cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mykolas Kazimieras Kocielas
Biografija
1700 metais Lietuvos Iždo Tribunolas, vadovaujamas Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Kazimiero Jono Sapiegos, nustatė finansinį M. Kocielos piktnaudžiavimą, bet nesugebėjo privesti prie atsakomybės. 1700 m. rugpjūčio 21 d. sudarė paliaubas su Sapiegomis. 1700 metų rugsėjį-spalį vadovavo bajorų Mstislavlio, Vitebsko, Ašmenos ir Oršos pavietų įgulai, kuri spalio 15 d. buvo sumušta Ašmenos mūšyje Lietuvos didžiojo iždininko Povilo Benedikto Sapiegos.
1700 m. lapkričio 18 d. Mykolas Kazimieras Kocielas dalyvavo Valkininkų mūšyje, kur vadovavo kairiam Lietuvos įgulos sparnui. Pasirašė 1700 m. Valkininkų nutarimą, po to kartu su Grigaliumi Antanu Oginskiu gavo teisę surinkti gaunamas pajamas iš muitų ir tapo komisaru prie generalinio pulkininko Mykolo Servacijaus Višnioveckio. Tais pačiais metais gavo Trakų kašteliono pareigybę, o 1703 metais tapo Trakų vaivada.
Po Valkininkų mūšio Mykolo Kazimiero Kocielos poveikis respublikonų stovykloje sumažėjo.
Dalyvavo bajorų suvažiavimuose Ružanuose (1701), Vilniuje (1701 ir 1703) ir Gardine (1701). Respublikonų derybose su Sapiegomis 1701 metais Mykolas Kazimieras Kocielas pasisakė prieš paliaubas.
Dualus briaunainis
Sudėtiniai briaunainiai, dualūs patys sau
Paprastai, bet kurio briaunainio ir jo dualo sudėtinis darinys yra figūra, duali pati sau.
Didysis Baseinas
Geografija
Didysis Baseinas yra vienas iš pačių sausiausių regionų Amerikos žemyne. Regione beveik nėra nuotėkių, nes dauguma upių ir ežerų išdžiuvo. Prieš 10 000 metų didelę dabartinio regiono dalį dengė du dideli ežerai, iš kurių liko Didysis Druskų ežeras, druksožemiai ir plačios plokščios lygumos, kurios anksčiau buvo ežerų dugnai.
Dualus briaunainis
Sudėtiniai briaunainiai, dualūs patys sau
Jei briaunainis yra dualus pats sau, tada jį sudėjus su dualu, gausime kongruentinį briaunainį. Jei taisyklingai sudėsime du tetraedrus, gausime aštuoniakampę žvaigždę, dėl savo taisyklingumo nuo seno žinomą lotynišku stella octangula pavadinimu. Šiuo metu tik ši sudėtinė figūra yra žinoma, kaip visiškai kongruentiška.
Kosovo moterų futbolo rinktinė
Istorija
2017 m. kovo 1 d. sužaidė pirmąsias tarptautines rungtynes prieš Lenkijos rinktinę. Lenkės sutriuškino varžoves rezultatu 5:0.
Dualus briaunainis
Dualūs politopai ir klojiniai
Dualumą galima apibendrinti n-matės erdvės dualiems politopams, kurie dvimatėje erdvėje vadinami dualiais daugiakampiais.
Tegul vieno politopo viršūnės atitinka kito politopo (n − 1)-mačius elementus, arba sienas, tada j taškai, kurie apibrėžia (j − 1)-mačius elementus, atitiks j hiperplokštumas, kurios susikirsdamos sudaro (n − j)-mačius elementus. Panašiai galima apibūdinti ir 'n''-mačius klojinius bei korius.
Kosovo moterų futbolo rinktinė
Istorija
2017 m. lapkričio 26 d. iškovojo pirmąją pergalę rinktinės istorijoje. Kosovo atstovės rezultatu 3:2 nugalėjo makedonietes.
Didysis Baseinas
Indėnai
Svarbiausios regiono indėnų tautos yra šios: banokiai, hošutai, kavajisu, monai, pajutai, papagai, pimai, timbišai, uošai, čemeveviai, šošonai, jutai ir kt.
Dualus briaunainis
Dualūs politopai ir klojiniai
Bendru atveju, politopo dualo sienos bus pirminio politopo viršūnių plano topologiniai dualai. Taisyklingųjų ir tolygiųjų politopų dualų sienos bus poliariai apgręžtos politopo viršūnės plano figūros. Pavyzdžiui, keturmatėje erdvėje, šešiašimtaelemenčio briaunainio viršūnės planas yra taisyklingasis ikosaedras; šešiašimtaelemenčio dualas yra šimtasdvidešimtelementis, kurio sienos yra dodekaedrai, o dodekaedras ir ikosaedras kaip tik yra dualai.
Dovilų I karjeras
Dovilų I karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 3 km į pietvakarius nuo Gargždų miesto centro, Dovilų miestelio šiaurrytiniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1 km, plotis – iki 0,67 km. Altitudė 24,3 m. Krantai neaukšti, šiaurinis ir šiaurrytinis užpelkėję, apaugę krūmynais. Pietiniame krante įrengti 2 paplūdimiai. Į šiaurę už 25 m telkšo Gargždų karjeras, į šiaurės rytus – 1,1 ha karjero tvenkinys ir Dovilų II karjeras. Rytinėje pakrantėje įsikūrusi sodininkų bendrijų gyvenvietė Kuliai. Vakaruose telkšo 1,5 ha karjero tvenkinys ir nutiestas kelias. Karjeras nenutekantis, priklauso Minijos upės baseinui.
Dualus briaunainis
Politopai ir klojiniai, dualūs patys sau
Pirmus iš politopų, dualių patiems sau, reikia paminėti taisyklinguosius politopus, kurių Šlafli simboliai yra palindromai (vienodai skaitomi tiek iš kairės, tiek iš dešinės). Dualūs patys sau yra visi taisyklingieji daugiakampiai, {a}; briaunainiai, kurių pavidalas yra {a, a}; 4-mačiai politopai {a, b,a}; 5-mačiai politopai {a, b,b, a} ir t. t.
Dualūs patys sau yra šie taisyklingieji politopai: Dualūs patys sau (begaliniai) taisyklingi Euklidiniai koriai yra šie: Dualūs patys sau (begaliniai) taisyklingi hiperboliniai koriai yra šie:
Mykolas Kazimieras Kocielas
Biografija
Buvo vienas LDK ir ATR įstojimo į Šiaurės karą (1700–1721) iniciatorių. Karo metu palaikė Augustą Stiprujį ir orientavosi į Rusiją. 1704 metais prisijungė prie Sandomiro konfederacijos. 1707 metais dalyvavo bajorų suvažiavime Novogrudkoje. Švedų armijos puolimo metu, 1708 metais, išvažiavo į Rusiją.
1710 metais Mykolas Kazimieras Kocielas gavo Lietuvos didžiojo iždininko pareigybę. Piktnaudžiavo savo pareigybe. Pagal Kazimiero Dominyko Oginskio skundą 1711 metais LDK Tribunolas nuteisė jį garbės netekimu ir mirties bausme. 1712 m. sausio 12 d. jis buvo areštuotas, bet bausmės išvengė ir susitaikė su Kazimieru Dominyku Oginskiu. 1716 metais prisijungė prie Lietuvos bajorų suvažiavime Vilniuje, kur buvo sudaryta antisaksoniška konfederacija. Mykolo Kocielos priešininkai bandė atimti iš jo Lietuvos didžiojo iždininko pareigybę, tame tarpe 1719–1720 metų seime, bet jiems nepavyko pasiekti jos pašalinimo.
