cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Live at Madison Square Garden
Live at Madison Square Garden – penktasis koncertinis amerikiečių roko grupės Bon Jovi video albumas, išleistas DVD ir Blue-ray formatais. Blue-ray versijoje papildomai pridėtas dokumentinis filmas apie grupę „When We Were Beautiful“.
Nijolė Iešmantaitė
Nijolė Iešmantaitė (1922 m. spalio 12 d. Marijampolė – 2004 m. gegužės 8 d. Vilnius) – Lietuvos gydytoja mikrobiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1974 m. medicinos mokslų daktarė. 1946–1950 m. dirbo Vilniaus universiteto Bakteriologijos katedroje, 1950–1985 m. – Eksperimentinės ir klinikinės medicinos, 1985–1991 m. – Motinos ir vaiko sveikatos apsaugos institute. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių apie streptokokų L formų reikšmę reumato etiologijai.
I pasaulio futbolo čempionatas
I pasaulio futbolo čempionatas įvyko 1930 m. liepos 13–30 dienomis Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje. Jame dalyvavo 13 komandų; septynios iš Pietų Amerikos, keturios iš Europos, dvi iš Šiaurės Amerikos, patekusių į turnyrą be atrankinių varžybų.
Stadionai
Visos FIFA 1930 pasaulio taurės varžybos buvo žaidžiamos Montevidėjaus mieste. Čempionatui buvo naudojami šie stadionai:
B grupė
Galutinė lentelė:
C grupė
Galutinė lentelė:
D grupė
Galutinė lentelė:
Čempionai
Stipriausia turnyro komanda tapo šeimininkai – Urugvajaus futbolininkai, kuriuos treniravo Alberto Suppici:
Virginija Idzelytė
Virginija Idzelytė-Dautartienė (g. 1949 m. liepos 17 d. Kretingoje) – Lietuvos dailininkė scenografė.
Biografija
1975 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1978–1991 m. Lietuvos akademinio dramos teatro (LADT) dailininkė, 1979–1991 m. vyr. dailininkė. Nuo 1991 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, nuo 1996 m. docentė.
Kūryba
Sukūrė scenovaizdžių Lietuvos televizijos teatrui, Lietuvos ir užsienio šalių (Rumunija, Vengrija) dramos ir muzikiniams teatrams, bendradarbiavo su daugeliu žymių lietuvių režisierių – Henrikas Vancevičius, Irena Bučienė, Jonas Vaitkus, Rimas Tuminas. Sukūrė kostiumų (Aušra Marija Sluckaitė. „Smėlio klavyrai“, 1990 m., Kauno dramos teatras). Jos scenovaizdžiams būdinga ypatinga meninė įtaiga, poetiniai įvaizdžiai, paryškintas funkcionalumas, kostiumams – medžiagų ir faktūrų dinamiška plastinė raiška. Dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prahos kvadrienalė, 1983 m.)
Apipavidalino spektaklius:
Siūlauodegiai unguriai
Siūlauodegiai unguriai (Nemichthyidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Pelaginės, paplitusios vandenynų vidutiniame gylyje.
Šeimoje yra 3 gentys, 9 rūšys.
1619 m.
1619 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Lietuvių dailės institutas
Lietuvių dailės institutas – lietuvių išeivių dailininkų organizacija, įkurtas 1947 m. Freiburge (Vokietija).
Semeliškių Būda
Semeliškių Būda – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ubiškių.
Lietuvių dailės institutas
Istorija
Iniciatoriai – Viktoras Vizgirda, Telesforas Valius, Adolfas Valeška. Tikslas – tirti, remti ir ugdyti lietuvių dailę. Lietuvių dailės institutas įsteigė diskusijų klubą lietuvių meno ir kultūros klausimams aptarti. 1953 m. Ročesteryje surengė grafikos, 1956 m. Čikagoje – religinio meno parodas, apžvalginių parodų (lietuvių dailininkų paroda Hanau, 1948 m., Lietuvių dailės instituto narių paroda Freiburge, 1950 m.), dailininkų suvažiavimų, išleido leidinių. 1950 m. Lietuvių dailės institutas buvo perkeltas į Čikagą, netrukus veikla nutrūko, rinkinius perėmė Lietuvių dailės muziejus.
Lietuvių darbininkų draugija
Lietuvių darbininkų draugija – JAV lietuvių socialistų kultūros organizacija, veikusi 1932–1968 m.
Istorija
Įkurta 1932 m. Brukline. Turėjo apie 35 kuopas, daugiau kaip 1000 narių, taip pat chorų, tautinių šokių grupę. Lietuvių darbininkų draugijos rūpesčiu Čikagoje buvo pastatyta operečių, operų. 1936 m. daugumai Lietuvių darbininkų draugijos kuopų susivienijus su prokomunistinėmis Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos kuopomis, draugijos veikla sumenko. Po Antrojo pasaulinio karo į Lietuvių darbininkų draugijos veiklą įsitraukė iš Lietuvos atvykę kairiųjų pažiūrų asmenys.
Draugija 1931–1943 m. leido laikraštį „Naujoji Gadynė“, 1947–1960 m. žurnalą „Darbas“. Lietuvių darbininkų draugijos veikla nutrūko XX a. septintajame dešimtmetyje.
Leckavos herbas
Aprašas
Mėlyname lauke iš raudonų liepsnų kylantis auksinis paukštis feniksas pakeltais sparnais, liežuvis raudonas.
Mėlyna spalva simbolių kalboje reiškia ištikimybę, dievišką išmintį, pastovumą ir sąžiningumą.
Istorija
Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos prezidento 2008 m. gruodžio 30 d. įsaku Nr. 1K-1657. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.
Leckavos miestelio pavadinimas kilęs nuo XVII a. gyvenusio dvarininko, Žemaičių seniūno Jano Alfonso Lackio pavardės. Šis dvarininkas, pamaldus katalikas 1630 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Per karus, suirutes bažnyčia net kelis kartus buvo sudeginta, bet vis būdavo atstatoma, tarsi atgimdavo. O ir pats miestelis vis kentėdavo nuo karų, gaisrų, sugriovimų. 1863 m. sukilimo metu leckaviškiai kovėsi su caro kariuomene. Po pirmojo pasaulinio karo čia buvo užklydę bolševikų būriai, iš Latvijos atsibastė plėšikaujantys bermontininkai, padarę gyventojams daug nuostolių. Miestelis smarkiai nukentėjo Antrojo pasaulinio karo ir pokario rezistencinių kovų metais.
Heraldikos komisijoje svarstant herbo sukūrimo idėjas, nuspręsta pavaizduoti mitologinį paukštį – feniksą. Pasak senovės graikų ir romėnų legendų, feniksas, turėjęs labai gražias auksines ir raudonas plunksnas, senatvėje iš kvapių žolelių susinešdavo didelį lizdą ir susidegindavo. O iš tų pelenų atgimdavo jaunas feniksas. Pasirinktas mėlyname lauke iš raudonų liepsnų kylantis auksinis paukštis feniksas su pakeltais sparnais, susijęs su Leckavos istorija, kuomet sudegė Leckavos bažnyčia. Būtent už tokį pavaizdavimą pasisakė Leckavos bendruomenė.
