cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lyvių kalba
XX ir XXI amžiai
210px|thumb|[[Lauri Kettunen|L. Ketuneno Lyvių–vokiečių kalbų žodynas ir gramatikos įvadas (1938 m.) – iki šiol vertinamas vienas iš didžiausių lyvių kalbai skirtų veikalų]]Tarpukariu lyvių kalbos saugojimo ir tyrimo srityje svarbus vaidmuo teko suomių profesoriui Lauriui Ketunenui: 1938 m. jis pasirūpino išleisti išsamų Lyvių–vokiečių kalbų žodyną ir lyvių kalbos fonetikos bei morfologijos aprašą. L. Ketuneno darbai iki šiol išlieka vertingu lyvių kalbos šaltiniu, nes juose vartojama tiksli fonetinė transkripcija ir pateikta daug unikalios informacijos. 1942 m. Helsinkyje dar pasirodė Naujasis Testamentas, jį, vadovaujamas suomių kalbininko L. Ketuneno, vertė Karlis Staltė. Po Antrojo pasaulinio karo knygos lyvių kalba jau nebebuvo leidžiamos.
Antrasis pasaulinis karas sudavė skaudų smūgį lyvių kalbos vartotojams: pajūryje gyvenantiems lyviams dėl jūros kontrolės karo metu buvo apribotos žvejybos, pagrindinio išgyvenimo šaltinio, galimybės, dalis jų žuvo Kuršo mūšiuose, o daugybė kitų iš savo gimtųjų gyvenviečių buvo išblaškyti po visą Latviją, Estiją ir Sovietų Sąjungą, kai kurie pasitraukė į Vakarus. Po karo, skirtingais apskaičiavimais, tebuvo likę 500–800 lyvių. Pokariu Estijos Tartu universitetas surengė dvi lyvių kalbos, etnologijos ir etnografijos ekspedicijas (1948–1950 ir 1955–1956 metais), tačiau lyvių buvo jau tik 200–500, o mokančiųjų lyviškai – dar mažiau. 1970 m. surašyme lyviai į tautų sąrašą nebeįtraukiami, o pasuose uždrausta įrašyti tautybę „lyvis (-ė)”. Įžymūs tuo laikotarpiu iškilę lyvių kalbos tyrėjai – estų finougristai E. Vėris (E. Vääri) ir T. Vytsas (T.-R. Viitso).
8–9 dešimtmečiuose buvo atlikta formali bendrinės lyvių kalbos reforma: buvo pašalinti Kuršo vidurinės patarmės (Lielirbės) bruožai ir galutinai pereita prie Kuršo rytų patarmės normų, o rašyboje atsisakyta nuo XIX a. pabaigos – XX a. pradžios nebevartojamų balsių žymėjimo raidėmis <у> ir <ö>. Tačiau tuo metu buvo nutraukta jau ne vieno dešimtmečio lyvių kalbos raštijos tradicija: po Sovietų Sąjungos okupacijos beveik nebeliko galimybių spausdinti lyviškų leidinių, kartkartėmis būdavo publikuojami tik rankraščiai. 8–9 dešimtmečiuose lyviškai daugiausia rašė trys autoriai: Pėteris Dambergas, Paulynė Kliavinia ir Alfonas Bertholdas. Tačiau 1976 m. sutuoktiniai lyviai Helmė ir Dainis Staltai (Helmī Stalte, Dainis Stalts) įkūrė garsų folkloro ansamblį Skandinieki, ansamblis tęsia veiklą iki šiol: atliekamos lyvių ir latvių dainos, populiarinama tautinė lyvių ir latvių kultūra, išleista dainų albumų, į kuriuos įtraukta ir lyviškų dainų. Lyvių patriotas, folkloro ansamblio Skandinieki įkūrėjas Dainis Staltas suvaidino ryškų vaidmenį atkuriant Latvijos nepriklausomybę nuo Sovietų Sąjungos.
1989 m. gyventojų surašymo duomenimis, lyvių buvo 226 ir 43,8 % iš jų lyvių kalba buvo gimtoji. Pasak kitų šaltinių, 1990 m. Latvijai atkūrus nepriklausomybę, jau tik 35 žmonės galėjo šnekėti lyvių kalba ir vos 15 – laisvai. 1991 m. įstatymu lyviai buvo pripažinti Latvijos autochtonais, valstybė įsipareigojo ginti ir saugoti lyvių kalbą, rūpintis jų kultūrine bei istorine aplinka, ir tuo tikslu lyvių senųjų kaimų pajūrio ruože buvo įteisinta lyvių teritorija, vadinama Līvõd Rānda (Lyvių pakrantė). 1991 m. išleistas Latvių–lyvių pokalbių žodynas (autorės − V. Šuvcanė ir E. Žagarė). 1992 m. atnaujinta laikraščio Līvli (Lyvis) leidyba, nuo 1993 m. leidžiamas laikraštis jaunimui tik lyvių kalba Līvli +. 1993 m. buvo atkurta tuo metu 142 narius vienijanti Lyvių sąjunga, turinti kalbos, kraštotyros ir kultūros bei istorijos skyrius, o 1994 m. įsteigtas lyvių kultūros centras Līvõ Kultūr sidām, kuris tais pačiais metais lyviškai išleido pirmąjį informacinio biuletenio apie lyvių kultūrą, meną ir lyvių tautinio judėjimo veikėjus Õvā (Srovė) numerį. 190px|thumb|left|Pirmoji lyvių poezijos [[antologija (1998 m.)]] Remiama Atvirosios visuomenės instituto, 1998 m. buvo publikuota ir Suomijoje bei Estijoje pristatyta pirmoji visų žinomų lyvių poetų antologija ''Ma akūb sīnda vizzõ, tūrska! (Aš pagausiu tave, menke!).'' 2000 m. Rygoje buvo išleistas ''Līvõ kēļ. Piški optõbrōntõz (Lyvių kalba. Mažasis vadovėlis), autorė – Estijos kalbininkė Kerstė Boiko (Kersti Boiko''). Remiamas Kultūros kapitalo fondo, šis vadovėlis išleistas tuometinio Suomijos prezidento Marčio Ahtisario (Martti Ahtisaari) Lyvių sąjungai dovanotomis lėšomis.
Kitas reikšmingas lyvių kalbos ir kultūros įvykis – 2012 m. Tartu universiteto ir Latvių kalbos agentūros išleistas iki šiol didžiausias T. Vytso parengtas Lyvių-estų-latvių žodynas.
2018 m. rugpjūčio 21 d. pasirašyti Latvijos universiteto Lyvių instituto steigimo dokumentai ir po mėnesio, rugsėjo 21 d. Rygoje, Latvijos universiteto Didžiojoje auloje buvo surengta jo atidarymo šventė. Lyvių institutas – pirmoji Latvijoje finougristikos institucija, jos veikla sutelkta į lyvių kalbą, tautosaką, etnografiją ir naujųjų laikų istoriją. Šis institutas bendradarbiauja su užsienio finougristikos centrais: Tartu, Helsinkio, Upsalos, Getingeno ir kitais universitetais.
2022 m. spalį lyvių aktyvistai Renatė ir Janis Medniai (Renāte Medne, Jānis Mednis) lyvių kalbos specialistų padedami išleido vadovėlį ''Kūldaläpš. Zeltabērns (lyv. kūldaläpš'', 'auksinis vaikas'). Šis lyvių kalbos vadovėlis skirtas tiek vaikams, tiek jų tėvams. Vadovėlio išleidimo metu Mednių dukteriai Kuldei (Kuldi) buvo pustrečių metų, ir teigiama, kad ji yra vienintelis vaikas, kuriam gimtoji kalba – lyvių, ji supranta tik šią kalbą, nes tėvai nuo gimimo su ja bendravo tik lyviškai, sutuoktiniai Medniai tarpusavyje irgi kasdien bendrauja šia kalba. Vadovėlis pavadintas dukters Kuldės garbei (lyv. kūlda 'auksas', lyv. kuldi 'auksinis').
