cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žemutinių sorbų kalba
Prieveiksmis
Iš būdvardžių prieveiksmiai sudaromi su priesagomis -e (prieš -e einąs priebalsis sumikštėja), -o ir -ski: głupy 'kvailas' > głupje, kšuty 'kietas, ankštas' > kšuśe, drogi 'brangus' > drogo, suchy 'sausas' > sucho, serbski 'sorbų, sorbiškas' > serbski, nimski 'vokiečių, vokiškas' > nimski. Iš kai kurių būdvardžių gali būti sudaromos dvejopos formos: twardy 'tvirtas' > twarźe, twardo, gładki 'glotnus' > gładce, gładko.
Aukštesnysis laipsnis sudaromas su priesaga -ej, jungiama prie kamieno (neretai vyksta prieš šią priesagą einančio priebalsio kaita): głupje 'kvailai' > głupjej, sucho 'sausai' > sušej, drogo 'brangiai' > drošej. Priesagos -oki ir -ki aukštesniajame prieveiksmių laipsnyje iškrenta: daloko 'toli' > dalej, gładko 'glotniai' > gładšej. Prieveiksmių derje 'gerai' ir zlě 'blogai' aukštesnysis laipsnis sudaromas supletyviai: lěpjej ir gorjej (rečiau zlej). Aukščiausiasis laipsnis sudaromas prie aukštesniojo pridedant priešdėlį nej- (kartais nejž-).
Prielinksnis
Prielinksniai skirstomi į senybinius ir naujybinius. Senybiniai nesisieja su kitomis kalbos dalimis. Naujybiniai prielinksniai yra kilę iš kitų kalbos dalių. Prielinksniai vartojami su visais linksniais, išskyrus vardininką ir šauksmininką, o dažniausiai – su kilmininku.
Vincas Birinčikas
Vincas Birinčikas (1862 m. Vilniuje – 1935 m. Minske) – darbininkas, batsiuvys, vienas iš Lietuvos socialdemokratų partijos steigėjų.
Žemutinių sorbų kalba
Sintaksė
Žodžių tvarka – laisva, pagrindinis žodžių eiliškumas sakinyje yra SOV (veiksnys – papildinys – tarinys, kaip liet. k. sakinyje Šuo namus saugo). Vartojamos vadinamosios rėminės konstrukcijos, tačiau jos ne tokios dažnos kaip aukštutinių sorbų kalboje.
Žodynas
Dėl ilgalaikių (daugiau kaip 1000 m.) kontaktų su vokiečių kalba į žemutinių sorbų kalbą yra patekę daug germanizmų, ir tarmėse jų yra daugiau negu bendrinėje kalboje. Drauge daugumą žodyno sudaro slaviški žemutinių sorbų kalbos veldiniai. Žemutinių sorbų bendrinė kalba germanizmams pakantesnė už aukštutinių sorbų bendrinę kalbą. Be germanizmų, bendrinėje kalboje yra šiek tiek skolinių iš kitų slavų kalbų, daugiausia – iš čekų kalbos.
Vincas Birinčikas
Biografija
1889 m. įstojo į II Proletariato partijos būrelį. Turėjo įtaką, formuojantis jaunesniojo brolio Aleksandro Birinčiko pažiūroms. 1896 m. LSDP narys, vienas iš partijos pirmojo suvažiavimo organizatorių.
Žemutinių sorbų kalba
Tyrimų istorija
150px|thumb|right|[[Arnošt Muka|Arnoštas Muka (1854–1932)]] Žemutinių sorbų kalbos tarmės pradėtos tirti XIX a. Pirmasis žemutinių sorbų kalbą ėmė klasifikuoti A. Muka, žemutinių sorbų kalbos areale jis išskyrė 8 tarmes ir 5 patarmes. Vėliau tarmėtyrą, taip pat ir žemutinių sorbų arealo kalbinę geografiją, XX a. 4-ajame dešimtmetyje nagrinėjo P. Virtas, Z. Štyberis ir kiti tyrėjai. Žemutinių sorbų kalbos tarmės nuodugniai tyrinėtos ruošiant ir sudarant sorbų kalbų atlasą, kuris buvo baigtas 1966 m. Istorinės tarmėtyros darbus, konkrečiai – žemutinių sorbų kalbos paminklų tarminių ypatybių analizę publikavo M. Hornikas, A. Muka, A. Leskynas, Z. Štyberis, H. Šusteris-Ševcas, M. Radlovskis.
Vienas pirmųjų reikšmingų veikalų apie žemutinių sorbų kalbos istoriją – 1891 m. pasirodęs A. Mukos tyrimas Historische und vergleichende Laut- und Formenlehre der niedersorbischen Sprache.
Vincas Birinčikas
Biografija
1897 m. suimtas, 2 metus kalintas, po to ištremtas. Už dalyvavimą 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose 1906 m. ištremtas į Jenisiejaus guberniją. Grįžo 1911 m.
Žemutinių sorbų kalba
Tyrimų istorija
Žemutinių sorbų kalbos fonetiką ir gramatiką tyrė P. Janašas, M. Jermakova ir kiti mokslininkai.
Idrisijus
thumb|250px|Idrisijaus pasaulio žemėlapis. Priešingai nei įprasta, jame šiaurė sukeista su pietumis, todėl Europa pavaizduota apačioje, o Afrika – viršuje
Žemutinių sorbų kalba
Teksto pavyzdys
Matas Kosykas „W cuzej zemi“ („Svetimoje šalyje“)
Vincas Birinčikas
Biografija
1919 m. įstojo į Lietuvos Komunistų partiją. Vilnių užėmus lenkams 1920 m. birželio mėn. suimtas ir ištremtas į Dembio karo belaisvių stovyklą. 1921 m. pabėgo į Rusiją, dirbo partinį darbą Smolenske, Minske.
Idrisijus
Idrisijus (pilnai: Abu Abdas Alahas Muhamadas Al Idrisis Al Kurtubis Al Hasanis Al Sabtis,, ; 1100 m. Seutoje – 1165 ar 1166 m.) – viduramžių arabų keliautojas, geografas, kartografas.
Biografija
Gimė Seutoje, garsioje Hamuditų giminėje. Išsilavinimą įgijo Andalūzijos kultūriniame centre – Kordoboje. Keliavo po Pirėnų pusiasalį, Šiaurės Afriką, Mažąją Aziją, Europoje buvo Anglijoje, Prancūzijoje, Viduržemio jūros pakrantėse. 1138 m. apsigyveno Sicilijoje, kur vietinio normanų karaliaus Rodžerio II nurodymu 1154 m. sudarė tuo metu žinomo pasaulio žemėlapį Tabula Rogeriana bei pridėjo išsamų aprašymą „Kelionės vadovas trokštančiam apvažiuoti pasaulį; Rodžerio knyga“ (Kitab Nuzhat al-Mushtaq fi Ikhitiraq al-Afaq; Kitab Ruggar). Šis veikalas ir žemėlapis lyginant su amžininkų buvo itin išsamus ir tikslus, mat Idrisijus jame sujungė arabų ir vikingų žinias apie pasaulį. Valdant Rodžerio II įpėdiniui Vilhelmui I Idrisijus sudarė naują žemėlapio variantą. Gyvenimo pabaigoje keliautojas grįžo atgal į Seutą.
