cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kefalonija
Istorija
Archeologiniai duomenys rodo, kad pirmieji Kefalonijos gyventojai čia apsigyveno maždaug 50 000 m. pr. m. e. Mikėnų laikotarpiu sala klestėjo bei išliko graikiška, kol II a. pr. m. e., užgrobė romėnai. Vėliau tapo konfliktų objektu, bet nuo 1500 iki 1700 m. kartu su kitomis Jonijos salomis ją valdė venecijiečiai.
Žagarvyšnė
Žagarvyšnė - ankstyvoji vyšnių veislė, pagal vieną iš versijų, kilusi iš Žagarės dvare augintų Vladimirinių vyšnių sėjinukų. Daugiausia jų buvo auginama Šiaurės Lietuvoje apie Žagarę, Skaistgirį ir net plito nuomonė, kad žagarvyšnes sėkmingai galima auginti tik šiose apylinkėse. Kas lankydavosi Žagarėje, visada susidomėdavo šitomis žemomis, anksti sunokstančiomis vyšniomis ir parsiveždavo jų į savąjį kraštą. Bet daugiausia jos plito tada, kai šių apylinkių gyventojai keldavosi gyventi į kitą vietą. Į rajonuotų veislių sąrašą auginti Lietuvoje (dabar Nacionalinis augalų veislių sąrašas) įrašyta 1962 metais ir pradėta plačiai auginti beveik visoje Lietuvoje. Žagarvyšnių yra kelios atmainos, kurios skiriasi vaisių prinokimo laiku, derlingumu, vaismedžių forma ir kitais požymiais. Nuo 2005 m. Žagarėje rengiamas Žagarės vyšnių festivalis.
Vaisiai vidutinio didumo (sveria 2,5–3 g), apvalūs. Odelė ir minkštimas tamsiai raudoni, sultys raudonos. Kauliukas apvalus, smulkus, iš minkštimo išsiima lengvai. Vaiskotis nutrūksta lengvai ir sausai. Vaisiai vartojami švieži, tinka uogienėms, kompotams, sultims, vynui, trauktinėms gaminti.
Vaismedžiai vidutinio augumo, sudaro vidutiniškai tankius, svyrančiomis šakomis rutuliškus vainikus. Žiemą ištvermingi, žydi anksti, dera gausiai. Savidulkiai. Kokomikozei veislė neatspari. Dauginama skiepais ir šaknų atžalomis.
Mėgsta neužmirkusius, kalkingus, purius ir puveningus priemolius. Geriau auga aukštesnėse, nuo šaltų vėjų apsaugotose sodo vietose.
Biznis (laikraštis)
Biznis – Lietuvos verslininkų laikraštis, leistas 1991–1992 m. Kaune.
Istorija
Rašė Lietuvos ekonominio, politinio ir kultūrinio gyvenimo klausimais. Tiražas 1991 m. – 19 300 egz., 1992 m. – 16 300 egz. Išėjo 12 numerių.
Redaktorius Žygintas Kačanauskas.
Kazimierovas
Kazimierovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bilionių piliakalnis
Bilionių piliakalnis – respublikinės reikšmės archeologinis paminklas kitaip dar vadinamas Švedkalniu ar Šventkalniu, yra Šilalės rajone, netoli Laukuvos miestelio. Tai viena iš spėjamų Pilėnų lokalizacijos vietų.
thumb|left|240px|Bilionių piliakalnio valstybės paminklo ženklas Ant piliakalnio iškirsti menkaverčiai medžiai ir krūmai, todėl gerai matomos jo formos. Iš tolo atrodo, kad tai dvi viena ant kitos pastatytos piramidės suapvalintais kampais. Piliakalnį iš visų pusių juosia miškai ir pelkės.
Piliakalnio geometriniai matmenys
Piliakalnis (Šventkalnis, Švedkalnis) įrengtas atskiroje didelėje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga ŠV-PR kryptimi, 57x37 m dydžio. Ji buvo apjuosta net 5 įtvirtinimų linijomis, iš kurių išliko nežymios liekanos. Aikštelė pakraščiuose buvusi apjuosta dabar nuskleistu pylimu (kraštai iškilę iki 1 m). 4-5 m aukščio šlaitai žemiau aikštelės pastatinti, leidžiasi į terasą, kuri Š dalyje yra 11 m, R – 17 m pločio. ŠV šlaite, 3 m žemiau šios terasos yra 8 m pločio antra terasa (XX a. pradžioje dar buvo matoma ir kituose šlaituose), 3 m žemiau jos – 16 m pločio trečia terasa. Jos 3 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas 8 m pločio pylimas 1 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 20-25 m aukščio.
thumb|left|240px|Reginys nuo piliakalnio pietuosna (link Bilionių) thumb|left|240px|Reginys nuo piliakalnio šiaurėn (link Aukštagirės)
Pietinėje papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia.
Šalia pagrindinio piliakalnio vakarų pusėje esančioje kalvoje pastebimos formavimo žymės.
Geografinė padėtis
Pasiekiamas iš plento Bilionyse pasukus į dešinę (Š), už 650 m lauko keliuku į dešinę (R) pavažiavus 700 m (yra kairėje).
Šiaurėje netoli Bilionių piliakalnio lyg siena stovi Aukštagirės kalvos ir miškai, pietinėje papėdėje – tvenkiniai, medinė XIX a. Bilionių kaimo sodyba, horizonte – Padievyčio piliakalnis. Čia aptikta archeologinių liekanų: papuošalų, keramikos dirbinių. XX a. pr. Liudvikas Kšivickis aikštelėje atrado storą kultūrinio paveldo sluoksnį. Anksčiau papėdėje buvusios gyvenvietės teritorijoje rasta keramikos grublėtu paviršiumi.
Senieji Pilėnai
Bilionių piliakalnis gali būti dar viena spėjama garsiųjų Pilėnų lokalizacijos vieta. Bilionys vietinių žmonių kartais vadinami Pilionimis, kuriuos galima tapatinti su legendiniais Pilėnais. Vokiečių istorikas Johanas Foigtas teigia, kad prie Bilionių piliakalnio buvo įsikūrę senieji Pilėnai.
Pilėnai (Pilionys, Bilionys), Pillenen, Pilleven, Pullen – tai daugiskaitos žodis, kuris teigtų toje vietoje buvus ne vieną pilį.
center|800px|Bilionių piliakalnis iš pietų pusės
Liekamoji šiluma
thumb|Reaktoriaus galios mažėjimas jį staiga sustabdžius (dviem skirtingais matavimo būdais gautos kreivės šiek tiek skiriasi). Liekamoji šiluma – branduoliniame reaktoriuje po jo staigaus sustabdymo tebeišsiskirianti šiluma. Ją išskiria įvairūs tarpiniai, trumpai gyvuojantys elementai, susidarantys pagrindinės reakcijos metu. Jų tolesnių virsmų nepavyksta efektyviai sustabdyti lėtinimo strypais kurie sustabdo pagrindinę reakciją. Pirmosiomis minutėmis po sustabdymo gali būti likę keli procentai buvusios galios, ir net po dienų vis dar gali būti likę dešimtosios procento dalys.
