cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brahma
Mitologija
Taip pat jis sutinkamas siužetuose apie Dhundhumarą, angirasus, Ramą, Ravaną, Garudą, Indros ir Vritros dvikovoje, siužete apie Gangos upės kritimą į žemę, asurų tvirtovės Tripuros sugriovimą ir t. t. Tiesa, Brahmos vaidmuo nespecializuotas: jis pasirodo, įsako, apdovanoja, įvykdo prašymus, duoda patarimus, guodžia. Žinomos kai kurios mitų versijos, kur vietoj Brahmos tą patį vaidmenį atlieka Višnus, kartais Šiva – pastarieji išstūmė Brahmą iš panteono.
Mitų apie Brahmą kilmė
Vedose žodis „bráhmanas“ (niekatrosios giminės) reiškė maldos formulę, tam tikro universalaus principo žodinę išraišką, vėliau – patį principą.
Pagal tą pačią analogiją, „Šatapatha brahmanoje“ kalbama, jog Brahma (nktr. gim.) sukūrė dievus ir patalpino juos „tuose pasauliuose“. Šis motyvas atsikartoja kitur, kur „Brahma“ figūruoja jau kaip vyr. gim. žodis. Tokiu būdu, Brahma, kaip dievas, atsirado iš abstrakčios sąvokos. Galbūt anksčiau ji reiškė kažką konkretaus – pvz., ritualinį objektą, turintį universalią reikšmę (pvz., pasaulinio medžio analogą ar jo variantus). Būtent ta prasme žodis „bráhmanas“ (kaip ir su juo susijęs „brahmánas“ – „žynys“, plg. su lotynų „flamen“ – „žynių giminės“) turi ryškias indoeuropietiškas paraleles, plg. senovės iranėnų brazman-, lietuvių balžienas, latvių balziens, rusų болозно ir kt.
Terespolio stačiatikių dekanatas
Parapijos
Dekanate yra 11 parapijų:
Šiuolaikinė penkiakovė 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Šiuolaikinė penkiakovė 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 24-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Pasikeitimai
Šiuolaikinės penkiakovės šaudymo ir bėgimo rungtys jau antrą kartą vyko kartu. Lyginant su 2012 m. vasaros olimpinėmis žaidynėmis paskutinėje kombinuotoje rungtyje bus nebe trys ratai po 1000 m su šaudymo pratimu tarp jų, o keturi ratai po 800 m su šaudymo pratimais tarp jų. Taip pat pasikeitė fechtavimo sistema, kuri pakeista atkrentamųjų varžybų metodo sistema, leisiančia geresniems fechtuotojams užsidirbti daugiau taškų.
Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje visos rungtys vyko vienoje arenoje.
Drebulynas
thumb|200px|Drebulynas Suomijoje
Drebulynas – medynas, kuriame vyrauja drebulės. Būna savaiminiai atauginiai ir sėkliniai. Pastarieji ilgaamžiškesni, atsparesni puviniui.
Lietuvoje drebulynai sudaro ~3,7 % medynų. Auga įvairiuose dirvožemiuose, bet labiausiai mėgsta derlingus ir vidutinio derlingumo gana drėgnus priemolio ir priesmėlio dirvožemius. Atželia eglynų ir kitų medynų kirtavietėse, sudaro tankius brūzgynus. Drebulynai auga pramaišiui su eglėmis, beržais, uosiais, ąžuolais, grynų pasitaiko retai. Pagal paklotės pobūdį skiriami į kiškiakopūstinius, mėlyninius, plačialapinius, uosinius. Ilgalaikių bendrijų nesudaro.
Lietuvoje drebulynai dažniausi Vidurio, Šiaurės, Vakarų Lietuvoje, o Rytų ir Pietų Lietuvoje reti.
Drebulynų vidutinis tūris – 163 m³/ha, vidutinis prieaugis – 4,77 m³/ha, vidutinis bonitetas – I,0, vidutinis skalsumas – 0,69. Kertamos 41–60 metų amžiaus drebulės. .
Salamiesčio pagrindinė mokykla
Kupiškio rajono Salamiesčio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio raj. Salamiestyje, Mokyklos g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190051860, steigėjas Kupiškio rajono savivaldybės taryba.
miniatiūra|left
Blake Govers
Blake Govers (g. 1996 m. liepos 6 d. Vulongonge) – australų profesionalus žolės riedulininkas, olimpietis. Šiuo metu atstovauja NSW Waratahs klubui.
Biografija
2015 m. Govers debiutavo Australijos nacionalinėje vyrų rinktinėje. 2016 m. kartu su Australijos rinktine laimėjo čempionų lygą. Tais pačiais metais vykusiose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Govers liko 6-oje vietoje su Australijos rinktine. Iš viso olimpiados turnyre australas įmušė du įvarčius ir abu varžybose prieš Brazilijos komandą.
Salamiesčio pagrindinė mokykla
Istorija
Mokykla minima nuo 1595 m., tada Kristupas Radvila Perkūnas įkūrė pirmąją Salamiesčio mokyklą.
Blake Govers
Biografija
2017 m. pasaulio lygos finaliniame etape Govers iš viso pelnė penkis įvarčius ir kartu su Australijos rinktine tapo čempionais.
2018 m. pasaulio vyrų žolės riedulio taurės grupiniame etape Govers pelnė penkis įvarčius: vienas varžybos prieš Airiją, vienas susitikime su Anglija ir trys varžybose su Kinija.
Salamiesčio pagrindinė mokykla
Istorija
1661 m. Boguslavas Radvila, ir 1687 m. Liudvika Karolina Radvilaitė atnaujino savo protėvių fundacijas ir mokyklai, ir reformatų bažnyčiai.
1989 m. pastatytas naujas, erdvus mokyklos pastatas.
2019 m. prijungta prie Alizavos pagrindinės mokyklos, o 2020 m. ji uždaryta.
Šamboro pilis
Aprašymas
thumb|250px|Pirmo aukšto planas Didžiausia ir viena garsiausių Luaros slėnio pilių, buvusi Prancūzijos karalių medžioklės rezidencija. Tai renesansinis statinys su 5500 ha parku, aptvertu 32 km ilgio tvora. Pagrindiniai rūmai su keturiais cilindriniais bokštais, stačiakampio plano kiemas su keturiais kampiniais cilindriniais donžonais.
1519–1556 m. pilį pastatė karalius Pranciškus I, kad galėtų gyventi šalia savo meilužės Tury kunigaikštytės. XVII a. išplėsta, joje dažnai lankydavosi karalius Liudvikas XIV. 1725–1733 m. pilyje gyveno buvęs Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Stanislovas Leščinskis. Napoleonas Šamboro pilį atidavė maršalui Lui Aleksandrui Bertjė. 1821 m. ji perėjo į Bordo kunigaikščio rankas, o 1932 m. valdas išpirko valstybė. Įrengtą muziejų kasmet aplanko apie 800 000 turistų.
