cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Švč. Mergelės Marijos Lietuvos laisvės koplyčia
'''Švč. Mergelės Marijos Lietuvos laisvės koplyčia''' – katalikų koplyčia, 1994 m. pastatyta už privačias lėšas, stovinti Kaune, Vilijampolės mikrorajone, Linkuvos g. 21 sklype. Ribojasi su Koklių gatvele, į kurią atgręžtas pastato pagrindinis fasadas, tvoroje įrengti įėjimo varteliai. Užima valdą, sudarytą iš vieno sklypo, kuriame yra gyvenamasis namas (prie Linkuvos g.) ir koplyčia (prie Koklių g.).
Arčiausiai, gretimame kvartale stovi Šv. Juozapo bažnyčia. Koplyčia šv. Juozapo parapijai nepriklauso. Joje įvairiomis progomis aukojamos šv. Mišios, vyksta atminimo ir kiti renginiai.
Statinio projekto autorius arch. Liudvikas Aksamitauskas. Koplyčioje yra Marijos Lurdiškės statulėlė, kaip manoma, teikianti malonių. Ji apie 60 cm aukščio, stovi „ant žemės“, su balta tunika ir mėlynu apsiaustu. Sujuosta mėlyna juosta. Rankos sudėtos maldai, ant dešinės alkūnės – rožančius.
Istorija
Apie 1947 m. medinį namą su mansarda nusipirko Juozas ir Stefanija Stašauskai. Jie įsigijo namą su sodu, nes vertėsi sodininkyste, augino gėles. Šeimininkai priimdavo gyventi nuomininkus. S. Stašauskienė (1912–?), vadinama „rožių karaliene“, augino savo sodelyje rožes ir daug aukojo bažnyčiai. Vaikų ji neturėjo. 1966 m. su vyru J. Stašausku pagal iškvietimą lankėsi Lenkijoje, kur Slupsko (Pamario vaivadija) religinių prekių krautuvėje nupirko Švč. M. Marijos statulą, sumokėdami apie 160 zlotų. Supakavę į kartoną, tą pačią dieną išvyko į Lietuvą, sėkmingai praveždami pro sovietų kontroliuojamą pasienį. Marijos statulėlę pašventino tėvas Stanislovas, kai čia vedė rekolekcijas. Šeimininkai įtikėjo statulėlės teikiamomis malonėmis, kai apie 1969 m. nepagydomai susirgęs J. Stašauskas pasveiko, nes žmonės meldėsi prie Marijos.
1992 m. lapkričio mėn. S. Stašauskienė už šeimos lėšas, taip pat padedant lėšomis ir rūpesčiu kun. Alfonsui Bulotui, savo sklype, Linkuvos g. 21, pradėjo statyti Lietuvos laisvei pašvęstą Švč. Mergelės Marijos koplyčią. Statytoja turėjusi norą (tam pritariant ir kardinolui Vincentui Sladkevičiui), kad koplyčią būtų galima panaudoti ir tikinčiųjų poreikiams.
Leidimą statyti koplyčią kardinolas V. Sladkevičius davė kaip privilegiją su gyvenama vieta ir rūpesčiu savo sekretoriui ir kancleriui kun. A. Bulotui. Koplyčią 1994 m. rugpjūčio 28 d. pašventino vyskupas Vladas Michelevičius. Po S. Stašauskienės mirties jos testamentine valia namas, koplyčia ir valda, Linkuvos g. 21, palikimu atiteko kun. A. Bulotui.
Raistinė (Elektrėnai)
Raistinė – buvęs kaimas Elektrėnų savivaldybėje, dabartinėje Elektrėnų teritorijoje.
Istorija
Statant Elektrėnų jėgainę ir patvenkus Strėvos upę, apie 1960 m. kaimas užlietas.
Piratai (filmas)
Piratai  – 2005 metų JAV pornografinis filmas. Filme daugiau nei 300 specialiųjų efektų, kai kurios scenos nufilmuotos istoriniame laive. Filmo biudžetas didžiausias pornografinių filmų istorijoje. Sukurtas originalus muzikos takelis, išleistas Dolby Digital 5.1 surround sound formatu. Filmo kritikai Piratus pavadino „dažniausiai aptariamu suaugusiųjų metų filmu“.
2008 metais išleistas filmo tęsinys, antroji filmo dalis.
Siužetas
1763 metais, kapitonas Edward Reynolds nesėkmingai užsiiminėjo piratų medžioklės veikla. Nei jis, nei kiti jo komandos nariai nelaikė jo sėkmingu lyderiu. Juo tikėjo tik viena jo įgulos narė, Jules. Kuomet jie sėkmingai išvaduoja jūroje plūduriuojančią merginą vardu Isabella, ji jiems papasakoja apie tai, kaip jos vyro laivas buvo sunaikintas pirato, vardu Victor Stagnetti, ir jo įgulos.
Kapitonas Reynoldas ir jo įgula pradeda pirato Stagnetti medžioklę, kad sustabdyti jo žemėlapio, slepiančio paslaptingąją salą, paiešką. Informacijai apie piratų vadovo planus išgauti, įgula apsistoja piratų landynėje. Čia kapitonas Edwardas susitinka su vietinėmis merginomis Madelyn ir Christina, o jo įgulos narė Jules nueina į pasimatymą su savo buvusiu vaikinu Marco. Viso to eigoje, piratų kapitonas Stagnetti, sėkmingai aptinka slaptąjį ginklą, kurį jam surasti padėjo Isabellos vyras Manuelis.
Edwardo įgula galiausiai susiduria galutiniame mūšyje su piratų kapitonu Stagnetti. Jo pabaigoje, piratas Stagnetti lieka nukautas, nutraukiant jo blogio veiklą šiame regione.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija
Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Okeanijos zonos rezultatai.
Tvarka
Tradiciškai Okeanijos komandų atranka į pasaulio čempionatą vykdavo Ramiojo vandenyno žaidynių metu, tačiau šįsyk ji vyksta atskirai. Atranka vyksta trimis etapais: pirmame dalyvavauja silpniausios regiono komandos iš kurių viena patenka į kitą etapą. 2-asis etapas tuo pačiu atitinka 2012 m. OFC Tautų taurės čempionatą, rengiamą Fidžyje. Antrame etape komandos rungtyniauja grupėse, o abiejų grupių nugalėtojai ir antrosios komandos patenka į trečiąjį etapą. Tačiau atrankos trečiasis etapas nesutampa su finalinėmis OFC taurės varžybomis – į OFC taurės finalinį ketvertą patekusios komandos vėl susitinka jau pasibaugus čempionatui ir kovoja dėl vieno kelialapio į papildomas atrankines varžybas į pasaulio čempionatą.
Sekminės
thumbSekmìnės – krikščionių Šventosios Dvasios nužengimo į žemę šventė. Šis įvykis yra aprašytas Biblijoje, Apaštalų darbų knygos 2 skyriuje.
Yra laikoma, jog iki tol Šventoji Dvasia buvo tik ant atskirų Dievo pateptųjų žmonių, pvz., pranašų, karalių. Nuo Sekminių dienos, Šventoji Dvasia apsigyvena kiekviename tikinčiajame.
