cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Užpelkių mūšis
Priešistorė
1949 m. rugpjūtį Petras Bartkus-Žadgaila, vasarą LLKS Tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio-Vytauto paskirtas Gynybos pajėgų štabo Organizacinio skyriaus viršininku, keliavo į naują paskyrimo vietą Pietų Lietuvoje. Kelionės maršrutas kirto Prisikėlimo apygardos Maironio rinktinės veikimo teritoriją. Po dienos šiuo maršrutu pas naujai paskirtą Prisikėlimo apygardos vadą Povilą Morkūną-Rimantą patraukė šios apygardos štabo viršininkas Vytautas Šniuolis-Svajūnas, jo brolis Viktoras Šniuolis-Vitvytis, partizanų spaudos dailininkas Laurynas Mingėlas-Džiugas ir Vyriausiosios partizanų vadovybės narys Bronislovas Liesis-Naktis, gabenę štabo darbui reikalingą rašomąją mašinėlę ir dokumentus. Rugpjūčio 13 d. sutartoje vietoje Užpelkių miške jie susitiko su Maironio rinktinės partizanais bei P. Bartkumi-Žadgaila.
MGB dokumentuose minima, jog partizanų stovyklą miške 1949 m. vasarą aptiko eigulys Jakubonis. Jis rugpjūčio 8 d. apie ją pranešė MGB agentui slapyvardžiu Zelionyj. Partizanų mūšio aprašymuose minimas ryšininkas slapyvardžiu Dangus, kuris prieš pat MGB puolimą kovos draugams pranešė, jog apylinkėje ramu, o mūšiui prasidėjus nubėgo puolančiųjų link. Abejojama, kad jis prisidėjo prie partizanų išdavystės, kadangi nėra minimas jokiuose MGB dokumentuose.
Mūšis
Pagal L. Mingėlo-Džiugo nupieštą mūšio schemą, MGB pajėgos partizanų stovyklą apsupo iš šiaurės ir vakarų ir ėmė stumti kovotojus iš miško į atvirą lauką. Partizanams pavyko prasilaužti per apsuptį ir pasitraukti į miško gilumą. L. Mingėlas-Džiugas ir V. Šniuolis-Vitvytis nusigavo iki Miknių sodybos Minaičiuose ir pasislėpė bunkeryje, kuriame tų pačių metų vasarį įvyko Lietuvos partizanų sričių ir apygardų atstovų suvažiavimas.
Pasekmės
Mūšyje žuvo Vyriausiosios partizanų vadovybės nariai B. Liesis-Naktis ir P. Bartkus-Žadgaila, V. Šniuolis-Svajūnas ir du eiliniai partizanai, žinomi tik slapyvardžiais – Girėnas ir Aitvaras.
MGB mūšio eigoje ir po jo iš partizanų perėmė tris automatinius ginklus, du „Tokarev“ automatiniai šautuvai (dešimtukai), šeši pistoletai, virš tūkstančio šovinių, vieni žiūronai, rašomoji mašinėlė bei dokumentai. Be mūšyje žuvusio V. Šniuolio-Svajūno, MGB ataskaitoje žuvusiais įrašyti ir L. Mingėlas-Džiugas, V. Šniuolis-Vitvytis bei mūšyje nedalyvavęs Kazimieras Laužikas-Briedis.
Į smakrą iš žastikaulį sužeistas L. Mingėlas-Džiugas liko Miknių sodybos bunkeryje iki 1950 m. rudens. Jį bunkeryje pirmas dvi paras slaugė jo sesuo, vėliau – farmacijos mokslus baigusi partizanė Izabelė Vilimaitė-Stirna.
Mūšį detaliai, nepriklausomai vienas nuo kito aprašė du jo dalyviai – L. Mingėlas-Džiugas ir V. Šniuolis-Vitvytis]]. Pirmasis kautynes aprašė 1949 m. gruodžio 24 d. Mūšio aprašas su schema buvo sudėti į bidoną ir paslėpti Miknių sodyboje, Radviliškio rajone, kur ir buvo atrasti 2004 m. V. Šniuolis-Vitvytis kautynes aprašė 1993 m. Abu aprašymai atitinka iki smulkmenų.
2016 m. archeologinių kasinėjimų mūšio vietoje metu rasta šaudmenų, partizanų uniformų sagų bei žiedas su Vytimi. Istorikės Aistės Petrauskienės teigimu, žiedas pagamintas partizaninio karo metu, kadangi kitaip nei kiti tarpukario Lietuvoje žiedai, yra pagamintas iš negryno metalo. Istorikė neatmeta, kad žiedas galėjo priklausyti signatarams B. Liesiui-Nakčiai arba P. Bartkui-Žadgailai.
Paežeriai (Troškūnai)
Paežeriai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Troškūnų.
Žadiškių valsčius
Žadiškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žadiškės.
Istorija
Įkurtas 1921 m. spalio 9 d. vietoje Dubataukos valsčiaus. 1926 m. sausio 1 d. prijungtos Świetlany ir Rybaki vietovės iš Smurgainių valsčiaus.
Pašiliai (Troškūnai)
Pašiliai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Troškūnų.
Vilniaus rajono apylinkės teismas
thumb|200px|right|Teismo pastatas thumb|200px|right|1967–2015 m. naudotas teismo pastatas
Vilniaus rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Apylinkės teismas Lietuvos sostinėje.
Adresas: Ukmergės g. 322, LT-09600, Vilnius.
Nuorodos
🇻🇦
Dubataukos valsčius
Dubataukos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dubatauka.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. spalio 9 d. reformuotas į Žadiškių valsčių.
Fiat Uno
Fiat Uno – itališkas automobilis, priklausantis supermini klasei (didesnis nei miesto automobilis, tačiau mažesnis nei šeimos automobilis). Pirmasis Fiat Uno pradėtas gaminti 1983 m. ir Italijoje gamintas iki 1995 m. Po to jis gamintas daugelyje kitų šalių, o naujausias Fiat Uno nuo 2010 iki 2013 m. rinktas Brazilijoje, Betimo mieste.
Iš viso šių modelių pagaminta apie 8,8 milijonus ir pagal šį rodiklį modelis yra aštuntoje vietoje automobilių istorijoje.
Pirmoji laida (1983–1989)
Fiat Uno buvo pristatytas 1983 m. pakeičiant jau pasenusį Fiat 127 modelį. Modelis pristatytas vieną mėnesį prieš prancūzų Peugeot 205, kuris tapo vienu pagrindinių konkurentų.
1984 m. Fiat Uno buvo išrinktas Europos metų automobiliu.
Antroji laida (1989–1995)
1989 m. Frankfurto automobilių parodoje buvo pristatyta antroji modelio laida. Ji sulaukė daug techninių ir dizaino patobulinimų.
1995 m. šio modelio gamyba sustabdyta Italijoje.
Pasaulinė gamyba (1995–2013)
Nuo 1989 iki 2000 m. Argentinos rinkai Uno modelį gamino Sevel Argentina kompanija.
Iki 2013 m. Uno modeliai buvo gaminami Brazilijos rinkai trimis versijomis – Mille Economy, Uno Furgão ir Fiorino Furgão. Iš viso buvo pagaminta apie 3,6 milijonus šių modelių. Šioje šalyje buvo pagaminti paskutiniai senieji Uno modeliai pasaulyje.