Didysis Baseinas
Dabartis
Regionas yra menkai apgyvendintas (yra tik du dideli miestai – Solt Leik Sitis ir Rino). Nepaisant pastarojo fakto, taip pat unikalios Didžiojo Baseino ekologinės sistemos, vis dar yra daug norinčių čia nusipirkti nekilnojamo turto. Regioną aplanko ir nemažai turistų.
Dovilų II karjeras
Dovilų II karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 3 km į pietvakarius nuo Gargždų miesto centro. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,37 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 24,8 m. Šiaurinis krantas aukštokas, pietinis - žemas, užpelkėjęs, apaugęs krūmynais, netoliese telkšo Dovilų I karjeras, į vakarus – nedidukas 1,1 ha tvenkinys, šiauriau – Gargždų karjeras. Šalia šiaurinio kranto esančiame karjere tebevyksta žvyro gavyba. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Minijos upės baseinui. Šalia įsikūręs Kulių kaimas.
Trigalvis žasto raumuo
100px|miniatiūra|kairėje|Kairiosios rankos trigalvis žasto raumuo 100px|miniatiūra|dešinėje|Trys galvos pažymėtos: raudonai – ilgoji, geltonai – šoninė, žaliai – vidurinė 100px|miniatiūra|kairėje|Ilgosios galvos pozicija (13). Didysis apvalusis raumuo (5), mažasis apvalusis (6).
1920 m. Laikinoji Lietuvos Valstybės Konstitucija
Valstybės tarybai perdavus įgaliojimus Steigiamajam seimui, Lietuvos Valstybės laikinosios konstitucijos pamatiniuose dėsniuose įtvirtintos institucijos nebeliko, todėl Steigiamasis seimas paskubomis 1920 m. birželio 2 d. priėmė Laikinąją Lietuvos Valstybės konstituciją. Laikinoji Konstitucija patvirtino Steigiamojo seimo deklaruotą demokratinę respubliką. Pagal šią Konstituciją Steigiamasis seimas galėjo leisti įstatymus ir prižiūrėti jų vykdymą, tai buvo išimtinė teisė. Respublikos Prezidento reikšmė buvo sumenkinta, net buvo atsisakyta jo veto teisės. Ši Konstitucija palyginus su Laikinosios konstitucijos pamatiniais dėsniais praplėtė piliečių demokratines teises ir laisves, nebuvo užsiminta apie nuosavybės neliečiamumą. Konstitucijoje taip pat deklaravo mirties bausmę ir titulų panaikinimą. Bet Laikinoji Konstitucija nenustatė nei jo keitimo nei papildymo tvarkos.
Trigalvis žasto raumuo
Trigalvis žasto raumuo, populiariai vadinamas tricepsu – rankos raumuo, prisitvirtinęs tarp peties ir alkūnės, ties žastikauliu. Trigalvis raumuo (su smulkiu alkūniniu raumeniu) sudaro visą užpakalinę žasto dalį. Susitraukdamas šis raumuo ištiesia ranką, sulenktą per alkūnę.
100px|miniatiūra|dešinėje|Šoninės ir vidurinės galvų prisitvirtinimo prie žastikaulio vietos
Šniukštai (Rokiškis)
Šniukštai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Panemunio.
Trigalvis žasto raumuo
Raumenį sudaro trys galvos – ilgoji, šoninė ir vidurinė (žr. pav.). Ilgoji galva prasideda ant mentės kaulo (apatinio sąnarinio gumburėlio ), praeina tarp didžiojo ir mažojo apvaliųjų raumenų. Šoninė ir vidurinė galvos tvirtinasi ant žastikaulio užpakalinio paviršiaus. Galvos susijungia į vieną sausgyslę, kuri prisitvirtina ant alkūnkaulio.
Krauju raumenį aprūpina gilioji žastinė arterija, inervuoja stipininis nervas ir ašinis nervas.
Lahoisko rajonas
Lahoisko rajonas – rajonas šiaurės Baltarusijoje, Minsko srities šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Lahoiskas.
Trigalvis žasto raumuo
Susitraukdamas trigalvis žasto raumuo ištiesia ranką, sulenktą per alkūnę, jo sinergistas yra alkūninis raumuo, o antagonistai – rankos lenkiamieji raumenys – (dvigalvis žasto raumuo ir žastinis raumuo).
Lahoisko rajonas
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Lahoiskas, miesto tipo gyvenvietė – Pleščanicai.
Konsetas
Konsetas – miestas Anglijos šiaurės rytuose, Daramo grafystėje. Įsikūręs 23 km į pietvakarius nuo Niukaslo prie Taino, Peninų kalnuose, virš Dervento upės slėnio.
Gyventojai: 21 060 žm. (2001 m.), 24 828 žm. (2011 m.), 25 637 žm. (2017 m.). miniatiūra|240px|left|Pėsčiųjų gatvė
Istorija
1841 m. gyvenvietėje stovėjo 145 namai. Konsetas vėliau sparčiai augo, pradėjus kasti ir apdoroti anglį, geležies rūdą ir klintis. XVII ir XVIII a. Dervento slėnis buvo Didžiosios Britanijos plieno pramonės lopšys. Dėl geros geografinės padėties, regione lengva buvo įsigyti anglies ir importuoti aukštos kokybės geležies rūdą iš Švedijos per Niukaslo uostą. XIX a. plieno pramonėje pradėta naudoti Besemerio konverterius, gaminančius plieną iš angliškos geležies rūdos su fosforo priemaišomis. Taip Konsetas neteko geografinio pranašumo, nes šios pramonės centru tapo Šefildas.
Ekonomika
Po nacionalizacijos Konseto kompanija tapo „British Steel Corporation“ dalimi. Nors 7-ajame dešimtmetyje vyko intensyvi konkurencija tiek iš britų, tiek iš užsienio gamintojų pusės, Konseto plieno gamyklos dirbo palyginti sėkmingai. Nepaisant vietos opozicijos, 1980 m. gamyklos buvo uždarytos, prarasta 3700 darbo vietų. 1981 m. nedarbo lygis mieste buvo 36 proc. Kartu uždarius anglies kasyklas, mieste neliko sunkiosios pramonės.
Miesto atsigavimas prasidėjo 1990 m. vykdant projektą „Genesis“. Tuomet nedarbas sumažėjo iki šalies vidurkio, tačiau tai iš dalies lėmė ir žmonių migracija į kitus regionus. Be viešojo sektoriaus įmonių, kūrėsi smulkios ir vidutinės kompanijos, buvusiose plieno gamyklų vietose ir aplinkinėse teritorijose pradėta vystyti nekilnojamo turto projektus. 2015 m. rugpjūčio mėn. tik 420 žmonių gavo bedarbio pašalpas - oficialus nedarbo lygis nukrito iki 1,7 proc.
Novella Cantarutti
Novela Aurora Kantaruti (, 1920 m. rugpjūčio 26 d. Spilimbergas, Italijos karalystė – 2009 m. rugsėjo 20 d. Udinė, Italija) – friulų poetė, rašytoja ir pedagogė, žinoma dėl savo kūrybos friulų kalba.
Derlingasis pusmėnulis
Derlingasis pusmėnulis – žemdirbystei tinkama priekalnių zona, besidriekianti nuo Libano per Siriją ir Iraką iki Husistano pietvakarių Irane, forma primenanti pusmėnulį. Regione pakanka drėgmės, reikalingos žemdirbystei. Kaip tik čia anksčiausiai prasidėjo perėjimas prie gamybinio ūkio.