Jei nepaisytume įkvepiančio Mednių šeimos pavyzdžio, lyvių kalbos padėtis išlieka sunki: paskutiniai tarpusavyje lyviškai buityje bendravę žmonės buvo Viktoras Bertholdas (1921–2009) ir jo žmona Marta (1925–1994). Po paskutinės lyvių kaip gimtosios kalbos vartotojos, 103 metų sulaukusios, ilgai Kanadoje gyvenusios Grizeldos Kristinios mirties (2013 m.), pasaulyje, pagal optimistiškus 2012 m. apskaičiavimus, yra iki 210 A1 (būtiniausi žodžiai, posakiai) ir A2 (beveik patenkinamai) lygiais kalbančių žmonių, o B1 (neblogai) ir aukštesniais lygiais kalbančiųjų – 40, ir tik pusė iš jų yra lyvių kilmės.
Pastaraisiais dešimtmečiais žinomesni lyvių rašytojai ir poetai – Uldis Krastas (Uldis Krasts), Baiba Damberga ir Valtas Ernštreitas (lyv. Valt Ernštreit). Pagrindinis šių dienų žiniasklaidos šaltinis − internetinis kalbos ir kultūros portalas lyvių, latvių ir anglų kalbomis livones.net Siekiant veiksmingiau gaivinti lyvių kalbą ir stiprinti tautinę tapatybę, neapsiribojama mokomosios medžiagos leidyba – lyvių kalba įtraukiama į platesnį kontekstą: reguliariai rengiamose lyvių dienose, lyvių kalbos vasaros stovyklose supažindinama su lyvių folkloru ir tautine kultūra, kiekvieną rugpjūtį Mazirbėje organizuojama Lyvių šventė (Līvõd Pivād), dalyvaujama Finougrų tautų festivaliuose. Suburta lyvių ansamblių, o Skandiniekų veiklą tęsianti ir lyvių bei estų folkloro grupėse Tuļļi Lum (Karštas sniegas) bei Tai Tai dalyvaujanti Julgė Staltė (Julgī Stalte) šiuo metu yra viena iš žinomiausių lyvių kalbos ir tautinės kultūros propaguotojų.
Tarmės
240px|thumb|left| Lyvių kalba Latvijoje X–XII a. {{legend|#8FBC8F| Lyvių kalbos plotas: kairėje – [[Kuršas|Kuršo tarmė, dešinėje – Vidžemės Salacos.}} ]]
Anksčiau lyvių kalboje buvo dvi pagrindines tarmės: Kuršo ir Vidžemėje Salacos. 140px|thumb|right|Lyviai XX a. pradžioje Vidžemės Salacos tarme šnekėta apie Limbažius, Liepupę, Nabę, Vainižius ir kitose vietovėse. Ši palyginti prastai dokumentuota tarmė išnyko XIX amžiuje: 1846 metais Šiogrenas suskaičiavo 22 Salacos tarme kalbančius žmones, 1858 m. F. Vydemanas rado jau tik 8 šią tarmę vartojančius senukus, o paskutinis iš jų mirė 1868 m. Saugant lyviškąją tapatybę, šiomis dienomis rengiami reguliarūs Vidžemės lyvių palikuonių susitikimai, šventės. Iš aktyvesnių Vidžemės lyvių organizacijų minėtina 2015 m. įkurta draugija Mazsalacas draugi („Mazsalacos draugai“). Vidžemės Salacos lyvių tarmę stengiamasi gaivinti: 2013 m. šia tarme buvo išleistas eilėraščių rinkinys Salats joug kolm aģa („Salacos upės trys krantai”) su vertimu į estų ir latvių kalbas. Autorius – Tartu universiteto profesorius Karlas Pajusalu (, slapyvardis – Ķempi Kārl). Tai pirmoji Salacos lyvių tarme išleista knyga.
Kuršo tarmė skirstyta į tris patarmes: rytų, vidurio ir vakarų. Šių patarmių skirtumai nedideli. XX a. viduryje Latvijoje buvo 12 Kuršo tarme šnekančių kaimų: rytų patarme – Melnsile (lyv. Mustānum), Kolkoje (lyv. Kūolka), Vaidėje (lyv. Vaid), Saunage (lyv. Sǟnag), Pitrage (lyv. Pitrõg), Košrage (lyv. Kuoštrõg), Mazirbėje (lyv. Irē), Sykrage (lyv. Sīkrõg) ir Jauncieme (lyv. Ūžkilā), vidurio − Lielirbėje (lyv. Īra), vakarų patarme − Mikeltuornyje (lyv. Pizā) ir Lūžnioje (lyv. Lūž). Kadangi Salacos tarmė palyginti seniai išnykusi, dabar Kuršo patarmės dažniausiai vadinamos tiesiog tarmėmis.
Bendrinės kalbos ištakomis gali būti laikomi Evangelijos pagal Matą vertimai tiek į rytų, tiek į vakarų Kuršo patarmes (1883 m.) Vis dėlto 1880–1943 metais bendrinė lyvių kalba buvo grindžiama rytų patarme, tačiau kaip išlyga buvo palikta ir vidurio patarmės ypatybių, o 1970–1980 metais bendrinėje kalboje jų buvo atsisakyta.
Oficialus statusas
200px|thumb|Līvõd Rānda ([[Lyvių pakrantė) – Latvijos Respublikos įstatymų saugoma lyvių kalbos, kultūros bei istorijos teritorija]] 200px|thumb|left|Lyvių tautos namai [[Mazirbėje]] 1991 m. kovo 18 d. priėmus Latvijos Respublikos įstatymą „Dėl laisvos Latvijos tautinių bei etninių grupių raidos ir teisių į kultūrinę autonomiją”, įteisintas lyvių, kaip „vienos iš senųjų ir pagrindinių Latvijos tautų”, statusas. 1991 m. vasario 4 d. lyvių senųjų kaimų pajūrio ruože buvo įteisinta lyvių kalbos, kultūros, istorijos ir tautinio paveldo išsaugojimo teritorija Līvõd Rānda (Lyvių pakrantė), ji driekiasi per Ventspilio, Dundagos ir Ruojos savivaldybes ir aprėpia 285 km² plotą. Tačiau nuo 2003 m. šios teritorijos programų finansavimas pristabdytas. 1999 m. gruodžio 9 d. valstybiniu lygiu nustatyta lyvių kalbos teisinė padėtis, ir, remiantis 1999 m. gruodžio 21 d. Latvijos Respublikos Valstybinės kalbos įstatymo 4 straipsniu, valstybė įsipareigoja rūpintis lyvių, kaip senosios vietinės (autochtoninės), kalbos išsaugojimu, gynimu ir plėtote. Teisiniuose Latvijos aktuose lyvių kalba laikoma vienintele nesvetimąja (neužsienine) Latvijos kalba greta latvių kalbos. Nuo 1995 m. lyvių kalba ir lyvių kultūrinės vertybės įtrauktos į Latvijos tautinio kultūros paveldo sąrašą.
Abėcėlė
160px|thumb|Lyvių kalbos abėcėlė ir skaitymo pradžiamokslis Jelzi sõnā (Gyvasis žodis) (2011 m.) Vytso siūlymu, lyvių kalbos raidyną sudaro 31 pagrindinė raidė: <A Ä B D Ḑ E F G H I J K L Ļ M N Ņ O Ȯ Õ P R Ŗ S Š T Ț U V Z Ž>. Greta pagrindinių, vartojamos raidės su brūkšneliu ilgiesiems balsiams žymėti: <Ā Ǟ Ē Ī Ō Ȱ Ȭ Ū>. Raidės <C Q W X Y> rašomos tikriniuose svetimų kalbų žodžiuose. Pagal lyvių kalbos taisykles, svetimų kalbų tikriniai žodžiai rašomi išlaikant jų diakritinius ženklus.
