cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DreamWorks
Įmonės pradžia laikomi 1994 m., kai žiniasklaidos magnatai Steven Spielberg, Jeffrey Katzenberg ir David Geffen (po įmonės logotipu esantys inicialai SKG sudaryti iš pirmųjų kiekvieno iš jų pavardės raidžių) nutarė įkurti naują Holivudo studiją. Jie bendrai valdo 72 % įmonės akcijų.
Istorija
1994 m. įkūrus studiją, visi trys įkūrėjai biudžetui skyrė po 33 mln. JAV dolerių, dar 500 mln. pridėjo „Microsoft“ bendraįkūrėjas Polas Alenas.
1998 m. studija išleido pirmąjį pilnametražį animacinį filmą „Skruzdėliukas Z“ (Antz). 2000 m. įmonė įkūrė animacijos padalinį „DreamWorks Animation“, kuris 2004 m. tapo nepriklausoma kompanija.
Logotipas
„DreamWorks“ logotipe vaizduojamas ant pusmėnulio sėdintis ir žvejojantis berniukas. Idėja sukurti tokį logotipą kilo Stivenui Spilbergui, kuris pradžioje norėjo kompiuteriu sukurto paveikslėlio, tuo tarpu konsultantas vaizdo efektų kūrime Denisas Murenas (Dennis Muren) pasiūlė pieštinę versiją. Sukurti logo buvo patikėta dizaineriui Robertui Hantui (Robert Hunt), kurio sūnus pozavo berniuko modeliui. Hantas pateikė abejas versijas ir Spilbergas pasirinko kompiuterinę. Muzika, skambanti pasirodžius logotipui, buvo parašyta Džono Viljamso.
Čerlonka
Čerlonka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Bialoviežos, apie 12 km į pietryčius nuo Hainuvkos ir apie 61 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs Belovežo girioje. Kaime yra Czerlonka geležinkelio stotelė.
ISO 3166-2:CA
400px|miniatiūra|Kanados žemėlapis su provincijų ir teritorijų kodais. ISO 3166-2:CA – ISO standartas, kuris nustato geokodus. Tai ISO 3166-2 pokodis, taikomas Kanadai. Jame aprašyta Kanados pirmo lygio administraciniai vienetai: 10 provincijų ir 3 teritorijos. Antra kodo dalis yra dvi raidės, tai santrumpos, kurias naudoja Kanados paštas.
Jurginiškių apylinkė
Jurginiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Padainupio apylinkė ir dalis Stanaičių apylinkės, 1961 m. – dalis Pažėrų apylinkės ir dalis Ringaudų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jurginiškių apylinkė prijungta prie Alšėnų apylinkės ir Garliavos apylinkės.
Bronius Akstinas
thumb|160px|Spalvotas kelionių vadovas po sovietų Lietuvą, 1973 m.
Bronius Akstinas (1929 m. rugpjūčio 10 d. Grūte, Marcinkonių valsčius, Gardino apskritis – 2000 m.) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
1950 m. baigė Druskininkų vidurinę mokyklą, 1956 m. – žurnalistikos studijas Vilniaus universitete.
1952–1961 m. „Tiesos“ redakcijos korespondentas, kultūros, feljetonų skyrių vedėjas. 1961–1991 m. naujienų agentūros „Novosti“ (APN) Lietuvos skyriaus korespondentas. 1979 m. LSSR nusipelnęs žurnalistas. Išleido informacinių leidinių apie Lietuvą.
Katiuša (daina)
Katiuša (rus. Катюша) – populiari rusiška daina, pavadinta pagal rusišką vardą Katiuša. Muzikos autorius Matvejus Blanteris, žodžių autorius – Michailas Isakovskis.
Daina pirmą kartą atlikta 1938 m. lapkričio 27 d., tada ją dainavo Valentina Batiščeva. Vėliau šią dainą dainuodavo Lidija Ruslanova, Georgijus Vinogradovas, Vera Krasovickaja, Sara Gorbi.
Žydrasis horizontas
Žydrasis horizontas – 1957 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Nespalvotas. Filmo trukmė – 70 min. Tai pirmas lietuviškas filmas vaikams ir pirmas filmas, sukurtas tik lietuvių kinematografininkų jėgomis. Daugeliui jų tai buvo debiutinis darbas. Pirmą kartą lietuviško kino istorijoje panaudoti kombinuoti kadrai.
Katiuša (daina)
Itališka daina pagal „Katiušos“ muziką
Pasipriešinimo Italijoje (1943–1945 m.) metais Felice Cascione (1918–1944 m.) parašė itališką tekstą „Katiušos“ muzikai. Ši daina, kuri vadinasi Fischia il vento ('vėjas pučia'), tapo vienu iš Italijos partizanų himnų, kartu su kitomis garsiomis dainomis Bella ciao ir La Brigata Garibaldi.
Lūžų piliakalnis
Lūžų piliakalnis – piliakalnis Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Antalieptės, Lūžų miško 60 kvartale, Šavašos kairiajame krante, Antalieptės seniūnija, Gražutės regioninis parkas. Pasiekiamas keliu Antalieptė-Jakštai, miške, kairėje, į rytus nuo keliuko, prieš jam kertant Šavašos upelį.
Piliakalnis
Piliakalnį iš rytų, pitų ir pietvakarių juosia Šavašos slėnis, iš šiaurės vakarų ir šiaurės rytų – aukštuma. Šlaitai slėnio pusėje statūs, 10–15 m, šiaurės rytų pusėje – 6 m aukščio. Aikštelė ovali 40 x 20 m dydžio, jos šiaurės rytų pakraštys 3 m aukštesnis. Rasta brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Piliakalnio šiaurės rytų šlaite, 6 m žemiau aikštelės, yra 9 m ilgio ir 4 m pločio terasa. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – 1 tūkstantmečio m. e. pradžia.
Gotartas
Gotartas (rusų šaltiniuose dar vadinamas Gotort, Goitort, m. 1266 m. birželio 18 d.) – XIII a. lietuvių kunigaikštis.
Lūžų piliakalnis
Piliakalnis
Apie 1,2 km į pietvakarius nuo Lūžų piliakalnio stūkso Lūžų akmuo, 300 m į pietus yra I tūkstantmečio Lūžų pilkapynas.
center|800px|Lužų piliakalnis iš vakarų pusės
1064 m.
1064 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kumpupiai (Lukšiai)
Kumpupiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Vėtra (šiuolaikinių šokių studija)
Pasiekimai
Kolektyvas – tarptautinių konkursų ir festivalių Kaune, Odesoje (Ukraina), Jūrmaloje (Latvija) laureatas. Studija yra paruošusi koncertinę programą, kartu su dainininkėmis Andželika ir Birute Petrikytėmis, dalyvavo koncertuose Sporto halėje, Dainų slėnyje, Žalgirio arenoje ir kitose koncertinėse salėse. „Vėtra“ kasmet dalyvauja respublikiniame šiuolaikinio šokio festivalyje „Norim kilt“, nuolat dalyvauja išraiškos šokio festivalyje „Šokio pasaulis“. Tarptautiniame jaunųjų talentų konkurse „Kaunas Talent“ net trejus metus iš eilės laimėjo II ir I vietas, vyko į tarptautinį šiuolaikinio šokio festivalį „Saules starini“ Latvijoje. Dalyvavo „Talentų ringe“ ir pateko į finalą.
