cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvas
Istorija
Vėliau buvo iškelta idėja naudoti tą patį variklį horizontaliam ir vertikaliam skrydžiui. Rolls-Royce sukūrė turboventiliatorinį variklį Bristol Siddeley Pegasus, kuris naudojo besisukančius vamzdžius varomosios jėgos kampui keisti. Šis variklis buvo panaudotas eksperimentiniam lėktuvui Hawker P.1127, pirmą skrydį atlikusiam 1960 m. Vėliau jo pagrindu buvo pastatytas Hawker Siddeley Kestrel FGA.1 ir pradėta vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvų programa Hawker Siddeley Harrier. Viršgarsinio VKT lėktuvo Hawker Siddeley P.1154 kūrimas buvo nutrauktas 1965 m.
thumb|250px|right|[[V-22 Osprey su kraipomais turbosraigtiniais varikliais.]] 1971 m. bandomąjį skrydį atliko pirmasis ir vienintelis Tarybų Sąjungos vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvas Jak-38, išvystytas iš eksperimentinio Jak-36. Iki sugriūnant Sovietų Sąjungai buvo kuriamas Jak-38 įpėdinis – Jak-141. Atlikus kelis bandomuosius prototipo skrydžius, 1991 m. programa buvo nutraukta dėl sumažėjusio finansavimo.
Taip pat buvo kuriami ir eksperimentiniai lėktuvai su kraipomais turbosraigtiniais varikliais, kurie buvo naudojami vertikaliam kilimui ir horizontaliam skrydžiui. Pirmuosius eksperimentinius modelius sukūrė JAV kompanija Bell Helicopter Textron. Pirmasis, Bell XV-3, buvo pastatytas 1953 m. ir pirmą skrydį atliko 1966 m. O 1972 m. buvo pradėtas konstruoti Bell XV-15, pirmąjį skrydį atlikęs 1977 m.
Šiuo metu naudojamas vienintelis tokio tipo lėktuvas – V-22 Osprey, kurį savo karinėse oro pajėgose turi JAV.
FlightGear
FlightGear atviro kodo laisvai platinamas skrydžio imitatorius. Žaidėjas ekrane mato vaizdą pro priekinį lėktuvo stiklą, veikiantį prietaisų pultą ir klaviatūros pagalba valdo lėktuvą. Galima skristi virš bet kurios pasaulio vietos, nors automatiškai sugeneruotame virtualiame pasaulyje, tarkime, Kuršių Nerija atrodo gana varganai (vietoj kopų driekiasi arimai). Tačiau tinklalapyje yra ir geriau sutvarkytų vietų sąrašas.
thumb|250px|Lėktuvas kyla iš virtualaus [[Palangos oro uostas|Palangos oro uosto]] Žaidėjas gali pasirinkti vieną iš keleto galimų lėktuvo modelių. Tarp jų esama kovinių, tačiau jie neginkluoti.
Pagrindinis žaidimo privalumas – atviras kodas ir atviri formatai. Todėl galima panorėjus kurti savo lėktuvus bei kurti įvairius virtualaus pasaulio trimačius objektus (kopas, televizijos bokštus ir panašiai). Šiuos objektus nelabai sudėtinga „pastatyti“ norimoje pasaulio vietoje, nurodant geografines koordinates. Naudojami įvairūs standartiniai trimačių objektų modelių formatai. Dauguma lėktuvo duomenų aprašyta XML. Galima kurti ir pagal nustatytą algoritmą judančius objektus (plaukiančius laivus ir pan).
Galima pasirinkti norimą orą. Skrendant naktį, mėnulis, planetos ir apie 600 žvaigždžių matyti ten, kur ir turi būti pagal geografinę padėtį bei skrydžio laiką.
Kompiuterių tinklo pagalba keli žaidėjai gali skristi kiekvienas savo lėktuvu tame pačiame virtualiame pasaulyje, treniruodamiesi atlikti įvairius koordinuotus veiksmus.
Žaidimas sukurtas dirbti Linux aplinkoje, bet šiuo metu jau gana neblogai veikia ir Windows, Mac OS X, FreeBSD, Solaris bei IRIX versijos. Žaidimas turi GPL licenziją. Tinklalapyje rašoma, jog „…kol laikomasi GPL taisyklių, žaidimas gali būti laisvai kopijuojamas ir platinamas“.
2005 m. FlightGear 0.9.8 apdovanotas SOFTPEDIA „100 % FREE“ prizu.
Kuzava
Kuzava  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Čeremchos, apie 26 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 67 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1984 m. įkurta Kuzavos Šv. Barboros parapija. Kaime stovi ''Šv. Varvaros'' cerkvė.
Puvočių II apylinkė
Puvočių II apylinkė (iki 1950 m. Puvočių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Merkinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Merkinės apylinkės.
Aleksandrs Isakovs
Aleksandrs Isakovs (Aleksandras Isakovas, g. 1973 m. rugsėjo 16 d.) – buvęs Latvijos futbolininkas.
Savo karjerą pradėjo gimtojo miesto Daugpilio komandoje, 1999 m. persikėlė į Rusiją. Ten jis žaidė iki 2001 m., o 2002 m. pasirašė sutartį su Skonto FC klubu. 2006 m. pabaigoje Isakovas paliko „Skonto“ ir grįžo į Daugpilį, kur prisijungė prie Daugpilio „Daugava“ klubo komandos.
Latvijos rinktinėje Aleksandras Isakovas debiutavo 1997 m. liepą rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę. Vėliau jis epizodiškai dalyvavo rinktinės rungtynėse, o stabiliu Latvijos rinktinės žaidėju tapo 2001 m. Kartu su Latvijos rinktine Isakovas pateko ir dalyvavo 2004 m. Europos čempionate Portugalijoje. Savo paskutines rungtynes rinktinėje Aleksandras Isakovas sužaidė 2005 m. lapkritį prieš Baltarusijos rinktinę.
Druskonis
Druskonio ežeras – svarbus turistinis miesto objektas. Šiauriniame jo krante stovi „Linksmoji Vila“, pakrantėmis driekiasi pėsčiųjų takeliai, stovi skulptūros, auga Vijūnėlės parkas, kiek toliau į pietus yra senosios Druskininkų kapinės. Įrengtas fontanas. Vandens pramogos (vandens dviračiai, valtys).
Ežeras nenutekantis, priklauso Vijūnėlės upelio baseinui (Nemuno intakas).
Dėl užpelkėjimo ir užterštumo skleidė itin stiprų tvaiką, tad miesto valdžia nusprendė jį išvalyti. Vandens gylis tada tesiekė apie pusantro metro, todėl yra pagilintas iki 4 m. Atliekant darbus dumble rasti slapti Antrojo pasaulinio karo laikų vokiečių žemėlapiai, kuriuose išdėstyti žvalgybiniai Gardino srities (Baltarusija) objektai.
Pavadinimas
thumb|left|250px|Ežero pakrantė
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai
miniatiūra|Fasadas (2007)
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai – pastatas Vilniaus senamiestyje.
Diego Velázquez de Cuéllar
Diegas Velaskesas de Kueljaras (Diego Velázquez de Cuéllar; g. 1465 m. Kueljare, Ispanijoje – m. 1524 m. birželio 12 d. Santjago de Kuboje) – ispanų konkistadoras, Kubos užkariautojas ir valdytojas.
