cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Margaravos piliakalnis
Margaravos piliakalnis, Raudonkalnis, Margirio kalnas, Dubiai, Kederiškės – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Margarava|Margaravos kaime, Alytaus seniūnija. Pasiekiamas važiuojant keliu Panemuninkai – Margarava iki jo pabaigos, pasukus į dešinę, pro sodybas pavažiavus 300 m lauko keliu link Nemuno, keliui leidžiantis į Nemuno slėnį paėjus per lauką 30 m į kairę vakarų kryptimi, yra lauko pakraštyje, krūmuose.
Piliakalnis
Piliakalnis yra Nemuno kairiajame krante, aukštumos kyšulyje prie Dubenėlės žiočių. Iš pietryčių ir pietų jį juosia Dubenėlė, iš vakarų – Nemuno slėnis. Aikštelė buvo pailga rytų – vakarų kryptimi, tačiau jau beveik visa nuplauta Dubenėlės. Išliko tik 1 m ilgio ir 6 m pločio jos rytinis kraštas, kurį lanku juosia 18 m ilgio, 13 m pločio pylimas. Jo 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, iki 1,3 m gylio griovį. Pylimą apardžiusiose duobėse matyti sudegusio molio. Griovį pietrytinėje dalyje apardė jį pagilinęs apkasas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.
Į rytus yra 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8100 m².
Tyrimai
1953 m. piliakalnį ir gyvenvietę žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Žindaičiai
Žindaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurę nuo Jurbarko, prie kelio, dešiniajame Mituvos krante. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, Jurbarko kultūros centro Žindaičių skyrius, paštas (LT-74018). Veikia Žindaičių kaimo bendruomenė (nuo 2003 m.).
Štirija (reikšmės)
Štirija vadinamos:
Hasta Siempre
thumb|150px|Paminklas Če Santa Klaroje. Užrašas: Hasta La Victoria Siempre („Iki pergalės visados“) Hasta Siempre (iš ispanų k. „iki visados“ arba „visad ištikimas“) – Kubos kompozitoriaus Carlos Puebla 1965 m. daina, skirta Lotynų Amerikos revoliucionieriui Če Gevarai. Dainos eilės atspindi Kubos revoliuciją, Če, kaip comandante, vaidmenį.
Hasta Siempre yra atlikę įvairūs pasaulio atlikėjai ir grupės. Garsiausios versijos yra atliktos Compay Segundo, Buena Vista Social Club, Óscar Chávez, Nathalie Cardone.
Eilės
Hasta Siempre priedainis:
Aquí se queda la clara La entrañable transparencia De tu querida presencia Comandante Che Guevara
Vienes quemando la brisa Con soles de primavera Para plantar la bandera Con la luz de tu sonrisa
Rutkos draustinis
Rutkos draustinis - draustinis esantis Rytų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje, netoli Šešupkos kaimo. Draustinis yra Suvalkų kraštovaizdžio parke. Draustinio teritorija driekiasi 235 m aukštyje virš jūros lygio. Draustinyje saugomas savitas šios vietovės kraštovaizdis, kuriame yra likusių ledyninių riedulių.
Norgėlai (reikšmės)
Norgėlai yra:
Muitaičiai
Muitaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Viešvėnų I. Yra Muitaičių alkakalnis.
Rudoji urvinė antis
Rudoji urvinė antis (Tadorna ferruginea) – žąsinių paukščių (Anseriformes) būrio, Tadorninae pošeimio vandens paukščių rūšis.
thumb|Rudosios urvinės antys
Foxtrot klasės povandeninis laivas
thumb|Foxtrot klasės povandeninis laivas, B-413. Šiuo metu laivas-muziejus [[Karaliaučius|Karaliaučiuje.]] Foxtrot klasės povandeninis laivas – elektro - dyzelinis povandeninis laivas, pastatytas Sovietų Sąjungoje.
Rudoji urvinė antis
Išvaizda
Kūno ilgis 63-66 cm, svoris nuo 925 iki 1640 g atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 121—145 cm.
Burniškės
Burniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lavoriškių.
Rudoji urvinė antis
Paplitimas
Natūraliai paplitusios pietryčių Europoje, vidurio ir pietų Azijoje bei šiaurvakarių ir šiauryčių Afrikoje.
Foxtrot klasės povandeninis laivas
Viso pastatyta 74 Foxtrot klasės povandeniniai laivai.
Rudoji urvinė antis
Paplitimas
Sėsliai gyvena Šiaurės Afrikos šiaurvakariuose, Mažosios Azijos pietvakariuose, nuo Kaspijos jūros pietvakarių regionuose, apie Tigro ir Eufrato upių vidurupius ir žemupius bei abipus Persijos įlankos šiaurės ir šiaurvakarių pakrančių regionus, vidurio Uzbekijoje, Etiopijos kalnyno centro vakaruose.
Vestalė
thumb|right|250px|Vestalės, 1727 m. paveikslasVestalės – romėnų Deivės Motinos Vestos, židinio globėjos, mergelės žynės, saugojusios Šventąją Vestos ugnį Romoje, Palatino pakalnėje vyriausiojo pontifiko priežiūroje.
Būdavo parenkamos 6–10 metų iš kilmingų šeimų, duodavo skaistybės įžadą. Pirmasis dešimtmetis buvo skiriamas ritualų apmokymams, antrasis – deivės tarnystei, trečiasis – mergelių mokymams. Atitarnavusios 30 metų būdavo atleidžiamos nuo šių pareigų ir galėdavo tekėti. Dažniausiai likdavo netekėjusios.
Numa Pompilijus įsteigė vestalių instituciją XII a. pr. m. e. Anot Plutarcho, valdant Numai jų tebuvo 2, vėliau jų skaičius išaugo iki 4, paskiau 6.
394 m. imperatoriui Teodosijui I uždraudus pagoniškas apeigas ir kultą, Vestos šventykloje užgesinta ugnis.
Vestalių atitikmuo baltų religijoje – vaidilutės.
Rudoji urvinė antis
Paplitimas
Pavasarinių perimviečių regionas vakaruose nuo vakarų Balkano pusiasalio, Mažosios Azijos rytų, iki vakarinių Mongolijos pakraščių. Šiaurėje peri pačiame pietiniame Sibire ir pavasarinių perimviečių vietovės driekiasi į pietus per šiaurinį Iraną, Afganistaną, šiaurinį Indijos subkontinentą (įskaitant šiaurinį Pakistaną, šiaurės Indijos pakraščius, Nepalą, Butaną) bei pietvakarių Kiniją.
Žiemoja palei Nilo upę, Indijos subkontinente, Mianmare, šiaurinėje Indokinijoje, pietinėje Kinijoje.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje labai reta, kovo - spalio mėnesiais, 2016-2019 m. laikotarpiuose stebėtos pajūryje. Arčiausios nuo Lietuvos jų perimvietės - visa pietryčių Ukraina, įskaitant Donbaso regioną bei pietinė Moldavija.
Amžius
Laukinėje gamtoje išgyvena 13 metų.