Savo veikale Idrisijus mini nežinomas salas ir žemes Atlanto vandenyne, raudonodžius jų gyventojus, todėl kai kurie mokslininkai tai interpretuoja, kaip galimą Amerikos aprašymą, nors labiausiai tikėtina, kad tai galėjusios būti Kanarų, Azorų ar Madeiros salas. Rodžerio knygoje arabų mokslininkas mini Rusiją (ar-Rūsija), Lenkiją (Bulūnija) ir kažkur ten esantį ugnies garbintojų miestą Madsūną (Mdsūnh, Mrsunh, Marsūna).
Šonaslydis
thumb|Steve Moore su Boss Motorsport [[Nissan Silvia|S14 Silvia trasoje „Lydden Hill Race Circuit“ turnyro „King of Europe“ metu.]] thumbnail|Vaizdo įrašas, kuriame matyti šonaslydžio vairavimo būdas thumb|Šonaslydžio varžybos Šonaslydis, driftingas – vairavimo būdas, kai vairuotojas per didelio pasukamumo dėka sukelia sukibimo su danga trūkumą, kurios metu prasisuka galiniai arba visi ratai ir vairuotojas kontroliuodamas transporto priemonę įgyja didesnį pagreitį posūkio pabaigoje. Atliekant šonaslydį automobilio galinės dalies slydimo kampas yra didesnis nei priekinės iki tokio laipsnio, kad dažnai priekiniai ratai yra nukreipiami į priešingą pusę nei atliekamas posūkis, pavyzdžiui, jei automobilis slysta dešinėn, ratai susukti į kairę pusę, o vairuotojas kontroliuoja šių veiksmų eigą.
Kaip automobilių sporto šaka, šonaslydis yra daugelio profesionalių automobilių sporto turnyrų dalis, kur trasa slystantys automobiliai vertinami pagal išlaikomą tam tikrą greitį, slydimo kampą, pasirinktas slydimo linijas, įveiktus posūkius ir patį pasirodymo įspūdingumą.
Kilmė
Nors tiksli šonaslydžio kilmės vieta nežinoma, Japonija laikoma viena iš pradinių vietų, kuriuose vystėsi šis vairavimo būdas. Šonaslydį, kaip sporto šaką, pamėgo visų japoniškų gamyklinių automobilių čempionato (All Japan Touring Car Championship) rengėjai. Automobilių sporto legenda tapęs lenktynininkas Kunimicu Takahaši nuo XX a. septintojo dešimtmečio vadinamas slydimo šonu pradininku. Čempionatų trasų posūkių aukščiausiuose taškuose jis atlėkdavo dideliu greičiu ir pačiuose posūkiuose praslysdavo šonu, tokiu būdu neprarasdamas greičio jų pabaigose. Tokiu vairavimo būdu K. Takahašiui pelnė ne vieną čempiono titulą bei gerbėjų, besimėgavusių jo automobilio svylančių padangų sukeltu reginiu. Tokį vairavimo būdą greitai įsisavino kiti profesionaliūs lenktynininkai, taip pat ir gatvės lenktynininkai.
Takahašio vairavimo būdu ypatingai susidomėjo Keiičis Cučija, kuris laikomas „šonaslydžio karaliumi“. K. Cučija šį vairavimo būdą taikyti pradėjo siaurais šalies kalnų perėjų keliais ir netruko pelnyti stebėtojų minios susižavėjimo. 1987 m. keletas populiarių žurnalų apie automobilius nutarė sukurti vaizdo įrašą, vaizduojantį Cučijos šonaslydžio pasirodymus, pavadinimu Pluspy, kuris greitai buvo daug kartų peržiūrėtas ir darė įtaką daugeliui šiandienos profesionalių šonaslidininkų pasiekimams. K. Cučijos ir autosporto žurnalo „Option“ įkūrėjo ir vyriausiojo redaktoriaus Daidžiro Inados sumanymu 1988 m. buvo surengtos bene pirmosios šonaslydžio varžybos „D1 Grand Prix“.
Išpopuliarėjimas
Vienos pirmųjų įamžintų šonaslydžio varžybų už Japonijos ribų buvo 1996 m. Vilou Springse, Kalifornijoje, to paties žurnalo „Option“ surengtos „Willow Springs Raceway“ varžybos. Turnyro žiuri sudarė „D1 Grand Prix“ Japonijoje steigėjas Daijiro Inadam, NHRA Funny Car drago lenktynininkas Kenji Okazaki ir Keiichi Keiichi, tarp dalyvaujančiųjų buvo lenktynininkai Rhys Millen ir Bryan Norris. Nuo tada šonaslydis tapo viena populiariausių automobilių sporto šakų Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Azijoje ir Europoje.
Šonaslydis peraugo į konkurencingą sporto šaką, kur lenktynininkai vairuodami galu, o kartais ir keturiais ratais varomas mašinas stengiasi iškovoti kuo daugiau taškų, kuriuos teisėjai skiria atsižvelgdami į keletą dalykų. Be jau minėtų „D1 Grand Prix“, tokios varžybos kaip „Formula D“ (Jungtinės Amerikos Valstijos), „DRIFT ALLSTARS King of Europe“ ir „British Drift Championship“ (Europa), „WDS“ (Kinija), „Formula Drift Asia“ (Malaizija, Singapūras, Tailandas, Indonezija), „NZ Drift Series“ (Naujoji Zelandija), „Australian Drifting Grand Prix“ ir „Greek Drift Championship (Drift Wars)“ nemažai prisidėjo prie to, jog šonaslydis pasauliniu mastu būtų įteisintas kaip automobilių sporto šaka.
Varžybų rūšys
Pasaulyje vykstančios aukščiausio lygio varžybos:
Igoris Guzenko
Jis atskleidė TSRS atominės žvalgybos JAV teritorijoje veiklą.
1945 m. rugsėjo 5 d. Vakarams perdavė 109 slaptus dokumentus, iš kurių dalis buvo pasirašyta paties Stalino; atskleidė nemažai TSRS agentų, ilgai gyvenusių Vakaruose, iki kol jie pradėjo šnipinėti.
Gouzenko skandalas po Antrojo pasaulinio karo pakeitė Vakarų poziciją TSRS atžvilgiu, sąlygojo konfrontacinį kursą, Šaltojo Karo pradžią.
Ludwig Alois Minkus
Liudvigas Aloisas Minkus (,, 1826 m. kovo 23 d. Viena – 1917 m. gruodžio 7 d. ten pat) – Moravijos žydų kilmės Austrijos kompozitorius, smuikininkas.
Biografija
Muzikos mokėsi Vienoje. 1850 m. atvyko į Rusiją, 1853–1855 m. kunigaikščio N. Jusupovo orkestro kapelmeisteris Sankt Peterburge. 1861–1872 m. Maskvos Didžiojo teatro muzikos inspektorius. 1866–1872 m. dėstė Maskvos konservatorijoje; profesorius. Nuo 1872 m. gyveno Sankt Peterburge, 1872–1885 m. Sankt Peterburgo imperatoriškųjų teatrų direkcijos baleto muzikos kompozitorius. Po 1890 m. grįžo į Vieną.
Kūryba
Baletai melodingi, ryškaus ritmo.
2010 m. žemės drebėjimas Haityje
thumb|Žemės drebėjimo intensyvumo žemėlapis '''2010 m. Haičio žemės drebėjimas''' – 7 balų, stipriausias per 200 metų įvykęs žemės drebėjimas Haityje. Drebėjimo epicentras – 25 km į vakarus nuo šalies sostinės Port o Prenso. Tarptautinio Raudonojo Kryžiaus duomenimis nukentėjo 1 000 000 žmonių, žuvo iki 316 000 žmonių. Lietuva Haičiui paaukojo 50 000 litų.