Nors liekamoji šiluma atrodo nedidelė, ji išsiskiria tuo metu kai jau yra sustojusi reaktoriaus garo turbina bei generatorius. Nesant įprastinių šilumos atidavimo kelių, jos pakanka reaktoriaus aktyviems elementams išlydyti, paverčiant jo centrinę dalį lava ir taip sukeliant rimtą katastrofą. 2011 m. taip atsitiko Fukušimos I atominėje elektrinėje, 1979 m. – per avariją Trijų mylių saloje Amerikoje. Norint išvengti šios avarijos, reaktorių sustabdžius jo aušinimo sistemos siurbliai turi tebeveikti, nors pats reaktorius ir nebeteikia jiems varyti reikalingos energijos. Trūkstamą energiją gali teikti kiti veikiantys reaktoriai, avariniai dyzeliniai generatoriai ar, per skirstomąjį tinklą, šaltiniai už elektrinės ribų. Liekamoji galia apytikriai randama pagal Vėjo-Vignerio formulę
Matyti jog liekamoji galia tuo didesnė, kuo ilgiau reaktorius dirbo iki išjungiant. Formulė teisinga nuo kelių sekundžių iki maždaug 100 dienų po išjungimo. Liekamoji šiluma būdinga taip pat ir panaudotam branduoliniam kurui kuris kurį laiką saugomas greta reaktoriaus nes turi būti aktyviai aušinamas.
thumb|150px|Trijų mylių salos avarijos metu išsilydžiusio reaktoriaus schema (4, 6 – lava reaktoriuje, 8 – žemyn nutekėjusi lava).
Teisingai veikiant aušinimo sistemai, liekamoji šiluma paprastai perduodama greta esančiai jūrai ar ežerui. Tokių nesant, ji gali būti išsklaidoma ore per aušinimo bokštą.
Net ir panaudotas, iš reaktoriaus pašalintas branduolinis kuras vis dar generuoja nemažai šilumos ir jam būtinas aktyvus aušinimas. Tona metų senumo panaudoto branduolinio kuro vis dar generuoja apie 10 kW šilumos, ir tik per dešimt metų ši šiluminė galia sumažėja iki 1 kW.
AKTH
Adrenokortikotropinis hormonas (AKTH) – pasmegeninės liaukos tolimosios (distalinės) dalies (adenohipofizės) kortikotropinių ląstelių gaminamas hormonas. Šios ląstelės pirmiausia pagamina propriomelanokortikotropiną (PoMKT), kuris skyla į AKTH, lipotropinus, MSH (melanocitus stimuliuojantis hormonas), endorfinus.
Per parą žmogaus organizme yra išskiriama 5-25 mg AKTH, o stipraus streso metu – 10 ar 20 kartų daugiau.
Juozas Matutis
Juozas Matutis (1899 m. balandžio 9 d. Vaičaičių k., Skuodo raj. – 1977 m. rugpjūčio 9 d. Klaipėdoje) – muzikos pedagogas ir chorvedys.
AKTH
AKTH funkcijos:
Juozas Matutis
Biografija
1902 m. su tėvais išvyko į Liepoją, kur 1911–1916 m. mokėsi gimnazijoje, dainavo chore ir griežė smuiku moksleivių orkestrėlyje. Apie trejus metus dirbo darbininku Liepojos uoste, dainavo lietuvių išeivių choruose.
AKTH
AKTH sekreciją skatina: AKTH sekreciją slopina:
Juozas Matutis
Biografija
1919–1924 m. gyveno ir dirbo Šiauliuose. 1924–1934 m. Kauno muzikos mokykloje mokėsi griežti smuiku (dėst. L. Zaidmanas) ir chorvedybos (dėst. Julius Štarka ir Nikodemas Martinonis). Mokydamasis griežė smuiku mokyklos simfoniniame orkestre (dirigavo I. Zaidmanas, Juozas Tallat-Kelpša, Balys Dvarionas), vadovavo Kauno 2-osios gimnazijos ir amatų mokyklos moksleivių chorams.
1934–1939 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo chorams Kalvarijos progimnazijoje. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Kalvarijos jaunalietuvių 47 dalyvių chorą. 1939–1943 m. – Plungės gimnazijos muzikos mokytojas, 1944–1946 m. – muzikos ir dainavimo dėstytojas Telšių mokytojų seminarijoje.
Nuo 1946 m. rudens – Klaipėdos muzikinio dramos teatro chormeisteris, 1946–1962 m. – teorinių disciplinų dėstytojas Klaipėdos muzikos mokykloje, kurį laiką buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas. 1948–1970 m. dėstė muziką ir vadovavo chorams Klaipėdos pedagoginėje mokykloje. Iš pradžių vadovavo apie 70 dalyvių mišriajam chorui, vėliau 100–150 dalyvių merginų chorui. Chorus parengė Klaipėdos miesto ir respublikinėms dainų šventėms, su jais pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose, daug koncertavo Klaipėdoje ir Žemaitijos rajonuose.
1954–1956 m. vadovavo Klaipėdos miesto vykdomojo komiteto mišriajam chorui (60 dalyvių), kuris 1955 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo pirmąją vietą. 1959–1962 m. kūrybiškai dirbo su Klaipėdos jūreivystės mokyklos vyrų choru; šis taip pat buvo parengiamas dainų šventėms, apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
Nuo 1955 m. buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių vyr. dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. Uostamiesčio meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys. 1962–1970 m. – Klaipėdos miesto muzikos sekcijos pirmininkas, mokyklinių chorų konsultantas. 1969 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Serbijos vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 011010.svg|23px Serbijos vėliava, Proporcijos: 2:3]] right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 100100.svg|23px Serbijos vėliava, Proporcijos: 2:3]] Serbijos vėliava – stačiakampio formos audeklas padalintas į vienodo aukščio horizontalias juostas: raudoną viršuje, mėlyną per vidurį ir baltą apačioje. Arčiau flagštoko įkomponuotas mažasis Serbijos herbas – herbinis skydas papuoštas auksine karūna.
2004 m. rugpjūčio 17 m. Serbijos parlamentas patvirtino rekomendacijas dėl valstybinės simbolikos. 2006 m. balsuojant referendume, atsiskyrus Juodkalnijai parlamentas patvirtino dabartinę vėliavą, kuri 2006 m. birželio 8 d. suplėvėsavo šalia JTO pastato.
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 193; RGB spalvų sistemoje: Balta – 195, 12, 62.
Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 287; RGB spalvų sistemoje: Balta – 0, 54, 152.
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Ferdinandas II (Leonas)
Ferdinandas II (1137 m. Tolede, Kastilijoje, Ispanijoje – 1188 m. sausio 22 d. Benaventėje, Ispanijoje) – Leono karalius, valdė nuo 1157 m. rugpjūčio 21 d. iki mirties. Galisijos karalius, valdė nuo 1157 m. rugpjūčio 21 d. iki mirties.
Biržų žinios
Biržų žinios – savaitinis visuomenės, politikos ir literatūros laikraštis, leistas nuo 1922 m. rugpjūčio 14 d. ir iki 1933 m. gruodžio 31 d. Biržuose.
