cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekoterorizmas
Ekoterorizmu vadinamos gamtosaugos aktyvistų taktikos siekiant išsaugoti medžius nuo kirtimo – pavyzdžiui, vinių kalimas į kamieną, kad kirtėjai sugadintų pjūklus, prisirakinimas prie medžių ir kitoks gamtos naikinimo trukdymas. Radikalesni būdai – padegimas, bombų sprogdinimas (šiuo metodu pagarsėjo Teodoras Kačinskis).
Ekoterorizmas labiausiai paplitęs JAV, Jungtinėje Karalystėje.
Zagreb (krepšinio klubas)
Zagrebo Zagreb – 1970 m. Kroatijos sostinėje Zagrebe įsikūręs klubas.
Istorija
Nuo įkūrimo pradžios klubas vadinosi Siget. Po šešerių metų ekipa pakeitė pavadinimą į Novi Zagreb, ir tik nuo 1991 m. įgijo dabartinį vardą.
Nuo 1989 m. klubas yra žaidęs buvusios Jugoslavijos aukščiausioje lygoje, o nuo Kroatijos nepriklausomybės paskelbimo perėjo į Kroatijos nacionalines pirmenybes. Aukščiausi pasiekimai joje – 5 kartus pasiekta trečia vieta.
Aukščiausias tarpautinis pasiekimas – 1993 m. Koračo taurės ketvirtfinalis, kuriame pralaimėta Barselonos „Barcelona“ ekipai.
Archyvistika
Archyvistika – pagalbinė istorijos disciplina, tirianti archyvų darbo teoriją, metodiką ir organizavimą, archyvalijas, jų saugojimo, panaudojimo ir prieinamumo problemas, archyvų istoriją. Archyvistika siejasi su bibliotekininkyste ir informologija.
Istorija
Archyvistika kaip mokslinė disciplina susiformavo XVIII a. Prancūzijoje, kai buvo priimti 1789 m., 1790 m., 1794 m. Prancūzijos Konvento dekretai dėl Prancūzijos nacionalinio archyvo.
Lietuvoje
Lietuvoje archyvistika plėtojama nuo XIX a. antrosios pusės. Ją XIX a. antroje pusėje – XX a. kūrė ir plėtojo rusų istorikai bei archyvarai Nikita Gorbačevskis, Nikolajus Berežkovas, Vladimiras Pašuta, N. Bžostovskaja, lenkų – S. Ptašyckis, R. Mienickis, latvių – Ivanas Sprogis, lietuvių – Konstantinas Jablonskis. Į TSRS okupacijos pabaigą tą darbą dirbo Algirdas Antanas Baliulis, Domas Būtėnas, Sigitas Jegelevičius, E. Banionis; pirmieji trys archyvus tiria ir Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę. Daugiausia tiriama Lietuvos archyvų nuo XVI a. istorija.
Lietuvos archyvistus 1957–1990 m. rengė Maskvos istorijos archyvistikos institutas (dab. Rusijos humanitarinis universitetas). Vilniaus universitete nuo 1966 m. studentams istorikams skaitomi archyvistikos spec. kursai, 1990–1996 m. buvo rengiami archyvistai. Iki 2016 m. studijuoti Archyvistiką, kaip atskirą nuo istorijos šaką, kvietė VU Komunikacijos fakultetas.
Jonas Macevičius
Jonas Macevičius (1922 m. vasario 28 d. Krakėse, Kėdainių apskritis – 1999 m. gegužės 18 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, partinis veikėjas, filosofijos mokslų kandidatas.
Biografija
Brolis Kazys Macevičius. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos pulko komjaunimo sekretorius. Nuo 1943 m. SSKP narys. 1943–1944 m. LLKJS CK ir Šiaurės srities komiteto sekretorius, „Žalgirio“ raudonųjų partizanų būrio komisaras. 1944–1946 m. LLKJS CK I sekretorius. 1946–1950 m. SSRS AT deputatas. 1949 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie VKP(b) CK, 1952 m. Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK Maskvoje. 1952 m. filosofijos mokslų kandidatas. 1953 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas.
1952–1957 m. Respublikinės partinės mokyklos Filosofijos katedros vedėjas; nuo 1954 m. docentas. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos (t. 1 1966 m., t. 2 1968 m.) vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1963–1969 m. LSSR MA Filosofijos katedros vedėjas. 1969–1977 m. Filosofijos, teisės ir sociologijos skyriaus prie LSSR MA Istorijos instituto vadovas. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto įkūrimo vienas iniciatorių, 1977–1984 m. jo direktorius. 1984–1987 m. LSSR MA Visuomenės mokslų skyriaus akademikas sekretorius.
Paskelbė straipsnių Lietuvos filosofijos ir visuomeninės minties istorijos klausimais.
Aras
miniatiūra|Hektaro ir aro sąryšis Aras (sant. a, ) – ploto matavimo vienetas, naudojamas matuojant žemės plotus. Šis ploto matavimo vienetas buvo apibrėžtas ankstesnėje metrinėje sistemoje, tačiau dabartinėje tarptautinėje matavimo vienetų sistemoje (SI) nėra naudojamas.
Šis ploto matavimo vienetas yra plačiai naudojamas daugelyje prancūziškai, portugališkai, lenkiškai, olandiškai, vokiškai kalbančių šalių, matuojant nedidelius žemės plotus. Didesniems žemės plotams matuoti paprastai naudojamas ploto matavimo vienetas hektaras.
Vertimai į kitus matavimo vienetus
Vienas aras yra lygus:
Kuliai (Klaipėda)
Kuliai (anksčiau Kūliai) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, tarp Dovilų ir Gargždų (faktiškai su šiais susiliejęs), tarp Minijos ir Dovilų karjerų. Kolektyviniai sodai, nausėdijos.
Istorija
1967 m. dalis kaimo prijungta prie Gargždų.
Raščiūnai (Ignalina)
Raščiūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Gilūtų, prie Audenėlės upės. Yra koplyčia. Pro kaimą eina kelias, atsišakoja. Tuoj rytuose prasideda Adutiškio miškai.
Gyventojai
thumb|left|255px|Kelias pro Raščiūnus
Signumanistika
Signumanistika ( 'ženklas' + manus 'ranka') – rankovių, krūtinės ir nugaros skiriamųjų ženklų antsiuvų kolekcionavimas.
Signumanistika atsiskyrė nuo uniformologijos (uniformų kolekcionavimo). Kita panaši kolekcionavimo sritis - filobutonistika (sagų kolekcionavimas).
Terminą sukūrė rusų kolekcionierius Genadijus Plotkinas (Геннадий Львович Плоткин), turintis didelę antsiuvų kolekciją. Terminas gana plačiai vartojamas rusų kalboje.
Stanisław Mateusz Rzewuski
Stanislovas Mateušas Rževuskis ; 1662 m. – 1728 m. lapkričio 4 d. Lvove) – 1710–1728 m. Palenkės vaivada, 1726–1728 Belzo vaivada ir 1726–1728 m. Didysis karūnos etmonas.
Biografija
1690 m. tapo karalystės pulkininku. 1702 m. tapo užsienio karinių samdinių generolu. 1706 m. tapo Karūnos lauko etmonu. 1726 m. tapo Karūnos didžiuoju etmonu, kuriuo išbuvo iki mirties 1728 metais. Už nuopelnus įvairiuose mūšiuose gavo Baltojo erelio ordiną.
