cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laterano V susirinkimas
Susirinkimas patvirtino griežtus kriterijus privalomiems apreiškimams, suformulavo sielos nemirtingumo aktą, pasmerkė mokymą apie proto ir tikėjimo tiesų nesutapimą, pareiškė, kad trejus metus bus renkamos aukos karui su Osmanų imperija finansuoti, siekiant iš musulmonų atkovoti Jeruzalę. Susirinkimo priimti nutarimai nesugebėjo sustabdyti netrukus prasidėjusio Reformacijos judėjimo.
Gostaresh Foulad FC
„Gostaresh Foulad FC“  – buvęs Irano futbolo klubas iš Tebrizo, esančio Rytų Azerbaidžano provincijoje.
Šio klubo savininku buvo Mohammad Reza Zonuzi, Irano Verslininkas ir ekonomistas. 2018 m. klubas buvo parduotas Amir Hossein Alagheband ir persikėlė į Urmiją.
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Vivariumas
thumb|250px|right|Vivariumai Gvadelupos akvariume [[Gvadelupa|Gvedalupoje]] thumb|250px|right|Terariumas [[Leopardinis gekonas|leopardinių gekonų laikymui]] Vivariumas (nuo – vieta gyvybei) – tai bendras dirbtinių talpų, skirtų laikyti nedidelius gyvūnus ar augalus pastovioje dirbtinėje ekosistemoje pavadinimas. Vivariumai dažniausiai naudojami moksliniais arba estetiniais tikslais. Vivariumuose paprastai mažu mastu imituojama natūrali ekosistema, reikalinga ten laikomų rūšių gyvavimui. Dažnai naudojamas kaip sinonimas žodžiui terariumas, tačiau priklausomai nuo konteksto, terariumas gali reikšti ir konkrečiai tik vivariumą, skirtą sausumos gyvūnams laikyti. Vivariumais nėra vadinamos vietos gyvūnams laikyti, kuriose neišeina sukurti dirbtinės jiems skirtos ekosistemos, pvz., narvai.
Tipai
Priklausomai nuo laikomų augalų ar gyvūnų rūšių bei jiems reikalingų sąlygų, įvairūs vivariumai turi konkretesnius pavadinimus.
Osteoartritas
Osteoartritas (Osteoarthritis) – dažniausia pasaulyje sąnarių liga. Tai imuninė liga. Jos metu susidaro būklė, kai senstant sąnarių kremzlės dyla, plonėja, todėl sąnario judesiai tampa skausmingi, sudėtingesni, sąnarys gali patinti. Dažniausiai liga pažeidžia kelio, klubo, stuburo (kaklo ir juosmens), čiurnos sąnarius. Tyrimai rodo, kad osteoartritu serga apie trečdalis vyresnių nei 65 metų amžiaus žmonių, tarp kurių daugiau – moterų.
Simptomai
Pažeistas sąnarys padidėja ir pastorėja. Taip yra dėl osteofitų – kaulinių išaugų, kurių susidaro ties sąnario kraštais. Sumažėja sąnario judesių amplitudė, kartais, uždėjus plaštaką ant sąnario juntama ar net girdima šiurkšti krepitacija.
Priežastys
Ilgą laiką buvo manoma, kad osteoartritas yra degeneracinė liga. Šiuo metu žinoma, kad jos atsiradimui svarbūs kai kurie citokinai ir kiti imuninės sistemos komponentai.
Osteoartritas yra su amžiumi susijusi liga. Vienas svarbių rizikos veiksnių yra antsvoris, nes dėl jo sąnariams tenka nenatūraliai didelis krūvis ir kremzlės greičiau dyla. Antsvorio turintys žmonės paprastai mažai mankštinasi, todėl sąnarių kremzlės nepakankamai aprūpinamos deguonimi. Ligos vystymąsi gali skatinti ir pakitusi, netaisyklinga sąnario struktūra, atsiradusi dėl tokių anatominių pokyčių kaip kelio sąnarių deformacija į vidų ar į išorę, po lūžio netaisyklingai suaugę kaulai ir t. t. Dėl sąnario struktūros pakitimų atsiranda vietinis spaudimas, kuris pažeidžia sąnario kremzlę didžiausio mechaninio apkrovimo vietoje.
Osteoartritu dažniau serga tie žmonės, kurie dirbdami nuolat lanksto kelio ar klubo sąnarius, pvz: ūkininkai, darbininkai, kadangi jų sąnariams tenka didesnis krūvis. Sąnariams kenkia ir per didelis sąnarių apkrovimas sportuojant.
Įtakos turi net avalynė. Avint aukštakulnius batelius, keičiasi pėdos kampas bei stovėsena. Dubuo ir klubas labiau apkraunami, o stuburas išsilenkia. Dėl to vystosi stuburo iškrypimas, dažnai sukeliantis nugaros skausmus. Avinčios aukštakulnius batelius moterys lengviau gali niksėti čiurną, dėl to taip vystosi sąnario pažeidimas.
Osteoartrito stadijos
Liga progresuoja lėtai. Skiriamos 3 stadijos:
Osteoartrito gydymas
Svarbiausia gydant ligą – koreguoti savo gyvenimo būdą: mažinti svorį (jei yra antsvorio), tinkamai mankštintis, avėti tinkamą avalynę, vengti per didelio pažeistojo sąnario apkrovimo. Labai tinka važiavimas dviračiu, plaukimas, gimnastika ir trumpi pasivaikščiojimai lygiu paviršiumi.
Jakava
Jakava – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kruonio.
Olimpo kalnas (Vašingtonas)
Olimpo kalnas  – aukščiausia Olimpo kalnyno viršukalnė JAV Vašingtono valstijos vakarinėje dalyje. Kalnas yra Olimpo nacionalinio parko centre. Olimpo kalno aukštis siekia 2 430 m.
Dėl stiprių sniego audrų ir lavinų šiame kalne yra nemažai ledynų. Iš jų ilgiausias yra 4,93 km ilgio, didžiausias 5,31 km² ploto.
Pirmą kartą išžvalgytas šis kalnas buvo 1774 m. ispanų keliautojo Juan José Pérez Hernández. Teigiama, kad tai buvo pirmasis kartas, kai europietis žvalgė geografinį objektą Vašingtono valstijoje.
JAV prezidentas Teodoras Ruzveltas 1909 m. kovo 2 d. įkūrė Olimpo kalno valstybinį paminklą. 1938 m. Franklinas Ruzveltas teritorijoje įkūrė nacionalinį parką. 1981 m. šis parkas įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą. 1988 m. šalies kongresas 95 procentus parko teritorijos pripažino Olimpo laukyme.
Ašur-Ada
Ašur-Ada – vienintelė Irano sala Kaspijos jūroje. Salos plotas - 800 hektarų.
Sala pasiekiama per Bender Torkemaną. Apie 40% Irano ikrų išgaunami ties šia sala.
Istorija
Anksčiau Ašur-Ados saloje gyveno apie 300 šeimų, bet dabar kaimas joje apleistas.
1837 m. sala buvo okupuota Rusijos kariuomenės, nors Persijos valdžia ir protestavo. Rusijos kariuomenės postas saloje buvo keliasdešimt metų.
Skardupis
Skardupis − upė Vilkaviškio rajone, Zanylos kairysis intakas.
Algirdas Brazis
Algirdas Brazis (1915 m. vasario 9 d. Čikagoje – 2007 m. balandžio 1 d. ten pat) – lietuvių kilmės JAV dainininkas (baritonas).
