cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lady Gaga
2011–2014: Born This Way, Artpop ir Cheek to Cheek
right|thumb|Lady Gaga, koncerto „Born This Way Ball“ metu „Born This Way Ball“ – tai trečiasis amerikiečių popatlikėjos Lady Gaga koncertinis turas, kuriame skambės dainos iš antrojo studijinio popžvaigždės albumo „Born This Way“. Šis Albumas sulaukė didelės sėkmės ne tik Jungtinėse Amerikos Valstijose, bet ir Europoje bei visame pasaulyje. 2011 m. lapkričio mėnesį prodiuseris DJ White Shadow pasakė, kad Lady Gaga planuoja trečiąjį koncertinį turą ir kad jau pradėjo jam ruoštis. Savo gastroles pradės Pietų Korėjoje, Honkonge, Singapūre ir Japonijoje. Gaga taip pat atskleidė datas, kada koncertas vyks Naujojoje Zelandijoje ir Australijoje.
Viename interviu su „MTV“ komanda, Lady Gaga apie savo naujausią turą sakė, kad tai – tarsi pasaka, kurioje bus minima Šlovės karalystės kilmė ir istorija apie tai, kaip mes gimėme ir kaip mes mirsime švęsdami. Šį turą ji įvardijo kaip „electro-metal pop-opera“ žanrą. Tai pirmasis tokio žanro koncertinis turas pasaulyje.
Šokių ir dainavimo repeticijos vyko maždaug vieną mėnesį. 2012 m. vasario mėnesį, ji į socialinį tinklalapį „Twitter“ įkėlė „The Born This Way Ball Tour“ turo scenos eskizą. Scenos dizainerė buvo pati Lady GaGa, kuriai padėjo jos kūrybinė komanda „Haus of Gaga“. Scena pabaigta maždaug po kelių mėnesių, kurioje vaizduojama gotikinio stiliaus pilis su apžvalgos bokštais, painiais drožiniais ir milžinišku podiumu, kuris skirtas bendravimui su publika. Teritoriją ribojamą podiumo Lady Gaga įvardijo „Monstrų duobė“. Į šią teritoriją galės patekti „mažieji monstriukai“, kurie prie arenos vartų lauks visą naktį. Kiekvieną vakarą „Haus of Gaga“ pasirinks fanus iš „monstrų duobės“ susitikimui su pačia atlikėja. Koncertiniam turui yra sukurtos 4 tokios pačios scenos. Kol atlikėja koncertuos viename mieste, kitame mieste jau bus pradedami scenos įrengimo darbai, nes šią sceną pastatyti trunka maždaug 4 – 5 dienas. Atlikėją į gastroles lydės 60 vilkikų ir 30 autobusų, kuriuose bus gabenama sceninė įranga ir atlikėjos sceniniai drabužiai, kuriuos kūrė vieni garsiausių mados namų pasaulyje, tokie kaip „Armani“ ir „Versace“.
Lady Gagos kuriami kvepalai – „tamsūs kaip pati šlovės siela, tačiau vos susilietę su oru tampa nematomi“. Atlikėja apie kvepalus socialiniame tinkle „Twitter“ prakalbo po to, kai internete pasirodė jos kvepalų nuotraukos. Atlikėja parašė: „Atrodo, jog kažkas internete nutekino mano kvepalų nuotraukas. Ak jūs, mados redaktoriai, man net niežti rankos“. Tuomet dainininkė pati paskelbė juodojo kvepalų buteliuko ir dėžutės nuotraukas. Kaip teigiama ant pakuotės, „Fame“ kvepia: nuodingosios vaistinės šunvyšnės ašaromis, sudaužyta tigrinės orchidėjomis širdimi, driekiasi intensyvaus, į dulkes sutrinto abrikoso aromato šleifas, juntama šafrano ir medaus užuomina.
thumb|left|Lady Gaga [[ArtRave: The Artpop Ball turo metu 2014 m.]] thumb|Lady Gaga, koncerto „ArtRave: The Artpop Ball“ metu 2012-ųjų metų sausio mėnesio pradžioje interviu su „MTV“ atskleidė, kad naujasis albumas bus išleistas 2013 metų pavasarį. Taip pat, pasakė kad įrašinėjimo darbai jau yra pradėti. Šį studijinį albumą išleis įrašų kompanija „Interscope Records“, taip pat įrašų kompanijos „KonLive“ ir „Streamline“. Dainų autorė ir prodiuserė smulkesnes detales apie būsimąjį albumą, savo socialinio tinklalapio „Twitter“ paskyroje, žadėjo atskleisti 2012-ųjų metų rugsėjo mėnesį. Taip pat tą patį mėnėsį tris stulbinančios sėkmės sulaukusius dainų rinkinius jau pristačiusi atlikėja, žadėjo paskelbti naujausio disko pavadinimą. Pirmasis „ARTPOP“ singlas turėtų pasirodyti jau rugpjūčio 19, o visas albumas bus išleistas lapkričio 11 dieną. Pirmasis singlas iš albumo – „Applause“. Dainą parašė Lady Gaga ir prodiuseris DJ White Shadow. Singlas „Applause“ Jungtinių Valstijų radijo eteryje pasirodė 2013 m. rugpjūčio 12 dieną. . „Venus“ – antrasis singlas iš trečiojo studijinio albumo „Artpop“. Daina „Venus“ išleista 2013 metų spalio 27 dieną. Apie antrojo singlo išleidimą, atlikėja paskelbė savo socialinio tinklalapio paskyroje „Twitter“ : „Antrasis singlas #VENUS pasauliniu mastu bus išleistas 2013 m. spalio 27 d. Nuleiskit savo disko rutulius. #TAKEMETOYOURPLANET #TAKEMETOYOURLEADER #TAKEMETOYOURVENUS“. . Lady Gaga tame pačiame tinklalapyje prašė savo gerbėjų, kad padėtų apsaugoti singlą nuo nutekėjimo į internetą anksčiau laiko. Toks įvykis įvyko su pirmuoju singlu iš albumo „Applause“, kai į internetą daina nutekėjo rugpjūčio 12 d., nors turėjo būti išleista rugpjūčio 19 d.
2015–dabar: Amerikietiška siaubo istorija ir Joanne
2015 m. vasario mėnesį Lady Gaga susižadėjo su aktoriumi Taylor Kinney. Per 87-uosius Akademijos apdovanojimus ji atliko dainų pynę iš filmo „Muzikos garsai“. Po pasirodymo atlikėją sveikino šiame filme vaidinusi aktorė Julie Andrews, kuri atliko Maria von Trapp vaidmenį. Lady Gaga atidarė 2016 m. Europos žaidynes Baku mieste, Azerbaidžane, atlikdama Džono Lenono dainą „Imagine“. Dainininkė ir Diane Warren parašė dainą „Til It Happens To You“, kuri yra „The Hunting Ground“ albume, kuri pelnė Satellite apdovanojimą už originalią dainą ir buvo nominuota Oskarui toje pačioje kategorijoje. 2015 m. spalio 2 d. atlikėja kartu su Nile Rodgers išleido dainą „I Want Your Love“, kurios klipas buvo skirtas Tom Ford 2016 pavasario drabužių kolekcijos pristatymui. Klipą kūrė ir režisavo fotografas Nick Knight. 2016 m. atlikėja pelnė daug apdovanojimų už 2015-uosius metus: metų dainų autorė Contemporary Icon Awards apdovanojimuose, jaunoji artistė National Arts Awards apdovanojimuose, ir tapo 25-ąja pasaulyje, ir trečiąja dainininke moterų kategorijoje, uždirbusia 59 milijonus JAV dolerių. 2015 m. atlikėja taip pat tapo „Billboard“ metų moterimi.