Vilkėnų apylinkė (Kaunas)
Vilkėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Babtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Užumiškių apylinkės ir dalis Antaginės apylinkės. 1960 m. gruodžio 30 d. atkeltas apylinkės centras. 1963 m. sausio 12 d. Vilkėnų apylinkė prijungta prie Babtų apylinkės.
Alko šaltinis
left|100px Alko šaltinis (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas registro kodas - M263, senas kultūros paminklo laikinosios apskaitos Nr. 304/3) – mitologinis šaltinis šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Alke (Imbarės seniūnija), 1,34 km į vakarus nuo kelio , kairiajame Alkupio krante, Salantų regioniniame parke.
Vieta
Šiuo metu versmės vietą ženklina XX a. iškastas apie 20 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 7 m pločio vandens telkinys – kūdra. Į vakarus ir pietvakarius šlapioje pievoje sumesti pavieniai akmenys prieiti prie šaltinio. Į šiaurės vakarus nuo vandens telkinio yra pakiluma, atsiradusi kasant kūdrą.
Teritorijos plotas – 9 m².
30 m į pietryčius yra Aukuro akmuo, 35 m – alkakalnis (Alkos kalnas), 38 m į rytus išliko Šventojo (Aukuro) ąžuolo kelmas.
Istorija
Salantų apylinkės gyventojai nuo seno tikėjo gydomosiomis šaltinio savybėmis. Jo vandenį daugiausia vartojo akių ligoms gydyti.
Manoma, kad šaltinis senovėje buvo susijęs su pagonių kulto apeigomis ir buvęs sudėtine Alko šventovės dalimi.
1993 m. įrašytas į Lietuvos istorijos ir kultūros paminklų laikiną apskaitą, 2003 m. – registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
1993 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius.
Argumentacijos klaida
Argumentacijos klaida – nevykęs argumentas, kuris atrodo esąs geras. Dažnai skiriamos formalios argumentacijos klaidos, kurioms nesunku formaliai parodyti, kad samprotavimo loginėje formoje padaryta klaida, ir neformalios argumentacijos klaidos, kurių atveju paprasčiau klaidą parodyti neformaliai.
Laikoma, kad argumentacijos klaidų tyrimai prasidėjo nuo Aristotelio veikalo „Apie sofistinius paneigimus“, nors jis argumentacijos klaidas nagrinėjo ir veikaluose „Pirmoji analitika“ bei „Retorika“. Aristotelis išskyrė 13 argumentacijos klaidų tipų.
Ziginšoro regionas
Ziginšoro regionas  – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies pietvakarinėje dalyje, Gambijos ir Bisau Gvinėjos pasienyje. Įeina į Kazamanso sritį. Administracinis centras – Ziginšoras.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
Senusretas II
thumb|right|200px|Senusretas II Senusretas II (Senusretas Chachepera, pagal graikus − Sesostris II, valdė apie 1897–1878 m. pr. m. e.) – ketvirtasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.
Pagal Turino kanoną, jam priskiriama 19 valdymo metų. Trejus metus jis buvo Amenemio II koregentu. Suklestėjo ekonomika, prekyba, faraonas atidarė drėkinimo kanalų sistemą Fajume. Žinoma, kad vyko kariniai veiksmai Nubijoje, kur pradėjo statyti tvirtovę Mirgisoje. Senusretas II buvo Senusreto III ir Senusreto-Senebo tėvas. Turėjo keturias dukteris: Sathathor-Janatę, Hatšepsutą, Nofretę, Itakaitę. Jo laikais datuotame kape Bani Hasane minimi prekybiniai ryšiai su pirkliais iš Palestinos ir Sirijos. thumb|left|240px|Senusreto II piramidės liekanos Jis buvo pirmuoju faraonu, įrengusių kapų statytojų kaimą šalia Kahuno miesto – tai buvo Naujosios karalystės laikų Deir el Medinos kaimo prototipas. Laidojimo komplekso pagrindas buvo piramidė Lahune, kurios ilgis buvo 107 m, aukštis 48 m. Įėjimas paslėptas pietinėje sienoje, o ne tradicinėje šiaurinėje. 1887−88 m. piramidę tyrė Flindersas Pytris. Joje rasta laidojimo menė, kurioje buvo tuščias sarkofagas iš raudonojo granito, aukojimo stalas ir auksiniai karaliaus papuošalai.
1932 m.
1932 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Amerikiniai diskakojai šikšnosparniai
Dydis 34-52 mm, svoris 4-5 g. Minta vabzdžiais.
Paplitę Centrinėje ir Pietų Amerikoje tropiniuose miškuose.
Gentyje 4 rūšys:
Death Rock
Deathrock (Death rock) – gotikinės muzikos žanras, pradėtas JAV, grupės Christian Death. Šis žanras artimas gotikiniam rokui, tačiau savo skambesiu artimesnis post - punk. Death rock gali būti skirstomas į dvi rūšis: klasikinis death rock (grupės grojusios iki 1990 metų) ir modernusis death rock (grupės grojusios po 1990 metų)
Death Rock mada
Šiurpokas, senųjų siaubo filmų apie nemirėlius įkvėptas Death Rock žanro pasekėjų įvaizdis buvo išpopuliarintas Siouxsie Sioux iš Siouxsie and The Banshees (merginoms) ir Rozz Williams iš Christian Death, Shadow Project (vaikinams).
Kaip ir Death Rock muzikos skambesys, taip ir įvaizdis artimas pankų ivaizdžiui. Daugelis Death Rock gerbėjų statosi aukštas, dažniausiai juodai arba „sintetine“ spalva dažytas skiauteres. Būdingas ryškus, tamsus makiažas, nenatūraliai nubalintas veidas. Drabužiuose dominuoja dažniausiai dvi spalvos. Juoda derinama su balta, violetine, ryškiai žalia, mėlyna ir t. t. Taip pat populiarūs sudraskyti drabužiai, bei tinklo imitacijos.
FK Bekentas Vilnius
Vilniaus „Bekentas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2002 m. salės futbolo klubo „MFK“ pagrindu. Šis klubas dalyvavo visuose iki šiol rengtuose Lietuvos salės futbolo čempionatuose. Pirmąjį sezoną klubas baigė 6-ojoje vietoje, 2004 m. jau pasiekta 2-oji vieta. Tai metais „Bekentas“ buvo pakviestas į Lenkiją sužaisti tarptautines draugiškas rungtynes su vietos klubu „Holiday Zycie Chojnic“, 2003-2004 m. Lenkijos salės futbolo pirmenybių bronzos laimėtoju.
2006 m. klubas taip pat išbandė jėgas III lygos Vilniaus zonoje, vėliau žaidė tik salės futbolą, o 2011 m. debiutavo jau II lygoje.
