cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Draudimo bendrovė
Iš draudimo įnašų sukaupiamos didžiulės ilgalaikės lėšos, todėl draudimo bendrovė turi galimybę naudoti jas ilgalaikiam investavimui. Pagrindinis reikalavimas – saugumas. reikia apskaičiuoti riziką draudimo įvykio įvykimo tikimybes. Dažniausiai investuojama į aukščiausio kredito reitingo vertybinius popierius. Draudimo bendrovėms neįmanoma nustatyti ar atskiram asmeniui atsitiks nelaimingas įvykis, bet jos gana tiksliai apskaičiuoti tikimybę grupei asmenų.
Draudimo įmonių rūšys
Draudimo įmonės pagal veiklos sritį gali būti skirstomos į gyvybės draudimo bendroves ir negyvybės draudimo (turto civilinės atsakomybės draudimo) įmones. Gyvybės draudimo bendrovės atsirado 1759 metais. Jos siūlo apsisaugojim1 nuo pajamų praradimo, kuris dažnai yra mirties, invalidumo ar išėjimo į pensiją pasekmė.
Draudimo polisų rūšys
Draudimo polisai gali būti įprastiniai(viso gyvenimo tarpsnio), terminuoti, indėlio (išmokami paveldėtojams arba tam tirku laiku ateityje), grupės gyvybės draudimo (pvz., grupės tą patį darbą dirbančių asmenų) universalūs, kintami (kai išmoka priklauso nuo įmokos dydžio) ir kitokie.
Draudimo bendrovių paslaugų spektras
Dabar gyvybės draudimo įmonės draudžia daugiausiai nuo trijų dalykų: ankstyvos mirties, mirties dėl nelaimingo atsitikimo ar sunkios ligos ir nuo per ilgo gyvenimo, dėl ko gali išsekti gyvenimo santaupos. Turto draudimo bendrovės draudžia nuo gaisro, užliejimo vandeniu ir visų kitų nelaimių, kurios gali išikti turtą, todėl paslaugų spektras labai platus. Taip pat šiai grupei priskiriamas civilinės atsakomybės draudimas.
Insurance companies
Dygieji miegapeliniai žiurkėnai
Dygieji miegapeliniai žiurkėnai (Platacanthomyidae) – graužikų (Rodentia) šeima, kurioje dvi gentys su 3 rūšimis:
Hugo Šojus
Hugo Šojus ( 1845 m. balandžio 1 d. Klaipėda, Prūsijos karalystė – 1937 m. liepos 25 d. Šilutė, Lietuva) – vokiečių ir Šilutės krašto kultūros ir visuomenės veikėjas, Šilutės miesto mecenatas, Mažosios Lietuvos lietuvių tautosakos rinkėjas ir leidėjas bei pirmojo muziejaus Klaipėdos krašte įkūrėjas.
Biografija
Hugo Šojus gimė pirklio ir laivininko Arnoldo Karlo Scheu (1811–1886 m.) ir Rosettes Ziegler, Klaipėdos malūnininko dukters (1825–1848 m.), šeimoje. 1862 metais Klaipėdoje baigė aukštesniąją miestiečių mokyklą, 1862–1869 m. praktikavosi įvairiuose Klaipėdos bei Šilutės apskrities dvaruose. 1869–1870 m. du semestrus studijavo Berlyno žemės ūkio institute.
1875 m. Hugo Šojus vedė tėvo draugo, laivininko ir pirklio Johanno Schultzo bei anglės Maria‘os Walton dukterį Mary Jane (1856–1880 m.). Iš šios santuokos dvarininkas susilaukė 3 vaikų. Jauniausias sūnus Arnoldas Hugo (1880–1916 m.) nepalikęs įpėdinių žuvo prie Verdeno Pirmojo pasaulinio karo metais. Duktė Ellen Mary Jane (1879–1959 m.) 1915 m. ištekėjusi už lenkų kilmės vokiečių inžinieriaus, fizikos profesoriaus Walterio Rogowskio (1881–1947 m.), išvyko gyventi į Acheną (Vokietija). Apie jos palikuonius žinių nėra.
Dr. H. Šojaus giminę pratęsė vyriausias jo sūnus Erichas Scheu (1876–1929 m.), 1909 m. vedęs šveicarę, viešbučio savininko dukterį Helene Hauser (1885–1975 m.). Jiems gimė trys sūnus: Werneris (1910- ? m.), Güntheris (1912–1998 m.) ir Hugo (1925–1944 m.). Šiuo metu Vokietijoje gyvena pirmųjų dviejų vaikai bei anūkai, H. Šojaus proanūkiai bei vėlesni palikuonys.
1873 m. uošvio lėšomis iš varžytinių įsigijęs Lėbartų dvarą Hugo Šojus tapo dvarininku ir aktyviai įsijungė į valsčiaus bei Klaipėdos apskrities visuomeninį gyvenimą. 1881 m. tapo Dovilų valsčiaus viršaičiu, o 1884 m. buvo išrinktas į Klaipėdos apskrities valdybą, kurioje išdirbo beveik 35 metus. 1889 m. nusipirkęs Šilutės dvarą, Hugo Šojus 1892 m. buvo išrinktas į Šilutės apskrities valdybą, vėliau tapo Žemės ūkio rūmų steigėju bei prezidentu.
Asmenybė, atminimas
thumb|left|230px|Hugo Šojus įamžintas [[Šilutės evangelikų liuteronų bažnyčia|Šilutės evangelikų liuteronų bažnyčios altoriaus freskoje laikantis bažnyčios maketą (dešinėje pusėje, apačioje).]] Savo kultūrine ir visuomenine veikla Hugo Šojus nusipelnė ne tik dvaro, bet ir viso Šilutės miestelio gerovei. Daugelį savo žemės sklypų H. Šojus padovanojo miestui. Ant jam priklausiusio žemės dabar stovi Šilutės pirmoji gimnazija (tuometinė Herderio gimnazija, įkurta 1918 m.), Šilutės evangelikų liuteronų bažnyčia (1926 m. Hugo Šojus įamžintas jos altoriaus freskoje laikantis bažnyčios maketą), Šilutės gaisrinė (įsteigta 1897 m.) ir kiti pastatai.
Atlikdamas praktiką Lapynuose, išmoko lietuvių kalbos, susidomėjo lietuvių papročiais ir tautosaka. Drauge su Aleksandru Kuršaičiu 1913 m. vokiečių ir lietuvių kalbomis išleido knygą Žemaičių pasakos. Pasakos apie paukščius. Kita Hugo Šojaus aistra buvo muziejininkystė. Jis turėjo sukaupęs įvairių etnografinių daiktų rinkinį, kurio pagrindu įkurtas Šilutės muziejus. Hugo Šojus aktyviai propagavo lietuvininkų rankdarbius, vežė juos į įvairias parodas, dovanojo juos draugams ir garbingiems svečiams.
1922 m. už visuomeninį darbą ir lietuvių kultūros, lietuvių kalbos ir papročių saugojimą Hugo Šojui suteiktas Karaliaučiaus universiteto garbės daktaro laipsnis. 1931 m. Šilutės Herderio realinėje gimnazijoje pritvirtintas bareljefas.
H. Šojaus interesus, veiklą atspindi ir rankraštinis palikimas, kurio dalis saugoma Lietuvos nacionalinės bibliotekos Rankraščių skyriuje. Šie rankraščiai sudaro atskirą fondą (F 51). 1949 m. bibliotekai juos perdavė Arnoldas Endzinas. Beveik visi dokumentai yra vokiečių kalba ir tik nedidelė dalis – lietuvių.