Gaga vaidino „Amerikietiškoje siaubo istorijoje“ 5-ajame sezone, kuris buvo transliuojamas nuo 2015 m. spalio iki 2016 m. sausio. Ji vaidino Elizabeth'ą, kuri buvo viešbučio valdytoja. Nepaisant įvairios kritikos už pasirodymą seriale,  ji laimėjo Auksinį gaublį geriausios aktorės kategorijoje 73-iuosiuose Auksinio gaublio apdovanojimuose. 2016 m. sausio mėnesį Lady Gaga buvo pakviesta dirbti žurnale „V“. Jai buvo suteikta galimybė išleisti 99 žurnalus, su 16 skirtingų viršelių. Už tai ji gavo metų redaktorės apdovanojimą Los Andželo mados apdovanojimų ceremonijoje. 2016 metų vasario 7 dieną atliko JAV Himną per 50-ąją supertaurę. Tais pačiais metais Lady Gaga Grammy apdovanojimų metu pagerbė neseniai mirusį David Bowie, atlikdama jo dainų popuri. Prie pasirodymo dirbo kartu su kompanija „Intel“ ir atlikėju Nile Rodgers. Taip pat per 88-uosius Akademijos apdovanojimus dainininkė atliko „Til It Happens To You“ dainą, skirtą žmonėms, patyrusiems seksualinę prievartą.
2016 m. rugpjūčio mėn. buvo patvirtinta, kad Lady Gaga vaidins filme „Taip gimė žvaigždė“, kurį režisuos amerikiečių aktorius Bradley Cooper, ir kurs muziką šiam filmui. Filmavimas truko iki 2017 m. Jos penktasis studijinis albumas „Joanne“ buvo išleistas 2016 m. spalio 21 d. Šio albumo pirmuoju singlu tapo „Perfect Illusion“, kuris buvo pristatytas rugsėjo 9 d. Tais pačiais metais buvo patvirtinta, kad atlikėja vėl sugrįš į „Amerikietiškos siaubo istorijos“ filmavimo aikštelę, kur bus filmuojamas 6 sezonas – Roanoke. 2016 m. rugsėjo mėn. NFL patvirtino, kad Lady Gaga pasirodys finalinių rungtynių, kurias žiūri milijonai žiūrovų, pertraukos metu vasario 5 d. Jos pasirodyme 300 bepiločių skraidyklių išsirikiavo sudarydamos žybsinčią Amerikos vėliavą danguje virš NRG stadiono Hiustone. Jungtinėse Amerikos Valstijose pasirodymas pritraukė 117,5 mln. žiūrovų ir tapo labiausiai žiūrėtu pasirodymu Amerikos istorijoje per visas platformas. 2017 m. vasario 28 d. Lady Gaga savo „Twitter” paskyroje paskelbė, jog ji tais pačias metais pakeis besilaukiančią atlikėją Beyonce ir pasirodys JAV festivalyje „Coachella“ kaip pagrindinė atlikėja. Nuo pat 1999 m. šis 2017 m. festivalis buvo daugiausiai žmonių aplankytas – daugiau nei 125 000 per dieną.
Koncertiniai turai
Koncertiniai turai
Apdovanojimai
Iš viso Lady Gaga buvo nominuota 425 tarptautiniams apdovanojimams, iš kurių laimėjo net 240.
Meškinė (Rokiškis)
Meškinė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Rokiškio, prie kelio.
Giovanni Paolo Panini
thumb|160px|Džiovanis Paolo Paninis thumb|160px|Romos [[Panteonas|Panteono interjeras]]
Lietuvos dailės muziejus turi Paninio paveikslų, kapričes „Senovės Romos griuvėsiai su triumfo arka“ ir „Senovės Romos griuvėsiais su Centijaus piramide“.
Biografija
Iš pradžių Paninis mokėsi scenos dizaino savo gimtajame Pjačenzos mieste. 1711 m. persikėlė į Romą, kur kartu su Benedetto Luti studijavo piešimą. Kaip tapytojas, Paninis labiausiai žinomas už Romos vaizdus, kuriuose didžiausią dėmesį skyrė istorinėms miesto vietovėms.
Vėliau pats dėstė Accademia di San Luca ir Académie de France meno akademijose. Paninis turėjo didelės įtakos Jean-Honoré Fragonard, Antonio Joli, Canaletto ir Bernardo Bellotto kūrybai.
Mirė 1765 m. spalio 21 d. Romoje.
Priedinis nervas
Priedinis nervas – galvinių nervų XI poros motorinis (judinamasis) nervas. Jis susidaro iš dviejų šaknelių – nugarinės ir galvinės. Nugarinės šaknelės skaidulos prasideda nugaros smegenyse. Per pakauškaulio didžiąją angą ši šaknelė įeina į kaukolės ertmę. Galvinė šaknelė prasideda iš IX ir X nervų judinamojo branduolio. Ji kaukolėje susijungia su nugarine šaknele į vieną kamieną, kuris išeina į kaklą. Šis nervas inervuoja trapecinį ir galvos sukamąjį raumenį.
Hermano Zudermano ąžuolas
left|120px thumb|right|220px|Hermano Zudermano ąžuolas
Hermano Zudermano ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 2005 metais paskelbtas valstybės saugomu objektu. Auga Šilutės rajono Šilutės seniūnijoje, Šilutės miškų urėdijos, Žalgirių miške (15 kv., 23 skl.), Nemuno deltos regioninio parko teritorijoje. Pavadintas iš Šilutės krašto kilusio vokiečių rašytojo ir dramaturgo Hermano Zudermano garbei.
Apie medį
Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Trikamienis. Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 462 cm, aukštis – 17,6 m, medžio lajos aukštis – 11,6 m.
Apeikytė
Apeikytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Apeikienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Apeikis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Madagaskaras (filmas)
Madagaskaras  – 2005 m. JAV animacinis filmas, kino teatruose pasirodė 2005 m. gegužės 27 d. Filme pasakojama apie Niujorko zoologijos sodo gyvūnus.
Siužetas
Veiksmas prasideda pingvinams nusprendus pabėgti iš zoologijos sodo į laukinę gamtą. Kai jie išsikasa tunelį, atsiduria zebro Marčio aptvare. Jie netyčia pasako apie savo planus zebrui. Šis taip pat nutaria sprukti į laukinę gamtą. Martis pabėga iš zoologijos sodo. Jo draugai liūtas Aleksas, begemotė Glorija ir žirafa Melmanas išsiruošia jį sustabdyti. Tačiau Niujorko geležinkelio stotyje juos sulaiko už gyvūnų priežiūrą atsakingi darbuotojai ir nusprendžia juos išsiųsti į laukinę gamtą. Gyvūnai uždaromi į dėžes ir sukraunami į laivą. Tačiau pingvinams pavyksta užgrobti laivą. Dėžės su liūtu, zebru, žirafa ir begemote iškrenta į jūrą. Jūros bangos dėžes išmeta į Madagaskarą, kur draugai susitinka. Jie nusprendžia, kad ten San Diegas, o vėliau nusprendžia apžiūrėti vietovę. Džiunglių gilumoje veikėjai susitinka su lemūrais, kurie iš pradžių jų išsigąsta. Tačiau kai lemūrus užpuola fosos (vilkai), liūtas juos nubaido ir lemūrai bando su jais susidraugauti. Bet Aleksas, jau pamiršęs mėgstamo kumpio skonį, bando atsikąsti Marčio. Liūtas supranta, kad tapo pabaisa ir stengiasi atsiskirti nuo kitų. Tačiau pavojaus akimirką jis išgelbėja zebrą nuo fosų. Zebras ir liūtas vėl tampa draugais. Filmo pabaigoje jiems su žirafa ir begemote atsiranda galimybė grįžti laivu į Niujorką.