Labdarys
thumb|[[Andrew Carnegie – vienas žymiausių XX a. pradžios filantropų. ]]
Labdarys arba filantropas (gr.: φιλος philos = draugas, meilė + ανθροπος anthropos = žmogus – „žmogaus draugas“) – geradarys, iš žmogiškųjų paskatų aukojantis materialines vertybes jų stokojantiems žmonėms. Labdarys veikia kito žmogaus, visuomenės, viešojo intereso labui, jam tarnauja, savo gyvenimą ar jo dalį skirdamas nesavanaudiškai veiklai, už kurią jis negauna jokio (materialinio) užmokesčio.
Labdariais paprastai vadinami tik dideles sumas labdarai aukojantys asmenys, kurių asmeninis poveikis visuomenei yra reikšmingas, o savo darbą aukojantys asmenys paprastai vadinami savanoriais.
Labdarys, filantropas – taip pat toks žmogus, kuris veikia iš altruistinių paskatų, aukodamas savo interesus kitų asmenų atžvilgiu dėl šių gyvybinių ir kitaip svarbių interesų. Filantropinė veikla pagal savo turinį ir prasmę atsiejama nuo politikos, verslo, teisės, religijos, dorovės ar kitų socialinių reguliatorių, veikiančių išorinio spaudimo ar prievartos pagalba.
Žinoma, labdarys gali veikti skatinamas savo etinių (religinių, politinių, ekonominių) ir kitų įsitikinimų, nuostatų dėka, tačiau neturėtų keisti filatropinės veiklos esmės – neatlygintinė veikla, už kurią negaunama užmokesčio, ir kuri yra naudinga kitiems žmonėms, neprieštaraujanti visuomenės (viešajam) interesui, nepažeidžianti kitų asmenų teisių ir laisvių.
SK Sokol Plovdiv
SK Sokol Plovdiv – Bulgarijos futbolo klubas iš Plovdivo.
Istorija
Komanda 1998–2001 m. buvo prisijungusi prie Spartak Plovdiv klubo. 2007 m. žaidė Plovdivo regioninėje lygoje.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Bronius Ivanauskas
Bronius Ivanauskas (1896 m. spalio 20 d. Vadokliai – 1976 m. JAV) – teisininkas, aukšto rango karininkas (pulkininkas leitenantas), lietuvių išeivijos veikėjas.
Biografija
1907–1914 m. Bronius Ivanauskas mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje. 1916 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę. Odesoje baigė karo mokyklą. Dalyvavo Pirmojo pasaulinio karo kovose su vokiečiais Rygos fronte.
1918 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1920 m. kovoje su lenkais prie Seinų buvo patekęs į nelaisvę, tačiau pasisekė iš jos pabėgti ir vėl kovoti dėl Lietuvos nepriklausomybės. 1922 m. Kaune baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1927–1928 m. Antrojo pėstininkų pulko vadas.
Išėjęs į atsargą nuo 1928 m. teisininkas, Radviliškio apylinkės teisėjas. Nuo 1933 m. Šiaulių, Panevėžio ir Vilniaus apygardos teismo teisėjas, 1941 m. balandžio – birželio mėn. Vilniaus apygardos teismo pirmininkas. Vokiečiams okupavus Lietuvą, Vilniaus lietuvių komiteto įpareigotas, atgaivino Vilniaus apygardos teismą, nuo 1941 m. šio teismo skyriaus pirmininkas. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą, o 1942 m. – Vilniaus universitetą.
1943 m. spalio 6 d. paskirtas generaliniu teisėju Kaune. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1949 m. į JAV. 1950–1951 m. JAV lietuvių bendruomenės garbės teismo pirmininkas. 1952–1955 m. centro revizijos komisijos pirmininkas, nuo 1955 m. centro valdybos pirmininkas.
Seinų senoji sinagoga
Seinų senoji sinagoga  - sinagoga buvo pastatyta 1778 metais Seinų mieste ul. Grodzieński gatvėje. Pasak legendos vienuoliai dominikonai taip pat prisidėjo prie šios sinagogos statybos. Vietoje šios sinagogos XIX a. 6 dešimtmetyje buvo pastatyta Seinų sinagoga. Sinagoga buvo medinė, stačiakampio formos, rytinėje dalyje buvo maldų salė.
Kabliašeris ąsotenis
Kabliašeris ąsotenis (Nepenthes hamata) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.
Ąsotelio pakraščiuose yra danteliai.
Endeminė rūšis. Auga kaip epifitas samaninguose miškuose.
Paplitęs Centrinėje Sulaveso dalyje.
Gusis Chrustalnas
Gusis Chrustalnas  – miestas Rusijoje, Vladimiro srityje, Meščeros žemumoje, prie Gusio upės, 51 km į pietus nuo Vladimiro. Rajono centras (į jo sudėtį nepatenka). Praeina geležinkelis ir plentas Vladimiras–Riazanė. Svarbus stiklo ir krištolo pramonės centras. Taip pat – maisto, statybinių medžiagų pramonė. Veikia technologijų, stiklo kolegijos, krištolo (buvusiame Šv. Jurgio sobore), istorijos ir meno muziejai. Miestas patenka į „Rusijos aukso žiedą“ (vadinamąjį „mažąjį jo žiedą“).
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1756 m., pastačius krištolo gamyklą. Pagal gamyklos savininkus gyvenvietė vadinta Malcovų Gusiu (Гусь-Мальцевский). XIX a. buvo vienas svarbiausių krištolo gamybos centrų Rusijoje. 1926 m. pervadinta į Gusį Chrustalną („krištolinis Gusis“ [pagal upę], nors galima versti ir kaip „krištolinė žąsis“). 1931 m. Gusio Chrustalno miesto tipo gyvenvietė tapo miestu.
Fondas
Fondas ( < – pagrindas, pamatas) gali turėti keletą reikšmių:
Gydano įlanka
thumb|230px|Įlanka, pavaizduota žemėlapyje
Hugo Celmiņš
Biografija
1899–1903 m. Rygos politechnikos institute baigė ekonomikos studijas, nuo 1900 metų priklausė studentų korporacijai „Talavija“. 1903–1904 metais Berno universitete (Šveicarija) baigė matematikos studijas. Studijavo bei tyrinėjo Danijoje, Švedijoje, Vokietijoje. I pasaulinio karo metu tarnavo savanoriu.
Nuo 1918 metų Konstitucinio Susirinkimo (Satversmes sapulce), o vėliau ir Saeima narys. 1920–1921 m. premjeras Kārlis Ulmanis pakvietė dirbti žemės ūkio ministru. Nuo 1923 m. ministras pirmininkas.
Apdovanotas Lačplėšio karo ordinu, LDK Gedimino ordinu, Estijos, Suomijos, Lenkijos ir Prancūzijos valstybiniais apdovanojimais.
Fanera
thumb|250px|Penkiasluoksnė fanera su plonais apdailiniais sluoksniais. thumb|250px|Faneros gamybos procesas. Fanera – lakštinė klijuotos medienos medžiaga (medienos lukšto sluoksniuotis), kurios visi ar beveik visi sluoksniai yra lygiagretūs medienos lukšto sluoksniai.
Sluoksniai suklijuojami stipriais klijais (dažnai formaldehidinėmis dervomis), smarkiai suslėgus ir aukštoje temperatūroje.