Nuo žurnalo Līvli (Lyvis) pirmojo numerio, išleisto 1931 metais apie Kalėdas, bandyta iš naujo įvesti sulūpintus priešakinės eilės balsius, kurie XIX–XX amžių sandūroje neteko sulūpintos tarties. Buvo vartojamos raidės <ö> ir < y> (ilgosios poros: <ȫ> ir <ȳ>) žodžiuose, kuriuose istoriškai yra buvęs sulūpintas priešakinės eilės balsis, pavyzdžiui, ykš ir kylā. Raidė < y> vietoj <ü> galėjo būti pasirinkta todėl, kad ji buvo prieinamesnė spausdinimo mašinėlėse, ir galbūt dėl to, kad dauguma lyvių leidinių buvo spausdinami Suomijoje. Šiuolaikinėje lyvių gramatikoje istoriniai sulūpinti priešakinės eilės balsiai neatspindimi – ikš, kilā.
Iš viso šiuolaikinėje rašyboje pasitelkiamos 39 raidės.
Balsiai
Remiantis K. Mozliu (Moseley) ir T. Vytsu (Viitso), lyvių kalbos raidės atitinka tokias balsių vertes:
TFA balsių lentelėje balsiai gali būti pavaizduoti taip:
Visi šie balsiai gali būti ir ilgieji, ir trumpieji, išskyrus, kuris gali būti tiktai trumpasis, o  – tiktai ilgasis.
Ši lentelė turi variacijų, pavyzdžiui, vidurinio pakilimo balsiai paprastai rašomi be žemumo ženklo ◌̞, taip nurodoma ir aukščiau pateiktoje lentelėje. Pasakytina, kad Vytsas ir  apibūdina tiesiog kaip aukštojo vidurinio pakilimo (taigi, o ne kaip ), tačiau kitąsyk <ȯ> jis vadina vidurio aukštutiniu nesulūpintu balsiu, jei čia turimas vidurinis pakilimas, jį atitiktų. Mozlis nepateikia aiškios raidės < o> vertės ją vadindamas „pusiau suapvalintu užpakalinės eilės balsiu” ir nenurodydamas jo pakilimo (tokia sąvoka kaip „pusiau suapvalintas” (originale half-rounded) neegzistuoja, matyt, tai yra klaida ir omenyje turėta mid-rounded, t. y. „vidurinio pakilimo suapvalintas balsis”), o raidės <ȯ> vertę jis apibrėžia kaip nesuapvalintą vidurinio pakilimo užpakalinės eilės balsį (TFA tiksliai užrašoma kaip, o ne kaip ). Priešakinės eilės žemutinio pakilimo balsis dažnai rašomas kaip, o žymėjimas  patogumo dėlei dažnai naudojamas vidurinės arba užpakalinės eilių žemutinio pakilimo balsiui  užrašyti. Tokiu būdu galima lentelės versija, kurioje visų trijų eilių balsiai būtų suskirstyti lygiai į tris pakilimus (žiūrint sudarytų tris gulsčias linijas): aukštutinio pakilimo, vidurinio ir žemutinio.
Dvibalsiai ir tribalsiai
Dvibalsiai pagal kokybę skirstomi į krentančiuosius ir kylančiuosius.
Anot Vytso, tribalsiai ieu, uoi bei ūoi prasideda ir baigiasi aukštu dėmeniu, jų ypatybės atitinka tiek trumpuosius ir ilguosius krentančiuosius dvibalsius, tiek kylančiuosius dvibalsius su ilguoju ar trumpuoju pradžios dėmeniu.
Priegaidės
Lyvių yra vienintelė turinti priegaides Baltijos finų kalba. Kirčiuotame žodžio skiemenyje gali būti dvi priegaidės: kylančioji pagrindinė ir kylančioji–krentančioji laužtinė. Be to, balsio ar dvibalsio su laužtine priegaide viduryje arba trumpojo balsio pabaigoje priegaidė laringalizuojama, t. y. įtempiami gerklės raumenys, o labai įtempus gali būti ištartas gerklinis priebalsis. Jei tariama ne taip įtemptai, šis gerklinis garsas gali būti negirdimas, tuomet ir priegaidė ima kristi anksčiau.
Žodynuose ir fonetinėje transkripcijoje laužtinė priegaidė dažnai žymima apostrofu, bet lyvių rašyboje priegaidės nenurodomos. Vis dėlto daugeliu atveju apie priegaidę galima spręsti pagal žodžio sandarą, laužtinę priegaidę rodo: < b, d, ḑ, g, z, ž, v, j> buvimas priebalsių junginių pradžioje ir skiemens su pagrindiniu kirčiu pabaigoje, po trumpojo balsio arba trumpojo krentančiojo dvibalsio prieš < i> arba <õ>, savo ruožtu < p, t, ț, k, s, š> buvimas po trumpojo balsio arba trumpojo krentančiojo dvibalsio rodo pagrindinę priegaidę. Raidės <C Q W X Y> vartojamos svetimų kalbų tikriniuose žodžiuose. Pagal lyvių kalbos taisykles, svetimų kalbų tikriniai žodžiai rašomi išlaikant jų diakritinius ženklus. Iš šių dėsningumų išplaukia bendroji taisyklė, kad prieš sudvigubintą skardųjį sprogstamąjį priebalsį visada tariama laužtinė priegaidė: a’bbõ 'petį (partityvas)', i’bbi 'arklys' ir t. t.
Dėl priegaidės turima keletas minimaliųjų porų: lēḑ 'rutulys' ir lē'ḑ 'lapas', aigõ 'matuoti; laiką (partityvas)' ir a’igõ 'kraštą (partityvas)', kallõ 'salą (partityvas)' ir ka’llõ 'žuvį (partityvas)'.
Esama žodžių, kurių paradigmoje vyksta pagrindinės ir laužtinės priegaidžių kaita: aigā 'kraštas' : a’igõ 'kraštą (part)', sõbrā 'draugas' : sõ'brõ 'draugą (part.)', nǟmõ 'matome' : nǟ'dõ 'matyti'. Pirmieji du pavyzdžiai gali būti aiškinami polinkiu į pėdos izochroniją, trečiasis pavyzdys aiškintinas, matyt, priebalsio išnykimu (plg. suomių nähdä). Istoriškai išnykę priebalsiai yra viena iš laužtinės priegaidės atsiradimo priežasčių: rǭ (<*raha) 'pinigai', plg. suomių, estų raha.
Kirtis ir pėda
Kartu su suomių kalba, lyvių yra vienintelė Baltijos finų kalba, kurioje pirmasis skiemuo kirčiuojamas ir tarptautiniuose žodžiuose. Anot Vytso (Viitso), nekirčiuotas gali būti iš latvių kalbos pasiskolintas priešdėlis, pasak Vėrio (Vääri), iš veiksmažodžio su priešdėliu sudaryti žodžiai turi du kirčius. Vytsas patikslina, kad priešdėlis su ilguoju skiemeniu turi tokio paties stiprumo kirtį, kaip ir šaknis, tad žodyje no|võttõ 'nuimti' priešdėlis yra nekirčiuotas, o žodyje at|andõ 'atiduoti' kirčiuojamas tiek priešdėlis, tiek šaknis. Iš latvių kalbos gauti priešdėliai (no-, at- ir kt.) bendrinėje kalboje nevartojami.
Papildomas kirtis paprastai turimas antrajame skiemenyje po kirčio su pagrindiniu kirčiu, o po kirčiuoto skiemens daugiausia gali būti du nekirčiuoti skiemenys. Viena iš išimčių – tai visada kirčiuotas žodžio baigmuo -nikā, tokiu atveju papildomas kirtis gali būti ir antrajame skiemenyje, pavyzdžiui, si’dnikā 'grynanglis' (chem.) : si’dnikkõ 'grynanglį'.
Žiūrint, kiek yra kirčiuotų skiemenų (taip pat ir su papildomu kirčiu), žodis gali būti sudarytas iš vienos ar keleto pėdų (kirčiuotų skiemenų grupių). Nekirčiuoti žodžiai paprastai sudaro pėdą su kirčiuotuoju žodžiu. Jei vienas po kito eina vienskiemeniai nekirčiuoti žodžiai, vienas iš jų gali gauti pėdos kirtį.
