cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romaldas Juknevičius
Biografija
1993-2002 m. buvo Kėdainių „Nevėžio“ vyr. treneris. Vaikų ir jaunimo komandų treneriu dirba nuo 2004 m., klubas FM Ateitis.
Kačinai
Istorija
Nors kačinų teritorija buvo mažai kontroliuojama, per XX a. I pusę jų žemėse buvo nustatytos formalios sienos tarp Britų Indijos ir Čingų Kinijos. Paskutiniai sprendimai dėl sienų priimti 1960 m. Tokiu būdu po Mianmaro nepriklausomybės kačinai buvo padalinti tarp dviejų valstybių.
Nuo 1949 m. prasidėjo konfliktai tarp kačinų ir Birmos centrinės valdžios, kuri siekė kurti unitarinę valstybę su budizmu kaip pagrindine religija. 1961 m. buvo suformuota Kačinų nepriklausomybės armija, kuri stojo į atvirą kovą su vyriausybe. Didelė dalis kačinų žemių buvo tiesioginėje jos kontrolėje per visą pilietinį karą. Ji buvo stipriai remiama iš Kinijos. Tik 1994 m. kačinų armija sudarė paliaubas su centrine vyriausybe.
Pasibaigus pilietiniam karui, kačinų teritorijoje padidėjo Mianmaro centrinės valdžios kontrolė. Pastebima daug žmogaus teisių pažeidimų. Krašte yra masiškai kertami miškai. Nuskurdę gyventojai priversti migruoti. Dauguma jų migruoja į Tailandą ir Malaiziją, iš kur jų diaspora sklinda į Vakarų šalis. Kačinų krašte klesti opiumo gamyba, didele problema tampa sekso vergija ir žmonių grobimai.
Kultūra
Kačinų tautos gyvena dviaukščiuose ovalaus plano nameliuose, statomuose iš medžio ir bambuko. Antrasis aukštas naudojamas kaip gyvenamosios patalpos, o pirmasis – kaip tvartas ir sandėlys.
Kačinai išpažįsta krikščionybę, kuri į kraštą atkeliavo XX a. pirmoje pusėje. Tačiau išlikę ir vietiniai tikėjimai.
Maltos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Maltos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Kybartėlių tvenkinys
Kybartėlių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, Kaulakių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Liolingos upę (Dubysos intakas) 3,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,35 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 90 m. Vakarinis krantas aukštas. Šiaurinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais, plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas. Piečiau tvenkinio eina kelias.
Tvenkinys įrengtas 1969 m. Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas.
Aleksas Savickas
Aleksas Savickas (g. 2003 m. sausio 13 d.) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys, pasaulio čempionatų dalyvis.
Biografija
2021 m. Savickas Europos jaunimo plaukimo čempionate laimėjo sidabro medalį.
Savo debiutiniame 2022 m. Europos vandens sporto čempionate sportininkas į pusfinalio etapą nepateko.
2023 m. pasaulio vandens sporto čempionate Savickas dalyvavo vyrų 200m plaukimo krūtine rungtyje. Atrankos varžybose sportininkas pagerino savo asmeninį rekordą (2:09.66) ir su 4-u geriausiu rezultatu pateko į pusfinalį. Atrankos plaukime užfiksuotas rezultatas taip pat buvo ir olimpinis kvalifikacinis normatyvas į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes. Pusfinalyje sportininkas plaukė lėčiau ir su 2:10.16 rezultatu užimta 11-oji vieta.
NK Croatia Zmijavci
Zmijavcų futbolo klubas „Croatia“, o trumpai NK Croatia Zmijavci – Kroatijos futbolo klubas iš Zmijavcų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1974 m.
Nuo 2020 m. rungtyniavo Antroje lygoje. (Iki tol žaidė trečios pakopos pirmenybėse.)
2021–2022 m. sezone runtgyniavo Antroje lygoje. Užėmė tryliktą vietą. Po sezono turėjo būti perkelti į žemesnį divizioną. Inter Zaprešić paskelbė apie bankrotą, o NK Croatia Zmijavci išsaugojo vietą lygoje.
Pirma lyga (II pakopa)
Nuo 2022–2023 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa). Buvo įvykdyta lygų reorganizacija ir Pirmoji lyga tapo SuperSport lyga, o Antroji tapo Pirmąja.
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. rugsėjo 7 d.
Ilidža
Ilidža – miestas vidurio Bosnijoje ir Hercegovinoje, Sarajevo kaimynystėje.
Gyventojai
Vyrauja musulmonai.
Birutė Strolienė
Birutė Otilija Damijonaitytė-Strolienė (1906 m. gruodžio 13 d. Zaviercėje, Petrakovo gubernija, Lenkija – 1997 m. birželio 27 d., palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos fortepijono pedagogė.
Biografija
1941–1944 m. dirbo fortepijono muzikos mokytoja Meno reikalų valdybos Kauno muzikos kursuose. 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje dėstė privalomąjį fortepijono kursą. 1944–1970 m. dėstė specialųjį fortepijono kursą J. Gruodžio muzikos mokykloje.
Nuo 1949 m. pradėjo dirbti Kauno dešimtmetėje mokykloje (dab. Juozo Naujalio muzikos gimnazija). Iki 1986 m. dėstė specialųjį fortepijoną, nuo 1950 m. direktoriaus Aleksandro Bogdano paskirta iki 1985 m. vadovavo spec. fortepijono skyriui. 1960 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios mokytojos vardas.
B. Strolienės mokiniai – žinomi menininkai, pianistai, pedagogai: Saulius Sondeckis, Balys Vaitkus, Albinas Petrauskas, Julius Andrejevas, Marija, Aldona, Halina Radvilaitės ir kt.
1997 m. apdovanota LDK Gedimino Ordino 1-ojo laipsnio medaliu.
KM
KM gali reikšti:
Lengvoji atletika 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Lengvoji atletika 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 29-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Jungtinių Amerikos Valstijų rinktinė pelnė daugiausiai medalių.
Pasikeitimai
Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vyks mišri lengvosios atletikos rungtis - mišrių komandų po keturis estafetinis 400 m bėgimas. Iš viso bus išdalintas rekordinis skaičius medalių - 48 komplektai.
Pirmą kartą į olimpiadą bus patenkama pagal naujai sudarytą pasaulio reitingą.
Jan Rządkowski
Janas Žondkovskis (, 1860 m. liepos 14 d. Didysis Belskas, Varšuvos gubernijoje –  1934 m. vasario 17 d. Suchoževas, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje) – carinės Rusijos karininkas ir Lenkijos generolas.
AS Arta/Solar7
Arta/Solar7 arba Arta Solar 7, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Association Sportive d'Arta – profesionalus Džibučio futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Artoje.
Jan Rządkowski
Daugiausiai žinomas kaip 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadas Lenkijos-sovietų kare, vėliau Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas.
AS Arta/Solar7
Namų rungtynes žaidžia Džibučio nacionaliniame stadione, o kitaip vadinamame El Hadj Hassan Gouled Aptidon stadione, kuris talpina 20 tūkst. žiūrovų.
