cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1978 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Bylis
Nugalėjo B. Larsenas – 12½ taško. 2-4 vietas pasidalijo T. Petrosianas, 🇭🇺 L. Portišas,  M. Talis – po 12 taškų. Buvo žaidžiamas papildomas turnyras tarp 2-4 vietas užėmusių dalyvių dėl likusių dviejų kelialapių į 1977/78 m. Kandidatų mačus Varezėje 1973 m. spalio 10 – 25 d. 1-2 vietas užėmę T. Petrosianas ir 🇭🇺 L. Portišas pateko į 1977/78 m. Kandidatų mačus.
Manila
1976 m. tarpzoninis turnyras Maniloje vyko 1976 birželio 12 d. – liepos 12 d. Turnyre dalyvavo 20 žaidėjų.
Trys žaidėjai iš 1974 m. Kandidatų mačų: 🇧🇷 H. Mekingas, (B. Spaskis, L. Polugajevskis).
Už aukštus sportinius pasiekimus pakviesti: 🇨🇿 (V. Hortas, L. Kavalekas), L. Ljubojevičius.
Keturiolika geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų iš 11-os FIDE zoninių turnyrų: Vitalijus Ceškovskis, 🇭🇺 Zoltanas Riblis, 🇦🇷 Oskaras Pano,  Jurijus Balašovas, 🇷🇴 Florinas Georgiu,  Volfgangas Ulmanas, 🇮🇹 Serdžio Mariotis, 🇦🇷 Migelis Kvinterosas, 🇺🇸 Valteris Braunas,  Eugenijus Torė, 🇨🇦 Peteris Bajasas,  Tan Lian Anas, 🇮🇷 Chosro Harandi, Negalintį dalyvauti 🇪🇸 Ch Diazą del Korvalį, FIDE sprendimu pakeitė 🇩🇪 L. Pachmanas.
Nugalėjo 🇧🇷 H. Mekingas – 13 taškų; 2-3 vietas pasidalijo 🇨🇿 V. Hortas ir L. Polugajevskis – po 12½. Jie pateko į 1977/78 m. Kandidatų mačus.
Kandidatų mačai
1977/78 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai:
Į 1977–1978 m. Kandidatų mačus pateko 8 žaidėjai: Viktoras Korčnojus (praėjusių kandidatų mačų finalininkas), Borisas Spaskis (kaip 1974 m. kandidato mačų pusfinalio dalyvis, vietoj Roberto Fišerio, atsisakiusio dalyvauti kandidatų mačuose, pasaulio eksčempionas). Taip pat, ir šeši 1976 m., 2-jų tarpzoninių turnyrų (Bilyje ir Maniloje) prizininkai : B. Hortas. B. Larsenas, H. Mekingas, T. Petrosianas, L. Polugajevskis ir L. Portišas.
Mačai vyko skirtingu laiku ir skirtinguose miestuose.
1976 m. FIDE grįžo prie ankstesnės tvarkos – ketvirtfinalio nugalėtojai nustatomi pagal didesnį pergalių skaičų žaidžiant 12-ką, pusfinalio mačų – 16-ką, o finaliniame – 20 partijų. Jei mačas baigtusi lygiosiomis, nugalėtojas būtų nustatomas žaidžiant papildomus dviejų partijų mačus.
Ketvirtfinalyje:
V. Korčnojus įveikė T. Petrosianą (6½ : 5½),
L. Polugajevskis – H. Mekingą (6½ : 5½),
B. Spaskis – Vlastimilą Hortą (8½ : 7½),
L. Portišas – B. Larseną – (6½ : 3½).
Pusfinalyje:
V. Korčnojus – L. Polugajevskį (8½ : 4½).
B. Spaskis  – L. Portišą 8½ : 6½).
Finalinis, 20-ies partijų, mačas vyko Belgrade 1977 m. lapkričio 21 – 1978 m. sausio 12 d. Mačas vyko permainingai: pirmojoje pusėje Viktoras Korčnojus, pasiekęs 5 pergales, pirmavo net 5-iais taškais. Jo varžovas dar nebuvo laimėjęs nei vienos partijos. Tačiau Borisas Spaskis nenuleido rankų ir netikėtai laimėjo 4-ias partijas iš eilės.
Viktoras Korčnojus tepirmavo tik tašku. Vis tik, sužaidęs 2 partijas lygiosiomis, Viktoras Korčnojus laimėjo iš eilės dvi partijas (17-ą ir 18-ą) ir finalinis mačas baigėsi jo naudai, o tai reiškė, kad jis iškovojo teisę žaisti pasaulio čempionato mačą su Anatolijumi Karpovu.
Pretendentas
V. Korčnojus buvo gimęs 1931 m. Lenigrade, bet likimas jam buvo paruošęs, kad jo istoriniu varžovu dėl šachmatų „karūnos“ taps 20 metų jaunesnis A. Karpovas. V. Korčnojus buvo iš „vėluojančių“. Jis pergyveno blokadą, prarado fronte tėvą, o šachmatais, jo žodžiais“ iš esmės išmoko tik po 30-ties, spėjęs… du kartus pabuvoti SSRS čempionu.
V. Korčnojus jaunystėje nusileisdavo J. Geleriui ir T. Petrosianui, o po to – B. Spaskiui ir M. Taliui, nors pastarieji buvo ir jaunesni. Viktorui teko rimtai ir daug padirbėti, kol 7-ojo dešimtmečio viduryje pateko į pasaulio vedančiųjų šachmatininkų tarpą. 1962 jis vyko iškovoti kelialapio į mačą su M. Botviniku į kandidatų turnyrą Kiurasao, bet šis atiteko T. Petrosianui. 1965 ir 1968 V. Korčnojus stebėjo, kaip B. Spaskis kopia link pasaulio čempiono titulo praleisdamas jį 1965 m. kandidatų mačų pusfinalyje, o po to, 1968 m. kandidatų mačų finale.
1971 m. kai prie „karūnos“ veržėsi R. Fišeris, V. Korčnojus vos ne instinktyviai užleido T. Petrosianui teisę kandidatų mačų finale rungtis su amerikiečiu. Bet 1974 m kandidatų mačų. ciklas buvo jo: Viktoras laimėjo tarpzoninį turnyrą, kandidatų mačuose prieš H H. Mekingą ir T. Petrosianą ir finale susitiko su A. Karpovu. Iki 1974 m. kandidatų mačų V. Korčnojus ir A. Karpovas buvo, jei ne draugais, tai bent gerais kolegomis. Abu gyveno Leningrade, ne kartą važinėjo kartu į turnyrus užsienyje. Bet kai vienas iš jų tegalėjo išeiti kovai su R. Fišeriu, santykiai tarp jų pagedo.
1974 m. Kandidatų finalinis mačas tapo takoskyra ir paliko gilų pėdsaką V. Korčnojaus sieloje. Valdžia aiškiai rėmė A. Karpovą ir darė viską, kad šis nugalėtų… Mače A. Karpovas turėjo persvarą ir tik finiše, kai jau patikimai pirmavo, kai pavargo, atsileido ir susikūrė sau didelių sunkumų, bet vis tik išlaikė pergalingą santykį (12½ : 11½).
