cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
European Border Breakers Awards
Laureatų apdovanojimo renginys
Nuo 2009 m. apdovanojimų ceremonija vyksta kiekvienų metų sausį per festivalį „Eurosonic Noorderslag festival“ Groningene (Nyderlandai). Renginiui vadovauja BBC laidų vedėjas ir muzikantas Jools Holland. Laureatai dainuoja be fonogramų ir per šį renginį, ir festivalyje. Kaip garbės svečiai renginyje kviečiami koncertuoti ankstesnių metų laureatai. Ceremoniją įrašo Nyderlandų viešasis transliuotojas NOS/NTR, ji transliuojama per kanalą ‘’Nederland 3’’. Renginį kasmet galima matyti per kelis Europos televizijos kanalus.
Papildoma informacija
Šį konkursą 2004 m. pradėjo rengti Europos Komisija. Juo siekiama skatinti populiariosios muzikos populiarinimą už šalių, kuriose ji sukurta, ribų ir atkreipti dėmesį į didelę Europos muzikos įvairovę. Konkursas „European Border Breakers“ remiamas pagal Europos Sąjungos kultūros programą, kuria siekiama skatinti menininkų ir kultūros specialistų tarptautinį judumą, kultūros vertybių bei meno kūrinių populiarinimą užsienyje ir puoselėti kultūrų dialogą.
2011 m. konkurso laureatai
Klausytojų simpatijų prizas atiteko grupei: The Baseballs
2010 m. konkurso laureatai
Klausytojų simpatijų prizas atiteko grupei: Milow
Kraštas (laikraštis)
Kraštas – pažangios minties nepartinis laikraštis, leistas 1926 m. Panevėžyje.
Istorija
Ėjo kartą per savaitę. Spausdino „Titnago“ spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 8 numeriai. Nušvietė Panevėžio miesto ir apylinkių įvykius, informavo apie Lietuvos ūkininkų veiklą.
Leido ir redagavo Konstantinas Jasiukaitis.
Ignas Vylius
Ignas Vylius-Vėlavičius (1904 m. kovo 22 d. Pavandenėje, Telšių apskr. – 1946 m. liepos 1 d.) – Lietuvos karo lakūnas, antismetoninio,  antisovietinio,  antisemitinio ir  antinacinio pasipriešinimo organizatorius ir dalyvis.
Biografija
Mokydamasis Telšių gimnazijoje priklausė šaulių organizacijai, dalyvavo 1923 m. Klaipėdos išlaisvinime. 1924 m. rudenį įstojo į Karo mokyklą. 1926 m. rugsėjo 7 d. suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis, paskirtas į 8-tąjį DLK Vaidoto pėstininkų pulką, o 1927 m. spalio mėn. perkeltas į Karo aviaciją. Mokomojoje eskadrilėje atlikęs 62 skrydžius, pirmą kartą 1928 m. rugsėjo 6 d. išskrido savarankiškai. Suteiktas II eilės karo lakūno vardas, pervestas į aviacijos karininkų specialybę – paskirtas į 2-ąją eskadrilę.
1930 m. susituokė su studente Petrute Ščiukaite, susilaukė dviejų dukterų ir sūnaus Jaunio Vyliaus. 1932 m. sausio 1 d. gavo kapitono laipsnį, tačiau dėl dalyvavimo 1934 m. birželio mėn. voldemarininkų sukilime pažemintas į eilinius ir iš kariuomenės paleistas. Vėliau Prezidentas Antanas Smetona jam laipsnį gražino.
1937 m. dirbo Klaipėdos muitinėje. Naujai įsitraukė į politinę veiklą. Tapo aktyviu Lietuvos Aktyvistų Sąjungos nariu. 1939 m vokiečiams užėmus Klaipėdą, tęsė Lietuvos Aktyvistų Sąjungos veiklą Jurbarke. 1940 m. gegužės 29 d. areštuojamas, apkaltinus jį sukilimo ruošimu.
Nacių okupuotoje Lietuvoje
Buvo kalinamas ir sovietinės okupacinės valdžios, iš kalėjimo išlaisvintas antrą karo dieną Kauno sukilimo metu. Kalėjimui ėmė vadovauti kartu išlaisvintas Antanas Audronis-Krasnickas. Maždaug 1941 m. birželio 28/29 d. Ignas Vylius kartu su leitenantu Ignu Tauniu atvyko į Kauno Sunkiųjų Darbų Kalėjimą ir ten rado 10 - 15 prižiūrėtojų, dalis jų dirbusių Prezidento Antano Smetonos laikais (kada voldemarininkai buvo kalinami). Ignas Vylius pasakė tuometiniam kalėjimo viršininkui Antanui Audroniui-Krasnickui, kad jis perima jo pareigas, ir anas nesipriešino. Ignas Taunys tapo jo pavaduotuoju. Tvirtinama, kad Ignas Vylius tuoj pat išgelbėjo 30 žydų, paleisdamas juos. 1941 m. spalio 15 d. teisingumo generalino tarėjo įsakymu jisai oficialiai paskirtas kalėjimo viršininku. Juo dirbo iki 1943 m. kovo 15 d.
Lietuvių nacionalistų partijoje išsiskyrė "nepriklausomybininkai" Ignas Vylius, Zenonas Blynas, Klemensas Brunius ir karo metu Lietuvos nepriklausomybės klausimo nekeliantys Jonas Pyragius, Ignas Taunys ir Jonas Vokietaitis. Nepriklausomybininkų požiūris įsitvirtino partijos programoje ir kituose dokumentuose. 1941 m. rudenį Ignas Vylius griežtai atisiribojo nuo nacių bendradarbių Jono Pyragiaus,  Igno Taunio ir  Algirdo Sliesoraičio. 1942 m. balandžio mėn. pradėjo vadovauti LLKS kariniam sektoriui.
Rengdamasis Lietuvos reokupacijai, įsigijo dokumentus Velavičiaus pavarde. 1944 m. balandžio mėn. vokiečiams suėmus LKKS vadovybę, ėmė vadovauti LLKS, užmezgė ryšius su Abvere tarnavusiu kpt. Viktoru Vilkutaičiu, kūrė „Vanagų“ grupuotę.
Sovietų okupuotoje Lietuvoje
Lietuvių kariniam pasipriešinimui skirtas pasitarimas turėjo vykti 1944 m. rugsėjo 5 d. Tauragės apskrityje, Kaltinėnų miestelyje, tačiau, sužinojus Raudonai armijai, kelias buvo užminuotas ir po sprogimo kpt. I. Vylius buvo sužeistas – atsidūrė Karaliaučiaus ligoninėje. Mokėsi Abvero sistemoje, tačiau 1945 m. nepavykus išskristi į Lietuvą, savarankiškai keliavo su bendraminčiais pėsčiomis. 1945 m. gegužės 3 d. sučiupti prie Štetino Lenkijoje buvo areštuoti patrulių ir perduoti „SMERŠ“. Kaune tardytas, atpažintas ir 1946 m. gegužės 16 d. „už dalyvavimą diversinėje veikloje“ nuteistas sušaudyti. Mirties bausmė įvykdyta 1946 m. liepos 1 d. pagal Rusijos SFSR baudžiamojo kodekso straipsnį 58 straipsnis|58-1a.