Jan Rządkowski
Biografija
miniatiūra|160px|left|J. Žondkovskio antkapinis paminklas Varšuvoje J. Žondkovskis kilęs iš turtingų šlėktų giminės, turėjusios dvarų Lomžos apylinkėse. Po 1831 m. sukilimo šeima buvo priversta persikelti į vidurio Lenkiją, kur gimė J. Žondkovskis. Po gimnazijos, būdamas 20–ties metų, ėmė tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje, kur greitai padarė karinę karjerą. Jau Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis buvo tarp aukščiausio rango lenkų karininkų. Kaip sumanus karininkas, 1915 m. caro paskirtas vadovauti Pulavos legionui, po to Lenkų šaulių brigadai. Prisidėjo prie lenkų dalinių carinėje kariuomenėje formavimo. 1917 m. ėmė vadovauti Lenkų šaulių divizijai, po to buvo Lenkų I–ojo korpuso 2–osios šaulių divizijos vado pavaduotoju.
AS Arta/Solar7
Istorija
Klubo ištakos siekia 1980 m., kai įkurtas AS Chemin de Fer Djibouto-Ethiopien. Dėl rėmimo sutarčių dažnai kisdavo klubo pavadinimas. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai ir Džibučio futbolo taurės laimėtojai. Atstovavo Džibučiui Afrikos žemyno turnyruose.
Jan Rządkowski
Biografija
1918 m. prisijungė prie atkurtos Lenkijos kariuomenės, nuo 1919 m. tarnavo Liublino karinėje apygardoje. Po to įsijungė į besibaigiantį Lenkijos–Ukrainos karą, dalyvavo Lenkijos-sovietų karo pirmuosiuose mūšiuose. Paaukštintas iki generolo leitenanto, tapo 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadu. Divizijoje tarnavo daugiausiai lenkai iš Rytų kresų. Su divizija J. Žondkovskis sėkmingai atrėmė rusų taktines atakas Berezinos upės aukštupyje.
Dalyvavo generolo L. Želigovskio organizuotame Vilniaus užėmime, trumpai buvo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadu. Kadangi jis buvo gimęs ne Vidurinės Lietuvos žemėse ir čia neturėjo civilinių teisių, buvo atšauktas į Lenkiją, kur 1921 m. tapo Lomžos karinės apygardos vadu. Kaip vienas vyriausiųjų karininkų, taip pat vadovavo Karininkų tribunolui. 1923 m. išėjo į atsargą, turėdamas „broni“ generolo laipsnį. Apsigyveno Suchoževo dvare, kur 1934 m. mirė. Palaidotas Varšuvoje, Povonzkų kapinėse.
AS Arta/Solar7
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodžio 17 d.
Peleniai (Molėtai)
Peleniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.
Istorija
Senas Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvaro kaimas. 1707 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada ten gyveno Juozapas Trinkūnas.
Edvardas Malkevičius
Edvardas Malkevičius (g. 1957 m. sausio 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
1978-1986 m. SSRS pirmenybėse atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“ SSRS (161 rungtynės, 3 įvarčiai). 1987-1990 m. žaidė SRT Vilnius komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu ir iškovojo šalies taurę. 1992-1994 m. atstovavo Vokietijos FSV Schwerin klubui.
Dirbo Tauragės „Tauro“ komandos vyr. treneriu, su kuriuo laimėjo šalies I lygos čempionatą, iškopė į A lygą ir pateko į LFF taurės finalą.
Treniravo vaikų futbolo komandas. Edvardo Malkevičiaus treniruojamos Vilniaus Futbolo Mokyklos komandos 2005 m. ir 2006 m. tapo Vilniaus miesto futbolo čempionais ("Veikmės futbolo taurė") 2013 ir 2014 metais, 2005 m. gimę vaikai - Lietuvos čempionais 2015 m.
Šiuo metu treniruoja FM Ateitis ir FA Ateitis komandas.
Alvydas Koncevičius
Alvydas Koncevičius (g. 1963 m. lapkričio 18 d. Garliavoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
Ilgametis Vilniaus „Žalgirio“ vartininkas: 1983-1989 m. žaidė SSRS pirmenybių aukščiausioje lygoje, 1994-1996 m. rungtyniavo Lietuvos čempionate.
1983 m. tapo SSRS tautų spartakiados čempionu, 1984 m. – SSRS studentų žaidynių čempionu, 1987 m. SSRS pirmenybėse iškovojo 3-ąją vietą ir tapo pasaulio Universiados čempionu, 1995 m. – Lietuvos vicečempionas.
Dar žaidė Telavio „Kaxeti“ (Gruzija) ir Maskvos „Lokomotiv“ (Rusija) klubuose. Vilniaus „Geležinio vilko“ komandos ir Lietuvos kariuomenės futbolo rinktinės vyr. treneris.
2009 - 2013 m. dirbo FM Ateitis komandoje.
2013-2015 m. FA Žalgirietis treneris.
Nuo 2015 m. - VšĮ Vaikų futbolo akademijos „Geležinis vilkas“ įkūrėjas ir treneris.
Henrikas Bernatavičius
Henrikas Bernatavičius (g. Lietuvoje) – ekonomistas, politinis veikėjas, LR energetikos viceministras.
Ona Stiuart
Ona (, 1665 m. vasario 6 – 1714 m. rugpjūčio 1 d.) – Anglijos, Škotijos ir Airijos karalienė, valdžiusi 1702–1714 m. 1707 m. susijungus Anglijai ir Škotijai tapo pirmąja Didžiosios Britanijos karaliene. Ona – karaliaus Jokūbo II duktė ir paskutinė Stiuartų dinastijos valdovė.
Henrikas Bernatavičius
Biografija
Nuo 1982 m. studijavo VISI.
Ona Stiuart
Biografija
Ona gimė jaunesniajam Karolio II broliui ir sosto įpėdiniui Jokūbui. Šis 1672 m. paskelbė priimantis katalikybę, dėl to neteko daugumos gyventojų palaikymo. Dėdės Karolio II nurodymu Ona ir jos vyresnioji sesuo Marija buvo užaugintos anglikonėmis. 1677 m. Marija ištekėjo už giminaičio protestanto Vilhelmo III Oraniečio. 1683 m. Ona ištekėjo už Danijos princo Jurgio. Didelės politinės reikšmės turėjo artimi Onos santykiai su vaikystės drauge Sara Čerčil – Molboro kunigaikščio Dž. Čerčilio žmona.
Gitenis Umbrasas
Gitenis Umbrasas (g. 1961 m. rugpjūčio 25 d.) – dailininkas, originalių projektų, akcijų, instaliacijų iniciatorius ir dalyvis.
Pusryčiai ant žolės
Pusryčiai ant žolės  – vienas žymiausių prancūzų dailininko E. Manė (1832−1883) paveikslų, žymintis moderniosios dailės pradžią.
Napriūnai
Napriūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.
Henrikas Bernatavičius
Biografija
Buhalterinių paslaugų bendrovės UAB „Provisus“ finansų direktorius. Nuo 2009 m. kovo mėn. LR energetikos ministro Arvydo Sekmoko patarėjas (dirbo mažiau nei mėnesį), nuo 2009 m. balandžio LR energetikos viceministras; atsakingas už tokias LR EM veiklos sritis kaip elektra, dujos, šiluma, atsinaujinanti energetika.
