cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rūšupė
Rūšupė – upelis Lietuvoje, Skuodo rajone; Luobos kairysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda laukuose į pietryčius nuo Skuodo. Teka šiaurės vakarų kryptimi, kerta kelią (pastatytas upėvardis „Molupis“), įteka į Luobą greta šiaurės rytinio Skuodo miesto pakraščio. Dalyje ruožo upelio vaga žymi miesto ribą.
Beveik visa vaga paversta melioracijos grioviu, natūralus tik pats žemupys. Rūšupė kartais dar įvardinama Molupiu.
Vitulinas
Vitulinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 103 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Per kaimą teka Klukuvkos upė. Kaime įsikūrusi Vitulino Šv. Archangelo Mykolo parapija.
Istorija
Nuo XIV a. iki 1616 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Bresto apskričiai. 1642 m. kaimą nusipirko didikų Koniecpolskių šeima, vėliau kaimas priklausė Bresto vaivadai Kristupui Piekarskiui, Sandomiro vaivadai Janui Pienionžkovui ir nuo 1700 m. Karoliui Sedlnickiui. 1720 m. kaimo valdytojas Karolis Sedlnickis pasistatė dvarą, kuris sudegė per II pasaulinį karą. 1741 m. kaime pastatyta medinė ''Šv. Archangelo Mykolo'' unitų cerkvė, kuri nuo 1875 m. iki 1919 m. priklausė stačiatikiams, o nuo 1919 m. katalikams. 1809-1932 m. kaimas buvo Vitulino valsčiaus centras. 1931 m. kaime pastatytas paminklas Tadui Kosciuškai.
Vokietijos vėliava
Vokietijos vėliava – trispalvė, susidedanti iš trijų lygių horizontalių juostų, vaizduojančių nacionalines Vokietijos spalvas: juodą, raudoną ir auksinę.
Istorija
Šiuolaikinės Vokietijos trispalvės vėliavos kilmė aiškinama dvejopai. Pasak vienų, iš šių spalvų uniformą vilkinčių universitetų studentų sudaryti savanorių daliniai kovėsi su Napoleonu. Kitų teigimu, šios spalvos – juoda, raudona ir auksinė (schwarz - rot - gold) – yra paimtos iš karališkojo Šventosios Romos imperijos herbo. Šiaip ar taip, šios spalvos tautinėmis vokiečių spalvomis imtos laikyti XIX a. pirmojoje pusėje, kai Vokietijoje prasidėjo sąjūdis dėl šalies suvienijimo. Pirmą kartą šią vėliavą pripažino 1848 m. šalies Konstituciją parengęs Frankfurto parlamentas. Tačiau tais metais vieninga vokiečių valstybė taip ir nesusikūrė, tad ir ši vėliava negavo oficialaus statuso. Vėliau net suvienijus šalį jos vėliava dar ne kartą keitė savo pavidalą ir tiktai 1949 m., atkūrus Vokietijos valstybingumą, buvo įteisinta ši trispalvė.
Juraga
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juragienė (ištekėjusi moteris) ir Juragaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tauragės herbas
Tauragės herbas – Tauragės miesto ir savivaldybės heraldinis atributas.
Istorija
Tauragė miesto teises gavo 1932 m. Herbas sukurtas 1969 m. Po metų herbas panaikintas. Naujasis, pagal 1969 m. herbą sukurtas herbas (dail. J. Galkus) patvirtintas Lietuvos Prezidento 1997 m. kovo 3 d.
Marijos kapas
thumb|200px|Marijos kūno palaidojimo vieta Visų tautų bažnyčia thumb|200px|[[Marija (Jėzaus motina)|Marijos kapo sarkofagas]]
Marijos kapas – kapavietė netoli Jeruzalės esančiame Kidrone, spėjama Marijos kūno palaidojimo vieta. Netoliese stovi Jeruzalės  Visų tautų bažnyčia, pastatyta V amžiuje bei kryžiuočių atstatyta XI amžiuje.
Stefan Edberg
Štefanas Bengtas Edbergas (SV Stefan Bengt Edberg; g. 1966 m. sausio 19 d.) – buvęs profesionalus Švedijos tenisininkas. Buvusi pirmoji pasaulio raketė. Štefanas profesionalu tapo 1983 metais. Per savo karjerą Edbergas laimėjo 42 ATP titulus. Jis taip pat laimėjo iš viso šešis Didžiojo Kirčio turnyrus. 1988 metų, vasaros olimpinėse žaidynėse Bengtas laimėjo du bronzos medalius. Žaisdamas tenisą Štefanas užsidirbo 20 630 941 JAV dolerių. Šis švedas baigė savo profesionalią karjerą 1996 metais. Jis yra laikomas vienu geriausiu visų laikų tenisininku. Edbergas gimė Vastervike, Švedijoje. Šiuo metu jis gyvena Vekšėje, Švedijoje.
Jurasiškės
Jurasiškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Magučių, prie pietinio Samanio ežero kranto.
Šikocu-Tojos nacionalinis parkas
Šikocu-Tojos nacionalinis parkas – nacionalinis parkas Japonijoje, vakarų Hokaide. Nacionalinis parkas pavadintas Šikocu ir Tojos kalderinių ežerų pavadinimu. Jo plotas 993,02 km². Noboribecu, populiarus karštų versmių kurortas, yra nacionalinio parko teritorijoje.
Fastų geležinkelio stotelė
Fastų geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Fastų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje. Stotelė pradėta naudoti 1873 metais. Per stotelę eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija Nr. 38. Nuo stotelės iki Bialystok Baciečkų geležinkelio stoties yra 4.6 km ir iki Dobžinevo Dužės geležinkelio stotelės yra 2.4 km.
Aknaličas
Aknaličas  – miestelis Armaviro srityje, Armėnijoje. Miestelis yra ant Aigerličo ežero kranto, iš kurio kilo ankstesnis miestelio pavadinimas Aigerličas, kai atsiskyrė nuo Mecamoro miesto.
thumb|left|[[Aigerličo ežeras]]
Sigitas Šamborskis
Sigitas Šamborskis (g. 1967 m. spalio 17 d. Vilkaviškio rajono Uosių kaime) – Kaliningrado srities lietuvių visuomenės veikėjas.
= Biografija = Protėviai iš tėčio Aloyzo Šamborskio pusės buvo kilę iš Įsruties apskrities Leipininkų (, nuo 1928, ) apylinkės. Jiems kadaise priklausė Žvejonės dvaras, kuriame buvo auginami Trakėnų veislės žirgai. Šeimos herbe yra Trakėnų žirgo galva, medžioklės atributai ir stilizuotas kryžius. Proseneliai iš mamos pusės taip pat kadaise gyvenę Prūsijoje – Širvintos, Eitkūnų ir Mielkiemio apylinkėse.
1994 m. birželio 25 d. vedė Daivą Žilinskaitę (g. 1968-05-07). Turi dukrą Gailę (g. 1997-04-03) ir sūnų Mantvydą (g. 2002-06-10).
