cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varvalio ežeras
Varvalio ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Kelmės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 133,4 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti dirbami laukai, auga miškeliai. Šiaurėje išteka upelis į Gansės upę. Į šiaurės rytus įsikūręs Varvalių kaimas.
Viznos žydų kapinės
Viznos žydų kapinės - žydų kapinės Viznos kaime. Kapinių teritorija 0,9 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.
Verglis
Verglis  – miestas Tirolio žemėje, Austrijoje. Apie 20 km į pietus nuo pasienio su Vokietija. Populiacija – 13 311 (2016 m. sausio 1 d.).
Svarbus geležinkelio mazgas. Per miestą eina tarptautinė Insbruko ir Miuncheno geležinkelio linija. Nutiesti tarptautiniai E45 ir E60 keliai.
Verglyje gimė buvęs Formulės 1 lenktynininkas Gerhard Berger.
Filtravimas (chemija)
right|thumb|300px|Paprasto filtravimo principinė schema Filtravimas – procesas, kurio metu naudojant filtrą atskiriamas skystis arba dujos nuo kietų priemaišų. Tai lėtesnis, bet efektyvesnis būdas už dekantavimą.
Paprastas filtravimas
Tam naudojamas piltuvėlis (arba Biuchnerio piltuvas), stiklinė ar plokščiadugnė kolba ir filtro popierius. Piltuvėlyje įtaisomas popierius ir jis uždedamas ant stiklinės. Mišinys pamažu pilamas į piltuvėlį.
Vakuuminis filtravimas
Tam naudojama Biuchnerio kolba su per sandarų kamštį primontuotu Biuchnerio piltuvu. Prie Biuchnerio kolbos atšakos jungimas vakuminis siurblys, o į piltuvą dedamas filtro popierius. Įjungus siurblį mišinys pilamas į piltuvą.
Klajoklinė plėšriablakė
Klajoklinė plėšriablakė (Empicoris vagabundus) – plėšriablakių šeimos atstovas.
Kūno ilgis – 5,3 – 7 mm.
Spalva varijuoja nuo gelsvai rudos iki rudos. Antenos ir kojos ilgos su skersiniais tamsiais dryžiais, apaugusios šereliais. Priekinių kojų poros šlaunys sustorėjusios ir ilgesnės nei galva ir krūtinė kartu paėmus. Straubliukas lenktas (pjautuvo formos), taip pat skersai dryžuotas. Suglausti ant nugaros sparnai yra ilgesni už pilvelį. Pterostigmos be tamsių taškų.
Dažniausiai gyvena ant medžių bei krūmų lapų, kamienų – pvz., ant kerpėmis apaugusių gudobelių (Crataegus) ir dygiųjų slyvų (Prunus spinosa).
Suaugėliai plėšrūs – medžioja smulkius nariuotakojus, tokius kaip amarai (Aphididae), šiengraužiai (Psocoptera).
Paplitusi visoje Europoje.
Prakeikimas
Religiniai prakeikimai ir jų neutralizavimas
Prakeikimai sutinkami daugumoje religijų. Daugelyje religijų prakeikimai draudžiami, kitose – toleruojami kaip savigyna nuo piktųjų dvasių. Daugumoje religijų egzistuoja prakeikimų nuėmimo praktika. Dažnai dvasiniai negalavimai, piktų dvasių apsėdimai, bloga nuotaika, besikartojančios tragedijos, fiziniai trūkumai priskiriami prakeikimų poveikiui. Vudu magai prakeikimų panaikinimui naudoja žoleles, burtus ir mistinius ritualus. Pagal Vatikano pateikiamą informaciją, pats Vatikanas turi apie 300 dirbančių egzorcistų, užsiimančių piktųjų dvasių ir demonų išvarymu. Protestantizme prakeikimų neutralizavimui naudojami tik Biblijoje paminėti būdai – malda, atgaila, pasnikas, palaiminimai, pastoriaus rankų uždėjimas, krikštas.
Krikščionybėje ir judaizme prakeikimo terminas taikomas Ievos ir Adomo pirmajai nuodėmei, kitose kultūrose moters menstruacijoms apibūdinti.
Prakeikimai tautosakoje
Piktadariškas prakeikimas dažnai sutinkamas vudu kultuose, satanizme, juodojoje magijoje. Prakeikimai dažni vietinėse religijose ir papročiuose. Labai didelę reikšmę prakeikimai vaidina indų kultūroje. Indai tvirtai tiki vietinių fakirų teise blogus žmones prakeikti bei gerus žmones palaiminti.
Afroamerikiečiai hudu savo prakeikimus „padeda ant kelio“, žmogui praėjus prakeiktą vietą, padėtas prakeikimas jam pereina. Viduržemio regiono žmonės tiki pikta akimi. JAV amišai ir Vokietijos fermeriai tiki raganavimu, susiejusiu su žemdirbyste. Jei karvės nebeduoda pieno, prastai uždera derlius ar arklys sušlubuoja, visa kaltė metama arklidės raganai. Lietuvoje prietaringi žmonės bijo juodos katės, perbėgančios kelią; penktadienio, 13 mėnesio dienos; išlipimo kaire koja iš lovos, ir pan.
Prakeikimai senovės Romoje ir Graikijoje
Romoje ir Graikijoje prakeikimai buvo gana oficialūs, dažnai surašomi ant švininių lentelių, prašant piktosios dvasios, demono arba mirusio žmogaus įvykdyti užrašytą prakeikimą. Lentelė būdavo nunešama į tokią vietą kaip kapavietė, kapinės ar šaltinis. Prakeikimo lenteles romėnai vadino tabulae defixiones, graikai katadesmoi. Tekstuose prašoma nubausti priešą fiziškai (kad jam būtų nukirsta ranka, sulaužyta koja), po to paaiškinama, kodėl – už vagystę, apgaulę, skolos negrąžinimą. Pagoniškoje Italijoje prakeikimai buvo užkasami po žeme.
Keltų prakeikimai
Keltai vartojo įvairus prakeikimus. Airijoje žinomas akmens prakeikimas, juo žmogui atimama laimė; kiaušinio prakeikimas, atimantis vaisingumą; Naujų metų prakeikimas, kuriuo sugadinami visi metai; pieno prakeikimas, kai pienas atitenka kitai karvei.
Prakeikimai Talmude
Žydų rabinai tiki prakeikimų jėga. Manoma, kad prakeikimai gali atsirasti tik maldos pagalba (Ta'an. 23b); piktadariškas prakeikimas yra neefektyvus, todėl mažai tikėtinas (Makkot 11a), prakeikimas krenta ant prakeikėjo galvos (Sanhedrin 49a). Pagal Talmudą, jei žmona, girdint vyrui, prakeikia jo tėvus, vyras turi su ja išsiskirti ir neduoti jai nei vieno šekelio (Ket. 72a). Prakeikimai leistini tik religiniais motyvais: jei kažkas, skaitydamas Tanachą, klaidingai pranašauja Mesijo atėjimą, jis turi būti prakeiktas (Sanhedrin 97b). Prakeiktu laikomas žmogus, atlikęs baudžiamus veiksmus ir taip nusipelnęs bausmės. Žydų legendose minimas prakeikimas ne tik žodžiu, bet ir prakeikimas piktu žvilgsniu, dėl kurio prakeiktasis mirdavo arba nuskursdavo (Sotah 46b).