Boseronas
thumb|right|250px|Boseronas
Boseronas – bandšunis, kilęs iš Prancūzijos. Atletiškieji boseronai sudaro tvirtumo, laisvės ir gyvybingumo įspūdį. Boseronai gali būti kelių kailio spalvų: juodi su gelsvai rudos spalvos plotais arba dėmėti (pilka, juoda ir gelsvai ruda spalvos). Plaukai švelnūs, trumpi, garbanoti, prigludę, pavilnė tanki ir minkšta. Patino aukštis ties gogu 65-70 cm, kalės 63-68 cm. Svoris svyruoja tarp 30 ir 40 kg.
Atminties įrenginys
Atminties įrenginys (atmintis,, ) – funkcinis vienetas, į kurį duomenys gali būti įrašomi, saugomi ir iš kurio gali būti (paimami atgal) skaitomi. Atminties įrenginiu galima vadinti tiek adresuojamą kompiuterio atmintį, tiek ir kurį nors kitą duomenų saugojimo įrenginį. Tai viena iš pagrindinių šiuolaikinių kompiuterių komponenčių, kuri glaudžiai susijusi su duomenų apdorojimo moduliu ir yra naudojama kompiuteriuose nuo 1940 m.
Boseronas
Priežiūra
Boserono kailiu rūpintis nesunku. Reikia kartais šukuoti, ypač kai šuo šeriasi. Kad boseronas užaugtų sveikas ir stiprus, patartina daug bendrauti su šuniuku bei kasdien jį ilgai vedžioti, leisti jam palakstyti bei pažaisti palaidam. Nemankštinamas šuo tampa dirglus ar agresyvus.
Atminties įrenginys
Atminties įrenginių skirstymas
thumb|300px|Įvairūs atminties įrenginių tipai Atminties įrenginių skirstymų gali būti įvairių. Tačiau labiausiai paplitęs atminties įrenginių skirstymas yra pagal duomenų apdorojimo modulio (procesoriaus) ir atminties įrenginio bendravimo būdą.
Boseronas
Charakteris
Sumanus, judrus, nuovokus, kartais užsispyręs, ištikimas šeimininkui ir jo šeimai šuo. Ištvermingas, labai sargus.
Atminties įrenginys
Vidinės atminties įrenginiai
Vidiniai atminties įrenginiai yra tiesiogiai pasiekiami duomenų apdorojimo modulio ir juose esančių procesorių. Procesoriai nenutrūkstamai skaito ir vykdo instrukcijas, esančias šiuose įrenginiuose.
Boseronas
Dresūra
Boseroną patartina iš mažens pratinti prie įvairių žmonių, gyvūnų ir aplinkybių. Tinkamai išauklėtas boseronas sutaria su vaikais, katėmis, kitais šunimis ir kambariniais gyvunėliais. Boseronai tinka dalyvavimui kamuoliuko gaudymo arba vikrumo varžybose, nors jiems sekasi kiek prasčiau negu kitoms, tinkamesnėms sportui, veislėms.
Atminties įrenginys
Vidinės atminties įrenginiai
Svarbiausias iš visų vidinės atminties įrenginių yra pagrindinė atmintis dar kartais vadinama tiesiogiai adresuojama atmintimi arba keičiamąja atmintimi (, žr. atmintis). Šiame įrenginyje saugomus duomenis procesorius pasiekia greitai. Paprastai šio pagrindinės atminties įrenginio talpa nėra didelė, lyginant su išorinių atminties įrenginių talpomis. Ji yra neišliekančioji atmintis, todėl nėra skirta pastoviam informacijos saugojimui, nes išjungus maitinimą šios atminties turinys prarandamas.
Be pagrindinės atminties prie vidinės atminties įrenginių yra priskiriami šiuolaikinių kompiuterių duomenų apdorojimo moduliuose montuojami neišliekančiosios atminties įrenginiai: registrai bei greitoji atmintis.
Pagrindinė atmintis su duomenų apdorojimo moduliu yra jungiami atminties magistrale.
Taip pat prie vidinės atminties įrenginių yra priskiriama skaitomoji atmintis, kuri yra išliekančioji atmintis, t. y. išjungus maitinimą šiame įrenginyje įrašyta informacija išlieka.
Išorinės atminties įrenginiai
Išoriniams atminties įrenginiams priskiriami:
Prie duomenų bibliotekų galima būtų priskirti ir šiuolaikines internetines duomenų saugyklas.
Mohales Huko rajonas
Mohales Huko rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 3530 km². Sostinė – Mohales Hukas.
Administracinis suskirstymas
Mohales Huko rajonas padalintas į:
Agnė Šataitė
(g. 1985 m. lapkričio 19 d. Panevėžyje) – Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorė.
Ingrid Bergman
Ingrida Bergman (Ingrid Bergman; 1915 m. rugpjūčio 29 d. – 1982 m. rugpjūčio 29 d.) – švedų aktorė, laimėjusi tris „Oskarus“, du „Emmy“ apdovanojimus ir „Tony“ apdovanojimą geriausios aktorės kategorijoje. Amerikos filmų instituto įvertinta kaip ketvirta visų laikų geriausia aktorė JAV kine. Geriausiai žinomas jos vaidmuo – Ilsa Lund, filme „Kasablanka“ (Casablanca, 1942) – Antrojo pasaulinio karo laikų dramoje, kurioje vaidino su Humphrey Bogart.
Biografija
Prieš tampant amerikietiškų filmų žvaigžde, ji jau buvo pagrindine aktore švedų, prancūzų, vokiečių, italų ir britų filmuose. Jos pirmasis prisistatymas Amerikos publikai buvo jos filmo Intermezzo (1939) angliškasis pastatymas. Amerikoje į kino ekranus ji atnešė „šiaurietiško šviežumo ir gyvybingumo“ kartu su nuostabiu grožiu bei protu, ir, anot St. James Encyclopedia of Popular Culture enciklopedijos, ji gana greitai tapo „Amerikos moteriškumo idealu“ ir viena geriausių pagrindinių Holivudo aktorių.
Jos prodiuseris Davidas O. Selznickas, kuris ją pavadino „pačia sąžiningiausia aktore“, su kuria kada nors jam teko dirbti, pasiūlė jai septynerių metų kontraktą, tokiu būdu užtikrindamas jai neblėstančios žvaigždės ateitį.
Kiti filmai, be „Kasablanka“, kuriuose vaidino I. Bergman, buvo „Whom the Bell Tolls“ (1943), „Gaslight“ (1944), „The Bells of St. Mary's“ (1945) bei Alfredo Hitchcocko filmai „Spellbound“ (1945), „Notorious“ (1946) ir „Under Capricorn“ (1949), taip pat jos nepriklausoma produkcija – „Joan of Arc“ (1948).
1950 m., po dešimtmetį trukusios šlovės Amerikos filmuose, ji vaidino italų filme „Stromboli“ ir turėjo romaną su filmo režisieriumi Roberto Rossellini, nors tuo metu jie abu buvo vedę. Šis meilės romanas sukėlė didžiulį skandalą, kuris privertė ją grįžti į Europą ir likti joje iki pat 1956 m., kai ji sėkmingai grįžo į Holivudą su filmu „Anastasia“, už vaidmenį kuriame ji laimėjo antrą „Oskarą“, taip pat ir savo fanų atleidimą.
