cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramiojo vandenyno pakrantės nacionalinis parkas
Ramiojo vandenyno pakrantės nacionalinis parkas – Kanadoje, Britų Kolumbijoje esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1970 m.
Kraštovaizdžis būdingas drėgnųjų vidutinių platumų miškui. Parkas apima ploną Irelio salos pietvakarinę kranto liniją, šalimais išsibarsčiusias salas. Rytuose dunkso Vankuverio Salų kalnai, Vakaruose driekiasi Ramusis vandenynas. Rudenį ir žiemą klimatas būna persmelktas drėgnų oro masių, atpučiamų nuo vandenyno. Kalnai sustabdo pastarųjų oro masių judėjimą, todėl iškrenta labai daug kritulių. Net ir sausiausiais vasaros mėnesiais neretai laikosi rūkas.
Parke veisiasi meškėnai, amerikinės kiaunės, kanadinės audinės, juodauodegiai elniai, pumos, vilkai, juodieji lokiai, jūrų kiaulės, ruoniai, jūrų liūtai, banginiai.
Neokonfucianizmas
Neokonfucianizmas buvo bandymas reformuoti konfucionizmą, atsisakant mistinių daoizmo bei budizmo elementų, paveikusių Konfucijaus mokymą Hanių dinastijos laikais. Nors neokonfucionistai naudojo kai kurias daoizmo ir budizmo sąvokas, bet jų metafizinį turinį taikė ne soteriologiniams, o racionalistinės etinės filosofijos tikslams.
Raseinių valsčius
Raseinių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Raseiniai.
Ramiojo vandenyno pakrantės nacionalinis parkas
Per parką vinguriuoja Ramiojo vandenyno pakrantės 75 km ilgio kelias, kuris 1910 m. nutiestas, tam kad būtų galima išgelbėti sudužusių laivų jūreivius. Vėliau apleistas. 1970 m. pritaikytas turizmo reikmės. Įrengta stovyklaviečių. Salos gali būti pasiekiamos kajakais. Būna banglenčių sporto mėgėjų.
Raseinių valsčius
Istorija
1253 m. pusę Raseinių valsčiaus karalius Mindaugas siekdamas taikos atidavė Livonijos ordinui. 1528 m. apskrities bajorai sudarė vėliavą iš 205 raitelių. XVI a. 2-ojoje pusėje Raseinių valsčius buvo vienas didžiausių Žemaitijoje. XV–XVI a. valsčius (pavietas) buvo administruojamas seniūno. 1667 m. paviete buvo 222 bajorų dūmai. Vėliau suformuotas didesnis pavietas, XVIII a. tapęs Raseinių reparticija. XIX a. Raseinių valsčius, kaip ir kiti carmečio valsčiai, buvo dabartinės seniūnijos lygmens, jis priklausė Kauno gubernijai. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Raseinių rajonui (10 apylinkių).
Neokonfucianizmas
thumb|left|150px|Vang Jangmingo – vieno svarbiausių neokonfucionizmo atstovų portretas
Hidroterapija
Hidroterapija, kitaip dar vadinama vandens terapija, tai išorinis arba vidinis vandens naudojimas, skirtas stimuliuoti kraujo cirkuliaciją, gydyti įvairias ligas. Vandens procedūrų poveikis yra įvairiapusis žmogaus organizmui. Vanduo gali veikti savo temperatūra ir mechaniškai. Veikiant mineraliniu vandeniu, labai svarbus cheminis mikroelementų, dujų, mineralinių druskų ir kitų medžiagų poveikis. Vanduo pasižymi dideliu šilumos laidumu, šilumos imlumu ir konvekcija, tad vandens terminis poveikis yra stiprus, tiesiogiai ir refleksiškai veikiantis organizmo gyvybines funkcijas.
Neokonfucianizmas
Neokonfucianizmas daugiausia nagrinėjo ontologijos, kosmologijos, pažinimo, antropologijos, psichologijos problemas. Pagrindiniai mokymai apie principą (li siue), mokymas apie širdį (sin siue), mokymas apie kelią (dao siue). Neokonfucianizmo mokyklos nevienodai aiškino visa reguliuojančio principo kilmę. Džu Si manė, kad li kartu su gyvastimi, materija (či, ) sudaro dualistinę porą, tuo tarpu Vang Jangmingas li laikė vienatine pasaulio įvairovę kuriančia jėga, o či – tik li padariniu. Pasak jo, žmogaus širdis yra viso pasaulio gyvavimo prielaida, taip pat intuiciją priešpriešino protui, teigė prote glūdinčias įgimtas idėjas. Vėliau Dai Čingas atmetė li metafizines prielaidas ir laikė šią kategoriją daiktų tvarka, kuri atskleidžiama analitiniu tyrimu.
Hidroterapija
Vanduo
Žmogaus organizmo šalčio ir šilumos suvokimas priklauso nuo temperatūros:
Išorinis vandens naudojamas
Veikia organizmą per odos receptorius, kurie neurorefleksiškai skatina hemodinamiką, medžiagų apykaitą ir dirgina termoreguliacijos centrus. Vanduo gali būti naudojamas įvairiomis formomis: vandens, ledo ar srovių. Taip pat vanduo gali būti įvairios temperatūros, spaudimo.
Neokonfucianizmas
Neokonfucianizmas nesudarė vieningo mokymo, tačiau skirtingų šios tradicijos sekėjų filosofiją vienijo tikėjimas tikrove, jos suprantamumu, racionalumu, humanizmas (tikėjimas žmogumi, sociumu). Tikima, kad įmanoma dermė tarp individualumo ir visumos.
Hidroterapija
Vidinis vandens naudojimas
Veikia organizmą per virškinimo sistemą, todėl keičiasi virškinimo sistemos motorinės ir sekrecinės funkcijos. Terapinį vandens naudojimo efektą lemia mineralinė sudėtis, koncentracija, temperatūra. Taip pat žarnyno dušas priskiriamas prie vidinio vandens naudojimo.
Ramoniškė (Kelmė)
Ramoniškė – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Kelmės.
Hidroterapija
Procedūros
Hidroterapijos procedūros atliekamos specialiai įrengtose vandens gydyklose, sanatorijose, SPA centruose, ligoninėse. Tokiose įstaiguose įrengiama ventiliacija ir suteikiama komfortiška temperatūra (17-21°C). Šios įstaigos turi tokias patalpas kaip: vonių kambariai, dušai, persirengimo arba poilsio kambariai.
Neokonfucianizmas
Neokonfucianizmas Edo laikotarpiu paplito Japonijoje, XV a. – Vietname ir Korėjoje (Džiosono dinastijoje tapo valstybine ideologija). Kinijoje XIX a. pab., kai šalis susidūrė su Europos kultūrine ir militaristine invazija, neokonfucianizmas imtas traktuoti kaip atgyvenusi ideologija. 1911 m. Kinijos Respublika jį išbraukė iš mokymo programų, o įsigalėjus komunistams uždrausta. Nuo XX a. vid. pradėtas plėtoti modernusis neokonfucianizmas. Jo atstovai (Siong Šili, Tan Dziuni, Feng Joulanas, Mou Dzongsanas, Vingcit Čanas, Čunging Čengas, Li Dzehou, Tu Veimingas) nagrinėja asmens padėtį visuomenėje, žmogaus ir gamtos ryšius, neokonfucianizmo ir didžiųjų pasaulio religinių ir filosofinių tradicijų sąveiką, konfucianistinių socialinių politinių idealų statusą dabartiniame pasaulyje, neokonfucianizmo vaidmenį Rytų ir Pietryčių Azijos socialiniame, politiniame, kultūriniame suklestėjime. Pabrėžia tikslo siekimą, kolektyvinę atsakomybę, asmeninių interesų aukojimą kolektyviniams, valdantįjį elitą siūlo sudaryti iš gabiausių ir sąžiningiausių žmonių.