Šeima
Stanislovas Mateušas Rževuskis buvo vedęs du kartus. 1690 metais pirma santuoka buvo su Dorotėja Cetner, o 1694 metais vedė antrą kartą Liudviką Kunicką. Vaikai:
Kauno miesto apygarda
Kauno miesto apygarda buvo Ostlando sudėtinė dalis 1941–1944 m. Apėmė Kauno miestą. 113,9 tūkst. gyventojų (1942 m.). Komisaras Hans Cramer.
Vasiuliškė
Vasiuliškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje, Labanoro girioje. Pro Vasiuliškę teka Kiaunos upė. Į pietvakarius nuo kaimo tyvuliuoja ežeras Mekšrinis.
Gyventojai
Kaime gimė politikė, Kovo 11 akto signatarė Kazimira Danutė Prunskienė.
Špitolpievis
Špitolpievis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Yra Krakių miške, 3 km į rytus nuo Meironiškių. Šalia teka Smilgos intakas Tranys. Greta kaimo eina kelias.
Belgijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Belgijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
2000–2001 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Zūbiškės
Zūbiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Stabintiškių, prie kelio, kairiajame Neries krante (68 km nuo žiočių). Seniūnaitijos centras. Veikia Kaišiadorių V. Giržado mokyklos Konstantino Bajerčiaus skyrius (buvo pagrindinė mokykla), biblioteka, Kaišiadorių kultūros centro filialas, paštas (LT-56057).
thumb|left|220px|Įvažiuojant į kaimą miniatiūra|220px|left|Palomenės kultūros centro skyrius (buvusi mokykla)
Yra Zūbiškių buvusio dvaro liekanų – iš dvaro sodybos išliko medinis rūmų pastatas, klojimas, perstatyta spirito varykla ir jos sandėlis, senojo parko medžių. Prie kaimo šniokščia Zūbiškių rėva, dar vadinama Zūbu arba Rapu (ilgis 0,19 km).
Etimologija
Zūbiškės – dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo bajorų Zubavičių pavardės.
Istorija
Vietovė minima nuo XVI a., vadinta ne tik Zūbiškėmis (Zubiszkami, pagal bajorus Zubavičius) bei ir Eidžiotais (Eydziatowszczyzny), Rodais (Radowie), Zubavičių Paneriais (Ponary Zubowiczowski). Nuo 1937 m. veikė spirito varykla.
Ternopilis
Ternòpilis (arba Ternòpolis) – miestas vakarų Ukrainoje, srities administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Sereto upės; miestą kerta tarptautinė autostrada sutampanti su europiniu greitkeliu. Šalia Ternopilio yra pastatytas oro uostas.
Miestai partneriai
ir kiti 25
Griežiškės
Griežiškės – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šakynos.
Istorija
Panaikintas 1986 m.
Leonidas Kantorovičius
Leonidas Kantorovičius (, 1912 m. sausio 19 d. Sankt Peterburgas – 1986 m. balandžio 7 d. Maskva) – rusų matematikas ir ekonomistas, Nobelio ekonomikos premijos laureatas.
Biografija
1926 m. būdamas 14 metų įstojo ir 1930 m. baigė Leningrado universiteto Matematikos fakultetą. 1932–1960 m. Leningrado universiteto dėstytojas, nuo 1934 m. profesorius. 1935 m. jam be gynimo suteiktas fizikos – matematikos daktaro laipsnis. Antrojo pasaulinio karo metais dėstė Karo jūrų inžinerinėje akademijoje. 1948 m. Stalino pavedimu su savo grupe dirbo prie atominės bombos projekto.
Nuo 1964 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1960–1971 m. TSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus Matematikos instituto Novosibirske, 1971–1976 m. Maskvos liaudies ūkio instituto, nuo 1976 m. Sisteminių tyrimų instituto Maskvoje mokslinis darbuotojas.
Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų sritys: aibių teorija, funkcijų teorija, funkcinė analizė, skaičiavimo matematika. Ištyrė pustvarkių erdvių klasę. Vienas matematinės ekonomikos kūrėjų. 1939–1940 m. sukūrė tiesinio programavimo pradmenis. Optimizavimo metodus pritaikė rentos teorijoje, amortizacijos teorijoje.
1949 m. Stalino premijos laureatas. 1975 m. kartu su T. Ch. Kupmansu apdovanotas Nobelio ekonomikos premija.
Gėritai
Gėritai (arba Geryčiai;, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. Puškinas, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas, valsčiaus ir parapijos centras. Priklausė Pilupėnų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Pokryškino apylinkės kaimas.
1725 m. Frydrichas Vilhelmas I pastatė liuteronų bažnyčią, 1728 m. įkurta parapija. Bažnyčioje kunigavo:
Look at Yourself
„Look at Yourself“ – trečiasis britų sunkiojo roko grupės „Uriah Heep“ albumas. Albumo titulinė kompozicija ir daina „July Morning“ Šiaurės Amerikoje buvo išleistos kaip singlai, atitinkamai, 1971 ir 1973 m. Jungtinės Karalystės sąrašuose albumas pasiekė 39-tą vietą.
Apie albumą
Grupės gitaristo Mick Box sumanytas originalus albumo viršelis buvo novatoriškas: neatverčiamas vokas su priekinėje pusėje padaryta išpjova, per kurią matosi iš vaizdą atspindinčios folijos padarytas „veidrodis“, susiejantis viršelį su albumo pavadinimu. Kadangi vaizdą atspindintis paviršius nėra labai kokybiškas, pasižiūrėjęs į jį matai iškraipytą savo atvaizdą. Šiuo principu pasiremta ir komponuojant antrąją viršelio pusę, kurioje sudėtos taip pat iškraipytos grupės fotografijos. Pati plokštelė buvo įdėta į kartoninį vidinį voką su dainų tekstais.
Albumas buvo įrašinėjamas 1971 m. vasarą Lansdowne studijoje. Šiame albume, pasak jo prodiuserio Gerry Bron, „… gausybė idėjų, kurios pirmuosiuose dviejuose albumuose atrodė nesuderintos, susifokusavo ir pagimdė keletą amžinybės vertų perlų“. Kaip pažymėjo AMG recenzentas, albumas „Look at Yourself“ pademonstravo unikalų sunkiojo metalo ir progresyviojo roko elementų derinį bei išskirtinį David Byron meistriškumą. Albumo „vinis“ – epinė daina „July Morning“ („dvasinio narcizizmo“ himnas), kuri Europoje tapo hitu. Ken Hensley pareiškė, kad „July Morning“ – su savo besikeičiančia dinamika ir ryškia bei įvairialype garsų palete – tapo „… geriausiu pavyzdžiu tos krypties, kurią savo raidoje pasirinko grupė“. Beje, vėliau jis pasakojo, kad sukūrė šią dainą dar prieš metus iki albumo išleidimo: „Aš šitą dainą parašiau 1970 metais. Tai buvo koncertinio turo metu, įpusėjus turui po Angliją, sėdėjau autobuse ir laukiau kitų, jie vis bėgiojo aplinkui, o aš labai ilgai sėdėjau autobuse jų laukdamas. Kas beliko daryti? Paėmiau gitarą, pradėjau groti ir pamažu atsirado daina. Ir tai tikrai buvo liepos rytas, o dar tiksliau – tai buvo trečia valanda ryto…“ Reikšmingas ir dainos bendraautoriaus David Byron indėlis, kurio dainavimas šioje kompozicijoje kelerius metus buvo sektinu pavyzdžiu vėlesnės kartos vokalistams, pvz., Rob Halford.