Daru
Daru  – miestas Papua Naujosios Gvinėjos pietvakariuose, Papua įlankoje, šalia Flajaus žiočių esančioje Daru saloje. Vakarų provincijos sostinė. 12,9 tūkst. gyventojų.
Lietuvos futbolo varžybos 2013–2014 m.
I lyga
Pastabos:
Rezultatyviausieji žaidėjai:
Ispanijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Lietuvos futbolo varžybos 2013–2014 m.
II lyga, Vakarų zona
Pastabos:
LFF taurė
.Finalas įvyko Utenoje 2014 m. gegužės 17 d.
LFF taurę iškovojo Vilniaus "Žalgiris", po pergalės 2:1 prieš Gargždų "Bangą".
Chilinkai
Chilinkai – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į pietus nuo Seinų ir 95 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jonas Brothers
Jonas Brothers − JAV pop roko grupė. MTV Video Music Awards nominuoti kaip geriausia vaikinų grupė. Grupės susideda iš trijų brolių: Kevin Jonas, Joe Jonas, Nick Jonas.
Kambarinė musė
Kambarinė musė (Musca domestica) – dvisparnių vabzdžių rūšis.
Lobiniai (Vilnius)
Lobiniai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Buivydžių.
Trasa Jacarepagua
Jacarepagua (oficialus pavadinimas Autódromo Internacional Nelson Piquet) – Formulės 1 trasa, kurioje vykdavo Formulės 1 Brazilijos Grand Prix lenktynės.
Trasa pastatyta 1978 m. Trasa pasižymi dvejomis ilgomis tiesiosiomis ir lėtais posūkiais. Trasoje vyko 10 Brazilijos Grand Prix lenktynių, penkiose iš jų triumfavo Alainas Prostas (Prancūzija).
Adresas
Autodromo Circuit Nelson Piquet
Av Ambaixador Aberlardo Bueno
Baixada de Jacarepagua
Brazil
Moldavijos futbolo varžybos 1992 m.
Moldavijos futbolo varžybos 1992 m.
Intelekto koeficientas
Intelekto koeficientas (IQ) – koeficientas, kuris nurodo asmens intelektinių gebėjimų lygį, lyginant su to paties amžiaus asmenų grupės vidurkiu.
Intelekto testai
Pirmieji šiuolaikiniai IQ testai – Stenfordo-Binė testai, sukurti 1905 metais Alfredo Binė kaip būdas atpažinti mokinius, kuriems reikalinga papildoma pagalba mokytis. Jis manė, kad žemesnis intelekto koeficientas reiškia, kad mokiniui reikia papildomai pasimokyti, bet ne patį sugebėjimą mokytis. Šią nuomonę vis dar palaiko dalis šių laikų mokslininkų.
thumb|250px|Pakankamai didelės populiacijos intelekto testų rezultatai turėtų pasiskirstyti pagal [[Normalusis skirstinys|Gauso skirstinį]]
Kai reikšmių pasiskirstymas įprastas (σ=15), apie 67% žmonių IQ koeficientas yra tarp 85–115, o į 70–130 rėžį patenka apie 95% populiacijos. Reikšmė žemiau 70 laikoma protinio atsilikimo požymiu, reikšmė virš 130 - išskirtinai talentingo ir gabaus žmogaus požymiu. Didesnį nei 135 intelekto koeficientą turi apie 1% populiacijos. Mokslininkai autistai paprastai pasižymi įspūdingomis mąstymo galiomis, tačiau jų IQ gali būti ir vidutinis.
Individai tarpusavy sėkmingai komunikuoja esant intelekto koeficiento nuokrypiui iki 30 taškų vienas kito atžvilgiu.
== Intelekto nulemiami gebėjimai ir galimybės   ==
Arabai
Arabai  – Vidurio Azijos ir Šiaurės Afrikos tautų grupė, plačiąja prasme – visi kalbantieji arabiškai, siaurąja – Arabijos pusiasalio gyventojai. Arabų gausiai apgyvendintos šalys vadinamos Arabų šalimis: Egiptas, Alžyras, Marokas, Sudanas, Irakas, Saudo Arabija, Jemenas, Sirija ir kt. Taip pat gausios arabų bendruomenės gyvena Rytų Afrikoje, Vakarų Europoje, Vidurinėje bei Pietryčių Azijoje, Tolimuosiuose Rytuose.
Populiacija – apie 430 mln. žmonių. Dauguma – europidai. Kalba arabų kalba. ~92 % arabų – musulmonai, daugiausia sunitai, 7–10 % – šiitų); yra krikščionių, drūzų, judėjų. Gyvenimo būdas labai skirtingas, nuo Pietų Irako pelkėse gyvenančiųjų, dykumų klajoklių, kalnų piemenų iki miesto gyventojų, naftos magnatų. XX a. pab. dauguma arabų buvo sėslūs, klajoklių ~5 %. Felachai (valstiečiai) verčiasi drėkinamąja žemdirbyste, gyvulininkyste, sodininkyste. Be žemės ūkio mašinų, žemė dar dirbama Pietų Irake – kupranugariais, arkliais, asilais, buivolais, zebais – Arabijos pusiasalio rytuose. Plečiama drėkinimo sistema. Racionalus vandens panaudojimas kai kuriose arabų šalyse davė didžiulį pelną. XX a. pr. Persijos įlankoje aptikta naftos. Iš jos telkinių ypač praturtėjo Saudo Arabija, Jungtiniai Arabų Emyratai, Bahreinas, Kuveitas. Arabų šalys kontroliuoja 1/4 pasaulio naftos gavybos. XX a. pab. visoms arabų šalims buvo būdinga labai skirtinga gyventojų ekonominė socialinė padėtis.
Istorija
Ikiislaminiu laikmečiu turėjo kelias valstybės, iš kurių svarbiausios – Palmyra ir Nabatėjos karalystė. VI a. tarp arabų greitai paplito islamas, sukurta teokratinė valstybė Arabų kalifatas, kuri plėsdamasi arabizavo daugelį Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos gyventojų (asirus, berberus, palestiniečius, egiptiečius, kurdus ir kt.). Kitur (Irane, Vidurinėje Azijoje, Užkaukazėje) iš Arabijos atsikėlę arabai buvo patys asimiliuoti vietinių tautų.
Kultūra
Arabų kalifate, kuriame susipynė įvairios tradicijos, suklestėjo mokslas, menai, architektūra, filosofija (vad. „islamo aukso amžius“).
Arabai išlaikė gausią tautosaką, muzikinį paveldą (pagr. muzikos instrumentai – būgnas, rebabas, ūdas, kanūnas ir kt.).
Arabų valstiečių tradiciniai namai įvairių tipų – dažniausiai statomi aplink uždarą kiemą; Arabijos pusiasalio pietuose bokšto tipo kelių aukštų namai; beturčiai gyvena vienos patalpos lūšnose, pintose iš palmių arba nendrių. Klajoklių palapinės statomos iš vilnonio audinio (dabar ir iš brezento). Apyvokos daiktai iš medžio, molio, vario. Daugelyje arabų kraštų tebedėvimi tradiciniai apdarai: moterys apsigaubia skraiste abaja, vyrai dėvi galvos apdangalą gutrą arba kufiją, vilki tradicinius marškonius galabiją arba dišdašą. Kai kurių kraštų moterys veidą tebedengia šydu (čadra). Miestuose tradicinius drabužius vis dažniau išstumia europietiški. Kai kur iki šių dienų arabai išlaikė senovinius papročius: kraujo kerštą, avunkulatą (papročio nustatyti dėdės ir seserėnų santykiai), ortokuzeninę (brolių vaikų) santuoką, daugpatystę.