Novella Cantarutti
Biografija
Gimė 1920 m. Spilimberge, Pordenonės provincijos mieste, Romos universitete baigė literatūrą ir Udinės mokyklose dėstė italų kalbą.
Sulaukusi 89 m. 2009 m. mirė Udinėje.
Šniūrai
Šniūrais vadinami kaimai:
Dvirankis ginklas
Dvirankis ginklas – šaltasis ginklas, kuris valdomas dviem rankomis.
Dvirankiams ginklams priskiriami:
Pabališkių geležinkelio stotelė
Pabališkių geležinkelio stotelė – stotis Pabališkių kaime (Prienų rajonas), prie Kauno–Kybartų geležinkelio. Stoja traukiniai Kaunas–Kybartai ir Kaunas–Marijampolė.
Istorija
Stotis įkurta XX a. tarpukariu. Po II pasaulinio karo ties stotimi vyko Lietuvos partizanų kovos, buvo bunkeriai.
Danijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Finalo rungtynės
---
Alžyriečiai
Alžyriečiai  – Šiaurės Afrikos tauta, kilusi iš Alžyro. Sudaro gyventojų daugumą pačiame Alžyre, taip pat turi gausią diasporą Prancūzijoje ir kitur Europoje (Ispanijoje, Italijoje, Jungtinėje Karalystėje, Vokietijoje), taip pat Jungtinėse Valstijose, Maroke, Tunise. Bendra populiacija – apie 47 mln. žmonių. Vartoja arabų kalbos alžyrietišką tarmę bei berberų kalbas. Tikintieji daugiausia musulmonai sunitai. Alžyriečiai susideda iš dviejų pagrindinių grupių – Alžyro arabų (~73 % Alžyro gyventojų) ir berberų (~23 %).
Etnogenezė
Senovėje Alžyro gyventojų pamatą sudarė finikiečiai, vėliau asimiliuoti romėnų, vandalų, turkų, europiečių, arabų. Alžyriečių etnosas formavosi, kai VII–VIII a. arabams užkariavus dabartinį Alžyrą, atėjūnai pradėjo maišytis su vietiniais berberais (daugiausia kabilais), prasidėjo berberų arabizacija. Šiuolaikinės nacijos susiformavimui paspirtį davė nepriklausomybės kovos XX a. vid. (Alžyro nepriklausomybės karas). XX a. antroje pusėje daug alžyriečių emigravo į Prancūziją – pradžioje daugiausia prancūzų kolaborantai Alžyro kare, taip pat krikščionys, judėjai, o vėliau ir kiti alžyriečiai. Dabar Prancūzijoje sudaro gausią diasporą (iš alžyriečių kilę žymūs Prancūzijos piliečiai Zinedinas Zidanas, Karimas Benzema, Erikas Zemūras, Šerifa Luna, Chaledas, Sofija Butela ir kt.).
Etnografija
Pagrindiniai verslai – gyvulininkystė (galvijai, avys, ožkos, arkliai), žemdirbystė (javai, citrusiniai augalai, alyvuogės, datulės, pomidorai), daugelis dirba pramonės įmonėse ir verslovėse, verčiasi amatais.
Kultūriškai artimi kitiems arabams. Tradiciniai būstai statomi iš akmens, alebastro, palmių medienos. Namo centre – vidinis kiemas (stačiakampis arba kvadratinis), apsuptas galerijos; jį nuo pagrindinio kambario skiria arkos. Laiptinė siaura, kambariai pailgi, stogas plokščias, pritaikytas kaip lodžija.
Moterų tradicinis rūbas – plačios ir trumpos šilkinės arba atlasinės kelnės, platūs, ties juosmeniu suraukti marškiniai bolero, plati ilga bliuzelė (gandūra), medpadžiai. Vyrų apranga – plačios kelnės, medvilninės liemenės, siuvinėti kaftanai, surišti juosta su geometriniais motyvais. Žiemą vilkimas vilnonis burnusas. Skirtingose regionuose būdingos skirtingos turbanų spalvos. Miestuose paplitusi vakarietiška apranga. Išlikęs folkloras, taip pat ir muzikinis: epinės dainos, atliekamos aklų dainininkų pritariant bendirai. Taip pat grojama kitais arabiškais instrumentais – ūdu, kanūnu, rebabu.
Kazachstano moterų futbolo rinktinė
Kazachstano moterų futbolo rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Kazachstanui atstovaujanti futbolo tarptautinėse varžybose.
Istorija
1995 m. rugsėjo 24 d. sužaidė pirmąsias tarptautines rungtynes prieš Honkongo rinktinę. Rungtynės baigėsi rezultatu 0:0.
Birgijus (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Birgijus yra pietvakarinėje Mėnulio matomosios pusės dalyje Birgijus (, -24.7°N, -64.3°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės pievakariuose. Pavadintas šveicarų matematiko, astronomo ir laikrodininko Josto Biurgio (lotyniškai Birgijus, 1552−1632) garbei. thumb|left|200px|Birgijaus krateris su Birgijumi A (dešinėje) ir Birgijumi D (kairėje ir šiek tiek į viršų) Birgijaus krateris yra į vakarus nuo Drėgmės jūros Mėnulio pietvakarinėje pusėje. Skersmuo 87 km, sienos iškyla 2,1 km virš dugno. Birgijus yra pažymėtinas Mėnulio krateris ne tiek dėl savęs, kiek dėl jo rytinėje sienoje įsiterpusio jauno ir šviesaus Birgijaus A kraterio (19 km skersmens, -24.5°N, -63.37°W), kuris turi daugiau nei 300 km ištįsusių spindulių sistemą, gerai matomą iš Žemės. „Kagujos“ duomenys rodo, kad Birgijaus A krateris išmuštas prieš 48 mln. metų, bet tai įmanoma patvirtinti tik paėmus mėginius iš kraterio. Kitoje Birgijaus kraterio pusėje ir šiek tiek šiauriau yra Birgijaus D krateris (27 km skersmens). Šiaurinėje Birgijaus kraterio pusėje pralaužęs jo sieną prasideda slėnis, kuris šiaurėje sujungia kraterį su įduba ''Rimae Sirsalis ''.
Gargždų karjeras
Gargždų karjeras arba Skaidrusis karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, Gargždų miesto pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,76 km, plotis – iki 0,61 km. Yra rytinėje dalyje 0,19 ha sala. Altitudė 25,4 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Pietvakariniame krante įrengtas paplūdimys. Į pietus telkšo Dovilų I karjeras ir Dovilų II karjeras, į pietryčius esančiame karjere tebevyksta žvyro gavyba, į rytus – telkšo virtinė smulkių karjerų tvenkinių. Tvenkinio vakarine pakrante nutiestas kelias, įsikūrusi sodų bendrija. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Minijos upės baseinui.
Į pietus nuo tvenkinio įsikūrę Dovilų ir Kulių kaimai.
Alsterio škotai
Alsterio škotai (Alst. škot. Ulstèr-Scotch; ) – Airijos saloje gyvenanti etninė grupė,   kalbanti Alsterio škotų tarme, kuri priklauso vakarų germanų kalbų grupei. Kaip etninė grupė jie kilo iš tų pačių protėvių, kaip ir šiuolaikiniai anglai bei žemumų škotai, kurie atitinkamai gyveno Šiaurės Anglijoje ir Škotijos žemumoje.