Gražina Navasaitienė
Gražina Navasaitienė-Didžiokaitė (1943 m. spalio 5 d. Kaune – 1983 m. gegužės 12 d. Jugoslavijoje) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Danutė Einikienė). Mokėsi ir dirbo muzikos ir dainavimo mokytoja Vilniaus 8-ojoje vidurinėje mokykloje. 1962–1965 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytoja bei vaikų choro vadovė Ignalinos vidurinėje mokykloje. 1965–1970 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Hermanas Perelšteinas). Studijuodama dirbo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeistere.
Nuo 1969 m. buvo Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, moksleivių choro vadovė ir chormeisterė. 1979–1981 m. vadovavo Vilniaus prekybos technikumo merginų chorui, o nuo 1980 m. Respublikinės bibliotekos moterų vokaliniam ansambliui „Romuva“. 1980 m. buvo išrinkta Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputate.
1983 m. gegužės 12 d. žuvo autoavarijoje Jugoslavijoje.
Viduklės geležinkelio stotis
Stotis
Viduklės geležinkelio stotis yra Aukštkelių kaime, už kelių kilometrų į vakarus nuo Viduklės. Tai vidutinio dydžio geležinkelio stotis Radviliškio–Tilžės linijoje, netoli tos vietos, kur ši linija kerta greitkelį.
Geidžiūnų apylinkė
Geidžiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Biržų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. 1954 m. prijungtos Dirvonakių apylinkė, Anglininkų apylinkė ir dalis Mieleišių apylinkės, 1963 m. – dalis Meilūnų apylinkės, o Geidžiūnų apylinkės dalis prijungta prie Biržų apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. visa Geidžiūnų apylinkė prijungta prie Biržų apylinkės.
Šventieji ąžuolai
left|150px miniatiūra|180px|right|Šventieji ąžuolai miniatiūra|180px|right
Šventieji ąžuolai – Anykščių rajono savivaldybėje saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, ąžuolai, stūksantys Anykščių šilelyje, kelio vingyje netoli Puntuko akmens (už 200 m į pietvakarius). Paminkliniai medžiai aptverti, pastatyta informacinė lenta, supažindinanti su ąžuolų istorija. Vienam iš dviejų Šventųjų ąžuolų nulūžus, 1990 m. pasodintas naujas ąžuoliukas. Medžiai nuo seno garsėja legendomis.
Paskelbti saugomais 2003 m. spalio 30 d.
Legendos
Apie Šventuosius ąžuolus, be kitų, rašė anykštėnas Antanas Baranauskas:
Abipus kelio du vienodo augimo ąžuolai, jau gana stori, neapkabintum vienas žmogus. Pagal pasakojimus čia ąžuolų buvo labai daug. Valdžia visus pardavė žydams, išpjovė ir išvežė. Marijonos Skrebūnaitės - Valikonienės mamos tėtė atpirko nuo žydų vieną ąžuolą už rublį, galvodamas įkelti Dievo kančią. Antrą ąžuolą, kuris stovi greta, bet kitapus kelio, nupirko Skapiškio ulyčios žmonės. Už jį jau mokėjo žydui 3 rublius. Mat, žydas, sužinojęs, kokiam tikslui ąžuolai perkami, pakėlė kainą. Taip ligi šios dienos šiedu ąžuolai išliko Anykščių šilelyje.
Prie šių ąžuolų įvykdavę daug pagyjimų ir tikrų stebuklų. Vyskupo Baranausko brolienė važiavusi į Ukmergę pas vyrą, kuris tais metežių metais buvo į kalėjimą padėtas. Iš namų išvažiavusi jautėsi ligota, bet prie Puntuko taip pasidarę bloga, kad jau norėjusi namo grįžti. Tik atsiminusi Šventus ąžuolus. Vos išsiritus iš ratų, vos ne vos apšliaužusi keliais keletą kartų aplink ąžuolus ir prisilietusi lūpomis ąžuolo žievės, pasijuto visai sveika; laimingai nuvykusi į Ukmergę ir namo sugrįžusi.
Vladas Karvelis
Vladas Karvelis (1901 m. balandžio 11 d. Šiauliuose – 1980 m. kovo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos ir SSRS karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės brigados generolas, Raudonosios armijos generolas majoras.
Biografija
Nuo 1919 m. vasario 1 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. 1919 m. spalio – 1920 m. gruodžio mėn. kaip karininkas dalyvavo kovos veiksmuose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės junginiais.
1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1929 m. Čekoslovakijos generalinio štabo akademiją Prahoje. 1929 m. pab. – 1934 m. balandžio mėn. Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo Operacijų skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1934 m. balandžio mėn. – 1936 m. gruodžio mėn. (su pertrauka) Aukštųjų karininkų kursų inspektorius, 1936 m. gruodžio mėn. – 1938 m. liepos mėn. – kursų, 1939 m. sausio mėn. – 1940 m. birželio mėn. Aukštosios karo mokyklos viršininkas. 1938 m. brigados generolas.
Sovietams okupavus Lietuvą, Kariuomenės štabo viršininko padėjėjas (pavaduotojas). 1940 m. birželio-rugpjūčio mėn. Antrosios pėstininkų divizijos vadas ir Kauno įgulos viršininkas, 1940 m. generolas majoras. 1940 m. rugsėjo mėn. – 1941 m. birželio mėn. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 184-osios šaulių divizijos vadas. 1941 m. birželio mėn. Raudonosios armijos karinės vadovybės išsiųstas į Aukštųjų vadų tobulinimosi kursus prie Generalinio štabo akademijos Maskvoje. 1942 m. pradžioje Frunzės karo akademijos dėstytojas. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos vado pavaduotojas, 1943–1944 m. vadas, 1944–1945 m. šaulių korpuso vado pavaduotojas. 1944 m. vasario mėn. su kitais 23 Lietuvos Respublikos buvusiais karininkais pasirašė kreipimąsi į Lietuvoje likusius lietuvių karininkus, tarnavusius Vermachtui – kvietė nekovoti su artėjančia prie Lietuvos Raudonąja armija.
1946–1961 m. Vilniaus universiteto karinio parengimo katedros viršininkas, 1947 m. docentas. 1962–1976 m. Lietuvos kultūrinių ryšių su tautiečiais užsienyje komiteto pirmininkas.
Sūnus aktorius Rimgaudas Karvelis.
Latvijos Respublikos žemės ūkio ministerija
Ministrai
Latvijos žemės ūkio ministrė – Laimdota Straujuma (g. 1951 m.), valstybės sekretorė – Dace Lucaua (g. 1957 m.).
Tarybų Sąjungos herbas
200 px|thumb|TSRS herbas nuo [[1958 iki 1991 metų]] Tarybų Sąjungos herbas buvo patvirtintas 1923 metais ir buvo naudotas iki TSRS žlugimo.
Pirmoji versija (1923–1936)
Pirmoji TSRS herbo versija buvo priimta Liepos 6 d. 1923 metais Centrinio Valdymo Komiteto. Herbas buvo aprašytas 1924 m. TSRS Konstitucijoje.
Užrašas herbe „Pasaulio proletarai, vienykitės!“ buvo užrašytas šešiomis kalbomis: rusiškai, ukrainietiškai, baltarusiškai, gruziniškai, armėniškai ir tiurkų-totorų kalba.
