cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Įvardis
Kaityba linksniais
Linksniai: vardininkas, kilmininkas, naudininkas, galininkas, įnagininkas, vietininkas. Kilmininko linksnyje rašome nosines, o galininko – ne. Pvz.: ''manęs, tavęs, savęs; mane, tave, save; mūsų, jūsų; mus, jus; mudviejų.
Kaityba skaičiais
Skaičiai (jei turi): vienaskaita (jis, ji), daugiskaita (jie, jos) ir dviskaita (judu, judvi, abu, abi).
Kaityba giminėmis
Giminės (jei turi): vyriškoji, moteriškoji, bevardė (vìsa).
Uritorkas
thumb|right|245px|Uritorkas nuo Kapilja del Montės Uritorko kalnas – viršukalnė Argentinoje, Kordobos provincijos šiaurės vakaruose, Kordobos kalnagūbriuose, aukščiausias Čikos kalnagūbryje. Išsidėstęs prie Kalabalumbos upės, 3 km nuo Kapilja del Montės. Aukštis 1970 m. Uritorkas indėnų komečingonų kalba reiškia „Vyro kalnas“.
Vietovė garsėja paranormaliais reiškiniais. 1986 m. pranešta, kad pastebėti NSO. Taip pat neva ant kalno yra ypatingi energetiniai laukai, vyksta kitokie fenomenai.
Uritorko kalnas yra privačiose valdose, tačiau čia rengiami turistiniai žygiai.
Lenkijos karalystės socialdemokratija
Lenkijos karalystės socialdemokratija (SDKP. Socjaldemokracja Krolestwa Polskiego) Lenkijos kairioji politinė partija.
Centrinės Afrikos Respublikos ryšiai
CAR ryšiai ir komunikacijos:
Lenkijos karalystės socialdemokratija
Istorija
Susikūrė 1893 m., susivienijus Lenkijos darbininkų sąjungai ir „II Proletariato“ partijai. Žymiausi veikėjai Marekas Kaspšakas, Roza Liuksemburg, Janas Marchlievskis, J. Rosolas, J. Tiška, B. Veselovskis. 1893–1896 m. leido laikraštį „Sprawa robotnicza“ (Darbininkų reikalas). 1896 m. Lietuvos socialdemokratų partijos padėjo išleisti pirmąjį „Robotnik Litewski“ numerį, 1897 – pirmąjį spausdintą Gegužės Pirmosios atsišaukimą. 1900 m. susijungė su Lietuvos darbininkų sąjunga į partiją Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratija.
Siciliškoji gynyba
Siciliškoji gynyba – vienas populiariausių šachmatų debiutų, priskiriamas pusiau atvirųjų debiutų grupei. Debiuto ėjimai:
1. e4 c5
Net 17% partijų tarp didmeistrių ir 25% visų partijų pradedamos siciliškąja gynyba.
Nors ėjimas 1...c5 tiesiogiai nevysto figūrų, tačiau vėlesniame žaidime juodieji c liniją naudoja sunkiosioms figūroms (bokštams ir valdovei). Be to, taip kontroliuojamas centras, galima lengvai išvesti valdovės sparno žirgą, valdovę, taip pat galima pasirinkti gynybinę taktiką ir žaisti ...e6, ...d6 ar ...g6.
Ukrainos karinės oro pajėgos
Ukrainos karinės oro pajėgos – Ukrainos oro pajėgų kariuomenė, Ukrainos ginkluotųjų pajėgų dalis. Ukrainos KOP tarnauja 36,3 tūkst. žmonių, turi 208 karinius ir 37 transportinius orlaivius. Pajėgų vadas – Mykola Oleščiukas.
Nuo 1991 m. Tarybų Sąjungos subyrėjimo Ukrainos pajėgos palaipsniui yra modernizuojamos. Dėka didelių vietinių gamintojų, tokių kaip „Ukroboronprom“ ir „Antonov“, Ukrainos pajėgos sėkmingai išlaiko senesnius karinius orlaivius ir iki 2022 m. Rusijos invazijos buvo 7 pagal dydį Europoje.
Ukrainos karinės oro pajėgos dalyvavo kariniuose veiksmuose 2014 m. Kare Donbase bei 2022 m. ginantis nuo Rusijos karinės invazijos į Ukrainą.
Teritoriškai Ukrainos KOP suskirstytos į tris regionus: „Vakarų“, „Pietų“ ir „Centro“.
Ginkluotė ir technika
|thumb|Ukrainos KOP [[Mig-29]] Po 2022 m. vasario Ukrainos KOP orlaivių skaičius sparčiai kito. Situacijai fronte keičiantis, mūšiuose numušant ir sugadinant, sąjungininkams pateikiant naujus orlaivius žemiau esančioje lentelėje pateikiami skaičiai yra netikslūs. Pavyzdžiui, 2022 m. kovo 6 d. Rusijos Federacijos gynybos ministerijos pranešime teigiama, kad buvo sunaikinta virš 100 Ukrainos gynybos sistemų ir 90 orlaivių, Ukrainos pusė šių teginių nekomentavo. Tiksliausius duomenis apie nuostolius 2022-2023 m. pteikdavo nešališki stebėtojai, pvz. Oryx, naudodamiesi faktiniais įrodymais iš atvirų šaltinių, Šie duomenys taip pat negali būti laikomi išsamiais dėl galimų klaidų ir savo pobūdžio - t.y. to, jog naudojami tik į viešą erdvę patekę įrodymai.
2008 m. Monako Grand Prix
2008 m. Monaco Grand Prix – šeštasis 2008 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP), kuris vyko gegužės 22-25 d. Monaco trasoje Monake.
Prieš Grand Prix
Prieš Monako Grand Prix vyko bolidų bandymai Paul Ricard trasoje (Prancūzija). Pirmą dieną (gegužės 14 d.) greičiausias trasoje buvo McLaren lenktynininkas Lewis Hamilton. Naudotos 3,593 km ilgio 2D SC konfigūracijos žiedą britas įveikė per 1 min. 5,6 sek. Paskutinį kartą ši konfigūracija bandymuose buvo naudota 2005 metais. Tuomet Kimi Räikkönen, vairuodamas McLaren bolidą, trasą įveikė per 1 min. 4,106 s.
Antrąją bandymų dieną (gegužės 15 d.) greičiausias trasoje buvo Scuderia Ferrari lenktynininkas Kimi Räikkönenas. Suomis greičiausią savo ratą įveikė per 1 min. 5,381 sek.
Trečiąją ir paskutinę bolidų bandymų dieną (gegužės 16 d.) Paul Ricard trasoje komandų darbą sujaukė lietus. Greičiausias trasoje buvo Toyota F1 lenktynininkas Jarno Trulli.
McLaren komandos boksai perkelti į techninės aptarnavimo zonos vidurį. Anksčiau, pagal užimtą vietą praėjusiame sezone, komandos boksai būdavo rikiuotės gale. Dėl kokių priežasčių tai padaryta, nepaskelbta.
Orų prognozė
Prognozuota, kad ketvirtadienio treniruočių dienos ryte galimas lietus, vėliau bus debesuota su pragiedruliais. Oro temperatūra - apie 22 °C šilumos.
Šeštadienį ir sekmadienį bus vėsiau. Oro temperatūra - 19 °C šilumos. Spėjama, kad lis dažnai, bet neilgai. Kritulių tikimybė 60 proc.
Monako GP tvarkaraštis
Treniruočių diena Monake, kitaip nei kituose čempionato etapuose, yra ketvirtadienis. Penktadienį Monte Karlo trasą sudarančiomis gatvės gali laisvai judėti tiek žmonės, tiek automobiliai.