Biografija
Dainuoti mokėsi privačiai. 1951–1954 m. dainavo „Metropolitan Opera“ (225 spektakliuose), 1955–1956 m. Čikagos lyrinėje operoje, 1957–1988 m. Čikagos lietuvių operoje (87 spektakliuose sukūrė 24 vaidmenis) ir kt. operos teatruose.
Koncertavo kaip solistas su „Lietuvos vyčių“, „Pirmyn“ chorais, „Dainavos“ ir „Čiurlionio“ ansambliais. Kaip solistas dalyvavo atliekant S. Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras“, kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“, J. Žilevičiaus kantatą „Vytautas Didysis“, B. Markaičio kantatą „Vilniaus varpai“, F. Strolios kūrinį chorui ir baritonui „Suledėjusiomis lūpomis“. 1938 m. su „Pirmyn“ choru koncertavo Lietuvoje. „Lietuvos vyčių“ narys, nuo 1993 m. garbės narys.
Skardupis
Upėvardis kilo nuo žodžio skardis, skardžius ('status krantas, stati atkalnė").
Vytauto Didžiojo universiteto Socialinių mokslų fakultetas
Vytauto Didžiojo universiteto Socialinių mokslų fakultetas (VDU SMF) – VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą. Fakultetas įsikūręs Kaune, Jonavos g. 66. Fakulteto dekanė – doc. dr. Aurelija Stelmokienė.
Istorija ir dabartis
1990 m. gruodžio 20 d., Vytauto Didžiojo universiteto Senato nutarimu, socialinių mokslų krypties studijų programos buvo atskirtos nuo Humanitarinių mokslų fakulteto ir jų pagrindu įsteigtas Socialinių mokslų fakultetas. Fakultetui iš pradžių vadovavo VDU prorektorė Liucija Baškauskaitė. Jai padėjo Psichologijos katedros vedėjas Juvencijus Lapė, kuris 1991 m. paskirtas dekano pareigoms. Tuomet fakultete buvo vykdomos: politologijos, sociologijos ir psichologijos bakalauro studijų programos. Absolventai galėjo tęsti studijas politologijos, taikomosios sociologijos, socialinės rūpybos, taikomosios pedagogikos, profesinio mokymo vadybos, mokyklinės psichologijos, organizacinės psichologijos, komercinės teisės ir tarptautinės teisės magistrantūros studijų programose. Rengiant doktorantus edukologijos, sociologijos ir psichologijos mokslų kryptyse, socialinių mokslų daktaro laipsniai buvo teikiami kartu su kitais šalies universitetais: Edukologijos kryptyje bendradarbiauta su Kauno technologijos universitetu; Sociologijos krypties doktorantūros partneriai – Vilniaus universitetas, KTU bei Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas. Psichologijoje – Klaipėdos universitetas. Tik įkurtame fakultete 1991 m. studijavo 98 studentai, dirbo 77 dėstytojai.
Fakulteto mokslinio potencialo plėtojimas nuo pat pradžių buvo siejamas su užsienio mokslininkų bei dėstytojų glaudžiu bendradarbiavimu. Gyvavimo pradžioje į fakultetą atvykdavo daugiausia mokslininkų iš JAV universitetų (Pensilvanijos, Detroito, Indianos, Temple) Švedijos (Linkopingo), Norvegijos(Bergeno) ir kitų šalių. Šiandien studentai turi galimybes dalyvauti nacionaliniuose ir tarptautiniuose moksliniuose ar studijų projektuose, vykti dalinėms studijoms į JAV, Pietų Korėjos, Japonijos Europos šalių universitetus, atlikti praktiką užsienio įstaigose bei bendruomenėse pagal dvišales, „LLP / Erasmus“, „Campus Europae“ sutartis. Intensyvius paskaitų kursus reguliariai skaito vizituojantys dėstytojai iš užsienio šalių universitetų.
Šiuo metu Socialinių mokslų fakultete studentai gali studijuoti 6 bakalauro, taip pat 7 magistrantūros, 1 laipsnio nesuteikiančioje, 4 doktorantūros studijų programose. Fakultete veikia Psichologų studentų asociacija (VDU PSA), socialinio darbo studentų klubas „Vesta“, sociologijos bei edukologijos studentų klubai.
Jakėnai
Jakėnais vadinami kaimai:
Vytauto Didžiojo universiteto Socialinių mokslų fakultetas
Istorija ir dabartis
Fakulteto padaliniuose leidžiama keletas socialinių mokslų krypties žurnalų: Aukštojo mokslo kokybė, Profesinis rengimas: tyrimai ir realijos, Tarptautinis psichologijos žurnalas: biopsichosocialinis požiūris, Socialinis darbas: patirtis ir metodai, Kultūra ir visuomenė: socialinių tyrimų žurnalas. Fakultete vykdoma apie 60 studijų ir tiriamųjų projektų, kuriuos finansuoja įvairios nacionalinės bei ES programos.
Socialinių mokslų fakulteto padaliniai
Mokslo ir studijų padaliniai: Tyrimų centrai:
Studijų programos
„''Jei Jums įdomu, kas yra ir kaip veikia žmogus bei visuomenė, kviečiame studijuoti Socialinių mokslų fakultete. Studijų metu analizuojama asmenų, grupių, organizacijų bei visuomenės prigimtis, raida ir elgsena. Čia studijuojami mokymosi metodai ir švietimo procesai, mokomasi plėtoti socialinį teisingumą, atpažinti žmogaus poreikius ir padėti jam įveikti iššūkius. Studijos Socialinių mokslų fakultete remiasi studentų bei dėstytojų diskusijomis, kritinio mąstymo ugdymu, kūrybiškumu, praktine ir tiriamąja veikla''“, – VDU SMF prof. dr. Jonas Ruškus.
Moksliniai tyrimai
Fakultete moksliniai tyrimai plėtojami klasteriuose bei aukščiausio lygio centruose:
Vainežeris (Lazdijai)
Vainežeris – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Mėčiūnų, Veisiejų regioniniame parke, Ančios ežero vakarinėje pakrantėje. Yra Vainežerio piliakalnis, vadinamas „Okopka“, Vainežerio (Justinavo) dvaro parkas, Justinavo dvarvietė, Vainežerio senosios kapinės. Kaimo pietuose telkšo ežeras Vainežeris, šalia – nedidelis ežerėlis Samanius.
thumb|left|150px|[[Vainežerio dvaro parkas]] thumb|left|150px|Paminklas Emilijai Pliaterytei Justinavo dvaro gyvenamojo namo kiemelyje
Istorija
Kaimo teritorijoje yra buvusio Justinavo dvaro likučiai – parkas su išlikusiais retais medžiais ir ežerėliu. Dvaras buvo XIX a. Buvusiuose dvaro rūmuose mirė 1831 m. sukilimo dalyvė grafaitė Emilija Pliaterytė. Toje vietoje stovi nauja kauniečio Evaldo Pauzos sukurta skulptūra.
Lietuvos žemės reformos metu dvarą išparceliavus, jo žemėje buvo įkurtas Vainežerio (kitur rašoma – Vainežerių) kaimas.