Antroji versija (1936–1946)
Atitinkamai su 1936 metų TSRS Konstitucija, Tarybų Sąjungoje buvo 11 respublikų. Todėl aplink rugius apvyniotoje juostoje TSRS moto buvo parašyta 11 kalbų. 200 px|thumb|Tarybų Sąjungos herbas nuo 1946 iki 1956 metų
Trečioji versija (1946–1956)
Artėjant Didžiajam Tėvynės karui, TSRS respublikų skaičius jau buvo 16, bet herbas atitinkamai buvo pakeistas tik po karo. TSRS Aukščiausiojo Prezidiumo nutarimu Liepos 26 d. 1946 metais herbe buvo simbolizuojamos visos 16 respublikų. TSRS moto buvo užrašytas 16 kalbų (buvo pridėtos estų, latvių, lietuvių, moldavų ir suomių kalbos).
Ketvirtoji versija (1956–1991)
1956 metais Karelijos-Suomijos TSR buvo transformuota į Karelijos-Suomijos ATSR ir todėl pakeistas ir TSRS herbas. Rugsėjo 12 d. juosta su moto suomių kalba buvo pašalinta iš herbo.
Aprašymas
„Herbą sudaro pjautuvas ir kūjis ant žemės rutulio, atvaizduoto saulės spinduliuose ir apgaubto varpomis, su įrašu „Visų šalių proletarai, vienykitės!“ sąjunginių respublikų kalbomis: apačioje centre – rusų, iš apačios į viršų kairėje pusėje – ukrainiečių, uzbekų, gruzinų, lietuvių, latvių, tadžikų, turkmėnų, dešinėje – baltarusių, kazachų, azerbaidžaniečių, moldavų, kirgizų, armėnų, estų. Herbo viršutinėje dalyje yra penkiakampė žvaigždė.“
FK Draugystė Vilnius
Vilniaus „Draugystė“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Naujosios Vilnios (Vilnius).
Misisoga
Misisoga (pranc., ) – miestas Kanados pietryčiuose, Ontarijo provincijoje, į pietvakarius nuo Toronto, Ontarijo ežero šiaurės vakarų pakrantėje. 613 tūkst. gyventojų. Prekybinis uostas. Veikia automobilių gamybos įmonių, išvystyta chemijos (kaučiukas, farmacija, plastikas), metalurgijos (plienas), elektronikos, statybinių medžiagų (cementas), poligrafijos pramonė. Gaminami aviacijos, ryšių įrenginiai, yra Lesterio B. Persono tarptautinis oro uostas, Bredlio muziejus, Benareso istorijos muziejus, kuriame eksponuojami XIX–XX a. eksponatai.
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1974 m.
Lietuviai
Misisogoje pirmieji lietuviai įsikūrė XX a. penkto dešimtmečio pabaigoje. 1960 m. pagal architekto A. Šalkauskio projektą buvo įsteigtos Šv. Jono lietuvių kapinės. Jas 1960 m. pašventino iš JAV atvažiavęs prelatas Mykolas Krupavičius. Iki 2002 m. kapinėse palaidota daugiau kaip 3200 lietuvių. Šalia kapinių 1972–1973 m. pagal architekto V. Liačo projektą pastatytas 2 aukštų lietuvių sodybos pastatas „Anapilis“ ir klebonija. Nuo 1988 m. joje veikia Kanados lietuvių muziejus–archyvas. 1988 m. N. Benotienės iniciatyva įkurtas Lietuvos kankinių parapijos vaikų choras „Angeliukai“. 1996 m. chore buvo 18, 1998 m. – 30 vaikų. Choro tėvų komitetas (vad. R. Stravinskienė) 1996 m. ir 1998 m. surengė „Angeliukų“ stovyklas lietuvių sodyboje „Anapilis“, išleido garsajuoste „Tau, Jėzuli“ (1998 m.). 2001 m. Angeliukų choro narės kartu su Kanados lietuvių bendruomenės, Kanados lietuvių jaunimo ir Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungų atstovais atliko meninę programą Kalgaryje ir Edmontone Lietuvos nepriklausomybės švenčių minėjimuose; choro vyresnioji grupė dalyvavo tarptautiniame folkloro festivalyje Zakatekase (Meksika). Prie Ontarijo ežero veikia lietuvių skautų stovyklavietė. 2008 m. Misisogoje gyveno daugiau kaip 1000 lietuvių.
SK Tallinna Sport
Istorija
Klubas daugiausia pasiekė XX a. tarpukariu. 1937 m. jis su LFLS Kaunas klubu sužaidė 0:0.
Space Siege
Space Siege − 2008 m. kompiuterinis žaidimas vaidmenimis, skirtas AK.
Žaidimo veiksmas vyksta milžiniškame kosminiame laive, kurį užpuolė ateiviai ir nužudė daugumą laivo ir Žemės gyventojų. Po ateivių atakos žaidėjo valdomam karininkui tenka atstatinėti tvarką laive.
Žaidimo metu renkamos mechaninės detalės, kurios panaudojamas tobulinti veikėjo įgūdžius arba jo atkurto roboto sugebėjimus, kuris jam padeda kovoti su ateiviais.
Valgomasis kaštainis
Valgomojo kaštainio paplitimo arealo alternatyvus Europos miškų genetinių išteklių programos (EUFORGEN) žemėlapis (žiūrėti čia)
Valgomasis kaštainis (Castanea sativa) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, bukinių (Fagaceae) šeimos, kaštainių (Castanea) genties lapus metančių vienanamių medžių rūšis, kurio moteriški ir vyriški žirgininiai žiedai sukrauti ant to paties vieno medžio.
thumb|left|300px|Žydintis valgomasis kaštainis thumb|right|260px|Valgomojo kaštainio [[Morfologija (biologija)|morfologinė iliustracija]]
Paplitimas
Natūraliai paplitęs dalyje pietų Europoje regionų – ypač Apeninų pusiasalyje, Iberijos pusiasalio šiaurės vakaruose, Graikijos pietuose ir Rusijos pietvakariuose palei Juodosios jūros regionus ir Šiaurės Kaukaze. Azijos žemyne natūraliai auga Mažojosios Azijos šiaurinėje dalyje ir Užkaukazėje.
Introdukuotas ir natūralizuotas gerokai platesnėje Europos dalyje, nei natūralus arealas, ypač švelnesnio klimato šalyse, įskaitant visą Iberijos pusiasalį, Prancūziją, Britų salas, Beneliuksą, Vokietiją, Šveicariją, Slovėniją. Plačiai paplitęs Austrijoje, Vengrijoje, Rumunijoje, Slovakijoje ir Balkanų pusiasalio šalyse.
2020 m. duomenimis, valgomasis kaštainis Lietuvoje dar gana retai auginamas. Trys individai yra pasodinti Vytauto Didžiojo universiteto botanikos sode, iš jų seniausias sodintas 1950 m., kiti du jaunesni pasodinti 1982 m., buvo gauti iš Vokietijos Špėto medelyno. Nepaisant kad tai švelnaus klimato medis, bet Lietuvoje gana neblogai auga, žydi ir dera. Bet nepaisant tai, užderėjusių kaštainių riešutai Lietuvoje pridera mažesni nei regionuose kur auga natūraliai ar ten kur jiems tinkamos augimo sąlygos, ir dažnai būna tušti. Lietuvoje geriausios jiems sąlygos augti yra jos pietvakarių dalyje.