Istorija
Laikraštį įsteigė ir savo lėšomis leido bei redagavo gydytojas Jokūbas Mikelėnas. Vėliau jį redagavo agronomai Petras Variakojis ir Albinas Binkis, savivaldybininkas Martynas Mažuika, pašto viršininkas Mykolas Plepys, 1933 m. – Stepas Povilavičius. Spausdino Biržų spaustuvė. Tiražas 1923 m. – 1000 egz. Iš viso išėjo 483 numeriai. 1934 m. „Biržų žinios“ sujungtos su „Mūsų balsu“ ir „Mūsų kraštu“ ir toliau ėjo pavadinimu „Mūsų kraštas“. Hitlerinės okupacijos metais savaitraštis buvo pavadintas „Naujosios Biržų žinios“. Nuo 1943 m. sausio 16 – 1944 m. liepos 8 d. buvo leidžiamas senuoju pavadinimu „Biržų žinios“. Išleistas 131 numeris.
Laikraštyje bendradarbiavo biržiečiai poetai, tuomet dar gimnazistai Kostas Snarskis ir Kazys Jakubėnas, būsimasis mokslininkas psichologas Alfonsas Gučas, Lietuvos Seimo deputatas Konstantinas Kregždė, mokytojai Jurgis Kutra ir Alfredas Šlikas, reformatų kunigas Povilas Jašinskas, istorikas Jonas Yčas, Liudas Alseika, Pranas Gelažius ir kiti.
Rašė apie svarbiausius Biržų apskrities įvykius, svarstė ūkininkystės, sodininkystės, amatininkystės problemas, nagrinėjo švietimo, kultūros klausimus.
Algirdas Mikoliūnas
Algirdas Mikoliūnas (g. 1949 m. liepos 22 d. Užupušiai Taujėnų valsčius, Ukmergės apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1969 m. Vilniaus kultūros mokykloje baigė bibliotekininko specialybę, 1982 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
Žurnalistinį darbą pradėjo 1969 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ redakcijoje. 1971–1983 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, žurnalų „Žemės ūkis“ ir „Komunistas“ redakcijų darbuotojas, Lietuvos radijo propagandos vyr. redakcijos vyresnysis redaktorius. 1984–1996 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ politikos skyriaus korespondentas, daugiausia rašė vidaus ir užsienio politikos, kaimo temomis.
Štabshauptmanas
Štabshauptmanas ( 'štabo kapitonas') – aukščiausias karininkų specialistų (Offiziere des Militärfachlichen Dienstes; MFD) laipsnis bundesvere. Tokie karininkai gauna ne majoro laipsnį, būdingą rikiuotės karininkams, o štabshauptmano laipsnį ir majoro atlyginimą.
Kiukiškiai
Kiukiškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Gaurės. Stūkso Kiukiškių piliakalnis.
Simno apylinkė
Simno apylinkė (maždaug iki 1950 m. Simno I apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Kiukiškiai
Istorija
Kryžiuočių kronikos mini, kad 1307 m. sudeginta karšuvių pilis Skronaitė, kuri po to liko apleista žmonių. Manoma, kad Karšuvos žemės pilis Skronaitė stovėjusi ant Kiukiškių piliakalnio, vadinamo Pilaite. Piliakalnis įrengtas Bemblio ir Įkojo upelių santakoje, nedidelės aukštumos kyšulyje. Piliakalnio šlaitai statūs, 10 m aukščio, aikštelė pailga, paplauta Įkojo upelio. Neaukštą pylimą ir greta esančią aukštumą skiria užslinkęs gynybinis griovys, už jo kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Greičiausia čia buvo tik sargybinė pilis. Greta piliakalnio iki 1950 m. buvęs vandens malūnas. Seniau kaimas priklausė Jurbarko majoratui, vėliau – Pašaltuonio dvarui. 1972 m. kaime surengta kraštotyrinė ekspedicija.
Simno apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Simno valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. 1956 m. gruodžio 28 d. suteikus Simnui miesto teises apylinkė panaikinta. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Angininkų apylinkės ir Kalesninkų apylinkės. 1978 m. prijungta Verebiejų apylinkė.
Štabshauptmanas
Štabshauptmanai priklauso NATO OF-2 kategorijai (viršutinė dalis).
Štabshauptmanų antpečiuose yra keturios sidabrinės žvaigždės.
Štabshauptmano laipsnis yra labai retas bundesvere. Šis laipsnis buvo specialiai sukurtas karininkams specialistams, kurie iškilo iš puskarininkių specialistų, baigusių specialias apmokymo programas. Jų pareigos artimos angliakalbių šalių kariuomenių vorentams.
Vokietijos kariniame laivyne yra analogiškas štabskapitono leitenanto laipsnis
Lauko tranzistorius
120px|thumb|Galingas N-kanalo lauko tranzistorius Lauko tranzistorius – trijų elektrodų puslaidininkis prietaisas, kuriame srovę kuria pagrindiniai krūvininkai, veikiami išilginio elektrinio lauko, o srovės stiprumas valdomas skersiniu elektriniu lauku, kurį sukuria įtampa, prijungta prie valdymo elektrodo.
Atsižvelgiant į konstrukcinius ypatumus, visus lauko tranzistorius galima suskirstyti į dvi grupes:
Kanalo srovės stipris priklauso nuo įtampos Us, prijungtos tarp santakos (D) ir ištakos (S), apkrovos varžos ir puslaidininkinės plokštelės tarp santakos ir ištakos varžos. Kai Us ir Ra yra pastovios, kanalo srovė Is (santakos srovė) priklauso tik nuo kanalo skerspjūvio efektyviojo ploto. Šaltinis Eui sukuria užtūroje (G) neigiamą įtampą, o dėl to padidėja pn sandūros storis ir sumažėja srovei laidaus kanalo skerspjūvio plotas. Mažėjant kanalo skerspjūviui, didėja varža tarp ištakos ir santakos ir silpnėja srovė Is. Sumažėjus užtūros įtampai, sumažėja kanalo varža ir sustiprėja srovė Is. Nuosekliai prie Eui prijungus stiprinamos kintamosios įtampos šaltinį Uin, kanalo srovę galima keisti įėjimo įtampos kitimo dėsniu. Santakos srovė, tekėdama apkrovos rezistoriumi Ra, sukuria jame įtampos kritimą, kuris kinta Uin dėsniu. Tinkamai parinkus Ra, galima pasiekti, kad padidėtų išėjimo įtampos amplitudė, lyginant su įėjimo įtampos amplitude, t. y. sustiprinti signalą. Lauko tranzistoriai su izoliuota užtūra yra šitokios struktūros: metalas – dielektrikas (oksidas) – puslaidininkis. Todėl dažnai jie vadinami MDP, arba MOP, tranzistoriais.
Naomie Harris
Naomė Haris (, g. 1976 m. rugsėjo 6 d.) – anglų aktorė, už nuopelnus 2017 m. apdovanota Britanijos imperijos ordinu.
Biografija
Naomės motina yra gimusi Jamaikoje, tačiau užaugusi Anglijoje, tėvas – emigrantas iš Trinidado. Šie išsiskyrė dar prieš gimstant Naomei ir ši užaugo tik su motina, visiškai nebendraudama su savo tėvu. Motina vėliau ištekėjo ir Naomė turi du brolius. Ji mokėsi „St. Marylebone“ mokykloje, „Woodhouse“ ir „Pembroke“ koledžuose bei studijavo „Bristol Old Vic“ teatro mokykloje.