Juristas (reikšmės)
Žodis juristas (iš 'teisės', iš ius 'teisė') gali reikšti:
Islamas Lietuvoje
thumb|200px|Nemėžio mečetė
Islamas Lietuvoje, priešingai nei daugelyje Vakarų ar Šiaurės Europos šalių, žinomas jau nuo viduramžių. Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei apėmus dabartinės Ukrainos žemes, į jos valdas pateko ir dalis Krymo totorių, išpažįstančių islamą. Dalis jų persikėlė į etnines lietuvių žemes, ypač Vytauto Didžiojo laikais. Nors per ilgą laiką Lietuvos totoriai buvo gerokai asimiliuoti, prarado savo kalbą, tačiau išlaikė savo religiją. Dėl geografinės izoliacijos nuo kitų musulmonų, jų papročiai iš dalies skiriasi nuo kitų sunitų.
Daug totorių mečečių, kapinių sunyko karo metais ir tarybiniais laikais. Iki šių dienų išlikusios 4 totorių mečetės: Keturiasdešimt Totorių, Nemėžio, Raižių (medinės) ir Kauno (mūrinė). Medinė mečetė buvo Vilniuje, Lukiškėse, bet buvo sugriauta. Kėdainiuose stovi minaretas, tačiau jis pastatytas estetiniais, o ne religiniais sumetimais.
Tarybiniais metais į Lietuvą atvyko nemažai gyventojų iš musulmoniškų kraštų (Vidurinės Azijos, Užkaukazės, Pavolgio), nors dauguma jų buvo ateistai, tačiau dalis išpažino islamą. Po Lietuvos nepriklausomybės į šalį atvyko musulmonų iš kitų šalių, tačiau jų skaičius nežymus. Taip pat nedidelė dalis lietuvių yra atsivertę į islamą. Nepaisant to, totoriai sudaro ryškią daugumą Lietuvos musulmonų.
2001 m. surašymo duomenimis, Lietuvoje islamą išpažįsta mažiau nei 3000 gyventojų.
Bagvos provincija
Bagvos provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento vakarinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardas. Sostinė – Bagva.
Laukstėnų ežeras
Laukstėnų ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 8,5 km į šiaurės rytus nuo Degaičių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 118,2 m. Krantai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Iš rytų į vakarus prateka Alauksčio upelis Tausalo upės (Ventos upės baseinas).
Belaitas
Belaitas (MS Belait) gali reikšti:
Karmelio kalnas
Karmelio kalnas  – kalnų grandinė, taip pat dažnai dar vadinama Karmeliu arba Karmelio kalnais – šiaurės vakarų Izraelyje esantis didelis, palyginus su Izraelio teritorija, kalnų masyvas. Vakaruose pasiekia Viduržemio jūrą, šiaurėje – Haifos įlanką ir druzų slėnį. Binjamino pietiniuose ir Jokneamo miesto rytiniuose rajonuose pereina į kalvas (apytiksliai 25 kilometrus į kiekvieną pusę). Rytuose kalvos, supančios Jordano upės slėnį, vėl pereina į kalnus.
thumb|right|250px|Karmelio kalnas 1894 metais „Vynuogių kalno“ (Kerem-El) pavadinimas kilęs nuo vynuogynų, kurie gausiai augo jo papėdėje. Aukščiausias kalno (arba kalnyno) taškas yra tarp Haifos miesto ir druzų gyvenvietės Osfijoje, į pietryčius nuo Haifos. Toje vietoje Karmelio kalnyno aukštis yra 546 metrai virš jūros lygio. Ten pastatytas Haifos televizijos bokštas. Kitoje viršūnėje yra Haifos universiteto dalis. Šiauriniame šlaite įsikūręs Bahajų pasaulinis centras.
Karmelyje vidutinė metinė temperatūra – 19 °C. Kritulių kiekis – 600 mm per metus, atskirose vietose – iki 900 mm. Kartais žiemą iškrenta sniegas, (pvz., 2005–2006 metų žiemą), bet jo sluoksnis būna labai plonas ir retai kada laikosi ilgiau nei kelias valandas.
Geografiniai ypatumai ir geologiniai dariniai
Iš išorės Karmelio kalnynas primena gigantišką lygintuvą, atsuktą į šiaurės vakarus. „Lygintuvo“ nosis atsiremia į Viduržemio jūrą, šiaurėje sudarydama Haifos įlanką. Visa šiaurės vakarų kalnyno dalis yra Haifos miesto dalyje. Kalnai labai arti prieina prie vandens, pasibaigia stačiais šlaitais apaugusiais spygliuočių–lapuočių miškais. Pačioje siauriausioje vietoje šlaitą nuo vandens skiria keletas dešimčių metrų. Šiuo tarpu eina geležinkelis Haifa–Tel Avivas ir keturių eilių gatvė Ha–Agana, kuri paskui pereina į 4–tą tarptautinį greitkelį Haifa–Tel Avivas.
Karmelio kalnyno kilmė tektoninė. Kalnai susidarė prie didelio tektoninio lūžio. Čia vis dar juntami nedideli žemės drebėjimai, sudrebinantys Haifą kas trejus–ketverius metus. Žemės drebėjimai įvyksta dėl mažiau nei 100 kilometrų nuo Haifos esančio Sirijos–Afrikos centrinio kanalo tektoninio lūžio, kuris yra Rytų Afrikos riftinės zonos dalis. Didžioji Karmelio kalno medžiagos dalis – nuosėdinės uolienos, klintis, kreida, kadaise čia buvusios Tetijos jūros dugno palikimas. Dėl šių uolienų kalnuose vyksta karstiniai reiškiniai. Kalnuose daugybė olų ir ertmių.
Istoriniai Karmelio kalnyne rasti radiniai
Karmelio kalno olose nuo senovės gyveno žmonės. Vakarų Karmelio kalno papėdėje, Zihrono–Jakovo miesto apylinkėse, Tabūno ir Shulo olose 1929 m.–1934 m. rasti žmonių kaulų likučiai, akmeniniai levaluazijos tipo įrankiai ir gyvūnų kaulai. Tabūno oloje rastas visas neandartalietės moters skeletas ir vyro žandikaulio apatinė dalis su aiškiu smakro išsikišimu. Skulo (Es Skhul) oloje rasti geriau ar blogiau išsilaikę kaulai (su dideliais individualiais skirtumais, neandertalietiškais ir šiuolaikiniam žmogui būdingais kaukolės sandaros ypatumais). Šie žmonės gyveno prieš 40–45 tūkst. metų. Vieni mokslininkai mano, kad Karmelio olų gyventojai neandertaliečiai maišėsi su dabartiniais žmonėmis, kiti, kad evoliucionavo iš senovinių žmonių į dabartinius.
Kiti atradimai, padaryti remiantis radiniais Karmelio kalnuose, privertė peržiūrėti kai kuriuos teiginius apie neandertaliečius. Kėbaro uoloje rastas žmogaus, gyvenusio prieš 60 tūkst., skeletas. Visiškai išsilaikęs poliežuvinis kaulas, visiškai toks pat, kaip ir dabartinio žmogaus. Kadangi nuo poliežuvinio kaulo priklauso galimybė kalbėti, mokslininkai buvo priversti pripažinti, kad neandertaliečiai galėjo kalbėti.
Be to, mokslininkai rado pirmykščių papuošalų fragmentus, padarytus iš pragręžtų kriauklių. Dveji tokie karoliai, datuojami 100 tūkst. metų prieš mūsų erą, rasti kasinėjant Shulo (Skhul) olą.