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai
Istorija
XIX a. pab. būsimųjų rūmų vietoje stovėjo privatūs namai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais naudoti kaip ligoninė. 1944–1963 m. pastatuose veikė Vilniaus 6-oji vidurinė mokykla, kurią iškėlus atsilaisvinusiose patalpose įkurta Vilniaus dailės mokykla ir Lietuvos TSR Švietimo ministerijos respublikinė neakivaizdinė vidurinė mokykla.
1977 m., nugriovus anksčiau rūmų vietoje stovėjusius namus, buvo pastatyti Lietuvos komunistų partijos (LKP) Centro Komiteto (CK) rūmai. 1983–1990 m. juose be LKP CK, taip pat veikė šios partijos laikraščių „Laikas ir įvykiai“ ir „Komunistas“ redakcijos.
Diego Velázquez de Cuéllar
Biografija
Diego Velázquez gimė Kueljare, Segovijos regione. 1493 m. dalyvavo kelionėje į Naująjį Pasaulį su Kristupu Kolumbu. Apsigyveno Espanjoloje. 1511 m. Diego Kolumbo nurodymu pradėjo Kubos užkariavimą. Saloje kūrė ispanų miestus, jų tarpe Havaną ir Santjago de Kubą. Buvo paskirtas salos valdytoju. 1513 m. iniciavo vergų iš Afrikos gabenimą į salą. Organizavo ekspedicijas į vakarus, tarp jų 1517 m. Francisco Hernández de Córdoba kelionę į Jukataną. 1518 m. Diego Velázquez tapo pirmuoju Kubos generalgubernatoriumi, o jo jurisdikcijoje atsidūrė visa Vest Indija. Bandė sustabdyti Ernano Korteso žygį į Meksiką, nusiųsdamas Pánfilo de Narváez armiją. Tačiau Korteso kariai įveikė Narvaesą ir pratęsė kelionę. Po Velasekeso mirties 1524 m., Vest Indijos salų valdymas perduotas Naujajai Ispanijai.
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai
Istorija
1989 m. atsiradus savarankiškajai LKP ir LKP (TSKP), šių partijų Centro Komitetai dalijosi patalpomis. Taip pat buvusių laikraščių redakcijose buvo įkurtas Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas. 1990 m. kovo 27 d. rūmus užėmus sovietinei armijai, iš jų išvyti savarankiškosios LKP CK ir Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas.
1991 m. rugpjūčio 22 d. pastatą palikus sovietinės armijos kariams ir Lietuvos komunistų CK nariams, jis trumpam nenaudotas.
1992 m. sausio mėn. rūmuose įsikūrė LR Vyriausybė.
Nuorodos
Ekskursija po Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmus
Puvočių apylinkė
Puvočių apylinke sovietmečiu vadintos dvi apylinkės:
Henrikas Savickas (1935)
Biografija
Baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete.
Nuo 1960 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. 1989–1992 m. informacijos agentūros ELTA vyriausiasis redaktorius. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Gruzijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Gruzijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Tiaretas
Tiaretas  – miestas vidurio Alžyre, į pietryčius nuo Alžyro miesto; vilajos centras. 176,0 tūkst. gyventojų (2007). Pasižymi labai didele pramonine tarša.
Istorija
Romėnai vietovę vadino Tingurtia, vėliau žinomas kaip Tahertas. VIII–X a. buvo berberų Rustamidų dinastijos sostinė. X amžiuje atiteko Fatimidams, priklausė Tlemseno sultonatui. XVI–XIX a. priklausė Osmanų imperijai, 1843 m. užkariavo Prancūzija, kurie ir suformavo dabartinį miestą.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas tikriausiai berberiškas: berberų kalba Tahert (Tihert) reiškia „stotis“.
Sausis
Sausis (, iš Janus + arius 'Jano mėnuo') – pirmasis metų mėnuo pagal Grigaliaus kalendorių, jį sudaro 31 diena. Normaliais (ne keliamaisiais) metais sausis prasideda ta pačia savaitės diena kaip ir spalis. Keliamaisiais metais sausis prasideda ta pačia savaitės diena, kaip balandis ir liepa. Sausis ir vasaris į kalendorių buvo įtraukti paskutiniai, nes romėnai žiemos į mėnesius neskirstė (žr. romėnų kalendorius). Pirmojo metų mėnesio titulą sausis perėmė iš kovo todėl, kad sausį romėnai paprastai rinkdavo konsulus.
Pavadinimai
Lotyniškasis sausio mėnesio pavadinimas kildinamas iš romėnų durų ir vartų dievo Jano vardo, nes jis atidaro duris naujų darbų pradžiai. Dviveidis dievas Janusas jaunuoju veidu žiūri į ateitį, o senuoju – į praeitį.
Lietuviškai sausu, sausiniu vadintas, nes Lietuvoje šį mėnesį viešpatauja gili žiema, paprastai sninga smulkus, „sausas“ sniegas. Kiti sausio pavadinimai – siekis, vasaris, pavasario mėnuo, žiemaverčio mėnuo. Daug kur jis barsukinis, meškinis, nes barsukas ir meška pusiaužiemį (sausio 25) ant kito šono apsiverčia. Aukštaitijoje įvardijamas ragu, ragučiu, didžiuoju ragučiu, pūsčiu, kas reiškia, kad šis mėnuo gali sušaldyti į ožio ragą. Žvejams tai vėgėlinis mėnuo, nes vėgėlės gerai kimba, medžiotojams – vilkinis.
Lietuvos klimatas
240px|thumb|right|Apšerkšniję medžiai sausį 240px|thumb|right|Apšerkšniję medžiai sausį
Sausis – pats žiemos vidurys, vienas šalčiausių metų mėnesių. Vidutinė temperatūra yra 4-6 °C šalčio. Dažnos pūgos, gausus sniegas ir vėjas. Šiek tiek atšilus, prasideda lijundra, rūkas, plikledis. Kritulių iškrenta apie 25-70 milimetrų.
Dangus aptrauktas sunkiais pilkais debesimis, tik retkarčiais pro juos prasimuša saulė. Žemė giliai įšalusi, nuolat storėja upių ir ežerų ledas.
Diena per sausio mėnesį pailgėja apie 1 valandą 20 minučių.
Kuo laukuose daugiau sniego, tuo geriau šalčius pakelia augalai – žiemkenčiai javai, vaiskrūmiai, vaismedžiai ir netgi bitės aviliuose. Sniegas saugo nuo šalčio augalų šaknis, kaupia drėgmę būsimam derliui.
Zodiakas
Sausio Zodiako ženklai:
Indijos kultūra
Kultūros ištakos
Archeologijos duomenimis, III – II tūkst. pr. m. e. Indijoje, prieš atvykstant į ją arijams, buvusi aukšta vietos gyventojų – dravidų – kultūra. Rastos figūrėlės, amuletai liudija, kad tuo metu vietiniai gyventojai garbino Deivę Motiną, galbūt Šivos (vieno populiariausių hinduizmo dievų) prototipą, tam tikras medžių rūšis (figą), kai kuriuos žvėris (tigrą, dramblį, raganosį, jautį), būtybes, kurių pusę sudaro žmogus, pusę gyvulys, simbolius (pvz., lingą, svastiką).
Įvairovė
thumb|right|240px|Indijos kultūriniai regionai thumb|right|180px|Budizmas – viena iš Indijos religijų Indijos subkontinentas, apimantis dabartines Indijos, Bangladešo, Šri Lankos valstybes, yra tautiškai ir kultūriškai labai įvairus. Jis gali būti dalinamas į daugybę kultūrinių regionų, kurių kiekvienas išvystė savitas kultūrines tradicijas bei papročius. Šiuose regionuose kalbama skirtingomis kalbomis, naudojamos skirtingos rašto sistemos.
