cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Varnelis
Nusikaltimai ir bausmė
1992 m. liepos – gruodžio mėn. Šakių, Jurbarko, Kelmės, Šiaulių ir Raseinių raj. keliaudamas pėsčiomis nužudė 6 ir sunkiai sužalojo 3 vienkiemiuose gyvenusius senyvo amžiaus žmones bei juos apiplėšė. Gruodį Muniškių kaime (Kauno raj.) sulaikė vietos gyventojai, pažinę A. Varnelį iš tatuiruočių.
Teismas skyrė pakartotinę psichiatrinę ekspertizę. Utenos psichiatrinės ligoninės ekspertai pripažino pakaltinamu.
Nuteistas mirties bausme sušaudant. 1994 m. rugsėjo 28 d. nuosprendis įvykdytas.
Tapo penktuoju iš septynių asmenų, kuriems po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje buvo įvykdyta mirties bausmė.
Lydia Rabinowitsch-Kempner
Lidija Rabinovič-Kempner (1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune – 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos gydytoja, mikrobiologė.
Kurušas
Kurušas (osman., ) – nuo 2005 iki dabar Turkijos liros 1/100 dalis, iki 1844 m. – Osmanų imperijos piniginis vienetas, nuo 1844 m. iki maždaug 1980 m. – irgi 1/100 liros. Įvairiose Europos kalbose kurušus dažnai vadino piastrais.
Lydia Rabinowitsch-Kempner
Biografija
Gimė 1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune pasiturinčioje žydų šeimoje. Baigusi mokyklą Kaune išvyko studijuoti gamtos mokslus į Ciuricho universitetą. Vėliau mokėsi Berno universitete, kur 1894 m. tapo biologijos mokslų daktare. Baigusi mokslus išvyko dirbti į Berlyno infekcinių ligų institutą, tačiau būdama moteris negavo pakankamai laisvės vykdyti moksliniams tyrimamas, todėl išvyko į JAV, kur Filadelfijoje, kur dirbo Pensilvanijos moterų medicinos koledže, specializavosi bakteriologijoje, 1898 m. tapo profesore. Po kiek laiko grįžo į Berlyną, kur susipažino su būsimu vyru mediku Walter Kempner su kuriuo pradėjo dirbti Robert-Koch institute. 1903 m. persikėlė į Berlyno patologijos institutą, kur daug dėmesio skyrė tuberkuliozės tyrimams. 1904 m. nustatė, kad pieninės Meierei C. Bolle parduodamas pienas užkrėstas tuberkuliozės bacilomis. 1912 m. suteiktas profesorės titulas, per savo mokslinink4s karjerą parašė nemažai mokslinių straipsnių tuberkuliozės tematika. I pasaulinio karo metu dirbo chirurge. 1920 m. pradėjo dirbti Berlyno bakteriologijos institute. Naciams užėmus valdžią Vokietijoje 1934 m. buvo priversta išeiti į pensiją. Mirė 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne.
Kurušas
Istorija
Pradžioje Osmanų imperijoje kurušais vadino sidabrines Europos monetas, pvz., levendalerius vadino asadi-kuruš, reichstalerius – rijal-kuruš.
Kurušas kaip piniginis vienetas
Kurušai buvo įvesti 1688 m. pradžioje, valdant Suleimanui II. Tai buvo didelės sidabrinės monetos, maždaug lygios Prancūzijos ekiu. Kurušą sudarė 40 parų, o kiekviena para buvo lygi 3 akčėms. Kurušai turėjo pakeisti iki tol osmanų naudotas europines monetas.
XVIII a. ir XIX a. pradžioje bloginant monetas kurušo vertė menkėjo, kol galop jis virto bilono moneta, svėrusia mažiau kaip 3 g. Kurušo monetų masė buvo labai įvairi – nuo 26 iki 1,2 g.
Pirmųjų turkų kurušų, imtų kaldinti 1687 m., masė buvo 19,24 g, skersmuo 40 mm. .
1719 m. masė padidinta iki 26 g
1810 m. kurušo masė sumažinta iki 4,65 g (486 praba, skermuo 28 mm)
XIX a. pradžioje apyvartoje buvo 1 akčės, 1, 5, 10 ir 20 parų, 1, 2 ir 2½ kurušų monetos. Monetoms toliau prastėjant pasirodė ir 30 parų, 1½,5, 3, 5 ir 6 kurušų monetos. Prieš pinigų sistemos reformą monetų rinkinį sudarė biloninės 1, 10 ir 20 parų bei sidabrinės 1½, 3 ir 6 kurušų monetos.
Kurušas kaip liros dalis
thumb|100px|right|Dabartinė Turkijos 50 kurušų moneta thumb|left|300px|Dabartinės Turkijos kurušų monetos 1844 m. Turkijoje buvo įvesta auksinė lira, kurios 1/100 dalis buvo vadinama kurušu. 1900 m. kurušo monetos masė teliko 1,202 g Po 1916 m. reformos nustatyta, kad auksiniame kuruše yra 0,066147 g aukso. Sidabrinės 20 kurušų monetos masė buvo 19,965 g, 830 prabos. . Toks kurušas apyvartoje išbuvo iki maždaug 1980 m., kuomet jis pasidarė beprasmis dėl ryškios infliacijos.
Po 2005 m. sausio 1 d. Turkijos pinigų sistemos reformos, kurušu imta vadinti 1/100 naujosios liros dalį. Dabar kaldinamos 1, 5, 10, 25 ir 50 kurušų monetos (ir 1 liros moneta). 1 kurušo moneta žalvarinė, 5, 10 ir 25 kurušų – iš vario-nikelio lydinio, 50 kurušų moneta – bimetalinė. Visų monetų reverse – Atatiurko profilis.
Kipras
Kipre, kai jis priklausė Osmanų imperijai, irgi buvo naudojami kurušai. Graikai juos vadino, dgs. γρόσια, grosia).
Kai Kiprą ėmė valdyti Britų imperija, saloje imta naudoti Kipro svarą (dabar jį pakeitė euras), kurį sudarė 20 šilingų, o kiekvieną šilingą – 9 kurušai (kuruş / γρόσια / piastrai). Vėliau Kipro svaras buvo decimalizuotas, jį ėmė sudaryti 1000 milių, bet kipriečiai 5 milių monetą ir toliau vadino kurušu (γρόσι).
Macudairos audrašauklis
Macudairos audrašauklis (Oceanodroma matsudairae) – audrašauklinių (Hydrobatidae) šeimos jūrinių paukščių rūšis, kuri veisiasi Japonijai priklausančiose Ugnikalnių salose (Bonino salyno pietuose), žiemoja Indijos vandenyne.
Šių audrašauklių populiacija nėra skaitlinga, manoma, ją sudaro apie 20 tūkst. paukščių. Mokslinis vardas rūšiai suteiktas atminti japonų ornitologą Jorikiacu Macudairą.
Biologija
Macudairos audrašauklis yra endeminė rūšis Ugnikalnių salose, pietų Japonijoje. Jo perimviečių neabejotinai yra Pietų Ivo Džimos saloje, galbūt anksčiau buvo ir Šiaurės Ivo Džimoje. Šių paukščių pastebėta aplink Bonino salas, todėl, nepatvirtintais duomenimis, ten galėtų būti perimviečių.