Senajame Testamente teigiama, kad Karmelio olose slėpėsi pranašas Elijas (Elijahu). Dabar ola, kurioje jis, pasak Biblijos, gyveno, yra religinis judėjų ir krikščionių centras. Jis yra Haifos miesto ribose, beveik tiesiai po vieninteliu Haifos keltuvu, kalno papėdėje. Kalno viršūnėje pranašas meldė Dievo, kad baigtųsi trejus metus trukusi sausra, o paskui su virpesiu stebėjo, kaip danguje pasirodė lietaus debesis.
Vieta, kur Elijas laimėjo prieš Baalo žynius (ši istorija aprašyta Pirmos karalių knygos 18 skyriuje), vadinama „Muhraka“ – kas arabiškai reiškia „Ugninė vieta“. Muhraka yra Karmelio šiaurės rytuose. Iš ten atsiveria vaizdas į Jezreelio slėnį. Muhraka yra 482 metrų aukštyje, 27 km nuo Haifos ir 13 km nuo Megido.
Tikima, kad ola, kurioje būsimasis karalius Dovydas slėpėsi nuo karaliaus Sauliaus pykčio irgi yra Karmelio kalne. Taip yra dėl pietinių Izraelio rajonų, kuriuose pagal Senąjį Testamentą gimė Dovydas, geologinių ypatumų. Kadangi ten iškrinta mažai kritulių, nedaug tinkamų slėptis olų. Tinkamiausios slapstytis olos yra Karmelio kalne ar šiauriau. Bet jos yra toliau ir ten veda vienintelis patogus kelias pajūriu pro Karmelio kalną. Kai kas tvirtina, kad ola, pasitarnavusi pranašui Elijui yra ta pati, kurioje slapstėsi Dovydas.
Karmelio kalnyno flora ir fauna. Valstybinis draustinis
Nuosėdinės uolienos, iš kurių sudarytas kalnynas, sąlygoja gerą derlingumą. Ypač derlingos kalnų papėdės, kurių derlingumą didina švelnus klimatas ir gausūs krituliai.
Kaip rodo Karmelio kalno pavadinimas, senovėje čia augo vynuogynai. Bet musulmonai, čia viešpatavę tūkstantį metų, vynuogynus iškirto, o turkai Osmanų imperijos laikais iškirto ir miškus, todėl XX a. pradžioje miškų liko tik nedidelėje kalnų dalyje. Gamtos apsaugos fondas Keren Kaemet le-Israel deda daug pastangų, kad būtų atkurti Karmelio kalnų miškai.
Dabar didelė miško dalis Karmelio kalne yra Keren Kaemet le-Israel fondo pasodintas kedrynas. Miškas tik vadinamas kedrynu, paprasčiausiai ivrito kalboje nėra atskiro žodžio, kuriuo būtu vadinama alepinė pušis (Pinus halepensis). Tačiau dėl didelio miško gaisro 2005 m. pavasarį pietvakarių papėdėse spygliuočių miškas labai nukentėjo. Jo priežastis buvo netyčinis padegimas: nusikaltėliai, netolimos arabų gyvenvietės gyventojai, bandė nupjauti ir priduoti į metalo laužą vieną miške pastatytą bokštą, pjaunant žiežirbos uždegė mišką. Sausas miškas užsidegė akimirksniu. Atsilaisvinusiuose plotuose ruošiamasi pasodinti lapuočių miškus, kurie turi mažiau dervos ir dega blogiau.
Miškuose dominuoja Jeruzalės pušys, tavoros ąžuolas, pasitaiko laukinių alyvmedžių. Drėgnesniuose rajonuose pasitaiko laurų. Gegužės pradžioje kalnų papėdės pasidengia žalia žole, kurios fone auga melsvi kolonitai (gėlės panašios į aguonas). Pavasarį žydi rožiniai ir balti ciklamenai, geltoni šafranai ir dygliuotas rahitnikas, vėliau pražysta baltasis liupidas ir geltona kalendula. Apačioje, prie ežerų ir pelkių, galima pamatyti drėgmę mėgstančius tropinius augalus: papirusus, oleandrus, vandens paviršiuje geltonus ir baltus lūgninius augalus.
Karmelio kalnuose iki šiol gyvena laukiniai šernai, vilkai. Dažnai sutinkami šakalai. Dažnai galima sutikti ir Viduržemio jūros lapę. Paplitę barsukai. Sutinkami dygliatriušiai. Iš graužikų galima išskirti laukų pelę, žiurkę. Taip pat sutinkamas taurusis elnias, gazelė, skiauterėtas baronas, muflonas, triušis, kiškis. Didelė ežių populiacija. Dirbtinai palaikoma erelių populiacija. Miškuose taip pat gyvena apuokai ir kt. Yra laukinių kačių: sulaukėjusios naminės katės, lūšys, leopardai, (leopardų skaičius skaičiuojamas vienetais, o jo dydis kaip įprastos katės).
Parke gyvena dešimtys vabzdžių rūšių. Tarp jų galima išskirti žiogus, maldininkus, tarakonus. Kai kurių ilgis iki 90 mm. Jie gerai skraido ir apsigyvena būtuose. Sutinkama įvairių rūšių peteliškių, vabzdžių. Paplitusi medų nešanti bitė. Taip pat esama moskitus, uodų, musių, bet jų ne tiek daug kaip drėgnesnėje Europoje.
Siekiant Karmelio kalne išsaugoti laukinę gamtą, įkurtas gigantiškas nacionalinis parkas, atviras turistams. Parke yra daug pėsčiųjų ir dviračių takų, kurių ilgis nuo pusės iki 18 valandų. Nueiti nuo nutiestų ir kruopščiai pažymėtų keliukų griežtai draudžiama. Nacionalinio parko prieigose įrengti automobilių kempingai, tualetai ir vanduo. Ten leidžiama deginti laužus. Parke draudžiama miegoti palapinėse. Be to, parke įkurtas draustinis „Chai – Baras“, kurio tikslas atkurti stambių gyvulių populiaciją šiaurės Izraelio miškuose.
Karmelis ir Haifa
right|250 px|thumb|Bahajų sodų fragmentas Haifos dalis dalinai apima šiaurės vakarinę, pačią aukščiausią ir uolėtą Karmelio kalno dalį. Ten pastatyta daug miesto rajonų: Adaras (1909 m.), Neve Šeanas (1925 m.), pačioje kalno viršūnėje įsikūrę prestižiškiausi rajonai: Karmelis, Horevas, Denija, Haifos universitetas. Šiaurės vakarų kalnyno pabaigoje, 300 metrų aukštyje pastatytas Haifos švyturys. Ten pat yra aukščiausias vienintelio Haifoje keltuvo sustojimas.
Be keltuvo, į Karmelio kalną galima pakilti ir kitais būdais. Pvz., vieninteliu Izraelyje metropolitenu „Karmelitas“, kurio linija turi 6 sustojimus ir kursuoja 2 traukiniai. Tai požeminis funikulierius, galintis įveikti atstumą nuo Haifos uosto iki rajono centro per 6 minutes.