Sulaukusi 9-erių, ji pirmą kartą buvo pakviesta filmuotis epizodiniam vaidmeniui televizijoje – jos motina dirbo scenariste, prisidėdama prie įvairių muilo operų kūrimo. 2002 m. Naomė gavo vaidmenį postapokaliptiniame filme „28 dienos po“, kuris atvėrė duris tolimesnei jos karjerai kine. Ji filmavosi dvejose Karibų piratų serijose su Johnny Depp 2006 ir 2007 m. 2001 m. Naomė debiutavo teatre, o 2012 m. pirmą kartą įkūnijo Eve Moneypenny filmų serijoje apie Džeimsą Bondą. Iki tol Moneypenny filmuose buvo tik epizodiškai pasirodanti sekretorė, tuo tarpu Naomės personažas jau yra agentė, padedanti Bondui. 2015 m. ji dar kartą atliko šį vaidmenį juostoje „Spectre“.
2013 m. Naomė įkūnijo Winnie Mandela biografinėje juostoje „Mandela: Long Walk to Freedom“. 2016 m. ji pasirodė juostoje „Moonlight“, kuri buvo išliaupsinta kritikų ir pelnė jai eilę apdovanojimų, tarp kurių ir Oskaro nominaciją.
Pagrindiniai apdovanojimai
right |thumb|160px right |thumb|160px right |thumb|160px
Rytis Paulauskas
Rytis Paulauskas (g. 1969 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – lietuvių teisininkas, diplomatas.
Biografija
1987 m. baigė Vilniaus S.Nėries vid. mokyklą, 1992 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 2000–2001 m. mokėsi – Tufto universiteto (JAV) Flečerio teisės ir diplomatijos mokyklos meno magistrantūroje. Turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą.
1991–1993 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Tarptautinių organizacijų skyriaus atašė, ėjo šio skyriaus vedėjo pareigas. 1993–1994 m. dirbo Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Europos Tarybos pirmuoju sekretoriumi, 1994–1995 m. – nuolatinio atstovo pavaduotoju.
1995–1996 m. dirbo Niujorke, Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Jungtinių Tautų patarėju, 1996–1999 – nuolatinio atstovo pavaduotoju, atstovybės patarėjas teisei.
1999–2000 m. buvo URM Saugumo politikos skyriaus vedėjas, 2001–2003 m. – URM Daugiašalių santykių departamento, vėliau – Saugumo politikos departamento direktorius.
2012 m. balandžio mėn. – 2016 m. liepos mėn. - Nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje. 2021 m. balandžio pabaigoje tapo Lietuvos ambasadoriumi prie Jungtinių Tautų.
Šiuo metu vadovauja URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamentui.
Kyzylorda
Kyzylorda ( 'raudonasis miestas') – miestas pietų Kazachijoje, prie Syrdarjos upės; srities centras. Geležinkelio stotis, oro uostas. Išvystyta naftos ir dujų, statybų, celiuliozės, mašinų, lengvoji, maisto pramonė. Yra pedagoginis institutas, istorijos ir kraštotyros muziejus, dramos teatras.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1820 m. kaip Ak Mečetė, buvo Konkando chanato tvirtovė. 1853 m. pervadinta Perovsku, 1925 m. – Kzyl Orda. Nuo 1925 m. iki 1929 m. – Kazakijos ATSR sostinė. Kazachijai gavus nepriklausomybę vardas adaptuotas į Kyzylorda.
Norūnų ežerėlis
Norūnų ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 7 km į pietus nuo Alytaus, Radžiūnų miško pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,43 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 78,3 m. Šiaurvakarinis ir pietinis krantai žemi, pietinis – pelkėtas, kiti krantai aukštoki. Šiaurės vakaruose išteka Šumo upelis link Zembrės (Nemuno intakas). Kiek atokiau į pietus įsikūrusi Nemunaičio kaimo sodininkų bendrija.
Christian Lorenz
thumb|250px Christian „Flake“ Lorenz (g. 1966 m. lapkričio 16 d. Rytų Berlyne, Vokietijos Demokratinėje Respublikoje) – vokiečių muzikantas, labiausiai išgarsėjęs būdamas grupės Rammstein klavišininku.
Pirmoji grupė – Feeling B. Turi du brolius. Išsiskyręs, turi dukterį Annie. Mėgsta alkoholį (ypač vyną ir viskį). Labai išsilavinęs, dirbo įrankių gamintoju. Taip pat jis ir klasikinis pianistas. Kai iššvaistė daug pinigų 80-aisiais, pradėjo gaminti vingiuotas gumines juosteles eksportui į Vakarų Vokietiją. Į Rammstein grupę ateiti nenorėjo. Fanų dėka į Rammstein jis vis dėlto atėjo. Gyvenime labai rimtas, ant scenos – juokingas. Mėgsta dalinti interviu Vokietijoje. Norėjo būti daktaru.
Lybiškiai (Tauragė)
Lybiškiai – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Baltrušaičių.
Vidutis Bakas
Vidutis Bakas (1942 m. sausio 14 d. Ančiškis, Truskavos valsčius) – lietuvių dainininkas (baritonas).
Biografija
1964 m. baigė matematiką Vilniaus pedagoginiame institute, 1971 m. baigė V. Adamkevičiaus klasę Lietuvos konservatorijoje.
1967–1985 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro solistas. 1987–1991 m. Lietuvos muzikų draugijos pirmininko pavaduotojas, 1991–1995 m. – pirmininkas.
Sukūrė daugiau, kaip 30 vaidmenų. Gastroliavo Suomijoje, Airijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Kanadoje, JAV.
Calloideae
Calloideae – aroniečių (Arales) eilės aroninių (Araceae) šeimos augalų pošeimis.
FC Unirea Valahorum Urziceni
Urzičenio „Unirea“ – Rumunijos futbolo klubas iš Urzičenio.
Istorija
Klubas įkurtas 1954 m.. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2009 m. tapo Liga I čempionais. Netrukus (2011) paskelbta apie klubo likvidavimą.
Balstogės Aleksander Węgierko dramos teatras
thumb|right|260px|Dramos teatras Balstogės Aleksander Węgierko dramos teatras  – dramos teatras Balstogės mieste ''ul. Elektryczna 12'' gatvėje. Teatras buvo pastatytas 1933–1938 metais, modernizmo architektūros stiliumi, architektas Jarosław Girin. Iš pradžių teatras vadinosi Juzefo Pilsudskio miesto teatru. Pirmasis teatro direktorius buvo Aleksander Węgierko. Teatre vaidino aktoriai Jacek Woszczerowicz, Seweryn Butrym, Tola Mankiewiczówna ir Anatol Szałowski. Po karo teatras pervadintas į Balstogės vaivadijos teatrą ir restauravus pastatą 1948 m. teatras grįžo į dabartinius rūmus. 1950 m. teatrui suteiktas Aleksander Węgierko vardas. 1955–1959 m. teatro vadovė buvo Irena Górska-Damięcka, 1961–1967 m. – Jerzy Zegalski, nuo 2002 m. teatro vadovas yra Piotr Dąbrowski. Didžiojoje teatro salėje telpa 502 žiūrovai (306 parteryje, 196 balkone), mažojoje salėje telpa 100 žiūrovų.