Tradicijos Lietuvoje
Baltų tikėjime – (Beržų garbinimo šventė) – šventė, švenčiama sekmą (septintą) savaitę po Velykų. Jos metu garbinama gamta – augalija bei naminiai gyvuliai. Sekminių šventės ritualuose didelis dėmesys buvo skiriamas augalams. Gamta gegužės – birželio mėnesiais jau būna sužaliavusi, kupina vegetacinių galių. Kita vertus, jos situacija pavojinga, tarsi kritinė. Žydėjimas – tai kartu ir vaisiaus mezgimosi pradinė stadija. Vaisiui užsimegzti reikia palankių sąlygų. Augaluose glūdinčių vegetacinių potencijų skatinimui, besimezgančio vaisiaus išsaugojimui skirta daugelis Sekminių apeigų. Žmonės lankydavo javus, dainuodami tam skirtas dainas. Javų lauke būdavo rengiamos vaišės, vadintos sambariais. Tikėta, kad laukų apėjimas atlieka apsauginę funkciją, juos pašventina, o vaišės javų lauke – tai auka žemei.
Ypač didelis dėmesys skiriamas jauniems berželiams, kurie senovės baltų tikėjime laikyti žmogaus ir gyvūnijos protėviu. Beržas simbolizavo Visatos amžinumą, gimimą, mirtį ir atgimimą, taip pat ir visą pasaulį (šakos – dangų, kamienas – žemę, šaknys – požemį). Dėl to per Sekmines namai ir kiemas būdavo apkaišomi sužaliavusiais berželiais. Taip pat būdavo pinami vainikai iš beržų ir jais puošiamos karvės, kad duotų daugiau pieno. Šeimininkės už apvainikuotas karves atsilygindavo piemenėliams „melstuvėmis“: kiaušiniais, sviestu, sūriu, pyragu. Po to piemenys suruošdavo šventę, vadinamą piemenų pautienę.
The Kinks
The Kinks – Anglijos roko grupė, kuri susikūrė 1964 m. Nors The Kinks buvo didžiųjų amžininkų The Beatles, The Rolling Stones ir The Who šešėlyje, tai nesutrukdė ilgainiui jiems pasižymėti kaip vienai reikšmingiausių rokenrolo eros britų muzikos grupių. Grupės pagrindą sudarė broliai Ray ir Dave Davies.
The Kinks išgarsėjo 1964 m. su viena garsiausių dainų rokenrolo istorijoje „You Really Got Me“. Tačiau kūrybiškiausiu savo periodu 1967–1972 m. netgi nesulaukdavo tinkamo publikos dėmesio. Nepaisant to, The Kinks įrašė vienus geriausių to meto albumų kaip „Something Else by the Kinks“ (1967), „The Village Green Preservation Society“ (1968) ir dainas kaip „Sunny Afternoon“ (1966), „Waterloo Sunset“ (1967). The Kinks išsiskirstė 1996 m.
The Kinks buvo gryno britiško stiliaus roko grupė. Jie padarė didelę įtaką įvairioms Anglijos alternatyviojo roko grupėms, tačiau didžiausias dėmesys grupei grįžo 1990 -ųjų viduryje, kai pirmaujančios britpopo grupės kaip Oasis ir Blur nurodė tiesioginę jų įtaką britpopui.
Kotlai
Kotlai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bytomo kunigaikštystė
Bytomo kunigaikštystė, Beutheno hercogystė  – viena iš buvusių Silezijos kunigaikštysčių. Įkurta apie 1281 m. dalijantis Opolės kunigaikštystei, sostinė buvo Bytomas.
1498 m. kunigaikštystė tapo Opolės kunigaikštystės dalimi. 1526 m. kunigaikštystę gavo Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Georgas. Po to kelis šimtus metų Bytomo kunigaikštystė vadinosi Beutheno hercogystė ir buvo Šventosios Romos imperijos dalis.
Vitnis
Vitnis  – aukščiausia JAV (be Aliaskos) viršukalnė, esanti Siera Nevados kalnuose, Kalifornijoje. Aukštis 4421 m. Vakarinė kalno dalis yra Sekvojų nacionaliniame parke. Vitnis yra tik už 123 km nuo žemiausios Šiaurės Amerikos vietos – Mirties slėnio. Sudarytas iš granito.
Kalnas pavadintas Kalifornijos geologo Džosia Vitnio (Josiah Whitney) garbei. Pirmieji įkopė 1873 m. Charles Begole, A. H. Johnson ir John Lucas.
Stade Rennais FC
Reno „Stade“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Reno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1901 m.
Miškinės žiurkės
Miškinės žiurkės ( Batomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas apie 20 cm, uodega – 12-18 cm ilgio. Nugara geltona, juoda ar šviesiai ruda. Pilvas pilkai geltonas arba ochrinės - geltonos spalvos. B. grandti akys apsuptos retais plaukais apaugusia odos skiaute. thumb|left|250px|Miškinių žiurklių paplitimas Paplitusios Filipinų salyne. Apsigyvena kalnuotose vietose iki 2100-2400 m virš jūros lygio. Gentyje 4 rūšys:
Injekcija (matematika)
thumb|200px|Injekcija. thumb|200px|Bijekcija (injekcija ir siurjekcija). thumb|200px|Neinjektyvi funkcija. Injekcija matematikoje reiškia atvaizdį (atvaizdavimo būdą) arba funkciją f, kuri skirtingiems aibės X elementams priskiria skirtingus elementus iš aibės Y (žinoma, gali būti atvejai, kai viena aibė yra kitos poaibis).
Kitaip tariant, jei a, b yra aibės X elementai, o f(a), f(b) - aibės Y elementai, f yra injekcija, jei iš f(a) = f(b) seka a = b (arba iš a ≠ b seka f(a) ≠ f(b)), su visais a, b aibėje X.
Nors injekcijos yra vienareikšmiškai apverčiamos funkcijos, tačiau būtina atkreipti dėmesį, kad injekcijos sąlyga nereikalauja, kad kiekvienam aibės Y elementui būtų priskiriamas aibės X elementas.
Baginai
Baginai – kaimas pietvakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į vakarus nuo Varnių.
Paulikienė
Paulikienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Paulikaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Paulikas.
Švėkšnos sinagoga
Švėkšnos sinagoga – buvusi sinagoga Švėkšnoje.
Istorija
Projektą 1926 m. parengė inžinierius L. Prosinskis. Pastatyta 1928 m. pagal visus sinagogoms keliamus reikalavimus. Sinagoga pastatyta žema, vientiso tūrio, stačiakampio plano, mūrinė, iškilusi sudegusios medinės sinagogos vietoje. Pastato fasadą puošia dekoratyvūs trumpi ir ploni pliastrai, arkinių langų viršų įrėmina karpyto kontūro archivoltai. Visas pastato išorines sienas anksčiau puošė Dovydo žvaigždės. Iki šių dienų išlikusi tik viena žvaigždė virš vyrų įėjimo į sinagogą. Išorinis sienų dekoras sunaikintas 2004 m.