Rytas (Voterberis)
Rytas – JAV lietuvių savaitraštis, leistas 1896–1898 m. Voterberyje.
Istorija
Redaktoriai-leidėjai kunigas J. Žebrys, Petras Saurusaitis. Išėjo 46 numeriai.
Šalteniai (reikšmės)
Šalteniais vadinami kaimai:
Apel
Apel − pavardė.
Corina Casanova
thumb|Corina Casanova Korina Kazanova (g. 1956 m. sausio 4 d. Ilanze, Graubiundene, Šveicarija) – šveicarų teisininkė, tarnautoja, Šveicarijos konfederacijos kanclerė.
Biografija
1977 m. baigė abitūrą ir iki 1982 m. studijavo teisę Fribūro universitete, teisės licenciatas.
Nuo 1984 m. advokatė Graubiundeno kantone. Po to dvejus metus dirbo buvusio Šveicarijos Aukščiausiojo Teismo pirmininko Giusep Nay advokato kontoroje. Dirbo teisininke viešajame valdyme. Nuo 2002 m. Bundesrato paskirta Šveicarijos užsienio reikalų ministerijos generalinio sekretoriaus pavaduotoja. 2005 m. rugpjūtį Korina buvo išrinkta į vicekanclerės postą Šveicarijos Federalinėje Asamblėjoje. 2007 m. gruodį, šioje Asamblėjoje ji tapo kanclere.
Kazanova yra Krikščionių Demokratų partijos narė.
Lamermjūro kalvos
thumb|250px|right|Lamermjūro kalvos thumb|250px|right|Lamermjūro kalvos Lamermjūro kalvos  – kalvos pietų Škotijoje, sudarančios gamtinę ribą tarp Lodiano ir Borderso.
Lamermjūro kalvos užima dabartinių Rytų Lodiano ir Borderso sričių teritorijas, driekiasi nuo Gala Water upės iki St. Abb’s Head kyšulio. Žemės tradiciškai naudojamos kaip avių ganyklos.
Kalvos nėra labai aukštos, aukščiausi taškai yra Meikle Says Law (535 m) ir Lammer Law (528 m), tačiau gana stačiais šlaitais. Neturi natūralių perėjų, todėl sudaro rimtą barjerą tarp Edinburgo ir Borderso. left|thumb|250px|left|Lamermjūro kalvos 2009/2010 m. žiemą Kalvas kerta vienintelis didelis kelias (A68), kuris driekiasi Soutra Hill kalvos šlaitu tarp Lauder miesto ir Pathhead kaimo ir kuris žiemą neretai būna nepravažiuojamas dėl sniego. Pagrindinis kelias (A1), jungiantis Edinburgą su Anglija, vengia kalvų ir apeina jas jūros pakrante.
Geležies amžiaus White Castle piliakalnis Rytų Lodiane buvo įrengtas votadinių genties protėvių.
Du kalvynai Naujojoje Zelandijoje (Lammermoor Range ir Lammerlaw Range) yra pavadinti pagal Lamermjūro kalvas bei jų antrą pagal aukštį jų viršūnę.
Antoaneta Stefanova
Antoaneta Stefanova (g. 1979 m. balandžio 19 d. Sofijoje) – bulgarų šachmatininkė, dešimtoji istorijoje pasaulio moterų klasikinių šachmatų čempionė (2004–2006 m.). Pasaulio moterų greitųjų šachmatų čempionė (2012). Europos moterų šachmatų čempionė (2002). Vyrų didmeistrė nuo 2003 m.
Vaikystė
Kai jai tebuvo ketveri metukai, tėvas Andonas Stefanovas pamokė kaip žaisti šachmatais. Mergaitė greitai tobulėjo ir būdama septynerių – laimėjo Sofijos moterų šachmatų čempionatą.
Jaunystė
1992 m., būdama 13-kos, jau žaidė už Bulgarijos moterų rinktinę Manilos šachmatų olimpiadoje. Tais pat metais Antonaeta Stefanova dalyvavo Rimavska Sobotoje vykusiame Europos jaunių šachmatų čempionate, kuriame, mergaičių iki 14 m. grupėje, užėmė 1-ąją vietą.
Komandinės šachmatų varžybos
Antoaneta Stefanova nemažai žaidžia komandinėse varžybose: šachmatų olimpiadose, Europos moterų komandinėse, Europos moterų šachmatų klubų taurės šachmatų varžybose bei kitose.
Moterų šachmatų olimpiados
Ji žaidė už Bulgarijos rinktinę vienuolikoje šachmatų olimpiadų: (1992–2014), išskyrus 2000). Per tą laikotarpį sužaidė 112 partijų ir surinko 72 taškus (+47, =50, -15), kas sudaro 64,3 % galimų taškų. Antoanetos Stefanovos pasiekimai atskirose moterų šachmatų olimpiadose.
Vyrų šachmatų olimpiados
Antoaneta Stefanova žaidė prie 2-os ats. lentos ir už Bulgarijos vyrų rinktinę Stambulo šachmatų olimpiadoje (2000), kur surinko 3 taškus iš 7 galimų (+2, =2, -3).
Europos moterų komandinis šachmatų čempionatas
Ji žaidė už Bulgarijos moterų rinktinę aštuoniuose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose: (1999–2013). Per tą laikotarpį sužaidė 61 partiją ir surinko 35½ taško (+21, =29, -11), kas sudaro 58,2 % galimų taškų. Antoanetos Stefanovos pasiekimai atskirose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybos
A. Stefanovos rezultatai atskiruose Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybose.
Pirmasis bandymas
Antoaneta Stefanova pasaulio moterų šachmatų čempionatuose pradėjo dalyvauti 1995 m. Kišiniovo moterų tarpzoniniame šachmatų turnyre. Pirmas bandymas šešiolikmetei bulgarei nebuvo sėkmingas: tarp 52 dalyvių, surinkusi 6,5 taško iš 13 galimų, ji liko 28-a ir į kandidačių mačus nepateko.
Antrasis bandymas
FIDE pakeitus moterų pasaulio šachmatų čempionato tvarką ir įvedus trumpuosius atkrentamuosius mačus, Antoaneta Stefanova dalyvavo 2001 m. Maskvoje surengtame moterų pasaulio šachmatų čempionate, tačiau nesėkmingai: pralaimėjusi antrajame rate 0 : 2, Nyderlandus atstovaujančiai Peng Džaogin, iš tolesnių varžybų iškrito.
Pasaulio moterų šachmatų čempionė
Trečias bandymas buvo sėkmingas. 2004 m. Elistoje surengtame pasaulio moterų trumpųjų atkrentamųjų mačų čempionato pusfinalyje, įveikusi M. Čiburdanidzę 1½ : ½, pateko į finalą, kur susitiko su Jekaterina Kovalevskaja iš Rusijos. Keturių partijų mačas baigėsi 2½ : ½ Antoanetos Stefanovos naudai ir ji tapo 10-ąja pasaulio moterų šachmatų čempione.
Titulo praradimas
Tačiau sekančiame 2006 m. pasaulio moterų šachmatų čempionate Jekaterinburge, jau antrajame rate, pagrindiniam dviejų partijų mačui pasibaigus lygiosiomis, po papildomų dviejų partijų, Antoaneta Stefanova pralaimėjo lenkei Ivetai Radzievič 1 : 3 ir neteko pasaulio čempionės titulo.