Fanerą vietoj paprastos medienos naudoja todėl, kad ji atsparesnė skilimui, deformacijoms ir tiesiog tvirtesnė. Tad ji naudojama daug kur, kur galėtų būti naudojama paprasta mediena. Pvz., dėl didesnio tvirtumo TSRS Antrojo pasaulinio karo metais kurį laiką naikintuvų LaGG-3 gamybai naudojo vadinamąją delta medieną – specialią aviacinę fanerą.
Lietuvoje
2011 m. Lietuvoje pagaminta 25 tūkst. m³ faneros.
Ešerinės
Ešerinės (Percidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Kūnas kuprotas, apaugęs ktenoidiniais žvynais. Analiniame peleke yra 2 ar daugiau kietų spindulių. Nugariniai pelekai 2, kurie dažnai susijungę; iš jų pirmasis yra su kietais spinduliais. Žiauninio dangtelio užpakalinis kraštas dantytas. Uodegos peleko užpakalinis kraštas iškirptas. Dantys šepečio formos.
Žuvys paplitusios Šiaurės pusrutulio gėluose ir apysūriuose vandenyse
Lietuvoje gyvena:
Gentys
Ostriži
Carlos Manuel Gonçalves Alonso
Karlušas Manuelis Gosalvesas Alonzas (Carlos Manuel Gonçalves Alonso; 1978 m. spalio 11 d.), geriau žinomas kaip Kali – buvęs Angolos futbolininkas, rungtyniavęs gynėjo pozicijoje.
Didžiąją karjeros dalį praleido Portugalijos trečios ar antros lygos klubuose – FC Barreirense ir CD Santa Clara. 2006–2009 m. sezone žaidė Šveicarijos klube FC Sion, o 2009 m. – prancūzų antros lygos AC Arles-Avignon.
Kali yra svarbus Angolos rinktinės žaidėjas, neretai ryšintis kapitono raištį. Su rinktine Kali žaidė 2006 m. pasaulio futbolo čempionate, 2006, 2008, 2010, 2012 m. Afrikos Tautų taurėse.
Gedminaičiai
Gedminaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, paribyje su Klaipėdos rajonu, 3 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna – Judrėnai. Rytiniu ir šiauriniu pakraščiu teka Graumena (Šalpės kair. intakas). Ribojasi su Papjaunio, Jurkiškės, Kančaičių (visi Švėkšnos sen.), Bareikų, Pakalniškių (abu Veiviržėnų sen.) kaimais. Gedminaičių-Gedikų seniūnaitijos centras. Gedminaičiuose yra senosios kaimo kapinės, dvaro ūkinių pastatų likučiai, Graumenos hidrografinis draustinis. Už kaimo rytinės ribos, Pakalniškių kaime yra Pakalniškių, dar vadinamas Gedminaičių piliakalnis.
thumb|right|230px|Gedminaičių dvaro ūkinio pastato liekanos
Istorija
Gedminaičiai minimi 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 9-ios drevininkų šeimos. 1695 m. – 13 drevininkų šeimų. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Gedminaičiai ir aplinkiniai kaimai atiteko Lietuvos istorijos, kalbos ir kultūros tyrinėtojui grafui Jurgiui Plateriui (1810–1836); 1831–1834 m. pas jį Gedminaičiuose gyveno ir jo biblioteką tvarkė rašytojas Simonas Stanevičius. Nuo 1899 m., mirus grafo J. Platerio sūnui Teodorui, Gedminaičių dvaras priklausė Švėkšnos dvaro savininkams. Po žemės reformos, tarpukaryje, Gedminaičių dvaro centrą (80 ha) nupirko Lietuvos valstybės diplomatas Eduardas Jatulis. Pokaryje iš Gedminaičių į Sibirą ištremtos Stanislovo Eidėno (5 asmenys), Antano Norvilo (4 asm.), Jono Raukos (2 asm.), Mykolo Šlajaus (3 asm.) šeimos. Sovietmečiu kurį laiką veikė pradinė mokykla (uždaryta 1962 m.), buvo nedidelis smėlio karjeras (0,2 ha), žemė priklausė „Švėkšnos“ tarybiniam ūkiui. Dabar vyrauja smulkūs gyvulininkystės ūkiai – 2003 m. 12 ūkių laikė 64 galvijus. 1923 metais kaime buvo 8 ūkiai, 54 gyventojai, 1997 – 19 ūkių, 40 gyventojų.
Žymūs žmonės
Gedminaičiuose gimė:
Daujotiškė (Molėtai)
Daujotiškė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Inturkės.
231 m. pr. m. e.
'''231 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Levski Plovdiv
Levski Plovdiv – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Plovdivo. 1946 m. prijungtas prie Udarnik Plovdiv komandos.
Lietuvių dailės muziejus
Lietuvių dailės muziejus – JAV lietuvių kultūros institucija, nuo 1989 m. veikianti Pasaulio lietuvių centre Lemonte (Ilinojaus valstija), Lithuanian World Center (lower level) 14911 127th Street, Lemont, IL 60439.
Veikla
Ekspoziciją sudaro rinkiniai, kuriuos muziejui perdavė Čiurlionio dailės galerija, Lietuvių dailės institutas, Lemonto dailininkų draugija „Dailė“, Lietuvių tautodailės institutas. Lietuvių dailės muziejus kaupia ir saugo meno kūrinius, rengia parodas, leidžia katalogus („Dailė'91“ 1991 m., „Meno gija“ 1998 m., J. Valaitienės paroda „Spalvų pavasaris“ 1999 m.). Pirmoji paroda įvyko 1989 m. Pasaulio lietuvių centre.
Filantropizmas
Filantropizmas (t. p. filantropinizmas, iš gr. φιλος (draugas) ir ανθροπος – žmogus) – koncepcija, mokymas, auklėjimas, kuriame pabrėžiamas natūralumas (gamtiškumas), protas ir geradarystė.
J. B. Bazedovas 1774 m. Dessau įkūrė pirmą tokio lavinimo ir ugdymo įstaigą, besirėmusią filantropijos principais.
Bazedovo filantropijos tikslas – auklėti, ugdyti jaunuolius taip, kad jie draugiškai, savanoriškai padėtų tiems, kam reikia pagalbos. Etinis ugdymas buvo siejamas kartu su kūno kultūra, siekiant, kad žmogus išaugtų sveika ir tvirta, gyvenimo džiaugsmą patirianti asmenybė.
Dabartis
Filantropizmo koncepcija tarp pedagogikos teorijų nepaplito ir neįsitvirtino – jos taikymas šiuo metu apsiriboja pavieniais atskirais atvejais.
1620 m.
1620 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Chalkiopė
Chalkiopė graikų mitologijoje yra Kolchidės karaliaus Ajeto dukra, Medėjos sesuo ir Frikso žmona.
