cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smūginis krateris
Krateris – dažniausiai apvalios formos, priklausomai nuo kraterio dydžio, vidurinėje dalyje yra kraterio vidurio iškiluma. Ne visada pavyksta nustatyti šią reljefo formą. Po meteorito sekę kiti geologiniai procesai, kaip erozija, sunaikina kraterio pėdsakus. Tačiau panaudojant kosminę nuotrauką, geofizinius tyrimo metodus, mineraloginius tyrimus galima nustatyti tikslią kraterio buvimo vietą. Žemės paviršiuje nustatyta daugiau kaip 150 didelių kraterių.
Susidarymas ir struktūra
Krisdamas ant Žemės paviršiaus meteoritas pasiekia mažiausiai 11,6 km/s greitį. Energija, išsiskyrusi susidūrus meteoritui su Žemės paviršiumi, prilygsta atominės bombos sprogimui. Jei krintančio kūno masė viršija 1000 tonų, žemės atmosfera mažai pristabdo krintantį kūną. Bet kai kurie meteoritai, kaip antai chondritai, dėl slėgio ir aukštos temperatūros, atsiradusios dėl trinties, gali suskilti į mažesnius gabalėlius. Geležiniai meteoritai sunkiai pasiduoda dezintegracijai, todėl šių meteoritų smūgiai ypatingai galingi.
Kai krenta meteoritas jis prieš save suspaudžia orą, kuris šildamas kartu su uolienų gabalėliais virsta plazma. Ši plazma staigiai plečiasi ir staigiai šąla tuo sukeldama sprogimą. Kartais sprogimo išmėtytos uolienos pakyla į planetos orbitą ir dėl traukos jėgos poveikio gali sugrįžti sukeldamos antrinius meteoritų kritimus. Kai kuriuose planetų paviršiuose aplink smūginį kraterį susidaro spindulių pavidalo žymės. Tai irgi galingo sprogimo pasekmės.
Smūgio metu išgaravusios uolienos ir plazma kondensuojasi į kūgio ar rutulio pavidalo stiklo lašus – tektitus. Paprastai krateriai būna žymiai didesni už pačius meteoritus. Smūgio metu aplinkinės uolienos buna dvigubai ar trigubai sutankintos. Jos galiausiai subyra ir pasipila gabalais aukštyn kartu su meteorito skeveldromis. Šios uolienos vadinamos ežektitais. Kitos uolienos, pasilikusios ar subyrėjusios į kraterio vidų, sudaro smūginę brekčiją. Mažieji krateriai susidaro per kelias sekundes, o dideli per kelias minutes. Todėl didelių kraterių morfologija šiek tiek skiriasi. Pagal tai išskiriamos du kraterių tipai:
Paprasti krateriai, ne didesni kaip 4 km skersmens, yra lygių paviršių įdubos. Jų gylis visada mažesnis už skersmenį. Paprastų kraterių kraštai aiškiai išreikšti. Kraterio dugną dengia brekčijos sluoksnis. Vidurinėje dalyje galima pakiluma, sudaryta iš tos paties brekčijos.
Sudėtingi krateriai ne tokie seklūs. Kraštai sudaryti iš kelių žiedų, centre kupolo formos aukštuma, susidariusi dėl išsiplėtusių uolienų. Tokių kraterių susidarymo mechanizmas panašus į akmens nukritimą į vandenį.
Smūginiai krateriai Žemėje
thumb|right|350px|Smūginis krateris Arizonoje [[JAV]] Sadberis – Kanadoje, netoli Sadberio miesto esantis krateris. Meteoritas nukrito prieš maždaug 1840 mln. m. paleoproterozojuje. Tai sudėtingo tipo krateris, kurio skersmuo 200–250 km. Šiuo metu naudojamas vario ir nikelio gavybai.
Manikuaganas – Kanadoje, Kvebeke esantis krateris. Kraterio tipas – sudėtingas. Skersmuo apie 100 km. Atsirado triaso periode. Mokslininkai mano, kad dėl šio meteorito išmirė dalis gyvojo pasaulio. Meteorito kritimas laikomas taip vadinama TJ riba arba triaso – juros riba.
Vredefortas – Pietų Afrikoje, į pietvakarius nuo Johanesburgo esantis sudėtingas krateris. Smūginio kraterio skersmuo – apie 300 km. Tokio dydžio kraterį galėjo padaryti meteoritas, kurio skersmuo apie 10 km. Meteoritas nukrito prieš 2020 mln.m. paleoproterozojuje. Krateryje matosi daugiažiedės struktūros, o viduje milžiniškas kupolas. Šiuo metu tai didelės aukso kasyklos.
Čiksulubas – krateris Meksikoje, Jukatano pusiasalyje. Meteoritas nukrito prieš 65 mln.m. kreidos periodo pabaigoje. Tai sudėtingo tipo krateris, kurio skersmuo 160–250 km, o kai kuriais skaičiavimais 300 km. Kraterio struktūros Žemės paviršiuje nesimato, todėl krateris buvo aptiktas gana atsitiktinai XX a. 9 dešimtmetyje vykdant naftos paieškas. Manoma, kad šis meteoritas sukėlė dinozaurų išmirimą ir mezozojaus pabaigą (dar vadinamą KT ribą).
Smūginiai krateriai Lietuvoje
Šiuo metu nustatyti du meteoritiniai krateriai, esantys Lietuvos teritorijoje: Šių kraterių žemės paviršiuje nesimato. Jie padengti kitomis nuogulomis ir buvo nustatyti įvairiais geologiniais metodais.
Mizarų krateris netoli Druskininkų susidarė prieš 500±20 mln. m. greičiausiai kambro periode. Šio kraterio skersmuo apie 5 km.
Transakcinė analizė
Transakcinė analizė – grupinės ir individualios psichoterapijos kryptis, kurią sukūrė JAV mokslininkas Erikas Bernas. Angliškoje literatūroje priimta trumpinti TA.
Smūginis krateris
Smūginiai krateriai Lietuvoje
Veprių krateris Ukmergės rajone susidarė prieš 160±10 mln.m. juros periode. Jo skersmuo apie 8 km.
Ilgai manyta, kad Velnio duobė, esanti prie Aukštadvario, irgi yra smūginis krateris, tačiau tyrimais tai nepatvirtinta.
Transakcinė analizė
Tėvo – vaiko – suaugusio modelis
TA teigia, kad žmogaus psichikoje atskirai veikia trys dalys: tėvas, vaikas ir suaugęs.
Kai „suaugęs“ žmoguje sukaupia pakankamai informacijos ir patirties, jis galėtų perimti valdymą, tačiau „tėvas“ kartais sugrįžta. Tai gali įvykti kritinėje situacijoje, kai „suaugęs“ nežino ką daryti. Kai žmogaus sąmonėje aktyvus „tėvas“, tada jo kalboje dažnai galima išgirsti kategoriškų teiginių, pavyzdžiui: „niekam negalima daryti to ir to“. Kitose suaugusio žmogaus gyvenimo situacijose pasireiškia „vaikas“ jame. Galim priskirti vaikui tokius žodžius: „Einu. Kas bus - tas bus.“.
