cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hamburgo Towers
Istorija
Krepšinio klubą Hamburgo mieste 2013 m. įkūrė buvęs Vokietijos krepšininkas Paskalis Roleris. 2014–2015 m. komanda debiutavo 2-ojoje Vokietijos krepšinio lygoje. 2019 m. komanda laimėjo antrąją lygą ir debiutavo Bundeslygoje. 2021–22 m. pradėjo žaisti Europos taurėje.
Čepurniškių apylinkė
Čepurniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šumsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žemaitėlių apylinkės.
Uzlianai
Uzlianai  – kaimas vidurio Baltarusijoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Rudzensko ir 10 km į pietvakarius nuo Piarežyro.
thumb|left|250px|Paminklas holokausto aukoms, žuvusioms Uzlianų gete
Istorija
XIX a. buvo miestelis, kaimas ir palivarkas Ihumeno apskrities Piarežyro valsčiuje. Taip pat vadintais Polianais.
Liolių koplyčia
Koplyčia pastatyta 1853 m. Į LR Kultūros paveldo registrą įrašyta 1997 m. (unik. kodas ).
Koplyčios atnaujinimas
Kaip ir dau­ge­lis Lietuvos baž­ny­čių ir kop­ly­čių, ji ne kar­tą bu­vo nai­kin­ta. Koplyčią buvo planuojama atnaujinti.
Pastatas buvo tvarkomas jau Atgimimo pradžioje, apie 1990 m. Tada atnaujintos grindys, aplopytas stogas, įrengtas altorius, kuriam Rūpintojėlio skulptūrą sukūrė tautodailininkas Anatolijus Akstinas. Jis kartu su Stanislovu Buziu atnaujino ir koplyčios altoriaus dekorą, o tuo metu į Lietuvą atvykęs išeivijos vyskupas Paulius Baltakis pašventino.
Koplyčia pastaraisiais metais jau buvo avarinės būklės. Dėl pamatų sėdimo pakrypusi į vieną šoną, kiauru stogu, supuvusiomis perdangomis – toks statinys kėlė grėsmę kapinių lankytojams. Koplyčia po 2 metus trukusio remonto atsivėrė 2015 m. balandžio 30 d. Tvarkymo darbų projektą paruošė arch. Aurimas Vengrys. Buvo sutvarkyta elektros instaliacija, įrengti žaibolaidžiai, priešgaisrinė ir apsaugos sistemos, restauruotos perdangos, stogas, naujai perdažyta. Atnaujintoje koplyčioje įrengta šarvojimo salė, kuria gali naudotis Liolių miestelio ir aplinkinių kaimų bendruomenės. Koplyčioje galima ne tik melstis, bet ir rengti bendruomenės susirinkimus.
Architektūra
Koplyčios stilius istoristinis. Statinys stačiakampio plano, užsibaigia trisieniu. Pagrindinio fasado portikas keturių stulpų. Šie stulpai netekę cokolinės dalies bei viršutinės dalies, imituojančios kapitelį, išryškinimo. Ant stogo stūkso barokinių formų bokštelis, užsibaigiantis metaliniu ažūriniu kryžiumi. Dar vienas kryžius su lašo formos baze yra virš apsidės stogo. Trikampio formos frontono centre – trikampis langelis. Fasadų plokštumos suskaidytos didelių stačiakampių langų. Pagrindinio fasado centre yra stačiakampės vienvėrės, dvigubos durys su centre esančiu rombo formos langeliu.
Papartynė
Papartynė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rokiškio.
Piarežyras
Piarežyras  – kaimas vidurio Baltarusijoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Rudzensko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Ihumeno apskrities Piarežyro valsčiaus centras.
Cities: Skylines
„Cities: Skylines“ – miesto statymo žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas 2015 m. suomių žaidimų kūrimo studijos „Colossal Order“ ir išleistas „Paradox Interactive“. Tai vieno žaidėjo režimu veikiantis ir beribę erdvę turintis žaidimas, kuriame galima statyti savo svajonių miestą. Žaidėjas gali valdyti miesto urbanizacijos procesus, kurti infrastruktūrą, prižiūrėti mokesčių sistemą, viešąjį transportą bei įvairias paslaugas. Kaip ir būdinga miesto statymo žanro žaidimams, siekiant išlaikyti miesto stabilumą, reikia atsižvelgti į gyventojų poreikius, gebėti racionaliai paskirstyti miesto biudžeto lėšas, rūpintis sveikatos priežiūros sistema bei žinoma – reguliuoti miesto taršos lygį. Norintiems išvengti įprasto žaidimo progreso vykdymo, galima įsijungti smėlio dėžės (angl. sandbox) režimą, kuriame nebus jokių ekonominių apribojimų.
Giedrelis
left|120px
Giedrelis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į pietvakarius nuo Labanoro, Čiulų miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,25 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 152,3 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnės upelio baseinui (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas). Šiaurine pakrante eina kelias.
Cities: Skylines
Iš pradžių žaidimas išleistas Windows, macOS ir Linux operacinėms sistemoms, o vėliau ir Xbox One, PlayStation 4 bei Nintendo Switch konsolėms. Žaidimas sulaukė kritikų pagyrų bei komercinės sėkmės, bendrai visoms platformoms pardavęs daugiau kaip 6 mln. kopijų. Ilgainiui atsirado ir papildymų (DLC), kurių galima įsigyti atskirai.
Indrė Marija Girdauskaitė
Indrė Marija Girdauskaitė (g. 1998 m. balandžio 28 d.) – Lietuvos šuolių į vandenį sportininkė, daugkartinė šalies čempionė.
Biografija
2014 m. pirmą kartą dalyvavo Europos suaugusiųjų čempionate. Užimta priešpaskutinė 23-ia vieta 3 m rungtyje. 2015 m. pasaulio vandens sporto čempionate pirmą kartą dalyvavo pasaulio suaugusiųjų čempionate. Šuoliuose nuo 1 m lentos užimta 34-ą vieta, o šuoliuose nuo 3 m lentos - 42 vieta. 2016 m. Europos čempionate užimta paskutinė 26 vieta. 2017 m. pasaulio vandens sporto čempionate kartu su Geneviene Angerame Green užėmė 18-ą vietą sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m lentos. Individualioje 1 m rungtyje užimta 38-a vieta. 2018 m. Europos čempionate sinchroninių šuolių rungtyje užimta paskutinė 9-oji vieta. Šuoliuose nuo 3 m lentos užimta priešpaskutinė 20-oji vieta. Tais pačiais metais vykusiame Šiaurės Europos šalių čempionate užėmė 6-ąją vietą. 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate šuoliuose nuo 1 m lentos užimta 40-ą vieta, o šuoliuose nuo 3 m lentos - 48 vieta.
Šul-pa-e
Šul-pa-e yra ankstyva dievybė, žinios apie jo kultą siekia ankstyvąjį dinastinį laikotarpį (minimas Faros įrašuose). Šul-pa-e vardas neretai aptinkamas Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpio asmenvardžiuose. Dievybės vardas šumerų kalba reiškia „spindintis jaunuolis“.