Margaret Thatcher
Margaret Hilda Tečer, baronienė Tečer (, Baroness Thatcher; mergautinė pavardė – Roberts; 1925 m. spalio 13 d. Grantamas, Linkolnšyras, Jungtinė Karalystė – 2013 m. balandžio 8 d. Londonas, Jungtinė Karalystė) – britų politinė veikėja, Jungtinės Karalystės ministrė pirmininkė (1979–1990 m.) ir Konservatorių partijos lyderė (1975–1990 m.). Ji yra pirmoji moteris, užėmusi šias pareigas. Tarybų Sąjungos žurnalistas pavadino ją „Geležine ledi“. Ši pravardė ilgainiui tapo siejama su politikės vykdyta bekompromise politika bei griežtomis ekonominėmis priemonėmis.
Jaunystė
Margaret Hilda Roberts gimė 1925 m. spalio 13 d., Grantame, Linkolnšyre. Jos tėvai buvo Alfredas Robertsas (Alfred Roberts) ir Bietris Efil (Beatrice Ethel). Tėvo senelė, Kefrin Salivin (Catherine Sullivan), buvo kilusi iš Airijos. Tečer savo vaikystę praleido Grantame, kur jos tėvas turėjo savo maisto prekių parduotuvę. Tečer jaunystėje studijavo chemiją, vėliau teisę, gavo leidimą dirbti advokate.
Parlamento narė: 1959–1970 m.
1954 m. kandidatavimą į Konservatorių partiją M. Tečer pralaimėjo. 1955 m. ji nusprendė pakartotinai nekandidatuoti. 1958 m. balandį M. Tečer vėl pradėjo bandyti laimę su Konservatorių partija ir šįkart ją lydėjo sėkmė. 1959 m. rinkimuose, po įtemptos rinkiminės kampanijos, Konservatorių partija iškėlė jos kandidatūrą į ministrus pirmininkus.
Švietimo ir mokslo ministrė: 1970–1974 m.
1970 m. Edvardo Hyto (Edward Heath) vadovaujama Konservatorių partija laimėjo rinkimus, o M. Tečer tapo naujoji švietimo ir mokslo ministrė. Po kelių dienų pareigas einanti politikė jau spėjo susilaukti kontroversiškų vertinimų dėl kai kurių įstatymų, susijusių su švietimo įstaigų darbu, pataisų.
Opozicijos lyderė: 1975–1979 m.
miniatiūra|Margaret Tečer su [[Jungtinių Amerikos Valstijų Prezidentas|JAV prezidentu Geraldu Fordu Ovaliajame kabinete, 1975 m.]] Po Edvardo Hyfo Tečer tapo Konservatorių partijos ir opozicijos lyderė 1975 m. vasario 11 d. Savo partijos deputatu ji paskyrė Viljamą Vaitlovą (William Whitelaw).
1973 m. televizijos kritikas Klyvas Džeimsas (Clive James), rašydamas „The Observer“ prieš M. Tečer išrinkimą Konservatorių partijos vadove, palygino jos balsą su „kate, slystančia žemyn klasės lenta“. Dėl šios priežasties partijos lyderė, su britų žurnalisto ir televizijos prodiuserio Gordono Ryso (Gordon Reece) pagalba, netgi pradėjo dirbti su Karališkojo nacionalinio teatro balso treneriu.
Užimdama šias pareigas M. Tečer pradėjo reguliariai lankytis Ekonominių reikalų institute (angl. Institute of Economic Affairs, IEA), kur skaitydavo šios institucijos publikacijas nuo 7-ojo deš. Įkvėpta Ralfo Hariso (Ralph Harris) ir Artūro Seldono (Arthur Seldon), ji tapo ideologinio judėjimo, besipriešinančio Britanijos gerovės valstybės idėjai, veidu. Tečer ir jos bendraminčiai buvo įsitikinę, jog keinsizmo principais paremta ekonomika silpnina šalį. Instituto brošiūros ragino valdžią mažiau kištis į ekonominį valstybės gyvenimą, mažinti mokesčius, suteikti verslui bei vartotojams daugiau laisvių.
M. Tečer atkreipti į save dėmesį Bendruomenių rūmuose nepavyko. Todėl politikė nusprendė, kad jeigu „jos balsas neturi didelio svorio namie“, ši „bus išgirsta platesniame pasaulyje“. M. Tečer daugelį kartų išvyko už Atlanto, kur kūrė savo įvaizdį tarptautinėje arenoje, propagavo savo ekonomines idėjas ir nuomonę užsienio politikos klausimais. 1975 m. politikė susitiko su Jungtinių Valstijų prezidentu Geraldu Fordu (Gerald Ford), o 1977 m. – su Jungtinių Valstijų prezidentu Džimiu Karteriu (Jimmy Carter). Taip pat 1978 m. Irane ši susitiko su tuometiniu valstybės šachu Mohamedu Reza Pahlaviu. 1979 m. Jungtinėje Karalystėje vykusiame referendume dėl Škotijos asamblėjos sukūrimo Tečer pasisakė prieš.
Santykiai su karaliene
Būdama ministre pirmininke, M. Tečer kiekvieną savaitę susitikdavo su karaliene Elžbieta II (Elizabeth II) aptarti valstybinius reikalus, o jų tarpusavio santykiai susilaukė nemažai dėmesio. Politikės biografijos autorius Džonas Kembelas (John Campbell) tvirtino:"„Vienas klausimas nenustojo žadinti publikos susidomėjimo – moters, ministrės pirmininkės, santykių su karaliene, fenomenas. Atsakymas į šį klausimą būtų toks: jų tarpusavio santykiai buvo korektiški, tačiau meilė tiek iš vienos, tiek iš kitos pusės buvo prarasta. Būdama panašių metų, – ponia Tečer buvo šešeriais mėnesiais vyresnė, – ji socialinėje piramidėje užėmė panašios svarbos pareigas. Viena – vyriausybės galva, kita – valstybės. Tad tam tikra prasme konkurencijos išvengti buvo neįmanoma. Ponios Tečer požiūris į karalienę buvo ambivalentiškas. Iš vienos pusės, ji turėjo, nelyginant, mistinę pagarbą monarchijos institucijai… Tačiau, tuo pačiu metu ji bandė modernizuoti šalį ir nušluoti daugelį vertybių ir praktikų, kurias monarchija įamžino.“"1986 m. karalienės spaudos sekretorius, Maiklas Šei (Michael Shea), laikraščiui „The Sunday Times“ nutekino informaciją apie jų tarpusavio santykius. Pagal nutekintą informaciją, karalienė manė, jog Tečer taikomos politinės priemonės buvo „bejausmės, vedančios į konfrontaciją ir socialiai skaldančios“. Tečer vėliau rašė: „Aš visuomet karalienės požiūrį į vyriausybės darbą vertinau teigiamai… tiesiog buvo neįmanoma atsispirti progai kurti istorijas apie susirėmimus tarp „dviejų galingų moterų.“
Ekonominė politika ir mokesčiai
M. Tečer ekonominė politika buvo pagrįsta monetariniu mąstymu bei ekonomistų Miltono Frydmano (Milton Friedman) ir Alano Volterio (Alan Walter) idėjomis. Kartu su savo pirmuoju kancleriu Džefriu Hauviu (Geoffrey Howey), politikė sumažino tiesioginius mokesčius pajamoms ir padidino netiesioginius mokesčius. Siekdama sulėtinti pinigų pasiūlos augimą, o drauge ir infliaciją, ji padidino palūkanų normas, nustatė apribojimus gryniesiems pinigams ir valstybės išlaidoms, sumažino išlaidas tokioms socialinėms paslaugoms, kaip švietimas ir būsto įsigijimas.