Įdomu tai, jog prodiuseris Gerry Bron laikė, kad Manfred Mann ne tik atliko svarbią partiją šioje kompozicijoje, bet ir suvaidino lemiamą vaidmenį ją išplėtojant: „Daina buvo sukurta jau ilgą laiką, bet nesisekė jos išplėtoti. Aš pasiūliau pakviesti Manfred Mann, kad jis pagrotų Moog sintezatoriumi – tuo metu tai buvo kažkas nauja. Jis atėjo į studiją, paklausė muzikos ir pasakė: „Čia gi tik vienas akordas, nieko iš to nesugebėsiu padaryti!“ Aš jam: „Taigi ne, Manfredai, sugebėsi!“ Jis išeina, greitai nusileidžia laiptais: „Ne, nepavyks“, – sako man. Aš jam: „Manfredai, tai, ką tu sugrojai, – fantastika!“ Jis: „Tu rimtai? Tu tikrai taip galvoji?“ – „Žinoma! Nuostabu!“ Jis: „Na, tai smulkmena, aš galiu padaryti žymiai geriau“. Išeina, grįžta: „Na, ką pasakysi?“ – „Labai gerai, bet pirmasis solo buvo geresnis“. – „Geresnis? Na, tai aš galiu padaryti taip, kad bus geriau už pirmus du!“ Grįžta: „Na, ką?“… Galiausiai aš jam sakau: „Tu ką tik sugrojai penkias nuostabias solo partijas. Mes panaudosim po gabalėlį iš kiekvienos – ir įrašas bus baigtas!“ Bron laikė, kad Ken Hensley įsižeidė ant jo už tai, kad jis pakvietė Manfred Mann pagroti kompozicijoje „July Morning“. Padėtis dar pablogėjo tada, kai per vieną iš koncertų JAV publika gerai priėmė Mann, pasirodžiusį pirmojoje dalyje, o po to nušvilpė Uriah Heep. Nuo to laiko Hensley ir Mann ilgą laiką nemėgo vienas kito.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1994–1995 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1994–1995 m.
Look at Yourself
Albumo kompozicijos
'''1996 m. išleistas atnaujintas (remastered) kompaktinis diskas papildytas dviem kompozicijomis (bonus tracks):'''
<OL START=8> <LI>„Look At Yourself (singlo versija)“ (Hensley) – 3:07 <LI>„What’s Within My Heart (ištrauka)“ (Hensley) – 5:23 </OL>
'''2003 m. išleistas išplėtotas pagerintos kokybės (expanded deluxe) kompaktinis diskas papildytas septyniomis kompozicijomis (bonus tracks):'''
<OL START=8> <LI>„What’s Within My Heart (ištrauka)“ (Hensley) – 5:23 <LI>„Why (11’18 versija)“ (Box, Byron) – 11:18 <LI>„Look at yourself (alternatyvi singlo versija)“ (Hensley) – 03:19 <LI>„Tears in my eyes (išplėtotas miksas)“ (Hensley) – 05:38 <LI>„What should be done (alternatyvi versija)“ (Hensley) – 04:26 <LI>„Look at yourself (BBC „gyvo garso“ versija)“ (Hensley) – 04:32 <LI>„What should be done (BBC „gyvo garso“ versija)“ (Hensley) – 03:26 </OL>
Labūnavos Dievo Apvaizdos bažnyčia
Labūnavos Dievo Apvaizdos bažnyčia – katalikų bažnyčia, stovinti Kėdainių rajone, Labūnavos rytinėje dalyje, kapinėse, kairiajame Nevėžio krante, prie kelio. Bažnyčia pokaryje įrengta dvarininkų Zabielų memorialinėje koplyčioje, kuri paskelbta regioniniu architektūros ir istorijos paminklu.
Atlaidai: Dievo Apvaizdos (pirmąjį liepos sekmadienį), šv. Onos (liepos 26 d. arba keliama į artimiausią sekmadienį), šv. Pranciškaus Asyžiečio (spalio 4 d. arba keliama į artimiausią sekmadienį).
miniatiūra|180px|left|Varpinė kapinių kampe miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas
Istorija
Pirmąją medinę bažnyčią Labūnavoje 1799 m. pastatė dvarininkas Ignotas Zabiela. Jai 1812 m. sudegus, netrukus naują bažnyčią pastatė Labūnavos dvaro paveldėtojas Anupras Zabiela.
1859 m. Labūnavos kapinėse pastatyta mūrinė, klasicistinė koplyčia. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje bažnyčiai 1944 m. sudegus, kapinių koplyčia 1945 m. buvo pertvarkyta į bažnyčią ir pagal šią paskirtį tebenaudojama iki šių dienų. Greta bažnyčios stovėjusi medinė varpinė perkelta į kapinių, kurių centre stovi koplyčia, kampą. Remontuota 1896, 1945, 1960 m.
Architektūra
Bažnyčia vėlyvojo klasicizmo stiliaus, apskrito plano, su stačiakampe apside ir prienaviu. Navą dengia apie 10 m skersmens kupolas su stačiakampiu bokšteliu, užsibaigiančiu metaliniu kryžiumi. Pastato tūris sudėtinis, susidedantis iš rotondinės vidurinės dalies ir simetriškai iš abiejų pusių prigludusių prieangio ir presbiterijos tūrių. Pokaryje prie presbiterijos priestato pristatytas zakristijos priestatas. Priestatų stogų forma – dvišlaitė.
Patalpose įrengti 3 altoriai (didysis ir du šoniniai), vargonų choras, vitražai (1984). Laidojimo rūsyje užmūrytos 6 kriptos su Zabielų giminės mirusiųjų palaikais. Prie pagrindinio koplyčios įėjimo perkeltos tarpukariu šalia sunaikintos bažnyčios buvusios dvi skulptūros su postamentais – Jėzaus Kristaus ir Mergelės Marijos. Priešais bažnyčią klebono Stepono Pilkos (1917–1994) rūpesčiu pastatytos dvi iškilios skulptūros: Vytauto Didžiojo (1987) ir šv. Kazimiero (1988).
Mieleškiai
Mieleškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kačergiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Ireniniai
Ireniniai (Irenidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Šiems paukščiams būdingos labai ilgos antuodegio ir pauodegio plunksnos, beveik nesiekiančios uodegos galą. Dieną medžių lapijoje ieškodamos vaisių irenos taip pat minta medžių žieduose randamu nektaru. Paukščiams būdingas garsus balsas. Mėlynanugarė irena peri neaukštų nendrių išsišakojimuose; patelė iš šakelių susuka lizdą ir išperi 2 ar 3 kiaušinius. Patinas padeda maitinti jauniklius.
Gyvena medžiuose visžaliuose ir pusiau sausuose Azijos miškuose. Šeimoje dvi rūšys: mėlynanugarė irena (Irena puella) ir juodauodegė irena (Irena cyanogaster).
এশীয় নীলপরী コノハドリ科 (Sibley)
Kuliai (Rokiškis)
Kuliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Jūžintų.
Dravsko ežeras
Dravsko ežeras  – ežeras Dravsko ežeryne, Vakarų Pamario vaivadijoje, Lenkijoje. Ežero plotas 19,56 km², ilgis 12,9 km, o plotis 3,9 m. Didžiausias gylis 79,7 m, tai antras pagal gylį ežeras Lenkijoje.