Aukštoji Freda
Aukštoji Freda – Kauno miesto dalis kairiajame Nemuno krante, į rytus nuo Aleksoto, aukštutinėje terasoje. Pagrindinė gatvė – Europos prospektas. Aukštojoje Fredoje yra Kauno botanikos sodas (įkurtas 1923 m.) su prieškariu statytų namų kvartalu, Aukštosios Fredos dvaro sodybos ir parko ansamblis, Kauno Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė (pastatyta 1891 m.), senosios Fredos kapinės, Kauno aviacijos gamykla „Helisota“, jos aerodromas ir rusų kariškių pastatyti daugiaaukščiai, Aleksoto stiklo fabrikas, naujų pastatų Fredos miestelis. Visa Freda įeina į Kauno tvirtovės centrinio įtvirtinimo zoną, čia išlikę to meto komendantūros pastatai, gyvenamieji ir ūkiniai pastatai.
Istorija
thumb|left|[[Kauno Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė]]
Iki XVII a. 2-osios pusės vietovė priklausė LDK kancleriui K. Z. Pacui, kuris vėliau ją padovanojo italų architektui L. Fredui. Vėliau ji atiteko Godlevskiams, kurie čia XVIII a. pabaigoje pastatė Fredos dvaro rūmus ir užveisė parką. Po ATR padalijimo 1795 m. Fredos žemės atiteko Prūsijos karalystės žinion. 1880 m. įsteigtos senosios Fredos kapinės. XIX a. pabaigoje Freda minima kaip dvaras, kaimas ir palivarkas Marijampolės apskrities Fredos valsčiuje.
1888 m. carinė valdžia Kauno tvirtovės reikmėms įsigijo visą Aukštąją ir dalį Žemosios Fredos, bajorui S. Govronskiui kompensuojant pinigais. 1891 m. artilerijos kieme pastatyta Kauno Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė. 1919 m. gegužę buvo įsteigtos Karo aviacijos dirbtuvės smulkiems lėktuvų ir jų variklių remontams atlikti, vėliau čia pradėti gaminti lietuviškos konstrukcijos lėktuvai. 1923 m. įkurtas Kauno botanikos sodas. 1925–1935 m. dvare veikė Fredos aukštesnioji sodininkystės ir daržininkystės mokykla, kurią baigė 199 mokiniai, 74 iš jų įgijo sodininkystės techniko kvalifikaciją.
1951 m. įkurta biblioteka. Apie 1970 m. Aukštojoje Fredoje įsteigta Kauno aviacijos gamykla (dabartinė „Helisota“), kuri buvo viena iš nedaugelio TSRS gamyklų, remontuojančių sraigtasparnius.
2003 m. pradėtas statyti naujų daugiabučių „Fredos miestelis“ (architektai Algimantas Kančas, Lina Kazakevičiūtė, Laimis Savickas, Marijus Preisas).
Novodvorcė
Novodvorcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vasilkuvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Vasilkuvo ir apie 10 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Supraslio upė. Kaime yra gaisrinės muziejus.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1674 m. ir priklausė bajorams Sobolevskiams. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1820 m. kaime buvo 25 namai ir 114 gyventojų.
Jurginės
thumb|Šv. Jurgis Jurginės (Jorė, Jūrė) – tai lietuviška pavasario žalumos šventė, minima balandžio 23 dieną. Senovės Lietuvoje Jurginės būdavo reikšminga žemdirbių ir arkliaganių šventė. Iki šiol išlikusi tradicija švęsti Šv. Jurgio atlaidus.
Atsiradimo istorija
Anot Balio Buračo, lietuviška Jurginių tradicija atsiradusi iš galimai ikikriščioniškais buvusios Jorės ar Jurės šventės: „Vienos iš tokių senovės švenčių yra Jurginės, kurios senovės baltams, vadinosi Pergubrio, Pergrūdžio švente. Toji šventė buvo švenčiama pavasarį, sniegui nuo laukų nutirpus ir upių ledui išėjus. Dar ir dabar galima išgirsti senų žmonių pasakojimus, liudijančius buvusią senovėje Jorės šventę. Pavyzdžiui, kai pavasarį blogi keliai ir orai, žemaičiai sako: „Dabar pats tas Šlapjurgis“, o kai pavasarį gyvuliai badauja, o daržinės tuščios, žmonės dejuoja: „Juratėli, Juratėli! Kada sulauksime žolelės?“
„Romuvos“ judėjimo įkūrėjo Jono Trinkūno požiūriu, pagoniškoje Lietuvoje Jorė arba Joris buvo vadinamas pavasario Perkūnas, žadinantis gyvybės jėgas. Jorė valdo žemės raktus, prikelia augmeniją, atrakina žemę ir siunčia lietų. Jorė globoja arklius, gyvulius ir žvėrelius. Jorės metu buvo aukojama gėlių, augalų ir visų žolynų dievui Pergubriui („Per grūdžiui“).
Plebanovcė (Naujadvario valsčius)
Plebanovcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujadvario valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Jurginės
Jurginės krikščioniškoje Lietuvoje
Katalikų bažnyčia, atsižvelgdama į senovines pavasario žalumo šventimo tradicijas, jas sutapatino su Šv. Jurgio – gyvulių globėjo diena. Tikėta, kad Šv. Jurgis gali nukreipti ir audros debesis, todėl jį garbino ne tik artojai, bet ir žvejai. Senovėje Jurginių šventės trukdavo keliolika dienų. Jurginės buvo skirtos apeigoms, susijusioms su pirmaisiais pavasario darbais, ypač su gyvulių išginimu į lauką. Pirmą kartą išgenamus gyvulius apmušdavo arba paglostydavo jų nugaras žilvičio šaka su „kačiukais“, kad jie būtų apvalūs, riebūs, sveiki ir saugūs nuo vilkų. Taip pat tą dieną protėviai aukodavo apeiginę duoną. Paprastai ji būdavo kepama mažais kepaliukais, skirtais kiekvienam gyvuliui. Iškeptus kepalus suraikydavo pagal įspaustus griovelius ir, nuvežę prie bažnyčios, išdalydavo elgetoms, prašydami melstis už gyvulius.
Plebanovcė (Naujadvario valsčius)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jurginės
Duonos apeigos per Jurgines
Jurginių apeigų papročiai susiję su apeiginės duonos kepimu, jos aukojimu ir ritualiniu valgymu. Apeiginės duonos kepimas dar XX amžiuje buvo žinomas visoje Lietuvoje. Jurginių papročiu duona buvo nešama apie laukus ir užkasama dirvoje. Duonos apeigų metu žemdirbys galėjo geriau susikalbėti su žeme maitintoja. Antai Dieveniškių apylinkėse per Jurgines šeimininkas su apeiginės duonos bandele nueidavo prie rugių, pasidėdavo ją ant žemės, o pats klausydavo, ką „kalba“ rugiai. Jei derlius bus blogas – rugiai tylėdavę, jei geras – almėdavę „Slinkis toliau, aš čia sėsiu“. Paskui žemdirbys apnešdavo bandelę aplink lauką, vėliau nunešdavo į bažnyčią ir padėdavo ant šv. Jurgio altoriaus.