Pastačius sinagogą ją aplankė ir Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. Po Antrojo pasaulinio karo Švėkšnos sinagogoje veikė kultūros namai. Pastatas gana gerai išsilaikė iki šių dienų.
2020 m. restauruota žydų maldos namų išorė.
Ščiara
Ščiara  – upė Baltarusijoje; Nemuno kairysis intakas. Prasideda Bresto srityje, Baltarusijos kalvyne, į šiaurę nuo Baranovičių. Teka daugiausia į šiaurės vakarus, įteka į Nemuną Gardino srityje.
Minta daugiausia sniego tirpsmo vandeniu. Kovo–gegužės mėnesiais patvinsta, užšalusi nuo gruodžio–kovo mėnesiais. Vidurupis ir žemupys šliuzuotas. Per Vygonovčių ežerą Oginskio kanalu sujungta su Jaselda (Dniepro baseinas).
thumb|left|240px|Ščiara prie Slanimo. XIX a. piešinys
Mikėnai
Mikėnai (🇬🇷) – Senovės Graikijos miestas šiaurės rytų Peloponese. II tūkstantmečio pr. m. e. antrojoje pusėje buvo Mikėnų kultūros centras. Miestas buvo apgyvendintas achajų, o po dorėnų įsiveržimo prarado savo reikšmę. Kalvos viršūnėje stovėjusiuose rūmuose gyveno tik valdančioji klasė, o amatininkai ir prekeiviai gyveno už miesto sienų. Mitinis Mikėnų karalius buvo Agamemnonas.
Apie 1100 m. pr. m. e. Mikėnus nusiaubė dorėnai, 600 m. pr. m. e. miestas tebegyvavo, bet buvo politiškai priklausomi nuo Argo. Nuo 494 m. pr. m. e. Mikėnai vėl buvo nepriklausomas polis. Apie 468 m. pr. m. e. Mikėnai buvo sunaikinti argiečių.
Senojo miesto griuvėsiuose vykdyti archeologiniai kasinėjimai. Tyrimus pradėjo Henrikas Šlymanas 1874–1876 m., tęsė jo bendradarbis Wilhelmas Dörpfeldas (1885–1887). Nuo 1920 m. kasinėjimams vadovavo A. J. B Wace, kuris nustatė archeologinių radinių Mikėnuose chronologiją. Paskutiniais metais čia dirba graikų archeologai (J. Papademetriu, G. Mylonas ir kt.). Tarp svarbiausių radinių yra akropolio griuvėsiai ir rūmų liekanos, gynybinėmis sienomis apsuptas Mikėnų rūmų kompleksas, – vienas iš ankstyviausių sudėtingos tvirtovės pavyzdžių. Taip pat yra daug kitų svarbių radinių – papuošalai, ginklai, indai, 50 lentelių su įrašais linijiniu B raštu ir pan. Pagal miestą pavadinta mikėnų kalba.
Luciano Martino
Luciano Martino (1933 m. gruodžio 22 – 2013 m. rugpjūčio 14) buvo italų filmų prodiuseris, režisierius ir scenarijų autorius.
Biografija
Luciano gimė Romoje ir buvo režisieriaus Sergio Martino vyresnysis brolis. Pradėjęs karjerą kine kaip scenarijų autorius, 1965 m. jis debiutavo kaip režisierius filmu „Le spie uccidono a Beirut“. Kaip rašytojas, jis dirbo su režisieriais Mario Bava („La frusta e il corpo“), Michele Lupo („Arizona Colt“) ir Lamberto Bava („Delirium“), o 7 ir 8 dešimtmečiuose pasižymėjo kaip komedijų, tuo metu itin populiarių Italijoje, scenarijų autorius. Daugiausia jo dėka išpopuliarėjo aktorė Edwige Fenech, su kuria jis tuo metu palaikė artimus ryšius.
Per savo karjerą Luciano režisavo 7 filmus, prisidėjo prie daugiau kaip 90-ies scenarijų ir 120-ies prodiusuotų darbų.
Šiliškis (Biržai)
Mikališkis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Papilio, Biržų girios pietiniame pakraštyje.
Istorija
1923 m. buvo 4 ūkiai. 1960–1992 m. Kraštų tarybinio ūkio kaimas.
Delikatesas
thumb|250px|Delikatesų parduotuvė Berlyne
Delikatesas  – tai ypatingas, retas arba pagal labai aukštus atrankos kriterijus atrinktas nekasdienis maistas, kuriuo paprastai mėgaujasi gurmanai. Terminas naudojamas ir perkeltine reikšme – kalbant ne apie valgį, bet apie išskirtinį, rinktinės kokybės dalyką.
Delikateso sąvoka praeityje
Iš prancūzų kalbos į kitas Europos šalis terminas paplito daugmaž XVI a. ir pradžioje reiškė ”jautrus”, ”lepus”. Viduramžiais prekyba delikatesais sudarė didžiąją dalį Europos prekybos su Tolimaisiais rytais ir arabų kraštais. Pati sąvoka smarkiai keitėsi: kadaise delikatesais buvo laikomos net bulvės, arbata ir ryžiai.
Šiuolaikinis delikateso suvokimas
Mūsų laikais neginčijamu delikatesu laikomi juodieji ikrai. Kiti delikatesai: varlių šlaunelės, triufeliai (grybų rūšis, kitaip vadinama trumais), sraigės, austrės, šampanas, kai kurie egzotiški vaisiai, žąsų kepenėlių paštetas (Foie gras), padažai, tam tikros sūrių rūšys, kai kurie mėsos produktai, prieskoniai (pvz., brangiausias pasaulyje prieskonis šafranas, vanilė ir net sąlyginai nebrangios „Provanso žolės“), balzaminis actas ir kt. Japonų virtuvėje delikatesu laikomos ir „fugu“ (žuvų rūšis,, lietuviškai – keturdantės pūsliažuvės). Kai kurie delikatesai vertinami prieštaringai, pvz., kregždžių lizdai.
thumb|195px|Neginčijamas delikatesas visame pasaulyje – juodieji ikrai
Apibrėžimo problema
Pasaulyje nėra vieningo delikatesų apibrėžimo, ši sąvoka nereglamentuojama įstatymais (išskyrus retas dalines išimtis), todėl kai kas išnaudoja šią spragą ir reklamos tikslais naudoja terminą sau palankia linkme.
Pentozė
Pentozės yra dvejopos:
Aldopentozės
Aldopentozės turi tris chiralinius centrus, todėl egzistuoja 8 skirtingi (23) stereoizomerų variantai.
Ali Sabihas
Ali Sabihas  – miestas pietų Džibutyje, 93 km į pietvakarius nuo Džibučio miesto, 10 km nuo Etiopijos sienos. Regiono centras. Stotis prie Adis Abebos–Džibučio geležinkelio, plentai į Dikilį, Džibutį, Holholį, Develę.
Pentozė
Ketopentozės
2-ketopentozės turi du chiralinius centrus, egzistuoja 4 skirtingi stereoizomerų variantai (22). 3-ketopentozės yra retos.