Žmonių bendravimas
TA teigia, kad dviem žmonėms bendraujant kiekviename iš jų veikia vienas iš trijų komponentų. Be to, jis kreipiasi į kito asmens tam tikrą komponentą. Įvairūs žmonių santykiai - tai vieno žmogaus „tėvo“, „vaiko“ arba „suaugusio“ bendravimas su kito žmogaus „tėvu“, „vaiku“ arba „suaugusiu“. Tokie santykiai žymimi abiejų bendraujančių asmenybės komponentų pirmosiomis raidėmis T, V, S. Jei asmuo kreipiasi į kitą asmenį kviesdamas pažaisti (ne būtinai vaikiškus žaidimus), tada vaikas kreipiasi į vaiką (V-V). „Tėvas“ bara „vaiką“ (T-V). Tėvas kreipiasi į tėvą jei kritikuodamas tikisi pritarimo (T-T). Dalykiškas bendravimas - abu „suaugę“ (S-S). „Vaikas“ „tėvui“ prisipažįsta nusižengęs (V-T).
Konfliktai
TA teigia, kad konfliktai kyla, jei atsako ne ta asmenybės dalis ir ne tai asmenybės daliai.
Paranoidinis asmenybės sutrikimas
Paranoidinis asmenybės sutrikimas – psichiatrinė diagnozė, reiškianti asmenybės sutrikimą su paranoidiniais simptomais.
Ruginė dirsė
Ruginė dirsė (Bromus secalinus) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinis vienmetis arba dvimetis augalas.
Aukštis 50–100 cm. Vaisiai panašūs į rugių. Piktžolė, auganti rugių laukuose.
Automatika
Automatika – įvairūs elektroniai prietaisai, įrenginiai, skirti procesų automatizacijai.
Automatikos laimėjimai sėkmingai yra taikomi ne tik pramonėje, bet ir kituose ekonomikos sektoriuose. Jie diegiami transporto sistemose, naudojami valdant sudėtingus procesus gamyboje, žemės ūkyje bei kitur.
Gelsodė
Gelsodė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Luokės.
Golubio pilis
thumb|250 px|Golubio pilis Golubio pilis (lenk. Zamek w Golubiu) – keturių sparnų gotikinio-renesansinio stiliaus Vokiečių ordino pilis, pastatyta XIII a. pradžioje–XIV a. pabaigoje Golubio-Dobžyno mieste Kujavijos Pamario vaivadijoje, Lenkijoje.
Iš pradžių šioje vietoje buvo medinė tvirtovė, saugojusi perkėlą per Drvencos upę. 1293 m. tvirtovė buvo perduota Vokiečių ordinui.
Mūrinė pilis, kaip komtūro buveinė, statyta 1305–1311 m. Po Trylikos metų karo čia buvo seniūno Ulriko Raudonakio buveinė.
Pilis perstatyta po 1422 m., kai papilio pusėje buvo pastatyti du apvalios formos bokštai (šiuo metu išlikęs tik vienas). 1616–1623 pilį perstatinėjo karalaitė Ana Vazaitė, kuri liepė pridėti vėlyvojo renesanso atikus ir pastatą prie vartų. Pilis nusiaubta švedų karų metu ir XIX a., kai 1867 m. uraganinis vėjas iš dalies sugriovė atikus.
Po Antrojo pasaulinio karo pilis buvo atstatyta ir restauruota 1959–1967 ir 2006 m. (stilius – renesansas). 1987 m. pilyje įvyko viena pirmųjų Lenkijoje istorinė rekonstrukcija – riterių turnyras. Šiuo metu pilyje veikia muziejus, viešbutis bei restoranas.
Robotika
Robotika – disciplina, apimanti tokius mokslus kaip informatika (ypač pošakį kaip dirbtinis intelektas), elektrotechnika ir mašinų gamyba.
Robotika siekia programavimo pagalba užtikrinti valdomą elektronikos ir mechanikos sričių robotų bendradarbiavimo ir veiklos procesą.
Ann Sophie
Ann Sophie Dürmeyer (g. 1990 m. rugsėjo 1 d. Londone), geriau žinoma tiesiog kaip Ann Sophie – Vokietijos dainininkė ir dainų autorė.
Biografija
220px|miniatiūra|kairėje|Ann Sophie atlieka dainą „Black Smoke“ Vokietijos nacionalinėje atrankoje Unser Song für Österreich Ann Sophie gimė 1990 m. rugsėjo 1 d. Londone, vokiečių šeimoje. Kiek vėliau, šeima išvyko į Vokietiją, kur apsigyveno Hamburgo mieste. Nuo ketverių metų Ann pradėjo lankyti baleto pamokas. 2010 metais mergina išvyko į Niujorką (JAV), kur mokėsi Lee Strasberg teatro ir filmų institute. 2012 m. atlikėja išleido debiutinį singlą Get Over Yourself.
2015 m. nusprendusi dalyvauti Vokietijos „Eurovizijos“ nacionalinėje atrankoje, mergina į jį pateko tik per papildomą atrankos koncertą, kuris buvo surengtas 2015 m. vasarį. Nors šalies nacionalinio finalo Unser Song für Österreich nugalėtoju tapo Andreas Kümmert, tačiau jis atsisakė galimybės atstovauti šaliai, todėl ši garbė buvo atiduota antroje vietoje likusiai Ann Sophie. Mergina 2015 m. „Eurovizijoje“ atliko kūrinį „Black Smoke“.
João Vieira
João Paulo Garcia Vieira (g. 1976 m. vasario 20 d.) – Portugalijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narys ir Europos čempionato daugkartinis prizininkas.
Biografija
Sportininkas tarptautinę karjerą pradėjo 1997 m. pasaulio sportinio ėjimo taurėje kur 20 km ėjimo rungtyje liko 28 vietoje. Po dvejų metų sportininkas vėl dalyvavo IAAF rengiamoje ėjimo taurėje ir užėmė 21-ąją vietą, nors rezultatas buvo 4 minutėm prastesnis nei pirmą kartą. 2002 m. Vieira įveikė europinį normatyvą ir pateko į Europos čempionatą. Sportininkas varžybose užėmė dvyliktą vietą. Po metų sportininkas debiutavo Pasaulio čempionate, kur užėmė 17 vietą. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ėjikas pagaliau pasiekė geriausiųjų dešimtuką ir užėmė 8 vietą. 2006 m. Europos čempionate lengvaatletis pelnė pirmąjį svarbų apdovanojimą – Europos pirmenybių bronzą. 2007 m. pasaulio čempionatas ir 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės sportininkui buvo nesėkmingos. Jis atitinkamai užėmė 25 ir 32 vietas. 2009 m. pasaulio čempionate sportininkas pasirodė geriau ir pelnė 10 vietą. Po metų Vieira iškovojo antrąjį bronzos medalį 2010 m. Europos čempionate.
Motiejus Miškinis
Motiejus Miškinis (1898 m. sausio 8 d. Juknėnai, Daugailių valsčius – 1974 m. kovo 3 d. ten pat, palaidotas Vajasiškyje, Zarasų rajonas) – Lietuvos literatūrologas, vertėjas.
Biografija
1924–1931 m. dirbo mokytoju Kaune, Marijampolėje, Raseiniuose. 1931–1936 m. moksleivių žurnalo „Šviesos keliai“ redaktorius. 1931–1940 m. dirbo Švietimo ministerijoje. 1941–1943 m. Vilniaus universitete dėstė rusų literatūrą. 1964–1974 m. Juknėnų mokykloje dėstė prancūzų kalbą.
Iki TSRS okupacijos aktyviai reiškėsi kaip literatūros kritikas ir tyrinėtojas. Bendradarbiavo laikraštyje „Literatūros naujienos“, leidiniuose „Darbai ir dienos“, „Pjūvis“. Rašė apie B. Sruogos, F. Kiršos, V. Mykolaičio–Putino, A. Vienuolio kūrybą.