Pusryčiai ant žolės
Apie paveikslą
Paveikslą „Pusryčiai ant žolės“ Eduaras Manė nutapė 1862−63 m. ir pasiūlė Paryžiaus Salono parodai. Žiuri kūrinį atmetė. Kadangi tais metais Salono žiuri atmetė labai daug kūrinių, kilus dailininkų nepasitenkinimui imperatorius Napoleonas III leido surengti atskirą parodą, pavadintą Atmestųjų salonu (ar Atstumtųjų salonu, ). Šioje parodoje „Pusryčiai ant žolės“ sukėlė skandalą. Paveiksle vaizduojami du apsirengę vyrai ir dvi moterys – viena nuoga sėdinti, kita besimaudanti kūdroje, iškylos gamtoje metu. Kūrinio kompozicija paimta iš Rafaelio dizaino „Pario teismo“, žinomo iš Markantonijo Raimondžio graviūros. Tema nėra neįprasta dailėje − du apsirengę vyrai ir dvi nuogos moterys pavaizduotos Luvre esančiame paveiksle „Pastoralinis koncertas“ (priskiriamas Ticianui ar Džordžonei).
Napriūnai
Istorija
1707 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada ten gyveno Jokūbas Tarailis.
Ona Stiuart
Biografija
Sara įtikino Oną stoti į protestanto Vilhelmo Oraniečio, Nyderlandų štathalterio, pusę ir paremti 1688 m. Šlovingąją revoliuciją, per kurią Jokūbas II nuverstas nuo sosto. 1689 m. Teisių biliu Vilhelmas ir Marija paskelbti Anglijos karaliais, Ona – pirmąja eilėje į sostą. Nors seserys buvo artimos, netrukus tarp jų kilo nesutarimų ir jos atitolo. 1694 m. mirus Marijai, Vilhelmas, išvykęs iš Anglijos, atsisakė paskirti Oną regente.
Pusryčiai ant žolės
Apie paveikslą
„Pusryčių ant žolės“ naujoviškumas pasireiškė tuo, kad E. Manė panaudojo klasikinę temą ir ją pavaizdavo šiuolaikiška, vykstančia tų laikų Prancūzijoje, su veikėjais, apsirengusiais to laikmečio drabužiais. Paveikslui pozavo E. Manė pažįstami: sėdinti moteris − Viktorina Meran, vyras su lazda − E. Manė brolis Eženas, kitas vyras − tikriausiai skulptorius Ferdinandas Lenhofas. Moteris tarsi flirtuodama žiūri tiesiai į paveikslo žiūrovą. Paveikslas susilaukė daug kritikos ir pasityčiojimo. Sėdinti moteris pavaizduota ne kaip antikinė gražuolė, šalia jos vyras bjauriu, o besimaudanti moteris yra neproporcingai didelė. „Pusryčiai ant žolės“ laikomas pirmuoju paveikslu, kuriame jaučiamas aiškus atitrūkimas nuo klasikinės Vakarų dailės tradicijos ir jis laikomas moderniosios dailės pradžia.
Ona Stiuart
Biografija
Ona atėjo į sostą po Vilhelmo III mirties 1702 m. Iš pradžių ji buvo itin atsidavusi Anglikonų bažnyčiai. Ona netoleravo katalikų ir disenterių bei simpatizavo karaliaus valdžios šalininkams toriams. Dž. Čerčilis paskirtas vadovauti kariuomenei, kuri sėkmingai dalyvavo Ispanijos įpėdinystės kare. 1713 m. Ispanijos ir Didžiosios Britanijos susitarimas suteikė britams monopolinę teisę įvežti juodaodžius vergus į Ispanijos kolonijas. Remiantis asjentu, D. Britanija turėjo pristatyti po 4800 vergų per metus.
Arena Porte de La Chapelle
Arena Porte de La Chapelle – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Paryžiuje, Prancūzijoje. Namų varžybas žaidžia Paris Saint-Germain Handball rankinio klubas ir Paris Basketball krepšinio klubas.
NK Junak Sinj
Istorija
Klubo ištakos siekia 1916 m.
Pusryčiai ant žolės
Apie paveikslą
Paveikslą 1878 m. už 2600 frankų iš tapytojo įsigijo dainininkas Žanas Forė. Jį vienaip ar kitaip replikavo Klodas Monė, Polis Sezanas ir Polis Gogenas. 1906 m. paveikslą valstybei padovanojo Etjenas Moro-Nelatonas ir jis buvo eksponuojamas Paryžiaus dekoratyviosios dailės muziejuje. 1934 m. perkeltas į Luvrą. Nuo 1986 m. eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje. 1950-aisiais ir 1960-aisiais Pablas Pikasas sukūrė 150 piešinių, 27 tapybos darbus, 18 studijų ir 5 skulptūras „Pusryčių ant žolės“ tema.
RK1902
RK1902 – rajoninis kelias, jungiantis Vaišvydavą, Girionis su Žiegždriais. Kelio ilgis – 5,7 km. Kelyje žvyrkelio ruožų nėra, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelio pradžia – žiedinė sankryža su, Vaišvydavos priemiestyje, Kauno miesto ribose. Eina per Girionių apylinkes kaip Girionių gatvė. Ties Laumėnais yra sankryža su privažiuojamuoju keliu į Šlienavą (RK1943). Kelias baigiasi Žiegždriuose.
NK Junak Sinj
Istorija
Nuo 2020 m. žaidžia Antrame divizione. (Iki tol žaidė trečios pakopos pirmenybėse.)
Arena Porte de La Chapelle
Istorija
Arena specialiai pastatyta 2024 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Čia vyks olimpinės meninės gimnastikos ir badmintono varžybos, bei paralimpiados lengvosios atletikos ir badmintono rungtynės.
Kazimieras Dranginis
Kazimieras Dranginis (g. 1956 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Ona Stiuart
Biografija
Nors Ona laukėsi 18 kartų, gyvi gimė tik penki vaikai, iš kurių ilgiau gyveno tik vienas. 1700 m. jam mirus, Ona neteko vilčių susilaukti įpėdinio. 1701 m. ji patvirtino Nuraminimo aktą, pagal kurį sosto įpėdiniu paskelbtas Jokūbo I palikuonis Hanoverio kurfiurstas protestantas Jurgis Liudvikas. Didžiosios Britanijos sostas perėjo Hanoveriams.
Kazimieras Dranginis
Biografija
Didžiąją karjeros dalį žaidė „Kelininko“ klube, taip pat žaidė „Granito“ (1986), „Inkaro“, „Bangos“ komandose.
Nuo 1994 m. „Savingės“ klubo vadovas ir vyr. treneris, taip pat žaidžia FK Divenda veteranų klube.
Gitenis Umbrasas
Biografija
Gitenis Umbrasas nuo vaikystės gyveno Antakalnyje, baigė Vilniaus 22-oji vidurinę mokyklą, dar būdamas moksleivis – papildomai mokėsi keliose Vilniaus meno mokyklose. 1979–1980 m. rengė akcijas bei hepeningus. Už tai vos nebuvo paguldytas į psichiatrinę ligoninę. 1988 m. baigė Lietuvos dailės institutą (freską‑mozaiką), 1989–1995 m. dėstė jame (nuo 1990 m. – Vilniaus dailės akademijoje). Nuo 2009 m. dėsto Vilniaus Gedimino technikos universitete.
NK Junak Sinj
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. rugsėjo 7 d.