Jonavos apskritis
Jonavos apskritis buvo trumpalaikė Lietuvos apskritis į šiaurės rytus nuo Kauno. Centras – Jonava.
Istorija
Apskritis sudaryta 1916 m. balandį, priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1917 m. vasarį panaikinta.
Psichodelinė muzika
Psichodelinė muzika (, - iš gr. "psyche" - siela, sąmonė, protas, "delos" - matomas, akivaizdus, išreikštas) – muzikos srovė, įkvėpta psichotropinių medžiagų – kanapių, meskalino, psilocibino, LSD ir kt. - vartojimo sukeltų pojūčių. Tai svaiginanti muzika, pasižyminti ilgais garsų srautais, nesuprantamais tekstais, dabartiniu metu ir elektroninias efektais. Klausytojams dažnai mėginama perteikti psichotropinių medžiagų sukeliamus pojūčius.
Praktiškai nėra grupės, kurios stilių galima būtų apibūdinti kaip grynai psichodelinį, tačiau psichodeliniai požanriai egzistuoja visuose didžiuosiuose muzikos žanruose: džiaze, roke, metale, elektronikoje, industrinėje muzikoje ir kt.
Gvadalkanalis
thumb|250px|Honiaros miesto vaizdas thumb|250px|Salos žemėlapis
Gvadalkanalis  – sala Ramiajame vandenyne, Saliamono salyno pietryčiuose, didžiausia Saliamono Salų valstybėje.
Sala vulkaninės kilmės, užima 5302 km² teritoriją. Paviršius kalnuotas, iškylantis iki 2449 m (Popomanaseu k.). Teritoriją dengia tropinės džiunglės. Yra aukso telkinių. Gvadalkanalyje gyvena endeminės kuskusų (Phalanger) rūšys, įvairios papūgų rūšys, gausu briaunagalvių krokodilų.
1999 m. saloje gyveno 109 382 gyventojai (apie penktadalis šalies gyventojų). Dauguma gyventojų yra melaneziečiai, yra polineziečių, mikroneziečių, europiečių, kinų. Pagrindinis miestas – šalies sostinė Honiara. Sala sudaro Gvadalkanalio provinciją.
Istorija
1568 m. salą pasiekė ispanų ekspedicija, vadovaujama Alvaro de Mendanjos. Ispanai salą pavadino pagal Gvadalkanalio kaimą Ispanijoje (Sevilijos provincija), kurio pavadinimas savo ruožtu kilo iš arabų Wādî al-Khānāt – 'gardų slėnis'. XVIII–XIX a. pradėta salos kolonizacija. Antrojo pasaulinio karo metais saloje vyko labai nuožmus Gvadalkanalio mūšis tarp Sąjungininkų ir Japonijos. Tropinės gamtos sąlygos sudarė nepakeliamas mūšio sąlygas.
Šarūnas Kuliešius
Biografija
Gimė 1977 m. vasario 9 d. Elektrėnuose. 1996 m. Pasaulio D grupės čempionato aukso medalio laimėtojas. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Kopgalis
Kopgalis – Klaipėdos miesto teritorija, esanti į vakarus nuo miesto centro, šiauriausiame Kuršių nerijos nacionalinio parko gale, kur Kuršių marios jungiasi su Baltijos jūra. Prie marių yra Pievų ragas, greta jo – delfinariumas, Jūrų muziejus-akvariumas (nuo 1979 m.), kiek piečiau – žvejo etnografinė sodyba, kapinaitės. Jūros pusėje – paplūdimiai. Toliau pietuose yra Smiltynė.
thumb|left|220px|Pietinis jūros vartų molas Kopgalyje thumb|left|220px|Delfinariumas thumb|left|220px|Žvejo etnografinė sodyba jūrų muziejuje
Etimologija
Vietovė pavadinta nuo žodžių junginio kopų galas – tai yra šiauriausia Kuršių nerijos vietovė, čia baigiasi kopos.
Istorija
Kopgalis atsirado dėl pustomo smėlio Kuršių nerijai ilgėjant šiaurės link. Nuo Kopgalio nupustomas smėlis užnešdavo Klaipėdos uosto laivakelį, tad 1733 m. buvo įrengtas 130 m ilgio pietinis molas, kuris turėjo apsaugoti Klaipėdos sąsiaurį nuo pustomo smėlio, bet jis audrų buvo sudaužytas. Kopgalis nuolat nukentėdavo nuo Kuršių marių potvynio srovių ir bangų. XIX ir XX a. kelis kartus pertvarkytas, ilgintas, kopos želdintos. Prasidėjus apželdinimo darbams ir statant tvirtovę, apie 1795 m., šalia esančios balasto aikštelės ėmė kurtis gyvenvietė (vok. Suderspitze). Šioje aikštelėje burlaiviai atsikratydavo balasto ir jo pasipildydavo, kad išlaikytų nepakrauto laivo stabilumą audringoje jūroje. Tik Prūsijos valdžiai suteikus dideles lengvatas, Kopgalyje apsigyveno pirmieji naujakuriai. 1821 m. čia jau stovėjo 7 sodybos. Gyventojai krovė balastą, tvirtino krantus, dengė juos velėna, žvejojo ir augino bulves. Tai tapo pirmąja poilsiaviete Kuršių nerijoje. Jau XIX a. pradžioje čia ėmė veikti moterų ir vyrų paplūdimiai, iš Klaipėdos uosto į Kopgalį pradėjo kursuoti keltas.
1866 m. Kopgalyje pastatyta gynybinė pajūrio tvirtovė, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje ji apgriauta ir ilgą laiką stovėjo nenaudojama. Po karo Kopgalis ištuštėjo. Tvirtovės vietoje nusprendus steigti jūrų muziejų, gyventojai buvo iškeldinti. Atstatymo ir restauracijos darbai užbaigti 1979 m., atidarytos pagrindinės jūrų muziejaus ekspozicijos. Prie marių kranto, senojo Kopgalio žvejų kaimo vietoje, pastatyta etnografinė pajūrio žvejo sodyba, greta jos – žvejybos laivų, pramoninės žūklės Lietuvoje pradininkų, aikštelė. 1994 m. atidarytas delfinariumas.
Žymūs žmonės
Kopgalio kapinaitėse palaidoti:
Andrius Benediktas Klongevičius
Andrius Benediktas Klongevičius (Klungys) (, 1766 m. (iki 1767 m. sausio 1 d.) netoli Alūkstos – 1841 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – Vilniaus vyskupas, teologijos daktaras.
Biografija
1789–1797 m. dėstė Kražių kolegijoje. Nuo 1797 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir Moralės fakultetuose, nuo 1801 m. – Vilniaus diecezinėje kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1799 m. kovą. 1815 m. teologijos daktaras.