Savybės
Pentozių aldehidinės ir ketoninės funkcinės grupės reaguoja su kaimyninėmis hidroksilo grupėmis ir sudaro vidumolekulinius hemiacetalius ir hemiketalius. Susidaranti žiedinė struktūra artima furanui ir vadinama furanoze. Žiedais atsitiktinai trūksta ir vėl susijungia, leisdamas suktis apie ryšį tarp karbonilo grupės ir kaimyninio anglies atomo. Taip susidaro dvi skirtingos konfigūracijos (α ir β). Šis reiškinys vadinamas mutarotacija.
Ribozė yra RNR komponentas, artimas deoksiribozei, įeinančiai į DNR sudėtį.
Bendras polimerų iš pentozių pavadinimas yra pentozanas.
Tolenso testas pentozėms aptikti
Tolenso (Tollens) pentozių testas paremtas furfurolo reakcija su florogliucinoliu, kurios metu susidaro spalvotas junginys.
Kamščiai
Kamščiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Lauksargių. Kaime yra nedidelės kapinaitės, apaugusios medžiais, jose nelaidojama, yra išlikusių antkapinių paminklų. Geležinkelio stotelė.
Bo (Siera Leonė)
Bo – antras pagal didumą Sieros Leonės miestas šalyje ir didžiausias Pietų provincijoje. Miestas yra Bo apygardos sostinė.
Mieste įsikūręs antras pagal didumą universitetas Siera Leonėje Njala universitetas
Šaltinio pagrindinė mokykla
Šaltinio mokykla - „Šaltinio“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:
Pauliukėnas
Pauliukėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pauliukėnienė (ištekėjusi moteris) ir Pauliukėnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tuliluvas
Tuliluvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 27 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 85 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1915 m. liepos 14-16 d. kaime įvyko Tuliluvo mūšis tarp Rusijos imperijos ir Austrijos-Vengrijos kariuomenių. 1919-1954 m. kaimas buvo Tluščeco valsčiaus centras.
Ratuokliškio ežeras
left|120px
Ratuokliškio ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Kriaunų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,19 km, plotis – 0,11 km. Altitudė 123 m. Šiaurinis krantas pelkėtas, išteka upelis į netoliese telkšantį Ratuokliškio tvenkinį (Sartų ežero baseinas). Rytiniame krante stūkso miškas, vakariniame – įsikūręs Mičiūnų kaimas.
Pavlovskis
Pavlovskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pavlovskienė (ištekėjusi moteris) ir Pavlovskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Baltistanas
Baltistanas arba Baltijulas (baltų kalba: བལིུལ་ Baltiyul) – kalnuotas regionas, kuris kultūriškai gali būti priskiriamas tiek kultūriniam Tibetui, tiek Islamo pasauliui (Didžiajam Iranui). Šiuo metu didžioji dalis yra Pakistane ir administruojamas kaip Gilgitas-Baltistanas. Tik siauras pietinis Baltistano ruožas (su Kargilio gyvenviete) kontroliuojamas Indijos (kaip Džamu ir Kašmyro dalis), o siauras šiaurinis ruožas pripažintas Kinijai. Istoriškai svarbiausias regiono miestas buvo Skardu, šiuo metu administracinis centras yra Gilgitas.
Pietryčiuose Baltistanas ribojasi su Ladaku, rytuose – su Rytų Turkestanu, pietuose susisiekia su Kašmyro slėniu. Šiaurėje jį uždaro Pamyro kalnai (istorinis Badachšanas), o vakaruose yra dardų tautų gyvenamas Kohistanas. Kadangi nuo XIX a. priklausė Džamu ir Kašmyro karalystei, Baltistanas taip pat laikomas istorinio Kašmyro dalimi.
Geografija
left|thumb|Baltistanas sudaro šiauriausią istorinio [[Kašmyras|Kašmyro dalį ir vakariausią istorinio Tibeto dalį]] Baltistanas yra didžiausia iš keturių istorinio Kašmyro dalių. Tai – rečiausiai apgyvendintas regionas Pakistane. Visą teritoriją užima Karakorumo kalnynas, ir vidutinis aukštis virš jūros lygio yra 3350 m. Regione yra antroji aukščiausia pasaulio viršūnė K2 (8611 m), kuri yra Baltistano šiaurės rytuose. Vyrauja gneisinės uolienos, šiaurėje yra ledynų, tarp kurių didžiausias – Baltoro ledynas.
Per kraštą teka Indo upė, kuri atiteka iš pietryčių (iš Ladako) ir sudaro siaurą tarpeklį. Baltistane į Indą įteka keli svarbūs intakai, tarp kurių yra Šjokas, Šigaras ir Gilgitas. Nors didžioji regiono dalis yra negyvenama, siauri ir ilgi šių upių slėniai yra tinkami gyvenimui. Kiti svarbūs Baltistano slėniai yra Hanza, Jasinas, Nagaras, Astorė, Khapalu ir kt.
Nors regionas turi keturis metų laikas, ilgiausia yra žiema (6-7 mėnesiai), kurios metu temperatūra nukrenta iki -25 laipsnių. Krašte mažai kritulių – vos 300 mm per metus, kadangi regionas nepriklauso musonų zonai.
Gyventojai ir kultūriniai skirtumai
Baltistanas lingvistiškai ir kultūriškai yra dalinamas į tris dalis:
Tibeto kultūrinė įtaka
thumb|tibetietiško stiliaus uolų raižiniai netoli [[Čilas|Čilo]] Dėl savo kalnuotos ir atšiaurios geografijos kraštas ilgą laiką išliko menkai veikiamas aplinkinių aukšto lygio civilizacijų, pirmiausia Indijos ir Persijos kultūrų, ir išliko savotiška buferine zona. Ankstyvuoju laikotarpiu (I tūkst. viduryje) regioną greičiausiai kontroliavo žangžungai, sukūrę milžinišką imperiją vakarų Tibete ir valdę ją iš miesto prie Kailašo kalno (Ngaryje). Tradicija teigia, kad didžiausios ekspansijos laikotarpiu žangžungai valdė 18 kultūrinių regionų („karalysčių“), įskaitant ir Baltistaną. Jie į regioną atnešė savo pirmykštę politeistinę religiją – boną.
Budistinę aukšto lygio kultūrą į kraštą atnešė tibetiečiai iš U-cango regiono: Tibeto imperijos valdovas Songcenas Gampo VII a. užėmė Baltistaną (jis tuo metu tibetietiškai buvo vadinamas Baltijulu, t. y. „Baltų žeme“) ir pavertė vakariausia Tibeto provincija. Tibeto įtakoje baltų tarpe paplito Tibeto kultūra: budizmas, menas, raštas, kalendorius ir kiti jos aspektai. Regionas tapo svarbiu prekybinių kelių susikirtimo tašku: iš čia ėjo keliai į Lė, Kargilį, Šrinagarą, Simlą, Manalį, Jarkendą.
XI a. Centrinio Tibeto politinė įtaka sumenko, ir Tibeto imperija suiro į daug smulkių budistinių karalysčių. Baltijule tuo metu susikūrė trys stipriausios karalystės: Skardu (valdančioji dinastija – Makponai), Šigaras (valdančioji dinastija – Amača), Khaplu (valdančioji dinastija – Jabgo). Jos toliau palaikė kultūrinius santykius su Ladaku pietryčiuose, o kartais buvo nuo jo priklausomos. Tuo laikotarpiu tarp musulmonų geografų Baltijulas tapo žinomas kaip „Mažasis Tibetas“. „Didžiuoju Tibetu“ buvo vadinamas kitas musulmonams pažįstamas Tibeto kultūros regionas – Ladakas.