Kai kurie konservatoriai išreiškė abejones dėl M. Tečer vykdomos politikos. Dėl 1981 m. kilusių riaušių Anglijoje, Britanijos žiniasklaida pradėjo svarstyti alternatyvas ministrės pirmininkės politinėms priemonėms, kurias praminė „U turn“ – politinių priemonių visuma, kurios yra visiškai priešingos dabartinės valdžios taikomoms priemonėms. 1980 m. Konservatorių partijos suvažiavime Tečer pasakė:"„Tiems, kurie su nekantrumu laukia žiniasklaidoje pamėgtos frazės „U turn“, aš galiu pasakyti tik viena. „Jei jums reikia, jūs ir keiskite.“"
Užsienio politika
1982 m. Didžiosios Britanijos ir Argentinos konflikto dėl Folklendo salų (Folklendų karo) metu, už ryžtingą elgesį jos populiarumas šalyje labai išaugo. 1983 m. perrinkta antrą, o 1987 m. trečią kartą laimėjo rinkimus. Tolesnis išlaidų socialinėms reikmėms mažinimas, abejotinas komunalinis mokestis, nelanksti neigiama nuostata kitų Europos Sąjungos šalių atžvilgiu labai sumenkino Tečer autoritetą.
1990 m. politikė prarado Konservatorių partijos pirmininkės pareigas. Ją pakeitė iždo kancleris Džonas Meidžoras (John Major). 1992 m. Margaret Tečer suteiktas Kesteveno baronienės titulas.
Mirtis ir laidotuvės
Baronienė Tečer mirė nuo širdies smūgio 2013 m. balandžio 8 d. Londone. Jos mirties liudijime rašoma, kad pirminės mirties priežastys buvo „smegenų kraujotakos sutrikimas“ ir „pakartotinas trumpalaikis išemijos priepuolis“. Kaip antrinės priežastys nurodomos „šlapimo pūslės karcinoma“ bei demencija.
Laidotuvių ceremonija įvyko balandžio 17 d. Londono Šv. Pauliaus katedroje, kur ji buvo pagerbta karių. Ceremonijoje taip pat dalyvavo ir valstybės galva Elžbieta II bei Edinburgo hercogas princas Filipas (Philip). Po Vinstono Čerčilio (Winston Churchill) laidotuvių 1965 m., tai buvo antras kartas, kuomet karalienė dalyvavo buvusio ministro pirmininko valstybinėse laidotuvėse.
Filmografija
2011 m. apie Margaret Tečer sukurtas filmas „Geležinė ledi“, kuriame pirmąją Didžiosios Britanijos ministrę pirmininkę vaidina Meryl Streep.
2020 m. Margaret Tečer buvo viena iš veikėjų istorinės dramos „Karūna“ 4-ajame sezone. Filme ją vaidina Džilian Anderson.
Kirgizijos Alatau
thumb|250px|Kirgizijos Alatau
Kirgizijos Alatau  – kalnagūbris šiaurės Tianšanyje, Kirgizijos ir Kazachstano teritorijose (vakaruose sudaro šių šalių sieną). Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 375 km. Rytuose Bomo tarpeklis skiria nuo Kungėjaus Alatau kalnų, pietuose leidžiasi į Ču slėnį. Aukštis iki 4875 m (Vakarų Alamedino viršukalnė). Sudarytas iš nuosėdinių ir metamorfinių uolienų, porifirito, granito. Yra polimetalų rūdos telkiniai (Bordunskis), trykšta mineralinės versmės (Isyk Ata).
Būdingas aukštikalnių reljefas. Šlaituose iki 2500 m aukščio veši stepės, aukščiau auga miškai (eglės, kadagiai), besimainantys su aukštikalnių pievomis. Virš 3700 m aukščio slūgso ledynai (bendras plotas 223 km²).
Jakaviškiai
Jakaviškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ceikinių. Stūkso Jakaviškių piliakalnis.
Liublino vaivadija
Liublino vaivadija  – vaivadija esanti Lenkijos pietryčiuose. Vaivadijos sostinė – Liublinas. Šiaurėje ir vakaruose ribojasi su Mazovijos vaivadija, pietvakariuose – Švento Kryžiaus vaivadija, pietuose – Pakarpatės vaivadija, pietryčiuose su Ukraina ir šiaurės rytuose su Baltarusija. Vaivadija sudaro 8 % šalies ploto.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki VIII a. šiaurinėje dabartinės vaivadijos teritorijoje gyveno baltų gentis – jotvingiai, o pietinėje slavų gentys volynėnai, lendai, dulebai ir vyslėnai. X a. pabaigoje didžiąją dalį rytinių žemių užėmė Kijevo Rusia, o vakarines Lenkijos karalystės Sandomiero kunigaikštystė. Žlugus Kijevo Rusios valstybei rytinėje šių žemių dalyje XII a. susikūrė Haličo-Volynės kunigaikštystė, kuriai žlungant dėl šių žemių kovojo Lietuvos Didžioji kunigaikštystė, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. XIV a. pabaigoje LDK prisijungė šiaurės rytines dabartinės vaivadijos žemes, kurios buvo prijungtos prie Trakų vaivadijos, kur 1566 m. buvo įkurta Bresto vaivadija, egzistavusi iki 1795 metų. Lenkijai atitekusios žemės buvo prijungtos prie Sandomiero vaivadijos ir Rusios vaivadijos Chelmo žemių. 1474 m. iš rytinių Sandomiero vaivadijos žemių buvo sukurta nauja Liublino vaivadija, kuri iki 1795 m. Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo priklausė Lenkijos karalystės Mažosios Lenkijos provincijai. Rusios vaivadija 1772 m. po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo atiteko Habsburgų monarchijai.
Nuo 1795 m. iki 1809 m. visa dabartinės vaivadijos teritorija priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. šiaurinė dalis priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui, o pietinė Liublino departamentui.
1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai ir Liublino vaivadijai. 1837–1844 m. šiaurinės žemės priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šiaurinės žemės buvo prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. Pietinės žemės iki 1912 m. priklausė Liublino gubernijai. 1912–1915 m. visos dabartinės vaivadijos žemės priklausė Chelmo gubernijai.
1915–1918 m. pietinė dalis priklausė Vokietijos imperijos, Lenkijos karalystės, Liublino generalgubernijai, o šiaurės rytinė dalis Oberostui. 1917–1920 m. pietrytinės žemės priklausė Ukrainos Liaudies Respublikai. 1920–1939 m. visos dabartinės vaivadijos žemės priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. visos dabartinės vaivadijos žemės priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai.
1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai, kurios ribos buvo beveik tokios pačios kaip ir dabartinės vaivadijos. 1975–1998 m. priklausė Liublino, Zamostės, Chelmo, Palenkės Bialos, Sedlcų ir Tarnobžego vaivadijoms.
Dabartinė vaivadija įkurta 1999 m. sausio 1 d. sujungiant Liublino, Zamostės, Chelmo vaivadijas ir dalį Palenkės Bialos, Sedlcų ir Tarnobžego vaivadijų žemių, remiantis 1998 m. vietinės valdžios reorganizacijos aktu.
Dalis dabartinių Palenkės Radzino, Vlodavos, Parčevo ir Palenkės Bialos apskričių žemių nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Administracinis suskirstymas
thumb|Vaivadijos administracinis suskirstymas
Vaivadija sudaryta iš 20 apskričių ir 4 miestų-apskričių. Vaivadijoje yra 213 valsčių, iš kurių 20 miesto tipo, 22 kaimo-miesto ir 171 kaimo tipo.