Fonotaktika ir skiemens ilgis
Lyvių kalboje skiemuo turi 1–3 balsius, prieš juos gali būti iki trijų priebalsių ir iki trijų priebalsių gali eiti po jų (jei į junginį įtrauktume ir balsinguosius priebalsius (sonantus) – iki 4). Priebalsių samplaika žodžio pradžioje rodo, kad jis yra ekspresyvus (krǭpšõ 'draskyti') ar skolintas (krǭig 'apykaklė', škink 'dovana'). Taip pat ir skardieji priebalsiai žodžio pradžioje dažniausiai rodo, kad žodis yra skolinys arba garsažodis, bet tam tikrais atvejais skardžiųjų priebalsių pasitaiko ir savųjų žodžių pradžioje (būolgõz 'bruknė', gārban 'spanguolė', zäp 'tulžis').
Visi balsiai, išskyrus redukuotąjį, gali būti pirmajame žodžio skiemenyje. Savitas lyvių kalbos požymis yra tai, kad juo skiemuo toliau už skiemens su pagrindiniu kirčiu, juo ribotesnis galimų balsių rinkinys – antrajame skiemenyje po skiemens su pagrindiniu kirčiu rytų tarmėje savieji žodžiai gali turėti tik tris trumpuosius arba keturis ilguosius  balsius, o  antrajame skiemenyje sutinkamas tik retais atvejais, pavyzdžiui, kuŗē 'velnias'. Nekirčiuotame skiemenyje po skiemens su antriniu kirčiu gali būti kuris nors iš dviejų trumpųjų arba dviejų ilgųjų  balsių. Nekirčiuotame skiemenyje po nekirčiuotojo skiemens gali būti tik ir. Kadangi tam tikrais atvejais yra pavirtę, redukuotasis balsis tolesniuose skiemenyse pasitaiko labai dažnai.
Kirčiuotasis skiemuo būna trumpasis, jeigu jis baigiasi trumpuoju balsiu arba trumpuoju dvibalsiu ie arba uo (ka-lā 'žuvis', pie-zā 'lizdas', suo-dā 'karas', lie-pā 'alksnis'). Kiti kirčiuoti skiemenys yra ilgieji (kē-ra 'laiškas; raštas', sīe-zõr 'blusa', kat-ļā 'katilas', võt-tõ 'imti', sa’d-dõ 'kristi', tū'on-tõ 'tūkstantis'). Kitaip negu estų, lyvių kalboje žodį gali sudaryti ir trumpieji kirčiuoti skiemenys (li 'eik!', sä 'še!', se 'tas', ni 'dabar'). Nekirčiuotas skiemuo yra ilgas, jeigu jame turimas ilgasis balsis arba dvibalsis. Kadangi savuosiuose žodžiuose nekirčiuotų skiemenų galimų balsių rinkinys ribotas, dvibalsis nekirčiuotame skiemenyje rodo, kad žodis yra skolinys.
Skiemens svoris ir pėdos izochronija
Lyvių kalbos skiemenys pagal svorį skirstomi panašiai, kaip estų kalboje, kur pirmojo ir antrojo ilgumo laipsnio skiemenys yra lengvieji, o trečiojo ilgumo laipsnio skiemenys – sunkieji.
Šiame skirsnyje vartojami papildomi Uralo fonetinės abėcėlės ženklai: gravis žymi pusilgius garsus, o makronas (brūkšnelis) – ilguosius priebalsius, jei atitinkamoje padėtyje ilgasis priebalsis įprastinėje rašyboje nenurodomas. Šie papildomi ženklai nėra bendrinės kalbos rašybos dalis.
Lyvių kalbos skiemenų svorį apibrėžia šie kriterijai:
Vytsas daro išvadą, kad po sunkiojo skiemens einančio nekirčiuoto skiemens balsis visada yra trumpasis, po lengvojo skiemens einančio nekirčiuoto skiemens balsis – visada ilgasis. Nors Vytsas to nemini, bet toks skiemenų santykis labai panašus į paprastąsias latvių kalbos pėdos izochronijos taisykles (daugumos autorių manymu, latvių kalboje pėdos izochronija susidarė dėl Baltijos finų įtakos), t. y. į abipusę ilgųjų priebalsių ir ilgųjų balsių sąveiką (pvz., latv. la[pp]a 'lapas' → lapā 'lape'). Lyvių kalboje reikšmingas skirtumas tas, kad laužtinė priegaidė yra vienas iš sunkųjį skiemenį formuojančių veiksnių (dėl istorinių aplinkybių latvių kalboje nėra nustatyta formalių rodiklių, kas latvių kalboje lemia skiemens svorį).
Kad paaiškintų šį procesą, Vėris vartoja terminą kiekybinė priebalsių kaita. Pavyzdžiuose tokia kaita pateikiama įprastine lyvių kalbos rašyba (papildomai vartojamas žodynuose įprastas <ǭ>): Tolesniuose pavyzdžiuose ilgosios afrikatos < ts> ir < tš> perteikiamos kaip < tts> ir < ttš>, tokia rašyba įprastinėje nevartojama: Toliau pavyzdžiuose pusilgiai priebalsiai žymimi UFA vartojamu gravio ženklu: Panašiai kaip latvių kalboje, lyvių kalbos trumpieji balsiai susiję su ilgaisiais priebalsiais (arba su pusilgiais priebalsių junginiais) ir tuomet, kai rašyboje tai neatspindima. Reikšmingas skirtumas nuo latvių kalbos tas, kad šiame procese dalyvauja ir pusbalsiai (pallõ : palāb), o latvių kalboje jų ilgumas nekinta (pvz., latv. mala 'kraštas' : malā 'krašte').
Istorinė balsių raida
thumb|[[Užgavėnės|Užgavėnių dalyvis „gervė“. Vaidės kaimas, 1928 m.]] Kaip daugumoje estų ir vodų tarmių, kirčiuoto skiemens aukštutinio pakilimo nesuapvalintas užpakalinės eilės balsis õ visų pirma susidarė iš senesniojo *e žodžiuose, kur buvo užpakalinės eilės balsiai a, o ir u (vēraz > vȭrõz 'svetimas', *negla > nõ'ggõl 'vinis'), taip pat dalinai iš trumpųjų balsių *a, *o, *u, *ü (*sana > sõnā 'žodis', *roho > rõ'v 'pievelė', *hüvä > jõvā 'geras'). Atsiradus õ, balsiai *e, *ö, *o virto dvibalsiais ie, üö, uo. Kitaip negu estų, suomių, karelų, livikų ir liudikų tarmėse, lyvių kalboje susiskaidė (sudvibalsėjo) ir trumpieji balsiai, o iš jų atsiradę trumpieji dvibalsiai yra daugmaž tiek pat ilgi, kaip atskiras trumpasis balsis (*keväd > kievād 'pavasaris', *keüzi > kieuž 'virvė', *soda > suodā 'karas'). Skirtingai nuo minėtųjų kalbų, *ē ir *e nesusiskaidė, jei kitame skiemenyje buvo *i (*kēli > kēļ 'kalba', *(h)elmi > eļm 'gintaras').
Svarbiausieji saviti lyvių kalboje įvykę pokyčiai:
Tarmių balsių palyginimas
Bendrinė lyvių kalba sudaryta Kuršo lyvių rytų tarmės pagrindu. Ši tarmė pasižymi didžiausiu balsių rinkiniu.
Toliau lyginamų lyvių tarmių balsių lentelėje kairėje pusėje pateikiami nesuapvalinti priešakinės eilės balsiai, viduryje – nesuapvalinti vidurinės eilės balsiai, dešinėje – suapvalinti užpakalinės eilės balsiai; viršuje yra aukšto pakilimo, o apačioje – žemo pakilimo balsiai. Balsiai nurodyti juos išreiškiančiomis raidėmis ir su žodynuose vartojamais ženklais, kurie įprastinėje rašyboje nevartojami, pavyzdžiui, <ǭ>.
Lyvių kalbai būdinga nekirčiuotuose savųjų žodžių skiemenyse riboti galimus balsius. Toliau lentelėje lyginami antrajame skiemenyje po skiemens su pagrindiniu kirčiu leistini balsiai rytų ir Lielirbės bei vakarų tarmėse. Dar tolesniuose skiemenyse po skiemens su pagrindiniu kirčiu galimų balsių rinkinys juolab ribotesnis.