Atlantinė lašiša
Atlantinė lašiša, arba lašiša (Salmo salar) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai.
Paplitusi Šiaurės Atlante ir gretimuose Ledjūrio rajonuose iki Karos jūros imtinai – Baltijos, Baltosios ir Barenco jūrų baseinuose. Lietuvoje – Baltijos jūroje, Kuršių mariose, Nemune iki Kauno hidroelektrinės, Nemuno ir Neries intakuose – Minijoje, Veivirže, Jūroje, Šešuvyje, Dubysoje, Žeimenoje, Šventojoje (pajūrio). Lietuvoje lašišos iki savo nerštaviečių gali nukeliauti virš 500 kilometrų. Saugomos Bartuvos, Minijos, Šventosios ir Žeimenos ichtiologiniuose draustiniuose.
Lietuvoje kaip ir Baltijos jūros regione lašišų populiacija buvo stipriai paveikta intensyvios žvejybos, mažėjančių nerštaviečių plotų ir didėjančio užterštumo. Dėl to 1981 m. lašišos buvo įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Nuo 1998 m. prasidėjusi lašišų atkūrimo programa padėjo populiacijai atsistatyti. O 2018 m., atnaujinus Lietuvos raudonąją knygą, ši rūšis buvo pripažinta atkurta ir dėl to iš naujo nebeįtraukta.
Kūnas verpstės formos, iš šonų kiek suplotas. Galva nedidelė. Nugara melsva, šonai sidabriški, pilvas baltas. Kūno šonai su pusmėnulio formos dėmelėmis. Užauga iki 1,5 m ilgio ir 45 kg masės.
Suaugusios atlantinės lašišos gyvena jūroje, neršia vandeningose, šaltiniuotose upėse bei upeliuose, kuriuose jaunikliai išbūna 2–3 metus. Upėse išsiritusios lašišos maitinasi daugiausia įvairiomis lervomis, skraidančiais vabzdžiais, netyčia nukritusiais į vandenį. 10–15 cm lašišaitės migruoja į jūrą, kur maitinasi bestuburiais, vėžiagyviais, o vėliau ir žuvimis. Migracijos metu dalis rituolių žūva dėl plėšrūnų poveikio: žuvis gaudančių paukščių (kormoranų, dančiasnapių), plėšrių žuvų antpuolių (lydekų, salačių, ešerių ar kitų rūšių).
Subręsta 4–5 metų, būdamos 40–45 cm. Neršto metu patamsėja, apatinis žandas užsiriečia į viršų. Neršia spalio–lapkričio mėnesiais gimtųjų upių rėvose, sraunumose. Neršdamos ir plaukdamos link nerštaviečių nesimaitina. Po neršto grįžta į jūrą. Per gyvenimą neršia 2–3 iki 4 kartų. Vislumas – iki 25 tūkst. ikrelių. Oranžinius ikrus užkasa nuvalytu žvyru, smulkiu gargždu, kurie vystosi apie 4 mėnesius.
Kovo–balandžio mėnesiais iš jų išsirita 17–20 mm ilgio jaunikliai. Jiems kiek paaugus ant šonų atsiranda pailgos tamsios dėmės, tarp jų – mažesni juodi ir raudoni taškeliai. Šios žymės pranyksta, kai žuvis pasiekia 10–15 cm ilgį. Šią stadiją pasiekusi lašiša vadinama rituoliu.
Ševčenko
Ševčenko gali reikšti:
Shevchenko
Rudoji mirmika
Rudoji mirmika (Myrmica laevinodis) – smulki, 4–5 mm ilgio, skruzdėlė iš Myrmica genties, geliančių skruzdėlių (Myrmicinae) pošeimio.
Aprašymas
Rudosioms mirmikoms būdinga ruda spalva, tačiau vyriškos lyties individai yra juodi. Jos artimai primena M. kotokui skruzdėles. Dažnai jas sunku atskirti, nes pastarųjų morfologijos ir spalvų variacijos labai panašios abiem rūšims. Be mitybos didžiąją dalį sudarančių įvairiausių vabzdžių, šios mirmikos minta ir amarinių vabzdžių išskiriamu nektaru, todėl visapusiškai jais rūpinasi, gina nuo priešų.
Sinonimai
Mokslinėje literatūroje rudosioms mirmikoms aprašyti naudojama keletas sinonimų :
Bražuolė (upė)
Bražuolė – upė pietryčių Lietuvoje, Dzūkų aukštumoje, Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Neries kairysis intakas, Trakų istorinis nacionalinis parkas, Neries regioninis parkas. Prasideda Trakų rajone ties Bražuolės kaimu, apie 0,5 km į šiaurę nuo Galvės ir Akmenos ežerų krantų. Teka į šiaurę ir šiaurės vakarus pelkėtu slėniu, Elektrėnų savivaldybės teritorija, teka per Dekio ir Bakos ežerus. Žemupyje pasuka į rytus, prateka Vievio mišką. Neries regioniniame parke įteka į Nerį 125 km nuo jos žiočių, šalia Papiškių kaimo.
Ilgis 23 km, baseino plotas 109 km². Vaga aukštupyje reguliuota. Plotis 4-5 m, gylis 0,3-0,7 m. Srovės greitis 0,2 m/s. Vidutinis debitas 0,9 m³/s. Vidutinis nuolydis 274 cm/km.
thumb|left|240px|Bražuolė šalia žiočių
Prie Bražuolės upės yra gyvenvietės: Bražuolė, Strazdiškės, Baltamiškis. Bražuolės upės kairiajame krante yra Bražuolės piliakalnis, Bražuolės akmuo, Bražuolės tufų atodanga.
1994 m. lapkričio 6 d. ant geležinkelio tilto per Bražuolę į šiaurės rytus nuo Vievio bandyta įvykdyti Bražuolės diversija.
Upėvardis kildintinas iš žodžių bražėti („brazdėti, krabždėti“), bražuoti („skusti, gramdyti“).
Kiturikai
Kiturikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Civilization: Beyond Earth
Sid Meier’s Civilization: Beyond Earth – ėjimais paremtas strateginis, 4X žanro, „Civilization“ serijos kompiuterinis žaidimas, sukurtas įmonės „Firaxis Games“ ir 2014 m. „2K Games“ išleistas operacinėms sistemoms Microsoft Windows, Mac OS X ir Linux.
Apžvalga
„Beyond Earth“ yra ėjimų strategija, žaidžiama šešiakampėmis išklotinėmis nusėtame žaidimo žemėlapyje. Savo mechanika labai panašus į pirmtaką „Civilization V“: naudojama identiška miestų koncepcija, miestų-bazių progresavimo sistema, lyderių, žaidimo tarpsnių, statinių tobulinimo ir technologijų atradimo koncepcijos.