Fiat Uno (2010–iki dabar)
2010 m. Brazilijoje buvo pristatytas naujas Uno modelis (Type 327). Šis modelis gaminamas šioje šalyje, o dizainas derinamas su Fiat Centro Stile studija Turine. Naujasis modelis ženkliai skiriasi nuo originalo ir panašesnis į Fiat Panda ir Fiat Palio modelius.
Naujasis modelis parduodamas visoje Pietų Amerikoje ir kol kas nėra patvirtinta, ar pardavimai vyks Europoje.
University of the Bahamas Mingoes FC
University of the Bahamas Mingoes Football Club, dar žinomas kaip University of the Bahamas Mingoes FC bei University – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nasau. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Dar žinomas kaip Mingoes Soccer Club.
Istorija
Klubo ištakos siekia m., pateko į stipriausią šalies divizioną.
Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko trečioje vietoje.
Zavalynės
Zavalynės – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Troškūnų.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Nardantieji audrašaukliai
Nardantieji audrašaukliai (Peleconoididae) - audrašauklinių paukščių (Procellariiformes) būrio šeima. Šeimoje visos rūšys priklauso vienai nardančiųjų audrašauklių genčiai.
Nardantieji audrašaukliai yra į alkas panašūs pietiniuose vandenynuose gyvenantys paukščiai. Su alkomis supanašėjo konvergencinės evoliucijos eigoje, nes abi šeimos maisto ieško nardydamos, nors kai kurių tyrinėtojų nuomone, abiejų šeimų rūšys gali būti kilusios iš tų pačių protėvių. Nardantieji audrašaukliai geriausiai prisitaikę gyventi jūroje, nei skraidyti virš jos, tarp visų būrio šeimų. Jie laikosi arčiausiai kranto, nei kiti būrio atstovai.
Nardantieji audrašaukliai minta planktonu, daugiausiai vėžiagyviais, smulkiomis žuvimis ir kalmarais.
Suosto mokykla
Suosto mokykla buvo Suosto kaime (Biržų rajonas). Prieš ją uždarant 2008 m., ji buvo Germaniškio mokyklos Jurgio Bielinio skyrius. Uždarius mokyklą, pastatas perduotas kaimo reikmėms, jame įkurti Suosto bendruomenės namai. Čia yra sa­va­no­rių įkur­ta bib­lio­te­ka, knyg­ne­šio J. Bie­li­nio mu­zie­jė­lis, erd­vi sa­lė su ži­di­niu.
Istorija
Suosto mokykla pradėjo veikti 1905 m., mokytojai ir mokiniai tuomet būrėsi parapijos namuose, Kublinsko, Vaigino, Drevinsko, Aukštuolio sodyboje. 1952 m. Suosto pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę, o 1963 m. – į aštuonmetę. 1992 metais mokykla vėl tapo pradine. Nuo 1952 m. Suosto mokykloje dirbo 90 mokytojų, mokėsi per 4750 mokinių.
2008 m. vasarą mokykla uždaryta.
Oliver Buff
Oliveris Bufas (g. 1992 m. rugpjūčio 3 d.) – futbolininkas iš Šveicarijos, saugas. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio“ klubui.
Karjera
Futbolininkas išugdytas FC Zurich klubo sistemoje. Atstovavo klubo jaunimo ekipoms, o vėliau pateko į pagrindinę „Zurich“ komandą. Laimėjo Šveicarijos futbolo taurę, žaidė Čempionų lygos atrankos ir Europos lygos grupių etapo varžybose.
Vilniaus "Žalgiris"
2022 m. vasario 17 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.
2022 m, kovo 16 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Banga.
2023 m. sezone pirmoje sezono pusėje dėl traumų nežaidė. Į rikiuotę grįžo tik 2023 m. birželio 27 d. A lygos rygtynėse prieš Kauno Žalgirio klubą. Vilniečiai sutriuškino varžovus rezultatu 5:2.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Atstovavo visų amžių Šveicarijos jaunimo rinktinėms. Su Šveicarijos U-17 ekipa laimėjo FIFA Pasaulio čempionatą.
Žiedoniai (viensėdis)
Žiedoniai – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rudžionių.
Dobiliškis
Dobiliškis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Viešintų.
CSC 1599 Șelimbăr
Liga II
Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Liga II. 2021–2022 m. sezone užėmė keturioliktą vietą.
Sudėtis
Atnaujinta: ''2020 m. rugsėjo 19 d.''
Lentvario kilimai
UAB Lentvario kilimai (Lentvario kilimų fabrikas) – kilimų fabrikas Lietuvoje. Sovietiniais laikais dirbo apie 1300 darbuotojų. Gamybos cechai dirbo 3 pamainomis. Kasmet būdavo išaudžiama tūkstančiai kvadaratinių metrų kilimų ir kiliminių gaminių, kurių paklausa būdavo didžiulė. Turėjo 41 dvigubo audimo žakardines stakles, 2 siūtinių kilimų siuvimo agregatus, siūtinių kilimų lateksavimo mašiną (1978 m.). Produkcija sudarė 32,8 mln. rublių; pagaminta 1,26 mln. m² žakardinių kilimų, 1,51 mln. m² siūtinių kilimų ir 16 tūkst. m² rykštinių takų (1978 m.). Produkcija buvo siunčiama į 13 sąjunginių SSRS respublikų ir Lenkiją. Lentvario kilimai buvo eksponuojami tarptautinėse parodose bei mugėse Leipcige, Paryžiuje, Niujorke, Londone, Maskvoje, Varšuvoje, Irane, Alžyre, JAR ir kitose šalyse. Parduotuvės veikia   Vilniuje,    Kaune,    Klaipėdoje ir     Lentvaryje.
Istorija
Buvusiame Lentvario dvare įkurti kilimų fabriką sumanė čia apsilankęs tuometis Lengvosios pramonės ministro pavaduotojas I. Teriošinas. 1957 metais iš pradžių tai buvo Kauno vilnonių audinių fabriko „Drobė“ bandomasis kilimų audimo cechas. Pirmieji kilimai buvo išausti dvaro rūmų patalpose. Čia buvo atvežtos 6 pasenusios „Hartmon“ audimo staklės. Šaltkalviai-remontininkai stakles pritaikė austi juostelinį audinį. Vėliau sumontavo juostelinio audinio pjaustymo stakles, šeivavimo automatą „UMPA-1“, metmenų metimo mašiną ir kitus kilimų gamybai reikalingus įrengimus.
1957 m. rugpjūčio 20 d. buvo išaustas pirmasis juostelinis kilimas. Pirmuosius pramoninės gamybos lietuviškus kilimus audė: J. Adomavičiūtė, O. Dimšienė, S. Kudrevičiūtė, T. Barabanova, P. Visockaitė, J. Ogilbaitė ir kt. audėjos.
1958 metais Lentvario kilimų fabrike dirbo 289 darbuotojai. Pagaminta 37869 m² kiliminių gaminių, iš jų 52,6 proc. pirmos rūšies.