Išsilavinimas
1987 metais baigė Vilkaviškio vidurinę mokyklą. Vėliau 1987–1989 m. mokėsi Sovetsko Kinematografijos technikume, kur 1988 m. įsijungė į aktyvią lietuvišką visuomeninę veiklą. 1989 m., Nemano (Ragainės) rajono švietimo skyriaus siuntimu įstojo į Vilniaus Pedagoginio Universiteto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. 2010 m. Kaune įgijo teisininko išsilavinimą.
Darbinė veikla
2001 – 2011 m. dirbo UAB „Inčas“ vadybininku, Kaliningrado įmonės „INČ bumaga“ steigėjas – akcininkas. Nuo 2004 m. lapkričio 15 d. Viešosios įstaigos Karaliaučiaus lietuvių bendruomenė direktorius.
= Veikla =
1988-2000 m.
1988 m. spalio 22 d. Tilžės jaunimo grupė buvo deleguota į Steigiamąjį Lietuvos Sąjūdžio suvažiavimą, o 1988 m. lapkričio 11 d. įkūrė Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio Tilžės grupę. Sovetske 1988 m. gruodžio 11 d. surengė pirmąją pokario laikotarpiu legalią lietuvišką vakaronę, kurioje dalyvavo Vilniaus dainų klubas „Raskila“.
1989 m. vasario 26 d. išrinktas pirmosios pokario lietuvių organizacijos – Sovetsko (Tilžės) Vydūno lietuvių kultūros draugijos pirmininku. Vadovavo pirmajai Tilžės miesto šventei (1989 m. gegužės 20 d.), kurioje dalyvavo 14 etnografinių kolektyvų iš Lietuvos, 5 iš Kaliningrado srities, „Nemuno“ žirgyno raiteliai su trakėnų veislės žirgais, vaikų kolektyvai, svečiai. Buvo atidengtas Vydūno memorialinis bareljefas ant namo, kur jis Tilžėje gyveno nuo 1933 iki 1944 metų. Surengė pirmąją Karaliaučiaus krašto lietuvių vaikų ir jaunimo etnokultūrinę stovyklą „Ramovė“ (1989-07-15 – 1989-08-15), kuri tapo tradicine ir yra organizuojama jau daugiau nei 20 metų. Organizavo pirmuosius lietuvių kalbos fakultatyvus, būrelius (1989-1991 m.), surinkdamas lietuvių vaikų tėvų pareiškimus Ragainėje (Neman), Tilžėje (Sovetsk), Pilkalnyje (Dobrovolsk), Stalupėnuose (Nesterov), Trakėnuose (Jasnaja Poliana), Gumbinėje (Gusev), Kaukėnuose (Jasnoje), Lapynuose (Višniovka – Berežki), Kryžiokuose (Zapovednoje), Gastose (Slavsk), Kalnininkuose (Prochladnoje), Būdviečiuose (Malomožaisk), Žiliuose (Žilino), Lenkviečiuose (Lunino), Lazdynuose (Krasnoznamensk) ir Tulpininkuose (Zarečnoje) ir kitose vietovėse, surado mokytojus Lietuvoje ir pačioje Karaliaučiaus srityje mokytojų, kurie pradėjo dirbti tose vietovėse.
Kartu su „Atgimimo“ laikraščio techninio centro pagalba, 1989 m. išleido pirmąjį Karaliaučiaus lietuvių leidinį „Lietuviškas prielaiškas“ (XVIII amžiaus lietuviško laikraščio tęsinį).
1989 m. gruodžio 15 d. Tilžėje ir Pagėgiuose surengė Karaliaučiaus srities lietuvių bendruomenės steigiamąjį suvažiavimą, kurio metu buvo išrinktas pirmininku. Tuo metu bendruomenės vietinė valdžia dar nepripažino. Kaliningrado srities lietuvių bendruomenė įteisinta tik 1991 m. kovo 15 d. Karaliaučiaus Lėlių teatre (buv. Karalienės Luizos bažnyčia) vykusiame steigiamajame suvažiavime.
Nuo 1989 m. kasmet suruošia Karaliaučiaus srities lietuvių vaikams, besimokantiems lituanistinėse mokyklėlėse, Kalėdines kultūrines dovanėles (apie 1000 vnt.).
1990 m. sausio 14 d. Panemunėje bei Tilžėje ir 1993 m. sausio 30 d. Ragainėje (Nemane) rengė Karaliaučiaus srities lietuvių politinių kalinių ir tremtinių sąjungos suvažiavimus. 1993-02-16 įsteigė Ragainės (Nemano) lietuvių draugiją ir 2 kadencijas buvo išrinktas jos pirmininku. Rūpinosi lietuvių koplyčios ir bibliotekos patalpų įrengimu buvusioje Ragainės M. Mažvydo bažnyčios patalpose bei atminimo lenta prie buvusios bažnyčios sienos. Klaipėdoje 1993 m. kovo 11 d. įsteigė „Fondą Karaliaučiaus lietuviams remti“, kurio pirmininku buvo išrinktas. Fondo veikla sustabdyta 1995 m.
Išrinktas Karaliaučiaus srities lietuvių jaunimo sąjungos pirmininku 1994 m. vasario 12 d. Ragainėje (Nemane) vykusiame steigiamajame suvažiavime. Šias pareigas ėjo iki 1996 metų.
1995 m. vasario 18 d. Ragainėje (Nemane) rengė pirmąją ir 7 vėlesnes Karaliaučiaus srities lietuvių kultūros šventes, kurios tapo tradicinėmis, kasmetinėmis. Renginio paskatinti krašte susibūrė 7 suaugusiųjų ir 9 vaikų folkloro kolektyvai. Po metų, 1996 m. vasario 18 d. buvo išrinktas Karaliaučiaus krašto lietuvių bendruomenės valdybos pirmininku. Perrinktas naujoms kadencijoms 2000, 2004 ir 2011 m. Šias pareigas emigracijoje eina iki šiol.
Būrė Karaliaučiaus srities sportininkų komandas dalyvavimui Pasaulio lietuvių sporto žaidynėse 1989, 1991, 1993, 1995, 1998, 2003, 2005 ir 2009 m.
Lietuvių sporto klubo „Pilkalnis“ steigėjas. Organizavo Karaliaučiaus lietuvių ansamblių išvykas į Vilnių dalyvauti Pasaulio Lietuvių Dainų ir Šokių šventėse 1993, 1998, 2003, 2007 ir 2009 m.
1997 m. birželio 28 d. Ragainėje surengė M.Mažvydo Katekizmo 450-jų metinių paminėjimą, kurioje dalyvavo Lietuvos Seimo pirmininkas prof. Vytautas Landsbergis bei Kaliningrado srities gubernatorius.
Kaune 1998 m. birželio 28 d. surengė Karaliaučiaus srities lietuvių kultūros šventę, kurioje dalyvavo 142 Karaliaučiaus srities atstovai, Kauno miesto visuomenė ir LR prezidentas Jo Ekscelencija Valdas Adamkus.
2001-2011 m.
Klaipėdoje 2001 m. lapkričio 30 d. surengė Karaliaučiaus srities lietuvių kultūros šventę (iš Karaliaučiaus krašto dalyvavo 7 kolektyvai – 99 žmonės). 2002-2011 m. Karaliaučiaus srities vaikams ir jaunimui organizavo etnokultūrines stovyklas, o mokytojams ir ansamblių vadovams tobulinimosi kursus. 2004–2007 m. surengė seminarų ciklą „Mažoji Lietuva – lietuvių raštijos lopšys“.