Salės futbolo A lygos sezonai
2019 m. gruodžio 13d. „Bekentas“ pranešė LFF kad traukiasi iš pirmenybių dėl žaidėjų trūkumo. Į dvi paskutiniąsias rungtynes nesusirinko pakankamai žaidėjų. Komanda šiame sezone žaidė ir pralaimėjo visas 7 rungtynes.
Liumenas
Liumenas, lm (, 'šviesa') – žmogaus akiai matomo šviesos srauto matavimo vienetas. Šviesos srautas yra pagrindinis fotometrijos dydis, apibūdinantis šviesą. Tai spindulių srauto dalis, sukelianti žmogaus regos organams šviesos pojūtį. Liumenais išreiškiamas šviesos stiprumas.
Liumenas yra tarptautinės matavimo vienetų sistemos vienetas:
kur kandela yra dar vienas šviesos srauto matavimo vienetas, tačiau tai yra srautas, matomas tam tikru apibrėžtu kampu, už kurio ribų šviesos intensyvumas idealiu atveju būtų lygus nuliui. Pilna sfera turi 4·π steradianų erdvinį kampą, tokiu būdu šviesos šaltinis, kuris tolygiai spinduliuoja vieną kandelą į visas puses, apibūdinamas bendru šviesos srautu, lygiu:
Pavyzdžiai
Kai kurie liumeno dydžio pavyzdžiai:
Grudkai
Grudkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Bialoviežos, apie 19 km į rytus nuo Hainuvkos ir apie 66 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs Belovežo girioje. Kaime yra nebenaudojama Grudki geležinkelio stotelė. Iki 1988 m. kaimas vadinosi Gródek.
Čolomijė
Čolomijė  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Mordų, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 101 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1859 m. kaime pastatyta Čolomijės Šv. Simono Slupniko cerkvė. 1919 m. įkurta Čolomijės Šv. Simono ir Judo Tadeušo parapija.
Bartlaukė
Bartlaukė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Raudėnų.
Istorija
Bartlaukės kaimo centrinėje dalyje, 4,0 km į šiaurę nuo kelio Kuršėnai–Upyna (Telšiai), 0,26 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų miškų urėdijos, Ilgšilio girininkijos, Užpelkių miško 21 kv. šiaurės vakarų kampo yra Bartlaukės senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4641).
Deco
Andersonas Luisas de Soza, žinomas kaip Deko (, sutrumpintai: Deco; g. 1977 m. rugpjūčio 27 d.) – buvęs brazilų kilmės Portugalijos futbolininkas, Portugalijos rinktinės atakuojantis saugas.
2008 m. birželio 30 d. Deco pasirašė dvejų metų sutartį su Chelsea klubu. 2010 m. rugpjūčio 7 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Brazilijos Fluminese klubu.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2003 m. kovo 29 d., su rinktine žaidė ketveriose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, antrosiose rungtynėse pelnė įvartį ir išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Žaidėjas pranešė ketinantis pasitraukti po 2010 m. pasaulio čempionato, kadangi greičiau pavargsta dėl savo amžiaus.
Pasiekimai
2004 metais laimėjo „Sidabrinį kamuolį“ (antra vieta tarp Europos žaidėjų), 2004 metais – naudingiausias UEFA Čempionų Lygos žaidėjas, taip pat pripažintas geriausiu saugu tais pačiais metais.
Laimėjimai profesionaliuose klubuose bei nacionalinėse komandose:
Žaidžiant FC Barcelona komandoje:
Žaidžiant FC Porto:
Žaidžiant Portugalijos vyrų futbolo rinktinėje:
Goldogrin
Goldogrin yra dirbtinė kalba sukurta J. R. R. Tolkino ir vartota jo fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Tai yra viena iš Tolkino sukurtų kalbų. Goldogrin kalbą vartojo Antroji Elfų Gentis, kuri šia kalba buvo vadinama Goldorim .
Kaip ir dauguma Tolkino sukurtų kalbų, Goldogrin skirstoma į dvi laiko juostas – išorinę ir vidinę.
Išorinė istorija
Tolkinas domėjosi kalbomis nuo mažens, ir sukūrė nemažai dirbtinių kalbų dar būdamas paaugliu. Galų gale, būdamas jau suaugęs, jis sukūrė ištisą dirbtinių kalbų šeimą, kurią vartojo Elfų rasė jo sukurtame Viduržemio pasaulyje. Šiame pasaulyje šios kalbos galėjo sąveikauti tarpusavyje ir kisti.
Goldogrin buvo sukurta apie 1915 m. Tai buvo pirmoji Tolkino sukurta kalba, paremta keltų kalbomis. Jis parašė turtingą šios kalbos žodyną ir gramatiką. Tuo pačiu metu Tolkinas sukūrė Elfų rasės istoriją, kurią aprašė knygoje Book of Lost Tales .
Gnomų kalbą vartojo gnomai, Antroji Elfų Gentis. Tuo pačiu metu gyvavo ir kita Elfų kalba, vartojama Vienišoje Saloje gyvenančių Elfų. Ši kalba buvo vadinama Elfin.
Po kelerių metų, apie 1925 m., Tolkinas pradėjo rašyti naują Gnomų kalbos gramatiką ir žodyną. Jis apleido pavadinimus Goldogrin ir lam Goldrin dėl Noldorin (Quenya kalbos žodžio, jau pradėto taupiai vartoti Gnomų kalbose). Tai buvo antrasis žingsnis link vėlesnės kalbos sukūrimo, kurią Tolkinas pavadino Sindarin.
Gramatika
Gnomų kalbos gramatika (Lam na Ngoldathon) aprašo tarmes, vartotas Tol Erethrin regione gyvenusių Gnomų. Ji buvo aprašyta Žmogaus (ne Elfo) tuo pačiu metu, kai į Tol Erethrin (žmonių vadintą Tol Eressëa) atvyko penktojo amžiaus jūrininkas – Eriolas.
Pakitimai
Apostrofos ’ žymi garso praleidimą – (eliziją).
Artikelis
Taigi: Egla „Elfas“, in·Egla „Tas Elfas“; bess „Žmona“, i·vess „Ta žmona“.
Posakiai
Goldogrin kalboje taip pat vartojami įvairūs posakiai ir frazeologizmai:
Nuorodos
Langues de la Terre du Milieu
Juozas Juodis
Juozas Juodis (1923 m. liepos 18 d. Kastulinoje, Leliūnų valsčiuje – 2019 m. sausio 31 d. Kačerginėje ) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1947 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1953–1961 m. žemės ūkio ministerijos dirvožemio tyrimo grupės vadovas. 1961–1970 m. Žemėtvarkos instituto grupės vadovas, nuo 1970 m. vyriausiasis dirvožemininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo kryptys: dirvožemių klasifikacija, bonitavimas, kartografavimas ir ekonominis vertinimas.
Padauguvos apylinkė
Padauguvos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. 1954 m. prijungta Raubatonių apylinkė, Jaučiakių apylinkė ir dalis Vosiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Padauguvos apylinkė prijungta prie Batniavos apylinkės ir Vilkijos apylinkės.
Kuna (Vilnius)
Kuna – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ažulaukės.
Sausio 3
Sausio 3 yra 3-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 362 dienos (keliamaisiais metais – 363).