Prakeikimai Biblijoje
Pirmasis Biblijoje paminėtas Dievo prakeikimas krito ant žalčio (Pr. 3:14), vėliau ant Ievos ir Adomo. Dėl šio prakeikimo moteris gimdo skausmuose, vyras prakaitu uždirba duoną. Senajame testamente prakeikimas buvo laikomas efektyvia bausmės priemone, nors bendrai Biblijoje prakeikimas laikomas žmogaus noru, kurį įvykdyti gali tik vienas Dievas (jei prakeikimas teisingas ir pelnytas). Pagal Saliamoną prakeikimas aplenkia savo taikinį (Pt 26:2) ir krenta ant to, kas jį paleidžia (Pr. 12:3). Piktadario prakeikimą Dievas gali paversti prakeikto žmogaus palaiminimu (Pk. I 23:5). Prakeikimai Biblijoje priskiriami prie nuodėmių, tačiau kartais jie tarnauja kaip savigynos priemonė nuskriaustiems ir apgautiems(Pt.30:10,11:26,Tei. 9:57). Tikima, kad prakeikimas, išsakytas teisingo žmogaus, yra pats veiksmingiausias (Pr. 9:25, 27:12, 2 K. 2:2:24). Senajame testamente visi prakeikimai surašyti Pakartoto Įstatymo knygoje 28:15. Manoma, kad vieną, du ar net daugiau prakeikimų yra patyręs kiekvienas žmogus. Naujajame testamente Paulius mato Jėzaus nukryžiavimą kaip pagrindinį žmonijos prakeiksmą (Gal 3:13), turėdamas omenyje Pakartoto Įstatymo 21:22 ''Jei žmogus bus padaręs nusikaltimą, vertą mirties bausmės, ir, bausmę įvykdžius, pakabinsi jo lavoną ant medžio, jo kūnas neturi ant medžio likti visą naktį. Palaidosi jį tą pačią dieną, nes Dievo prakeikimas bus tam, kuris kabo ant medžio.''
Sojčino Borovai
Sojčino Borovai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Grajevo ir apie 65 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas apie 1765 metus.
Aušra Kilkuvienė
thumb|100px|Aušra Kilkuvienė 2003 m. Aušra Kilkuvienė (g. 1975 m. kovo 11 d.) – Lietuvos televizijos ir radijo laidų vedėja.
Biografija
Dirbo radijo stotyse „Martis“, „Kauno fonas“. 2002–2008 m. vedė tuo metu itin išpopuliarėjusią laidą „TV pagalba“. 2008–2009 m. vedė TV3 laidą „Čia ir dabar“, tais pačiais metais buvo ir laidos „Kriminaliniai tyrimai“ užkadrinis balsas, 2010–2011 m. laidos „24 valandos“ užkadrinis balsas.
Dalyvavo „Žvaigždžių duetų“ ketvirtajame sezone, kartu su Giedriumi Arbačiausku. 2013-2015 m. vedė Lietuvos ryto TV laidą „Kitoks pokalbis" nuo 2015 m. rudens kelis mėnesius vedė Lietuvos ryto TV laidą „Ginčas“. Nuo 2015 m. Gruodžio mėnesio tapo LNK laidos „Yra, kaip yra“ vedėja ir vedė laidą iki 2016 m. vasaros. Yra projekto „Tu gali kurti“ projekto vadovė.
Azarmidokta
Azarmidokta buvo dvidešimt septinta Sasanidų Persijos valdovė, Khosrau II dukra. Ji valdė imperiją po sesers Purandoktos.
Po jos tėvo Khosrau II mirties šalyje išplito anarchija. Tuomet valdę valdovai tik trumpam užsibūdavo soste ir apie daugumą neišliko jokių žinių išskyrus vardą. Be to išlikę užrašai yra nepatikimi ir prieštaringi, tad negalima tiksliai datuoti Azarmidoktos valdymo. Kadangi moteris soste buvo Persijoje neįprastas dalykas, ji galėjo valdyti kaip regentė.
Pagal Tabarį, ji valdė kelis mėnesius 630 m. Tačiau tai prieštarauja nuomonei, kad jos sesuo Purandokta mirė 631 m. Jos abi tikriausiai valdė kelis mėnesius 631–632 m. Tabaris teigia, kad generolas Farukas (Farrukh) jai pasipiršo, bet Azarmidokta jį nužudė. Generolo sūnus užėmė Ktesifoną, apakino Azarmidoktą ir nužudė. Pagal Tabarį šis sūnus buvo Rostamas Farrokhzādas, Jazdgerdo III generolas, kuris pralaimėjo mūšį arabams.
Po Azarmidoktos imperiją trumpai valdė Hormizdas VI ir Khosrau IV. Tik Jazdgerdui III valdant padėtis šalyje stabilizavosi iki arabų įsiveržimo 636 m.
Išeriškiai
Išeriškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Gelvonų.
Kuma (Japonija)
Kuma  – upė Japonijoje, Kiūšiū saloje, Kumamoto prefektūroje. Tai viena greičiausiai tekančių šalies upių (po Mogamio ir Fudži). Įteka į Jacuširo jūrą ties Jacuširu.
Žibartas Juozas Jackūnas
Žibartas Juozas Jackūnas (g. 1940 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, humanitarinių mokslų daktaras, politinis bei visuomenės veikėjas.
Kuma (Japonija)
Upės vanduo naudojamas ryžių laukams drėkinti. Kumos upė yra populiarus vandens turizmo objektas.
Žibartas Juozas Jackūnas
Biografija
1958–1963 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete ir įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę. 1981 m. filosofijos mokslų kandidatas.
1965–1968 m. Vilniaus pedagoginio instituto Filosofijos katedros asistentas, 1968–1971 m. Vilniaus universiteto Filosofijos katedros aspirantas, 1971–1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto Filosofijos katedros vyresnysis dėstytojas. Dėl ryšių su disidentais priverstas palikti pedagoginę veiklą.
1973–1987 m. Respublikinės mokslinės techninės bibliotekos, Lietuvos informacijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, skyriaus vedėjas. 1988–1989 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1989–1991 m. Pedagogikos instituto sektoriaus vedėjas, 1992–1996 m. direktorius. 1996–2000 m. Seimo narys, Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkas. 2001–2009 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto (iki 2002 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas) Mokslo filosofijos ir istorijos skyriaus vedėjas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Moka anglų, prancūzų ir rusų kalbas. Žmona Ona Zinaida, sūnus Julius, duktė Justina.
Pieštukinės
Pieštukinės (Lebiasinidae) – characidų (Characiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios gėluose vandenyse Pietų Amerikoje. Tai gana spalvingos žuvys, auginamos ir akvariumuose.
Šeimoje yra 7 gentys, 63 rūšys.
Storm klasės patrulinis kateris
thumb|280px|Lietuvos karinių jūrų pajėgų Storm klasės kateris - P33 Skalvis Storm klasės patrulinis kateris – greitaeigiai patruliniai kateriai, pastatyti Norvegijos karališkam jūrų laivynui. Buvo pastatyta 20 patrulinių Storm klasės katerių. Pagal konstruktorių užmanymą Storm kateriai buvo ginkluoti raketomis Penguin. Tai Norvegijoje gaminamos raketos su infraraudonąja taikymo sistema. Šios raketos turėjo pranašumą prieš tradicines, nes buvo nesusekamos, nes neskleisdavo radijo bangų, tačiau jų taiklumas buvo žemas. Veikimo nuotolis apie 20 km.