Pirmoji dalis
Pirmose ketvirtadienio treniruotėse greičiausias buvo Ferrari atstovas Kimi Raikkonen'as, kuris ratą apsuko per 1:15.948. Jis aplenkė abu McLaren pilotus - Lewis'ą Hamilton'ą (laikas 1:16.216) ir Heikki Kovalainen'ą 1:16.248).
Antroji dalis
Antrose treniruotėse tarp visų pilotų greičiausias buvo ryte antras buvęs Lewis'as Hamilton'as (laikas 1:15.140). Šį kartą jam įkandin sekė Nico Rosberg'as (1:15.533) iš Williams, o trečias ir ketvirtas atitinkamai buvo Ferrari duetas Kimi Raikkonen'as (1:15.572) ir Felipe Massa (1:15.869).
Šeštadienio treniruotės
Permainigu oru vykusiose paskutinėse Monako treiruotėse pirmas buvo McLaren atstovas suomis Heikki Kovalainen'as (laikas 1:16.567), spėjęs greitą ratą apvažiuoti sausoje trasoje. Jo komandos draugas Lewis Hamilton'as šį kartą buvo antras (1:17.084), o Ferrari atstovaujantis kitas suomis Kimi Raikkonen'as buvo trečias (1:17.177).
Kvalifikacija
Šeštadienį vykusioje kvalifikacijoje pirmą vietą užėmė brazilas Felipe Massa (1:15.787), o antras buvo kitas Ferrari pilotas Kimi Raikkonen'as (1:15.815). Jie sugebėjo aplnekti McLaren pilotus - Lewis Hamilton'ą (1:15.839) ir Heikki Kovalainen'ą (1:16.165).
* David Coulthard'as antroje kvalifikacijos dalyje patyrė avariją ir negalėjo važiuoti trečiojoje dalyje. Sekmadienį pataisius jo bolidą teko keisti pavarų dėžę, dėl to jis nubaustas 5 pozicijų bauda.
** Sebastian Vetteliui skirta penkių pozicijų bauda kvalifikacijoje. Scuderia Toro Rosso komanda sugebėjo paruošti naująjį STR3 bolidą, tačiau uždelsė su jo pristatymu. Komanda pažedė taisyklę reikalaujančią, kad visos pavarų dėžės turi būti naudojamos bent ketverias lenktynes iš eilės. Į naująjį bolidą bus montuojamas naujas pavarų keitimo mechanizmas.
Lenktynės
thumb|250px|3-sios vietos laimėtojas - Fellipe Massa (Scuderia Ferrari).
Buick Estate
Buick naudojo Estate vardą savo didelės klasės pikapams.
Pirmasis Estate universalas buvo siūlomas 1940 metais su Buick Super modeliu. Jis naudojo medinį kebulas ir buvo galimas ant didesnės Buick „C“ serijos (Super ir Roadmaster) modelių tarp 1946-53 metų. Vėliau buvo siūlomas ant mažesnį „B“ kėbulą turinčių Buick Special, Buick Century, Buick LeSabre ir Buick Invicta tarp 1954 ir 1964 metų, bei pradėjo naudojo plienini kėbulą. Automobilis buvo vėl pristatytas 1970 metais ant B kėbulo ir naudojo Estate Wagon vardą iki 1977 metų. 1977 metais jis buvi galimas kaip LeSabre Estate Wagon ir Electra Estate Wagon. Paskutiniai Etate buvo gaminami ant GM B platformos. 1990 buvo paskutiniai Estate gamybos metai, kuriais Estate buvo naudojamas kaip modelis. 1991 metais Estate buvo pakeistas į Buick Roadmaster Estate Wagon.
Stjepan Mesić
Stjepan Mesić (g. 1934 m. gruodžio 24 d., Orahovica, Jugoslavijos karalystėje) – Kroatijos prezidentas, šias pareigas ėjo nuo 2000 m. vasario 18 d. Kadangi šalies prezidentu buvo dvi kadencijas jis nebegalėjo kandidatuoti trečiai. Anksčiau jis buvo šalies premjeras. Paskutinis Jugoslavijos SFR prezidentas, šias pareigas ėjo nuo 1991 m. birželio 30 d. iki 1991 m. gruodžio 6 d.
Gusevo miesto gyvenvietė
Gusevo miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo municipaliniame rajone. Centras – Gusevas.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 255. Ribojasi šiaurėje su Michailovskojės ir Kubanovkos kaimo gyvenvietėmis, rytuose su Kalininskojės kaimo gyvenviete, pietuose su Majakovskojės kaimo gyvenviete.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 20 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Gusevo miesto gyvenvietę sudaro:
Mikališkės
Mikališkės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sudervės.
Lenkijos šventės
Šventės Lenkijoje yra reglamentuojamos pagal 1951 m. sausio 18 d. Nedarbo dienų nutarimą. Šis nutarimas pakeistas 2010 m., nuo tada yra skiriama 13-a valstybinių švenčių.
Valstybinės šventės
Lentelėje išvardytos tik valstybinės šventės, t. y. šventės, kurios legaliai pripažintos nedarbo dienomis.
Nahua
Nahua – indėnų tauta, gyvenanti centrinėje Meksikoje. Kalba jutų-actekų kalbų šeimai priklausančiais nahuatlių kalbos dialektais.
Manoma, kad nahua žmonės pradžioje gyveno teritorijoje, kuri driekėsi pietvakarių JAV ir šiaurės vakarų Meksikoje, bet ~500-uosius metus atsiskyrė nuo kitų jutų ir patraukė į pietus. Jie įsikūrė centrinės Meksikos slėniuose ir tapo viena galingiausių regiono tautų. Jie sudarė įtakingas actekų ir toltekų kultūras, taip pat mažesnės kultūras, tokias kaip tepanekai, akolhua, tlaškaltekai, šočimilkai ir kt. Savo klestėjimo laikotarpiu (apie 1500-uosius m.) nahua žmonės paplito plačiai po Centrinę Ameriką, iki pat Panamos. Tačiau laikui bėgant jie asimiliavosi su vietinėmis tautomis bei atvykėliais iš Europos. Salvadore išliko nahua grupė, vadinama pipilais.
Kadangi Meksikoje nevedami surašymai pagal tautybę, nėra žinoma, kiek šalyje gyvena nahua žmonių. Jų kiekį galima nuspėti pagal nahuatlių kalbos vartojimą, nors dalis nahua žmonių dabar jau pamiršo savo kalbą ir moka tik ispaniškai. Meksikoje yra 1,4 mln. žmonių, mokančių nahuatlių kalbą, iš jų 190 tūkst. yra vienkalbiai. Daugiausia šią kalbą vartojančių žmonių gyvena Pueblos, Gerero, Verakruso, Idalgo, San Luis Potosi valstijose. Dauguma nahua žmonių verčiasi žemės ūkiu.
Šusčiai
Šusčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Tenenių prie Šusties upelio, 2 km į vakarus nuo Vidgirės.
Teplicė
Teplicė  – kurortinis miestas Ūsčio krašte, šiaurės vakarų Čekijoje. Teplicės rajono administracinis centras. Įsikūręs Rūdiniuose kalnuose, prie Bylinos upės. Nuo seno garsėja gydomaisiais šaltiniais. Išvystyta mašinų, chemijos, stiklo, keramikos, tekstilės pramonė. Balneologinis kurortas.