Vardadieniai
Genovaitė – Gaudrimas – Gordijus – Kongailas – Kongailė – Kangeda – Kangedas – Vida (Vyda) – Vidas (Vydas) – Vidgailas – Vidgailė – Vidginas – Vidginė – Viltautas
Kiaukaliai
Kiaukaliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Kaltinėnų, kairiajame Akmenos krante.
Dolivas
Dolivas  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bronksas
Bronksas – vienas iš penkių Niujorko rajonų. Bronksas yra šiauriausias miesto rajonas, garsėjantis iš ten kilusia hip hop muzika.
Bereliochas
Bereliochas  – upė Rusijoje, Magadano srityje; kairysis Ajan-Juriacho intakas. Prasideda Ochandios kalnagūbryje (Čerskio kalnagūbrio atšaka), teka į pietus.
Ilgiausieji intakai: Susumanas (106 km), Sylgybystachas (69 km), Burgandis (61 km), Komanda (50 km).
Upės pavadinimas kilęs iš jakutų kalbos žodžio „бөрөлөөх” („vilkų”).
1065 m.
1065 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Susinaikinimas
Susinaikinimas – sistemos veikimo būdas, kai ji tam tikromis aplinkybėmis sunaikina pati save. Susinaikinimas kaip numatyta ir suprojektuota galimybė būdinga kai kuriai karinei technikai, informacijos saugojimo įtaisams, tokių mechanizmų pasitaiko ir gyvojoje gamtoje.
Susinaikinimas karinėje technikoje
Jis numatytas kai kuriuose šaudmenyse:
Susinaikinimo įtaisai nekarinėje technikoje
Susinaikinimo įtaisus turi:
Rybinsko tvenkinys
Rybinsko tvenkinys arba Rybinsko marios (Рыбинское море) – didelis tvenkinys Rusijoje, Volgos baseine. Driekiasi per Jaroslavlio, Tverės ir Vologdos sričių teritorijas.
Tvenkinio vietoje prieš 17 tūkst. metų telkšojo ledyninis ežeras, vėliau jis nuseko ir susidarė Šeksnos-Mologos žemuma. Tvenkinys susidarė 1941–1947 m. ties Rybinsko miestu patvenkus Volgos upę Rybinsko hidroelektrinės užtvanka. Dėl tvenkinio buvo iškeldinta apie 130 tūkst. gyventojų, užlietas Mologos miestas, dalis Vesjegonsko miesto, Leušino vienuolynas, Jugos-Dorfejevo vienuolynas, 3645 km² miškų. Tvenkinio apylinkėse klimatas tapo drėgnesnis, švelnesnis.
Tvenkinį sudaro 3 dalys: Volgos, Mologos ir Šeksnos užlieti slėniai. Ilgis pagal Volgą 112 km, pagal Mologą 198 km, pagal Šeksną 204 km, plotis – iki 60 km. Metinis vandens lygio svyravimas iki 5 m. Tvenkinys užšąla lapkritį, atitirpsta gegužę. Vykdoma laivyba (farvateriai eina buvusių upių vagomis), Rybinsko tvenkinys yra Volgos-Baltijos vandens kelio dalis.
Žvejyba (sterlės, seliavos, peledės, stintos, lydekos, unguriai, šamai, vėgėlės, vijūnai, šalviai, karosai, skersasnukiai, meknės, lynai ir kt.).
Miestai prie Rybinsko tvenkinio: Rybinskas, Čerepovecas, Vesjegonskas, Pošechonje Volodarskas.
Šaltiniai
thumb|left|300px|Tvenkinio krantas žiemą
Madagaskarinis diskakojis šikšnosparnis
Madagaskarinis diskakojis šikšnosparnis (Myzopoda aurita) – šikšnosparnių (Chiroptera) būrio šikšnosparnis, vienintelė rūšis šeimoje ir gentyje.
Kūnas apie 57 mm ilgio. Paplitę Madagaskare.
Šira
Šira  – ežeras Rusijoje, Chakasijoje, negilioje tarpukalnių įduboje, 160 km į šiaurės vakarus nuo Abakano. Ežero ilgis 9,5 km, plotis iki 5 km, o gylis siekia 21 m. Krantai žemi, lėkšti, bemiškiai, driekiasi smėlio paplūdimiai. Ežerą supa miškastepė.
Širos vanduo silpnai druskingas, nepaisant to, kad rytuose įteka Sono upelis. Druskų koncentracija 17-20 g/l. Tiek vanduo, tiek dumblas naudojami gydimui. Prie ežero įsikūręs balneologinis kurortas Šira.
8 km nuo Širos yra kitas mineralizuotas ežeras – Belio.
Pranas Puskunigis
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas Skriaudžiuose miniatiūra|180px|Atminimo akmuo Katiliuose
Pranas Puskunigis (1860 m. liepos 16 d. Katilių k., Šakių apskr. – 1946 m. lapkričio 27 d. Skriaudžių k., Prienų raj.) – pedagogas, vienas žymiausių tradicinių kanklių ir kankliavimo puoselėtojų.
Biografija
Gimė Katilių kaime, Šakių apskrityje Jokūbo Vaitiekaus ir Barboros Banzaitės – Vaitiekienės septynių vaikų šeimoje. Tėvas buvo praprusęs ūkininkas, todėl apylinkių neturtingieji kartais jam atveždavo  krikštyti  staiga  sunegalavusius  kūdikius. Todėl jam prilipusi Puskunigio pravardė – palikuonims tapo pavarde.
Baigęs mokyklą Sintautuose, įstojo į Veiverių mokytojų seminariją. Jos nebaigė, nes dėl motinos mirties turėjo grįžti į tėviškę padėti ūkio darbuose.
P. Puskunigis palaidotas Skriaudžių kapinėse. Laidojant buvo įvykdyta paskutinė jo valia – į karstą įdėtos paties darytos išdrožinėtos kanklės.
Estadio Centenario
Be pasaulio čempionato, čia dar vyko 1942, 1956, 1967 ir 1995 m. Copa America čempionatai, 1979, 2003 m. Pietų Amerikos U-20 čempionatai. Čia taip pat vyksta įvairūs koncertai, pramoginiai renginiai. Estadio Centenario yra Urugvajaus rinktinės namų arena, čia dažnai rungtyniauja „Peñarol“ ir „Nacional“ klubai.
Estadio Centenario sudarytas iš 4 tribūnų: dviejų dalių Olimpico, Colombes ir Amsterdam. Stadiono pakraštyje yra bokštas, kuriame veikia futbolo muziejus, o virš jo plevėsuoja Urugvajaus vėliava.
Išnašos
thumb|left|250px|Stadionas 1930 m.
Podcerkvai
Podcerkvai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Bialoviežos, apie 17 km į pietryčius nuo Hainuvkos ir apie 66 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs Belovežo girioje.
FK Kolobki Lentvaris
Lentvario „Kolobki“ – Lietuvos futbolo klubas iš Lentvario.