1802–1808 m. ėjo įvairias pareigas Vilniaus vyskupijos konsistorijoje. Nuo 1808 m. buvo Vilniaus vyriausiosios kunigų seminarijos kapelionas, 1810–1812 m. – jos regentas (rektorius). Priešinosi seminarijos rusinimui. 1815–1828 m. Vilniaus universiteto dogmatinės teologijos ir Bažnyčios istorijos profesorius, 1822 m. laikinai ėjo Vilniaus universiteto rektoriaus pareigas. Per paskaitas aiškino jozefinizmo esmę, jį kritikavo. Kelerius metus ėjo Vilniaus cenzūros komiteto pirmininko pareigas. 1819 m. Podolės Kameneco kanauninkas, nuo 1820 m. pr. – Vilniaus katedros kapitulos kanauninkas.
1828 m. gegužę paskirtas Vilniaus vyskupu sufraganu ir Vilniaus vyskupijos administratoriumi (į vyskupus sufraganus su teise valdyti vyskupiją įvesdintas tų metų rugsėjo 12 d.). Rūpinosi kunigų drausme, įpareigojo juos atlikinėti rekolekcijas, rengti dekanatų konferencijas, tinkamai tvarkyti parapijų knygas, išleido pamokslų sakymo, bažnytinio giedojimo, elgesio su žmonėmis ir kitų instrukcijų, aplinkraščių. Jo pastangomis restauruota Vilniaus katedra ir jos varpinės bokštas. Nuo 1830 m. – Arabijos Krizopolio titulinis vyskupas.
1831 m. vasario pab. carinės administracijos verčiamas paskelbė Lenkijos ir Lietuvos sukilimą smerkiantį laišką katalikų kunigams. Kovo pab. caro kariuomenei (kazokams) Ašmenos bažnyčioje nužudžius apie 150 civilių, pareikalavo, kad generalgubernatorius kaltininkus nubaustų. Už tai vyskupas buvo ištremtas į Jaroslavlį (po pusmečio iš ten pervežtas į Petrapilį), bet jau 1832 m. nuo tremties atleistas, tų metų birželį grįžo į Vilnių.
Rusų valdžiai 1832 m. rugpjūčio pab. uždarius Vilniaus universitetą, Klongevičiaus rūpesčiu iš Vilniaus vyriausiosios kunigų seminarijos (veikė 1803–1833 m.) ir buvusio Vilniaus universiteto Moralinių ir politinių mokslų fakulteto suformuota Vilniaus dvasinė akademija (veikė nuo 1834 m., 1842 m. perkelta į Petrapilį). Klongevičius siekė paversti šią mokyklą stipriu kunigų rengimo centru, pats rūpinosi dėstytojų parinkimu, dvasininkų rengimu; akademijos statute buvo numatytos aštuonios katedros: Šv. Rašto, biblinės archeologijos ir hermeneutikos; moralinės, dogmatinės ir pastoralinės teologijos; logikos ir moralinės filosofijos; bažnyčios istorijos ir kanonų teisės; teorinės ir praktinės homiletikos; lotynų ir graikų literatūros ir kalbų; rusų ir lenkų literatūros ir kalbų; Rusijos ir visuotinės istorijos.
Nuo 1840 m. gruodžio – Vilniaus vyskupas ordinaras; pirmasis valstietiškos kilmės Vilniaus vyskupas.
Išleido pamokslų („Trumpas pamokslas apey pašanavoima ciesoriaus visos Rossios“, 1832 m.; anot Aldonos Prašmantaitės, į lietuvių k. šį A. B. Klongevičiaus parengtą pamokslą, arba „trumpąjį katekizmą“ išvertė Juozapas Arnulfas Giedraitis), paskaitų rinkinį, vadovėlių, prisidėjo prie lietuviškų („Litanios su maldomis apė s[zventu] Petru apaštalu“, išsp. 1842 m.) ir lenkiškų knygų rengimo, bendradarbiavo periodinėje spaudoje.
Jonas Markelis
Jonas Markelis (1897 rugpjūčio 16 Kairionyse, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis – 1948 gruodžio 14 d. Zavodovkoje, Krasnojarsko sritis) – II Seimo ir III Seimo atstovas.
Biografija
Kilęs iš valstiečių. Laisvamanis. Baigęs Dusetų dviklasę pradžios mokyklą, 1912 m. išvyko į Peterburgą ir gyveno iki 1914 m. rudens. Čia privačiai mokėsi ir išlaikė egzaminus. 1914 m. grįžęs į Lietuvą, baigė trumpalaikius mokytojų kursus. 1918–1919 m. mokytojavo Bikūnų pradžios mokykloje, Antalieptės valsčiuje. 1919–1920 m. atliko karinę tarnybą Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. spalio iki 1922 m. kovo – Šiaulių apskrities valdybos Švietimo skyriaus vedėjas. Vėliau mokytojavo Dubėnų (Šiaulių apskr.) pradinėje mokykloje.
1923 m. liepos 6 d. išrinktas į II Seimą kaip LSDP narys nuo Panevėžio rinkimų apygardos vietoje V. Kramerio. Antrajame Seime 1925 m. balandžio 3 d. išrinktas į Švietimo komisiją.
Nuo 1926 m. birželio 2 d. iki 1927 m. balandžio 12 d. – III Seimo atstovas.
1925 m. XII LSDP suvažiavime – kandidatas į CK narius. 1926 m. birželio 3 d. nepaprastojoje konferencijoje siūlė neiti į koaliciją su Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga.
1927 m. Tauragės sukilimo dalyvis. 1927 m. spalio 5–6 d. Lietuvos socialdemokratų partijos organizacijos užsienyje I konferencijos Rygoje dalyvis. Už politinę veiklą 1927–1930 m. buvo kalinamas Varnių koncentracijos stovykloje. 1929 m. sausio mėn. už pabėgimą iš Varnių koncentracijos stovyklos nuteistas 2 metams ir 5 mėnesiams sunkiųjų darbų kalėjimo. 1931 m. spalio 31 d. XIII LSDP suvažiavime – mandatų komisijos ir CK narys. „Socialdemokrato“ bendradarbis.
Nuo 1930 m. spalio iki 1933 m. kovo dirbo Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninėje ūkio dalies vedėju. 1933 m. kovo – 1940 m. rugsėjo „Raidės“ spaustuvės Kaune vedėjo pavaduotojas, nuo 1940 m. spalio Valstybinės Draudimo valdybos tarnautojas.
1948 m. gegužės 22 d. ištremtas į Sibirą, Nižnij Ingušsko rajoną, dirbo miško sakintoju. Mirė susirgęs šiltine.
Žmona Elena Rimdeikaitė (gim. 1911), duktė Vida.
Tailando demografija
thumb|right|240px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Tailando demografiją.
Gyventojų skaičius: 65 905 410 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: + 0,615 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 13,4 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 7,25 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 33 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 1,7 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 17,63 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Antanas Bortkevičius
Antanas Bortkevičius (1835 m. Žemaitijoje, Eržvilko apylinkėse – 1894 m. liepos 22 d. Joniškėlyje, Pasvalio raj.) – religinių raštų rengėjas.
Biografija
1861 m. baigė Varnių kunigų seminariją, dirbo vikaru Žagarėje, Šiauliuose, vėliau – Šakynos, Joniškėlio parapijų klebonas. Palaikė ryšius su Jurgiu Bieliniu ir kitais knygnešiais; platino draudžiamą lietuvių spaudą.
Parašė pasakėčių, proginių eilėraščių, kurių dalis išspausdinta „Tėvynės sarge“ (1899 m.). Jo sudarytas pamokslų rinkinys išleistas 1901 m.