Vedų religija ir brahmanizmas
Daug daugiau žinoma apie arijų, maždaug II t – mečio viduryje įsibrovusių į Indiją, religiją. Žinių teikia arijų sukurta seniausias indiškų tekstų korpusas Vedos. Todėl ir pirmoji išsivysčiusi Indijos religijos forma vadinama vedizmu. Vedizmas neturėjo šventyklų, dievų atvaizdų, svarbiausia kulto apeiga buvo aukojimas, kuriam būdingas sudėtingas maginis ritualas. Keli dievai – Agnis (Ugnis), Djausas (Dangus), Indra (Audra, Griaustinis), Prithivė (Žemė), Rudra (Riaumojantysis), Sūrja (Saulė), Vajus (Vėjas), Varuna (Tvarka). I tūkst. pr. m. e. I pusėje vedizmas pamažu transformuojasi į naują religiją – brahmanizmą. Pavadinimas kilo iš ritualinių tekstų – brahmanų – rinkinio. Rėmėsi tomis pačiomis vedų knygomis, kaip ir vedizmas, tik kitaip jas traktavo. Pagal brahmanizmą, mirusio žmogaus siela persikelia į kitą, gimstantį organizmą. Periodiškai pereinama į aukštesnę padėtį užėmančio žmogaus kūną, siela tobulėjanti. Pasiekusi visišką tobulybę, ji susiliejanti su visuotine dvasia Brahmanu. Vyriausieji dievai – Brahma, Višnus, Šiva – sudarė trejybę.
Budizmas ir džainizmas
Apie to paties tūkstantmečio vidurį atsiranda dar dvi religijos – budizmas ir džainizmas. Budizmo pavadinimas kilęs nuo jos įkūrėjo Sidhartos Gautamos, vadinamo Buda. Ankstyvasis budizmas neteikia reikšmės nei ritualui, nei teologijai ir apsiriboja tik moralės ir meditacijos principais. Šios doktrinos pagrindą sudaro „keturios tauriosios tiesos“: 1) yra kančia; 2) yra kančios priežastis; 3) yra kančios įveikimas; 4) yra kelias kančiai įveikti. Budistai medituodami, remdamiesi „kilniojo aštuonlinkio kelio“ mokymu siekia įveikti tris svarbiausias aistras (geidulį, neapykantą ir klaidingą žinojimą) ir užgesinti savyje troškimą būti. Taip jie panaikins savyje kančią – pasieks nirvaną. Džainizmo pavadinimas irgi kilo nuo įkūrėjo – Vardamanos, vadiamo Džina (nugalėtoju). Džainizmas nepripažįsta nei dievų, nei demonų, antgamtinėmis būtybėmis laiko tik tobulybę pasiekusius žmones – titankarus. Kaip ir budistai, džainistai siekia nutraukti ryšius su materialiu pasauliu ir pasiekti nirvaną. Tačiau šios religijos Indijoje netapo vyraujančiomis.
Hinduizmas
Hinduizmas turi tris pagrindines kryptis – šaivizmą ir vaišnavizmą. Hinduizmas kritiškai žiūrėjo į budizmą ir džainizmą, pripažino Vedų autoritetą, kastas, reinkarnaciją ir karmos dėsnį. Šalia Višnaus ir Šivos, garbinama ir daugybė vietinių dievybių, šventų gyvulių, kalnų, upių ir panašiai. Nuo XIII a. arabų užkariautojai pradėjo skleisti Indijoje islamą, kuris iš dalies išstūmė budizmą, susiaurino džainizmo įtaką, iš dalies reformavo hinduizmą, siekė net sujungti šias dvi religijas. Dabar 85 % Indijos gyventojų yra hinduistai, 10 % musulmonų, 2,3 % krikščionių, likusieji budistai, džainistai ir kiti.
Filosofija
Indų filosofija vystėsi nepriklausomai nuo Vakarų filosofijos. Joje skiriami trys periodai.
Muzika
Indų muzika pasižymi muzikos stilių ir formų įvairove. Apima klasikinę, religinę, teatro, šokio ir šiuolaikinę populiariąją (daugiausia kinofilmų) muziką. Muzika, anot indų, dievų dovana žmonėms, dievų kalba, duota geriau suprasti save, išgirsti dangaus balsus. Sakoma, jog Rytų žmogų muzikos išmokė gamta. Indai kūrė muziką garsais, paimtais iš gyvosios gamtos, o ne iš besielių daiktų – mėgdžiojo gyvūnus, paukščius. Septynios gaidos: sa, ri, ga ma, pa, dha, ni. Indija pagrįstai gali vadintis pasaulio muzikos tėvyne. Traktatai apie muziką Indijoje buvo rašomi jau gilioje senovėje. Indų melodija, sukurta pagal griežtą schemą, vadinasi raga. Indai ragą įsivaizduoja karaliumi, turinčiu penkias žmonas – ragines, kurių kiekviena dar po aštuonis vaikus – raginukus. Todėl raga lyg visa karaliaus, valdovo, Dievo giminė. Skiriama Šiaurės Indijos – Hindusthani, ir Pietų Indijos – Karnataka muzika. Pastarosios pradininkas Purandara Dasa (1480(94?)–1564). Žymiausias Pietų Indijos Karnataka stiliaus kompozitorius – Tjagaradža (1767–1847).
Architektūra
thumb|right|250px|[[Eloros urvas]] Indų architektūra savo poveikiu ir formų turtingumu Azijoje užima centrinę vietą. Jos įtaka siekia Indonezijos salas, Kiniją, Korėją ir net Japoniją. Indų architektūrą lėmė trys pagrindinės krašto religijos, sudarydamos savitus stilius. Budizmo stilius labiausiai reiškėsi Indijos šiaurėje ir Ceilone 250 m. pr. m. e. – 750 m. e. laikotarpyje. Šiam stiliui būdingi trejopi statiniai – stūpos, savotiškai aptverti piliakalniai, ypač garsi Bhopalo valstijoje Sančio stūpa su būdingais vartais, papuoštais akmenyje iškaltu ornamentu, atkartojančių medžiui būdingą vartų konstrukciją; čaitijai, uolose iškaltos milžiniškos šventyklos, kurios dažnai turėjo masyviomis kolonomis atskirtus šoninius praėjimus ir savo planu bei forma primena romanų stiliaus bažnyčias, Karlio šventykla yra būdinga savo lubų skliautu, iškaltoje uoloje pamėgdžiojančiu medžių rąstus, šventyklą apšviečia milžiniška pasagos formos anga, drauge su įeiga apjungta puošniu ornamentu; viharos, budistų vienuolynai, apjungę kelis pastatus su centrinėje vietoje pastatyta šventykla. Džainizmo stilius gyviausiai reiškėsi 1000–1300 mūsų eros metais, bet vėlesnės jo atmainos taip pat buvo paplitę po visą Indiją. Džainistinėms šventykloms buvo būdinga, kad jos turėjo įėjimo kiemus (ar specialiai išplėstas patalpas prieš įėjimą) ir kryžiaus formos planą, pridengtą užlaidinio skliauto, užleidžiant pagal perimetrą kiekvieną horizontalią plytų eilę iki perdengiamas visas plotas. Tuo būdu virš šventyklos susidarydavo bokštas, kuriam buvo suteikiamos įvairios formos (piramidės, meliono, svogūno). Ypatingas dėmesys buvo skiriamas pastato padėtį ir išvaizdą suderinti su gamtovaizdžiu. Viena iš puošniausių yra Dilivaros šventykla ties Abu, pastatyta iš balto marmuro granito uolų aplinkoje. Tobuliausiu šio stiliaus paminklu laikoma Ranpuro šventykla netoli Sadario Brahanizmo arba hinduizmo stilius reiškėsi įvairiais laikotarpiais ir skirtingose vietose. Visoms jo atžaloms yra būdingas bokštas vimana, nors jo planas ir siluetas įvairuoja. Šiaurės Indijoje šio stiliaus žymiausi statiniai yra Orisos šventykla (XI a.), Juodoji Pagoda Kanarako mieste (IX a.), Kandarija Mahadeo šventykla Kandžiurago mieste (X a.). Vadinamam čakukjan stiliui, besireiškusiam centrinėje Indijoje, 1000–1300 m., atstovauja Umbero (XI a.) ir Bailaro (XII a.) šventyklos. Dravidų stilių, besireiškusį pietinėje Indijoje 1350–1750 m. charakterizuoja prieš šventyklas statyti vartai (gopūram) savo kompozicija priemena egiptiečių kolunuotus prieangius. Būdinga savo vartais Maduros šventykla (1623 m.). Įdomi Tandžorės šventykla su trylikos aukštų bokštais.