Gitenis Umbrasas
Kūryba
Gitenis Umbrasas rengė savo darbų parodas Lietuvoje ir užsienyje. Nutapė paveikslų, freskų (Žemė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultete, 1988 m., ciklas medžių drevėse Sereikiškių parke, 1990 m.), sukūrė skulptūrų (Čiulbantis kryžius Žvėryne, 2000 m., ciklas Monumentaliukas 2013–2014 m.), mozaikų (plytelė Stebuklas Katedros aikštėje, 1994 m., Trejybė Tuskulėnų rimties parko kolumbariumo kupole, 2009 m.), mišrios technikos kūrinių (meninis aitvaras Šv. Pranciškaus vizija 2007 m.), scenovaizdžių, kostiumų teatro spektakliams (S. Parulskio „Iš gyvenimo vėlių“ 1995 m. Šiaulių dramos teatre). Daugelio akcijų, objektų autorius (Vilnelės kasos 1991 m., Atminties siena KGB buvusio pastato cokolyje, 2000 m., Meilės krantai Neries krantinėje, 2004 m.).
CG
CG gali reikšti:
Gitenis Umbrasas
Kūryba
Būdinga raiškos priemonių, tematikos įvairovė, skirtingų meno rūšių, krypčių derinimas.
Pašto dėžutė
thumb|Pašto dėžutė (Danija) thumb|Pašto dėžutės gaunamai korespondencijai (Lenkija) thumb|Abonentinės pašto dėžutės [[Izraelis]] thumb|Pašto dėžutė (Vokietija)
Pašto dėžutė  – vienas svarbiausių pašto įrenginių, speciali rakinama dėžė, skirta surinkti pašto korespondencijai (laiškams, atvirlaiškiams, atvirukams). Ji būna pažymėta pašto įstaigos emblema (dažniausiai pašto ragu), įrengiama prie didesnių žmonių susibūrimo vietų, ja galima pasinaudoti bet kuriuo laiku, patogioje vietoje, nebūtina vykti į paštą.
Pašto dėžutės, skirtos surinkti laiškams, įrengiamos ne tik paštuose, bet ir kitose viešose vietose: prie pastato sienos, gatvės apšvietimo stulpo ar atskiro stovo, taip pat mobilaus pašto automobilyje, miesto visuomeniniame transporte, traukinio vagone. Dėžutės, skirtos atsiimti korespondencijai, statomos prie gyvenamųjų namų, daugiabučių laiptinėse, įstaigose. Jos turi būti lengvai prieinamos pašto darbuotojams. Gali būti pavienės (individualios) arba sublokuotos (kolektyvinės). Pašto įstaigose galima nuomoti individualią abonentinę pašto dėžutę.
Informacinių technologijų laikais nyksta epistolinis žanras, nes daugelis informaciją, pranešimus, sveikinimus jau siunčia mobiliaisiais telefonais, elektroniniu paštu, todėl mažėja poreikis naudotis įprastu paštu. Tačiau atviruko, voko, pašto ženklo parinkimas, laiško ant popieriaus rašymas demonstruoja adresatui išskirtinį dėmesį, todėl išlieka populiarūs.
Istorija
XVI a. Gerosios Vilties kyšulyje britų laivų ekipažai pastatė akmenines pašto dėžutes perduoti laiškams į kitus laivus. Tokias pat akmenines dėžutes turėjo ir olandų jūrininkai.
Šiuolaikinėje Lenkijoje pirmoji pašto dėžutė įrengta Legnicoje 1633 m.
Pirmąsias pašto dėžutes pradėta naudoti nuo 1653 m. įkurtoje Paryžiaus pašto tarnyboje. Jų sukūrimo autoriumi laikomas Jean-Jacques Renouard de Villayer. XVIII a. Anglijos laivų, išplaukiančių į Ameriką, kapitonai uostuose, prekyvietėse iškabindavo maišus surinkti laiškams. Žinoma, jie nebūdavo patogūs pašto siuntoms saugoti ir gabenti. XVIII a. Austrijoje pašto dėžutė jau buvo uždara, karkasinė, tačiau ji nebuvo tvirtinama kur nors prie sienos – ją prisegtą prie diržo ant peties nešiodavo paštininkas.
Vokietijoje pašto dėžutės buvo palyginti didellės, bet pasižymėjo išskirtine puošyba.
JAV pašto dėžutės pradėtos statyti prie pašto įstaigų ir didžiųjų miestų svarbiausių kryžkelių apie 1850 m. Jos buvo nedidelės, tvirtinamos prie apšvietimo stulpų. Vėliau jos tapo didesnės, 1894 m. pradėtos statyti ant 4 atramų su užrašu „U. S. Mail“ („JAV paštas“). Panašios konstrukcijos dėžutės sėkmingai jau buvo naudojamos Kanadoje.
Jos plačiau paplito įvairiose šalyse XIX a. Šio amžiaus antroje pusėje Anglijoje ir jos kolonijose buvo daugiausiai raudonos spalvos atskirai stovinčios pašto dėžutės.
Rusijoje pašto dėžutės pasirodė Maskvoje ir Sant Peterburge 1848 m., dauguma jų buvo medinės, apkaltos skarda, nudažytos mėlynai. Dėl dažnų vagysčių ir plėšimų jos vėliau buvo liejamos iš ketaus. Jos būdavo pastatomos tik prie pašto įstaigų. Iš pradžių jos atsidarė iš viršaus ar iš šono, laiškai buvo išimami rankomis. 1928 m. Maskvos tramvajuose buvo įrengta 200 pašto dėžučių, į kurias maskviečiai galėjo mesti laiškus. Tramvajui sustojus netoli centrinio pašto, paštininkai dėžutes ištuštindavo. SSRS karinio pramoninio kompleksui priklausiusios gamyklos turėjo vadinamąjį pašto dėžutės kodą, kuris buvo nurodomas objekto adrese.
1871 m. švedų inžinierius Viburgas sumeistravo konstrukciją, naudojamą iki šiol: į pašto dėžutės apatinę dalį kreipiančiosiomis įstatomas krepšys su rėmeliu, atidarančiu dėžutę ir priimančiu joje esantį turinį.
Didžiojoje Britanijoje
Didžiojoje Britanijoje yra apie 115 tūkst. tradicinių pašto dėžučių. Ant kiekvienos dėžutės išspausti inicialai to monarcho, kuris viešpatavo laikais, kai dėžutė buvo pagaminta. Pašto dėžutės čia tebėra šalies išskirtinis bruožas, o raudona jų spalva yra neatskiriama nuo britiško įvaizdžio. Pirmosios tradicinės pašto dėžutės čia imtos statyti 1852 m. novelisto ir tuometinio pašto darbuotojo Anthony Trollope siūlymu. Dažniausiai tai kolonos pavidalo (pillar box), sieninės (wall box) ir pačios mažiausios, skirtos mažiau apgyvendintiems rajonams bei kartais kabinamos ant apšvietimo stulpo (lamp box). 1874 m. imta dažyti dėžutes raudonai, kad būtų lengviau jas pastebėti (pirmosios pašto dėžutės buvo žalios).
Lietuvoje
Lietuvoje laiškai kasdien surenkami iš daugiau kaip 3000 siunčiamųjų laiškų dėžučių ir pristatomi gyventojams, verslo įmonėms tiek Lietuvoje, tiek į kitas pasaulio šalis (2007 m.). Pagal Lietuvos Respublikos pašto įstatymą, pašto korespondencija, užprenumeruoti leidiniai ar kita informacinė medžiaga gyventojams bei įmonėms pristatoma tik į tvarkingas ir prieinamose vietose įrengtas pašto dėžutes. Prasta gaunamųjų laiškų dėžučių būklė yra viena iš pagrindinių priežasčių, kodėl laiškai adresatus pasiekia pažeisti arba visai nėra pristatomi. Netvarkingų dėžučių savininkai ar jų neturintys korespondenciją gali atsiimti tik teritoriją aptarnaujančiame pašte.