1976 m., suprasdamas, kad antrą kartą jam susitikti su A. Karpovu paprasčiausiai nebeleis, V. Korčnojus nusprendė bėgti iš SSRS. Taip jis gelbėjo savo šachmatininko profesionalo karjerą. Sovietų sąjungoje jam priklijavo „tėvynės išdaviko“ etiketę, atėmė visus iškovotus titulus, ir išbraukė, iš visur, kur tik buvo įmanoma išbraukti: visus paminėjimus apie jį. O jo šeimą padarė įkaitais: neleido išvykti pas jį į užsienį…
Paruošė smūgį ir SSRS šachmatų federacija. Ji visus vedančiuosius didmeistrius vertė pasirašyti viešą laišką smerkiantį V. Korčnojų ir atsisakyti žaisti prie lentos su juo visuose tarptautiniuose turnyruose ir taip surengė „atskalūnui“ firminį boikotą. V. Korčnojaus paskaičiavimais, dėl to jis praleido apie 70 stiprių tarptautinių turnyrų. Ir tai teko patirti – pretendentui į pasaulio čempiono titulą.
Tačiau 1977/78 m. kandidatų mačuose SSRS žaidėjai galėjo nežaisti su V. Korčnojumi tik pasiduodami savo mačuose. Teko žaisti… ir nesėkmingai: pirma, T. Petrosianui (5½ : 6½), po jo L. Polugajevskiui (4½ : 8½), o finale B. Spaskiui (7½ : 10½). V. Korčnojus laimėjo 1977 m. Kandidatų mačus ir iškovojo teisę susitikti su A. Karpovu.
Prieš mačą „tolimajame Bagyje“ žaidė turnyre Veik an Zee (2-vieta po L. Portišo; 7½ iš 11) ir Beer Ševoje (12 iš 13).
Čempionas
1975 m., gavęs pasaulio čempiono titulą be kovos, A. Karpovas stengėsi įrodyti, kad jis iš tikro stipriausias pasaulyje. Jis buvo pasiruošęs priimti iššūkius. Pirmas turnyras buvo 1975 m. M. Vidmaro atminimo turnyras Portorože (11 iš 15). Po jo, 1975 m. turnyras Milane. Šiame turnyre pradžioje buvo išaiškinami keturi stipriausi, kurie patenka į pusfinalį. Pusfinalyje A. Karpovas susitiko su T. Petrosianu sužaidė lygiosiomis (2 : 2), bet pagal papildomus rodiklius pateko į finalą. Finale į veikė L. Portišą (3½ : 2½).
1976 m. pergalių serija tęsėsi: Skopjėje (12½ iš 15), Amsterdame (4 iš 6), Montelje (7 iš 9) ir SSRS čempionate (12 iš 17).
1977 m. A. Karpovas tęsė sėkmingų pasirodymų seriją. Laimėjo Londono BBC TV meistro varžybose, kur finale įveikė T. Mailzą, Atviras Vakarų Vokietijos čempionatą (12 iš 15). O Las Palme – „aiškia persvara“ (13½ iš 15). Nesėkmingas jam buvo SSRS 60-mečio garbei, kuriame nugalėjo O. Romanišinas ir M. Talis, o čempionas, pralaimėjęs dvi partijas, atsilikęs 1½ taško, liko 4-tas.
Bet 1977 m. Tilburge vėl formoje (8 iš 11), kaip ir Bugoine (10 iš 15). A. Karpovas neabejojo, kad ir antrą kartą jis sugebės aplošti V. Korčnojų, nors šis kandidatų mačuose buvo praėjęs „trigubą užkardą“ iš sovietų didmestrių: T. Petrosiano, L. Polugajevskio ir B. Spaskio.
Prognozės prieš mačą
Visa eilė garsių A. Karpovo pergalių turnyruose nekėlė abejonių, kad jis bus pasiruošęs Bagijuje geriau už savo varžovą, Po SSRS vedančiųjų šachmatininkų boikoto paskelbimo, V. Korčnojus nebegaudavo kvietimų į stambiausius turnyrus, jam buvo sunku rasti trenerių, nes jie irgi galėjo patekti į SSRS šachmatų federacijos „sankcijas“.
Bet V. Korčnojui „patekti į apsupimą“ nebuvo naujiena. Be to, jį dar palaikė didžiulis noras apversti sistemą, įrodyti, kad buvo teisus, bėgdamas iš dvasios kalėjimo… Tai jam buvo bene stipresnis dirgiklis nei galimybė iškovoti šachmatų „karūną“.
Mačo eiga
Pirmosios septynerios partijos baigėsi lygiosiomis, kuriose V. Korčnojus atrodė patikimai. Jis spaudė baltaisiais 3-joje ir ypač 5-ojoje partijoje, kurioje A. Karpovas išsigelbėjo per stebuklą ir lengvai išvengdavo varžovo paruoštų namų darbų žaisdamas juodaisiais.
Bet 8-oje partijoje čempionas sudavė varžovui iš karto du smūgius: pirmą – A. Karpovas demonstratyviai atsisakė paspausti ranką prieš partiją, antrą – sugebėjo nustebinti V. Korčnojų jau debiute. Šis nesusidorojo su tokiu krūviu ir pralaimėjo.
A. Karpovas, stengdamasi užtvirtinti sėkmę, panaudojo naujovę 10-ojoje partijoje, bet V. Korčnojus sugebėjo susidoroti su iškilusiomis problemomis ir atsilaikė. O po to laimėjo 11-ąją partiją ir išlygino mačo rezultatą. Po pralaimėjimo pasaulio čempionas pasiėmė pertraukėlę.
Į 12-ąją, kaip prisipažino čempionas, jis atėjo be nuotaikos, bet sugebėjo „atsilaikyti“ juodaisiais: „ Jei varžovas būtų pajutęs mano nuotaiką šioje partijoje, man būtų buvę riesta“. Bet Viktoras nieko tokio nepajuto ir lygiosios… O 13-oje partijoje įvyko tragedija. Ją V. Korčnojus atidėjo, turėdamas šansų nugalėti. O tam, kad pilnai nušlifuotų variantus, nusprendė paimti pertrauką. Bet kai po dviejų dienų sėdo prie lentos, turėjo dar iš 14-os partijos atidėtą padėtį – šį kartą beviltišką.
Žaisdamas atidėtąją 13-ą partiją, pretendentas pateko į ceitnotą ir padarė grubią klaidą – rezultatas po 14 partijų tapo A. Karpovo naudai 8 : 6 ! . Aiškindamas po to sekusią ramių lygiųjų seriją, čempionas vėliau sakė: Aš nesiėmiau skubinti įvykių, tęsiau žaidimą lyg nieko nebūtų įvykę… Aš buvau įsitikinęs, kad kylanti manyje banga nuplaus varžovą savo logikos jėga“.
Taip ir atsitiko 17-oje partijoje. Tarp kitko, jei ne V. Korčnojaus impulsyvumas, ta „banga“ galėjo užlieti patį A. Karpovą. 30-ame ėjime V. Korčnojus turėjo pėstininko persvarą ir visas galimybes ją realizuoti. Bet per ceitnoto karštligę baltieji ne tik viską prarado, bet ir gavo dviem žirgais efektingą matą. Taip santykis išaugo iki 4 : 1. Kaip 8-ojoje, taip ir 17 partijoje buvo iškilusi „psichologinio poveikio problema“. Šįkart dėl gydytojo Zuchario, kurį V. Korčnojus vadino „parapsichologu“ ir šioje partijoje 11 min. kovojo, kad šis paliktų pirmąsias žiūrovų salės eiles.