Hidroterapija
Gydomosios vonios
Tai vandens procedūra, jos metu žmogaus kūnas yra panardinamas į vandenį. Vonios gali būti skirstomos į bendrąsias ir vietines Tai priklauso ar visas kūnas ar tik dalis jo buvo panardinta į vandenį. Hidroterapijoje gali būti naudojamos tokio tipo gydomosios vonios kaip: Gauffe vonelės, vibracinė, sūkurinė, povandeninis dušas, vertikali vonia (kineziterapija vandenyje).
Vibracinė vonia
Tai vandens srauto vibracija. Gydymo kursas – 10-15 procedūrų, kartojama po 2-3 mėnesių. Vienos procedūros trukmė – 10-15 minučių, atliekama kasdien.
Vonelės pagal Gauffe
Šios vonelės taikomos tik tam tikrai kūno vietai, vanduo iškart buna šiltas arba palaipsniui didinamos temperatūros. Dažniausiai naudojamos keturių kamerų vonelės rankoms ir kojoms. Vienos procedūros trukmė – 20-30 minučių.
Perlinė vonia
Tai gydymas vandeniu, kurio sudedamoji dalis yra - oras. Oras pasiskirsto vandenyje skirtingo dydžio burbuliukais. Šie burbuliukai juda įvairiomis kryptimis, dirgina jutiminius ir neurorefleksiškai sukelia raminamajį poveikį.
Turkiška pirtis
Kambarys yra pripildytas šiltovandens garų (kartais ir eterinių aliejų). Tokia pirtis išvalo kvėpavimo takus ir veikia atpalaiduojančiai.
Sauna
Veikia atvirkščiai nei turkiška pirtis. Sauna yra sausa, aukštos oro temperatūros. Tai sukelias prakaitavimą.
Mankšta baseine
Mankštos vyksta šiltame vandenyje. Šilto vandens poveikyje sąnariai juda lengviau, išnyksta sastingis, taip pat sumažėja gravitacijos jėga. Šie užsiėmimai labai naudingi žmonėms turintiems nugaros skausmus, artritą ar kitą raumenų-skeleto sutrikimą.
Naudojimas praktikoje
Hidroterapija naudojama netradicinėje medicinoje, kineziterapijoje, taip pat grožio specialistų SPA centruose. Hidroterapijos rūšį ir gydymą pacientui pritaiko kineziterapeutas. Kineziterapeutas pritaiko kokio aktyvumo pratimus reikės atlikti vandenyje, patikrina kaip pacientas jaučiasi būdamas vandenyje, kaip toleruoja šaltą ar karštą vandenį. Taip pat įvertina ar tai nekelia pavojaus pacientams su raidos sutrikimais ar depresijos simptomus turintiems žmonėms.
Gyvūnų hidroterapija
Dažniausiai taikoma šunų hidroterapija. Šunų hidroterapija atliekama šiltuose vonelėse ar baseinuose. Ši procedūra skiriama esant ortopediniams, neurologiniams sutrikimams, taip pat skiriama reabilitacinė priemonė po kaulų lūžių, girnelių operacijų, stuburo išvaržų, bei senjorų raumenų stiprinimui.
Sąsiaurio Salų nacionalinis parkas
Sąsiaurio Salų nacionalinis parkas  – JAV nacionalinis parkas, esantis Kalifornijos valstijoje, Sąsiaurio salose. Nors salos yra tankiai apgyvendintos, išorinis pasaulis jų nepaveikė, dėl to salų augalija ir gyvūnija nepakito.
1969 m. sausio 28 d. į jūrą ir aplinką buvo išsiliejęs didelis kiekis naftos. Žuvo daugybė gyvūnų, ilgam laikui buvo užterštas vanduo.
Parke galima rasti daugiau nei 2000 rūšių augalų ir gyvūnų, tačiau iš jų tik trys žinduoliai. Kiti gyvūnai, esantys parke, yra kaliforninis jūrų liūtas, dėmėtasis skunkas, rudasis pelikanas, mėlynasis banginis. 145 rūšys yra unikalios ir niekur kitur pasaulyje neaptinkamos. Panaši gyvūnija ir augalija vyrauja daugiau kaip 10 tūkst. metų.
Antanas Baužys
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, beiįgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo specialybę.
1974-1984 m. laikotarpiu dirbo Vilniaus lengvosios atletikos mokyklos vyriausiuoju treneriu. Šešerius metus buvo Lietuvos Kūno kultūros ir sporto komiteto sporto mokyklų sektoriaus vedėju, sporto federacijų valdybos viršininku. 1990-1991 m. tapo KKSD generalinio direktoriaus padėjėju. 9 metus jis dirbo Valstybinės sporto renginių valdybos viršininku. 1999-2001 m. – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos generaliniu sekretoriumi, nuo 2001 m. Lietuvos olimpinio sporto centro sporto skyriaus vedėju.
1969-1971 m. Antanas Baužys buvo Lietuvos lengvosios atletikos jaunimo ir suaugusiųjų rinktinių narys. Du kartus suaugusiųjų ir 5 kartus jaunimo Lietuvos čempionas. 1984 m. jam buvo suteikta sąjunginė teisėjo kategorija, 1987 m. – Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas.
Gazli
Gazli  – miestas Uzbekistane, Bucharos vilajete, Romitano rajone, Kyzylkumo dykumoje, 106 km į vakarus nuo Bucharos. Praeina Bucharos–Nukuso plentas. Svarbus gamtinių dujų gavybos centras, patenkantis į Karakumų naftingojo baseino Gazli telkinio sritį. Dujos slūgso 680–1180 m gylyje, kreidos periodo aleurolituose ir smiltainiuose. Dujotiekiai į Taškentą, Uralą, Rusijos europinę dalį.
Istorija
Gazli įkurtas 1956 m., pradėjus dujų gavybą. Miestas nuo 1977 m. 1976 m. gegužės 17 d. miestą beveik visiškai sunaikino smarkus žemės drebėjimas (7,0–7,3 balo). 1984 m. kovo 20 d. Gazli nuniokojo dar vienas stiprus drebėjimas (7,2 balo).
TGM slėnis
TGM slėnis, pilnai Tarptautinių geofizikos metų slėnis  – ledyno paviršiaus dubuma rytų Antarktidoje, tarp 55 ir 80 ° rytų ilgumos. Tęsiasi nuo Priudso ir Makenzio įlankų kranto (Sandraugos jūra) link Nepasiekiamumo poliaus. Ilgis apie 1000 km, plotis iki 600 km. Slėnio vidurinė dalis yra 500–700 m žemiau, negu jį supanti Sovietų plynaukštė. Šiaurėje TGM slėnio centrinę dalį užima Lamberto ledynas.
Sidamo provincija
Sidamo provincija – nuo 1943 m. Etiopijos imperijos, o nuo 1975 m. - Etiopijos LDR administracinis teritorinis vienetas, panaikintas 1995 m. Sostinė iki 1978 m. buvo Irgalemas, vėliau - Avasa.
Provincija suformuota Etiopijai tapus nepriklausoma nuo Italijos, kuomet vietoj 42 tradicinių provincijų suformuotos 12 taklai ghizat. Arsi suformuota iš dalies Italijos Gala-Sidamo provincijos. Svarbiausios provincijos etninės grupės buvo borana oromo, sidamai, gedeo ir daug kitų smulkių savanų genčių, tradiciškai priskiriamų šankela kultūrinei grupei. Ją sudarė 6 avradžai. 1960 m. provincijoje kilo žiaurus gedeo sukilimas.