Kiti Jurginių papročiai
Kadangi iki šiol Jurginės tebelaikomos žemdirbių ir gyvulių švente, šią dieną nieko su gyvuliais nedirbti, nearti, nevažiuoti. Jei kas to papročio nesilaiko, tam gyvuliai nuo ligų išgaiš arba žvėrys juos išpjaus. Sakoma, kad Jurginių rytą geriausiai sėti rūtas, nes jos tada gražiai ir ilgai žaliuosiančios. Arkliaganiai Šv. Jurgio dieną taip pat rengdavo šventę. Jie iš savo šeimininkų susirinkdavo vištos kiaušinių ir gamindavo sudėtinę arkliaganių kiaušinienę. Panevėžio apskrityje, Šeduvos parapijoje, per Jurgines net buvo dažomi ir ridenami margučiai, kaip per Velykas. Per Jurgines, kaip ir per kitas agrarines šventes, kaimynai lankydavo vieni kitus, linkėdami gausaus derliaus, žemdirbiams sveikatos. Kai kas tą dieną nevalgydavo mėsos ir taukų, tik žuvį. Žuvis ir duona buvo laikomi šventu Jurginių valgiu.
Dabinčius
Dabinčius – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2,5 km į pietvakarius nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,59 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 136,8 m. Krantai žemi, pelkėti, pietinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais. Šiaurinė ir pietinė pakrantės aukštokos, daugiausia plyti pievos. Iš vakarų į rytus ežerą prateka Strėvos intakas Dabinta. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusios Dzenkūniškės, pietiniame – Prūsiškės. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.
Kazlų Rūdos savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Kazlų Rūdos savivaldybės taryba – Kazlų Rūdos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
ROP 71-oji oro bazė
Rumunijos oro pajėgų 71-oji oro bazė - Rumunijos oro pajėgų bazė netoli Kimpija Turzio (Klužo apskritis). Bazė įkurta 2002 m. birželio 1 d. pagal Rumunijos ginkluotųjų pajėgų reorganizavimo programą.
Nuo įkūrimo 71-oji bazė laikoma geriausiu Oro pajėgų daliniu pagal pilotų parengimą dieniniams, naktiniams ir nepriklausomiems nuo orų skrydžiams bei pagal logistikos tarnybų veiklą. 2001 m. sausio mėn. dalinys apginkluotas naikintuvais MiG-21 LanceR, pilotai permokyti juos pilotuoti.
Bazėje įsikūrusios 711-oji ir 712-oji naikintuvų eskadrilės (MiG-21 LanceR) ir 713-oji ir 714-oji sraigtasparnių eskadrilės (IAR-330).
Istorija
Kimpija Turzio karinis aerodromas buvo pastatytas 1952-1953 m., jame bazavosi TSRS gamybos šturmuotuvai Iljušin Il-10. 1969 m. aerodrome buvo suformuotas priešlėktuvinės gynybos dalinys. 1980 m. buvo suformuotas parašiutininkų pulkas ir priskirtas Kimpija Turzio aerodromui. 1982 m. birželio 30 d. į aerodromą buvo atkelta pirmoji naikintuvų eskadrilė, kuri 1986 m. tapo 71-uoju naikintuvų pulku. 1987 m. oro bazė buvo visiškai suformuota. Ji buvo ginkluota naikintuvais MiG-21.
2001 m. sausio 24 d. dalinys pirmasis oro pajėgose gavo modernizuotus MiG-21 LanceR naikintuvus.
2002 m. liepos 1 d. 71-oji oro bazė buvo oficialiai įkurta. 2004 m. antroje pusėje buvo išformuota 93-oji oro bazė, o jos sraigtasparnių daliniai perkelti į 71-ąją bazę. Nuo įkūrimo 71-oji oro bazė dalyvavo daugelyje nacionalinių ir tarptautinių mokymų. Taip pat ji dažnai dalyvauja ir humanitarinėse misijose, kur bendradarbiauja su kitomis Rumunijos valstybinėmis institucijomis.
2007 m. dalyvavimas Baltijos oro policijoje
Keturi naikintuvai MiG-21 LanceR C iš 71-osios oro bazės 2007 m. rugpjūtį-lapkritį veikė Šiauliuose kaip Baltijos oro policijos padalinys.
Rumunų naikintuvų padalinys pakeitė Prancūzijos oro pajėgų naikintuvus Mirage 2000C iš Escadron de Chasse 01.012 (Kambrė bazė), kurie policijos misiją vykdė nuo 2007 m. gegužės. Trijų mėnesių misiją atlikusius rumunus pakeitė Portugalijos oro pajėgų padalinys.
Lietuvoje veikė 4 naikintuvai ir 67 rumunų kariškiai (iš jų 9 - pilotai). 63 rumunų kariškiai veikė Zokniuose, o 4 tarnavo Kaune esančiame skrydžių valdymo centre, kur jie užtikrino ryšį su vietine valdžia. Rumunų naikintuvų grupė buvo antras atvejis, kai Zokniuose buvo dislokuota tarybinės kilmės naikintuvų grupė (pirmasis atvejis buvo 2006 m. dislokuota Lenkijos oro pajėgų MiG-29 grupė.
Josifas Grigulevičius
thumb|200px|Josifas Grigulevičius thumb|200px|Josipas Broz-Titas ir Josifas Grigulevičius Josifas Romualdovičius Grigulevičius (dar žinomas kaip Juozas Grigulevičius; slapyvardžiai Artūras, Maksas, Migelis, Juzikas, Padre, Felipė; literatūrinis pseudonimas Lavreckis:, 1913 m. gegužės 5 d. Vilniuje – 1988 m. birželio 2 d. Maskvoje) – TSRS žvalgas XX a. 4-6 deš., istorikas, kurį laiką – Kosta Rikos diplomatas. Grigulevičius suvaidino svarbų vaidmenį, susidorojant su Stalino „kairiaisiais opozicionieriais“ – anarchistais bei trockistais.
Biografija
Grigulevičius buvo Lietuvos karaimas. J. Grigulevičius kalbėjo jidiš, mokėjo ispanų, anglų, prancūzų bei rusų kalbas. Jo tėvai jaunystėje emigravo į Argentiną, sūnų vėliau išsiuntė studijuoti į Europą. Kitais šaltiniais – emigravo tik tėvas, o sūnus liko gyventi su motina Lenkijoje. 1930 m. Grigulevičius įstojo į Lenkijos darbininkų komunistų partiją („Komunistyczna Partia Robotnicza Polski“, KPRP), buvo pažįstamas su Edward Gierek. 1933 m. studijavo Sorbonos universitete.
Apie 1934–1935 m. tapo NKVD agentu kovai su trockistais Lietuvoje. 1937 m. pasiųstas į Ispaniją dalyvauti Ispanijos pilietiniame kare. 1940 m. sausio mėn. pasiųstas į Meksiką vadovauti likvidavimo grupei, organizavusiai pasikėsinimą į Trockį. Antrojo pasaulinio karo metais ir po jo užsiiminėjo žvalgybine veikla Lotynų Amerikoje ir JAV, organizavo diversijas Argentinoje prieš hitlerinės Vokietijos prekybinius ryšius.
Vedė meksikietę Laurą Arayo Aguar.
TSKP narys nuo 1950 m. Tais pačiais metais slaptai gavo TSRS pilietybę.
1953 m. J. Grigulevičiui buvo nurodyta ruošti pasikėsinimą į Jugoslavijos lyderį Josipą Broz Tito. Pasikėsinimas neįvyko, nes netrukus mirė Stalinas, kurio nurodymu buvo organizuojamas pasikėsinimas. 1953 m. atšauktas į TSRS.