Apibūdinimas
Tai didelis, lapus metantis medis. Jo aukštis 20–25, rečiau 30–35 m, kamienas iki 2 m, nors senų medžių kamienas gali siekti iki 6 m skersmens arba 12 m apimties. Lapai pailgi, lancetiški, 16–28 cm ilgio, 5–9 cm pločio, dantytais kraštais. Žiedai susitelkę 10–20 cm ilgio viršun nukreiptuose žirginiuose. Viršutinėje jų dalyje yra vyriški, apatinėje – smulkūs moteriški žiedai. Žydi birželio–liepos mėnesiais. Žieduose gausu žiedadulkių ir nektaro. Rudenį subrandina goželį (spygliuotą netikrąjį vaisių), kurio viduje būna 3–7 kaštoninės spalvos sėklos (riešutai).
Valgomieji kaštainiai gali toleruoti iki -25°C laipsnių šaltį, bet palankiausiai auga švelnaus klimato regionuose ir gerai pralaidžiame dirvožemyje. Paprastai gyvena apie 700 m., bet kultivuojami gali gyventi iki 1000 metų.
Panaudojimas
Iš vieno medžio galima pririnkti 30–100 kg, bet per gerą derlių iki 300 kg vaisių. Valgomojo kaštainio riešutai yra valgomi, nuo seno naudojami kulinarijoje. Jie yra labai maistingi ir dalyje regionų sudaro didelę vietos gyventojų raciono dalį (pvz., Korsikoje). Iš kaštainio riešutų malami miltai, kepti riešutai vartojami kaip užkandis, dedami į konditerijos gaminius, virti naudojami garnyrui.
Ana Frank
Atėjus į valdžią Hitleriui, Frankų šeima emigravo į Amsterdamą. Bet žydų persekiojimai po Nyderlandų okupacijos prasidėjo ir čia. Iš pradžių Frankų šeima glaudėsi ankštoje slėptuvėje, įrengtoje už Anos tėvo firmos kontoros. Kažkam išdavus slėptuvę, šeima atsidūrė koncentracijos stovykloje. Ana mirė 1945 m. kovo pradžioje, nesulaukusi šešiolikos metų, Bergeno-Belzeno koncentracijos stovykloje. (Nors iki stovyklos išlaisvinimo buvo likęs tik vienas mėnuo.) Taip pat koncentracijos stovykloje žuvo jos sesuo ir mama. Anos Frank dienoraštį išleido jos tėtis Otas Frankas.
Ana Frank dienoraštį pradėjo rašyti būdama vos trylikos metų. Tada Ana Frank jį gavo gimtadienio proga. Mergaitė dienoraštyje aprašė kiekvieną savo gyvenimo dieną. Ji turėjo maždaug trimis metais vyresnę seserį Margo, su kuria sutarė nekaip.
Pirmąjį Anos Frank dienoraščio leidimą, jos tėtis Otas Frankas leido išleisti prieš tai išėmęs asmenines, intymias vietas, kurių nenorėjo viešinti dėl savo dukros privatumo išlaikymo. Tačiau antrame leidime Otas Frankas leidėjams davė originalą, su visomis detalėmis, norėdamas atskleisti tikrąsias to meto žydų gyvenimo sąlygas.
Amsterdame įsteigtas Anos Frank muziejus, kuris yra vienas populiariausių Nyderlanduose.
Juozas Naujalis
thumb|250px|Juozo Naujalio kapas [[Petrašiūnai|Petrašiūnų kapinėse]] Juozas Naujalis (1869 m. balandžio 9 d. Raudondvaryje – 1934 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – vargonininkas, kompozitorius, pedagogas ir choro dirigentas.
Biografija
Nuo 1892 m. – Kauno arkikatedros vargonininkas ir choro vadovas. 1892 m. Kaune įsteigė privačius vargonininkų kursus ir daug metų jiems vadovavo, rengė vargonininkus ir chorų vadovus. Kursus yra baigę žinomi muzikai Stasys Šimkus, Julius Štarka, Aleksandras Kačanauskas ir daugelis kitų vargonininkų bei chorvedžių.
1894 m. muzikos žinias gilino Vokietijoje, Regensburgo aukštojoje bažnytinėje muzikos mokykloje pas F. Haberlį ir kitus pedagogus. Grįžęs į Kauną, ne tik dirbo Kauno katedros vargonininku ir choro vadovu, bet ir Žemaičių kunigų seminarijos choralo ir choro profesoriumi.
Žemaičių vyskupas Mečislovas Paliulionis jam patikėjo įvykdyti bažnytinės muzikos reformą. Šį darbą J. Naujalis pradėjo kunigų seminarijoje, kur praktiškai būsimuosius kunigus supažindino su grigališkuoju giedojimu ir bažnytine polifonine muzika. Reorganizavo Arkikatedros chorą – vietoj moterų balsų pasitelkė berniukų. Choras ėmė giedoti G. Palestrinos, Orlando di Lasso ir kitų žymių kompozitorių religinės muzikos kūrinius.
Bendradarbiavo spaudoje, pasirašinėjo slapyvardžiu Senis vargonininkas. 1909–1911 m. leido pirmąjį lietuvišką muzikinį leidinį „Vargonininkas“, o 1913–1914 m. – kalendorių. Šiuos leidinius ne tik redagavo, bet ir rašė straipsnius, recenzijas ir muzikines apžvalgas. 1909 m. Lietuvių mokslo draugijos suvažiavime buvo išrinktas į dainų melodijų rinkimo komisiją.
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Švenčionyse ir Vilniuje. Dirbo „Ryto“ lietuvių gimnazijos muzikos mokytoju, subūrė chorą. 1916 m. grįžo į Kauną. Kurį laiką dėstė muziką „Saulės“ gimnazijoje, dirbo Kauno katedros vargonininku, koncertavo.
1919 m. įkūrė privačią muzikos mokyklą, kuri 1920 m. suvalstybinta. Iki 1927 m. buvo šios mokyklos direktorius ir dėstytojas, nuo 1933 m. – Kauno konservatorijos profesorius, dėstė liturgiką, choralą ir vargonus.
Kaip vargonininkas virtuozas nemažai koncertavo Kaune, o 1922 m. su smuikininku Mečislovu Leškevičiumi – ir JAV: Bostone, Brukline, Detroite, Čikagoje, Klivlende, Pitsburge ir kitur. Amerikoje rinko aukas Lietuvių meno kūrėjų draugijai – buvo jos iždininku, lankėsi Vargonininkų sąjungoje.
J. Naujaliui pirmajam iš lietuvių muzikų 1933 m. suteiktas profesoriaus vardas. 1934 m. išrinktas ALRK Vargonininkų ir kitų muzikų sąjungų garbės nariu.
Kūryba
J. Naujalis – profesionaliosios lietuvių muzikos pradininkas. Jo kūrybinį palikimą sudaro apie 200 įvairaus žanro kūrinių. Tai 13 mišių, apie 20 motetų, daug giesmių, nemaža harmonizuotų ir originalių dainų chorams, simfoninė poema „Ruduo” (apie 1930 m.), pjesė „Svajonė” (styginiam kvartetui, apie 1921 m.), trio, preliudai, fugos, kantatos ir kt.