Fabriko klube veikė dešimt meno saviveiklos ratelių, čia repetuodavo ir koncertuodavo šokių ir dainų kolektyvai, mišrus choras, merginų pučiamųjų ansamblis, vaikinų estradinis ansamblis. Dalyvauta respublikinėse dainų šventėse, pažymėtos įvairios šventės. Saviveiklinė kino studija „Vyturys“ sukūrė 30 techninių, dokumentinių ir vaidybinių filmų. Fabrike buvo skatinama sportinė veikla, veikė turizmo ir alpinizmo sekcijos.
Valdas Bugelevičius
Valdas Bugelevičius (g. 1958 m. Kaune) – teisininkas, teisėjas, buvęs Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo pirmininkas, Lietuvos TSR generalinės prokuratūros prokuroras.
Biografija
1976 m. baigė Kauno m. 29-ąją vid. mokyklą, 1984 m. – teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1984 m. rugpjūčio mėn. Švenčionių rajono prokuratūros prokuroro vyresnysis padėjėjas, nuo 1988 m. vasario mėn. iki 1990 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Įstatymų laikymosi pataisos darbų įstaigose priežiūros skyriaus prokuroras.
Nuo 1991 m. sausio mėn. Vilniaus rajono apylinkės teismo teisėjas, nuo 1992 m. kovo mėn. teismo pirmininkas, nuo 1999 m. birželio mėn. iki 2009 m. birželio mėn. Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo pirmininkas, nuo 2009 m. birželio mėn. to paties teismo teisėjas (naujasis pirmininkas – Stanislovas Juocevičius).
Moka rusų, lenkų bei anglų kalbas.
The Dark Discovery
The Dark Discovery – debiutinis Švedijos progresyviojo power metalo muzikos grupės Evergrey studijinis albumas.
Nausėdaitė
Nausėdaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Nausėdienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Nausėda.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marcus Ericsson
Marcus Ericsson (g. 1990 m. rugsėjo 2 d.) – Švedijos lenktynininkas, nuo 2019 m. dalyvaujantis IndyCar Series čempionate.
Biografija
Marcus Ericsson savo karjerą pradėjo būdamas 9 metų su kartingais. Kai tėvas nupirko jam kartingą, jis su jais lenktyniavo dar 4 metus.
2007 m. švedas startavo Jungtinės Karalystės Formulės BMW čempionate. Per 18 lenktynių jis pelnė 8 pergales ir tapo čempionu.
Vėliau jis dalyvavo Didžiosios Britanijos Formulės 3, GP2 Azijos, GP2 čempionatuose. 2009 m. M. Ericsson tapo Japonijos Formulės 3 čempionu.
Formulė 1
2009 m. jaunųjų lenktynininkų bandymuose švedas pilotavo Brawn GP automobilį.
2014 m. sausio 21 d. Caterham ekipa paskelbė, kad vienas jos lenktynininkų bus M. Ericsson.
Pasibaigus sezonui ir Caterham pasitraukus iš Formulės 1, švedas pasirašė sutartį su Sauber ekipa.
Formulėje 1 švedas lenktyniavo iki 2018 m. sezono pabaigos. Po jo jis dalyvauja IndyCar Series lenktynėse.
Repuškos
Repuškos – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Viešintų.
Istorija
XX a. priklausė Andrioniškio, tarpukariu – Viešintų valsčiui.
Pižama
thumb|Tradicinė pižama su sagomis thumb|[[Kurjeris su tradicine indų pižama (Indija, 1844 m.)]] thumb|Vyrai baltomis pižamomis [[medžioklėje su gepardais; Indija, 1844 m.]] Pižama (hindi: पजामा, Pajāmā; پايجامه) - lengvas miegamasis drabužis, paprastai susidedantis iš 2 dalių (kelnių ir palaidinės); plačios lengvos medžiagos kelnės; dėvimos Artimųjų Rytų šalyse.
Istorija
D. Britanijos kolonistams valdant Indiją, XVII a. viduryje pižama pasiekė ir Europą. Čia trumpą laiką ji buvo madinga kaip laisvalaikio drabužis. Vėliau paplito kaip naktinė apranga.
Dykuma (Ignalina)
Dykuma – buvęs viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kazitiškio.
Jasevos valsčius
Jasevos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Jaseva, vėliau – Zahača.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, iš pradžių buvo valstybinė Jasevos bendrija. 1927 m. balandžio 1 d. panaikintas, jo teritorija atiteko Pastovių valsčiui ir Kabilninko valsčiaus.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
United FC Bahamas
United Football Club, dar žinomas kaip United Nassau FC bei United Bahamas – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nasau. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Dar žinomas kaip United Soccer Club.
Istorija
Klubo ištakos siekia m., pateko į stipriausią šalies divizioną.
Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko antroje vietoje.
Eritrėjos istorija
Ankstyvoji istorija
Eritrėjoje atsirado vienos seniausių žemyno civilizacijų. Manoma, kad Eritėja, Šiaurės Somalis, Džibutis ir Sudano pakrantė buvo egiptiečių minimas Puntas. Nuo XXV a. pr. m. e. minimi puntiečiai palaikė artimus santykius su Egiptu valdant faraonui Sahurei ir karalienei Hačepsutai.
VIII a. pr. m. e. Eritrėjoje ir Šiaurės Etiopijoje buvo įkurtas Damotas su sostine Jeha. Aksumas atsirado I a. pr. m. e.-I a. ir išaugo tokiu galingu, kad persų filosofas Manis laikė jį viena iš keturių galingiausių pasaulio valstybių su Kinija, Persija ir Roma.
Aksumo imperija
Tiksli Aksumo kilmė nežinoma.
Imperijos žlugimas toks pat paslaptingas kaip ir pradžia. Manoma, kad jį lėmė sausra, per didelis ganymas, miškų kirtimas, maras, prekybos kelių poslinkis ar šių faktorių kombinacija.
Viduramžių istorija
Iškilus Islamui VII a. Aksumas nusmuko ir tapo izoliuotu. Dahlako salyne įsiviešpatavo Jemeno ir Sudano bedžų musulmonai. Bedžai dažnai buvo Arabijos Omejadų, kurie Eritėjos pakrantėje statėsi tvirtoves, sąjungininkai. Sudano funžai rinko duoklę iš Eritrėjos vakarinių lygumų.
Islamo dominavimo viršūnė buvo turkų invazija 1557 m. valdant Suleimanui I, kai buvo užimtas Masavos uostą, Akiko ir Debarvos miestus. Vietinis valdovas Bahr negus Ješakvas su valstiečiais atgavo savo sostinę Debarvą ir turkų surinktą auksą. 1560 m. turkų remiamas Ješakvas sukilo prieš naują Etiopijos imperatorių, bet prisiekė imperatoriui Sarsai Dengelui. Netrukus jis vėl su turkų parama sukilo, bet buvo visam laikui nugalėtas 1578 m. Osmanai užėmė jo sritis ir perdavė bedžams valdyti.
Tuo metu Eritrėjos aukštumos išlaikė ortodoksišką krikščionybę.
Italų kolonizacija
Kai egiptiečiai traukėsi iš Sudano dėl Mahdi sukilimo, anglai susitarė su Etiopija, kad jie galės atsitraukti per ją mainais už žemumas, į kurias pretendavo Turkija, Egiptas ir Etiopija.