2004 m. lapkričio 9 d. Kaune įregistruota Viešoji įstaiga Karaliaučiaus lietuvių bendruomenė, atstovaujanti Karaliaučiaus srities lietuvių bendruomenę Lietuvoje. Steigėjų susirinkime paskirtas direktoriumi. Viešoji įstaiga Karaliaučiaus lietuvių bendruomenė koordinuojama ir finansuojama apie 40% Karaliaučiaus lietuvių organizacijų, švietimo bei kultūros projektų.
Organizavo Tilžėje (Sovetske) Vydūno 140-mečio minėjimą-konferenciją 2008 m.
2009 m. surengė konferenciją „Prūsa ir Mažoji Lietuva Lietuvos tūkstantmečio šviesoje“ ir Karaliaučiaus krašto jaunųjų lietuvaičių šventę „Kaip ąžuols drūts prie Nemunėlio“ Kaune.
2010 m. rengė Baltų vienybės dienos etninių žemių lietuvių folkloro festivalį „Žalgirio dvasia“ bei konferenciją „Prūsos ir Mažosios Lietuvos tautinės kultūros suklestėjimas po Žalgirio mūšio".
2011 m. surengė konferenciją „Abelio Vilio Prūsiškam Katekizmui 450 m.“ bei lietuvių kalbos mokytojų seminarą „Lituanistinis švietimas ir papročiai“, Mažosios Lietuvos kultūros šventę „Dainuojanti Donelaičio žemė“, prisidėjo rengiant Etninių žemių lietuvių festivalį „Kalba duonelė“ Punske.
= Šaltiniai =
Vituvka
Vituvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Račkų, apie 18 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 99 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Metropolitan School Frankfurt
miniatiūra|Metropolitan School Frankfurt Metropolitan School Frankfurt  – privati mokykla Vokietijoje, Hesene. Pradinė mokykla, vaikų darželis su dvikalbiu ugdymu (dirba dvi ankstyvojo ugdymo pedagogės – vokietė bei britė). 70 mokinių (6-10 m. amžiaus). Įkurta 2007 m. Plotas – 3 000 m². Valdo Metropolitan School Frankfurt gemeinnützige GmbH (visuomeninė GmbH). Mokymo planas mišrus: Vokietijos švietimo sistemos ir tarptautinis Primary Years Program (PYP). Mokyklos steigėjas tokią filosofiją vadina tarptautiniu švietimu su vokiškomis „šaknimis“ (international education with German roots).
Adresas: Eschborner Landstraße 134–138, PLZ 60489, Frankfurtas prie Maino
Brastva
Brastva – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje; Žibos dešinysis intakas.
Etimologija
Vardas kilo iš žodžio „brasta“ (tarmiškai – „brastva“).
Geografija
Ištakos yra 2,25 km į šiaurės vakarus nuo Rūdaičių gyvenvietės, kaimo žemių šiaurės vakariniame pakraštyje, Joskaudų miške. Upelio vaga reguliuota, paversta melioracijos kanalu. Teka pamiške ir atvira vietove Žibos senslėniu pietvakarių kryptimi, darydamas porą lankstų. Į Žibą įteka 7,6 km nuo jos žiočių, Užpelkių žemių pietrytinėje dalyje.
Prie upės stovi vienkieminė Rūdaičių kaimo sodyba. Kairiajame krante yra Rūdaičių I kapinynas, o dešiniajame – Žibininkų senovės gyvenvietė.
Algimantas Vincas Ulba
miniatiūra|200px|right|Kapas Palangos kapinėse
Algimantas Vincas Ulba (1939 m. kovo 10 d. Kaune – 2012 m. birželio 26 d. Palangoje) – agronomas, Lietuvos ir Palangos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, signataras.
Biografija
Pokario metais gyveno Žemaičių Kalvarijoje (Plungės raj.), čia 1958 m. baigė vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje ir įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją. 1963 m. pagal paskyrimą – Šateikių (Plungės raj.) tarybinio ūkio vyriausias agronomas ir direktoriaus pavaduotojas. 1963–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1965 m. Klaipėdos rajono žemės ūkio valdybos Gargžduose agronomas, vyresnysis agronomas, nuo 1969 m. vyriausiasis agronomas. 1989–1993 m. Priekulės paukštininkystės ūkio direktorius. 1995–2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės įmonės „Senasis turgus“ direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos agronomų sąjungos tarybos narys, LR žemės ūkio ministerijos mokslinės tarybos narys. Palaidotas Palangos senosiose kapinėse.
Politinė veikla
1990 m. iškeltas kandidatu į Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos deputatus Priekulės rinkimų apygardoje Nr. 65, 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, Kovo 11-osios Akto signataras.
1993 m. gruodžio 27 d. – 1995 m. kovo 1 d. Palangos miesto meras. Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
Pintis
Pintis (Fomes) – kempininių (Polyporaceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga viena rūšis – Tikroji pintis (Fomes fomentarius).
Augimo vieta: ant negyvų lapuočių medžių
Augimo laikas: pavasaris, vasara, ruduo (žiema)
Pagrindiniai požymiai: vaisiakūniai dideli, dažniausiai auga ant beržų, sporos didelės
thumb|210px|left|Tikroji pintis ant beržo kamieno Daugiametis grybas. Vaisiakūniai kanopos, vėduoklės formos, iki 30 cm skersmens, šonu priaugę prie medžio kamieno. Kieti, sumedėję, paviršius odiškas, lygus, balkšvai pilkas, pilkai rusvas, rievėtas, kraštai šviesesnių atspalvių. Trama kieta, kamštiška, ruda. Sporos 16-20x4-6,5 μm.
Auga lapuočių, mišriuose miškuose, parkuose, ant negyvų lapuočių, dažniausiai ant beržų (kartais ant virtuolio ar stuobrio būna 10-20 vaisiakūnių). Sukelia baltąjį medienos puvinį. Labai dažna.
Kietosios kempinės ir tikrosios pinties milteliai liaudies medicinoje buvo naudojami kraujavimui sustabdyti, žaizdoms gydyti.
Bitininkystėje dažnai naudojama dūminėse kaip lėtai smilkstanti medžiagą.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 419
Jarošeko kvartetas
Liudo Jarošeko vadovaujamas studentų kvartetas savo veiklą pradėjo 1940 m. gegužės mėnesį kaip Vytauto didžiojo universiteto (VDU) technikų korporacijos vyrų choro grupė. Kvarteto iniciatoriai buvo Liudas Jarošekas ir V. Baranauskas. Su jais dainavo J. P. Nasvytis, J. Deltuva ir Algirdas Matukonis. Neilgai trukus V. Baranauskas kvartetą paliko, tikriausiai du vadovai nebesutarė.
Kvartetui akompanuodavo jų koncertmeisteris Jurgis Dauknys arba jie dainuodavo su Radiofono lengvosios muzikos orkestru (vad. Jonas Lechavičius). Kartais drauge koncertuodavo Valstybės teatro solistai Antanas Kučingis, Juozas Mažeika, Vincė Jonuškaitė-Zaunienė, prisijungdavo dainininkas Antanas Šabaniauskas, akordeonistas Četkauskas. Didesnio masto koncertuose konferansjė-pranešėjas ir humoristinių intarpų atlikėjas būdavo aktorius ir režisierius Stasys Čaikauskas.