Storm klasės kateriai buvo suprojektuoti ir pastatyti 1965–1967 m. Dabar jų yra Norvegijos jūrų laivyne, trys laivai buvo parduoti Lietuvos kariniam jūrų laivynui („Dzūkas“, „Sėlis“, „Skalvis“), trys laivai Latvijos kariniam laivynui ir vienas Estijos kariniam laivynui. Parduotuose laivuose buvo išmontuota raketinė Penguin sistema. 2008 m. pabaigoje Storm klasės patrulinis kateris „Dzūkas“ buvo nurašytas. Jį pakeitė Flyvefisken klasės patrulinis laivas.
Nedidelio dydžio Storm klasės laivai yra lengvai pažeidžiami. Priešlėktuvinei gynybai tinka tik 40 mm pabūklas, o 76 mm pabūklas tam netinka. Prieš povandeninius laivus šios klasės laivai išvis bejėgiai. Jie buvo projektuojami tokiai taktikai - apšaudyti priešo laivus raketomis ir skubiai pasitraukti į fjordus.
Ringuva
Ringuva – upė Šiaulių rajone, Ventos dešinysis intakas. Prasideda Paitaičių apylinkėse, 6 km į vakarus nuo Šiaulių. Įteka į Ventą 276 km nuo jos žiočių, ties Ringuvėlės kaimu, 4 km nuo Kuršėnų ir yra vandeningiausias jos intakas – 10,4 l/s iš km².
Intakai: Amalė, Gergždas (kairieji), Luponė, Gulbinas, Šekštys, Lūkstas, Ververdis (dešinieji). Vidutinis nuolydis 74 cm/km.
Didesnės gyvenvietės prie Ringuvos: Gražuoliai, Kužiai, Paringuvis.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių ringa, ringė, ringis („vingis, rėžis, juosta“).
Šaltiniai
thumb|left|Tiltas per Ringuvą ties Ringuvėle
Vilcas (upė)
Vilcas  – upė Belgijoje ir Liuksemburge; Zauerio kairysis intakas (Reino baseinas). Prasideda Belgijoje, Ardėnų kalnuose, susiliejus dviem upokšniams į pietus nuo Bastono. Teka rytų, pietryčių kryptimi per Belgiją, toliau – per Liuksemburgą. Įteka į Zauerį Buršeido komunoje.
Didžiausias intakas – Klerfas (kairysis). Miesteliai prie Vilco: Benonšamas (Belgija), Vilcas, Kautenbachas (Liuksemburgas).
Lukojus
Lukojus – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 7 km į šiaurę nuo Kelmės, Vaitaičių miško pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,51 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 140,1 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštokas. Pietuose išteka Lukojaus upė (Dubysos intakas). Prie ežero įsikūręs Kryžbarko kaimas.
Vandenvardis Lukójus kildinamas nuo žodžių luknas („kurio ragai į šalis“), („lėpti, glėbti, linkti“).
Sojčin Borovų Kolonija
Sojčin Borovų Kolonija – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Žemės pluta
thumb|right|250px|Žemės plutos sluoksniai thumb|right|300px| Cheminių elementų paplitimas Žemės plutoje pagal masę Žemės pluta – išorinis tvirtas Žemės apvalkalas. Giliau slūgso Žemės mantija, kurią nuo plutos skiria Moho paviršius. Žemės plutos masė apie 2,8×1019 t (21 % – okeaninė pluta ir 89 % – kontinentinė). Pluta sudaro tik 0,473 % visos Žemės masės. Žemės pluta storiausia yra žemynuose – nuo 30 iki 150 km (lygumose 30–40 km, kalnuose 40–150 km). Žemynuose žemės plutą sudaro 4 sluoksniai: nuosėdinis arba išorinis, metaforinis, granitinis ir bazaltinis. Po vandenynais ji tėra 1,6–10 km storio; ten ją sudaro bazalto sluoksnis, kurį dengia nuosėdinės uolienos.
Pagal sudėtį, storį ir amžių skiriami du Žemės plutos tipai: žemyninė pluta po žemynais, šelfais ir pakraštinėmis jūromis bei vandenyninė pluta po vandenynų duburiais.
Kontinentinė (žemyninė) pluta
Ši pluta yra didelio storio. Kontinentinėse lygumose – platformose, plutos storis yra 35–45 km, o kalnynuose storis šokteli net iki 55–70 km. Didžiausias kontinentinės plutos storis aptinkamas Himalajuose bei Anduose – 70–75 km. Ši pluta sudaryta iš nuosėdinių uolienų dangos paviršiuje, o po ja – magminių – metamorfinių uolienų storymė, kuri sudaryta iš „bazaltinio“ bei „granitinio“ sluoksnių. Skiriama ir subkontinentinė pluta, būdinga salų lankams (Kurilų, Aleutų ir kt.) ir kontinentų pakraščiams. Artima kontinentinei plutai, tačiau yra kur kas plonesnė (20–30 km). Būdingas bruožas – tankių sluoksnių atskyrimo nepakankamumas (neaiškumas).
Kontinentinės (Žemyninės) plutos sandara
Žemės pluta skiriasi nuo branduolio ir mantijos savita kristaline medžiagos agregatine būsena. Ji sudaryta iš natūralių junginių – mineralų, kurie savo ruožtu jungiasi į mineralų bendrijas – uolienas. Yra atpažinta daugiau nei 2 000 mineralų, bet uolienas sudaro ne daugiau kaip 200 mineralų deriniai. Iš jų 40 gausūs. Deguonis – gausiausias litosferos elementas – susijungia su siliciu, metalais ir kitais elementais, sudarydamas įvairiausius oksidus. Gausiausią mineralų grupę sudaro silikatai – silicio ir deguonies junginiai su kaliu, natriu, kalciu, magniu ir geležimi. Labai dažnai dalį silicio pakeičia aliuminis – susidaro aliumosilikatai. Silikatams ir aliumosilikatams kartu tenka apie 80 % plutos masės.
Babrų ežeras
Babrų ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, 7,5 km į vakarus nuo Seirijų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,9 km, plotis iki 0,51 km. Altitudė 125 m. Didžiausias gylis siekia 25,3 m. Kranto linijos ilgis 4,5 km. Krantai pelkėti, lėkšti, tik vakarinis status, beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Ežerą supa kalvoti dirbami laukai. Pietuose išteka į Paliūnų ežerą bevardis upelis (Sutrės intakas).
Žemės pluta
Kontinentinės (Žemyninės) plutos sandara
Aliumosilikatų grupėje svarbiausi yra feldšpatai: kalio feldšpatas – ortoklazas, natrio – albitas, kalcio – anortitas. Jiems artimi yra feldšpatidai, turintys mažiau silicio rūgšties: kalio feldšpatidas – leucitas, natrio – nefelinas. Iš kitų aliumosilikatų galima paminėti piroksenus (pav. augitas), amfibolus (pav. raginukė), žėručius (biotitas, muskovitas) granatus (piropas, almandinas,grosuliaras) ir kt.
Žemės plutoje apie 60 % masės sudaro feldšpatai ir feldšpatidai, 16 % piroksenai ir amfibolai, 4 % – žėručiai. Apie 12 % masės tenka kvarcui, kuris kartu yra ir silikatas, ir oksidas. Iš kitų paminėtinas opalas (amorfinis silicio hidroksidas),hematitas, magnetitas, limonitas, korundas. Kitas dar gausokas grupes sudaro sulfidai (piritas, markazitas, chalkopiritas, galenitas), karbonatai (kalcitas, magnezitas, dolomitas, sideritas), fosfatai (apatitas), hologenidai (halitas, fluoridas).