Išvertė L. Tolstojaus (Vaikystė. Paauglio metai. Jaunystė, 1947 m.), N. Gogolio (Raštai, 1953–1954 m. 5 t., t. 4 – su A. Griciumi), L. Leonovo (Rusų miškas, 1956 m.) F. Dostojevskio (Broliai Karamazovai, 2 t. 1960 m.), I. Bunino, M. Gorkio ir kitų rusų rašytojų kūrinių.
Gudakiemis
Gudakiemis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Merkinės, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
Istorija
XIX a. pab. oficialiai vadintas Ruskoje Selo („rusų kaimas“). Pateko į Merkinės valsčių, buvo apylinkės centru. Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Kazimieraičio partizanų rinktinės partizanai.
LTSR metais Gudakiemyje veikė Merkinės tarybinio ūkio paršelių auginimo kompleksas. Buvo pradinė mokykla, biblioteka.
Mumbajaus universitetas
Mumbajaus universitetas (marati मुंबई विद्यापीठ, ) – vienas seniausių Indijos universitetų Mumbajuje, iki 1996 m. rugsėjo 4 d. – Bombėjaus universitetas. Apie 162 000 studentų.
Istorija
Įkurtas 1857 m. anglų valdžios kaip Londono universiteto filialas. Nuo 1950 m. federalinis universitetas. Universiteto prezidentas yra Maharaštros gubernatorius.
Struktūra
Universitetas įsikūręs trijuose universitetiniuose miesteliuose – Mumbajaus forte, Kalinoje-Santakruse ir Ratnagiryje, be to, jo institutai yra ir kitose vietovėse. Turi apie 50 katedrų, institutų, centrų. Fakultetai:
Duranas
Duranas (arba Eloj Alfaras) – miestas vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje, prie Daulės ir Babahojo upių santakos, priešais Gvajakilį. Šalia yra vienintelis tiltas per Guajaso upę. Yra geležinkelio stotis.
Duranas yra „miegamasis“ Gvajakilio primiestis, dauguma gyventojų dirba didmiestyje.
Istorija
Oficialusis miesto pavadinimas kilo nuo Ekvadoro prezidento Eloy Alfaro. 1986 m. Duranas tapo kantono centru.
Lečės provincija
Lečės provincija – Italijos provincija Apulijoje. Provincijos sostinė – Lečė. Provincija yra Salento pusiasalio gale. Tai antra pagal gyventojų skaičių provincija Apulijoje ir dvidešimt pirma Italijoje.
Lečės provincijoje yra 97 savivaldybės. Didžiausios iš jų:
Tochtamyšas
thumb|250px|right|„Tochtamyšo invazija į Rusiją“. Maskvos apsiaustį vaizduojantis XIX a. V. Smirnovo paveikslas Tochtamyšas (m. 1405 m.) – Baltosios Ordos chanas, laikinai sujungęs ją su Mėlynąja Orda atgal į vieningą Aukso Ordą. Vieno iš Čingischano proanūkių sūnus, tikriausiai chano Ordos.
Biografija
Tochtamyšas svajojo atkurti Aukso Ordos vienybę ir galybę, todėl 1380 m. jis užpuolė ir įveikė Mėlynąją Ordą.
1382 m. vadovaudamas vieningai Aukso Ordai, jis sėkmingai kariavo prieš Maskvą, nuslopindamas rusų bandymus išsivaduoti iš mongolų valdžios. Per kitus šešerius metus Tochtamyšas suvienijo mongolų žemes nuo Krymo iki Balchašo ežero.
Padrąsintas savo sėkmės, Tochtamyšas nusprendė prie Aukso Ordos žemių prijungti ir Persiją. 1385 m. su penkiasdešimties tūkstančių žmonių armija jis netikėtai užpuolė ir išplėšė Tebrizą. Tačiau Persijos žemes prie savo valdų pamažu jungė ir Timūras. Tarp buvusių sąjungininkų prasidėjo karas. Pirmąjį mūšį prie Kondurčos upės laimėjo Timūras. Tačiau atsigavęs ir surinkęs naują armiją, Tochtamyšas vėl pradėjo žygius į Timūridų žemes. Timūras tuomet savu ruožtu pradėjo puldinėti ir plėšti Aukso Ordos teritoriją. Antrasis didelis mūšis tarp jų įvyko 1395 m. balandžio 15 d., kurį vėlgi įtikinamai laimėjo Timūras. Tais pačiais metais Timūras išplėšė keturis Aukso Ordos miestus, įskaitant Azovą bei Aukso Ordos sostinę Sarajų, ir visiškai sudegino penktąjį – Astrachaną. Tochtamyšas pabėgo, o valdžią Aukso Ordoje perėmė Edigu. Edigu nekentė Tochtamyšo, kadangi šis kadaise nužudė jo tėvą, kilmingą mongolą iš Krymo manhutų genties. Edigu anksčiau buvo Timūro karvedys ir tebeliko jam ištikimas.
Tochtamyšas pagalbos atgaunant sostą pasiprašė iš LDK kunigaikščio Vytauto. Jungtinės Vytauto ir Tochtamyšo kariuomenės Vorsklos mūšyje susikovė su Aukso Ordos ir Timūro armija, vadovaujama Edigu ir Timūro karvedžio Temur Qutlugh. Tochtamyšo pusė patyrė triuškinantį pralaimėjimą, o jis pats vėl pabėgo.
1405 m. Tiumenėje Tochtamyšas buvo nužudytas Edigu žmonių.
Mika Waltari
right|thumb|Mika Waltari
Mika Toimi Waltari (pseudonimai Leo Arne, Kristian Korppi, Nauticus, Leo Rainio, M. Ritvala; 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje – 1979 m. rugpjūčio 26 d.) – vienas populiariausių XX a. suomių romanistų, išgarsėjęs istoriniu romanu Sinuhė egiptietis (orig. k. „Sinuhe egyptiläinen“).
Biografija
M. Valtari gimė 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje. Rašytojo tėvas, liuteronų pastorius ir mokytojas, mirė, kai M. Valtari tebuvo penkerių. Motina liko su trimis vaikais, kuriuos padėjo užauginti giminaičiai. Ypač didelę įtaką M. Valtari augimui ir vertybių formavimuisi turėjo du jo dėdės – teologijos daktaras ir inžinierius. Jie buvo pirmaisiais M. Valtari mokytojais.
Šeimos pageidavimu rašytojas studijavo teologiją Helsinkio universitete, bet po kiek laiko, nepaisydamas giminaičių protestų pakeitė studijas į filosofiją, estetiką ir literatūrą. Universitetą M. Valtari baigė 1929 m.
1930–1940 metais rašytojas dirbo žurnalistu ir literatūros kritiku keliuose žurnaluose ir laikraščiuose. Daug keliavo, rašė kelionių apybraižas.
1931 m. M. Valtari vedė Marjata Lukonen (Marjatta Luukkonen). Jiems gimė dukra Satu, kuri taip pat tapo rašytoja.
M. Valtari mirė 1979 m. rugpjūčio 26 d.
Kūryba
Žymiausi darbai:
Takeši Kamo
(1915 m. vasario 8 d. – 2004 m. kovo 26 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Litviniškės
Litviniškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Zūbiškių, kairiajame Neries krante priešais Čiobiškį.
Istorija
Litviniškės garsėjo kaip žvejų kaimas.