Po viso šito V. Korčnojus pasiėmė dvi pertraukėles iš eilės ir išvyko į Manilą. Jis pareikalavo pašalinti Zucharį iš salės, taip pat tarp žaidėjų ir salės pastatyti veidrodinį ekraną. Priešingu atveju jis atsisako tęsti mačą. Galų gale, tarp abiejų pusių buvo pasiektas susitarimas: parapsichologas daugiau salėje nebepasirodys, o V. Korčnojus atsisako nuo reikalavimo pastatyti tarp scenos ir salės ekraną. Po savaitės V. Korčnojus grįžo ir mačas tęsėsi.
Pretendentas laimėjo 21-ąją partiją ir buvo suteikęs čempionui visą eilę galimybių 18-oje, 20-oje. 22, oje ir 25-oje partijose… Šis galėjo lengvai baigti mačą, jei bent porą iš jų būtų laimėjęs. Bet beveik kiekvienoje A. Karpovas, ir nebūdamas ceitnote, skubėjo ir išleisdavo pergalę, arba prieš laiko kontrolę, arba užrašydamas slaptąjį ėjimą. Bet 27-ąją partiją A. Karpovas laimėjo ir rezultatas tapo 5 : 2!
„ Liko tik vienas paskutinis žingsnis,- vėliau kalbėjo A. Karpovas. – Bet aš tuo momentu paprasčiausiai nežinojau, neįsivaizdavau, nemačiau, kaip tai padaryti“. Kaip ir jų 1974 m. mačo pabaigoje, jam paprasčiausiai buvo išsekusios jėgos. O mačo partijų skaičius dabar nebuvo ribojamas.
V. Korčnojus sugebėjo pajusti pasikeitusią situaciją. Jau 28-ojoje jis pastebėjo, kad A. Karpovą palieka jėgos ir visų nustebimui lengvai perėmė inciatyvą. Jis laimėjo šią partiją, taip pat ir sekančiąją – 29-ąją, o po lygiųjų 30-oje, laimėjo 31-ąją. Mačo rezultatas tapo lygus 5 : 5. Kad iškovotų šachmatų „karūną“, kaip V. Korčnojui, taip ir A. Karpovui, reikėjo laimėti vieną partiją. Šachmatų pasaulis apmirė…
Čia čempionas pasiėmė pertraukėlę ir išvyko į Manilą stebėti krepšinio rungtynių. „ Iki jų aš buvau, kaip miręs, o ten mane lyg kas būtų išmaudęs gaivinančiame vandenyje, – vėliau prisiminė šį svarbų momentą A. Karpovas. – Į 32-ąją partiją aš atėjau pasitikintis ir ramus… Korčnojus vos pažvelgęs į mane sutriko!“
Šitą partiją čempionas žaidė, kaip norėtų žaisti visada: ramiai, be emocijų. O jo varžovas buvo, kaip nesavas. Jis juodaisiais pasirinko abejotiną variantą Pirco gynyboje ir nežiūrint to, kad panaudojo paruoštą naujovę, pralaimėjo. A. Karpovas pirmasis pasiekė 6-ias pergales ir, laimėjęs mačą 6 : 5, išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Broliai Mongolfjė
Broliai Mongolfjė,  Joseph-Michel (, gimė 1740 m. rugpjūčio 26 d. Ardešo departamente, (Prancūzija), mirė 1810 m. birželio 26 d. Hero departamente), ir  Jacques-Étienne (, gimė 1745 m. sausio 6 d. Ardešo departamente, (Prancūzija), mirė 1799 m. rugpjūčio 2 d. Ardešo departamente. Broliai – oreivystės pradininkai, oro baliono išradėjai.
Istorija
Broliai Mongolfjė gimė popieriaus gamintojo šeimoje. Jie abu domėjosi fizika, matematika, oreivyste, o Žakas Etjenas taip pat studijavo architektūrą. Broliai pirmieji pasaulyje išbandė iš audinio, padengto alūnu ir pripildyto dūmų (vėliau – karšto oro) pagamintą karšto oro balioną.
1782 m. Žozefas Mišelis mąstydamas apie tuomet aktualų klausimą – Ispanijos vykdytą Gibraltaro apsiaustį, svarstė galimybes paimti tvirtovę kariuomenei puolant oru. 1782 m. gruodį Žozefas Mišelis atliko pirmuosius bandymus paleisti oro pripildytą balioną. Jiems pavykus, broliai nusprendė viešai pademonstruoti karšto oro baliono galimybes. Pirmasis baliono skrydis įvyko 1783 m. birželio 4 d. Anonė (Annonay) vietovėje Ardešo departamente, stebint grupei asmenų. Balionas pakilo iki 1600–2000 metrų aukščio ir per 10 minučių nuskriejo apie 2 km. 1783 m. rugsėjo 19 d. balionas su pintine, kurioje buvo avis, gaidys ir antis, priešais Versalio rūmus buvo pademonstruotas Prancūzijos karaliui Liudvikui XVI. 1783 m. lapkričio 21 d. pirmą kartą oro balionu skrido žmonės – fizikas Jean-François Pilâtre de Rozier ir markizas François Laurent d'Arlandes.
Žozefas Mišelis, be oro baliono, taip pat sukūrė kitų techninių priemonių – hidraulinį taraną, garintuvą. Broliai tapo Prancūzijos akademijos nariais.
Palemonas
Palemonas – Kauno miesto dalis, esanti šiaurės rytiniame pakraštyje, prie magistralės ir Kauno marių. Yra Palemono geležinkelio stotis (rūšiavimas ir skirstymas), paštas, stovi Kauno Švč. M. Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčia, veikia Salomėjos Nėries memorialinis muziejus (nuo 1962 m.), biblioteka (nuo 1951 m.), buvusi bendrovė „Palemono keramika“. Įsikūręs Palemono bendruomenės centras.
Etimologija
Palemonas – pramoninis vietovardis, kilęs nuo akcinės bendrovės „Palemonas“ vardo – įmonė pavadinta legendinio Lietuvos kunigaikščio Palemono garbei. Ši keramikos įmonė buvo įkurta 1922 m., ją įkūrė broliai Jonas Vailokaitis ir Juozas Vailokaitis, iš Rusijos grįžęs kalnų inžinierius Vladas Geiga ir keletas tuometinių verslininkų. Gamykla pradėjo veikti 1923 m., aplink ją pradėjo kurtis įmonės darbuotojai – tuo metu gyvenvietei ir prigijo Palemono vardas.
Geografija
Palemono rytiniame pakraštyje yra Kauno marių regioninis parkas, kuriame yra Lakštingalų slėnis, Vieškūnų piliakalnis, Palemono miško parkas, yra Geležinkelio (Palemono) forto liekanos, šiauriniu pakraščiu eina magistralė, veikia Palemono geležinkelio stotis.
Istorija
1958 m. gegužės 15 d. Palemonas paskelbtas miesto tipo gyvenviete, 1961 m. liepos 25 d. prijungtas prie Kauno. 1970–1980 m. plėtojantis Naujasodžio pramonės zonai išaugo ir Palemono pramoninė teritorija.
Žymūs žmonės
Palemone 1937–1938 m. skulptorius ir architektas Bernardas Bučas suprojektavo ir pastatydino savo žmonai, poetei Salomėjai Nėriai namą, kuriame ji gyveno 1937–1941 metais. 1962 m. čia įrengtas muziejus jai atminti. Link marių keliukas veda į Lakštingalų slėnį, kuriame vyksta poezijos pavasariai.
Kamienas
miniatiūra|[[beržas|Beržo kamienas]]
Kamienas – sumedėjęs medžio arba krūmo stiebas. Kamienas tarnauja kaip atrama, iškelianti lają į viršų, be to, juo pernešamos medžiagos iš šaknų į šakas ir atvirkščiai. Medžių kamienai yra svarbiausias medienos šaltinis.