IQ
IQ gali reikšti:
Kova su vėžiu Tarybų Lietuvoje
Kova su vėžiu Tarybų Lietuvoje – Onkologijos instituto tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1959–1980 m. Vilniuje.
Istorija
Išėjo 14 tomų. Atsakomasis redaktorius Albertas Telyčėnas. Tiražas – 500–1000 egz.
Stračiūnų herpetologinis draustinis
Stračiūnų herpetologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Leipalingio, 1 km į vakarus nuo Stračiūnų. Įkurtas 1976 m. ir apima 23 ha plotą (Zervyno ežerą ir jo apyežerį). Draustinyje saugoma nedidelė balinių vėžlių populiacija.
Žirnenka
Žirnenka – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Sirutiškio, Kruosto kairiajame krante.
Druskininkėliai (Lazdijai)
Druskininkėliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybės pietryčiuose, 1 km į pietvakarius nuo Leipalingio. Šiaurinė kaimo dalis priklauso Druskininkų savivaldybei. Stūkso Druskininkėlių piliakalnis.
Verla
Verla − nedidelė gyvenvietė−muziejus Suomijoje, Pietų Suomijos provincijoje, Kymenlakso regione, 30 km nuo Kouvolos miesto. 1996 m. įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.
Verla − tai medžio apdirbimo gamykla (buvo gaminamas kartonas) ir šalia jos esanti nedidelė gyvenvietė, kuri labai gerai išsilaikė kaip XIX−XX a. pradžios nedidelio pramonės komplekso kaimo vietovėje pavyzdys. Tais laikais Šiaurės Europoje ir Šiaurės Amerikoje klestėjo medžio apdirbimo pramonė: buvo gaminama celiuliozė, popierius, lentos. Labai nedaug tokių fabrikėlių ir šalia jų esančių gyvenviečių išliko iki mūsų dienų.
Verlos istorija
1872 m. Hugo Noimanas (Hugo Neuman) įkūrė medžio apdirbimo gamyklą. Tačiau gamykla gyvavo neilgai: Noimanas neturėjo pakankamai lėšų gamybos plėtrai, o be to ir gaisras sunaikino gamyklą.
Fabrikas Verloje galutinai buvo uždarytas 1964 m. liepos 18 d. Uždarant fabriką, jo paskutinės gyvavimo dienos buvo filmuojamos ir sukurtas dokumentinis filmas, kuriame parodyta kaip vyko darbas Verloje.
Stragnų kapinynas
Stragnų kapinynas arba Skėrių kapinynas – senovės baltų laidojimo vieta, esanti Klaipėdos rajone, į pietryčius Priekulės (kitapus Minijos), Stragnų II kaimo laukuose, prie Piktvardės upelio.
Kapinyne rasta II–X a. griautinių ir IX–XIII a. degtinių kapų. Greta žmonių palaikų rasta įvairių įkapių: II–III a. romėniškų monetų, papuošalų iš žalvario, sidabro (segės, žiedai, antkaklės, apyrankės, smeigtukai), stiklinių, gintarinių ir emaliuotų karolių, peilių, įmovinių ietigalių, geležinių įmovinių kirvių, kalavijų, antskydžių, pentinų, žąslų, kamanų apkalų (sidabrinių), verpstukų, dalgių (geležinių), tošinių dėžučių, svarelių, svarstyklių, geriamųjų ragų apkalų.
Kapinynas apardytas. XIX a. pab. – XX a. pr. jį tyrinėjo Hugo Šojus, Adalbertas Becenbergeris, Vilius Gaigalaitis. Iki 1945 m. dalis radinių laikyta Karaliaučiaus Prūsijos muziejuje, kiti laikomi Lietuvos nacionaliniame, Kauno istorijos, Šilutės kraštotyros muziejuose.
Aukštaitijos siaurasis geležinkelis
Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, ASG − 750 mm vėžės, 68,4 km ilgio siaurojo geležinkelio linija, veikianti ruože nuo Panevėžio iki Rubikių, vedanti pro Troškūnus, Anykščius. 2001 m. įkurta viešoji įstaiga „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis“, pelno nesiekianti organizacija, prižiūri, saugo ir eksploatuoja geležinkelio ruožo kompleksą, išsidėsčiusį 260 ha erdvėje. Tai vienas unikaliausių inžinerinio paveldo paminklų Lietuvoje (unik. kodas ).
Įstaiga įsikūrusi Geležinkelio g. 23, Panevėžyje. Geležinkelio linijos pradžia – Panevėžio geležinkelio stotis (Kerbedžio g. 9). Čia yra pagal 1905 m. brėžinius ir nuotraukas atkurta autentiška siaurojo geležinkelio stotis su peronu.
Istorija
250px|thumb|Siauruko [[traukinys su keleiviais Anykščių stotyje]] 250px|thumb|[[Tu2 lokomotyvas su vagonu Surdegio stotyje]]
Siaurasis geležinkelis buvo tiesiamas keliais etapais. 1891–1895 m. pastatytas 750 mm pločio Švenčionėlių–Pastovių ruožas. 1898 m. geležinkelis pasiekė Panevėžį. Pirmieji traukiniai naujuoju ruožu pradėjo kursuoti 1899 m. rudenį. Atidarymo metu siaurojo geležinkelio linija turėjo 2 depus – 12 vietų Švenčionyse ir 2 vietų Panevėžyje, 15 garvežių, 112 krovininių, 58 įvairaus tipo keleivinius ir 6 pašto vagonus bei 154 krovinines platformas. 1903 m. juo pervežta 65000 tonų krovinių ir 40632 keleiviai.
XX a. 1-ojoje pusėje siaurukas buvo pagrindinė transporto priemonė Aukštaitijoje, pervežanti ir keleivius, ir krovinius. Siauruoju geležinkeliu į Panevėžį buvo gabenami linai, bekonai, cukriniai runkeliai, miltai, sviestas, sėmenys, miško medžiaga, smėlis. Ūkininkams siaurukas gabeno druską, trąšas, žibalą, anglis. Įvairiais laikotarpiais keitėsi jo paskirtis.
250px|thumb|[[Tu2 lokomotyvas su vagonu Anykščiuose]]
Paveldo objektas
Siaurasis geležinkelis kartu su stotimis, kelių statiniais yra vertingas istorinis ir kultūrinis objektas. Stočių pastatų kompleksai turi urbanistinę ir architektūrinę vertę. 1996 m. Aukštaitijos siaurojo geležinkelio kompleksas įrašytas į LR nekilnojamų kultūros vertybių registrą. Valstybės saugomą kompleksą sudaro: bendro 179 km ilgio, 1340 ha apimantys siaurojo geležinkelio ruožai Panevėžys–Biržai, Panevėžys–Rubikiai, Joniškėlis–Linkuva, geležinkelio stotys, gamybiniai pastatai, kelio statiniai. 2003 m. dalis šio komplekso objektų paskelbta kultūros paminklais:
Riedmenys
Dyzeliniai lokomotyvai Tu2, TU3, TU4, TU6, TU7, TU7A, TU8. Keleiviniai vagonai PV-40 3AW. 43-092 modelio platformos. Dengti vagonai 41-012, 41-014
Susisiekimas
thumb|left|250px|Ruožas [[Raguvėlė (Panevėžys)|Raguvėlėje (Panevėžio raj.)]] Aukštaitijos siaurukas – kultūrinio turizmo ir laisvalaikio traukinys, kuriuo keliaujant susipažįstama su Aukštaitijos krašto gamtos, istorijos ir kultūros paminklais, transporto inžineriniu paveldu. Kelionę galima derinti su įvairiomis kultūrinėmis programomis: muzikavimu, kulinariniu paveldu, „traukinio apiplėšimu“, kelionėmis dviračiais, vandens pramogomis Pagojės tvenkinyje ir kt. Rengiami reguliarieji reisai, užsakomosios kelionės, edukacinės, šventinės iškylos. Keliautojų traukinius traukia šilumvežiai Tu2. Reguliarūs edukaciniai reisai – tai trumpos kelionės, organizuojamos gegužės – spalio mėnesiais iš Anykščių geležinkelio stoties.