Nemaža dalis kūrinių sukurti pagal Maironio žodžius: „Lietuva brangi”, ,,Pavasaris”, „Vasaros naktys”, „Jaunimo giesmė”. Pagal liaudies dainas: „Ant kalno karklais siūbavo”, „Oi žiba žiburėlis”, „Siuntė mane motinėlė”.
Už „Missa pro defunctis“ S. Moniuškos konkurse pelnė pirmąją premiją. Jo dainos „Dievas mūsų prieglauda“, giesmė „Malda už Tėvynę“, dainos „Dainų dainelės“, „Jaunimo giesmė“, „Lietuva brangi“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, jas dainuoja visa Lietuva.
Darbininkas (Niujorkas)
Darbininkas – JAV lietuvių katalikų laikraštis, einantis nuo 1915 m. JAV.
Istorija
Įsteigė ir leido Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga, nuo 1951 m. vienuoliai pranciškonai. 1915–1950 m. buvo leidžiamas Brukline, nuo 1951 m. – Niujorke. Iki 1925 m. leistas triskart per savaitę, iki 1972 m. – dukart, nuo 1972 m. – kartą per savaitę. 1951 m. balandžio 16 d. sujungtas su Brukline ėjusiu savaitraščiu „Amerika“ ir Pitsburge leistu savaitraščiu „Lietuvių žinios“. Tiražas 1984 m. – apie 4000 egz.
Redaktoriai
Redakcijoje dirbo Kazimieras Čibiras, P. Gudas, Juozas Bronius Laučka, Antanas Kneižys, Barnabas Mikalauskas.
Paslėpta tvirtovė
Apie filmą
„Paslėpta tvirtovė“ dažnai vadinamas trečiu pagal reikšmingumą Akiro Kurosavos filmu. Filmo istorija, pasakojama dviejų nesvarbių dalyvių, vėliau buvo panaudota George Lucas „Žvaigždžių karų“ pirmajame filme robotų R2-D2 ir C-3PO vaidmenims. George Lucas inkorporavo ir kitus „Paslėptos tvirtovės“ elementus savo filme.
Filmo veiksmas vyksta viduramžių Japonijoje karų metu, tačiau jame didžiausias dėmesys kreipiamas ne į dramines, o į komedines situacijas. Du įvykiuose nelabai susivokiantys valkataujantys valstiečiai turi pagelbėti generolui išvesti jo saugomą kilmingo klano vienintelę likusią įpėdinę per pavojingą priešo teritoriją. Valstiečių kvailumas ir godumas sukuria juokingas situacijas. Komediškai vystomi ir generolo santykiai su įpėdine. Pačiame filme yra mūšių, dvikovų scenų. Tik filmo pabaigoje du valstiečiai sužino, kad lydėjo princesę ir generolą.
Filmo premjera įvyko 1958 m. gruodžio 28 d. Japonijoje. 1962 m. filmas pristatytas JAV, buvo sutrumpintas 49-iomis minutėmis. „Paslėpta tvirtovė“ tapo iki tol komerciškai sėkmingiausiu Akiro Kurosavos filmu. 1959 m. Berlyno kino festivalyje Akira Kurosava laimėjo „Sidabrinį lokį“, Tarptautinė kino kritikų asociacija pripažino filmą geriausiu metų filmu.
Veikėjai
ir kiti.
Siužetas
Valstietis Matašitis atvyksta į miestą, kur perskaito Yamana klano atsišaukimą, kuriame siūlomas atlygis už nugalėto klano princesę Yuki Akizuki. Čia Matašitis vėl klaidingai patenka tarp belaisvių, tarp kurių jis suranda valstietį Tahei, kuris irgi papuolė į nelaisvę. Mieste belaisviai verčiami kasti pilies požemiuose ir ieškoti paslėpto Akizuki klano aukso. Naktį, kilus belaisvių maištui, abu valstiečiai sėkmingai pabėga iš miesto.
Mėlynkaktė amazonė
Išvaizda
Kūnas 35-41,5 cm, sparnai – 20,5-22,5 cm, uodega – 13 cm ilgio. Plunksnos žalios, viršutinėje dalyje su tamsiu kanteliu. Kakta mėlyna, viršugalvis, vokai ir gerklė geltoni. Snapas juodas. Sparnų išlinkimas raudonas, ant sparnų yra blizgantys ploteliai. Akių rainelė tamsiai ruda arba raudonai ruda.
Gyvenimo būdas
Lizdą krauna medžių uoksuose. Dėtyje 2-4 balti kiaušiniai. Peri tik patelė 29-30 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po dviejų mėnesių, bet tėvai jais rūpinasi dar du mėnesius.
Ši rūšis nemažai išnaikinama dėl žalos vaismedžiams ir vaiskrūmiams (nulesa vaisius), taip pat dėl mėsos.
Laikymas
Noriai laikoma narveliuose kaip „kalbančioji papūga". Blogai prižiūrimos ir apmokytos papūgos skleidžia nemalonius garsus. Labai lengvai prijaukinami jaunikliai. Sugeba atskirti savo šeimininką nuo kitų žmonių. Gerai prižiūrimos gali išgyventi iki 80 metų.
Sistematika
Yra vienas porūšis – geltonpetė mėlynkaktė amazonė (Amazona aestiva xanthopteryx). thumb|left|210px|Geltonpetė mėlynkaktė amazonė (Amazona aestiva xanthopteryx).
Vėduoklinės
Vėduoklinės (Veliferidae) – vėduokliažuvių (Lampriformes) būrio žuvų šeima. Kūnas labai suplotas. Paplitusios Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Sistematika
Šeimoje yra 2 gentys ir 2 rūšys.
Plonkos geležinkelio stotelė
Plonkos geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Plonka Košcelnos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje. Stotelė priklauso Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Roški Lešnės geležinkelio stotelės yra 3,9 km ir iki Lapių geležinkelio stoties yra 4,9 km.
Mečislovas Navickas
Biografija
1948–1956 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas). 1956–1961 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Bekerio klasė).
Nuo 1961 Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas. 1962–1964 meno vadovas, 1964–1965 Muzikos skyriaus vedėjas.
Nuo 1965 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, 1965–1970 direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, nuo 1979 dieninio skyriaus vedėjas, 1985–1991 mokyklos direktorius, nuo 1991 Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijos Instrumentinio skyriaus vedėjas. Pedagogas išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Grabovas
Grabava (arba Grabovas, ) gali reikšti šias gyvenvietes:
Šiaurės Vidžemės biosferos rezervatas
Šiaurės Vidžemės biosferos rezervatas  – vienintelis Latvijos biosferos rezervatas, įsikūręs šiaurinėje Vidžemės dalyje, netoli pasienio su Estija.
Rezervate yra 25 gamtiniai rezervatai, gamtos parkas ir dvi saugomos jūrinės teritorijos. Daugiau kaip pusė rezervato sausumos teritorijos yra dengiamos miškų ir pelkių.
Istorija
1990 m. dabartinio rezervato vietoje Latvijos vyriausybė įkūrė Šiaurės Vidžemės regiono gamtos saugojimo kompleksą. Komplekso administracija įsikūrė Salacgryvoje. Tuo metu pradėti kurti pirmojo šalyje biosferos rezervato įkūrimo planai. Tai buvo ambicingas projektas, nes kuriama saugoma teritorija apėmė 6 proc. šalies ploto, įskaitant joje esančius miestus, pramonės įmones ir infrastruktūrą.