Gilutis (Švenčionių r., Švenčionėlių sen.)
left|120px
Gilutis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške, 0,2 km į pietryčius nuo Snieginio ežero. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,27 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 146,6 m. Rytinis krantas žemas, kiti krantai kiek aukštesni, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui.
Varkalių piliakalnis
Varkalių piliakalnis su gyvenviete (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A825KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1006) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Varkalių kaimo, Nausodžio seniūnija. Pasiekiamas iš plento (166) Plungė – Kuliai Mardosuose staigiai pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus keliuku 700 m – yra kairėje, kylant į Babrungo aukštutinę terasą.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukšto Babrungo kairiojo kranto krašte, 350 m į rytus nuo Gandingos piliakalnio. Šlaitai vidutinio statumo, 2­-7 m aukščio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 33x36 m dydžio. Jos pietrytiniame gale supiltas lanko formos 3 m aukščio, 20 m pločio pylimas, už kurio iškastas 25 m pločio, 3 m gylio griovys.
Piliakalnis apardytas arimų, grioviu praeina į jį įsirėžęs lauko keliukas. Piliakalnis dirvonuoja, ant pylimo auga paskiri medžiai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - XIII a.
Papartynė (reikšmės)
Papartyne vadinami kaimai:
Jüri Pootsmann
2015 m. išleido pirmąjį savo EP albumą, prie kurio išleidimo prisidėjo Estijos muzikantas Vaiko Eplik bei kompozitoriai Sten Šeripov ir Kim W.
2016 m. gavo EMA (Eesti Muusikaauhindade) apdovanojimą kaip geriausias metų atlikėjas. Buvo nominuotas 5-iose kategorijose (metų pop albumas, metų atlikėjas, metų debiutinis albumas, metų geriausia daina, metų albumas).
2016 m. lapkričio 18d. išleido studijinį albumą „Täna“ kompaktinio disko ir vinilo formatais.
Balso tipas - baritonas.
„Eurovizija“
2016 m. Pootsmann buvo paskelbtas vienu iš kandidatų Estijos nacionalinėje atrankoje „Eesti Laul 2016“ į 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą. 2016 m. vasario 20 d. Pootsmann atliko savo dainą antrajame pusfinalyje Estijos televizijos studijoje, Taline, ir pateko į finalą. Galutinis šou įvyko 2016 m. kovo 5 d. Talino arenoje „Saku Suurhall“. Renginio vedėjai buvo žurnalistai Ott Sepp ir Märt Avandi. J. Pootsmann pasiekė superfinalą ir laimėjo nacionalinę atranką su 32 394 žiūrovų balsais.
2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Estija dalyvavo pirmajame pusfinalyje. J. Pootsmann nepateko į finalą ir užėmė paskutinę (18-ąją) vietą – Estijos blogiausias rezultatas konkurse iki šiol.
Pasirodymai
2016 m. kovo 11 d. J. Pootsmann buvo pasirodęs dainoje „I Remember U“, sukurtoje „Cartoon“. Ji pasiekė 1 vietą „Raadio Uuno“ įrašų tope.
2016 m. pasirodė estų TV3 televizijos seriale „Padjaklubi“.
2016 m. spalio 30 d. kaip svečias pasirode estų muzikinėje laidoje Su nägu kõlab tuttavalt, kurioje atliko Olivia Newton-John dainą "Physical".
Asmeninis gyvenimas
Jüri Pootsmann, kaip ir dauguma moksleivių Estijoje, dainavo mokyklos chore, bet niekada nebuvo solistu. Vaikystėje šio dainininko balso tonas buvo toks aukštas, kad jis turėjo dainuoti chore kartu su merginomis, o ne vaikinais.
Jüri atrado savo vokalinius gebėjimus būdamas mainų studentu Danijoje, kur praleido metus. Taigi jis laisvai šneka danų kalba. Laisvalaikiu jis mėgsta vaikščioti vienas gamtoje, ypač Estijos miškuose. Jis taip pat yra interneto memų gerbėjas.
Jüri Pootsmann ir grupė
Koncertuose pasirodo su grupe, kurios nariai:
Kačupys
Kačupys – upelis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone; Dotnuvėlės dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda Krakių miškuose, Bakšių kaimo teritorijoje. Teka dirbamais laukais pietryčių kryptimi. Žemupyje pasuka į rytus, įteka į Dotnuvėlę 23,1 km nuo jos žiočių, Vainotiškių kaimo pietinėje dalyje.
Upelio vaga sureguliuota, tuoj aukščiau žiočių įrengtas nedidelis tvenkinėlis (0,76 ha). Prie Kačupio įsikūręs Siponių kaimas.
Vandenvardis reiškia katės upė, tačiau taip pat gali reikšti „menką, prastą upę“ (plg. kačiaplaukis – „menkas, plonas plaukas“, katlupa – „niekam tikęs žmogus“, katvokietis – „netikras vokietis“).
Bronius Tvarkūnas
miniatiūra|250px|right|B. Tvarkūno klėtelėje
Bronius Tvarkūnas (g. 1933 m. rugsėjo 30 d. Žemaitkiemio vls., Brazgių k.) – Lietuvos tautodailininkas, medžio drožėjas, kryždirbys, sukūręs keliolika monumentalių kryžių, dešimtis mažesnių kryžių ir bareljefų, kraštotyrininkas, fotometraštininkas. Gyvena Meldučiuose prie Debeikių (Anykščių raj.).
Biografija
B. Tvarkūno tėvai buvo pasiturintys ūkininkai, tėvas užsidirbo gyvendamas Amerikoje. Buvo vienas iš aštuonių šeimoje augusių brolių ir seserų. 1942–1946 m. mokėsi Brazgių pradžios mokykloje. 1946 m. pradėjo mokytis Balninkų progimnazijoje, tačiau mirus tėvui šeima liko be maitintojo, todėl grįžo padėti motinai šeimos ūkyje.
1951 m. spalio 2 d. B. Tvarkūnas kartu su gausia šeima buvo ištremtas į Ulazų kaimą Novosiolovo rajone (Krasnojarsko kr., Rusija). Gyvendamas kolūkyje, jis prižiūrėjo gyvulius, 1952–1953 m. dirbo traktorininku ir kombainininku. 1953–1957 m. dirbo kino mechaniku, dalyvavo koncertinėje agitbrigadoje, su kuria keliavo po Krasnojarsko kraštą. 1957 m. pradžioje Tvarkūnų šeima buvo paleista iš tremties, Lietuvoje apsigyveno Pageležiuose (Ukmergės raj.). B. Tvarkūnas buvo įsidarbinęs Plačiavos durpyne, tačiau tais pačiais 1957 m. jis savo noru išvyko atgal į Novosiolovą Krasnojarsko krašte, kur iki 1959 m. dirbo pamėgtą kino mechaniko darbą. Parvykęs į Lietuvą, 1959–1964 m. jis vėl gyveno Pageležiuose, dirbo durpyne. 1964 m. persikėlė gyventi į Meldučių kaimą (Anykščių raj.), kur dirbo kolūkio elektromonteriu, dujininku. Ten gyvena savo sodyboje iki šiol, turi įsirengęs muziejinę ekspoziciją.