Siauruko maršrutas:
Panevėžys • Taruškos • Rekstino miškas • Bajoriškiai • Raguvėlė • Surdegis • Vašuokėnai • Troškūnai • Pagojus • Anykščiai • Žažumbris • Bičionys • Rubikiai
Skonis
Skonis vienas iš pojūčių, kuriais žmogus gauna informaciją iš aplinkos.
Išskiriami penki pagrindiniai skoniai: kartumas, rūgštumas, sūrumas, saldumas ir umami. Jau yra nustatyti šių skonių receptoriai ir jų veikimo mechanizmai. Teigiama, kad deginantį skonį sukelia šilumos receptorius dirginančios medžiagos. Kai kurie šaltiniai nurodo ir šarminio bei specifinio riebalų skonio nepriklausomą atpažinimą.
Kitų skonių įvairovę sudaro pagrindinių skonių kombinacijos bei jų kombinacijos su kvapais, kadangi kvapo receptoriai dalyvauja atpažįstant skonį.
Terminai geras skonis ir skoninga naudojami siekiant apibūdinti estetiškai tobulus bei meniškai neperkrautus taikomojo meno kūrinius arba jų autorius. Dažniausiai kalbant apie pastatų interjerą, eksterjerą ar aprangą.
Tauras
Tauras (Bos primigenius) – išnykęs dykaraginių (Bovidae) žinduolių būrio, jaučių (Bovinae) pošeimio gyvūnas. Iš prijaukintų taurų kilo karvės.
Lobiškiai
Lobiškiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Alvito, prie kelio, šalia Paežerių ežero, sodų bendrijų centre. Yra kempingas, kavinė, tiltelis.
Tauras
Vėlesnių amžių mokslininkai pradėjo manyti, kad senoviniuose raštuose minimi tauras ir stumbras – tas pats gyvūnas, tik vadinamas skirtingais vardais. Tik XIX a. pradžioje žymus vokiečių mokslininkas, Vilniaus universiteto profesorius Liudvigas Bojanus, lygindamas išlikusius gyvūnų griaučius, parodė, kad tai dvi skirtingos rūšys. Jo pavardė naudojama prie lotyniškų šių rūšių pavadinimų: Bos priscus Bojanus ir Bos primigenius Bojanus.
Kovos keliais
Kovos keliais – poezijos almanachas, išleistas 1929 m. Maskvoje.
Tauras
1953 m. Joniškio rajone, reguliuojant Mūšos vagą, Rūdiškių kaime rasta tauro kaukolė. Ramygalos apylinkėse, Lieknos pelkėje, iškasta tauro kaukolė su ragu. Pūkiškio ežere, esančiame prie Vabalninko, žvejai tinklu išvilko tauro kaukolę su ragais ir dantimis. Pabradumės kaime, Sedos seniūnijoje rasta tauro kaukolė, kurios vienas ragas aptrupėjęs ir siekia 47 cm ilgį, o kitas 50 cm; ragai nukreipti į priekį, prieš galą užlenkti į viršų. Šilutėje rastas tauro ragas.
Kad dabartinėje Lietuvos teritorijoje būta taurų, rodo ir nemažai vietovardžių (Tauragė, Tauragnai, Taurai, Taurakiemis, Tauralaukis, Taurapilis). Taurės pavadinimas, manoma, taip pat galėjęs kilti iš tauro.
Kovos keliais
Istorija
Išspausdinta TSRS gyvenusių lietuvių rašytojų Andriaus Dabulevičiaus, Aleksandros Merkytės, Broniaus Pranskaus, Jono Stašelio, Felikso Vaišnoro ir Antano Virkučio kūrinių.
Sudarė Bronius Pranskus ir Stasys Raudonis.
Tauras
Tauras pavaizduotas Kauno miesto herbe, Kauno apskrities herbe, Meklenburgo (Šiaurės Vokietijos regionas) vėliavoje, Urio (Šveicarijos kantonas) herbe, Rumunijos herbe ir Moldavijos vėliavoje.
Taurų atkūrimo programos
1920 metais dviejuose Vokietijos zoologijos soduose – Berlyno ir Miuncheno – broliai Heinz Heck ir Lutz Heck pradėjo atrankinę naminių galvijų veisimo programą, kuria buvo siekiama atkurti išnykusius taurus.
Lenkijoje veikia „Taurų atkūrimo Lenkijos fondas“ (PFOT), kurio nariai siekia atkurti taurus pagal muziejuose esančius jų kaulus, pasiremdami išlikusia DNR. Jų tikslas tokiu būdu sugrąžinti taurus į Lenkijos miškus.
Kitos panašios programos su tokiais pat tikslais veikia Italijoje ir kitose šalyse.
Džiolana Tarvainytė
Džiolana Tarvainytė (g. 1974 m. rugsėjo 18 d.) – teisininkė, advokatė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) dėstytoja, Lietuvos advokatų savivaldos veikėja, LJAA viceprezidentė, Advokatų tarybos narė.
Biografija
Vyresnioji sesuo Anželika. Jaunesnės seserys – Eglė ir Agnė.
1992–1997 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Mokėsi Niujorke, JAV.
1997–1998 m. Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijos (ŽŪM) Teisės departamento vyriausioji specialistė, 1998-1999 m. LR ŽŪM Žemėtvarkos ir teisės departamento Teisės aktų skyriaus viršininkė, 1999-2002 m. Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto Teisės ir bendrųjų reikalų skyriaus vedėja. Nuo 2002 m. lapkričio 22 d. iki 2007 m. gegužės 24 d. Vilniaus m. 3-osios advokatų kontoros advokatė. Nuo 2007 m. gegužės 25 d. Advokatės Džiolanos Tarvainytės kontoros advokatė. Daugiausia dirba civilinės, verslo ir administracinės teisės srityse.
Nuo 1998 m. MRU Teisės fakulteto dėstytoja. Pirmakursiams dėsto užsienio teisės istoriją.
Nuo 1998 m. yra Lietuvos teisininkų draugijos narė. Nuo 2003 m. yra Lietuvos jaunųjų advokatų asociacijos (LJAA) narė, nuo 2009 m. LJAA viceprezidentė. Lietuvos advokatūros Tarybos narė (nuo 2011 m. balandžio 22 d.).
Moka anglų, vokiečių, rusų kalbas.
Netekėjusi.