Klovainiai
Klovainiai – miestelis Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Pakruojo; seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelio planas linijinis. Veikia paštas (LT-83004), bendrovės „Klovainių skalda“; „Skalduva“ (skaldos, dolomitmilčių, dolomitų apdailos plokštelių gamyba), „Pakruojo keramika“ (molio dirbinių gamyba).
Medinėje Švč. Trejybės bažnyčioje (XVII a. pirmoji pusė; 1853 m. bažnyčia atnaujinta) yra barokinė monstrancija (XVIII a. pab.), altorėlis su Švč. Trejybės paveikslu (1876 m., autorius Ksaveras Danauskas), ornamentuotas kryžius (XIX a.). Bažnyčios šventoriuje – koplytstulpis su skulptūromis (XIX a. pab.), Klovainių kapinėse – koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu ir skulptūrine grupe (1923 m., abiejų autorius Jonas Danauskas). Išliko Klovainių dvaro sodybos pastatų (XIX a. antroji pusė – XX a. pirmoji pusė). Paminklas tremtiniams (1993 m.).
miniatiūra|200px|left|Klovainių paštas miniatiūra|200px|left|Klovainių akmuo kryžkelėje miniatiūra|200px|left|Ūkis vakariniame miestelio pakraštyje
Etimologija
Vietovardis kildinamas nuo asmenvardžio Klovainis.
Geografija
Klovainiai įsikūrę prie kelio Pakruojis–Pumpėnai sankryžos su keliu Rozalimas–Petrašiūnai, abipus Daugyvenės upės, į kurią miestelyje įteka Šaltupis. Netoli miestelio yra Klovainių dolomito telkinys (iki jo pratęstas Radviliškio–Klovainių geležinkelis). Gamtos paveldo objektai – Klovainių ąžuolas, Storasis Klovainių ąžuolas. Stūkso Klovainių akmuo (ilgis 4,4 m, aukštis 2,10 m, plotis 1,1 m, apimtis 9,4 m).
Istorija
Klovainių dvaras šaltiniuose minimas nuo XVI a. pradžios, miestelis – nuo XVII a. Apie 1621 m. Upytės karališkojo valsčiaus, taigi ir Klovainių dvaro laikytojo Jeronimo Valavičiaus rūpesčiu Klovainiuose pastatyta pirmoji medinė Romos katalikų bažnyčia, prie kurios nuo 1627 m. veikė parapinė mokykla. J. Valavičiaus 1622 m. gegužės 11 d. potvarkiu Klovainių parapijos valstiečiai griežtai įpareigoti ne tik nuolat lankytis naujojoje bažnyčioje, bet ir jokiu reikalu nesikreipti į „eretikų“ (t. y. evangelikų reformatų) kunigus, nesikviesti į namus burtininkų bei vykdyti kitas „katalikiškas priedermes“ (pvz., kasmet nuo kiekvieno ariamo valako mokėti klebonui po grašį vad. kalėdos mokesčio).
1779 m. Ldk Stanislovas Augustas Poniatovskis Klovainiams patvirtino jų jau nuo 1632 m. turėtas miestelio teises, 1781 m. suteikė 4 metinių prekymečių privilegiją. 1784 m. Šeduvos karališkosios seniūnijos Klovainių raktą iš didžiojo kunigaikščio brolėno K. Poniatovskio nusipirko Benediktas Karpis; jo sūnaus Ignoto Karpio 1808 m. surašytu testamentu Klovainių dvaro valstiečiai buvo atleisti nuo baudžiavos.
Apie 1840 m. Klovainiuose veikė vandens malūnas, bravoras, keliolika parduotuvių. 1864 m. Klovainių dvaro valstiečiams atsisakius mokėti žemės išperkamuosius mokesčius, malšinti „maišto“ buvo atsiųstas Rusijos kariuomenės dalinys. 1880 m. miestelis degė. XIX a. pabaigoje Klovainiai – Panevėžio apskrities miestelis, priklausęs Rozalimo valsčiui.
1910–1912 m. Klovainiuose veikė „Saulės“ draugijos mokykla, nuo 1912 m. (kurį laiką) – valdinė pradžios mokykla, 1949–1962 m. – septynmetė, 1962–1992 m. – aštuonmetė mokykla (dabar – Klovainių pagrindinė mokykla). 1941 m. hitlerinės Vokietijos okupacinės administracijos nurodymu išžudyti Klovainių žydai. Po II pasaulinio karo Klovainių apylinkėse veikė Žaliosios rinktinės partizanai.
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. čia įkurta biblioteka, 1955 m. – medicinos punktas, 6-ajame dešimtmetyje taip pat veikė girininkija, lentpjūvė, malūnas, ryšių skyrius, vaikų darželis, kultūros namai. 1965 m. susibūrė Klovainių choras ir etnografinis ansamblis; 1969 m. pradėta statyti dolomitinės skaldos gamykla.
1997 m. kovo 19 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu patvirtintas Klovainių herbas.
Sportas
Miestelyje yra krepšinio klubas „Klovainiai“, 2016 m. sausį įkurtas „Pakruojo futbolo centras“ – FC Pakruojis.
Gyventojai
1783 m. Klovainiuose buvo 73 sodybos.
Žymūs žmonės
Klovainiuose gimė:
Sovchoznojė (Sterkininkai)
Sovchoznojė (,, nuo nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Starkenīks prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Majevkos apylinkės kaimas.
Vilniaus miesto apygarda
Vilniaus miesto apygarda buvo Ostlando teritorinis vienetas 1941–1944 metais. Apėmė Vilniaus miestą. 146,3 tūkst. gyventojų (1942).
Komisarai Hans Hingst ir Reiner Stahel (nuo 1944 metų).
Jūrinė iguana
Jūrinė iguana (Amblyrhynchus cristatus) – iguanų šeimos driežas, randamas tik Galapagų salose. Tarp driežų išsiskiria unikalia savybe – ilgą laiką išbūti jūroje.
Jūrinės iguanos minta vandens augalais, nukąsdamos juos nuo akmenų. Jaunikliai laikosi netoli nuo kranto. Suaugėliai nuo kranto nuplaukia banguodami visu kūnu. Patinai nuo kranto nuplaukia toliau nei patelės. Plaukimo metu, taupant deguonį, kraujas patenka tik į gyvybiškai svarbius organus.
Driežai krante šildosi stipriais nagais įsikabinę į akmenis. Juoda spalva padeda lengviau įkaisti saulėje. Perteklinė druska, patekusi su maistu, pašalinama per specialias liaukas, esančias nosyje.
Poravimosi metu ant patinėlių atsiranda raudona dėmė. Varžovai kovoja baksnodamiesi galvomis.
Jūrinė iguana sutinkama visose salyno salose, dažniausiai ant uolėtų krantų, druskingose pelkėse ir mangrovėse.