Vestuvės
Indijoje vestuvių papročiai įvairūs. Prieš vestuves indams būtinos vienuolika apeigų: piršlybos, dviejų dalių horoskopų sudarymas ir jų palyginimas, laimingos dienos pagal dangaus šviesulius pasirinkimas, ožio aukojimas, svečių kvietimas, altoriaus statymas (turtingieji jį daro iš gėlių), pašventintų molinių puodukų vedybų ceremonijai pirkimas, aukojimas šeimos dievams, dovanų įteikimas jaunojo ir jaunosios tėvams… Vykstant į jaunosios namus, pirma jauniko sėdi berniukas, dažnai jauniausias brolis. Jo vaidmuo vestuvių apeigose – atbaidyti piktąsias dvasias, o vėliau, jeigu jaunikis mirtų, neleisti našlei likti beteise – tapti jos vyru, jos vaikams tėvu. Tikslų vestuvių apeigų laiką numato astrologai, kai kada net vidurnaktį. Vestuvių dieną jaunieji nevalgo. Septynetą kartų septyniais žingsniais apeina jaunieji šventąją ugnį, sustiprindami santuoką, pagerbia dievą Agnį. Jaunoji dar apeina apie jaunąjį, lyg apsaugodama jį nuo blogio, lyg pasižadėdama sergėti. Indiškos vestuvės – kaip gamta pavasarį, rodos, kvepia, masina. Suburia žmones bendram džiaugsmui, dainai, leidžia nors trumpam užmiršti nelengvą, vargingą kasdienybę, kovą už duoną, už teisę gyventi.
Šokis
thumb|right|190px|Klasikinis indų šokis Indų šokis yra kilęs iš religinio ir gamtos išgyvenimo. Visi išgyvenimai indų mitologijoje pasireiškia mimika, gestais ir šokiu. Šventyklos buvo ir pirmosios šokio mokyklos, kur technika, judesio stilizacija ir choreografija buvo perduodama iš kartos į kartą. Indų literatūroje sakoma, kad šokėjas gestais ir mimika gali iššaukti bendravimą su Dievo apraiškomis ir žmonėmis. Gamtos (augalų, gyvulių, paukščių, vėjo ir vandens) išgyvenimai yra vaizduojami kitos stilistinės šokių grupės, vadinamos dainic natja – kasdieniški šokiai. Indų kalboje šokis vadinamas žodžiu natja, kuris drauge reiškia ir dramą. Indų šokio stilius tai natūralus judesys, ieškant ne jėgos, o lankstumo. Viršutinės kūno dalies judesiai – liemens, pečių, kaklo, rankų, ir ypatingai komplikuota plaštakų simbolika – yra nepaprastai pabrėžti. Būdingi kojų kilimai, kryžiavimai, spirališki judesiai ir šuoliai. Indų šokis reikalauja didelės koordinacijos, nes kojų ritmas dažniausiai nesimetriškas ir monotoniškas, turi atlaikyti liemens, rankų ir galvos išpildomus visai atskirus ritmus. Nepaprastai svarbi yra veido išraiška. Indų šokių tradicijos siekia bent 2500 metų. Kiekvienoje šventykloje ir dabar dar su fanatiška ištikimybe saugojama ir perduodama senųjų šokių choreografija ir technika.
Romos metropolitenas
thumb|right|200px|A linijos metro Vittorio Emanuele stotelėje. Romos metropolitenas (it. Metropolitana di Roma) atidarytas 1955 m. ir šiuo metu turi trislinijas – A, B ir C. A ir B linijų kelias eina X pavidalu, o jos susikerta Romos Termini geležinkelio stotyje. 2014 m. pabaigoje atidaryta C linija – pirmoji visiškai automatizuota metro linija mieste.
Skaičiuojama, kad per dieną Romos metro pasinaudoja 750 000 keleivių, o per metus – 279 000 000.
Bohemiškasis aukšliavarpis
Bohemiškasis aukšliavarpis (Verpa bohemica) – aukšliavarpių genties grybų rūšis.
Romos metropolitenas
Linijos
thumb|right|300px|Romos metro linijos
Kėdainių rajono savivaldybė
Kėdainių rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos centre. Administracinis centras – Kėdainiai.
Romos metropolitenas
Linijos
Po 2018 m. atnaujinimų Romos metro linijose iš viso yra 75 stotelės, o visa sistema sudaro 61 km.
Bohemiškasis aukšliavarpis
Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2-4 cm aukščio, 2-3 cm skersmens, kūgiška, varpelio formos, vingiuotai raukšlėta, gelsvai ruda, ruda, pilkai ruda, viršutinė dalis priaugusi prie koto. Kotas 5-10 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, plaušuotas ar žvynuotas, tuščiaviduris, jaunų vaisiakūnių balsvas, senų – gelsvas. Trama balsva, trapi, malonaus kvapo ir skonio.
Kėdainių rajono savivaldybė
Geografija
Kėdainių rajono savivaldybė išsidėsčiusi Lietuvos centrinėje dalyje. Rajone yra geografinis šalies centras – Ruoščių kaimas. Šiaurėje ribojasi su Panevėžio ir Radviliškio, rytuose – su Ukmergės, pietryčiuose – su Jonavos, pietuose – su Kauno, vakaruose – su Raseinių rajono savivaldybėmis. Didžioji rajono dalis išsidėsčiusi Nevėžio žemumoje. Vakaruose kyla į Rytų Žemaičių plynaukštę. Aukščiausia rajono vieta yra Gudžiūnų apylinkėse – 113 m, žemiausia – pietuose, Nevėžio pakrantėje 21 m. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -5 °C, liepos 17,5 °C. Per metus iškrinta 645–670 mm kritulių. Nuolatinė sniego danga vidutiniškai laikosi nuo gruodžio pabaigos iki kovo vidurio. Jos storis – 18 cm. Vidaus vandenys užima 4 % teritorijos. Maždaug per rajono vidurį iš šiaurės į pietus prateka Nevėžis. Į jį teka intakai: Šušvė, Liaudė, Dotnuvėlė,, Smilga, Obelis, Kruostas, Barupė ir kt. Telkšo 10 ežerų (Kėdainių rajono ežerai) ir 18 tvenkinių. Dirvožemiai daugiausia lengvo priemolio, vėlėniniai glėjiškiai ir vėlėniniai glėjiški sujaurėję. Miškingumas – apie 23,7 % (39,9 % miškų užima beržynai, 22,3 % – eglynai, 13,2 % – uosynai, 4,0 % – ąžuolynai). Didžiausi miškai: Dotnuvos, Josvainių, Lančiūnavos, Pernaravos. Yra Pajieslio geomorfologinis, Aluonos hidrografinis, Laucynės, Šušvės kraštovaizdžio draustiniai. Gamtos paminklai: 4 botaniniai (Lančiūnavos, M. Daukšos, Šaravų ąžuolai, Nykio vinkšna), 3 geologiniai (Pilsupių, Vosbučių atodangos, Siponių ožakmenis). Skinderiškio dendrologinis parkas.