Danijos-Švedijos karas
Danijos-Švedijos karai:
Petras Krakauskas
Petras Krakauskas ( g. 1957 m. kovo 15 d. Seinuose) – Lenkijos lietuvių futbolininkas, žinomas Farerų salų futbolo klubų treneris.
Biografija
Vaikystę praleido Žvikeliuose, vėliau šeima persikėlė į Suvalkus, kur Petras baigė miesto 2-ąją pagrindinę mokyklą ir M. Konopnickos bendrojo lavinimo licėjų. 1980 m. magistro laipsniu baigė Poznanės kūno kultūros akademiją. Dar pagrindinėje mokykloje pradėjo žaisti Suvalkų klubo „Wigry” jaunių komandoje, vėliau perėjo į pagrindinį sąstatą. Šios komandos puolėjo pozicijoje žaidė Lenkijos antrojoje lygoje, o 1976-88 metais – šalies aukščiausios lygos Poznanės „Lech“ komandoje, 1980–1985 m. – Pozanės „Olimpia“ klube. 1985–88 m. gynė Liubino „Zagłębie“ futbolo klubo spalvas.
1989 metais persikėlė į Farerų salas (Danijos Karalystė), kur šešerius metus žaidė Sanduro B-71 klube. Vėliau pradėjo trenerio karjerą, treniravo Farerų salų Aukščiausios lygos komandas: VB Vágur, ÍF Fuglafjørður, B36 Tórshavn, EB/Streymur, 07 Vestur. Turi UEFA A klasės futbolo trenerio licenciją.
Baltataškė kaurė
Baltataškė kaurė (Cypraea albuginosa) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis iki 35 mm.
Randama Ramiajame vandenyne prie Kalifornijos, Ekvadoro, Galapagų salų krantų.
Bartupis
Bartupis – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Plokščių.
Agota Kristof
Biografija
Gimė 1935m. spalio 30 d. mažame miestelyje prie sienos su Austrija. Būdama 21-erių metų, 1956 m. po vengrų sukilimo emigravo iš gimtos šalies. Su vyru, kuris buvo jos istorijos mokytojas, ir keturių mėnesių dukra A. Kristof išvyko į Šveicariją. Po penkerių metų priverstinės tremties, ji metė darbą fabrikę, o palikusi vyrą, pradėjo mokytis prancuzų kalbos ir rašyti noveles.
Kūryba
Pirmieji rašytojos žingsniai literatūroje buvo pjesės radijui ir teatrui. 1986 m. A. Kristof išleido ją išgarsinusį romaną "Storas sąsiuvinis". 1988 m. išėjo "Įrodymas", o 1991 m. – "Trečiasis melas". Šie trys romanai, sudarantys trilogiją, yra išversti į daugiau nei trisdešimtį kalbų. Lietuviškame leidime visa trilogija sudėta į vieną knygą, pavadintą pirmosios dalies vardu – "Storas sąsiuvinis".
Už šį savo kūrynį rašytoja yra gavusi prestižinius literatūros apdovanojimus įvairiose šalyse. Šio romano herojai – tai dvyniai Klausas ir Lukas – žongliruoja melu ir tiesa. Jie iš karo nualintos sostinės atvažiuoja į mažą pasienio miestelį pas senelę. Kad išgyventų, jie netikėčiausiais patarimais grūdina kūną ir sielą, o viską, ką patiria, rašo į storą sąsiuvinį. Rašo net tada, kai likimas nubloškia juos į skirtingas šalis ir jie nieko nežino apie vienas kitą. Knygoje kalbama apie pragaištingą, neišvengiamą žmogaus ir sociumo santykį: žiauri vartotojiška visuomenė „paženklina“ atskirus individus versdama paminti moralę ir etiką, uždrausdama rinktis, atimdama teisę priešintis. Noras išgyventi turi būti pagrįstas ypatinga valia. Broliai dvyniai turi savą filosofiją ir tiesą, kuri per visas tris knygos dalis nuo egocentrizmo veda prie humanizmo
Naujausi jos kūriniai tai romanas "Vakar" (1995 m.), autobiografinė knyga "Beraštis" (2004 m.) ir novelių rinkinys "Man tas pats" (2005 m.). Ši knyga taip pat yra išversta į lietuvių kalbą. Tai jaudinantys, kartais keistoki pasakojimai, sukurti nuo pat A. Kristof atvykimo į Šveicariją 1956 m. ir kritikų vadinama paslaptingiausia A. Kristof kūrybos dalimi.
Nuorodos
A. Kristof tekstai lietuvių kalba
Šaltiniai
A. Kristof biografija anglų k.
Panevėžio herbas
Istorija
Panevėžys herbo neturėjo iki pat XVIII a. pab., kol negavo savivaldos teisių. Įkūrus savivaldą, 1801 m. miestui suteiktas antspaudas. Antspaudai keitėsi 3 kartus.
Dabartinis miesto herbas Prezidento dekretu patvirtintas 1993 m. gegužės 11 d. Etalono autorius – Arvydas Každailis.
Kaolakas
Kaolakas  – miestas vakarų Senegale, prie Salumo upės; regiono centras. Svarbus upių uostas, prekybos centras. Išvystyta žemės ūkio produktų prekyba ir perdirbimas (daugiausia riešutų ir druskos). Geležinkelis į Dakarą ir Malį. Stovi didelė Tidžanijos mečetė.
Naravų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 6x5 m dydžio. Šiauriniame aikštelės krašte supiltas 16 m ilgio, 2 m aukščio, 10 m pločio pylimas 1 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
Aikštelės pietinė dalis nuslinkusi į Nemuno slėnį, joje iškasta duobė, pylimas nuartas ir apardytas duobių. Piliakalnis dirvonuoja, ant jo auga pušis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 4000 m².
Tyrimai
1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Beržūna
Beržūna  – upė Baltarusijoje, Minsko ir Gardino srityse, dešinysis Nemuno intakas. Prasideda Molodečno rajone 300 m virš jūros lygio. Aukštupyje skiria Ašmenos aukštumą nuo Minsko aukštumos, žemupyje teka Nalibokų giria. Įteka į Nemuną 128 m virš jūros lygio.
Upės plotis aukštupyje – 5–20 m, žiotyse – iki 50 m.
Didesnių miestų prie upės nėra. Gyvenvietės – Bokštas, Gorodki.
Intakai – Isločė, Galšia, Čepūnė, Volka.
Jeff Jarrett
thumb|right|Jeff Jarrett Jeff Jarrett (g. 1967 m. balandžio 14 d.) – amerikiečių profesionalusis imtynininkas.
2002 m. Jeffas Jarrettas su savo tėvu Jerry Jarretu įkūrė profesionaliųjų imtynių federaciją Total Nonstop Action Wrestling (TNA). Jeffas Jarrettas ne tik kovoja TNA, bet taip pat yra TNA viceprezidentas.
Kontušo juosta
thumb|200px|Vaclovas Rževutskis su kontušo juosta thumb|200px|Slucko juosta Kontušo juosta, kitaip dar Slucko juosta – ATR XVII–XVIII a. turtingų bajorų (didikų) vyriškos aprangos elementas, ja miestiečiai apjuosdavo žiponą, taip pat kontušą.