Mažėjant gyventojų, pasak AB „Lietuvos pašto“ atstovų, nebeliks pašto dėžučių tose vietovėse, kur gyvena mažiau nei 200 adresatų. Tai daroma vadovaujantis pašto tinklo charakteristikos reikalavimais ir taupant bendrovės pinigus. Esą jas prižiūrintiems laiškininkams tektų mokėti atlyginimą, apmokėti jų išlaidas degalams bei automobilių eksploatacijai, jei šie važinėtų išimti laiškų. Alternatyva uždaromiems nerentabiliems pašto skyriams kaimo vietovėse – kilnojamieji paštai.
Vincas Stašelis
Vincas Stašelis (1896 m. gegužės 25 d., Dabušių k., Molėtų vlsč. – 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos krašte) – Lietuvos mokytojas, šaulys, Klaipėdos sukilimo dalyvis.
Biografija
Įgijęs mokytojo specialybę, dirbo Vosiškių k. pradinėje mokykloje, vėliau persikėlė į Netonių pradinę. Prisidėjo prie Raudondvario valsčiaus šaulių būrio organizavimo, buvo valsčiaus tarybos narys, reiškėsi Lietuvos katalikų mokytojų sąjungos veikloje.
Karo mokyklos kariūnas V. Stašelis žuvo 1923 m. sausio 9–15 d. karinės Klaipėdos krašto prijungimo prie Didžiosios Lietuvos operacijos metu.
Kirkšnovės tvenkinys
left|120px
Kirkšnovės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 5 km į šiaurę nuo Ariogalos. Sudarytas užtvenkus Kirkšnovės upę (Dubysos intakas) 0,96 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,48 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 50 m. Pietrytinis krantas aukštas. Aplink tvenkinį stūkso Paturkšlio miškas. Šalia įsikūrę kaimai: Pagojys, Darbutai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Pelvormas
thumb|200px|Salos padėtis
Pelvormas  – sala Šiaurės Fryzų salyne, Vatų jūroje, priklauso Vokietijai, Šlėzvigui-Holšteinui. Plotas 37 km². Paviršius plokščias.
Saloje 2021 m. gyveno 1228 gyventojai. Sudaro savivaldybę. Veikia kelto linija į Nordštrando pusiasalį (su juo jungia ir damba), vėjo jėgainių parkas.
Senovėje Pelvormas buvo Štrando salos dalimi, tačiau 1634 m. potvynio banga išskaidė tą salą į Pelvormą, Nordštrando pusiasalį ir keletą salelių.
Teispas
Teispas (🇬🇷) arba Čišpišas  – Elamo miesto Anšano karalius, valdęs VII a. pr. m. e. Priklausė ankstyvajai Achemenidų dinastijai, pusiau legendinio karaliaus Achemeno sūnus.
Apie Teispo valdymo laikotarpį nieko tikro nėra žinoma. Gali būti, kad persams išsivadavus iš medų valdžios, plėtė savo karalystę po Anšaną ir Farsą. Laikėsi neutralumo tarp galingų Elamo ir Asirijos karalysčių. Mirdamas, Teispas padalinęs karalystę savo sūnums Kyrui I ir Arijaramnui.
Georges Rouault
Žoržas Ruo (, 1871 – 1958 m.) – XX a. prancūzų modernizmo tapytojas, grafikas, iliustratorius. Jo kūrybai būdingos ryškios spalvos, religinis ekspresionizmas.
Biografija
Žoržas Ruo gimė 1871 m. gegužės 27 d. Paryžiaus Benevilio darbininkų kvartale. Jo tėvas dirbo pianinų gamykloje užbaigėju ir lakuotoju. Ž. Ruo mokinosi protestantų mokykloje, nuo 1885 m. dirbo pas vitražų kūrėją Georges Hirsch. Kartu mokėsi Dekoratyviųjų menų mokyklos vakarinėse klasėse ir 1891 m. įstojo į Aukštąją dailės mokyklą, Elie Delaunay studiją. Šiam mokytojui mirus po metų, Ž. Ruo mokė Gustavas Moro. Mokymosi metais Ž. Ruo tapė tradicinius paveikslus ir 2 kartus nesėkmingai pretendavo į Romos prizą pradedantiesiems menininkams. 1898 m. mirus G. Moro, jam buvo pasiūlyta tapti pomirtinio G. Moro muziejaus kuratoriumi (muziejus atsidarė 1903 m.). 1900 m. dailininkas laimėjo bronzos medalį už klasikinį paveikslą Pasaulinės parodos Paryžiuje metu. Apie 1901 m. Ž. Ruo pradėjo tapyti modernistine maniera ir 1903 m. buvo vienas Rudens salono parodos, kurioje daugiausiai buvo reprezentuojami avangardiniai dailininkai, steigėjų.
1905 m. Rudens salone Ž. Ruo savo kūriniais buvo artimas fovistams. Jo modernistiniai darbai buvo įtakoti gotikinių viduramžių vitražų. Taip pat Ž. Ruo buvo karštas katalikas, įtakotas religinių rašytojų Joris-Karl Huysmans ir Léon Bloy, su kuriais draugavo. Dailininkas gyveno labai skurdžiai, nepaisant sėkmingos personalinės parodos 1910 m. Druė galerijoje. Apie 1910-11 m. jis persikėlė į Versalį, kur nuomojo būstą skurdžiame kvartale. Jis turėjo žmoną, tapytojo seserį Marthe Le Sidaner, su kuria susilaukė 3 vaikų. 1916 m. Ž. Ruo grįžo į Paryžių, 1917 m. pasirašė sutartį su meno dileriu A. Volaru, kuris išvadavo nuo finansinio nepritekliaus ir net suteikė studiją savo namuose. A. Volaro užsakymu Ž. Ruo daugiausia dirbo grafikos srityje iliustratoriumi sekančius porą dešimtmečių. Nuo 1918 m. grįžo prie klasikinių religinių tapybos temų. 1921 m. buvo publikuota pirmoji monografija apie dailininką. 1924 m. Druė galerijoje įvyko retrospektyvinė Ž. Ruo paroda ir jis buvo apdovanotas Garbės Legiono ordinu. 1926 m. Ž. Ruo išleido autobiografinę knygą Souvenirs intimes. 1929 m. ruošė dekoracijas paskutiniam S. Diagilevo trupės baletui Paryžiuje.
1937 m. Nepriklausomųjų parodoje buvo eksponuota daugiau nei 40 Ž. Ruo paveikslų, anksčiau nerodytų publikai dėl sutarties su A. Volaru. 1939 m. žuvus A. Volarui, daug kūrinių liko jo paveldėtojų nuosavybėje ir 1947 m. Ž. Ruo kreipėsi į teismą dėl apie 800 nebaigtų ir nepasirašytų darbų grąžinimo. Teismas didele dalimi patenkino Ž. Ruo reikalavimus. 1948 m. 315 šių kūrinių Ž. Ruo sudegino viešai. 1945 m. įvyko Ž. Ruo paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje, 1946 m. kartu su Ž. Braku − Teito galerijoje Londone. 1948 m. jo kūriniai eksponuoti Venecijos bienalėje ir ta proga dailininkas pirmą kartą viešėjo Italijoje. Žoržas Ruo mirė 1958 m. vasario 13 d. Jam buvo suteiktos valstybinės laidotuvės, dailininko rangas pakeltas į Garbės Legiono ordino komandorus. Palaidotas Sen Lui kapinėse Versalyje.