Lupkovo perėja
Lupkovo perėja – kalnų perėja Karpatų kalnuose Slovakijos ir Lenkijos pasienyje, netoli vakarinės Ukrainos sienos. Perėja skiria Bieščadų (Bieszczady) ir Žemųjų Beskidų kalnų masyvus.
Buick Park Avenue
Park Avenue buvo didelės klasės sedanas, kurį gamino buick. Tarp 1975 ir 1990 metų automobilis buvo gaminamas kaip Buick Electra versija, o tarp 1991 ir 2005 metų kaip atskiras modelis.
Automobilis buvo gaminamas dviem kartomis, naudojo 3,8 litrų Buick V6 variklį ir 4-pavarų 4T65-E automatine transimisija. 2006 metais automobilį pakeitė Buick Lucerne modelis. Pirmos kartos bazinis Park Avenue buvo parduodamas Europoje tarp 1991 ir 1996 metų.
Lupkovo perėja
Istorija
thumb|left|200px|Tunelis Lenkijos pusėje Nutiesus perėjoje geležinkelio tunelį, po 1874 m. pagyvėjo ekonominiai ryšiai tarp Galicijos ir Austrijos-Vengrijos, regione ėmė vystytis amatai ir pramonė, daugėti gyventojų.
Per abu Pasaulinius karus perėjos rajone vyko nuožmūs mūšiai. Rytų frontuose perėja vaidino strateginį vaidmenį. Geležinkelio tunelis buvo nuolat sugriaunamas, mėginant sutrukdyti priešo karinių pajėgų judėjimą. Antrojo pasaulinio karo metu tunelis buvo sugriautas visame ruožo ilgyje, todėl Tarybinės kariuomenės 13-sis geležinkeliečių pulkas ir speciali formuotė УВВР-3 1945 m. nutiesė perėjoje  naują antžeminę liniją, apeinančią sugadintą tunelį. Perėjos viršūnėje įrengė geležinkelio stotį „Pergalė“. Tačiau aplinkkelį eksploatuoti buvo gana sudėtinga dėl didelių nuokalnių ir įkalnių nuolydžių (iki 38 laipsnių) bei per mažo posūkio spindulio (r=155 m). Tam teko naudoti dvigubą traukos jėgą sąstatams tempti, dažnai keisti perkaitusias ir subyrėjusias stabdžių kaladėles ilgame 13 km leidimosi žemyn ruože. Jau tais pačiais metais buvo atstatytas tunelis, bet jis nebuvo plačiau naudojamas, neskaitant atsitiktinių krovinių pervežimų. Tik 1999 m. geležinkelio tunelis buvo galutinai įrengtas saugiai eksploatuoti, ir juo buvo atnaujintas reguliarus keleivinių traukinių judėjimas.
Sent Lusijos herbas
thumb
Tofolas
Tofolas – miestas Mikronezijoje, Kosrae valstijos sostinė. Miestas turi savivaldybės statusą. Jis ribojasi tik Lelu savivaldybe. Gyventojų – 2591 (2000 m.).
Sent Lusijos herbas
Sent Lusijos herbas buvo sukurtas Sydney Bagshaw 1967 m. ir įteisintas tais pačiais metais kuriantis nepriklausomai valstybei. Nacionalinis šūkis yra parašytas herbo apačioje – anglų k. The Land, The People, The Light (Žemė, žmogus, šviesa).
Puošnusis kapokmedis
Puošnusis kapokmedis (Ceiba speciosa) – kapokmedžio (Ceiba) genčiai priklausanti medžių rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos tropiniuose ir subtropiniuose miškuose (Brazilijoje, Argentinoje, Paragvajuje).
Sent Lusijos herbas
Herbas pavaizduotas oficialiame Sent Lusijos Vyriausybės antspaude. Trumpas herbo simbolių reikšmės paaiškinimas:
Puošnusis kapokmedis
Aukštis iki 25 m, kamienas kaupiantis vandenį, 2 m skersmens. Žievė padengta tankiais ir dideliais dygliais. Jaunų medžių žievė yra žalios spalvos, nes turi chlorofilo ir vykdo fotosintezę. Vėliau žievė parduoja ir sukietija. Ant vieno lapkočio auga po 5 lapus. Žiedai 10-15 cm skersmens, kremiškai baltu vidumi ir rožiniais vainklapiais. Žydi vasario-gegužės mėnesiais. Sėklų dėžutė ovali, 20 cm ilgio, viduje padengta medvilnę primenančiu pluoštu.
Vaisių pluoštas kartais naudojamas terminei izoliacijai, pagalvių kimšimui. Mediena lengva, minkšta ir lanksti naudojama kanojų statybai, popieriaus gamybai. Iš sėklų gaunamas augalinis aliejus. Gausiai žydintis puošnusis kapokmedis dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas tropinių šalių soduose, gatvėse, parkuose.
Vohino valsčius
Vohino valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzynio apskrityje. Centras – Vohinas. Ribojasi su Čemiernikų, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Milanuvo, Palenkės Radzino ir Semieno valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 178,17 km², iš kurių: Valsčius sudaro 18,46 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Prancūzijos kolonijinė imperija
thumb|400px|Pirmosios ir antrosios Prancūzijos imperijų žemėlapis Prancūzijos kolonijinė imperija  – kolonijinė imperija, kontroliuojama iš Prancūzijos. Didžiausios galybės pasiekė XX a., kuomet valdė apie 12 347 000 km² pasaulio teritorijos. Tuo metu tai buvo antroji pagal dydį pasaulio imperija.
Ispanijai saugant savo kolonijinės plėtros monopoliją ir dėl vidinių problemų – Prancūzijos religinių karų pirmosios pastangos kurti kolonijas buvo gana vėlyvos. Ankstyvosios kolonijos Pietų Amerikoje – Pusiaujo Prancūzija 1612 m. San Luise, Antarktinė Prancūzija 1555 m. Rio de Žaneire ir Floridoje nebuvo sėkmingos dėl menkos valdžios paramos ir Ispanijos bei Portugalijos pasipriešinimo. Kolonijinės imperijos kūrimas prasidėjo tik nuo 1605 m. liepos 27 d., įkūrus Port Rojalį Šiaurės Amerikos Akadijos kolonijoje.
Imperija vystėsi dviem etapais. Iš pradžių (XVII a.) ji daugiausia dėmesio skyrė Šiaurės Amerikai, kur buvo įkurta Naujoji Prancūzija, taip pat Karibams ir Pietų Azijai. Pagal 1763 m. Paryžiaus taikos sutartį Prancūzija buvo priversta didžiąją dalį savo Amerikos ir Indijos valdų atiduoti Anglijai (Luizianą dar anksčiau perdavė sąjungininkei Ispanijai, kad ji nepatektų į britų rankas).
Antrosios imperijos metu (nuo 1830 m.) Prancūzija didžiausią dėmesį kreipė į Afriką ir Pietryčių Aziją. Tarp 1845 m. ir 1897 m. Prancūzija užėmė visą Sacharą. Tuo pačiu metu Prancūzija užėmė beveik visas Indijos vandenyno salas ir didžiąją dalį Okeanijos. 1954 m. Prancūzijos kolonijinė imperija žlugo Azijoje, o 1960 m. ir Afrikoje.
Dabartinė imperijos liekana yra Prancūzijos užjūrio departamentai ir teritorijos, tarp kurių didžiausia teritorija yra Prancūzijos Gviana.