Geo Prizm
Geo Prizm (Chevrolet Prizm nuo 1997) buvo mažas automobilis JAV rinkai. Prizm buvo gaminamas 1990 iki 2002 metų. Automobilis buvo pardavinėjamas kaip 4-durų sedanas ir 5-durų hedžbekas
Thang Online
Thang Online (tar. feng onlain) – nemokamas nuotykių MMORPG žanro kompiuterinis žaidimas, skirtas asmeniniams kompiuteriams, sukurtas „Comprozard Inc.“. Žaidėjų ratas nėra itin didelis, todėl jame yra ganėtinai daug draugiškų ir paslaugių žmonių. Žaidimo pradžioje žaidėjas gali pasirinkti vieną iš 3 veikėjų: iš kurių kiekvienas turi skirtingus aprėdus (šarvus):
Thang legenda
Istorija prasidėjo rytinėje kontinento dalyje, vadintoje „Om Lit Praga“, kurioje žmonės ir dievai gyveno harmoningai, o gentys užuot tarpusavyje kariavusios gyveno taikoje. Žaidimo legenda pasakoja apie dievą On-Du. Legenda sakė, kad vieną dieną Manos tarpeklis prasivers ir On-Du apaks.
Amnestija
Amnestija ( – atleidimas, užmiršimas) – visiškas ar dalinis atleidimas nuo teismo paskirtos bausmės. Bausmė gali būti pakeista švelnesne arba sumažintas jos terminas, asmenims, atlikusiems bausmę – panaikintas teistumas.
Taikymas
Amnestijos aktus Lietuvoje, kaip ir daugelyje užsienio šalių leidžia parlamentas. Atskiru teisės aktu gali būti reglamentuojama amnestijos taikymo tvarka. Asmenų grupė, kuriai taikoma amnestija, gali būti išskirta pagal įvairius kriterijus: bausmės rūšį, laisvės atėmimo bausmės dydį, padaryto nusikaltimo pobūdį ir kitas.
Amnestija netaikoma: nuteistiesiems, padariusiems sunkius nusikaltimus; itin pavojingiems recidyvistams, teistiems ne kartą už tyčinius nusikaltimus laisvės atėmimo bausme; anksčiau atleistiems nuo bausmės amnestijos aktu ar po malonės suteikimo vėl padariusiems tyčinį nusikaltimą; asmenims, kurie amnestijai nepritaria.
Nusikalstamą veiką padaręs asmuo Lietuvoje gali būti atleistas nuo visos ar dalies bausmės atlikimo Seimo priimtu amnestijos aktu. Amnestijos pagrindus, sąlygas ir tvarką nustato amnestijos aktas (LR baudžiamasis kodeksas, 78 straipsnis „Amnestija“).
Palkakoča
Palkakočos lagūna  – ledyninis ežeras Peru, Ankašo departamente, Huaraso provincijoje. Išsidėstęs Cordillera Blanca kalnuose, 4566 m aukštyje, Palkarachu ir Pukarankos kalnų papėdėse. Ežeras tiekia vandenį už 23 km esančiam Huaraso miestui. Ežero pavadinimas kečujų kalba reiškia „slėnio ežeras“.
1941 m. gruodžio 13 d. ledyno luitas atskilo nuo kalno ir susmego į Palkakočos lagūną. Vanduo išgriovė moreninę ežero sieną ir kartu su ledais ir akmenimis nusirito link Santos slėnio. Po 15 min. nuošliauža pasiekė Huarasą ir jį smarkiai nuniokojo (žuvo 6000–7000 žmonių). 2003 m. geologai prognozavo tokią pat katastrofą, imtasi saugumo priemonių, tačiau vėliau paaiškėjo, kad pavojus buvo netikras.
Rūta (žurnalas)
Rūta – žurnalas moterims, ėjęs 1991–1994 m. Kaune.
Istorija
Leido Šviesos leidykla kartą per metus. Spausdino praktinius siuvinėjimo, nėrimo, mezgimo patarimus. Tiražas 1991 m. – 50 000 egz., 1994 m. – 10 000 egz.
Redaktorės Valerija Kiškienė, Danguolė Bartašiūnaitė.
Baskai
Baskai giminingi seniesiems Pirėnų pusiasalio gyventojams iberams. Kalba baskų kalba, dalis ispanų ar prancūzų kalbomis. Dauguma katalikai. Tradiciniai verslai – žemdirbystė, gyvulininkystė, sodininkystė, žuvininkystė, jūrininkystė.
Baskai – viena ilgiausiai vienoje vietoje gyvenančių tautų, skirtingai nuo kitų senųjų Europos tautų, jie nepasidavė romanizacijai. Baskų kultūra (tautosaka, tautodailė, architektūra) turtinga. Baskų kilmė neaiški, kalba visiškai nepanaši į jokią kitą kalbą pasaulyje. Vienos teorijos teigia, kad baskai atkeliavo su indoeuropiečiais, kitos – kad žymiai seniau. Naujausi DNR tyrimai atskleidė, kad baskai nuo ispanų nors ir skiriasi genetiškai, tačiau šie skirtumai atsiradę gana neseniai – prieš 2500 m. (geležies amžiaus pab.). Generolo Franko diktatūros metais baskų kalba buvo uždrausta viešojoje erdvėje.
Gruzinai teigia, kad jie giminingi su baskais. Įrodymai labai silpni – didelės beretės, tęstinės liaudies dainos. Tiesa, yra vienas bendras žodis – Iberija. Tai viso pusiasalio pavadinimas. O Iverija – tai senasis Gruzijos vardas. Kraujo grupė labai reta, beveik neturi ausies spenelio.
XIX a. kilus baskų tautiniam judėjimui, pradėta reikalauti nepriklausomybės ar bent autonomijos. Turėjo gan didelę autonomiją iki 1936 metų. Vėliau ji centrinės Ispanijos valdžios atimta; baskų separatistai eina į pogrindį. 1956 metais įkurta ETA (Euskadi Ta Askatasuna 'baskų laisvė ir tėvynė') – baskų separatistų organizacija. Nepavykus pakelti visos tautos į aktyvią kovą, ėmėsi grynai teroristinių veiksmų. Baskijai suteikta autonomija XX a. aštuntojo dešimtmečio pabaigoje. 2006 m. ETA pareiškė, kad sudeda ginklus ir savo tikslų sieks tik taikiomis priemonėmis.
Stabintiškės
Stabintiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Žaslių, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Etimologija
Kaimas pavadintas pagal Stabinskių giminę, kuriai priklausė dvaras.
Giršas Ošerovičius
Giršas Ošerovičius (1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive, Izraelis) – poetas.
Stabintiškės
Istorija
XVIII a. minimas Stabintiškių dvaras.
Giršas Ošerovičius
Biografija
Gimė 1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje. 1928 m. baigė Panevėžio žydų gimnaziją. 1933 m. teisės studijas Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Studijų metais jidiš kalba pradėjo rašyti poemas, 1940 m. išleido eilių rinkinį Panevėžys. Per II pasaulinį karą evakuavosi į Almatą, pasibaigus karui apsigyveno Vilniuje, tačiau 1949 m. už tariamą antisovietinę nacionalistinę-sionistinę veiklą suimtas ir ištremtas. 1956 m. buvo reabilituotas ir grįžo į Vilnių. 1971 m. išvyko gyventi į Izraelį. 1974 m. parašė poezijos knygą „Main Ponevež“, išleista jidiš ir hebrajų kalbomis. Priklausė Izraelio rašytojų ir žurnalistų rašančių jidiš kalba sąjungai. Mirė 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive.
Kūliai
Kūliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietryčiuose, 2 km į vakarus nuo Savičiūnų. Telkšo Kūlių tvenkinys.
Tilman Riemenschneider
right|thumb|220px| Statula, vaizduojanti T. Rymenšneiderį, Viurcburgo mieste Tilmanas Rymenšneideris (, apie 1460–1531 m.) – Vokietijos vėlyvosios gotikos skulptorius, medžio drožėjas, dirbęs Viurcburge.