Ž. Ruo buvo nuošalyje kitų Prancūzijos avangardinių menininkų, nes didesnioji jo kūrybos dalis buvo ekspresionistinė ir religinė − abu bruožai nepopuliarūs to meto Prancūzijos dailėje. Yra nutapęs prostitučių, klounų, Kristaus kančios paveikslų, tikriausiai įtakotų religinės krizės. Kita ženkli kūrybos dalis − gėlių natiurmortai, vėlyvieji mistiniai peizažai. Dailininkas plačiai dirbo grafikos srityje − kūrė litografijas, ofortus, medžio raižinius. Vienareikšmiškai geriausia įvardijama Miserere et Guerre grafikos serija (1919 − 1927).
Roputėnai
Roputėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Luokesos, 9 km į pietus nuo Molėtų.
Istorija
1707 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
FK Čerkaščyna
Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. Čerkasų gubernatoriaus Serhijaus Tulubo iniciatyva. Jo originalus pavadinimas buvo "Slavutič".
2011 m. dalyvavo mėgėjų lygoje. Vėliau klubas gavo profesionalaus klubo licenciją ir 2011/2012 metų sezone žaidė Antroje lygoje.
NGC 6087
thumb|220px| padrikasis spiečius
FK Čerkaščyna
Istorija
Nuo tada „Dnipri“ sirgaliai klubo vadovybę įtikinėdavo pasikeisti pavadinimą ir būti "Dnipro".
Vėžupiai
Vėžupiai (, nuo 1938 m. Auengrund) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į rytus nuo Pilkalnio, 20 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, Vėžupės arba Vėžupėlės dešiniajame krante.
FK Čerkaščyna
Istorija
2014 m. liepos mėn. Čerkasų "Slavutič" susijungė su kitu klubu FK Zorâ Bilozirija ir tapo Čerkasų "Slavutič-Zoria" (Slavutych-Zorya Cherkasy). Tačiau greitai buvo pasiduota "Dnipro" sirgalių spaudimui ir įtikinėjimams, o klubas dar kartą pervadintas. Šį kartą tapo "Čerkaskij Dnipro".
2019 m. dar kartą pakeistas pavadinimas ir vadinamas FK Čerkaščyna.
Pastaba. Nuo 1955 m. Čerkasuose gyvavo "Dnipro" klubas, kuris bankrutavo 2009 m. Būtent po šio klubo žlugimo įsikūrė "Slavutič". Šie du "Dnipro" neturi nieko bendro. Jų atskira istorija, tačiau sirgaliai išsireikalavo "Dnipro" vardo. Dabar naudojamas "Čerkaskij Dnipro" pavadinimas. Buvo pakeistas "Slavutič" logotipas ir naudojamas "Dnipro" pavadinimas bei logo, kuriame puikuojasi 1955 m. data. tai įneša šiokios tokios paniavos.
Spalvinė gama
Balta ir mėlyna. Raudona ir mėlyna.
Vėžupiai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Vėžupių kaimo bendruomenė 1937 m.
Minimi nuo 1660 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Weschupchen, Weschupjen, Weszupchen, Wöschupchen. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1823 m. – valstiečių kaimas su 41 gyventoju. 1847 m. kaime buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 75 gyventojai. 1723–1818 Priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Peter Etim Eletu
Pyteris Etimas Eletu (Peter Etim Eletu; g. 2000 m. sausio 24 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Lietuvoje žaidė Kėdainių „Nevėžyje“. Kitados atstovo Nigerijos U-20 rinktinei.
NGC 6087
NGC 6087 (arba Caldwell 89) – padrikasis spiečius, esantis Matuoklės žvaigždyne. Šis spiečius yra už maždaug 3500 šviesmečių nuo Žemės, jo regimasis ryškis – 5,4.
Peter Etim Eletu
Karjera
Žaidė įvairiuose klubuose gimtojoje šalyje. Prince Kazeem Eletu FC, Dakkada FC.
NGC 6087
NGC 6087 spiečių sudaro apytikriai 40 žvaigždžių, ryškiausia iš jų – S Normae. Tai cefeidė (kintamosios žvaigždės tipas). Per maždaug 10 parų laikotarpį jos regimasis ryškis periodiškai kinta nuo 6,12 iki 6,77.
NGC 6087 spiečius matomas pro žiūronus, o pro nedidelį teleskopą galima įžvelgti ir kai kurias į šį spiečių įeinančias žvaigždes. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti NGC 6087 spiečių yra žiemą Pietų pusrutulyje (galima stebėti ir Šiaurės pusrutulyje netoli pusiaujo, kur tuomet būna vasara). Gana netoli esama kito panašaus dydžio ir ryškumo padrikojo spiečiaus – NGC 6025.
Peter Etim Eletu
Karjera
Bandė laimę Vokietijoje FC Viktoria Köln jaunimo ekipoje.
Kėdainių „Nevėžis“
Į Lietuvą žaidėjas atvyko 2021 m., kai Kėdainių „Nevėžio“ klubas debiutavo aukščiausioje šalies lygoje. Debiutavo A lygoje 2021 m. kovo 6 d. rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. pirmąjį savo įvartį žaidėjas pelnė 2021 m. balandžio 21 d. rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Buvo skirtas 11 metrų baudinys, kurį realizavo P.Eletu – 3:1. O rungtynės baigėsi įtikinama gargždiškių pergale 5:2.
Vėlesnė karjera
Nuo 2022 m. vasaros atstovavo FC Sète 34 (Prancūzija).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Nambikvarai
Nambikvarai (nambikwara, nambikuára – „ilgaausiai“) – indėnų tauta, gyvenanti Brazilijoje, šiaurės Mato Grose, tarp Kamararės ir Buričio upių. Populiacija – apie 1500 žmonių. Vartoja keletą nambikvarų kalbų, kurios neaiškios kilmės, kartais priskiriamos že kalbų šeimai; dalis šneka portugališkai. Pagal tikybą – Romos katalikai; dalis tebepuoselėja prigimtinę tikybą.
Skirstosi į keletą subetnosų: tikruosius nambikvarus, mamaindžius, manairisus, galerus, sararius, sabonesus ir kt.
Verčiasi rankiojimu, medžiokle, žvejyba; liūčių laikotarpiu – kapline-lydimine žemdirbyste (augina kukurūzus, pupeles, kolokazijas, manijokus ir kt.). Dalis verčiasi prekybine žemdirbyste ar prekybiniais amatais (gamina lankus, krepšius pardavimui). Nambikvarų gyvenvietė sudaryta iš vieno ar kelių ovalaus plano bendruomeninių būstų. Iki XIX a. pab. gyvendavo laikinose palapinėse. Tradiciškai rūbų nedevėdavo. Virtuvės pagrindą sudaro kepta mėsa, blyneliai iš manijoko, laukiniai vaisiai.
Sausuoju metų laiku išsiskirsto į nedidelius klajojančius būrelius. Šeima mažoji, tarp vyresnybės paplitusi poligamija. Pripažįstama santuoka tarp pusbrolių ir pusseserių. Išlaikę mitologiją, tikybai būdingas vadinamasis „protėvių kultas“, tikėjimas vietovių dvasiomis. Atliekamos apeigos naudojant šventųjų fleitų muziką. Didžiuma nambikvarų išsaugoję savo kalbą ir tradicijas, nemažai bendruomenių vengia ryšių su šiuolaikine civilizacija.