Žiemoti skrenda į pietus, per pusiaują, galbūt į Timoro jūrą ties Australijos šiaurės vakarais, toliau traukia vakarų kryptimi į Indijos vandenyną, kur apsistoja aplink Seišelių salas ir į vakarus link Somalio ir Kenijos. Dalis paukščių gali žiemoti į šiaurės rytus nuo Naujosios Gvinėjos.
Gaston Alibert
Gaston Alibert (1878 m. vasario 22 d. – 1917 m. gruodžio 26 d.) – Prancūzijos fechtavimo sportininkas, olimpinis čempionas fechtavimo špagomis rungtyse.
Macudairos audrašauklis
Biologija
Paukštis yra 24–25 cm ilgio, išskleisti sparnai siekia 46–56 cm plotį, sveria vidutiniškai 62 g. Tai palyginti didelis audrašauklis, su ilga, iškirpta uodega, išreikštomis baltų plunksnų juostomis ant sparnų. Paukštis tamsus, tamsiai rudas, beveik juoda galva ir kaklu.
Gaston Alibert
Biografija
Paryžiuje vykusiose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo fechtavimo špagomis rungtyse. Vyrų varžybose Alibert užėmė 7-ą vietą.
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Alibert startavo savo antrose olimpinėse žaidynėse. Vyrų fechtavime špagomis prancūzas nugalėjo visus priešininkus ir tapo pirmuoju prancūzu pelniusiu auksą šioje rungtyje. Komandinėje špagų rungtyje kartu su Prancūzijos olimpine rinktine iškovotas aukso medalis.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
1999–2000 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
--
Šiaurinis fulmaras
Biologija
Šiaurinis fulmaras dydžiu panašus į sidabrinį kirą, sparnų mostas siekia apie 1 m. Skiriamos morfos pagal plunksnų apdarą: šviesi (balta galva, kaklas, apatinė kūno dalis, pilkšva viršutinė sparnų dalis, nugara ir uodega) ir tamsi (tamsiai pilkos ar rusvos plunksnos, sparnų galai kartais beveik juodi). Sutinkamos ir pereinamosios formos. Tamsesni paukščiai daugiausiai veisiasi Kurilų ir Komandoro, Jonos salų, Prano Juozapo Žemės kolonijose, šviesesni – Ochotsko jūros šiaurėje, Čiukčių pusiasalyje, Naujojoje Žemėje.
Peri ant stačių pakrančių uolų didelėse kolonijose, kurias gali sudaryti šimtai tūkstančių paukščių. Padeda vieną baltą kiaušinį. Jauniklis išsirita po 50–54 dienų, kurį maitina iki 75 dienų. Perėjimo metu paukštis aktyvus naktį, kitu laiku – dieną. Kelionių metu sutinkamas atviroje jūroje, pakrantėse, prie uostų. Neretai dideliais būriais, kartu su kirais, seka paskui žūklaujančius žvejybinius laivus. Maitinasi žuvimis, vėžiagyviais, kalmarais, planktonu, prie progos – gaišenomis. Grobį gali pasiekti panerdamas apie pusę metro.
Paukščio skrandžio liaukos gamina aliejų, sudarytą iš vaško esterių ir trigliceridų. Jis gali būti išpurškiamas per gerklę kaip priemonė apsiginti nuo plėšrūnų, nes suteršia jų plunksnas. Aliejus yra energijos turtingas maisto šaltinis ilguose skrydžiuose ar maitinant jauniklius. Taip pat prie snapo turi druskos liauką, išskiriančią perteklinės druskos tirpalą, susikaupiantį gyvenant druskinguose vandenyse.
Paukščio balsas – žemo tono kranksėjimas, daugiausiai girdimas kolonijose. Suerzintas demonstruoja šaižų riksmą.
Nepaisant populiacijos skaitlingumo, rūšiai pavojų kelia jūrų užterštumas plastiko šiukšlėmis, naftos dėmės šiaurės rytų Atlante, išlikusios medžiojimo tradicijos Aliaskoje, Grenlandijoje, Islandijoje, Svalbarde ir Farerų salose. Daug paukščių žūva žvejybiniuose tinkluose, kai kuriose kolonijose paukščių gyvenimą trikdo invaziniai žinduoliai (lapės, žiurkės, pelės).
Taksonomija
Šiaurinį fulmarą 1761 m. pirmasis aprašė biologas Karlas Linėjus pagal pavyzdį nuo Šiaurės poliaračio, Špicbergeno. Mokslinio vardo Fulmarus glacialis dalis sudaryta iš senovės skandinavų full – „bjaurus“ ir mar – „kiras“, reiškianti paukščio skrandžio aliejines išskyras ir jo panašumą su kirais; lotynų glacialis – „ledyninis“ reiškia paplitimą tolimojoje šiaurėje.
Skiriami 3 porūšiai:
Dziakavičų valsčius
Dziakavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dziakavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Juozapas Bžostovskis
Jozapas Bžostovskis(1692 m. vasario 2 d., Mikailiškėse – 1745 m. kovą, Volkolatoje, Vitebsko apskritis, Baltarusija) – Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1715 m.), Lietuvos raštininkas, Bistryčios ir Medilo seniūnas.
Biografija
Žymios bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo referento Jono Vladislovo Bžostovskio sūnus. Trakų vaivados Kiprijono Povilo Bžostovskio anūkas.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Pirmoji santuoka buvo su Liudvika Sadauskaite, turėjo sūnus: Livonijos vaivadą Stanislovą, Lietuvos didijį raštininką Povilą Ksaverą, Lietuvos Tribunolo maršalką Robertą ir dukterį Teresą. Antroje santuokoje su Barbora Pociejute gimė duktė Elena.
Tsongai
Tsongai, dar vadinami batsongais, vatsongais (Vatsonga) – Rytų ir Pietų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena pietiniame Mozambike, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Svazilande ir rytų Zimbabvėje. Populiacija – 5,3 mln. žmonių (XX a. pab.). Vartoja tsongų kalbą (bantų kalbų grupė). Dauguma tsongų išpažįsta tradicinius tikėjimus, apie trečdalis yra krikščionys (daugiausia katalikai).
Skirstosi į 6 grupes: ronga, hlanganu, džonga, bila, nvalungu ir hlengve. Kartais prie tsongų priskiriama čopių tauta. Dalis tsongų (šangaantsongai) yra zulų palikuonys, XIX a. 1 pusėje persikėlę iš Natalio. Apartheido laikais PAR tsongams buvo sudarytas Gazankulu bantustanas.
Pagrindinis tradicinis verslas – tropinė rankinė žemdirbystė (soros, manijokai, pupos, sorgas, jamsai, kukurūzai). Pardavimui augina kokospalmes (pajūryje), medvilnę, anakardžius. XX a. pab. daugelis tsongų persikėlė į PAR ir Zambijos pramoninius rajonus.
thumb|left|200px|Tsongų mergaitė
Tradiciniai patiekalai – košės, putros, bandelės su aštriu padažu, daržovės, vaisiai.
Santuoka patrilokalinė. Dalinasi į patrilinijines giminines grupes. Pripažįstama vado valdžia.