Biografija
Tilmanas Rymenšneideris gimė apie 1460 m. Hailingenštado mieste Tiuringijoje. Apie 1465 m. su šeima persikėlė į Osterodę Žemutinėje Saksonijoje, kur bendravardis tėvas užėmė monetų kalyklos meistro postą. Apie T. Rymenšreiderio jaunystę nežinoma nieko. 1479 m. Tilmanas buvo paminėtas Viurcburge atsisakęs Šv. Onos altoriaus kuratoriaus posto Stift Haug bažnyčioje, bet neaišku, ar tai tas pats skulptorius. 1483 m. jis dokumentuotas Viurcburge įsidarbinęs vietos skulptoriaus dirbtuvėse ir įstojęs į Šv. Luko broliją. Jau tuo metu T. Rymenšneideris buvo išėjęs skulptoriaus amato mokslus. 1485 m. jis vedė Aną Šmit (mirusi 1494 m.) ir pradėjo vadovauti nuosavai dirbtuvei. 1490 m. pasirašė sutartį dėl Šv. Marijos Magdalenos altoriaus sukūrimo Miunterštado mieste, 1492 m. šis kūrinys atidengtas. T. Rymenšneideris atidavė pirmenybę nedažyto medžio kūriniams ir vėliau ties šiuo altoriumi dirbo Vitas Štosas. 1491 m. T. Rymenšneideris pasirašė sutartį su Viurcburgo miestu dėl smiltainio Adomo ir Ievos statulų Šv. Marijos koplyčioje. Skulptūros atidengtos 1493 m. Po to 1494 m. Vindshaimo miestas užsakė skulptūrų Šv. Kilijono bažnyčiai (jos sudegė 1730 m.). 1496 m. skulptorius gavo užsakymą sukurti pomirtinį monumentą Viurcburgo princui-vyskupui Rudolf von Scherenberg. Šis projektas įgyvendintas 1499 m. Viurcburgo katedroje. 1497 m. T. Rymenšneideris vedė Anna Rappolt (mirusi 1506 arba 1507 m.).
1499 m. T. Rymenšneideris pasirašė sutartį dėl imperatoriaus Henriko II ir jo žmonos Kunigundos kapų sukūrimo Bambergo katedroje, šį projektą užbaigė 1513 m. Maždaug tuo pačiu laiku skulptoriaus dirbtuvėse pradėtos kurti Kristaus, Šv. Jono Krikštytojo ir apaštalų skulptūros Šv. Marijos koplyčios Viurcburge kontraforsams (išstatytos 1506 m.). T. Rymenšneideris kūrė statulas Rotenburgo miesto Šv. Jokūbo bažnyčiai. 1504 m. skulptorius išrinktas į Viurcburgo miesto tarybą, 1506 m. sukūrė Šv. Onos altorių Šv. Marijos koplyčiai Rotenburgo mieste (išlikęs fragmentais). 1508 m. skulptorius vedė trečią kartą − Margaretę Viurcbach (mirusi 1520 m.), 1509 m. buvo išrinktas į Viurcburgo miesto aukščiausiąją tarybą, į kurią vėliau perrinktas dar du kartus. 1520 m. jis vedė ketvirtą kartą − Margaretę (pavardė nežinoma). 1520−1521 m. T. Rymenšneideris užėmė Viurcburgo miesto mero pareigas. 1525 m. valstiečių karo metu T. Rymenšneideris kartu su Viurcburgo miesto taryba pasipriešino princui-vyskupui Konrad von Thüngen. Miestas buvo užimtas, skulptorius suimtas, tikriausiai kankintas, dalis jo nuosavybės konfiskuota. Tilmanas Rymenšneideris mirė 1531 m. liepos 7 d., buvo palaidotas Viurcburgo katedros kapinėse.
T. Rymenšneiderio ankstyvajai skulptūrai būdingas raiškus trijų matmenų vaizdas, jo statulas žiūrovai galėjo apžiūrėti iš skirtingų kampų. Vėliau statulų vaizdas tapo plokštesnis, figūrų drapiruočių vaizdas paprastesnis. Po 1512 m. skulptorius dar labiau supaprastino savo kūrinių formas. Skulptoriaus dirbtuvėse kartu su juo dirbo daug pameistrių ir atskirai sunku įvertinti būtent T. Rymenšneiderio indėlį atskirose skulptūrose. Taip pat pameistriai kūrė panašaus stiliaus ir panašių kompozicijų savus kūrinius. T. Rymenšneideris geriausiai žinomas savo mediniais altoriais, tačiau kartu jis buvo pasiekęs aukšto meniškumo lygio akmens skulptūrose, kas rodo skulptoriaus meistriškumą, nes medžio ir akmens apdorojimo būdai buvo labai skirtingi. T. Rymenšneideris buvo vienu iš garsiausių ne tik Vokietijos, bet ir visos Europos vėlyvosios gotikos skulptorių.
Šulcava
Šulcava – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Raseinių rajono paribyje. Kaimas įsikūręs šalia Pašušvio miško, prie Krakių-Betygalos kelio, netoli Gynėvės upės ištakų.
Istorija
Iki XX a. vid. buvo Šolcavos palivarkas.
Jozuė
thumb|right|250px|Izraelitai pereina Jordaną (dailininkas Gustave Doré) Jozuė ( – „Viešpats yra išganymas“) – Biblijos personažas, minimas Penkiaknygėje ir Jozuės knygoje, Mozės įpėdinis. Teigiama, jog buvęs Nūno iš Efraimo genties sūnus.
Jozuė buvo vienas iš dvylikos žvalgų, kurie buvo pasiųsti į Kanaaną, kad grįžę praneštų apie to krašto gyventojus. Jozuė ir Kalebas buvo vieninteliai, kurie teigė, kad izraelitai pajėgūs kovoti su Kanaano krašto gyventojais. Todėl, anot Biblijos, Dievas tik Jozuei ir Kalebui leido įžengti į Kanaano kraštą, o kiti tos kartos izraelitai buvo pasmerkti iki mirties klajoti dykumoje.
Jozuės vadovaujami žydai stebuklingu būdu perėjo Jordano upę. Sandoros skrynios nešėjams pasiekus upę, vanduo, tekantis iš aukštupio, sustojo, sudarydamas pylimą, o vandenys, tekantys į žemupį, nuseko. Taip izraelitai galėjo sausomis kojomis pereiti upę.
Jozuės vadovavo izraelitams užimant Jericho miestą. Jozuės knygoje rašoma, kad Dievas įsakęs Izraelio kariams septynias dienas žygiuoti aplink miestą, nešant Sandoros skrynią bei pučiant trimitus. Septintąją dieną kariams buvo įsakyta šaukti, tuomet neva ir sugriuvusios Jericho miesto sienos. Taip pat buvo iškovota ir daugiau strategiškai svarbių pergalių. Jozuės knygos 10 skyriuje minimas stebuklas, kai Dievas Jozuės prašymu pailginęs dieną, kad izraelitai spėtų iškovoti pergalę prieš amoritus.
Užimtas žemes Jozuė padalijęs 12 Izraelio genčių. Anot Jozuės knygos 24,29, Jozuė mirė, sulaukęs 110 metų.