CI
CI gali reikšti:
CR
CR gali reikšti:
Cr gali reikšti:
cr gali reikšti:
Otrionėjas
Otrionėjas (🇬🇷) – trojėnų sąjungininkas iš Kabeso (nežinoma vietovė), minimas Homero „Iliadoje“. Į karą Otrionėjas įsijungęs vėlai. Priamas Otrionėjui už pagalbą kare pažadėjęs savo dukterį Kasandrą. Kautynėse prie laivų Otrionėją užmušęs Idomenėjas. Kaip vieną iš nukautų kovotojų, Otrionėją pamini Hektoras, priekaištaudamas Pariui.
NK Podgrmeč Sanski Most
Istorija
Klubo įkūrimo data laikoma 1944 m. Klubas žaidė Antroje lygoje.
Aš ją gerai pažinojau
Aš ją gerai pažinojau – 1965 m. sukurta komiška drama, kurios režisierius Antonio Pietrangeli. Pagrindinį vaidmenį atliko Stefania Sandrelli.
Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ juosta vertinama 91 % teigiamų atsiliepimų. 2008 m. juosta įtraukta 100 išsaugotinų Italijos filmų sąrašą.
Siužetas
Adriana, paprasta provincijos mergina, svajoja išgarsėti. Ji palieka savo miestą ir išvyksta į Romą, kur svajoja tapti aktore arba manekene. Naivi, neturinti gyvenimiškos patirties, ji nevaidmainiauja ir santykiuose su žmonėmis išliaka nuoširdi net tuomet, kai šie mėgina sanavaudiškai ja pasinaudoti.
Endodontija
Endodontija – odontologijos mokslo sritis, kuri specializuojasi danties šaknies kanalų gydyme (gr. endodontia – mokslas apie danties vidų). Nagrinėjant odontologines ligas, yra išskiriami trys pagrindiniai faktoriai – jatrogeninis, trauminis ir infekcinis. Pastarasis yra pagrindinė endodontinės patologijos priežastis. Pagrindinis endodontinio gydymo tikslas yra sunaikinti mikroorganizmus šaknies kanalų sistemoje ir apsaugoti dantį bei aplinkinius audinius nuo infekcijos.
Endodontijos atsiradimo istorija
Pagrindinė uždegiminės reakcijos dantyje priežastis yra mikroorganizmai, kolonizuojantys pulpos kamerą bei šaknies kanalo spindį. Tą aprašė Miller 1890 m., naudodamasis pakankamai primityviomis to laikmečio priemonėmis. Tai buvo patys pirmieji bandymai tirti mikroorganizmų, rastų šakų kanaluose, patogeniškumą. Hunter 1911 m. bandė įrodyti, kad odontologinė infekcija gali būti realus pavojus net ir žmogaus gyvybei ir kad tokie pažeisti dantys turėtų būti šalinami. Manoma, kad būtent šio mokslininko darbai galėjo tapti viena iš priežasčių, paskatinusių atsirasti endodontijai kaip vienai iš odontologijos mokslo sričių.
Mikroorganizmų šaknies kanale atsiradimo priežastys
Mikroorganizmai į šaknies kanalo spindį gali patekti ir jį kolonizuoti skirtingais keliais. Dažniausiai dirgikliai pulpos kamerą pasiekia per pažeistą danties vainiko paviršių, kuris yra atveriamas dėl įvairių patologinių procesų (ėduonies, emalio ar dentino įskilimo arba traumos, skirtingų šaknų rezorbcijos tipų) ar odontologinio gydymo veiksmų (ėduonies pažeistų audinių šalinimo, šoninių užpildų mikropralaidumo, danties ruošimo protezavimui, neprofesionaliai atliekamų periodontologinio gydymo procedūrų ir kt.).
Taip pat įrodyta, kad mikroorganizmai į pulpos audinį gali patekti netgi pro įskilimus, matomus danties vainiko emalyje, ypač tais atvejais, kai skilimo linijos siekia emalio-dentino ribą. Kur kas rečiau mikroorganizmų patenka į pulpos kamerą per šaknies viršūnę kartu su kraujo srove arba periodonto patologijos atveju, esant giliai periodonto kišenei. Toks mikroorganizmų patekimo būdas į pulpą vadinamas anachoreze.
Danties šaknies kanalo gydymas
Pagrindinė endodontinė procedūra yra dantų šaknų kanalų gydymas. Pagrindinis gydymo tikslas yra sunaikinti patogeninius mikroorganizmus šaknies kanalų sistemoje ir apsaugoti dantį bei aplinkinius audinius nuo infekcijos.
Yra išskiriamas pirminis ir antrinis danties šaknų kanalų gydymas. Pirminio gydymo metu yra plombuojami bei chemomechaniškai valomi dantų šaknų kanalai. Iš pradžių užplombuojamas danties šaknies kanalas, plombine medžiaga arba kultiniu kaištiniu įklotu būna restauruojamas danties vainikas. Vėliau, jei plomba sudaro apie du trečdalius vainiko, jis yra protezuojamas. Antrinis gydymas arba pergydymas – tai endodontinis gydymas, kurio metu reikia atlikti pakartotiną šaknies kanalų paruošimą dėl ankstesnio nesėkmingo kanalų gydymo, kai infekcija pro nesandarų užpildą pakartotinai patenka į šaknį, todėl tenka pašalinti senąjį šaknies kanalo užpildą.
Apikoektomija
Apikoektomija (taip pat žinoma kaip šaknies viršūnės operacija) yra endodontinė chirurginė procedūra, kurios metu yra pašalinama danties šaknies viršūnės dalis, o visas šaknies kanalas yra užildomas specialiu užpildu. Šios operacijos reikia, kai nėra efektyvus tradicinis danties šaknų kanalų gydymas. Apikoektomijos metu reikia ypatingo gydytojo odontologo kruopštumo, todėl chirurginei operacijai gali būti naudojamas mikroskopas bei kiti mikroskopiniai odontologiniai instrumentai.
Pagrindiniai instrumentai endodontinei ertmei ruošti
Endodontiniai instrumentai yra instrumentai, naudojami endodontiniame gydyme.
Endodontinei vainikinei ertmei preparuoti yra naudojami kietąjį danties audinį kertantys besisukantys instrumentai – grąžtai. Dažniausiai yra naudojami kelių rūšių ir dydžių grąžtai, kombinuojant turbinio ir lėtaeigio antgalių naudojimą. Kietiesiems danties audiniams naudojami du grąžtai: suapvalintu galu karbidinis fusirinis (dar vadinamas transmetaliniu) ir dar vienas grąžtas, labai panašus į pastarąjį, tik dengtas deimanto drožlėmis (angl. – Endo Access). Šis grąžtas jungia apvalaus ir fisūrinio grąžto dizainą. Naudojant šiuos instrumentus turbiniame antgalyje, galima nesunkiai pragręžti emalį, dervinius užpildus, keramiką ar metalą ir greitai baigti vainikinės ertmės preparavimą.
Kai kietieji danties audiniai jau pragręžti, turbinis antgalis keičiamas į lėtaeigį. Dirbant šiuo antgaliu, dažniausiai naudojami ašmeniniai rožiniai grąžtai: antro, ketvirto ir šešto dydžio bei dviejų ilgių – įprastinio ir chirurginio. Rožiniai grąžtai naudojami visoms dantų grupėms dentinui gręžti, t. y. pulpos kameros stogui pašalinti.