Tolesnės kovos dėl čempionės titulo
Netekusi titulo, bando jį atsikovoti, dalyvaudama pasaulio čempionato varžybose. A. Stefanova žaidė 2008 m. Nalčike, surengtame pasaulio moterų šachmatų čempionate, kur pasiekė aštuntfinalį, bet ten pralaimėjo švedei Pia Kramling ½ : 1½.
FIDE dar kartą, pakeitus čempionato tvarką, Antoaneta Stefanova dalyvavo 2010–2011 m. moterų Didžiojo prizo varžybose, tačiau bendroje įskaitoje užėmė tik 9 vietą.
2011–2012 m. vėl žaidė moterų Didžiojo prizo varžybose, tačiau bendroje įskaitoje liko 14-a.
Sėkmingiausias Antoanetos Stefanovos bandymas susigražinti pasaulio čempionės titulą buvo 2012 m., kai ji, pagal reitingą, pateko į atkrentamųjų mačų pasaulio moterų čempionatą Chanty Mansijske. Čia, antrajame rate, teko susitikti su buvusia pasaulio čempione Džu Čen, bet ji nesutriko ir įveikė ją 1½ : ½. Ji ir toliau žaidė sėkmingai bei pateko į finalą, kuriame pagrindinį keturių partijų mačą su Ana Ušenina, baigė lygiosiomis ir tik po papildomų partijų pralaimėjo jai 2½ :3½.
Nesisekė ir 2015 m. pasaulio čempionate Sočyje, į kurį pateko pagal  reitingo sąrašą. Pasiekusi trečią čempionato ratą, ji ½ : 1½ pralaimėjo Marijai Muzičiuk iš Ukrainos  ir iš čempionato teko trauktis.
Greitieji šachmatai
Antoaneta Stefanova sėkmingai gali žaisti ir greituosius šachmatus. Antai, 2012 m. gegužės 30–birželio 3 d. ji laimėjo Batumyje vykusį pasaulio moterų greitųjų (po 25 min.+10 sek.) šachmatų čempionatą (8,5 iš 11).
Europos moterų šachmatų čempionatai
Antoaneta Stefanova sėkmingai žaidžia Europos moterų šachmatų čempionatuose ir yra iškovojusi visų spalvų medalių: 2002 m. Varnoje vykusiame čempionate - aukso (+7, =4, -0). 2004 Dresdene - bronzos, 2007 m. Dresdene ir 2011 m. Tbilisyje - sidabro medalius.
Įvairios varžybos
2002 m. Haidarabade Antoaneta Stefanova sėkmingai žaidė pasaulio šachmatų taurės moterų varžybose, kur pasiekusi finalą, pralaimėjo kinei Siu Juhua ir užėmė 2-ąją vietą.
2008 m. ji laimėjo tarptautinį Krasnoturinsko „Šiaurės Uralo taurės“ turnyrą, kur be jos dar žaidė trys didmeistrės, tame tarpe buvusi pasaulio čempionė kinė Siu Juhua, trys tarptautinės meistrės ir viena moterų didmeistrė.
Šukiškiai
Šukiškiais vadinami kaimai:
Akmenė (Raseiniai)
Akmenė (arba Akmenė I) – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Šiluvos, prie kelio į Šaukotą. Apylinkėse prasideda Luknės intakas Sandrava. Prie kelio, ant Sandravos kranto, yra senkapių, kuriuose rasta VI−VIII a. dirbinių. Radiniai yra Kauno istorijos muziejuje. Greta senkapių guli Akmenės akmuo.
Etimologija
thumb|left|Šventasis [[Akmenės akmuo]]
Manoma, kad kaimui vardą davė šventas akmuo – vietos gyventojai tikėdavo, kad jis turi stebuklingų galių, glausdavo skaudamas vietas, prašydavo sveikatos, užtarimo ir paguodos.
Dovydiškiai (Kėdainiai)
thumb|left|250px|Dovydiškių telekomunikacijų bokštas nuo laukų
Paninis
Paninis  – apie VI a. pr. m. e. gyvenęs indų mokslininkas, sunorminęs sanskrito gramatiką. Gimė Puškalavatyje, Gandharos karalystėje. Apie jo gyvenimą praktiškai nežinoma nieko, „Pančatantroje“ minima, kad Paninis buvo užmuštas liūto.
Svarbiausias Paninio kūrinys – „Aštadhjaja“ ( – „aštuonios dalys“), kur surašyta sanskrito gramatika ir morfologija. Nors pats Paninis mini rėmęsis ankstyvesniais darbais (Unadisutra, Dhatupatha ir Ganapatha), jo gramatika laikoma esminiu darbu, skiriančiu vedų kalbą ir klasikinį sanskritą. Be to, „Aštadhjaja“ lingvistiniu požiūriu buvo pats pažangiausias darbas, panašūs lingvistiniai grupavimo metodai Europoje atsirado tik XX a. Gramatika po Paninio tapo vienu esminių hinduizmo mokslų, o „Aštadhjaja“ ir jos aiškinimai iki XXI a. tebėra vienas svarbiausių klasikinio išsilavinimo Indijoje pagrindų. XX a. Europoje plėtojantis struktūrinei kalbotyrai ir semiotikai Paninis buvo imtas laikyti formaliųjų gramatikos modelių, tarp jų formaliosios logikos, generatyvinės gramatikos ir matematinės kalbotyros, pirmtaku.
Moodle
Moodle (angl. Modular Object Orentiered Dynamic Learning Environment) – atvirojo kodo žiniatinklinė virtualaus mokymosi aplinka, suprojektuota padėti pedagogams organizuoti mokymosi kursus tinkle.
Moodle remiasi socialinio konstruktyvizmo teorija ir yra pripažinta, kaip pedagoginiu požiūriu viena lanksčiausių virtualaus mokymo aplinkų (VMA).
Tai PHP ir MySQL  (palaiko ir kitas duomenų bazes) pagrindu sukurta sistema. Programa turi modulinę struktūrą. Kiekvienas modulis papildo ją naujomis priemonėmis.
Girstis
Girstis (Giraitis) senovės lietuvių mitologijoje - giraitės dievas. Dievą mini M. Pretorijus, jis Girstį vadina miško dievu ir gretina su Silvanu. Analogškai kaip ir M. Pretorijus jį apibūdina ir J. Brodovskis, o P. Ruigys teigia, kad tai „pagonių miško dievas“ ir gretina su faunu, satyru. Vardas kildinamas nuo „giria“, „giraitė“.
Akmenė (Vilnius)
Akmenė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Savičiūnų.
Arūnas Karlonas
Arūnas Karlonas (g. 1979 m. sausio 15 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Domeikavos vidurinę mokyklą. 2001 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė viešąjį administravimą, bakalauras, 2003 m. magistras.
1999 m. draudimo agentas. 2000–2003 m. Kauno rajono Domeikavos seniūnijos seniūnas. 2003–2010 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Regioninės plėtros departamento direktorius. 2010–2015 m. Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros direktorius. Nuo 2015 m. Lietuvos Respublikos komercijos atašė Kinijoje ir Korėjai, Vietnamui, Mongolijai.
2003 m. ir nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Pervalkos švyturys
Pervalkos švyturys (arba Arklių švyturys, Žirgų rago švyturys) – švyturys Kuršių mariose, įrengtas ant nedidelės dirbtinės salos, prie Pervalkos, ties Arklių ragu. Švyturio aukštis 14 m.
Arūnas Karlonas
Biografija
Iki 2011 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai), nuo 2011 m. Darbo partijos narys.