Tsongai turi gausią tautosaką (pasakos, priežodžiai ir kt.). Greitus šokius ndongo ir dažniausiai satyrinio turinio dainas lydi ksilofoninis ansamblis (čimbila). Daug tokių ansamblių tapo profesionaliais. Išvystyta medžio drožyba (kultinės figūrėlės), dekoruotų kalebašų gamyba. Tradicinei tikybai būdingas gamtos galių ir protėvių garbinimas.
Skalafjordas
thumb|right|250px|Skalafjordo papėdėje matomas Skipaneso kaimas Skalafjordas, dar žinomas kaip Kongshavnas  – didžiausias fjordas Farerų salose, stūksantis Eisturojaus saloje. Prie fjordo įsikūrę: Strenduras, Inan Glyvuras, Skalis, Skalabotnuras, Gotueidis, Skipanesas, Soldarfjordas, Lambareidis, Glyvraras, Saltangara, Runavikas, Saltnesas ir Toftiras.
Žytkavičų valsčius
Žytkavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žytkavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Kerem Demirbay
Keremas Demirbajus (g. 1993 m. liepos 3. Hertene, Šiaurės Reino-Vestfalijoje) – turkų kilmės vokiečių futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje Bundesliga klube TSG 1899 Hoffenheim. Nuo 2017 m. atstovauja Vokietijos rinktinei.
Tarptautinė karjera
2011 m. buvo pakviestas atstovauti Turkijos jaunimo iki 19 metų rinktinę. Yra žaidęs Turkijos U-20 ir U-21 rinktinėse. 2015 m. kovo mėnesį, Horst Hrubesch pakvietė atstovauti Vokietijos U–21 rinktinę, bet nežaidė dėl traumos.
Porto Venerė
Porto Venerė – Italijos miestas Ligūrijoje, La Specijos provincijoje. Miestą sudaro trys kaimai – Fecanas, Le Gracija, Porto Venere ir trys salos – Palmarija, Tinas ir Tinetas.
1997 m. Porto Venerė kartu su trimis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Pietų Korėjos vyrų regbio-7 rinktinė
Pietų Korėjos vyrų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Pietų Korėjai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Pietų Korėjos regbio sąjunga.
Akčė
Akčė (osman. آقچه) – XIV-XIX a. sidabrinė moneta, buvęs pagrindinis Osmanų imperijos pinginis vienetas.
Žodis kilęs iš  'baltas', pagal Bizantijos sidabrinę ar biloninę monetą asproną, plačiai naudotą  regione, kuris vėliau tapo Osmanų imperija. Todėl angliškai akčę dažnai vadina.
Pirmosios osmanų akčės
Pirmasias osmanų akčes nukaldino 1327 m., valdant osmanų valstybės įkūrėjo sūnui Orhanui. Akčės buvo kaldintos remiantis islamo priesakais – jose nebuvo atvaizdų, tik įrašai arabiškais rašmenimis. Pradžioje ant monetų buvo kaldinamos ilgos maldų ištraukos, bet vėliau imta užrašyti sultono ir jo tėvo vardą, monetų kaldinimo vietą ir datą bei trumpus palinkėjimus (pvz., 'tebūnie tavo valdžia amžinai',  ('tegu Maloningasis tau padeda').
Charikla (reikšmės)
Žodžio Charikla reikšmės:
Akčė
Pirmosios osmanų akčės
Teigiama, kad Suleimano mečetės Stambule statybos apie 1550 m. kainavo 59 milijonus akčių.Tada ši suma buvo ekvivalentiška 700 000 aukso dukatų (galbūt Venecijos).
Akčių vertė
Pradžioje akčės buvo smulkios (1,15 g) monetos iš gero sidabro. Jų svoris nesikeitė iki Mehmedo II valdymo laikų. Nuo XVI a. antros pusės dėl akčių sidabro bloginimo osmanų akčių vertė nuolat smuko. Sidabro kiekis monetose labai sumažėjo po 1584 m. monetų reformos valdant Muradui III (1574–1594 m.). Iki XVII a. akčių masė sumažėjo iki 0,33 g, o XVII a. pabaigoje – iki 0,19-0,13 g.
Kartu su akče osmanai kaldino ir smulkią monetą mangirą. Mažėjant akčės vertei prastėjo ir akčės santykis su mangiru. XVI a. pradžioje santykis buvo 1 : 16 (tada 40-50 akčių atitiko auksinį dukatą), XVII a. pradžioje – 1 : 8, 1687 m. - 1 : 2. Dar vėliau jų vertės susilygino.
XVIII a. pasirodė naujas piniginis vienetas para, bet osmanai pinigus skaičiuodavo akčėmis. Tuo metu akčės buvo smulkios biloninės monetos grąžai, kurias dėl gyventojų įpročio jas naudoti kaldino iki XIX a. pirmo trečdalio.
Be vienos akčės monetų kaldino ir didesnio nominalo akčių monetas. Pvz., sultono Bajazito II laikais (1481–1512) buvo kaldinama 10 akčių moneta.
Krentant akčės vertei akčę pakeitė kurušas. Įvedus kurušą 3 akčės atitiko 1 parą, o 120 akčių - 1 kurušą. 1843 m. sidabrinį kurušą papildė auksinė lira.
Monetų kalyklos
Rankinį akčių kaldinimą mašininis pakeitė valdant Achmedui III (1703–1730 m.). Šias monetas kaldino daugelyje Osmanų imperijos monetų kalyklų: sostinėje Konstantinopolyje, Novare (dabartiniame Kosove), Belgrade (Serbija), Mudavoje (dabartinė Rumunija), Serėse ir Sidrekapsyje (Graikija), Kratove ir Skopjėje (dabartinėje Makedonijoje), Bursoje, Ankaroje, Konijoje ir Amasijoje (dabartinė Turkija) ir kitur.
Freimano studentų miestelis
thumb|[[Hanns Seidel namas (HSH), Freimano studentų miestelis (Miunchenas)]] thumb|Studentų miestelis thumb| Studentų miestelis Freimano studentų miestelis (, šnek. „StuSta“ - studentų gyvenvietė, (pa)statyta nuo 1961 iki 1968 ir nuo 1970 iki 1977 m. Miunchene (Bavarija, Vokietija). Iš viso 14 namų, juose - 2478 vietų. Didžiausia studentų gyvenvietė Vokietijoje ir greta Olimpinio kaimelio (šnek. „Olydorf“) antrasis pagal dydį Miuncheno studentų tarnybos (Studentenwerk München) gyvenamasis rajonas.
Padėtis
Studentų miestelis yra Miuncheno šiaurėje tarp greitkelio A 9 ir Anglų sodo šiaurinės dalis, miesto dalis - Schwabing-Freimann, kampe tarp Ungererstraße/Frankfurter Ring ir Föhringer Ring. Viešojo transporto stotelė - Studentenstadt (metro linija Nr. 6, autobusų linijos - 50, 143, 177, 180, 181, 231 ir 233).
Miestelio gatvės pavadintos antinacinio pasipriešinimo dalyvių vardu:
Alfa.lt
Alfa – Lietuvos naujienų svetainių, veikianti nuo 2006 m. Naujienų portalas „Alfa“ per mėnesį pasiekia apie 796 tūkstančių unikalių lankytojų.