Persijos kultūrinė įtaka
thumb|Mečetė Skardu mieste thumb|left|Karakorumo autostrada XV a. galutinai sumenkus Tibeto kultūrinei įtakai, Baltijule įsigalėjo Islamas, kurį nešė misionieriai iš Persijos. Labai didelė jų dalis buvo persų mokslininko Nurbachšio pasekėjai. Dėl to įtakingiausia regione Islamo sekta iki mūsų dienų išlieka sunitų Nurbachšio ordinas (šiuo metu šią pakraipą išpažįsta apie 45% regiono gyventojų). Tačiau krašte taip pat paplito šiizmas (22% regiono gyventojų), sunitų Ahl al-Hadith sekta (3% gyventojų). Tibeto kultūrą keitė Islamo kultūra: buvo statomos mečetės, įsigalėjo arabų raštas, ir Baltijulas tapo vadinamas Baltistanu.
Islamo laikotarpyje dar labiau progresavo feodalinis susiskaidymas, kurio metu susiformavo daugybė feodalinių valstybėlių, dažniausiai valdomos kunigaikščių, tituluojamų mirais. Jos apimdavo ne daugiau, kaip nedidelį upės slėnį. Svarbesnės tarp jų buvo Nagaras, Hunza ir kitos.
1840 m. į Baltistaną įsiveržė dogrų iš Džamu karalystės pajėgos. Dograi inkorporavo regioną į Džamu ir Kašmyro karalystę. 1846 m. su britų pagalba Džamu maharadža ėmė valdyti milžiniškas sritis, kurios sudaro istorinį Kašmyro regioną. Kašmyro sudėtyje regionas nebuvo ramus, ir atskirų buvusių valstybėlių kunigaikščiai neretai sukildavo. Tik 1860 m. po nuožmios kovos šiaurinės regiono sritys galiausiai prijungtos prie valstybės. Didžioji dalis buvo administruojama kaip Gilgito agencija.
1947 m. prasidėjus Kašmyro konfliktui, Džamu ir Kašmyro karalystė buvo de facto padalinta tarp Pakistano ir Indijos. Nusistovėjus kontrolės linijai, Beveik visas Baltistanas liko kontroliuojamas Pakistano. Čia liko egzistuoti senieji britų administraciniai vienetai: Gilgito Agencija, Baltistano rajonas, ir Hunzos bei Nagaro valstybėlės. 1963 m. sutartimi su Kinija, šiaurės rytinis regiono pakraštys (Šaksgamo slėnis) pripažintas Kinijai.
1970 m. Pakistane atskiri vienetai sujungti į vieną, suformuojant Šiaurines teritorijas. Netrukus per regioną pradėta tiesti reikšminga Karakorumo autostrada, baigta 1978 m. Ji sujungė Pakistano sostinę Islamabadą su Kašgaru Kinijoje, eidamas per didesnius Baltistano miestus, įskaitant Gilgitą. 2009 m. šiam administraciniam vienetui suteikta savivalda ir naujas pavadinimas – Gilgitas-Baltistanas.
Kultūra
Regiono kultūrai būdingas senųjų tibetietiškų ir vėliau atėjusių musulmoniškų tradicijų mišinys, nors didžioji gyventojų dauguma išpažįsta islamą. Budizmo išpažinėjai neviršija 3000 gyventojų, ir koncentruojasi Kharmango slėnyje. Vietinis islamas yra paveiktas senųjų tradicijų. Pvz., budistinė svastika neretai aptinkama tarp religinių simbolių mečetėse, kaimuose išlikę bono ritualai, skirti apmaldyti dievybėms lha.
Vietinėms kalboms užrašyti dėl Tibeto kultūros įtakos buvo naudojamas tibetiečių raštas (dar vadinamas yige). XVI–XVII a. jį išstūmė arabų raštas, kuris, tačiau, daug mažiau tiko. Todėl pastaruoju metu vyksta yige rašto atgaivinimo judėjimas, siekiant geriau fiksuoti vietinių kalbų grožį ir garsų įvairovę. Beveik visa Baltistano literatūra buvo kuriama baltų kalba, kuri labai artima ladakų kalbai. Ja buvo kuriami epai, turtinga tautosaka. Tačiau labiausiai išvystyta poezija, kuri skirstoma į daugybę žanrų, randančių analogų tiek tibetiečių, tiek persų literatūroje.
Kozlai (Bielsko apskritis)
Kozlai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Bielsko ir apie 47 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Milgerinas
Milgerinas, Milgerynas, Milgrinas – XIII a. lietuvių kunigaikštis.
Mantviliškės
Mantviliškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Eišiškių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Piečiau kaimo teka Verseka.
Istorija
XIX a. pab. Mantviliškės buvo kaimas ir palivarkas Lydos apskrityje, Parodūnio valsčiaus Gornostajiškių seniūnijoje. Janovskių valda. Tarpukariu II Pasaulinį karą priklausė Lenkijos Naugarduko vaivadijai.
Veikė Eišiškių gimnazijos skyrius ir Kalesninkų pagr. mokyklos skyrius.
Utruvka
Utruvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 17 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 85 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Luzoninės žiurkės
Luzoninės žiurkės (Carpomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis ilgas, minkštas. Nugara geltona, pilvas geltonai rudas. Kūnas 17,5-20 cm, uodega – 16-21 cm ilgio. Pėda plati, pritaikyta prie gyvenimo medžiuose būdo. Priekinių galūnių pirmasis pirštas su stambiu nagu. Turi dvi poras spenelių.
Paplitusios Filipinų salyne (Luzono salos šiaurėje). Gyvena kalnuotose vietose iki 2100-2400 m aukštyje virš jūros lygio. Ekologija neištirta. Gentyje dvi rūšys:
Darželinis jazminas
Darželinis jazminas (Philadelphus coronarius) – hortenzijinių (Hydrangeaceae) šeimos, jazminų (Philadelphus) genties dekoratyvinis, malonaus kvapo žiedais krūmas.
thumb|270px|left|Darželinio jazmino žiedai
Paplitimas ir augavietės
Paplites beveik visoje Europoje. Nuo seno įvežtas į Lietuvą ir tapęs populiarus dekoratyvinis dėl gražių ir kvapnių žiedų augalas. Šviesamėgis krūmas, mėgsta derlingus, nesunkius purius dirvožemius, nors neblogai pakenčia unksmę. Taip pat atsparus užterštam miestų orui. Labai plačiai auginamas kaimuose, sodybose, gyvenvietėse, miestuose ir jų parkuose.