Kūryba
Tremties išgyvenimus bei savo šeimos istoriją aprašė knygoje „Į Sibiro tremtį: 1951–1958“ (išleista keliais egzemplioriais, 2006). Į knygą „Tėviškės ilgesys“ (2008) sudėjo gimtojo Brazgių kaimo istoriją. Jo tremties prisiminimai „Iš tremties į sunaikintą tėviškę“ publikuoti politinių kalinių ir tremtinių prisiminimų rinkinyje „Gyvoji atmintis“ (2010).
Gilutis (Švenčionių r., Kaltanėnų sen.)
left|120px
Gilutis arba Bliūdelis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Žeimenos miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 144,9 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Liedelės upelio baseinui (Žeimenos upės intako Kiaunos baseinas).
Gibraltaro futbolo varžybos 2021–2022 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2021–2022 m.
K2-21 c
K2-21 c arba EPIC 206011691 c – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę K2-21, esančią Vandenio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 212 šviesmečių (65 parsekus).
Teigiama, kad K2-21 c paviršius gali būti uolėtas; planetos masė siekia 6,76 Žemės masės, o spindulys – 0,222 Jupiterio spindulio (tai vadinamoji superžemė). Planetos spindulys nustatytas tranzitų metodu. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~15,5 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,1026 av, o ekscentricitetas – 0,21.
K2-21 c aptikta tranzitų metodu, apie jos atradimą pranešta 2015 m. Be K2-21 c, šioje sistemoje dar aptikta K2-21 b planeta.
Papečiai
Papečiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų.
Istorija
Anksčiau buvo Papečių dvaras, kuriam priklausė 7 tvenkiniai, sujungti protakomis į vieną sistemą Giraitės miške.
TSRS Vidaus ir užsienio prekybos liaudies komisariatas
Įkurtas 1925 m. lapkričio 18 d. sujungus TSRS Užsienio prekybos liaudies komisariatą ir TSRS Vidaus prekybos liaudies komisariatą.
Piotras Antonas Samuelis Sanguška
Piotras Antonas Samuelis Sanguška arba Peter Anthony Samuel Sanguszko (1937–1989) – kunigaikštis,
Dūrupio akmuo
miniatiūra|250px|right|Dūrupis upelio vagoje
Piotras Antonas Samuelis Sanguška
Biografija
Romano Vladislavo (1901–1984) ir Vandos Tužanskos Krinickos (1894–1937) sūnus.
Dūrupio akmuo
Dūrupio akmuo – Kelmės rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis šalia Plytnyčios kaimo, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje. Riedulys įregistruotas Saugomų teritorijų kadastre 2010 m. gruodžio 30 d.
Vincas Norvaišas
Vincas Norvaišas, taip pat Vincas Norvaiša, Vincentas Norvaišas (1830 m. balandžio 8 d. Panevėžio aps. – 1883 m. balandžio 13 d. Ventspilyje) – kunigas, knygnešys, platinęs draudžiamą spaudą Žemaičių vyskupijoje.
Dūrupio akmuo
Akmuo nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas iš kelio Kybučiuose pasukus į šiaurę apie 0,4 km, lauko kelių sankirtoje pasukti į kairę, už 0,8 km privažiuoti Plytnyčios kaimo vienišą sodybą. Toliau apie 0,5 km eiti sunkiai pravažiuojamu keliuku, nusileidžiant miškingu slėniu iki raizgytų Šiaušės upelio kairiojo intako Durupio ir Šarkvedžio upelių santakos. Riedulys guli upelio vagoje. Vienas iš orientyrų, esantis apie 200 m nuo akmens – nedidelis betoninis vamzdis per Šarkvedį.
Piotras Antonas Samuelis Sanguška
Šeima
Vedė 1969 metais Klaudiją Aną des Roys d’Eschandelys (g. 1939). (Gailefontaine), su kuria turėjo sūnų Povilą Pranciškų Romaną Sangušką (g. 1973), vienintelį Sanguškų giminės vyriškos linijos atstovą.
Vincas Norvaišas
Biografija
V. Norvaišas buvo kilęs iš smulkiųjų Žemaitijos bajorų. 1853 m. baigė Varnių kunigų seminariją. Nuo 1858 m. gyveno Žygaičiuose (dab. Tauragės raj.), ėjo Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus parapijos klebono pareigas.
1870 m. M. Valančiaus organizacija buvo susekta. Už lietuviškų knygų platinimą ir 1863 m. sukilimo rėmimą V. Norvaišas buvo žandarų suimtas, uždarytas kalėjime Viniuje, žiauriai tardomas. 1871 m. neribotam laikui ištremtas į Tomsko guberniją. Apie 1882 m. grįžo iš tremties, apsigyveno Ventspilyje (dab. Latvija). Neilgai pagyvenęs, čia ir mirė. Palaidojimo vieta nežinoma.
Gilutis (Švenčionių r., Labanoro sen.)
left|120px
Gilutis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 14,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške, 0,25 km į šiaurės vakarus nuo Lakajos ežero. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,4 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 141,5 m. Krantai aukšti, tik pietinis krantas žemas, beveik ištisai apaugę medžiais. Pietuose išteka upeliukas į netoliese telkšantį Aldikio ežerą (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas).
Pietinėje pakrantėje įsikūręs Žukaučiznos kaimas.
Herizau
Herizau  – miestas Šveicarijoje, Apencelio-Auserodeno kantone. Mieste yra įsikūrusi kantono vyriausybė ir parlamentas. Tuo tarpu teisminės kantono institucijos yra įsikūrusios Trogene.
Miesto senamiestis, kurį sudaro namai, esantys aplink centrinę aikštę, 1580 m. statyta protestantų bažnyčia, Wetter ir zur Rose namai (abu statyti 1737 m.), taip pat Schwänberg rajonas ir vyriausybės pastatas su valstybės archyvu, yra įtraukti į valstybinės reikšmės paveldo objektų sąrašą.
Kartu su kitais miestais, esančiais Alpių kalnuose, Herizau priklauso Metų Alpių miesto asociacijai. Asociacija kasmet rengia Alpių konvenciją, kurios pagrindinis tikslas yra įgyvendinti tvarią miestų, įsikūrusių Alpėse, plėtrą. 2003 m. Herizau tapo Metų Alpių miestu.
Istorija
thumb|left|1920 m. daryta Herizau nuotrauka iš maždaug 300 m aukščio thumb|left|Herizau apie 1900 m. Herizau pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėtas 837 m. kaip Herinisauva, o jo bažnyčia – 907 m. 1084 m. Herizau buvo sunaikintas vieno iš mūšių aplink Šv. Galo vienuolyną metu. 1248 m. ir 1249 m. miestas vėl buvo sunaikintas. Šįkart pačio vienuolyno, kuris miestelį sunaikino siekdamas užsitikrinti jo ištikimybę. 1401 m. Herizau prisijungė prie aljanso, kurį sudarė ir kitos Apencelio gyvenvietės, Apencelio karuose kovojusios prieš tradicinę viduramžių valdžios struktūrą, kuriai tuo laikotarpiu atstovavo Habsburgų dinastija.