Priebalsiai
Naudojant literatūroje dažnai pasitelkiamą Uralo kalbų fonetinę abėcėlę (UFA), lyvių kalboje yra tokie priebalsiai: b, d, d', f, g, j, k, l, l', m, n, n', p, r, r', s, š, z, ž, t, t', v. Lyvių kalboje yra ir afrikatų: ts (tsīļ 'ežys'), tš (tširīkšõ 'čiulbėti'), dz (dzīvib 'pulsas', vȯndzi 'laimingas'), dž (iļdžēmḑa 'grietinė'). Priebalsis ŋ pasitaiko tik prieš k arba g (kāŋgar 'lygiagretūs su pakrante pailgi smėlio gūbriai prie jūros', beŋk 'suolas'). Visi priebalsiai, išskyrus skolintinį h (duslusis gomurinis pučiamasis ), gali sudaryti geminatas
Svarbus Uralo kalbų fonetinės abėcėlės (UFA) trūkumas yra tai, kad joje neskiriami palataliniai priebalsiai (pavyzdžiui, sprogstamieji palataliniai kaip latvių <ķ ģ> arba vengrų < ty gy>) nuo paminkštintų (palatalizuotų) priebalsių (pavyzdžiui, palatalizuoti alveoliniai sprogstamieji priebalsiai  kaip rusų kalboje <ть дь>), taip pat ir <ļ>,<ņ>, jeigu jie palataliniai, atitinka vertę  (kaip latvių kalboje), o jeigu jie palatalizuoti –  (kaip, pavyzdžiui, lietuvių kalboje). Vienintelis iš vadinamųjų paminkštintų priebalsių, kai toks skyrimas nėra svarbus, yra ir <ŗ>, nes manoma, kad palatalinis virpamasis priebalsis yra garsas, kurio ištarti neįmanoma, todėl TFA jis neturi savo simbolio, vadinasi, ir latvių minkštasis <ŗ> žymimas kaip palatalizuotas  – kaip ir rusų kalbos <рь>.
Atsižvelgiant, kad minkštieji priebalsiai lyvių kalboje yra foneminiai (turi skiriamąją reikšmę, pavyzdžiui, tūļ 'vėjas', tūl 'vėjo (kilm.)') ir minkštinimas nepriklauso nuo aplinkinių garsų (pavyzdžiui, vadinamosios asimiliacinės palatalizacijos lietuvių kalboje atveju, priebalsiai minkštėja prieš priešakinės eilės balsius), lyvių kalbos priebalsių sistema yra tokia:
Asimiliacija
Anot Vėrio, lyvių kalboje veikia paprastosios sandhi taisyklės – žodžio pabaigos priebalsiai įgyja skardumą arba jo netenka, priklausomai nuo po jų einančio garso (UFA transkripcija): mìez ̮lǟ'B 'vyras eina', mìes ̮tulàB 'vyras ateina'. Tokia asmiliacija vyksta ir pačiame žodyje jį kaitant: kiĺ̀G 'šonas' – kiĺ̀kst 'iš šono', u'D 'migla' – u'tst 'iš miglos'. Absoliučioje žodžio pabaigoje (prieš pauzę) vietoj b, d, g, z, ž (neretai ir d’, dz) tariami vadinamieji pusskardžiai priebalsiai, UFA jie žymimi didžiosiomis raidėmis B, D, G, Z, Ž (D’, DZ). Pusskardžiai priebalsiai linkę skardėti prieš balsius ir skardžiuosius priebalsius, o prieš dusliuosius priebalsius savo ruožtu duslėja.
Įprastinėje rašyboje, kaip ir lietuvių kalboje, šie procesai neatspindimi: mīez lǟb, mīez tulāb, kiļg, kiļgst, ud, udst.
Istorinė priebalsių raida
200px|thumb|right|Lyvių žvejų valtis (lōja) Istoriškai lyvių kalbos priebalsių sistemoje išsirutuliojo įvairių ypatybių.
Kalbos dalys
210px|thumb|[[Lyvių-estų-latvių žodynas|Lyvių–estų–latvių žodynas (2012 m.)]] Lyvių kalboje, kaip ir kitose Baltijos finų kalbose, visi vardažodžiai ir įvardžiai paprastai laikomi viena kategorija, nes juos skirstyti į atskiras kalbos dalis (pavyzdžiui, į daiktavardžius, būdvardžius, skaitvardžius, įvardžius) maža praktinės naudos. Sakykim, vardažodis (sąlygiškai būdvardis) vanā 'senas' linksniuojamas pagal 18-ą tipą, kaip ir, pavyzdžiui, vardažodžiai (sąlygiškai daiktavardžiai) kanā 'višta' arba kalā 'žuvis', o, sudarius aukštesnįjį laipsnį vaņīmi 'senesnis', jo tipas pakinta į 200-ąjį, kuris aprėpia visus.su -mi sudarytus daiktavardžius, šios darybos priesagos reikšmė atitiktų lietuvių -imas, -ymas (jelāmi 'gyvenimas'), tokiu būdu tarp sąlyginių vardažodžio rūšių ir jo morfologinių ypatybių nėra didelio ryšio.
Vardažodžiai priešinami su kita didele kategorija – su veiksmažodžiais, tačiau pasakytina, kad ir veiksmažodžio bendratys gali turėti atskirų linksnių. Siekinys gali turėti ir abesyvo linksnį (āndamõt 'neduodant', likkõmõt 'nejudant'), kurio jau beveik neturi vardažodžiai. Suomių ir estų kalbose abesyvas vartojamas ir su vardažodžiais.
Vardažodis
Vardažodžiai gali turėti du skaičius, T. Vytsas išskiria 16 linksnių arba tik prieveiksmiuose išlikusių jų formų, bet dalis linksnių nebeproduktyvūs ir dauguma vardažodžių linksniuojami 8 linksniais. Kaip būdinga Uralo kalboms, lyvių kalboje nėra giminių, net trečiojo asmens įvardis ta / tämā reiškia tiek 'jis', tiek 'ji'.
Kaip rašo T. Vytsas, lyvių kalboje, kaip ir estų bei vepsų, nėra galininko, viso objekto funkciją atlieka kilmininkas. (I. Brodskis įsitikinęs, kad galininkas vepsų kalboje yra, tik vienaskaitoje jis sutampa su kilmininku, o daugiskaitoje – su vardininku.) K. Mozlis teigia, kad lyvių kalboje visas objektas reiškiamas galininku, kuris sutampa su vardininku, bet tikriausiai Mozlis painioja reikalą su suomių kalba, kur turima tokia sistema. Tai, kad mažos žodžių dalies kilmininkas skiriasi nuo vardininko, galėjo paskatinti tokios klaidos atsiradimą.
Lyvių kalboje nurodomos ne linksniuotės, o vardažodžių linksniavimo tipai. Lyvių–estų–latvių žodyne jų išskiriama 242. U. Baluodis (U. Balodis) į aukščiau pateiktą lentelę neįtraukia skirtingų vienaskaitos vardininko ir kilmininko formų kaip šių linksnių priesagų, pvz.: vns. vard. rōntõz 'knyga' – vns. kilm. rōntõ 'knygos', vns. vard. līvli 'lyvis' – vns. kilm. līvliz 'lyvio', vns. vard. neitst 'mergaitė' – vns. kilm. neitsõ 'mergaitės', vns. vard. vež 'vanduo' − vns. kilm. vied 'vandens'. Matyt, istoriškai čia kinta kamienas ir kamiengalis, o ne turimos kilmininko linksnį rodančios priesagos – tikroji iš Uralo prokalbės paveldėta Baltijos finų kilmininko priesaga būtų -n, kuri išliko sustingusi antrajame skaitvardžių '11 – 19' dėmenyje -tuoistõn, ir dabar šiame dėmenyje istorinė priesaga -n vartojama kaip kamieno dalis. Senoji kilmininko priesaga -n išlikusi ir kai kuriuose kituose dūriniuose, pvz., miernaigā < *meren akja 'jūros krantas' (vard. mier ~ mer 'jūra'; miern 'jūros' + aigā 'krantas').