Istorija
2006 m. – 2017 m. spalio mėnesio portalas priklausė „MG Baltic“ bendrovei. 2018 m. birželio mėn. alfa.lt portalo kontrolę perėmė Ovidijus Lukošius iš Nerijaus Gasparavičiaus, kuris portalą už neįvardijamą sumą pernai spalio pradžioje įsigijo iš koncerno „MG Baltic“. Dabar įmonės „Naujienų centras“ dalis.
Vilniaus apskritis (1939–1950)
Vilniaus apskritis – 1939–1950 m. egzistavęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje. Centras – Vilnius. Apskritis atkurta pasibaigus Vilniaus krašto okupacijai. Iš pradžių priklausė Lietuvos Respublikai, vėliau – Trečiajam Reichui, ir galiausiai LTSR, kol buvo panaikinta 1950 m. Apskritis dar kartą atkurta 1994 m. kaip Vilniaus apskritis.
Istorija
TSRS grąžinus kraštą Lietuvai, 1939 m. spalį buvo atkurta istorinė Vilniaus apskritis. 1941 m. dalis teritorijos perduota naujai Eišiškių apskričiai, o sausio 15 d. Vilniaus apskričiai perleisti Dieveniškių ir Šalčininkų valsčiai iš Gudijos TSR Varanavo rajono.
Antrojo pasaulinio karo metais apskritis 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho Vilniaus krašto apygardai.
1950 m. birželio 20 d. ji pertvarkyta į Vilniaus rajoną (31 apylinkė), dalis teritorijos perduota Vilniaus rajonui (31 apylinkė), Nemenčinės rajonui (21 apylinkė), Pabradės rajonui (3 apylinkės) ir Šalčininkų rajonui (34 apylinkės).
Administracinis suskirstymas
Apskrities valsčiai 1939–1950 metais:
Radaškonių valsčius
Radaškonių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Radaškonys.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, didžiąją laiko dalį priklausė Vileikos apskričiai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Rakavo valsčius
Rakavo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rakavas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo priklausė Lenkijai.
Lietuvos regionų partija
Lietuvos regionų partija (iki 2021 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo partija) – Lietuvos politinė partija. Savo veikloje deklaruoja besivadovaujanti socialdemokratijos ideologija.
Istorija
2017 m. rugsėjį, užbaigus Lietuvos socialdemokratų partijos apklausą dėl Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos ir Lietuvos socialdemokratų partijos koalicijos, partijos taryba nusprendė pasitraukti iš koalicijos. Šiam žingsniui nepritarė dauguma (dvylika iš devyniolikos narių) partijos vadovautos Seimo frakcijos narių (be socialdemokratų šiai frakcijai priklausė ir Darbo partijos nariai Valentinas Bukauskas ir Petras Čimbaras). 2017 m. spalio 14 d. Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijos nariai, nepritarę koalicijos nutraukimui, buvo pašalinti iš Lietuvos socialdemokratų partijos.
Karalino valsčius
Karalino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Karalinas.
Lietuvos regionų partija
Istorija
2017 m. spalį Registrų centre buvo užregistruotas juridinio asmens pavadinimas „Lietuvos socialdemokratų darbo partija“, o to paties mėnesio pabaigoje Gediminas Kirkilas paskelbė apie naujos politinės partijos kūrimą.
Grigorijus Blochas
Biografija
Gimė 1871 m. rugsėjo 6 d. Kaune prekeivių iš Babtų šeimoje. 1897 m. baigė medicinos studijas Kijevo universitete. 1900 m. apsigyveno Jaltoje pradėjo dirbto gydytoju, stažavosi įvairiuose Europos miestuose. Jaltoje atidarė pirmąją gerklų ir ryklės gydymo privačią kliniką, po kiek laiko atidarė nedidelę sanatoriją tuberkuliozės ligoms gydyti, 1917 m. sanatorija buvo nacionalizuota bolševikų. 1924-1936 m. Jaltos tuberkuliozės klinikos vadovas. Parašė nemažai mokslinių straipsnių apie tuberkuliozės gydymą. Mirė 1938 m. gegužės 29 d. Jaltoje.
Lietuvos regionų partija
Istorija
2018 m. kovo 24 d. įvyko partijos steigiamasis suvažiavimas, o balandžio 16 d. partija buvo įregistruota Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijoje. Nuo 2018 m. vėlyvo pavasario imti steigti partijos skyriai rajonų savivaldybėse.
Uzbekijos moterų rankinio rinktinė
Uzbekijos moterų rankinio rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Uzbekijai atstovaujanti rankinio tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Uzbekijos rankinio federacija.
Baičengas
Baičengas (Báichéng) – miestas Kinijos šiaurės rytuose, Dzilino provincijoje, į vakarus nuo Čangčuno. 2 mln. gyventojų (2010). Verčiamasi žemės ūkiu, statybinių medžiagų gamyba, metalo apdirbimu, popieriaus, maisto pramonė, kasamos akmens anglys. Per miestą eina geležinkelis, yra oro uostas.
Lietuvos regionų partija
Istorija
2021 m. birželio 19 d. partijos pirmininku tapo Jonas Pinskus, o liepos 29 d. partija pakeitė pavadinimą į Lietuvos regionų partija.
Karalino valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas carmečiu Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Laura Kenny
Laura Kenny (gimė Laura Trott 1992 m. balandžio 24 d. Harlou, Anglijoje) – Jungtinės Karalystės dviratininkė, kuri specializuojasi treko rungtyse, olimpinė prizininkė.
Biografija
2010 m. Europos treko čempionate pelnytas pirmasis medalis - auksas komandiniame persekiojime. 2011 m. pasaulio treko čempionate pirmą kartą pelnytas pasaulio čempionatų medalis - auksas komandiniame persekiojime.
Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo dvejose rungtyse. Moterų omniume ir komandinio persekiojimo rungtyse laimėti aukso medaliai. 2016 m. vasaros olimpiadoje Kenny pakartojo sėkmę ir apgynė olimpinės čempionės titulus omniumo ir komandinio persekiojimo rungtyse.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dviratininkė startavo trijose rungtyse. Moterų omniume užimta 6-oji vieta. Komandinio persekiojimo varžybose pelnytas sidabras, o pirmą kartą vykusiame moterų madisone kartu su Katie Archibald pelnyti aukso medaliai.
Kęstutis Navickas (1970)
Kęstutis Navickas (g. 1970 m. birželio 13 d. Kaune) – Lietuvos aplinkosaugininkas, paminklosaugininkas, žygeivis.
Jenő Fuchs
Jenő Fuchs (1882 m. spalio 29 d. – 1955 m. kovo 14 d.) – Vengrijos fechtavimo sportininkas, olimpinis čempionas fechtavimo kardais rungtyse.
Kęstutis Navickas (1970)
Biografija
Mokėsi Kauno 25-ojoje vidurinėje mokykloje, po to 1988 m. baigė Kauno 40–ąją profesinės technikos mokyklą, kur įgijo elektros mechaniko specialybę. Besimokydamas profesinėje mokykloje, staliaus specialybės dėstytojo Henriko Genio kvietimu, pateko į Kauno jaunimo turizmo klubą „Sakalas”, su kuriuo keliavo į Karakumų dykumą, Kaukazo, Altajaus kalnus, Kareliją.