Etiopijos imperatorius Johanas IV manė, kad gaus ir Masavą, bet britai ją atidavė italams, kurie ją sujungė su Asebu ir suformavo koloniją. Italija pasinaudojo neramumais po Johano IV mirties 1889 m. Etiopijos šiaurėje ir užėmė Eritrėjos aukštumas. Italų koloniją pripažino naujasis Etiopijos imperatorius Menelikas II po etiopų pergalės Advos mūšyje prieš italus, kurie įsiveržė į derlingesnes Etiopijos aukštumas Vuchalės sutartimi 1889 m. Vėliau Menelikas II atsižadėjo sutarties ir teigė, kad jo sutikimas padaryti visą Etiopiją italų protektoratu yra vertėjų apgaulė.
Italai atnešė katalikybę į Eritrėją ir 1940 m. trečdalis gyventojų buvo katalikai, ypač sostinėje. Jie pagerino medicinos ir žemės ūkio sektorius.
Britų valdymas
Britai nugalėjo italų armiją Eritrėjoje 1941 m. Kereno mūšyje ir perdavė valdžią karinei administracijai, kol Sąjungininkai nuspręs kolonijos likimą. Visų pirmą britai perkėlė Eritrėjos pramonę į Keniją kaip karo kompensaciją. Jie net išardė dalį Eritrėjos geležinkelio.
Nesutarus dėl Eritrėjos statuso britai koloniją valdė iki 1950 m. Iš karto po karo britai siūlė Eritrėją padalinti religiniu pagrindu tarp Sudano ir Etiopijos. Tarybų Sąjunga, tikėdamasi komunistų pergalės Italijos rinkimuose siūlė Eritrėją grąžinti italams. Arabų valstybės, dėl didelės musulmonų koncentracijos šalyje norėjo nepriklausomos valstybės.
Etiopijos imperatorius Haile Selasie pareiškė pretenzijas į Italijos Somalilandą ir Eritrėją laiške Franklinui D. Ruzveltui, Paryžiaus Taikos konferencijoje, JTO pirmoje sesijoje. Britai ir JAV norėjo Eritrėją atiduoti Etiopijai už paramą per karą. Eritrėjos nepriklausomybės partijų blokas prašė JTO referendumo dėl Eritrėjos statuso. JTO komisija pasiūlė sąjungą su Etiopija ir JTO panaikino britų teisę administruoti Eritėją po 1952 m. rugsėjo 15 d. Britai surengė rinkimus kovo 16 d. Pagal 1952 m. JTO rezoliuciją Eritrėja ir Etiopija tapo federacija.
Nepriklausomybės karas
Pasipriešinimas Eritrėjos prijungimui prasidėjo 1958 m. įkūrus Eritrėjos Išsivadavimo Judėjimą, kurį sudarė studentai, intelektualai ir miesto darbininkai. Jam vadovavo Hamid Idris Awate. Etiopijos vyriausybė aptiko ir sunaikino organizaciją, aneksavo Eritrėją 1962 m. Karas tęsėsi ir nuvertus imperatorių 1974 m. Nauja Etiopijos valdžia tapo Dergas, marksistinės pakraipos karinė organizacija, kuriai vadovavo Mengistu Haile Mariam.
1960 m. Eritrėjos pabėgėliai Kaire įkūrė Eritrėjos Išsivadavimo Frontą. Priešingai nuo EIJ, ši organizacija iš pradžių ėmėsi karinių veiksmų. Ją sudarė musulmonai iš lygumų kaimų šalies vakarinėje dalyje. 1961 m. Eritrėjos Išsivadavimo Fronto politinė programa buvo neapibrėžta, bet Sirija ir Irakas rėmė musulmonų kovą prieš „krikščionių opresiją“. Kova sustiprėjo po metų panaikinus federaciją.
1967 m. Eritrėjos Išsivadavimo Frontą rėmė šiaurės ir vakarų valstiečiai, Masavos uostas. Haile Selassie bandė nuraminti Eritrėjos gyventojus apsilankydamas provincijoje ir užtikrindamas, kad su jais bus elgiamasi kaip lygiais. Nors jis skyrė pinigus, titulus ir postus krikščionims iš Eritrėjos aukštumų, tikėdamasis juos patraukti į savo pusę 1967 m. pradžioje, Etiopijos slaptoji policija užverbavo daug informatorių provincijoje, pradangindavo persekiodavo ir žudydavo žmones iš jų tarpo, išvydama kelius žymius politikus į tremtį. Imperijos policija šaudė per studentų demonstracijas Asmaroje. Armija vykdė žudynes iki imperatoriaus nuvertimo 1974 m.
1971 m. Haile Selassie paskelbė Eritrėjoje karinę padėtį ir pasiuntė pusę Etiopijos armijos. Nesutarimai dėl strategijos ir taktikos suskaldė Eritrėjos Išsivadavimo Frontą 1972 m. Buvo įkurtas Eritrėjos Liaudies Išsivadavimo Frontas. Šioje daugiatautėje organizacijoje dominavo kairių pažiurų krikščionys, kalbantis tigrajų kalba. 1972–1974 m. kartais abi išsivadavimo organizacijos susiremdavo, bet greitai Eritrėjos Liaudies Išsivadavimo Frontas pradėjo dominuoti, o Isaias Afewerki tapo jo lyderiu. Sukilėliai naudojo iš armijos pavogtus ginklus.
1977 m. etiopams prastai sekėsi, bet sovietai atsiuntė daug ginklų ir jie pradėjo spausti išsivadavimo judėjimą. 1978–1986 m. Dergas surengė aštuonis nesėkmingus išpuolius prieš sukilėlius. 1988 m. ELIF užėmė Afabetą šiaurės rytų Etiopijos armijos būstinę ir trečdalis armijos išėjo iš rykiuotės. Ji turėjo apleisti Vakarų Eritrėją. Po to sukilėliai apsuko Kereną, antrą pagal dydį Eritrėjos miestą. Sovietai nustojo tiekti paramą Etiopijos armijai, ją pradėjo spausti Eritrėjos ir Etiopijos sukilėliai.
Nepriklausomybė
thumb|right|200px|Isaias Afwerki 1991 m. Mengistu atsistatydino ir išvyko į Zimbabvę. JAV surinko 4 pagrindines Eritrėjos sukilėlių grupes į Londoną formaliai užbaigti karą. Liepos mėn. per konferenciją Etiopija pripažino Eritrėjos teisę į referendumą dėl nepriklausomybės. Sovietų parama Etiopijai ir komunizmo žlugimas atšaldė ELIF marksistines idėjas ir jis pradėjo orentuotis į demokratines reformas ir laisvą rinką.
1993 m. balandžio 23-25 d. Eritrėja referendume 99,83% balsavo už nepriklausomybę. Balandžio 27 d. Eritrėjos laikinoji vyriausybė paskelbė nepriklausomybę. Isaias Afewerki tapo prezidentu. 1996 m. ratifikuota Eritrėjos konstitucija.