Aprašymas
Juosta būdavo 28-40 cm pločio ir 3-4,5 m ilgio, gausiai dekoruota subtilių atspalvių ornamentais. Audžiama iš šilkinių siūlų, kartai pridedant aukso, rečiau sidabro gijų. Naudojami daugiausiai augaliniai, rečiau žuvų žvynelius primenantys ornamentai. Per visą ilgį ėjo standokas pakraštys – bordiūras; vidurys padalintas skersinėmis juostelėmis, vadinamomis kopėčiomis. Galai užsibaigdavo dekoratyvine gėle (dažniausiai gvazdiku) ir būdavo apsiuvami 8-10 cm ilgio kutais.
Pusė juostos būdavo audžiama vienos spalvos, kita pusė – kitos. Be to, dar buvo geroji ir išvirkščioji pusės: taigi juostos nešiotojas galėdavo puoštis keturiomis spalvomis. Išversta į išorę balta, oranžinė arba auksinė spalva tiko pokyliams arba prie Baltojo erelio ordino; karmazininė – oficialiems renginiams; tamsiai ruda – per laidotuves.
Istorija
Indijoje, Persijoje ir Turkijoje iš panašių lengvų plonų juostų vyrai susukdavo galvos apdangalus – turbaną, čalmą. Lietuvos ir Lenkijos didikus nuo XVI a. pabaigos patraukė kitas šių kraštų paprotys juostis liemenį standoka juosta. Jos būdavo atvežamos iš Persijos, vėliau – iš Turkijos, Prancūzijos, Rusijos. Ši atsiradusi mada turėjo pabrėžti savininko turtingumą ir kilmingumą, simbolizavo bajorų kilmę iš pusiau mitinės sarmatų genties. Pereiti prie lengvesnės aprangos paskatino ir karyba: nebereikalingi pasidarė šarvai, vis didesnį populiarumą įgavo segamas prie juosmens lenktas kardas – karabelė.
Pradžioje juostos buvo importuojamos, vėliau, kai kaimyninio Afganistano gentys nusiaubė Persiją, juostų audėjai buvo priversti bėgti į užsienį ir ten steigti savo dirbtuves. LDK jos buvo vadinamos persinėmis ir veikė Broduose, Bučače, Stanislavove, Nesvyžiuje, Gardine. Pati žinomiausia persinė visgi buvo Slucke, ją kunigaikščio Mykolo Kazimiero Radvilos rūpesčiu 1767 m. įkūrė iš Turkijos atvykęs armėnas Ovanesas Madžarancas (arba Jonas Madžarskis, ). Netrukus Slucko dirbtuvės pasiekė tokį aukštą meistriškumo lygį, kad net ir juostos, išaustos kitose persinėse, būdavo vadinamo Slucko.
Pralaimėjus 1831 m. sukilimą, Lietuvos ir Lenkijos bajorams Rusijos caras uždraudė nešioti kontušą, o kartu ir juostą prie jo. XIX a. pr. Europoje aukštuomenėje ėmė populiarėti frakas, vėliau paplito surdutas. Kontušo juosto liko užmarštyje, jas naudojo tik katalikų dvasininkai apeigų rūbams puošti. XX a. imta kontušo juostas kolekcionuoti, eksponuoti muziejuose ir tyrinėti.
Mvamis
Mvamis (mwami) – vado titulas kai kuriose bantų ir kai kuriose kitose Afrikos kalbose, paprastai verčiamas kaip „karalius“.
Mvamiais vadinami:
Vilhelmas Povilas Radvila
Vilhelmas Povilas Radvila (, 1797 m. kovo 19 d. Berlyne – 1870 m. rugpjūčio 5 d. Varšuvoje) – didikas, Prūsijos valstybės ir karinis veikėjas, generolas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Šidlavos šakos, tėvas Antanas Henrikas Radvila, motina Frederika Darata Liudvika iš Hohencolernų giminės. Brolis Boguslavas Frederikas Radvila, sesuo Elzė Radvilaitė.
1066 m.
1066 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilhelmas Povilas Radvila
Šeima
Antroji žmona – kunigaikštytė Matilda Clary et Aldringen, vyresnioji brolio Boguslavo Radvilos žmonos Leontinos sesuo. Sūnus Antanas Vilhelmas Radvila tapo praktiškai viso turto paveldėtoju.
Sūnus Jonušas Frydrichas Radvila (1843–1925 m.) buvo vedęs Mariją Mostovską, bet vaikų neturėjo.
Vilhelmas Adomas Radvila (1845–1911 m.) vedė Kotryną iš Rževuskių giminės ir su ja turėjo keturis vaikus. Dukters Liudvikos (g. 1876 m.) vyras buvo Lotaras Bliucheris fon Valštatas, Vandos (1877–1968 m.) – jo brolis Gebhardas Bliucheris fon Valštatas, Gabrielė (1878–1968 m.) liko netekėjusi, o sūnus Mikalojus Radvila (1880–1914 m.), nors ir vedė Mariją Magdaleną Zavišaitę, bet vaikų nepalikęs žuvo kare.
Dukterys Liudvika (1838–1876), Leontina (1839–1857) ir Eliza (1840–1869) liko netekejusios, duktė Elžbieta mirė vaikystėje, Eufemija (1850–1907) ištekėjo už Mykolo Ržyščevskio, o Matilda (mirė 1896 m.) ištekėjo už Hugo Vindišgreco.
Asmenybė
Pasižymėjo vokišku soldafoniškumu. Šeimoje buvo griežta patriarchalinė tvarka, kalbama tik vokiškai. Nors apie lenkišką kilmę buvo užsimenama, tačiau nė karto nebuvo Lenkijoje, nesilankė net ten esančiuose savo dvaruose.
Broliui vedus žmonos seserį, abi šeimos gyveno kartu tėvo rūmuose Berlyne, kartu augino vaikus, kurių turėjo po devynis, kartu sprendė visus šeimyninius reikalus, įskaitant ir turtą.
Dvarai
Kol broliai buvo gyvi, šeimoje buvo sutarta, kad visas turtas valdomas ir pajamomis dalijamasi bendrai. tačiau ne visi turtai jiems rūpėjo. Olykos pilis per jų valdymo metus pavirto griuvėsiais be stogo ir langų. Ne gersnė buvo ir Nesvyžiaus pilies būklė, kurios dalis buvo išnuomota, bet neprižiūrima.
Savo testamentuose abu broliai (Boguslavas mirė 1873 m.) nurodė, kad turtas negali būti dalijamas, dėl to vaikams kilo daug sunkumų. Neturėdami kitos galimybės, jie tėvo rūmus atidavė valstybei.
Valstybės tarnyba
Prūsijos kariuomenėje tarnybą pradėjo jaunystėje, tapo Prūsijos karaliaus adjutantu, jam suteiktas generolo laipsnis, o tai garantavo geras pajamas. Nuo 1847 m. Prūsijos Ponų rūmų narys. 1848 m. balsavo prieš Poznanės Didžiosios kunigaikštystės įtraukimą į Vokiečių sąjungą. Nuo 1860 m. vadovavo Prūsijos inženeriniam korpusui.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Didžiaakės saulažuvės
Didžiaakės saulažuvės (Zenionidae) – saulėžuvių (Zeiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Dydis – iki 16 cm. Gyvena iki 600 m gylyje.