Studentų kvartetas aktyviai veikė ketverius metus, iki antrosios sovietų invazijos. Artėjant frontui, Liudas Jarošekas su dalimi kvarteto pasitraukė į Vokietiją, kur koncertinę veiklą atnaujino su dideliu pasisekimu. Jie sėkmingai koncertavo ne tik pabėgėlių stovyklose, bet ir platesnei visuomenei (pvz., Drezdeno teatre). Veliau atnaujintos sudėties kvartetas nemažai metų koncertavo JAV ir Kanadoje.
Kvarteto pagrindiniai nariai
thumb|250px|Sėdi Liudas Jarošekas, stovi iš kairės Jurgis Dauknys, [[Algirdas Matukonis, Aleksas Paulionis ir Vytautas Žmuidzinas]] thumb|250px|Stovi iš kairės [[Algirdas Matukonis, Jurgis Dauknys, Liudas Jarošekas, Vytautas Žmuidzinas ir Aleksas Paulionis]]
Liudas Jarošekas. 1939 m. baigė Kauno „Aušros“ berniukų gimnaziją. Nuo 1936 m. konservatorijos Jono Švedo klasėje mokėsi groti trombonu, lavino balsą pas operos solistą Joną Butėną. Pradėjęs studijas VDU Technikos fakulteto technologijos skyriuje, dainavo Vyrijos chore. Antrojo tenoro partijas perėmė iš Jaunučio Pijaus Nasvyčio, 1941 m. pradžioje emigravusio į Vokietiją.
Vytautas Žmuidzinas. Prasčiausiai sekėsi parenkant pirmąjį tenorą, kai kurie išbūdavo vos kelis mėnesius. Buvo pakvietę net Antaną Šabaniauską, bet ir jis nepanoro solinio dainavimo keisti į kvarteto ansamblį. Trumpą laiką pirmojo tenoro partijas dainavo Liudas Jarošekas, bet, anot profesoriaus Algirdo Matukonio, aukšta balso testitūra jį vargino, tikriausiai nebuvo pakankamai pasirengęs. Jau visam laikui dainuoti pirmojo tenoro partijas buvo pakviestas Vytautas Žmuidzinas, kuris tuo metu dirbo VDU administracijoje, o Konservatorijoje mokėsi dainavimo. Jis buvo puikus liaudies dainų atlikėjas. Platesnės apimties koncertuose solo padainuodavo kelias lietuvių liaudies dainas.
Algirdas Matukonis. Baritono partijas dainavo tuo metu VDU Technikos fakultete mechaniką studijavęs Algirdas Matukonis. 1943 m., prieš vokiečiams uždarant Universitetą, spėjo apsiginti diplominį projektą ir įgyti mechanikos specialybės diplomuoto technologijos inžinieriaus kvalifikaciją. Po karo aktyviai reiškėsi moksle ir pedagogikoje. Jis habilituotas daktaras, profesorius, Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, Kauno technologijos universiteto Garbės profesorius, 1997 m. apdovanotas Lietuvos D. K. Gedimino V laipsnio ordinu.
Aleksas Paulionis. Boso partijų atlikėjo paieškos irgi užtruko. Pradžioje dainavo VDU Technikos fakulteto studentas J. Deltuva. Jam išvykus, kurį laiką jiems talkino Kauno elektros stoties mechanikas. Galutinai kvartetas susiformavo, kai boso partijas pradėjo dainuoti operos choristas Aleksas Paulionis, lygiagrečiai studijavęs Konservatorijoje. Koncertuose jis kartais dainuodavo vieną kitą ariją iš operų.
Jurgis Dauknys. Akompanavo VDU Technikos fakulteto Technologijos skyriaus studentas Jurgis Dauknys. Močiutės (pianistės) išmokytas skambinti pianinu, Jurgis buvo kvarteto siela. Iš patefono plokštelių jis nurašydavo parinktų dainų melodijas, jas harmonizuodavo, kvarteto balsams paskirstydavo partijas. Jeigu kvartetas pasirinkdavo gaidomis ar net orkestrine partitūra užrašytą muzikos kūrinį, Jurgis kuo puikiausiai jį aranžuodavo kvartetui su fortepijoniniu akompanimentu. Be to, J. Dauknys dainų tekstus iš svetimų kalbų išversdavo, o prireikus pats juos sukurdavo. Ne kartą Radiofone dainavo pritariamas Radio lengvosios muzikos orkestro, kuriam dirigavo J. Lechavičius. Ir tuo atveju J. Dauknys būdavo parengęs kvarteto balsų partijas.
Pieter Claesz
Piteris Klasas (, 1596 ar 1597 m. – 1660 m. sausio 1 (?) d.) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, specializavosi natiurmorto žanre.
Biografija
Piteris Klasas gimė apie 1596 m., tikriausiai Berchemo miestelyje prie Antverpeno (senesniu manymu − Vokietijoje). Būdamas jaunu jis persikėlė į Harlemą, kur 1617 m. vedė. Jis ir Vilemas Klasas Heda buvo vienais reikšmingiausių XVII a. olandų tapytojų, kurie specializavosi natiurmortų žanre. Tapė taip vadinamus „pusryčių stalus“, pažymėtinus paprastų objektų ir šviesos žaismo tarp jų vaizdavimu. Piteris Klasas minimas palaidotas 1660 m. sausio 1 d. Jo sūnus Nikolas Pitersas Berchemas (g. 1620) tapo žymiu ir populiariu olandų XVII a. tapytoju peizažistu.
Juraha
Juraha − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jurahienė (ištekėjusi moteris) ir Jurahaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lale Andersen
Lale Andersen (tikrasis vardas Liese-Lotte Helene Berta Bunnenberg; 1905 m. kovo 23 d. Brėmerhafene, Vokietija – 1972 m. rugpjūčio 29 d. Vienoje, Austrija) buvo Vokietijos dainininkė ir dainų autorė, garsios dainos „Lili Marleen“ atlikėja.
1922 metais ištekėjo už vietos dailininko Paul Ernst Wilke (1894–1971), su kuriuo susilaukė trijų vaikų: Björn, Carmen-Litta ir Michael. Pora išsiskyrė 1929 metais.
1938-aisiais Andersen dirbo Miuncheno kabarete „Simpl“, o nuo 1939 m. – prestižiniame Berlyno „Kabarett der Komiker“. Ten ji susitiko su kompozitoriumi Norbert Schultze, kuris jai sukūrė dainą „Lili Marleen“. Per Antrąjį pasaulinį karą „Lilli Marleen“ tapo sąjungininkų kareivių himnu ir pavadinta Dykumos kario himnu. Vėliau įvairias versijas italų, prancūzų, anglų, airių, austrų, estų ir lietuvių kalbomis įrašė daug dainininkų ir grupių. 2004 m. „Lili Marlen“ įdainavo Nijolė Narmontaitė savo CD „Aš ir Ji“.