Pervalkos švyturys
Švyturys veikia automatiškai – siunčia matomus baltus signalus, kurie yra matomi už 13 km. Pamatai akmens mūro, sienos kniedytų metalo lakštų, varpo formos skardinis stogas. Viduje – metaliniai laiptai ir apėjimo aikštelė su metaliniais turėklais.
Arūnas Karlonas
Biografija
Vytauto Didžiojo universiteto tautinių šokių ansamblio „Žilvitis“ narys. Sutuoktinė Aušra.
Pervalkos švyturys
Istorija
Pastatytas 1900 m. lapkričio 27 d., buvo perstatytas 2 kartus – 1948 m. (saugumo sumetimais buvo įrengti metaliniai turėklai) ir 1960 m. (sala sutvirtinta betono blokais). 2006 m. buvo atliktas švyturio kapitalinis remontas.
Lietuvos katalikų bažnyčios kronika
thumb|right|250px|Leidinio viršelis
Lietuvos katalikų bažnyčios kronika (LKB kronika) – pogrindinis leidinys, leistas Lietuvoje 1972–1989 m. Pirmasis numeris pasirodė 1972 m. kovo 19 d. Leido „Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komitetui“ artimi kunigai, seserys vienuolės, pasauliečiai katalikai. Rašė apie katalikų persekiojimus ir diskriminaciją Lietuvoje, tikinčiųjų gyvenimą kitose sovietinėse respublikose, informavo pasaulio visuomenę apie tikrąją Bažnyčios ir tikinčiųjų padėtį Lietuvoje. Iki 1983 m. „LKB Kroniką“ redagavo kun. Sigitas Tamkevičius, SJ, vėliau perėmė kun. Jonas Boruta, SJ. Per 17 metų išėjo apie 81 „LKB kronikos“ numeris. „LKB kronika“ buvo verčiama į anglų, ispanų ir kitas kalbas bei platinama daugelyje katalikiškų kraštų.
Ištakos
Idėją leisti periodinį pogrindžio leidinį 1972 m. įgyvendino vienas Vilkaviškio vyskupijos veikliųjų kunigų sambūrių neoficialus vadovas kun. Sigitas Tamkevičius SJ, buvęs leidinio vyriausiuoju redaktoriumi bei jo leidimo pagrindiniu koordinatoriumi iki 1983 m., kai jį areštavo KGB. Norėdamas, kad naujasis leidinys būtų palaimintas Bažnyčios, kun. S. Tamkevičius SJ nuvyko į Nemunėlio Radviliškį (Biržų r.) pas tremtinį vyskupą Vincentą Sladkevičių, kuris, pritaręs sumanymui, pasiūlė leidinį pavadinti „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika“. Vadovaujant kun. J. Borutai SJ, „LKB Kronika“ buvo leidžiama iki 1989 m. prasidėjusio Atgimimo, jos leidimas nutrauktas pačių leidėjų sprendimu.
Rengimas ir platinimas
„LKB kronikos“ redagavimas buvo ne vien sunkus, bet vienas pavojingiausių užsiėmimų sovietų okupuotoje Lietuvoje. Vyriausiasis redaktorius bei leidimo pagrindinis koordinatorius nuo žurnalo leidybos pradžios iki arešto 1983 m. buvo kun. Sigitas Tamkevičius SJ. Pirmąjį numerį parengti padėjo Petras Plumpa, ses. Genovaitė Navickaitė. 1975 m. kun. S. Tamkevičiui SJ ėmė talkinti ses. Gerarda Elena Šuliauskaitė, kuriai ilgus metus teko didžiulis leidinio redagavimo bei rengimo darbo krūvis. Renkant medžiagą, kurios didžiąją dalį sudarydavo sovietinės valdžios vykdomo persekiojimo faktai, taip pat dauginant bei platinant leidinį talkindavo nemažas būrys kunigų, seserų bei pasauliečių. Žurnalą dvasiškai ir finansiškai rėmė šviesiausi Lietuvos bei išeivijos dvasininkai. XX a. 9-ojo dešimtmečio pradžioje grįžusi iš Sibiro, kur buvo kalinama šešerius metus, į „ LKB kronikos“ bendradarbių gretas vėl įsitraukė ses. Nijolė Sadūnaitė.
Publikacijų turinys
„LKB kronika“ yra išsamiausias dokumentų bei faktų apie sovietų valdžios persekiotą Bažnyčią rinkinys. Nors „LKB kronikos“ leidyba apima 17 metų laikotarpį, joje esama medžiagos ir apie ankstesnius Bažnyčios persekiojimo faktus. Pavyzdžiui, pateikiami kai kurių Lietuvos vyskupijų kunigų sąrašai, nurodant nuo 1940 m. nužudytus, areštuotus, lageriuose mirusius ir iš jų grįžusius kunigus. Minimi taip pat ir 1968–1969 m. rašyti kolektyviniai kunigų kreipimaisi dėl Bažnyčios padėties.
„LKB kronikos“ medžiagą sudaro: kreipimaisi ir pareiškimai dėl tikinčiųjų teisių varžymo; pranešimai apie priverstinę jaunimo ateizaciją; pranešimai apie valdžios kovą prieš pačią „LKB kroniką“, jos leidėjų bei talkininkų tardymus, kratas bei teismus; žinios iš vyskupijų pateikdavo konkrečius tikinčiųjų teisių pažeidimo faktus. Taip pat publikuojami kunigų ir tikinčiųjų pareiškimai bei kreipimaisi adresuoti tiek Bažnyčios vadovams, tiek tuometinei Respublikos ar SSRS valdžiai. Labai daug kreipimųsi adresuota įvairioms valdžios institucijoms, reikalaujant grąžinti tikintiesiems Vilniaus arkikatedrą, Klaipėdoje statyti naujas bažnyčias. Skyrelyje „Žinios iš vyskupijų“ aprašomi konkretūs tikinčiųjų diskriminacijos bei persekiojimo faktai. Aprašomi atvejai, kai dėl įsitikinimų žmonės (ypač pedagogai) buvo atleidžiami iš darbo. Dažnai informuojama apie valdžios pareigūnų sunaikintus kryžius žmonių sodybose.
Persekiojimai ir represijos
Pagrindinė „LKB kroniką“ persekiojusi institucija buvo KGB – TSRS Valstybės saugumo komitetas. 1973 m. KGB ėmėsi likviduoti slaptas religinės literatūros spaustuves. Lapkričio mėnesį įvykdytos kratos daugiau kaip 40 asmenų butuose. Buvo suimti „LKB Kronikos“ bendradarbiai: Petras Plumpa, Povilas Petronis, Jonas Stašaitis. 1974 m. suimami Virgilijus Jaugelis, Juozas Gražys, Nijolė Sadūnaitė, Antanas Patriubavičius. 1983 m. kun. Alfonso Svarinsko teisme buvo suimtas „LKB Kronikos“ redaktorius kun. Sigitas Tamkevičius SJ ir nuteistas 6 metams laisvės atėmimo ir 4 metams tremties.