Babrų ežeras
Prie Babrų ežero įsikūrę Babrų, Žališkės ir Prapuntų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Žemės pluta
Kontinentinės (Žemyninės) plutos sandara
Apie 90 % žemės plutos (iki Moho paviršiaus) masės sudaro magminės kilmės uolienos, susidariusios kristalizuojantis magmai. Pagrindinis jos komponentas yra silicio dioksidas.
Babrų ežeras
thumb|left|240px|Babrų ežeras
Žemės pluta
Kontinentinės (Žemyninės) plutos sandara
thumb|right|250px| Žemyninė ir vandenyninė Žemės pluta
Babrų ežeras
Lenkiškuose šaltiniuose minimas kaip Sigik.
Žemės pluta
Kontinentinės (Žemyninės) plutos įvairovė
Dažniausiai žemyną sudaro viena pirmykštė platforma, prie kurios vėliau prisišliejo poleozojinė platforma, o pagaliau ir orogenas – jaunų kalnų ruožas. Tokia paprasta struktūra būdinga Europai, Šiaurės Amerikai,Pietų Amerikai, Australijai. Nenormalūs šiuo atžvilgiu tik du žemynai: Afrika ir Azija.
Afrika beveik ištisai sudaryta iš pirmykštės platformos; rytinėje dalyje sulaužyta ir virtusi orogenu. Tuo tarpu Azija apima net septynias nedideles pirmykštes platformas, kurias jungia paleozojinės platformos; čia kalnų ruožai tęsiasi ne pakraščiu, kaip normaliuose žemynuose, o viduriu.
Pietiniai žemynai daugiausiai susidarę iš pirmykščių platformų, šiauriniai žemynai įvairesni - juose pirmykštės platformos užima daug mažesnį plotą. Ypač išsiskiria Azija, iš kurios ploto pirmykštės platformos sudaro tik 27%. Didelę jų dalį užima Arabijos ir Indostano pusiasaliai – pietinių žemynų atplaišos, prisišliejusios prie Azijos. Azija yra intensyviausiai tebeaugantis žemynas.
Nevienodą žemynų tektoninę sandarą iš dalies atspindi ir orografinės žemynų dalys. Skiriamos žemumos (iki 300 m virš jūros lygio), aukštumos (jei paviršius kalvotas) arba plynaukštės (jei paviršius plokščias) – nuo 300 iki 500 m, Žemi kalnai bei žemi plokščiakalniai (500-1000 m), vidutiniai kalnai arba vidutiniai plokščiakalniai (1000-3000 m), aukšti kalnai arba aukšti plokščiakalniai (>3000 m). Žemumos esančios žemiau jūros lygio, vadinamos depresijomis.
Visuose žemynuose (išskyrus Anktartidą) nevienodi aukščiai yra litosferos plokščių judėjimo atspindys. Judėdami litosferos blokai išlankstė paviršių ir kartu sukūrė įvairias žemynų žemės plutos atmainas.
Žemynų žemės pluta skirstoma į: a) Pirmykštes (prekambrines) platformas; b) paleozojines platformas; c) kalnodarines sritis – orogenus. Pastarosiose srityse kalnai iškyla arba geosinklinoje iš pereinamosios litosferos, arba susidaro sulaužytų platformų vietoje.
Pirmykštės (prekambrinės) platformos
Didelę žemynų dalį užima seniausi granitinės žemės plutos sustorėjimai, susidarę archėjaus ir proterozojaus erose – prieš milijardus metų. Tai pirmykštės platformos – žemynų branduoliai. Jos turi granitinį metamorfizuotą pamatą, kuriame matomos kelis kartus vykusios raukšlėdaros, kalnodaros, magmos įsiterpimų žymės. Po šių audringų laikotarpių, vykusių prieš milijardus metų, žemės pluta atrodė kaip dabar Indonezijoje, taigi dar nebuvo susikonsolidavusi. Tik po to, kai iškilę kalnai suiro, susiformavo tvirtas pamatas, ant kurio vėliau klostėsi nuosėdinė platformų danga.
Ant tokios pirmykštės platformos dabar yra Lietuva, kurios kristaliniame metamorfiniame pamate irgi matoma raukšlių, nusitęsiančių submeridianine kryptimi: Rytų Lietuvoje senesnių, Vakarų – jaunesnių.
Paleozojinės platformos
Nemažą žemynų ploto dalį užima jaunesnė pluta, susiraukšlėjusi ir susikonsolidavusi poleozojaus eroje. Čia raukšlėdara, vulkanizmas, kalnodara vyko du kartus – paleozojaus pradžioje (prieš 0,4 mlrd. metų) ir eros pabaigoje (prieš 0,2 mlrd. metų). Tuo metu iškilę kalnynai vėliau nuiro, raukšlinis pamatas stabilizavosi, ant jo susiklostė mezozojaus ir kainozojaus erose susidariusi nuosėdinė danga. Taip susiformavo jaunesnės (paleozojinės) platformos. Jos dabar yra judresnės už pirmykštes, prekambrines, turi daugiau iškilusių neaukštų luistinių kalnų.
Kalnodarinė (orogeninė) sritis
Kitas žemynų dalis sudaro dar nebaigusi konsoliduotis žemės pluta. Vienur ji susiraukšlėjusi mezozojuje (prieš 150-100 mln. metų), kitur kainozojuje (prieš 50-20 mln. metų) arba tebesiraukšlėjanti, bet visur dar vyrauja aukštoki kalnai, tarp kurių gausu gilių duburių, pripildytų vandens arba prineštų sąnašų. Vidinės jėgos, formuodamos šiuos kalnus bei duburius, kai kur sulaužė ir platformų pakraščius. Sulaužytos prekambrinės Šiaurės Amerikos platformos pakraštyje iškilo Uolinių kalnų ir Kolorado plynaukštė. Tektoniniams procesams sulaužius paleozojinės Kazachstano platformos pakraštį, iškilo Altajaus ir Tian šanio kalnynai. Afrikoje, iškilus didžiulio skliauto pavidalo rytinei pirmykštės platformos daliai ir įsmukus to skliauto viduriui, susidarė Rytų Afrikos ir Etiopijos kalnai.
Šios kitados konsoliduotos žemės plutos dalys vėl tapo judresnės.
Okeaninė (vandenyninė) pluta
Okeaninė pluta sudaryta daugiausia iš bazalto. Granito – gneisinio sluoksnio čia nėra. Šios plutos storis ženkliai skiriasi nuo kontinentinės – jis mažesnis ir siekia 5–12 km. Pagal plokščių tektonikos teoriją, o okeaninė pluta formuojasi okeaniniuose vidurio gūbriuose taip vadinamose spredingo zonose. Subdukcijos zonose okeaninė pluta lydosi ir tampa mantijos dalimi. Dėl subdukcijos dabartinė okeaninė pluta yra palyginti jauna (seniausia sutinkama juros periodo). Šio tipo plutos storis siekia 4 km, vietomis 40 km. Bendra tendencija – kuo senesnė pluta tuo ji storesnė. Skiriama, subokeaninė pluta ji, būdinga pareinamosioms zonoms ir aptinkama pakraštinių (vidinių) jūrų giliavandenėse įdubose (Viduržemio, Juodoji, Ochotsko, Kaspijos jūros). Bendras šios plutos storis 10–25 km, yra didelė (4–10 km arba netgi 15–20 km) nuosėdinių uolienų storymė.
Okeaninės (vandenyninės) plutos sandara
Vandenyninė pluta yra gan vienoda, sudaryta iš sunkokų bazinių, daugiausia bazaltinių arba panašių į bazaltus uolienų, kurių tankis 2,85 g/cm³.