1517–1518 m. Herizau, sumokėjęs duoklę, išsivadavo iš vienuolyno įtakos. 1601 m. buvo pastatyta miesto rotušė. 1606 m. miestą sunaikino gaisras. 1648 m. Švelbrunas, kuris tuo metu buvo Herizau dalis, nuo jo atsiskyrė ir tapo nepriklausoma gyvenviete. 1798–1803 m. Herizau buvo Säntis kantono sostine.
Geografija
Herizau plotas yra 25,2 km². 54,4 % šio ploto yra naudojama žemės ūkio reikmėms, 27,7 % užima miškai, 17,2 % – užstatyta teritorija (įvairios paskirties pastatai ir keliai), o likusius 0,7 % – upės, ledynai arba kalnai.
Miestas yra įsikūręs buvusioje Hinterlando apygardoje. Taip pat jis yra dviejų pagrindinių regiono kelių – Sankt Galenas-Togenburgas bei Gosau-Apencelis – sankirtoje. Herizau gyvena šiek tiek mažiau nei trečdalis kantono gyventojų. Iki 1648 m. miestas kontroliavo maždaug dvigubai didesnį žemės plotą, nei jis yra dabar, nes iki 1648 m. Švelbrunas buvo Herizau dalis, o iki 1720 m. jam taip pat priklausė ir Valdštatas.
Demografija
2018 m. duomenimis Herizau gyvena 15 744 gyventojai, iš kurių 22 % yra užsienio piliečiai. Per pastaruosius 10 metų, Herizau gyventojų skaičius beveik nepakito. Dauguma miesto gyventojų kalba vokiškai. Antra pagal dažnumą yra serbų-kroatų kalba, o trečia – italų.
2018 m. 50,5 % gyventojų sudarė vyrai, o 49,5 % – moterys.
Klimatas
Herizau vidutiniškai lyja 154 dienas per metus ir vidutiniškai iškrenta 1 413 mm kritulių. Daugiausiai kritulių iškrenta liepos mėnesį, kuomet vidutiniškai iškrenta 167 mm kritulių. Sausiausias metų mėnuo yra vasaris, kurio metu vidutiniškai iškrenta 82 mm.
Ekonomika
Herizau yra įsikūręs rytų Šveicarijos centrinėje dalyje. Jau 1537 m. jis įsitvirtino kaip svarbus prekybos centras.
Herizau nedarbo lygis yra 2,01 %. 2012 m. duomenimis, pirminiame ūkio sektoriuje dirba 270 miesto gyventojų, o mieste yra įsikūrusios 89 šiame sektoriuje veikiančios įmonės. 2 895 gyventojai dirba antriniame ūkio sektoriuje, čia yra įsikūrusios 233 šio sektoriaus įmonės. Trečiajame ūkio sektoriuje dirba 6 087 gyventojai. Mieste yra įsikūrusi 1 068 šio sektoriaus įmonės.
Pranas Straupas
Pranas Straupas (~1843 m. Kūlupėnuose – 1882 m. balandžio 26 d. ten pat) – kunigas, knygnešys, platinęs draudžiamą spaudą Žemaičių vyskupijoje.
Biografija
P. Straupas buvo kilęs iš laisvųjų valstiečių. Pradėjo mokytis Varnių kunigų seminarijoje, bet 1868 m. įšventintas į kunigus Kaune, kur buvo atkelta kunigų seminarija. 1868 m. rugpjūčio 5 d. atvyko dirbti vikaru į Salantus. Tuomet jau priklausė vyskupo Motiejaus Valančiaus lietuviškos spaudos leidimo ir platinimo slaptai organizacijai. Rūpinosi platinti spaudą savo ir gretimose parapijose. Draudžiamus leidinius iš Tilžės į Salantus jam atgabendavo knygnešiai. Tai buvo religinė literatūra, M. Valančiaus parengtos politinės brošiūros.
Caro žandarai, susekę M. Valančiaus organizacijos veiklą, kaip pas įtariamąjį padarė kratą. Radę įkalčių, žandarai areštavo ir 1871 m. sausio 6 d. atvežė į Vilnių tardymui. Kvočiamas kategoriškai neigė visus kaltinimus, nieko neišdavė. Vysk. M. Valančius mėgino užtarti P. Straupą, kreipdamasis pas Kauno gubernatorių M. Obolenskį, Vilniaus generalgubernatorių A. Potapovą, bet tai nepadėjo. 1871 m. buvo ištremtas neribotam laikui į Archangelsko guberniją. 1882 m. laikinai grįžo į Kauną. Kaip išprotėjęs buvo paguldytas į vietos ligoninę, tačiau greitai išsiųstas pas tėvus į Kūlupėnus. Mirė tėvų namuose.
TSRS Tiekimo liaudies komisariatas
TSRS Tiekimo liaudies komisariatas, narkomsnabas  – vienas iš ministerijos lygio centrinių TSRS valdymo organų, valdęs vidaus prekybos įmones, veikęs 1930–1934 m. Šis liaudies komisariatas palaipsniui perėmė maisto pramonės įmones.
Tiekimo LK buvo sudarytas 1930 m. lapkričio 22 d. perorganizuojant TSRS Vidaus ir užsienio prekybos liaudies komisariatą.
Šio liaudies komisariato funkcijos buvo:
Vienintelių tiekimo liaudies komisaru buvo Anastasas Mikojanas.
1934 m. TSRS Tiekimo liaudies komisariatas buvo panaikintas, o iš jo sudaryti šie liaudies komisariatai:
Vieštovėnų piliakalnis
Vieštovėnų piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A826P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1626) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Vieštovėnų kaimo, Nausodžio seniūnija. Pasiekiamas plentu Plungė – Kuliai, už Minijos pasukus keliuku į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus 220 m, paėjus per pievą į dešinę 100 m šiaurės kryptimi, yra kitapus pievos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas kranto kyšulyje į Minijos slėnį, jos dešiniajame krante. Iš šiaurės, rytų ir pietų piliakalnį juosia upės slėnis, iš vakarų prieina gretimi laukai. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 68 m ilgio, 17,5 m pločio vakariniame krašte, 26,5 m – rytiniame. Joje rasta lygios keramikos. Aikštelės vakariniame krašte supiltas 20 m ilgio, 1 m aukščio, 13 m pločio pylimas, kurio išorinis šlaitas yra 2,5 m aukščio. Aikštelės rytiniame gale supiltas 0,1 m aukščio, 6 m pločio pylimas.
Į vakarus nuo piliakalnio yra priešpilis. Jo aikštelė netaisyklingai trapecinė, 18­-30 m ilgio, 20 m pločio rytiniame, 60 m ­– vakariniame. Jos vakariniame krašte yra 30 m pločio, 2 m gylio griovys. Piliakalnio ir priešpilio šlaitai statūs, 9­-12 m aukščio.