1998 m. kilo karas su Etiopija dėl pasienio miesto Badmės, per kurį žuvo tūkstančiai karių. Eritrėja kentėjo nuo žmonių perkėlimo, sulėtėjusios ekonomikos ir sausumos minų. Karas baigėsi 2000 m. Alžyro susitarimu. Diskutuotiną sieną pradėjo saugoti 4000 JTO taikdarių. 2002 m. speciali sienos nustatymo komisija suteikė Badmės miestą Eritrėjai. Etiopija atsisakė pripažinti sprendimą ir toliau Badmėje laiko savo karius, bet „sunki“ taika išsilaikė. JTO misija baigėsi 2008 m. Eritrėja turėjo keletą pasienio konfliktų su Džibučiu ir Jemenu.
10% Eritrėjos gyventuojų dirba viešam sektoriuje, degalai normuojami, žiniasklaidą valdo valstybė. Medinos paslaugos pigio kur jų galima gauti ir vyriausybė vykdo kampanijas prieš ŽIV ir moterų genitalijų pjaustymus.
Laima Leipuvienė
Laima Leipuvienė (g. 1952 m. Šiauliuose) – teisininkė, teisėja, Vilniaus rajono apylinkės teismo pirmininkė, buvusi juriskonsultė, Lietuvos komunistų partijos veikėja.
Eritrėjos istorija
Nepriklausomybė
Reporteriai be sienų suteikė Eritrėjai paskutinę vietą (žemesnę nei Šiaurės Korėja) iš 179 saviraiškos laisvės požiūriu. Ten karinė tarnyba privaloma nuo 18 iki 55 metų. Moterys bėga iš armijos, nes ši draudžia joms pastoti, vesti, o karininkų lytiniai santykiai su žemesnio rango karėmis yra teisėti ir nelaikomi išprievartavimu. Kas mėnesį 3000 žmonių bėga iš šalies. JTO teigia, kad 84 procentai pabėgelių gavo prieglobstį, kai jo prašė įvairiose šalyse.
Laima Leipuvienė
Biografija
1970 m. baigė Tauragės vidurinę mokyklą, 1977 m. – teisę Vilniaus valstybinis V. Kapsuko universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Lakštingelė
Lakštingelė – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mielagėnų.
Technostruktūra
thumb|250px|„Bosch Magneto Co“ produkcijos planavimo departamentas 1918 m. – vienas iš technostruktūros pavyzdžių Technostruktūra – organizacijos struktūros dalis, kurią sudaro įvairūs analitikai, kurie projektuoja ir formalaus valdymo, kontrolės, prisitaikymo struktūras, jas palaiko.
Henrio Mintsbergo nuomone, technostruktūros įtaka remiasi kompetencijos sistema, bet pasireiškia per biurokratinės kontrolės sistemos vystymą. Tuo tapu stipri organizacijos ideologija mažina biurokratinės kontrolės (o kartu ir technostruktūros) poreikį. Dėl to technostruktūra paprastai priešinasi organizacijos ideologijos vystymuisi ir palaikymui.
Technostruktūros analitikai paprastai menkai tesiidentifikuoja su savo organizacija.
Kadangi technostruktūros projektuojamos kontrolės ir prisitaikymo sistemos labiau reikalingos, kai kas nors keičiasi, technostruktūra skatina daryti nuolatinius pokyčius. Tai daroma, net jei pačiai organizacijai šie pokyčiai nenaudingi. Kita vertus, Mintsbergo nuomone, šie pokyčiai paprastai būna gana atsargūs, nes technostruktūra siekia standartizuoti visų kitų organizacijos dalių darbą, o dideli pokyčiai tam trukdo.
Kasldergas
Kasldergas – gyvenvietė vakarų Šiaurės Airijoje, netoli Airijos pasienio. Yra išlikę pilies griuvėsiai.
Istorija
Gyvenvietė viduramžiais kūrėsi prie pilies. Jos likučiai yra išlikę iki šių dienų.
Gyvenvietėje būtų sprogdinimų, kuriuos organizavo Airijos kovotojai.
19 amžiuje
19 amžiaus duomenys
21 amžiuje
2008 m. gyveno 2935 žmonės.
SSU Politehnica Timișoara
Timišoaros „SSU Politehnika“ – Rumunijos futbolo klubas iš Timišoaros.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m. Vėliau šis klubas žlugo ir buvo atkurtas 2012 m.
Nuo 2016–2017 m. sezono rungtyniavo Liga II.
SSU Politehnica Timișoara
Nuo 2021 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
2021–2022 m. sezone užėmė penkioliktą vietą.
Monika Navickienė
Monika Navickienė (g. 1981 m. birželio 25 d. Telšiuose) – Lietuvos politinė ir visuomenės veikėja.
Biografija
1999 m. baigė Telšių Žemaitės gimnaziją, Telšių muzikos mokyklą. Įstojo į Vilniaus universitetą ir persikėlė gyventi į Vilnių. 2003 m. Vilniaus universitete įgijo filosofijos bakalauro laipsnį. 2005 m. Mykolo Romerio universitete įgijo mokesčių administravimo magistro laipsnį.
Nuo 2004 m. iki 2011 m. dirbo privačiame sektoriuje įvairiose pareigose: UAB „Aesculapius“ Vilniaus filialo direktorė; UAB „Raminora" (SPA Vilnius) personalo vadovė, SPA centro direktoriaus pavaduotoja; Druskininkų kurorto sveikatinimo įstaigų asociacija (projektas pagal 2.2. priemonę „Druskininkų kurorto paslaugų sektoriuje dirbančiųjų kvalifikacijos kėlimas pravedant profesionalius mokymus“), Vidinė projekto stebėtoja, UAB „MndM Concept“ direktorė, UAB „Adcrent“ direktorė.
Politinė veikla
Nuo 2011 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narė. 2012 m. – rinkimų į Lietuvos Respublikos Seimą Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų kampanijos koordinatorė ir Seimo nario padėjėja.
Nuo 2013 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų vykdomoji sekretorė. Nuo 2013 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų Prezidiumo ir Tarybos narė.
Išrinkta į 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimą.
2020 m. gruodžio 7 d. Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, M. Navickienė paskirta socialinės apsaugos ir darbo ministre.
Visuomeninė veikla
Viena iš asociacijos „Neužmiršk“ steigėjų.
Išsilaipinimas Normandijoje
miniatiūra|250px|right|JAV 1–osios pėstininkų divizijos išsilaipinimas Omahos paplūdimyje miniatiūra|250px|rigt|Išsilaipinimo planas miniatiūra|250px|rigt|Pakrantės sektoriai išsilaipinimo dieną
Išsilaipinimas Normandijoje ; dar žinomas kaip D diena – Sąjungininkų ekspedicinių karinių pajėgų išsilaipinimas Normandijos regione Antrajame pasauliniame kare, vykęs 1944 m. birželio 6 d. Ši jūrų desanto operacija, kodiniu „Neptūno“ vardu, buvo pirmoji strateginės operacijos „Overlord“ (Normandijos mūšio) dalis, skirta išvaduoti vokiečių okupuotą Prancūziją (ir vėliau Vakarų Europą), padėjusi pamatus Sąjungininkų pergalei Antrajame fronte.