''„1984 m. pavasarį į Permės lagerį atvyko tardytojas J. Urbonas ir pasikvietė pokalbiui. Po kurio laiko atsisuko į mane ir pasakė: „Jūs buvote „LKB Kronikos“ redaktorius“. Tikriausiai tikėjosi, kad būdamas nuteistas, prisipažinsiu. „Ar „LKB Kronika“ jau neina?“ – paklausiau. „Eina“, – išgirdau atsakymą, kuris buvo ne mažiau brangus kaip kalinio duona. O paskui informacija nutrūko iki 1988 m., kai būdamas Sibire sužinojau, kad per pačius sunkiausius saugumo siautėjimo metus „LKB Kroniką“ išlaikė gyvą kelios seserys vienuolės ir kun. Jonas Boruta SJ. Per 17 metų KGB nesugebėjo likviduoti „LKB Kronikos“, – tai iš tiesų stebuklas, kai žinai, kiek ši represinė mašina turėjo etatinių darbuotojų ir informatorių. ''
Skleidimas pasaulyje
„LKB kronikos“ reikšmė ypač didelė buvo užsienyje, leidinys informavo pasaulio visuomenę apie tikinčiųjų padėtį anapus totalitarinės sistemos uždangos. Lietuvoje „LKB Kronika“ dauginta palyginti nedideliais tiražais. Dėl intensyvaus KGB sekimo ir būtinos konspiracijos Lietuvoje „LKB Kronika“ negalėjo pasiekti labai plačių visuomenės sluoksnių. Vienas iš svarbiausių „LKB Kronikos“ leidėjų uždavinių buvo perduoti naujai išleistus numerius į Vakarus, dažniausiai į JAV, iš kur ji paplisdavo įvairiais žiniasklaidos kanalais. Sovietų okupuotos Lietuvos žmonės galėjo išgirsti „LKB Kronikos“ informaciją, skelbiamą per laisvojo pasaulio radijo stotis. Į užsienį patekusių numerių rašiniai buvo skaitomi per Amerikos balso, „Laisvės“, Vatikano radijo stotis. Anot arkivyskupo S. Tamkevičiaus pirmuosius „LKB Kronikos“ numerius jis perduodavo per Maskvos disidentus (S. Kovaliovą, A. Lavutą, T. Velikanovą, G. Jakuniną ir kt.) Čikagoje leidžiamam dienraščiui „Draugas“, vėliau Lietuvių katalikų religinės šalpos (LKRŠ) organizacijai. Kun. Kazimieras Pūgevičius nuo antrojo „LKB Kronikos“ numerio pradėjo versti ją į anglų kalbą. Jo iniciatyva visi „LKB Kronikos“ numeriai buvo išleisti 1000 egz. tiražu ir išsiuntinėti į Europą, Šiaurės ir Pietų Ameriką ir Australiją, kur buvo susibūrę daugiau lietuvių.
Įvertinimas
2021 m. „LKB kronika“ įtraukta į UNESCO „Pasaulio atminties“ nacionalinį registrą.
Meškinė (Šakiai)
Meškinė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šiaudinės.
Oliver Kahn
Karjera
Pradėjo lankyti futbolo treniruotes savo gimtajame mieste 1976 metais, nuo 1977 metų žaidė Karlsruher SC jaunių komandoje, 1987 metais pateko į pagrindinę klubo komandą. Nuo 1990 metų žaidė Bundeslygoje ir per tris sezonus užsitikrino vieno geriausių lygos vartininkų reputaciją. 1993 m. spalį pakviestas į nacionalinę rinktinę, kaip atsarginis vartininkas pateko į 1994 metų pasaulio čempionatą, tačau pirmąsias rungtynes sužaidė tik 1995 metų birželio 23 d.
1994 m. perėjo į Miuncheno Bayern klubą, su kuriuo 1996 metais laimėjo UEFA taurę, 2001 metais tapo UEFA Čempionų Lygos nugalėtoju bei Interkontinentinės Taurės laimėtoju, 7 kartus tapo Bundeslygos čempionu, 5 kartus iškovojo Vokietijos Taurę bei 4 kartus Vokietijos Supertaurę. 2008 m. gegužės 17 d. O. Kanas paskelbė pasitraukiąs iš profesionalaus sporto.
3 kartus yra išrinktas pasaulio metų vartininku (1999, 2001, 2002), 4 kartus geriausiu Europos metų vartininku (1999, 2000, 2001, 2002), 2 kartus Vokietijos metų futbolininku, 5 kartus Bundeslygos geriausiu vartininku. 2002 metais laimėjo Adidas Aukso Kamuolį kaip geriausias pasaulio čempionato žaidėjas bei Jašino Prizą kaip geriausias 2002 metų pasaulio futbolo čempionato vartininkas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1995 m. birželio 23 d. Pakviestas žaisti, tačiau pirmosiose šešeriose rungtynėse rinktinės vartus saugojo pagrindinis vartininkas Jens Lehmann, ir tik paskutinėse rungtynėse dėl trečiosios vietos žaidė Kahnas, šiose rungtynėse praleidęs vieną įvartį, septynis kartus apsaugojęs vartus. 2006 m. liepos 9 d. paskelbė, kad baigia karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Išsiskyręs, turi du vaikus.
Virkaliai (Polikarpovas)
Virkaliai (, nuo 1938 m. liepos 16 d., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Polikarpovas, ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–1993 m. Kamenskojės apylinkės kaimas.
Spiderbait
Spiderbait – Australijos roko grupė, susikūrusi 1991 metais. Grupė populiariausia gimtinėje, kur jų 2 albumai iš 10 pateko į top dešimtuką bei kiti trys į albumų top 40. Didžiausio populiarumo susilaukė su koveriu Black Betty, kuris užėmė pirmą vietą Australijos tope.
Pomeranijos kunigaikštystė
Pomeranijos kunigaikštystė (,, XII a. – 1637 m.) – istorinė kunigaikštystė Pomeranijoje, pietinėje Baltijos jūros pakrantėje, kurią valdė Grifinai (Pomeranijos kunigaikščiai). Kunigaikštystė atsirado iš pamarėnų kunigaikščio Vartislavo I valdų. Vėliau buvo prijungta Šlavės ir Štolpo žemė 1317 m., Riugeno kunigaikštystė 1325 m., Lauenburgo ir Biutovo žemė 1455 m. Vienu metu prie kunigaikštystės buvo prijungtas Noimarkas, Ukermarkas, Užpėnėnų žemės, Meklenburg-Štrelico kunigaikštystė.
Ilgą laiką Pomeranija buvo vasalai: Lenkijos 1122–1138 m., Saksonijos kunigaikštystės 1164–1181 m., Danijos 1185–1227 m. Šventosios Romos imperijos 1181–1185 ir 1227–1806 m. Kartais Pomeranija būdavo Brandenburgo markgrafų vasale. Daugumą laiko Pomeranija buvo padalinta, valdoma skirtingų Grifinų šeimos atšakų. Po paskutinio Pomeranijos kunigaikščio mirties Pomeraniją pasidalino Brandenburgas-Prūsija ir Švedija. Vėliau Švedijos ir Prūsijos karaliai tapo Šv. Romos imperijos Reichstago nariais kaip Pomeranijos kunigaikščiai.
Kilmė
290px|thumb|Pilis Pomeranijos kunigaikščių, [[Ščecinas]] Štolpo (dab. Slupskas) ir Šlavės (dab. Slavnas) žemes valdė Ratiboras I ir jo palikuonys (Ratiboridai, Grifinų atšaka) iki Danijos okupacijos ir Ratiboridų išnykimo 1227 m.
1102–1109 m. Boleslovas kariavo Notecės ir Persantės apylinkėse. Pomeranijos kunigaikščių rezidencija Belgarde buvo užimta jau 1102 m. , Visa Pomeranija užimta 1112–1116 m., o žemės link Oderio 1119–1122 m., Ščecinas užimtas 1121–1122 m. žiemą.
Per užkariavimus daug pamarėnų žuvo, o jų žemės buvo nusiaubtos, Pomeranijos kunigaikščiai tapo Boleslovo vasalais.