Amazilia
Amazilia – kolibrinių (Trochilidae) šeimos paukščių gentis. Paplitusi Meksikoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Klasifikacija
Yra keletas skirstymo variantų. Pagal kai kuriuos autorius nuo amazilia genties atskiriamos Agyrtria, Polyerata, Saucerottia gentys.
Brent nafta
Brent nafta – naftos rūšis, išgaunama Šiaurės jūroje ir naudojama kaip etalonas Europos, Afrikos, Artimųjų Rytų naftos rinkose.
Brent naftos ateities sandoriais yra prekiaujama Niujorko prekių biržoje NYMEX (angl. New York Mercantile Exchange) ir tarpžemyninėje biržoje ICE (angl. IntercontinentalExchange). Ši nafta yra klampesnė ir sieringesnė nei WTI nafta.
Kiti naftos rūšies etalonai OPEC šalių nafta, WTI nafta ir dubai nafta.
Grumbliai (reikšmės)
Grumbliais vadinami kaimai:
Victoria Beckham
Victoria Caroline Beckham (g. 1974 m. balandžio 17 d.) – britų dizainerė, verslininkė, legendinės merginų grupės Spice Girls narė.
Victoria Beckham (mergautinė pavardė Adams) karjerą pradėjo fenomenalaus populiarumo sulaukusioje merginų muzikos grupėje Spice Girls, pardavusioje per 100 mln. įrašų. Grupei nutraukus aktyvią veiklą užsiėmė soliniais projektais. 2008 m. V. Beckham (dar žinoma Posh Spice pravarde) įkūrė savo vardo mados ženklą ir pradėjo siekti drabužių dizainerės karjeros. Kiekvienais metais Victoria pristato pavasario/vasaros, rudens/žiemos kolekcijas, už kurias pelnė ne vieną apdovanojimą, įskaitant metų dizainerės titulą britų mados apdovanojimuose (2011 m.). Vėliau Victoria Beckham ženklas pradėjo prekiauti kosmetika ir kita produkcija. 2017 m. Beckham buvo įteiktas Britanijos imperijos ordinas (OBE) už indėlį britų madai ir labdaringą veiklą.
Victoria yra ištekėjusi už Anglijos futbolo žvaigždės David Beckham su kuriuo turi keturis vaikus. Beckham šeima garsėja išskirtinai dideliu britų žiniasklaidos dėmesiu.
Vincas Vilkaitis
thumb|260px|right|Vincas Vilkaitis skaito pranešimą LŽŪA dešimtmečio minėjime 1934 m. Prezidiume šeštas iš kairės – Prezidentas [[Antanas Smetona]] Vincas Vilkaitis (1892 m. sausio 16 d. Kybartuose – 1943 m. sausio 19 d. Jakutijoje) – biologas, augalų fitopatologijos pradininkas Lietuvoje, profesorius. Trečiasis LŽŪA rektorius (1934-1940 m.).
Biografija
1912-1914 m. studijavo Peterburgo universitete. 1917-1921 m. buvo Marijampolės gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Berlyno Frydricho Vilhelmo universitetą, kur studijavo filosofijos fakulteto gamtos skyriuje.
1925 m. pradėjo dirbti Žemės ūkio akademijoje, buvo Botanikos katedros vedėjas. 1934-1940 m. - rektorius. 1927 m. V. Vilkaičiui suteiktas profesoriaus vardas. Augalų apsaugos stoties Dotnuvoje įkūrėjas ir vadovas.
1941 m. buvo represuotas ir ištremtas į Rusiją.
Akademinė veikla
Tyrinėjo ir paskelbė mokslinių darbų apie javų, runkelių, linų, vaismedžių ir uogakrūmių ligas. Tokio pobūdžio darbai Lietuvoje buvo vieni pirmųjų ir jie sudarė pagrindą vėlesniems tų augalų ligų tyrinėjimams Lietuvoje. Taip pat paskelbė darbų iš žemės ūkio fitopatologijos ir parazitinės mikologijos. Rašė apie botanikos dėstymą vidurinėse mokyklose, išvertė ir parašė vadovėlių mokykloms.
1935 m. suorganizavo LŽŪA mokslininkų personalo kolektyvą Kamanų aukštapelkės (Akmenės raj.), vėliau - Šepetos pelkės (Kupiškio raj.) tyrinėjimams.
Matthew Bellamy
Metju Džeimsas Belamis (Matthew James Bellamy; g. 1978 m. birželio 9 d., Kembridže, Anglijoje) – Anglijos muzikantas, dainininkas, „Muse“ grupės narys.
Grupėje dainuoja, groja gitara, klavišiniais, pianinu. Taip pat kuria muziką ir žodžius.
Šeima
Metju tėvas, Džordžas (George), 1960 metais grojo gitara „The Tornadoes“ Anglijos roko grupėje. Tai buvo viena pirmųjų anglų grupių, pasiekusių pripažinimo JAV, kartu su grupe „Telstar“. Metju taip pat turi seserį Rhian, kuri gyvena Džersyje. Ji persikraustė, nes nenorėjo būti trukdoma žiniasklaidos.
Metju motina, Marilyn, gimė Belfaste (Šiaurės Airija), ji persikėlė į Angliją 1970 metais. Pačią pirmą jos dieną Anglijoje ji sutiko Džordžu Belamiu, kuris tuo metu dirbo taksi vairuotoju Londone. Jie pamilo vienas kitą, ir netrukus susituokė, persikėlė į Kembridžą, kur ir gimė Metju.
Atlikimo stilius
Metju balsas yra labai stiprus, dainuodamas naudoja aukštas vokalo linijas, tai yra pagrindinis skambesys „Muse“ muzikoje. Metju balsas lyginamas su Thom Yorke, (Radiohead), Freddie Mercury (Queen), Axl Rose (Guns N' Roses), Jimmy Gnecco (Ours), Emile Wordsworth, Bono ir Jeff Buckley.
Matthew grojimo pianinu stilius buvo įkvėptas žymių romantinių kūrėjų darbų, tokių kaip Sergei Rachmaninoff ir Franz Liszt. Šis romantinis stilius kartu su roko elementais atsispindi daugelyje Muse dainų. Rachmaninoff „Piano Concerto No. 2“ elementai turėjo didelę įtaką tokioms Muse dainoms kaip „Space Dementia“, „Megalomania“, „Ruled by Secrecy“, „Butterflies and Hurricanes“. Gyvuose pasirodymuose M. Bellamy visada renkasi romantinius pianino skambesius. Albume „Black holes and revelations“ galime girdėti rusų romantinio kompozitoriaus Tchaikovskio „Piano Concerto No. 1“ elementus kaip, pavyzdžiui, dainoje „Hoodoo“.
Pasiekimai
2005-ųjų balandžio mėnesio žurnalas rinko „seksualiausiųjų roko atlikėjų top 50“, kuriame Matthew Bellamy užėmė 28-ąją vietą. Jis taip pat laimėjo seksualiausio vyro apdovanojimuose 2007 metais, kuriuos skelbė „NME Awards“.
Peliukas Mikis
Peliukas Mikis  – komiksų ir animacinių filmų herojus, žemas peliukas, tapęs Walt Disney kompanijos simboliu. Jis buvo sukurtas 1928 metų lapkričio 18 dieną Ubo Aiverkso (Ub Iwerks) ir įgarsintas Volto Disnėjaus.