1995 m., perkuriant Etiopijos administraciją etniniu pagrindu, provincija padalinta. Didžioji dalis atiteko Oromijai. Šiaurinės teritorijos priskirtos Pietinių Tautų, Tautybių ir Žmonių kililiui.
Information & Media
Information & Media – socialinių mokslų srities komunikacijos ir informacijos mokslų krypties leidinys. Leidžiamas Vilniaus universitete. Vyriausiasis redaktorius – Vladislav Fomin (nuo 2021 m.). Ankstesni vyriausieji redaktoriai – Elena Macevičiūtė, Zenona Atkočiūnienė, Renaldas Gudauskas.
Istorija
„Informacijos mokslai“ įsteigtas 1992 m. kovo 4 d. (steigimo liudijimas Nr. 389), kai buvo atnaujinta jau nepriklausomos Lietuvos vienos svarbiausių mokslo įstaigų – Vilniaus universiteto mokslinių tęstinių leidinių sistema. Informacijos mokslų steigimo iniciatyvinę grupę sudarė Vilniaus universiteto dėstytojai Arūnas Augustinaitis, Romualdas Broniukaitis, Renaldas Gudauskas, Julija Čepytė, Vilija Gudonienė, Ala Miežinienė, Marija Prokopčik.
1994 m. lapkričio 9 d. „Informacijos mokslai“ įregistruotas tarptautiniame serialinių leidinių Lietuvos registre. Suteiktas ISSN registro standartinis numeris – 1392-0561. Netrukus išleistas ir pirmasis 1994 m. leidinio tomas, pasirodęs 1995 m. pradžioje. Tai buvo nedidelio formato, 6,44 leidybinio autorinio lanko leidinys, 150 egzempliorių tiražu. Leidinys pradedamas plačiomis redaktoriaus pratarmėmis lietuvių ir anglų kalbomis, kuriose apibūdintos pagrindinės leidinio nuostatos bei numatoma problematika. Pirmajame tome publikuoti aštuoni moksliniai ir du informaciniai straipsniai, penki iš jų – užsienio autorių. Nuo 2007 m. Informacijos mokslai“ prieinamas internete - nuo 40 tomo. 2021 m. žurnalas pervadintas į „Information & Media“. Suteiktas naujas ISSN numeris - 2783-6207. „Information & Media“ tęsia „Informacijos mokslai“ (1392-0561, 1392-1487) leidybą. .
Tematika
Žurnalas nagrinėja medijų technologijų, medijų vadybos, informacinių sistemų ir vadybos, technologijų ir inovacijų vadybos, informacijos ir žinių vadybos, informacinės ir žinių visuomenės, jos teisinių, technologinių, kultūrinių ir ekonominių aspektų, organizacinės komunikacijos, lyčių komunikacijos, tarptautinės ir tarpkultūrinės komunikacijos bei medijų kultūros tematikos tekstus.
„Information & Media“ priima publikavimui įvairių tipų tekstus: a) perduodami recenzavimui: tyrimų straipsnis, praktiko požiūris; b) įprastai nerecenzuojami: komentaras, pasaulio ataskaitos ir naujienos.
Žurnalas skelbia ir redaktoriaus žodį, kurį rengia vyr. redaktorius arba redakcinės kolegijos narys, teminio numerio sudarytojas. Šie tekstai nėra recenzuojami.
Leidyba
Per metus išleidžiami du žurnalo tomai, taikomas augančio numerio principas. Žurnale publikuojami straipsniai lietuvių ir anglų kalbomis. Registruotas „Scopus“ duomenų bazėje nuo 2018 m. CiteScore rodiklis 2021 m. buvo 0.3, 26-a procentilė (2018 m. 0.0, 2019 m. 0.1, 2020 m. 0.2). „Information & Media“ yra deimantinės atvirosios prieigos mokslo periodikos žurnalas. Visas jo turinys pasiekiamas nemokamai, suteikiama teisė jį skaityti, išsisaugoti kompiuteryje, kopijuoti, platinti, spausdinti, atlikti paiešką ar pateikti nuorodą į viso teksto dokumentus; nereikalaujama iš anksto gauti leidėjo ar autoriaus leidimo. Nėra jokių straipsnių publikavimo mokesčių. Prieiga prie žurnale paskelbtų straipsnių teikiama remiantis Kūrybinių bendrijų licencija (Creative Commons Attribution 4.0 License, CC BY 4.0). Žurnalui suteikta DOAJ Seal žyma, kuri reiškia, kad žurnalas atitinka aukščiausius atvirosios prieigos kriterijus. Įtrauktas į Cabells duomenų bazę, kurioje registruojami šiuolaikinius leidybos standartus atitinkantys žurnalai.
Straipsniai publikuojami PDF ir HTML formatais. 2021 m. fiksuota 74 980 viso teksto atsiuntimų.
2021 m. dažniausiai atsisiųsti straipsniai:
2021 m. dažniausiai cituoti straipsniai remiantis Google Scholar duomenimis:
Reikalavimai straipsniams
Straipsniai turi atitikti moksliniams tekstams keliamus reikalavimus. Juose turi būti aptartas nagrinėjamos problemos ištirtumas, nurodomas mokslinio tyrimo tikslas, objektas, metodai, pateikti tyrimų rezultatai, išvados.
Redaktorių kolegija
Vyriausiasis redaktorius
Redakcinė kolegija
Patariamoji redakcinė kolegija
Šiacu
Šiacu – tradicinis japonų viso kūno masažas, balansuojantis energinių kanalų veiklą. Dabartinė šiacu („ši“ reiškia „pirštai“, o „acu“ – „spaudimas“), kilusi iš senovinės Kinijos terapinio masažo sistemos, vadinamos „anmo“, buvo Tamai Tempaku išvystyta Japonijoje 1919 metais. Ji gali remtis tradicinėmis technikomis, tačiau tai yra viena iš pačių moderniausių terapijų, kuri pasitiki mūsų „gyvybine jėga“.
Nėra tiesioginių įrodymų, kad šiacu metodas yra efektyvus medicinoje.
Japonijos sveikatos ministerija apibrėžia shiatsu kaip „manipuliavimo nykščiais, pirštais ir delnais formą, nenaudojant jokių papildomų mechaninių priemonių. Šiacu pagrindinės technikos: gydomosios energijos perdavimas į paciento kūną, suteikiamas spaudimas į odą, siekiant ištaisyti vidinius sutrikimus, skatinti ir palaikyti sveikatą bei gydyti specifines ligas. Šiacu apima pasyvų tempimą, kūno svorio laikymą ir svyravimą bei masažą.
Istorija
alt=Šiacu akupunktūros taškų presūra|miniatiūra|Šiacu metodika T. Tempaku naująją šiacu sistemą sukūrė sujungęs anmo su gyvybės jėgos „ki“ (japoniška „či“ forma) koncepcija. Vėliau trys jo mokiniai išvystė skirtingas šiacu formas, kurios yra siūlomos vakaruose: dzen šiacu, namikošo šiacu ir akupresūros šiacu. Dzen šiacu yra plačiausiai praktikuojama forma Vakaruose. Ji remiasi sudėtinga diagnostine sistema, tačiau daugiausia naudoja tuos pačius akupunktūros taškus.
Namikošo šiacu mažiau rūpi ki ir meridianai; čia remiamasi trynimo ir spaudimo anmo technikomis. Akupresūros šiacu, dar kitaip vadinama „tsubo terapija“ – tsubo yra japoniškas žodis, reiškiantis akupunktūros tašką.