Egersiundas
Egersiundas (Egersundas) – miestas Norvegijoje, esantis Vakarų Norvegijos regione, Rugalando apskrityhe, prie Šiaurės jūros. Natūralus jūrų uostas žinomas nuo viduramžių. Iki artimiausio didmiesčio Stavangerio nutolęs 75 km atstumu. Pagal 2015 m. duomenis mieste buvo 11,4 tūkst. gyventojų.
Alsterio škotai
Daugiausia gyvenę Alsterio regione, kiek mažiau – likusioje Airijos dalyje, Alsterio škotų protėviai buvo protestantai, daugiausia presbiterijonai, Alsterio kolonizacijos metu atkeliavę iš Škotijos žemumos ir Šiaurės Anglijos. Daugiausia jų atvyko iš Damfriso ir Galovėjaus, Lanarkšyro, Renfrušyro, Eršyro, Borderso, Nortumberlando, Kambrijos, Jorkšyro ir daug mažiau iš Škotijos aukštumų. Kadangi Šiaurės Airija yra viena iš keturių Jungtinės Karalystės šalių, dauguma Šiaurės Airijoje gyvenančių žmonių, įskaitant ir Alsterio škotus, yra Jungtinės Karalystės ir (arba) Airijos piliečiai.
Alsterio škotai masiškai migravo į Airiją dėl vyriausybės sankcionuotos Alsterio kolonizacijos – suplanuoto kolonizavimo proceso, kuris vyko Škotijos karaliaus Jokūbo VI įsakymu škotams keltis į konfiskuotas iš Alsterio pabėgusių Airijos kilmingųjų gėlų žemes.
Alsterio škotai iš Airijos vėliau gausiai emigravo į Amerikos kolonijas, vėliau – į Jungtines Amerikos Valstijas ir kitas Britų imperijos šalis. Škotijos ir Airijos amerikiečiai  – tai tradicinis terminas, kuriuo vadinami į Jungtines Valstijas imigravę Alsterio škotai.
Istorija
thumb|right|[[Airijos herbas|Karališkasis Airijos herbas, naudotas 1542-1801 m.]] thumb|right|Tradicinė [[Alsterio vėliava|Alsterio regiono vėliava]] thumb|right|[[Škotijos vėliava (Andriaus kryžius)]] thumb|right|[[Anglijos vėliava (Šventojo Jurgio kryžius)]] Pirmasis didelis šiaurės anglų ir žemumų škotų antplūdis į Alsterį įvyko per pirmuosius du XVII a. dešimtmečius.
Pirmiausia, prieš Alsterio kolonizaciją ir grafų pabėgimą 1607 m., rytinėje Dauno grafystės dalyje buvo įsikūrusi nepriklausoma škotų gyvenvietė. Jai vadovavo nuotykių ieškotojai Džeimsas Hamiltonas ir Hju Montgomeris, du Eršyro lerdai. H. Montgomeriui už pagalbą lordui Konui Maknilui O’Nilui pabėgti iš anglų nelaisvės, buvo padovanota pusė Aukštutinės Klandebojės žemės, reikšmingos gėlų valdos Alsteryje. Dž. Hamiltonas, sužinojęs apie šį sandėrį, įsitraukė į jį ir po trejų metų ginčų galutiniame susitarime Dž. Hamiltonui ir H. Montgomeriui atiteko po trečdalį žemės.
Nuo 1609 m. škotai pradėjo vykti į valstybės remiamas gyvenvietes, kurios buvo Alsterio kolonizacijos dalis. Šia schema buvo siekiama konfiskuoti visas Airijos kilmingųjų gėlų žemes Alsteryje ir apgyvendinti regioną škotų ir anglų kolonistais protestantais. Pagal šią schemą nemažai škotų buvo apgyvendinti daugiausia Alsterio pietuose ir vakaruose, konfiskuotoje žemėje.
Daugelis škotų kolonistų Alsteryje buvo kilę iš pietvakarių Škotijos, tačiau nemažai jų atvyko iš pietryčių, įskaitant pasienio regionus Bordersą ir Nortumberlandą. Šios grupės buvo kilusios iš Borderso kultūros, turėjusios giminystės ryšių abiejose Anglijos ir Škotijos pasienio pusėse. Buvo planuojama, kad Borderso gyventojų perkėlimas į Airiją padės išspręsti pasienio problemą ir susieti Alsterį su Škotija. Tai ypač rūpėjo Škotijos karaliui Jokūbui VI, kai jis tapo Anglijos karaliumi, nes jis žinojo, kad Škotijos nestabilumas gali pakenkti jo galimybėms veiksmingai valdyti abi karalystes.
Per 1641 m. airių sukilimą vietiniai airių bajorai, keršydami už tai, kad buvo išvaryti iš savo protėvių žemės, bandė išnaikinti anglų ir škotų kolonistus. 1641–1642 m. žiemą dėl to kilo žudynės, kurių metu žuvo nuo keturių iki šešių tūkstančių kolonistų. Už tai kolonistai pradėjo žudyti vietinius Airijos gyventojus. Iki 1642 m. vietiniai airiai Konfederacinės Airijos metu de facto kontroliavo didžiąją salos dalį, o likusį trečdalį kontroliavo opozicija. Vis dėlto, daugelis Alsterio škotų presbiterijonų prisijungė prie airių sukilimo ir padėjo jiems išvyti anglus.
Tikėtina, kad Alsterio škotai Airijoje buvo apsaugoti nuo visiško sunaikinimo per vėlesnius Airijos konfederatų karus, kuomet į regioną buvo išlaipinta Škotijos Sandoros kariuomenė, turėjusi apsaugoti Alsterio škotų kolonistus nuo vietinių airių žemvaldžių. Pats karas, kuris buvo Trijų karalysčių karų dalis, baigėsi XVI a. šeštajame dešimtmetyje, kuomet Oliveris Kromvelis užkariavo Airiją. Nugalėdamas Airijos konfederatus ir Anglijos rojalistus anglų parlamentarų vardu, jis ir jo pajėgos taikė metodus ir pridarė nuostolių civiliams Airijos gyventojams, kuriuos šiuolaikiniai šaltiniai, istorikai ir populiarioji kultūra jau seniai laiko nepriimtinais to meto karinės etikos požiūriu. Pasibaigus O. Kromvelio karui Airijoje, daugelis jo kareivių visam laikui apsigyveno rytinėje Alsterio dalyje. Pagal 1652 m. Gyvenviečių aktą buvo konfiskuota visa katalikams priklausiusi žemė bei atkurtos 1641 m. sukilimo metu sunaikintos britų kolonijos.
Airijoje kurį laiką buvo ramu, iki kol 1689 m. prasidėjo dar vienas karas, vėl kilęs dėl politinio konflikto, glaudžiai susijusio su etniniais ir religiniais skirtumais. Vilhelmitų karas Airijoje (1689–1691 m.) vyko tarp jakobitų, kurie palaikė kataliko Jokūbo II sugrąžinimą į Anglijos sostą, ir vilhelmitų, kurie palaikė protestantą Vilhelmą Oranietį. Dauguma protestantų kolonistų visoje Airijoje, ypač Alsteryje, kovojo Vilhelmo pusėje kare prieš jakobitus. Pagrindiniai motyvuojantys veiksniai buvo baimė pakartoti 1641 m. žudynes, baimė sulaukti atpildo už religinį persekiojimą ir noras išlaikyti iš katalikų žemvaldžių konfiskuotas žemes.
Vilhelmitų pajėgos, sudarytos iš britų, olandų, hugenotų ir danų kariuomenių, taip pat Alsteryje surinktų karių, 1691 m. nutraukė jakobitų pasipriešinimą ir įtvirtino protestantų mažumos valdžios monopolį Airijoje. Jų pergales prie Derio, Boinės ir Ochrimo, Oranžinis ordinas mini ir XXI amžiuje.