Pati gausiausia rankraščių grupė yra susijusi su vokiečių rašytoju Hermanu Zudermanu. H. Šojus ir H. Zudermanas susipažino 1888 m. Berlyne ir nuo to laiko juos siejo artima draugystė. Rankraštyne saugomi ne tik paties H. Zudermano, bet ir jo šeimos narių bei kitų giminaičių laiškai, skirti H. Šojui. Hugo Šojus mirė 1937 m. liepos 25 d., būdamas 92 metų. Palaidotas dvaro kapinaitėse.
Šilutės dvaras iki Hugo Šojaus
thumb|280px|[[Šojaus dvaras 2017 m.]] Šilutės dvaro istorija prasidėjo 1772 m. Prūsijoje vykdant administracines reformas, kurių metu Klaipėdos valsčius buvo išskaidytas į mažesnius – Sendvario, Klemiškės, Priekulės, Rusnės ir Šilutės. Tuo pačiu metu įkurtas ir Šilutės dvaras kaip valstybinis domenų dvaras, kuris turėjo valdyti ir administruoti išskaidytus mažesniuosius valsčius.
Nuo 1774 m. valstybinis dvaras pradėtas nuomoti, tikintis gauti didesnių ir papildomų pajamų. Nuomos konkursą laimėjęs asmuo tapdavo ne tik generaliniu dvaro nuomininku, bet ir valsčiaus valdytoju – amtmanu, ant jo pečių guldavo dvaro ir viso valsčiaus reikalai: mokesčių, duoklių apskaitų vedimas, laisvųjų valstiečių bei pavaldinių civilinių bylų kuravimas ir t. t. Pirmuoju Šilutės dvaro amtmanu tapo Jakobas Miuleris, kurį 1774 m. pakeitė Gotfridas Šperberis. 1730 m. šias pareigas perėmė Frydrichas Kerneris. Ši giminė dvarą ir valsčių valdė 150 metų. thumb|left|150px|Įėjimas iš kiemo pusės 1752 m. Kernerio valdas perėmė jo anūkas Christofas Friedrichas Radke, 1761–1785 m. jį pakeitė brolis Evaldas Radke. Šios dinastijos valdymo metais dvaro žemės išsiplėtė nuo keliasdešimties iki kelių šimtų hektarų. Nuo 1785 m. dvarą valdė našlės Charlottes Radkes antrasis vyras Carlas Heinrichas Beyeras, kuris dvaro nuomą 1804 m. perdavė posūniui Franzui Wilhelmui Radkei, o šis Šilutės valstybinį dvarą už beveik 37 tūkstančius talerių įsigijo kaip visišką nuosavybę.
1808–1818 m. vykdant valstybinius pertvarkymus, pasikeitė ir Šilutės dvaro situacija. Iš Rusnės ir Šilutės valsčių buvo sudarytas Šilutės valsčius, kurio centras buvo pačioje Šilutėje. Apskritims valdyti pradėti skirti valstybės pareigūnai – apskrities viršininkai, pakeitę amtmanus. Valstybiniai dvarai tapo nebereikalingi, todėl juos buvo nuspręsta išparduoti. Pasikeitė ne tik dvaro padėtis, bet jis ir vadinti pradėtas kitaip – iš karališko arba valstybinio dvaro tapo kilminguoju (šis titulas liko iki XX a. 2-ojo dešimtmečio). Septynmečio karo metu Šilutės dvaras rusų buvęs sudegintas ir vėl iš naujo atstatytas. 1819 m. naujasis dvaro šeimininkas Francas Vilhelmas Radkė pradėjo statyti naujus dvaro rūmus, išlikusius iki šių dienų, kiti pastatai buvo mediniai. Tuo laikotarpiu dvaras buvo vienas didžiausių visame regione. Didesnis buvo tik Tilžės apskričiai priklausęs Šilininkų dvaras. Paskutinis Šilutės dvaro savininkas – Eduardas Radke -, dvarą paveldėjo dar būdamas nepilnametis. Būdamas silpnos sveikatos, neturėdamas patirties bei noro, dvaro ir ūkio reikalais nesirūpino. Dvaras pamažu skurdo, paskendo skolose, tad Eduardas Radke dvarą nusprendė parduoti.
1889 m. už beveik 540 tūkstančius markių senąjį Šilutės dvarą įsigijo Hugo Šojus. Jis sutvarkė dvarvietę, išplėtė rūmus, pastatė naujus mūrinius (išskyrus daržinę) pagalbinius bei ūkinius pastatus. Į pietus nuo rūmų pasodino parką, įrengė keturis tvenkinius, užveisė sodą.
Dvaro likimas
Po dvarininko H. Šojaus mirties 1937 m. dvarą paveldėjo jo anūkas Werner Scheu. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui W. Šojus dvarą paliko ir su šeima pasitraukė į Vokietiją. Per karą dvaras smarkiai nukentėjo nuo jame kuri laiką stovėjusių sovietinės armijos dalinių, buvo nacionalizuotas ir paverstas Šilutės rajono vykdomojo komiteto pagalbiniu ūkiu.
1948 m. pagalbinį ūkį perėmė tarybinių ūkių ministerija ir jį pavedė Kretingos žemes ūkio mokyklai, kuri čia atidarė daržininkystės skyrių. Vėliau dvare veikė daržininkystės skyriaus ūkvedžių kursai, dvimetė Žemės ūkio mokykla. 1959–1985 m. Šilutės dvare buvo įsikūręs Žemės ūkio technikumas. Dvaro pastatai buvo pritaikyti mokyklos poreikiams: rūmuose ir priestate įrengtos klasės ir kabinetai, berniukų ir mergaičių bendrabučiai. Arklidės buvo paverstos sporto ir aktų sale, karvidėje įrengti kabinetai, garažas ir nedidelė salė, o tarnų name – biblioteka.
Architektūrinis dvaro ansamblis
thumb|left|250px|Buvę tarnų namai Dvaro rūmų ir pačios dvaro aplinkos architektūrinis ansamblis ne kartą kito. Pergyvenęs keletą gaisrų, jis buvo atstatinėjamas.
Šilutės dvaro rūmai – nesudėtingų formų vėlyvojo klasicizmo bei istorizmo laikų pastatas. Jam būdingi neryškūs stiliaus bruožai bei santūrus, Klaipėdos kraštui būdingas, dekoras.
Dabartiniai dvaro rūmai pastatyti 1819 m. Tai dviejų aukštų pastatas su gyvenama pastoge. Antrasis aukštas pristatytas H. Šojaus dvarininkavimo metu kaip ir rizalitas bei medinė veranda. Rūmų planas simetriškas, stačiakampis, su į gatvės pusę kiek iškišta vidurine dalimi, kurioje buvo vestibiulis su laiptais. Vienoje vestibiulio pusėje patalpos išdėstytos abipus koridoriaus, kitoje – dviem eilėmis, pereinamos. Fasadą skaido mentės, tarp kurių išdėstyti aukšti stačiakampiai langai, pabrėžti palangių traukomis. Antrojo aukšto langų viršų ir palangių plokštumas puošia lipdiniai, pastogę juosia kuklus karnizas.
Pastaraisiais metais rūmai buvo restauruojami: įrengta pamatų horizontali hidroizoliacija, atlikti mažojo korpuso restauravimo ir pritaikymo darbai, restauruota ir sutvirtinta stogo medinė konstrukcija, stogas perklotas keraminėmis čerpėmis. Konservuota išlikusi polichrominė sieninė tapyba.