Trečias, ne mažiau įdomus būdas pasikelti į Karmelio kalną, yra praeiti per Bahajų sodus. 19 terasų bendras ilgis daugiau kaip kilometras. Didelis sodas įveistas 1909 m. apie Bahaizmo įkūrėjo Babo kapą (jo tikras vardas Siidas Ali-Muhamadas). Abiejomis laiptų pusėmis teka dirbtiniai upeliukai, o viršutinėse ir apatinėse terasose pastatyti fontanai. Kiekvienos terasos centrinė dalis apsodinta skirtingos spalvos zoisijos žole, gyvatvorėmis, krūmais, apkarpyti medžiai. Kiekvienos terasos šonuose apsodinti sausrai atsparūs, didelės priežiūros nereikalaujantys sukulentai, oleandrai, rozmarinai, lantanai, aliejiniai medžiai, džakarandos (palisandriniai medžiai), koralų medžiai ir iliumerijos. Trečia zona buvo palikta kaip natūralus šilelis. Aukštesnės kalvos buvo apsodintos sausrai atsparesniais augalais, tokiais kaip kadagys, šaltalankis ir kt.
Andžejus Firlejus
Andžejus Firlejus (apie 1572–1609) – ATR valstybinis veikėjas, Malogoščos (1589–1590) ir Radomo kaštelionas (1591–1609), Kovelio seniūnas (1590–1609).
Biografija
Lenkijos bajorų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) ir Sofijos Boner sūnus. Broliai – Karūnos didysis iždininkas Janas, Krokuvos vaivada Mikalojus, Liublino vaivada Petras, Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas Henrikas.
Reformacijos aktyvistas ir aktyvus protestantizmo šalininkas. 1589 metais Andžejus Firlejus buvo paskirtas Malogoščo kaštelionu, o sekančiais metais gavo Radomo ir Kovalevo seniūno pareigybes.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1584/1585 metais pirma santuoka buvo su Barbora Kozinska (m. 1591), kunigaikščio Jurgio Zbaražskio (m. 1580) našle, nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris ir du sūnus:
1592 metais vedė antrą kartą Marianą Leščinską (1574–1642), Brest-Kujavijos vaivados Rafalio Lečinskio (1526–1592) ir Anos Koržbok dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų nepaliko.
Po savo vyro mirties Mariana Leščinska ištekėjo už Voluinės vaivados, kunigaikščio Jonušo Zaslavskio (1560–1629).
Limfocitozė
Limfocitozė – tam tikros leukocitų – baltųjų kraujo ląstelių rūšies – limfocitų skaičiaus padidėjimas kraujyje.
Apibrėžimas
Kadangi normalus limfocitų skaičius priklauso nuo asmens amžiaus, limfocitozės apibrėžimas skiriasi. Svarbu vertinti ne tik limfocitų skaičių procentais iš visų kraujo ląstelių (leukocitų), bet ir jų absoliutų skaičių.
Priežastys
Kaip taisyklė, suaugusiems limfocitozė dažniausiai yra piktybinės kraujo ligos požymis, tuo tarpu vaikams dažniausiai tai būna reakcija į infekciją ar kitą dirgiklį.
Limfocitoze pasireiškiančios piktybinės ligos:
Limfocitozė kaip reakcija į:
Diagnostika
Pirmasis tyrimas yra periferinio kraujo tepinėlis. Priklausomai nuo jo rezultatų ir konkrečios situacijos gali būti reikalingas tėkmės citometrijos tyrimas, juo siekiama išsiaiškinti, ar limfocitozė yra kloninės kilmės, t. y. ar jos priežastis yra piktybinė liga.
Burgaičiai
Burgaičiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie vakarinio Sudargo pakraščio, kairiajame Nemuno krante, kelių ir  kryžkelėje. Šiauriniame kaimo pakraštyje stovi trys Burgaičių piliakalniai. Yra Sudargo Emauso evangelikų liuteronų bažnyčia.
Kaime yra paminklas, skirtas 1317 m. Sudargo pilies gynėjams.
Ukrainos futbolo taurė
Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje. Varžybos vyksta nuo 1992 m. pavasario.
Jonavos šaulių kryžius
thumb|Jonavos Šaulių kryžius Jonavos šaulių kryžius – stogastulpis, esantis Jonavoje, Atminimo parke. Skirtas šauliams atminti, Lietuvos Nepriklausomybės paminklas. Stogastulpis taip vadinamas dėl to, kadangi ant jo liemens yra išdrožtas šaulių kryžius. Stogastulpis aptvertas medine tvorele, šalia auga kadagys. Statinys yra iš ąžuolo. Išdrožtas iš keturių pusių. Plokštumoje, matomoje nuo miesto centro pusės, yra įrašas: Dėl Tavęs, mylimas krašte, nebaisi man mirtis.
Kilindanja
Kalnas stūkso negyvenamoje vietovėje, nuolat dengiamas rūko. Yra piramidės formos, smarkiai paveiktas ledynmečio erozijos. Turi dvi viršukalnes – Štiubelį ir Elisaldę.
Sukrė (valstija)
Sukrė  – valstija, esanti šiaurės rytinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Ansoategiu ir Monagasu pietuose. Iš šiaurės skalauja Karibų jūra ir Parijos įlanka. Tai 14-a pagal plotą ir 10-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Kumana.
Jonavos šaulių kryžius
Istorija
thumb|left|Koplytėlės 1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečiui Šaulių sąjunga nusprendė Jonavos pakraštyje pastatyti tautinį paminklą. Jonavos Šaulių būrio valdybos pirmininkas buvo Jonavos valsčiaus pradžios mokyklos vedėjas mokytojas Balys Garmus. Šaulių būrio vadas Justinas Vareikis kartu su juo organizavo stogastulpio statybą. Juos rėmė Jonavos klebonas Petras Vaitiekūnas, studentas B. Lengvenis.
Sukrė (valstija)
Valstija pavadinta vieno iš Lotynų Amerikos išvaduotojų, Antonijo Chosė de Sukrės garbei.
Jonavos šaulių kryžius
Istorija
Projekto autorius – dailininkas Adomas Varnas (1879–1979). Meistras Dominikas Leparskis (1902–1993) išdrožė stogastulpį, papuoštą meniškais drožiniais. Liemuo buvo papuoštas ąžuolo lapais su gilėmis ir išdažytas. Ąžuolo lapai buvo bronzuoti, o dugnas tarp lapų – spalvotas (balta, žalia ir raudona). Leparskis dar išdrožė šventųjų statulėles.
Sukrė (valstija)
Geografija
Sukrės paviršius daugiausia kalnuotas, čia driekiasi Pakrantės Kordiljera. Kranto linija labai raižyta, išsikiša Parijos ir Arajos pusiasaliai, apsupti Parijos ir Kariako įlankų. Pakrantėje yra nedidelių salų (Karakaso salos). Svarbiausios upės: Mansanaresas, San Chuanas, Kariakas. Būdingi kserofitinių krūmų sąžalynai, kalnuose yra miškų. Įsteigti Parijos, Močimos, Turuepano nacionaliniai parkai.
Jonavos šaulių kryžius
Istorija
Į stogastulpį, išgręžus skylę jo apačioje, buvo įdėtas butelis su lietuviškais pinigais ir aktu apie paminklo pastatymo intencijas bei su data. Įbetonuotas, aptvertas tvorele. 1928 m. spalio 14 d. pašventintas. Dalyvavo gen. ltn. Vladas Nagevičius (1880–1954), dailininkas Antanas Žmuidzinavičius (1876–1966), Šaulių sąjungos choras (dirigentas N. Martinionis) ir Kauno Karo muziejaus orkestras. Pamaldos vyko Jonavos bažnyčioje. Dalyvavo šauliai, Vytauto Didžiojo kuopos kariai. Garmus perskaitė aktą, kunigas Petras Vaitiekūnas pašventino. Buvo sugiedotas himnas „Mes be Vilniaus nenurimsim“ (autorius Petras Vaičiūnas). Amatininkų klube surengti iškilmingi pietūs, o Jonavos gaisrininkų salėje – Šaulių vakaras. Jo metu suvaidintos dvi komedijos – „Garsusis gydytojas“ ir „Važiuojam“.