Ties Moho paviršiumi pasirodo peridotitų, piroksenitų, iš kurių sudaryta viršutinė mantijos dalis. Bazaltinę vandenynų plutą iš viršaus dengia tik plonas purių nuosėdų sluoksnis. Atvirame vandenyne ne storesnis kaip 0,4–1,0 km. Tik vandenynų pakraščiuose nuosėdų danga yra kelis kartus, o kartais ir dešimteriopai storesnė.
Okeaninės (vandenyninės) plutos įvairovė
Vandenynų dugno pluta susidarė mezozojaus arba kainozojaus erose. Skiriamos atsparios sritys – okeaninės (vandenyninės) platformos, kurioms būdingas gylis – apie 4000 m. tai vandenyno guolis, kuris užima 53 % vandenynų ploto. Okeanines (vandenynines) platformas skiria judrios povandeninių kalnų sritys, kurios užima apie 16 % vandenynų ploto. Nekonsoliduotai okeaninei (vandenyninei) plutai reikia skirti ir giliausius povandeninius įlinkius – lovius (iki 9-12 km gylio), užimančius 1% vandenynų ploto. Likę 30 % - tai šelfai ir panuovaliai (žemyno šlaitai) – esantys kontinentinės (žemyninės) plutos, taip pat ir probleminės prigimties įdubos visuose trijuose tarpužemių jūrose, ypač Azijos žemyno ir Ramiojo vandenyno sąlyčio vietoje.
Šelfai (iki 200-250 m gylio) yra normalūs žemynų tęsiniai, kuriuos apsėmė jūros, pasibaigus senoviniam apledėjimui. Jų dugne dar aiškiai matyti kitados upių išgraužti slėniai, ledynų palikti kalvagūbriai ir kitokios sausumos reljefo formos. Ant tokių šelfų yra Baltijos, Šiaurės, Barenco ir kitos jūros. Palei Rytų Aziją jūrų dugno formavimosi sąlygos buvo sudėtingesnės. Pavyzdžiui, Ochotsko jūros duburys trilypis. Didelės šios jūros dalies gylis iki 200 m – tai normalus šelfas. Visoje vidurinėje dalyje dugnas staiga nusileidžia į 800-1000 m gylį, nors jame dar irgi matomos kitados sausuma tekėjusių upių slėnių žymės. Spėjama, kad tai yra nugrimzdę šelfai – nugramzdinti buvusio kontinento (žemyno) pakraščiai. Čia, storai kontinentinei (žemyninei) plutai panirus giliai į mantiją, plutos apačia lydosi ir plonėja, netenka kontinentinės (žemyninės) plutos bruožų, ji virsta Okeanine (vandenynine) pluta.
Didžiausius plotus vandenynų dugne užima platūs (apie 1 – 2 tūkstančius km pločio) kalnuoti ruožai, nutįsę vandenynų viduriu dešimtimis tūkstančių kilometrų. Tai vientisa vandenynų vidurio kalnagūbrių sistema, kurios ilgis 45 000 km. Vandenynų vidurio kalnagūbriai iškyla virš gretimų okeaninių (vandenyninių) platformų apie 2-3 km. Vulkaniniai kūgiai, išaugę ant kalnagūbrių keterų, vietomis išnyra virš vandens lygio. Toki iškilimai sudaro salas. Pavyzdžiui, Azorų salos, San Paulo, Tristano da Kunijos salos Atlanto vandenyne, Velykų sala Pacifike.
Vandenynų dugne yra ir kita rūšis kalnų – tai vulkaniniai kalnai. Jų kūgių virtinės nusitęsia per 2000–5000 km. Įspūdingiausias vulkaninių kalnų kūrinys – tai Pacifiko vakarų kalnagūbris, anksčiau vadintas Imperatoriaus kalnais, kurių tolesnį tęsinį sudaro Havajų salynas. Prasidėjęs į pietus nuo Kamčiatkos pusiasalio ir Aleutų salyno sandūros, šis kalnagūbris 3000 km tęsiasi į pietus, pamažėliais krypdamas į pietryčius. Staigiau ta pačia linkme pasukęs, jau Havajų vardu vadinamas, jis nutįsta dar 2000 km.
Povandeninių vulkaninių kūgių virtinės Pacifike sudaro taip pat Centrinius Polinezijos Sporadus, Tubuajo salas, Maršalo salas ir kt. Indijos vandenyne šiam tipui priklauso Meldyvų, taip pat Maskarenų salynai. Tropikų vandenyse vulkaninių kūgių viršūnės yra aplipusios koralų kolonijomis, todėl šie salynai dažniausiai koraliniai.
Dar viena povandeninių kalnų grupė – tai luistiniai (horstų) kalnagūbriai jie yra siauri (vos 100 –200 km pločio), stačių šlaitų ir plokščių keterų gūbriai. Nustatyta, kad į viršų išslėgti okeaninės (vandenyninės) litosferos luistai, apjuosti giliųjų lūžių. Šiam tipui priklauso meridianinis Rytų Indijos kalnagūbris, susijungęs su Australijos – Antarktidos kalnagūbriu, Banginių kalnagūbris Pietų Atlanto vandenyne, Naskos kalnagūbris Pietryčių Pacifike, taip pat Mendelejevo kalnagūbris Arkties vandenyne. Jie rodo, kad litosfera slegiama iš šonų, - taigi susidarę analogiškai kaip sausumos luistiniai kalnai.
Vandenyno vidurio kalnagūbrių reljefo ypatybės
Jų viduriu tęsiasi išilginiai kloniai, abipus juosiami bazaltinės plutos gūbrių, statesniais šlaitais nusileidžiančių į klonius. Dėl to spėjama, kad kalnagūbrio vidurys – tai įsmukęs rifas, analogiškas Tanganikos grabenui. Toks rifas rodo, kad žemės pluta skėtėsi. Vandenynų kalnagūbriai labai skiriasi nuo žemynų kalnynų, kurie atsiranda tektoninėms jėgoms slegiant litosferą – raukšlėjant plastiškus sluoksnius arba skaldant luistais standžius.