Romos metropolitenas
Linijos
Nepaisant savo pavadinimo, B linija buvo pastatyta pirmiau už A liniją. B linija buvo pradėta stayti 1948 m., o baigta – 1955 m. vasario 9 dieną. Ją oficialiai atidarė tuometinis šalies prezidentas Luigi Einaudi. B liniją sudaro 22 stotelės.
Bohemiškasis aukšliavarpis
Auga balandžio–gegužės mėnesiais lapuočių miškuose, parkuose. Mėgsta kalkingas, molingas dirvas, šlaitus. Pavieniui aptinkami retai. Rastas Vilniaus, Zarasų, Joniškio rajonuose. Grybas III kategorijos. Vienas iš vertingiausių pavasarinių grybų.
365 m.
365 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kėdainių rajono savivaldybė
Istorija
1950 m. birželio 21 d. iš buvusios Kėdainių apskrities 34 apylinkių, buvusios Kauno apskrities 4 apylinkių ir buvusios Vilkijos apskrities 1 apylinkės sudarytas Kėdainių rajonas. Nuo to laiko rajono centras yra Kėdainiai. 1950–1953 m. rajonas priklausė Kauno sričiai. 1954 m. prie Kėdainių rajono prijungta Dotnuvos rajono 1 apylinkė, o Kėdainių rajono 1 apylinkė perduota Ramygalos rajonui, dalis 1 apylinkės – Jonavos rajonui. 1957 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos. 1959 m. prie Kėdainių rajono prijungtas Dotnuvos rajonas.
1962 m. perduotos Kauno rajono 5 apylinkės, Panevėžio rajono 4 apylinkės; viena Kėdainių rajono apylinkė ir kitos apylinkės dalis perduota Radviliškio rajonui, 1 apylinkė perduota ir 3 apylinkės perimtos iš Raseinių rajono. 1963, 1975 ir 1976 m. šiek tiek pakeistos Kėdainių rajono ribos. 1965 ir 1968 m. kai kurios rajono gyvenvietės perduotos Raseinių ir Jonavos rajonams.
Romos metropolitenas
Linijos
A linija buvo pradėta statyti 1964 m., o pradėta veikti tik 1980 m. vasario mėnesį. Ją sudaro 27 stotelės.
2014 m. lapkričio 9 d. atidaryta C linija – pirmoji visiškai automatizuota metro linija Romoje. 2015 ir 2020 m. bus baigtos paskutinės C linijos dalys.
Kėdainių rajono savivaldybė
Istorija
1995 m. vietoje Kėdainių rajono įsteigta Kėdainių rajono savivaldybė, pavaldi Kauno apskričiai. XXI a. pradžioje panaikinta Aristavos seniūnija, jos teritorijos atiduotos Vilainių seniūnijai, išplėsta Kėdainių miesto seniūnijos teritorija. 2007 m. planuota Pernaravos seniūniją prijungti prie kuriamo Ariogalos rajono, tačiau seniūnijos gyventojai nubalsavo prieš atsiskyrimą nuo Kėdainių rajono, Ariogalos rajonas neįkurtas. 2009 m. gruodžio 11 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. TS–352 įsteigtos 75 seniūnaitijos.
Romos metropolitenas
Ateities projektai
2011 m. buvo pradėta rengti ir dar viena metro linija – D linija. Šią liniją sudarys 22 stotelės ir bus 22 km ilgio. Kol kas statybos nėra pradėtos.
Kėdainių rajono savivaldybė
Gyventojai
Rajone gyvena 1,9 % šalies gyventojų. Miesto gyventojų dalis – 48,9 %. Gyventojų vidutinis tankumas 38,6 žm./km². Tankiausiai gyvenami Kėdainiai ir jų apylinkės, bei Dotnuvos konurbacija. Rečiausiai gyvenama vakarinė rajono dalis (Pernaravos, Krakių seniūnijos). 81,2 % gyventojų yra katalikai, 1,2 % – stačiatikiai, 0,2 % – sentikiai, 0,2 % – evangelikai liuteronai, 0,1 % – evangelikai reformatai.
Romos metropolitenas
2006 m. metro avarija
2006 m. spalio 17 dieną 9:37 vietos laiku Romos metro A linijoje įvyko avarija. Į Vittorio Emanuele stotelėje keleivius išlaipinti sustojusį metro atsitrenkė kitas metro. Per avariją žuvo viena 30 m. moteris ir buvo sužeisti 145 asmenys. Dauguma iš jų buvo sunkios būklės.
Manoma, kad šią avariją sukėlė metro vairuotojo ir kontrolės centro nesusikalbėjimas.
Kėdainių rajono savivaldybė
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Nana–Mamberė
Nana–Mamberė  – viena iš 14 Centrinės Afrikos Respublikos prefektūrų. Plotas – 26 600 km². Gyventojų – 184 594 (2003 m.) Gyventojų tankumas 6,94 žm./km². Prefektūros sostinė – Buaras.
Kėdainių rajono savivaldybė
Ekonomika
thumb|250px|AB Lifosa
Kėdainių rajonas vienas ekonomiškai stipriausių Lietuvos regionų (ypač išplėtota chemijos ir maisto pramonė bei žemės ūkis). Rajone pagaminama 2,8 % Lietuvos pramonės produkcijos (2005 m.). Mineralinių trąšų, sieros ir fosforo rūgščių ir kitų chemijos pramonės gaminių (AB Lifosa), padažų (AB Vesiga), ledų (AB Vikeda), cukraus (Nordic Sugar), konservų (Kėdainių Konservai), mėsos gaminių gamyba, grūdų (Kėdainių Grūdai), pieno perdirbimas, duonos ir pyrago gaminių kepimas, odos dirbimas, metalinių konstrukcijų (AB Progresas), žemės ūkio padargų ir jų dalių gamyba, medienos apdirbimo pramonė. Pagrindinis pramonės centras – Kėdainiai. Žemės ūkio naudmenos užima 65,2 % rajono ploto; sudėtis: 93,0 % ariamoji žemė, 5,3 % pievos ir natūralios ganyklos, 1,0 % sodai ir uogynai (2005 m.). 65,4 % pasėlių užima javai (daugiausia žieminiai kviečiai), 10,3 % daugiamečių žolių pasėliai, 6,0 % cukriniai runkeliai, 2,6 % bulvės, 1,2 % lauko daržovės. Kėdainių rajoas garsėja šiltnaminių daržovių auginimu. Užauginama 17,8 % visų Lietuvos šiltnamio daržovių (agurkų, pomidorų), 17,8 % cukrinių runkelių, 6,2 % lauko daržovių, 6,2 % javų, 3,2 % bulvių (2004 m.). 2004 pagaminta 2,8 % Lietuvos gyvulininkystės produkcijos (3,7 % pieno). Rajone auginama 3,1 % Lietuvoje veisiamų galvijų, 2,4 % arklių, 1,8 % kiaulių, 1,4 % avių ir ožkų (2005 m.).