Vardininkas nuo Uralo prokalbės laikų specialios linksnio priesagos neturėjo, o daugiskaitos vardininke matyti vien daugiskaitos žymuo -t, -d, -õd (be linksnio priesagos). Daugiskaitoje vardažodžių kilmininkas visada sutampa su vardininku.
Linksniuojant gali iškristi priebalsis, balsis ar net visas skiemuo: vež + tā > vietā 'vandenį' (part.), kilā + õ > killõ 'kaimą' (part.), vȭidag + ta > vȭita 'sviestą' (part.).
Baigtumas (visas ir dalinis objektas)
Lietuvių kalboje, kaip ir latvių bei slavų kalbose, veikslas (baigtas arba tebeatliekamas veiksmas) reiškiamas priešdėliais, pavyzdžiui, jis skaitė knygą, statė namą supriešinama su jis perskaitė knygą, pastatė namą, kur priešdėlis rodo baigtą veiksmą (įvykio veikslą). O lyvių kalboje, kaip ir kitose Baltijos finų kalbose, turimas visas arba dalinis objektas, kur visas objektas žymi baigtą veiksmą (įvykio veikslą), o dalinis – tebevykstantį (eigos veikslą). Viso objekto linksnis lyvių kalboje yra kilmininkas, dalinio – partityvas.
Vis dėlto Lyvių—estų—latvių žodyne pateikiami dokumentuoti kalbos vartosenos pavyzdžiai rodo nenuoseklumą, kai baigto veiksmo objektas gali būti reiškiamas kilmininku: ta āŗštiz eņtš pūoga šärlakstõ tierrõks (vardininkas/kilmininkas pūoga, partityvas – pȯigõ) 'jis savo sūnų išgydė nuo skarlatinos', bet taip pat baigto veiksmo objektas gali būti ir partityvo linksnio: ta āŗštiz tǟnda salāndõmõst jarā (kilmininkas täm, partityvas tǟnda) 'jis išgydė jį nuo vogimo'. Šio sakinio vertime į estų kalbą papildinys (objektas) vartojamas su kilmininko linksniu: ta arstis tema varastamast ära (vardininkas / kilmininkas tema, partityvas teda).
Vardininkas
Vardininkas – tai veiksnio linksnis, kartais vartojamas ir aplinkybėms (ma broutšõb ežžõmpǟva 'aš važiuosiu pirmadienį'). Pasakytina, kad dažniausiai dienų pavadinimai, kaip laiko aplinkybės, vartojami su naudininku (ežžõmpǟvan).
Kilmininkas
Kilmininkas yra viso objekto ir nederinamojo pažyminio linksnis (laps jālgad at kievāmõd 'vaiko kojos lengvos'). Kilmininkas vartojamas ir su daiktavardžio, būdvardžio arba skaitvardžio naudininku ir įnagininku kaip papildinio linksnis (ežmiz lapsõn 'pirmajam vaikui'). Kilmininkas vartojamas ir su dauguma prielinksnių ir polinksnių (iļ mier 'per jūrą'; tuļīz vied sizzõl 'karštame vandenyje („karšto vandens viduje”)'). Tik nedidelės žodžių dalies kilmininkas skiriasi nuo vardininko. Daugiskaitoje nuo vardininko skiriasi tik kai kurių įvardžių kilmininkas.
Partityvas
Partityvas yra dalinio objekto linksnis (ta vȯstīz lešti 'jis pirko gelsvapelekių plekšnių'), jis žymi neapibrėžtą kiekį (vietā um jennõ 'vandens yra daug'), su partityvu vartojama nemažai prielinksnių (pids randõ 'po (per) krantą', vast õvvõ 'prieš srovę', ilmõ vietā 'be vandens').
Naudininkas
Kitaip negu kitose Baltijos finų kalbose ir Salacos lyvių tarmėje, Kuršo lyvių kalboje gavėjas, savininkas ar nuosavybės praradėjas reiškiamas ne pašalio vietininkais, o naudininku, t. y. taip pat, kaip mordvių ir baltų kalbose. Todėl naudininku reiškiamas netiesioginis papildinys (Jōņ tȭtiz Pētõrõn īd lambõ 'Jonas pažadėjo Petrui vieną avį'), savininkas (minnõn vȯļ ibbi 'man buvo arklys (t. y. aš turėjau arklį)', se nīemõ um tidārõn 'ta karvė yra dukters'), būsena (minnõn um kīlma 'man yra šalta'), priklausymas (ta um valstõn vastūksnikā 'jis yra valstybės priešas').
Vytsas siejo lyvių ir mordvių kalbų naudininką, šios kalbos yra iš Uralo kalbų vienintelės, turinčios naudininko linksnį (vengrų kalboje kilmininkas įsigalėjęs naudininko reikšme). Ernštreitas ir Kliava (Kļava) naudininką laiko latvių kalbos įtakos padariniu, anot jų, lyvių naudininkas tikriausiai kilęs iš lyvių kalboje išnykusio esyvo priesagos *-nA (tai matyti linksniuojant dienų pavadinimus laiko aplinkybės reikšme, pavyzdžiui, ežžõmpǟvan 'pirmadienį', plg. estų esimesena 'pirmiausia; pirmoje vietoje', suomių päivänä 'per dieną').
Įnagininkas (transliatyvas–komitatyvas)
Kitų Baltijos finų kalbų komitatyvas ('su kuo?') ir transliatyvas ('tapti, pavirsti kuo?') lyvių kalboje susiliejo į vieną linksnį, kuris latvių kalbos pavyzdžiui vadinamas įnagininku. Įnagininkas vartojamas įvairiomis reikšmėmis (būoḑ tīeb vāldiņ ūd nädīļõks 'parduotuvę atidarys kitą savaitę'; piņ ädāgtiz laps rujāks  'šuo išgąsdino vaiką iki susirgimo'; veļ vȯļ lapstõn izāks 'brolis vaikams buvo kaip tėvas'; ma sīeb naggiri kūordkõks 'valgau bulves su lupenomis'; ma sīeb naggiri iļdžēmḑaks 'valgau bulves su grietine'; ma sīeb naggiri veisõks 'valgau bulves su peiliu'; ma sīeb naggiri iļtarālizõks 'valgau bulves drauge su kaimynu'; ma sīeb naggiri jõvā mīelkõks 'valgau bulves mielu noru'; ta paŗīmstõks nägțiz palgstõ 'jo veidas atrodė geriau' [paŗīmstõz (prv.) 'geriau']; Būņțik vȯļ sūrd abbõndõks mīez 'Buntikas buvo vyras su didele barzda'; kāngard at nummõks tǟdõd 'gūbriai pilni viržių').
Ernštreitas ir Kliava (Kļava) teigia, kad lyvių kalboje transliatyvas ir komitatyvas susiliejo į vadinamąjį įnagininką dėl latvių kalbos įtakos. Daugiaskiemeniuose žodžiuose įnagininkas turi kaitybos priesagą -ks, vienskiemeniuose – -kõks. Vienskiemeniuose žodžiuose senoji transliatyvo priesaga -ks gali būti susiliejusi su anksčiau turėta komitatyvo priesaga *-ka, t. y. *-ka + *-ks *> -kaks > -kõks. Tokią įnagininko raidą rodytų tai, kad vienskiemeniai žodžiai kai kada turi dvi skirtingas įnagininko formas, kur viena reiškia komitatyvą, o kita – transliatyvą, pvz.: piņ 'šuo': piņkõks (komitatyvas) 'drauge su šunimi', piņņõks (transliatyvas) 'tapti šunimi'.
Iliatyvas, inesyvas ir eliatyvas
Lyvių kalboje produktyvūs tik vidaus vietininkai, tradiciškai jų reikšmė nusakoma taip: inesyvas – ko nors buvimas viduje, eliatyvas – judėjimas iš ko nors vidaus išorėn, iliatyvas – judėjimas į ko nors vidų, tačiau reikia turėti omenyje, kad, išnykus pašalio vietininkams, iliatyvas, inesyvas ir eliatyvas gali reikšti ir judėjimą arba buvimą taip pat ir už objekto išorinio paviršiaus, pavyzdžiui, mierrõ 'jūros link', miersõ 'ant jūros paviršiaus', mierstõ 'nuo jūros paviršiaus'. Kitose Baltijos finų kalbose tokia vartosena gali būti interpretuojama kaip 'jūros vidun; jūroje (po vandeniu); iš jūros gelmės'.