Reinikėliai
Reinikėliai – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Dubėnų, prie kelio į Traulėnus.
Šiacu
Istorija
Nuo Sugijamos laikų masažas Japonijoje buvo stipriai susijęs su aklaisiais. Sugijama, būdamas pats aklas, įkūrė daugybę aklųjų medicinos mokyklų, kurios mokė šios praktikos. Tokugawa laikotarpiu buvo priimti įsakymai, pagal kuriuos anma buvo draudžiama praktikuoti tik aklųjų ir silpnaregių žmonėms.
Todėl „akloji anma“ tapo populiariu japonų kultūros pavadinimu. Tai tęsiasi ir šiuolaikiniame amžiuje, kai didelė dalis Japonijos aklųjų bendruomenės toliau dirba pagal šią profesiją.
Efektyvumas
2015 m. Australijos vyriausybės Sveikatos apsaugos departamentas paskelbė alternatyvių gydymo būdų apžvalgos rezultatus, kuriais buvo siekiama nustatyti, ar jie tinkami apdrausti sveikatos draudimu; shiatsu buvo vienas iš 17 vertintų gydymo būdų, kuriems nebuvo nustatyta aiškių veiksmingumo įrodymų.
Puant a Pitras
Puant a Pitras – didžiausias Prancūzijos užjūrio teritorijos Gvadelupos miestas. Jame gyvena apie 17,5 tūkstančių gyventojų. Miestas yra svarbiausias salos ekonominis taškas. Jame taip pat veikia tarptautinis oro uostas, jūrų uostas. Auginami bananai ir cukranendrės.
Ežerų slėnis
Ežerų slėnis  – tarpukalnių dubuma pietvakarių Mongolijoje, besidriekianti tarp Gobio Altajaus ir Changajaus kalnų. Slėnis nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius ~500 km, plotis – iki 100 km, būdingas aukštis – 1000–1400 m. Vyrauja akmeningos lygumos, smėlynų ruožai (barchanai), druskožemiai, takyrai. Slėnyje gausu uždarų duburių, kuriuose telkšo daugybė druskingų nenuotakių ežerų (Bon Caganas, Orognuras ir kt.). Ežerų slėnis – seismiškai itin aktyvi sritis.
Slėnį pirmasis ištyrinėjo rusų keliautojas Nikolajus Prževalskis.
Krikščionių demokratų judėjimas
Krikščionių demokratų judėjimas (Kresťanskodemokratické hnutie), sutrumpintai KDH – 1990 m. įkurta politinė Slovakijos partija. KDH turi 15 vietų 2010–2014 m. parlamente.
KDH yra seniausia krikščioniškos pakraipos partija Slovakijoje. Ji turi gana stabilų palaikančiųjų ratą ir kiekvienuose rinkimuose gauna 8-10 % balsų. Iki 1998 metų jai teko būti opozicijoje, kol neįsitraukė į Slovakų demokratinės koalicijos (Slovenská demokratická koalícia) judėjimą ir gavo kelias vietas parlamente kaip jo dalis. Sekančiuose, 2002 metų, rinkimuose KDH dalyvavo savarankiškai ir pelniusi 8,2 % balsų įėjo į valdančiosios koalicijos sudėti. Per 2006 m. rinkimus partija pelnė panašų kiekį balsų, tačiau liko opozicijoje. 2008 metais jos viduje buvo kilę nemažų neramumų, kurie baigėsi skilimu ir naujos partijos – Slovakijos Konservatyviųjų Demokratų (Konzervatívni demokrati Slovenska, KDS) – susikūrimu.
KDH yra viena iš euroskeptiškai nusiteikusių partijų Slovakijoje.
Princez Kvorteris
Princez Kvorteris – didžiausias Nyderlandų užjūrio teritorijos Sint Marteno miestas. Jame gyvena apie 16,5 tūkstančių gyventojų.
Gystus
Intakai: Šerupė, Salasupis, Noreikupis (dešinieji).
Aukštupio vaga ištiesinta. Sausomis vasaromis išdžiūsta. Prie Gystaus įsikūrę Aukštrakio, Pelučių, Gystėnų, Naujokų kaimai. Pakrantėje stūkso Antkalnės ir Veliuonos II piliakalniai.
Upėvardžio kilmė neaiški. Bandoma sieti su gysti (gysta, gydo – „giedoti“) arba gysti (gysta, giso – „gesti ugniai, silpti, rimti“).
Remeziškė
Remeziškė – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Užvenčio.
Lena Philipsson
Lena Philipsson (g. 1966 m. sausio 19 d. Vetlandoje, Švedijoje) – Švedijos atlikėja, 2004 m. atstovavusi Švedijai Eurovizijos dainų konkurse Stambule, Turkijoje su daina „It Hurts“ ir užėmusi 5 vietą.
SC Kriens
Krynso SC – Šveicarijos futbolo klubas iš Krynso.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1944 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione, kuriame praleido du sezonus.
Loginė mokykla
thumb|Kohcas ir Kokelkornas vokiečių šachmatų kompozitoriai Loginė mokykla – tai viena iš šachmatų kompozicijos krypčių. Ji dar vadinama Naująja vokiškąja mokykla. Jos nuostatų laikosi šachmatų kompozitoriai, nuo XX a. pradžios kuriantys loginius uždavinius. Šių uždavinių sprendimui parengiamas pagrindinis ir vienas, ar keli, paruošiamieji planai. Jie skirti kliūčių, trukdančių pagrindinio plano įgyvendinimui, šalinimui.
Pagrindiniai loginės mokyklos žanrai: trijų, keturių ir daugiau ėjimų uždaviniai. Jų turinį sudaro strateginė kombinacija su tam tikra logine struktūra, kur svarbią reikšmę turi ėjimų (manevrų) tikslo grynumas.
Loginiuose uždaviniuose sutinkamos: indiškoji, Drezdeno, Grimšo, Novotno, Plachutos, laukelių, Hamburgo, Romos temos.
Istorija
thumb| left|Valteris fon Holchauzenas 250px|thumb| right|Francas Palacas
Šios mokyklos pradininkais laikomi vokiečių šachmatų kompozitoriai Johanas Kohcas (1843–1918) ir Karlas Kokelkornas (1843–1914), prieš tai pasižymėję kaip senosios vokiškosios mokyklos puoselėtojai. Jų knyga „Das Indische Problem“, 1903 m. išleista Potsdame, davė pradžią naujosios vokiečių mokyklos formavimuisi. Loginės mokyklos šachmatų uždavinio pirmtaku galima laikyti austrų kompozitorių A. Civinskį (1829–1905) paskelbusiu eilę uždavinių su tiksliai išreikšta loginio uždavinio konstrukcija ir su teminiais klaidinančiais pėstininkais.
Valteris Holchauzenas (1876–1935) savo knygoje „Logika ir tikslo grynumas naujajame vokiškajame uždavinyje“ (Logik und Zweckreinheit im neudeutschen Schachproblem (Leipcigas, 1928)) patikslino eilę sampratų (paruošiamieji ir sprendžiamieji manevrai) ir parengė fokalinę temą (1908). Francas Palacas (1896–1945) atrado Hamburgo temą, paskelbė loginių kombinacijų antiformos teoriją. Fridrichas Paličas (1889–1932) Romos temos pagrindu pasiūlė naują Drezdeno temą.