Didžiąją kamieno dalį sudaro negyva mediena, išsidėsčiusi metinėmis rievėmis. Tik jauniausia medienos dalis, esanti arčiausiai kamieno šerdies, tarnauja vandens ir mineralinių medžiagų pernašai. Dėl to medžiai išpuvusiais kamienais gali ilgai gyventi. Kamieno storėjimą lemia brazdas, kuris kasmet gamina po medienos sluoksnį į vidinę pusę ir karnienos sluoksnį į išorinę pusę. Karniena pernešamos lapuose pagamintos organinės medžiagos į šaknis. Karnienos sluoksniai žymiai plonesni nei medienos ir rievių nesudaro. Kamieną dengia stora kamštinė žievė, sauganti nuo nepalankių išorinių poveikių. Žievė yra svarbus požymis atpažįstant medžius, ypač tada, kai medžiai numetę lapus.
Du (departamentas)
Du (25)  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Burgundijos–Franš Kontė regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Bezansonas (Besançon).
Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 30 municipalinių susivienijimų ir 571 komuna.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Franš-Kontė provincijoje.
Geografija
thumb|Dubso keliai Du departamentas ribojasi su Juros, Aukštutinės Sonos departamentais Belforo teritorija bei Šveicarija.
Aukščiausias departamento taškas Aukso kalnas (Mont d’Or), 1463 m.
Klimatas
Klimatas kontinentinis, tačiau labai nepastovus, nes departamente daug kalnų, slėnių, plynaukščių. Tai vienas iš šalčiausių Prancūzijos departamentų. Mutė miestelyje kasmet fiksuojami žemiausios temperatūros rekordai -36°, -38° ir net -41 °C. Vasarą būna lygiai taip pat karšta, be to, kyla dažnos audros.
Ekonomika
Daugelyje kaimo sodybų veikia svečių namai ir smulkaus turistinio bei sportinio inventoriaus remonto dirbtuvės. Garsiausia produkcija – Komtė (Comté) sūris. Be to, gaminami rankų darbo laikrodžiai.
Turizmas
thumb|Bezansono citadelė Departamente turizmas dažniausiai šeimyninis, šiai krypčiai orientuota ir infrastruktūra. Vasarą populiarus plaukiojimas baidarėmis, važinėjimasis kalnų dviračiais, žvejyba kalnų upėse, speleologija – yra daug karstinių reiškinių ir urvų. Žiemą atvyksta tiek mėgstantys pasivažinėti slidėmis lygumose, tiek ekstremalaus sporto mėgėjai. Metabifo (Métabief) kalnų stotis skirta ir alpių slidinėjimui, ir pėsčiųjų žygiams, ir kalnų dviračiams.
Bezansono muzikos festivalis su tarptautiniu konkursu taip pat yra vienas iš turistinės traukos objektų. Šiame festivalyje, Tarptautiniame universitetinių teatrų festivalyje yra dalyvavę ir Lietuvos teatrai, atlikėjai, orkestrai.
Politika
Du departamentui Prancūzijos senate atstovauja 3 senatoriai (visi UMP), Atstovų rūmuose – 5 nariai. Generalinę tarybą sudaro 35 nariai, kurių pusė kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
Tolstojaus krateris
thumb|250pxTolstojaus krateris – didelis, senas smūginis krateris Merkurijuje. Kraterio koordinatės 16.3° pietų platumos ir 163.5° vakarų ilgumos. Kraterio skersmuo apie 390 km. Krateris pavadintas rusų rašytojo Levo Tolstojaus pavarde.
Daubą sukūręs smūgis įvyko ankstyvajame Merkurijaus formavimosi laikotarpyje. Šią struktūrą supa du maždaug 365 ir 510 km skersmens sutrūkinėję žiedai. Žiedų šiaurinė pusė mažai išsivysčiusi. Pietrytinėje pusėje matomas trečias 466 km skersmens dalinis žiedas. Vidinio žiedo išorėje pasklidusi mažo albedo medžiaga. Centrinę struktūros dalį dengia lygios medžiagos sluoksnis.
Nors Tolstojaus krateris ir senas, tačiau jis išlaikė spinduliais išsidėsčiusias smūgio metu išmestos medžiagos liekanas supančias maždaug du trečdalius kraterio apskritimo ilgio. Šios linijos geriausiai matomos pietvakarinėje Tolstojaus dalyje. Neįprastas išmestos medžiagos spindulių išsidėstymas gali būti paaiškintas trimis būdais:
Meisteris (reikšmės)
Meisteris gali reikšti:
Ikisokratikai
Ikisokratikai – pirmieji graikų filosofai, gyvenę iki Sokrato, apie VII–V a. pr. m. e. Jiems priklauso miletiečių gamtos filosofija, Pitagoro mokykla, elėjiečiai, Herakleitas, jaunesnieji gamtos filosofai ir atomistai. Žinios apie šiame periode gyvenusius filosofus yra grindžiamos citatomis iš vėlesnių mąstytojų ir istorikų veikalų. Yra žinoma, kad dauguma ikisokratikų yra daug rašę, tačiau jų darbai neišliko.
Ikisokratikams tradicinis graikų mitologinis pasaulio vaizdas buvo nepriimtinas. Jie bandė sukurti aiškesnį paaiškinimą pasaulio fenomenams aplink juos.
Problematika
Jau VII a. pr. m. e. graikų mąstytojus – filosofus daugiausiai domino pasaulio genezės problema. Ikisokratikai nekėlė klausimo apie tai, koks pasaulis yra aplink juos, juk jie egzistavo jame, jį matė ir jame veikė. Buvo klausiama iš kur pasaulis atsirado, koks jis buvo iš pradžių. Pastarasis klausimas, jį teoriškai įprasminus virto klausimu apie pasaulio pradą. Tiesa, šios epochos filosofai, terminą „pradas“ vartojo ne visai vienoda prasme – pradu jie vadino ir pirmapradę stichiją, ir pirmąją priežastį, ir pagrindą, ir elementą. Ikisokratikams prisikiriama miletiečių gamtos filosofija, Pitagoro mokykla, elėjiečiai, Herakleitas, jaunesnieji gamtos filosofai ir atomistai. Sofistai paprastai taip pat laikomi ikisokratikais, Tačiau jiems rūpėjo žmogus bei visuomenė. Sofistų laikotarpis, kai buvo toliau atkerimi mitiniai pasaulio modeliai ir kvestionuojama tradicinė moralės samprata, dar vadinamas graikų šventimu.
Pirmųjų filosofų klausimai:
Svarbu paminėti, kad senovės graikai skyrė vadinamąsias keturias pasaulio stichijas, arba keturis pasaulio elementus: ugnį, orą, vandenį ir žemę.
Mileto mokykla
Mileto mokyklos filosofai dar kartais vadinami Jonijos filosofais.
Pirmasis mums žinomas graikų filosofas yra Talis Miletietis (apie 625–547 pr. m.e Mileto mieste), senovėje laikytas vienu iš Septynių Išminčių. Į klausimą, iš ko viskas atsirado, šis filosofas atsakė taip: viskas atsirado iš vandens. Vanduo turi visas tuo laiku žinomas būsenas: jūros vanduo yra skystas, ledas tai sušalęs vanduo, garai – dujos. Be to, vanduo yra gyvybės šaltinis, o graikams pasaulis alsuoja gyvybe. Tokį Talio atsakymą nesunku suprasti ir pateisinti, nors ir nežinome visų argumentų, kuriais jis rėmėsi.