Piliakalnio šiaurinis ir pietinis šlaitai nuplauti Minijos. Pats piliakalnis apaugęs lapuočiais, priešpilis - jaunais medeliais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Inkstų vėžys
Inkstų vėžys – piktybinis inksto navikas, dažniausiai diagnozuojama inksto karcinoma, rečiau pasitaiko kitų rūšių augliai.
Inkstų navikai pagal histologinį tipą skirstomi į šias rūšis:
Papelekis
Papelekis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Naujo Strūnaičio.
Papelkiai (Raseiniai)
Papelkiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paliepių.
Pašimšės akmuo
miniatiūra|250px|right|Pašimšės akmuo su įrašu (įskaitoma „1850“) Pašimšės (Ėrtelio) akmuo – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis šalia Pašimšės kaimo, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje, Kelmės rajono savivaldybėje.
Riedulys 1964 m. paskelbtas gamtos paminklu. 2005 m. spalio 3 d. įregistruotas LR Saugomų teritorijų kadastre.
Akmuo nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas iš kelio, 3 km į šiaurę nuo Kiaunorių, pasukus į pietvakarius. Apie 0,8 km žvyrkelis apie 0,8 km  veda pro Pašimšės gynybinį įtvirtinimą-piliakalnį link buvusio dvaro teritorijos. Toliau lauko keliukas apie 0,5 km veda nuokalne link miško. Masyvus, apsamanojęs, apie 2 m aukščio riedulys stūkso dirbamo lauko paribyje, miškingo Šimšės upelio slėnio pakraštyje.
Svingerudo akmuo
thumb|Įrašas idiberug/n
Svingerudo akmuo (Svingerudsteinen) – runų akmuo, 31x32 cm dydžio smiltainio blokas, aptiktas 2021 m. rudenį Norvegijoje, atliekant archeologinius tyrinėjimus kapavietėje Hole prie Tyrifjordo (netoliese sostinės Oslo). Apie atradimą 2023 m. sausį paskelbė Oslo universiteto Kultūros istorijos muziejus. Akmuo pavadintas pagal vietovę, kurioje rastas.
Pasak akmenį aptikusių archeologų, tai seniausias žinomas runų akmuo. Runų amžius nustatytas, radioaktyviosios angies metodu datavus kitus radinius, drauge su akmeniu aptiktus kapavietėje; paaiškėjo, kad jie siekia laikotarpį tarp 1–250 m. e. m.
Gudūniškis
Gudūniškis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 10,5 km į pietus nuo Labanoro, Baranavos miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,6 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 141,4 m. Vakarinis krantas pelkėtas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Pakrantės kalvotos. Pietuose išteka Gudūnėlės upelis link Žeimenos upės intako Lakajos.
Petro evangelija
Petro evangelija – apokrifinė evangelija, datuojama II m. e. a. viduriu. Iki šių dienų visas evangelijos tekstas neišliko, išlikusioje dalyje pasakojama apie Jėzaus Kristaus pasmerkimą, nukryžiavimą ir prisikėlimą.
Petro evangelijoje laikomasi požiūrio, kad Kristaus kūnas tebuvęs regimybė, o mirtis ant kryžiaus nebuvęs atpirkimo veiksmas. Tvirtinama, kad Jėzaus prisikėlimo liudininkais buvę ir romėnų kareiviai, ir žydų pareigūnai (kitaip nei kanoninėse evangelijose).
Antiochijos vyskupas Serapijonas šios evangelijos autorystę priskyrė doketistams (dėl požiūrio, kad Jėzaus kūnas nebuvęs realus), o šiuolaikiniai tyrinėtojai linkę manyti, kad tekstą parašė Sirijos krikščionys gnostikai (tokia išvada daroma dėl evangelijos požiūrio į atpirkimą).
Petras Aleksandras Čapskis
Petras Alekasndras Čapskis ( g. apie 1660, m. 1717 m.), Kulmo kaštelionas.
Biografija
Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo sūnus. Elbingo kašteliono Jano Krizostomo, Kulmo vyskupo Tomo Pranciškaus brolis.
1701-1710 buvo Krušivcos kaštelionas. 1710-1717 buvo Kulmo kaštelionu. Kitos pareigos:Radzinsko ir Klecko seniūnas (1696).
Neturi būti painiojamas su Petru Alekasndru Čapskiu (1685-1737), Pamario vaivada, Karūnos didžiojo iždininko Jono Ansgarijaus Čapskio ir Knyšinsko seniūno Tomo tėvu.
Literatūra
"Polski Słownik Biograficzny" ( tom 4, str. 193)
Liz Truss
Meri Elizabet Tras (, g. 1975 m. liepos 26 d.) – Jungtinės Karalystės politikė, buvusi šalies Ministrė Pirmininkė ir Konservatorių partijos lyderė. Nuo 2010 m. Truss yra Bendruomenių rūmų narė, 2019 m. užėmė moterų reikalų ir lygybės ministrės, o 2021–2022 m. Užsienio reikalų sekretorės pareigas.
2022 m. spalio 20 d., praėjus kiek daugiau nei 40 dienų po išrinkimo į premjerės pareigas, L. Truss pranešė apie atsistatydinimą. Šias pareigas ji ėjo trumpiausiai Jungtinės Karalystės istorijoje.
Gulbiniai
Gulbiniai – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Magūnų, Žaliašilio miške, Gulbino pelkės šiaurvakarinėje dalyje. Kranto linija labai vingiuota, į pietryčius yra nutįsusi lanko formos siaura įlanka. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 136,7 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, baigiantis užakti. Nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Pailgių upelio baseinui.
Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Raubiškių kaimas. Į pietryčius nuo Gulbinio toje pačioje pelkėje telkšo Beduonų ežeras.
AS Roma (moterys)
Romos AS – Italijos futbolo klubas iš Romos. 2018 m. buvo suburta moterų ekipa, kuri rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Istorija
2018 m. liepos mėn. buvo suburta moterų futbolo ekipa prie AS Roma. Dalyvavo Italijos futbolo taurės turnyruose ir rungtyniavo Serie A.
2021–2022 m. užėmė antrą vietą moterų Serie A. Kadangi Italijai UEFA moterų čempionių lygoje skirtos trys vietos, todėl ir nebūdamos čempionėmis galėjo varžytis šiame turnyre.
2022–2023 m. moterų čempionių lyga
2022 m. rugpjūčio 18 d. italės rezultatu 3:1 nugalėjo Glasgow City FC (Škotija). 2022 m. rugpjūčio 21 d. kovoje dėl pirmosios vietos grupėje susitiko su Paris FC (Prancūzija). Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi be įvarčių 0:0. Baudinių serijos metu tikslesnės buvo italės. Užėmusios pirmąją vietą grupėje pateko į kitą turnyro etapą, kuriame susitiko su Prahos „Sparta“ (Čekija).
Sezonai
thumb|right|300px|2018 m. rugsėjo 22 d.