Iberos pelkynai
Iberos pelkynai (isp. Esteros del Iberá; iš guaranių k. ý berá – „šviesus vanduo“) – yra šiaurės rytų Argentinoje, centrinėje Korienteso provincijos dalyje. Tai antri pagal dydį pelkynai (po Pantanalio) Pietų Amerikoje. Šioje teritorijoje gausu ne tik pelkių, bet ir ežerų (Fernandeso, Iberos, Galarsos, Medinos), lagūnų, liūnų, šlapynių, upių. Užima 15 000–20 000 km² plotą.
Prancūzijos kolonijinė imperija
Dėl prancūzų imperializmo buvusiose kolonijose išplito prancūzų kalba, švietimas.
Europoje Prancūzijos valdytos teritorijos
Be užjūrio valdų Prancūzija skirtingais laikotarpiais valdė ir kai kurias Europos šalis, tačiau jų negalima painioti su kolonijomis, nes jų teisinis statusas visada buvo kitoks.
Alidas
Alidas – ugnikalnis Eritrėjoje, Šiaurės Raudonosios Jūros regione. Tipas – stratovulkanas, aukščiausias taškas iškilęs 904 m virš jūros lygio. Stūkso Raudonosios jūros pakrantės vakaruose.
Ugnikalnis susidaręs iš nuosėdinių uolienų, kurių paviršius padengtas bazaltu ir riolitu. Riolito laukai daugiausia plyti ugnikalnio šiaurės vakarų ir pietryčių pusėje. Vulkaniniai reiškiniai ugnikalnio apylinkėse prasidėjo pleistoceno epochoje. Tai patvirtina į paviršių išsiveržusi riolitinė pemza. Išsiveržimas buvo Plinijaus tipo. Sukietėjusi lava, kuri yra netoli ugnikalnio, sustingo dabartinės epochos ugnikalnio aktyvumo laikotarpiu, kuris vyko šiaurės vakarinėje ugnikalnio pusėje. Pradžioje ugnikalnio padas buvo po vandeniu. Vietovėje, netoli ugnikalnio, buvo daug mažų kraterių ir nedidelių vulkaninių kūgių iš kurių veržėsi lava.
Dabartiniu metu netoli ugnikalnio yra gana daug fumarolių. Vyksta aktyvūs šiluminiai reiškiniai.
Karketu Dili
„Karketu Dili Futebol Clube“, o trumpiau „Karketu“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Dilio.
Namų rungtynes žaidžia Dilio miesto savivaldybės stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m.
Irklakojiniai paukščiai
thumb|240px|right|Plaktukagalvinių šeimos rūšis – [[Scopus umbretta]] thumb|240px|right|[[Ibiai|Ibių (Threskiornithinae) pošeimio rūšis – raudonasis ibis (Eudocimus ruber)]]
Šiame būryje vidutinio dydžio ir dideli paukščiai. Pagal morfologinius požymius, tai labai skirtingos išvaizdos paukščių šeimos. Monogamai, gyvena kolonijomis.
Irklakojinių paukščių naujoji klasifikacija
Pasaulyje 5 šeimos, 38 gentys, 108 rūšys:
Lietuvoje aptinkami irklakojiniai paukščiai
Lietuvoje aptinkama 3 šeimos, 13 rūšių:
Garninių (Ardeidae) šeima
Pelikaninių (Pelecanidae) šeima:
Ibinių (Threskiornithidae) šeima:
Irklakojinių paukščių tradicinė klasifikacija
Šios klasifikacijos atsisakyta. Pasaulyje 6 šeimos ir 57 rūšys:
Vieninteliai šių šeimų paukščiai, kurių visi 4 pirštai plėvėti, ir jie puikiai plaukioja. Daugumai rūšių būdingi platūs sparnai. Fregatos ir fajetonai didžiąją gyvenimo dalį praleidžia ore, o smigikai, kormoranai ir žalčiakakliai gali ilgai skrieti virš vandenyno. Visi šio būrio paukščiai minta žuvimis. Kai kurios rūšys grobį gaudo įspūdingai nerdamos iš didelio aukščio; jiems būdingos kai kurios ypatybės, apsaugančios nuo smūgio į vandenį skriejant dideliu greičiu.
Alessandro Volta
Aleksandras Volta (, 1745 m. vasario 18 d. Komas, Italija – 1827 m. kovo 5 d. Kamnagas prie Komo) – italų fizikas, baterijos išradėjas, profesorius.
Varšuvos technikos universitetas
Varšuvos technikos universitetas  – valstybinė aukštoji mokykla Varšuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 4 vietą (1 vieta tarp technikos universitetų), tuo tarpu pasaulio reitinguose – 516 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2013 m. reitingą).
Alessandro Volta
Biografija
1769 m. paskelbė savo pirmuosius fizikinius darbus, praplėtė Bendžamino Franklino aiškinimą apie Leideno stiklinę.
Varšuvos technikos universitetas
Oficialia universiteto įsteigimo data yra laikoma 1915 m. lapkričio 15 d., nors Politechnikos institutas Varšuvoje, kuriame paskaitos vykdavo rusų kalba buvo įkurtas jau 1898 m. Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1826 m., kai buvo sukurta parengiamoji Politechnikos instituto mokykla. II pasaulinio karo metu, nuo 1942 iki 1945 m., ji buvo vadinama Valstybine aukštąja technikos mokykla.
Alessandro Volta
Biografija
1775 m. pradėjo garsėti, išradęs greitai visoje Europoje pradėtą naudoti elektroforą.
Nuo 1778 m. Pavijos universiteto profesorius.
1800 m. sukūrė nuolatinės srovės šaltinį – Voltos bateriją.
Marijonas Giedrys
Marijonas Giedrys (1933 m. kovo 16 d. Kaune – 2011 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, aktorius, scenaristas.
Biografija
1959 m. baigė Sąjunginį kinematografijos institutą Maskvoje, mokytojas režisierius ir pedagogas Sergejus Gerasimovas. 1959–1992 m. Lietuvos kino studijos režisierius. 1964–1968 m. kūrė dokumentinius filmus. Nuo 1987 m. kūrybinio susivienijimo „LKS“ meno vadovas.
1975 m. LSSR nusipelnęs meno veikėjas. 1983 m. LSSR liaudies artistas.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Per 30 metų nufilmavo 14 vaidybinių ir 8 dokumentinius filmus. M. Giedrys buvo realistinės pasaulėjautos menininkas. Jo filmams būdingas ryškus socialinis skambesys, didelė dramaturginė ir psichologinė veiksmo įtampa, atviros herojaus aistros.
Filmografija:
Įdomūs faktai
„Herkus Mantas“ – gana plačiai rodytas SSRS kino teatruose filmas. Ten jį pažiūrėjo net virš 16 mln. žiūrovų.
Poezijos pavasaris
Poezijos pavasaris – kasmetinis tarptautinis poezijos festivalis, kurį organizuoja Lietuvos rašytojų sąjunga ir Rašytojų klubas. Jame savo kūrybą skaito Lietuvos ir užsienio poetai, dalyvauja aktoriai, dainininkai, muzikantai, dailininkai.
Istorija
Festivalis rengiamas kasmet nuo 1965 m. pradėtas rengti pažymint poetės Salomėjos Nėries 20-ąsias mirties metines. Pirmojo poezijos pavasario iniciatorius ir pirmasis laureatas – Justinas Marcinkevičius. Renginio simbolis – Stasio Krasausko „Poezijos paukštė“.