Gentys
thumb|left|210px|[[Saulažuvė kapra (Capromimus abbreviatus)]] thumb|left|210px|Zenion hololepis
Kvesčiai
Kvesčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Kaltinėnų, piečiau, kairiajame Rungio upelio krante.
Vytautas Kurnickas
Vytautas Kurnickas (g. 1955 m. liepos 23 d. Upytėje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), kompozitorius.
Biografija
1968–1972 m. mokėsi Panevėžio konservatorijoje, 1974–1978 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1984 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Daunoro klasę. 1984–1985 m. Kauno muzikinio teatro, 1985–1986 m. Klaipėdos liaudies operos teatro, 1987–1996 m. Klaipėdos muzikinio teatro, nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistas.
Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 30 muzikinių vaidmenų. Dainavo vokalinių simfoninių kūrinių solo partijas. Surengė solinių koncertų, dainavo su kameriniais ansambliais, kameriniais ir simfoniniais orkestrais. Gastroliavo su Lietuvos nacionaliniu operos ir baleto teatru Europos valstybėse, JAV, Kanadoje, Australijoje, Taivane.
Sukūrė vokalinių ciklų, apie 300 dainų ir romansų, išleido rinkinių.
Vėpla
Vėpla:
Ilkorin
Ilkorin (dgs. Ilkorindi) yra Quenya kalbos žodis, reiškiantis „ne iš Kôro“. Ilkorindai buvo Elfų bendruomenė, gyvenusi J. R. R. Tolkino fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Pirmą kartą šie Elfai buvo paminėti knygoje The Book of Lost Tales . Tuo metu šis pavadinimas turėjo plačią reikšmę – visi Elfai, kurie „niekada nematė Kôro šviesos“. Šiuo žodžiu taip pat buvo vadinama šių Elfų kalba. Kôr Quenya kalboje buvo vadinama kalva, ant kurios buvo pastatytas miestas netoli Faerų Įlankos krantų.
Vėliau, apie 1920 m. Tolkinas šiuo žodžiu vadino tik tuos Elfus, kurie gyveno Beleriando regione, ir buvo valdomi karaliaus Tingolo (vėliau jie buvo pavadinti Sindarais).
""Metų eigoje Beleriando kalbos ir tarmės susipynė su kitomis Eldarų, gyvenančių Valinore, kalbomis. Manoma, kad šios kalbos išsivystė iš Telerin. Tai ir buvo Ilkorin Beleriando kalbos.""
Ilkorin Elfai kalbėjo trim tarmėmis:
Vėliau, apie 1940 m. Tolkinas sukūrė pavadinimą šiai kalbai pavadinti – Lemberin, o apie Ilkorin teigė, jog „Tai nėra teisingas kalbinis pavadinimas, nes jis apima Pereldarus ir visus Elfus, kurie išvyko į karo žygį prieš Kórą, bet niekada ten neatvyko“.
Taigi Lemberin vardu buvo pavadinta kalba, kuria kalbėjo Telerino Elfai, likę Beleriande. Prieš Noldoro atsiradimą ji buvo vartojama visame Beleriande (išskyrus Osiriandą), o visi vietų, upių, miškų, lygumų, pievų, kalvų ir kalnų pavadinimai buvo kilę taip pat iš šios kalbos.
Taip pat skaitykite
Langues de la Terre du Milieu
Podolanai
Podolanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietvakarius nuo Bialoviežos, apie 21 km į rytus nuo Hainuvkos ir apie 67 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs Belovežo girioje.
Hanumanas
Dievavardis kildinamas nuo sanskrito žodžio hanu- („žandikaulis“). Bandyta atsekti dravidišką šios dievybės kilmę, siejant su „Rigvedoje“ minima beždžione Vriškapiu.
Pasak mitų, Hanumanas sugebąs skraidyti ore, keisti savo pavidalą ir dydį, turįs galią, leidžiančią rauti kalvas ir kalnus iš žemės. Pagal vieną iš mitų, tik užgimęs Hanumanas pagriebė saulę, pamanydamas, jog tai kažkas valgomo. Saulę ginti stojo Indra ir trenkė vadžros žaibu į Hanumano žandikaulį. Po šio įvykio Hanumanas gavo vardą, reiškiantį „su suskilusiu žandikauliu“.
„Ramajanoje“ Hanumanas – vienas iš pagrindinių herojų, jis yra išmintingas beždžionių karaliaus Sugrivos patarėjas ir ištikimas Ramos bei Sytos draugas. Ieškodamas Sytos Hanumanas vienu šuoliu atskrenda į Lankos salą, pakeliui užmuša baidykles Surasą ir Simhiką, o saloje stoja kovon su rakšasų ordomis, padega miestą. Po to Hanumanas sugrįžta pas Ramą ir kartu su juo patraukia atgal į Lanką, kad pratęstų kovą. Jis atlieka daugybę karinių žygdarbių, užmuša Ravanos sūnų Akšą, išgelbėja nuo mirties Ramą ir Lakšmaną. Vienas žymių jo žygdarbių – kai Ramai prireikia gydomųjų žolelių iš Kailašo kalno, Hanumanas skuba jų atnešti, bet nežinodamas, kurias žoleles skinti, atneša Ramai visą kalną. Po pergalės Hanumanas kartu su Rama grįžta į Ajodhją, ir Rama apdovanoja jį amžinos jaunystės dovana.
thumb|left|200px|Hanumanas, nešantis Kailašo kalną
Pasak „Mahabharatos“ tais laikais, kai Pandavai buvo ištremti, Bhyma susidūrė miške su Hanumanu ir nesugebėjo net pakelti jo uodegos, kuria šis užtvėrė jam kelią. Hanumanas paskelbė Bhymai, kad jis yra jo brolis (Bhyma – irgi dievo Vajaus sūnus), ir supažindino su keturių jugų mokymu bei keturių várnų pareigomis.
Hanumanas laikomas mokslo prižiūrėtoju ir kaimiško gyvenimo globėjas. Daugelyje Hanumano atvaizdų jis vaizduojamas garbingoje pozoje (klupintis ant kelių, sudėjęs rankas) priešais Ramą arba Sytą arba karingu pavidalu, su kuoka rankoje, koja prispaudęs deivę, Lankos sergėtoją.
Iš Indijos Hanumano kultas ir, bendrai, beždžionių kultas paplito po visą Rytų Aziją iki pat Kinijos.
Aritmija
Aritmija (širdies ritmo sutrikimas) – širdies tvinksnių dažnio (normalaus tankio) sutrikimas.
Laikini ir reti ritmo sutrikimai dažniausiai nepavojingi. Širdies ritmo sutrikimus galima nustatyti, pastebėti klausant širdį, juos rodo elektrokardiograma (EKG – širdyje vykstančių elektrinių reiškinių grafinis vaizdas). Sutrikus širdies ritmui ligoniams kartais įstatomi širdies stimuliatoriai, priverčiantys širdį plakti reikiamu ritmu.