Eustachijus Potockis
Eustachijus Potockis (1720–1768 m. kovo 23 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos armijos pulkininkas (1743) ir generolas-majoras (1752) Karūnos didysis taurininkas (1754), Lietuvos artilerijos generolas (1759), Dubensko (1731), Grabovecko, Uržendovo ir Tlumako (1738), Lvovo seniūnas (1762–1767).
Biografija
Jaunystėje (1731 metais) gavo Dubenkos seniūno pareigybę. Mokėsi jėzuitų kolegiume Liubline, jaunystėje keliavo po Vokietiją ir Prancūziją.
1740 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Podolės vaivadijos. Būdamas respublikonų partijos šalininku, buvo Čartoriskių partijos priešininku. Prancūzijai palaikant bandė organizuoti bajorų konfederaciją prieš rusų karius, buvusius ATR teritorijoje. 1746 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Galicijos žemės. 1743 metais gavo Karūnos armijos pulkininko laipsnį, o 1752 metais tapo generolu-majoru, po to tapo nacionalinės kavalerijos generolu-leitenantu ir šarvuotos vėliavos rotmistru.
1750 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Liublino vaivadijos, 1754 metais gavo Karūnos didžiojo taurininko pareigybę. Tais pačiais metais buvo išrinktas Karūnos tribunolo maršalka Liubline. 1754 m. gruodžio 16 d. tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 1759 metais gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį. 1762 metais Varšuvoje įkūrė juridiką (mikrorajonas) Marienštatas, kuris buvo pavadintas jo žmonos garbei.
1764 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas Liublino vaivadijos konvokacijos maršalka, buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimo į Lenkijos sostą ir Rusijos kišimosi į ATR vidaus reikalus priešininkas. Būdamas išrinktas pasiuntiniu į konvokacinį seimą 1764 m. gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame pripažino neteisėtu rusų karių būvimą Varšuvoje. Tais pačiais metais buvo priverstas pripažinti Stanislovą Augustą Poniatovskį naujuoju Lenkijos karaliumi. Eustachijus Potockis buvo išrinktas nuo Liublino vaivadijos maršalka į Čartoriskių konfederaciją. 1762–1767 metais – Lvovo seniūnas. Po pasitraukimo iš politinio gyvenimo užsiėmė savo gausių valdų valdymu Liubline. Sernikuose įkūrė parapijos bažnyčią, paskutinius metus praleido Palenkės Radzine, kur tarp 1749–1750 metų pastatė puikius rūmus su sodais pagal žymaus architekto Jokūbo Fontanos projektą.
Šeima
1741 metais vedė Marianą Konstką (m. 1768), nuo santuokos su kuria turėjo penkis sūnus ir vieną dukterį:
Cepelinas (1971 filmas)
Cepelinas – 1971 m. Didžiojoje Britanijoje sukurtas filmas apie Pirmąjį pasaulinį karą.
Turinys
Pirmasis pasaulinis karas, 1915-ieji metai. Anglijos miestus naktimis bombarduoja iš Vokietijos atskrendantys dirižabliai, kurių dideliame aukštyje negali pasiekti britų lėktuvai ir artilerija.
Škotas leitenantas Džefris Richteris-Daglasas tarnauja britų armijos štabe ir nėra siunčiamas į frontą, nes turi giminių Vokietijoje, be to, yra pažįstamas su dirižablius kuriančiu profesoriumi Alsšuliu. Susipažinęs su žavia moterimi Stefani jis netrukus sužino, kad ši yra dviguba agentė, kurios užduotis – padėti perbėgti Džefriui pas vokiečius. Šis, suderinęs veiksmus su savo vadovybe, sutinka tapti dvigubu agentu, tikėdamasis gauti žinių apie kuriamą naują dirižablį LZ36.
Vokiečiai itin susidomi Džefrio žiniomis apie pilį Škotijos šiaurėje, tačiau išlieka įtartini jo atžvilgiu, kaip ir profesoriaus Alsšulio žmona Erika, atvirai vadinanti Džefrį šnipu. Vis dėlto jis pakviečiamas į bandomąjį LZ36 skrydį, kuris netrukus virsta karine užduotimi, nors juo skrenda ne tik kariai, bet ir Alsšulis su žmona. Dirižablis nukreipiamas į Norvegiją, kur pasipildo kuro, po to jūroje iš laivo paima garstyčių dujų krovinį ir būrį kareivių. Vėl pakilus, pranešama užduotis: dirižablis naktį turi nusileisti Škotijoje ir iš saugomos pilies pagrobti Didžiąją Laisvių Chartiją, tuo parodydami britams, kad ir savo saloje jie negali būti saugūs, o Džefriui numatyta užduotis – lydėti karių būrį.
Jimmy Butler
Džimis Batleris III (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Majamio „Heat“ komandoje. Jis šešis kartus rungtyniavo NBA Visų žvaigždžių rungtynėse, keturis kartus įtrauktas į NBA simbolinę komandą, penkis kartus įtrauktas į NBA simbolinę gynybos komandą ir 2016 m. iškovojo olimpinį aukso medalį.
2011 m. NBA naujokų biržoje Batlerį 30-uoju šaukimu pasirinko Čikagos „Bulls“. 2015 m. jis pripažintas didžiausią pažangą padariusiu NBA žaidėju. Po šešių sezonų Čikagoje 2017 m. birželį buvo išmainytas į Minesotos „Timberwolves“. 2018 m. lapkritį Batleris vėl iškeistas, šį kart į Filadelfijos „76ers“. 2019 m. liepą pasirašė sutartį su „Heat“. Pirmąjį sezoną su komanda krepšininkas pasiekė NBA finalą. 2021 m. jis pirmavo lygoje pagal perimtus kamuolius.
Trijų jūrų iniciatyva
Trijų jūrų iniciatyva, Trijų jūrų iniciatyvos investicinis fondas (3SIIF) – dvylikos Europos Sąjungos valstybių narių forumas, politiškai ir ekonomiškai jungiantis Vidurio ir Rytų Europos šalis. Trijų jūrų iniciatyva siekia glaudesnio Europos Sąjungai priklausančių Rytų Europos valstybių regioninio bendradarbiavimo. Šiuo metu šiam fondui priklauso Austrija, Bulgarija, Čekija, Estija, Kroatija, Latvija, Lenkija, Lietuva, Rumunija, Slovakija, Slovėnija bei Vengrija. Pirmasis narių susitikimas įvyko 2016 m. Dubrovnike, Kroatijoje.
Statistika
Trijų jūrų iniciatyvai priklausančios šalys sudaro 29 % visos Europos Sąjungos teritorijos, jose gyvena 25 % (112 mln.) Europos Sąjungos gyventojų. Šio investicinio fondo narių bendra perkamoji galia sudaro 19 % visos Europos Sąjungos BVP.
Istorija
Trijų jūrų iniciatyva – tarpukario Lenkijos pirmykštės idėjos, jungiančios tarp Baltijos, Adrijos ir Juodosios jūrų esančias valstybes, rezultatas. Šis investicinis fondas įkurtas 2015 m. Lenkijos prezidento Andžėjaus Dudos (Andrzej Duda) ir Kroatijos prezidentės Kolindos Grabar-Kitarovič (Kolinda Grabar-Kitarović) iniciatyva.