Amerikietiška virtuvė
Amerikietiška virtuvė – viena iš vakarietiškos užjūrio virtuvės, kurios tradicijos paplitusios Jungtinėse Amerikos Valstijose bei jos kaimyninėse šalyse.
Šiaurės Amerika garsi savo kulinarijos paveldu, amerikietiškai maistas gaminamas beribiuose šiuo žemyno plotuose, besidriekiančiuose nuo Aliaskos iki pat Meksikos ribų. Šios virtuvės maisto gaminimo būdui susiformuoti padėjo valgių paruošimai, kuriuos naudojo pirmieji emigrantai iš Europos. Tais laikais atvykėliai jau naudojo keptuves bei puodus, daugelis amerikietiškų patiekalų troškinami arba kepami iki šiol. Kai kurie valgiai gali gerokai skirtis tarpusavyje, pavyzdžiui, obuolių pyragas gali būti kepamas pagal kelis receptus, kurie priklauso nuo sudedamųjų ir vietinių valstijos gyventojų kultūros tradicijų.
Tradicinė amerikiečių virtuvė
Amerikiečių užkanda prieš karštuosius patiekalus – vanduo ar limonadas su ledu bei įvairios salotos, dažnai pagardintos keliais aliejų, padažų užpilais. Pamėgdžiojant anglų virtuvės tradicijas, JAV kulinarai dažniausiai pateikia mėsos valgius su dviejų rūšių daržovėmis, tačiau auginami kukurūzai, kaip ir moliūgai bei ryžiai, amerikietiškoje virtuvėje naudojami gana skirtingai. Populiarūs ir suktinukai su ananasais, kepti batatai, makaronai, žirnių sriubos, lauko barbekiu ir virti omarai su daržovėmis. Taip pat Amerikoje išrastas kokteilis ganėtinai sodriai papildo šalies valgiaraštį.
JAV – patogaus ir greitai gaminamo maisto, pavyzdžiui, gruzdintų kukurūzų grūdų (spragėsių; ), dešrainių ir keptų viščiukų tėvynė. Amerikoje daugiau negu bet kur kitur pasaulyje suvalgoma įvairių rūšių mėsainių.
Roso teritorija
Roso teritorija – Antarktidos teritorija, į kurią pretenduoja Naujoji Zelandija. Roso teritorijoje yra Roso šelfinis ledynas. Pagrindinės stotys – Skoto ir Makmerdo. Gyventojų skaičius vasarą svyruoja nuo 200 iki 1000.
Šioje teritorijoje nuolatinę mokslinę stotį 2022 m. planuoja pastatyti Kinija.
Rolandas Jarutis
Rolandas Jarutis (g. 1976 m. gegužės 22 d. Mažeikiuose) – buvęs Lietuvos krepšininkas, žaidęs įžaidėjo pozicijoje.
Pasiekimai
Keturių Lietuvos krepšinių lygų čempionas.
Bandikutai
Bandikutai (Peramelemorphia) – sterblinių žinduolių būrys, kuriame dvi šeimos:
'''Šeima. Naujosios Gvinėjos bandikutai (Peroryctidae):''' '''Šeima. Bandikutiniai (Peramelidae):'''
''Pošeimis. Peramelinae'' ''Pošeimis. Thylacomyinae''
Balskai
Balskai – kaimas Tauragės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Pagramančio RP. Išlikę senkapiai. Kaimas išsidėstęs Jūros upės dešiniajame krante, aukščiau Balskų užtvankos, yra stovyklavietė. Kitame upės krante matosi Didkiemis. 2005 m. prie užtvankos pastatyta Balskų hidroelektrinė. Eina kelias.
Intervencijos brigada (Portugalija)
Intervencijos brigada  – Portugalijos armijos mechanizuotųjų pėstininkų brigada, suformuota 2006 m. iš Lengvosios intervencijos brigados, kuri anksčiau buvo suformuota iš Specialiųjų pajėgų brigados.
Organizacija
Brigados organizacija ir ginkluotė primena JAV armijos Stryker brigadą, ginkluotą ratiniai šarvuočiais.
Brigados bazė yra Koimbroje. Ji turi kelis pavaldžius dalinius:
Intervencijos brigadą sudaro šie daliniai:
Ginkluotė
Intervencijos brigados ginkluotė:
Kiti ginklai: ir kt.
Miškinis (Švenčionių r.)
left|120px
Miškinis – ežeras Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 11 km į šiaurę nuo Švenčionių, prie Ignalinos rajono savivaldybės teritorijos ribos, į rytus nuo plento, Sirvėtos regioniniame parke.
Ežero plotas 50,6 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,82 km, didžiausias plotis 0,52 km. Paviršiaus altitudė 161,2 m. Didžiausias gylis 11,7 m, vidutinis gylis 5,1 m. Ežeras rininės kilmės. Baseino plotas 5,2 km². Kranto linija vingiuota. Krantai aukšti, statūs, ardomi, apjuosti medžių ir krūmų juosta, tik pietinis krantas žemas ir pelkėtas. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, šiaurėje ir vakaruose ir pietryčiuose auga miškeliai. Įteka upelis pietinėje dalyje, vakaruose išteka upelis į Šventės upę (Kretuono ežero baseinas). Ežeras priklauso Žeimenos baseinui. Ežero pratakumas 55 %. Atabradas siauras, smėlingas.
Prie ežero įsikūrę Juršėnų, Rakštelių ir Didžiasalio kaimai. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Rakštelių piliakalnis, įrengta Miškinio ežero poilsiavietė.
Pistacija
Pistacija (Pistacia) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso apie 5-15 m aukščio krūmai ir medžiai.
Žodžio kilmė
Manoma, kad pistacijos pavadinimas yra persiškos kilmės (pagal vietovę Pesteh).
Paplitimas
Paplitusi Kanarų salose, Šiaurės vakarų Afrikoje, Pietų Europoje, Centrinėje ir Rytų Azijoje, Šiaurės Amerikos pietinėje dalyje.
Rūšys
thumb|[[Kininė pistacija (Pistacia chinensis)]] Gentyje yra 10 rūšių:
Laimutė Zimkienė
Laimutė Janulytė-Zimkienė (1958 m. kovo 1 d. Šiauliuose – 2016 m. liepos 17 d.) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, poetė.
Biografija
1976 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. 1990 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Žurnalistikos katedroje baigė žurnalistiką.
1976–1984 m. Šiaulių televizorių gamyklos daugiatiražio laikraščio „Žydrasis ekranas“ korespondentė, 1984–2008 m. redaktorė. 1994–1995 m. Šiaulių raj. laikraščio „Laikas“, 1995–2003 m. Šiaulių miesto laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentė. 2003–2008 m. UAB „Šiaulių tauro televizoriai“ atstovė ryšiams su visuomene bei atgaivinto laikraščio „Žydrasis ekranas“ redaktorė. Kartu 2000–2005 m. Šiaulių vyskupo atstovė spaudai visuomeniniais pagrindais, „Vatikano radijo“ lietuviškų laidų, laikraščių „Draugas“, „Lietuvos žinios“ ir kitų bendradarbė. 2008–2010 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos muziejaus vadovė ir žurnalistų būrelio vadovė. Nuo 2011 m. apskrities ir miesto laikraščio „Šiaulių kraštas“ bendradarbė.
1988–1991 m. aktyvi Televizorių gamyklos „Tauras“ Sąjūdžio grupės dalyvė, renginių organizatorė. Nuo 1996 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.