Miestai-apskritys
Geografija
thumb|Gamtinis vaivadijos žemėlapis thumb|Vaivadijos kelių žemėlapis
Vaivadijos vakarinės žemės priklauo istoriniam Mažosios Lenkijos regionui, rytinės istoriniams Polesės ir Voluinės regionams, o šiaurinės XIX a. nuo Palenkės istorinio regiono atskirtam Pietinės Palenkės istoriniam regionui. Vaivadija išsidėsčiusi Pietinė Palenkės žemumoje, Voluinės Polesėje, Liublino aukštumoje, Voluinės aukštumoje ir Sandomiero slėnyje. Didžiausios upės tekančios vaivadijos teritorijoje yra: Vysla, Vakarinis Bugas, Vepšas ir Kžna.
Miestai ir miesteliai
Vaivadijoje yra 42 miesto statusą turinčios gyvenvietės, 4 iš jų sudaro atskirus miestus-apskritis ir 20 miesto tipo valsčius.
Kara Balta
Kara Balta  – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Ču slėnyje, 62 km į vakarus nuo Biškeko. Rajono centras. Pro miestą eina Biškeko–Taškento plentas, yra geležinkelio stotis. Veikia rūdų (urano, aukso, molibdeno) sodrinimo gamykla, vystoma maisto (ypač cukraus) pramonė. Įsikūrusi Rusijos karinė bazė.
Istorija
Vietovė apgyvendinta nuo V–VIII a. Gyvenvietė įkurta 1825 m., jos pavadinimas reiškia „juodas kirvis“. Rusų valdymo laikais gyvenvietė vadinta Kalininskojė, bet 1975 m. suteiktas miesto statusas ir senasis pavadinimas.
Hengamas
Hengamas - Irano sala Persų įlankoje, piečiau Kešmo salos.
Hengamo sala yra 9 km ilgio ir 5 km pločio. Reljefas žemas, sala sudaryta iš kalkingų uolienų. Aukščiausias taškas yra Nakaso kalnas (106 m). Hengamą nuo Kešmo skiria 2 km pločio sąsiauris.
Karapaksas
thumb|right|200px|[[Krevetės sandara. Raudonai pažymėtas karapaksas.]] Karapaksas  – vientisa nugarinė gyvūno šarvo dalis, dengianti kūną iš viršaus. Būdingas daugeliui vėžiagyvių, kai kuriems voragyviams ir vėžliams. Karapaksas yra nugarinis vėžlio šarvas, o pilvinis – plastronas.
Vėžiagyvių karapaksai
Vėžiagyvių karapaksas yra galvos užpakalinio segmento egzoskeleto darinys – į šonus išsiplėtusios egzoskeleto klostės, sudarančios smarkiai išsikišusias nugarines ir šonines skiautes, kurios sudaro galvinį skydą. Vėžiagyvių karapaksas chitinizuotas ir persunktas kalkėmis, paprastai iš viršaus ir iš šonų dengia galvos, o dalies rūšių – dalinai ar visiškai ir krūtinės skyrių. Karapakso forma gali priminti puscilindrį ar skydą. Kai kurių (pvz., kiautavėžių) karapaksą sudaro dvi nugaros pusėje sujungtos sąvaros, todėl jis primena dvigeldžių moliuską kriauklę.
Dalies vėžiagyvių karapaksas eina tarp akių ir smaigaliu išsikiša pirmyn. Šis kyšulys vadinasi rostras.
Aukštesniųjų vėžiagyvių karapaksas suauga su krūtinės segmentais.
Vėžiagyvių karapaksas nesusijęs su pirmine kūno segmentacija, nes tik dengia segmentuotą kūną. thumb|left|200px|Voragyvio karapaksas
Voragyvių karapaksai
Voragyvių karapaksas dengia galvakrūtinę ir yra jos egzoskeleto nugarinė dalis. Tokį karapaksą sudaro susilieję galvakrūtinės tergitai. Karapakse yra akys ir kai kurie kiti organai.
Kartais karapaksu vadina ir kai kurių erkių sklerotizuotą užpakalinį skydelį.
Vėžlių karapaksai
thumb|200px|Negyvo [[kraštuotasis vėžlys|kraštuotojo vėžlio (Testudo marginata) karapaksas. Dalis raginių skydelių nukritę, po jais baltuoja kaulinės plokštelės.]] Vėžlių karapaksas yra viršutinė išgaubta šarvo dalis, sudaryta iš kaulinio pagrindo ir raginės dangos.
Kaulinis šarvas
thumb|right|300px|Balinio vėžlio (Emys orbicularis) karapakso sandara ([[Ludwig Heinrich Bojanus|L. Bojanaus knygos iliustracija).]] Vėžlių karapakso kaulinį pagrindą sudaro dalis ašinio skeleto: aštuonis ikikryžkauliniai slanksteliai ir šonkaulių nugarinės dalys.
Tipiškų vėžlių karapaksą sudaro maždaug 50 kaulų – mišrios kilmės kaulinių plokštelių.
Karapaksą dengia trys eilės kaulinių plokštelių. Visas šias plokšteles sudarė osteodermai, susidarę odoje be vidinio skeleto indėlio. Tai išimtinai odos kilmės naujadarai.
Įvairių rūšių vėžliai gali turėti skirtingą neuralinių plokštelių skaičių. Karapakso dalys būna tvirtai suaugusios, jų siūlės silpnai pastebimos.
Šonuose karapakso kaulinis pagrindas kauliniais tilteliais (kai kurių rūšių – jungiamojo audinio raiščiais) suaugęs su plastrono kauline dalimi.
Raginis šarvas
thumb|200px|Vėžlio karapaksas. Raginiai skydeliai: a – kakliniai; b – kraštiniai; c – slanksteliniai; d – šonkauliniai; e – antuodeginiai
Raginių skydelių pavadinimai kartais sutampa su panašiai išsidėsčiusių kaulinių plokštelių pavadinimais. Atskirų rūšių vėžlių karapaksuose gali nebūti kai kurių skydelių arba jie gali būti kitokios formos. Pagal skydelių skaičių ir formą nustatoma vėžlių rūšis. Daugelio vėžlių karapakse yra 38 raginiai skydeliai.
Rūšiniai ypatumai
Įvairių vėžlių rūšių karapaksų forma ir sandara skiriasi, tai priklauso nuo jų gyvenimo būdo.
Sausumos vėžlių karapaksas paprastai aukštas, iškilas ir labai storas. Šarvo aukštis susijęs su žarnyno tūriu – po kupolišku karapaksu telpa ilgesnis žarnynas, o ilgas žarnynas svarbus sausumos vėžliams, virškinantiems grubų augalinį maistą. Rausiančių rūšių karapaksai būna plokštesni ir pailgi, kad būtų patogiau judėti urvuose.
Įvairūs gėlavandeniai ir jūriniai vėžliai dėl pusiau vandeninio ir vandeninio gyvenimo būdo dažniausiai turi plokštesnius, lygius ir aptakius karapaksus, kurių forma žiūrint iš viršaus yra ovali, kiaušiniška ar lašiška. Jų kaulinis pagrindas gali būti daugiau ar mažiau redukuotas. thumb|left|200px|Vėžlio karapakso raginiai skydeliai ir kaulinės plokštelės.