Vertingą indėlį į loginės mokyklos teoriją ir praktiką įnešė ir kiti vokiečių kompozitoriai: Josefas Johanas Brojeris (1903–1981) Herbertas Grazemanas (1917–1983), Adolfas Kremeris (1898–1972) , Hansas Rėmas (1942–) , Karlas Fabelis (1905–1975) Hansas Feteris 1894–1973) , Verneris Špekmanas (1913–2001) , o taip pat, kompozitoriai iš kitų šalių: Erichas Bruneris (1885–1938) , Josefas Halumbirekas (1891–1968) , Erichas Cepleris (1898–1980) , Štefanas Šneideris (1908–1980) , Leonidas Kubelis (1891–1942) , Josifas Krichelis (1931–1988) , Valentinas Rudenka (1938–2016) , Aveniras Popandopulas (1920–1988) , Jakovas Vladimirovas (1935–) , Rafaelis Kofmanas (1909–1988) ir kt.
Loginis uždavinys
Bandomasis žaidimas – tai visuma nuoseklių baltųjų ir juodųjų ėjimų leidžianti nustatyti kliūtis, trukdančias pagrindinio plano įvykdymui.
Paruošiamasis planas – tai paruoštas baltųjų figūrų manevras nustatytoms kliūtims įveikti. Jei po šio manevro pravedimo atsirado naujų kliūčių, ruošiami ir nuosekliai įgyvendinami papildomi (antras ir tt.) paruošiamieji planai.
Kai manevras susijęs tik su baltųjų figūrų padėties pakeitimu, jis vadinamas tiesioginiu, o kai juodųjų figūrų– šalutiniu.
Antras būtinas loginių uždavinių bruožas – paruošiamojo plano tikslo grynumas. Tai reiškia, kad jis privalo turėti vienintelį tikslą – pašalinti bandomojo žaidimo metu nustatytą pagrindinio plano įvykdymo kliūtį.
Figūros judėjimas per šachmatų lentos laukelį, kuriame ateityje ji bus figūros užstota, vadinamas kritiniu ėjimu, o laukelis – kritiniu laukeliu. Figūros ėjimas priešinga kryptimi, siekiant ateityje išvengti galimo užstojimo, vadinamas antikritiniu ėjimu.
Loginių kombinacijų turinys remiasi dviejų taktinių idėjų: figūrų veikimo linijų užstojimo ir figūrų atitraukimo grupėmis.
Hanso Feterio uždavinyje po bandomojo žaidimo paaiškėjo, kad pagrindinio plano įvykdymui kliudo juodųjų bokštas: '''1. Žf7? Bc5! 2. Vg5+ Bxg5'''. Panaudojus pirmą paruošiamąjį planą, siekiant atitraukti bokštą iš 4-os vertikalės: '''1. Rd8! Bdx8 paaiškėjo, kad laukelio g5''' gynyba  juodųjų bokštu  iš 5-os horizontalės yra pakankama.
Ir tik panaudojus dar vieną paruošiamąjį planą: '''1. Bb7! Rxb7 atsiranda galimybė naudoti pirmąjį paruošiamąjį planą – 2. Rd8! Bxd8 ir pagrindinį planą 3. Žf7 Bd5 4. Vf3#'''. Matas juodųjų karaliui valdove iš laukelio f3 pasidarė įmanomas po to, kai juodųjų rikis, kirsdamas bokštą ant b7, perėjo per kritinį laukelį d5, kurį, besigindamas nuo mato savo karaliui laukelyje g5, buvo priverstas užimti juodųjų bokštas, užstodamas juodųjų rikio veikimo įstrižainę.
Kiti pavyzdžiai
J. Kotcas ir K. Kokelkornas 1905 m. skelbia uždavinį su nauja  Romos tema. Uždavinyje baltieji gali eiti 1.Ve2 grasindami '''2. Rd3 ir 3. Vc2#'''. Tačiau juodieji gali tai sutrukdyti eidami '''1. Re7-g5 2. Rd3 Rxe3'''. Kad pašalintų šią kliūtį baltieji aukoja žirgą ir atitraukia juodųjų rikį į gretimą įstrižainę: 1. Žd6 Rxd6 (baltieji grasino 2.Že4#). Dabar analogiška juodųjų gynyba yra nepakankama: '''2. Ve2 Rf4 3. Exf Kxd4 4. Ve5#.''' Romos temos esmę sudaro toks juodųjų figūros atitraukimas, kuris veda į pakankamą juodųjų figūros gynybinių pajėgumų susilpninimą, neleidžiantį vykdyti ankstesnės gynybos užduoties. Po šio uždavinio atsirado kitų, paremtų gynybos ėjimo pakeitimo idėja, kuri tapo antra pagrindine mokyklos tematikos sritimi. thumb| left| Erichas A. Bruneris Be tematikos plėtros loginės mokyklos vystymasis vyko ir paruošiamojo plano apsunkinimo kryptimi. V. Holchauzeno uždavinyje pagrindinis planas būtų skelbti juodųjų karaliui |matą rikiu iš laukelio f6. Tačiau iš karto tai nepavyksta: '''1.Rh4? dėl 1…Bd6'''. Baltieji įvykdo dviejų ėjimų paruošiamąjį planą, susidedantį iš juodųjų bokšto kritinio ėjimo ir sekančio jo užstojimo kitu bokštu: '''1.Re1 Bb3 2. Rf2 Bcb5, ir tik dabar 3. Rh4, grasinant 4.Rf6'''. Gynybos nebėra: 3…Bb6 4.Bd5#.
Plačią loginės mokyklos tematiką sudaro figūrų sudvejinimas. Viena iš populiariausių – Tertono tema, paprastai vykdoma su skirtingomis figūromis: rikiu ir valdove, ar bokštu ir valdove. E. Brunerio 1910 m. uždavinyje pateiktas dviejų bokštų sudvejinimo pavyzdys. Jame tam, kad juodieji išvengtų pato, baltiesiems reikia patraukti bokštą c4. Bandymas su ėjimu 1 Bf4? nepasiteisina : 1….Kxc5 Bgg4 Kc6 Bc4+ Kd7! Todėl reikia baltiesiems bokštu eiti toliau - 1.Bh4, nes, sudvejinus bokštus, juodųjų karalių matuotų bokštas iš laukelio g4, kartu atverdamas ir rikio laukelyje h3 veikimo įstrižainę: '''1….Kxc5 Bgg4 Kc6 3. Bc4#'''
J.Kotco ir K. Kokelkorno 1911 m. uždavinyje bandymas iš karto žaisti '''1. Vh7 su grasinimu 2. Vb1# nepavyksta dėl juodųjų figūrų užstojimo laukelyje e4'''. Todėl pradžioje reiktų žaisti '''1. Vf7 Rd5 2 Va7 Ba4 ir tik dabar 3. Vh7'''. Dabar juodieji gali kelią užstoti valdovei arba rikiu, ar bokštu, bet tai nepadeda nes dabar juodųjų figūros pačios viena kitai užstoja veikimo linijas ( Grimšo tema) : '''3…Re4 4. Vh4#, arba 3...Be4 Vh1#'''. Šitame uždavinyje matome kritinius figūrų ėjimus, bet jų charakteris skiriasi nuo indiškosios temos. Ten baltieji kritinius ėjimus ir užstojimus atlieka savo figūromis, o čia, gindamiesi priversti daryti juodieji.
Apkalu
thumb|180px|Nimrudo apkalu
Apkalu – septyni išminčiai Mesopotamijos mitologijoje, gyvenę prieš tvaną, žmonijos mokytojai, kultūros nešėjai. Jiems neretai priskiriamas ir Adapa iš Eridu miesto.