1997 m. gruodžio 31 d. architektūrinę, istorinę, kraštovaizdinę vertę turinti Šilutės dvaras įtrauktas į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (kodas G115K). Kompleksui priklauso: rūmai, parkas, svirnas, kiaulidė, rūsys, du namai, tvartas, kluonas, siloso bokštas, sodininko namas. Prie dvaro 2001 metais šilutiškiai miesto mecenatui Hugo Šojui pastatė paminklą.
Algis Jankauskas
Algis Jankauskas (g. 1982 m. rugsėjo 27 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.
FK Žalgiris
Karjerą pradėjo Vilniaus Žalgirio komandoje.
FK Amkar
2004–2005 m. sezone rungtyniavo Rusijoje, Permės Amkar klube.
FK Vėtra
2006 m. perėjo į Vilniaus Vėtrą, 2009 m. paskirtas šios ekipos kapitonu. 2010 m. liepos mėn. buvo išvykęs į vieno Ukrainos klubo peržiūrą, tačiau patyrė traumą ir klubas nusprendė kontrakto nepasirašyti.
VMFD Žalgiris
2010 m. liepos 28 d. pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgirio“ klubu ir netrukus buvo išrinktas komandos kapitonu. Po 2015 m. sezono baigėsi sutartis su klubu ir nebuvo pratęsta.
FK Sūduva
Nuo 2016 m. atstovavo „Sūduvos“ klubui. Už šią ekipą A lygoje jau sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių. 2019 m. gruodžio mėn. buvo pranešta, kad lieka klube dar metams.
FA Šiauliai
2020 m. gruodžio 16 d. persikėlė į Šiaulių klubą. 2021 m. žaidė Pirmoje lygoje, buvo vienas iš pagrindinių žaidėjų ekipoje.
2021 m. spalio 24 d. vyko XXVI (26) turo rungtynės. Paskutinėse reguliariojo sezono rungtynėse sprendėsi, ar šiauliečiai sugebės pasivyti jonaviškius. Algio Jankausko tikslus smūgis lėmė, kad FA Šiauliai iškovojo pergalę rezultatu 1:0 ir taškais susilygino su jonaviškiais. Kadangi abu klubai turėjo po 66 taškus, dėl nugalėtojų vardo buvo sužaistos „auksinės“ rungtynės.
Iš viso per 27 rungtynes pelnė 8 įvarčius ir buvo pripažintas geriausiu Pirmos lygos gynėju, taip pat atiteko geriausio Pirmos lygos žaidėjo įvertinimas. Komandos kapitonas sužaidė visas 27 rungtynes. Po sezono klubas pratęsė sutartį dar metams.
2022 m. lapkričio mėn. sužaidė atsisveikinimo rungtynes, po kurių oficialiai baigė profesionalo karjerą.
Trenerio karjera
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Alciope
Alciope – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Abi rūšys auga Vakarų Kape Pietų Afrikos Respublikoje.
Algis Jankauskas
Rinktinės
Kviečiamas į Lietuvos rinktinę. Rinktinėje debiutavo varžybose prieš Estiją.
Gilvyčių apylinkė
Gilvyčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kurtuvėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jonelaičių apylinkės ir dalis Kurtuvėnų apylinkės, o dalis Gilvyčių apylinkės prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Gilvyčių apylinkė prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės.
Siūlapelekės vėgėlės
Siūlapelekės vėgėlės (Phycidae) – menkiažuvių (Gadiformes) šeima. Paplitusios Atlanto vandenyne.
Šeimoje yra 2 gentys ir 11 rūšių.
On Location
On Location – televizijos serialas, kurį sukūrė HBO kanalas. Serialo premjera įvyko 1975 m., Naujųjų metų išvakarėse. Buvo parodyta vienos valandos trukmės serija, kurioje stand-up pasirodymą atliko komikas Robert Klein. Serialas netruko išgarsėti kaip necenzūruotų stand-up komedijos pasirodymų šaltinis. Serialo rodymo laikotarpiu jame pasirodė tokie scenos komikai, kaip George Carlin, David Brenner, Redd Foxx, Rich Little, Robin Williams, Phyllis Diller, Buddy Hackett, Billy Crystal, Pat Cooper ir daugybė kitų.
Katharina Szelinski-Singer
Katarina Szelinski-Singer (g. 1918 m. gegužės 24 d. Šilutėje, Klaipėdos kraštas, Vokietijos imperija - m. 2010 m. gruodžio 20 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių skulptorė.
Taksi vairuotojas
Taksi vairuotojas – 1976 m. JAV psichologinis trileris. Scenarijų filmui parašė Polas Šreideris (Paul Schrader), režisavo Martinas Skorsezė. Filmo veiksmas klostosi Niujorke, tik ką po Vietnamo karo įvykių. Pagrindinius vaidmenis atliko Robertas De Niro, Džodi Foster, Harvėjus Keitelis ir Sibilė Šeperd.
Siužetas
Buvęs JAV jūrų pėstininkas Travisas Biklas (akt. Robert De Niro) gyvena prislėgto vienišiaus gyvenimą Niujorko Manhatano rajone. Kad iškęstų jį apnikusią lėtinę nemigą, jis įsidarbina taksi vairuotoju ir ima naktimis vežioti keleivius po Niujorko rajonus. Jis taip pat dažnai lankosi naktiniuose pornografijos kino seansuose bei rašo dienoraštį. Travisas įsimyli Betsę (akt. Cybill Shepherd), į prezidentus kandidatuojančio senatoriaus Čarlzo Palantaino (akt. Leonard Harris) rinkimų kampanijos savanorę. Vieną kartą, stebėdamas ją pro biuro langą, jis nutaria užsirašyti savanoriu kaip pretekstu ją užkalbinti ir pakviečia ją išgerti kavos. Pasimatymo vakarą jis ją nusiveda į sekso filmo seansą, kas ją įžeidžia ir ji patraukia namo. Jis nusiunčia jai gėlių, taip bandydamas susitaikstyti, bet ji atsisako, todėl jis ją išplūsta biure ir yra išspiriamas laukan.
Su pasibjaurėjimu stebėdamas gatvės nusikaltimus ir prostituciją, Travisas atranda savo frustracijos židinį ir imasi įnirtingai sportuoti. Iš vietinio ginklų prekeivio jis įsigyja ginklų. Vieną vakarą beeidamas į parduotuvę, jis užklumpa ją bandantį apiplėšti plėšiką ir jį nušauna. Parduotuvės savininkas nutaria prisiimti atsakomybę ir Travisas pasišalina. Kitą naktį bandydama pasprukti nuo sutenerio Metju (akt. Harvey Keitel) į jo taksi įsėda 12 metų prostitutė vardu Airisė. Metju išvelka ją laukan ir numeta Travisui dvidešimties dolerių banknotą. Vėliau Travisas susitaria dėl pasimatymo su Airise ir pamėgina ją įtikinti mesti prostituciją. Kitą rytą jiedu susitinka papusryčiauti ir jį apninka beprotiška mintis – pagelbėti jai grįžti pas tėvus.
Pasidaręs panko šukuoseną, Travisas ketina pasikėsinti į senatorių Palantainą viešojo mitingo metu, tačiau slaptosios tarnybos agentams jį pastebėjus, jis pasprunka. Paskiau nuvažiuoja iki viešnamio Ist Vilidže, kur sutikęs Airisės sutenerį ir kitus apsauginius, juos sušaudo. Kai persigandusi Airisė ima verkti, Travisas pamėgina nusišauti, bet pasirodo, kad baigėsi šoviniai, todėl jis lieka sėdėti ant sofos iki kol atvyksta policija. Sveikdamas ligoninėje jis gauna padėkos laišką nuo Airisės tėvų, o žiniasklaida paskelbia jį didvyriu. Po kiek laiko jis grįžta į darbą ir atsitiktinai susiduria su Betse, kuri prasitaria apie jo šlovę, bet jis neigia esantis didvyriu ir ją nuvežęs, paleidžia už dyką.