Minkštašarvių vėžlių karapaksas labai plokščias, jo kaulinis pagrindas smarkiai redukuotas, o raginių skydelių nebėra. Šarvą dengia oda.
Kietaodžio vėžlio karapaksas nesuaugęs su ašiniu skeletu, jį sudaro lyg mozaika tarpusavyje sujungti smulkūs kauliukai, padengti oda (raginių skydelių nėra).
Kai kurių vėžlių karapakse susidaro pusjudrė sinartrozės tipo jungtis su plokščių susijungimo vietoje susidarančia kremzle. Taip kiniksų karapakso užpakalinė dalis sugeba užsiverti ir taip pridengti užpakalines kojas ir uodegą.
Zev Birger
Zev Birger (1926 m. Kaune – 2011 m. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio visuomenės veikėjas, politikas, sionistas.
Biografija
Gimė 1926 m. Kaune, Pinchas Birger ir Feiga Tzippora Kaplan šeimoje. 1940 m. buvo vienas iš Zionų sūnų organizacijos įkūrėjų. Naciams okupavus Lietuvą su šeima buvo uždarytas į Kauno getą, kur platino pogrindinę spaudą. 1944 m. išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą, vėliau į Dachau koncentracijos stovyklą, dirbo lėktuvų gamykloje. 1945 m. balandžio 27 d. buvo išvaduotas JAV karių, kurie jį įdarbino vertėju. 1947 m. su žmona emigravo į Izraelį, tarnavo Izraelio kariuomenėje, dalyvavo Izraelio nepriklausomybės kare. Baigęs tarnybą pradėjo dirbti muitinės departamente. 1967 m. pradėjo dirbti Izraelio industrijos, prekybos ir darbo ministerijoje. Buvo vienas iš Sam Spiegel filmų ir televizijos mokyklos įkūrėjų. Nuo 1982 m. dirbo Jeruzalės miesto savivaldybėje, buvo atsakingas už turizmo plėtojimą. Mirė 2011 m. Jeruzalėje.
Knišino giria
thumb|300px|Knišino giria
Knišino giria  – didelis miškų masyvas, išsidėstęs Balstogės aukštumose, Palenkės vaivadijoje.
Eurovizijos dainų konkursas 2004
Eurovizijos dainų konkursas 2004 – Eurovizijos konkursas, 2004 m. gegužės 12–15 d. vykęs Turkijoje, Stambule, Abdi İpekçi arenoje. Renginį vedė turkų aktorius rašytojas Korhan Abay ir TV laidų vedėja Meltem Cumbul. 2004 m. Eurovizijos konkursą laimėjo Ukrainos dainininkė Ruslana su daina „Wild Dances“. Tai pirmasis Eurovizijos konkursas, kada pradėta taikyti pusfinalio ir finalo sistema. Konkurse debiutavo Andora, Albanija, Baltarusija, Serbija ir Juodkalnija (iki tol dalyvavo kaip Jugoslavija), po pertraukos grįžo Monakas ir Lietuva. Lietuvai Eurovizijoje atstovavo Linas ir Simona su daina „What’s Happened to Your Love?“, bet užėmė 16 vietą ir į finalą nepateko.
Konkurso vieta
Konkursas vyko Stambule po to, kai Turkijai atstovavusi Sertab Erener 2003 m. konkurse Rygoje (Latvija) laimėjo konkursą su daina „Everyway That I Can“. Iš pradžių konkursui rengti buvo pasirinkta Mydonose Showland arena, bet vėliau buvo pakeista į Abdi İpekçi Arena.
Miankalė
Miankalė - siauras ilgas pusiasalis Kaspijos jūroje Mazadarano provincijoje (šiaurės Iranas).
Eurovizijos dainų konkursas 2004
Konkurso vieta
Konkursą vedė Korhan Abay ir Meltem Cumbul.
Miankalė
Pusiasalis atskiria Gorgano įlanką nuo likusios Kaspijos jūros. Pusiasalio aukštis virš jūros lygio yra 23 m, pusiasalyje yra keturi kaimai - Ashuradeh, Qezel-e shomali, Qezel-Mehdi ir Qavasatl. Sąsiaurio tarp rytinio pusiasalio galo ir žemyno žemyniniame krante yra Bender Torkemano uostas.
Ekologija
Miankalės pusiasalis yra viena ekologiškai turtingiausių vietovių Vakarų Azijoje. Jame peri daug unikalių Kaspijos paukščių ir roplių rūšių, būdingų tam rajonui. Miankalės pusiasalis ir jo atkirsta įlanka yra tarptautinės reikšmės prieglobstis traukiantiems paukščiams.
Eurovizijos dainų konkursas 2004
Dalyvaujančios šalys
Šių metų „Eurovizijos“ konkursas buvo pirmasis dviejų dienų renginys, kuriame pradėta taikyti pusfinalio ir finalo sistema. Pagal ši naują formatą, automatiškai į finalą patenka „Didysis ketvertas“ (Big 4): Prancūzija, Vokietija, Ispanija ir Jungtinė Karalystė (Europos transliuotojų sąjungos didžiausios finansininkės) ir dešimt 2003 m. geriausiai pasirodžiusių šalių. Andora, Albanija, Baltarusija ir Serbija ir Juodkalnija konkurse dalyvavo pirmą kartą, o Monakas grįžo po 25 metų pertraukos. Liuksemburgas iš pradžių nusprendė grįžti po 11 metų pertraukos, tačiau vėliau pasitraukė. Visos dalyvavusios šalys turėjo teisę balsuoti tiek pusfinalyje, tiek ir finale. Tai buvo pirmieji metai, kai visos 36 dalyvaujančios šalys balsavo telefoniniu balsavimu.
Miankalė
Ekologija
Šiai aplinkos apsaugos požiūriu svarbiai vietovei gresia joje vystomi pramonė ir turizmas. Vyriausybė planuoja viešbučių komplekso statybas pusiasalyje, jame numatoma statyti gyvenamus namus. Paskutiniais metais per pusiasalį migruojančių paukščių ryškiai sumažėjo. Intensyvi medžioklė ir žvejyba pažeidė pusiausvyrą bendrijose, tad daugelis vietinių rūšių atsidūrė ties išnykimo riba.
Eurovizijos dainų konkursas 2004
Finalo rezultatai
Šalys finalistės yra:
Taavet Hinrikus
Taavet Hinrikus – Estijos verslininkas, pinigų perlaidų bendrovės „TransferWise“ įkūrėjas. Vienas turtingiausių Estijos piliečių. 2018 m. jo turtas įvertintas 238,6 mln. eurų.
Eurovizijos dainų konkursas 2004
Balsavimo eilė finale
<li> <li> <li> <li> <li> <li> <li> <li> <li> <li> <li> <li>
Marcel Bezençon apdovanojimai
Marcel Bezençon apdovanojimai pirmiausiai buvo išdalinti per 2002 m. Eurovizijos konkursą Taline, Estijoje, pagerbti geriausias dalyvaujančias konkurse dainas. Apdovanojimai įkurti Christer Björkman (Švedijos atstovas 1992 m. Eurovizijos dainų konkurse ir dabartinis Švedijos delegacijos vadovas) ir Richard Herrey (grupės Herreys narys; su kuria jis laimėjo 1984 m. Eurovizijoje). Šie apdovanojimai skirstomi į tris kategorijas: spaudos apdovanojimas; meno apdovanojimas ir kompozitoriaus apdovanojimas.