Festivalio išvakarėse išleidžiamas naujų eilėraščių, poezijos vertimų ir esė apie literatūrą almanachas „Poezijos pavasaris“. Festivalio dienomis pagerbiami ryškiausi praėjusių metų poetai, įteikiami prizai už poezijos vertimus į lietuvių kalbą, už lietuvių poezijos vertimus į kitas kalbas, už svariausią debiutą almanache, pagerbiamas aktorius poezijos skaitovas. Kaune, Maironio lietuvių literatūros muziejaus sodelyje, tradiciškai vainikuojamas „Poezijos pavasario“ laureatas. Nuo 2013 m. laureatui dar įteikiama ir Maironio premija.
Tykocino Šv. Trejybės bažnyčia
'''Tykocino Šv. Trejybės bažnyčia''' – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Tykocino valsčiuje, Tykocino mieste. Bažnyčia priklauso Tykocino Šv. Trejybės parapijai. Bažnyčia yra baroko-rokoko architektūros stiliaus, bazilikos tipo. Šalia bažnyčios yra klebonija ir kunigų seminarija.
Istorija
1742 m. buvo pradėtos bažnyčios statybos, kurių fundatorius buvo Lenkijos karalystės etmonas Jan Klemens Branicki. Bažnyčios architektas buvo Jan Henryk Klemm. Statybos užbaigtos 1749 metais. 1750 m. įrengtas baroko-rokoko stiliaus didysis altorius. Bažnyčioje esančius paveikslus ir freskas nutapė lenkų tapytojas Szymon Czechowicz. Viename iš paveikslų yra ATR karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesers Izabelos Poniatovskos portretas. 1958 m. balandžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1997-1999 m. restauruoti bažnyčios vargonai.
Sraigės ūkas
thumb|right|300px|Sraigės ūkas (kombinuota nuotrauka, sudaryta iš kelių teleskopų duomenų) Sraigės ūkas – planetiškasis ūkas Vandenio žvaigždyne. Ūkas žymimas NGC 7293 numeriu. Neoficialiai kartais vadinamas „Dievo akimi“. Jo ryškis – 6,5 taigi kartais matomas plika akimi, bet tik labai išskirtinėmis sąlygomis. Tolima, neryški ūko dalis labai didelė, danguje ji užima maždaug pusę matomo Mėnulio ploto. Ūką 1824 m. atrado vokiečių astronomas Karl Ludwig Harding.
Tai vienas arčiausių nuo Saulės sistemos esančių planetiškųjų ūkų, kurio atstumas yra apie 655±13 šviesmečių (201±4 parsekų).
Pačiame ūko centre yra karšta 13-ojo ryškio žvaigždė – baltoji nykštukė. Ūkas yra ištęsto (kaip citrina) elipsoido formos. Dauguma medžiagos koncentruojasi jo ekvatoriaus plokštumoje kuri į mus pasvirusi apie 29 ° kampu. Ūkas plečiasi maždaug 31 km/s greičiu, pagal tą greitį apskaičiuotas jo amžius yra apie 10,600 metai. Išorinė dalis plečiasi greičiau. Ūke esama apie 20,000 „kometinių kūnų“ arba „mazgų“. Tai į kometas panašūs dariniai, spinduline simetrija išsidėstę aplink ūko centrą kur yra ūkui pradžią davusi žvaigždė, jų dydis artimas visos Saulės sistemos dydžiui. Šie dariniai karšti, 1800 °K (paties ūko temperatūra apie 900 °K). Mazgai pirmąkart stebėti 1996 m. Hablo teleskopu, nėra aišku kaip ir kodėl jie susidarė. Atradimo metu tai buvo vienintelis ūkas su tokiais dariniais, tačiau šiuo metu jų rasta ir kituose ūkuose. Žvaigždės spinduliavimas energizuoja ūką, todėl jis švyti ir yra gerai matomas.
La Plata (estuarija)
thumb|right|250px|La Plata iš kosmoso La Plata ( 'sidabro upė'; ) – Paranos ir Urugvajaus upių estuarija, dažnai laikoma Atlanto vandenyno įlanka. La Plata įsiterpusi tarp Argentinos ir Urugvajaus valstybių. Rytų – vakarų kryptimi nusidriekusi apie 290 km. Plotis nuo 48 iki 220 km. Jei La Plata laikytume estuarija, tai ji būtų plačiausia pasaulio upė. Aplink estuariją išsidėstę Buenos Airių, Montevidėjo, La Platos miestai. La Platos baseinui priklauso 1/5 Pietų Amerikos upių. Šis baseinas driekiasi ne tik Argentinos ir Urugvajaus, bet ir Brazilijos, Paragvajaus, Bolivijos teritorijose. Per metus į estuariją upės atneša apie 57 mln. m³ nešmenų. Estuarijoje yra Martino Garsijos sala. Estuarijoje gyvena La Platos delfinai, Logerhedo, žalieji, kietaodžiai vėžliai.
Istorija
1516 m. La Platoje apsilankė pirmoji europiečių ekspedicija, vadovaujama ispanų jūrininko Juan Díaz de Solís, ieškojusio išėjimo į Ramųjį vandenyną. Susidūrime su vietinių indėnų gentimis beveik visi ekspedicijos dalyviai žuvo. Kitais metais į La Platą atplaukė Sebastián Gaboto ekspedicija. 1536 m. vasario 2 d. įkurta pirmoji kolonija – Buenos Airės. Vėliau sugriauta, bet atstatyta. Antrojo pasaulinio karo metais La Platoje įvyko La Platos jūrų mūšis tarp britų ir vokiečių laivų.
Laimės sumavimo paradoksas
Laimės sumavimo paradoksas – problema etikoje, kurią 1986 m. aprašė Derekas Parfitas (Derek Parfit) savo knygoje „Priežastys ir žmonės“. Paradoksas atskleidžia trijų, atrodytų, teisingų tikėjimų apie populiacijų etiką nesuderinamumą.
Paradoksas
Paradoksas atsiranda apmąsčius keturias skirtingas situacijas, kurias demonstruoja apačioje esančios diagramos. Kiekvienas stulpelis simbolizuoja populiaciją. Populiacijos dydį reprezentuoja stulpelio plotis, o laimingumą – stulpelio aukštis. Nors argumentui tai nėra būtina, dėl paprastumo laikykime, kad visi tos pačios žmonių grupės atstovai yra vienodai laimingi. center
Situacijoje A visi yra laimingi.
Situacijoje B- vėlgi yra dvi atskiros tokio paties kaip ir anksčiau dydžio populiacijos, bet dabar jos yra vienodai laimingos. Dešiniosios rankos populiacijos laimingumo padidėjimas yra didesnis nei kairiosios rankos populiacijos laimingumo sumažėjimas, todėl laimės vidurkis B- situacijoje yra didesnis
Situacijoje B yra vienintelė žmonių grupė, kurios dydis yra dviejų populiacijų B- situacijoje suma ir visi yra tiek pat laimingi, kiek buvo situacijoje B-.
Atėjimas iš A į B
Vienintelis skirtumas tarp A ir A+ situacijų yra papildomos ir mažiau laimingos žmonių grupės egzistavimas. Jei dvi populiacijos žinotų viena apie kitą ir matytų nelygybę, tai, Parfito nuomone, sukurtų socialinę neteisybę. Bet kadangi žmonių grupės viena apie kitą nežino, Parfitas mano, kad tai yra paprasčiausias pridėjimas ir nemato jokios priežasties, kodėl papildomų žmonių egzistavimas būtų blogesnis variantas, nes vien tik papildomų žmonių egzistavimas būtų geriau nei nieko. Kitaip tariant, jis sako, kad atvejis A+ nėra blogesnis už A.