Aišku, kad Talis keldamas problemą, iš ko viskas atsirado, ją suprato kaip klausimą, kuri iš keturių stichijų yra pirmoji, o kartu ir svarbiausioji. Termino pradas Talis, matyt, dar nevartojo, bet kiti Jonijos filosofai jį jau žinojo. Ieškodami daiktų prado, jie rėmėsi minėtomis keturiomis stichijomis. Taip Anaksimenas Miletietis (apie 585–525 pr. m.e) juo laikė orą, Heraklitas Efesietis (apie 585–525 m. pr. m. e.) – ugnį. Taigi empirinio, juslėmis suvokiamo pasaulio prado jie ieškojo pačioje empirinėje tikrovėje.
Tolesnei filosofijos raidai svarbų žingsnį žengė Talio mokinys Anaksimandras Miletietis (apie 610–546 pr. m.e). Šis filosofas pirmasis ėmė vartoti prado, arche ( – pradas, pagrindas, priežastis, principas) terminą ir pirmasis iš Jonijos filosofų daiktų pradu jis paskelbė ne vieną iš žinomų stichijų, empirišką pasaulio elementą, o patirtyje tiesiogiai neduotą, juslėmis nesuvokiamą magišką esybę, kuria jis vadino apeironu. Apeironas (gr. peiras – riba, apeiros – beribis) – tai neapibrėžta beribė būtis, kurią Anaksimandras tapatino iš dalies su erdve, iš dalies su laiku.
Anaksimandro minties, kad daiktų pradas gali iš esmės skirtis nuo patyrime duotų pasaulio elementų, Jonijos filosofai nepalaikė. Tačiau, be šios minties kiti graikų filosofai turbūt nebūtų iškėlę labai svarbaus metafizinio klausimo, kas yra būtis?
Mileto mokyklos filosofai nesvarstė, ar juslėmis suvokiamas pasaulis yra tiek pat tikras, realus, kaip ir daiktų pradas – jiems pasaulio tikrumas savaime suprantamas dalykas. Pasaulį jie traktavo kaip nuolat kintantį (Heraklitas sakė: „viskas teka“), bet regimojo pasaulio kitimo jie net nemanė laikyti jo netikrumo požymiu. Todėl klausdami, kas yra pasaulio ar daiktų pradas, jie neklausė kas yra pati būtis.
Elėjos mokykla
Stebėjimo filosofija (VI-V a. pr. m. e.)
Pirmieji klausimą „Kas yra būtis?“ iškėlė Elėjos mokyklos atstovai, o būtent Parmenidas (540–480 m. pr. m.e), kuris sakė taip: „Būtis yra tai, kas neatsiranda ir neišnyksta; būtis – tai, kas negali pavirsti nebūtimi“. Todėl, jo nuomone, būtimi galima vadinti tik tai, kas amžina ir nekintama, nes bet koks kitimas reiškia atsiradimą ar išnykimą, taigi su būtimi nesuderinamą dalyką. Pripažindami, kad būtis yra amžina, nejudri, vientisa ir neskaidoma, elėjiečiai jai priešino empirinį pasaulį, kuris neturi tų savybių ir todėl turi būti laikomas ne būties, o nebūties pasauliu. Parmenido žodžiais tariant: „Būtis yra, o nebūties nėra“.
Taip pat Parmenidas pirmas įveda ir Aksiominę teiginių sistemą, nes būtent aksiomų pavidalu jis pateikia savo žodžius „Būtis yra, o nebūties nėra“. Iš šių jo žodžių mes lengvai galime įrodyti ir kitus teiginius.
Vienas žinomiausių Parmenido mokinių – Zenonas Elėjietis, remdamasis pasakojimu apie Achilą ir Vėžlį teigė, jog judėjimas yra iliuzija; Juk matome vieną, o samprotaudami gauname kitą, todėl judėjimo nėra.
Partijos istorijos institutas prie LKP CK
thumb|right|250px|Instituto buveinė Partijos istorijos institutas prie LKP CK – valstybinė mokslo įstaiga, 1946–1990 m. veikusi Vilniuje.
Istorija
Įkurtas 1946 m. kaip Marksizmo-leninizmo instituto prie TSKP CK filialas. Rengė spaudai marksizmo-leninizmo teoretikų veikalus lietuvių kalba, tyrė, telkė ir publikavo medžiagą apie komunistinį judėjimą Lietuvoje, LKP ir LKJS veiklą. 1963–1990 m. prie instituto veikė Respublikinė TSKP istorijos ir partinės statybos mokslinių tyrimų koordinavimo taryba. 1990 m. prijungtas prie Istorijos instituto.
Leidyba
Institutas kartu su Lietuvos aukštosiomis mokyklomis leido tęstinį mokslo leidinį „LKP istorijos klausimai“.
Plataniniai
Paplitę šiaurės pusrutulio vidutinio ir subtropinio klimato zonose.
Šeimoje yra viena gentis su 6-10 rūšių.
ir kt.
thumb|left|210px|[[Vakarinis platanas (Platanus occidentalis)]]
Pavija
Pavija  – miestas ir komuna pietvakarių Lombardijoje, šiaurės Italijoje, 35 km į pietus nuo Milano, šalia Ticino upės, kur ji įteka į Po.
Istorija
Senovėje Pavija (romėnai vadino Ticinu) buvo svarbus miestas, o Romos imperijos laikais – didelė karinė stovykla. 476 m. čia Odoakras nugalėjo Flavijų Orestą po ilgos apgulties. Už pagalbą priešui Odoakras sugriovė miestą, Flavijus pabėgo į Piacencą, bet Odoakras jį pavijo ir nužudė bei nuvertė jo sūnų Romulą Augustulą. Šis įvykis laikomas Vakarų Romos imperijos pabaiga.
Kraštą užėmus lombardams Pavija tapo jų sostine 568–774 m. Karolis Didysis užėmė Paviją 774 m. birželį ir tapo lombardų karaliumi. Pavija liko Italijos karalystės sostine ir kaūnacijos centru iki imperijos įtakos nusilpimo XII a.
XII a. Pavija buvo nepriklausomas miestas. Gvelfų ir gibelinų konflikte Pavija buvo gibelinų pusėje, nes svarbiausias priešininkas Milanas vadovavo Lombardijos lygai prieš Frydrichą I Barbarosą, norėjusį sustiprinti imperijos valdžią šiaurės Italijoje.
Po Pavijos mūšio (1525 m.) prasidėjo ispanų okupacija, trukusi iki 1713 m., o po to Paviją valdė austrai iki 1796 m., kol ją užėmė Napoleonas Bonapartas. Austrams valdant universitetą globojo Marija Teresė. Tuo metu jame dirbo Ugo Foscolo, Alessandro Volta, Lazzaro Spallanzani, Camillo Golgi ir kiti mokslininkai bei humanistai.
1815 m. Pavija vėl atiteko austrams, kurie ją valdė iki Italijos suvienijimo 1859 m.
Augšžemė
Augšžemė, Aukštutinis Kuršas  – Latvijos istorinė ir etnologinė sritis tarp Dauguvos upės ir Lietuvos, Sėlijos rytinėje dalyje.
Geografija
Augšžemė apima dab. Daugpilio savivaldybės vakarinę dalį, Jėkabpilio savivaldybės pietinę dalį ir Alūkstos savivaldybę. Didesni miestai ir miesteliai: Aknysta, Alūksta, Jekabpilis, Nereta.