Paperšokšnis
Paperšokšnis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie Peršokšnos upelio. Saugoma Lūšnios pušis. Praeina Labanoro–Januliškio keliukas.
Hostomelis
Hostomelis  – miesto tipo gyvenvietė Ukrainoje, Kijevo srityje, į šiaurės vakarus nuo Kijevo. Hostomelis išsidėstęs prie Irpinės upės, yra Kijevo aglomeracijos dalis. 2021 m. turėjo apie 17,5 tūkst. gyventojų. Daugiausiai žinomas dėl čia įsikūrusio Antonovo oro uosto.
Nuo 2022 m. – Ukrainos miestas-didvyris. miniatiūra|220px|left|Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė, XVIII a.
Istorija
Per Chmelnickio sukilimą buvo Kijevo pulko kazokų šimtinės miesteliu, o 1654 m. prijungtas prie Rusijos valstybės. 1694 m. pastatyta cerkvė.
1866 m. Hostomelis tapo Kijevo gubernijos valsčiaus centru Rusijos imperijos sudėtyje.
1938 m. tapo miesto tipo gyvenviete.
1962 m. kartu su aplinkinėmis gyvenvietėmis tapo pavaldus regioniniam Irpinės miestui.
1971 m. gyveno 6 tūkst. žmonių, veikė stiklo taros gamykla, krakmolo gamykla, automobilių transporto įmonė, pramonės kombinatas ir Bučos tarybinis ūkis, turėjęs 3600 ha žemės.
1972 m. prie Hostomelio prijungtas Mostiščės kaimas.
2022 m. per Rusijos invaziją į Ukrainą, įvyko Antonovo oro uosto mūšis. Kautynėse sunaikintas čia stovėjęs didžiausias pasaulyje lėktuvas Antonov An-225. Gyvenvietei buvo suteiktas Ukrainos miesto-didvyrio titulas.
Dagombai
Dagombai (savivardis – Dagomba), dar vadinami dagbaniais ar dagbonais – tauta, gyvenanti Vakarų Afrikoje, dabartinės Ganos šiaurės rytuose. Kalba dagbani kalba, kuri priklauso Nigerio – Kongo kalbinei šeimai, gurų kalboms. Ji gimininga mampruli, vali, frafra ir kitoms šiaurinės Ganos kalboms. Tai – viena iš 11 valstybės remiamų kalbų Ganoje.
Dagombų sukurta Dagbono karalystė buvo viena svarbiausių gurų valstybių Sudano kultūrinėje zonoje. Dagombai save laiko giminiškais mamprusiams ir nanumbams, su kuriais juos sieja bendros legendos ir protėvis. Kartu jų teritorijos vadinamos Didžiuoju Dagbonu. Tradicinėje regiono hierarchijoje dagombai yra artimai susiję su konkombais, mobais, čokosiais, basariais, čambais ir zantasiais, kurie gyvena Ganos šiaurės rytuose ir Togo šiaurėje.
Arealas
Dagombų gyvenamas arealas yra vadinamas Dagbon ir apima apie 20 000 km² dabartinėje šiaurės rytų Ganoje, įsiterpęs tarp Oti upės rytuose ir Baltosios Voltos vakaruose. Per vidurį tepa Dakos upė. Užima 7 Šiaurės regiono rajonus: Tamalę, Toloną-Kimbungu, Savelugu Nantongą, Jendi, Gušegu, Zabzugu-Tatalį ir Saboba-Čeriponį. Didžiausias miestas yra Tamalė, tačiau tradicinė dagombų monarchija ir kultūrinis centras koncentruojasi Jendi.
Istorija
Dagombų valstybės įkūrimas siejamas su gausiomis legendomis, kurios prasideda Malio imperijoje ir pasakoja apie protėvių migracijas į dabartines teritorijas apie XIV a. Jų Dagbono karalystės įkūrėju laikomas Sitobu, kurio broliai davė pradžią mamprusių ir nanumbų etninėms grupėms.
Dagbono karalystės valdovų titulas žinomas kaip Ja naa (Ya Naa). XV a. pradžioje Dagbonas plėtėsi labai sparčiai aplinkinių genčių sąskaita. Tai buvo įmanoma organizuotos karinės struktūros, o ypatingai raitijos dėka. Didžiausio išsiplėtimo laikais Dagbonas kontroliavo ne tik teritorijas tarp Baltosios Voltos ir Oti upių, bet ir dabartines konkombų teritorijas į rytus nuo Oti, jų hegemoniją pripažino daug aplinkinių gurų etninių grupių.
XIX a. karalystėje dėl valdžios kovojo dvi vietos diduomenės grupės, Abudu ir Andaniai. Valdant Naa Alasani, 1899 m. dagombų karalystė padalinta tarp Britų Aukso kranto ir Vokietijos Togolando. Sostinė ir valdovas liko Vokietijos pusėje, o britai savojoje pusėje draudė dagbonų vietininkams palaikyti ryšius su jų valdovu. 1914 m. britai perėmė kontrolę vakariniame Vokietijos Togolande, taigi, ir rytinėse dagombų žemėse. Britų Togolandą prijungus prie Aukso kranto, dagombų teritorijos vėl buvo suvienytos.
Valdant britams, dagombų monarchija buvo išlaikyta, o 1930 m. dagombų konferencijos metu nustatytos naujos paveldėjimo ir administravimo taisyklės. 2002 m. dėl besitęsiančios konkurencijos tarp Abudu ir Andani giminių, nužudytas Ja naa Jakubu Andanis II. Dėl neramumų tradicinė monarchija išgyveno ilgą tarpuvaldį, kol 2006 m. išrinktas regentas Abdulai Jakubu.
Dagombų kultūra
Dagombų tradicinė kultūra turi daug panašumų su kitomis gurų tautomis (tokiomis, kaip mamprusiai, mosiai, nanumbai), su kuriais dagombai dalijasi bendras kilmės legendas. Jie turi išvystytą muzikinę tradiciją ir pasakojamąją literatūrą kuri perduodama klajojančių dainininkų.
Islamas, plitęs dagombų tarpe nuo XIII a. ir atneštas vangarų prekybininkų, yra svarbiausia dagombų religija, kurią išpažįsta 79% gyventojų. Nedidelė dalis (~5%) yra krikščionių, kiti išpažįsta gurų dievus ir tradicijas. Dagombai švenčia islamiškas šventes (eidą), taip pat nacionalines šventes, tokias kaip dagombų ugnies šventę ar Dambos šventę.
Gulbinas (Švenčionių r.)
left|120px
Gulbinas arba Gulbinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Švenčionėlių, Pabradės miške. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,3 km. Altitudė 136,2 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais, pelkėti – į pietus ir vakarus yra nusidriekusi ~ 14 ha dydžio Pagulbinio pelkė. Vakaruose į ežerą įteka upeliukas iš netoliese telkšančio Kuliakampio ežero, o šiaurėje išteka Gulbinės upelis link Žeimenos upės.