Lenkijos įtaka išnyko kitą dešimtmetį. 1135 m. Boleslovas pripažino Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Lotaro III viršenybę, o mainais gavo Pomeranijoje užimtas valdas ir nenugalėtą Riugeno kunigaikštystę kaip feodą. Vartislavas I irgi pripažino imperatorių savo valdovu. Mirus Boleslovui III lenkų valdžia Pomeranijoje baigėsi ir dėl srities pradėjo varžytis Danija ir Šventoji Romos imperija.
Tuo metu Vartislavas sugebėjo užimti dideles teritorijas į vakarus nuo Oderio, kur gyveno slavai luticai, nusilpę nuo ankstesnių karų, ir įtraukė jų žemes į Pomeranijos kunigaikštystę. Jau 1120 m. jo valdos į vakarus tęsėsi iki žemių prie Ščecino įlankos ir Pėnės upės. Po kelerių metų užimtas Deminas, Guzkovo kunigaikštystė ir Volgastas.
Pagrindinė Vartislavo ekspansija į luticų teritoriją vyko tarp dviejų Oto Bambergiečio ekspedicijų 1124 ir 1128 m. Pagauti luticai, jų pinigai, drabužiai ir gyvuliai buvo padalinti tarp nugalėtojų. Po jų užkariavimo Vartislavo kunigaikštystė driekėsi tarp Greifsvaldo įlankos šiaurėje, Gustrovo vakaruose, Kolobžego rytuose ir tikriausiai Hafelio ir Šprė upių pietuose.
Šios valdos nebuvo lenkų vasalės, bet imperatoriaus Lotaro III valia buvo Šiaurės markos markgrafo Albrechto Lokio, pasišventusio slavų priešo, „globoje“. Taigi vakarinės teritorijos padėjo Vartislavui tapti labiau nepriklausomu nuo lenkų kunigaikščių. Jis buvo ne vienintelis čia grobiantis žemes: Boleslovas III per Pomeranijos kampaniją įsiveržė į Miurico apylinkes 1120–21 m., kol grįžo pavergti Vartislavą. 1114 m. Lotaras III buvo pradėjęs didelį karą prieš luticus, bet jie buvo sunaikinti 1228 m. Be to čia kelis kartus buvo įsiveržę danai, atvykę Baltijos jūra ir Pėnės, Uekerio upėmis. Saksai, pamarėnai, danai buvo sąjungininkai ar priešai šioje kovoje. XII a. Pomeranijos kunigaikščiai ten įsitvirtino, bet vietovės buvo nusiaubtos.
Pirmąkart pamarėnus bandyta krikštyti, kai juos užkariavo Boleslovas III Kreivaburnis. 1122 m. ispanų vienuolis Bernardas atvyko į Voliną su vertėju, bet pamarėnai nebuvo sužavėti ir jį išmetė iš miesto. Vėliau jis tapo Lebuso vyskupu.
Po to Boleslovas III kreipėsi į Otą Bambergietį ir šis pakrikštijo pamarėnus 1124–1125 m. per pirmą vizitą. Oto strategija skyrėsi nuo Bernardo: šis keliavo kaip vargšas ir nežinomas vienuolis, o turtingą ir garsų Otą lydėjo 20 kunigų iš jo vyskupystės, daugybė tarnų, 60 karių, kuriuos suteikė Boleslovas. Be to buvo gabenama daug dovanų ir išteklių. Atvykęs į Pižicę, Otas įtikino pamarėnus, kad jo tikslas ne praturtėti jų sąskaita, o platinti krikščionybę, kuri apsaugotų juos nuo Dievo bausmės, kuri įgydavo lenkų formą. Šis planas pavyko, jį parėmė ir pamarėnų kilmingieji, kurių dalis buvo išauginta krikščioniškomis tradicijomis kaip Vartislavas I, rėmęs Oto misiją. Daug pamarėnų buvo pakrikštyta aplankytuose miestuose.
Otas Bambergietis grįžo 1128 m., pakviestas Vartislavo I ir remiamas Lotaro III, kad apkrikštytų luticus, prijungtus prie Pomeranijos kunigaikštystės, sutvirtinti tikėjimą Ščecine ir Voline, kur paplito erezijos. Vakarų Pomeranijoje jis liepė nugriauti šventyklas Giuckove ir Volgaste, jų vietoje pastatė Šv. Mykolojaus ir Šv. Petro bažnyčias. Uzedome susirinkę kilmingieji priėmė krikščionybę 1128 m. birželio 10 d. Otui suteiktas apostolus gentis Pomeranorum titulas, popiežius Klemensas III jį paskelbė šventuoju 1189 m., o Pomeranijoje jis garbintas net po reformacijos.
1140 m., praėjus metams po Oto mirties, įkurta Pomeranijos vyskupystė, tiesiogiai pavaldi Šventajam sostui. Adalbertas Pomeranietis, Oto vertėjas ir padėjėjas, tapo pirmu vyskupu. Tiesioginis pavaldumas popiežiui sužlugdė Magdeburgo ir Gniezno archivyskupų, spaudusių Otą priskirti naują vyskupystę jų valdoms, planus. Vyskupystės centras buvo Volinas, vėliau Grobės abatija Uzedomo saloje 1150 m. ir Kaminas po 1175 m. Kai 1188 m. popiežius pripažino vyskupystės centro perkėlimą, ji pradėta vadinti Kamino vyskupyste.
Vokiečių atvykimas (Ostsiedlung)
Nuo XII a. į Pomeraniją pradėjo keltis vokiečiai. Šis procesas vadinamas Ostsiedlung ir paveikė Rytų ir Centrinę Europą. Išskyrus kašubus ir slovincus, vendai buvo asimiliuoti. Tuo metu buvo įkurta dauguma dabartinių miestų ir kaimų.
Prieš vokiečių atvykimą Pomeranija buvo retai apgyvendinta. Kalvos į pietus nuo pajūrio regiono buvo ypač tuščios. Karai ir danų atakos ištuštino ir pajūrį. XIII a. pradžioje buvo tik izoliuotos vokiečių gyvenvietės, vienuolynus valdė vokiečiai ir danai.
Vokiečiai masiškai kėlėsi XIII a. pirmojoje pusėje. Vokiečių kėlimasis buvo įprastas procesas visoje Centrinėje Europoje. Jį skatino vienuolynai ir kilmingieji, kad padidintų savo pajamas. Taip pat buvo tikimasi, kad atvykėliai išplatins krikščionybę tarp eilinių žmonių. 1227 m. danai pasitraukė iš beveik visos Pomeranijos, į ją pradėjo kėsintis Meklenburgas, Brandenburgas ir Henrikas I Silezietis. Vokiečių atvykimas nestabdė kitų Pomeranijos kaimynų ekspansijos.
Huarmėjaus provincija
Huarmėjaus provincija  – provincija Peru, Ankašo departamento pietvakarinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardų. Sostinė – Huarmėjus.
Pomeranijos kunigaikštystė
Vokiečių atvykimas (Ostsiedlung)
Vokiečiai turėjo paklusti kitokiems įstatymams nei slavai.
Huarmėjaus provincija
Apygardos
thumb|left|240px|Kočapečio miestelis
Pomeranijos kunigaikštystė
Vokiečių atvykimas (Ostsiedlung)
Vokiečiai kūrėsi Štafenhagene ir Pižicėje apie 1240 m., Guckove, Jarmene apie 1250 m., Kamine, Naugarde, Masove – 1260 m. Uekermiundė ir Oderio žiotys apgyvendintos apie 1260 m., bet Ščecino įlankos miškai liko nepaliesti. Penestromo apylinkėse vietiniai slavai gyveno vokiečių gyvenvietėse, kurios atsirado apie 1260 m.