Septyni išminčiai minimi Naujosios Babilonijos karalystės ir Asirijos imperijos laikų ritualiniuose tekstuose. Juose nurodomi išminčių vardai bei miestai, iš kurių jie kilę, tačiau esama skirtingų tradicijų. Septyni išminčiai minimi ir Gilgamešo epe, teigiama, kad jie pastatę Uruko sienas. Eros epe apkalu vadinami „septyniais Apsu išminčiais“, jų viešpačiu įvardijamas dievas Ea. Kaip ir pastarasis, apkalu pasižymėję didžia išmintimi. Dvikalbiame ritualiniame tekste iš Ninevijos nurodoma, kad apkalu supykdę dievus ir šie septynis išminčius ištrėmę į Apsu. Asirų ritualiniuose tekstuose aprašyta, kaip turėtų atrodyti septynių išminčių statulėlės. Kai kurios iš jų turėjo būti žmogaus pavidalo, kitos – su žuvų žvynais, dar kitos – su sparnais ir paukščių galvomis. Šios statulėlės atliko apsauginę funkciją.
Septyni išminčiai siejami su babiloniečių istoriko Beroso minimomis aštuoniomis būtybėmis, „pirmosiomis dienomis“ pasirodžiusiomis iš jūros. Pirmoji iš jų – Oanas, paskutinioji – Odakonas. Oanas, manoma, atitinka Adapą. Beroso teigimu, šias žuvų pavidalo būtybes prieš tvaną pasiuntęs dievas Ea. Jos turėjusios mokyti žmones.
Sigitas Paulauskas
Sigitas Paulauskas (g. 1955 m. sausio 3 d. Seredžiuje, Jurbarko raj.) – Lietuvos investuotojas, VMG grupės įkūrėjas ir vienintelis akcininkas, mecenatas.
Biografija
1972–1977 m. studijavo Kauno politechnikos institute (dab. KTU), įgijo inžinieriaus-mechaniko specialybės magistro laipsnį. 1977–1980 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto žemųjų temperatūrų laboratorijos vedėjas. 1980–1986 m. Klaipėdos melioracijos statybos valdybos vyriausiasis mechanikas. 1981–1991 m. Klaipėdos rajono „Švyturio“ kolūkis pirmininkas. 1991–1994 m. prekybos namai „VITA“ steigėjas, valdybos pirmininkas. 1994–1999 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ steigėjas, valdybos pirmininkas.
1997–2001 m. Klaipėdos prekybos, pramonės ir amatų rūmai prezidentas. 2002 m. įkūrė UAB „Vakarų medienos grupė“, vykdančią medienos perdirbimo ir investicinę veiklą. 2002–2009 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto globėjų tarybos pirmininkas.
2006–2012 m. ir nuo 2019 m. asociacijos „Lietuvos mediena“ prezidentas ir valdybos pirmininkas. 2006–2011 m. ir nuo 2020 m. Lietuvos žirginio sporto federacijos prezidentas.
Įlankos salų nacionalinis parkas
Įlankos salų nacionalinis parkas – Kanadoje, Britų Kolumbijoje esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 2003 m.
Kraštovaizdžis būdingas drėgnųjų vidutinių platumų miškui. Parkas apima Įlankos salyną, įsiterpusį tarp Vankuverio salos Ramiajame vandenyne ir Šiaurės Amerikos žemyno Džordžijos sąsiauryje.
Parke veisiasi orkos, jūrų kiaulės, ruoniai, ūdros, amerikiniai grifai, ereliai, vanagai.
FC Red Star Zürich
Ciuricho „Red Star“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Ciuricho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1905 m.
Rupšiai (Kelmė)
Rupšiai – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Paramočio.
Selena Quintanilla-Pérez
Selena Quintanilla-Pérez (1971 m. balandžio 16 d. – 1995 m. kovo 31 d.) buvo JAV dainininkė, dainų autorė, atstovė spaudai, modelis, aktorė ir mados dizainerė. Selena, dar vadinama „Tejano muzikos karaliene“, dėl savo indėlio į muziką ir madą tapo viena iš žymiausių XX a. pabaigos Meksikos ir Amerikos moterų. Žurnalas „Billboard“ paskelbė Seleną dešimto dešimtmečio klausomiausios muzikos atlikėja Lotynų Amerikoje, o po mirties atsiradusi Selenos vardinė MAC kosmetika tapo perkamiausia įžymybių kolekcija visoje istorijoje. Žiniasklaida ją pavadino „Tejano Madonna“ dėl drabužių pasirinkimo. Ji taip pat priskiriama prie įtakingiausių visų laikų Lotynų Amerikos menininkų ir yra vertinama už tai, kad išgarsino muzikos žanrą pagrindinėje rinkoje.
Muzikos srityje ji debiutavo 1981 m. kaip grupės „Selena y Los Dinos“, kuriai priklausė brolis A.B. Quintanilla ir sesuo Suzette Quintanilla, narė. Profesionaliai  įrašinėti muziką pradėjo 1981 m. Ją dažnai kritikuodavo už „Tejano“ muzikos atlikimą. Tai buvo muzikos žanras, kuriame dominavo atlikėjai vyrai. Tačiau jos populiarumas išaugo po to, kai 1987 m. laimėjo „Tejano“ muzikos apdovanojimą metų moterų vokalistės kategorijoje. Šį apdovanojimą Selena laimėjo devynis kartus iš eilės. 1989 m. Selena pasirašė sutartį su „EMI Latin“ ir tais pačiais metais išleido savo debiutinį albumą. Jos brolis tapo pagrindiniu muzikos prodiuseriu ir dainų kūrėju.
Selena išleido albumą „Entre a Mi Mundo“ (1992), kuris aštuonis mėnesius iš eilės užėmė pirmąją vietą JAV „Billboard“ regioninių meksikiečių albumų sąraše. Komercinė albumo sėkmė paskatino muzikos kritikus tai pavadinti „proveržiu“ jos muzikinėje karjeroje. Vienas jos singlų „Como la Flor“ tapo viena populiariausių jos dainų. „Live!“ (1993)  tapo geriausiu meksikiečių / amerikiečių albumu 1994 m. „Grammy“ apdovanojimuose. 1994 m. Selena išleido „Amor Prohibido“, kuris tapo vienu perkamiausių lotynų albumų Jungtinėse Valstijose. Muzikos kritikai laikė ją atsakinga už pirmąją „Tejano“ muzikos epochą, kuri tuo metu tapo vienu iš populiariausių lotynų muzikos subžanrų. Selena visame pasaulyje pardavė apie 30 milijonų plokštelių, todėl ji laikoma viena iš daugiausiai savo plokštelių pardavusių moterų dainininkių lotynų muzikoje.
Gyvenimas ir karjera
Selena Quintanilla gimė 1971 m. balandžio 16 d. Leik Džeksone, Teksase. Ji buvo jauniausias vaikas šeimoje. Tėvas Abraham Quintanilla  – buvęs dainininkas. Selena buvo auginama kaip Jehovos liudytoja. Merginos muzikinius gabumus pastebėjo tėvas, kai Selenai buvo šešeri. 1981 m., kai Selenai jau buvo 10 metų, tėvas atidarė savo pirmą restoraną, kuriame Selena su broliu Abrahamu III (grojo bosine gitara) ir sese Suzetee (grojo būgnais) dažnai atlikdavo muzikinius pasirodymus. Praėjus vieneriems metams restoranas užsidarė dėl pasaulinės naftos krizės sukelto ekonominio nuosmukio. Šeima nebeturėjo pinigų, dėl to buvo iškeldinta iš namų. Netrukus jie įsikūrė Corpus Christi mieste, Teksase. Selena Quintanilla įkūrė grupę „Selena y Los Dinos“, kurios prodiuseriu tapo tėvas Abraham. Kadangi šeima vertėsi sunkiai, grupė grojo ne tik vestuvėse, mugėse, įvairiose šventėse, bet ir gatvėse.