Jenő Fuchs
Biografija
Londone vykusiose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vengras dalyvavo fechtavimo kardais rungtyse. Sportininkas pelnė auksus individualioje ir komandinėje rungtyse.
Kęstutis Navickas (1970)
Biografija
1988 m. prisijungė prie Kauno jaunimo paminklosaugos klubo „Atgaja”. 1989 m. bičiulio Sauliaus Pikšrio kvietimu prisijungė prie organizatorių komandos organizuoti „Taikos žygį”. 1991–1992 m. dirbo privačioje liaudies amatų mokykloje, Vilkijoje, 1992 m. kultūros leidinių leidykloje „Taura”, kurioje rūpinosi Kauno tvirtovės II forto išsaugojimu. 1992–1995 m. dirbo Kultūros paveldo departamento Kauno miesto padalinyje, kur rūpinosi Kauno miesto archeologinio ir militaristinio paveldo apsauga. 1995–1998 m. bendrijos „Atgaja” pirmininkas.
Jenő Fuchs
Biografija
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Fuchs startavo savo antrose olimpinėse žaidynėse. Vyrų fechtavime kardais vengras nugalėjo visus priešininkus ir apgynė čempiono titulą. Komandinėje kardų rungtyje kartu su Vengrijos olimpine rinktine iškovotas aukso medalis.
Kęstutis Navickas (1970)
Biografija
1999 m. baigė istorijos bakalauro studijas Vilniaus universitete, 2009 m. baigė Darnaus vystymosi valdymo ir administravimo magistro studijų programą Mykolo Romerio universitete.
Jenő Fuchs
Biografija
1920 m. vengras turėjo praleisti olimpines žaidynes, kadangi Vengrija nepakviesta į žaidynės dėl agresijos pasauliniame kare. 1924 m. Fuchs pateko į olimpinę rinktinę, bet pasitraukė ir užleido savo vietą jaunesniems komandos nariams.
Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo kaip savanoris Vengrijos armijoje. Po karo suimtas ir nuteistas iki gyvos galvos.
Kęstutis Navickas (1970)
Biografija
1998–2006 m. dirbo tarptautinės organizacijos Regioninio aplinkos centro Vidurio ir Rytų Europai Lietuvos padalinio direktoriumi. Nuo 2006 m. – tarptautinės nevyriausybinės organizacijos „Baltijos aplinkos forumas“, darnaus vystymosi eksperto ir direktoriaus pavaduotojas. 2007 m. su bendraminčiais Lietuvoje ir Baltarusijoje organizavo mokslinę-kultūrinę ekspediciją Neries upe grafo Konstantino Tiškevičiaus keliais.
2016–2018 m. – aplinkos ministras Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje.
2019-2020 m. „Vėjo projektai“ personalo direktorius.
Nuo 2020 m. – žemės ūkio ministras. Nuo 2023 m. – Seimo narys.
Kamarovičų valsčius (Mozyrius)
Kamarovičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kamarovičai, kurį laiką – Zapolė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Gediminas Šmitas
Juozas Gediminas Šmitas (1927 m. sausio 1 d. Akmenynuose, Kalvarijos valsčiuje – 2023 m. vasario 23 d. Kaune ) – Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, baritonas, pedagogas.
Biografija
Gediminas Šmitas gimė pasiturinčių ūkininkų Stasio ir Eugenijos Šmitų šeimoje. Abu tėvai ir dvi sesės turėjo gražius balsus. Gediminas Šmitas mokėsi Kalvarijos ir Marijampolės gimnazijose, kur noriai dalyvavo mokykliniuose choruose, vaidinimuose. Dar Akmenynuose Kalvarijos vargonininkas ir muzikos mokytojas J. Stasiukynas pastebėjo jaunuolio muzikalumą, gražų plataus diapazono balsą ir skyrė daug dėmesio jo lavinimui. Padėjo pasirengti ir skatino dalyvauti jaunųjų vokalistų konkursuose – apžiūrose, kuriose Gediminui Šmitui sekėse gerai. Mariampolėje vystyti jo muzikinius gabumus padėjo kitas muzikos entuziastas, muzikos mokytojas J Kamaitis. Karas nubloškė Šmitų šeimą į Vokietiją, Alenšteino (dabar Olštyno, Lenkijoje) miestą. Šeimai grįžus iš Vokietijos, Gediminas Šmitas 1946 m. įstojo į konservatoriją Kaune, kuriai 1949 m. persikėlus į Vilnių toliau tęsė mokslus sostinėje. Tėvai buvo ištremti į Sibirą, tad ne tik kad nebuvo iš ko tikėtis pagalbos, bet iš skurdžios studentiškos stipendijos dar teko padėti ir jiems. Besimokydamas Kaune susipažįsta su savo kraštiete Marija Žilionyte ir netrukus, 1949 m. jiems gimė dukra Jūratė. 1951 m. baigė Lietuvos konservatorijos Juozo Babravičiaus klasę. 1951 m. pradėjo dirbti Kauno muzikiniame teatre, kuriame dirbo solistu iki 1990 m.
Vaidmenys
1951 m. gruodžio 31 d. tearo rampos šviesą išvydo Džiuzepės Verdžio opera „Rigoletas“, kurioje Gediminas Šmitas atliko pagrindinę Rigoleto partiją. Per savo darbo laiką teatre, solistas sukūrė apie 60 vaidmenų operose, tame tarpe tokius vaidmenis kaip: Rigoletas, Žermonas, Bokanegra Džiuzepės Verdžio operose „Rigoletas“, „Traviata“ ir Simonas Bokanegra, Zurga Žoržo Bize operoje „Perlų žvejai“, Valentinas Šarlio Guno operoje „Faustas“, Tonijus Rudžero Leonkavalio operoje „Pajacai“, Eženo d´Albero „Slėnis“, Anicokas Vitolio Baumilo „Paskenduolė“, Anundis Algimanto Bražinsko miuzikle Pagramančio šnekučiai, Skikis ir Konsulas Džiakomo Pučinio „Džanis Skikis“ ir „Madam Baterflai“ ir kt. , Roberto Planketo „Kornevilio varpai“. Rigoletas ir figaras dainuoti po 25, o Žermonas 33 sezonus. Žermono vaidmuo priskirtinas prie įsimintiniausiį Gedimino Šmito darbų.
Nors opera ir mėgstamiausias Gedimino Šmito muzikos žanras, tačiau dainininkas sėkmingai sukūrė virš šešiasdešimt vaidmenų operetėse ir miuzikluose. Didžiausią pasisekimą sulaukė jo sukurti Stepanas – Josifo Kovnerio eperetėje „Akulina“, apdovanotas II Pabaltijo teatrų festivalyje; Gricijonas – Boriso Aleksandrovo „Vestuvės Malinovkoje“, Janko – Ferenco Farkašo – „Erelio plunksnos“, Don Pomponnijus – Franko Zupė „Dona Žuanita“, Jozefas – Johano Štrauso „Vienos kraujas“, Don Žuanas – Benjamino Gorbulskio „Don žuanas arba meilė geometrijai“, Daktaras Karaliaus ložėje, Aramo Doluchaniano operetėje Grožio konkursas ir kiti.