Taavet Hinrikus
„TransferWise“ 2011 m. Londone įkūrė estai Taavet Hinrikus ir Kristo Käärmann. Pirmasis anksčiau dirbo estų įkurtoje internetinių pokalbių bendrovėje „Skype“, o antrasis – audito ir konsultacijų bendrovėje „Deloitte“. 2017 m. „TransferWise“ vertė siekė 1,6 mlrd. JAV dolerių.
Abe Rich
Abe Rich (1926 m. liepos 21 d. Kaune – 2008 m. lapkričio 25 d. Majamyje, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV verslininkas, žinomas kaip vienas iš žymiausių biliardo lazdų gamintojų.
Santa Barbara d'Uestė
Santa Barbara d’Uestė  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 138 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo, Sumarės–Amerikanos aglomeracijoje. Pro miestą eina Amerikanos–Pirasikabos plentas. Vystoma mašinų ir metalo apdirbimo, automobilių dalių gamybos, tekstilės ir siuvimo, maisto (daugiausia cukraus) pramonė. Veikia imigracijos muziejus, kultūros centras (buvusioje geležinkelio stotyje), XIX a. pab. Šv. Barboros bažnyčia, XX a. rūmai.
Istorija
Santa Barbara d’Uestė („Vakarų Šv. Barbora“) įkurta 1818 m. Pradžioje augintos cukranendrės. XIX a. vid. į gyvenvietę ėmė keltis JAV pilietinį karą pralaimėję pietinių valstijų amerikiečiai, taip pat italai. 1869 m. tapo savivaldybės centru. XX a. pr. cukraus pramonė užleido vietą tekstilės pramonei, o XX a. vid. – automobilių gamybai.
Ču slėnis
Ču slėnis  – tarpukalnių slėnis Vidurinėje Azijoje, Kirgizijos (Ču sritis) ir Kazachstano (Žambylo sritis) teritorijose, apima Ču upės vidurupį. Ilgis iš rytų (nuo Boomo tarpeklio) į vakarus (iki Mojinkumo smėlynų) – 250 km. Plotis nuo 10-15 km rytuose iki 100 km vakaruose. Aukštis virš jūros lygio – 500–1300 m. Slėnį apriboja Kirgizijos Alatau ir Ču-Ilio kalnai.
Būdingos pusdykumės, aplink Ču upę ir jos intakus driekiasi drėkinamų pasėlių plotai (javai, daržovės, cukriniai runkeliai, vaismedžiai). Įrengta irigacinių kanalų, tvenkinių sistema. Ču slėnis yra viena tankiausiai gyvenamų Kirgizijos teritorijų, čia įsikūrusi šalies sostinė Biškekas, taip pat Tokmako, Kanto, Kara Baltos miestai, senovėje čia stovėję svarbūs Sujabo, Balasaguno miestai.
Ču slėnis žymus dėl čia natūraliai vešinčių kanapių plotų. Vietiniai gyventojai jas renka ir gamina narkotiką anašą. Valdžia bandė šias kanapes deginti, purkšti herbicidais, tačiau jų sunaikinti nepavyko.
Antonov
Antonov  – Ukrainos orlaivių gamintojas. Ši įmonė specializuojasi ypač didelių orlaivių gamyboje. Iš viso „Antonov“ pagamino virš 22 000 orlaivių.
Vienu sėkmingiausiu kompanijos kūriniu tapo 1947 m. pagamintas biplanas „Antonov An-2“. Jis gamintas iki 2002 m. ir iš viso buvo pagaminta apie 18 000 vienetų.
1988 m. buvo sukurtas orlaivis „Antonov An-225“. Tokio lėktuvo statybos priežastis buvo transporto sistemos kūrimas, skirtos daugkartinio panaudojimo kosminio laivo „Buran“ projektui. Pagrindinė „An-225“ paskirtis – skirtingų raketų nešėjų bei kosminio laivo komponentų transportavimas iš gamybos ir surinkimo vietų į paleidimo vietą. Taip pat lėktuvas buvo skirtas daugkartinio panaudojimo kosminio laivo pargabenimui į kosmodromą tais atvejais, kai erdvėlaivis nusileidžia atsarginiuose oro uostuose.
Lėktuvas „An-225“ buvo sunkiausias ir didžiausios keliamosios galios lėktuvas, pakilęs į orą. Vienintelis lėktuvas, pagal sparnų plotį lenkiantis „An-225“ yra „Hughes H-4 Spruce Goose“, kuris į orą pakilo tik vieną kartą.
Šis lėktuvas pasiekė daug pasaulio rekordų, tarp kurių ir keliamoji galia. 1989 m. kovo 22 d. lėktuvas atliko unikalų skrydį su 156,3 t svorio kroviniu, kurio metu buvo pagerinti 110 aviacijos rekordų. 2009 m. rugpjūčio 16 d. šis orlaivis perskraidino 18 909 t svorio krovinį ir pasiekė naują pasaulio rekordą.
2022 m. „An-225“, stovėjęs remonto angare Hostomelyje, buvo sunaikintas per Antonovo oro uosto mūšį.
Iki 1960 m. „Antonov“ gamino ir sklandytuvus.
Pranas Brazys
Pranas Brazys (1915 m. vasario 18 d. Balsupiai, Marijampolės valsčius – 1967 m. birželio 9 d. Roma) – Europos lietuvių vyskupas.
Biografija
Nuo 1932 m. marijonas. 1937 m. baigė filosofiją Romoje. 1941–1944 m. studijavo teologiją vokiečių universitete Prahoje, 1942 m. įšventintas kunigu. 1946 m. teologijos daktaras. 1946–1948 m. studijavo teologiją ir filosofiją Romoje. 1948 m. filosofijos daktaras.
1937–1939 m. dėstė marijonų filosofijos institute Kaune, 1940–1941 m. marijonų seminarijoje Varšuvoje. 1946 m. marijonų Romos tarptautinės kolegijos studijų prefektas, 1947–1948 m. noviciato vedėjas. 1948 m. išvyko į Argentiną, Avelanedoje įkūrė ir iki 1952 m. redagavo laikraštį „Laikas“. 1952 m. įsteigė marijonų spaustuvę. Marijonų noviciato vedėjas, marijonų vyresnysis ir Aušros Vartų parapijos klebonas. 1957 m. atvyko į Romą; marijonų vicegenerolas, iki 1963 m. „Romos namo“ vyresnysis. Prieš 1964 m. Kalėdas buvo paskirtas ir 1965 m. vasario 14 d. konsekruotas tituliniu Zelos vyskupu vadovauti lietuvių išeivių sielovadai Europoje; lankėsi lietuvių parapijose JAV ir Europoje, Vokietijoje įkūrė Lietuvių sielovados centrą. Netikėtai mirė Romoje 1967 m. birželio 9 d., vos 52 metų sulaukęs.
Bendradarbiavo žurnale „Židinys“, „Šaltinis“. Parašė monografiją „Pijus XII“ (1939 m.).
Romualdas Brazis
Romualdas Brazis (g. 1942 m. birželio 6 d. Padvariai, Vilniaus apskr.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą (VPI). 1977–1978 m. stažavo Purdue universitete (JAV). 1982 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1995 m. Krokuvos mokslo ir meno akademijos, 1999 m. A. Šveicerio medicinos pasaulinės akademijos narys.