Sukrė (valstija)
Geografija
Valstijos simbolis – Platymiscium diadelphum.
Jonavos šaulių kryžius
Atstatymas
Šaulių kryžius buvo atstatytas 1989–1990 m. panaudojus D. Leparskio projektą (dar autoriui gyvam esant). Atstatyti ėmėsi Kultūros rėmimo fondo klubas „Taurosta“ ir Jonavos kraštotyros muziejus.
Sukrė (valstija)
Administracinis suskirstymas
Sukrė padalinta į 15 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
Jonavos šaulių kryžius
Atstatymas
Atstatyto kryžiaus autorius – tautodailininkas Andrejus Kazlauskas (g. 1944 m.). Šventųjų skulptūras išdrožė liaudies meistrė Janina Listvina.
1990 m. lapkričio 1 dieną stogastulpį pašventino Jonavos parapijos klebonas kun. Vincas Pranckietis. Iškilmėse dalyvavo ir pirmasis paminklo autorius Domininkas Leparskis (1902–1993).
Eglynas
thumb|240px|Mišrus eglynas Žemaitijoje thumb|240px|Kiškiakopūstinio eglyno paklotė ([[Josvainių miškai)]] Eglynas – medynas, kuriame vyrauja eglių genties rūšys. Dideli eglynų plotai driekiasi taigoje, įvairių platumų kalnuose.
Jaunjelgava
Jaunjelgava – miestas centrinėje Latvijoje, Aizkrauklės savivaldybėje, prie Dauguvos upės. 1859 gyventojai (2021 m.).
Eglynas
Lietuvoje
Lietuvoje eglynus sudaro savaime augančios arba sodintos paprastosios eglės. Eglynai užima ~19 % visų Lietuvos medynų. Auga įvairiuose dirvožemiuose, bet labiausiai mėgsta derlingus, apydrėgnius, gana nuotakius priesmėlio ir priemolio dirvožemius. Šlapiose vietose dažnai kenčia nuo šakninio puvinio, todėl ten lengvai lūžta audrų metu. Nemažai yra grynų eglynų, bet dažniau auga pramaišiui su drebulėmis, beržais, baltalksniais, taip pat pušimis, juodalksniais, ąžuolais. Pagal savo paklotės pobūdį eglynai skirstomi į mėlyninius, kiškiakopūstinius, mėlyninius-kiškiakopūstinius, kiškiakopūstinius-plačialapius (dar kitokio pobūdžio – ~15 %).
Jaunjelgava
Istorija
Įkurtas XIII a. Miesto teisės nuo 1647 m. 2009–2021 m. buvo Jaunjelgavos savivaldybės administracinis centras.
Eglynas
Lietuvoje
Didžiausi Lietuvoje eglynai veši Žemaičių aukštumoje, Šušvės baseine, Biržų girioje. Taip pat dideli eglynai dunkso apie Troškūnus, Balbieriškį, Raguvą, Daugus, Šešupės baseine. Pietų ir Rytų Lietuvoje eglynų reta. Didelių ištisų eglynų nebelikę, nuo XIX a. vid. daug jų iškirsta dėl medienos ir plečiant žemės ūkio naudmenas. Eglynus daug kur pakeitė menkaverčiai drebulynai ir beržynai.
Jaunjelgava
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas nuo pat viduramžių patyrė daug pokyčių. Anksčiausiai minimas sėliškas pavadinimas Sėrenė, vėliau – jau vokiški: 1567 m. Noištatas, Naujoji Mintauja. 1590 m. Kuršo hercogas Frydrichas Ketleris (1569–1642) gyvenvietei suteikė miesto teises, todėl 1646 m. jo našlė Elžbieta Magdalena Pomeranietė (1580–1649) savo vyro garbei suteikė vardą Frydrichštatas. Šis pavadinimas išliko caro laikais iki pat XX a., kai nepriklausomoje Latvijoje tarpukariu jis pervadintas Jaunjelgava – tikriausiai atmenant XVI a. pavadinimą Neu-Mitau. Lietuvių kalbininkas Antanas Salys Jaunjelgavos vietovardį mini kaip Naujarygis arba tarmiškai Naujargis.
Eglynas
Lietuvoje
Eglynų vidutinis tūris – 196 m³/ha, vidutinis prieaugis – 3,91 m³/ha, vidutinis bonitetas – II,2, vidutinis skalsumas – 0,63. Kertamos 18–120 metų eglės. Mediena plačiai naudojama statyboje, yra celiuliozės žaliava.
Baltalksnynas
thumb|250px|Baltalksnynas Estijoje ([[Alam Pedjos draustinis)]]
Baltalksnynas – medynas, kuriame vyrauja baltalksniai. Būna savaiminiai: atauginiai ir sėkliniai. Pastarieji ilgaamžiškesni, atsparesni ligoms.
Lietuvoje baltalksnynai sudaro ~8,1 % medynų. Auga daugiausia derlinguose velėniniuose glėjiniuose sunkaus ar vidutinio sunkumo priemoliuose bei priesmėliuose, taip pat paupių užliejamuose ir sąnašiniuose dirvožemiuose. Saugo upių, ežerų pakrantes, daubų šlaitus nuo erozijos. Baltalksnynai auga pramaišiui su eglėmis, uosiais, beržais, drebulėmis, būna ir grynų. Pagal paklotės pobūdį skiriami į kiškiakopūstinius, garšvinius, mėlyninius, vingiorykštinius, dilgėlinius, įvairiažolius.
Lietuvoje baltalksnynai dažniausi Vidurio ir Šiaurės Lietuvoje: Joniškio, Kauno, Šiaulių, Biržų, Panevėžio, Akmenės, Ukmergės rajonuose, o Pietų Lietuvoje visai nesutinkami.
Baltalksnynų vidutinis tūris – 72 m³/ha, vidutinis prieaugis – 4,81 m³/ha, vidutinis bonitetas – I,9, vidutinis skalsumas – 0,70. Kertami 31–40 metų amžiaus baltalksniai. Dėl greito augimo vertinami medienos pramonėje. Naudojami kurui, medžio plokščių gamybai.
Algimantas Povilas Tauras
Algimantas Povilas Tauras (g. 1933 m. spalio 30 d.Tylinavoje, Nemunėlio Radviliškio valsčius) – radiotechnikas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1954–1957 m. karinę tarnybą atliko Ašchabade. 1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radijo elektronikos fakultetą, radiotechnikas. 1960–1977 m. profesinių technikos mokyklų gamybinio mokymo meistras, direktoriaus pavaduotojas. 1978–1992 m. Kauno taikomosios dailės mokyklos direktorius.
1960–1990 m. Lietuvos komunistų partijos, vėliau Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1992–1996 m. Seimo narys. Žmona Elena, sūnus Rimantas, dukra Jolita.
Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija
'''Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija''' – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Bielsko mieste. Parapijoje yra 1990 m. pastatyta Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė ir 1950 m. pastatyta Hrineviče Dužės Šv. Proroko Elijašo cerkvė.
Bongaros provincija
Bongaros provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 12 apygardų. Sostinė – Chumbilija.
Apygardos
thumb|left|330px|[[Goktos krioklys]]
Girelė (Ramygala)
Girelė – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, Krekenavos RP, 2 km į šiaurę nuo kelio Ramygala-Krekenava. Įsikūręs Pašilių miške, prie Liaušės upelio.
Pašilių stumbrynas
Iki XVI a. stumbrai buvo plačiai paplitę visoje Europoje. Žemdirbystės plėtra, spartus žmonių gausėjimas ir suaktyvėjusi medžioklė išstūmė juos į mažai tinkamus gyventi, nuošalius miškus ir stumbrai pradėjo sparčiai nykti. Paskutinis stumbras laisvėje buvo sumedžiotas 1919 m. Lenkijoje.
Susirūpinus stumbrų išsaugojimu, ties Girele 1969 m. buvo įkurtas Pašilių stumbrynas (kaip veislynas), įrengus 50 ha ploto aptvarus. Tuomet iš Rusijos Prioksko rezervato buvo atvežta stumbrų pora. Dabar dviejuose aptvaruose (50 ha plote) gyvena apie 20 stumbrų. Čia gyvenanti banda pasižymi tuo, kad visi jos nariai yra įrašyti į tarptautinę kilmės knygą ir turi vardus, prasidedančius raidėmis GI – Girinis, Gintaras, Girbaitė ir kt.
Apie 40 žvėrių vaikšto laisvėje, iki 30–40 km nutoldami nuo stumbryno.
Annegret Kramp-Karrenbauer
Annegret Kramp-Karrenbauer (trumpai AKK, g. 1962 m. rugpjūčio 9 d. Felklingene, Saro krašte) – Vokietijos politikė. Krikščionių demokratų sąjungos (CDU) pirmininkė (nuo 2018), Vokietijos gynybos ministrė (nuo 2019).
2011–2018 m. buvo Saro žemės ministrė pirmininkė, pirmoji moteris, vadovavusi Saro vyriausybei, ketvirtoji moteris – Vokietijos žemės vadovė. 2018 m. gruodžio 7 d. išrinkta valdančiosios Krikščionių demokratų sąjungos (CDU) pirmininke.
Biografija
A. Kramp-Karrenbauer išaugo konservatyvioje katalikiškoje šeimoje. 1982 m. baigė Felklingeno gimnaziją. 1981 m. įstojo į CDU. Nuo 1984 m. studijavo politikos ir teisės mokslus Tryro ir Saro universitetuose.
Baigusi studijas, 1991–1998 m. dirbo CDU partijos Saro skyriuje referente, būsimo Saro žemės ministro pirmininko Peterio Miulerio asistente. 1998 m. buvo užėmusi atsilaisvinusią Bundestago nario vietą, bet po 7 mėnesių paliko šią vietą, nes pralaimėjo federalinius rinkimus. 2000–2007 m. Saro vyriausybėje buvo ministre, atsakinga už vidaus reikalų, šeimos, švietimo ir kitas sritis. 2011 m. pradėjo eiti Saro žemės ministrės pirmininkės pareigas, kai jos kandidatūrą pasiūlė iš posto atsistatydinęs P. Miuleris.
2018 m. vasario 26 d. CDU suvažiavime išrinkta generaline sekretore. Netrukus dėl federaliniame lygyje užimamų partinių pareigų ji atsistatydino iš Saro žemės ministrės pirmininkės posto. 2018 m.gruodžio 7 d. išrinkta CDU pirmininke vietoje anksčiau apie partinės karjeros pabaigą paskelbusios kanclerės Angelos Merkel.
Nuo 2019 m. liepos mėn. pakeitė U. von der Leyen Vokietijos gynybos ministrės poste.
Asmeninis gyvenimas
A. Kramp-Karrenbauer ištekėjusi, turi tris sūnus. Jos vyras kalnakasybos inžinierius Helmut Karrenbauer pasirinko šeimoje auklėti vaikus, kol ji siekė karjeros. Visą gyvenimą gyveno Piutlingene.
Mėgsta skaitymą, yra grupės AC/DC fanė. Kalba prancūziškai bei dar tobulina šios kalbos įgūdžius.
Požiūriai
Vokietijos žiniasklaidoje minima kaip „mažoji Merkel“. Ji – centristė, parėmusi A. Merkel atvirų durų migrantams politiką. Pasisako už tradicinę šeimą. Išlaiko griežtą poziciją Rusijos atžvilgiu: nepritaria Nord Stream–2 projektui, o po 2018 m. Kerčės sąsiaurio incidento pasiūlė neįleisti rusų laivų iš Azovo jūros į Vakarų uostus.
Hailandas ir salos
Hailando ir salų regionas kartais apibūdinamas kaip ta vieta, kurioje buvo priimtas 1886 m. Krofterių aktas. Sritį sudaro aštuonios grafystės:
Čangša
Čangša (kin. 长沙, pinyin Chángshā) – miestas pietinėje Kinijoje, prie Siandziango upės žiočių; Hunano provincijos adm. centras. 2,07 mln. gyventojų (2005). Išvystyta juodoji metalurgija, mašinų pramonė. Apylinkėse klesti žemės ūkis, auginama daug ryžių.
Mieste yra Hunano provincijos muziejus, Mao Dzedungo muziejus, du valstybiniai ir trys privatūs universitetai.
Istorija
Čangša – vienas iš senųjų Kinijos miestų. Šioje vietoje būta gyvenvietės dar V amžiuje pr. m. e.
Aleksandra Gulbinskienė
Aleksandra Majauskaitė-Gulbinskienė (g. 1925 m. rugpjūčio 24 d. Skuode) – Lietuvos istorikė.
Statybos teisė
Statybos teisė, statybų teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių statybas ir su jomis susijusius visuomeninius santykius; savarankiška teisės šaka. Pošakiai – viešoji ir privatinė statybos teisė.
Aleksandra Gulbinskienė
Biografija
1949 m. baigė Kauno valstybinį universitetą. 1949–1950 m. dėstė SSKP istoriją Kauno universitete, 1950–1953 m. Kauno politechnikos institute. 1953 m. istorijos mokslų kandidatė. 1953–1980 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1953–1969 m. Marksizmo-leninizmo katedros, 1969–1980 m. SSKP istorijos ir mokslinio komunizmo katedros vedėja; 1955 m. docentė. Nuo 1980 m. dėstė Kauno politechnikos institute.
1963–1967 m. LSSR AT deputatė.
Statybos teisė
Statybos teisė apima tiek viešosios, tiek ir privatinės (civilinės) teisės normas; tiek valstybės, tiek ir privačių, viešųjų organizacijų priimtas imperatyvines ar dispozityvines taisykles statybos srityje. Privatinėje teisėje – civilinių santykių reguliavimas (rangos teisė, užstatymo teisė), viešojoje – administracinės normos (priešgaisrinė sauga ir kt.).
Specialaus statybos teisės akto rūšis Lietuvos teisėje – statybos techninis reglamentas.