1961 metais su kūriniu „Einmal sehen wir uns wieder“ atstovaudama Vakarų Vokietijai 1961 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, užėmė 13-ą vietą. Tuo metu Andersen buvo 56 metai ir daugiau kaip 45 metus buvo vyriausia dalyvė konkurso istorijoje. Septintame dešimtmetyje atlikėja koncertavo JAV ir Kanadoje.
Prieš savo mirtį 1972 metais išleido autobiografiją „Der Himmel hat viele Farben“.
Dičkis Egipte
Dičkis Egipte  – ketvirtoji ir paskutinė veiksmo komedijų apie inspektorių Rizo, pravarde Dičkis, dalis.
Lale Andersen
2005 m. kurortinėje Vokietijos Rytinių fryzų Langeogo saloje pastatytas skulptorės Evos Recker sukurtas paminklas dainininkei Lale Andersen ir jos garsiajai dainai „Lili Marleen“.
Dičkis Egipte
Šį kartą inspektorius, apsimesdamas privačiu sekliu, kartu su kolega Kaputo bei globojamu berniuku Bodo keliauja į Egiptą, kad surastų vabzdžius tyrinėjantį profesorių Čerulo, pagrobtą nusikaltėlio, pravarde Švedas.
Jim Courier
Džeimsas Spenseris „Džimas“ Kourjeras, jaunesnysis (g. 1970 m. rugpjūčio 17 d.) – buvęs profesionalus JAV tenisininkas, olimpietis. Buvusi pirmoji pasaulio raketė. Jis profesionalu tapo 1988 metais. Per savo karjerą Džimas laimėjo 23 ATP titulus. Jis laimėjo iš viso keturis Didžiojo Kirčio turnyrus. Spenseris gimė Sanforde, Floridoje. Dabar jis gyvena Niujorke, JAV. Žaisdamas tenisą Kourjeras užsidirbo 14 034 132 JAV dolerių. Džimas baigė savo karjerą 2000 metais. Kourjerą treniravo Bradas Stinebornas.
Honkongo mokslo ir technologijos universitetas
Honkongo mokslų ir technologijos universitetas (sutrumpintai: HKUST arba UST) – universitetas Honkonge, įkurtas 1991 m., Koulūno rajone. Tai vienas iš geriausiai vertinamų universitetų tiek Azijoje, tiek visame pasaulyje, ypač jo ekonomikos ir vadybos programa. Universitetas turi 4 fakultetus (tiksliųjų mokslų, inžinerijos, ekonomikos ir vadybos, humanitarinių ir socialinių mokslų), kelias dešimtis tyrimų institutų, laboratorijų, tyrimo centrų. Iš viso jame mokosi virš 10 000 studentų.
Borsukuvkos geležinkelio stotelė
Borsukuvkos geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Borsukuvkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje. Per stotelę eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija Nr. 38. Nuo stotelės iki Dobžinevo Dužės geležinkelio stotelės yra 6 km ir iki Knišino geležinkelio stoties yra 7.1 km.
Ukmergės Dukstynos pagrindinė mokykla
Ukmergės Dukstynos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, Vaižganto g. 44, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba akliesiems ir silpnaregiams, judesio ir padėties sutrikimų, kalbos ir kitų komunikacijos sutrikimų bei intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190342499. Steigėjas Ukmergės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left Ukmergės 5-oji vidurinė mokykla atidaryta 1977 m. rugsėjo 1 d. 1977–1978 m. mokėsi 1205 mokiniai, dirbo 47 mokytojai. 1990 m. pradėta sustiprintai dėstyti lietuvių kalba, 1992 m. ir anglų kalba. 1997 m. mokykla įsigijo pirmuosius kompiuterius, įrengta kompiuterių klasė. 2000 m. mokyklai suteiktas Dukstynos vardas. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į Dukstynos pagrindinę mokyklą.
2004 m. mokykla renovuota.
2010–2011 m. vieneriems metams prijungiamas Rečionių pradinio ugdymo skyrius.
Tamsiadryžis saulešeris
Kūnas iki 10 cm ilgio. Gyvena vandenyse, kurių ph nuo 6.5 iki 7.5 ir temperatūra - 4-22 °C.
Paplitęs Šiaurės Amerikoje. Mėgsta žole apaugusius ežerus, tvenkinius su smėlėtu ar uždumblėjusiu dugnu.
Šiuolaikinė penkiakovė 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Šiuolaikinė penkiakovė 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko 21-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Sportininkai turėjo įveikti penkias rungtis - šaudymas oriniu pistoletu, fechtavimasis špaga, 200 m plaukimas laisvuoju stiliumi, konkūrinis jojimas, 3 km kroso bėgimas.
Andrejus Zadneprovskis tapo pirmuoju Lietuvos atstovu pelniusiu olimpinį šiuolaikinės penkiakovės medalį.
Aristofanas
thumb|150px|Aristofanas Aristofanas (, g. apie 446 – m. 380 m. pr. m. e.) – vienas žymiausių senovės graikų komedistų, dėl to dar vadinamas komedijų tėvu, Senovės komedijų princu.
Aristofano komedijos gan sunkiai suprantamos dėl jų glaudžių sąsąjų su to meto aktualijomis. Humoras komedijose gana šiurkštus, patys tekstai vulgaroki.
Konkreti jo gimimo vieta ir data nėra žinoma, bet jis buvo dar labai jaunas, kai 420 m. pr. m. e. jis patyrė netikėtai didelę sėkmę Dioniso teatre su savo komedija „Puotautojai“. Jis buvo kilęs iš palyginti turtingos šeimos, turėjo gerą išsilavinimą. Aristofano kūriniai yra vieninteliai išlikę pilni Senosios komedijos pavyzdžiai (be Aristofano kūrinių dar išliko dideli jo amžininkų Kratino ir Eupolido darbų fragmentai). Dauguma Aristofano kūrinių buvo politinio pobūdžio, dažnai išjuokdavo visuomenėje gerai žinomus atėniečius ir jų elgesį Peloponeso karo metu ir po jo. Užuominos jo tekste leidžia teigti, kad jis kelis kartus galėjo būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už Atėnų vardo šmeižimą, žinoma, kiek tame yra tiesos neįmanoma pasakyti.
Širvintų herbas
Širvintų herbas – skydas perskeltas į raudoną ir mėlyną laukus. Juose sidabrinė briedžio galva. Tarp ragų įkomponuotas sidabrinis kalavijas auksine rankena.
Simbolika
Briedžio galva simbolizuoja apylinkės gamtos turtus, senas medžioklės tradicijas. Vietos gyventojai briedžius dėl kailio spalvos vadina širviais. Jie taip pat asocijuojasi su Širvintų vardu. Kalavijas simbolizuoja praeities kovas, nes Širvintų rajone yra vienas iš garsiausių Lietuvos gynybos centrų – Kernavės piliakalnių kompleksas.
Istorija
Dailininko Arūno Tarabildos sukurtą herbo etaloną Heraldikos komisija aprobavo 1968 m. 1997 m. Heraldikos komisija aprobavo dailininko profesoriaus Alberto Gursko atnaujintą Širvintų herbą. Atnaujintas herbas buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1997 m. spalio 30 d. dekretu.