Atsiliepimai ir apdovanojimai
Surinkęs virš 28 mln. JAV dolerių pelno, „Taksi vairuotojas“ yra 17 pelningiausias 1976 m. filmas. Filmas buvo nominuotas keturiems Oskaro apdovanojimams, įskaitant geriausio filmo ir geriausio aktoriaus (De Niro) kategorijas, ir pelnė Auksinę palmės šakelę 1976 m. Kanų kino festivalyje. Amerikos filmų institutas filmą išrinko 52 geriausiu JAV filmu AFI šimtmečio 100 filmų sąraše. 1994 m. JAV Kongreso biblioteka filmą įtraukė į Nacionalinį filmų registrą. Žurnalo „Time“ išrinktas vienu geriausių filmų 100-to sąraše. Žurnalo „Empire“ geriausių filmų 100-tuke „Taksi vairuotojui“ atiteko 18 vieta.
Šiaurės miestelis
thumb|right|250px|[[Šiaurės miestelio technologijų parkas]] thumb|250px|Šiaurės miestelio gyvenamieji namai thumb|250px|Fontanas Šeimos dušas Šiaurės miestelyje
Šiaurės miestelis – Vilniaus miesto dalis, esanti Žirmūnų seniūnijoje ir apribota Apkasų, Verkių, Lakūnų, bei Žirmūnų gatvių.
Istorija
Šiaurės miestelyje mūriniai statiniai – kareivinės – buvo pastatyti XIX amžiuje. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje juose buvo įsikūrę Rusijos imperijos kariniai daliniai. Vilniaus kraštą valdant Lenkijai 1920–1939 m. kareivinėmis naudojosi lenkų kariai. Lietuvos sovietinės okupacijos metais čia buvo buvo dislokuota TSRS tankų dalinio karinė bazė. Visuomenei ši teritorija buvo neprieinama ir vadinta kareivių teritorija, arba Šiaurės miesteliu. Dalis teritorijos buvo vadinama Karo lauku, šioje vietoje vykdavo kariuomenės pratybos, paradai. Šiaurės miestelyje buvo įsikūrusi 16-oji lietuviškoji divizija. Miestelyje taip pat buvo ir kareivių kultūros centras bei kino teatras.
1998–2005 m. daugelis Šiaurės miestelio pastatų buvo nugriauti ir suformuotas miesto gatvių tinklas. 11 Šiaurės miestelio gatvių pavadintos garsių XX a. 1-osios pusės Lietuvos karininkų, pirmojo žuvusio savanorio Povilo Lukšio, generolų ir karininkų Jurgio Kubiliaus ir Silvestro Žukausko, Kazio Ladygos, Juozo Galvydžio, Juozo Treinio vardais. Taip pat atsirado Ulonų, Lakūnų, Apkasų, Rinktinės gatvės.
Per Šiaurės miestelio teritoriją yra žygiavusi ir Napoleono Bonaparto kariuomenė. Remiantis istoriniais šaltiniais, nustatyta, jog šioje vietoje ėjo Napoleono Didžiosios armijos gynybinės sistemos antroji linija, kurią sudarė apkasų ir redutų sistema. 2001 m. vykdant statybos darbus čia buvo rasta viena iš didžiausių Napoleono kariuomenės karių kapaviečių. Prancūzijos armijos palaikai buvo perlaidoti 2003 m. birželio mėn. Antakalnio kapinėse.
Šiaurės miestelio teritorijoje, Žukausko ir Žygio gatvių sankirtoje esančiame skverelyje 2006 m. gruodžio 8 d. buvo atidengtas paminklas, skirtas SSRS ir Afganistano kare žuvusiems Lietuvos kariams atminti. Žuvusiųjų karių atminimui skirtą natūralaus akmens paminklą sudaro dvi dalys. Viršutinėje dalyje pavaizduota motina, kuri glėbyje laiko savo žuvusį sūnų. Tarp jų iškalta juodoji tulpė – Afganistano karo simbolis. Apatinė paminklo dalis pagaminta iš granito, jame iškalti 96 Afganistano kare žuvusių karių vardai, pavardės, gimimo ir žūties metai. Vieta pasirinkta neatsitiktinai – iš šios vietos jaunuoliai buvo vežami į Afganistaną. Paminklą kūrė architektė Virginija Bakšienė ir skulptorius Antanas Kmieliauskas, jis ir padovanojo akmenį šiam paminklui.
Didelė dalis Šiaurės miestelio teritorijos užstatyta gyvenamaisiais pastatais, taip pat čia įsikūręs prekybos centrų kompleksas („Senukai“, „Rimi“ ir kt.).
İzel Çeliköz
İzel Çeliköz (g. 1969 m. balandžio 29 d. Jalovoje), žinoma kaip İzel – garsi turkų pop muzikos dainininkė. Karjeros pradžioje buvo trio „İzel-Çelik-Ercan“ narė. Nuo 1993 metų pradėjo solinę karjerą. Ji yra viena sėkmingiausių Turkijos dainininkių.
Biografija
1991 metais kartu su Reyhan Karaca ir ​​Can Uğurluer atstovavo Turkijai 1991 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Romoje. Atlikę kūrinį „İki Dakika“ šalies atstovai užėmė 12 vietą, kuris tuo metu buvo vienas geriausių rezultatų šiame konkurse.
Alytaus apylinkė
Alytaus apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono vidurio ir šiaurinėje dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1979 m. spalio 31 d. iš Dubėnų apylinkės ir Luksnėnų apylinkės.
Terminalas (filmas)
Terminalas  – 2004 m. draminė komedija, režisuota Steven Spielberg. Filme, remiantis tikra istorija, vaizduojama užsieniečio, patekusio į JAV oro uostą, tačiau neturinčio teisės išeiti į JAV teritoriją, situacija.
Siužetas
Viktoras Navorskis, žmogus iš išgalvotos Krakožijos valstybės, esančios kažkur Rytų Europoje, atvyksta į JAV, Kenedžio tarptautinį oro uostą. Tačiau Krakožijoje įvykus revoliucijai ir prasidėjus karui, jos pasai tapo nebegaliojantys, todėl Navorskiui neleidžiama patekti į JAV. Likusius devynis mėnesius jis priverstas gyventi oro uoste, kadangi negali nei eiti į Niujorką, nei skristi namo. Jį nuolat stebi oro uosto migracinės tarnybos viršininkas Frank Dixon ir nori pasiekti, kad keliautojas paprašytų JAV politinio prieglobsčio. Tačiau Viktoras, beveik nemokantis anglų kalbos, atsisako. Jis susiranda draugų tarp oro uosto darbuotojų, tarp jų stiuardesę Ameliją. Vėliau N. Navorskis jai papasakoja, kad į Niujorką atvyko tik tam, kad gautų džiazo legendos Benny Golson autografą, mat jo tėvas, džiazo gerbėjas, stengėsi surinkti 57 nuotraukoje pavaizduotų džiazo muzikantų parašus, tačiau tik B. Golsono nesugebėjo gauti. Todėl Viktoras siekia užbaigti jau mirusio tėvo svajonę turėti visus autografus.