Požymiai
Krūmas 0,5-2, kartais iki 4 m aukščio su plačia, rutuliška laja. Senų šakelių žievė gelsvai rusva, kuri lupasi plonais lakšteliais. Jauni ūgliai plaukuoti, vėliau pliki auga po 2 glaudžiai vienas priešais kitą. Šakos gausios, stačios, jų žievė rausvai ruda, lupasi plonais lakšteliais. Lapai 4-8, kartais iki 10 cm ilgio ir 2-5 cm pločio, kiaušininški, viršutinės pusės paviršius plikas, ryškiai žalios spalvos, apatinės – su plaukelių kuokštais gyslų kampuose ir šviesesnės žalios palvos. Lapų galas smailėjantis, pakraščiai retai dantyti. Žiedai labai kvapnūs, gelsvai balti 2,5-3,5 cm skersmens, susitelkę kekėse po 5-7, kartais 9-11.
Žydėjimas
Pagal stebėjimus Dotnuvoje, Lietuvoje žydi apie birželio mėn. 9 dieną, su ± 4 dienų paklaida. Dėžutės subręsta rugpjūtį – rugsėjį.
Veislės
Yra išvesta kitokių jo veislių, dažnesnės tai:
Kilmė ir pavadinimas
Manoma, kad yra kilęs iš pietryčių Europos. Lotyniškas pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžio phileo – myliu, ir adelphos – brolis. Mokslinio, lotynų kalba pavadinimo autorius Karlas Linėjus, gyvenęs 1707–1778 metais.
Galerija
Darželinio jazmino žiedai ir lapai.
Bauželis
Bauželis – kaimas pietvakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į vakarus nuo Varnių.
Abromiškių dvaras
miniatiūra|250px|right|Dvaras 2014 m.
Abromiškių dvaras – dvaras, esantis Abromiškėse, Elektrėnų savivaldybėje. Dvarą supa 15,5 ha parkas, yra 3 tvenkiniai. Už dvaro yra Abromiškių reabilitacijos ligoninė.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2014 m. vyko dvaro restauravimo darbai Dvarą 1571 m. įkūrė Abrahamas Poniatovskis, pastatydinęs čia rūmus. XVII a. dvaras priklausė Bychovcams. Vedybų keliu apie 1748 m. dvaras atiteko prancūzų kilmės grafams de Raesams. Jie dvarą valdė iki XIX a. vidurio, kai paskutinė giminės palikuonė Kazimiera de Raes (1818–1893) ištekėjo už grafo P. Broel Pliaterio ir dvaras atiteko Pliateriams kaip jaunosios kraitis. Vėliau dvarą valdė šioje santuokoje gimęs Vilhelmas Pliateris, o jo dukterys Izabelė, Ida ir Marija buvo paskutinės valdytojos, kadangi po I pasaulinio karo per žemės reformą dvaras išparceliuotas. 1937 m. centrinę dvaro dalį su rūmais nusipirko bankininkas ir meno kolekcionierius Mykolas Žilinskas (1904–1992).
Dvarininkai buvo laidojami Sabališkių kapinėse.
DNR polimerazė
right|200px|thumb|DNR [[replikacija|replikacijos schema, kur pavaizduota DNR matrica (1), replikacinė šakutė (2), DNR polimerazė (3) DNR ligazė (4) Okazaki fragmentai (5), atsiliekančioji grandinė (6) ir pirmaujanti grandinė (7).]] DNR polimerazės – pagrindiniai DNR sintezės (replikacijos) procese dalyvaujantys fermentai, atsakingi už genetinės medžiagos dvigubėjimą, kuris įvyksta prieš ląstelės dalijimąsi.
Polimerazė nėra vienintelis DNR sintezėje dalyvaujantis fermentas ir pati viena negali pradėti šio proceso bet kurioje DNR vietoje. Fermentui veikti reikalinga viengrandė DNR, kurios 3' krašte prikibęs nedidelis pagrindinei DNR komplementarus gabaliukas (pradmuo, ). Polimerazė tęsia šį pradmenį. Naujai sintetinamos DNR seka komplementari (A prieš T, T prieš A, G prieš C ir C prieš G) kaip matrica naudojamos senos DNR sekai:
Organizmuose DNR paprastai būna dvigrandė. Kad polimerazė galėtų dirbti, grandines atskiria kitas fermentas (helikazė).
DNR polimerazės (EC 2.7.7.7), pasižyminčios didele dydžių įvairove, skirtingu tikslumu, yra labai svarbios ne tik genetinės informacijos perdavime iš kartos į kartą, bet ir naudojamos moksliniuose tyrimuose, genetinių sutrikimų diagnostikoje, patogeninių mikroorganizmų (pvz., virusų) aptikime, teisminėje ekspertizėje ir kt.
Eukariotų DNR polimerazės
Eukariotuose randamos DNR polimerazės:
Prokariotų DNR polimerazės
Geriausiai ištirta E.coli replikacija. Šiose bakterijose randamos 5 DNR polimerazės:
Taq polimerazė I
thumb|250px|Taq DNR polimerazės dešinę ranką primenanti struktūra. Ant delno guli DNR fragmentas (raudona spalva viena DNR grandis, o mėlyna kita) Taq polimerazė I, išskirta iš Thermus aquaticus bakterijų (išskirtos 1969 m. iš Jeloustono nacionaliniame parke esančių karštųjų versmių), atlieka
Taq polimerazės I struktūra ir funkcijos yra panašios į E. coli DNR polimerazės I struktūrą ir funkcijas. Taq DNR polimerazė I turi du jungtuku (290–305 am.r. liekanos) atskirtus domenus:
Taq DNR polimerazės struktūra labai panaši į dešinę ranką, kurioje yra „delnas“, „pirštai“, „nykštys“ ir DNR rišantis griovys. Aktyvus centras (koncervatyvus visoms polimerazėms), sudarytas iš trijų rūgštinių aminorūgščių liekanų (Asp785, Glu786 ir Asp610), lokalizuotas „delne“, formuojanačiame DNR rišančio griovio pagrindą. Manoma, jog nukleotido prijungimo prie pradmens reakcijoje dalyvauja du metalo jonai (Mg2+), kurie deprotonizuoja pradmens 3‘ – OH grupę ir dalyvauja nueinant pirofosfatui. Sintezės metu vyksta matricos / pradmens translokacija taip, kad polimerazės aktyviajame centre vis atsidurtų nauja heterociklinė bazė.
Taq DNR polimerazė – vienas iš svarbiausių dabartinės molekulinės biologijos įrankių – įgalino patobulinti 1983 m Kary Mullio išrastą ir dabar labai plačiai naudojamą PGR metodą. Polimerazių svarbą rodo tai, kad Taq DNR polimerazė 1989 m. „Science“ žurnalo buvo paskelbta metų molekule, o PDB svetainėje 2000 m. kovo mėnesį DNR polimerazė buvo paskelbta mėnesio molekule.
Kletiškė
Kletiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Kražių, prie kelio, netoli Kražantės upelio.
Paškevičienė
Paškevičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Paškevičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Paškevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Miškų kirtimo ir nykimo sukeltos taršos mažinimo programa
Miškų kirtimo ir nykimo sukeltos taršos mažinimo programa (, sutrumpintai REDD bei REDD+) – Jungtinių Tautų organizacijos iniciatyva, kuria siekiama sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų patekimą į atmosferą, atsirandantį dėl miškų kirtimo arba jų nykimo besivystančiose šalyse. Ji buvo pradėta vykdyti 2008 m. rugsėjį, dalyvaujant JT Maisto ir žemės ūkio organizacijos, JT Vystymosi programos ir JT Aplinkos programos darbuotojams.