Apybraiža
Apybraiža – žurnalistikos kūrinys, kuriame dokumentiškai tiksliai ir kartu vaizdžiai pasakojama apie konkrečių žmonių poelgius ir charakterius (portretinė apybraiža), taip pat atspindimi žmonių grupės ar bendruomenės tarpusavio santykiai. Tokiuose rašiniuose dažniausiai nurodomos tikros pavardės, tikslūs vietovardžiai, griežtai laikomasi dokumentinio tikrovės atspindėjimo metodo. Labai riboto masto išmonė naudojama tik hipotetiškai atkuriant veikiančiųjų asmenų dialogus, monologus bei tarsi rekonstruojant kai kurias, dažniausiai išnykusias aplinkos detales.
Istorija
Apybraižos žanras pradėjo formuotis XVII a. Prancūzijoje, kur jos pradininku laikomas Ž. De La Briujeris (J. de La Bruyere). XVIII a. apybraiža ėmė plisti ir Anglijoje – ten jos pradininkai buvo D. Adisonas (D. Addison) ir R. Stylas (R. Steele). Rusijoje šis žurnalistikos žanras, kurio tradicijos turėjo didelės įtakos lietuvių apybraižai, susiformavo XIX a., veikiamas prancūzų natūralistinių (fiziologinės krypties) apybraižų. Tais laikais apybraiža buvo daugiau beletristinis žanras, kuriame buvo kuriami apibendrinti įvairių socialinių sluoksnių atstotų portretai, vaizduojami papročiai, buitis, tačiau nesiremiama būtinai tikrais ir tiksliais faktais. Lietuvių apybraiža (lietuvių kalba) formavosi Mažojoje Lietuvoje ėjusiuose lietuviškuose žurnaluose „Aušra“, „Varpas“ bei kituose, taip pat JAV lietuvių spaudoje, plėtojosi veikiama reportažo, ilgai buvo vadinama škicu, etiudu, eskizu, rašytojo pastabomis 9apybraižos terminas buvo pradėtas plačiau vartoti tik 1940 m.). Lietuvių apybraižos pradininkais laikomi rašytojai Žemaitė, V. Pietris, J. Biliūnas. XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje apybraižas rašė ir J. Adomaitis-Šernas, J. Basanavičius., P. Leonas, J. Šliūpas, P. Višinskis, J. Pranaitytė, J. Tumas-Vaižgantas, Vienuolis, J. Savickis, K. Puida ir kiti to meto rašytojai ir spaudos darbuotojai.
Santykis su apsakymo žanru
Apybraiža savo dydžiu ir meniškumu artima apsakymui, literatūros žanro kūriniui. Bet tarp jų yra esminių skirtumų. Apybraiža paprastai aprašo iš tikro egzistuojančius žmones, kuriuose atsispindi tipiški visuomenės gyvenimo bruožai. Šis rašinys visada grindžiamas faktais, jame apie konkrečius įvykius pasakojama dažniausiai dokumentiškai tiksliai. Priskyręs konkrečiam žmogui nebūdingas savybes, aprašęs įvykius, kurių iš tikrųjų nebuvo (kad tik gražesnis ir įdomesnis būtų rašinys), žurnalistas tik iškraipys tikrovę, padarys klaidą.
Apsakymui būdinga sklandi kūrinio kompozicija. Jei apybraižos turinį irgi sudaro įvykiai, kurie turi pradžią, plėtrą, kulminaciją (aukščiausią vyksmo laipsnį) bei atomazgą, tai jos siužetas taip pat gali būti įvykinis – kaip ir apsakymo. Tačiau labai retai apybraižą pavyksta sukurti remiantis kokiu nors gyvenimo įvykiu: jis būna arba dar nesibaigęs, arba nepasiekęs aukščiausio taško, arba neįmanoma pavaizduoti veikiančių asmenų charakterių, arba tiesiog nėra prasmės rašyti apybraižą kaip įvykinį kūrinį. Bet tai nereiškia, kad apybraižos autoriui nereikia rūpintis rašinio kompozicija. Dažniausiai ji grindžiama ne įvykių, o mąstymo logika. Tam paprastai pasitelkiamas asociacijų metodas. Aprašydamas kokį nors įvykį ar reiškinį, žurnalistas jį palygina su kitu, vykusiu visai kitu laiku, kitoje vietoje. Toks sugretinimas padeda geriau išdėstyti temą, aiškiau išreikšti idėją, atskleisti charakterių ypatybes, išplėsti kūrinio faktinį pagrindą, sustiprinti argumentus, patraukti skaitytojo dėmesį.
Meistriškumas
Apybraižos autoriaus meistriškumas pasireiškia pirmiausia atrenkant visuomenei reikšmingus įvykius bei reiškinius, juos lyginant ir vertinant, objektyviai atspindint tikrovę, parodant būdingas ir tipiškas žmogaus savybes. Rašinio autorius tiesiogiai kreipiasi ir į skaitytojus, pasinaudodamas ir meninių raiškos priemonių emociniu poveikiu, ir asmeninių apmąstymų loginiu įtaigumu. Sumanus publicistinių priemonių derinimas su meninėmis raiškos priemonėmis įgalina aiškiau atskleisti apybraižos idėją, išryškinti jos keliamas problemas.
Laikraščiuose ir žurnaluose spausdinamos apybraižos ir savo turiniu, ir tematika, ir kompozicija būna labai įvairios. Dažniausiai jos yra skirstomos į prioritetines, įvykines bei kelionių apybraižas.
Portretinės apybraižos centre – konkretus žmogus su savo vidiniu pasauliu, savitu charakteriu. Jis atskleidžiamas, gyvai, vaizdingai pasakojant apie visuomeniškai prasmingą to žmogaus veiklą ir darbą, konkrečius poelgius, jo gyvenime pasitaikiusias įtemptas, konfliktines situacijas, pateikiant svarbių biografijos epizodų, išorinio portreto detalių, įdomių ir prasmingų minčių.
Skrebiškis
Skrebiškiu vadinami kaimai:
Jaciūnai (Ignalina)
Jaciūnai (arba Jociūnai) – gatvinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, prie kelio Bernotai – Šiūlėnai, 1945 m. sunaikintas NKVD kariuomenės. Paminklas NKVD aukoms (pastatytas 2000 m.).
Istorija
1945 m. vasario 15 d. įvyko J. Kamarausko (slap. Karijotas) vadovaujamo partiz. dalinio kautynės su Tverečiaus valsčiaus stribais, atvykusiais gaudyti nuo mobilizacijos į Raudonąją armiją besislapstančių jaunuolių. Partizanai stribus sunaikino, bet artėjant SSSR NKVD karinei grupei iš kaimo atsitraukė į Šiulgų mišką. Ši NKVD grupė sudegino visas kaimo sodybas, 6 jo gyventojus nužudė: A. Bielinį (g. 1895 m.), J. Bielinį, P. Bielinį (g. 1882 m.), P. Dervinį (g. 1897 m.), M. Šiaudinį ir D. Šimkūną. Jie palaidoti Šiulgų kapinėse. Žuvusiesiems po 1990 m. pastatytas kryžius, 1999 m. įrengti tipiniai atminimo ženklai. Vėliau atsikūrė tik viena sodyba.
Stasys Jameikis
Stasys Jameikis (1914 m. kovo 21 d. Gipėnuose, Zarasų raj. – 1990 m. birželio 18 d. Kaune, palaidotas Seniavos kapinėse.]) – Lietuvos žurnalistas, skautų vadovas.