Karas Krakožijoje po kelių mėnesių baigiasi, tačiau Diksonas nenori išleisti Viktoro į JAV. Tačiau draugų pagalba jam pavyksta pasiekti svajonę – jis išleidžiamas į Niujorką, ten nueina į Benny Golson koncertą ir gauna trokštamą autografą.
Veikėjai
(aktorius – vaidmuo)
Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą
Filmo režisieriai kino režisūros magistrantas Mikas Žukauskas ir fotografijos ir medijų meno magistrantė Gintarė Valevičiūtė praleido kurį laiką Santariškių klinikų Chemoterapijos skyriuje, filmuodami retomis paveldimomis onkologinėmis ligomis sergančius ligonius. Filmo autoriai ieškodami medžiagos ir žmonių filmui, savanoriavo ligoninėje, susitikinėjo su žmonėmis, turinčiais retos ligos sindromą, bendravo su jais. Iš dešimties moterų jie atsirinko dvi, kurios ir tapo pagrindinėmis filmo herojėmis. Tai žmonės, nuolat balansuojantys ant peilio, tiksliau – skalpelio, ašmenų. Asketiškuose filmo kadruose slypi tikroji tiesa – kova su likimo mestu iššūkiu. Filmo autoriai nesigilina nei į herojų ligos priežastis, nei į pačią ligą, bet kartu su herojėmis, per jų aplinką ir kasdienes situacijas, tyrinėja žmogaus būtį.
Andrius Jokšas
Andrius Jokšas (g. 1979 m. sausio 12 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje.
2010 m. gruodžio 31 d. pasirašė sutartį su Panevėžio "Ekrano" klubu.
Kviečiamas į Lietuvos rinktinę.
Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia
'''Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vidiškių miestelyje, prie kelio. Parapijos kapinėse yra Vidiškių koplyčia.
miniatiūra|180px|left|Interjeras
Istorija
Jurgis Vidiškis 1562 m. Vidiškių filijai dovanojo 300 grašių. 1664 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Iki 1840 m. bažnyčia sudegė. Vietoj jos pastatyta laikina medinė (be grindų). Šventupio ir Vidiškių savininkas, Ukmergės apskrities bajorų maršalka Anupras Koska 1844 m. pradėjo statyti mūrinę bažnyčią. Dėl lėšų stokos darbai 1849 m. nutrūko. Vyskupas Motiejus Valančius 1851 m. ragino tęsti statybą, bažnyčia pastatyta 1853 m. 1856 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia neoklasicistinė, su lėkštu stogu ir bokšteliu. Viduje 3 vienodo aukščio navos, su lygiomis medinėmis lubomis. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi žema mūrinė varpinė.
Bažnyčios šventoriuje stovi du kryžiai. Vienas iš jų skirtas Lietuvos krikščioniškojo jubiliejaus atminimui (1987 m.), o antrasis – Didžiojo kunigaikščio Kazimiero atminimui (2000 m.), kurį pastatė Vidiškiuose gimęs, JAV, Floridoje gyvenantis Kazimieras Linkevičius ir jo žmona Mėta.
Japoninė lokva
Japoninė lokva (Eriobotrya japonica) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos visžalių augalų rūšis, kilusi iš pietryčių Kinijos, bet dar senovėje natūralizuota Japonijoje.
Vaisiai valgomi švieži, naudojami vaisių salotoms, tortams, sirupams, želė, pyragams, vaisių vynui ir kt.
Beraštis (žurnalas)
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1919 m. gruodžio mėn. Leido Suvalkijos profesinė mokytojų sąjunga. Redagavo redakcijos komisija, spausdino Dirvos spaustuvė Marijampolėje. Išleisti 6 numeriai. Paskutinis numeris išėjo 1920 m. rugpjūčio mėn.
Svarstė mokytojų darbo sąlygas, vaikų auklėjimo ir mokymo klausimus, spausdino pedagogikos, metodikos straipsnius. Bendradarbiavo R. Jakučionis, Vincas Plaušinaitis, Jonas Valaitis ir kt.
Redaktorius Adomas Lastas.
Kazys Kasperavičius
Kazys Kasperavičius (1941 m. balandžio 3 d. Šiauliuose – 2015 m. gruodžio 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, pedagogas.
Biografija
1959 m. baigė Šiaulių jaunimo vakarinę mokyklą. 1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute. 1967–1969 m., 1971–1980 m. ir 1981–2012 m. Šiaulių dailės mokyklos mokytojas, 1969–1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1980–1991 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.
Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Kūrė figūrines kompozicijas, dekoratyvines skulptūras, mažąją plastiką, antkapius. Nuo 1967 m. dalyvavo respublikinėse ir miesto parodose. Svarbesni darbai: „Moteris“ (1970 m.), „Vaikas ant rutulio“ (1973 m.), dailininko Algimanto Trušio portretas, „Gulinti“ (1982 m.), „Gimimas“ (1982 m.), fontanas „Rūdė“ (1985 m.), „Chimeros“ (1988 m.), fontanas „Trys paukščiai“ (1990 m.) ir kt.
Butrimonių apylinkė
Butrimonių apylinkė buvo dviejuose rajonuose:
Badgiso provincija
Badgiso provincija  – provincija Afganistano šiaurės vakarinėje dalyje. Turi sieną su Turkmėnistanu. Tai 10-a pagal plotą ir 18-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Kalai Nau.
Geografija
Centrinę dalį užima izoliuotas kalnų masyvas aplink kurį plyti lygumos, apaugusios stepe, krūmynais. Pagrindinė upė – Murgabas.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Badgiso rajonai
Provincija padalinta į 7 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
Sūliuras
Sūliuras, Sūluras  – 1213 km aukščio užgesęs ugnikalnis šiaurinėje Islandijos dalyje, Eijafjorde, netoli Akureirio. Kalnas turi 2 viršūnes – žemesnė yra 1144 m virš jūros lygio, aukštesnė – 1213 m.
Petr Jiráček
Petras Jiračekas (Petr Jiráček; g. 1986 m. kovo 2 d.) – buvęs Čekijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo Čekijoje. Atstovavo Sokolovo „Baník“ klubui, kelis sezonus praleido Plzenio „Viktoria“ klube.
Nuo 2012 m. sausio rungtyniavo Vokietijoje.
Rinktinė
Čekijos rinktinėje debiutavo 2011 m., rungtynėse prieš Škotiją.
KSK Beveren
Bevereno KSK – buvęs Belgijos futbolo klubas iš Bevereno. 2010 m. susijungė su KV Red Star Waasland klubu.
Branduolys (OS)
Operacinės sistemos branduolys  – operacinės sistemos dalis, suteikianti vykdomų programų bei kitų sistemos dalių darbui reikalingus resursus. Branduolys kai kada atlieka ir daugiau funkcijų.
Branduolių klasifikacija
Operacinių sistemų branduoliai dažniausiai klasifikuojami, remiantis tuo, kiek daug funkcijų jie atlieka. Pagrindinės branduolių rūšys:
Christina Applegate
Kristina Eplgeit (g. 1971 m. lapkričio 25 d.) – JAV televizijos ir kino aktorė, „Emmy“ apdovanojimų laureatė. Geriausiai žinoma kaip Fox serialo „Vedęs ir turi vaikų“ aktorė.
Šiuo metu ji vaidina pagrindinę veikėją, Samantha Newly, ABC seriale „Kokia dar Samanta?“.