Etnologija
Augšžemėje dabar gyvena latviai, rusai, lenkai, baltarusiai, lietuviai. Augšzemės gyventojų materialinė ir dvasinė kultūra panaši į latgalių, lietuvių aukštaičių, baltarusių. Čia gyvenantys latviai kalba augšžemiečių tarmės sėlių šnekta. Augšžemės savitumą lėmė II a. pr. m. e. apsigyvenusios baltų gentys. Spėjama, kad jau I a. čia gyvenę sėliai. X a. – XIII a. jų svarbiausias centras buvo Sėlpilis.
Istorija
Jau XII a. pabaigoje – XIII a. pradžioje sėliai buvo patekę į Lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščių įtaką. Beveik visą XIII a. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė dėl jų žemių kovojo su Livonijos vokiečiais. Per kovas sėlių žemės buvo padalytos – šiaurinės atiteko Livonijai (vokiečiai čia pastatė mūrines Sėlpilio, Dugnojos, Alienės pilis), pietinės – Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, todėl dalis sėlių ilgainiui sulietuvėjo, kiti (šiauriniai) – sulatvėjo. Šių gyvenamos žemės ir virto Augšžeme, kuri 1561–1795 m. priklausė Kuršo kunigaikštystei, iš pradžių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, vėliau Abiejų Tautų Respublikos vasalei. 1795 m. Rusijos imperija užvaldė Augšžemę ir pavertė ją Kuršo gubernijos dalimi.
1921 m. nustatant Lietuvos ir Latvijos sieną, prie buvusios Kuršo gubernijos, taigi ir prie Augšžemės, buvo prijungtos kai kurios lietuvių pasienio žemės – jos atiteko mainais į Palangos valsčių. Iki šiol ten vienur kitur išliko lietuvių. XIX–XX a. viduryje Augšžemė buvo laikoma viena labiausiai atsilikusių Latvijos sričių.
Orūras
Orūras  – miestas centrinėje Bolivijoje, Anduose, 3710 m aukštyje. Orūro departamento sostinė. 215,7 tūkst. gyventojų (2001 m.). Išvystyta tekstilės ir maisto pramonė, turizmas.
Istorija
Orūras įkurtas 1606 m. Real Villa de Don Felipe de Austria vardu kaip sidabro gavybos centras. Telkiniams išsekus miestas apleistas, tačiau XIX a. vėl atkurtas pradėjus švino gavybą. Kurį laiką La Salvadora švino kasykla buvo pagrindinė pasaulyje. XX a. pab. gavybos pramonės reikšmė Orure sumenko.
Turizmas
Orūras – svarbus turistinis Bolivijos centras. Daug lankytojų pritraukia kasmetinis Oruro karnavalas (įtrauktas į UNESCO nematerialaus paveldo sąrašą). Netoli miesto telkšo Poopo ežeras, yra terminės versmės.
Oruro
Maltos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Maltos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Vedamasis (aviacija)
thumb|right|250px|Naikintuvų Bf-109E pora virš Šiaurės Afrikos. thumb|left|250px|Naikintuvų Spitfire Mk IX pora virš D. Britanijos.
Vedantysis ir vedamasis – taip pat ir vedančiojo ir vedamojo naikintuvų pilotai.
Ežeriukas
Ežeriukas tai:
Himalajinis taras
Himalajinis taras (Hemitragus jemlahicus) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui. Iš pradžių tarai gyveno nedideliame plote Himalajuose. Vėliau žmonės juos nuvežė į pietinę Afriką ir Naująją Zelandiją. Ten jie sėkmingai prisitaikė. Tarų patelės yra gerokai smulkesnės negu patinai.
Aprašymas
Taro patelės kūno ilgis – 90 centimetrų, o patino – 140 centimetrų. Patelė sveria apie 50 kilogramų, patinas – 105. Gyvena apie 15 metų.
Gyvenimo būdas
Tarai yra paplitę keliose viena nuo kitos visiškai atskirtose teritorijose, esančiose 2500 – 4400 metrų aukštyje virš jūros lygio. Šie gyvūnai gyvena ir vešlių lapuočių miškuose, ir kalnų pievose. Tarai – būdingi kalnų gyventojai, mėgstantys žole apaugusius kalnų šlaitus. Aptikę didelę vešlią pievą gyvūnai užsibūna ilgėliau. Tarai labai lengvai karstosi uolomis, norėdami paskabyti žolės gali užsiropšti stačiausiais šlaitais.
Tarai gyvena nedidelėmis bandomis, ne daugiau kaip po 10 gyvūnų. Aiškaus lyderio bandoje nebūna. Bet kuris gyvūnas panorėjęs gali bet kada atsiskirti nuo bandos. Pavasarį suaugę patinai dažniausiai palieka bandą ir ganosi atskirai. Atgal sugrįžta tik prasidėjus dauginimosi periodui. Tarai – taikūs gyvūnai. Peštynių tarp patinų pasitaiko retai – tik tuomet, kai prasideda ruja.
Maistas
Tarai maitinasi žole ir krūmokšnių, augančių kalnų šlaituose, lapais. Gyvūnų, gyvenančių lapuočių miškuose, maistas įvairesnis – jie ėda ir medžių lapus. Šie kanopiniai žinduoliai ganosi du kartus per dieną – švintant ir temstant. Tarų dienotvarkė priklauso nuo metų laiko. Žiemą tarai būna ne tokie aktyvūs, maitinimosi laikas sutrumpėja nuo 8 iki 6 valandų. Šaltais žiemos mėnesiais šie gyvūnai taupo energiją ilsėdamiesi. Kaip ir daugelis kitų kalnų žinduolių, gyvenančių Pietų Azijoje, tarai pavasarį migruoja į Himalajų aukštikalnes, o rudenį nusileidžia į 2500 metrų aukštį, į vidutinio klimato miškus.
Dauginimasis
Tarai poruojasi žiemą, spalio – sausio mėnesiais. Pietų Afrikoje ir Naujojoje Zelandijoje gyvenantys gyvūnai poruojasi gegužės – liepos mėnesiais. Nors tarai yra ramūs gyvūnai, rujodami patinai dažnai dėl patelių kaunasi dvikovose. Jie suremia ragus ir bando išmušti vienas kitą iš pusiausvyros. Nors gyvūnai labai smarkiai daužosi kaktomis, rimtų sužalojimų dažniausiai išvengiama. Kovą pralaimėjęs patinas bėgdamas palieka mūšio lauką. Patinas nugalėtojas rodo susižavėjimą patele vaikščiodamas aplink ją ratais išpūsta krūtine ir pašiauštu „apykaklės“ kailiu. Toks jis atrodo stambesnis ir kartu nubaido konkurentus.
Išlikimas
Tarai ir šiandien gyvena savo tėvynėje Azijoje. Dėl vietinių gyventojų kaltės jų palaipsniui mažėja. Tačiau yra vilties, jog naujos žmonių sukurtos tarų populiacijos Pietų Afrikoje ir Naujojoje Zelandijoje ne tik išliks, bet ir didės, nes čia gyvūnams daug geresnės sąlygos negu gimtose jų gyvenamose vietose.
Kalėdų sala
Kalėdų sala  – maža, savivaldos neturinti ir Australijai priklausanti Indijos vandenyno sala. Salos plotas siekia apie 135 km². 2006 m. liepos mėn. saloje gyvena 1493 gyventojai. Administracinis centras – Flajing Fiš Kovas (Flying Fish Cove).
Sala yra 350 km į pietus nuo Javos.
Gamta
Sala turi unikalios gyvūnijos ir augalijos, kuri išsivystė visiškai atsiskyrusi nuo didesnių salų ar žemynų, todėl labai domina mokslininkus. 65 % salos ploto užima nacionalinis parkas. Nemažą salos dalį apima atogrąžų miškai.