1960 m. tapo Etnografijos instituto Maskvoje vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Savo pavarde ir I. R. Lavreckio bei I. R. Grigulevičiaus-Lavreckio pseudonimais paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių bei mokslinio populiarinimo knygų apie Katalikų bažnyčios istoriją, inkviziciją, Lotynų Ameriką.
TSRS Mokslų Akademijos narys korespondentas nuo 1979 m.
J. Grigulevičius grožinėje literatūroje
Josifas Grigulevičius (kaip Juozas Grigulevičius) yra vienas iš herojų Aleksejaus Riurikovo alternatyviosios istorijos romane „В бездне времен. Игра на опережение. М.: Эксмо. 416 p.“ ('Laiko bedugnėje. Žaidimas siekiant aplenkti'). Romano pasaulyje caras Nikolajus II nebuvo nuverstas, Rusija su kitomis Antantės valstybėmis įveikė Vokietiją su sąjungininkėmis. Romano herojus poetas Nikolajus Gumiliovas ima dirbti Atskirajame žandarų korpuse kontražvalgybos skyriuje ir kovoja su kairiųjų organizacijomis Rusijoje ir užsienyje. Antroje knygos pusėje pasirodo kairysis Juozas Grigulevičius, kuris emigruoja į užsienį ir vėliau įsidiegia į D. Britanijos žvalgybą Intelligence Service. Vėliau pasirodo, kad J. Grigulevičius - talentingas žvalgas.
Meilė dievo, artimo ir tėvynės
Meilė dievo, artimo ir tėvynės – JAV lietuvių visuomenės katalikiškas mėnesinis laikraštis, leistas 1920–1925 m. Čikagoje.
Istorija
1920–1921 m. vadinosi „Meilė“. Redaktoriai I. Urbonas, I. Čepulaitis, J. Tarvydas.
Tarškalai
thumb|200px|[[Gvaraniai|Gvaranių indėnai su tarškalais (marakomis)]]
Tarškalai – paprasčiausias perkusinis instrumentas, kratomasis idiofonas. Būna įvairiausių pavidalų, bet paprastai tai būna kokia nors skambi tuščiavidurė talpa (kokio nors vaisiaus, riešuto išdžiovintas kevalas, medinė talpa), užpildyta akmenėliais, sėklomis, kurias purtant skleidžiamas tarškantis, barškantis garsas. Įvairiausi tarškalai nuo seno naudojami visame pasaulyje: Lotynų Amerikoje – marakos, Brazilijoje – ganzos, Zimbabvėje – hošo, Australijoje – „beždžionės lazda“, Amerikoje – „lietaus lazda“ ir kt. Prie tarškalų priklauso ir vaikų barškučiai.
Šiaurės, o ypač Pietų Amerikoje tarškalai yra svarbus šamanų atributas. Pietų Amerikos šamanų požiūriu, tarškalo rankena simbolizuoja pasaulio medį, moliūgas – visatą, sėklos ir akmenukai – dvasias ir protėvių vėles. Kratant tos dvasios pažadinamos ir tada jos padeda šamanui.
Hacettepespor
Ankaros „Haceteppe“ – Turkijos futbolo klubas iš Ankaros.
Istorija
Anksčiau vadinosi ASASSpor, bet ištikus finansinei krizei, klubą nupirko Gençlerbirliği SK. Nepaisant to, kad faktiškai OFTAS tapo dukterine Genclerbirligi komanda, jai buvo leista dalyvauti 2007 m. toje pačioje lygoje, kaip ir Genclerbirligi.
Sudėtis
atnaujinta: 2021 m. birželio 18 d.:
Biržų giria
thumb|Biržų giria prie [[Tabokinės]] Biržų giria – giria Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Nemunėlio upės, kuria eina Lietuvos valstybės siena su Latvija.
Teritorija
Plotas 17 320 ha, pagal dydį 10-ta vieta Lietuvoje. Mišku apaugę 15 419 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 15 588 ha. Priklauso Biržų miškų urėdijos Latvelių (1968 ha), Tamošiūnų (2893 ha), Spalviškių (3156 ha), Būginių (5663 ha) girininkijoms.
Girioje prasideda arba per ją teka Nemunėlio kairieji intakai Gaigalas, Benupė ir 10 Apaščios intakų. Dauguma upelių reguliuoti. Visa giria nusausinta, pradėta sausinti 1950 m.
Kelių tinklas taisyklingas, sutampa su kvartalinėmis linijomis. Augavietės labai derlingos ir laikinai užmirkusios. Daug kur 1–5 m gylyje yra dolomitinės klinties. 2 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 5,5 % vandenų apsauginiai, 92,5 % ūkiniai.
Beveik visa teritorija priskirta Biržų regioniniam parkui. 144 ha užima Biržų girios botaninis draustinis, 100 ha – Latvelių botaninis draustinis, 295 ha – Nemunėlio-Apaščios geologinis draustinis. 2004 m. lapkričio 15 d. Aplinkos ministro įsakymu Nr. D1-590 įsteigtas Biržų girios biosferos poligonas – Europos ekologinio tinklo „Natura 2000“ dalis. Poligone, užimančiame beveik visą Biržų girios teritoriją, stebimi, kontroliuojami ir prognozuojami gamtinių sistemų pokyčiai, saugoma Biržų girios ekosistema.
Medynai
Kultūrinės kilmės medynų 12 %. Pušynų 3 %, eglynų 29 %, uosynų 12 %, beržynų 31 %, juodalksnynų 13 %, drebulynų 4 %, baltalksnynų 8 %. Jaunuolynai sudaro 36 %, pusamžiai medynai 28 %, pribręstantys 17 %, brandūs 19 %. Medynų vidutinis amžius 43 m., bonitetas 1,5, skalsumas 0,75, tūris 170 m³/ha, kasmet priauga 4,0 m³/ha.
Fauna
Girioje yra kanopinių žvėrių, daugiausia Lietuvoje lūšių. Girioje veisiasi į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti gyvūnai: mažasis erelis rėksnys, juodasis gandras, vištvanagis, baltasis kiškis, taip pat jerubė, uralinė pelėda ir žvirblinė pelėda.
Istorija
Nuo XVI a. pradžios giria priklausė kunigaikščių Radvilų giminei, nuo 1811 m. grafams Tiškevičiams. 1920 m. didžioji girios dalis nacionalizuota. Didikai mišką naudojo tik medžioklei, todėl jame išliko normalus brandžių medynų kiekis.
1863 m. girios pakraštyje įvyko Biržų kautynės. Tamošiūnų girininkijos 120 kvartale ir Būginių 29 kvartale yra paminklai 1863 m. sukilimo dalyviams, jų kapinės. Spalviškių girininkijos 40 kvartale ir Latvelių girininkijos 109 kvartale yra paminklai žuvusiems sovietiniams partizanams, Latvelių girininkijos 5 kvartale – Antrojo pasaulinio karo masinio žydų žudymo vieta. 1944–1954 m. Biržų girioje veikė Lietuvos partizanai.
Latvelių girininkijos 13 kvartale yra XIX a. stiklo lydymo krosnies griuvėsiai. Šiaurinėje miško dalyje stovi Sandariškių ąžuolas, pietrytinėje – pušis „Raganų šluota“.
2006 m. balandžio 27 d. Latvelių girininkijoje buvo didžiausias paskutinis gaisras, išdegė apie 6 ha jaunuolyno.