Jurgaitienė
Jurgaitienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Jurgaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Jurgaitis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ukmergės Pašilės progimnazija
Ukmergės Pašilės progimnazija – dieninė bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, Pašilės mikrorajone, Pašilės g. 19, vykdanti pradinio, pagrindinio ugdymo pirmosios dalies programas, atsižvelgiant į mokinių poreikius ir gebėjimus.
250px|left|thumb
SK Saulininkas Šiauliai
Šiaulių „FC Saulininkas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.
Istorija
Klubas įkurtas 2007 m. pradžioje. Treniruojasi stadione Statybininkų g.
Nuo 2008 m. žaidžia III lyga (Šiaulių zonoje), dalyvauja LFF taurės turnyruose. Komanda žaidžia ir mažojo futbolo bei salės futbolo turnyruose.
2018 m. ŠAFF III lygos pirmenybėse liko ketvirtoje vietoje. Rezultatyvumu išsiskyrė Kęstutis Kucevičius, šiame sezone pelnęs 13 įvarčių.
Salės futbolas
Klubo pagrindinė futsalo komanda, bei dublerinė futsalo „B“ komanda dalyvauja Šiaulių apskrities futsal pirmenybėse.
Vokietijos herbas
Vokietijos herbas – Vokietijos Federacinės Respublikos naudojamas juodas viengalvis erelis, kilęs iš to paties, tik kiek kitaip stilizuoto karališkojo Šventosios Romos imperijos herbo.
One Hour by the Concrete Lake
One Hour by the Concrete Lake – antrasis Pain of Salvation studijinis albumas.
Thorvald Stauning
Torvaldas Stauningas (Thorvald August Marius Stauning, 1873 m. spalio 26 d. Kopenhagoje – 1942 m. gegužės 3 d. Kopenhagoje) – Danijos profsąjungų ir politinis veikėjas.
Biografija
Iki 1891 m. – cigarų fabriko darbininkas, 1896–1908 m. – Cigarų rūšiuotojų profsąjungos lyderis. 1898–1904 m. – žurmalo „Samarbejdet“ (Kooperacija) leidėjas ir redaktorius. Nuo 1898 m. – Danijos socialdemokratų partijos (SFD) iždininkas, 1910–1939 m. – SFD pirmininkas.
1906–1940 m. – Danijos parlamento Folketingo narys. 1913–1920 m. – koalicinio kabineto kontrolės, socialinių reikalų ir darbo ministras, 1924–1926 m. – pirmasis socialdemokratas, Danijos Ministras pirmininkas mažumos vyriausybėje, o 1929–1940 m. – koaliciniame kabinete. 1933–1935 m. – dar ir gynybos ministras.
Jo vadovaujama Danijos vyriausybė per trumpą laiką sugebėjo šalyje sukurti industrinę ekonomiką, pradėjo kurti socialinės gerovės valstybę, per dvejus metus įveikė pasaulinę ekonominę krizę, o SFD tapo visos Danijos liaudies partija, derinančia savo veiklą su profsąjungomis.
Jurbūdžiai
Jurbūdžiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Tubelių.
KamAZ-5410
thumb|250px|KamAZ-5410 KamAZ-5410 – vilkikas, kuris buvo gaminamas Kamos Automobilių Gamykloje (KamAZ) nuo 1972 m. iki 2002 m.
Vitulino Šv. Archangelo Mykolo parapija
'''Vitulino Šv. Archangelo Mykolo parapija'''  – parapija, įsikūrusi Vitulino kaime. Parapija įkurta 1928 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui.
Janas Tenčinskis
Janas Tenčinskis (apie 1492-1541 m. birželis) – ATR valstybinis veikėjas, Belzo, Chelmo, Krasnostavo, Ratnės, Grubešovo, Tišovo seniūnas seniūnas (1536–1541), Krokuvos kardininkas, Chelmo pakamaris (1515), Chelmo kaštelionas (1515–1525), Belzo (1528-1533), Podolės (1533-1536), Rusios (1536–1537), Sandomiro vaivada (1537-1541).
Biografija
thumb|left|Tenčino pilis Įtakingos magnatų Tenčinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Rusios vaivados Mikalojaus Tenčinskio, žinomo kaip „Krakovčikas“ (m. 1497 spalio 26), ir Aleksandros iš Chožovo (m. 1522/1526) sūnus, Lietuvos didžiojo kanclerio ir Vilniaus vaivados Aleknos Sudimantaičio anūkas.
Keletą kartų keliavo į Europą, kur gavo išsilavinimą. Vėliau buvo karaliaus dvare.
1528 metais dalyvavo derybose dėl sudarymo dešimties metų paliaubų su Osmanų imperija.
Janas Tenčinskis buvo vienas turtingiausių Lenkijos žmonių, mirė 1541 metai palikęs Katerinai Laskaitei (m. 1568) ir dviem savo dukterim Sofijai (m. 1588) ir Katerinai (m. 1562) milžinišką turtą.
Chocolat, Menta, Mastik
Grupė atstovavo Izraeliui Hagoje vykusioje 1976 m. Eurovizijoje su daina „Emor Shalom“. Konkurse su 77 taškais užėmė šeštą vietą.
Iširus grupei, Yardena Arazi vėliau dirbo televizijos vedėja. Kitos narės – Ruthie Holzman ir Lea Lupatin dainavo grupėje Milk & Honey, tačiau vėliau pradėjo savo solines karjeras.
Himalajai
Himalajai  – kalnų grandinė Centrinės Azijos pietinėje dalyje, skirianti Indijos subkontinetą nuo Tibeto plynaukštės.
Himalajų kalnų sistema yra aukščiausia Žemėje su 14 aukščiausių viršukalnių pasaulyje, įskaitant ir Everesto (Džomolungmos) kalną. Čia iškilę virš trisdešimties viršukalnių, siekiančių 7 620 m, tuo tarpu aukščiausia viršukalnė už Azijos žemyno ribų – Akonkagva – siekia tik 6 959 m. sanskrito kalba „Himalajai“ reiškia „sniego buveinė“ (iš žodžių hima „sniegas“ ir ālaya „buveinė“).
Himalajai išsiplėtę per penkias valstybes – Pakistaną, Indiją, Kiniją, Butaną ir Nepalą. Himalajuose prasideda kelios milžiniškos upės – Indas, Ganga, Brahmaputra, Jamuna. Himalajų upių baseino teritorijoje gyvena apie 750 mln. žmonių, įskaitant ir Bangladešą.
Geografija
thumb|left|Himalajų geografinė vieta žemėlapyje thumb|right|Himalajai Himalajų kalnų regionas, kurią sudaro trys lygiagrečios virtinės, driekiasi apie 2400 km, nuo Nanga Parbato vakaruose iki Namče Barva rytuose. Jam priklauso Indijos valstijos Džamu ir Kašmyras, Himačal Pradešas, Utarakhandas, Sikimas ir Arunačal Pradešas, taip pat Nepalas, Butanas. Pietinė Istorinio Tibeto dalis taip pat driekiasi šalia Himalajų.