Operacijos planavimas
Adolfas Hitleris buvo paskyręs feldmaršalą Erwin Rommel vienu iš vokiečių pajėgų vadu (Armijų grupė B) ir įpareigojo sustiprinti fortifikacinius Atlanto sienos įrenginius, tikintis Sąjungininkų invazijos. Vokietijos pagrindinės jėgos buvo sutelktos prie Lamanšo sąsiaurio, kur buvo laukiama Sąjungininkų išsilaipinimo. Didžiąją Normandijos operacijos plano dalį parengė Didžiosios Britanijos feldmaršalas Bernard Law Montgomery. Operacijos vyriausiasis vadas buvo Dwight Eisenhower, jo pavaduotojas – Arthur Tedder.
Desanto pradžia
Išsilaipinimas Normandijoje vyko birželio 6 d. Naktį, iki jūrų desanto pradžios, vyko priešo teritorijos bombardavimas iš oro ir jūros, iš karto po vidurnakčio krante nusileido 24 000 amerikiečių, britų ir kanadiečių parašiutininkų. Sąjungininkų pėstininkų ir tankų divizijos pradėjo laipintis Prancūzijos pakrantėje rytą 6 val. 30 min. Taip pat surengtos kelios priešą dezinformuojančios operacijos kodiniais pavadinimais „Glimmer“ ir „Taxable“.
Drumahju
Drumahjū – gyvenvietė šiaurės vakarų Šiaurės Airijoje, netoli Derio miesto, Airijos pasienyje.
Ažukampis
Ažukampis – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Naujojo Daugėliškio.
Drumahju
Gyventojai
2001 m. gyveno 1367 žmonės. Iš jų:
Geta Burlacu
Džeta Burlaku (Geta Burlacu; g. 1974 m. liepos 22 d.) – garsi Moldovos džiazo dainininkė.
2008 metais atstovavo Moldovai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Century Of Love“, tačiau pusfinalyje su 36 taškais užėmė vienuoliktą vietą ir į finalą nepateko.
Išsilaipinimas Normandijoje
Desanto pradžia
Tikslinis 80 km ilgio Normandijos pakrantės ruožas (nuo Orno upės žiočių iki Ozvilio komunos) buvo padalintas į 5 sektorius: Utah Beach, Omaha Beach, Gold Beach, Juno Beach ir Sword Beach. Stiprūs vėjai blaškė desanto laivus, ypač jų užimtose rytinėse pozicijose ties Utah ir Omaha. Išsilaipinančius kareivius paplūdimiuose pasitiko smarki priešo pabūklų ugnis, pakrantės buvo užminuotos ir įtvirtintos įvairiausiomis klūtimis - rąstiniais kuolais, prieštankiniais metalo trikojais, spygliuotos vielos užtvaromis, todėl priešakinėms paplūdimių išvalymo komandoms tekęs darbas buvo sunkus ir pavojingas. Daugiausiai nuostolių patirta 8 km ilgio Omaha sektoriuje, nusėtame aukštų uolų. Kitur – Gold, Juno ir Sword sektoriuose – teko įveikti keletą įtvirtintų gyvenviečių, atkovojant po atskirą pastatą, o Gold sektoriuje du pagrindiniai pabūklų ugnies taškai sunaikinti pasitelkus specialiai paruoštus tankus.
Johann Strauss (Vyresnysis)
Johanas Štrausas (Vyresnysis arba Tėvas,, 1804 m. kovo 14 d. − 1849 m. rugsėjo 25 d.) – XIX a. pirmos pusės austrų romantizmo kompozitorius, valsų kūrėjas. Žinomiausiu jo kūriniu įvardijamas „Radeckio maršas“.
Biografija
Tikėtina, kad J. Štrausas grojo vadovaujamas tuo metu pagarsėjusio Michaelio Pamerio. 1823 m. J. Štrausas prisijungė prie vėliau išgarsėjusio valsų kūrėjo Jozefo Lanerio trio grupės, kuri vėliau prasiplėtė iki 11−12 muzikantų. 1825 m. liepos 11 d. J. Štrausas vedė Aną Štreim, su kuria tais pačiais metais susilaukė sūnaus Johano, vėliau tapusio dar garsesniu kompozitoriumi nei tėvas. Vėliau pora susilaukė daugiau vaikų, tarp kurių kompozitoriais tapę Jozefas (g. 1827 m.) ir Eduardas (g. 1835 m.). Nepaisant vaikų ši santuoka nebuvo labai darni. Pirmą kartą J. Štrauso kompozicija publikuota 1825 m. (neišlikusi). Su valso „Kettenbrücke-Walzer“ publikavimu 1827 m. J. Štrausas pasiekė pripažinimo ir pradėjo savo „orkestro“ veiklą atskirai nuo J. Lanerio. Viena iš plačiai paplitusių nuomonių, esą J. Štrausas ir J. Laneris susipyko, bet faktinių patvirtinimų tam nėra.
J. Štrausas ne tik kūrė savas kompozicijas, bet ir aranžavo kitų kompozitorių muziką savo orkestro pasirodymams, samdė muzikantus, organizavo išvykas ir pats diriguodavo pasirodymams su smuiku ant pakylos. Daugiausiai J. Štrausas pagarsėjo savo valsais, bet kūrė taip pat polkas, galopus ir kadrilius. Viso parašė daugiau nei 250 kūrinių. 1829 m. jis pasirašė 6 metų sutartį pasirodymams Šperlo salėje, kurioje įvyko daugiau nei ketvirtadalio jo kūrinių premjeros. Įvairiapusiška jo veikla lėmė, kad J. Štrausas tapo viena iš Vienos muzikinės kultūros garsenybių. Tačiau ilgi muzikavimo vakarai tvankiuose salonuose ir pasilinksminimų kultūros gyvenimo būdas tikriausiai lėmė, kad tiek J. Štrausas, tiek jo konkurentas J. Laneris mirė jauni (J. Štrausas 45-erių, J. Laneris 42-ejų). Kai J. Laneris išliko vietiniu fenomenu, J. Štrausas siekė tarptautinio dėmesio. 1833 m. jis pirmą kartą su savo grupe pasirodė Pešte. 1834 m. keliavo po Vokietijos provincijas, kur koncertavo Prūsijos karaliaus ir besilankančių Rusijos caro ir carienės akivaizdoje. 1838 m. jo 28 narių orkestras šešias savaites koncertavo Paryžiuje ir 33 savaites praleido ture po Britaniją. 1834 m. buvo paskirtas Vienos garnizono Pirmojo pulko muzikinės grupės vadovu, 1835 m. pradėjo vadovauti muzikantams Imperatoriškųjų rūmų pokyliuose. Dėl savo padėties J. Štrausas buvo pramintas „Austrijos Napoleonu“.