Michel Foucault
Mišelis Fuko (Michel Foucault; 1926 m. spalio 15 d. – 1984 m. birželio 25 d.) – prancūzų istorikas ir filosofas, siejamas su struktūralizmo ir poststruktūralizmo judėjimais. M. Foucault padarė didelę įtaką ne tik filosofijos, bet taip pat ir kitų humanitarinių bei socialinių mokslų srityse.
Biografija
M. Foucault gimė 1926 m. Puatjė, Trečiojoje Prancūzijos Respublikoje. Studijų metais buvo apimtas gilios depresijos, netgi bandė nusižudyti. Galbūt dėl šios priežasties susidomėjo psichologija ir baigdamas filosofijos studijas taip pat gavo psichologo diplomą. 7-ajame XX a. dešimtmetyje dirbo įvairiuose Prancūzijos universitetuose ir tapo gerai žinomu akademiniame rate. 1969 m. buvo išrinktas Prancūzijos kolegijos minties sistemų istorijos fakulteto profesoriumi, kur dirbo iki savo mirties. Nuo 1970-ųjų M. Foucault aktyviai reiškėsi politikos klausimais, įkūrė Groupe d'information sur les prisons ir dažnai pasisakydavo gindamas homoseksualų ir kitų marginalinių grupių teises. Jis dažnai skaitydavo paskaitas už Prancūzijos ribų, ypatingai JAV, ir 1983 m. sutiko tapti Kalifornijos universiteto Berklyje lankančiu dėstytoju. M. Foucault, tapęs ankstyva AIDS auka, mirė Paryžiuje 1984 m.
Teorijos kritika
Vokietijos istorikas Hans-Ulrich Wehler 1998 m. itin aštriai kritikavo M. Foucault. Wehler apibūdina M. Foucault kaip apskritai blogą filosofą, kurį nepelnytai teigiamai vertina humanitarinių ir socialinių mokslų atstovai. Remiantis Wehler, M. Foucault darbai yra neišbaigti vertinant jų empirinius istorinius aspektus, taip pat neretai prieštaringi ir stokojantys aiškumo. Pavyzdžiui, M. Foucault galios koncepcija yra „desperatiškai diferencijuojanti“ ir, remiantis Wehler, M. Foucault „disciplinuojančios visuomenės“ teorija yra neįmanoma jau vien todėl, kad M. Foucault netinkamai skiria tokias sąvokas kaip valdžia, jėga, galia, smurtas ir legitimumas. Be to, jo tezė yra paremta vienašališku šaltinių pasirikimu (kalėjimai ir psichiatrijos institucijos) ir tokiu būdu nepaiso kitų institucijų ir organizacijų valdymo formų, pavyzdžiui fabrikų, gamyklų. Wehler taip pat kritikuoja M. Foucault „frankocentizmą“, kadangi jis nesvarsto pagrindinių vokiečių socialinių mokslų teoretikų tokių kaip Max Weber arba Norbert Elias. Galiausiai Wehler daro išvadą, jog M. Foucault dėl nesibaigiančių vadinamųjų empirinių studijų jis yra intelektualiai nesąžiningas, empyriškai absoliučiai nepatikimas, bei susiviliotas postmodernizmo.
Adomynės pagrindinė mokykla
Kupiškio rajono Adomynės pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio raj. Adomynėje, A. Vilėniškio g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190050388. Steigėjas Kupiškio rajono savivaldybės taryba. Filialas: Kupiškio rajono Adomynės pagrindinės mokyklos Juodpėnų skyrius.
Istorija
1939 m. sausio 1 d. iš Naujikų atkeltas Punkiškių pradinės mokyklos filialas. Atkelta į Jono Starkaus sesers Emilijos namą, mokykla išbuvo iki 1963 m. rudens. 1946–1947 m. nacionalizuotame parapijos name atidaryta septynmetė mokykla. Nuo 1960 m. veikė vakarinė jaunimo mokykla, tais pačiais metais reorganizuota į aštuonmetę. 1963 m. pristatytas priestatas su fizikos ir chemijos klasėmis, butu direktoriui ir bibliotekos patalpomis, iš Emilijos namo perkeltos pradinės klasės. 1981 m. senasis parapijos namas nugriautas ir 1984 m. pastatytas mūrinis mokyklos priestatas. 1986–1987 m. reorganizuota į aštuonmetę, 1992 – į pagrindinę. Nuo 2000 m. mokykla dešimtmetė.
Per visus egzistavimo metus dirbo virš 100 pedagogų, mokyklą baigė virš 700 mokinių.
Gludas (ežeras)
left|120px
Gludas – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, 1 km į rytus nuo Pavandenės ir 8,5 km į vakarus nuo Užvenčio. Įeina į Varnių regioninio parko teritoriją. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 1,12 km, plotis iki 0,73 km. Altitudė 165,2 m. Giliausia vieta siekia 2,9 m. Krantai žemi, kai kur apaugę krūmais, užpelkėję. Rytuose išteka Ventos intakas Gludas.
Ant šiaurinio ežero kranto yra Sakelių kapavietė-mauzoliejus, buvusio Pavandenės dvaro sodyba, šiaurinėje pakrantėje yra Pasprūdės kaimas.
Vandenvardis Glùdas kildinamas nuo žodžio gludus („glotnus, plynas, lygus, slidus“).
Raktas (muzika)
thumb|400px|Smuiko ir boso raktai pavaizduoti kartu su natų pavadinimais. Muzikoje raktas – muzikinis simbolis, skirtas nustatyti rašytinių natų aukštį. Raktas rašomas ant vienos iš linijų penklinės pradžioje. Jis nurodo natų, esančių ant tos linijos, aukštį ir pavadinimą. Ši linija taip pat yra ir atskaitos taškas, pagal kurį galima nustatyti natų ant bet kurių kitų linijų ar tarp linijų pavadinimus. Yra tik vienas raktas, kuris rašomas ne ant linijos, o ant tarpo tarp jų.
Šiuolaikinėje notacijoje naudojami trijų rūšių raktai: G raktas, F raktas ir C raktas. Kiekvienas raktas linijai, ant kurios yra parašytas, nurodo skirtingą natą.
Kai vienas šių raktų parašomas ant penklinės linijos, kitos linijos ir tarpai gali būt lengvai suprantami.
Trijų skirtingų raktų naudojimas leidžia užrašyti muziką visiems instrumentams ir balsams, net jei jų tesitūros skirtingos (net jei vieni garsai skamba daug aukščiau arba žemiau už kitus). Būtų sunku tai padaryti tik su vienu raktu, nes šiuolaikinė penklinė turi tik penkias linijas, o muzikos garsų, galimų pavaizduoti penklinėje, skaičius net su papildomomis linijomis yra daug didesnis nei muzikos garsų, kuriuos gali sukurti orkestras, skaičius. Skirtingų raktų naudojimas skirtingiems instrumentams ir balsams leidžia penklinėje lengvai parašyti kiekvieną partiją su minimaliu papildomų linijų skaičiumi. G raktas naudojamas aukštoms partijoms, C raktas – vidutinėms, o F raktas – žemoms partijoms. Vienintelė išimtis – transpozicinės partijos, kurios rašomos skirtingose tonacijose nei skamba iš tiesų, dažnai net skirtingose oktavose.
Vieta penklinėje
Kai sakoma, kad raktas rašomas ant linijos, turima omenyje, nuo kur jis pradedamas rašyti arba ties kuria linija yra rakto akcentai (taškeliai ir t. t.).