Biografija
Mokėsi Rokiškio gimnazijoje. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką. 1934 m. apdovanotas ordinu „Už Nuopelnus“. 1930–1936 m. Vyriausio skautų štabo bendradarbis spaudos bei bendrojoje dalyse. 1934–1935 m. adjutantas Pilies Tunto vadijoje. 1935 m. Lietuvos skautų sąjungos šefo pakeltas į paskautininkius. 1939 m. kovo 4 d. – 1940 m. vasario 28 d. – Tvirtovės tunto tuntininkas. Kurį laiką buvo I Kauno Vyčių draugovės draugininkas.
1941 m. birželio 16 d. suimtas Vilniuje, išvežtas į Karelijos, paskui Abezės, Intos lagerius.
Per trylika metų, praleistų lageriuose, daug kentėjo:
sunkus fizinis darbas (taigos medžių kirtimas bet kokiu oru, anglių kasyklos ir kt.),
tardymai ir kankinimai, neįsivaizduojamai sunkios buitinės sąlygos (utelės, blakės, tarakonai, negailestingi taigos uodai ir t.t),
ligos (dar prieš tremtį sirgo džiova,kuri tik blogėjo lagerių sąlygomis; plito dizenterija ir kitos baisios ligos),
bolševikų valdžios pareigūnų ir kriminalinių nusikaltėlių, kalinamų kartu su politiniais kaliniais, patyčios ir persekiojimai, thumb|S. Jameikis prieš tremtį o baisiausias buvo badas, kuri teko kentėti visus lagerio metus (tik su mažomis išimtimis, kai "bedugne" vadintam lageriui
vadovavo humaniškesnis politiniams kaliniams viršininkas).
S.Jameikiui ne kartą tik per stebuklą ir draugų pagalbą pavyko išvengti mirties. Sirgdamas dizenterija, be sąmonės buvo
išneštas į morgą ir paguldytas ant lavonų krūvos, kur jo atmerktas akis (nei pajudėti, nei kalbėti neįstengė) atsitiktinai pastebėjo
atėjęs lietuvis skautas Bronius Lengvenis. Vėliau (1942m. gegužės 20- 22d.) vyko sufabrikuotas teismo procesas 24 kaliniams,
iš kurių tik S. Jameikiui nebuvo skirta mirties bausmė (skirta 10 metų lagerio). Bylos "pretekstu" buvo tariamas organizuotas
bandymas pabėgti iš lagerio pas vokiečius. Kertant didžiules taigos pušis, viena jų užvirto ant S.Jameikio ir sulaužė stuburą,
po to dvejus metus gulėjo paražuotomis kojomis ir tik savo valios pastangomis vėl pradėjo vaikščioti (iš pradžių su ramentais).
Tuo jis labai džiaugėsi, nes "gydytojų" komisija ketino amputuoti kojas.
1954 m. gegužės 15 d. grįžo į Lietuvą. Gyveno Šiauliuose, vėliau – Kaune.
Kūryba
thumb|S. Jameikis po tremties 1954m. Mokydamasis Rokiškyje, rašė eilėraščius vaikams. Prie poezijos grįžo kalėdamas lageriuose, tačiau nemaža jos sunaikinta per kratas.
Išleistas eilėraščių rinkinys „Ilgesys“ (1994 m.), kur ilgimasi vargstančios tėvynės, o istorinė atmintis žadina laisvės viltį.
Atsiminimuose „Traukinys rieda į amžinastį“ (1994 m.) aprašomos badu ir katorginiu darbu marinamų
politinių kalinių kančios ir nužmoginimas.
Vertybės
S. Jameikis buvo labai darbštus žmogus, savo noru nė valandos nepraleidęs tuščiai- be darbo. Jis gyveno aukštomis vertybėmis, pabrėždamas, jog taip elgiasi skautai: nerūko, negeria, padeda artimui be jokio atlygio. Šių ir kitų vertybių neprarado net lageriuose, kur gulėdamas paralyžuotas siuvinėjo, rašė kaligrafiškai, drožinėjo, skaitė knygas.
Daug skausmo sukėlė ne tik tremtis, bet ir jos pasekmės. Lietuvoje likusiai jo žmonai Bronei teko trauktis į vakarus, į JAV. Iki tremties S.Jameikis su žmona susituokę pragyveno aštuonis mėnesius, po kurių daugiau nei trylika metų neturėjo jokios žinios apie vienas kitą, jau nekalbant apie visiškai skirtingą gyvenimo patirtį. Todėl, neturėdami jokio pasirinkimo (nei ji galėjo grįžti į okupuotą Lietuvą, nei jis išvykti iš jos), turėjo susitaikyti su išsiskyrimu visam laikui.
Aureolės efektas
thumb|250px|„Šlovės efekto automobilis“
Aureolės efektas dalyvauja ir žmogaus asmenybės vertinime: galimas klaidingas įspūdis, jog gražiai atrodantis žmogus turi patrauklesnę asmenybę bei geresnius darbo sugebėjimus bei kompetenciją. O jei žmogus geras ir nuoširdus, tikėtina, kad jis atrodys ir patrauklesnis arba atvirkščiai. Ir priešingai, žmogus, pripažintas blogu kurioje nors vienoje srityje, imamas laikyti netikusiu ir visose kitose. Daugelis žmonių nėra linkę sudėtingai vertinti aplinkinių: jie skirsto jas į „daugmaž visur gerus“ ir „daugmaž visur blogus“.
Rinkodaroje šlovės efektas naudojamas iš anksto palankiai nuteikti vartotojus, prieš tai jiems pasiūlius geros kokybės kitą, su šiuo metu parduodama nesusijusią prekę. Taip manoma, jog jaunimo tarpe populiarus „Apple“ „iPhone“ pritraukia vartotojus ir prie kitų „Apple“ gamybos produktų. Metodas taip pat plačiai žinomas automobilių pramonėje, kur siekiant pritraukti serijinių mašinų pirkėjus gaminami ir demonstruojami įspūdingi, galingi vienetiniai automobiliai (lenktyniniai ir pan.). Tokiems automobiliams galima priskirti, pavyzdžiui, „Mercedes-Benz SLR McLaren“, „Lexus LFA“, „Ford Mustang“ ir kt.
Krūtinės ląsta
thumb|right|260px|Krūtinės ląsta Krūtinės ląsta  – nupjauto kūgio formos ertmė, apsauganti gyvybiškai svarbius organus – širdį ir plaučius. Ją sudaro 25 kaulai: 12 porų (arba 24 kaulai) šonkaulių (costae), krūtinkaulis (sternum) ir stuburo krūtininė dalis – 12 krūtinės slankstelių.
Krūtinės ląsta turi dvi atvaras. Viršutinę krūtinės ląstos atvarą, arba įeigą, apertura thoracis superior, riboja pirmas krūtinės slankstelis, pirma šonkaulių pora ir krūtinkaulio jungo įlanka. Apatinę krūtinės ląstos atvarą, arba išeigą, apertura thoracis inferior, riboja XII krūtinės slankstelis, XI ir XII šonkaulių galai, šonkaulių lankai ir krūtinkaulio kardinė atauga. thumb|left|200px|Krūtinės ląstos kaulai Krūtinės ląstoje širdis ir plaučiai išsidėsto daugiau apatinėje ląstos dalyje. Dvylika porų šonkaulių lanku juosia krūtinės ląstą. Vienu galu šonkauliai tvirtinasi prie krūtinės slankstelių, o kitu – arba prie krūtinkaulio (pirmieji septyneri), arba prie kremzlinio šonkaulių lanko (iki dešimtojo), arba yra laisvi (du apatiniai). Krūtinės ląstą nuo pilvo ertmės skiria storas raumeninis kupolas – perdanga, arba diafragma.