Karjeros pradžia
left|thumb|100px|Applegate per 41-uosius „Emmy“ apdovanojimus (1989 m.) Būdama tik trijų mėnesių, Christina Applegate debiutavo televizijoje, kai su savo mama pasirodė muilo operoje „Dienos iš mūsų gyvenimo“, o vėliau, būdama penkerių metų, nusifilmavo „Playtex“ kompanijos reklamoje. Kristinos pirmasis didesnis vaidmuo buvo, kai jai sukako devyneri. Ji tuomet, 1981 metais, nusifilmavo filmuose „Karalius Kobra“ ir „Bitlų Manija“. Ji debiutavo televizijos filme kaip jaunoji Grace Kelly biografiniame filme „Grace Kelly“ (1983) ir pasirodė pirmame TV seriale „Washingtoon“ (1985), kuriame vaidino kongresmeno dukrą. Ji taip pat pasirodė keliose šou, kaip antai „Father Murphy“ (1981) ir „Charles in Charge“ (1984 ir 1985).
1986 m. Applegate gavo Robin Kennedy vaidmenį dramoje apie policininkus „Heart of the City“. Tuo pačiu metu Kristina pasirodė keliose situacijų komedijose: „All is Forgiven“, „Still the Beaver“, „Amazing Stories“ ir „Family Ties“.
Tačiau tik 1987 m. Applegate gavo vaidmenį, kuris tapo pačiu jos įsimintiniausiu ir išbuvo 10 sezonų. Tai buvo lengvabūdės, kvailelės Kelly Bundy vaidmuo Fox komedijoje „Vedęs ir turi vaikų“. Ši vaidmenį Applegate vaidino dešimt metų (1987–1997). Filmuodamasi seriale, Applegate nusifilmavo keliuose filmuose: „Šok iki aušros“ (Dance 'Til Dawn) (1988, NBC) ir „Gatvės“ (Streets) (1990). Applegate taip pat pasirodė „21 Jump Street“ (1988), „Top of the Heap“ (1991, kaip Kelly Bundy), ir vedė laidas „Saturday Night Live“ (1993) ir „Mad TV“ (1996).
1991 m. Kristina gavo pirmąją pagrindinę rolę, Sue Ellen Crandell, komedijoje „Nesakyk mamai, kad auklė mirė“ (Don’t Tell Mom the Babysitter’s Dead). Po to ji pasirodė šiose filmuose: „Vibracijos“ (Vibrations, 1995), „Aplinkui Mėnulį“ (Across the Moon, 1995), „Sąskaita“ (Wild Bill, 1995), „Marsas atakuoja“ (Mars Attacks!, 1996) ir „Niekur“ (Nowhere, 1997). Kai situacijų komediją „Vedęs ir turi vaikų“ atšaukė 1997 metų gegužės mėnesį, Applegate gavo Claudine Van Doozen vaidmenį nepriklausomame filme „Claudine’s Return“ (dar žinomas kaip „Ugnies Bučinys“) bei nusifilmavo veiksmo komedijoje „Netikėta sėkmė“ (The Big Hit) ir 1998 m. komedijoje „Mafija!“ (Jane Austen’s Mafia).
Tais pačiais metais NBC davė Kristinai pagrindinę rolę situacijų komedijoje „Džesė“ (Jesse). Serialas gan gerai debiutavo ir Applegate buvo nominuota „People’s Choice Award“ apdovanojimui bei Auksiniam gaubliui kaip geriausia pagrindinė aktorė komedijos seriale. Nors serialas buvo populiarus, jį 2000 metais atšaukė.
2001 m. Applegate gavo dvigubą vaidmenį, XII amžiaus princesės ir jos XXI amžiaus palikuonės, filme „Atvykėliai“ (Just Visiting). Po sėkmingo filmo „Koketės“ (The Sweetest Thing), kuriame Kristina vaidino su Cameron Diaz, Applegate gavo vaidmenis filmuose „Herojai“ (Heroes, 2002), komedijoje „Gyvenimas virš debesų“ (View from the Top, 2003), „Vonderlendo žudikai“ (Wonderland, 2003), „Didžiosios numirėlio gaudynės“ (Grand Theft Parsons, 2003), „Išgyventi Kalėdas“ (Surviving Christmas, 2004 su Ben Affleck) ir „Mėnesio darbuotojas“ (Employee of the Month, 2004). 2001 metais Kristina buvo filmo „Comforters, Miserable“ vykdančioji prodiuserė.
Tolimesnė karjera
Applegate buvo kviestinė žvaigždė dvejose „Draugų“ epizoduose, kur vaidino Rachel Green (akt. Jennifer Aniston) jaunesnę seserį. Ji tada laimėjo „Emmy“ apdovanojimą, kaip „geriausia kviestinė aktorė“. 2004 metais Kristina suvaidino TV programos vedėją Veronica Corningstone filme „Žinių vedėjas“ (Anchorman: The Legend of Ron Burgundy).
Applegate ne tik vaidina kine bei televizijoje, bet ir teatre bei Brodvėjaus miuzikluose, kaip kad: „The Axeman’s Jazz“, „Nobody Leaves Empty Handed“, „The Runthrough“, „Sweet Charity“. Ir 2005 metais ji laimėjo „Theatre World Award“ apdovanojimą ir buvo nominuota 2005 metų „Tony“ pdovanojimui, kaip „geriausia miuziklo aktorė“.
Applegate buvo viena iš grupės „Pussycat Dolls“, kuri pradėjo savo veiklą Los Andžele 1995 metais, įkūrėjų.
2006 m. Applegate pasirodė Jessica Simpson video klipe „A Public Affair“, kartu su Eva Longoria, Ryan Seacrest ir Christina Milian.
Dabartinė karjera
Applegate dabar vaidina ABC situacijų komedijoje „Kokia dar Samanta?“, kartu su Jean Smart, Jennifer Esposito ir Melissa McCarthy. Serialas yra apie trisdešimtmetę merginą, kurią partrenkė mašina ir ji po avarijos prarado atmintį. Po to ji pradeda vėl iš naujo atrasti save, ir atgauti savo buvusį gyvenimą. . Šis serialas buvo pati žiūrimiausia situacijų komedija JAV 2007–2008 metais, ir kiekviena serija pritraukė 10 milijonų žiūrovų.
2008 m. rugsėjo 5 d. ji pasirodė laidoje „Stand Up To Cancer“, kurioje rinko lėšas per ABC, CBS, FOX, ir NBC televizijos kanalus.
Applegate vaidino aktorę Elizabeth Montgomery, kuri mirė nuo storosios žarnos vėžio biografiniame filme „Viskas bus gerai“ (Everything Is Going to be Just Fine), kurį išleistas 2009 m.
Asmeninis gyvenimas
thumb|200px|Applegate 2004 metais 2001 metų lapkričio mėnesį Applegate ištekėjo už savo ilgamečio vaikino Johnathon Schaech, kuris taip pat yra aktorius. Tačiau 2005 metų lapkritį Schaech užpildė skyrybų dokumentus, ir 2007 metais jie galutinai išsiskyrė.
Applegate artimiausios žinomos draugės yra Jennifer Aniston, Cameron Diaz, Nicole Eggert, Gwyneth Paltrow, Robin Antin, Tori Spelling, Leah Remini bei Eva Longoria. Ji taip pat artimai bendrauja su Lance Bass. 2008 m. liepos 1 d. jos artimas draugas ir buvęs vaikinas Lee Grivas, perdozavęs narkotikų, buvo rastas negyvas savo bute. <BR />
Nuo 15 metų Applegate yra vegetarė: jos apsisprendimas įvyko per vieną dieną, „Vedęs ir turi vaikų“ filmavimo pertraukėlės metu, kai jai buvo paduotas mėsiškas patiekalas, kuris Applegate pasirodė kaip „su krauju“, ir įsivaizduodama, kad tai kažkada buvo gyva, ji nusprendė niekad daugiau mėsos nebeliesti.