Kalnų juostos plotis svyruoja nuo 250 iki 350 km. Jį sudaro kelios lygiagrečiai einančios gamtinės juostos (vardinamos iš pietų į šiaurę):
Geologija
Himalajai susidarę alpinės kalnodaros metu. Kalnai iškilo Indijos plokštei susidūrus su Eurazijos plokšte. Indijos plokštė ir toliau 67 mm per metus greičiu remiasi į Eurazijos plokštę, dėl to Himalajai vis dar palengva kyla (20 mm per metus). Pietiniai šlaitai sudaryti daugiausia iš smiltainio ir konglomerato, šerdiniai šlaitai ir ašinė dalis – gneiso, granito, kristalinių skalūnų, filito bei kitų kristalinių ir metamorfinių uolienų.
Himalajai nuo Indo-Gangos lygumos kyla trimis pakopomis – Šivaliko kalvomis, toliau Mažaisiais Himalajais (Pir Pandžalas, Dhaoladharas ir kt.) bei keleto slėnių ir dubumų (Katmandu, Kašmyro slėnių ir kt.) atskirtais Didžiaisiais Himalajais. Pastarieji skirstomi į Asamo, Nepalo, Pandžabo ir Kumaono dalis. Jiems būdingi alpinio pobūdžio smailiaviršūniai gūbriai, dideli aukščių skirtumai, didelis apledėjimas (~33 000 km²). Šiauriniai Himalajų šlaitai lėkštesni, leidžiasi į Tibeto plokščiakalnį, nuo kurio skiria Jarlung Campo slėnis.
Ežerai
thumb|right|Gokyo ežeras Himalajų regionas yra nužymėtas šimtais ežerų. Dauguma jų virš jūros lygio iškilę daugiau nei 5 000 m. Didžiausias ežeras – Pangongas – driekiasi ties Indijos ir Tibeto siena. Jis pakilęs virš jūros lygio apie 4600 m, yra 8 km pločio ir beveik 134 km ilgio. Aukščiausiai esantis ežeras yra Gurudongmaro ežeras šiauriniame Sikime (5 370 m). thumb|Gurudongmaro ežeras
Įtaka klimatui
Himalajai turi nepaprastą įtaką Indijos subkontinento ir Tibeto plynaukštės klimatui. Jie apsaugo nuo šaltų, sausų arktinių vėjų, pučiančių į subkontinento pietus, todėl temperatūra Pietų Azijoje yra aukštesnė negu atitinkamose kitų žemynų platumose. Himalajai taip pat suformuoja barjerą musoniniams vėjams, kurie, negalėdami plūsti į šiaurę, atneša daug drėgmės Terai regionui. Manoma, kad Himalajai daro didelį poveikį Centrinės Azijos Taklamakano ir Gobio dykumoms.
Kalnų grandinės taip pat sulaiko vakarų vėjus iš Irano, kurie žiemą atneša sniegą Kašmyrui, liūtis Pandžabui ir šiaurinei Indijai. Tačiau dalis šaltų šiaurės vėjų pasiekia Brahmaputros slėnį, atvėsindami orą Šiaurės Rytų Indijoje ir Bangladeše.
Gamta
Pietiniuose, musonų veikiamuose Himalajų šlaituose iškrenta nuo 1000 (vakaruose) iki 4000 mm (rytuose) kritulių. Šioje kalnų pusėje ryškus vertikalus zoniškumas – nuo pelkėtų džiunglių (terajų) gamta keičiasi į visžalius atogrąžų miškus, toliau į lapus metančių medžių ir spygliuočių miškus, krūmynus, pievas. Šiauriuose, sausringuose šlaituose vyrauja kalnų stepės ir pusdykumės. 5000 m aukštyje prasideda ledyniniai kraštovaizdžiai.
Chunino departamentas
Istorija
Pirmieji dabartinio Chunino departamento gyventojai buvo indėnai pumpusai, atkeliavę iš selvos. Vėliau Mantaro slėnyje įsikūrė huankai (vertėsi medžiokle ir gyvulių auginimu) bei čankai iš Apurimako. Šios gentys aktyviai priešinosi inkams, bet vis vien buvo jų nugalėtos (1460 m. Pačakuteko). Tuo tarpu selvoje atskirai vystėsi kampa ir janeša gentys, kurių inkai neužkariavo ir kurios buvo atrastos tik kolonizacijos metu.
1534 m. ispanų kolonistai Chunine įkūrė pirmąją Peru sostinę Chauchą. XVIII a. vyko Juan Santos Atahualpa vadovaujamas sukilimas. XIX a. vyko nepriklausomybės kovos, kurių vienas svarbiausių epizodų buvo 1824 m. Chunino mūšis. Jame laisvės kovotojų kavalerija, remiama vietinių gyventojų nugalėjo realistus. Chuniniečiai taip pat aktyviai kovėsi vadovaujami Andrés Avelino Cáceres ir Ramiojo vandenyno kare.
Geografija
Chuninas išsidėstęs skitingose geografinėse srityse. Departamento vakarus kerta Andų kalnai, čia iškilusios aukštos snieguotos viršukalnės: Tunšo (5730 m), Antačapis (5700 m), Suljkonas (5650 m), Uajtapaljana (5557 m). Toliau į rytus driekiasi Andų plokščiakalnis – Altiplanas, išraižytas gilių upių slėnių. Rytuose kalnai leidžiasi į selvą. Čia kalnų šlaitai apaugę aukštosiomis džiunglėmis (Rupa-Rupa), dažnai tvyro rūkai. Svarbiausios upės – Mantaras, Apurimakas (Ene, Tambo), Perenė, Čančamajas. Telkšo vienas didžiausių šalyje Chunino ežeras.
Turizmas
Chunino departamente gausu turistinių objektų. Kalnų šlaitais driekiasi Inkų kelias. Mantaro slėnyje telkšo vaizdinga Pakos lagūna. Kolonijine architektūra žymūs miestai yra Chaucha, Tarma, Santa Rosa de Okopa. Selvoje turistus traukia indėnų ašaninkų kultūros draustinis, esantis Gran Pachonalio srityje. Gamta saugma Pui-Pui nacionaliniam miške, Otiši nacionaliniame parke.
Administracinis skirstymas
Chunino departamentas padalintas į 9 provincijas. Sliaustuose pateiktas administracinis centras.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Telšių rajono savivaldybės taryba – Telšių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Danielius Rupšys.
Belgijos vienuolynų alus
Vienuolynų alus – tai Belgijoje paplitusi viršutinės fermentacijos alaus rūšis. Vienuolynų alūs šitaip vadinami todėl, kad istoriškai jie buvo gaminami vienuolynuose (abatijose) ir vadinami tos abatijos vardu. Šiuo metu daugelis vienuolynų alų gaminami pramoniniu būdu.
Trappist
Alus, gaminamas iki šiol veikiančiuose cistersų vienuolynuose, vadinamas Trapistų alumi. Visas šio alaus gamybos procesas vyksta vienuolyne, arba prižiūrimas vienuolių. Iš viso yra 7 vienuolynai, kurių alui pripažįstamas „trapistų" pavadinimas (6 Belgijoje, 1 Nyderlanduose): Achel, Chimay, La Trappe (Nyderlandai), Orval, Rochefort, Westmalle ir Westvleteren.