Liubanės rajonas
Liubanės rajonas – rajonas pietų Baltarusijoje, Minsko srities pietinėje dalyje. Administracinis centras – Liubanė.
Alsterio škotai
Istorija
Galiausiai dar vienas didelis škotų antplūdis į Šiaurės Airiją įvyko 1690-ųjų pabaigoje, kuomet dešimtys tūkstančių žmonių atvyko į Alsterį bėgdami nuo bado Škotijoje.
Egersiundas
Istorija
1292 m. minima šiose vietose buvusi bažnyčia. 1878 m. tapo miestu. 1878 m. nutiestas geležinkelis sujungė su Stavangeriu.
Alsterio škotai
Istorija
Tik po 1690-ųjų škotų kolonistai ir jų palikuonys, kurių dauguma buvo presbiterijonai, įgijo skaitinę persvarą Alsteryje, nors visoje Airijoje jie tebebuvo mažuma. Kartu su katalikais jie buvo teisiškai nuskriausti dėl įstatymų, suteikusių visas teises tik Airijos bažnyčios (anglikonų valstybinės bažnyčios) nariams, kurie daugiausia buvo Anglijos airiai, vietiniai airių atsivertėliai arba anglų kolonistų palikuonys. Dėl šios priežasties iki pat XIX a. tarp disidentų ir Airijos valdančiosios protestantų ascendencijos vyravo didelė nesantaika. Įsigaliojus karalienės Anos 1703 m. Prisaikdinimo įstatymui, kuris dar labiau diskriminavo visus, kurie nebuvo valstybinės bažnyčios nariai, XVIII ir XIX a. nemažai Alsterio škotų emigravo į kolonijas Britų Amerikoje. Tiesą sakant, prieš Amerikos revoliuciją šie „Škotijos ir Airijos amerikiečiai“, atvykę iš Alsterio ir Škotijos žemumos, sudarė gausiausią imigrantų grupę iš Didžiosios Britanijos ir Airijos. Manoma, kad tuo metu iš Šiaurės Airijos išvyko apie 150 000 žmonių.
XVIII a. pabaigoje daugelis Alsterio škotų presbiterijonų nepaisė religinių skirtumų ir kartu su daugeliu airių gėlų katalikų prisijungė prie Jungtinės airių draugijos ir dalyvavo 1798 m. airių sukilime, palaikydami respublikoniškus ir egalitarinius idealus.
Škotijos ir Airijos amerikiečiai
upright=0.75|thumb|right|[[Andrew Jackson|Endriu Džeksonas, septintasis Jungtinių Amerikos Valstijų Prezidentas, buvo pirmasis Alsterio škotų kilmės prezidentas.]] Praėjus vos kelioms kartoms po atvykimo į Alsterį, nemažai Alsterio škotų imigravo į Didžiosios Britanijos Šiaurės Amerikos kolonijas. Nuo 1717 m. iki 1775 m. į Jungtines Amerikos Valstijas persikėlė apie 200 000 žmonių. Maždaug tuo pačiu metu britai perėmė Naujosios Prancūzijos teritorijos kontrolę, todėl daugelis Alsterio škotų taip pat persikėlė į šias teritorijas. Šie žmonės vadinami Škotijos ir Airijos kanadiečiais.
2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, 4,3 mln. amerikiečių (1,5 proc. visų JAV gyventojų) nurodė esantys Škotijos ir Airijos amerikiečių kilmės. Buvęs JAV senatorius Džimas Vebas teigė, kad tikrasis Škotijos ir Airijos amerikiečių paveldą turinčių žmonių skaičius Jungtinėse Valstijose yra didesnis nei 27 milijonai – galbūt todėl, kad šiuolaikiniai amerikiečiai, turintys Škotijos ir Airijos amerikiečių paveldą, gali save laikyti airiais, škotais arba tiesiog amerikiečiais.
Kultūra
Ilgus šimtmečius Alsterio škotų kultūra prisidėjo prie unikalaus Šiaurės Airijos grafysčių kultūrinio charakterio. „Alsterio škotų agentūra“ atkreipia dėmesį į pramonę, kalbą, muziką, sportą, religiją ir daugybę tradicijų, atkeliavusių į Alsterį iš Škotijos žemumos. Kantri ir vesterno muzikos ištakos, be anglų, vokiečių ir afroamerikiečių muzikos stilių įtakos, buvo gausiai susijusios su Alsterio škotų liaudies muzika.
Daugumos Alsterio škotų gimtoji kalba yra Alsterio anglų kalba. Alsterio škotų tarmė yra vietinis škotų kalbos dialektas, kuris nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio taip pat vadinamas „Ullans“ – gydytojo, istoriko mėgėjo ir politiko daktaro Iano Adamsono išpopuliarintas naujadaras, sujungiantis žodžius Ulster ir Lallans – škotų kalbos žodį žemumai apibūdinti, bet taip pat tai yra sakinio „Ulster-Scots language in literature and native speech“  akronimas.
Paveldimos ligos
Su X chromosoma susijusios genetinės įgimto necukrinio diabeto ligos Šiaurės Amerikoje protėviai yra Alsterio škotai, kurie 1761 m. laivu „Hopewell“ atplaukė į Naująją Škotiją.
Liubanės rajonas
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Liubanė, miesto tipo gyvenvietė – Ureča.
Xandee
2004 m. Eurovizijos konkurse Stambule Xandee atliko šokių uptempo dainą „1 Life“. Daina buvo viena konkurso favoričių, bet finale surinko tik 7 taškus, iš kurių 5 skyrė Nyderlandai, su kuriais užėmė 22-ą vietą iš 24 dalyvių.
Va valstybės
Va valstybės (va. Meung Vax, šan. ဝနယ်, ) – istorinis regionas Pietryčių Azijoje, padalintas tarp dviejų valstybių. Vakarinė jo dalis administruojama Mianmaro Šanų valstijos (užima rytinę jo dalį), o vakarinė – Kinijos Junano provincijos (užima pietvakarinį jos pakraštį). Jis laikomas va tautos etnine teritorija, tačiau šiuo metu jame gyvena ir kitos etninės grupės.
Geografija
Va valstybių regionas yra išsidėstęs kalnuotoje teritorijoje, vandenskyros juostoje tarp dviejų didelių Azijos upių. Tradiciškai jo vakarine riba laikomas Salvinas, o rytine – Mekongas. Vakaruose regionas ribojasi su Šanų valstybėmis, šiaurėje – su Lisu teritorija, vakaruose – su Ęeng Hungu, o pietuose pereina į Muang Hirano regioną.
Kalnuotą kraštą vagoja Salvino ir Mekongo baseino upės, tarp kurių yra Nandingas, Ma, Nam Kha, Nam Sin, Nam Loi ir kitos.
Istorija
thumb|left|Šanų valstybės XIX a. Kalnuota Va teritorija sudarė buferinę zoną tarp Mianmaro ir Junanio, todėl jos istorija yra labai mažai dokumentuota ir tyrinėta. Manoma, kad austroazijiečių kalba kalbanti va tauta šioje teritorijoje yra vieni seniausių gyventojų. Upių slėniuose jie išvystė žemdirbystę, kurios pagrindinės kultūros buvo ryžiai ir soros.