Krūtų vėžys
2008 m. rugpjūčio 3 d. „People“ žurnalas pranešė, jog Applegate diagnozuotas krūtų vėžys; kadangi jis diagnozuotas anksti, pirmoje stadijoje, buvo pranešta, kad grėsmės gyvybei nėra. Rugpjūčio 19 d. Applegate paskelbė, jog ji nugalėjo vėžį. Aktorei buvo atlikta dviguba profilaktinė mastektomija, t. y. pašalintos abidvi krūtys. Christina pasielgė taip drastiškai, nes ji norėjo, kuo greičiau viską pabaigti, ir nesilankyti pas daktarus kas keturis mėnesius. Be to, tokia operacija reiškia, kad jai nereikia radioterapijos ar chemoterapijos. Dabar Applegate per aštuonis mėnesius turi būti atlikta krūtų rekonstrukcijos operacija.
Christina Applegate sakė, kad įsteigs labdaros fondą, kuris padės moterims susimokėti už tyrimus magnetinio rezonanso tomografu.
Sidabrynė I
Sidabrynė I – kaimas Joniškio rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km į šiaurę nuo Joniškio, šalia kelio. Šalia kaimo teka Sidabros upelis, o rytuose dunkso Satkūnų miškas.
Žiobrininkų apylinkė
Žiobrininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jurbarko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jurbarko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dainių apylinkės.
Jan Zbigniew Mikulski
Janas Zbignevas Mikulskis (1907 m. liepos 16 d. Druskininkuose, Rusijos imperija - 1999 m. liepos 20 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – lakūnas, sklandytojas, sklandymo ir pilotavimo instruktorius, II Lenkijos Respublikos ir Jungtinės karalystės Royal Air Force oro pajėgų lakūnas.
Biografija
Gimė 1907 m. liepos 16 d. Druskininkuose. Tėvas Vincentas Mikulskis, motina Alberta Čechavičiūtė. Vaikystę praleido Sankt Peterburge, kur su šeima gyveno Gatčinos miestelyje, šalia kurio buvo lėktuvų pakilimo takas. 1919 m. grįžo į Lenkiją, iš pradžių gyveno Gardine, vėliau apsigyveno Vilniuje.
1929-1930 m. Vilniuje dalyvavo aeroklubo vykdytuose pirmuosiuose lakūnų mokymuose. Baigęs kursus gavo piloto kvalifikaciją ir pradėjo tarnauti Lenkijos karinėse oro pajėgose. 1933 m. persikėlė gyventi į Pinską, kur dirbo vietos teisme. Tais pačiais metais Lvove išsilaikė sklandymo kursus bei įgijo instruktoriaus kvalifikaciją.
1934 m. pradėjo dirbti sklandymo instruktoriumi šalia Kremeneco miesto įsikūrusioje Voluinės sklandymo mokykloje, kurioje dirbo iki II pasaulinio karo. Tarpukariu pasiekė kelis ilgiausio sklandymo rekordus. 1936 m. lapkričio 7 d. vedė sklandymo instruktorę Maria Younga-Mikulska. 1938 m. vasarą dalyvavo akrobatinio skraidymo su lėktuvais ir sklandytuvais konkurse Katovicuose.
Prasidėjus Vokietijos ir Lenkijos karui užsirašė savanoriu į Voluinės oro pajėgų pulką. Lenkijai pralaimėjus karą, per Vengriją, Jugoslaviją ir Graikiją pabėgo į Prancūziją, kur 1939 m. lapkritį pradėjo dirbti Liono kariniame oro uoste. 1940 m. birželį, vokiečiams užėmus Prancūziją, pasitraukė į Jungtinę Karalystę. 1941-1944 m. dalyvavo karinio transportavimo misijose bei dirbo sklandymo ir pilotavimo instruktoriumi Pakistane, Egipte, Vakarų Afrikoje, Indijoje ir Birmoje.
1947 m. grįžo į Jungtinę Karalystę, kur dirbo kariniuose oro uostuose. Toliau užsiminėjo sklandymu, pasiekė Lenkijos sklandymo rekordą - 15 val. 38 min. 1948 m. gruodžio 20 d. buvo demobilizuotas. 1949 m. išvyko dirbti sklandymo ir skraidymo instruktoriumi į Pakistaną. Karačyje įkūrė sklandymo mokyklą. 1964 m. lapkritį išėjo į pensiją ir grįžo į Jungtinę Karalystę, kur toliau dirbo sklandymo instruktoriumi Lutone. Mirė 1999 m. liepos 20 d. Londone.
Dygiauodegės voverės skraiduolės
Dygiauodegės voverės skariduolės (Anomaluridae) – graužikų (Rodentia) šeima.
Gandro diena
Gandro diena (arba Gandrinės, Blovieščiai) – lietuvių šventė, švenčiama kovo 25 dieną, skirta paminėti baltųjų gandrų sugrįžtuves. Sakydavo, kad gandras grįždamas ant uodegos parneša kielę, kuri išspardo paskutinius žiemos ledus.
Jonelaičių apylinkė
Jonelaičių apylinkė (arba Jonalaičių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kurtuvėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Džuikų apylinkės, o dalis Jonelaičių apylinkės prijungta prie Aukštelkės apylinkės, Gilvyčių apylinkės ir Kurtuvėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jonelaičių apylinkė prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės ir Kužių apylinkės.
Dinaminė sistema
thumb|200px|right||[[Lorenco atraktorius, jį galima pamatyti analizuojant Lorenco osciliatorių, dinaminę sistemą.]]
Dinaminė sistema – matematinė sąvoka, kuri aprašo laiko taško priklausomybę nuo laiko geometrinėje erdvėje. Tokių sistemų pavyzdžiai yra švytuojanti laikrodžio švytuoklė, tekantis vanduo vamzdyje ar žuvų skaičius ežere pavasarį.
Bet kokiu laiko momentu dinaminė sistema turi būseną, kurią lemia realių skaičių rinkinys (vektorius), kuris gali būti išreikštas tašku būsenos erdvėje. Maži pokyčiai sistemos būsenoje padaro mažus pokyčiu mažuose skaičiuose.
Gegužės 18
Vardadieniai
Erikas – Erdvilas – Julita – Rytė – Venancijus
Tekstas
Tekstas – duomenys, pateikiami ženklais, simboliais, žodžiais, žodžių junginiais, sakiniais, pastraipomis, lentelėmis, išnašomis ar kitais ženklų junginiais, parengti siekiant perteikti prasmę ir darant prielaidą, jog jie suvokiami skaitytojų, mokančių tam tikrą natūraliąją arba dirbtinę kalbą.
Taip pat lietuvių kalboje tekstu yra vadinama:
Matis
Matis  – upė šiaurės Albanijoje. Prasideda Čermenikės aukštumoje, Bulkizės apygardoje, prie Martanešo kaimo. Pradžioje teka į šiaurės vakarus, vidurupyje pasuka į vakarus, teka kalnų tarpekliu. Žemupyje teka per lygumą, įteka į Adrijos jūros Drinio įlanką prie Fušė-Kučės kaimo.
Didžiausias intakas – Fanis (dešinysis). Vidurupyje upė patvenkta, susidarę Ulezo ir Škopeto tvenkiniai. Upės slėnyje įsikūrę miestai yra Klosas, Burelis, Milotis.