1965–1968 m. dirbo VPI, nuo 1968 m. Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1978 m. Plazminių reiškinių laboratorijos vadovas. 1972–1976 m. ir 1977–1987 m. dėstė Vilniuas universitete, 1989–1990 m. vėl VPI. 1987–1988 dirbo Makso Planko kietojo kūno tyrimų institute (Štutgartas), Plazmos fizikos institute (Garchingas), 1994 m. EURATOM plazmos tyrimo centre (Lozana).
Lietuvos lenkų mokslininkų draugijos įkūrėjas ir 1989–1998 m. pirmininkas.
Mokslinė veikla
Tyrė superaukštojo dažnio elektromagnetinės spinduliuotės sąveiką su puslaidininkių plazma. Patobulino kai kuriuos puslaidininkinių medžiagų nekontaktinės neardomosios analizės metodus, atrado elektromagnetinių bangų sklidimo išilgai periodinių darinių sluoksnių draudžiamąsias juostas, sukūrė eksitonų magnetiniuose puslaidininkiuose sąveikos modelių, iškėlė fononų kaupinamo infraraudonosios spinduliuotės lazerio idėją.
Jakimavičiai
Jakimavičiai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 7 km nuo Kamšų.
Dov Levin
Dov Levin (1925 m. sausio 27 d. Kaune) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio istorikas.
Biografija
Gimė 1925 m. sausio 27 d. Kaune. 1941 m. baigė Kauno žydų aukštąją mokyklą Shalom Aleichem. Naciams okupavus Lietuvą su šeima buvo uždarytas Kauno gete. Čia jis įstojo į pogrindinę organizaciją, siejusią viltis atėjus laikui pasipriešinti naciams, gelbėti žydus. 1943 m. jam pavyko pabėgti iš geto ir prisijungti prie sovietų partizanų grupuotės Mirtis okupantams Rūdninkų girioje, kuri kovojo su naciais, terorizavo vietinius gyventojus, sudegino lietuvišką Kaniūkų kaimą ir išžudė jo gyventojus, įskaitant moteris ir vaikus. Atėjus Raudonajai armijai, partizanai iš grupės Mirtis okupantams buvo perkelti į Vilnių. Dovas Levinas nutarė pasitraukti iš Lietuvos ir keliauti į Palestiną. 1945 m. sausio 17 d. iš Vilniaus išvyko pėsčiomis į Jeruzalę. Karo pabaigą sutiko Bukarešte, tik 1945 m. spalio 24 d. pasiekė Palestiną.
1951 m. pabaigė Jeruzalės socialinių mokslų ir istorijos institutą. Kariavo Jom Kipuro (1956 m.) ir Šešių dienų (1967 m.) karuose. Parašė 10 knygų ir daugiau kaip 100 mokslinių darbų, skirtų tarpukario ir pokario Lietuvos žydų ir lietuvių santykiams.
Jakėnai (Ignalina)
Jakėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kazitiškio, netoli Ažvinčio ežero, prie Miednos upelio. Kertasi keliai ir, taip pat keliukas į Sungardus. Yra kapinaitės.
Istorija
XX a. pradžioje kaimas pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Salako valsčių.
Lars Ulrich
Larsas Ulrichas (g. 1963 m. gruodžio 26 d. Gentofte, Danijoje) – geriausiai yra žinomas kaip thrash metal grupės „Metallica“ būgnininkas.
Jis gimė Gentofte mieste Danijoje, viduriniosios darbininkų klasės šeimoje. Jaunystėje žaidė tenisą, 17 metų persikėlę į Los Andželą, kur ir pradėjo savo būgnininko karjerą. Ten pat jis susipažino su Džeimsu Hetfildu ir įkūrė grupę „Metallica“.
Loreta Anilionytė
Biografija
Gimė Kaune. Mokėsi Kauno 4-oje vidurinėje mokykloje, vėliau – Vilniaus 41-oje vidurinėje mokykloje. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. VU Filosofijos katedroje baigė doktorantūrą. 1991 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Vertybių problema formaliojoje ir materialinėje etikoje“ (Immanuelio Kanto ir Maxo Schelerio etinių koncepcijų analizė).
Studijuodama dirbo Lietuvių literatūros ir tautosakos institute tautosakos skyriuje, baigusi universitetą dirbo Lietuvos filosofijos, sociologijos ir teisės institute (dab. Lietuvos kultūros tyrimų institute), Etikos skyriuje, vėliau – Lietuvos filosofijos istorijos skyriuje vyr. moksline darbuotoja. Dirbo Lietuvos edukologijos universiteto Etikos katedros docente, dėstė etiką bei filosofijos istoriją. Buvo Lietuvos edukologijos universiteto Ugdymo mokslų fakulteto Mokslo Tarybos narė, Etikos katedros vedėja.Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademijos docentė.
Veikla
Paskelbė straipsnių etikos, filosofijos istorijos klausimais, išvertė filosofinių, menotyros, psichologinių knygų, vertė ir adaptavo etikos vadovėlius vidurinėms mokykloms. Parašė eseistinių straipsnių žurnalui „Lilit“, ėjusiame 2006–2008 metais.
Romanas "O kas po to? "
Filosofiniame eseistiniame romane „O kas po to?“ (2006) dviejų pagrindinių herojų – aukštąja kultūra nusivylusios filosofės ir žymaus Lietuvos popmuzikos atlikėjo (prototipas dainininkas Edmundas Kučinskas, autorė neneigia ir filosofinės linijos autobiografiškumo ) susidūrimas abiem tampa akistata su savimi, lemia esminių gyvenimo vertybių perkainojimą. Autorė romane teigia, kad Lietuvos kultūra yra uždara asmenybėms ir talentams, nes mažos valstybės savisaugos instinktas verčia ją orientuotis į profesionalias vidutinybes, standartus ir miesčioniško gyvenimo normas. Romanui būdingos atviros erotinės scenos, filosofijos istorija besiremiantys eseistiniai samprotavimai apie žmogaus prigimtį ir socialinė kritika. Loreta Anilionytė išsiskiria iš kitų lietuvių rašytojų ironišku, provokatyviu stiliumi. Pasirodžius romanui, jo prototipas dainininkas Edmundas Kučinskas bandė išvaryti iš savo koncerto Palangoje romano autorę su tuo metu mažamete jos dukra ir spaudoje grubiai atsiliepė apie atviras erotines romano scenas ir skatinimą keisti gyvenimo būdą. Tačiau po kelerių metų Edmundas Kučinskas išsiskyrė su žmona ir pripažino savo priklausomybę nuo moterų.
Romanas „O kas po to?“ apdovanotas žurnalo „Pravda“ 2006 metų „Metų debiuto“ premija, žurnalo „Cosmopolitan“ 2006 metų „Metų atradimo“ premija.
Jakiškiai (Rokiškis)
Jakiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rokiškio.
Kristo Käärmann
Kristo Käärmann – Estijos verslininkas, pinigų perlaidų bendrovės „TransferWise“ įkūrėjas. Vienas turtingiausių Estijos piliečių. 2018 m. jo turtas įvertintas 258,2 mln. eurų.
„TransferWise“ 2011 m. Londone įkūrė estai Taavet Hinrikus ir Kristo Käärmann. Pirmasis anksčiau dirbo estų įkurtoje internetinių pokalbių bendrovėje „Skype“, o antrasis – audito ir konsultacijų bendrovėje „Deloitte“. 2017 m. „TransferWise“ vertė siekė 1,6 mlrd. JAV dolerių.