Per Kėdainių rajoną praeina keletas respublikinės reikšmės susisikimo arterijų: geležinkelis Vilnius-Šiauliai, plentai Via Baltica, Jonava-Šeduva, Aristava-Cinkiškiai, Aristava-Ukmergė. Pačiu pietvakariniu pakraščiu eina autostrada Vilnius-Klaipėda.
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Kėdainių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia Kėdainių rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Žuvintės šaltinis
miniatiūra|250px|right|„Verdanti“ pilko smėlio ir vandens emulsija, virš kurios – apie 30 cm tyro vandens sluoksnis (vidurvasarį) miniatiūra|250px|right|Šaltinį šalikelėje saugo tvorelė
Kėdainių rajono savivaldybė
Seniūnijos
Kėdainių rajone yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Žuvintės šaltinis
Sugedos šaltinis (Žuvintės versmė) – valstybinis gamtos paveldo objektas, esantis Ukmergės rajone, Pabaisko seniūnijoje, Sukinių kaime, kairiajame Šventosios krante. 1985 m. paskelbtas respublikinės reikšmės hidrologiniu gamtos paminklu.
Kėdainių rajono savivaldybė
Švietimas ir ugdymas
thumb|250px|Šviesioji gimnazija thumb|250px|Surviliškio V. Svirskio mokykla thumb|250px|Žemės ūkio institutas
Žuvintės šaltinis
Versmė liejasi šalia Žuvintės ir Sugedos upelio (Žuvintės dešiniojo intako) santakos, apie 150 m nuo Šventosios. Priklauso Ukmergės miškų urėdijos Pašilės girininkijos (528 kv., 25 skl.) teritorijai. Už 150 m į pietryčius yra sodyba, kiek tolėliau miške – kaimo sentikių kapinės, Sukinių piliakalnis.
Kėdainių rajono savivaldybė
Švietimas ir ugdymas
2005 m. rajone buvo viena gimnazija, 7 vidurinės, 16 pagrindinės, jaunimo, dailės, kalbų, muzikos, sporto mokyklos, 7 darželiai-mokyklos, 2 lopšeliai-darželiai, 3 vaikų darželiai, suaugusiųjų mokymo centras, švietimo centras, Jonušo Radvilos studijų centras, B. Oškinio vaikų aviacijos mokykla, Žemdirbystės institutas (Akademijoje), 1 ligoninė, 11 ambulatorinių gydymo įstaigų, 28 medicinos punktai, 4 pagyvenusių žmonių globos įstaigos, 4 vaikų globos įstaigos, 17 kultūros centrų, 39 bibliotekos. Kėdainių senamiestyje įsikūręs turizmo informacijos centras. Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba (centras Akademijoje). Kėdainių krašto muziejus (su padaliniais evangelikų reformatų bažnyčioje, J. Paukštelio memorialiniame muziejuje, Daugiakultūriame centre), M. Katkaus memorialinis, 1863 sukilimo muziejai, Tėvo Stanislovo liturginių drabužių ir reikmenų kolekcija, Janinos Monkutės-Marks muziejus-galerija, 4 mokyklų muziejai.
Žuvintės šaltinis
Šaltinio skersmuo apie 1 m. Jame „verda“ skaidrus, malonaus skonio, bet geležingas vanduo. Šaltinis įdomus tuo, kad yra „bedugnis“ – po 30 cm vandens sluoksniu susidariusi vandens ir smėlio emulsija, kurios gylis vietomis siekia daugiau kaip 5 m.
Kėdainių rajono savivaldybė
Švietimas ir ugdymas
Kėdainių rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Žuvintės šaltinis
Natūralioje Sukinių pievoje, esančioje prie pat Žuvintės šaltinio, ties upės išsišakojimu, gyvena kai kurių saugomų rūšių drugeliai – stepiniai perlinukai bei juodieji apolonai, auga saugomi augalai – šalmuotosios gegužraibės bei raudonosios gegūnės.
Kolėniškė
Kolėniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Grybėnų.
Danijos futbolo varžybos 1929–1930 m.
Danijos futbolo varžybos 1929–1930 m.
Beržė (Latvijos upė)
Beržė  – upė pietų Latvijoje, Duobelės, Saldaus ir Jelgavos savivaldybėse; Švėtės kairysis intakas. Prasideda Kuršo aukštumoje, pradžioje teka į pietus, prateka Lielaucės ežerą. Toliau pasuka į šiaurę. Nuo Upeniekų teka į rytus ir šiaurės rytus, prateka Duobelės miestą. Įteka į Švėtę į rytus nuo Lyvbėrzės.
Vanuatu nacionalinė biblioteka
Vanuatu nacionalinė biblioteka – biblioteka, esanti Vanuatu kultūros centre, kuris įsukūręs Port Viloje (Vanuatu). Bibliotekoje saugoma apie 15 tūkst. knygų ir atliekamos dvi funkcijos: nacionalinės svarbos specialių ir retų dokumentų saugojimas, taip pat viešosios bibliotekos funkcija. Biblioteka įsteigta 2004 m. balandį.
Vyriausiojo bibliotekininko pareigas užima Anne Naupa.
Domininkas Kukenys
Domininkas Kukenys (1913 m. rugpjūčio 4 d. Čiuladai, Kupiškio valsčius – 1999 m. sausio 30 d. Akademija, Kauno raj.) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1949 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1956 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1949–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje dėstė gyvulininkystę; nuo 1961 m. docentas.
Utenos Dievo Apvaizdos bažnyčia
Utenos Dievo Apvaizdos bažnyčia – antroji parapinė bažnyčia Utenoje, pašventinta 2005 m. Parapija apima dalį Senamiesčio, Dauniškio ir Aukštakalnio mikrorajonus bei keletą šalia esančių kaimų. Šioje teritorijoje gyvena apie 13 tūkstančių katalikų tikinčiųjų. miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Kun. Sigito Sudento iniciatyva ir rūpesčiu 1990 m. kovo 20 d. įregistruota Aukštakalnio-Dauniškio mikrorajonų Romos katalikų bendruomenė. 1990 m. gegužės 14 d. skirtas sklypas statyti maldos namų kompleksą: piramidės formos bažnyčią, kleboniją, parapijos namus bei koplyčią (projekto autoriai architektai – Vladas Treinys ir Juozapas Šipalis). Tais pačiais metais būsimojo komplekso vietoje pastatyta ir pašventinta piramidės formos koplyčia. 1992–1995 m. S. Sudentas organizavo naujosios Dievo Apvaizdos bažnyčios statybą. 1992 m. spalio 24 d. buvo pašventintas naujai statomos bažnyčios kertinis akmuo, po dvejų metų pradėta piramidės formos bažnyčios statyba. Tačiau dėl lėšų trūkumo didingo statinio statybos sustojo, o vėliau pirminio projekto išvis atsisakyta. Su tais pačiais architektais projektas dar buvo koreguojamas: ant tų pačių trikampio plano formos pamatų suprojektuota neaukšta plokščiastogė bažnyčia, išsauganti Dievo Apvaizdos simboliką. Nebaigta statybvietė buvo išmontuota.