Žemės plutos sandara po Lietuvos teritorija
thumb|right|250px|Ikikvartero geologiniai žemės sluoksniai Lietuvoje žemės plutos storis labai nevienodas. Žemaitijoje ji yra 40–42 km storio, Vidurio Lietuvoje pluta gilėja ir Aukštaitijoje siekia 50–55 km. Plutos sandara taip pat skiriasi. Vakaruose viršutinę beveik 30 km storio plutos dalį sudaro uolienos, artimos granitui. Apatiniame vos 10–15 km storio sluoksnyje vyrauja sunkesnės uolienos, artimos bazaltui- gabrui. Plutos sandaros kaita čia nedidelė. Rytų Lietuvoje, kur pluta storesnė, jos sudėtis įvairesnė. Čia viršutinis, „granitinis“ sluoksnis daug plonesnis, o apatinis, „bazaltinis“, storesnis. Plutą sudarančių sluoksnių storis labai nevienodas, o juos skiriantys paviršiai nelygūs – lyg būtų sustumti ir užslinkę vienas ant kito. Šie Lietuvos plutos sandaros ypatumai turėjo didelės įtakos ir nuosėdinės dangos bei paviršiaus raidai. Didžioji dalis žemės plutos sudaryta iš kristalinių uolienų. Dalis jų – pirminės nuosėdinės ir vulkaninės uolienos, kurios žemės gelmėse, veikiamos aukštos temperatūros ir slėgio, persikristalizavo, deformavosi. Tai daugiausia gneisai ir skalūnai, tarp jų pasitaiko marmuro, susidariusio iš klinties ir dolomito, amfibolito – buvusio bazalto lavos. Kai kurios šių uolienų yra iš dalies išsilydžiusios – jose pilna įmantrios formos gyslučių, susidariusių iš granito sudėties lydalo. Tokios mišrios sudėties uolienos vadinamos migmatitais. Tarp šių uolienų yra ir tokių, kaip antai gabras, granitas, dioritas, kurios išsikristalizavo iš magmos. Vietomis jos sudaro didelius kūnus, pvz., tarp Druskininkų ir Merkinės, kelių šimtų metrų gilumoje, tįso Randamonių plutonas, sudarytas iš gabro, diorito, granodiorito. Visą šiaurės vakarinę Žemaitijos dalį užima didžiulis, maždaug 8000 km2 ploto, Kuršių plutonas, sudarytas iš uolienų, vadinamų čarnokitoidais. O tarp Kintų, Šilutės ir Šilalės yra didžiulis granitinis kūnas, vadinamas Žemaičių Naumiesčio miestelio, kurio viduryje jis yra, vardu. Lietuvos paviršiuje galima rasti tik kristalinių uolienų riedulių, ledyno atvilktų iš Šiaurės šalių, o kristalinė pluta čia ištisai uždengta nuosėdinėmis uolienomis. Dėl to ji ir vadinama kristaliniu pamatu. Nuosėdinė storymė, slūgsanti ant šio pamato, yra įvairaus storio. Ploniausia ji Pietų Lietuvoje. Čia gręžinyje, išgręžtame pačiame Čepkelių raisto pakraštyje, granitas pasiektas vos 211 m gylyje. Šiaurės ir vakarų kryptimis kristalinis pamatas gelmėja. Vilniuje jo gylis yra apie 500 m, ties Kaunu – jau apie 1 km, o vakaruose, apie Klaipėdą, jau daugiau kaip 2 km. Nuosėdinę storymę sudaro įvairios sudėties sluoksniai, daugiausia smiltainio ir smėlio, molio, klinties, dolomito, mergelio, kreidos, gravelito, konglomerato ir kitokių uolienų. Jie susidarė įvairiu laiku: apatiniai, seniausieji, – maždaug prieš 600–700 mln. m., o jauniausieji – jau ledynmečiu ir po jo, t. y. jau „mūsų laikais“. Lietuvoje esama visų periodų darinių nuo prekambro iki neogeno, t. y. vendės, kambro, ordoviko, silūro ir t. t.
Žemės plutos įvairovė
thumb|right|250px|Lietuvos reljefo kilmė ir žemėvaizdžiai Pagrindinius Lietuvos reljefo bruožus – lygumas, aukštumas, plynaukštes, gūbrius – suformavo ledynai bei jų tirpsmo vandenys. Dabartinio reljefo formas didesnėje šalies dalyje sukūrė paskutinysis (Nemuno) ledynas ir tik nedidelė Pietryčių Lietuvos dalis – Ašmenos aukštumos Medininkų kalvynas (su aukščiausia Lietuvos viršukalve – 293,8 m Aukštojo kalnu) ir Eišiškių plynaukštė yra priešpaskutiniojo apledėjimo palikimas. Ledynai, aktyviai akumuliuodami glacigeninius darinius (morenas) bei sustumdydami apačioje slūgsančias įvairaus amžiaus bei kilmės nuogulas, suformavo visas stambiausias Lietuvos aukštumas, o tirpstančio ledo pakraščiuose liko kalvagūbriai. Ledynams visiškai ištirpus, centrinėse ledyno plaštakų bei liežuvių dalyse liko moreninės lygumos. Jas daug kur „perdirbo“ ledynų tirpsmo vandenų srautai (pvz., Pietryčių Lietuvos smėlėtoji lyguma) ar pasitvenkę šių vandenų baseinai. Pastariesiems nusekus, jų vietose likusios smėlingos nuosėdos buvo supustytos į kopas. Ledynui tirpstant susiformavo ir dabartinio upių tinklo užuomazgos. Prieš 13-11,5 tūkstančių metų, galutinai nutirpus paskutiniojo ledyno likučiams ir atšilus klimatui, prasidėjo vėliausiais kvartero sistemos laikotarpis – holocenas. Jo metu kaupėsi (ir dabar tebesikaupia) nuosėdos upėse bei ežeruose, vyko intensyvus vandens telkinių pelkėjimas – susidarė sapropelio, durpių klodai. Intensyviai kaupiantis sąnašoms Baltijos jūroje bei vėjui perpustant šias nuosėdas jūros krantuose, gimė Kuršių nerija. Ryškų pėdsaką dabartiniame reljefe paliko eroziniai procesai, vykstantys iki šiol – jų dėka slėnių ir kalvų šlaitus išvagojo griovos, kurios sendamos virto raguvomis, o nuslinkusių nuogulų sluoksnis, vadinamas deliuviu, padengė upių ir statesnių kalvų šlaitus.
Geertgen tot Sint Jans
Gertgenas tot Sint Jansas (, apie 1460–apie 1490) – XV a. ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas.
Biografija
Mažai yra išlikę žinių apie Gertgeną. Jis kūrė Harleme apie 1480−1490 m. Jo vardas reiškia „mažasis Gerardas iš Šv. Jono“, kas nurodo jo galimą priklausomybę Harlemo Šv. Jono ordino vienuolių brolijai (hospitaljerai). Jį minėjo Karel van Mander, esą Gertgenas buvo gimęs Leidene, mokėsi pas Isaac van Ouwater ir mirė jaunas, vos 28 metų. Vienintelis jo dokumentuotas kūrinys yra „Nukryžiavimo“ triptikas brolijos bažnyčiai, iš kurio išliko dvi didelių matmenų panelės. Viso tik apie 15 kūrinių priskiriama Gertgenui. Jie rodo Hugo van der Goes įtaką. Gertgenas buvo reikšmingiausiu iš ankstyvųjų Nyderlandų tapytojų šiaurinėje provincijų dalyje.
Piko 31 de Marso
Piko 31 de Marso arba Kovo 31-osios kalnas  – viršūnė Gvianos plokščiakalnyje, ties Brazilijos−Venesuelos siena, visiškai greta Neblinos kalno, išlikęs ant to paties pagrindo. Aukštis – 2937 m. Tai antras pagal aukštį kalnas Brazilijoje. Patenka į Neblinos ir Parima Tapirapeko nacionalinių parkų sudėtį.
Piko 31 de Marso atrastas 1964 m., kopiant į Nebliną. Kalnas pavadintas tuo metu šalį valdžios karinės diktatūros perversmo dienos (kovo 31) garbei. 1985 m. panaikinus diktatūrą, senasis pavadinimas išliko. Jis naudojamas tik Brazilijoje – venesueliečiai kalną laiko Neblinos masyvo dalimi ir jam nėra suteikę atskiro vardo.
Ručnica
Ručnicas skirtingose šalyse vadino skirtingai:
Einant laikui ručnicos pasidarė svarbiu koviniu veiksniu, pvz., Husitų karuose bei Šimtamečiame kare. Rašoma, kad 1450 m. prancūzų kulevrinistai buvo reali grėsmė anglų lankininkams. 1430 m. Pieronis Belis aprašė kulkų veikimą – kad kulka „nukauna du ar net tris nešarvuotus žmones“. Pasirodė profesionalūs šauliai, pvz., toks metras Žanas iš Lotaringijos, kuris 1428 m. Ruano apsiausties metu pašovė daug anglų. .