Yra ir skirtumų tarp šio ir ankstesniojo žaidimo modelių. Ankstesnėse „Civilization“ dalyse žaidėjai rinkdavosi istorines imperijas, vadovaujamas istorinių figūrų, kurių asmenybės būdavo nustatytos iš anksto. „Beyond Earth“ žaidime žaidėjai žaidimo pradžioje gali rinktis jų ekspediciją paremsiantį sponsorių, erdvėlaivio, kuriuo pasieks planetą, tipą, ir ką jie su savimi nusigabens į naująjį pasaulį, tokiu būdu suteikiant žaidėjui laisvę sukurti savo paties civilizaciją. Pirmieji žaidėjo atlikti sprendimai turi didelės įtakos vėlesnėje eigoje. Ankstesniuose „Civilization“ žaidimuose technologijų medis šakojosi tik į vieną pusę, čia – į kelias, kiekvienąkart žaidėjui leidžiant pasirinkti po vieną. Žaidime tyčia negalima mainytis technologijomis tarp civilizacijų, taip pat beveik neįmanoma atrakinti jų visų vienos žaidimo partijos metu.
„Beyond Earth“ pristatyta „giminystės“ žaidimo mechanika, tai viską paliečiantis filosofinis klausimas, nulemiantis žaidėjo civilizacijos technologinį progresą ir atrakinantis vienai iš giminysčių (Harmony, Supremacy, Purity) būdingų karinių vienetų. Harmony siekis koegzistuoti su planeta, pasisavinant jos genetines modifikacijas ir prijaukinti gyvūniją. Supremacy skatina pasikliauti pažangiosiomis technologijomis, tuo tarpu Purity siekis yra izoliuotis nuo svetimos aplinkos ir teraformuoti planetą. Žaidimą laimi ta civilizacija, kuri pirmoji užbaigia pagal jos pasirinktą giminystę paskirtą projektą. Pergalę galima pasiekti ir kitais būdais, kaip antai užkariavus visas kitas civilizacijas arba sekant ateivių civilizacijos pėdomis ir galop užmezgant su ja kontaktą.
2015 m. spalio 9 d. išleistas pirmasis žaidimo papildymas "Rising Tide".
Įvertinimas
„Civilization: Beyond Earth“ iš kritikų sulaukė teigiamų recenzijų. GameRankings apžvalgininkai skyrė bendrą 79,54 % įvertį, tuo tarpu Metacritic suvestinės duomenis, žaidimui teko 81/100 balų.
Patrų Olympias
Patrų Оlympias – Graikijos krepšinio klubas, įsikūręs Patruose. 2006 m. ekipa iškovojo Graikijos antrosios lygos čempionų vardus ir teisę žaisti pirmojoje Graikijos lygoje ESAKE. Debiutiniame sezone klubas užėmė 10 vietą ir gavo galimybę atstovauti Graikiją tarpautinėje arenoje. 2007–2008 m. sezone komanda debiutavo trečiame pagal stiprumą FIBA Europos taurės turnyre. Visgi 2008–2009 m. sezone ekipa buvo priversta grįžti į antrąjį Graikijos lygos divizioną.
Virginija Bakšienė
Virginija Bakšienė (g. 1951 m. liepos 5 d. Kražiai, Kelmės raj.) – Lietuvos architektė.
Biografija
1976 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Nuo 1976 m. bendrovės „Paminklų restauravimo institutas“ (iki 1992 m. Paminklų konservavimo institutas) architektė; nuo 1985 m. projektų vyr. architektė, vėliau projektų vadovė. Nuo 1991 m. bendrovės „Vilniaus archija“ prezidentė.
Utenos alaus darykla
Utenos alaus darykla – viena didžiausių Baltijos šalyse alaus darykla.
Gamina ne tik Lietuvai, bet ir eksportuoja į Šiaurės Europą.
Darykloje įdiegtos Kokybės ir aplinkos apsaugos vadybos sistemos. Vanduo gėrimams pompuojamas iš 207 m. gylio daryklos gręžinio. Darykla remia įvairias gamtosaugos iniciatyvas, įgyvendina ekologinę „Ežerų krašto“ programą,. Ilgametis krepšinio komandos „Juventus“ rėmėjas. Nuo 2012 m. rudens „Utenos alaus“ darykloje veikia aludarystės pažinimo centras.
Istorija
miniatiūra
1991 m. kombinatas tapo valstybine akcine įmone „Utenos gėrimai“, restruktūrizuotas į AB „Utenos gėrimai“. Utenoje pradėtos virti naujos alaus rūšys: „Lietuviškas“, „Aukštaitijos“, „Studentiškas“, „Gaudeamus“, „Sartų“, „Bočių“, „Baltų“, „Utenos“, „Utenos Premium“, „GJ“, „Turbo“ alus, „Porteris“. Pastarasis 1992 m. iškovojo pirmąjį sidabro medalį alaus parodose užsienyje, vėliau buvo ne kartą apdovanotas auksu.
2011 m. darykla išvirė 102 mln. litrų alaus ir 31 mln. litrų kitų gėrimų. Tai ~1,5 k. daugiau, nei gaminta įkūrus daryklą. Utenoje pagamintas alus eksportuojamas į >20 šalių. Ne kartą apdovanotas diplomais ir medaliais.
Tragiškas nutikimas
Tragiškas nutikimas – 1972 m. Italijoje ir Ispanijoje sukurtas siaubo filmas.
Turinys
Trejetas jaunuolių ir mergina, leidžiantys atostogas Anglijoje, naktinio pasivažinėjimo metu pritrūksta kuro automobiliui. Kadangi jie neturi dokumentų, degalinės šeimininkas jiems parduoda tik keletą litrų, kad šie galėtų pasiekti miestą. Deja, benzino neužtenka, ir jie priversti dar kartą sustoti, tik dabar prie atokios didžiulės vilos. Jų šeimininkai, lordas ir ledi Aleksandrai, priima jaunuolius ir leidžia šiems įsikurti iki ryto, o patys tuo metu išeina užsiimti kitais svečiais. Po kurio laiko vaikinai pastebi, kad dingo Džeinė, vienintelė su jais buvusi mergina, ir leidžiasi jos ieškoti. Viename kambarių jie patenka į keistas apeigas, kurių centre – merginos (ja tapo Džeinė) paaukojimas. Vaikinai sutrukdo apeigas ir šių dalyviai lyg išprotėję pradeda žudyti vienas kitą. Jaunuoliai pabėga ir pasislepia vieno iš jų tėvų vasarnamyje. Per žinių laidą jie mato, kaip policija atlieka tyrimą Aleksandrų viloje, tačiau vietoje daugybės kūnų jie randa tik vieną – pačios šeimininkės. Kol šie svarsto ar palikti pėdsakai gali policiją atvesti iki jų ir kur galėjo dingti kiti kūnai, jiems prasideda keisti regėjimai, skatinantys arba nužudyti vienas kitą, arba pakelti ranką prieš save. Vaikinai pradeda kraustytis iš proto, neįtardami, kad nutrauktos apiegos Džeinei nepraėjo be pasekmių…
Trojanas (Bulgarija)
Trojanas  – miestas Lovečo srityje, vidurio Bulgarijoje. Trojano savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 162 km nuo Sofijos. Per miestą teka Osemas. 22 080 žmonių (2014 m. duomenys). 87,29 % miesto gyventojų sudaro bulgarai, 1,23 % – čigonai, 1,03 % – turkai, 10,21 % nepateikė jokių duomenų. Mieste gaminami elektros varikliai, elektrotechnikos prietaisai, sunkioji įranga, vilna ir baldai.