1842 m. J. Štrausas atsiskyrė nuo žmonos ir apsigyveno su meiluže Emili Trampuš. Formaliai jų skyrybos įvyko 1846 m. Tuo metu jo sūnus Johanas Jaunesnysis jau buvo sukūręs savo, tėvui konkuruojančią muzikos grupę. Per 1848 m. revoliucinius įvykius Vienoje tėvas ir sūnus parėmė skirtingas politines stovyklas: Johanas Jaunesnysis − revoliucionierius, Johanas Vyresnysis − tradicinę Habsburgų monarchiją. Būtent tuo metu jis parašė „Radeckio maršą“, dedikuotą maršalui Radeckiui ir Austrijos armijai. 1849 m. J. Štrausas su 31 muzikantų orkestru vėl keliavo po Europą pasiekdamas Angliją. Johanas Štrausas Vyresnysis mirė 1849 m. rugsėjo 25 d. Vienoje, po užsikrėtimo skarlatina nuo vieno iš septynių jo ir E. Trampuš vaikų. Pilną J. Štrauso kūrinių katalogą 1889 m. publikavo jo sūnus Johanas Štrausas Jaunesnysis. Dažnai Vienos valsų išsivystymas siejamas su J. Štrauso Vyresniojo ir J. Lanerio kūrybine veikla, tačiau iš tikro valsai jau buvo grojami Vienoje prieš juos.
Cukraus fabrikas Marijampolė
Marijampolės Cukraus fabriko futbolo komanda, o trumpai Marijampolės „Cukraus fabrikas“ – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Marijampolės.
Nuo 1955 m., kai miestas buvo pavadintas Kapsuku, vadinosi Kapsuko Cukraus fabriko futbolo komanda, o trumpai Kapsuko „Cukraus fabrikas“.
Pokario metais buvo suburta iš vietinių futbolo enuziastų ir veikė prie Marijampolės Cukraus fabriko.
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo suorganizuota komanda, kuri 1950 m. pagal kvotas pateko į aukščiausią lygą.
Joje marijampoliečiams įsitvirtinti nepavyko iš jos iškrito.
Trejus metus žaidė aukščiausioje lygoje. Vėliau buvo išformuota.
Miesto futbolo istoriją išsamiai aprašė buvęs „Sūduvos“ žaidėjas Jonas Rudžianskas knygoje „Marijampolės futbolo istorija 1930–2000“.
Vought-Sikorsky VS-300
Vought-Sikorsky VS-300 (arba S-46) – vienmotoris sraigtasparnis, sukurtas rusų kilmės JAV aviacijos inžinieriaus Igorio Sikorskio. Sraigtasparnis buvo varomas trimenčiu sraigtu, kurį suko 75 arklio galių (56 kW) galios vidaus degimo variklis. Orlaivis pirmam pilnaverčiui skrydžiui pakilo 1940 m. gegužės 13 d. VS-300 buvo pirmasis sėkmingas Jungtinėse Valstijose pagamintas vieno sraigto sraigtasparnis ir pirmasis sėkmingas sraigtasparnis, kuriame sukimo momento kompensavimui buvo naudojamas vienos vertikalios plokštumos uodegos rotorius. 1941 m., sumontavus plūdurus, VS-300 tapo pirmuoju praktiškai naudotu amfibiniu sraigtasparniu.
Mykoliškė
Mykoliškė – buvęs kaimas Visagino savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Visagino.
Vought-Sikorsky VS-300
V-300 nebuvo pirmas ar apats geriausias to meto sraigtasparnis – ant dvejų skirtingų ašių sumontuotais dviem sraigtais varomas vokiškas Focke-Wulf Fw 61 ir ant vienos ašies sumontuotais dviem sraigtais varomas prancūziškas Breguet-Dorand buvo sukurti anksčiau, pasižymėjo pažangesniais technologiniais sprendimais ir geresnėmis skrydžio savybėmis, tačiau I. Sikorskio ir United Aircraft Corporation pastangomis V-300 tapo pagrindu visai sraigtasparnių pramonei.
Konstrukcija ir gamyba
Igoris Sikorskis dar 1909 m. mėgino sukurti sraigtasparnį, nors iki sėkmingo prototipo jo abiem kūriniams – bandymo metu sudužusiam S-1 ir galėjusiam pakilti tik be piloto S-2, dar buvo toli. Šiuos bandymus nutraukė pakankamai galingų variklių trūkumas, prasidėjęs karas, kurio metu jis Rusijos Imperijos kariuomenei kūrė naikintuvus ir bombonešius, bei emigracija. Pasitraukęs į JAV jis ilgą laiką kūrė fiksuoto sparno orlaivius, kol 1938 m., būdamas United Aircraft Corporation Vought-Sikorsky padalinio inžinerijos vadovu, jis sugebėjo įtikinti įmonės vadovybę tokių orlaivių perspektyvomis.
Pirmasis eksperimentinis sraigtasparnio modelis VS-300 buvo sukurtas 1939 m. rudenį. Tų pačių metų rugsėjo 14 d. jį, pririštą kabeliais, išbandė pats konstruktorius. 1940 m. gegužės 14 d. I. Sikorskiui JAV Konektikuto valstijos Aeronautikos departamentas išdavė pirmąją JAV sraigtasparnio piloto licenciją.
I. Sikorskis buvo pirmasis, panaudojęs vieną variklį tiek keliančio, tiek ir vairuojamo sraigto sukimui. Vieninteliame ankstesniame sėkmingame vienasraigčio sraigtasparnio modelyje, 1931 m. Sovietų Sąjungoje inžinierių B. Jurijevo ir A. Čeriomuchino sukurtame TsAGI-1EA, buvo naudojama pora SSRS pagal licenciją gamintų 120 AG galios rotacinių variklių „Gnome Monosoupape“ kopija, gavusia sovietinį indeksą M-2. 1935 m. sukurtas ant vienos ašies sumontuotais dviem į priešingas puses besisukuriais sraigtais varomas prancūziškas Breguet-Dorand taip ir liko prototipu iki 1943 m., kol buvo sunakintas Sąjungininkų aviacijos antskrydžio metu Villacoublay aerodrome netoli Paryžiaus.
Tobulindamas VS-300 Sikorskis mėgino prie uodegos montuojamu vertikaliu paviršiumi sumažinti sukimo momentą, tačiau vėliau šios idėjos atsisakė kaip neveiksmingos.
Siekdamas geresnio orlaivio valdumo Sikorskis jos šonuose pridėjo du mažesnius ant vertikalių paviršių sumontuotus keliančius sraigtus. Keičiant šių sraigtų menčių žingsnį buvo pasiekiamas orlaivio judėjimas pirmyn ar atgal, keičiant pagrindinio sraigto menčių žingsnį – išgaunamas posūkio momentas. Ši konfigūracija VS-300 beveik neleido skristi pirmyn: net ir pats Sikorskis juokavo, jog reikės apsukti piloto sėdynę į priešingą pusę.
Eksploatacija
miniatiūra|I. Sikorskis darbo kabinete VS-300 sumontavęs plūdurus (pontonus) 1941 m. balandžio 17 d. Sikorskis pakilo nuo vandens bei nusileido ant jo, taip įvirtindamas VS-300 kaip pirmą amfibinį sraigtasparnį. 1941 m. gegužės 6 d., ore išbuvęs 1 valandą 32 minutes ir 26,1 sekundės, VS-300 sumušė pasaulio sraigtasparnių skrydžio trukmės rekordą, iki tol priklausiusį Focke-Wulf Fw 61.
1942 m. gegužę JAV kariuomenės užsakymu buvo pagaminta dvivietė orlaivio versija.