Mokotlongo rajonas
Mokotlongo rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 4075 km². Sostinė – Mokotlongas.
Administracinis suskirstymas
Mokotlongo rajonas padalintas į:
4 apygardos
15 vietinių bendruomenių tarybų
Pumpučiai
Pumpučiai – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, ties pietiniais Kavarsko pakraščiais. Praeina keliai ir. Netoli Šventosios kranto yra Kavarsko žydų genocido vieta. Yra sunykusios kapinės.
thumb|left|255px|Pumpučiai prie kelio Taujėnuosna
Istorija
1923 m. kaime buvo 17 sodybų, 1928 m. išskirstytas į vienkiemius.
XX a. 4-ajame dešimtmetyje Kavarsko parapijos klebono Aniceto Barakausko pastangomis klebonijos žemėje Pumpučių molynuose buvo įsteigta plytinė. Tos plytos buvo panaudotos Kavarsko mokyklos, parapijos salės statyboms.
1936 m. Pumpučių kaimo pakraštyje (dabar – Kavarsko miestas) buvo pastatytas 20 metrų aukščio betoninis kryžius, išlikęs iki šiol, laikomas aukščiausiu betoniniu kryžiumi Lietuvoje.
Telipinas
Telipinas, Telepinas (Telipinu, Telepinu) – žemės ūkio dievas hetitų mitologijoje. Jis buvo audrų ir vaisingumo dievo sūnus.
Telepino mitas yra vienas iš senovinių hetitų mitų apie Telepiną, kuriam dingus augalų derlingumas ir gyvulių vislumas smarkiai sumažėja. Dievai, norėdami nutraukti sumaištį ir pasaulio nykimą, ieško Telepino, bet jų paieškos nesėkmingos. Deivė motina Hanahana pasiunčia bitę jo ieškoti. Bitė jį suranda, sugilia jį ir tepa vašku. Dievas supyksta ir ima siautėti pasaulyje.
Galop magijos deivė Kamrusepa, nuramina Telepiną, o jo pyktį perkelia Požeminio pasaulio įėjimo saugotojui.
Kitame mito variante mirtingasis dvasininkas išmeldžia, kad visas Telepino pyktis būtų perkeltas į bronzines talpykles požeminiame pasaulyje, iš kurio niekas negali pasprukti.
Osovičė
Osovičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vasilkuvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Deintrio nacionalinis parkas
Deintrio nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija šiauriniame Kvinslande, Australijoje, 1502 km į šiaurės vakarus nuo Brisbeino ir 100 km į šiaurės vakarus nuo Kernso. Įkurtas 1988 metais, tais pačiais metais jis įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą (priklauso Drėgnųjų Kvinslando tropikų teritorijai). Parkas sudarytas iš dviejų sektorių, tarp kurių yra žemės ūkio rajonas ir miestai – Mosmanas ir Deintrio Vilidžas. Tribulation iškyšulys taip pat yra šiame parke.
Kelionių literatūra
Kelionių literatūra – įvairūs geografijos, etnografijos veikalai (ekspedicijų aprašymai), kelionių apybraižų knygos, praktiniai kelionių vadovai bei pastarųjų žanrų periodiniai žurnalai.
Deintrio nacionalinis parkas
Didžioji parko dalis – drėgnieji atogrąžų miškai. Spėjama, kad šie miškai egzistuoja jau daugiau kaip 110 milijonų metų, jei taip, tai bene seniausi drėgnieji atogrąžų miškai pasaulyje. Populiarusis Mosmano tarpeklis yra parko pietinėje dalyje.
Kelionių literatūra
Žanrai
Išskiriami kelionių literatūros žanrai:
Deintrio nacionalinis parkas
Parke taip pat yra šokinėjančių akmenų paplūdimys.
Kazimieras Liščinskis
Kazimieras Liščinskis (1634 m. kovo 4 d. Liščicos dvaras, Brastos vaivadija – 1689 m. kovo 30 d. Varšuva) – SJ, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, vienas iš ateizmo LDK pradininkų.
Biografija
1688 m. už ateistinį traktatą „Apie Dievo nebuvimą“, parašytą 1674–1687 m. suimtas, įkalintas Vilniuje. Bažnyčios teismui pasmerkus 1689 m. buvo teisiamas Seimo teismo Varšuvoje, nubaustas mirties bausme, nukirsdintas ir sudegintas ant laužo. Prieš tai turėjo viešai sudeginti traktato rankraštį. Traktato išliko tik kelios nedidelės ištraukos.
Laurence Tureaud
Yra suvaidinęs B. A. Baracus 1980-ųjų m. seriale A-Komanda, James "Clubber" Lang 1982 m. filme Rocky III ir dar daug mažiau žinomuose filmuose. Dar žinomas kaip imtynininkas iš WWE federacijos.
Ankstyvas gyvenimas
Laurence Tureaud gimė Čikagoje, Ilinojaus valstijoje, didelėje šeimoje su jo keturiomis seserimis ir septyniais broliais, užaugo vieneriuose iš miesto namų socialiai remtiniems žmonėms. Mokykloje Laurence mokėsi vidutiniškai, laisvalaikiu žaidė futbolą, grūmėsi, ir studijavo karinius menus. Baigęs mokyklą ėmė dirbti policininku JAV kariuomenėje, buvo pakviestas žaisti futbolo klube Green Bay Packers. Po kariuomenės darbo, Tureaud pradėjo dirbti apsauginiu klube, o dar vėliau Michael Jackson, Bruce Lee, Diana Ross, Joe Frazier, Leon Spinks ir Muhammad Ali asmens sargybiniu.
Darbo televizijoje laikotarpis
1980 m. Laurence Tureaud vaidinti Rocky III filme pakvietė Sylvester Stallone, po filmo atsiradimo Tureaud tapo garsus aktorius ir jis gavo dar pasiūlymų vaidinti filme Penitentiary II ir seriale A-Komanda.
1984 m. sukurtas pamokantis filmas Be Somebody… or Be Somebody's Fool!, kuriame Tureaud vaikams aiškina apie kilmę, aprangą ir elgseną viešumoje.
1988 m. Laurence vaidino T. and T. seriale ir užsidirbo nemažai pinigų. Kilo gandai, kad jo uždarbis buvo apie 80,000 dolerių per savaitę.
Vėliau Laurence Tureaud pradėjo reklamuoti World of Warcraft žaidimą ir dalyvavo Oregono valstijos loterijos laidoje.
Imtynininko darbo laikotarpis
1985 m. Laurence Tureaud pradėjo dirbti imtynininku WWE federacijoje, kartu su Hulk Hogan jis grumėsi WrestleMania ir WrestleMania 2 renginiuose.
1992 m. Tureaud tapo WWE imtynių komentatoriumi.
Albumas
Laurence Tureaud 1984 m. sukūrė albumą Mr. T's Commandments, kuriame išliko aiškinimai vaikams iš Be Somebody… or Be Somebody's Fool! filmo.
Dar 2005 m. Tureaud dalyvavo dainininko Busta Rhymes muzikiniame klipe.
Dabartinis gyvenimas
Dabar Laurence gyvena savo 20 akrų rančoje Sherman Oaks rajone, Los Andželo mieste, Kalifornijoje.
2005 m. Mr. T paaukojo nemažai pinigų nukentėjusiems nuo uragano "Katrina".