Istorija
Trojanui tapus regiono amatų centru, 1868 m. jam suteiktas miesto statusas. Pastatyti elektros įrangos ir tekstilės fabrikai.
1948 m. sujungtas geležinkelio linija Lovečas–Levskis–Svištovas.
Gymnostachydoideae
Gymnostachydoideae – aroniečių (Arales) eilės aroninių (Araceae) šeimos augalų pošeimis.
Balstogės-Krivlanų oro uostas
Balstogės-Krivlanų oro uostas (, IATA kodas: QYY, ICAO kodas: EPBK) – civilinis oro uostas, apie 5 km nuo Balstogės miesto. Oro uoste įsikūręs Balstogės aeroklubas ir pasienio apsauga. Oro uostas įkurtas 1935 metais. Oro uostas yra 153 m aukštyje virš jūros lygio.
Kobilanka
Kobilanka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Michalovo ir apie 33 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Liperiškė
Liperiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Gaurės.
Silvia Saint
Silvia Saint (Sylvie Tomčalová, 1976 m. vasario 12 d., Kyjove, Čekoslovakijoje) – JAV pornografinių filmų aktorė.
Biografija
Silvia Saint gimė Kyjov, Čekijoje, prieš tapdama porno filmų aktore 1996 m. nusifotografavo Penthouse žurnale, tapo jo metų modeliu. Nusifilmavusi pirmame filme Prahoje, išvyko į JAV. 2001 metais ji pareiškė nutraukianti savo karjerą ir sugrįžo į gimtinę, kur pradėjo antikvarinių daiktų verslą.
Filmografija
Silvia Saint nusifilmavo daugiau nei 262 filmų, žymiausi iš jų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Afšarų kalba
Afšarų kalba (Afşar dili) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų kalbų grupės kalba, vartojama afšarų etninės grupės atstovų, gyvenančių Irane, Afganistane, Turkijoje, Sirijoje, Balkanuose. Dažniausiai laikoma turkų arba (pietų) azerbaidžaniečių kalbos tarme, nors daugelis tiurkų kalbų turi daug tarpusavio panašumų.
Afšarų kalba išsiskiria persiškų skolinių gausa, garso [ɒ] naudojimu.
Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra
'''Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra''' stovi Vilkaviškyje.
Istorija
Prienų seniūnas Steponas Pacas 1620 m. pastatė medinę bažnyčią. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. 1870 m. bažnyčia buvo pasenusi, audros nulankstytais bokštų kryžiais. miniatiūra|250px|left|2014 m. miniatiūra|250px|left|Šoninis fasadas miniatiūra|250px|left|Klebonija šventoriuje
1663 m. Alvito ir Vilkaviškio klebonas buvo Jonas Pukienis Starkevičius (Joannes Pukien Starkiewicz). Matyt, tuo metu Vilkaviškio parapija buvo menka, nes su Alvitu turėjo tą patį kleboną. Tų metų bažnyčios dviejuose inventoriuose daugiausia surašyti bažnytiniai indai ir drabužiai, apie pačią bažnyčią žinios skurdžios. Minima, kad bažnyčioje buvęs 6 registrų pozityvas, pirktas klebono Adomo Starkevičiaus (dar vadinamo Adomu Jonu Pukieniu) už 500 auksinų, tačiau jį per karą paėmę prūsai. Antrą kartą pozityvą įrengęs už 600 auksinų tas pats klebonas. Jis bažnyčios sienas ir lubas papuošęs paveikslais, ir tai kainavę 300 auksinų. Šventoriaus sutvarkymas kainavęs 76 auksinus. Varpinės apkalimas lentomis - 65 auksinus. Bažnyčios vidaus paramstymas stulpais arba pilioriais, apdengimas naujais gontais kainavęs 80 auksinų. Bažnyčia turėjo 50 valdinių Jasienavičių, Rupeikų ir Masiukų kaimuose.
1870–1881 m. pastatyta mūrinė neoromaniško stiliaus dvibokštė bažnyčia. Statyba rūpinosi klebonas Antanas Lesniauskas ir vikaras Jonas Siaurusaitis. Bažnyčią 1884 m. konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. 1906 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas M. Dabrila), perėmęs parapijos biblioteką, 1906 m. įsteigęs 8 lietuviškas mokyklas (valdžia vėliau jas uždarė). Suburtas „Žiburio" choras. Skyrius rengė viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais.
1926 m. įsteigta Vilkaviškio vyskupija, bažnyčia tapo katedra. Pirmasis vyskupas buvo Antanas Karosas, jo padėjėjas – vyskupas Mečislovas Reinys. 1930 m. į Vilkaviškį ir Gižus atkelta kunigų seminarija, kuriai pastatyti 3 mūriniai rūmai, 1937 m. pastatyti parapijos namai su 1000 vietų sale. 1944 m. katedra apgriauta, sudegė. Jos remontui būtų pakakę pusės metų, tačiau sovietinė valdžia katedros remontuoti neleido ir baigė ją griauti. Pamatai buvo užpilti žemėmis ir apaugo krūmais. Iš nugriautos katedros plytų pastatyti du dviaukščiai namai. Katedros vietoje įrengtas skveras.
Parapijos klebonas kun. Vytautas Gustaitis ir architektų grupė, vadovaujama prof. Vytauto Nasvyčio, 1991 m. pradėjo katedros statybą. Nuspręsta statyti naują katedrą ant senosios pamatų. Tai buvo nelengvas darbas, nes senasis katedros projektas neišlikęs. Naują statybos projektą parengė J. Palaima, remdamasis senomis nuotraukomis ir žmonių prisiminimais. Tų pačių metų rugpjūčio mėnesį pašventinti pamatai. Pašventinimo iškilmėse, be vysk. Juozo Žemaičio, dalyvavo šioje parapijoje darbavęsi Kauno arkivyskupas metropolitas Sigitas Tamkevičius ir Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas. Į pamatą įdėta kapsulė su katedros istorija, pamatų projektu ir statytojų vardais. Vysk. Juozas Žemaitis įmūrijo pirmą akmenį.
Ne tik parapijiečių, bet ir visos vyskupijos bei geradarių iš užsienio remiami darbai vyko gana sparčiai ir buvo baigti 1998 m. pirmoje pusėje. 1998 m. liepos 11 d. naująją Vilkaviškio katedrą konsekravo vysk. Juozas Žemaitis, dalyvaujant Apaštaliniam Nuncijui arkivyskupui Erwin Josef Ender, Respublikos prezidentui Valdui Adamkui, Vilniaus ir Kauno arkivyskupams metropolitams Audriui Juozui Bačkiui ir Sigitui Tamkevičiui, Paderborno (Vokietija) arkivyskupui Johannes Degenhardt, Kelno kardinolo augziliarui vyskupui Manfred Melzer, Lyko (Lenkija) vyskupui Wojciech Ziembai, kitiems Lietuvos ir Lenkijos vyskupams, kunigams bei garbingiems svečiams ir minioms tikinčiųjų.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, dviejų skirtingo aukščio tūrių, dvibokštė. Turi 4 altorius. Šventorius aptvertas. Katedros šventoriuje išraiškinga skulptūra „Budavonės kankiniai" pasakoja apie tragišką trijų kunigų žūtį 1941 m. Budavonės miške.