Ir A+, ir B- situacijoje abiejose pusėse yra toks pat žmonių kiekis. Vidutinis laimingumas situacijoje B- yra didesnis, nei situacijoje A+ (bet žemesnis nei A atvejyje). Kadangi A+ ir B- situacijose yra tiek pat žmonių, bet atvejyje B- jie yra laimingesni ir egzistuoja lygybė, Parfito nuomone, B- yra geriau nei A+.
Neskaitant kontakto tarp žmonių grupių užsimezgimo, B ir B- situacijos yra vienodos, taigi atvejis B yra neprastesnis už B-. Viską apibendrinus išeina, kad situacija B yra geresnė nei A.
Atstumianti išvada
Argumentą galime pakartoti: paklausti, ar negeriau būtų, jei egzistuotų dar viena papildoma populiacija, apie kurią nežinotų žmonių grupė B ir vėl daryti tą patį. Taip ateitume į situaciją C, kurioje žmonių skaičius būtų dar didesnis ir visi būtų dar mažiau laimingi, bet jų gyvenimai vis tiek būtų verti, kad juos gyventų. Jei sutinkame, kad B yra ne blogiau nei A, tai lygiai taip pat turime sutikti, kad ir C yra ne blogiau nei B. Bet tada galime pakartoti argumentą dar ir dar kartą, pagaliau prieidami situaciją Z, kurioje gyvena milžiniškas žmonių skaičius ir jų gyvenimas yra tik vos vos vertas gyventi. Parfitas tai vadina atstumiančia išvada ir sako, kad iš tikrųjų Z yra blogiau nei A. Susidaro prieštaravimas, bet nėra aišku, kaip jo galima išvengti.
Paradokso sprendimai ir prieštaravimai jam
Paradoksui galima prieštarauti teigiant, kad iš tikrųjų A+ yra blogiau nei A. Kitaip tariant, kad mažiau nei vidurkis laimingų žmonių pridėjimas daro bendrą pasaulio situaciją prastesne. Pavyzdžiui, viena utilitarizmo šaka teigia, kad svarbiausia yra žmonių laimės vidurkis, o ne visų gyvenančių laimingumo suma. Tiesa, tada reiktų pripažinti, kad žmogui, kurio laimingumas bus žemesnis už vidurkį, gimti yra blogai, net jei šiaip jo gyvenimas būtų vertas gyventi.
Taip pat galima tiesiog sutikti su „atstumiančia išvada“ ir sakyti, kad iš tikrųjų ji nėra atstumianti. Pavyzdžiui, Torbjörn Tännsjö ginčijasi, kad mūsų intuicija klysta ir mes nuvertiname milijardų vos vertų gyventi gyvenimų moralinį svorį. Jis taip pat mano, kad gyvenimas situacijoje Z nebūtų toks jau blogas ir kad tikrame pasaulyje daugelis gyvenimų taip pat yra arti arba net žemiau ribos, už kurios gyvenimas „nebėra vertas gyventi“.
Gričiupis
Gričiupis – Kauno miesto dalis, esanti dešiniajame Nemuno krante, piečiau Dainavos, prie K. Baršausko ir Kovo 11-osios gatvių. Gričiupio seniūnija.
Barčis
200px|miniatiūra|dešinėje|Marathų karys su ietimi Barčis  – anksčiau Pietų Azijoje paplitusi pėstininkų ietis mediniu ietikočiu (dažna XVI a.), su aštriu antrojo galo antgaliu.
Gričiupis
Gričiupis su Panemunės seniūnija susisiekia Trijų mergelių tiltu. Yra Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, prekybos centras „Molas“, VI Kauno fortas, senosios žydų kapinės Radvilėnų plente, Kauno zoologijos sodas, KTU miestelis.
Istorija
Anksčiau vietovė vadinosi Girstupiu II – Girstupis I buvo labiau į rytus. 1923 m. buvo 191 gyventojas. 1969 m. kaimas prijungtas prie Kauno miesto.
Barčis
Barčiai tapo itin populiarūs XVII a. pradžioje besiformavusioje marathų valstybėje. Ji buvo lengvesnė nešioti ir lengviau pagaminama. Įgudęs ietininkas (bhalaeet) galėjo apsiginti barčiu nuo sunkiojo pėstininko. Kertamaisiais ir duriamaisiais išpuoliais jis galėdavo padaryti daug žalos jį apsupusiems kalavijininkams. Žinoma, kad barčius naudojo marathų vado Sadashivrao Bhau kariai paskutinėje trečiojo Panipato mūšio stadijoje.
Kalesninkai
Kalesninkai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, prie kelio, 10 km į vakarus nuo Eišiškių, netoli Lietuvos valstybės sienos su Baltarusija. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos. Stovi mūrinė Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (pastatyta 1922 m.), veikia paštas (LT-17020).
Kalesninkai įsikūrę abipus Versekos intako Turės. Į pietus nuo kaimo yra Šarkučių geomorfologinis draustinis.
Istorija
1643 m. bajoras K. Kunavičius karmelitams paskyrė Kalesninkų dvarą. 1676 m. įkurtas karmelitų vienuolynas, prie jo veikė mokykla. 1703 m. pastatyta bažnyčia, 1707 m. įkurta parapija. 1832 m. Rusijos imperijos valdžia bažnyčią ir vienuolyną uždarė, parapiją prijungė prie Eišiškių parapijos, 1838 m. bažnyčia išardyta ir perkelta į Rodūnią (Baltarusija). XIX a. buvo kaimas Lydos apskrityje.
1906 m. įkurta rusiška pradžios mokykla, nuo 1919 m. mokykloje dėstoma lenkų kalba, nuo 1957 m. – vidurinė, 1961 m. pastatytas priestatas, nuo 2006 m. Kalesninkų Liudviko Narbuto vidurinė mokykla. 1915 m. kunigas M. Rudzys-Rudzis įsteigė lietuvišką mokyklą, kurią 1932 m. uždarė lenkų valdžia. 1992 m. įsteigta pradinė mokykla dėstomąja lietuvių kalba, nuo 1997 m. Kalesninkų pagrindinė mokykla.
1922 m. pastatyta Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia. 1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Tuo metu įkurtas vaikų darželis, biblioteka, paštas, ambulatorija.
thumb|255px|Kalesninkų daugiabučiai netoli bažnyčios
Interaktyvių menų bei mokslų akademija
Interaktyvių menų bei mokslų akademija (, AIAS) – kompiuterinių žaidimų pramonės specialistų ne pelno organizacija, rengianti kasmetinius „Interactive Achievement Awards“ apdovanojimus. 2012 m. IAA apdovanojimai buvo pervadinti į „D.I.C.E“ apdovanojimus. Tarp akademijos narių yra pramonės specialistų ir tik tam tikri akademijos nariai, atitinkantys minimalius kriterijus, gali balsuoti už geriausią metų pramoginę programinę įrangą.
Istorija
AIAS 1992 m. įkūrė Andrew Zucker. Subūrus apie 400 narių, kurių tarpe buvo vadovų tiek iš žaidimų, tiek iš pramogų industrijų, bei 40 asmenų tarybą, susidedančią iš įžymių pramonės lyderių, tokių kaip Timothy Leary, AIAS 1994 m. surengė pirmąją televizija transliuotą apdovanojimų ceremoniją, skirtą kompiuterinių žaidimų pramonei, kuri transliuota gyvai iš „Universal Studios Hollywood“ patalpų TBS kanalu. 1995 m. surengta antroji kasmetinė ceremonija tapo pirmąja apdovanojimų programa, transliuota internetu, bravo.com tinklalapyje, bei tuo pat metu seseriniu televizijos tinklu „Bravo“. Kaip iš pradžių ir įsivaizdavo Andrew Zucker, AIAS turėjo tapti tiltu, sujungsiančiu Silicio slėnį su Holivudu, tokiu būdu tarnaujant kaip terpė diskusijų forumui tarp specialistų tiek technologijų, tiek pramogų srityje. Sprendimus priimdavo nepriklausomi auditoriai „PricewaterhouseCoopers“. AIAS taip pat pagelbėjo suorganizuoti daugybė renginių kitoms organizacijoms, kaip kad Academy of Television Arts and Sciences, Directors Guild of America ir Women in Film.