Va regiono istorijos pavyzdys plačiai diskutuojamas autorių kaip įdomus atvirkštinio progreso atvejis. Nuo XIX a. jų visuomenėje pradėjo reikštis eglitarizmo tendencijos. Didesnieji visuomenės vienetai subyrėjo į autonomiškas kaimų gyvenvietes, ir kadaise konsoliduotos valstybės iširo. Va kaimai ir miesteliai, kuriuose gyveno iki kelių tūkstančių gyventojų, tapo įtvirtintomis gyvenvietėmis, tarp kurių prasidėjo tarpusavio karai.
Greičiūnų tvenkinys
Greičiūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Gargždų. Sudarytas užtvenkus Trumpės upę (Žvelsos intakas) 1,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,45 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 56,5 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Mikoliškių miškas. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Greičiūnų kaimas, į pietus – Lapių gyvenvietė.
Tvenkinys įrengtas 1985 m.
Šniūrai (Šalčininkai)
Šniūrai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kalesninkų, prie Kamšelio upelio. Praeina vieškelis Purvėnai–Anciuškos.
Istorija
XIX a. pab. Šniūrų kaimas pateko į Lydos apskrities Eišiškių valsčių, Versekos apylinkę. 1865 m. buvo Versekos dvarininkų Narbutų valda.
Ylakaičių koplyčia
Ylakaičių koplyčia – koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, Ylakaičių kaime, šalia kelio, pusiaukelėje tarp Ylakių ir Pašilės, senuosiuose Ylakaičių kapeliuose. Kapeliai sunykę, juos žymi atnaujintas kryžius. miniatiūra|220px|left|Atminimo lenta ant koplyčios
Istorija
Ylakaičių kapinės veikė iki XVIII a. pabaigos. Čia atgulė daugiausia vietinės maro aukos. Kapeliuose XIX a. – XX a. pradžioje retsykiais taip pat buvo laidojama, bet čia buvo atvežami savižudžiai, nespėti pakrikštyti mirę kūdikiai, mirtinų epidemijų aukos. Mirusiųjų atminimui stovėjo koplytėlė ir kryžiai, prie koplytėlės rinkdavosi gegužinių pamaldų giedotojai. Senąją koplytėlę XX a. pabaigoje pakeitė pastatyta didesnė koplyčia, atnaujintas didelis kryžius.
Koplyčią 1999 m. pastatė tautodailininkas iš Vaičaičių Kazimieras Krapauskas. Taip buvo pagerbtas kraštiečio kompozitoriaus Broniaus Jonušo (1899–1976) atminimas 100-ųjų gimimo metinių proga. Jo palaikai buvo parvežti iš JAV ir 2009 m. birželio 6 d. perlaidoti Ylakių kapinėse.
Koplyčios pastatas
Koplyčios priekyje, virš įėjimo durų pakabinta lenta su įrašu: „''Kompozitoriaus Broniaus Jonušo vaikystės dienų prisiminimui skiria žmona Emilija Jonušienė ir koplytėlės autorius Kazimieras Krapauskas. 1999.''“ Koplyčios pastatas stačiakampio plano, su iškylančiu keturkampiu bokšteliu. Jo piramidės formos stogo viršūnę vainikuoja geležinis ornamentuotas kryžius. Viduje yra altorėlis. Pastatas suręstas iš metalinio karkaso, apdėto suleistomis metalinėmis profiliuotomis juostomis, primenančiomis apdailines lentas. Koplyčiai iš kairės stovi aukštas medinis kryžius.
Japonijos futbolo varžybos 2020 m.
Japonijos futbolo varžybos 2020 m.
Šniūrai (Vilnius)
Šniūrai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Lavoriškių.
Baltijos atominė elektrinė
thumb|180px|Reaktoriaus VVER principinė schema. 1 – apsauginė zona, 2 – reaktoriaus dangtis, 3 – korpusas, 4 – apsauginis vamzdynas, 5 – šachta, 6 – aktyviosios zonos apsauga, 7 – reguliavimo strypai Baltijos atominė elektrinė – branduolinė jėgainė, statoma Rusijos Federacijos Kaliningrado srities Nemano municipalinio rajono buvusių Kalėnų ir Vinkšnėnų kaimų teritorijoje, dab. Lunino kaimo gyvenvietės teritorijoje, 17 km į pietryčius nuo Ragainės miesto, apie 20 km nuo sienos su Lietuva.
Istorija
Sprendimą dėl atominės jėgainės Kaliningrado srityje statybos Rusijos atominės energetikos federalinė agentūra „Rosatom“ ir Kaliningrado srities vyriausybė priėmė 2008 m. balandžio 16 d., kai tapo aišku, jog nuo 2009 m. gruodžio 31 d. uždaroma vienintelė regione Ignalinos atominė elektrinė. Įsakymą organizuoti darbus „Rosatom“ vadovas Sergejus Kirijenka pasirašė 2008 m. rugpjūčio 13 d.; užsakovu paskirtas koncernas „Energoatom“, projektuotoju – Sankt Peterburgo mokslo tyrimų ir projektavimo konstravimo institutas „Atomenergoprojekt“. 2009 m. rugsėjo 25 d. Rusijos ministras pirmininkas Vladimiras Putinas pasirašė pavedimą Kaliningrado srityje statyti dviejų blokų, kiekvienas po 1150 MW, Baltijos AE. Tų pačių metų pabaigoje Kaliningrado srities vyriausybė valstybės poreikiams perėmė 259 ha ploto žemės sklypą tarp Šešupės ir Įsruties upių, kurio 90,1 ha priskirta pramoninei statybai. Ragainės mieste numatyta pastatyti 10 000 gyventojų atomininkų mikrorajoną.
Pirmosios plytos padėjimo iškilmės įvyko 2010 m. vasario 25 d. Jose dalyvavo „Rosatom“ vadovas Sergejus Kirijenka, vicepremjeras Sergejus Ivanovas ir Kaliningrado srities gubernatorius Georgijus Bosas. 2010 m. pradėti žemės darbai, 2011 m. pavasarį prasidėjo statybos darbai. Pirmasis reaktorius turėtų pradėti veikti 2016 m.
Jėgainė
Reaktorius montuojamas viename bloke su garo turbina. Be to, prie kiekvieno reaktoriaus statomi mašinų skyrius, chemijos cechas, naujo kuro ir radioaktyvių atliekų saugyklos, vandens paruošimo cechas, administracinis-buitinis korpusas. Atskirai statomi ventiliacijos kaminas, dyzelinė elektros stotis avariniam elektros tiekimui, transformatoriai, automatinė gaisro gesinimo sistema.
Kiekvienam energetiniam blokui statomas atskiras bokštinis aušintuvas ir baseinai perteklinei šilumos energijai aušinti. Vandens poreikiai numatomi iki 8000 m³/val., todėl kaip papildomas vandens šaltinis bus naudojamas Nemuno vanduo.
Energetika
Numatoma, kad didžioji Baltijos AE pagamintos elektros energijos dalis bus eksportuojama. 2011 m. kovo 4 d. kompanija „Интер РАО ЕЭС“ pasirašė sutartį su Lietuvos kompanija „Inter RAO Lietuva“ dėl iki 1000 MW galios panaudojimo elektros energijos eksportui per Lietuvos teritoriją Latvijai, Lietuvai, Estijai ir kitoms Baltijos šalims esamomis 330 kV ir tiesiamomis elektros perdavimo linijomis. Taip pat numatoma energiją eksportuoti į Lenkiją, Švediją (per Lietuvos-Švedijos povandeninį kabelį) ir Vokietiją.
Ź
thumb|200px|Raidė „Ź“ sans-serif ir times šriftu Ź ir ź – trisdešimt pirmoji raidė lenkų abėcėlėje; „ź“ yra modifikuota raidė Z. Lenkų kalboje raidės pavadinimas yra ziet.