Frikso pamotė Ino nekentė savo įsūnių dvynių Helės ir Frikso. Ji norėjo juos pražudyti. Ino įkalbėjo Orchomeno moteris išdžiovinti sėjai skirtas sėklas. Orchomeniečiai laukus apsėjo išdžiovintomis sėklomis, bet jų derlingose žemėse niekas neišdygo. Kilo badas ir vietos ūkininkai paprašė orakulo patarimo. Ino papirko tą, kuris buvo siųstas pas orakulą ir liepė jam pranešti kitiems, kad orakulas išpranašavo, jog norint išvengti bado, reikia paaukoti Atamanto sūnų Friksą. Atamantas su tuo nenoromis sutiko. Viskas jau buvo paruošta aukojimui. Nuo žynio peilio turėjo kristi jaunasis Friksas, bet staiga pasirodė auksavilnis avinas, dievo Hermio dovana. Aviną pasiuntė Frikso ir Helės motina Nefelė. Atsisėdo ant auksavilnio avino Friksas ir Helė ir nuskraidino juos avinas į šiaurę. Išsigando Helė ir nepajėgdama išsilaikyti ant avino, nukrito į jūrą ir nuskendo. Friksas išsigelbėjo, nepajėgęs išgelbėti sesers, nuvyko į Kolchidę, kur karalius Ajetas priėmė jį ir atidavė jam į žmonas dukterį Chalkiopę.
Friksas ir Chalkiopė susilaukė keturių sūnų, kurie minimi Argonautų cikle.
Graikų mitologijoje taip pat minima ir kita Chalkiopė – antroji Egėjo žmona.
Zlatko Lagumdžija
Zlatko Lagumdžija (g. 1955 m. gruodžio 26 d. Sarajeve) – Bosnijos ir Hercegovinos politinis veikėjas, premjeras, ministras, ekonomistas, profesorius.
Biografija
Nuo 1989 m. Sarajevo universiteto valdymo ir informacinių sistemų profesorius, Tuksono (JAV) Arizonos universiteto profesorius, 1994 m. Sarajevo universiteto Ekonomikos fakulteto direktorius.
Nuo 1997 m. Bosnijos ir Hercegovinos socialdemokratų partijos (BiH) pirmininkas. 2001–2002 m. Sarajevo parlamento pirmininkas. 1994–1997 m. Bosnijos ir Hercegovinos premjero pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras, 2001–2002 m. Ministras pirmininkas, 2001–2003 m. užsienio reikalų ministras. Siekė denacifikuoti kraštą, įvykdyti socialines ir demokratines reformas.
Algirdas Lititauskas
Algirdas Lititauskas (1935 m. sausio 3 d. Arimoniuose, Pakruojo valsčius – 2016 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1956–1959 m. buvusio Linkuvos rajono laikraščio „Socialistinis kelias“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1960–1962 m. – Linkuvos kultūros namų instruktorius, 1962–1968 m. – Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų ir masinio darbo skyriaus vedėjas, 1968–1970 m. – „Žinijos“ draugijos Joniškio rajono valdybos atsakingasis sekretorius. 1970–1993 m. Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas“, nuo 1990 m. „Sidabrė“ redaktoriaus pavaduotojas, 1994–1995 m. – redaktorius. Daugiausia rašė kultūros, politikos temomis. Vėliau bendradarbiavo ir laikraštyje „Lietuvos žinios“.
Latvijos futbolo varžybos 2004 m.
Latvijos futbolo varžybos 2004 m.
Pelikanžuvės
Pelikanžuvės (Saccopharyngiformes) – kaulinių žuvų būrys. Panašios į unguriažuves, tačiau neturi kai kurių kaulų, o žiotys labai didelės, todėl gali pagauti didesnį grobį.
FK Belšina Babrujsk
Istorija
Klubas įkurtas 1976 m. Jo steigėja buvo padangų gamykla.
Klubas iš pradžių gavo pavadinimą "Šinnik" (iš rusų kalbos verčiant - "Padangininkas" - "padangų gamintojas"), o vėliau pervadintas "Belšyna".
2001 m. klubas tapo šalies čempionu. Tai vienintelis kartas, kai "Belšyna" triumfavo šalies pirmenybėse.
Po to sekė prastesni sezonai ir kirtimas iš elitinio diviziono pirmenybių.
2016-ųjų Vyša lygoje liko 15 pozicijoje (iš 16 dalyvių) ir turėjo žaisti rungtynes dėl išlikimo.
Apsinuodijimas maistu
Apsinuodijimas maistu (taip pat maistu plintančios infekcijos arba per maistą plintančios ligos) – procesas, kurį sukelia grupė įvairių ligų, kuriomis žmogus gali susirgti valgydamas užkrėstą maistą. Maistas gali būti užkrėstas įvairiais patogenais: bakterijomis, virusais, arba parazitais, taip pat toksinais, pavyzdžiui, nuodingaisiais grybais arba kai kurioms rūšimis pupelių, kurios nebuvo virtos bent 10 minučių.
FK Belšina Babrujsk
Klubo spalvinė gama
Raudoni-balti-juodi.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 3 d.
Apsinuodijimas maistu
Simptomai skiriasi priklausomai nuo priežasties, jos aprašytos šiame straipsnyje. Apsinuodijimo inkubacinis laikotarpis dažniausiai svyruoja nuo valandos iki kelių dienų, priklausomai nuo priežasties ir nuo to, kiek buvo suvartota užkrėsto maisto. Inkubaciniu laikotarpiu sergantieji gali pajusti nesusijusių su suvartotu maistu simptomų, pavyzdžiui, gali būti jaučiami gastroenterito simptomai.
Dažniausi simptomai yra vėmimas, karščiavimas, pilvo skausmai, taip pat gali būti viduriavimas. Vėmimas gali kartotis su pertraukomis, nes, net jei užkrėstas maistas buvo pašalintas pirmo vėmimo metu, mikroorganizmai gali patekti iš skrandžio į žarnyną ir pradėti daugintis. Kai kurių rūšių mikroorganizmai gali pasilikti žarnyne, kai kurie gali gaminti toksinus, kurie patenka į kraują, o kai kurie gali tiesiogiai įsiskverbti į gilesnius kūno audinius.
Sukėlėjai
miniatiūra|Netinkamai laikomas maistas šaldytuve Apsinuodijimą maistu dažniausiai sukelia netinkamas maisto laikymas, apdorojimas. Gera higiena prieš, per ir po maisto gaminimo, gali sumažinti tikimybę susirgti liga. Sveikatos bendruomenė sutaria, kad reguliarus rankų plovimas yra vienas iš veiksmingiausių būdų apsisaugoti nuo per maistą plintančių ligų. Maisto stebėjimas, siekiant įsitikinti, ar maistas tinkamas vartoti, vadinamas maisto sauga. Apsinuodijimą maistu taip pat gali sukelti daug įvairių toksinų, turinčių įtakos aplinkai.
Be to, per maistą plintančios ligos gali kilti dėl pesticidų ar vaistų maisto produktuose ir gamtinių nuodingų medžiagų, esančių, pavyzdžiui, nuodinguosiuose grybuose.
Bakterijos
200px|miniatiūra|Salmonella Bakterijos yra dažna apsinuodijimo priežastis. Anksčiau buvo manoma, kad bakterinės infekcijos yra labiau paplitusios, dėl to, nes tik keliose vietose buvo galima tirti Noro virusą ir jis nebuvo aktyviai stebimas. Bakterinių infekcijų toksinai užkrečia organizmą lėtai, nes bakterijoms reikia laiko daugintis. Dėl to, su apsinuodijimu susiję simptomai paprastai pajaučiami tik po 12-72 valandų, ar vėliau, po užkrėstų maisto produktų vartojimo. Tačiau, kai kuriais atvejais, pavyzdžiui, jei apsinuodijama stafilokokais užkrėstu maistu, ligos simptomus galima pajausti greičiau nei po 30 minučių po užterštų maisto produktų vartojimo.