Pomeranijos miestai, įstoję į Hanzos sąjungą, veikė nepriklausomai nuo kunigaikščio ir kartais net prieš jo interesus. Galingiausi miestai buvo Štralzundas, Greifsvaldas, Ščecinas. Didelę įtaką turėjo Deminas, Anklamas ir Kolobžegas. Prieš Štralzundo sutartį 1370 m. ir valdant Erikui Pamarėnui Hanzos miestai kariavo su Danija dėl Baltijos jūros valdymo. Dalis Pomeranijos kilmingųjų piratavo prieš Hanzos laivus. Barnimas VI, Pomeranijos-Volgasto valdovas, ne tik pats piratavo, bet ir suteikė prieglobstį Vitaliečiams.
Pomeranija-Deminas ir Pomeranija-Ščecinas (1155–1264 m.)
1155 m. Pomeranija buvo padalinta į Pomeraniją-Deminą ir Pomeraniją-Ščeciną. Su trumpa išimtimi padalinimas truko iki 1264 m.
Vartislavas I buvo nužudytas tarp 1134 ir 1148 m. Štolpėje. Jo brolis Ratiboras I įkūrė Štolpės vienuolyną ir valdė jo žemes sūnėnų Bogislavo I ir Kazimiero I vardu. Po Ratiboro mirties 1155 m. broliai pasidalino Pomeraniją: Kazimieras valdė iš Demino, Bogislavas – iš Ščecino. Kolobžego apylinkės buvo valdomos bendrai. Po Kazimiero mirties 1180 m. Bogislavas tapo vieninteliu kunigaikščiu. Jis pripažino imperatoriaus Frydricho I Barbarosos viršenybę 1181 m. ir Danijos karaliaus Knuto VI 1185 m.
Mirus Bogislavui I, jo sūnūs Bogislavas II ir Kazimieras II buvo dar nepilnamečiai, tad jų vardu valdė Ščecino kaštelionas Vartislavas II. Dėl danų spaudimo jį pakeitė Riugeno princas ir danų vasalas Jaromaras I 1189 m. Riugeno kunigaikštystė buvo išplėsta į pietus Pomeranijos-Demino žemių. Kai mirė Bogislavas II (1219 m.) ir Kazimieras II (1220 m.), jų sūnūs Vartislavas III (Pomeranija-Deminas) ir Barnimas I (Pomeranija-Ščecinas) buvo nepilnamečiai. Vartislavo motina Ingardis Danė valdė iki jo pilnametystės 1225 m., o Barnimas pradėjo valdyti tik 1233 m. Pomeranija-Deminas prarado pietines ir vakarines sritis Brandenburgui, o likusi dalis atiteko Barnimui po Vartislavo mirties 1264 m.
XIII a. permainos
1185–1227 m. Pomeraniją ir beveik visą Baltijos jūros pietinį krantą valdė Danija. Tačiau Brandenburgas bandė užkariauti Pomeraniją ir trumpam užėmė Ščeciną. Danijai pralaimėjus Bornhoevedo mūšį 1227 m., ji prarado pietinį Baltijos krantą.
Tuo metu Pomeranija buvo padalinta: Vartislavas III savo dalį valdė iš Demino, o Barnimas I – iš Ščecino. Atsitraukus danams, Brandenburgas įsiveržė į Pomeraniją-Deminą. 1231 m. imperatorius Frydrichas II atidavė Pomeraniją Askanams, Brandenburgo markgrafui.
1235 m. danai užėmė Volgastą ir Deminą, bet buvo išvyti tais pačiais metais. Vartislavas 1236 m. Kremeno sutartimi pripažino Brandenburgo valdžią ir jam atidavė didžiąją savo kunigaikštystės dalį, t. y. Burg Štargardą ir jo apylinkes (vėliau Meklenburgas ir Meklenburgas-Štrelicas). Užpėnėnų žemės Brandenburgui atiteko jau anksčiau.
1250 m. Landino sutartimi Brandenburgas pripažino Pomeranijos valdovu Barnimą I mainais už Ukermarką. Nuo tada Brandenburgas plėtėsi į rytus. 1250–1252 m. markgrafai gavo pusę Lebuso žemės, Chinco žemę į šiaurę nuo Mietcelo upės. Branderburgas gavo Zantochą ir Drezdenką, o 1261 m. Myslibužą, o kitais metais – Cedyniją.
1264 m. Vartislavas III mirė, o jo pusbrolis Barnimas I pradėjo valdyti visą Pomeraniją. 1266 m. jis vedė Mechthildą, Oto III Brandenburgiečio dukrą.
Bogislavas IV prarado Bernšteiną ir Zinenburgą 1280 m.
Protestantų reformacija (1518–1534 m.)
Reformacija pasiekė Pomeraniją XVI a. pradžioje. Bogislavas X 1518 m. nusiuntė savo sūnų Barnimą IX studijuoti į Vitenbergą. Jis asmeniškai dalyvavo Martyno Liuterio mišiose 1521 m. Be to tais metais Johannes Bugenhagen, labiausiai nusipelnęs platinant protestantizmą Pomeranijoje, paliko Belbuko vienuolyną, kad studijuotų Vitenberge šalia Liuterio. Belbuke Buhenhageną rėmė Johann Boldewan, Christian Ketelhut, Andreas Knöpke ir Johannes Kureke. Johannes Knipstro, Paul vom Rode, Peter Suawe, Jacob Hogensee ir Johann Amandus taip pat prisidėjo prie protestantizmo platinimo Pomeranijoje. Procesas kartais nebuvo taikus, pasitaikydavo plėšimų ir padeginėjimų, nukreiptų prieš bažnyčią.
Nors Bogislavas X simpatizavo protestantams, uždraudė jų pamokslus prieš savo mirtį. Jo sūnus Jurgis I priešinosi reformacijai, ją rėmė Jurgio brolis Barnimas IX ir sūnus Pilypas I. 1531 m. mirus Jurgiui Landtagas Ščecine formaliai leido pamokslauti protestantams, jei tai nesukels neramumų. 1534 m. gruodžio 13 d. Trzebiatove susirinkę kilmingieji balsavo už reformacijos priėmimą. Bugenhagenas per kelis mėnesius paruošė naujus bažnyčios įstatymus.
Nors Pomeranija įstojo į Šmalkaldeno lygą, jos karuose aktyviai nedalyvavo.
Šaukėnai
Šaukėnai – miestelis Kelmės rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurę nuo Kelmės, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Šaukėnų Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1989 m., su XVIII a. barokiniais šventoriaus vartais, turinčiais kultūros paminklo statusą), medinė bažnyčios varpinė (XVIII a.), yra Šaukėnų vidurinė mokykla, biblioteka (nuo 1937 m.), paštas (LT-86043), kraštotyros muziejus (nuo 1999 m.), išlikęs XVIII a. Šaukėnų dvaras su parku. A. Jurgino sodyboje stovi koplytstulpis ir Pietos skulptūra (1900 m., restauruoti 1937 m.).
miniatiūra|left|Gatvė Šaukėnuose miniatiūra|left|Tvenkinys
Etimologija
Šaukėnai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas nuo asmenvardžio Šaukėnas. Liaudies etimologija teigia, kad miestelio pavadinimas kilęs iš žodžio „šaukti“.
Geografija
Miestelis įsikūręs prie Šonos ir jos intako Ilgos, netoliese teka Venta. Saugoma Šaukėnų pušis. Netoli Šaukėnų trykšta Svilės šaltiniai. Į šiaurę už 2 km nuo miestelio yra kelių ir  sankryža. Iš rytų pusės prie miestelio prieina Kurtuvėnų regioninis parkas.