Šis alus žymimas savitu užrašu Trappist (bendresnis įvardijimas "vienuolyno alus' nevartojamas).
Vienuolynų alus
Vienuolynų alūs, kurie neturi Trappist statuso, anksčiau buvo gaminami vienuolynuose, o dabar yra gaminami komercinių alaus gamintojų (paprastai jokių tiesioginių sąsajų su vienuoliais nebėra). Nuo 1999 m. vienuolynų alaus rūšys, gaminamos pagal autentiškus vienuolynų receptus, gali būti žymimos specialiu ženklu Pripažintas belgiškas vienuolyno alus (olandiškai Erkend Belgisch Abdijbier, prancūziškai Bière Belge d'Abbaye Reconnue).
Žymesni vienuolynų alaus pavadinimai:
Rūšys
Tiek Trappist, tiek ir vienuolynų alūs faktiškai nėra konkretus alaus tipas. Kiekviename vienuolyne (arba kiekvienu pavadinimu) gaminama keletas alaus rūšių (dažniausiai 3 rūšys). Kai kurios belgiško alaus rūšys atsirado vienuolynuose ir vėliau paplito ir tarp kitų gamintojų:
Nuorodos
Beer in Belgium
Suvorovas
Žodžio Suvorovas reikšmės:
Vronovas
Vronovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Račkų, apie 18 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 96 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Suvorovas
Geografiniai vardai:
Ghosts
Ghosts – indie rock grupė iš Londono, JK.
Singlai
kaip Polanski
kaip Ghosts
Stay The Night
Dainų sąrašai
The World Is Outside
Dainų sąrašai
7"
A pusė B pusė
Fastų Šv. Pranciškaus Asyžiečio parapija
'''Fastų Šv. Pranciškaus Asyžiečio parapija''' – parapija įkurta 2001 m. birželio 29 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Šv. Pranciškaus Asyžiečio garbei. 2003-2007 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.
Ghosts
Albumai
Ghosts
Vaiduoklių laivas (filmas)
Vaiduoklių laivas yra 2002 metų siaubo filmas.
Filme vaizduojamas energingos, viskam pasiruošusios jūrinio vilkiko Arctic Warior įgulos susidūrimas su demonu-sielų medžiotoju, kuris juos apgaule įvilioja į didelį nuošaliuose šiaurės jūrų vandenyse plaukiojantį apleistą keleivinį (Antonia Graza) laivą. Šis laivas pamažu skęsta, ir jam galutinai nugrimzdus demonas prarastų visų plaukusių keleivių sielas, kurias jam pavyko ten įkalinti.
Viena iš draugiškų šmėklų (dešimties metų mergaitė) parodo vaiduoklių laivo istoriją: Antonia Grazza kitame apleistama laive jūroje rado itin dideles aukso atsargas, kurios sąlygojo maištą, matyt siekiant iniciatoriams jas užgrobti. Technikos triuko pagalba išžudžius daugumą keleivių, panašus konfliktas ir kova kilo jau tarp maišto narių. Tam keliskart pasikartojus, galop liko tik vienas maišto „dalyvis“, visa tai suorganizavęs demonas. Laivas po to buvo rastas daugelį kartų, visada įveikiant naujus aukso „atradėjus“ ir pamažu kaupiant įkalintų sielų atsargą, kol baigsis kvota. Pamatęs šią istoriją, paskutinis likęs gyvas Arctic Warior narys keleivinį laivą nuskandina, taip išlaisvindamas visas šmėklas iš spastų. Per stebuklą jam pačiam pavyksta išsigelbėti.
Daugelis vaizdų laive primena miestų tyrinėtojų nuotraukas. Tai daugiau psichologinis trileris kuriame siaubo scenų palyginus mažai, išskyrus nebent laivo maištą ir masines žudynes, kurių metu Antonia Graza virsta vaiduoklių laivu. Filmas buvo kritikuojamas, daugelis jo įvertinimų neigiami, tačiau projektas visgi buvo pelningas.
Eduardas Vilkas
Eduardas Vilkas (1935 m. spalio 3 d. Gargžduose – 2008 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – mokslininkas, akademikas, Kovo 11-osios Akto signataras.
Biografija
Tėvas buvo amatininkas. Mokėsi progimnazijoje Gargžduose. 1953 m. baigė Klaipėdos mokytojų institutą, 1958 m. Vilniaus universitete matematikos specialybę. 1963 m. apgynė daktaro, 1973 m. habilituoto daktaro disertacijas (abu lošimų teorijos tema). Nuo 1976 m. profesorius, nuo 1986 m. akademikas.
Nuo 1958 iki 1985 m. dirbo Mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institute (vėliau pav. Matematikos ir kibernetikos institutas). 1985 m. išrinktas Ekonomikos instituto direktoriumi ir Mokslų akademijos Prezidiumo vyriausiuoju moksliniu sekretoriumi.
Nuo 1959 m. SSKP narys. Išrinktas SSRS liaudies deputatu ir SSRS Aukščiausiosios Tarybos komisijos pirmininku, Prezidiumo nariu. 1990–1992 m. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Atkuriamojo Seimo narys, Liberalų frakcijos pirmininkas. Vėliau kelių vyriausybių konsultantas, nuo 1995 m. Privatizavimo komisijos pirmininkas.
Išleido dvi monografijas iš matematinių ekonomikos metodų srities. Parašė dvi mokslo populiarinimo knygeles ir per 60 mokslinių straipsnių. Dalyvavo keliuose tarptautiniuose projektuose. Buvo dviejų žurnalų, leistų užsienyje, redkolegijų narys. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, įvairiose komisijose, konferencijose, spaudoje ir televizijoje.
2005 m. rugpjūčio 14 d. suteiktas Gargždų miesto garbės piliečio vardas.
Agurkliniai
Agurkliniai, arba ežeininiai (Boraginaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso žolės, o atogrąžų kraštuose ir medžiai bei lianos.
Agurkliniai dažniausiai būna apaugę šiurkščiais plaukeliais. Žiedai susitelkę į vienastypius žiedynus – suktukus. Vaisius – skeltavaisis, subyrantis į 4 riešutėlius, retai – sultingas kaulavaisis.
Pasaulyje yra apie 100 genčių, apimančių 2000 rūšių. Ypač jų gausu Viduržemio jūros srityje ir Šiaurės Amerikoje, Ramiojo vandenyno pakrantėse. Šeimoje yra dekoratyvinių, medingųjų, vaistinių, prieskoninių augalų.
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios rūšys:
Dainavimas anapus ekrano
Dainavimas anapus ekrano  – 2003 m. sukurta istorinė muzikinė drama apie kinų piratą Chingą.
Pievinis plauretis
Pievinis plauretis (Gymnadenia conopsea) – gegužraibinių (Orchidaceae) daugiametis augalas.
Jurčiukai
Jurčiukai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Žemaitėlių.
Pievinis plauretis
Rūšis dažnesnė šiauriniuose rajonuose. Užauga iki 26-65 cm. Žydi gegužės-liepos mėn. Auga drėgnose ir apyšlapėse pievose, miškuose, mėgsta kalkingus dirvožemius. Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta 1981 m.
Šaltiniai
thumb|left|210px|Pievinio plaurečio žiedai