Salmoneliozė yra dažniausiai registruojama per maistą plintanti infekcija Lietuvoje ir Europoje.
Mikotoksinai
Mikotoksinai kartais gali stipriai paveikti žmonių ir gyvūnų sveikatą. Pavyzdžiui, 1960 m. Jungtinėje Karalystėje pasireiškė protrūkis, sukėlęs 100 000 kalakutų mirtį, dėl aflatoksinais užterštų žemės riešutų miltų vartojimo.
Virusai
Virusinės infekcijos sudaro bene trečdalį apsinuodijimo maistu atvejų išsivysčiusiose šalyse. Maistu plintančios virusinės infekcijos paprastai turi tarpinį (1-3 dienos) inkubacinį laikotarpį. Jos sukelia ligas, kurios yra panašios į anksčiau aprašytas bakterijų ligas.
Parazitai
Dauguma maisto parazitų yra zoonozės. Dažniausi sukėlėjai: plokščiosios kirmėlės, apvaliosios kirmėlės, protozoa.
Natūralūs toksinai
Keliose maisto produktų rūšyse gali būti natūralių toksinų, iš kurių dauguma nėra gaminami bakterijų. Augalai dažnai gali būti nuodingi; gyvūnai, kurie yra natūraliai nuodingi maistui, yra reti. Evoliucijos požiūriu, gyvūnai gali išvengti būti suvalgyti pabėgdami; augalai gali gintis tik pasyviai, naudodamiesi nuodais ir atstumiančiomis medžiagomis, pavyzdžiui, kapsicinas raudonuosiuose pipiruose, aštrus sieros junginiai česnakuose ir svogūnuose. Dauguma gyvūnų nuodų nėra susintetinti, bet gaunami valgant nuodingus augalus, kuriems gyvūnas yra atsparus, arba dėl bakterijų poveikio.
Kai kuriuose augaluose yra medžiagų, kurios yra nuodingos didelėmis dozėmis, tačiau turi gydomąjį poveikį vartojant atitinkamomis dozėmis.
Būda (Trakai)
Būda – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kariotiškių. Įrengtas „Tūkstantmečio ženklų takas – Angelų kalva“.
Leksikonas
Leksikonas (sen. gr. lexikón [biblíon], „žodį atitinkanti knyga“, „žodynas“, iš léxis, „kalba“, „žodis“; „rinkti“, „skaityti“) turi keletą reikšmių:
Plaukuotasis ąsotenis
Plaukuotasis ąsotenis (Nepenthes hirsuta) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.
Ąsotėlis žalias, jo vidinė pusė su raudonomis dėmelėmis.
left|thumb|210px|Plaukuotasis ąsotenis
Hubertas Borisa
Hubertas Borisa (1920 m. rugpjūčio 27 d. Žadavainiuose, Daugailių valsčius – 1944 m. balandžio 27 d. Kaune) – sovietinis partizanas, Sovietų Sąjungos didvyris.
Biografija
Baigęs pradinę mokyklą dirbo meistru mechaninėse dirbtuvėse, mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1938 m. įstojo į LKJS. Okupavus Lietuvą, aktyviai dalyvavo sovietizacijoje, 1940–1941 m. komjaunimo Utenos valsčiaus sekretorius.
Prasidėjus Vokietijos-SSRS karui evakavosi į Penzą, kariavo Raudonojoje armijoje, dalyvavo mūšiuose ginant Maskvą. 1942 m. gegužės mėn. buvo permestas į vokiečių okupuotą Lietuvos teritoriją diversiniam darbui, organizavo sovietinių partizanų ir komjaunimo grupes. 1944 m. kovo 31 d. sužeistas, pakliuvo vokiečiams į nelaisvę, buvo tardomas Gestape, ten nusižudė.
1958 m. liepos 1 d. H. Borisai suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. 1969 m. SSRS paštas išleido 4 kapeikų vertės pašto ženklą, kuriame pavaizduoti trys Sovietų Sąjungos didvyriai: Alfonsas Čeponis, Juozas Aleksonis ir Hubertas Borisa.
Petras Žilionis (1907)
Petras Žilionis (1907 m. rugpjūčio 15 d. Šilavote, Liudvinavo valsčius, Kalvarijos apskritis – 1985 m. kovo mėn.) – Lietuvos diplomatas, teisininkas.
Biografija
Baigė Marijampolės gimnaziją. 1925–1930 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete. 1930–1932 m. būdamas Užsienio reikalų ministerijos stipendininku studijavo politinius mokslus ir tarptautinę teisę Paryžiaus Laisvojoje politinių mokslų mokykloje. 1933 m. paskirtas pirmuoju pasiuntinybės sekretoriumi Rygoje, 1935 m. perkeltas į Stokholmą. 1936 m. atšauktas į Užsienio reikalų ministerijos centrą. 1938 m. pakeltas į pasiuntinybės patarėjus ir paskirtas Bendrojo bei Vakarų skyriaus vedėju. 1938–1939 m. dėstė diplomatinę istoriją Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1936–1940 m. bendradarbiavo „Teisės“ redakcijoje.
1944 m. nuo artėjančios okupacijos pasitraukė į Vokietiją, 1945–1951 m. dirbo Vokietijos prancūzų okupacinio sektoriaus Spaudos ir švietimo skyriaus sekretoriato vedėju Konstancoje. Konstancoje suorganizavo Lietuvių bendruomenės skyrių ir jam vadovavo iki 1950 m. 1946–1949 m. taip pat buvo LRK įgaliotiniu.
1951 m. atvyko į JAV. Studijavo Kolumbijos universitete Niujorke, gavo magistro laipsnį. Nuo 1955 m. dirbo bibliotekininku Fordhamo universitete, 1963 m. jame gavo slavistikos magistro laipsnį.
Iš prancūzų kalbos išvertė H. Fauconier „Maleziją“ ir kartu su kitais 1932 m. A. Esmeino „Konstitucinės teisės principus“.
Svetoslav Stara Zagora
Svetoslav Stara Zagora – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Stara Zagoros. Gyvavimo metu tai buvo stipriausias miesto klubas.
Pasėluva
Pasėluva arba Aleksandrovka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Paselavō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. Jam priklausė ir Pasėluvos Palvė (Posselauer Palwe, nuo 1946 m. Minskojė). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Kondrotas
Taip pat skaitykite:
232 m. pr. m. e.
'''232 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Motiejus Bigelis
Biografija
1927 m. baigė Vilniaus mokytojų seminariją. Aktyviai įsitraukęs į „Ryto“ draugijos veiklą, steigė lietuviškas mokyklas, mokytojavo etninėse Lietuvos teritorijose (Rodūnioje, Pelesoje). 1928–1932 m. mokytojavo Pelesos „Ryto“ draugijos mokykloje. 1932 m. Lenkijos okupacinei valdžiai uždarius mokyklą, ištremtas atgal į Lietuvą.