1993 m. įrengti Parapijos namai, kurių salė buvo pritaikyta laikyti pamaldoms (iki 2005 m.).
2003 m. gegužės 18 d. Panevėžio vyskupo Jono Kaunecko dekretu įsteigta Utenos Dievo Apvaizdos parapija. Naujai įkurtos parapijos pirmasis klebonas – kun. Henrikas Kalpokas. Įsteigus parapiją su joje gyvenančiais apie 13 tūkstančių katalikų, nuspręsta turėti parapijai savus maldos namus. 2004 m. Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas iškilmingai pašventino kertinį bažnyčios akmenį ir keturis varpus (pavadintus Jėzaus, šventųjų – Marijos, Juozapo ir Gerhardo – vardais).
Naujoji parapijos bažnyčia, pavadinta Dievo Apvaizdos vardu, atsidarė 2005 m. Projekto autoriai – architektai Ričardas Krištapavičius ir Mindaugas Jamantas. Statybos darbams vadovavo UAB „Dailista“ iš Kupiškio. Pagrindinis statybų rėmėjas- UAB „VP Market“, netoliese pastačiusi ir „Maxima“ parduotuvę. Bažnyčios ir stambaus prekybos centro sandėris, šių objektų artumas visuomenėje sukėlė nevienareikšmes diskusijas. Bažnyčios vidus įrengtas parapijiečių ir rėmėjų lėšomis.
Naujoji bažnyčia iškilmingai pašventinta 2005 m. kovo 19 d., švenčiant šv. Juozapo atlaidus, dalyvaujant Panevėžio vyskupui Jonui Kauneckui, vyskupui emeritui Juozui Preikšui, apaštaliniam nuncijui Peteriui Štefanui Curbrigenui.
Architektūra
Bažnyčia suręsta iš raudonų klinkerio plytų. Bendras bažnyčios plotas siekia daugiau kaip 600 m², o vidaus – daugiau kaip 500 m². Bažnyčios bokšto su kryžiumi aukštis yra 44 m. Statinio erdvė šauna į aukštį, kuris tarsi pereina per presbiterijos stoglangį į ant bažnyčios bokšto stogo pastatytą kryžių.
Bažnyčios puošyba – minimalistinė. Vidaus sienos, kaip ir išorės – atvirų raudonų plytų, taip pat atviros metalo konstrukcijos, dažytos betono liejinių kolonos. Presbiterijos erdvę puošia altorius ir sakykla, iškaldinti iš lietuviško akmens (aut. Valentinas Šimonėlis). Virš altoriaus iškilę prof. Kazio Morkūno erdviniai vitražai: Akis – Dievo Apvaizdos simbolis, Kristaus figūra. Keturiolikoje bažnyčios langų įrengti analogo Lietuvoje neturintys vitražai – „Kryžiaus kelio“ stotys.
Bažnyčioje įrengtos šildomos akmens masės plytelių grindys, didžiulė erdvė, balkonai, patogios neperšviečiamo matinio stiklo klausyklos, kad tikintieji galėtų tinkamai švęsti Susitaikymo sakramentą. Šiuolaikiški suolai talpina virš 500 žmonių, o iš viso telpa apie 1000 tikinčiųjų. Bažnyčioje yra 3 manualų, 60 registrų vokiški, „Johhanus Gloria“ firmos elektroniniai vargonai „Exelent 358“. Bokšte įrengti 4 kompiuterizuotai valdomi varpai, padovanoti kan. Gerhard Lange rūpesčiu, iš Vokietijos.
Vinipegosio ežeras
Vinipegosio ežeras – dešimtas pagal dydį Kanados ežeras, esantis Manitoboje, 300 km į vakarus nuo Vinipego ežero, dar toliau telkšo Manitobos ežeras. Su šiais ežerais jungiasi upėmis ir protakomis. Ilgis iš šiaurės į pietus 195 km, plotis iki 51 km.
Pavoverės mūšis
Pavoverės mūšis – kautynės, įvykusios 1812 m. liepos 1 d. šalia Pavoverės kaimo tarp Napoleono Bonaparto vadovaujamos Prancūzijos kariuomenės kartu su vietiniais pagalbininkais ir Rusijos imperijos kariuomenės. Mūšis įvyko prie Žeimenos ir Meros upių santakos, mūšį laimėjo Prancūzijos kariuomenė.
Vinipegosio ežeras
Yra prieledyninio Agsasiso ežero liekana.
Vinipegosis reiškia mažasis drumzlėtasis ežeras. Vinipegosis garsėja žvejyba, migruojančiais paukščiais.
Opaka Duža
Opaka Duža  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Čeremchos, apie 24 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 68 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1945 m. pastatyta Opaka Dužos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė.
Sonata Vaicekauskienė
Antstolės praktika
Sonata Vaicekauskienė yra susijusi su rezonansine pedofilijos byla, kuomet Kėdainių rajono apylinkės teismas 2011 m. gruodžio 16 d. priėmė sprendimą Neringos Venckienės globojamą jos velionio brolio Drąsiaus Kedžio ir Laimutės Stankūnaitės dukrą perduoti jos motinai. Antstolė vadovavo Kėdainių teismo sprendimo sėkmingam įvykdymui, kuomet buvo prievarta paimta mergaitė iš globėjos namų Garliavoje 2012 m. gegužės 17 d. Tai sukėlė didžiulę prieštaringų vertinimų bangą. Prieštaringų vertinimų bangą buvo sukėlęs ir nepavykęs teismo sprendimo vykdymas, kovo 23 d. vykęs ten pat, globėjos N. Venckienės namuose.
Burchardas Švandenas
Burchardas Švandenas (, m. 1310 m.) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
Kilęs iš Berno, Šveicarija. 1275 m. Konico komtūras, nuo 1277 m. Tiuringijos ir Saksonijos komtūras. 1282 ar 1283 m. išrinktas Vokieičų ordino didžiuoju magistru.
Nors tuo metu Artimuosiuose Rytuose Jeruzalės kunigaikštystėje Vokiečių ordinui ir jo sostine Akai jau grėsė sutriuškinimas, Burchardas riteriams nedaug tegalėjo padėti, nes buvo užsiėmęs Prūsijos, Livonijos ir Šventosios Romos imperijos reikalais. 1287 m. Lietuva nusiaubė Livonijos ordino žemes ir teko eiti į pagalbą broliams. 1289 m. nuvykęs į Romą iš popiežiaus išprašė patvirtinimo, kad naujos Baltijos pakrantėse užimtos žemės priklauso ordinui.
Alksninukas
Alksninukas (Spinus spinus, anksčiau Carduelis spinus) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Burchardas Švandenas
Biografija
1290 m. ordino sostinę Palestinoje apsupo mameliukai. Paskubomis subūręs riterių būrį, didysis magistras išvyko į Palestiną. Tačiau nuvykęs į Aką, netikėtai savo pareigas perdavė Sicilijos komtūrui Henrikui Bonlanui ir pasitraukė iš Vokiečių ordino. Grįžęs į Šveicariją įstojęs į joanitų ordiną tapo Buchzėjės komtūru.