Įsteigimo priežastys
Dėl miškų naikinimo į atmosfera išmetama beveik 20% viso pasaulio šiltnamio efektą sukeliančių dujų. Šis klausimas nebuvo įtrauktas į Kioto protokolą, tačiau 2007 m. Balyje vykusio 13-tojo UNFCCC susitikimo metu pasiektas sutarimas dėl veiksmų jam spręsti. Tuo remiantis buvo inicijuotas REDD programos kūrimas.
Tikslai ir veikla
REDD programa siekiama sukurti iniciatyvą besivystančioms šalims saugoti savo miškus ir taip prisidėti prie kovos su klimato kaita. REDD pagrindinis tikslas yra padaryti augančius miškus vertingesniais nei kad būtų gauta naudos juos nukirtus, suteikiant finansinę išraišką anglies junginiams, sukauptiems medžiuose. Atlikus įvertinimą, išsivysčiusios šalys galėtų pirkti iš miškus turinčių valstybių anglies kreditus, kuriais padengtų savas emisijas.
REDD+ išplečia REDD paliesdama miškų kaip ekosistemų išsaugojimą, darnų jų panaudojimą ir anglies atsargų miškuose didinimą.
Tarptautiniu mastu REDD programos pagalba siekiama ieškoti bendro sutarimo dėl veiksmų pobūdžio: vystomas dialogas tarp vyriausybių, nevyriausybinių organizacijų, visuomenės, mokslininkų. Taip pat vykdomos analizės, kuriamos metodologijos, priemonės, kaupiami duomenys, kurių pagrindu priimami praktiniai sprendimai. Nacionaliniu mastu įvairių šalių techniniai ekspertai analizuoja ir ieško sprendimų, kaip galėtų būti išmatuojamas miškų potencialas sugerti anglies dioksidą, skelbiami bei tikrinami matavimų duomenys. Taip pat vykdomi praktiniai seminarai, vystomas dialogas tarp įvairių suinteresuotų grupių.
Burkardas Dzenis
Burkardas Dzenis (, 1879 m. liepos 11 d. Dreiliniai, Rygos apskritis – 1966 m. rugpjūčio 17 d. Deitonas, Ohajo valstija) – latvių skulptorius. Vienas profesionaliosios latvių skulptūros pradininkų.
Biografija
1905 m. Sankt Peterburge baigė Centrinę A. Štiglico techninio piešimo mokyklą, 1906 m. Paryžiuje tobulinosi pas O. Rodeną.
Miškų kirtimo ir nykimo sukeltos taršos mažinimo programa
Tikslai ir veikla
Dokumentai dėl detalių REDD+ veikimo principų ir institucinės struktūros buvo priimti 2013 m. lapkritį vykusios UNFCCC konferencijos Varšuvoje metu. Per ateinančius metus tikimąsi pradėti REDD+ įgyvendinti praktikoje.
Burkardas Dzenis
Kūryba
Sukūrė portretų – biustų („Žmona“, 1906 m., 1922 m., „Ana Brigaderė“, 1911 m., „Janis Zalytis“, 1921 m., 1925 m.) ir reljefų („Karlis Ulmanis“, Linkolno universitetas, XX a. šeštas dešimtmetis), antkapinių paminklų („Adolfas Alunanas“, Jelgava, 1913 m., „Rudolfas Blaumanis“, Ėrgliai, 1923 m.), taikomosios (pirmasis Latvijos herbas, 1919 m., banknotai, pašto ženklai) ir knygų grafikos kūrinių. Ankstyvosioms skulptūroms įtakos turėjo O. Rodenas, vėlesniųjų – plastika santūri, grįsta realistiniais ir abstrakčių formų deriniais.
Miškų kirtimo ir nykimo sukeltos taršos mažinimo programa
Veiklos mastai
Paramos negaunančios šalys prie programos prisideda kaip stebėtojos, dalyvaudamos praktiniuose seminaruose, apsikeisdamos informacija, patirtimi.
Burkardas Dzenis
Kūryba
1926–1938 m. apdovanotas Prancūzijos, Švedijos, Norvegijos, Belgijos, Latvijos valstybiniais ordinais.
Miškų kirtimo ir nykimo sukeltos taršos mažinimo programa
Finansavimas
Norvegija yra didžiausia programos donorė, parėmusi ją iš viso 105 mln. JAV dolerių. Kiti didžiausi rėmėjai yra Danija, Japonija ir Ispanija.
Ateitis
Planuojama, jog REDD bus įtraukta į klimato kaitos susitarimą, kuris seks po Kioto protokolo. Jo pagalba bus aiškiau įvardintas mechanizmas, kaip šalys galės pirkti emisijas padengiančius anglies kreditus iš miškus turinčių valstybių. Manoma, jog per metus besivystančios valstybės dėl to galėtų gautų apie 30 mlrd. JAV dolerių.
Karcagas
Karcagas  – miestas rytų Vengrijoje, į pietvakarius nuo Debreceno, Jaso-Nadkūno-Solnoko medėje. 22,6 tūkst. gyventojų (2001 m.). Per Karcagą eina Budapešto-Debreceno geležinkelis ir plentas. Mašinų gamybos, medienos apdirbimo, stiklo, statybinių medžiagų, elektrotechnikos, chemijos, odos, maisto pramonė. Mineralinės versmės. Karcago apylinkėse išgaunamos gamtinės dujos. Dirvotyros institutas. Etnografinis muziejus.
Andriaus kryžius
thumb|[[bareljefas, vaizduojantis Apaštalo Andriaus nukryžiavimą]] Andriaus kryžius – įstrižas kryžius, simbolizuojantis Apаštalo Andriaus nukryžiavimą. Įstrižas kryžius naudojamas kai kuriuose vėliavose. XIX a. toks pavadinimas buvo naudojamas architektūroje pavadinti X formos ornamentui.
Škotijos vėliava
130px|thumb|left|[[Škotijos vėliava]]
Škotijos vėliava yra viena iš pačių seniausių nacionalinių vėliavų pasaulyje, pagal legendą ji pasirodė 832 m., kai škotų karalius Angusas prieš mūšį su anglo - saksais pamatė X tipo kryžių, ant kurio pagal legendą buvo nukryžiuotas Apaštalas Andrius, laikomas Škotijos globėju.
Jungtinės karalystės vėliava
rigt|thumb|400 px|Jungtinės karalystės vėliavos susidarymas 130px|thumb|right|Kanadietiškos provincijos Naujoji Škotija vėliava Škotijos vėliava 1606 m. tapo Jungtinės Karalystės vėliavos dalimi, paskui dar buvo pridėtas Airijos vėliavoje naudotas raudonas Andriaus kryžius baltame lauke. Per Jungtinės karalystė vėliavą Andriaus kryžius įėjo į Australijos, Naujosios Zelandijos, Kanados Naujosios Škotijos ir kai kurių buvusių Britanijos imperijos vėliavas.