1932–1934 m. mokytojavo „Ryto“ draugijos mokykloje Grūte. 1934 m. perkeltas steigti Padumblių pradžios mokyklą. Ten sukūrė šeimą, mokykloje liko dirbti direktoriumi, lietuvių kalbos ir pradinių klasių mokytoju. Apylinkėse suorganizavo dar keletą „Ryto“ draugijos pradžios mokyklų, skleidė lietuvybę mokydamas lietuvių kalbos atgauto Vilniaus ir Vilniaus krašto mokyklose. Iki sovietų okupacijos pradžios dirbo Lietuvos vyriausiu mokyklų inspektoriumi. Lietuvai praradus nepriklausomybę, veiklą teko nutraukti, sugrįžtant mokytojauti į Padumblių pradžios mokyklą, kur liko dirbti per II pasaulinį karą.
Karui pasibaigus, 1945 m. pavyko įsteigti progimnaziją Kapčiamiestyje, tačiau represiniam okupaciniam režimui gavus skundų dėl direktoriaus nepriklausomos pozicijos, 1947 m. tuometinis progimnazijos direktorius buvo ne kartą areštuotas ir tardytas. Gresiant didesnėms bėdoms, kurį laiką teko slapstytis. Sovietų režimui nusprendus nepripažinti mokytojų seminarijos diplomų, teko pasitvirtinti mokytojo kvalifikaciją Vilniaus pedagoginiame institute. Sunkiai rasdamas darbą sovietinėse mokyklose, dirbo patentų biure. Baigęs kurčnebylių kalbos kursus, mokytojavo Vilniaus kurčnebylių mokykloje, vakarais dirbo Vilniaus vakarinėje mokykloje muzikos mokytoju, vadovavo chorui, su choru dalyvavo Dainų šventėse. Palaidotas Kapčiamiesčio kapinėse.
2011 m. gegužės 24 d. Lazdijų rajono tarybos sprendimu Nr. 5TS-47 Motiejaus Bigelio vardu pavadinta gatvė Padumblių kaime.
Gan kinų kalba
Gan kinų kalba (贛語 = Gon ua) arba Dziangsi kalba (, sav. Kongsi ua) – kinų kalbos tarmių grupė (gali būti laikoma atskira kalba), vartojama Kinijos pietrytinėje rytinėje dalyje – daugiausia Dziangsi provincijoje, vietomis Anhui, Hunane, Fudziane. Pagrindiniu gan variantu laikoma Nančango šnekta (Čang-Du tarmė).
Išskiriamos 9 gan tarmės:
thumb|left|240px|Gan tarmės Po Kultūrinės revoliucijos gan kalbos vartojimas ženkliai sumažėjo, kuomet perimta mandarinų kalba. Tačiau dabar siekiama šią kalbą atgavinti, perkelti iš šnekamosios kalbos į viešąjį lygmenį.
Prabaltai
Prabaltai, protobaltai  – terminas, kuriuo įvardijami ankstyvieji baltai, ankstyvoji baltų prokalbės fazė.
Kalbininkai ir istorikai šitaip išskiria baltų protėvius pačioje pradinėje jų formavimosi stadijoje, naujajame akmens amžiuje. Tuo metu į pietrytinius Baltijos pakraščius atsikėlė ir apsistojo indoeuropiečiai, prasidėjo baltų genezė.
233 m. pr. m. e.
'''233 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
FK Inter Bratislava
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Daujotiškė (Švenčionys)
Daujotiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Naujo Strūnaičio.
Rugsėjo 9
Rugsėjo 9 yra 252-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 253-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 113 dienų.
Vardadieniai
Arginta – Argintas – Darius – Pobiltas – Ramutė – Serapina – Sergejus – Sergijus – Sonata
Oxymoron
Oxymoron – trečiasis studijinis amerikiečių reperio Schoolboy Q albumas, išleistas 2014 m. vasario 25 d. Tai buvo pirmasis atlikėjo albumas, išleistas „Interscope Records“ leidykloje. Taip pat tai buvo pirmasis, pardavinėjamas muzikos įrašų parduotuvėse, kadangi ankstesnius albumus buvo galima įsigyti tik internete. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. Per pirmąją savaitę vien JAV buvo parduota 139 tūkstančiai kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
2015 m. „Oxymoron“ buvo nominuotas „Grammy“ apdovanojimuose, geriausio repo albumo nominacijoje, tačiau nelaimėjo.
Trečiasis Reichas
Nacistinė Vokietija, 1933–1943 m. oficialiai žinoma kaip Vokietijos Reichas, 1943–1945 m. – Didysis Vokietijos Reichas  – valstybė, gyvavusi 1933–1945 m., kai Adolfas Hitleris ir Vokietijos nacionalsocialistinė darbininkų partija (NSDAP) valdė šalį, kurią jie pavertė diktatūra. Hitlerinė propaganda vartojo terminą Trečiasis Reichas, siekdama sudaryti Vokietijos imperijos tęstinumo įspūdį. Terminas buvo siejamas su dviem ankstesnėmis vokiečių imperijomis (reichais) – Šventąja Romos imperija (962–1806) ir Vokietijos imperija (1871–1918). Trečiasis Reichas, kurį A. Hitleris ir naciai vadino „Tūkstančio metų Reichu“, baigė gyvuoti 1945 m. gegužę, kai Sąjungininkai nugalėjo Vokietiją, Europoje užbaigdami Antrąjį pasaulinį karą.
1933 m. sausio 30 d. Veimaro Respublikos prezidentas Paulius fon Hindenburgas paskyrė A. Hitlerį Vokietijos kancleriu. 1933 m. kovo 23 d. priimtas Įgalinimo aktas suteikė A. Hitlerio vyriausybei teisę leisti įstatymus be Reichstago ar prezidento pritarimo. Nacių partija ėmė naikinti visą politinę opoziciją ir įtvirtinti savo valdžią. 1934 m. rugpjūčio 2 d. P. fon Hindenburgui mirus A. Hitleris kaip kancleris perėmė prezidento įgaliojimus ir pasiskelbė vokiečių tautos vadu – fiureriu. Visa valdžia buvo sutelkta A. Hitlerio rankose ir jo žodis tapo aukščiausiu įstatymu. Naciai Didžiosios depresijos įkarštyje, plėtodami karo pramonę ir mišrią ekonomiką, atkūrė ekonominį stabilumą ir panaikino didelį nedarbą. Nacių režimas, pasinaudojęs biudžeto deficitu, ėmėsi didžiulės slaptos perginklavimo programos, suformavo Vermachtą ir vykdė didelius viešųjų darbų projektus, pvz., greitkelių tiesimas. Ekonominio stabilumo grąžinimas padidino režimo populiarumą.
Rasizmas, nacių eugenika ir ypač antisemitizmas buvo pagrindiniai ideologiniai režimo bruožai. Germanų tautas naciai laikė „pranašesniąja rase“ – gryniausia arijų rasės šaka. Žydų ir romų diskriminacija bei persekiojimas prasidėjo iškart po atėjimo į valdžią. Pirmosios koncentracijos stovyklos įkurtos 1933 m. kovo mėn. Žydai, liberalai, socialistai, komunistai ir kiti politiniai oponentai bei nepageidaujami asmenys buvo įkalinti, ištremti arba nužudyti. Krikščionių bažnyčios ir piliečiai, priešinęsi A. Hitlerio valdžiai, buvo engiami, o daugelis lyderių – įkalinti. Švietimas buvo orientuotas į rasinę biologiją, gyventojų politiką ir pasirengimą karinei tarnybai. Moterų karjeros ir mokymosi galimybės buvo apribotos. Poilsis ir turizmas buvo organizuojami pagal programą „Stiprybė per džiaugsmą“, o 1936 m. vasaros olimpinės žaidynės pademonstravo Vokietiją tarptautinėje arenoje. Propagandos ministras Jozefas Gėbelsas, pasitelkdamas spaudą, radiją, kiną, sportą, masinius renginius bei A. Hitlerio oratorinius gabumus, diegė visuomenei nacizmo idėjas. Vyriausybė kontroliavo meninę raišką: vienas meno formas skatino, o kitas uždraudė.