VS-300 buvo tobulinamas dvejus metus, šiuo laikotarpiu atsirado ir buvo pašalinti vertikalūs uodegos rotoriai, kitos detalės. 1941 m. gruodžio 8 d. pristatytas galutinis VS-300 variantas buvo varomas 150 AG galios Franklin varikliu. VS-300 buvo vienas pirmųjų sraigtasparnių, galinčių gabenti krovinius.
1941 m. sukūrus naują sraigto valdymo sistemą (pokrypio automatą) pagerėjo orlaivio valdymas ir jo skrydžio charakteristikos. Naudojant naują pokrypio automatą VS-300 pagrindu 1942 m. buvo sukurtas pirmas serijinis JAV sraigtasparnis R-4.
Išlikęs egzepmliorius
miniatiūra|Restauruotas Vought-Sikorsky VS-300 Henrio Fordo muziejuje Dearborne 1943 m. VS-300 buvo perkeltas į Henrio Fordo muziejų Dearborne, Mičigano valstijoje. Nuo tada jis ten eksponuojamas, išskyrus trumpą laikotarpį, kai 1985 m. buvo išvežtas remontui ir restauracijai į Sikorsky Aircraft gamyklą.
Specifikacijos (VS-300)
Duomenys iš: Chiles, James R. The God Machine: From Boomerangs to Black Hawks: The Story of the Helicopter.
Kabilninko valsčius
Kabilninko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kabilninkas.
Užunarotės valsčius
Užunarotės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Užunarotė, kurį laiką Bliznikai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. panaikintas, jo teritorija perduota Kabilninko valsčiui.
Japoninė kamelija
Japoninė kamelija (Camellia japonica) – arbatmedinių (Theaceae) augalų šeimos atstovas.
Augalo aprašymas
Japoninė kamelija yra žydintis medelis ar krūmas, kurio aukštis siekia 1,5-6 metrus. Jaunos šakelės rausvai-rudos, bręstant tampa pilkai-rudomis. Laiptiškai išsidėstę lapai yra tamsiai žali viršutinėje pusėje ir šiek tiek šviesesni iš apačios. Lapų ilgis siekia 11 cm, plotis 6 cm. Lapai turi maždaug 5-10 mm ilgio kotelį. Lapo apačia smailėjanti, kraštai dantyti, galiukas šiek tiek nusmailėjantis.
miniatiūra|Balta japoninė kamelija (geliurojus.lt medžiaga) miniatiūra|Rausva japoninė kamelija (geliurojus.lt medžiaga)
Žiedus užmezga ant šakų, žydi rausvais ir baltais žiedais, kiekviena žiedlapių eilė turi šešis ar septynis žiedlapius, vidiniai žiedlapiai neatskiriamai suaugę.
1988 m. vasaros olimpinės žaidynės
'''1988 m. vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai vadinamos XXIV olimpinėmis žaidynėmis''' – 1988 m. rugsėjo 17 – spalio 2 dienomis Seule, Pietų Korėjoje vykusios olimpinės žaidynės. Tai buvo antrosios žaidynės vykusios Azijoje.
Andriškė
Andriškė – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šiūlėnų.
Ugalu
thumb|200px|Asirijos imperijos laikų plokštė ([[Britų muziejus), vaizduojanti du rūmų sergėtojus: kairėje Ugalu, būtybė liūto galva, o dešinėje – vyras, dėvintis galvos apdangalą su ragais (dieviškumo simbolį)]] Ugalu  – žmonėms palankus demonas Mesopotamijos mitologijoje. Tikėta, kad Ugalu galįs apsaugoti nuo blogųjų demonų, įvairių ligų. Dievybės vardas reiškia „didysis audros žvėris“. Būtybė buvo vaizduojama su žmogaus kūnu, paukščio pėdomis, liūto galva bei asilo ausimis. Literatūroje dar sutinkamas terminas liūtas-demonas.
Mesopotamijos mene tokios būtybės imtos vaizduoti Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu. Panašios būtybės vaizduotos ir anksčiau, Akado imperijos laikais, tik tuomet jos turėjo daugiau liūto bruožų. Ugalu neretai buvo vaizduojamas su pakelta ranka, kurioje laiko durklą. I tūkst. pr. m. e. mene šitaip jau vaizduotas visuomet. Nuleistoje rankoje būtybė vaizduota laikanti vėzdą. Paprastai Ugalu vaizduotas apnuogintu liemeniu, vilkintis trumpą sijoną, kartais ir visiškai nuogas, su raityta liūto uodega.
Būtybės vaizdinys galutinai susiklostė Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiais. Ugalu atvaizdai atliko apsauginę funkciją. Buvo vaizduojamas Asirijos rūmų reljefuose (pvz., Ašurbanipalo rūmuose Ninevijoje). Atliekant ritualus, jo molinės statulėlės būdavo statomos namuose arba po jais užkasamos. Vėlesniais laikais Ugalu drauge su Lulalu neretai vaizduotas amuletuose. Lulalo išvaizda buvo gana panaši į Ugalu. Dar vaizduotas ir Achemenidų bei Seleukidų laikų mene.
Listen Without Prejudice, Vol. 1
„Listen Without Prejudice, Vol. 1“ – antrasis studijinis britų atlikėjo George Michael solinis albumas. Jis išleistas 1990 m. rugsėjo 3 d. Tai paskutinis Džordžo albumas, išleistas kompanijos „Columbia Records“, kuriame buvo vien tik nauji kūriniai, iki kol nepasirodė „Patience“ 2004 m. Nuvylę albumo pardavimai privedė Džordžą prie nesutarimų su Sony Music, kuriems metė kaltinimus per mažai padėjus platinti albumą.
Ugalu
Teigiama, kad Ugalu neretai sietas su vadinamuoju „smogiančiuoju dievu“. Senosios Babilonijos karalystės laikais Ugalu galėjo būti siejamas ir su požemio dievu Nergalu, laikomas jo palydovu, ligų nešėju. Apie tai sprendžiama iš šiuo laikotarpiu datuojamų antspaudų, kuriuose Ugalu vaizduojamas žemyn galva už kojos laikantis žmogų, siejamas su „dievu su skimitaru“ (greičiausiai Nergalu).
Gediminas Truskauskas
Gediminas Truskauskas (g. 1998 m. sausio 2 d.) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto bėgime, nacionalinis čempionas.
Listen Without Prejudice, Vol. 1
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė George Michael, išskyrus kur pažymėta.
Gediminas Truskauskas
Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate laimėjo 100 m distanciją ir pagerino savo asmeninį rekordą (10.37), kuris tapo ketvirtuoju greičiausiu rezultatu Lietuvos istorijoje. 200 m bėgime sportininkas pasiekė naują asmeninį rekordą (20.83) bei pagerino Lietuvos lengvosios atletikos čempionato rekordą ir Lietuvos nacionalinį iki 23 m amžiaus rekordą. Tai antras greičiausias laikas tarp Lietuvos sportininkų istorijoje. 2021 m. Austrijoje vykusiose „Reiffeisen Austrian Open“ varžybose 200 m įveikė per 20.48 sek. bei net 0,26 sek. pagerino Lietuvos rekordą.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Truskauskas startavo vyrų 200 m bėgime. Sportininkas atrankoje distanciją įveikė per 21,02 s ir užėmęs 39-ą vietą į kitą etapą nepateko.