Tarpšonkaulinius tarpus užpildo tarpšonkauliniai raumenys, kurie padeda kvėpuoti. Įkvepiant išoriniai tarpšonkauliniai raumenys pakelia šonkaulius, diafragma susitraukdama nusileidžia, krūtinės ertmė didėja, krūtinės ląstoje susidaro neigiamas slėgis. Tuomet oras srūva iš aplinkos pro nosies arba burnos ertmę ir pro kvėpuojamąją gerklę įsiurbiamas į plaučius. Iškvėpimo metu vidiniai tarpšonkauliniai raumenys nuleidžia šonkaulius, diafragma atsipalaiduoja ir pakyla, ląstos tūris sumažėja ir oras išstumiamas lauk.
Krūtinės ląstą iš vidaus iškloja krūtinplėvė, toliau pereinanti ant plaučių ir dengianti juos iš visų pusių. Dažna pleuros liga – jos uždegimas (pleuritas). Širdį gaubia panaši plėvė – širdiplėvė.
Kairysis ir dešinysis plaučiai užpildo didžiąją krūtinės ląstos dalį. Juos išraizgo įvairaus skersmens bronchai. Pagrindiniai bronchai atsišakoja nuo kvėpuojamosios gerklės (trachėjos). Jų šakos – tai skiltiniai bronchai, kurie kerojasi į segmentinius bronchus. Kiekvienas pastarųjų skyla į du smulkesnius bronchus. Tolydžio vis šakodamiesi ir smulkėdami, bronchai pereina į bronchioles, kurių sienelėje jau nebėra kremzlinio audinio. Bronchiolių tąsa – tai kvėpuojamieji takai, kurie baigiasi alveoliniais takais ir maišeliais. Trachėjos išsišakojimas iki alveolinių takų vadinamas bronchiniu medžiu, kurio pagrindinė funkcija,– kad srūvantis iš aplinkos oras tekėtų iki pat alveolių. Alveolių sieneles tankiai apraizgo smulkiausios kraujagyslės (kapiliarai). Pro šias sieneles nuolat vyksta dujų apykaita: deguonis iš įkvepiamo oro įsiurbiamas į kapiliarus, o medžiagų apykaitos metu susidaręs anglies dvideginis iš kapiliarų patenka į alveoles ir iškvepiant pašalinamas.
Širdis guli tarp abiejų plaučių, daugiau tarpuplaučio priekyje, tarp plaučius dengiančios krūtinplėvės (pleuros) lapelių. Kraujas iš organizmo (veninis) atkeliauja į dešiniąją jos pusę (dešinįjį prieširdį ir skilvelį), iš kurios yra išstumiamas į plaučius. Deguonimi prisotintas kraujas (arterinis) grįžta į kairiąją širdies pusę (kairįjį prieširdį bei skilvelį), o iš ten išstumiamas į stambiausią organizmo arteriją – aortą.
Krūtinės ląstoje be širdies ir plaučių yra dar ir stemplė, kuria maistas iš burnos ertmės patenka į skrandį, gulintį iškarto po diafragma. Tarpuplaučio priekinėje viršutinėje dalyje yra ir čiobrialiaukė, arba užkrūčio liauka, turinti didelės reikšmės imunitetui.
Žmogui senstant jo krūtinės ląstos raumenys silpnėja, jos siena tampa paslanki ir mažiau elastinga.
Juozas Markulis
Juozas Albinas Markulis-Erelis (1913 m. kovo 1 d. Pitsburge, Pensilvanija, JAV – 1987 m. gruodžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, pedagogas, MGB agentas.
Biografija
1943 m. įstojo į Lietuvos laisvės armiją (LLA). 1944 m. spalio mėn. paskirtas Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakulteto Anatomijos katedros vedėju ir vyr. dėstytoju. 1944 m. gruodžio 28 d. žuvus LLA vadui Kaziui Veverskiui ir LLA archyvui patekus į NKVD rankas, suimtas ir 1945 m. užverbuotas MGB (agentūriniai slapyvardžiai Ąžuolas ir Noreika). Agentūriniu slapyvardžiu pasirinko jo paties išduoto ir Tuskulėnuose nužudyto kapitono Jono Noreikos pavardę.
J. Markulis propagavo pasyvią rezistenciją, jo tikslas buvo nutraukti ar bent apriboti karinius veiksmus prieš okupantus, pervedant kovotojus iš veikiančių būrių į nelegalią padėtį miestuose. Čia, kontroliuojant dokumentų padirbinėjimą bei sukuriant butų-spąstų sistemą, palaipsniui tikėtasi sunaikinti visą pogrindį. Netrukdoma Erelio veikla bei pogrindžio veikėjų suėmimai sukėlė įtarimą. 1947 m. sausio mėn. pradžioje Juozas Lukša demaskavo išdaviką, nors kai kurie partizanų vadai dar ilgai tikėjo Ereliu. Tauro, Dainavos ir Kęstučio apygardos nuo jo veiklos atsiribojo. Tauro apygardos vadas Antanas Baltūsis-Žvejys įsakė Erelį likviduoti.
Bijant susidorojimo, 1948–1954 m. J. Markulis buvo išsiųstas į Leningrado I. Pavlovo fiziologijos instituto morfologijos laboratoriją. Dėl to, kad apie išdavikišką veiklą sužinota lietuvių išeivijoje Vakaruose, 1956 m. jis išbrauktas iš agentūrinio tinklo ir įtrauktas į rezervą. Tik visai nuslopinus partizaninį judėjimą, grįžo į Lietuvą, nuo 1954 m. dėstė Vilniaus universitete, 1966 m. docentas, 1970 m. profesorius. 1954–1964 m. dar ir Respublikinės teismo medicinos laboratorijos vedėjas. 1969 m. medicinos mokslų daktaras. 1977–1987 m. VU Patologijos ir teismo medicinos katedros vedėjas.
Japonijos savivaldybės
Japonijoje yra trys vyriausybės: nacionalinė, prefektūrinė ir savivaldybinė. Valstybė padalinta į 47 prefektūras. Kiekviena prefektūra sudaryta iš gausybės savivaldybių. Japonijoje yra 4 tipų savivaldybės (shichōsonku (市町村区)): didelių miestų, mažesnių miestų, kaimų ir specialių administracinių rajonų (Tokijo ku).
Gelučiai (Anykščiai)
Gelučiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Kavarsko.
Pietų Kordofanas
Pietų Kordofano vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra pietinėje šalies dalyje, Kordofano regione. Administracinis centras – Kaduklis.
Geografija
Teritorija turi sieną su Pietų Sudanu. Daugiausia plyti drėgnosios savanos, iškilę Nubijos kalnai.
Pietų Kordofanui priskiriamas ginčytinas Abjėjaus rajonas, kuriame gausu naftos išteklių.
Administracinis suskirstymas
Vilajetas padalintas į 8 rajonus:
Ekonominė blokada (1990)
Lietuvos ekonominė blokada – sovietų ekonominė sankcija, taikyta nepriklausomybę pasiskelbusiai Lietuvai. Sustabdytas žaliavų, pirmiausia energijos išteklių, tiekimas. Blokada truko 75 dienas.