Papiernia
Papiernia – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Bartkuškio. Stovi Vandens malūnas, pastatytas 1805 m. (dviejų aukštų plytų mūro pastatas su rūsiu).
Etimologija
Anksčiau vandens malūne veikė garsus popieriaus fabrikas, todėl kaimas ir pavadintas Papiernia.
Noručių tvenkinys
Noručių tvenkinys (arba Grinkiškio tvenkinys, Vedreikė) – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, Grinkiškio miestelio pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Vedreikės upelį (Šušvės intakas) 0,38 km nuo jo žiočių (įteka į Vaitiekūnų tvenkinio šiaurinį galą). Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,56 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 101,4 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietinėje ir vakarinėje pakrantėse įsikūręs Noručių kaimas. Į vakarus yra Grinkiškio miestelio kapinės. Tvenkinio pylimu eina kelias Nr.3429 (Grinkiškis – Pypliai – Vaitiekūnai).
Pranciškus Čapskis
Biografija
Elbingo kašteliono Jano Krizostomo Čapskio (m. 1716) sūnus. Gdansko kašteliono Ignoto brolis.
Gdansko kašteliono pareigas ėjo 1725–1736, be to, Kulmo pakamaris.
Palau demografija
Šiame straipsnyje pateikiama Palau demografijos statistika ir duomenys.
70 % gyventojų gyvena Korore.
Populiacijos augimo rodiklis
1,75 %.
Gimstamumo rodiklis
19,88 gimimų 1000 žmonių.
Mirtingumo rodiklis
7,35 mirčių 1000 žmonių.
Migracijos rodiklis
5,01 migrantų 1000 žmonių.
Gimstamumas
2,47 vaikų vienai moteriai.
Raštingumas
Palau
Žemaičių Kalvarijos piliakalnis
Žemaičių Kalvarijos piliakalnis, ''Varduvos piliakalnis, Šv. Jono kalnas, Kalvarija, Gardai'' (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A824, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV948) – nacionalinės reikšmės piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje Žemaičių Kalvarijoje. Pasiekiamas Žemaičių Kalvarijoje nuo centro pavažiavus Alsėdžių link 200 m Alsėdžių gatve – yra kairėje gatvės pusėje, tik pervažiavus Varduvą.
Čia stovėjo senoji Gardų pilis, čia buvo Gardų parapijos pirmosios šv. Jono koplyčios vieta. Dabar ant kalno stovi dvi Kryžiaus kelio koplyčios.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Varduvos dešiniajame krante, santakoje su Pagardeniu (Cedronas). Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 40x35 m dydžio, 2,5 m žemesniu rytiniu šonu. Jos pietiniame krašte supiltas 35 m ilgio, 2 m aukščio, 28 m pločio pylimas, už kurio iškastas dabar jau užslinkęs griovys. Šlaitai statūs, 12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas 1637–1639 m. jame įrengiant kalvarijas: aikštelės šiauriniame gale stovi mūrinė 4 stoties koplyčia „Viešpats Jėzus suimamas“, ant pietinio pylimo – medinė 5 stoties koplyčia „Jėzus meldžiasi Alyvų sode“ ir mūrinė Kristaus suėmimo skulptūra. Šiaurinis šlaitas apardytas kelio į koplyčias. Piliakalnis dirvonuoja, vakariniame šlaite auga keli medžiai.
Į šiaurės rytus nuo piliakalnio, kitapus Varduvos, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos. 250 m į šiaurę yra IX a. – XIII a. kapinynas, tyrinėtas 2002 m.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1903 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1964 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. 2004 m. Bronius Dakanis ties pietiniais koplyčios laiptais ištyrė 4 m² dydžio plotą, rado žiestos keramikos šukę su horizontaliomis linijomis. 2008 m. rasti pavieniai archeologiniai radiniai.
Istorija
Manoma, kad piliakalnyje stovėjo 1253 m. balandžio 5 d. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo Heinricho rašte dėl pietinių kuršių žemių dalybų minima kuršių pilis Gardai.
Legendos
Padavimai pasakoja, kad šį statų ir aukštą kalną senovėje supylę pagonys: „Pagonių vadas įsakęs visiems žmonėms, kad kiekvienas jų <…>, kuris vyks pro tą vietą, turi tam tikrą saiką žemių iš toliau atnešti ir pilti. Taip per kiek laiko ir buvo supiltas tas kalnas. Paskui ant jo pagonys degindavo aukas. Pagonims išnykus, tame kalne buvę įtaisytos kapinės.“
Januškonių tvenkinys
Januškonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 4 km į šiaurę nuo Baisogalos. Sudarytas užtvenkus Kutenos upę (Daugyvenės intakas) 6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-pietryčių kryptimi – 0,62 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 98,5 m. Krantai žemi. Tvenkinio vakarinis krantas užpelkėjęs, apaugęs krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Januškonių kaimas. Aplink kitus krantus plyti dirbami laukai. Vakaruose skersai Kutenos upę eina kelias.
Žernių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas apylinkėse aukščiausioje kalvoje (altitudė 187,8 m). Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 58x20 m dydžio, 0,5 m aukštesne pietrytine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 6­-10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, pietrytinį aikštelės kraštą suardė čia stovėjęs trianguliacijos bokštas, rytinį šlaitą - karjeras. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.
Papikeliškės
Papikeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Pikeliškių, netoli plento, apsuptas nedidelių miškelių.
Utenos siaurojo geležinkelio stotis
Utenos siaurojo geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis Utenoje, Stoties g. 39. 1901–1972 m. aptarnavo Panevėžio–Pastovių geležinkelį, uždarytą 750 mm vėžę perdarius į 1520 mm vėžę. 2001 m. į Kultūros vertybių registrą įrašytas stoties kompleksas (unikalus kodas ), jame esantis stoties pastatas (unikalus kodas ) ir vandens bokštas (unikalus kodas ). Stoties pastatas priklauso Utenos kraštotyros muziejui, pastate 2015 m. įkurtas Laisvės kovų muziejus.
Istorija
1897 m. pradėta tiesti 144 km ilgio Panevėžio–Švenčionėlių atkarpa, kurioje įrengtos Troškūnų ir Utenos geležinkelio stotys. Darbinių traukinių eismas atkarpa prasidėjo 1899 m. spalio 28 d., oficialus atidarymas įvyko 1901 m. gegužės 13 d. Geležinkelio stoties pastatas pastatytas vienaaukštis, mūrinis, vėlyvojo klasicizmo stiliaus. Įrengtas 20 kub. m talpos mūrinis vandens bokštas. 1959 m. stoties situacijos plane pavaizduotas 4-5 linijų kelynas, ~50 m ilgio rampa.
1972 m. gruodį nutraukti siaurojo geležinkelio reisai, 1973 m. pradėta ardyti bėgius ruože Rubikiai–Švenčionėliai. Utenos siaurojo geležinkelio stotis neteko reikšmės. Po Nepriklausomybės atkūrimo stoties kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą, vandens bokštas privatizuotas.