Šiaurės Vidžemės biosferos rezervatas oficialiai atidarytas 1997 m. gruodžio 11 d., kaip Pasaulinio biosferos rezervatų tinklo dalis.
Administracija
Administracija įsikūrusi Salacgryvoje. Biosferos rezervate dirba 11 darbuotojų.
Burniškiai (Pakruojis)
Burniškiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 11 km nuo Lygumų.
Vilniaus Varpo suaugusiųjų gimnazija
Vilniaus Varpo suaugusiųjų gimnazija – savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, V. Šopeno g. 8, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems lietuvių kalba. Įstaigos kodas 9000988.
Istorija
Mokykla įkurta 1940 m. spalio 1 d. Liaudies Komisarų nutarimu. Iki 1950 m. vadinosi suaugusiųjų gimnazija, vėliau pavadinta 8-ąja mokykla. 1999 m. suteiktas „Varpo“ vardas, 2015 m. – gimnazijos statusas.
Plūdeniniai
Plūdeniniai (Lemnaceae) – arekažiedžių (Arecidae) poklasio aroniečių (Arales) eilės augalų šeima.
Smulkūs, vandenyje plūduriuojantys augalai, turintys iki 10 mm ilgio stiebą. Lapų nėra arba jie redukuoti, plėvinių žvynelių pavidalo. Šaknys siūliškos, galuose turi šalmelį, jomis augalas išlaiko lygsvarą. Žydi retai, dauginasi vegetatyviniu būdu.
Gentys
Šeimoje 6 gentys, 38 rūšys:
Tilvica Majontekas
Tilvica Majontekas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Michalovo ir apie 23 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XVIII a. amžiuje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmieji pastatai pradėti statyti apie 1780 metus. 1818 m. palivarkas atiteko Radviloms. 1968 m. gruodžio 15 d. įvesta elektra. 2008 m. kaime gyveno 26 žmonės, iš kurių 12 moterų ir 14 vyrų.
Mažoji nėgė
Mažoji nėgė (Lampetra planeri) – nėginių (Petromyzonidae) šeimos vandens stuburinis gyvūnas, priklausantis bežandžių antklasiui.
Išvaizda panaši į jauną upinę nėgę. Nugara tamsiai pilka ar juoda, šonai pilki, pilvas baltas. Turi 7 poras žiauninių angelių. Visi dantys buki. Viršutinėje žiočių plokštelėje jų būna 2, apatinėje nuo 5 iki 9. Žiočių šonuose po 3 dantis, kurių vidurinieji – trišakiai ar keturšakiai, o kraštiniai – dvišakiai. Nuo upinės nėgės skiriasi mažesniais dantimis virš viršutinės žiočių plokštelės. Suaugusių kūno ilgis 10-16 cm, vingilių apie 12 cm.
Paplitusios Baltijos jūros baseino upeliuose, upėse. Lietuvoje randama beveik visose upėse, kuriose yra sraunumų.
Subręsta baigiantis metamorfozei, penktais gyvenimo metais. Neršia gegužės – biržėlio mėnesiais, kai vandens temperatūra pasiekia 12 laipsnių. Neršia būriais srauniose seklumose ant žvirgždėto grunto, akmenų. Suaugusios visai nesimaitina, dėl to sutrumpėja kūnas, sunyksta žarnynas. Išneršusios žūva. Kai kurioms mažosioms nėgėms būdinga neotenija – lytiškai subręsta ir neršia vingiliai, individai nepraėję visos metamorfozės. Vislumas 0,8-19 tūkst. ikrelių. Jie neskaidrūs, lipnūs, gelsvai pilki, elipsiški, apie 0,8-1,1 mm. Išneršti prilimpa prie akmenų ar žvirgždo. Embrionai vystosi savaitę. Vingiliai apie 5 metus gyvena įsirausę į dumblą. Minta mikroorganizmais, detritu, augalų liekanomis.
Jų kūno gleivės dažnai būna nuodingos žmogui.
Norgėlai (Klaipėda)
Norgėlai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės pietryčiuose, 7 km į šiaurę nuo Judrėnų, 7 km į pietus nuo Endriejavo. Pietvakariniu pakraščiu teka Šalpė, pietrytiniu – jos intakas Šalpalė. Iš šiaurės prieina Kalno, iš vakarų – Liepaičių miškai. Į pietus nuo kaimo yra Norgėlų piliakalnis ir Norgėlų, Lelėnų kapinynas.
Gegužkalnis (Telšiai)
Gegužkalnis – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Janapolės. Išlikęs Gegužkalnio tvartas – XIX a. liaudies architektūros paminklas.
Tommy Körberg
Bert Gustav Tommy Körberg (1948 m. liepos 4 d. Norsjė) – Švedijos dainininkas, aktorius ir muzikantas. 1969 m. pelnė Švedijos „Grammis“ apdovanojimą kaip geriausias debiutas.
Camera degli Sposi (Mantegna)
thumb|right|280px| Šiaurinė siena „Gonzagų dvaras“ thumb|right|280px| Vakarinė siena „Susitikimas su kardinolu“ thumb|right|280px| Lubos su „akimi“ Camera degli Sposi (Vedybų kambarys) arba Camera picta (Paveikslų kambarys) – kambarys Mantujos kunigaikščio rūmuose (Palazzo Ducale) San Giorgio pilyje (Castello di San Giorgio) su  Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431–1506) freskomis.
Tommy Körberg
Atlikėjas du kartus atstovavo Švedijai tarptautiniame dainų konkurse „Eurovizija“ – 1969 ir 1988 metais.
Camera degli Sposi (Mantegna)
Aprašymas
Freskos buvo sukurtos Mantujos kunigaikščio Liudoviko II Gonzagos užsakymu 1465 - 1474 m. laikotarpiu su pertraukomis. Kambario paskirtis neaiški. Anuo metu San Giorgio pilyje buvo daug miegamųjų, tačiau tai galėjo būti numatytas ir kaip darbo kambarys (pačioje patalpoje yra tik 2 gilūs langai). Kambario išmatavimai: 8,05 x 8,08 m., didžiausias aukštis - 6,93 m.
Dabar nustatyta, kad Mantenja darbą pradėjo nuo patalpos lubose esančio okulo arba iliuzionistinės akies, kurioje vaizduojamas atviras langas viršuje su žaidžiančiais cherubinais, praplaukiančiu debesiu, paukščiu, vazonu su gėlėmis, bei keletas žmonių veidų, žvelgiančių žemyn. Šis darbas laikomas pirmu tokio pobūdžio darbu Europos vaizduojamajame mene. Okulą supa fikciniai Romos imperatorių portretai.
Šiaurinėje sienoje dailininkas pavaizdavo Gonzagų šeimyną, kartu su kunigaikščiu, sėdinčiu soste. Vakarinėje sienoje vaizduojamas Gonzagų šeimos susitikimas su kardinolu (irgi iš Gonzagų giminės). Virš pagrindinių scenų Mantenja, tipiškai sau, dekoravo freskas girliandomis papuoštomis liunetėmis. Ant kitų dviejų sienų pieštų figūrų nėra, išskyrus liunetes ir Gonzagų giminės simboliką. Manoma, kad taip padaryta sąmoningai, siekiant, kad scenos žiūrovas tarsi žiūrėtų iš namo pro langą jausdamas sieną už savęs.