Po to, 1996 m., AIAS buvo įkurta kaip ne pelno organizacija, remianti kompiuterinių ir videožaidimų pramogų rinką, organizuodama kasmetinį „D.I.C.E.“ suvažiavimą, kuriame nuo 1998 m. rengiama „Interactive Achievement Awards“ apdovanojimų ceremonija.
Interactive Achievement Awards
„Interactive Achievement Awards“ apdovanojimai skiriami kiekvienų metų geriausiems video ar kompiuteriniams žaidimams, interneto pramogoms, iškilioms pramogų industrijos asmenybėms ir novatoriškoms kūrėjų komandoms, kurios pastūmėjo pramoginės programinės įrangos tobulėjimą. Nominantus ir laureatus renka specialiai atrinktų akademijos narių komanda, kuri atsižvelgia į visus žaidimo kūrimo aspektus: meną, dizainą, inžineriją, animaciją, charakteristiką ir gamybą. „Interactive Achievement Awards“ apdovanojimai transliuojami per G4 TV ir G4TV.com.
Martynas Mažvydas
Martynas Mažvydas Vaitkūnas (apie 1510–1520 m., spėjama, Švėkšnos, Žemaičių Naumiesčio ar Gardamo apylinkėse – 1563 m. gegužės 31 d. Ragainėje, Mažoji Lietuva)  – XVI a. lietuvių rašytojas, pirmosios lietuviškos knygos – „Katekizmo“ – autorius.
Kilmė
Kilęs iš Mažvydų giminės, Vaitkaus sūnus. Pasak Z. Zinkevičiaus, M. Mažvydo raštų dialektologinės analizės duomenimis, M. Mažvydas gimė pietų Žemaitijoje. Kada gimė ir kokiam luomui priklausė – nežinoma. Spėjama, kad bus gimęs apie 1520 m. miestelėno šeimoje, tačiau vokiečių mokslininko P. G. Tyleno (Thielen) knygoje „Kultūra Prūsijos kunigaikščio Albrechto (1525–1568 m.) dvare“ (1953 m.) rašoma, kad M. Mažvydas į Karaliaučių atvyko kaip „jaunas lietuvių bajoras“. Bet savo teiginio autorius nepagrindė jokiu šaltiniu.
Vis dėlto M. Mažvydas buvo artimas bajorų luomui. Jo pusbrolis Baltramiejus Vilentas tam luomui tikrai priklausė. Todėl, Z. Zinkevičiaus nuomone, M. Mažvydo bajorų kilmės motina, B. Vilento tėvo bajoro sesuo, greičiausiai buvo ištekėjusi už nebajoro Vaitiekaus Mažvydo, rašytojo tėvo. Kilmės versijų aiškinimui turi reikšmės M. Mažvydo prisipažinimas laiške kunigaikščiui Albrechtui, rašytame iš Ragainės, kad jis nemoka dirbti žemės ūkio darbų. Tad gal iš tikrųjų augo ne valstiečio šeimoje. Suprantama, tokia prielaida – dar ne įrodymas.
Įamžinimas
Klaipėdoje, S. Daukanto gatvėje 1976 m. įkurtas skulptūrų parkas, kuris vėliau buvo pervadintas Martyno Mažvydo vardu. 2000 m. mero E. Gentvilo įsakymu parko pavadinimas pakeistas: neliko M. Mažvydo pavardės. Šiandien parkas vadinasi Klaipėdos Skulptūrų parkas.
Laukstėnų kaime (Šilutės raj.), prie kelio Žemaičių Naumiestis – Gardamas – Švėkšna (šio kelio dalis yra ir Gardamo miestelio gatvė kuri pavadinta Martyno Mažvydo vardu), stovi paminklinis akmuo su užrašu: „Šiose Švėkšnos, Gardamo, Žemaičių Naumiesčio apylinkėse apie 1510 m. gimė pirmosios lietuviškos knygos autorius MARTYNAS MAŽVYDAS 2001 Dėkingi kraštiečiai“ (pastatytas 2001 m. gegužės 7 d.).
Klaipėdoje Lietuvininkų aikštėje pastatytas paminklas Mažvydui. Uostamiestyje yra ir Martyno Mažvydo pėsčiųjų alėja.
Knygos
M. Mažvydas parengė, parašė, sukūrė pirmąsias šešias lietuviškas knygas ir knygeles. Visos išleistos Karaliaučiuje. Tris paskelbė pats M. Mažvydas.
Pirmosios lietuviškos knygos pavadinimas „Katekizmo prasti žodžiai, mokslas skaitymo rašto ir giesmės dėl krikščionystės bei dėl bernelių jaunų naujai suguldytos“. Knygelė susideda iš 79 puslapių. Ją sudaro lotyniškas ketureilis „Didžiajai Lietuvos kunigaikštystei“, lotyniška pratarmė „Bažnyčių Lietuvoje ganytojams ir tarnams malonė ir ramybė“, eiliuota lietuviška pratarmė „Knygelės pačios bylo lietuvninkump ir žemaičiump“, nedidelis elementorius „Pigus ir trumpas mokslas skaityti ir rašyti“, penkių dalių katekizmas (verstiniai religiniai, socialiniai ir doroviniai pamokymai) bei 11 giesmių giesmynėlis su gaidomis.
Pirmoji lietuviška knyga – tai ne tik lietuvių raštijos, bet ir lietuvių kalbos gramatikos, terminijos, taip pat pasaulietinės poezijos, muzikos istorijos pradžia.
Yra išlikę du pirmosios knygos egzemplioriai – vienas saugomas Vilniaus, kitas – Lenkijoje, Torunės universitete.
Kitos knygos publikuotos jau po M. Mažvydo mirties:
Tambūrinis stalas
thumb|right|250px|Šeratono stiliaus tambūrinis stalas (apie 1810-1820 m.). Centrinės durelės su inkrustuotu JAV heraldiniu ereliu Tambūrinis stalas  – rašomasis stalas su ant paviršiaus įtaisytu antstatu su stalčiukais ir nišomis, primenantis stalą bureau à gradin. Antstato stalčiukus ir lentynėles esant reikalui uždengia stumdomos širmos tambūrai iš pusapvalių strypelių ar lentelių. Atidarant šios širmos nustumiamos į šonus, viena kairėn, kita – dešinėn.
Martynas Mažvydas
Knygos
Jas spaudai parengė M. Mažvydo darbo tęsėjas Baltramiejus Vilentas. Jo vietą Karaliaučiaus lietuvių parapijoje užėmęs klebonas Jonas Bretkūnas paskelbė paskutinį M. Mažvydo darbą – knygelę:
Tambūrinis stalas
Tambūrinio stalo širmos pagamintos iš vertikaliai išdėstytų strypelių ar lentelių. Tuo tarpu ritininio stalo gaubto elementai išdėstyti horizontaliai. Tambūrinis stalas stovi ne ant pjedestalų, o ant trumpų kojų, prilaikančių nedideles spinteles su keletu stalčių. Neretai tambūrinio stalo rašomojo paviršiaus priekinė dalis nenaudojama gali būti užverčiama link antstato ar įstumiama į specialų plyšį.