Senieji Susimilkiai
Senieji Susimilkiai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Friedrichsrode, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Golovkino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos – Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės asmenvardis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Golovkino apylinkės ir Golovkino kaimo teritorija.
Anatolijus Gurevičius
Anatolijus Markovičius Gurevičius (1913 m. Charkove – 2009 m. sausio 2 d. Sankt Peterburg ) – sovietų žvalgas, GRU karininkas, Raudonosios kapelos (Raudonosios kuopos, ) steigėjas, vienas vadovų.
Biografija
Anatolijus Gurevičius mokėsi Leningrade, mėgo literatūrą bei vokiečių kalbą; aktyviai dalyvavo „Osoviachim“ (Осоавиахим) ratelio veikloje. Baigęs mokyklą, studijavo Geležinkelio transporto institute, vėliau Inturisto (Интурист) institute, specialybė – „darbas su užsieniečiais“.
Anatolijus Gurevičius dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare, buvo savanoris, dirbo vado G. M. Stern vertėju, paraleliai vykdė žvalgybą GRU pavedimu. Ispanijoje jo slapyvardis buvo Antonio Gonzales, Respublikos jūrų laivyno leitenantas. 6 mėnesius ruošėsi dirbti šifruotoju bei radistu, gavo Urugvajaus piliečio Vincento Sjerro, turtuolių sūnaus, pasą. Pagal sukurtą versiją, į Europą atvykęs kaip turistas, verslininkas, norintis užmegzti dalykinius ryšius. Koordinavo Raudonosios kapelos veiklą.
Valentino Rossi
Valentinas Rosis (, g. 1979 m. vasario 16 d.) – buvęs profesionalus motociklininkas iš Italijos. Jis yra vienas sėkmingiausių motociklininkų visoje sporto istorijoje – italas yra laimėjęs 9 pasaulio motociklų čempiono titulus.
Valentinas pradėjo savo motociklininko karjerą pastūmėtas savo tėvo Graziano Rossi, kuris taip pat buvo motociklų lenktynininkas.
V. Rosis profesionalo karjerą pradėjo 1996 m. Aprilia komandoje 125 cm³ lenktynėse. Kitais metais jis tapo šio čempionato nugalėtoju. 1998 m. jis perėjo į aukštesnės klasės – 250 cm³ kategorijos čempionatą. Pirmais metais čia jis buvo antras, o 1999 m. tapo čempionu. 2000 m. jis perėjo į 500 cm³ kategorijos čempionatą. Čia taip pat pirmus metus buvo antras, kitus – nugalėtojas. 2002 m. buvo sukurtas galingiausių motociklų Moto GP čempionatas. Nuo įkūrimo metų iki 2009 m. sezono italas tapo čempionu net šešis kartus.
Moto GP čempionate V. Rosis yra pasiekęs didelę dalį rekordų.
Po 2021 m. sezono V. Rosis buvo įrašytas į MotoGP šlovės galeriją.
Ankstyvoji karjera
V. Rosio tėvas Graziano Rossi aštuntame dešimtmetyje buvo profesionalus motociklininkas. Nepaisant to Valentino lenktyniauti pradėjo ne motociklais, o kartingais.
Vėliau V. Rosis tęsė dalyvavimą kartingų čempionatuose. Kartu su tėvu jie norėjo pradėti dalyvavimą Europos čempionatuose, kurie leistų italui pasiekti ir Formulės 1 čempionatą. Tačiau dėl lėšų stygiaus Rossi nepradėjo lenktyniauti Europos čempionatuose ir visą dėmesį skyrė minimotociklų lenktynėms.
125 cm³, 250 cm³, 500 cm³ ir Moto GP čempionatai
thumb|right|200px|V. Rossi su [[Honda motociklu.]] 1994 m. Aprilia leido V. Rosiui išbandyti jų RS125R modelį. Dvejus metus V. Rosis šiuo motociklu dalyvavo Italijos bei Europos motociklų čempionatuose.
1996 m. jis debiutavo 125 cm³ motociklų pasaulio čempionate. 10-tame sezono etape Rossi pelnė trečiąją vietą, o kitose lenktynėse Čekijoje pelnė pirmąją savo pergalę. Sezoną jis baigė devintas su 111 taškų.
Kitais metais visus savo konkurentus italas tiesiog sutriuškino – per 15 lenktynių V. Rosis pirmąją vietą pelnė 11-oje jų. Tais metais jis lengvai tapo čempionu.
1998 m. jis debiutavo 250 cm³ motociklų čempionate ir pirmą sezoną pelnęs penkias pergales liko antras. Kitais metais pelnęs devynias pergales jis tapo čempionu.
2000 m. Rossi debiutavo aukščiausioje 500 cm³ motociklų klasėje. Perėjęs į Honda komandą pirmais metais dešimt kartų finišavęs ant podiumo jis liko antras. Pratęsdamas tradiciją antrais metais čempionate jis tapo nugalėtoju, pelnęs 11 pergalių.
2002 m., sukūrus Moto GP čempionatą, V. Rosis išlaikė puikią sportinę formą ir tapo pirmuoju Moto GP serijos čempionu. 2004 m. italas vėl pakeitė komandą, pereidamas į Yamaha gretas.
Per 2001–2009 m. laikotarpį V. Rosis pelnė septynis čempiono titulus. 2009 m. čempionate italui užteko vos šešių pergalių čempiono titulo išsaugojimui. Tai buvo mažiausias jo pasiektų pergalių skaičius pergalingame sezone per visą jo karjerą.
2010 m. birželio 5 d. Italijos GP Mugello trasoje treniruotėse italas nukrito nuo motociklo ir susižeidė. Vėliau atlikus tyrimus nustatyta, kad dėl kojos ir peties traumų V. Rosis turės praleisti dalį sezono. Tai buvo pirmas kartas italo karjeroje, kuomet jis nedalyvavo lenktynėse. Praėjus maždaug vienam mėnesiui italas sugrįžo į trasą ir porą kartų dalyvavo treniruotėse. Liepos 16 d. jis nutarė dalyvauti Vokietijos lenktynėse. Šias lenktynes jis baigė ketvirtoje vietoje ir toliau tęsė sezoną.
2010 m. rugpjūčio 15 d. V. Rosis pranešė, kad nuo kito sezono lenktyniaus italų Ducati komandoje. Šioje komandoje italas lenktyniavo dvejus metus, vėliau vėl sugrįžo į Yamaha ekipą.
2021 m. lapkričio 14 d. Valensijos GP buvo paskutinės lenktynės italo karjeroje.
Veikla už Moto GP ribų
Laisvesniu nuo motociklų lenktynių metu V. Rosis mėgo išbandyti kitas lenktynių kategorijas.
Formulės 1 bandymai
2006 m. sausio 31, vasario 1 ir vasario 2 dienomis italas dalyvavo Formulės 1 treniruotėse su Ferrari komanda. Pirmą treniruočių dieną V. Rosis išvažiavo iš trasos, antrą – buvo devintas iš penkiolikos lenktynininkų, o trečią dieną – apie puse sekundės lėtesnis už Michaelį Schumacherį. Po šių bandymų dauguma Formulės 1 lenktynininkų teigiamai įvertino V. Rosio pasirodymą.
Tų pačių gegužės mėnesį V. Rosis paskelbė, kad nežada palikti Moto GP lenktynių ir pratęsė sutartį su Yamaha ekipa dvejiems metams. Po kurio laiko tai padarė 2009 ir 2010 metams.