Tarptautinė čiuožimo sąjunga
thumb|International Skating Union Tarptautinė čiuožimo sąjunga (angl. International Skating Union, ISU) – tarptautinė sporto organizacija, prižiūrinti oficialias čiuožimo sporto šakas – dailųjį čiuožimą, sinchroninį čiuožimą, greitąjį čiuožimą ir greitąjį čiuožimą trumpuoju taku.
ISU buvo įkurta 1892 m. Hagos miesto Scheveningeno rajone, Nyderlanduose, ir yra laikoma viena seniausių sporto organizacijų pasaulyje.
Sąjungos būstinė yra Lozanoje, Šveicarijoje, o nuo 1994 m. jai vadovauja italas Ottavio Cinquanta.
Kratiškių apylinkė
Kratiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Naujikų apylinkės ir dalies Šnikščių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Jasiuliškių apylinkės. 1986 m. spalio 20 d. Kratiškių apylinkė prijungta prie Biržų apylinkės.
Miglė Kosinskaitė
Miglė Kosinskaitė (g. 1965 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – dailininkė, romantinio siurrealizmo atstovė.
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1983-1989 m. studijavo Valstybiniame dailės institute, įgijo tapytojos-pedagogės specialybę. Nuo 1989 m. dalyvauja parodose. 2001 m. tapo dailininkų sąjungos nare.
Augustavo girios šventoji vieta
250px|thumb|right|Medinė koplyčia thumb|right|Medinė skulptūra parke
VW Typ 82 Kübelwagen
Volkswagen Typ 82 Kübelwagen – lengvasis karinis visureigis gamintas Vokietijoje, Volkswagen gamykloje, esančioje Volfsburgo mieste, nuo 1940 iki 1945 metų. Tai buvo atviras, keturvietis automobilis su oru aušinamu varikliu, paaukštinta pakaba, kampuotos formos kėbulu ir sudedamu brezentiniu stogu, gamintas Typ 60 KdF-Wagen (VW Vabalo) pagrindu.
Pavadinimas Kübelwagen kilęs iš pavadinimo Kübelsitzwagen (vok. kaušas-sėdynė-automobilis). Kai kurie kariniai visureigiai gaminti be durų, kad vairuotojas ir keleiviai neiškristų, sėdynės gamintos iškiliais kraštais, tai yra kaušo formos, todėl visiems kariniams visureigiams prigijo pavadinimas Kübelwagen, nors Typ 82 tokių sėdynių ir neturėjo.
VW Typ 62 (1938–1939)
1938 metų sausio mėnesį nacistinės Vokietijos (Trečiasis Reichas) karinė vadovybė pasiūlė „Porsche“ konstravimo biurui KdF-Wagen bazėje sukurti lengvą karinį visureigį. Iškelti reikalavimai: atviras ir žemas kėbulas, maksimalus automobilio svoris 950 kg (550 kg pats automobilis + 400 kg apkrova, įskaitant tris kareivius su amunicija), galimybė minimaliomis gamybos išlaidomis automobilį gaminti masiškai.
Projektavimo darbai prasidėjo 1938 metų vasario mėnesį. Siekdamas įvykdyti visus reikalavimus „Porsche“ konstravimo biuras kreipėsi į karinių kėbulų gamintoją Karosseriefabrik Nikolaus Trutz. Pirmasis prototipas sumontuotas ant VW38 (KdF-Wagen) bazės. Automobilis buvo atviras, be durų, turėjo tris žemas sėdynes, galimybę tvirtinti kulkosvaidį ir šonuose pritvirtintus du atsarginiais ratus. Kad automobilio prošvaistė būtų didesnė, automobiliui montuoti 18 colių dydžio ratai. Užsakovams atmetus šį projektą imtasi tolimesnių modifikavimo darbų.
Volkswagen gamykla pradėta statyti 1938 metų pavasarį ir iki Antro pasaulinio karo pradžios 1939 metais jau buvo beveik baigta, tačiau dėl prasidėjusio karo gamykloje pradėta karinės amunicijos gamyba, tai reiškė, kad planuota masinė civilinių KdF-Wagen gamyba atidedama. 1940 metų pradžioje Vyriausioji Vermachto vadovybė patvirtino Typ 82 projektą masinei gamybai.
VW Typ 82 (1940–1945)
Pirmieji 25 serijiniai Typ 82 automobiliai pagaminti 1940 metų pavasarį „Porsche“ bendrovėje Štutgarte ir 1940 metų gegužės mėnesį serijiniu būdu pradėti gaminti Volkswagen gamykloje. Tuo pačiu metu Typ 82 automobiliai naudoti Prancūzijos okupacijos metu.
Iki 1940 metų gruodžio pagaminta 1000 tokių automobilių. Gamybos metu Typ 82 kėbulai gaminti Berlyne Ambi-Bud įmonėje, vėliau pervežami į VW gamyklą, kur dažomi ir surenkami. VW gamykloje dar neveikė liejykla, pradžioje naudotasi firmos Rautenbach liejykla, vėliau naudotasi liejykla Vernigerodė mieste.
Typ 82 turėjo variklį aušinamą oru, tai yra jam nereikėjo aušinimo skysčio, kuris esant ekstremaliomis oro sąlygomis galėjo užvirti arba užšalti, be to, priekyje neturėjo radiatoriaus, kuris galėjo nukentėti nuo skeveldrų ar kulkų.
Per visą gamybos laikotarpį 1940–1945 metais Typ 82 nepatyrė ypatingų pakitimų, išskyrus tai, kad 1943 metų kovo mėnesį vietoje 985 cm³ darbino tūrio variklių pradėti montuoti 1131 cm³ varikliai, turintys 25 arklio galias ir didesnį sukimo momentą. Naujas variklis tuo metu sukurtas keturiais ratais varomai amfibijai VW Typ 166 Schwimmwagen.
Karo metu Typ 82 bazėje sukurta apie 30 modifikacijų ir prototipų: automobiliai keturiais varomais ratais, vikšriniai, sanitariniai, krovininiai, mobilios radijo stotys, lengvieji vilkikai, dyzeliniai, turbokompresoriniai, su automatinėmis pavarų dėžėmis, automobiliai varomi anglimis ir kita. Vieni reikšmingesnių automobilių Typ 82 bazėje, tai Typ 87, Typ 82 E ir amfibijos Typ 128 bei Typ 166.
Typ 82 automobilių gamyba nutraukta 1945 metų balandžio 10 dieną, jau po kelių dienų gamyklą okupavo JAV kariuomenė. Pasibaigus karui VW gamyklą perėmę britų kariškiai gamykloje iš išlikusių dalių surinko dar keliolika Typ 82 automobilių. Per visą gamybos laikotarpį pagaminti 50 788 tokie automobiliai.
1969 metais Bundesvero užsakymu Vokietijoje pradėtas gaminti analogiškas karinis visureigis VW Typ 181, iš esmės nepakitusiomis konstrukcijomis ir panašia kėbulo išvaizda, jis tapo Typ 82 pasekėju.