Tambūriniai stalai yra JAV kilęs būdingas senovinis stalų tipas.
Martynas Mažvydas
Veikla Lietuvoje
Apie M. Mažvydo veiklą Lietuvoje beveik nėra duomenų. Į Prūsijos Kunigaikštystę jis išvyko 1546 m. Nieko negalima pasakyti konkrečiai apie M. Mažvydo išsilavinimą ir darbą Lietuvoje. Jei žinotume atsakymus į šiuos klausimus, būtų aišku, kodėl kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis, netekęs dviejų profesorių lietuvių – Abraomo Kulviečio ir Stanislovo Rapolionio, pasikvietė būtent jį. Taip pat galėtume bent spėti, kokį lietuviškų rankraščių pluoštą galėjo M. Mažvydas 1546 m. nusivežti į Karaliaučių.
Atvykęs į Prūsijos kunigaikštystę, M. Mažvydas labiausiai rūpinosi bažnytiniu giedojimu. Todėl reikia pritarti Konstantino Jablonskio teiginiui, kad Lietuvoje M. Mažvydas yra buvęs bažnyčioje kantoriumi, bažnytinių bernelių (mokinių) chorvedžiu. Turėjo būti baigęs atitinkamus mokslus ir iš prigimties muzikalus.
Prūsijoje
1546 m. Atvykęs į Karaliaučių, M. Mažvydas buvo iš karto priimtas į Karaliaučiaus universitetą. Vadinasi, jis universitetinėms studijoms pasirengė kažkur Lietuvoje, gal A. Kulviečio mokykloje. Pirmieji lietuviai liuteronai buvo pedagoginės prigimties asmenybės (profesoriai, didikų vaikų mokytojai). Toks buvo ir M. Mažvydas, tik jo veiklos sfera žemesnė: jis mokė ne studentus ir didikų vaikus, o parapinės mokyklos lygio jaunuomenę („žėkelius“).
A. Kulviečiui ir J. Zablockiui skubiai iš Vilniaus 1542 m. pasitraukus, M. Mažvydas liko Vilniuje, Lietuvoje, ir, matyt, tuo laiku (1542–1544 m.) buvo suimtas ar kitaip persekiojamas, nes 1548 m. laišką Karaliaučiaus universiteto rektoriui J. Bretšneideriui (Bretchschneider, Placotomus) pasirašė, prie pavardės pridėdamas: Martinus Mossuid, Protomartyr dictus. Taigi pareiškė, kad jis vadinamas „pirmuoju kankiniu“. Kas jį taip vadino? Be abejo, kolegos liuteronai. Persekiojamas turbūt buvo tik iki 1544 m., nes gavęs iš savo gyvo tėvo Žygimanto Senojo faktinę valdžią Lietuvoje, Žygimantas Augustas tais metais sustabdė protestantų persekiojimus.
M. Mažvydas turbūt neilgai kalėjo. Paskui prieglobstį rado tikriausiai pas Lietuvos didikus, kurie pritarė liuteronybei. Gal tai buvo Žemaičių valdytojai Jonas Bilevičius Stankevičius ar Jonas Kmita, o gal A. Kulviečio motina E. Kulvietienė.
Tolesni faktai jau leidžia atkurti M. Mažvydo biografiją. 1546 m. gegužės 8 d. Prūsijos kunigaikštis Albrechtas parašė iš Vilniaus, kuriame lankėsi, laišką savo senam pažįstamam Žemaitijos vietininkui Jonui Bilevičiui Stankevičiui, prašydamas keletą lietuvių, gerai mokančių savo kalbą, atsiųsti į Karaliaučiaus universitetą, kad po studijų galėtų tapti liuteronų kunigais Mažojoje Lietuvoje. Albrechtui buvo pristatyta M. Mažvydo kandidatūra – taip galime spėti.
Kunigaikštis Albrechtas lotynišku laišku, rašytu Karaliaučiuje 1546 m. birželio 8 d., pakvietė M. Mažvydą atvykti į Karaliaučių. Laišką į Vilnių atvežė kunigaikščio įgaliotinis, minėtasis J. Bretšneideris. Laiške konfidencialiai rašoma, kad M. Mažvydas, jau anksčiau išsiaiškinus, kviečiamas ypatingai misijai į Karaliaučių. M. Mažvydas tai misijai jautėsi pasirengęs.
Pedometras
Naudojimas
Pedometrą naudoja sportininkai ir lengvojo kultūrizmo entuziastai, kurį pritako ir kaip fizinių pratimų skaičiuokliu. Nešiojami ant diržo, laikomi ant liemens visą dieną, o visą sukauptą informaciją gali pateikti atstumo matais kilometrais, myliom (atstumas = žingsnių skaičius × žingsnio ilgis). Pedometrai neveikia tada, kai važiuojama dviračiu ar automobiliu.
Martynas Mažvydas
Prūsijoje
M. Mažvydas 1546 m. rugpjūčio 1 d. buvo įrašytas į Karaliaučiaus universiteto studentų sąrašus. Universitetą baigė per tris semestrus vietoj aštuonių – 1548 m. balandžio 5 d. Studijų metu parengė ir išleido pirmąją lietuvišką knygą – katekizmą.
Pedometras
Naudojimas
Pedometrai yra integruojami į muzikos grotuvus, mobiliuosius telefonus ir kitus nešiojamuosius aparatus.
Martynas Mažvydas
Prūsijoje
Baigęs universitetą, M. Mažvydas laišku kreipėsi į Prūsijos kunigaikštį Albrechtą, prašydamas skirti jį klebonu į vieną iš lietuviškų parapijų ir 1549 m. buvo paskirtas Ragainės klebonu, o po penkerių metų tapo Ragainės apskrities arkidiakonu. Be lietuvių kalbos, mokėdamas dar lenkų, lotynų, greičiausiai ir kanceliarinę slavų kalbą, pramokęs vokiškai, gavo papildomo darbo pas apskrities viršininką, kuriam versdavo įvairius dokumentus.
Nemaža laiko Ragainėje M. Mažvydas skyrė literatūriniam darbui. Apie materialines ir moralines M. Mažvydo gyvenimo Ragainėje peripetijas ir problemas sužinome iš jo laiškų, kurių yra išlikę trylika. M. Mažvydas laiškuose išsakydavo savo globėjui kunigaikščiui Albrechtui bėdas, o šis visokeriopai jį rėmė. Pakilaus retorinio stiliaus laiškuose keliamos trejopos problemos:
Ragainėje M. Mažvydas sukūrė šeimą – vedė dideliame skurde atsidūrusios našlaičių šeimos vyriausiąją dukterį Benigną, kartu prisiimdamas globoti ir jos jaunesniuosius brolius ir seseris (naujai skiriamas liuteronų kunigas, jeigu būdavo dar nevedęs, turėdavo vesti savo mirusio pirmtako našlę arba bent dukterį, kad aprūpintų likusią be maitintojo šeimą).
Martynas Mažvydas išvertė nemažai introitų (įžanginių priegiesmių) į lietuvių kalbą, kuriuos jis paskelbė knygoje: „Gesmes Chriksczoniskas“ (1566, 1570 m.), parengė maldyną „Parafrazės“ (1589 m.).
Romualdas Mačiulaitis
Romualdas Mačiulaitis (g. 1948 m. spalio 24 d. Mažeikiuose) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. technikos mokslų daktaras.