Kad būtų lengviau rašyti partijas skirtingoms tesitūroms, teoriškai bet kuris raktas gali būti rašomas ant bet kurios penklinės linijos. Kuo žemiau raktas parašomas, tuo aukštesnei tesitūrai jis skirtas; lygiai taip – kuo raktas aukščiau, tuo žemesnei tesitūrai.
Kadangi yra penkios linijos ir trys raktai, gali pasirodyti, kad yra 15 skirtingų raktų. Tačiau šeši jų yra pasikartojantys raktai (pavyzdžiui, G raktas ant trečios linijos yra tas pats, kas C raktas ant pirmosios). Taip lieka devyni įmanomi skirtingi raktai, visi iš jų kada nors istorijoje buvo naudojami: G raktas ant dviejų apatinių linijų, F raktas ant trijų viršutinių linijų ir C raktas ant visų linijų išskyrus penktąją, taip gavo pavadinimą „kilnojamas C raktas“ (C raktas ant penktos linijos yra tas pats, kas F raktas ant trečios linijos; abu variantai buvo naudojami).
Kiekvienas raktas turi pavadinimą, priklausantį nuo to, kuriai tesitūrai raktas labiausiai tinka: center|640px|Devyni įmanomi raktai
Šiuolaikinėje muzikoje dažniausiai naudojami tik keturi raktai: smuiko raktas, boso raktas, alto raktas ir tenoro raktas. Iš šių raktų labiausiai paplitę yra smuiko ir boso raktai. center|212px|Paplitę raktai
Raktų aprašymai
left|G raktas|40px
Smuiko raktas
left|90px|Smuiko raktas thumb|Diatoninė gama C-dur smuiko rakte
Kai G raktas yra ant antros penklinės linijos, jis vadinamas smuiko raktu. Tai populiariausias raktas naudojamas dabar ir vienintelis vis dar naudojamas raktas iš visų G raktų. Dėl to pavadinimai G raktas ir smuiko raktas dažnai vartojami sinonimiškai. Kitose kalbose smuiko raktas vadinamas diskanto raktu, nes partijos smuiko rakte seniau buvo rašomos būtent šio balso partijoms.
Instrumentai, naudojantys smuiko raktą užrašymui yra smuikas, fleita, obojus, dūdmaišis, anglų ragas, visi klarnetai, visi saksofonai, valtorna, trimitas, eufoniumas, baritoninė valtorna, vibrafonas, ksilofonas, mandolina, išilginė fleita ir gitara. Smuiko raktas yra viršutinės dvigubos penklinės, naudojamos arfai ir klavišiniams instrumentams, raktas. Kartu su tenoro raktu kartais naudojamas užrašyti aukščiausioms natoms, kurias atlieka boso rakto instrumentai (tokie kaip violončelė, kontrabosas, fagotas ir trombonas). Labai aukštoms natoms smuiko raktą naudoja ir altas. Smuiko raktas naudojamas soprano, mecosoprano, alto, kontralo ir tenoro balsų melodijoms užrašyti. Tenoras skamba oktava žemiau ir yra dažnai užrašomas naudojant oktavinį raktą (skaitykite žemiau) arba dvigubą smuiko raktą.
Prancūziškas smuiko raktas†
left|90px|Prancūziškas raktas thumb|Diatoninė gama C-dur prancūziškame smuiko rakte
Kai G raktas yra ant pirmos penklinės linijos, jis vadinamas prancūzišku raktu arba prancūzišku smuiko rakto.
Seniau jis buvo naudotas smuiko ir fleitos melodijų užrašymui, ypač partijose, publikuotose Prancūzijoje XVII ir XVIII amžiuose. Šis raktas identiškas boso raktui, transponuotam dviem oktavom aukščiau.
left|F raktas|40px
F raktai
<div id="bass_clef">
Boso raktas
90px|left|Boso raktas thumb|Diatoninė gama C-dur boso rakte
Kai F raktas yra ant ketvirtos penklinės linijos, jis vadinamas boso raktu. Tai vienintelis vis dar naudojamas raktas iš visų F raktų. Dėl to pavadinimai F raktas ir boso raktas dažnai vartojami sinonimiškai.
Instrumentai, naudojantys boso raktą užrašymui yra violončelė, eufoniumas, kontrabosas, bosinė gitara, fagotas, kontrafagotas, trombonas, baritoninė valtorna, tūba ir timpanas. Labai žemoms natoms boso raktą naudoja ir valtorna bei baritono ir boso balsai. Boso raktas tenoro balsui naudojamas kai jis užrašomas ant vienos penklinės kartu su boso balso melodija. Kontrafagotas, kontrabosas ir bosinė gitara skamba oktava žemiau, nei užrašyta; tam jokia notacija nenaudojama, tačiau kai kurie kompozitoriai/leidėjai šiems instrumentams po raktu parašo „8“, kad dirigentas atskirtų instrumentus, kurie įprastai skamba toje oktavoje (skaitykite „Oktaviniai raktai“ žemiau).
Baritono raktas†
Kai F raktas yra ant trečios linijos, jis vadinamas baritono raktu.
Šis raktas seniau buvo naudojamas kairės rankos partijos užrašymui (ypač Prancūzijoje), taip pat vokalinėje muzikoje baritono balso partijai.
Subboso raktas†
left|90px|Subboso raktas
Kai F raktas yra ant penktos penklinės linijos, jis vadinamas subboso raktu. Šis raktas identiškas smuiko raktui, transponuotam dviem oktavom žemiau.
Šį raktą naudojo Okengemas ir Henrikas Šiucas, kad užrašytų žemas boso partijas.
left|C raktas|40px
C raktas
<div id="alto_clef">
Alto raktas
left|90px|Alto raktas thumb|Diatoninė gama C-dur alto rakte
Kai C raktas yra ant trečios penklinės linijos, jis vadinamas alto raktu.
<div id="tenor_clef">
Tenoro raktas
left|90px|Tenoro raktas thumb|Diatoninė gama C-dur tenoro rakte
Baritono raktas†
left|90px|Baritono raktas thumb|Diatoninė gama C-dur baritono rakte
Kai C raktas yra ant penktos penklinės linijos, jis vadinamas baritono raktu.
Kadangi šis raktas identiškas F raktui ant trečios linijos (skaityti aukščiau), C raktas ant penktos linijos buvo naudojamas itin retai.
Mecosoprano raktas†
left|90px|Mecosoprano raktas thumb|Diatoninė gama C-dur mecosoprano rakte
Kai C raktas yra ant antros penklinės linijos, jis vadinamas mecosoprano raktu.
Šis raktas buvo naudojamas vokalinėje muzikoje mecosoprano balso partijų užrašymui.
Soprano raktas†
left|90px|Soprano raktas thumb|Diatoninė gama C-dur soprano rakte
Kai C raktas yra ant pirmos penklinės linijos, jis vadinamas soprano raktu.
Ringaudai
miniatiūra|left|Aikštė ties Gėlių ir Žalgirio gatvėmis miniatiūra|left|[[Ringaudų pradinė mokykla]]
Nagaru Tanigava
Nagaru Tanigava (, 1970 m. gruodžio 19 d.) – japonų rašytojas iš Hjogo prefektūros, Kinki regiono Japonijoje.