Eiga
1990 m. balandžio 13 d. Sovietų sąjungos vadovas Michailas Gorbačiovas ir sovietų premjeras Nikolajus Ryžkovas paskelbė ultimatumą, kuriuo reikalavo per dvi dienas atšaukti Aktą dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo.
Balandžio 16 d., pagal pirminį blokados planą, būti pilnai nutrauktas naftos, grūdų, įvairios įrangos, statytinių medžiagų, medienos, laikraštinio popieriaus, kavos, riešutų, vyno, konjako ir kt. prekių tiekimas, 60% apribotas dujų tiekimas.
Balandžio 18 d. 21:30 grasinimas įgyvendintas. Lietuvai nutrauktas naftos tiekimas, 80% sumažintas dujų tiekimas, apribotas degalų pardavimas, sustabdyti ešelonai su žaliavomis ir prekėmis. Nustota tiekti 40-60 rūšių žaliavos ir produktų.
Blokuoti geležinkeliai, jūrų keliai, Lietuvos sienos, finansiniai atsiskaitymai, neišdavinėjamos vizos į Lietuvą verslo tikslais norintiems atvažiuoti užsienio verslininkams. Labiausiai nukentėjo pramonė ir transportas, nes negauta reikiamo kiekio naftos produktų, metalo, medienos ir pan. Tikslas padaryti Lietuvai ekonominių nuostolių buvo vienas – ekonominė blokada dar turėjo kurti įtampą gamyklose, fabrikuose. Kai kurie prarado darbus, atsirado infliacija, todėl net atlyginimų išsaugojimas reiškė realų pajamų praradimą.
Balandžio 20 d. Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas ir Vokietijos kancleris Helmutas Kolis siūlė Lietuvai nusileisti, t. y. laikinai sustabdyti Lietuvos Atkuriamojo Seimo nutarimus ir tuo sudaryti sąlygas pradėti derybas su sovietais.
Gegužės 17 d. Lietuvos premjerė Kazimiera Prunskienė susitiko su M. Gorbačiovu ir N. Ryžkovu, kurie kategoriškai reikalavo panaikinti arba sustabdyti Lietuvos nepriklausomybės (Kovo 11–osios) Aktą.
Gegužės 23 d. Lietuvos Atkuriamasis Seimas nutarė, kad bus pristabdomi tie iš Kovo 11 d. akto kylantys sprendimai, kuriuos abi pusės apibrėžtų kaip derybų objektą. Apie nepriklausomybės atšaukimą nebuvo kalbos. To neužteko, blokada tęsėsi.
Birželio 29 d. Lietuvos Atkuriamasis Seimas nutarė dėl derybų su TSRS ir iš Kovo 11 d. akto kylančių veiksmų (ne paties akto) moratoriumo 100-ui dienų nuo derybų pradžios.
Liepos 1 d. blokada atšaukta.
Pasekmės
Ūkiniai ryšiai atgaivinti, bet sovietai realių derybų nenorėjo ir jas simuliavo. Jie tikėjosi atkurti savo valdžią Lietuvoje, padedant Lietuvos komunistų partijai ir vad. platformininkais bei „Jedinstvo“, kurias rėmė sovietų armijos daliniai Lietuvoje.
Dėl žaliavų stygiaus vien Klaipėdos įmonėse prarasta ~14,000 žmogaus darbo dienų, patirta nuostolių už ~7,5 mlrd. rublių.
2007 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai
2007 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai – visuotiniai prezidento rinkimai, vykę Pietų Korėjoje 2007 m. gruodžio 19 d. Juose naudota vieno turo mažoritarinė rinkimų sistema. Rinkimus didele persvara laimėjo konservatyvios pakraipos Didžiosios Nacionalinės partijos atstovas I Myongbak, surinkęs 48,7 % balsų. Po jo sekė Suvienytos Naujosios Demokratų partijos iškeltas Čong Dongjong (정동영) su 26,1 % balsų.
Kandidatai
Rinkimuose kandidatais užsiregistravo dvylika asmenų. Du iš jų vėliau atsiėmė savo kandidatūrą.
Rezultatai
Galutiniai rezultatai (pateikiami kandidatai, surinkę bent 0,1 % balsų):
Šogo Kamo
(1915 m. gruodžio 12 d. – 1977 m. rugsėjo 14 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1936 m., su ja dalyvavo 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Broliai Marksai
Broliai Marksai buvo populiariūs broliai komikai, vaidinę vodeviliuose, spektakliuose ir filmuose.
Biografija
Broliai Marksai gimė žydų imigrantų šeimoje JAV. Jų motina Minė Šionberg buvo kilusi iš Dornumo, Rytų Fryzijos, o jų tėvas Simonas Mariksas (vėliau pasikeitęs vardą į Semo Markso, scenoje turėjęs pseudonimą „Frenčis“) buvo iš Elzaso (dabar Prancūzija) ir dirbo siuvėju
Broliai Marksai
Broliai:
Filmografija
miniatiūra|Iš viršaus į apačią: Čiko, Harpo, Graučo ir Zepo (1931) Filmai, kuriuose vaidino visi 4 broliai Marksai:
Filmai kuriuose vaidino brolių Marksų trijulė (be Zepo):
Solo:
Milagras (Ekvadoras)
Milagras (pilnas pavadinimas San Fransisko de Milagras) – miestas vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje, į rytus nuo Gvajakilio, prie Milagro upės. Pro Milagrą eina Panamerikos plento aplinkkelis. Verčiamasi daugiausia cukranendrių bei ananasų auginimu.
Istorija
Miestas įkurtas 1884 m. Rafaelio Valdeso Servanteso.
Kinologija
Kinologija (, šuns) – mokslas apie šunis.
Kinologai tiria bei aprašo šunų veisles. Kinopedagogai tiria šunų elgesį.
Organizacijos
Visame pasaulyje kinologai vienijasi į organizacijas. JAV šuninkystės klubai – AKC (American Kennel Club) ir UKC (United Kennel Club) – vienija JAV kinologų organizacijas, Didžiosios Britanijos šunininkystės klubas KCGB (Kennel Club of Great Britain) – Didžiosios Britanijos kinologų klubus, Kanados šunininkystės klubas CKC (Canadian Kennel Club) – Kanados šunų mylėtojus.
Nacionalines kinologų organizacijas vienija nevyriausybinė organizacija Tarptautinė kinologų federacija (FCI), pati didžiausia pasaulyje kinologų organizacija. Lietuvoje kinologų organizacijas vienija Lietuvos kinologų draugija (LKD).
Kubataunas
Kubataunas  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 68 km į pietryčius nuo San Paulo, Santoso aglomeracijoje. Pro miestą eina San Paulo–Santoso geležinkelis ir plentas, nutiestas naftotiekis į San Paulą. Kubataunas yra vienas svarbiausių pramoninių Brazilijos centrų – naftos perdirbimo ir naftos chemijos, juodosios metalurgijos, odos, popieriaus pramonė. Bananų auginimo regiono centras. Miesto apylinkėse pastatytos dvi hidroelektrinės.
Kubataunas yra itin užterštas miestas, ne kartą įvardintas tarp labiausiai užterštų pasaulio miestų. Prancūzijos chemijos bendrovė „Rhodia“ kaltinama dėl itin didelio užterštumo organiniais teršalais.
Istorija
Kubataunas įkurtas 1833 m., o 1948 m. jam suteiktas miesto statusas.