Song, ir 632 m. pr. m. e. nugalėjo pastarąją Čengpu mūšyje. Taip jis pripažintas pirmuoju Kinijos hegemonu (ba).
Valdovai
Dzin valdovų sąrašas pateikiamas pagal istorinį šaltinį Istoriko užrašai. Visi valdovai turėjo pavardę Dzi (姬 Jī) Visos datos pateikiamos prieš mūsų erą.
Pliegras
Pliegras (Alyxia) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai su laipiojančiais stiebais.
Paplitęs Kinijoje, Himalajuose, Azijoje, Malaizijoje, Australijoje, Ramiojo vandenyno salose.
Gentyje yra apie 106 rūšys, iš jų 14 auga Australijoije, 21 Naujojoje Kaledonijoje. thumb|left|210px|Alyxia oliviformis vaisiai
Ikio žemė
thumb|300px|Ikio žemė Japonijos žemėlapyje
Ikio žemė (信濃国; Iki no kuni) – senoji Japonijos žemė, kuri buvo įsikūrusi Ikio saloje, kuri priklauso Nagasakio prefektūra. Taip pat žinoma kaip Išiu (壱州).
Istorija
1872 m., Meidži restauracijos metu, kartu su kitomis Hidzeno ir Cušimos žemėmis, buvo sujungtos į Nagasakio prefektūrą.
Tireotropinas
Tireotropinas – tireotropinis hormonas (TTH, ), stimuliuojantis skydliaukės veiklą ir jos hormonų gamybą, aktyvina baltymų, fosfolipidų ir nukleorūgščių biosintezę.
TTH sekreciją skatina:
TTH sekreciją slopina:
Plūdvoriai
Plūdvoriai (Dolomedes) – guolininkų (Pisauridae) šeimos vorų gentis.
Vorai 1,1–2 cm dydžio. Viršutinė kūno pusė vienspalvė, sodriai raudonai ruda, su gražiu šilkiniu blizgesiu ir su keletu mažų baltų taškelių. Galvakrūtinė ir pilvelis su plačiu baltu iki gelsvumo krašteliu. Kojos ilgos, su tankiais plaukeliais.
Vikriai bėgioja vandens paviršiumi. Esant pavojui paneria. Gaudo į vandenį įkritusius nariuotakojus, vandeninius vabzdžius. Iščiulpia ant kranto. Suaugę abiejų lyčių atstovai pasirodo gegužės pabaigoje. Kartais patelės užpuola ir suėda patinėlius.
Kiaušinėlius deda du kartus. Kiaušinėlių kokonas yra rudos spalvos, patelė jį nešiojasi cheliceromis iki jauniklių išsiritimo. Kiaušinėlių skaičius kokone labai didelis – apie 350; vystosi apie mėnesį. Prieš išsiritant jaunikliams, patelė pakabina stipriai padidėjusį kokoną prie augalų ir aprezga jį retu kupolo pavidalo voratinkliu. Išsiritę jaunikliai pirmąją savaitę laikosi kartu, sudarydami purų kamuolį. Paaugę voriukai išplinta voratinkliais, kurie sujungti su kokono apvalkalu. Išgąsdinti jaunikliai vėl susirenka į kamuolėlį; patelė laikosi šalia. Tuščiame kokone neretai apsigyvena kitas voras – Sitticus floricola, o Clubiona phragmitis minta jaunikliais.