Pedagoginė veikla
Mokiniai: T Macelytė, G Bigenytė, K Jakštas, V Kriščiūnas, K Marčiulionis, A Kozlovskis, O Skučas, V Vyšniauskas, Giedrius Prunskus, A Raulinavičius, S Burneikis, G Dorondovas.
Kita veikla
Gediminas Šmitas dalyvavo gastrolėse su spektakliais ir koncertais Maskvoje, St Peterburge, Minske, Taline, Kaliningrade, Nordhauzene (Vokietija). Valstybiniame operos ir baleto teatre buvo kviečiamas dainuoti Rigoletą, Žermoną, Figarą. Koncertų repertuare šalia klasikos skambėjo lietuvių kompozitorių – Vytauto Blūšiaus, Juozo Indros, Nikodemo Martinonio, Juozo Tallat-Kelpšos, Stasio Šimkaus ir kt. kūriniai
Gediminas Šmitas buvo režisieriaus asistentu devyniuose spektaklių pastatymuose. Parašė ir skaitė pranešimus „Dainavimas ir jo atsiradimo šaknys“, „Balsas ir jo higiena“, „Kas yra operetė“, „Kompozitorius Juozas Indra“, „Florencija iki XIV–XV šimtmečio“, „Kauno muzikinis gyvenimas“.
Lietuvos teatro sąjungos, Lietuvos muzikų draugijos ir Kauno muzikinio teatro meno tarybos narys. 1988–1989 m. Kauno muzikinio teatro režisūrinės valdybos pirmininkas
Air France-KLM
Air France-KLM S.A. – holdingo bendrovė, įsikūrusi Prancūzijoje. Stambiausia Europos oro linijų bendrovė buvo įsteigta 2003 m., kai susijungė „Air France“ ir „KLM Royal Dutch Airlines“ įmonės. „Air France-KLM“ holdingui taip pat priklauso 25 % „Alitalia“ akcijų. Pagrindiniai „Air France-KLM“ oro vežėjos konkurentai yra „International Airlines Group“ bei „Deutsche Lufthansa“.
Rakavas
Rãkavas (arba Rakovas, ) – agromiestelis vidurio vakarų Baltarusijoje, 24 km į vakarus nuo Minsko.
Istorija
XIX a. buvo dvaras ir miestelis Minsko apskrityje. XX a. tarpukariu buvo Rakavo valsčiaus centras.
Pirmasis Mozūrijos ežeryno mūšis
Pirmasis Mozūrijos ežeryno mūšis – mūšis tarp Rusijos ir Vokietijos, vykęs 1914 m. rugsėjo 2–16 d., antrąjį Pirmojo pasaulinio karo mėnesį. Tai įvyko praėjus vos kelioms dienoms po Tanenbergo mūšio, kuriame vokiečių 8-oji armija apsupo ir sunaikino Rusijos 2-ąją armiją. 8-oji armija, naudodamasi Rytų Prūsijos geležinkelių tinklu, greitai judėdama, persirikiavo priešais išsisklaidžiusią Rusijos 1-ąją armiją, nustūmė ją atgal per visą frontą ir galiausiai išstūmė iš Vokietijos. Tolesnę pažangą sutrukdė vokiečių dešiniajame flange pasirodžiusi Rusijos 10-oji armija.
Iki mūšio pabaigos Vokietijos imperijos kariuomenė vos per kelias savaites sunaikino 2-ąją armiją ir sutriuškino 1-ąją armiją. Tai taip išmušė rusus iš vėžių, kad iki 1915 m. pavasario jie nesugebėjo surengti jokių rimtesnių operacijų Vokietijos fronte. Tuo metu vokiečiai pradėjo Gorlicės–Tarnuvo puolimą, kurio metu rusų pajėgos buvo nustumtos gilyn į Rusiją.
Ūdrijos valsčius
Ūdrijos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Ūdrija.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Ūdrijos valsčius
Istorija
Valsčius žinomas nuo XVIII a. pabaigos. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. Panaikintas 1939 m.
Kapatkevičų valsčius
Kapatkevičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kapatkevičai.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
1998–1999 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Ūdrijos valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3 223 žmonės:
Supertramp
„Supertramp“ (1969–1970 m. buvo žinoma kaip „Daddy“) – buvo britų roko grupė, suformuota 1969 m. Londone. Pradžioje grupė kūrė progresyviojo roko muziką, tačiau vėliau ėmėsi kombinuoti tradicinį roko, pop ir artroko elementus savo kūryboje.
Grupės dainas atskirai rašė jos įkūrėjai Roger Hodgson ir Rick Davies, muzikoje neretai naudoti „Wurlitzer“ elektrinis pianinas ir saksofonas. Dėl aštuntojo dešimtmečio viduryje sulauktos komercinės sėkmės, atsisakė progresyviosios muzikos, kuri buvo būdinga ankstesnėje grupės kūryboje, pradėjo skirti daugiau dėmesio popmuzikos elementams, o didžiausią pardavimų viršūnę pasiekė 1979 m. su albumu „Breakfast in America“, kurio kopijų parduota daugiau kaip 20 mln.
Didžiausio dėmesio ir populiarumo „Supertramp“ sulaukė Šiaurės Amerikoje, Europoje, Pietų Afrikoje ir Australazijoje, o aukščiausi pardavimų skaičiai iškilo Kanadoje, kur grupė turėjo du deimantiniais (dešimt kartų platininiais) pripažintus albumus – „Crime of the Century “ ir „Breakfast in America“. Nuo tada, kai 1983 m. grupę paliko Roger Hodgson, lyderio poziciją perėmė Rick Davies.
Pranciškus Poniatovskis (1691)
Pranciškus Poniatovskis  (g. 1651 m. spalio 3 d. – m. 1691 m. gegužį) – Vyšogrodo tautininkas nuo 1690, Palenkės medžioklis nuo 1680, Jano Poniatovskio sūnus, karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio senelis.
1683 metais vadovavo Krokuvos kašteliono Andžejaus Potockio šarvuotai vėliavai.
Šeima
1674 metais vedė Eleną Nievarovską, su kuria turėjo vaikų:
Simno valsčius
Simno valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Simnas.
Istorija
Minimas XVI a., carmečiu įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Simno miestelis, o 3 kaimai iš Simno valsčiaus perduoti Kirsnos valsčiui.
1945 m. valsčiuje veikė Tauro apygarda. 1947 m. dalis Simno valsčiaus perduota Krokialaukio valsčiui. Simno valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Simno rajonui (9 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 7161 žmonės:
Pociūnų koplyčia
Pociūnų (Izabelino) dvarvietės koplyčia – buvusi koplyčia, kurios griuvėsiai stūkso Širvintų rajone, Jauniūnų seniūnijoje, Pociūnų kaime, 2 km į šiaurės rytus nuo kelio, Musės kairiajame krante. Medinė begriūvanti koplyčia stovi seną istoriją menančioje apleistoje Pociūnų dvarvietėje. Savo dydžiu (su varpinės bokšteliu, erdvia apside, aukštomis sienomis) primena nedidelę bažnyčią. Kaimynystėje statosi šiuolaikinės sodybos.
Pociūnų dvarvietė (senosios kapinės ir koplyčia) yra regioninės reikšmės archeologijos ir istorijos paminklas, 2008 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ).