Paryžiaus Metropolitans 92
Paryžiaus „Metropolitans 92“ – Prancūzijos krepšinio klubas, iš Paryžiuje priemiesčio Levalua-Perė (Levallois-Perret).
Istorija
Dabartinis klubas naujai įkurtas prieš 2007–2008 m. sezoną susijungus dviem prancūzų klubams – Paryžiaus „Basket Racing“ ir Levalua „Sporting Club Basket“.
Paryžiaus „Basket Racing“, įkurta 1922 m., buvo 4 kartus Prancūzijos čempionė (1951, 1953, 1954, 1997 m.), o Levalua klubas 1992 ir 1998 m. laimėjo antrąją Prancūzijos lygą.
„Metropolitans 92“ didelių pasiekimų neturi – Prancūzijos lygoje rungtyniauja vidutiniškai, bet kartais patenka į tarptautinius krepšinio turnyrus. 2019 m. klubą įsigijo žymus Prancūzijos krepšininkas Borisas Diau.
Eurocentrizmas
Eurocentrizmas (kartais europcentrizmas) – ideologija ar pažiūros, kad europietiška (ir apskritai Vakarų) civilizacija, kultūros, meno pasiekimai, mentalitetas, vertybių sistema ir t. t. yra viršiausia (dažnai ir vienintelė teisinga) bei pavyzdinė kitoms kultūroms. Visus kultūrinius skirtumus eurocentrizmas linkęs laikyti kitų (neeuropietiškų) visuomenių tamsumu ir atsilikimu. Vienas reikšmingiausių Vakarų mentaliteto bruožų iki XX amžiaus vidurio.
Filosofinis kilmės aspektas
Vakarų civilizacija iš krikščionybės paveldėjo monistinę vienos tiesos sampratą. Viduramžių scholastika sukūrė vientiso, iš vieno šaltinio sklindančio pasaulio vaizdą. Šis pasaulėvaizdis ne tik nulėmė mokslo filosofijos raidą, bet ir suformavo netolerancijos praktiką, bendraujant su kitomis kultūromis. Be abejonės, toks europiečių mentaliteto bruožas trukdė suprasti svetimas kultūras ir religines formas ir tuo labiau pripažinti jų lygiavertiškumą. Europos visuomenės pasiekimai (ypač prasidėjus Švietimo epochai) laikyti etalonu, o kitos visuomenės – tik primityvesniu etapu toje pačioje raidos linijoje. Vienas žymiausių tokios eurocentrinės sampratos teoretikų – Hėgelis (1770–1831).
Kultūrinės ir istorinės priežastys
Su didžiaisiais geografiniais atradimais XVI amžiuje pamažu ėmė bėgėtis ir imperialistinė bei kolonijinė politika. Naujai atrastose žemėse sutikti vietiniai gyventojai dažniausiai gyveno gentinėmis bendruomenėmis, o pažangesnės kultūros ryškiai nusileido europiečiams karine galia. Tokia situacija tik sustiprino Vakarų suvokimą apie savos civilizacijos išskirtinumą ir suformavo požiūrį į kitas kultūras kaip nepilnavertes. Europos valstybės savo kolonijinę politiką grindė šviesos nešimu „primityviems“ kraštams. Atsirado įvairios rasinės teorijos, teisinusios vergovę. Į svetimus kraštus plačiai pasklido misionieriai, skleidę „Dievo žodį“. Išskirtinumo jausmas augo kartu su naujomis kolonijomis, kol pasiekė apogėjų XIX amžiuje.
Kritika
Eurocentrizmo kritikos pradžią reiktų sieti su susidomėjimo Rytų kultūromis banga. Pionieriais čia dažnai laikomi Volteras (Voltaire, 1694–1778), žavėjęsis senovės Kinijos pasiekimais, Artūras Šopenhaueris (A. Schopenhauer, (1788–1860), pagrindinis Hėgelio teorijų kritikas ir indų filosofijos „atradėjas“, bei Frydrichas Nyčė (F. Nietzsche), savo filosofines įžvalgas siejęs su Zaratustra. Šie mąstytojai suteikė stiprų postūmį orientalistikos raidai bei civilizacijų tyrinėjimams ir skatino suvokti Vakarų civilizacijos pasiekimų reliatyvumą. XX amžiuje eurocentrizmo ribotumą atskleidė ir kiti teoretikai, pradedant O. Spenglerio (Osvaldas Špengleris) sensacinguoju „Vakarų saulėlydžiu“ ir A. J. Toynbee, paskyrusiu dvylikatomius „Istorijos tyrimus“ civilizacijos analizei, baigiant postmodernistais.
Vienas svarbiausių šiuolaikinių veikalų, kritikuojančių eurocentrizmą yra 1978 metais Edwardo Saido Orientalizmas. Jame jis griauna kultūrinę Rytų – Vakarų takoskyrą, tuo pat užkirsdamas kelią įvairių rasistinių teorijų letigimizavimui.
Moldavijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Moldavijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Gruodžio 26
Vardadieniai
Gaudilas – Gaudilė – Ginda – Gindas – Gindvilas – Gindvilė – Relinda – Stepa – Stepanija – Stepas – Steponas – Steponė
Bogutiškė
Bogutiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Sarių. Šiaurėje stūkso Bogutiškės piliakalnis. Šiuo metu kaime yra išlikusios tik penkios pirkios.
Kragava
Kragava arba Prochladnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Krags prūsiškos kilmės. 1310 m. minimas Craghen. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Ispanijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Turnyrinė padėtis
Stipriųjų grupė: Vidutiniokų grupė: Silpnųjų grupė:
Kovotojas (Kaunas)
Istorija
Leido Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo politiniai kaliniai. 1931–1936 m. išėjo dvylika numerių; tiražas – 2-3 egz.
Pamūšis (Klovainiai)
Pamūšis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Balsių ir 10 km į pietus nuo Linkuvos, prie Mūšos, suteikusios kaimui pavadinimą, ir Lašmens santakos. Seniūnaitijos centras. Yra Pamūšio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, prie jos – parapijiniai vaikų globos namai, Lurdo grota (1940 m.), siaurojo geležinkelio linijos liekanos.
miniatiūra|200px|left|Į Pamūšį veda žvyrkelis miniatiūra|200px|left|Siauruko tiltas per Lašmenį miniatiūra|200px|left|Lurdas prie bažnyčios
Rusios vaivadija
Rusios vaivadija  – 1366–1772 m. – Lenkijos karalystės karūnos Mažosios Lenkijos provincijos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė Lvovas. Vaivadijos teritorija šiuo metu padalinta tarp dabartinės Ukrainos Lvovo, ir Ivano Frankivsko sričių bei Lenkijos Liublino vaivadijos.
ATR senate vaivadija turėjo du Senato pareigūnus: vaivadą ir kaštelioną.
Istorija
Rusios vaivadija buvo sukurta 1366 m., kuomet Lenkijos karalystė 1349 m. užėmė čia egzistavusios Haličo-Voluinės kunigaikštystės pietines žemes – istorinę Galiciją. 1377 m. Lenkijai prijungus Chelmo žemę, šios teritorija inkorporuota į vaivadiją ir tapo savotišku enklavu. Pirmasis administracinis centras buvo Peremislis, ir vaivadija vadinosi Peremislio vaivadija, bet XIV a. pabaigoje sostinė perkelta į Lvovą, ir pradėta vadinti Rusios vaivadija. Po Lenkijos administracinės reformos, ji priskirta administruoti Mažosios Lenkijos provincijai.