Lyvių—estų—latvių žodyne (LEL) inesyvas linksnių lentelėse nenurodomas, nors jis atitiktų eliatyvą, atmetus jo priesagos priebalsį < t>. Vytsas pateikia tokį žodžių jālga 'koja', vag 'vaga', nuŗm 'laukas' linksniavimą:
Pašalio vietininkai (aliatyvas, adesyvas, abliatyvas)
Pašalio vietininkai (aliatyvas, adesyvas ir abliatyvas) lyvių kalboje nebėra produktyvūs, jie vartojami vienaskaitoje kaip vietovardžių linksniai (paprastai turinčiųjų antrąjį dūrinio dėmenį -mō 'žemė, kraštas'): Kurmōlõ 'Kuršo link (sen. )', Kurmōl 'Kurše (prie Kuršo, sen. )', Kurmōld(õ) 'iš Kuršo'. Pasitaiko sustabarėjusiuose posakiuose: kaŗŗõl 'į piemenis', kōŗal  'piemenauti (būti piemeniu)', kōŗald 'iš piemenų', suoddõl '(patraukti) į karą', suodāl 'kare', suodāld 'iš karo', taip pat išlikę kaip prieveiksmiai ir polinksniai: pǟlõ 'ant; viršun; už– (kryptis)', pǟl 'ant; viršuje (vieta)', pǟldõ(st) 'nuo; nuo paviršiaus'. Kartais galimi ir daugiskaitos neproduktyvūs linksniai, tačiau ir šie vartojami tik posakiuose, pavyzdžiui, lambiļ lēmi 'ėjimas prie avių'.
Dabartinėje kalboje judėjimas į objekto išorinį paviršių arba buvimas prie jo nusakomas minėtaisiais polinksniais arba vidaus vietininkais. mō – 'žemė; kraštas', lambõd – 'avys'
Instruktyvas
Nedidelė žodžių dalis gali turėti su kaitybos priesaga -iņ/ -īņ sudaromą daugiskaitos instruktyvą (šis linksnis daugmaž atsako į klausimą kaip? kokiu būdu?), bet T. Vytsas teigia, kad šias žodžių formas būtų teisingiau laikyti prieveiksmiais, pvz.: ikšīņ 'po vieną; atskirai; vienumoje', kuolmiņ 'trise', tūontiņ 'tūkstančiais', kabāliņ 'gabalais', samīņ 'žingsniais', pǟviņ 'dienomis', ūomõgiņ 'rytais', jālgiņ 'pėsčiomis („kojomis”)'.
Ove Andersson
Ove Andersonas (SV Ove Andersson; 1938 m. sausio 3 d. Upsala, Švedija – 2008 birželio 11 d. Oudtšurnas, PAR) – buvęs švedų ralio pilotas ir Toyota F1 komandos galva (2002–2003 m.). Pravardė – „Påven“ („Tėvas“).
Lyvių kalba
Abesyvas
Pasak V. Ernštreito ir T. Vytso, vienaskaitos abesyvas (be ko?) gali būti vartojamas su vienskiemeniais vardažodžiais, pasitelkiant prielinksnį ilmõ 'be', pvz.: ilmõ joudtõ 'be jėgų', ilmõ pǟtõ 'be galvos', ilmõ rōtõ 'be pinigų', ilmõ tīetõ 'be darbo'. Vis dėlto linksniuojamųjų žodžių abesyvą beveik visiškai išstūmė partityvas (ilmõ… joudõ, pǟdõ, rōdõ, tīedõ). Abesyvo linksnį gali turėti siekinys (II bendratis; žr. „Bendratis“), su siekiniu abesyvas vartojamas dažnai.
Liatyvas ir eksesyvas
Kai kurios suprieveiksmėjusios formos rodo lyvių kalboje anksčiau buvus liatyvą ir eksesyvą. Liktinės šių linksnių formos vartojamos tik vienaskaitoje. Liatyvo priesagos yra -j, -z: kuodāj, išplėstinė forma kuodājõz 'namõ'. Liatyvo priesaga -(õ)z gali būti jungiama prie dviskiemenių daiktavardžių iliatyvo, tokiu būdu jo formą atskiriant nuo partityvo: mȯizõ 'dvarą' (part.) ― mȯizõ / mȯizõz 'dvaran' (il.). Liatyvo priesaga -(õ)z jungiama ir prie kai kurių dviskiemenių inesyvinių bei adesyvinių prieveiksmių ir polinksnių: pǟlõz 'ant', sǟlõz 'ten'.
Kudirkos Naumiesčio seniūnija
Kudirkos Naumiesčio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės pietvakariuose, pasienyje su Rusija.
Lyvių kalba
Esyvas
Kaip minėta, lyvių kalbos naudininkas, kalbininkų manymu, yra kilęs iš esyvo. T. Vytsas pateikia naudininko priesagas -n, -õn, o esyvo ― -nā, -nõ, -n, -õn. Šis kalbininkas vietos, laiko ir būklės reikšmę išsaugojusias formas išskiria kaip lyvių kalbos esyvo linksnį: kunā 'kada', kuonnõ 'namie', āigastõn 'metais', pǟvan 'dieną', brēḑõn 'penktadienį' (ir visi kiti savaitės dienų pavadinimai), ȭdõn 'vakare', sinnõn um jõvā lapsõn vȯlmõst 'tu turi būti geras vaikas' ir kt. T. Vytsas kaitybos priesagas esyvo reikšme pateikia tik vienaskaitoje, esyvas, kaip ir liatyvas bei eksesyvas, nebėra produktyvus linksnis.
Būdvardis
Būdvardžiai neturi jokių formalių požymių (t. y. nėra aiškių juos iš kitų vardažodžių išskiriančių ypatybių), nors dažniausiai jie skirstomi į pirminius (vālda 'baltas', mustā 'juodas', knaš 'gražus') ir išvestinius su darybos priesagomis (punni 'raudonas', kērabi 'margas', nǟlgali 'išbadėjęs'; Vytso manymu, darybos priesaga -i čia yra kilusi iš Baltijos finų *-inen) arba išvestinius su priešdėliais (äbjõvā 'negeras').
Kudirkos Naumiesčio seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Ove Andersson
Biografija
1971 m. laimėjo Monte Karlo, Sanremo, Austrijos kalnų ir Akropolio ralius.
Kudirkos Naumiesčio seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 8 seniūnaitijos:
Lyvių kalba
Būdvardis
Riboto būdvardžių skaičiaus aukštesnysis laipsnis gali būti sudaromas su darybos priesaga -imi/-īmi, kartais ir su -im/-īm: piški 'mažas' : piškīmi 'mažesnis', sūr 'didelis' : sūŗim 'didesnis', madāli 'žemas' : madālimi 'žemesnis', kuordõ 'aukštas' : kuordimi 'aukštesnis', nūoŗ 'jaunas' : nūoŗimi 'jaunesnis', vanā 'senas' : vaņīmi 'senesnis', laigā 'platus' : laigīm 'platesnis', ovār 'platus; patogus' : ovārim 'platesnis; patogesnis', išimtis yra jõvā 'geras' : paŗīm 'geresnis' (ir prieveiksmiai jõvīst 'gerai' : paŗīmstiz 'geriau'). Daugumos būdvardžių aukštesnysis laipsnis sudaromas su prepozicija jo (pieš ją dar gali būti pridedama vel 'dar' (plg. 'dar')): kīlma 'šaltas' : (vel) jo kīlma 'šaltesnis', lem 'šiltas' : (vel) jo lem 'šiltesnis'. Aukščiausiasis laipsnis sudaromas su amā ('visas') + aukštesnysis laipsnis, jei būdvardis jį turi: amā piškīmi 'mažiausias', amā sūŗim 'didžiausias'. Kitais atvejais sudaroma su nelyginamuoju laipsniu: amā kīlma 'šalčiausias', amā lem 'šilčiausias'.