Reiškia garsą: [ʑ]. Jis tariamas kaip minkšta raidė z.
Taip pat naudojama juodkalniečių, žemutinių sorbų ir vimisojerių kalbose.
ATA (reikšmės)
ATA, Ata arba ata be taškų arba su taškais gali reikšti:
Mikailiškės
Mikáiliškės (arba Mykoliškės, Mikoliškė,, ) – agromiestelis Baltarusijoje, 36 km į šiaurės rytus nuo Astravo, prie plento Vilnius–Polockas, dešiniajame Neries krante. Mikailiškių apylinkės centras. Veikia vidurinė ir muzikos mokyklos, kultūros namai, biblioteka, ligoninė, vaistinė ir banko skyrius. Yra augustinų vienuolynas, pastatytas 1622 m., Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia, pastatyta 1653 m.
Istorija
thumb|left|Dvaro rūmai 1871 m. (dail. M. Januškevičius)
Nuo 1795 m. priklausė Rusijos imperijai. 1857 m. 2/3 gyventojų sudarė žydai. 1897 m. čia veikė bažnyčia, sinagoga, paštas, plytinė, kalvė, alaus darykla, 30 krautuvių, 5 smuklės. Miestelis ilgainiui vis augo, išsiplėtė dviejų gretimų kaimų – Padvarancų ir Padviliancų žemių sąskaita. XIX a. buvo miestelis Vilniaus apskrityje. 1921–1939 m. buvo okupuotos Lenkijos (Mikailiškių valsčiaus centras), nuo 1939 m. priklauso Baltarusijai.
Gyventojai
thumb|left|Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia [[Pirmasis pasaulinis karas|I pasaulinio karo metais]]
Žymūs žmonės
Mikailiškėse gimė:
Šobliškiai (Anykščiai)
Šobliškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kavarsko.
Mažiausia skelbta mirtinoji dozė
Užrašant LDLo nurodoma rūšis ir cheminio junginio įvedimo organizman būdas (pvz., nuryta, įkvėpta, įvesta intraveniškai).
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Kaliningrado srities valdyba
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos (FSB) Kaliningrado srities valdyba (Управление Федеральной Службы Безопастности по Калининградской области) - FSB teritorinis padalinys RF Kaliningrado srityje. Oficiali įkūrimo data laikoma 1946 rugsėjo 13.
thumb|right|200px|[[FSB valdybos pastatas adresu Kaliningradas, Sovetskij pr.3]] thumb|right|200px|[[FSB valdybos pastatas]] thumb|right|200px|[[FSB pastatas Kaliningrade]]
Šoliai
Šoliais vadinami kaimai:
CAF (reikšmės)
CAF gali reikšti:
Šoleliai
Šoleliai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Pabradės, Žaliašilio pakraštyje, šalia Klačiūnės upelio. Išlikusi sodyba.
Nesvyžiaus rajonas
Nesvyžiaus rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Minsko srities pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Nesvyžius.
Gyvenvietės
thumb|left|Apylinkių žemėlapis
Yra du miestai – Nesvyžius, miesto tipo gyvenvietė – Haradzėja.
Gintaro krantas
thumb|Sambijos pusiasalis, Aistmarės, dalis Gdansko įlankos – Gintaro krantas. thumb|Gintaringos žemės karjerai prie Jantarno ([[Sembos pusiasalis, Kaliningrado sritis, Rusija).]] Gintaro krantas – Baltijos jūros pakrantės ruožas Kaliningrado srityje (Rusija), apimantis Sembos pusiasalio krantus, taip pat – Aistmarių neriją. Šiame rajone nuo XIX a. vidurio iki šiol atviruoju būdu kasamas gintaras.
Istorija
Mokslininkai mano, kad būsimas gintaras viršutiniame eocene ir apatiniame oligocene nugulė priešistorinės upės deltoje, seklioje jūros dugno dalyje. Gintaras randamas ne tik Kaliningrado srities pakrantėje, bet ir kitose Baltijos jūros dalyse. Gintaro telkiniai daugiausia randami „žydrojoje žemėje“ (glaukonite), kurio 1–17,5 metrų storio klodai randami 25–40 m gylyje. Be Sembos regiono nemaži gintaro kiekiai aptinkami Vokietijos, Lenkijos ir Lietuvos paplūdimiuose, vakarinėje Danijos pakrantėje, Fryzų salose. Nedideli kiekiai Baltijos gintaro kartais randami toli už Baltijos regiono ribų, pvz., pietrytinėje Anglijos pakrantėje.
Tačiau nuo 90 % iki 98% viso gintaro buvo ir yra išgaunama Sembos regione (dabar Rusijos Kaliningrado sritis, buvę Rytprūsiai).
Sembos gintaringasis regionas yra kvadratas, kurio kraštinė apie 30–40 km, nors geologai teigia, kad gintaro klodų yra ir už šio rajono ribų. Kitas potencialus gintaro telkinys yra Kuršmarėse.
Gintaro kasimu užsiima kompanija „Kaliningrado gintaro kombinatas“, o gintaro gaminius gamina ir pardavinėja kompanija „Rusiškas gintaras“.
Gintaro krantą savo darbe „Germanija“ minėjo dar Tacitas.
Kitas Gintaro krantas
Kita pakrantė, irgi vadinama „Gintaro krantu“ yra Costa de Ambar (kitaip dar Costambar), esanti į vakarus nuo San Felipe de Puerto Platos miesto (Dominikos Respublika Espanjoloje). Šiame regione yra daug smulkių gintaro kasyklų, kuriose kasamas Dominikos gintaras. Dominikos gintaro kasyklos yra antra pagal dydį gintaro gavybos vieta pasaulyje, nors ten gavybos mastai nepalyginamai mažesni.
Mikytų kapinynas
Mikytų kapinynas – kapinynas Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, Lekėčių seniūnija, Nemuno kairiajame krante, 1,7 km. į pietryčius nuo kelių Zapyškis–Kriūkai ir Lekėčiai kryžkelės, 0,5 km į rytus nuo Mikytų piliakalnio su gyvenviete ir 0,3 km į vakarus nuo Nemuno kairiojo kranto.
Tyrimai
XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje didžioji kapinyno dalis sunaikinta. 1930–1934 m. į Vytauto Didžiojo karo muziejų pateko radinių iš sunaikintų kapų. 1967 m. tyrė Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos istorijos etnografijos muziejus (vadovė – Ona Kuncienė). Ištirti 5 nedeginti žirgų ir 4 sudeginti žmonių kapai. Žmonės laidoti 30–40 cm gylyje, 40 x 60 cm dydžio duobutėse. Žirgai laidoti virš mirusiojo, po vieną, vienu atveju žirgas palaidotas atskirai, tik vienu atveju rasta dviejų palaidotų žirgų liekanų. Įkapės negausios: ietigaliai, geležinis vienašmenis kalavijas, geležinis peilis, daugumoje kapų rasta išsilydžiusios bronzos, sumaišytos su laužo anglimis ir sudegintais kaulais. Žirgų įkapės: žąslai, kamanos, balnai. Kapinynas datuojamas XI a. – XII a. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Punta Gorda
Punta Gorda  – miestas pietų Belize, Amatikės įlankos (Karibų jūra) pakrantėje. Toledo rajono administracinis centras. Yra jūrų uostas, oro uostas, plentas į šalies šiaurę. Veikia ligoninė, universiteto filialas. Verčiamasi žvejyba, turizmu.