Vienas seniausių išlikusių egzempliorių yra bronzinis vamzdis (281 cm ilgio) iš Tanenbergo pilies (Hesenas), sugriautos 1399 m., griuvėsių, kabliašaudė iš danų pilies Vedelspango (~1400 m.), kuri, galbūt, buvo pagaminta Danijoje ar Vokietijoje, o išliko Kopenhagoje.
Bartuva
thumb|left|240px|Bartuva tarp Salantų ir Skuodo Bartuva  – upė vakarų Lietuvoje ir Latvijoje. Aukštupys yra Plungės rajone, 3 km į šiaurę nuo Platelių ežero. Tekėjimo kryptis į šiaurės vakarus, teka pro Skuodą, po to kerta Lietuvos–Latvijos sieną, o paskui įteka Liepojos ežerą (siejasi su Baltija). Aukštupyje upės slėniai statūs ir siauri.
Didžiausi intakai:
Slėnis aukštupyje gilus ir siauras, ties Mosėdžiu praplatėja iki 400 m. Toliau vėl susiaurėja, o žemupyje slėnis tampa lėkštu ir pelkėtu. Lietuvoje Bartuva užtvenkta kelete vietų: Mosėdyje (56 ha ir 7 ha), Puodkaliuose (5 ha), Skuode (92 ha).
Prie Bartuvos esančios gyvenvietės: Šliktinė, Prialgava, Žebrokai, Šerkšniai, Mosėdis, Krakės, Puodkaliai, Skuodas (Lietuva), Laukgalis, Nyca (Latvija). Prateka Salantų regioninį parką.
Pavadinimo kilmė
Anksčiau upė buvo vadinama Bartava. Upės pavadinimas neaiškios kilmės, galimai labai archajiškas. Sietinas su sen. rusų бара „bala“, „šlapia vieta tarp kalvų“, il. *bar(b)- „bala“. Kazimieras Būga pavadinimą siejo su prūsų gentimi bartais.
Mark Hoppus
Mark Allan Hoppus (g. 1972 m. kovo 15 d., Ridžekreste, Kalifornijoje) – muzikantas, prodiuseris ir vienas iš trijų pop punk grupės Blink-182 narių ir pop punk/alternative grupės +44 lyderis. Groja bosinė gitara ir yra vokalistas. Buvo albumų prodiuseris tokioms grupėms kaip Idiot Pilot, Simple Plan, New Found Glory, ir Motion City Soundtrack.
Biografija
Būdamas 15 metų Mark’as gavo pirmąją savo bosinę gitarą, tai buvo dovaną nuo jo tėvo. Taip pat jis užsidirbo pinigų stiprintuvų rinkiniui, padėdamas dažyti tėvui garažą. Mark’as niekada nelankė bosinės gitaros pamokų. Jis pats grojo jam patinkančių grupių muziką (Descendents, The Cure, Bad Religion). Taip pat Mark’as grojo ir dainavo grupėjė Pier 69 kuri grojo The Cure koverius. Taip pats jis grojo "Attic Children" grupėje 1988 metais. Tada jis dar gyveno Vašintone. Vėliau jis persikėlė į San Diegą, kur jo sesė supažindino jį su Tom DeLonge. Jie galutinai susipažino 1992. Tada jie pradėjo groti garaže pas Tom DeLonge. Netrukus prie jų prisijungė būgnininkas Scott Raynor. Jie pasivadino Blink-182. 1998 metais per Kalifornijos turą prie jų prisijungė naujas būgnininkas Travis Barker. 2005 grupė pradėjo neriboto laiko pertrauką. Mark’as toliau norėjo kurti muziką, todėl sukurė naują grupę +44 pasikvietęs ir dar kelis vaikinus 2006 įrašė pirmąjį albumą When Your Heart Stops Beating. Šiuo metu grupė dirba prie savo naujojo albumo įrašų. Conor Drebing per savo interviu su Mark’u užfiksavo jo žodžius: „Tom yra totalus savanaudis, bet jūs žinot, jūs privalot žinoti kada jūs turite sustoti. Kai ateina laikas, jis ateina. Bet dabar +44 yra viena iš geriausių grupių kurias man kadanors teko išgirsti. Ji taip gražiai skamba. Tom'o grupė taip pat graži."
Mark Hoppus šiuo metu vėl groja nuo 2009 metų vasario 9 d. atsikūrusioje grupėje blink-182.
Asmeninis gyvenimas
Mark’as vedė Skye Everly 2000 po susitikimo per kurį Blink-182 sukurė savo video klipą „All The Small Things". Po dvejų metų jiems gimė sūnus Jack Hoppus.
Tyrelkai
Tyrelkai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Šiaulių, prie kelio.
Iškonys
Iškonys – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Geidžiūnų. Pro kaimą teka Apaščia, piečiau auga Judiškio miškas.
Dušas
thumb Dušas yra modernaus vonios kambario dalis. Duše galima greitai nusiprausti karštu ar šaltu vandeniu, dažnai duše prausiamasi naudojantis muilu, šampūnu ar dušo želė. Prausiamasi stovint.
Sojčin Grondovai
Sojčin Grondovai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į pietryčius nuo Grajevo ir apie 64 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Elnuras Huseinovas
Elnuras Huseinovas (g. 1987 m. kovo 3 d. Ašchabade, Turkmėnijoje) – Azerbaidžano dainininkas. Azerbaidžano atstovas 2008 ir 2015 m. „Eurovizijos“ konkursuose.
2015 metais atlikėjas laimėjo muzikinį projektą „Turkijos balsas“ (O Ses Türkiye).
Biografija
Elnuras gimė 1987 m. kovo 3 d. Ašchabade, Turkmėnijoje. Atlikėjas dirbo Azerbaidžano valstybinėje akademijos operoje bei baleto teatre. Elnurui teko atlikti Febo vaidmenį miuzikle „Paryžiaus katedra“. 2008 metais su Samiru Džavadzade atstovavo Azerbaidžanui 2008 m. „Eurovizijoje“, kur jų atlikta daina „Day After Day“ debiutuojančiai šaliai pelnė 8 vietą. 2015 metais dainininkas laimėjo muzikinį projektą „Turkijos balsas“ (O Ses Türkiye). Tais pačiais metais jis antrą kartą išrinktas Azerbaidžano atstovu „Eurovizijoje“ su autorių Nicolas Rebscher, Nicklas Lif, Lina Hansson ir Sandra Bjurman kūriniu „Hour of the Wolf“.
Gryno formulė
Gryno formulė nustato ryšį tarp dvilypio integralo ir kreivinio integralo antrojo tipo.
Pavyzdžiai
kai L - apskritimas x^2+y^2= ax (a>0), apeinamas teigiama kryptimi. Kadangi skritulyje funkcijos P(x,y)=xy ir  bei jų dalinės išvestinės  ir  yra tolydžios, tai duotajam kreiviniam integralui galima taikyti Gryno formulę. Turime:
Dvilypį integralą pakeisime kartotiniu polinėje koordinačių sistemoje, turėdami galvoje, kad apskritimas apeinamas teigiama kryptimi (prieš laikrodžio rodykle). Tuomet kampas \phi kinta nuo iki  Vadinasi ,
kur pasinaudojome dvigubu faktorialu.
Ploto apskaičiavimas
Plotui apskaičiuoti ploksčios srities naudojamos tokios formulės:
Integralas lygus paaviršiui srities D, todėl,
Pavyzdžiai
Jėgos darbas
Jėgos darbas padarytas judant kreive plokštumoje apskaičiuojamas pagal formulę
Jėgos darbas padarytas judant erdvine kreive apskaičiuojamas taip:
Kreivukė
Kreivukė – kaimas centrinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Kalvarijos.