Trobos
Trobomis vadinta:
Csézy
Csézy (tikr. Erzsébet Csézi; g. 1979 m. spalio 9 d. Mezykiovešde) – Vengrijos dainininkė. 2008 m. išrinkta atstovauti Vengrijai Eurovizijos dainų konkurse Serbijoje su lyrine daina Szívverés/Candlelight („žvakių šviesa“).
Bezmėnas (laikraštis)
Istorija
Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1992 m. – 30 000 egz. Išėjo 9 numeriai.
Liudvikas Kšivickis
Liudvikas Kšivickis (, slapyvardžiai K.R. Żywicki, J. F. Wolski ir kiti, 1859 m. rugpjūčio 21 d. Plockas – 1941 m. birželio 10 d. Varšuva) – Lenkijos pedagogas, sociologas, etnologas, antropologas, ekonomistas, Lietuvos archeologas, piliakalnių tyrinėtojas.
Biografija
Gimė Plocko miestiečių Tadeušo Kšivickio ir Zofijos Ivanickos Šeimoje. 1871 m. įstojo į Plocko gimnaziją, o ją baigęs, 1878 m. įstojo į Varšuvos universiteto Fizikos – matematikos fakultetą. Baigęs šias studijas, toliau studijavo mediciną. Studijų metais įsitraukė į socialistinę studentų veiklą, susidomėjo marksizmu, dalyvavo steigiant Proletariato partiją, už dalyvavimą antirusiškoje studentų demonstracijoje 1883 m. pašalintas iš universiteto. Vengdamas arešto pasitraukė į Krokuvą. 1884 m. studijas tęsė Leipcige, gyveno viename bute su nuo Ramygalos kilusiu narodninku, vėliau garsiu gydytoju Teodoru Kuodžiu (1861-1917 m.). 1885 m. gyveno Paryžiuje, kur lankė Antropologijos instituto paskaitas. Ciuriche susipažino su medicinos studente Rachele Feldberg, kurią tais pačiais metai vedė Lvove. Jie užaugino du sūnus, Aleksandrą ir Ježį. Nuo 1888 m. gyveno ir dirbo Varšuvoje, bet dėl politinės veiklos buvo priverstas išvykti į Berlyną.
L. Kšivickis buvo vienas pirmųjų mokslinio socializmo idėjų propaguotojų Lenkijoje, K. Markso „Kapitalo“ pirmojo tomo pirmojo leidimo lenkų kalba (1884-1890 m.) pagrindinis vertėjas ir redaktorius. Veikale „Agrarinis klausimas“ (1903 m.), remdamasis Markso žemės rentos teorija ir didele faktine medžiaga, išanalizavo ir palygino JAV ir Europos žemės ūkį.
Revoliucinė veikla L. Kšivickį 1890 m. atvedė ir į Lietuvą. Apsistojo Šiauliuose, pas savo pažįstamą grafą Vladimirą Zubovą, kuris prijautė revoliucionierių idėjoms. Šiaulių krašte gyveno ir kiti jo pažįstami – Liudvikas Janavičius, Antanas Mikševičius, su kuriais buvo susipažinęs gyvendamas Lvove. Jie tuomet buvo Dublonų priemiestyje buvusios Žemės ūkio mokyklos studentai. Apsilankęs Bubių dvare, jis susidomėjo čia esančiu piliakalniu. Nuo to laiko iki pat Pirmojo pasaulinio karo pradžios, L. Kšivickis kasmet po keletą mėnesių praleisdavo Lietuvoje, daugiausia Žemaitijoje.
Grįžęs gyveno Plocke, vėliau vėl Varšuvoje. 1893 m. du mėnesius viešėjo JAV. 1905 m. buvo areštuotas, porą mėnesių sėdėjo Varšuvos kalėjime. Iki Pirmojo pasaulinio karto dėstė įvairiose mokyklose, dalyvavo daugelio visuomeninių organizacijų veikloje, bendradarbiavo leidžiant įvairius leidinius. Paminėtinas jo darbas „Kurpiai“, išspausdintas 1892 m., už kuri jis 1906 m. gavo Lvovo universiteto filosofijos daktaro vardą, o Mianovskio kasa skyrė jam didžiulę, apie 4000 rublių premiją.
1893 m. buvo išspausdintas kitas jo darbas „Žmonės. Etninės antropologijos bruožai“ (Ludy. Zarys antropologu etnicznej). 1914 m. išspausdintas jo darbas. Visuomeninė – ūkinė santvarka laukiniais ir barbarybės laikais“ („Ustroje spoleczno - gospodarcze w okresie dzikoci i barbarzynstwa). 1921-1936 m. jis buvo Varšuvos universiteto specialiai jam sukurtos Visuomeninių santvarkų teisės katedros vedėjas. 1934 m. anglų kalba buvo išspausdintas jo darbas „Primityvios visuomenės ir jų gyvoji statistika“ (Primitive society and it's vital statistics).
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1939 m. rugsėjo mėnesį sviediniui pataikius į jo butą ir sprogus virtuvėje, L. Kšivickis įkrito į rūsį ir smarkiai susižeidė galvą. Gydėsi ligoninėje. Grįžęs iš ligoninės rašė atsiminimus. Mirė 1941 m. birželio 10 d. Varšuvoje, nuo širdies infarkto. Biografai pastebi, kad mirė kaip tikras tyrinėtojas, iki paskutinio atodūsio pasakodamas gydytojui ką jaučia.
Archeologas
Jis apžiūrėjo apie porą šimtų Lietuvos piliakalnių. Juos matavo, fotografavo, užrašinėjo žmonių pasakojimus. Vėliau ėmė piliakalnius tyrinėti. 1902-1912 m. jo kasinėti: Bubių piliakalnis (Šiaulių raj.), Dūkšto piliakalnis (Ignalinos raj.), Petrašiūnų piliakalnis (Rokiškio raj.), Gabrieliškių piliakalnis (Raseinių raj.), Lentainių piliakalnis (Kauno raj.), Moškėnų piliakalnis (Rokiškio raj.), Veliuonos piliakalnis (Jurbarko raj.), Vorėnų piliakalnis (Molėtų raj.). Laidojimo paminklų beveik netyrinėjo.
Lietuvoje jis susirado talkininkų. Jį lydėdavo lietuviai studentai Povilas Višinskis, Jurgis Šaulys, Vincas Čepinskis, Vladas Nagevičius, Aukštaitijoje talkino Mykolas Riomeris. Vėliau artimu draugu tapo Tadas Daugirdas. Svarbiausias jo darbas, skirtas Žemaitijos piliakalniams, yra „Žemaitijos senovė“, išleistas lenkų kalba 1906 m. Varšuvoje. Lietuviškas vertimas pasirodė 1928 m.
Freedom Fighters
Freedom Fighters (, kitas pavadinimas Freedom: The Battle For Liberty Island) – 2003 m. trečiojo asmens šaudyklės žanro kompiuterinis žaidimas, išleistas PlayStation 2, Nintendo GameCube, Xbox ir Microsoft Windows konsolėms. Žaidimas vyksta alternatyvioje laiko juostoje. Žaidėjas valdo Kristoferį Stouną (Christopher Stone), vandentiekininką, tapusį amerikiečių rezistencijos vadu kovojant prieš į Niujorką įsiveržusią ir užėmusią Raudonąją Armiją. Žaidimas sukurtas bendrovės „IO Interactive“, panaudojant patobulintą „Hitman 2: Silent Assassin“ žaidimo variklį, ir išleistas bendrovės „Electronic Arts“.