Romos klubas
thumb|Romos klubo logotipas
Romos klubas – pasaulinė Idėjų kalvė, sudaryta iš iškilių intelektualų bei sprendimus priimančių asmenų, tokių kaip Fernando Henrique Cardoso, Rafael Hernandez Colon. Šie ir kiti nariai reguliariai susitikdavo nuo 1968 m. aptarti tai, ką jie vadina „pasaulio problematika“. Klubą įkūrė Aurelio Peccei. Jo tikslas – spręsti aplinkosaugos problemas, skatinti darnų ekonomikos ir aplinkos vystymąsi.
Remiantis „Romos klubo“ manifestu, jų tikslas yra veikti kaip „pasauliniam pasikeitimų katalizatoriui, kuris yra visiškai nepriklausomas nuo politinių, ideologinių ar verslo interesų“.
Mitai apie Romos klubą
Nepaisant kilnių tikslų, daug konspiracijos teoretikų vis dar prisibijo klubo turimos galios. Kai kas netgi tiki, kad slaptas „Romos klubo“ tikslas yra „nugalėti“ JAV ir pertvarkyti pasaulį į 10 atskirų „karalysčių“.
Vaitiekūnai
Vaitiekūnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Grinkiškio, Šušvės dešiniajame krante. Iki 2009 m. veikė Grinkiškio mokyklos skyrius, biblioteka, veikia ŽŪB „Spindulys“ (vadovas Adolfas Šniauka), 2005 m. sausio mėnesį įsikūrė Vaitiekūnų kaimo bendruomenė (vadovas – Eugenijus Varkalevičius).
Ties Vaitiekūnais Šušvė yra patvenkta, todėl nuo Grinkiškio iki Vaitiekūnų Šušvė sudaro Vaitiekūnų tvenkinį. Į jį suteka Vendrės, Tarailio upeliai. Prie užtvankos 2000 m. rudenį pastatyta 350 kW hidroelektrinė, kuri prijungta prie VST tinklo. Šalia gyvenvietės stūkso Vaitiekūnų piliakalnis, yra rastas Vaitiekūnų pilkapynas.
Istorija
Iki 1963 m. kaime buvo Vaitiekūnų apylinkės centras. Tarybiniais metais buvo „Spindulio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
2009 m. sausį–rugsėjį buvo seniūnaitijos centras, vėliau ji prijungta prie Grinkiškio seniūnaitijos.
Japoninis goralas
Japoninis goralas (Nemorhaedus crispus) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui.
Nintendo GameCube
Tai buvo pirmoji „Nintendo“ žaidimų konsolė, naudojusi optinius diskus kaip pagrindinę duomenų laikmeną. Priešingai nei PlayStation 2 ar Xbox, GameCube naudoja miniDVD diskus vietoje pilno dydžio DVD diskų. Dėl to GameCube neturi nei DVD-Video peržiūros nei CD grojimo funkcijų.
Taip pat GameCube pristatė įvairius prisijungimo būdus prie kitų „Nintendo“ konsolių ir buvo antroji „Nintendo“ konsolė, po Nintendo 64DD, palaikiusi žaidimą internetu per Nintendo GameCube Broadband adapterį. Ji taip pat turėjo galimybę prisijungti prie Game Boy Advance, kad gautų prieigą prie išskirtinių žaidimo savybių ar naudotis portatyvia sistema, kaip kad Game Boy Player įrenginys.
Šiai konsolei išleistų žaidimų skaičius viršija 600, 2009 m. gruodžio 31 d. duomenimis GameCube žaidimų buvo parduota 208,57 mln. vnt.
GameCube žaidimai
Populiariausių žaidimų „Nintendo GameCube“ konsolei sąrašas (Pastaba. Duomenys ne pilnai patikrinami) :
Lietuvos TSR liaudies dailininkas
LTSR liaudies dailininkas – aukščiausio lygmens Lietuvos TSR garbės vardas, kuris būdavo suteikiamas sovietmečiu pasižymėjusiems dailės (tapyba, skulptūra, grafika ir pan.) veikėjams. Sprendimą dėl šio garbės vardo suteikimo priimdavo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas.
Lauretai
Iki 1985 metų buvo apdovanoti šie menininkai:
Gryčia
thumb|right|260px|Gryčia, past. XIX a. II-oje pusėje, Kėdainių raj.
Gryčia – aukštaičių gyvenamasis namas. Ją sudaro tokios pagrindinės patalpos: priemenė (prieangis), seklyčia, kamara ir gryčia. Stačiakampio plano, 1 ar 2 patalpų, paprastai su 4 langais, moliu plūkta asla. Krosnis įrengta kampe prie įėjimo. Gryčioje būdavo gaminamas ir valgomas maistas, miegama, dirbami namų ūkio darbai. Stalas ir du ilgi suolai stovėdavo šviesiausiame gryčios kampe, ten kartais būdavo ir audimo staklės. Priešingame, tamsiajame kampe stovėdavo lova.
Suvalkiečių gryčios paprastai būdavo dviejų patalpų – jas sudarė miegamasis ir patalpa valgymui bei darbams. Iki XIX a. vidurio dauguma gryčių buvo dūminės.
Buvo statoma iki XIX a. pab. – XX a. pr. Aukštaitijoje.
Kampečė
Kampečė reiškia:
Mechanika
Mechanika – fizikos skyrius, nagrinėjantis paprasčiausią materijos judėjimo formą – mechaninį judėjimą (kūno padėties kitimą kitų kūnų atžvilgiu). Nagrinėjant judėjimą, pasirenkamas atskaitos kūnas, kurio atžvilgiu nagrinėjamas kito kūno (reliatyvus) judėjimas. Su atskaitos kūnu susieta koordinačių sistema – atskaitos sistema, paprasčiausia – stačiakampė Dekarto koordinačių sistema. Dažnai kūno padėtis nagrinėjama kaip materialiojo taško M padėtis, apibūdinama koordinatėmis xM, yM ir zM arba spinduliu vektoriumi:
Mechanikos skyriai
Mechanika skirstoma į materialiųjų taškų mechaniką ir ištisinių aplinkų mechaniką (tamprumo teoriją, hidrodinamiką, aerodinamiką), šios dalys turi savo skyrius:
Vienažiomeniniai
Vienažiomeniniai (Monognathidae) – pelikanžuvių (Saccopharyngiformes) būrio žuvų šeima. Paplitę Atlanto ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena iki 3 km gylyje. Neturi krūtinės pelekų, akys redukuotos, o viršutinis žandikaulis sunykęs.
Šeimoje yra 1 gentis ir 15 rūšių.
Republika (grupė)
Republika - Lenkijos roko muzikos grupė, susikūrė 1981 m. 1983 m. grupė išleido savo debiutinį albumą Nowe Sytuacje (Naujos Situacijos). Grupė išsiskyrė 1986 m. ir sugrįžo 1990 m., tačiau po jo lyderio mirties baigė savo veiklą 2001 m., O jos paskutinis koncertas įvyko 2002 m.
Barčiai (valstiečiai)
Barčiai – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstiečiai duoklininkai.
Istorija
Barčių prievolę dažnai atlikdavo prūsai bartai ir vakarų lietuviai skalviai, XIV a. pabėgę iš Prūsijos nuo kryžiuočių socialinės, ekonominės ir tautinės priespaudos į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, daugiausia į Gardino žemę. Barčiai už iš Didžiojo kunigaikščio gautą žemę karo metu sudarė atskirus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės dalinius ir statė tiltus bei kitus įrenginius kariuomenei. Taikos metu už žemę mokėjo duokles, dažniausiai medumi, ir kitas rinkliavas.