Aušra Bimbaitė
Aušra Bimbaitė (g. 1982 m. spalio 10 d.) – Lietuvos krepšininkė.
2001–2013 m. dalyvavo Lietuvos moterų krepšinio rinktinėje.
Elton Brand
Elton Tyron Brand (g. 1979 m. Kovo 11 d. Niujorke, Peekskill) – buvęs JAV krepšininkas rungtyniavęs sunkiojo krašto pozicijoje.
Jo ūgis 203 cm, o svoris 115 kg. NCAA lygoje atstovavo Duke koledžą. Buvo pakviestas Chicago Bulls pirmuoju numeriu 1999 m. naujokų biržoje. 2000 metais buvo pripažintas metų naujoku. 2000 ir 2006 buvo išrinktas į NBA Žvaigždžių dienos mačą. 2002 ir 2006 atstovavo JAV nacionalinę rinktinę Pasaulio čempionatuose.
2016 m. spalio 20 d. baigė profesionalo karjerą.
Nūdis
Nūdis – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 10 km į šiaurę nuo Kelmės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,64 km, plotis – iki 0,52 km. Yra 3 salos (2 ha, 0,9 ha ir 0,16 ha). Altitudė 131,3 m. Rytiniame krante stūkso Vaitaičių miškas. Pietvakariuose išteka Lendrės upelis (Gansės intakas). Žemiau ištakų iškart telkšo 1,9 ha tvenkinys. Vakariniame krante įsikūręs Panūdžių kaimas. Ežeras patvenktas (iki patvenkimo plotas buvo 4,3 ha).
Vandenvardis Nū́dis galimai kilęs nuo žodžių nuodas, nuodai.
Barselonos uostas
thumb|Barselonas uostas. Barselonos uostas  – Ispanijos jūrų uostas Barselonoje. Didžiausias uostas Katalonijoje.
Barselonos uostas yra devintas Europoje pagal konteinerių perkrovimą. 2008 m. uoste perkrauta 2,57 milijono TEU. Vienas svarbiausių uostų Viduržemio jūroje. Uosto plotas – 10,653 km². Ateityje planuojama Barselonos uosto plėtra – prijungus Ljobregato upės žiotis uostą būtu galima išplėsti dvigubai.
Infrastruktūra
Barselonos uostas suskirstytas į penkias dalis:
Veikla
Senojo uosto dalis yra svarbus žvejybos ir turizmo objektas. Keltai iš čia dažniausiai keliauja į Balearų salas ir užsienio valstybių Viduržemio jūros uostus.
Centrinėje Barselonos uosto dalyje yra įrengtas pramogų ir prekybos centras. Čia taip pat įrengtas didžiausias Europoje akvariumas, kuriame yra daugiau nei 8000 žuvų ir 6 milijonai litrų jūros vandens. Uosto prekybos ir pramogų centras yra vienintelis komercinis prekybos centras mieste, kuris taip pat veikia sekmadieniais ir švenčių metu. Šalia įrengta prieplauka, kurioje turistai gali išsinuomoti jachtas.
Pietinėje dalyje yra įsikūrusi pramoninė uosto dalis ir laisvasis uostas. Šalia įsikūręs Barselonos tarptautinis oro uostas.
Sportas
1991 m. uoste atidaryta nauja uosto dalis „Port Olímpic“, kurioje 1992 m. vasaros olimpinių žaidynių metu vyko buriavimo varžybos.
2003 m. pasaulio vandens sporto čempionato ir 2013 m. pasaulio vandens sporto čempionato metu senojo uosto dalyje vyko atviro vandens plaukimo varžybos.
Ančia (ežeras)
left|120px
Ančia – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, į pietus nuo Veisiejų, Veisiejų regioniniame parke. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 9,3 km, plotis iki 1,4 km. Altitudė 112,1 m. Ežero duburį sudaro 4 besikertančios rinos (trys lygiagrečios ir viena jas kertanti). Kranto linija labai raižyta. Didžioji dalis krantų statūs: vakaruose jų aukštis siekia 20–25 m, kitur 10–12 m. Krantai daugiausia sausi, pietuose apaugę pušynais (Paterų, Gudiškės, Šilainės, Ilgininkų, Kočiūnų miškai), tačiau 10 % pakrančių yra supelkėję. Aplink šiaurines pakrantes plyti dirbami laukai ir pievos. Pakrantėse ir litoralėje gausu šaltinių. Šiaurinė Ančios ežero dalis dabar laikoma atskiru ežeru (Veisiejis). Jos plotas 0,47 km², gylis iki 25 m. Iš Šlavantėlio ežero į Ančią įteka Šlavantėlė, iš Vernijo ežero – Vernijo upelis, o pietuose išteka Nemuno intakas Baltoji Ančia.
Atabradas siauras, padengtas smėliu arba žvyru. Pakrantės žolynų juosta nevientisa, siaura. Joje vyrauja meldai, nendrės, duoniai, asiūkliai, įlankose auga švendrai. Vasarą vandens skaidrumas yra 0,9-1,1 m.
left|miniatiūra|Rūke skendintis užšalęs Ančios ežeras ties Mėčiūnais left|miniatiūra|Rūkas virš Ančios ežero ties Mėčiūnais
Ančios ežere sugaunama 13 žuvų rūšių: karšiai, kuojos, lydekos, ešeriai, lynai, meknės, aukšlės, plakiai, pūgžliai, seliavos, raudės, šamai, unguriai.
Šiaurinėje ežero pusėje įsikūręs Veisiejų miestas, taip pat prie ežero yra Vainežerio, Jezdo, Dainaviškių ir Kailinių kaimai. Vakariniame krante stūkso piliakalnis. Šiaurine pakrante eina kelias, vakarine – kelias. Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse veikia kaimo turizmo sodybos. Yra keletas paplūdimių.
Manoma, jog pavadinimas Ánčia kilęs nuo paukščio pavadinimo antis, nors įmanoma, kad ir iš žodžio añtis („užantis“).
Pakruojo Žemynos progimnazija
Pakruojo „Žemynos“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojyje (Pakruojo rajonas), P. Mašioto g. 45, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190066563. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba. Nors nominaliai mokykla yra progimnazija, tačiau ji vykdo tik pagrindinio ir pradinio ugdymo programas.
Istorija
miniatiūra|left|2014 m. žiemą miniatiūra|left
Pakruojo 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m. Joje pradėjo mokytis 779 mokiniai, kurie sudarė 25 klases. Juos mokė 37 pedagogai. 1994–1995 m. mokėsi 914 mokinių, buvo 2 dvyliktosios ir trys pirmosios klasės. 1997 m. mokykla iš 2-osios vidurinės mokyklos tapo „Žemynos“ vidurine mokykla. 1998–1999 m. mokėsi 901 mokinys, mokykloje įvestas profilinis mokymas.
Nuo 2003 m. pagrindinė mokykla. 1983–2003 m. išleista 21 abiturientų laida. 2011–2012 m. mokykloje mokėsi 503 mokiniai. 2013–2014 m., dėl mokyklų tinklo pertvarkos mieste uždarius „Versmės“ pradinę mokyklą, visi miesto pradinukai mokėsi šioje mokykloje. 2018–2019 m. mokėsi 460 mokinių. Nuo šių mokslo metų nebebuvo formuojamos 9–10 klasės. Vėliau mokykla tapo progimnazija.