Selenos populiarumas ir pasirodymų skaičius sparčiai augo, pasirodymų tvarkaraštis įsiterpdavo į mokyklos tvarkaraštį, todėl, tėvo sprendimu, Selena praleisdavo pamokas. Ja susirūpino mokyklos mokytojai, viena iš jų grasino paskųsti šeimą Teksaso švietimo tarnybai. Nepaisant visko, Selena, būdama septyniolikos, baigė Amerikos korespondencijos mokyklą Čikagoje ir įstojo į Luizianos valstijos universitetą.
Kad  šeima galėtų patogiai keliauti į pasirodymų turus, Abraham atnaujino seną autobusą ir pavadino jį „Big Bertha“. Pirmaisiais turo metais grupė dainavo tam, kad turėtų už ką nusipirkti maisto. Šeimai vos užteko pinigų kurui. 1984 m. Selena įrašė savo pirmąjį albumą „Selena y Los Dinos“, skirtą „Freddie Records„“. Nepaisant noro dainas įrašyti anglų kalba, Selena įrašė ir Tejano muzikos kompozicijas. Tejano muzika – ispanų kalba, dažniausiai vyrų, dainuojamas muzikos žanras, turintis vokiečių įtakos,  polkos, džiazo ir kantri muzikos. Šį muzikos žanrą išpopuliarino meksikiečiai, gyvenantys JAV. Abraham Quintanilla, Selenos tėvas, manė, kad Selena turėtų įrašyti muzikines kompozicijas, susijusias su jos paveldu, todėl albumo įrašymo metu Selena, padedama tėvo, turėjo išmokti ir ispanų kalbos fonetiškai. 1985 m., norėdama pareklamuoti savo albumą, Selena apsilankė populiarioje ispanų kalbos radijo programoje „Johnny Canales Show“, kurioje ji ir toliau lankėsi keletą metų. Netrukus Seleną atrado muzikantas Rudy Trevino. Šis muzikantas įkūrė Tejano muzikos apdovanojimus, kuriuose 1987–1996 m. Selena Quantanilla laimėjo „Metų moters vokalistės“ apdovanojimą.
„Selena y Los Dinos“ grupė dažnai buvo engiama dėl grupės narių amžiaus ir dėl to, kad Selena buvo jų pagrindinė dainininkė. Prodiuseriai teigė, kad Selena niekada nebus populiari, nes ji buvo Tejano muziką dainuojanti moteris, nors istoriškai šiame žanre dominavo tik vyrai dainininkai. 1988 m. Selena Quintanilla  išleido dar penkis albumus: „Alpha“ (1986), „Munequito de Trapo“ (1987), „And the Winner is …“ (1987), „Preciosa“ (1988) ir „Dulce Amor“ (1988).
Nužudymas
Selena Quintanilla-Pérez buvo nušauta 1995 m. kovo 31 d., kai jai buvo 23 metai. Selenos žudikė – Yolanda Saldívar, dainininkės gerbėjų klubo įkūrėja. Yolanda buvo laikoma didžiausia Selenos fane. Selena ir Yolanda susidraugavo netrukus po to, kai pastaroji įkūrė Selenos gerbėjų klubą. 1994 m. Selena įkūrė savo butiką, jame Yolanda Saldivar užėmė asistentės pareigas, vėliau tapo parduotuvės vadove. Po aštuonių mėnesiu Yolanda Saldivar persikėlė iš San Antonijaus į Corpus Christi, kad galėtų būti arčiau Selenos. Pasak žmonių, pažinojusių Yolandą Saldivar, ji buvo tarsi apsėsta Selenos gyvenimu. Moteris, gyvenusi tame pačiame bute su Yolanda, teigė, kad Yolanda ne tik turėjo pasikabinusi Selenos Quintanillos-Pérez nuotraukas, bet ir visas butas atrodė tarsi šventykla.
1994 m. gruodžio mėnesį butikuose ėmė mažėti  darbuotojų skaičius. Pasak atleistų darbuotojų, Saldivar dažnai atleido darbuotojus, kurie jai nepatiko. Parduotuvių darbuotojai reguliariai skundėsi Selenai dėl Yolandos Saldivar elgesio, tačiau ji nekreipė dėmesio į pretenzijas, nes manė, kad Saldivar nepakenks jos mados verslui. 1995 m. sausio mėn. Selenos mados dizaineris Martinas Gomezas, jos pusseserė Debra Ramirez ir klientai išreiškė susirūpinimą dėl Saldivar elgesio ir valdymo įgūdžių.
Pasak Abraham Quintanilla, Selenos tėvo, 1995 m. sausio mėn. jis sulaukė daug skambučių iš Selenos gerbėjų, kurie teigė, kad sumokėjo už narystę „Selena“ gerbėjų klube, tačiau nieko negavo. Yolandos Saldivar veikla sukėlė dar daugiau abejonių, todėl tėvas pradėjo tyrimą. Jis sužinojo, kad Saldivar, kontroliuodama Selenos butiką ir gerbėjų klubą, pasisavino daugiau nei 30 000 JAV dolerių. Abraham Quintanilla pateikė Yolandai įrodymus apie dingusias lėšas ir liepė pateikti faktus, paneigiančius jo kaltinimus, nes kitu atveju kreipsis į policiją. Selenos tėvas uždraudė Saldivar toliau palaikyti ryšius su Selena, tačiau pati Selena nenorėjo nutraukti jų draugystės, ji manė, kad Yolanda reikalinga, norint sėkmingai įgyvendinti drabužių liniją Meksikoje.
Po kurio laiko Selena sutiko susitikti su Yolanda „Day’s Inn“ viešbutyje, kad esą atgautų tam tikrus finansinius dokumentus. Tuomet moteris ir nušovė Seleną. Saldivar šovė į petį, pažeidė arteriją, dėl to Selena neteko daug kraujo. Jau būdama sunkios būklės Selena nubėgo link vestibiulio, palikdama 119 metrų ilgio kraujo pėdsakus. Ji sugriuvo ant grindų, kai darbuotojas iškvietė pagalbos tarnybas. Seleną į ligoninę atvežė jau negyvą, tačiau greitosios pagalbos gydytojai nusprendė pabandyti ją atgaivinti. Kardiologas Louis Elkins tęsė gydymą ir atliko operaciją. Po 50 minučių trukusios operacijos 13.05 val. buvo paskelbta, jog Selena mirė dėl didelio kiekio kraujo netekimo ir širdies sustojimo. Po devynias valandas trukusios policijos operacijos Yolanda pasidavė. Pati Yolanda teigė, kad tai buvo nelaimingas atsitikimas ir vykstant teismui 1995 m. spalį neigė savo kaltę. Yolanda buvo apkaltinta pirmo laipsnio nužudymu ir nuteista kalėti iki gyvos galvos. Didžiąją dalį bausmės atliko vienutėje dėl savo pačios saugumo. Po interviu su Yolanda Saldivar 1995 m. „The Dallas Morning News“ žurnalistai teigė, kad jos atsidavimas Selenai buvo tapęs manija.