Dvokiančioji žvynabudėlė
Dvokiančioji žvynabudėlė (Lepiota cristata) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, žvynabudėlių (Lepiota) genties grybų rūšis.
Simpsono dykuma
Simpsono dykuma – dykuma centrinėje Australijoje, apimanti Pietų Australijos valstiją, Kvynslando valstiją ir Šiaurės teritoriją. Dykumos plotas apie 170 000 km².
Dvokiančioji žvynabudėlė
Krūmokšniai, pakelės, parkai, miškai, žolėtos vietos. Vasara, ruduo. Kepurėlė skėčio formos, baltame fone rausvai rudai žvyneliuota.
Simpsono dykuma
Simpsono dykumos kopas prieš 14 000 metų supustė galingi vėjai. Ši dykuma yra vienas sausiausių ir nesvetingiausių regionų visame pasaulyje. Tarp kopų, kurių aukštis apie 20 m, slūgso molio klodai ir plyti aštriabriaunių akmenų lygumos. Per metus čia iškrinta mažiau nei 200 mm kritulių.
thumb|250px|left|Tedo Kolsono ekspedicija per Simpsono dykumą [[1936 m.]]
Dvokiančioji žvynabudėlė
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 2–5 (7) cm skersmens, plonamėsė, trapi, balta, apšepusi smulkiais rudais, rausvai rudais žvyneliais. Lakšteliai balti, rusvai dėmėtais pakraštėliais. Kotas 3–7×0,3–0,5 cm, baltas, su žiedu, žemiau žiedo gelsvai rusvas. Trama balta, nemalonaus kvapo, nekarti. Sporos 57×2,5–3,5 μm.
Simpsono dykuma
Pirmasis iš europiečių 1845 m. šią dykumą atrado anglų tyrinėtojas Čarlzas Stertas.
Dvokiančioji žvynabudėlė
Būdingi požymiai: vaisiakūniai nemalonaus, aštraus kvapo. Sporos bazaliniame gale bukos, su snapeliu.
Simpsono dykuma
1939 m. dykumų tyrinėtojas daktaras Sesilis Madiganas surengė mokslinę ekspediciją į dykumą kupranugariais. Jis pavadino dykumą Alfredo Simpsono, Karališkosios geografų draugijos Pietų Australijos filialo prezidento, vardu.
Nuorodos
Simpsono dykumos nacionalinis parkas
Dvokiančioji žvynabudėlė
Auga grupėmis. Nevalgoma. Labai dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 201 psl.
Dvaralaukis
Dvaralaukis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Merkinės, Dainavos girios pakraštyje, prie Stangės aukštupio.
Istorija
XIX a. pab. – valstybinis palivarkas Trakų apskrityje.
José Pekerman
Chosė Pekermanas (José Néstor Pekerman; g. 1949 m. rugsėjo 3 d. Villa Dominguez, Entre Rioso prov.) – žydų kilmės Argentinos futbolo specialistas, buvęs (2004–2006 m.) Argentinos futbolo rinktinės treneris.
Pakeitė ligi tol rinktinę treniravusį Marcelo Bielsa. Iki treniruojant nacionalinę rinktinę, Pekermanas buvo šalies jaunimo iki 20 m. futbolo rinktinės treneris, su kuria laimėjo net 3 pasaulio čempionatus: 1995 m. Katare, 1997 m. Malaizijoje ir 2001 m. Argentinoje. Su rinktine dalyvavo 2006 m. pasaulio futbolo čempionate.
Treniravo Argentinos (Chacarita Juniors, Argentinos Juniors), Čilės (Colo-Colo), Ispanijos (Leganés) klubus.
Notofagas
Notofagas (Nothofagus) – monotipinės notofaginių (Nothofagaceae) šeimos medžių gentis.
Kampečė (valstija)
Kampečė  – valstija Meksikos pietryčiuose, Jukatano pusiasalyje. Sostinė – Kampečė.
Ribojasi su Tabasku vakaruose, su Gvatemala pietuose, su Belizu pietryčiuose, su Kintana Roo rytuose, bei Jukatanu šiaurės rytuose. Šiaurės vakarinį krantą skalauja Kampečės įlanka.
Paviršiui būdinga Jukatano pusiasalio karstinė lyguma, nemažą valstijos plotą dengia tropinės džiunglės. Jūros pakrantė šiaurėje pelkėta, o pietuose įsiterpia didelė Terminoso lagūna. Joje yra Karmeno sala. Pakrantės šelfe yra naftos telkinių. Ilgų upių nėra, svarbesnės – Kandelarija bei Ondo upės ištaka Asulis. Centrinėje dalyje yra Silvituko ežeras.
Kampečės valstijos teritorijoje senovėje klestėjo majų civilizacija. Yra išlikę keletas jų miestų griuvėsių: Kalakmulis, Edsna, Špuhilis, Bekanas.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Majų piramidė Kalakmulyje
Bambergo lietuviai
Bambergo lietuviai – lietuviai, gyvenę ar dirbę Bamberge, Vokietija, išlaikę lietuvybę bei dalyvavę lietuviškoje veikloje.
Istorija
Per Antrąjį pasaulinį karą iki 1945 m. į Bambergą atvyko keliasdešimt lietuvių, pasitraukusių iš Lietuvos. Prasidėjus pabėgėlių evakuacijai iš Tiuringijos į Bambergą persikėlė iki 300 lietuvių, 1947 m. rudenį atkelta lietuvių iš Vunzydelio karo pabėgėlių stovyklos.
Veikla
Pirmieji lietuviai Bamberge įkūrė lietuvių šalpos komitetą. 1945–1948 m. čia kasdien ėjo Bambergo lietuvių informacinis biuletenis, dauginamas rotatoriumi, 1945–1947 m. savaitraštis „Naujienos“ (išėjo 10 numerių), 1945 m. leisti „Dienos įvykiai“, „Radijo žinių biuletenis“, 1946–1947 m. – humoro laikraštis „Šiukšlynas“. 1945–1948 m. išspausdintos 3 lietuvių autorių knygos.
1945–1949 m. veikė 4 skyrių pradinė mokykla, 1946 m. pradžioje atidaryta Bambergo Jono Basanavičiaus progimnazija, nuo 1947 m. veikė vaikų darželis (vadovė A. Balčiūnaitė). Rengti vairuotojų, elektrikų, dažytojų, braižytojų, siuvėjų, kirpėjų, radijo technikų, anglų kalbos kursai suaugusiesiems. Bamberge įkurtas ir trumpai veikė lietuvių tautinis ansamblis (vėliau persikėlė į Vysbadeną, Zeligenštadtą; vadovas S. Sodeika). Bambergo lietuviai turėjo mišrų chorą, teatro būrelį, nuo 1947 m. veikė skautai ir ateitininkai.
Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas
Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autorius – M. Cholemas.
Istorija
miniatiūra|left|[[Fasadas (2023)]] 1930 m. sudarytas projektas, 1930–1931 m. vyko statyba. 1938 m. statinys rekonstruotas (projekto autorius – Izaokas Smorgonskis).
1940 m. nacionalizuotas, įkurdinta Valstybės draudimo įstaiga. 1944 m. įsikūrė taupomoji kasa ir Visasąjunginio kapitalinių įdėjimų finansavimo banko Lietuvos respublikinė kontora.