Nors miesto pavadinimas ispaniškas, dauguma gyventojų yra anglakalbiai kreolai, garifūnai ir indai.
Istorija
Ilgą laiką Punta Gorda buvo mažas žvejų kaimelis, bet pradėjo sparčiai augti nuo 1823 m., kuomet čia atsikėlė garifūnai imigrantai iš Hondūro.
Šiaurės regionas (Malavis)
Šiaurės regionas  – vienas iš trijų Malavio regionų; apima šalies šiaurinę dalį. Iš rytų skalaujamas Malavio ežero, pietuose ribojasi su Centriniu regionu, iš vakarų – su Zambija, iš šiaurės – su Tanzanija. Administracinis centras – Mzuzu.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 6 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
Oktiabrsko sala
thumb|right|250px|[[Kaliningrado stadionas|Kaliningrado stadiono statybų darbai 2017 m. Oktiabrsko saloje]]
Oktiabrsko sala – Priegliaus upės sala Kaliningrade, Rusijoje. Sala užima 10 km², išsidėsčiusi į rytus nuo istorinio miesto centro.
1404 m. nutiestas tiltas, saloje buvo laikomos medienos atsargos. XV a. viduryje iškasti kanalai, pastatyta užtvanka, pelkėta vietovė pritaikyta ganymo reikmėms.
Šenderis Giršovičius
Šenderis Giršovičius (g. 1953 m. kovo 20 d. Kelmėje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, futbolo treneris.
Biografija
Mokėsi Panevėžio sporto mokykloje, vėliau žaidė Panevėžio „Statybos“ (nuo 1968) komandoje. Tarnaudamas armijoje žaidė Lvovo ASK. 1974 m. žaidė Vilniaus „Žalgiryje“, vėliau trumpai žaidė Rygos „Daugava“ (1975) komandoje, kelis sezonus atstovavo Klaipėdos „Atlantui“ ir „Granitui“ (1975–1981).
2004 m. balandžio pradžioje sugrįžo į Kauno „FBK“ klubą.
Pajiesio tiltas (reikšmės)
Panašūs:
Puchavičų rajonas
Puchavičų rajonas – rajonas vidurio Baltarusijoje, Minsko srities pietrytinėje dalyje. Administracinis centras – Marjina Horka.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Marjina Horka, miesto tipo gyvenvietės – Praudzinskis, Rudzenskas, Svisločius.
Šoliškės
Šoliškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Varkalių.
Ustani bane
„Ustani bane“  – kroatų patriotinė daina.
Istorija
Poemą Uskrenuće Jelačića bana (Bano Jelačičiaus prisikėlimas) 1866 m. parašė kroatų politikas ir rašytojas Ognjeslavas Utješinovičius Ostrožinskis. Daina Ustaj bane buvo parašyta 1906 m. ir paskelbta 1909 m. Manoma, kad Ustani bane yra anoniminio autoriaus perdaryta daina Ustaj bane.
Degučių koplyčia (reikšmės)
Degučių kaime (Zarasų raj.) stovi kelios koplyčios:
Vilniaus gatvė (Maskva)
Vilniaus gatvė (rus. Вильнюсская улица ) – gatvė Maskvoje, kurios ilgis – 1,3 kilometro. Gatvei pavadinimas suteiktas 1978 m. pagerbiant Lietuvos architektus, dalyvavusius Jasenevo rajono projektavimo ir statybos darbuose.
Gatvė prasideda nuo Lietuviško bulvaro. Šalia yra Jasenevskio miško parkas.
San Paulas (valstija)
San Paulas  – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Minas Žeraisu šiaurėje, su Rio de Žaneiru šiaurės rytuose, su Parana pietuose ir Pietų Mato Grosu vakaruose. Iš rytų skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – San Paulas.
Šona (Šaukėnai)
Šona – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šaukėnų.
San Paulas (valstija)
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Sera do Maro kalnai ties Ubatuba
Mankei Riveris
Mankei Riveris ( – „beždžionių upė“) – upė pietiniame Belize, Toledo rajone. Prasideda Majų kalnuose, Kokskombo baseino laukinės gamtos draustinyje, susidaro susiliejus Svosio ir Bleideno upėms. Pastarosios teka į pietryčius džiunglėmis ir susilieja 16 km aukščiau Mankei Riverio žiočių. Upė įteka į Karibų jūrą ties Mankei River Taunu.
Upė laivuojama nedidelėmis valtimis, jos baseine yra senovės majų miestai Lubantunas ir Nim Li Punitas. Mankei Riveris pasižymi švariu vandeniu ir turtinga ekosistema. Pakrantės apaugusios džiunglėmis ir mangrovėmis, dauguma jų saugomos draustiniuose.
Lietuviškas bulvaras (Maskva)
Lietuviškas bulvaras (rus. Литовский бульвар ) – gatvė Maskvoje, kurios ilgis – 2,4 kilometro. Bulvaras prasideda nuo Vilniaus gatvės ir tęsiasi iki Paustovskio gatvės.
Izraelio moterų futbolo rinktinė
Izraelio moterų futbolo rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Izraeliui atstovaujanti futbolo tarptautinėse varžybose.
Istorija
1977 m. rugpjūčio 27 d. sužaidė pirmąsias tarptautines rungtynes prieš Nyderlandų rinktinę. Rungtynės baigėsi rezultatu 12:0.
Tedonganas
Tedonganas  – upė Šiaurės Korėjos centrinėje dalyje. Prasideda Rangrimo kalnuose, Pietų Hamgiongo provincijoje. Teka į pietvakarius daugiausia Vakarų Korėjos lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Vakarų Korėjos įlanką.
Vasaros liūčių metu smarkiai ištvinsta. Žemupyje jaučiama jūros potvynių įtaka. Laivuojama žemupyje. Ties žiotimis patvenkta.
Tedongano slėnis laikomas Korėjos civilizacijos lopšiu; čia buvo senoji Korėjos sostinė Kogurio. Kiti dideli miestai – Tehungas, Sunčionas, Pchenjanas.
Salihorsko rajonas
Salihorsko rajonas – rajonas pietų Baltarusijoje, Minsko srities pietinėje dalyje. Administracinis centras – Salihorskas.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Salihorskas, miesto tipo gyvenvietės – Krasnaja Slabada ir Starobinas.
Jules Guerin
Žiulis Guerinas (, 1866 m. lapkričio 18 d. – 1946 m. birželio 13 d.) – amerikiečių freskų tapytojas, dailininkas ir iliustratorius.
1912 metais, kaip architektas Henris Beikonas pradėjo dirbą Linkolno memorialo statybose Vašingtone, jis nusamdė Gueriną nutapyti dvi dideles freskas: „Susijungimas” ir „Išlaisvinimas”, dabar puošiančias memorialo vidų.
Liunevilio kadetų mokykla
Liunevilio kadetų mokykla  – Lotaringijos Liunevilio mieste 1737–1766 m. veikusi karo mokykla.
Istorija
right|thumb|270px|Liunevilio senamiestis Stanislovo Leščinskio laikais Buvęs Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Stanislovas Leščinskis mieste apsigyveno jau kaip Lotaringijos hercogas, 1737 m. gegužės 1 d. jis įsteigė naują švietimo įstaigą – Liunevilio kadetų mokyklą.
Į ją buvo priimami Romos katalikų tikėjimo kilmingi 15–20 metų jaunuoliai. Buvo nustatytos priėmimo kvotos: po 12 iš Lotaringijos, Baro hercogysčių, Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Priimtiesiems suteikiami du komplektai geltonos ir mėlynos spalvų uniformų bei aštuonios poros batų per metus.