Vaivadija buvo tankiausiai gyvenama ir ekonomiškai labiausiai išsivysčiusi Lenkijai priklausiusi Rusios dalis. Dėl to ji buvo dalinama į 13 pavietų, grupuojamų į 5 istorines žemes.
Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Rusios vaivadija atiteko Habsburgų monarchijai, kuri čia sukūrė Galicijos ir Lodomerijos karalystę. Chelmo žemė (nuo 1793 m. Chelmo vaivadija) išliko Lenkijos sudėtyje iki 1795 m.
Žemės ir pavietai
Vaivadiją sudarė penkios žemės, dalinamos į 13 pavietų:
Ewa Kopacz
Eva Božena Kopač (, g. 1956 m. gruodžio 3 d. Skaryševe) – lenkų politikė, buvusi Lenkijos Seimo maršalka (2011–2014 m.) ir Lenkijos ministrė pirmininkė (2014 m. rugsėjo – 2015 m. lapkričio mėn.). Lenkijos Seimo narė (nuo 2001 m.).
Biografija
2007–2011 m. dirbo Sveikatos apsaugos ministre Donaldo Tusko vyriausybėje. Nuo 2011 m. lapkričio 8 d. iki 2014 m. rugsėjo 22 d. – VII-tos kadencijos Lenkijos Seimo maršalka (pirmoji moteris šiame poste).
Po D.Tusko paskyrimo Europos Vadovų Tarybos pirmininku suformavo naują Lenkijos vyriausybę ir jai nuo 2014 m. rugsėjo 24 d. vadovavo (antroji moteris-vyriausybės vadovė Lenkijos istorijoje). 2015 m. Lenkijos parlamento rinkimuose buvo partijos sąrašo lyderė. E.Kopač asmeniškai surinko 230 894 balsus (geriausias rezultatas tarp Seimo narių), tačiau Piliečių platforma rinkimus pralaimėjo (gavo 138 vietas, arba 29-niomis mažiau, nei turėjo). Po rinkimų E.Kopač atsistatydino ir partijos pirmininkės posto.
Druskininkėliai
Druskininkėliai – kaimas šiaurės vakariniame Druskininkų savivaldybės pakraštyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Leipalingio, prie kelio, Seiros dešiniajame krante.
Pagal dabartinį administracinį-teritorinį suskirstymą pietinė kaimo dalis priklauso Lazdijų rajono savivaldybės Veisiejų seniūnijai, šiaurinė – Druskininkų savivaldybės Leipalingio seniūnijai. Rytiniu kaimo pakraščiu teka Seira (Baltosios Ančios intakas). Kaime stūkso Druskininkėlių piliakalnis.
Etimologija
Pasakojama, kad seniau vanduo kaimavietėje buvęs labai giliai, todėl jį gyventojai nešęsi iš Seiros upės, o atsargas laikę senose druskos statinėse. Esą, taip nuo šių statinių ir atsiradęs kaimo pavadinimas.
Geografija
Pietinė kaimo riba nuo Seiros upės eina pietiniu Giraitės pušyno pakraščiu, ribojasi su buvusio Leipalingio dvaro laukais ir šiaurine Dubelio miško puse iki Vilkininkų kaimo laukų. Nuo ten tiesiai į šiaurę tęsiasi rytine Vilkininkų, Varnėnų kaimų riba iki Veisiejų – Leipalingio kelio, šiaurėje – tuo keliu iki atšakos į Kamorūnus, keliu iki Vilkės upelio ir upeliu iki Seiros. Druskininkėlių laukų šiaurės vakarų kampe yra įsiterpusios kelios Saltoniškių kaimo sodybos. Kaimo pakraštys prie Vilkės upelio vadinosi Pavilkė, o kelios sodybos prie Kapčiamiesčio – Veisiejų kelių sankryžos – Aukštakalnis.
Istorija
Gatvinis-valakinis kaimas buvo suformuotas XVI a. antroje pusėje, Valakų reformos metu.
Netoli Vilkės žiočių buvo vandens malūnas, kurio savininkas iki 1940 m. buvo vietinis žydas. Vėliau jį valdė P. Ruočka (išėjus į vienkiemius, Vilkės dešinysis krantas buvo jo sklypo riba). Neremontuojamas malūnas sugriuvo. Kaimas turėjo savo kalvį Maslauską. Nedidelį žemės sklypelį jis turėjo prie melioracijos griovio, nutįsusio nuo piliakalnio į pietryčius. O jo kalvė buvo nuo Leipalingio turgaus aikštės einančios gatvės kairėje pusėje, prie Merkinės – Kapčiamiesčio plento. Vėliau kalvę jis perkėlė į savo sodybą kitoje gatvės pusėje, per kelias sodybas arčiau miestelio centro.
Pavilkėje sklypus gavo Petras Ruočka, Pertauskienė, Albinas Zubrickas, Marė Medonienė, Aukštakalnyje – Vrubliauskienė, Gavinavičius, Pranas Taraskevičius, Kostas Balevičius, viduryje kaimo laukų – Boleslovas Zubrickas, Kostas Paulėkas, Rapolas Gegužis, Jonas ir Juozas Medonai, Juozas Bugnelis. Šalia plento Leipalingis-Kapčiamiestis ėmė kurtis Teofilis ir Juozapas Rutkauskai. Kaimo laukų pietiniame ir pietryčių pakraštyje kūrėsi kampininkai Kamorūnas, Kazė Balevičiūtė, Šilkauskas.
Rytiniame J. Bugnelio sklypo gale ir prie J. Rutkausko sklypo šiaurinės ribos buvo nemažas raistas, kurio savo sklypui imti niekas nenorėjo. Tas plotas, suskirstytas nedideliais sklypeliais, buvo skirtas kai kuriems ūkininkams kaip papildomas sklypas, paprastai tiems, kurie pasiliko kaimovietėje. Tuos sklypus vadino „nadaukomis“. Tai rusų kalbos žodis, lietuviška jo reikšmė – priedas.
1941 m. birželio 22 d. rytą plentu nuo Kapčiamiesčio pravažiavo keli sunkvežimiai, kelios gurguolės. Į praskrendančius vokiečių lėktuvus kareiviai ėmė šaudyti. Lėktuvai apsisuko kartą, kitą ir paleido kelias serijas į tas gurguoles. Kitą dieną paplentėje buvo rasti trys raudonarmiečių lavonai, trys užmušti arkliai, du vežimai.
1944 m. liepą kaimo laukus išraižė vokiečių ir raudonosios armijos apkasai. Fronto linija čia išsilaikė apie dvi savaites. J. Rutkausko sodyba buvo maždaug už 500 m nuo apkasų. Du vyriausi sūnūs su arkliais ir turto dalimi persikėlė pas gimines, toliau nuo plento, į Paliūnų kaimą (6 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų). Tėviškėje likę šeimos nariai su gyvuliais buvo iškelti į pietus, Seiros upės slėnin. Po kelių dienų grįžę nerado nieko, ką valgomo buvo paslėpę žemėje.
1944 m. liepą nuo paklydėlės kulkos kitapus vokiečių apkasų linijos žuvo R. Gegužio sūnus, sudegė Jono Medono tvartas ir kluonas.