Kvietinių pilkapynas
Kvietinių pilkapynas, vadinamas Pilkapiais (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 6187, senas registro kodas - A405P, senas kultūros paminklo Nr. AV464) – pilkapynas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kvietiniuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 0,9 km į šiaurės rytus nuo autostrados tilto per Miniją, upės dešiniajame krante.
Vieta
Įrengtas Minijos slėnio pirmoje terasoje, kurioje esama daugiau kaip 10 pilkapiams būdingų žemės sampilų (kauburių). Jų skersmuo 6–14 m, aukštis – 0,5–1,2 m. Dalis pilkapių iškasinėta. Teritorija apaugusi savaiminiu ir sodintu mišku, seniau buvusi ariama. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 1,8 ha.
Į šiaurės vakarus nuo pilkapyno yra Kvietinių senosios kapinės.
Istorija
Pilkapynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus į pietus nuo kaimo kapinių kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo randama lipdyto molio urnų su sudegintų mirusiųjų palaikais. Vėliau dirbant žemę buvo aptinkama smulkių lipdytos keramikos šukių ir degintinių kaulų fragmentų.
1935 m. medžiagą apie pilkapius rinko Valstybės archeologijos komisija. 1983 m. žvalgė Ignas Jablonskis. 1972 m. pilkapiai paskelbti vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV464), 1992 m. įrašyti į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruoti kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A405), 1998 m. paskelbti kultūros paminklu (A405P), 1985 m. pripažinti valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Preliminariai pilkapynas datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. II puse.
Archipelago jūra
thumb|250px|Archipelago jūra prie [[Naantali.]] Archipelago jūra – Baltijos jūros dalis, esanti Suomijos teritoriniuose vandenyse tarp Botnijos ir Suomijos įlankų. Archipelago jūroje daugiausiai salų, nors jos ir mažos bei paplitusios santykinai nedideliame plote. Ši jūra yra sekli: vidutinis gylis – 23 m, o daugelis kanalų laivams nepraplaukiami.
Paežerio apylinkė
Paežerio apylinkė sovietmečiu buvo:
Archipelago jūra
Geologija
Archipelago jūra sudaryta iš 257 didesnių nei 1 km² salų, o mažesnių, maždaug 0,5 ha dydžio salų yra apie 18 000. Mažiausių salų, įskaitant negyvenamas uolas ir šcherus, čia yra apie 50 000. Archipelago jūra apytikriai dalijama į išorinę ir vidinę. Išorinei būdingos mažos negyvenamos salos. Jūra išplitusi apytikriai trikampio teritorijoje, kurio kampuose yra Marianhaminos, Ūsikaupunkio ir Hanko miestai.
Salos iškilo po ledynmečio. Dėl tebevykstančio glacioizostazijos proceso atsiranda naujų šcherų ir salų, o jau esančios didėja ar jungiasi su kitomis. Dabartinis kilimo greitis čia – nuo 4 iki 10 mm per metus. Kadangi salos daugiausiai sudarytos iš kieto tipo uolienų, daugiausiai gneisų ir granitų, erozija čia vyksta ženkliai lėčiau nei kilimas.
F/A-18E/F Super Hornet
F/A-18E/F Super Hornet − JAV dviejų variklių, ketvirtos su puse kartos naikintuvas, skirtas naudojimui lėktuvnešiuose.
Naikintuvą sukūrė „McDonnell Douglas“ korporacija, tačiau gamyba prasidėjo jau jai susijungus su „Boeing“ 1997 m. kairėje|miniatiūra|EA-18G Jungtinių Valstijų tarnybon „Super Hornet“ įtraukti 1999 m., o nuo 2006 m. visiškai pakeitė „F-14 Tomcat“. Nuo 2010 m. šiuos lėktuvus naudoja ir Australijos karališkosios oro pajėgos.
Gėlė su plieniniais žiedlapiais
Gėlė su plieniniais žiedlapiais – 1973 m. Italijoje ir Ispanijoje sukurtas giallo filmas.
Turinys
Plastikos chirurgas Valentis sėkmingai verčiasi savo amatu ir taip pat turi ne vieną meilužę. Viena iš jo buvusiųjų, siekdama atnaujinti santykius, o galbūt ir pasipelnyti, įsmunka į daktaro namus, tačiau šis tuo visiškai nesusižavi. Kyla barnis, tada grumtynės ir nustumta mergina mirtinai susižaloja, atsitrenkusi į plieninę skulptūrą – gėlę su žiedlapiais. Nenorėdamas nemalonumų, daktaras atsikrato kūnu, tačiau netrukus jį pradeda šantažuoti dėl įvykdyto nusikaltimo slėpimo…
Jurgis Frydrichas (Brandenburgo-Ansbacho markgrafas)
Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Jurgis Frydrichas (1539 m. balandžio 5 d. – 1603 m. balandžio 25 d.) – Hohencolernų giminės atstovas, Ansbacho markgrafas, Bairoito markgrafas, Prūsijos hercogystės regentas.
Biografija
Jurgis Frydrichas buvo Ansbacho markgrafo Jurgio Pamaldžiojo ir jo žmonos Emilijos Saksės (Saksonijos hercogo Henriko IV duktės) sūnus. Pirmoji jo žmona buvo Elžbieta Brandenburg-Kiustrinietė (g.1540 m. rugpjūčio 29 d. – m. 1578 m. kovo 8 d.), kurią vedė 1559 m. Ji buvo Antroji žmona buvo Sofija Braunšveig-Liuneburgietė (g. 1563 m. – m. 1639 m.), kurią vedė 1579 m. Ji buvo Braunšveigo-Liuneburgo hercogo ir Liuneburgo kunigaikščio Vilhelmo Jaunesniojo bei jo žmonos Dorotėjos Danės duktė.
Jurgis Frydrichas valdė savo gimtą Ansbacho markgrafystę, Frankoniją ir Jėgerndorfo hercogystę (kitaip dar Krnovo kunigaikštystė). 1556 m. ėmė valdyti Aukštutinę Sileziją, o po jo pusbrolio Albrechto Alsibiado mirties 1557 m. – Kulmbachą (Bairoito markgrafystė). 1577 m., kai Prūsijos hercogas Albertas Frydrichas sunkiai susirgo, tapo Prūsijos hercogystės regentu.
Jis buvo Hohencolernų giminės senosios Frankonijos linijos paskutinis atstovas, tad po jo mirties Ansbacho ir Bairoito markgrafystes paveldėjo giminaičiai iš Brandenburgo linijos (pagal 1598 m. Hohencolernų giminės Geros sutartį).
Jurgis Frydrichas atstatė Plasenburgo pilį ir rūmus Kulmbache, kurie buvo sunaikinti Antrojo markgrafų karo (1552–1554 m.) metu. Tai vieni įspūdingiausių Renesanso laikų rezidencinių rūmų Vokietijoje. Jis taip pat pastatė Viulcburgo (Wülzburg) tvirtovę ir senuosius Bairoito rūmus.