=== Laidotuvės === Balandžio 1 d. „Bayfront Plaza“ Corpus Christi mieste gerbėjai surengė budėjimą, į kurį susirinko 3000 žmonių. Renginio metu buvo paskelbta, kad kitą dieną bus galimybė atsisveikinti su Selena Bayfront auditorijoje. Gerbėjai laukė išsirikiavę beveik mylios ilgio eilėje (1,6 km). Likus valandai iki durų atidarymo pradėjo sklisti gandai, kad karstas tuščias ir tai paskatino Quintanillų šeimą palikti atvirą karstą. Su Selena Quintanilla – Perez atsisveikino apie 30 000 – 40 000 gerbėjų. Daugiau kaip 78 000 pasirašė užuojautos knygoje. Selenos šeimos prašymu fotografavimas buvo uždraustas.
Statula
Selenos muzika ir išgyvenimai palietė daugybės žmonių širdis. Ji buvo įkvėpimo šaltinis filmų, knygų, meno kūrėjams. Todėl susižavėjęs Selena, H. W. Tatum jos garbei padarė bronzinę statulą. Kasmet daugiau nei 30 000 žmonių atvyksta iš viso pasaulio aplankyti memorialą, esantį tik keleto mylių atstumu nuo „Seaside Memorial Park“, kuriame palaidota Selena. Be to, 2016 m. rugpjūčio 30 d. Madame Tussauds populiariame vaško muziejuje Holivude atsirado ir Selenos vaškinė statula. Ji aprengta panašiais drabužiais, kuriais Selena vilkėjo koncerte 1993 m. Korpus Krisčio mieste.
Muziejus
Selenos Quintanillos – Perez muziejų įkūrė šios garsios dainininkės šeimos nariai, norėdami ją pagerbti. Leopardo gatvėje, Corpus Christi miestelyje esančiame muziejuje yra jos sceninių drabužių deriniai, automobilis, Grammy apdovanojimas, karališkasis „Faberge“ kiaušinis ir kiti jos atminimą primenantys daiktai. Jame galima apžiūrėti įrašų studiją, kurioje Selena įrašė savo garsųjį albumą „Dreaming of You“. Muziejuje vyrauja mėgstamiausios dainininkės spalvos – purpurinis aksomas, purpurinis kilimas, violetinės spalvos sienos. Selenos muzika skamba visame muziejuje. Televizija, grojanti įrašytus tiesioginius pasirodymus, demonstruoja visą širdį ir sielą išliejusios Selenos scenos pasirodymų epizodus.
Fiesta de la Flor
2015 m. Selenos Quintanillos šeimos iniciatyva buvo surengtas dviejų dienų muzikos festivalis „Fiesta de la Flor“, skirtas pagerbti Selenos gyvenimą bei palikimą. Šį festivalį surengė balandžio mėnesį, tą patį savaitgalį, kai buvo šios garsios dainininkės gimtadienis. Per trejus metus šis festivalis pritraukė daugybę žmonių į Corpus Christi miestą.
Salopelkis
Salopelkis – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Liolių.
Antonio Giovinazzi
Antonio Džiovinaci (g. 1993 m. gruodžio 14 d., Martina Frankoje, Italijoje) – italų automobilių lenktynininkas. Jis užėmė antras vietas 2015 m. FIA Europos „Formulės 3“ čempionate ir 2016 m. tarptautinėje „GP2 serijoje“, kur lenktyniavo su „Prema“ komanda ir penkis kartus laimėjo lenktynes ir iš viso aštuonis kartus užkopė ant podiumo.
2017 m. sezonui „Formulės 1“ „Ferrari“ komanda jį pasirinko būti jų trečiuoju ir atsarginiu lenktynininku. Jo debiutinės „Formulės 1“ lenktynes įvyko Australijoje, kur jis „Sauber“ komandoje pakeitė Pascal Wehrlein.
Formulės 1 rezultatai
(legenda) (paryškinta – pole pozicija; kursyvu – greičiausias ratas) * Sezonas vis dar tęsiasi.
Grandė (Parana)
Grandė  – upė pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje; viena iš Paraną sudarančių upių. Prasideda Mantikeiros kalnagūbryje. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi Brazilijos plokščiakalniu. Žemupyje sudaro ribą tarp Minas Žeraiso ir San Paulo valstijų. Susilieja su Paranaibos upe ir suformuoja antrą pagal ilgį Pietų Amerikos upę Paraną.
Didžiausi intakai: Aiuruoka, Das Mortešas, Žakarė, Sapukajus, Pardas. Vaga slenkstėta. Ant upės įrengta keletas galingų hidroelektrinių su tvenkiniais (Furnaso, Peišotoso, Agua Vermeljos). Laivuojama atskiruose ruožuose.
Skėriškė
Skėriškė – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Liolių.
Telšių valsčius
Telšių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Telšiai.
Istorija
Minimas nuo 1527 m., kai Telšių valsčius (pavietas) priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. Prie jo tikriausiai prijungtas Grūstės valsčius. Atkurtas po I pasaulinio karo. 1947 m. lapkričio 6 d. dalis teritorijos perduota naujam Ubiškės valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Telšių rajonui (12 apylinkių).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 9389 žmonės:
Utrera
Utrera  – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Sevilijos provincijoje, 25 km į pietryčius nuo Sevilijos, prie Arojo de la Antigvos upės. Per miestą eina Sevilijos–Kadiso geležinkelis. Vystoma maisto (aliejaus, malimo), tekstilės (vilnos, medvilnės) pramonė, turizmas. Yra teatras, XIV a. mauriška pilis, XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia, XV a. Šv. Jokūbo bažnyčia.
Utrera garsėja švenčių tradicijomis: vyksta daug turistų pritraukiantis kasmetinis karnavalas (vasario pabaigoje), Didžiosios savaitės ir kitos religinės šventės, flamenko festivalis. Miestas didžiuojasi flamenko ir koridos tradicijomis.
Istorija
Utreros vietovė gyvenama nuo 3 tūkstm. pr. m. e. Per Utrerą ėjo svarbus romėnų kelias Via Augusta. Utrera rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1253 m. Prie Kastilijos karalystės prijungta 1340 m. Utera XVI a. suklestėjo, tapo antru svarbiausiu regiono miestu po Sevilijos, tačiau 1649 m. labai nukentėjo nuo maro ir ėmė netekti savo reikšmės. Taip pat nukentėjo per XIX a. pr. prancūzų okupacijos pilietinį karą.
Puskaskvos nacionalinis parkas
Puskaskvos nacionalinis parkas – Kanadoje, Ontarijuje esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1978 m.
Kraštovaizdis būdingas taigai, pasižymi ilgiausiu nepaliestu didžiųjų ežerų krantu. Įrengti pėsčiųjų takai, stovyklavietės. Prie Aukštutinio ežero krantų įsikurusiame parke sutinkami juodieji lokiai, briedžiai, kanadinės lūšys, vilkai. Karibu, spėjama, išnyko dėl vilkų medžioklės.
Karaliaus Jurgio įlankos salų nacionalinis parkas
Karaliaus Jurgio įlankos salų nacionalinis parkas – Kanadoje, Ontarijuje, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1929 m.
Parkas apima 63 salas Karaliaus Jurgio įlankoje, dalį vieno iš didžiausių gėlo vandens archipelagų pasaulyje. 2004 m. įkurtas biosferos rezervatas, kuris driekiasi ir už parko ribų, Didžiųjų ežerų apylinkėse. Vystomas vandens turizmas.
Parke sutinkama karibu, baltauodegiai elniai, briedžiai, juodieji lokiai, vilkai, rudosios lapės, pilkosios lapės, kojotai, kanadinės lūšys, rudosios lūšys, ursonai, meškėnai, kanadiniai bebrai, burundukai, voverės. Jame taip pat veisiasi įvairūs varliagyviai, ropliai. Atokesnėse salose peri kiriniai, žuvėdriniai paukščiai.