Anestetikų veikimo mechanizmas
Tam, kad endodontinio gydymo metu pacientas jaustųsi komfortiškai ir nepatirtų skausmo, yra naudojami nuskausminamieji vaistai anestetikai.
Pagrindinės periferinės nervų sistemos vienetas yra nervinė ląstelė neuronas, sudarytas iš kūno ir ataugų – aksono ir dendritų. Jomis nervinis impulsas plinta iš ir į ląstelės kūną. Aksonas yra ilgoji nervinės ląstelės atauga. Jų terminalės organizmo audiniuose yra receptoriai, atsakingi už specifinio skausmo priėmimą, kurie dar yra vadinami nociceptoriais. Nervinės skaidulos aksonas padengtas membrana – aksolema. Ramybės būsenoje ši membrana yra poliarizuota. Kalio jonų yra daugiau ląstelės viduje, o natrio ir chloro – išorėje. Dėl šių skirtumų yra sukuriamas elektrocheminis potencialas, kurio metu teka elektros srovė ir dirginimo atveju susidaro nervinis impulsas. Nervinio impulso metu K+ ir Na+ jonai juda iš ląstelės vidaus į išorę ir atvirkščiai. Vietiniai anestetikai blokuoja natrio jonų srautą į vidų ir šiek tiek kalio jonų į išorę. Taip vietiniai anestetikai sutrikdo veikimo potencialo susidarymą ir nervinio impulso plitimą. Jų poveikyje nekinta ramybės potencialas.
Londono verslo mokykla
thumb|260px|Londono verslo mokykla
Londono verslo mokykla  – Londono universiteto verslo mokykla.
Reputacija
Mokyklos vardas nuolat minimas „Financial Times“ bei „BusinessWeek“ kasmetėse verslo mokyklų vertinimo lentelėse. 2011 m. ši mokykla išrinkta geriausia pasaulyje, vertinant verslo vadybos magistro ir verslo vadybos vadovams magistro  studijų programas. Norintieji mokytis šioje vietoje vien tik EMBA studijoms turės skirti apie 150 000 Lt.
Tai yra vienintelė mokykla Europoje, siūlanti prestižinę „Sloan“ draugijos programą – 10 mėnesių verslo vadybos studijas vyresnio amžiaus specialistams, turintiems ne mažesnę kaip 10 metų vadovavimo patirtį. Ši įstaiga bendradarbiauja su Kolumbijos verslo mokykla, plėtoja tarptautinę EMBA programą – abiejų mokyklų studentams suteikiama galimybė sujungti šių mokyklų solidžią teorinę bei praktinę verslo vadybos patirtį.
Elingas
miniatiūra|250px|right|Jachtų elingas miniatiūra|250px|right|Sportinės valtys elinge
Elingas – laivų statyklos statinys su įrenginiais laivams surinkti ir remontuoti, jis su krante įrengta nuožulnia platforma sujungtas su vandeniu. Tai vieno aukšto uždaras statinys, be pastogės patalpų, stovintis vidaus vandenų uosto, prieplaukos teritorijoje ar akvatorijoje. Ant nuožulnios tvirtos aikštelės nutiestais bėgiais užtempiami ir nuleidžiami vežimėliai su užkrautais laivais.
Elinge įrengti laivų statybos bei remonto postai, kėlimo įranga (kranai, suktuvai) vežimėliams pakelti ir nuleisti. Išilginiame elinge laivas nuo kranto aikštelės į vandenį nuleidžiamas priekiu, skersiniame elinge – šonu. Nuo šios aikštelės į darbo arba remonto postą laivas perkeliamas užstumiamuoju arba pasukamuoju įrenginiu.
Oreivystėje elingas – statinys su įrenginiais aerostatams statyti, laikyti, remontuoti.
Lietuvoje
Klaipėdoje stovi buvusios tarpukario Pauliaus Lindenau laivų statyklos statinių komplekso elingas su slipo mechanizmais ir vežimėliais.
Valentinas Ivanovas (1941)
Valentinas Borisovičius Ivanovas (1941 m. balandžio 28 d. Balašovas, Saratovo sritis, Rusija – 2016 m. sausio 27 d. Maskva) – rusų energetikas, politikas, Rusijos energetikos viceministras.
Biografija
1963 m. Kuibyševo (dabar – Samaros) politechnikos instituto Automatikos ir telemechanikos fakultete baigė inžinerijos studijas, įgijo inžinieriaus – elektriko specialybę. Apgynė technikos mokslų disertaciją, buvo vyresnysis mokslo darbuotojas, Technologijos mokslų akademijos narys – korespondentas.
Nuo 1963 m. Branduolinių reaktorių mokslinio tyrimo instituto inžinierius, laboratorijos, vėliau – skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, direktorius. Nuo 1998 iki 2002 m. Rusijos federalinės atominės energetikos agentūros direktoriaus pirmasis pavaduotojas.
Šaltiniai
Biografija
Vindhjos kalnai
Vindhjos kalnai  – kalnai vidurio Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurėje. Sudaro kalnagūbrių, kalvagūbrių, kalvynų, plokščiakalnių virtinė, skersai kertanti Indostaną rytų–vakarų kryptimi. Vindhjos ribas apibrėžti sudėtinga, Vindhjos pavadinimas dažnai naudojamas sinonimiškai su Šatpuros kalnų pavadinimu (istoriškai Vindhja vadinta visa kalnuota sritis tarp Indo-Gangos žemumos šiaurėje ir Dekano plokščiakalnio pietuose). Paprastai dabar Vindhja vadinamos kalvos ir skardžiai, besidriekiantys pagal Narmados upę. Vakarinis masyvo galas yra ties Gudžarato ir Radžasthano sienų sankirta; toliau kalnai eina į šiaurės rytus Madhja Pradešo ir Utar Pradešo valstijomis.
Kalnai sudaryti iš vulkaninių uolienų, smiltainio, kvarcito. Viršūnės pailgos, erodavusios. Šiauriniai šlaitai lėkšti, pietiniai – statūs. Būdingas aukštis – 300–650 m, aukščiausia vieta – 881 m (kitur – 752 m). Šlaitus dengia musoniniai miškai.
Vindhjos kalnai istoriškai ir kultūriškai svarbūs Indijoje. Jie tradiciškai sudarė pietinę indoarijų paplitimo ribą. „Mahabharatoje“, „Puranose“ Vindhja aprašoma kaip pietinė Arjavartos riba, už kurios gyvena nišadhai ir kiti mlečchos. Vindhjos kalnais vedama riba tarp indoarijų apgyvendintos Šiaurės Indijos (Hindustano) ir dravidiškos Pietų Indijos. Epuose šie kalnai aprašomi kaip apgyvendinti demonų, siaubūnų, laikomi Kali buveine. Vindhja podraug su Himalajais minima Indijos himne.
Numgalių tvenkinys
Numgalių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 2 km į pietryčius nuo Viduklės. Sudarytas užtvenkus Plačiuvos upelį (Apusino intakas) 4,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,07 km. Yra šiaurinėje dalyje krūmais apaugusi 4 a salelė. Altitudė 79,6 m. Krantai neaukšti. Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui iškart telkšo 0,11 ha tvenkinėlis. Šalia įsikūręs Numgalių kaimas. Pietine pakrante eina automagistralė.
Jānis Krautmanis
Janis Krautmanis (Jānis Krautmanis; g. 1997 m. balandžio 22 d.) – Latvijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Buvęs Kėdainių „Nevėžio“ narys.