Nuo 4-ojo dešimtmečio antros pusės nacistinė Vokietija, grasindama karu, kėlė vis agresyvesnius teritorinius reikalavimus. 1935 m. Saro kraštas plebiscitu nubalsavo už prisijungimą prie Vokietijos, o 1936 m. A. Hitleris įvedė kariuomenę į Reino kraštą, kuris po Pirmojo pasaulinio karo buvo demilitarizuotas. 1938 m. Vokietija prisijungė Austriją, vėliau tais pačiais metais – Čekoslovakijos Sudetų kraštą. 1939 m. kovo mėn. Slovakija paskelbta Vokietijai pavaldžia valstybe. Tuo tarpu likusioje Čekoslovakijoje įkurtas Bohemijos ir Moravijos protektoratas. Netrukus po to, Vokietija privertė Lietuvą atiduoti Klaipėdos kraštą. 1939 m. rugpjūčio 23 d. Vokietija su Sovietų Sąjunga pasirašė nepuolimo sutartį. 1939 m. rugsėjo 1 d. įsiveržė į Lenkiją, Europoje pradėdama Antrąjį pasaulinį karą. Iki 1942 m. pabaigos Vokietija ir jos Ašies sąjungininkės kontroliavo didžiąją dalį Europos ir Šiaurės Afrikos. Reichskomisariatai, civiliniai administraciniai vienetai, perėmė nacių užimtų teritorijų kontrolę, o likusioje Lenkijos dalyje įkurta Generalgubernija. Vokietija išnaudojo tiek savo okupuotų teritorijų, tiek sąjungininkų žaliavas ir darbo jėgą.
Genocidas, masinės žudynės ir didelio masto priverstinis darbas tapo esmine režimo dalimi. Nuo 1939 m. šimtai tūkstančių vokiečių, turinčių psichinę ar fizinę negalią, buvo nužudyti. Operatyvinės grupės – specialūs žudymo būriai – sekė paskui Vermachtą okupuotose teritorijose ir vykdė milijonų žydų bei kitų aukų genocidą – Holokaustą. Nuo 1941 m. nacių koncentracijos ir naikinimo stovyklose buvo įkalinti arba nužudyti milijonai žmonių.
Nors Vokietijos invazija į Sovietų Sąjungą 1941 m. iš pradžių buvo sėkminga, sovietų atsigavimas ir JAV įsitraukimas į karą lėmė, kad 1943 m. Vermachtas prarado iniciatyvą Rytų fronte ir jau 1944 m. pabaigoje buvo nustumtas iki prieškarinių sienų. 1944 m. išaugo Vokietijos miestų bombardavimas iš oro. Po išsilaipinimo Normandijoje Vokietiją iš rytų spaudė Sovietų Sąjunga, o iš vakarų – kiti Sąjungininkai. 1945 m. gegužės 8 d. Vokietija kapituliavo. A. Hitlerio atsisakymas pripažinti pralaimėjimą kare lėmė dar šimtų tūkstančių žmonių mirtis paskutiniais karo mėnesiais. Sąjungininkai pradėjo Vokietijos denacifikacijos procesą, o Niurnbergo teisme už karo nusikaltimus nuteisė išgyvenusią nacių vadovybę.
Priešistorė
1919–1933 m. Vokietija buvo vadinama Veimaro Respublika. Tai buvo respublika su pusiau prezidentine sistema. Veimaro Respublika susidūrė su daugybe problemų. Šalį kamavo hiperinfliacija, politiniai nesutarimai bei prieštaringi santykiai su Pirmojo pasaulinio karo nugalėtojais – Sąjungininkais. Po karo prasidėjo dideli Vokietijos ekonomikos sunkumai, daugiausia dėl karo reparacijų, kurias turėjo sumokėti pagal 1919 m. Versalio sutartį. Vyriausybė spausdino pinigus, kad galėtų sumokėti reparacijas, tačiau didėjanti hiperinfliacija paskatino neregėtą kainų šuolį ir ekonomikos griūtį. Dėl kilusios ekonominės krizės Vokietija nebuvo pajėgi išmokėti reparacijas Prancūzijai. Atsakydama į tai, 1923 m. Prancūzija užėmė Rūro sritį, o tai dar labiau pagilino krizę.
1920 m. įkurta Nacionalsocialistinė vokiečių darbininkų partija, geriau žinoma nacių partijos pavadinimu. Partija pakeitė prieš metus įkurtą Vokiečių darbininkų partiją. Nacių partijos programa apėmė Veimaro Respublikos nuvertimą, Versalio sutarties atšaukimą, radikalų antisemitizmą ir antibolševizmą. Buvo žadama suteikti „gyvybinės erdvės“ vokiečiams, suformuoti visuomenę rasės pagrindu ir „išvalyti“ šalį nuo žydų, iš kurių bus atimta pilietybė ir pilietinės teisės. Naciai siūlė tautinį ir kultūrinį atgimimą, pagrįstą Liaudies judėjimu. Partija, ypač jos sukarinta organizacija SA, arba rudmarškiniai, naudojo fizinį smurtą, siekdama sustiprinti savo politinę įtaką, žlugdydama opozicinių organizacijų susirinkimus ir gatvėse užpuldama jų narius bei žydus. Tokios dešiniosios ekstremistinės grupuotės buvo paplitusios Bavarijoje, o jas toleravo dešiniesiems prijaučianti Gustavo fon Karo valdžia.
1929 m. spalio 24 d. žlugusi JAV akcijų rinka stipriai paveikė Vokietiją. Milijonai neteko darbo, o keli didieji bankai žlugo. A. Hitleris ir naciai ruošėsi pasinaudoti susidariusia padėtimi, kad įgautų politinės galios. Jie žadėjo stiprinti ekonomiką ir suteikti darbo vietų. Daugelis rinkėjų nusprendė, kad nacių partija gali atkurti tvarką, numalšinti pilietinius neramumus ir sugrąžinti Vokietijos didybę. 1932 m. parlamento rinkimuose partija surinko 37,4 % balsų ir tapo didžiausia Reichstage.
Istorija
thumb|left|upright|1934 m. [[Adolfas Hitleris tapo Vokietijos valstybės vadovu, gavęs fiurerio ir reichskanclerio titulą.]]
Nacių atėjimas į valdžią
Nors per dvejus 1932 m. Reichstago rinkimus naciai gavo daugiausia vietų, jie neįgijo absoliučios daugumos. Todėl A. Hitleris vadovavo trumpalaikei koalicinei vyriausybei, sudarytai su Vokietijos nacionaline liaudies partija. Spaudžiamas politikų, pramonininkų ir verslininkų, prezidentas Paulius fon Hindenburgas 1933 m. sausio 30 d. paskyrė A. Hitlerį Vokietijos kancleriu. Šis įvykis vadinamas machtergraifungu – valdžios užgrobimu.