Istorija
Medinę Šv. Jurgio koplyčią savo valdose XVIII a. pab. pastatė didikas Jurgis Valavičius. Jo žmonos Elžbietos Valavičienės garbei dvaras tuo metu vadinosi Elizabelino arba Izabelino. Pagal išlikusius 1820 m. dokumentus koplyčia buvo puošni: su dviem bokšteliais ir kupolu, kuriuos puošė paauksuoti kryžiai, stogas buvo dengtas skiedromis.
Dvaro savininkai Valavičiai rėmė 1830-1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos.
Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma, nes artimiausios Maišiagalos ar Širvintų bažnyčios buvo palyginti toli.
Nedo Nadi
Nedo Nadi (1894 m. birželio 9 d. – 1940 m. sausio 29 d.) – Italijos fechtavimo sportininkas, daugkartinis olimpinis čempionas visose fechtavimo klasėse.
Biografija
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Nadi dalyvavo fechtavimo varžybose. Vyrų kardo rungtyje italas liko penktoje vietoje. Vyrų fechtavime rapyromis Nadi nugalėjo visus priešininkus pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu.
1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Nedo Nadi dalyvavo penkiose rungtyse ir pelnė aukso medalius visose rungtyse - individualių rapyrų, individualių kardų, komandinių špagų, komandinių rapyrų ir komandinių kardų varžybose.
NGC 246
thumb|220px|NGC 246 planetiškasis ūkas
NGC 246 (arba Kaukolės ūkas, Caldwell 56) – planetiškasis ūkas, esantis Banginio žvaigždyne. Nuo Žemės šis ūkas nutolęs apytikriai 1600 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 8.
NGC 246 ūką 1785 m. atrado anglų astronomas William Herschel.
Pro vidutinio dydžio teleskopus šis ūkas atrodo kaip blyškus apvalaus pavidalo šviesos ruožas. Kaip teigiama, palankiausias metas stebėti NGC 246 ūką yra rudenį Šiaurės pusrutulyje ir pavasarį Pietų pusrutulyje.
Žvaigždžių sistema
NGC 246 planetiškojo ūko centre yra trys žvaigždės, viena iš jų – baltoji nykštukė. Ji susidarė, kuomet Saulės tipo žvaigždė savo gyvavimo pabaigoje nusimetė išorinius sluoksnius, taip suformuodama planetiškąjį ūką. Ilgą laiką manyta, kad šio ūko centre esama dviejų žvaigždžių, tačiau 2014 m. astronomai ESO VLT teleskopu aptiko ir trečią žvaigždę – blyškią raudonąją nykštukę. Planetiškojo ūko žvaigždės sudaro hierarchinės trinarės žvaigždės sistemą (NGC 246 yra pirmasis žinomas planetiškasis ūkas, kurio centre esama tokios sistemos): baltoji ir raudonoji nykštukės sukasi viena apie kitą, jas skiriantis atstumas yra maždaug 500 kartų didesnis nei atstumas tarp Saulės ir Žemės; apie šią žvaigždžių porą apytikriai 1900 av atstumu skrieja trečioji žvaigždė.
Danelija Ūsaitė-Vanagienė
Biografija
Danelija Ūsaitė-Vanagienė 1935–1940 m. mokėsi Padotnuvio kaimo pradinėje mokykloje ir Dotnuvos žemės ūkio akademijos pradinėje mokykloje, vėliau 1940–1946 m. Kėdainių rajono Krakių gimnazijoje baigė šešias klases. Kūrybinio kelio vingiai ėmė ryškėti 1946 m., kuomet būsimoji dailininkė pradėjo mokytis Kauno vidurinėje dailės mokykloje, pastarąją po dvejų metų baigė ir toliau tęsė studijas Kauno taikomosios dailės institute iki 1950 metų. Jo tapybos fakultete baigė du kursus. Tapybos sritimi nuspręsta neapsiriboti, tad neatsitiktinai buvo pasirinktos studijos tuometiniame Vilniaus valstybiniame dailės institute tapybos fakulteto scenografijos skyriuje. 1954 m. baigė Lietuvos dailės institutą (dėstytojo Vytauto Palaimos klasę), įgyjant scenografės specialybę.
1954–1957 m. dirba Lietuvos Operos ir baleto teatro dailininkė išpildytoja, 1957–1959 m. Kauno muzikinio teatro, 1959–1964 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro dekoracijų cecho vedėja, 1965–1974 m. Lietuvos radijo ir televizijos komitete – dailininke statytoja. 1974–1976 m. – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro dailininke išpildytoja. Pastarojoje įstaigoje ne tik pradėjo savo karjerą, bet ir ją baigė. Iki pat 1989 m. išėjimo į pensiją, dailininkė dirbo dekoracijų baro meistrės, dekoratorės pareigose.
Kūrybinė veikla
Per 35-erius kūrybai atiduotus metus, tapytoja, scenografė, Danelija Ūsaitė-Vanagienė dalyvavo ne vienoje parodoje, tiek respublikinėse, tiek ir už Lietuvos ribų.
Sukūrė tapybos kūrinių, kaukių. Apipavidalino ~ 1000 Lietuvos TV literatūros ir muzikos laidų, koncertų, spektaklių.
Sukurtos scenografijos
Kauno muzikiniame teatre:
Lietuvos OBT:
Apdovanojimai
1989 m. dailininkei Danelijai Ūsaitei-Vanagienei buvo suteiktas nusipelniusios meno veikėjos garbės vardas.
Matkotas
thumb|Matkoto žaidimas [[Tel Avivas|Tel Avivo paplūdimyje.]] thumb Matkotas arba Freskobolas – iš Izraelio kilęs rakečių žaidimas, kuris dažniausiai žaidžiamas paplūdimio aikštelėse. Dažnai vadinamas Izraelio nacionaliniu sportu.
Ilgasnapė alkutė
Ilgasnapė alkutė  – alkinių (Alcidae) šeimos jūrinių paukščių rūšis, paplitusi Ramiojo vandenyno pakrantėje, šiaurėje nuo Kenajaus pusiasalio, Aleutų salų Aliaskoje, toliau – palei Šiaurės Amerikos pakrantę iki pietų Kalifornijos. Žiemoja panašioje teritorijoje, išskyrus šiaurinius pakraščius. Vienas iš retų jūrinių paukščių, įsirengiantis perimvietes toli žemyninėje dalyje, iki 80 km nuo pakrantės.
Matkotas
Taisyklės
Žaidimo metu medine rakete mušamas guminis skvošo kamuoliukas siekiant kuo daugiau kartų atmušti kamuoliuką nesustojant ir nenumetant jo ant žemės. Priskiriamas prie paplūdimio sporto šakų. Žaidimą gali žaisti du ar daugiau žmonių.
Tradiciškai raketės gaminamos iš medžio. Kartais įrėmintos plastmasėje. Rakečių galvos apvalios formos su trumpu kotu.
Istorija
Žaidimo pavadinimas kilo nuo rakečių tipo matka. Žaidimas iš Izraelio paplito ir į kitas šalis: Braziliją, Tailandą.