Rusijos laivyno vėliava
130px|thumb|right|Andriaus vėliava
Karinio laivyno vėliava anksčiau buvo baltai - mėlynai - raudona; nuo 1706 m. buvo naudojama tik viena iš šitų spalvų. Valdant imperatorienėms Anai Joanovnai ir Jekaterinai I nuo 1865 m. buvo naudojama tik balta spalva. Andriaus kryžius buvo išdėstytas mažame stačiakampyje viršutiniame kampe prie vėliavos stiebo, vėliau ant visos vėliavos ploto.
130px|thumb|right|Rusijos laivyno giuisas (laivo nosies vėliava) Karinių laivų nosies vėliavos taip pat su Andriaus kryžiumi. Abi vėliavos, nosies ir stiebo, buvo pakeistos 1918 m. į TSRS vėliavą, o paskui į TSRS karinio laivyno vėliavą.
Ikirevoliuciniai Andriaus vėliava ir giuisas buvo vėl įvesti Rusijos laivyne 1991 m. ir naudojami iki šių dienų.
Kita
130px|thumb|right|Katvijko vėliava Olandų vėliava atrodo taip pat, kaip ir Rusijos karinio laivyno, tik jos juostos platesnės. Taip pat vėliavas su Andriaus kryžiumi naudoja Ispanijos sala Tenerifė, Brazilijos salos Rio de Žaneiras ir Fortaleza, ir Kolumbijos salos San-Andresas ir Providensija.
Kankorėžis
thumb|right|200px|[[Eglės moteriški kankorėžiai]] thumb|right|200px|[[paprastoji pušis|Pušies vyriški kankorėžiai]] thumb|Pinus coulteri
Kankorėžis (, strobilus) – plikasėklių augalų dauginimosi organas.
Kankorėžis susideda iš pagrindinės ašies ir prie jos prisitvirtinusių vyriškųjų ir moteriškųjų dauginimosi organų bei dengiamųjų žvynų. Vyriškieji kankorėžiai su daugeliu kuokelių, kurių kiekvienas su dviem dulkializdžiais. Moteriškieji kankorėžiai sudaryti iš daugelio spirališkai prie ašies išdėstytų vaislapėlių, kuriuose aiškiai skiriasi vidiniai – sėkliniai ir išoriniai – dengiamieji žvyneliai.
Jaunas kankorėžis dažniausiai būna žalias, o bręsdamas paruduoja, ašis ir sėkliniai žvynai sumedėja, vienas nuo kito nutolsta ir sėklos išbyra. Kai kurių augalų visas kankorėžis subyra, lieka tik ašis. Kadagio, kukmedžio sėkliniai žvynai yra sultingi.
Kankorėžius užpuola lapsukių šeimos drugys – kankorėžinis stagargraužis (Laspeyresia strobilella), kurio vikšras įsigraužia į kankorėžį ir graužia takus išilgai ašies, pažeisdamas žvynų pamatus ir sėklas. Tokie pažeisti kankorėžiai būna sakuoti, deformuoti, sėklos negali išbyrėti ir jos žūva. Kankorėžius aižo kryžiasnapiai, kurie lesa sėklas, nurenka kenkėjus.
Didžiausius pasaulyje kankorėžius (iki 50 cm) turi JAV vakaruose auganti Lamberto pušis.
Peleckis
Peleckis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Peleckienė (ištekėjusi moteris) ir Peleckytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Žemynos mokykla
Žemynos mokykla - „Žemynos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo vidurinė arba pagrindinė mokykla, gimnazija:
Vulka Kžimovska
Vulka Kžimovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 32 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 88 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kregždėnai
Kregždėnai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lauksargių. Šiaurės rytinėje kaimo dalyje yra senos kapinaitės, kuriose nelaidojama, yra antkapinių paminklų.
Microsoft Word
Microsoft Word  – „Microsoft“ kuriama teksto redagavimo programa, Microsoft Office paketo dalis. Pirmoji versija išleista 1983 metais, versija pavadinta „Multi-Tool Word“ ir veikė Xenix platformoje. Vėliau programa pritaikyta kitoms sistemoms IBM PC su DOS (1983 m.), Apple Macintosh (1984 m.), SCO UNIX, OS/2 ir Microsoft Windows. Nuo 2003 metų programa pradėta vadinti Microsoft Office Word.
Programa pradėta kurti 1981 metais, kai iš „Xerox“ į „Microsoft“ perėjo pirmojo grafinio teksto redaktoriaus kūrėjas Charles Simonyi.
Matías Fernández
Matiasas Arielis Fernandesas Fernandesas (g. 1986 m. gegužės 15 d.) – buvęs futbolininkas, Čilės rinktinės saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Colo-Colo klube. Vėlesniais metais persikėlė į Europą.
2007–2009 m. rungtyniavo Villarreal CF (Ispanija). 2009–2012 m. atstovavo Sporting CP (Portugalija). O 2012–2017 m. priklausė ACF Fiorentina (Italija).
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2005 m.
Šmylavietė
Šmylavietė – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Papilio.
Istorija
Šmylavietė Papilio dvaro inventoriaus suvestinės dokumentuose minima 1802 m. 1950–1991 m. priklausė Papilio kolūkiui.
Kožinas
Kožinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Loknicos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
NK Travnik
Travniko NK – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Travniko.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m.
2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje užėmė penkioliktą vietą. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Tadžura
Tadžura  – miestas Džibutyje, šiaurinėje Tadžuros įlankos pakrantėje. Regiono centras. Yra jūrų uostas, oro uostas, keltas į Džibučio miestą, keliai į Oboką ir Džibučio miestą. Verčiamasi prekyba, žemės ūkiu, žvejyba. Greta miesto driekiasi paplūdimiai. Pati Tadžura pastatyta iš balintų namų, joje gausu mečečių.
Istorija
Viduramžiais Tadžura priklausė Ifato ir Adalio sultonatams. XIX a. čia buvo prekiaujama vergais, dramblio kaulu, kviečiais, medumi, sorgais, velniapupėmis, auksu, stručių plunksnomis, civetonu. Miestas buvo pavaldus afarų sultonams (Ad-Ali Abli sultonato sostinė). XIX a. jį užkariavo prancūzai. Nutiesus Džibučio–Diredavos geležinkelį, Tadžuros reikšmė sumenko.
2000 m. Tadžuroje įrengtas giliavandenis uostas.
thumb|left|250px|Tadžuros oro uostas
Hangdžou įlankos tiltas
thumb|200px|Hangzhou įlankos tilto vieta žemėlapyje Hangdžou įlankos tiltas – Kinijoje esantis ilgiausias pasaulyje transokeaninis tiltas (ilgis – 35,7 km). Beveik 600 specialistų užtruko net devynerius metus projektuodami šį tiltą. Tiltas atidarytas 2008 m. gegužės pirmąją dieną, o jo statyba kainavo 1,4 mlrd. JAV dolerių. Tai ilgiausia jūroje sukurta struktūra, tačiau tiltas vis tik yra 2 km trumpesnis nei tiltas juosiantis Pontčartreinp ežerą JAV Luizianos valstijoje.