1933 m. kovo 23 d. Reichstage priimta Veimaro Konstitucijos pataisa – Įgalinimo aktas, suteikęs A. Hitlerio vyriausybei labai didelius įgaliojimus. Ši pataisa leido A. Hitleriui ir jo kabinetui priimti įstatymus, net pažeidžiančius konstituciją, be prezidento ar Reichstago sutikimo. Kadangi įstatymo projektui priimti reikėjo dviejų trečdalių daugumos, naciai pasitelkė bauginimą ir Reichstago gaisro dekreto nuostatas, kad neleistų dalyvauti socialdemokratams. Gegužės 10 d. vyriausybė areštavo socialdemokratų partijos turtą, o birželio 22 d. ji uždrausta. Birželio 21 d. SA surengė kratą Vokietijos nacionalinės liaudies partijos (buvusių koalicijos partnerių) biuruose, o birželio 29 d. privertė nutraukti veiklą. 1933 m. liepos 14 d. priėmus įstatymą, nurodantį, kad nacių partija yra vienintelė teisėta partija, Vokietija tapo vienpartine valstybe. Naujų partijų steigimas pripažintas neteisėtu, o visos dar likusios politinės partijos uždraustos. Įgalinimo aktas vėliau tapo teisiniu nacių sukurtos diktatūros pagrindu. Kiti rinkimai 1933, 1936 ir 1938 m. buvo kontroliuojami nacių, juose išrinkti tik partijos nariai.
Vokietijos nacifikacija
thumb|upright=1.3|Veimaro Respublikos žemės. 1933–1934 m. panaikinta jų savivalda. A. Hitlerio ministrų kabinetas, naudodamasis Reichstago gaisro dekretu ir Įgalinimo aktu, pradėjo vadinamojo glaichšaltungo ( – ‘suvienodinimas’) procesą, dėl kurio visi gyvenimo aspektai tapo kontroliuojami partijos. Atskiros žemės, kurių nekontroliavo išrinktos nacių vyriausybės ar nacių vadovaujamos koalicijos, buvo priverstos sutikti su reichskomisarų paskyrimu, kad žemės atitiktų centrinės valdžios politiką. Komisarai turėjo teisę skirti ir paleisti vietos vyriausybes, žemių parlamentus, pareigūnus ir teisėjus. Vokietija tapo de facto unitarine valstybe, kurios visas žemių vyriausybes kontroliavo nacių valdoma centrinė valdžia. 1934 m. sausio mėn. žemių parlamentai ir Reichsratas (federaliniai aukštieji rūmai) panaikinti, o visos valstybinės galios perduotos centrinei valdžiai.
Visų pilietinių organizacijų, įskaitant žemės ūkio grupes, savanorių organizacijas ir sporto klubus, vadovybę pakeitė nacių rėmėjai arba partijos nariai. Šios organizacijos arba susijungė su nacių partija, arba nutraukė veiklą. 1933 m. nacių vyriausybė gegužės 1 d. paskelbė „Nacionaline darbo diena“ ir pakvietė profesinių sąjungų atstovus į Berlyną švęsti. Kitą dieną SA nugriovė profesinių sąjungų biurus visoje šalyje, jos priverstos nutraukti veiklą, o jų vadovai suimti. 1933 m. balandžio mėn. priimtas Profesinių civilinių paslaugų atkūrimo įstatymas iš pareigų pašalino visus mokytojus, dėstytojus, teisėjus ir valdžios pareigūnus, kurie buvo žydai arba kurių įsipareigojimas partijai buvo įtariamas. Tai reiškė, kad vienintelės nepolitinės institucijos, kurių nekontroliavo naciai, buvo bažnyčios.
Nacių režimas panaikino Veimaro Respublikos simbolius, įskaitant juodos, raudonos ir auksinės spalvos vėliavą, ir priėmė perdarytą simboliką. Ankstesnė imperatoriškoji juodos, baltos ir raudonos spalvos trispalvė atkurta kaip viena iš dviejų oficialių Vokietijos vėliavų. Antroji buvo nacių partijos vėliava su svastika, kuri 1935 m. tapo vienintele valstybine vėliava. Partijos himnas „Horsto Veselio daina“ tapo antruoju šalies himnu.
Vokietija vis dar buvo sunkioje ekonominėje padėtyje, nes 6 mln. žmonių buvo bedarbiai, o prekybos balansas kėlė nerimą. Naudojant biudžeto deficitą, viešųjų darbų projektai pradėti 1934 m., vien iki tų metų pabaigos sukurta 1,7 mln. naujų darbo vietų. Pradėjo kilti vidutinis darbo užmokestis.
Diktatūros įtvirtinimas
SA vadovybė ir toliau darė spaudimą didinti politinę ir karinę galią. Reaguodamas į tai, A. Hitleris nurodė SS ir gestapui pradėti visos SA vadovybės „valymą“. A. Hitleris nusitaikė į SA štabo viršininką Ernstą Remą ir kitus SA lyderius, kurie kartu su daugeliu A. Hitlerio politinių oponentų (tokių kaip Gregoras Štraseris ir buvęs kancleris Kurtas fon Šleicheris) buvo areštuoti ir sušaudyti. Iš viso iki ryto nužudyta apie 200 žmonių. Šis įvykis pramintas Ilgųjų peilių naktimi.
1934 m. rugpjūčio 2 d. mirė prezidentas P. fon Hindenburgas. Dieną prieš ministrų kabinetas priėmė „Įstatymą dėl aukščiausių Reicho valstybinių pareigų“, kuriame teigiama, kad mirus P. fon Hindenburgui prezidento pareigos bus panaikintos, o jo įgaliojimus perims kancleris. A. Hitleris, tapęs valstybės ir vyriausybės vadovu, pasiskelbė vokiečių tautos „vadu ir kancleriu“ (Führer und Reichskanzler). Vokietija tapo totalitarine valstybe su A. Hitleriu priešakyje. Būdamas valstybės vadovu, A. Hitleris tapo vyriausiuoju ginkluotųjų pajėgų vadu. Naujasis įstatymas numatė pakeistą karių ištikimybės priesaiką, kad jie patvirtintų ištikimybę ne vyriausiojo vado pareigybei ar valstybei, o asmeniškai A. Hitleriui. Rugpjūčio 19 d. prezidento ir kanclerio pareigų sujungimui plebiscite pritarė 90 % žmonių.
thumb|upright|Propagandos ministras [[Joseph Goebbels|Jozefas Gėbelsas]] Daugumai vokiečių palengvėjo, kad Veimaro eros konfliktai ir gatvių susirėmimai baigėsi. Žmones užliejo propaganda, kuriai vadovavo visuomenės švietimo ir propagandos ministras Jozefas Gėbelsas, žadėjęs visiems taiką ir gerovę vieningoje šalyje, be marksizmo ir Versalio sutarties suvaržymų. Nacių partija valdžią įgijo ir įteisino per savo pradinę revoliucinę veiklą, vėliau manipuliuodama teisiniais mechanizmais, naudodama policijos galias ir perimdama valstybės bei federalines institucijas. Pirmoji didelė nacių koncentracijos stovykla, iš pradžių skirta politiniams kaliniams, atidaryta Dachau 1933 m. Iki karo pabaigos sukurta šimtai įvairaus dydžio ir paskirties stovyklų.