Istorija
1928 m. Peliuko Mikio personažas pasirodo kine – filme „Vilis iš garų laivo“ (Steamboat Wille), kur jis vaizduojamas kaip laivyno puskarininkis, stengiantis patraukti pelytės Mini dėmesį. Netrukus jis pasirodo ir laikraščių puslapiuose, bei pasiūtas pliušinis Mikis – žaislas. 1932 m. Voltas Disnėjus gauna Oskaro prizą už filmą šiuo personažu. 1955 m. atsidarė parkas Disneylendas, o vėliau toks pat atrakcionų parkas įkurtas šalia Paryžiaus. 1993 m. žurnalas apie Peliuką Mikį pradėtas leisti Lietuvoje.
Nuorodos
Peliukas Mikis švenčia 80-metį
Archyvai Lietuvoje
thumb|Lietuvos Metrika thumb|Karaliaus privilegijų registras thumb|Lietuvos Statutas
Archyvai Lietuvoje – Lietuvos archyvų istorija nuo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikų, buvusi ir esama sistema ir valdymas.
Istorija
Lietuvoje archyvai pradėti kaupti XIII a. pirmoji pusėje. Seniausias išlikęs yra didžiojo kunigaikščio (valstybės) kanceliarijos 1367–1795 m. archyvas, XVIII a. pavadintas Lietuvos Metrika. Dauguma jos dokumentų yra gaunamų ir išduodamų (siunčiamų) raštų aktavimo įrašų knygos. Įrašus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarine slavų (senovės rusų kalba), lotynų kalba, lenkų kalba darė rašovai (dijokai), tikrino ir vizavo jų viršininkai raštininkai. Be šių įrašų, yra šiek tiek dokumentų originalų, keliolika genealoginių lentelių, žemėlapių ir planų. Iš išlikusių 664 knygų 622 saugomos Maskvoje, jų mikrofilmus turi Lietuvos valstybės istorijos archyvas (LVIA).
Lietuvos valstybės istorijos archyvas turi daugiau, kaip 10 000 to laikotarpio aktų ir knygų, tarp jų: Apie 500 aktų knygų dokumentų turi Vilniaus universiteto rankraštynas.
Bažnytiniai archyvai
XIV a. pabaigoje pradėjo kurtis bažnytiniai archyvai. Lietuvos valstybės istorijos archyve saugomi
Bažnytinių archyvų fondų dalis saugomo ir Lietuvos mokslų akademijos biblioteka ir Vilniaus universiteto bibliotekos rankraštynas, Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.
Dvarų archyvai
XV a. atsirado bajorų, dvarų archyvai. Iš jų didžiausias Radvilų Nesvyžiaus archyvas; dauguma išlikusių jo dokumentų yra Minske (Baltarusijos centrinis valstybės istorijos archyvas), dalis – Varšuvoje. Padaryta šio archyvo mikrofilmų, jie saugomi LVIA. Lietuvos valstybės istorijos archyvas taip pat saugo dvarų, kuriuos valdė Belazarai, Čapskiai, Druckiai–Liubeckiai, Gorskiai (Gurskiai), Kosakovskiai, Koideliai (Keudellių), Lopacinskiai, Masalskiai, Naryškinai, Oginskiai, Plateriai (Pliateriai), Radvilos, Sapiegos, Šuazeliai–Gufjė (Choisel-Gouafie), Tiškevičiai, Zubovai ir kiti archyvus arba jų dalis.
Nemaža tų archyvų dalis yra Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje (Buchoveckiai, Karpiai, Lenskiai, Lopacinskių, Mežejevskiai, Okuličiai, Pilsudskiai, Plateriai, Radvilos, Renigeriai, Romeriai (Riomerių), Sapiegos, Tiškevičiai), Vilniaus universiteto bibliotekoje (Karpiai, Radvilos, Sapiegos), Lietuvos nacionalinėje M. Mažvydo bibliotekoje (Daugirdai, Gruževskiai, Komarai, Kosakovskių, Nagurskiai, Plateriai), t. p. jų turi Biržų kraštotyros muziejus, Rokiškio kraštotyros muziejus, Telšių Žemaičių muziejus Alka, Lenkijos archyvai ir bibliotekos. Yra dar apie 100 mažesnių dvarų archyvų likučių. Dauguma dvarų archyvų žuvo.
Archyvai Rusijos imperijos laikotarpiu
Po 1795 m. Lietuvoje ėmė kauptis Rusijos administracinių įstaigų žinybiniai archyvai. 1852 m. Vilniuje įkurtas Centrinis senųjų aktų knygų archyvas, jame buvo sukauptos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės įstaigų aktų knygos, iki 1800 m. buvusios Vilniaus, Gardino, Minsko gubernijose; prie jo prijungti analogiški 1887 m. Liublino ir 1903 m. Vitebsko archyvai. Jame buvo apie 25 000 aktų knygų. 1872 m. šio archyvo vedėjas (archyvaras) N. Gorbačevskis išleido pirmąjį „Centrinio senųjų aktų archyvo katalogą“, jame su turtų inventoriais nurodyta 15 628 knygos ir nemažai pavienių dokumentų. 1914 m. beveik visi šio archyvo seniausi dokumentai iki 1700 m. buvo išgabenti į Rusiją, Liublino archyvus išsivežė lenkai, 1919 m. okupavę Vilnių.
Nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. vidurio veikė Tribunolo archyvas – Lietuvos vyriausiojo tribunolo ir kitų LDK institucijų aktų knygų saugykla. 1873 m. Pranciškonų bažnyčios pastate įsteigtas Bendrasis Vilniaus įstaigų archyvas, jame 1914 m. buvo apie 700 000 bylų: buvo surinkti XIX a. – XX a. Vilniaus gubernijoje veikusių Rusijos administracijos įstaigų dokumentai. Analogiškas gubernijos archyvas buvo Kaune (apie 200 000 bylų).
1901 m. Vilniuje įsteigtas Michailo Muravjovo muziejaus archyvas, 1914 m. turėjęs 1 932 000 bylų. Čia buvo saugomi dokumentai nuo 1830 m. apie carizmo vykdytą visuomeninio ir išsivadavimo judėjimo Lietuvoje ir Baltarusijoje slopinimą; archyve buvo ir 1863 m. sukilimo bylos. Dalis šio archyvo dokumentų 1915 m. išvežta į Rusiją, o 1939 m. – į Baltarusiją. Abi archyvo dalis susigrąžinus, po 1945 m. daug bylų atiduota Baltarusijai.
Archyvai Lietuvos Respublikoje
Kuriantis Lietuvos valstybei 1918 m. spalio mėn. Vilniaus archyvus savo žinion perėmė Lietuvos Valstybės Taryba, įsteigusi Archyvų, bibliotekų ir muziejų komisiją. Marionetinė V. Kapsuko bolševikų vyriausybė 1919 m. sausio mėn. ją patvirtino. Komisija pradėjo organizuoti Centrinį istorijos archyvą (įteisintas 1919 m. kovo mėn.) Lenkijai 1919 m. balandžio 21 d. okupavus Vilnių, šis archyvas buvo pavadintas Vilniaus valstybiniu archyvu ir veikė iki 1939 m. Jis pagal dydį buvo trečias to meto Lenkijos valstybėje. 1939 m. spalio mėn. TSRS pareigūnai jį apiplėšė ir išvežė į Minską apie 645 000 vertingiausių bylų.
Vilniuje dar veikė Vilniaus miesto archyvas (daugiau, kaip 300 000 bylų), žinybiniai archyvai, 2 rankraštynai (Vilniaus universiteto ir Vrublevskių bibliotekos).