Alksninukas
Išvaizda
Patino kakta, viršugalvis, smakras ir gerklė juodi. Nugarinė pusė žalsvai gelsva, tamsiai dėmėta. Ant sparno dvi geltonos juostelės. Pilvinė pusė žalsvai geltona, krūtinė ir šonai tamsiai dėmėti. Patelė blankesnių spalvų. Jaunikliai panašūs į patelę, tik tamsesni. Atpažįstamas iš gelsvai žalios spalvos, juodo viršugalvio ir smakro. Išskleistų sparnų ilgis 20-23 cm. Sveria 12-15 gramų.
Elgsena
Gyvena eglynuose, parkuose. Minta sėklomis (ypač beržų), riešutais, rečiau vabzdžiais. Dažniausiai laikosi dideliais būriais, gana vikriai karstosi po ploniausias šakeles. Balandžio-birželio mėn. labai aukštai medžiuose, tarp tankių šakų, krauna lizdą iš smulkių stiebelių, kerpių, samanų, o vidų iškloja vilnomis, pūkais. Deda 4-5 kiaušinius, kurie melsvai baltos spalvos ir su rudomis dėmėmis. Peri 11-13 dienų. Išveda dvi vadas. Gyvena apie dešimt metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 9–13 metų.
Santa Krusas
Santa Krusas („Šventasis kryžius“):
Užpeliai (Medingėnai)
Užpeliai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Medingėnų, kairiajame Minijos krante, ji teka kaimo šiaurėje, į ją pratekėjusi kaimą įteka Pela, o į ją kaimo teritorijoje įteka jos intakas – Raudonupis. Seniūnaitijos centras.
Papilių piliakalnis (Kupiškis)
Papilių piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23824) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Papilių gyvenvietėje, Kupiškio seniūnija. Pasiekiamas nuo plento, neprivažiavus posūkio į Anykščius, pasukus į kairę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 800 m link Papilių, yra kairėje, šiaurės vakaruose.
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia, įrengtas apylinkėje dominuojančioje kalvoje, šiaurės rytų kraštu besiremiančioje į nedidelę pelkę. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 52x35 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurine dalimi. Joje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir gludintos keramikos, šlako. Šiaurės ir rytų kryptimi šlaitai statūs, iki 17 m aukščio, kiti – nuolaidesni.
Į pietryčius nuo piliakalnio 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Joje buvo rasta senovės gyvenvietės liekanų, smulkių lipdyto puodo šukių. Piliakalnis labai apardytas arimų. Paminklo teritorijos plotas 2,4 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 5000 m². Piliakalnis gausiai aprašytas tarpukario Lietuvoje.
Tyrimai
1903 m. piliakalnį žvalgė Liudvikas Kšivickis, aprašė Jurgis Elisonas.1943 m. – Petras Tarasenka, 1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, radinius saugo Kupiškio etnografijos muziejus.
Krymo autonominė respublika
Krymo autonominė respublika (,, totor. Qırım Muhtar Cumhuriyeti, QMC) – Ukrainos administracinis vienetas, esantis Kryme, kuris yra de jure Ukrainai priklausanti teritorija, de facto kontroliuojama Rusijos. 2014 metų kovo mėn. aneksuota Rusijos (kaip Krymo federalinė apygarda), tarptautinės bendruomenės Krymo aneksija pripažįstama neteisėta. Iki 2014 m. Krymo krizės, Krymas buvo vienintelė Ukrainos autonominė respublika šalies pietuose.
Įkurta 1991 m. vasario 12 d. Ribojasi su Chersono sritimi šiaurėje, skalaujamas Azovo jūros šiaurės rytuose ir Juodosios jūros vakaruose, pietuose bei pietryčiuose. 2007 m. metais gyveno 1 994 300 gyventojų. Sostinė – Simferopolis.
Geografija
thumb|left|145px|[[Juodoji jūra ]] thumb|left|145px|[[Ajudagas]]
Vandens telkiniai
Pusiasalį skalauja Juodoji ir Azovo jūros, su žemynine dalimi Perekopo sąsmauka jungiasi šiaurėje. Mažavandenės upės: Juodoji (Čiornaja), Belbekas, Kačia, Alma, Salhiras. Šiaurės Kryme prie sąsmaukos yra Šiaurės Krymo kanalas. Pietuose labai daug kurortų.
Klimatas
Stepių Kryme klimatas vidutinis ir sausas, kalnų Kryme – Viduržemio jūros. Vidutinė sausio temperatūra 1-4 °C, liepos 24 °C. Šiaurėje 300–500 mm kritulių per metus, pietuose 1000–1200 mm.
Reljefas
Pusiasalio šiaurėje – lygumos (Stepių Krymas), o pietuose – kalnai (Krymo kalnai).
Naudingosios iškasenos
Randama geležies, gamtinių dujų, druskos, gydomojo purvo ir kt.
Administracinis suskirstymas
Respublika padalinta į:
Sevastopolio miestas – specialųjį statusą turintis Ukrainos miestas; autonominei respublikai nepriklauso.
Rajonai
375px|right|Subdivisions of Crimea
Gyventojai
2005 m. respublikoje gyveno 1 994 300 gyventojų. Tarp jų:
Nuo pat SSRS žlugimo, atsivėrus sienoms, Krymo populiacija krinta. 1989–2011 metais gyventojų sumažėjo 16,33 %.
Krymo totorių etninė grupė, sudaranti apie 13 proc. Krymo gyventojų, susiformavo Kryme viduramžiais, po Krymo chanato susikūrimo. Pokaryje Stalino nurodymu Krymo totoriai buvo ištremti į Vidurinę Aziją. Po Sovietų Sąjungos žlugimo jie ėmė grįžti į Krymą.
Respublikos vidutinis gyventojų tankumas – 78 žm./km².
Tautinė sudėtis
thumb|right|250px|Krymo totorių procentinė dalis Krymo administraciniuose vienetuose, 2001 m. Ukrainos visuotinis surašymas thumb|250px|Ukrainos gyventojų pasiskirstymas pagal tautybę
Pagal vienintelį 2001 m. Ukrainos gyventojų surašymą po TSRS žlugimo Kryme gyveno 2,4 mln. žmonių. Krymo gyventojų sudėtis istoriniais laikais buvo daugianacionalinė. Pagal 2001 m. surašymo duomenis gausiausios etninės Krymo gyventojų grupės buvo rusai (60,40 %), ukrainiečiai (24,01 %) ir Krymo totoriai (10,21 %). Pastarieji iki 1944 m. gegužės 18 d., kai buvo pradėtas priverstinis Krymo totorių keldinimas į Vidurinę Aziją, sudarė 20 % Krymo gyventojų. XX a. 9-to dešimtmečio pabaigoje prasidėjo Krymo totorių grįžimas į istorinę tėvynę Kryme.
Daugelis rusų, ukrainiečių, graikų ir bulgarų išpažįsta stačiatikybę, Krymo totoriai, totoriai ir uzbekai – islamą (sunitų pakraipos), daugelis azerbaidžaniečių – musulmonai šiitai. Taip pat paplitę protestantai, katalikai ir judėjai.
Kalbos
Pagal 2001 m. surašymo duomenis gimtąja kalba nurodė rusų kalbą 79,1 % gyventojų, ukrainiečių kalbą – 9,6 % gyventojų (t. y., 2,5 mažiau nei gyvena ukrainiečių, nes daugelis Krymo ukrainiečių yra rusakalbiai), Krymo totorių kalbą – irgi 9,6 % gyventojų.