Anetės kaurė
Anetės kaurė (Cypraea annettae) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis 22-52 mm.
Skaistis (fizikinis dydis)
Skaistis – fotometrijos dydis, kuriuo matuojamas šviesos stipris, tenkantis šviesos, sklindančios nurodyta kryptimi, ploto vienetui. Jis nurodo kiekį šviesos, kurį išspinduliuoja bet kurio paviršiaus ploto vienetas nurodytu erdviniu kampu. Skaistis nusako, kaip akis jaučia šviesos srautą skleidžiančius paviršius. Jis yra betarpiškai surištas su paviršiaus atspindžio koeficientu. Skaistis priklauso nuo kampo, kuriuo žiūrima į paviršių, jei paviršius matinis jo ryškumas visomis kryptimis vienodas.
Skaisčio matavimo vienetas SI sistemoje yra kandela kvadratiniam metrui (cd/m²). Ne SI sistemos skaisčio vienetas yra nitas (nt). CGS sistemos skaisčio vienetas yra stilbas, kuris lygus vienai kandelai vienam kvadratiniam centimetrui arba 10 kcd/m².
Apibrėžimas
Skaistis apibrėžiamas pagal formulę:
kur Reiškinys užrašomas naudojant Leibnico skaičiavimo sistemą.
Matavimo vienetai
Be kandelos vienam kvadratiniam metrui, skaisčiui matuoti naudoti ir keletas kitų matavimo vienetų.
Viena kandela kvadratiniam metrui lygi:
Olimpinis šūkis
Olimpinis šūkis – šūkis, kurį 1894 m. pasiūlė Pierre de Coubertin. Šūkio idėja pasiskolino iš Dominikonų kunigo Henri Didon. Nuo 1920 m. šūkis yra sudedamoji olimpinių žaidynių emblemos (olimpinių žiedų) dalis.
Istorija
Olimpinis šūkis atsirado vienoje Arenele mokykloje, netoli Paryžiaus. Dominikonų šventikas tėvas Henri Didon (1840–1900), norėdamas paskatinti moksleivius tobulėti, akcentuoti fizinės ir dvasinės harmonijos svarbą, 1891 m. kovo 7 d. panaudojo šūkį ''Citius. Altius. Fortius'' kaip pagrindinę mintį savo kalboje atidarant pirmąją Arenele mokyklos sporto šventę. Toje šventėje dalyvavo Pierre de Coubertin ir aprašė ją savo leidžiamame žurnale „Les Sports Athletiques“. Vėliau P. de Coubertin naudojo šūkį, kuris atitiko jo sporto ugdymo filosofiją. 1894 m. P. de Coubertin Sorbonos kongrese paskelbė oficialiu olimpinio sąjūdžio šūkiu.
Žiburėlis
Žiburėlis:
Citizendium
Pagrindinė šio skilimo priežastis buvo reakcija į to meto Vikipedijos kritiką, esą ji rašoma nespecialistų ir jos turiniu negalima remtis rimtuose tyrimuose ar studijose. Visų Citizendium autorių vardai, pavardės ir apytikriai mokslinė kompetencija yra žinomi, priimant bei atmetant keitimus į šią kompetenciją atsižvelgiama. Naudotojo sukūrimui reikalingas patvirtinimas, nors šiaip jau jis nelabai sunkiai gaunamas, ir kreiptis gali kiekvienas panorėjęs lankytojas. Dėl tokių taisyklių Citizendium beveik nėra vandalizmo.
Citizendium iš pradžių turėjo visų Angliškosios Vikipedijos straipsnių kopijas, tačiau vėliau buvo nuspręsta, jog projektui tai nepadeda, ir šiuo metu turi tik savo originalų turinį. Citizendium taip pat turi „patvirtintų“ straipsnių, kuriuos patikrino neabejotinas dalyko specialistas, tačiau tokių nelabai daug. Patvirtintų straipsnių laisvai redaguoti nebegalima. Palyginus su Vikipedija, Citizendium straipsnių skaičius nėra didelis (2011 m. buvo apie 16 000), tačiau nauji straipsniai tebekuriami.
Beržuvis
Beržuvis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į šiaurę nuo Švenčionių, į rytus nuo Vilniaus-Zarasų kelio, Sirvėtos regioniniame parke. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,68 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 192,6 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai sausi, aukšti, tik šiaurinis krantas žemas, užpelkėjęs. Kranto linija labai vingiuota, šiaurėje yra įsiterpęs didelis pusiasalis, kuriame įrengta Beržuvio stovyklavietė. Ežerą supa Beržuvio miškas. Ežeras pasiekęs subrendimo stadiją, nenutekantis, priklauso Ilgio ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas). Prie Beržuvio ežero įsikūręs Beržuvio kaimas. Pietrytinėje pakrantėje yra Beržuvio poilsiavietė.
1067 m.
1067 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jūrų kiaulytės
Jūrų kiaulytės (Caviidae) – graužikų (Rodentia) šeima, kuriai priklauso trumpauodegiai su stambia galva gyvūnai. Priekinės galūnės keturpirštės, užpakalinės – tripirštės. Turi tik porą spenių.
1067 m.
Mirtys
Nedatuota
Jūrų kiaulytės
Jūros kiaulytė kilusi iš Pietų Amerikos, laisvėje gyvena nedideliais būriais. Tai – tolimi voverės giminaičiai. Jūros kiaulyčių labai išsivystęs bandos jausmas, jų mažyliai ilgai neatsiskiria nuo šeimos.
Šeima skirstoma į du pošeimius, iš viso apie 20 rūšių:
Barūnėliai
Barūnėliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Eitminiškių.
MMM
Milijonai rusų, skurstančių dėl didžiulės infliacijos šalies ūkyje, patikėjo įtaigia reklama apie žaibišką praturtėjimą, nešė į „MMM“ akcijų ir specialių bilietų pardavimo punktus visas savo santaupas.
Istorija
miniatiūra|240px|right|Buvęs „MMM“ reklaminis veidas „Lionia Golubkovas“ miniatiūra|240px|right|Atgimusio „MMM“ reklama 2011 m. Ukrainoje
Iki 1994 m. sausio 1 d. ši kompanija, 1989 m. įsikūrusi kaip kooperatyvas „MMM“, vienijęs kelias dešimtis komercinių struktūrų, tevykdė įprastą finansinę ir prekybinę veiklą. Kompanijos pavadinimas buvo sudarytas iš pagrindinių akcininkų – Sergejaus Mavrodžio, jo brolio Viačeslavo Mavrodžio ir Olgos Melnikovos – pavardžių pirmųjų raidžių. Nuo 1994 m. vasario 1 d. kompanijos akcijos tapo laisvai parduodamos. Vien per pirmąjį pusmetį pasiekta neregėtų rezultatų: 15 mln. indėlininkų, jų suneštos sumos sudarė trečdalį šalies biudžeto, akcijų kainų šuolis 128 kartus ir pan. Ši sėkmė paskatino kurtis ir kitas panašaus profilio kompanijas: Tibet, Čiara, Choper-Invest, Selenga, Germes.