Ilgasnapė alkutė
Biologija
Suaugę paukščiai pradeda poruotis būdami dvejų metų amžiaus. Lizde ant spygliuočio medžio šakų padeda 1 kiaušinį, perina apie 1 mėnesį, jauniklį maitina 40 dienų. Suaugėliai skrenda maisto į vandenyną ir atgal prie lizdo bent kartą ar du per dieną. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Dažniausiai atnešama jaunikliui viena žuvis. Jauniklis palieka lizdą ir nuskrenda tiesiai į jūrą savarankiškai. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Kitų alkučių lizdai gali būti už kelių dešimčių metrų. Jos taip pat aplanko pakrantėse esančius gėlavandenius ežerus. Paukščiai maitinasi jūroje dažniausiai iki 500 m nuo kranto.
Lachvos valsčius
Lachvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lachva.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungta dalis Kažan Haradoko valsčiaus ir dalis Lenino valsčiaus.
Jadvyga Klementina Sanguška
Jadvyga Klementina Sanguška (1830 m. spalio 28 d. – 1918 m. birželio 13 d.) – kunigaikštytė, Vladislovo Jeronimo Sanguškos (1803–1870) ir Izabelės Liubomirskos duktė.
Šeima
Ištekėjo už Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903), su kuriuo turėjo sūnus: Vladisovą Leoną (1853–1920), Leoną Povilą (1856–1893), Povilą Joną (1860–1934), Joną Petrą (1865–1954), Adomą Steponą (1867–1951) taip pat dukteris: Mariją Jadvygą Sapiegą (1855–1929), Eleną Mariją Sapiegą (1857–1947)
Chalapa (reikšmės)
Chalapa gali reikšti:
Veneros gimimas
Veneros gimimas – italų renesanso dailininko Sandro Botičelio (1447–1510) paveikslas, esantis Uficių galerijoje Florencijoje. Tai vienas garsiausių paveikslų Vakarų meno istorijoje.
Istorija
„Veneros gimimas“ atliktas tempera ant drobės, o „Pavasaris“ − ant medžio panelės. Iš to galima spėti, kad neįprasta tuo metu tapyba ant drobės buvo panaudota dėl paprastesnio paveikslo gabenimo, t. y. paveikslas iš pat pradžių buvo skirtas užmiesčio vilai ir tikriausiai buvo Villa di Castello nuo pat jo sukūrimo. Paveikslas buvo minimas Villa di Castello inventoriaus surašyme 1598 m. kabantis toje pat vietoje, kur jį matė Vazaris. Viloje paveikslas buvo bent iki 1761 m. (tuomet darytas surašymas). 1815 m. paveikslą į Piti perkėlė didysis Toskanos hercogas Ferdinandas III. Tais pačiais metais Uficių direktorius Giovanni Degli Alessandri išsikovojo, kad paveikslas atitektų Uficių galerijai.
Apie paveikslą
Paveikslo pavadinimas nusistovėjo XIX a. Visgi nežinomi jo įkvėpimo šaltiniai. Paveiksle vaizduojamas ne pats Veneros gimimas, bet jos atplaukimas kriauklėje į krantą. Tai gali būti susiję su mitologiniu Veneros gimimu jūroje ir atplaukimu į Kipro salą. Kita versija, paveiksle gal vaizduojama nuo antikinių laikų žinoma išnyrančios iš jūros Veneros tema (Anadyomene Venus). Šios temos paveikslą esą buvo nutapęs legendinis Graikijos tapytojas Apelis. Šis darbas pražuvo ir žinomas iš Plinijaus raštų. Botičelis tikriausiai bandė atkartoti Apelio darbą iš savo vaizduotės. Be mitų apie Veneros gimimą ir Apelio paveikslą, bandoma rasti sąsajų su poezija. Visų pirma su Ovidijaus „Metamorfozių“ pasakojimais. Kitas šaltinis gali būti Homero laikų graikiškas himnas Afroditei. Tikriausiai įtikinamiausias įkvėpimo šaltinis yra Botičelio draugo Poliziano poezija. 1475 m. Poliziano turnyro proga sudėjo eiles, kuriomis bandė apdainuoti Veneros šventyklos reljefą, vaizduojantį deivės gimimą.
Paveiksle kriauklę į krantą atveja vėjai Zefyras ir Aura. Venerą krante pasitinka viena iš Horų, tikriausiai pavasario Talo, arba viena iš gracijų. Aplink vaizduojančios krentančios ir vėjų blaškomos gėlės. Tradiciškai manoma, kad Veneros įvaizdyje Botičelis pavaizdavo savo platoniškąją mylimąją Simonetą Vespuči (kuri tuo metu jau buvo seniai mirusi). Veneros vaizdinys, dešine ranka pridengiančios krūtis, o kairiąja − bikinio sritį, tikriausiai susijęs su antikiniu „kukliosios Veneros“ (Venus pudica) vazdiniu, su kuriuo Botičelis galėjo susipažinti Romoje (pvz., Kapitolijaus Venera). Paveikslo estetika tampriai susijusi su Botičelio rėmėjų Medičių aplinkoje puoselėtomis neoplatonizmo idėjomis. Veneros poza yra visiškai nenatūrali, taip žmogus negalėtų stovėti. Tuo labiau ant kriauklės krašto. Susipynusios vėjų figūros yra ne mažiau nenatūralios. Jūra vaizduojama kaip ežeras. Šie požymiai rodo, kad Botičeliui rūpėjo labiau estetiniai tapybos tikslai, nei realistinis vaizdavimas, būdingas jo amžininkui ir varžovui Domenico Ghirlandaio.
Ugnyje (filmas)
Ugnyje  – 1983 m. JAV režisieriaus Roger Spottiswoode sukurta drama apie karo žurnalistų darbą Nikaragvoje 1979 m. revoliucijos metu. Nors filmo pagrindas yra tuo metu valdžiusio prezidento Samoso vadovaujamų karinių pajėgų įvykdytas kompanijos ABC žurnalisto Billo Stewarto ir jo vertėjo Juano Espinoza nužudymas, didžioji dalis veiksmo juostoje neturi nieko bendro su tikrove.
Filmas buvo nominuotas „Oskarui“ už geriausią muziką.
Turinys
Galiausiai Praisas ir Kler atsiduria sukilėlių stovykloje ir sužino, kad Rafaelis iš tiesų žuvo. Jų prašoma padaryti keletą nuotraukų ir jas išplatinti, siekiant bent laikinai paneigti gandu apie vado mirtį. Praisas su Kler abejoja, nes tai nesuderinama su žurnalisto etika, tačiau prieš tai nemažai laiko praleidę Samosos aplinkoje ir galėję įsitikinti šio korupcija bei kitais nešvariais darbais, nutaria įvykdyti prašymą.
Nuotraukos turi didelį pasisekimą, jos rodomos per televiziją JAV ir virsta plakatais Nikaragvoje, tačiau netrukus Praisas supranta esąs išnaudojamas paslaptingo prancūzo Marselio Džeizi, padedančio prezidentui Samosai, atstovaujančiam CŽV ir turinčiam savo paties interesų vienu metu. Džeizi žino, kad Rafaelis miręs, tačiau leidžia Praisui atlikti seriją nuotraukų, kad vėliau jose atpažintų kitus pasipriešinimo dalyvius ir galėtų juos sunaikinti.