Bendras aprašymas
VW Typ 82 sukonstruotas KdF-Wagen pagrindu, tačiau su reduktoriais, aukštesne pakaba, 16 colių ratlankiais, galiniais varomais ratais. Automobilis gamintas su keturių pavarų greičių dėže.
Kėbulas pagamintas iš presuotų skardų su išilgai įspaustomis standumo briaunomis.
Kėbulas atviras, sudedamu stogu, keturiomis durimis, išimamais plastikiniais langais ir nulenkiamu priekiniu stiklu.
Prietaisų skydelis susidėjo iš spidometro, keturių įspėjančių lempučių, dviejų saugiklių dėžučių, apšvietimo lemputės, posūkių jungiklio, šviesų jungiklio, įvairios paskirties jungiklio, valytuvų jungiklio, 6 voltų lizdo, degimo spynelės ir starterio mygtuko. Šalia priekinio stiklo kairėje ir dešinėje pusėje posūkiams rodyti tvirtinti semaforai.
Variklio skyriuje vėlesnio laikotarpio Typ 82 automobiliai aprūpinti apie vieno litro talpos kuro bakeliu, skirtu variklio užvedimui žiemos sąlygomis.
„Notek“ priekinis žibintas
Pagal karo meto reikalavimus automobilių žibintai privalėjo būti uždengti maskuojančiais uždangalais su siaurais plyšiais, dėl šios priežasties žibintų skleidžiama šviesa tapo vos matoma ir mažai naudinga. Kad kompensuoti šviesos nuostolius įmonė „Nova-Technik GmbH“ Miunchene pramoniniu būdu gamino specialius karinius žibintus „Notek“. Žibinto šviesos laukas nukreiptas žemyn, o kad šviesa mažiau būtų pastebima, šviesos šaltinis uždengtas maskuojančiu dangteliu. Notek skleidžiama šviesa pagerindavo važiavimo sąlygas tamsiu paros metu ir buvo mažiau matoma tiek iš toli, tiek iš oro. Šio modelio žibintas naudotas ne tik VW Typ 82 automobiliuose, bet ir daugumoje to meto karinių transporto priemonių.
„Notek“ galinis žibintas
Gale, kairėje pusėje montuotas „Nova-Technik GmbH“ gamintojos gabaritinis žibintas, kuris atlikdavo optinio distancijos matuoklio funkciją, taip pat gabaritinio žibinto, „stop“ signalo ir numerio apšvietimo funkcijas. Viršutinėje šviestuvo dalyje patalpinti keturi nedideli žali stiklai, važiuojant kolonoje tamsiu paros metu vairuotojas privalėdavo laikytis 25-35 metrų atstumo, todėl visada turėdavo matyti du žalius taškus. Jei vairuotojas priešakyje matydavo keturis taškus, jis važiuodavo per arti, jei matydavo tik vieną tašką, jis važiuodavo per toli.
Tallinna JK
Talino JK – buvęs Estijos futbolo klubas iš Taline.
Istorija
Klubas įkurtas XX a. tarpukariu. 1922 m. jis viešėjo Lietuvoje, kur 7:1 įveikė čempionus LFLS Kaunas komandą, nors su Kauno rinktine sužaidė 0:0. 1937 m. TJK pralaimėjo Taline LFLS Kaunas klubui. Užėjus sovietams komanda iširo. 2002 m. atkurta, tačiau 2008 m. su SK Legion Tallinn susijungė į Tallinna JK Legion klubą.
Purizmas (kalbotyra)
Purizmas ( 'švarus, grynas') – kalbos gryninimas, stengimasis apsaugoti kalbą nuo kitų kalbų elementų, skolinių, tarptautinių žodžių. Purizmas būdingas bendrinės kalbos normų formavimosi laikotarpiui.
Purizmas būna kraštutinis ir nuosaikusis:
Lietuvių kalboje siūlyta žodžius „papirosas“, „apelsinas“, „geometrija“ pakeisti žodžiais „rūkinys“, „saulobuolis“, „trikampiomata“; žodžius „vilnos“, „galva“, įtarus, kad jie gali būti svetimos kilmės, norėta pakeisti žodžiais „gaurai“, „mąstalas“.
Kraštutinį purizmą palaikė „aušrininkai“, Stasys Dabušis, Antanas Vireliūnas.
Darba
Darba – upė šiaurės vakarų Lietuvoje; Šventosios kairysis intakas. Prasideda į šiaurės vakarus nuo Plokščių. Teka Kretingos rajonu pietvakarių kryptimi. Prateka Žalimų, Varniškės, Šventosios miškus. Žemupyje staigiai pasuka į šiaurę, kerta Liepojos-Palangos plentą ir Palangos savivaldybėje įteka į Šventąją 7 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Šventosios gyvenvietės. miniatiūra|200px|left|Upėvardis Darbėnuose
Intakai: Dubupis, Lazdupis, Žiba (kairieji).
Vidutinis nuolydis 166 cm/km. Ant upės įrengti du tvenkiniai: Darbėnų (9 ha) ir Lazdininkų (108 ha). Prie Darbos esančios gyvenvietės: Nausėdai, Auksūdys, Darbėnai, Želviai.
Nemunaičio piliakalnis
Nemunaičio piliakalnis – buvęs piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Nemunaičio, Nemunaičio seniūnija. Pasiekiamas iš plento Užupiai – Nemunaitis miške prieš Nemunaitį, už dešinėje esančios sodybos pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi sunkiai pastebimu keliuku į mišką vakaruosna ir paėjus juo 300 m – yra keliuko gale, už griovio, Nemunaičio miško 39 kvartalo viduryje.
Takašis Šimura
Takašis Šimura (志村 喬, Shimura Takashi; g. 1905 m. kovo 12 d. – m. 1982 m. vasario 11 d.) – japonų kino aktorius. Išgarsėjo bendradarbiavimu su kino režisieriumi Akira Kurosava, suvaidino 21-ame jo filmų.
Nemunaičio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštumoje. Jį beveik visą nuplovė Nemunas, išliko tik pietrytinis kraštas, neaišku, ar tai pylimo ar aikštelės liekanos. Jo viršus pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 12x5 m dydžio. Pietrytinių piliakalnio liekanų šlaite, 4 m žemiau viršaus yra 2–4 m pločio terasa. Pietryčių pusėje nuo gretimos aukštumos piliakalnis atskirtas 40 m pločio viršuje, 12 m gylio (nuo aukštumos), 4 m pločio dugne grioviu. Šlaitai nuo Nemuno statūs, erodavę, iki 50 m aukščio.
Į pietryčius už griovio, aukštumoje yra papilys – apie 100x40 m dydžio lygus plotas nugriuvusia į skardį šiaurine dalimi. Jį iš pietryčių pusės nuo gretimų aukštumų skiria 4 m pločio, iki 0,5 m aukščio pylimas ir už jo iškastas 20 m pločio (P dalyje – 5 m), 2 m gylio nuo pylimo bei 1 m gylio iš išorės griovys. Papilio įtvirtinimai labai apardyti erozijos. Piliakalnis ir papilys apaugę pušimis ir krūmais.