Ove Andersson
Biografija
Po Pasaulio ralio čempionato atsiradimo 1973 m., Andersonas pabuvojo ant 7 podiumų iš 28 lenktynių (daugiausiai už Toyota Celica vairo).
Lyvių kalba
Skaitvardis
Lyvių skaitvardžiai neturi jokių išskirtinių požymių, jie skirstomi į kiekinius ir kelintinius.
Baltijos finų kalbose, tarp jų ir lyvių kalboje, su kiekiniais skaitvardžiais vartojami žodžiai kaitomi pastebimai kitaip negu indoeuropiečių kalbose. Atsižvelgiant į tai, kad skaitvardis nežymi jokių kitų gramatinių santykių, vardažodis, kuris kaitomas su didesniu už 1 skaitvardžiu, vartojamas su vienaskaitos partityvo linksniu. Jei su skaitvardžiu kaitomas vardažodis reiškia kokius nors kitokius gramatinius santykius, tuomet tiek skaitvardis, tiek dėl jo kaitomas vardažodis vartojamas su atitinkamu vienaskaitos linksniu.
Ove Andersson
Biografija
Kartu su šturmanu Arne Chersu, 1975 m. nugalėjo Safario ralyje vairuodamas Peugeot 504.
Lyvių kalba
Skaitvardis
Lyvių—estų—latvių kalbų žodyne pateikiamuose tekstuose kartkartėmis pasitaiko nenuoseklumų: pavyzdžiui, po skaitvardžio einąs daiktavardis vienaskaitoje turi reikiamą linksnį, o skaitvardis lieka su vardininku: seis skūolsõ [septyni: vns. vard.mokykla: vns.ines.] 'septyniose mokyklose', užuot sakius seisõs skūolsõ – plg. bendrinės estų kalbos seitsmes koolis; kuolm āigastõks [trys: vns. vard. metai: vns. įnag.] 'trejais metais', o ne kuolmõks āigastõks – plg. estų kolmeks aastaks. Pavyzdyje kuolms ežmižis lugdõbrōntiš [trys: vns. ines. pirmasis: dgs. ines. vadovėlis: dgs. ines] 'trijuose pirmuosiuose vadovėliuose' skaitvardis įgavęs vienaskaitos inesyvą, o po jo einą žodžiai – daugiskaitos inesyvą, tokia skaitvardžio vartosena nebūdinga Baltijos finų kalboms. Matyt, šie svyravimai aiškintini latvių kalbos įtaka, nes pastarojoje kai kurie skaitvardžiai nelinksniuojami ir reikalauja daugiskaitos.
Visi kiekiniai skaitvardžiai turi vienaskaitą ir daugiskaitą. Dažniausiai vartojama jų vienaskaita (ikš, 'vienas' kakš 'du' kuolm 'trys' ir t. t.). Giminingoje suomių kalboje kiekinių skaitvardžių daugiskaitos linksniai vartojami su daugiskaitiniais daiktavardžiais.
Išskyrus ežmi 'pirmas' ir tuoi 'antras', Vėris pataria teikti pirmenybę kelintiniams skaitvardžiams su darybos priesaga -õz, -z (kuolmi > kuolmõz, seismi > seismõz ir t. t.), nes ji būdingesnė Kuršo lyvių rytų tarmei, o ja grįsta bendrinė kalba.
Ove Andersson
Biografija
1970-ųjų pradžioje Andersonas sukūrė nuosavą ralio komandą – Andersson Motorsport, vėliau tapusia Toyota Team Europe. Ši komanda turėjo didelį pasisekimą Pasaulio ralio čempionate.
Lyvių kalba
Prieveiksmis
Žodžiai, kuriuos būtų galima išskirti kaip prieveiksmius, lyvių kalboje kilo iš kitų kalbos dalių. Dauguma prieveiksmių yra sustabarėję vidaus ar pašalio vietininkai, instruktyvai, esyvai, liatyvai ir eksesyvai.
Vėris teikia tokį prieveiksmių skirstymą:
Ove Andersson
Biografija
2002–2003 m. buvo Toyota F1 komandos galva. Po atsistatydinimo iš šio posto dirbo Toyota Motorsport konsultantu.
2008 m. birželio 11 d. Ove Andersonas žuvo senovinių automobilių ralio reido varžybose, netoli Džordžo miesto (PAR).
Lyvių kalba
Prieveiksmis
Dauguma būdvardžių vartojami kaip prieveiksmiai be jokių specialių prieveiksmiškų priesagų: minnõn um kīlma 'man šalta', minnõn um kīebi 'man karšta' ir t. t.
Įvardis
Lyvių įvardžius galima skirstyti į asmeninius, parodomuosius, klausiamuosius – santykinius, nežymimuosius, žymimuosius (sangrąžinius) ir kt. Įvardžių kaitybos priesagos gali įvairuoti, ne visos formos vienodai gyvai vartotos (žr. skyrių „Vardažodis”). Linksniuojama kaip ir dauguma vardažodžių, nors matyti žymesnis vardininko ir kilmininko formų skyrimas. Trumposios vardininko formos dažnos bekirtėje padėtyje. Toliau pateikiami tik produktyvieji linksniai. Kaip parodomieji įvardžiai pasitelkiama se 'šis; tas; tai' ir ne 'šie; tie; jie'.
Lyvių kalbos asmeninių įvardžių linksniavimas: Kaip ir kitose Uralo kalbose, turimi du klausiamieji – santykiniai įvardžiai: kis? 'kas? kuris?' su gyva (kaip ) ir mis? 'kas? kuris?' su negyva (kaip ) Įvardis mis? neturi daugiskaitos, o kis? – atskiro daugiskaitos vardininko linksnio.
Lyvių kalbos sangrąžinis įvardis īž 'pats' junginiuose su kitomis formomis arba joms einant atskirai atitiktų lietuvių kalbos '(pats) savęs (sau, save ir t. t.), -si-, -si' (ma tīeb īž eņtšõn tubbõ 'aš pats statau sau namą (t. y. aš pats statausi namą)'; ta piezūb ēņtšta 'jis prausiasi'), kitais atvejais – 'sàvo (sãvas,-à)' (minā eņtš pūold 'aš iš savo (savos) pusės').
Sangrąžinio ir klausiamųjų įvardžių linksniavimas:
Veiksmažodis
Vytsas su veiksmažodžiu līdõ sudarytas konstrukcijas (kurias Vėris vadina galimąja nuosaka) laiko sudėtiniu būsimuoju laiku, be to, jis išskiria geidžiamąją nuosaką – jusyvą (reiškiančią atpasakotą arba netiesioginį liepimą), o atpasakojamąją (netiesioginę) nuosaką Vytsas vadina kvotatyvu. Toliau bus vartojami Vėrio terminai.
Bendratis
II bendratis, arba siekinys, turi daugiau linksnių: āndam 'duoti' : āndamõs (ines.) 'duodant, davime' : āndamõst (eliat.) 'iš davimo; duotina' : āndamõt (abes.) 'neduodant'; likkõm 'judėti': likkõmõs 'judant, judėjime' : likkõmõst 'iš judėjimo; judėtina' : likkõmõt 'nejudant'; lǟmõ 'eiti' : lǟmõs 'einant; ėjime' : lǟmõst 'iš ėjimo' : lēmõst 'eitina' : lǟmõt 'neinant'. Vytsas reikiamybę, arba debityvą (pvz., eitina, duotina), vertina kaip ypatingą siekinio linksnį. Veiksmažodis lǟdõ 'eiti' yra bene vienintelis, kuris turi skirtingas eliatyvo (lǟmõst 'iš ėjimo') ir reikiamybės (lēmõst 'eitina') formas, daugumos veiksmažodžių siekinio eliatyvas reiškiamas reikiamybe (debityvu). Siekinys turi abesyvo linksnį ('be ko? nedarant ko?', pvz., likkõmõt), o vardažodžiuose abesyvas beveik nebevartojamas.
Tiesioginė nuosaka
Tiesioginės nuosakos esamajame ir būtajame laikuose (ir tariamojoje nuosakoje) pirmasis ir trečiasis vienaskaitos asmenys yra sutapę.
Esamojo laiko teigiamosios formos 'skaito' asmenavimas: