cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
1973 m. baigė Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą, 1975–1979 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys). 1979–1982 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Regimanto Gudelio klasė).
Petras Armonas
Visuomeninė veikla
1966, 1971 ir 1991 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių dirigentas, 1971 m. 4-osios dainų šventės organizacinio komiteto vicepirmininkas, repertuarinės ir muzikos komisijos pirmininkas. Sukūrė apie 80 giesmių, keletą mišių ir nemaža dainų. 1997 m. sausio 12 d. – 1997 m. sausio 13 d. St. Petersburgo lietuvių klube gražiais renginiais paminėtas P. Armono gimimo 90-metis. 1990 m. apdovanotas JAV LB Kultūros tarybos premija.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
Nuo 1982 m. Išlaužo (Prienų raj.) pagrindinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė. Jaunių choras „Volungėlė“ dažnai koncertuoja, gieda bažnyčioje, dalyvauja Prienų rajono, Dzūkijos krašto ir Lietuvos dainų šventėse Vilniuje.
Petras Armonas
Šaltiniai
Danutė Petrauskaitė. Petras Armonas muzikinių kultūrų kryžkelėse. ' Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2005. 168 p.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
1982–1986 m. Prienų rajoninių kultūros namų mišriojo choro ir rajono kultūros darbuotojų moterų choro vadovė. Abu kolektyvus parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, nemažai koncertavo.
Džordži Abadžijev
thumb|Džordži Abadžijev biustas Abadžijev Džordži (adapt. Džordžis Abadžljevas g. 1910 m. spalio 7 d. Doiranas – m. 1963 m. rugpjūčio 2 d. Skopjėje) – Makedonijos rašytojas, istorikas.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
Nuo 1986 m. Birštono kultūros namų (kultūros centro) moterų choro „Aušrinė“ vadovė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje, taip pat 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo 1997 m. moterų chorų šventėje – festivalyje „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje, koncertavo Lietuvoje, Moldavijoje ir Baltarusijoje.
Džordži Abadžijev
Jis yra makedonų pradininkas istorinės tematikos literatūroje.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
Parengė G. B. Pergolesi „Stabat Mater“ – koncertuose talkino Kauno kamerinis orkestras (dirigentas G. Dalinkevičius), Kauno Vytauto Didžiojo universiteto merginų choras (vadovas Viktoras Masevičius) ir Kėdainių moterų choras „Aušrinė“ (vadovas Petras Labeckis).
Džordži Abadžijev
Biografija
1918 metais emigravo į Bulgariją, o vėliau persikėlė į Graikiją. Sofijoje studijavo teisę, suorganizavo makedonų literatų būrelį. Per Antrąjį pasaulinį karą dalyvavo Bulgarijos pasipriešinimo judėjime. 1948 metais grįžęs į Makedoniją įsitraukė į politinę veiklą. Debiutavo bulgarų kalba parašytais vaizdeliais ir reportažais. Parašė istorinių romanų ir apysakų. Žymiausias istorinis romanas – „Dykuma“ (Pustina) 1961 m.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Biografija
A. Armonienė – Prienų rajono dainų švenčių dirigentė ir 1995 m. Dzūkijos krašto dainų šventės vyr. dirigentė. 1997 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Kankanas
thumb|250px|Kankanas thumb|right|Offenbach Can-can Kankanas – energingas šokis, dažniausiai atliekamas moterų ir labiausiai išplitęs Prancūzijoje.
Šokio planas labai panašus į polkos ir kadrilio. Muzikinis metras 2/4, tempas greitas, ritmas judrus, judesiai laisvi (ypač būdinga aukštai kilnoti kojas), ryškūs erotiniai elementai.
Istorija
thumbPirmą kartą šis šokis buvo sušoktas Prancūzijoje 1822 m. Kelis dešimtmečius jis buvo uždraustas, kaip nepadorus ir amoralus šokis. Tokią blogą reputaciją kankanas įgijo dėl pernelyg stipraus kojų apnuoginimo ar apatinio trikotažo rodymo. Tačiau, nepaisant to, jau apie 1830 m. šis šokis išplito pakankamai plačiai. Labiausiai jis žavėjo vyrus. Kankanas tapo pasilinksminimu, malonia pramoga. Nors jis buvo draudžiamas įstatymų, pasirodymai buvo atliekami kabaretuose, populiariose šokių salėse, kaukių baliuose. Kankano šokėjas į rengiamus pobūvius kvietė net Prancūzijos princesė Celeste de Mogodor. Tuo metu šokėjomis dažniausiai būdavo kurtizanės. Jos į pobūvį atlydėdavo savo partnerius ir šokdavo kankaną mainais už nemokamą įėjimą.
1890 m. kankano šokėjų situacija pasikeitė. “Šokėjos, šokančios Moulin Rouge ir kitose šokių salėse jau buvo ne prostitutės, o profesionalios šokėjos, gaunančios nemažą atlyginimą”. Tokiam nuomonės pasikeitimui įtakos turėjo ir tai, kad nuo šiol šokėjos pradėjo dėvėti daugiau drabužių. Jos paprastai turėdavo viena ranka pakelti sijoną, kad koja galėtų laisviau judėti. Kai kurios šokėjos tyčia sijoną keldavo abiem rankom, kad galėtų pasirodyti savo nėriniuotus bei siuvinėtus apatinius. Mat tuo metu jie buvo ypač prašmatnūs. “James’as Level’as, rūbų istorikas, pabrėžia, kad XIX a. pabaigoje matoma auganti moteriškų apatinių reikšmė”.
Kūrėjai
Kankanas buvo plačiai vartojamas prancūziškose klasikinėse operetėse, ypač kompozitoriaus Jacques’o Offenbach’o”. Šis garsus Prancūzijos kompozitorius ne tik panaudojo šį šokį savo garsiojoje operetėje „Orfėjus pragare“ (Orphee aux enfers), bet ir specialiai kankanui sukūrė muziką, gerai žinomą ir šiais laikais. Nuo XX amžiaus pirmos pusės kankano šokio judesiai pradedami naudoti ir balete.
Tailerio mergytės
Kankanas buvo šokamas ir šokėjų grupėmis. Bene didžiausią pasisekimą turėjo „Tailerio mergytės“ (Tiller Girls). John’as Tiller”is buvo anglas, kuris laisvalaikiu šoko ir rengė mėgėjiškus pasirodymus. „Tailerio mergyčių“ istorija prasidėjo 1885 m., kai J. Tiller’is įkūrė „Linksmųjų mergaičių“ (Gaiety Girl) trupę. Ją sudarė keturios šokėjos, vadinamos „saulės spindulėliais“, kurios turėjo didelį pasisekimą Karališkame Mančesterio Teatre (~1890 m.). J. Tiller’is įkūrė šokių mokyklą, kur be kitų šokių merginas taip pat mokė šokti ir kankaną. Taigi, „Linksmosios mergytės“ tapo „Tailerio mergytėmis“ ir grupę sudarė jau 32 šokėjos.
Rekordai
Pirmąjį Gineso reikordą pasiekė Veronica Evans. Ji 1939 m. Londone kankaną šoko 4 valandas ir 40 minučių. Iš viso buvo suskaičiuoti 8005 kojos pakėlimai.
Dabartis
Dabar kankanas šokamas tik moterų. Šį prancūzišką šokį dažnai galime aptikti holivudiškų vesternų scenose. Savo šokių numeriuose panašų choreografinį elementą naudojo ir Michael Jackson (kojos pakėlimas ir sukimas ratu).
Lauko tyrimas
miniatiūra|Technologija „Field-Map“ rinkti informacijai apie lauką ([[nešiojamas kompiuteris, GPS ir lazerinis diapazono ieškiklis).]] Lauko tyrimas – duomenų surinkimas iš tiesioginių šaltinių daugelyje socialinių ir gamtos mokslų. Lauko tyrimai vykdomi tokiuose moksluose kaip antropologija, etnografija, etnologija, folkloristika, etnomuzikologija, archeologija, biologija, ekologija, aplinkotyra, geografija, geologija, kalbotyra, paleontologija, sociologija ir kt.
Bryliškės
Bryliškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.
Istorija
Kaimas XVI–XVIII a. priklausė Inturkės seniūnijai, XIX a. Inturkės valstybiniam dvarui. Bryliškių vienkiemis užrašytas 1829 m. Kuktiškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 8. Vienkiemis pažymėtas 1865 m. topografinime žemėlapyje.
Gyventojai
1923 metais 3 ūkiai 22 gyv.
963 m.
963 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gruodis
Kovo 14
Kovo 14 yra 73-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 74-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 292 dienos.
Vardadieniai
Darmantas – Darmantė – Karigailė – Lygimantas – Lygimantė – Matilda
Pusiaujo Gvinėjos prezidentas
Pusiaujo Gvinėjos prezidentas – vyriausiasis Pusiaujo Gvinėjos vadovas. Viena jo kadencija trunka 7 metus. Dabartinis šalies prezidentas yra Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, kuris eina šias pareigas nuo 1979 m.
Kūjai
Kūjai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, tarp Kazlų Rūdos miškų, prie Višakio upelio. Yra Kazlų Rūdos miškų urėdijos Braziūkų girininkija. Vietiniai keliai į Kardokus, Ežerėlį, Braziūkus.
Ašvija
Ašvija – dešinysis Akmenos intakas. Teka rytų kryptimi Šilalės rajone. Išteka Varnių RP teritorijoje, 2 km į pietvakarius nuo Medvėgalio.
Pavadinimas kildinamas iš žodžių ašva („kumelė“) ir ašvienis („darbinis arklys“).
Žiemgaliai
Žiemgaliai buvo baltų gentis į pietus nuo Rygos įlankos beveik visame Lielupės-Mūšos baseine, dabartiniame Žiemgalos regione, kuris pietuose ribojosi su lietuviškomis Šiaulių ir Upytės sritimis. Pasižymėjo ilgiausiai trukusiu pasipriešinimu Kalavijuočių ir Vokiečių ordinams (1219-1290 m.).
Gelvonų seniūnija
Gelvonų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Širvintų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Žiemgaliai
2021 m. surašymo metu Lietuvoje 56 asmenys save priskyrė žiemgalių etninei grupei.
Gelvonų seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Žiemgaliai
Istorija
Vikingų amžiuje žiemgaliai kovojo su švedų vikingais dėl Dauguvos vandens kelio žemutinės dalies kontrolės. Saksas Gramatikas savo Gesta Danorum rašo, kad vikingas Starkadas sumušė kuršius, visas Estijos gentis ir Žiemgalos žmones.
Prieš Kalavijuočių ordino atsiradimą žiemgaliai nesudarė vientiso politinio vieneto, jie turėjo keletą kunigaikščių, kurie dažnai tarpusavyje nesutardavo. Kronikose paminėti Žiemgalos valdovai Viestardas ir Nameisis, kurie XIII a. kovojo prieš vokiečių kryžiuočius. Žiemgala buvo paskutinis baltiškas regionas, prijungtas prie ordino. Po 1290 m. dalis žiemgalių (iki 100 000 žmonių) nepasidavė vokiečiams ir persikėlė į šiaurės Lietuvą.
Žiemgalių verslai ir kultūra
Žiemgaliai garsėjo kaip geri žemdirbiai: augino rugius, miežius, kviečius, avižas, linus, žirnius, pupas. Vertėsi gyvulininkyste, medžiokle, žvejyba.
Lielupės žiotyse žiemgaliai turėjo uostą. Lielupės ir Dauguvos upėmis palaikė ryšius su kitomis baltų gentimis, skandinavais bei slavais.
Žiemgaliai statėsi gerai įtvirtintas pilis. XIII a. Mežuotnės pilį saugojo net 8 metrų pylimas.
Žiemgalių laidojimo papročiai
Žiemgaliai nuo kitų baltų skyrėsi savita laidosena. Jų kapinynai įrengti kalvelėse netoli upelių. Mirusieji buvo laidojami eilėmis, tarp jų paliekant iki pusės metro tarpą. Kapai plokštiniai, duobės gana negilios (iki metro), suapvalintais galais. Mirusieji būdavo susupami į drobules ar kailius. Nuo VIII a. atsirado skobtiniai karstai. Žiemgaliai laikėsi mirusiųjų nedeginimo tradicijos. V – VII a. vyrai buvo laidojami galva į pietus ar pietvakarius, o moterys – į šiaurę ar šiaurės rytus. Vyrų kapuose rasta iečių, kalavijų, kaplių. VII – VIII a. įvyksta pokyčių. Vyrai laidojami galva į šiaurę, o moterys – į pietus. Žiemgalių laidojimo tradicijos latgaliams artimos tuo, kad su kariu nelaidojo žirgo. Tačiau kaip ir kitose baltų gentyse, ilgą laiką laidojama viename kapinyne – toje pat teritorijoje gali būti V a. ir XII – XIII a. kapai, o kartais esti ir XVI – XVII a. kapų. thumb|200px|Žiemgalių atminimo šventė [[Tervetėje 2009 m.]]
Pietų Žiemgalos ribos
Pietinės Žiemgalos ribos daugiau ar mažiau sutapo su Mūšos baseino teritorija, kuri turėtų būti vedama linija Kuršėnai – Šiauliai, šių miestų šiauriniu pakraščiu. Nuo Šiaulių į rytus eitų dabartinio Pakruojo rajono pakraščiu (Stačiūnų Šukionių, Meldinių kapinynai) ir Panevėžio rajono šiauriniu pakraščiu palei Lėvens upę. Rytinių ir pakraščių ribos, dėl tirtų paminklų stokos, tebėra sunkiai nusakomos. Atrodo, jog rytinę žiemgalių ribą galima vesti nuo Vabalninko palei Apaščios upę iki jos santakos su Nemunėliu (Astravo, Vabalninko kapinynai). Manoma, kad vakarinis žiemgalių pakraštys siekė Ventą, bent nuo Papilės iki Virvytės žiočių, o kai kurie gyveno net ir kairiajame Ventos krante.
Menedžerizmas
Menedžerizmo ištakos
Terminą “Management” įvedė F. Taylor savo klasikiniame veikale “Shop Management”, kuris reiškia specifinę veiklą, kurią atliekant reguliuojami visi organizacijoje vykstantys procesai. Profesionaliosios vadybos, kitaip dar vadinamos “profesionalusis menedžerizmas” šalininkai teigia, kad vadybinis darbas turi tapti profesija, organizacijoms turi vadovauti vadovai profesionalai. Pasak V. Njumen, jei vadovas puikiai įsisavina vadybos teorines žinias bei ištobulina savo įgūdžius, jis gali vadovauti bet kokio profilio organizacijai. Kiti profesionaliojo menedžmento propaguotojai įsitikinę, kad norint profesionaliai vadovauti organizacijai nepakanka žinių, įgūdžių, o svarbiausia turėti talentą ir remtis žymių vadovų patirtimi. Savo ištakomis vadybinės koncepcijos siekia 1960 metus, taip pat reformas, siejamas su PPBS (angl.Planning, Programming and Budgeting System) ir McNamaros iniciatyvomis. Tuo metu buvo iškelta mintis, kad vadyba ir politikos mokslai gali susijungti, ir tai pasitvirtino. Šis susiliejimas pasireiškė tuo, kad viešąją politiką pakeitė viešojo sektoriaus vadyba. Buvo manoma, kad vadybinės žinios reikalingos tik žemesniuose sprendimų priėmimo lygmenyse, tačiau kuo toliau, tuo labiau vadybinis požiūris buvo integruotas į viešąją politiką. Slinktis nuo viešosios politikos/administravimo prie viešosios vadybos, kai kurių autorių nuomone, reiškia naujos paradigmos atsiradimą. Tačiau kiti mokslininkai paneigia šią nuostatą argumentu, kad vadybinis modelis, kaip teorija nekelia naujų klausimų ar mąstymo būdų ir juos vadina ”remiksu.
Menedžerizmas viešajame sektoriuje
Menedžerizmo socialinės pažangos aiškinimas: Veikimo laisvė, kaip profesionalios vadybos prielaida --> Profesionali vadyba yra svarbiausias produktyvumo didinimo organizacinis būdas --> Technologijų(Technologija) taikymas tik tai darbo jėgai, kuri siekia didinti produktyvumą --> Geresnės technologijos --> Socialinė pažanga pagrįsta ekonominio produktyvumo valdymu. Taigi, norint pasiekti socialinę pažangą reikia pakankamos veiksmų laisvės, kuri leidžia diegti profesionalią vadybą, o ji yra svarbiausias organizavimo būdas produktyvumui didinti. Technologijų taikymo dėka, didėja produktyvumas, todėl jos nuolat tobulinamos ir taip pasiekiama socialinė pažanga. Remiantis menedžerizmo principais: decentralizavimu, dereguliavimu, funkcijų perdavimu, - įmanomas efektyvus administravimas. Šios veiklos rezultatas: veiksmingos apskaitos plėtojimas, rezultatų ir tikslų diegimas, rezultatų matavimas, nauji vadovavimo stiliai, į rezultatus orientuotas atlygis ir personalo ugdymas. Menedžerizmas arba privataus sektoriaus valdymo metodų viešajame sektoriuje taikymas remiasi prielaida, kad privatus sektorius yra našus, lankstus, greitai reaguoja į nuolat kintančias išorės sąlygas, tuo tarpu klasikinio valdymo principais besiremiantis viešasis sektorius yra itin nelankstus, lėtai adaptuojasi prie aplinkos. Būtent dėl to ir stengiamasi diegti naujus valdymo principus, kurie nebuvo taikyti viešajame sektoriuje, tačiau yra veiksmingi, atnešantys didelę naudą privačiam sektoriui.
Vincas Arnastauskas
Vincas Arnastauskas (1903 m. lapkričio 18 d. Tarpučiuose, Marijampolės raj. – 1983 m. liepos 31 d. Vilniuje) – Lietuvos chorvedys ir pedagogas.
Biografija
Iš mažens turėjo polinkį muzikai. 1924–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas čekų pedagogus E. Leichnerį ir J. Tesereką mokėsi smuikuoti, griežė Stasio Šimkaus ir Juozo Gaubo diriguojamame simfoniniame orkestre, dainavo moksleivių chore, mokėsi chorvedybos, dalyvavo Klaipėdos krašto kultūriniame ir muzikiniame gyvenime.
1930–1940 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių bei suaugusiųjų chorams Kybartuose. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Kybartų šaulių būrio 70 dalyvių chorą. 1940–1944 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Trakų mokytojų seminarijoje.
Parašė muzikos vadovėlių bendrojo lavinimo mokyklos V–VII klasėms (1958 m.), V klasei (1959 m.), VI klasei (1960 m.), VII klasei (1961 m.), sudarė dainų rinkinį V–VII klasėms (1959 m.). Tai buvo pirmieji pokario metų muzikos vadovėliai.
Zigmas Jukna
Zigmas Pranciškus Jukna (1935 m. liepos 13 d. Palūkstyje, Telšių apskritis – 1980 m. spalio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos irkluotojas, irklavimo teisėjas.
Biografija
Baigė Varnių vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Nuo 1972 m. Tarptautinės irklavimo federacijos (FISA) teisėjas.
Aleksandras Vozbinas
Aleksandras Vozbinas (1958 m. kovo 4 d. Vilniuje – 2021 m. vasario 24 d. ten pat ) – lietuvių tapytojas.
Biografija
1982 m. įstojo į Lietuvos TSR valstybinį dailės institutą, studijavo tapybą. Jį baigė 1988 m. Mokėsi prof. Augustino Savicko studijoje.
Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 1997 m. buvo renkamas į LDS tarybą).
Dailininkas dalyvavo daugiau kaip 300 įvairių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Autorinių parodų skaičius viršija 50. Buvo daugelio parodų kuratorius, plenerų Lietuvoje (tarptautinis pleneras "Soutine'o dienos" Vilniuje, 1998-2014) ir užsienyje organizatorius.
Vienos tarptautinis oro uostas
Tai yra pagrindinis šalies oro uostas, jame įsikūrusios oro linijų Austrian Airlines ir Austrian Arrows būstinės.
Vienos oro uostas pajėgus aptarnauti plataus fuzeliažo lėktuvus, kaip Boeing 747. Per Vieną Europos keliautojai skrenda į Afriką, Šiaurės Ameriką ir Aziją.
Aleksandras Vozbinas
Biografija
Kūrinių yra įsigiję Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos dailės fondas, Vilniaus m. savivaldybė, Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka, Šardžos meno muziejus, privatūs asmenys Lietuvoje ir užsienyje.
Kūryba
Kūrybinio kelio pradžioje dailininko darbus būtų galima įvertinti kaip savotišką nekonformistinę tapybą, inspiruotą sovietmečio paradoksų. A. Vozbinui didelę įtaką darė ekspresionistinė tapyba. Jau tada išryškėjo esminiai dailininko bruožai – profesionalizmo siekis, atsiribojimas nuo literatūriškumo, plastinės tapybos meno esmės išryškinimas. Apie 1994–1995 m. prasideda naujas A. Vozbino tapybinės evoliucijos tarpsnis, kai svarbiausi tapo abstrakcijos ir poetinio siurrealizmo elementai. Nuo 2000 m. A. Vozbino gaivališkos energijos kupinas, kovojančių spalvų įtampa grindžiamas drobes keičia ironija dvelkiantys tapiniai. Šie paveikslai formuoja kitokį – meditacinį, o dažnai ir groteskišką santykį su pasauliu.
Vienos tarptautinis oro uostas
Istorija
1938 m. oro uostas pastatytas karinėms reikmėms. 1945 m. jį perėmė Jungtinė Karalystė. 1954 m. oro uostas tapo pagrindiniu Austrijos oro uostu. Po penkerių metų vienintelis oro uosto pakilimo takas prailgintas iki 3 000 m.
1972 m. pastatytas antrasis pakilimo takas. 1982 m. oro uostas keliu sujungtas su Vieną juosiančia autostrada. 1986 m. buvo praplėsta keleivių atvykimo zona.
1985 m. gruodžio 27 d. Palestinos teroristai užpuolė avialinijos El Al bilietų pardavimo kasas. Iš viso įvykio metu žuvo trys keleiviai.
Aleksandras Vozbinas
Kūryba
Pats dailininkas ypač domėjosi geopolitika, istorija. Šios temos dažnai atsispindi Aleksandro Vozbino tapyboje.
Vienos tarptautinis oro uostas
Istorija
1992 m. oro uostas buvo privatizuotas. Po 20 procentų oro uosto akcijų turi Žemutinė Austrija ir Vienos miestas, 10 procentų priklauso darbuotojų profesinei sąjungai, likę 50 procentų – privatiems žmonėms.
Aleksandras Vozbinas
Projektai
Aleksandras Vozbinas organizavo ir kuravo nemažai projektų Lietuvoje ir užsienyje:
Vienos tarptautinis oro uostas
Istorija
1992 m. pastatytas naujasis keleivių terminalas.
2006 m. pradėjo dirbti 109 m aukščio oro kontrolės bokštas.
2012 m. birželio 5 d. oro uoste atidarytas naujasis keleivių terminalas „Austrian Star Alliance Terminal“, kuris leidžia aptarnauti iki 30 milijonų keleivių per metus.
Oro uosto planuose yra atidaryti naują pakilimo taką – jis bus 3 680 m ilgio. Tiesa, kol kas jo neplanuojama turėti iki 2025 m.
Keleivių terminalai
thumb|right|2006 m. atidarytas 109 m aukščio kontrolės bokštas.
Vegaejenas
Vegaejenas (Vegaøyan) – salų grupė Norvegijos jūroje, šalia Norvegijos krantų. Priklauso Nordlando apskričiai, Vegos savivaldybei. Salyną sudaro ~6500 salų ir uolų, bendras jų plotas 69,3 km². Didžiąją dalį salyno ploto užima vienintelė gyvenama sala – Vega. Paviršius daugiausia kalnuotas.
Vega gyvenama nuo akmens amžiaus laikų. Nuo IX a. čia buvo svarbus paukščių pūkų rinkimo centras. Be to, tradiciškai verčiamasi žvejyba. Pagrindinė gyvenvietė – Vega. Yra bažnyčia, keletas švyturių. Vegaejenas pasiekiamas keltu, plaukiančiu iš Breneisundo.
Vegaejenas 2004 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą dėl savo senovinių, 1500 metų tęsiamų pūkų rinkimo tradicijų.
Ford Fairlane (Šiaurės Amerikos)
Per tuos metus pavadinimas buvo naudojamas skirtingiems automobiliams skirtingose klasėse. Nuo 1955 iki 1961 Fairlane buvo didelės klasės automobilis, nuo 1962 iki 1971 metų vidutinės. 1967 metais buvo pradėtas gaminti vidutinės klasės automobilis Australijoje kuris taip pat vadinosi Fairlane.
UEFA taurė 2001–2002 m.
UEFA taurė 2001-2002 m. – 31-asis UEFA taurės turnyras (44-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2001 m. vasarą. Taurę laimėjo klubas, 2002 m. gegužės 8 d. finale nugalėjęs  klubą.
964 m.
964 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gegužė
Vatnajokudlis
thumb|300px|Vatnajokudlis, Islandija Vatnajokudlis ( – „ežerų ledynas“) – didžiausias Europos ledynas, esantis Islandijoje. Plotas – 8400 km². Ledyno kloduose yra beveik tiek pat vandens, kiek visuose kituose Europos ledynuose kartu sudėjus.
Islandijos vulkaninių uolienų paviršių 2 milijonus metų kūrė daugiau kaip 1,6 km storio paskutinio ledynmečio (jis baigėsi maždaug prieš 10 000 metų) ledynai.
Vatnajokudlio ledas driekiasi per kalnus ir sudaro plačią, apie 800 m storio baltą lygumą, netinkamą jokiai gyvybei. Tačiau pats ledynas tarsi gyvas: tai plečiasi, tai traukiasi, tai lėtai pulsuoja, o kartais įsismarkauja kaip ugnikalnis. 1783 m. išsiveržusi lava suskaldė beveik visą Lakio kalno viršūnę: atsivėrė 24 km ilgio 100 atskirų kraterių virtinė. Lava apliejo daugiau nei 520 km² žemės. Beveik 10 000 žmonių mirė iš bado. 1973 m. išsiveržė Helgafetlio ugnikalnis, kuris apie 5 tūkstančius metų neveikė ir buvo laikytas užgesusiu. Eiravajokudlio ugnikalnis, trečias pagal dydį Europoje buvo išsiveržęs du kartus – XIV ir XVIII a.
Vatnajokudlio permainas sukelia ugnikalnių kaitra ir ledynų šaltis. Pasekmės aiškiai matomos jo ledo kepurės pagrinde.
Kai kuriose Vatnajokudlio vietose ledas yra 1000 m storio.
FC Bălţi
Belcio „Olimpia“ – Moldavijos futbolo klubas iš Belcio.
Istorija
Nuo 2020 m. žinomas FC Bălţi pavadinimu.
Laima Jurytė-Zakarauskienė
Laima Jurytė-Zakarauskienė (g. 1977 m. liepos 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1999 m. baigė Šiaulių medicinos mokyklą, socialinis darbuotojas, 2007 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, socialinis darbuotojas, 2009 m. Mykolo Romerio universitete baigė viešąjį administravimą.
2011–2019 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.
Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narė.
Telšių sutrikusios psichikos žmonių globos bendrijos pavaduotoja. Sutuoktinis Artūras, vaikai Martinas, Laurynas.
Malangenas
thumb|right|350px|Malangeno fjordo panorama Malangenas (Malangen) – fjordas (Malangsfjorden) ir vietovė, o anksčiau – ir savivaldybė Tromsės apygardoje. Dabar buvusios savivaldybės teritorija padalinta Balsfjordo, Lenviko ir Molselvo (Målselv) savivaldybėms.
Manoma, kad pavadinimas Malangen galbūt kilęs iš mál 'maišas, krepšys', kas atspindi maišišką fjordo formą. Tas pats mál galbūt slypi ir Molselvos (Målselva) upės, kuri įteka į Malangeno fjordą iš Målselv ir Bardu slėnių, pavadinime.
Dvarčius (Šilalė)
Dvarčius – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kaltinėnų.
Hubso fundulai
Hubso fundulai (Profundulidae) – dančiakarpių (Cyprinodontiformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 5 rūšys. Paplitusios Meksikoje, Gvatemaloje.
2009 m. Kinijos Grand Prix
Prieš tai jos būdavo vienos paskutinių lenktynių sezone, tačiau šiais metais šis GP buvo nukeltas į sezono pradžią. Iki šiol nei vienas pilotas nėra laimėjęs Kinijoje dukart. 2008 m. čia laimėjo Lewis Hamiltonas, 2007 m. – Kimi Raikkonenas, 2006 – Michaelis Schumacheris, 2005 m. – Fernando Alonso, o pirmosiose lenktynėse šioje trasoje 2004 m. – Rubensas Barrichello.
Antroji dalis
Antrosiose treniruotėse greičiausias buvo britas J. Buttonas (1:35.679). Jo komandos draugas brazilas R. Barrichello liko trečias (1:35.881), o juos išskyrė Nico Rosbergas (1:35.704).
Šeštadienio treniruotė
Šeštadienio ryte greičiausią ratą nuvažiavo N. Rosbergas (1:36.133). Jis aplenkė antru likusį italą Jarno Trullį (1:36.272) ir penktadienio pirmųjų treniruočių lyderį L. Hamiltoną (1:36.330).
Kvalifikacija
Kvalifikacijoje savo greičiu nustebino jaunasis Sebastianas Vettelis, kuris sugebėjo užimti pole poziciją. Jis aplenkė Fernando Alonso su Renault ir savo komandos draugą Marką Webberį, kuris liko trečias.
‡ Pilotas naudoja KERS.
Lenktynės
thumb|right|200|Pirmosios [[Red Bull Racing|Red Bull pergalės autorius Sebastianas Vettelis]]
Vytauto Didžiojo ordino medalis
thumb|200px|Ordino medalis.
Vytauto Didžiojo ordino medalis – 24 pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už nuopelnus Lietuvos valstybei. Pavadintas Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto (1350–1430 m.)vardu.
Istorija
Įsteigtas 1930 m. Dailininkas Petras Tarabilda (1905–1978 m.). Kaldintas iš bronzos Šveicarijos firmoje „Huguenin Frères“. Medalio juosteles gamino Danijos firma „M. W. Morch and Sons“.
Atkurtas 1995 m., buvo trijų laipsnių. 2002 m. birželio 18 d. priėmus naują Valstybės apdovanojimų įstatymo redakciją liko vienas Vytauto Didžiojo ordino medalis. Kaldina Lietuvos monetų kalykla. Juosteles gamina „Morch and Sons“.
Aprašas
Vytauto Didžiojo ordino medalis – sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje – Vytauto Didžiojo ordino kryžius. Kitoje pusėje – karališkoji karūna, įrašas „Vytautas Didysis“ bei jo valdymo metai „1392–1430“. Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio balto muaro juostos, su dviem oranžinėmis Vytauto Didžiojo ordino kaspinėlio juostelėmis kraštuose.
Jei Vytauto Didžiojo ordino medaliu apdovanojamas asmuo yra pasižymėjęs kovoje arba darbe, susijusiame su pavojumi gyvybei, ant medalio kaspinėlio tvirtinami sukryžiuoti sidabro kalavijai.
Kukesis
Kukesis  – miestas šiaurės rytų Albanijoje, Dinaruose, netoli Kosovo sienos, prie Juodojo ir Baltojo Drino santakos (sudarytas Firzos tvenkinys). Apskrities centras. Yra vietinis oro uostas. Keliai į Ležę, Prištiną. Veikia Firzos hidroelektrinė. Maisto, tekstilės (kilimų audimo) pramonė.
Istorija
Dabartinis Kukesio miestas įkurtas 1976 m., kuomet pastačius Firzos užtvanką senasis miestas buvo užtvindytas. Kosovo karo metu mieste apsigyveno daug Kosovo albanų pabėgėlių.
Jukatano pusiasalis
thumb|right|200px|Jukatano pusiasalis iš kosmoso Jukatanas  – maždaug 181,3 tūkst. km² ploto Centrinės Amerikos pusiasalis, skiriantis Meksikos įlanką nuo Karibų jūros. Pusiasalyje yra trys Meksikos valstijos: Jukatanas, Kampečė ir Kintana Roo, Belizo šiaurinė pusė ir dalis Gvatemalos. Didžiausi miestai: Merida, Kampečė, Belizas. Gyventojai – daugiausia majų palikuonys.
Gamta
Pusiasalis plyti žemumose, iki 150 m virš jūros lygio. Šiaurėje ir vakaruose tęsiasi smėlėtas Kampečės krantas (apie 240 km ilgio), rytiniame krante yra uolų, pietuose – nedidelių salų ir užutėkių. Upės teka tik į rytus į šiaurės vakarus nuo Gvatemalos.
Geologija
Jukatano šiaurės vakaruose prieš 65 mln metų (kreidos ir paleogeno periodų sandūroje) įsirėžė stambus meteoritas, kurio kritimo vietoje dabar yra Čiksulubo krateris. Maždaug 10 km skersmens meteorito išmuštos astroblemos skersmuo siekia 180 km. Manoma, kad šios katastrofos sukeltas poveikis – klimato atšalimas dėl atmosferoje tvyrančių dulkių ir degimo produktų, žemės drebėjimai ir cunamis – lėmė dinozaurų išnykimą (kreidos-terciaro masinis rūšių išnykimas).
Istorija
Jukatanas – garsių civilizacijų lopšys. Visas šis pusiasalis sudarė dalį kultūrinio-istorinio Majos regiono. Taigi čia klestėjo majų civilizacija. Majai paliko gausybę archeologinių artefaktų: Čičen Icos, Tikalio, Ušmalio ir Tulumo miestus, daug piramidžių (teokalių), kelių ir kt.
Jukatano pusiasalį ilgokai (nuo X amžiaus) valdė ir toltekai, kurie buvo kilę iš Centrinės Meksikos regiono.
Pirmieji europiečiai, pasiekę Jukatano pakrantę, buvo ispanai Fransisko Ernadesas de Kordoba (Francisco Hernandez de Cordova) ir Chuanas de Grichalba (Juan de Grijalva) 1517 m. Po dešimties metų, 1527 m., ispanai, vadovaujami Fransisko de Monticho (Francisco de Montijo) užkariavo Jukataną ir jo administraciniu centru padarė senovinį To miestą, kurį pervadino Merida. Dėl įtakos Jukatanui ilgai varžėsi Naujoji Ispanija (dabartinė Meksika) ir Gvatemala, kol 1822 m. galutinai atiteko Meksikos jurisdikcijai.
1847 m. Jukatano žemvaldžiai (jutakekai – Jukatano pusiasalio kreolai, save vertinę kaip atskirą tautą) mėgino iškovoti pusiasaliui politinę nepriklausomybę nuo centrinės valdžios ir apginklavo majus, kurie nukreipė ginklus prieš žemvaldžius. Taip prasidėjęs Jukatano kastų karas (Guerra de Castas) su permaininga sėkme tęsėsi iki 1901 m., o pavieniai ginkluoti konfliktai – dar keliasdešimt metų.
Stadium of Light
Stadium of Light yra futbolo stadionas Sanderlande, Anglijoje. Turi 49 000 sėdimų vietų. Yra penktas pagal dydį Anglijoje. Jame namų rungtynes žaidžia Sunderland AFC futbolo klubas.
Stadione vyksta ir muzikos koncertai. Grojo tokios grupės ir atlikėjai kaip Oasis, Take That ir Pink.
Skolopendrelės
Skolopendrelės (sin. Simfilai) (Symphyla) – šimtakojų (Myriapoda) klasė.
Tai smulkūs (1 – 8 mm ilgio), balti šimtakojai. Neturi akių. Kaip jutimo organai tarnauja ilgos antenos. Kūno gale yra cerkai su šilko liaukomis. Priekinės liemens dalies poriniai segmentai (4, 6, 8, pas dalį genčių 10 ir 12) turi dvigubus tergitus. Iš kiaušinio išsirita lerva su galva ir 9 segmentų liemeniu - 3 krūtinės, 4 bazaliniais ir 2 terminaliniais pilvelio segmentais. Gyvena iki 4 metų, visą gyvenimą neriasi.
Gyvena dirvožemyje, po akmenimis, rąstais ar kitose drėgnose vietose. Minta augaliniu maistu: detritu, šaknim, įvairiom augalinės kilmės atliekom. Symphylella genties rūšys plėšrios. Kai kurios rūšys yra žemės ūkio kenkėjai.
Klasei priklauso tik vienas būrys ir dvi šeimos: Scolopendrellidae ir Scutigerellidae kuriom priskiriama apie 160 rūšių. Europoje paplitusi Scutigerella immaculata.
Butrintas
Butrintas (, 🇬🇷, ) – antikinio miesto liekanos Albanijos pietuose, 14 km į pietus nuo Sarandės, Jonijos jūros pakrantėje.
Istorija
Miestas buvo įkurtas istorinėje Epyro srityje X-VIII a. pr. m. e. graikų kolonistų chaonų. Pasak Vergilijaus, Butrintą įkūręs Trojos karaliaus Priamo sūnus Helenas. Miestas buvo svarbus prekybinis centras, IV a. pr. m. e. buvo agora, Asklepijo šventykla. Apie 380 m. pr. m. e. miestas aptvertas gynybine siena. 228 m. pr. m. e. Butrintas tapo romėnų valda, prijungtas prie Makedonijos provincijos. 31 m. pr. m. e. miestas tapo Romos karo veteranų kolonija. III a. miestą apgriovė žemės drebėjimas. VI a. tapo vyskupystės centru. Butrintas sugriautas 551 m. ostgotų. Vėliau čia buvo bizantiečių, po to – venecijiečių karinis postas.
Paveldas
Išliko V-IV a. pr. m. e. akropolio kolonų ir jį supusios 5-6 m aukščio sienos fragmentų, žemutinėje miesto dalyje – Asklepijo šventykla su jo statula, III a. amfiteatras, kitų pastatų liekanų. 1928–1935 m. Butrintą tyrė italų archeologų ekspedicija, vadovaujama Luigi Maria Ugolini. 1992 m. Butrintas su jį supančiu archeologiniu parku paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Eugenija Untulienė-Kreft
Eugenija Untulienė-Kreft (g. 1933 m. balandžio 20 d. Anykščių rajone, Paluknių kaime) – Lenkijos lietuvių rašytoja.
Biografija
Gimė ir augo neturtingoje daugiavaikėje ūkininkų Veteikių šeimoje. Mokėsi Pašilių pradinėje mokykloje. Kai šeima buvo ištremta į Sibirą, Eugenija liko dirbti kolūkyje. 1950 metais išvažiavo į Rusijos Karaliaučiaus sritį, kur 1956 m. ištekėjo. Baigė rusų vakarinę vidurinę mokyklą. Dirbo vairuotoja įvairiose darbovietėse, tarp jų ir taksi parke. 1974 metais įstojo į Maskvos universitetą studijuoti literatūrą ir žurnalistiką. 1977 m. parašiusi, anot dėstytojų, netinkamą romaną, iš universiteto buvo pašalinta. Pasikeitus aplinkybėms, vėl susidomėjo literatūra. Persikėlė gyventi į Lenkiją. Kuria rusų kalba.
Gražina Elena Juknevičienė
Gražina Elena Juknevičienė (g. 1943 m. kovo 24 d. Panevėžyje) – Lietuvos architektė, restauratorė.
Biografija
Vyras Antanas Juknevičius, duktė Aurelija Stancikienė. 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1967–1990 m. dirbo Paminklų konservavimo (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo projektavimo) institute. 1990–1993 m. Vilniaus miesto valdybos Senamiesčio seniūnijos vyr. architektė, 1993–1994 m. Paminklotvarkos skyriaus vedėja. Nuo 1994 m. bendrovės „Paveldas“ mokslinė vadovė, direktorė.
Svarbiausi jos ištirti ir restauruoti objektai:
Šiaurinis plikasis ibis
Šiaurinis plikasis ibis (Geronticus eremita) – ibinių (Threskiornithidae) šeimos retas paukštis.
Paplitęs Afrikos šiaurinėje ir vakarinėje dalyje, taip pat Azijos vakarinėje dalyje.
thumb|left|210px|Šiuarinio plikojo ibio galva
Stepinis švilpikas
Stepinis švilpikas (Marmota bobak) – švilpikų (Marmota) genties graužikas. Galva palyginti didelė, kojos trumpos. Turi storą liemenį ir trumpą uodegą. 60 cm ilgio, uodega – 18 cm. Sveria iki 5 kg. Kailis tankus, gelsvos spalvos, plaukai juosvais galais.
Paplitęs Rytų Europos stepių juostoje Rusijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, taip pat šiauriniame ir centriniame Kazachstane. Anksčiau taip pat gyveno pietinėje Lenkijoje, Podolėje, Kryme. Kasa gilius urvus, kuriuose gyvena kolonijomis. Iš žemės iškastos iš urvų susidaro stambūs kauburiai – 60 cm aukščio ir iki 3 m skersmens. Pajutęs pavojų, skardžiai švilpia. Žiemą įminga.
Charlie McGettigan
Čarlzas (Čarlis) Makgetiganas (Charles (Charlie) McGettigan; g. 1950 m. gruodžio 7 d. Bališanone, Donegolo grafystėje) – Airijos dainininkas. Šiuo metu atlikėjas gyvena Dramšanbe, Leitrimo grafystėje.
1984 metais užėmė trečią vietą Airijos atrankos į Euroviziją konkurse su daina „Bee Bop Delight“, kurią parašė jis pats. 1987 m. vėl pasirodė šalies atrankoje, tačiau su daina „Are you shy?“ liko trečias. 1994 metais su Paul Harrington dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse su daina „Rock 'n' Roll Kids“ (žodžius ir muziką sukūrė Airijos rašytojas ir kompozitorius Brendan J. Graham), kuri užėmė pirmą vietą. Duetas surinko 226 taškus (10 taškų gavo iš tais metais debiutavusios Lietuvos). 2005 metais kaip kviestinis atlikėjas pasirodė Eurovizijos jubiliejiniame koncerte Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest.
Ietigalis
thumb|right|300px|Ietigalio įtvėrimo būdas thumb|left|150px|Šerninės ieties antgalis (42 cm ilgio), apie 1430 m. thumb|300px|Bronziniai ietigaliai Ietigalis, ieties antgalis, smaigalys – ieties priekinio galo įtaisas, skirtas nukauti ar žeisti priešininką ar medžiojamą gyvūną, taip pat - pramušti šarvus. Ietigaliai yra dažnai archeologiniuose tyrimuose randami archeologiniai radiniai.
Istorija
Ietigaliai žinomi nuo akmens amžiaus. Iš pradžių vienas ieties galas buvo nusmailinamas arba apdeginamas, vėliau prie jo pradėta tvirtinti 20–30 cm ilgio, kartais 40–60 cm ilgio ietigalį. Ankstyviausi ietigaliai gaminti iš titnago mikrolitų, vėliau iš kaulo ir rago, o paplitus metalams juos imta lieti iš bronzos ir žalvario, kaldinti iš geležies ir galiausiai iš raštuoto Damasko plieno. Kai kurių ietigalių įmovos buvo inkrustuojamos brangiaisiais metalais.
Lietuvoje
Lietuvoje paleolite, mezolite ir neolite naudoti įtveriamieji titnaginiai lauro lapo pavidalo, trikampiai, smailūs ir siauri kauliniai ar raginiai ietigaliai. Bronzos amžiuje pradėta gaminti įmovinius žalvarinius ir į juos panašius kaulinius ietigalius. Geležies amžiuje paplito įmoviniai, rečiau įtveriamieji geležiniai ietigaliai. I tūkstantmečio pirmajai pusei būdingi ietigaliai su plačiomis, dažnai iškilia briauna, plunksnomis. Naudoti karklo, lauro lapo, trikampio profiliuotomis ir pailgos širdies formos plunksnomis ietigaliai. Nuo 2 tūkstantmečio pradžios paplitus šarvams, imta gaminti plieninius ietigalius su siaura, ilga arba trumpa rombine plunksna, XI a. – XII a. pradėti naudoti Damasko plieno ietigaliai. II a. – XVI a. pradžioje ietigalių randama kapinynuose, piliakalniuose ir gyvenvietėse; II a. – XVI a. kapuose dažniausiai randama po du ir daugiau skirtingų formų geležinių ietigalių.
Mikolajavas
Mikolajavas (arba Mikolajevas, Nikolajevas, taip pat Smėlynė) – istorinė Panevėžio miesto dalis, buvusi į šiaurės rytus nuo Panevėžio miesto centro, dešiniajame Nevėžio krante, Nevėžio kilpoje, tarp Senojo ir Naujojo Panevėžio. Smėlynę mena Smėlynės gatvė, einanti į šiaurę nuo miesto centro ir prasidedanti ties Smėlynės gatvės tiltu.
Etimologija
Mikolajavas yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo savininko Mikalojaus Tiškevičiaus vardo – būtent jo žemėse ir kūrėsi vietovė.
Istorija
Mikolajavas ėmė kurtis 1780 m., kai šių žemių savininkas buvo Mikalojus Tiškevičius. 1781–1782 m. čia buvo pastatyta medinė bažnyčia, 1877–1885 m. jos vietoje pastatyta dabartinė mūrinė. 1789 m. Nikolajevas-Smėlynė dar tik formavosi – čia buvo aikštė, prie kurios tiktai pietų pusėje stovėjo sodybos. Gyvenvietė 1791–1792 m. tapo miestu, tačiau savivalda Mikolajave nebuvo įvesta – nespėta gauti privilegijos. XIX a. 1-ojoje pusėje Mikolajavas ėmė jungtis su Panevėžiu – 1843 m. Senojo Panevėžio žemės suvalstybintos, Senasis Panevėžys ir Smėlynė tapo Naujojo Panevėžio priemiesčiais, taip pat prijungimas nurodomas 1849 m., o galutinis – 1915 m.
965 m.
965 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Spalis
Prabangos prekės
Prabangos prekės – prekės, kurios yra brangesnės, prašmatnesnės, puošnesnės, komfortabilesnės negu kitos tokios pačios rūšies prekės.
Priskyrimas prabangos prekių kategorijai
Ne visada lengva atskirti prabangos prekes nuo normalių prekių. Pavyzdžiui, ikrai Lietuvoje yra prabangus maistas, bet Sachalino saloje jie yra palyginti nebrangūs. Tą patį galima pasakyti ir apie kilimus. Klajoklių gentyse tai įprastas daiktas, tuo tarpu Lietuvoje kilimai – prabangos prekė. Prekių skirstymą į prabangias ir neprabangias apsunkina ir skirtingi šalių pragyvenimo lygiai. Skurdesnėse valstybėse nupirktas naujas automobilis parodo, kad žmogus yra turtingesnis, gali daugiau sau leisti išleisti pinigų, bet turtingose valstybėse tai normalus reiškinys. Ten laikoma, kad tik brangesnis automobilis yra prabangos prekė.
Prabangioms prekėms galima priskirti tas prekes, kurių egzistuojantys pakaitalai yra žymiai pigesni.
Prabangos prekių vartojimas
Prabangių prekių vartojimas skiriasi nuo normalių prekių vartojimo. Augant jų kainai paklausa tarp turtingų žmonių auga dar greičiau (Vebleno efektas), bet smunkant turtingesnių asmenų pajamoms paklausa dar labiau smunka. Taip pat jų kainai mažėjant, jų paklausa tarp turtingų žmonių mažėja dar labiau, o gali visai nukristi (Snobo efektas).
Prabangos prekių apmokestinimas
Vyriausybės, siekdamos surinkti daugiau mokesčių, kartais apmokestina prabangos prekes.
Prabangių prekių gamyba ir pardavimas
Prabangos prekės dažnai turi savo prekinį ženklą. Dažnai jų gamintojai už parduotą prekę gauna daug didesnį pelną negu tokios pačios rūšies normalių prekių gamintojai. Prekės pardavinėjamos atskirose prabangiai įrengtose parduotuvėse, daug dėmesio skiriama pirkėjų aptarnavimui. Dažnai gaminami riboti prabangos prekių kiekiai, taip pabrėžiant jų „elitiškumą“.
Tauragės Švč. Trejybės bažnyčia
'''Tauragės Švč. Trejybės bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Tauragėje, senamiestyje. Istoristinė, turi neoromaninio ir neoklasicistinio stiliaus bruožų. miniatiūra|200px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Pirmoji bažnyčia Tauragėje pastatyta 1507 m. Prie jos įkurta mokykla (pirmoji Žemaitijoje). K. Šemeta apie 1566–1569 m. nusavino Tauragės bažnyčios turtus. XVI a. pabaigoje katalikų bažnyčia nuolatinio kunigo neturėjo. Po 1633 m. vyskupas Jurgis Tiškevičius paskyrė kunigą. 1636 ir 1688 m. Tauragės bažnyčia neminima.
1702 m. pastatyta nauja – medinė bažnyčia. Po 1863 m. sukilimo Tauragės vikaras Jonas Jacevičius ištremtas į Sibirą. 1865–1869 m. ne kartą prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią. Leista remontuoti tik senąją.
1899 m. medinė bažnyčia nugriauta. Pastatyta nauja mūrinė, 1904 m. rugpjūčio 5 d. pašventinta. Statyba rūpinosi klebonas Fabijonas Kemėšis (1879–1954 m.), vėliau visuomenės veikėjas, ekonomistas, profesorius. Nuo 1906 m. jis Tauragėje organizuodavo viešus lietuvių vakarus su vaidinimais. 1915 m. bažnyčia apgriauta, po 1920 m. iš dalies atstatyta. 1928–1932 m. atstatyti bokštai (valstybė paskyrė 10 000 litų pašalpą). 1938 m. Tauragės parapijai priklausė 4141 katalikas. 1941 m. bažnyčia vėl apgriauta, iki karo pabaigos liko neatstatyta, tik 1955 m. klebono Jono Beinorio (1908–1985 m.) rūpesčiu ir parapijiečių talka ir lėšomis atstatyta.
1908 m. Karaliaučiaus meistras Brunas Gėbelis bažnyčioje buvo pastatęs 16 registrų vargonus. Per II pasaulinį karą vargonai neišliko. Apie 1955-uosius į Tauragę buvo perkelti Vaclavo Bernackio vargonai iš Vilniaus šv. Mykolo bažnyčios. Pastarieji pagaminti XX a. pradžioje.
2008 m. bažnyčios bokšte įrengtas laikrodis – miesto-partnerio iš Vokietijos, Rydštato, dovana Tauragei 500-ųjų metinių proga (atminimo lenta bažnyčioje).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir klasicistinio stiliaus bruožų, lotyniško kryžiaus plano, su penkiasiene apside ir vienu aštuoniasieniu bokštu. Joje įrengti 6 altoriai. Šventoriaus tvora ažūrinio mūro.
Elijas Ben Saliamonas Zalmanas
Elijahu Ben Salomon Zalmanas (Elijahu ben Šlomo Zalman ar Elijas Ben Saliamonas Zalmanas), labiau žinomas kaip Vilniaus Gaonas („ha’Gaon mi’Vilna”) (1720 m. balandžio 23 d. – 1797 m. spalio 9 d.) – žymus judaizmo rabinas, kabalistas, studijavo Talmudo ir Toros judėjimus.
Jaunystė ir studijos
Dar būdamas mažas vaikas E. Zalmanas pradėjo stebinti aplinkinius neįprastais gebėjimais. Skirtingai nei tuo metu buvo priimta, E. Zalmanas nestudijavo ješivoje ir labai anksti pradėjo savarankiškas Šventraščio bei Talmudo studijas. Kurį laiką E. Zalmanas studijavo vadovaujamas Kėdainių rabino Mozės Margalioto. Galiausiai E. Zalmanas surengė savo pirmąją viešą paskaitą ir parodė išvystytą savo intelektą.
Nuo dešimties jis tęsė mokslus savarankiškai. Studijavo matematiką ir astronomiją, jo gebėjimai šiose srityse buvo pastebėti netgi kitų šalių mokslininkų. Be Toros ir Talmudo studijų, E. Zalmanas gilinosi į teorinę Kabalą ir dar neturėdamas trylikos metų užsiėmė praktine Kabala.
Vėliau Vilniaus Gaonas pradėjo keliones Lenkijoje ir Vokietijoje, buvo susipažinęs su tuometiniais Talmudo judėjimo pasekėjais. Į gimtajį miestą grįžo 1748 m. Nors jam tuomet buvo tik 28 metai, E. Zalmanas jau buvo tapęs garsia asmenybe ir sulaukęs nemažai pagarbos iš vyresnės kartos rabinų.
Mokslinė veikla
Ne tik Vilniaus Gaono kartos žmonės žavėjosi nepaprasta jo erudicija bei daugelio pasaulietinių mokslų išmanymu. E. Zalmano kūrybinis palikimas, kurį sudaro daugiau nei septyniasdešimt veikalų įvairiausiomis temomis – Šventraščio, Talmudo, mistinių Kabalos tekstų komentarai, hebrajų kalbos gramatika, ir ilgas sąrašas bendrųjų mokslų, tokių kaip geometrija, astronomija, medicina ir kt. – ir šiandien tebekelia didelį susidomėjimą tiek tarp šiuolaikinių žydų religinių autoritetų, tiek ir tarp mokslininkų.
Gaonas manė, kad pasaulietiškos žinios buvo labai svarbios studijuojant Torą. Jis buvo pirmasis žydų mokslininkas, kuris suprato, jog nuolatinis senųjų dokumentų perrašinėjimas amžių bėgyje sąlygoja klaidų ir neteisingų interpretacijų atsiradimą. Tais atvejais, kai tekstas jam keldavo abejonių, jis išsamiai jį išnagrinėdavo ir lygindavo su originalu. Tokiu būdu jis paaiškino daug neaiškių ir painių fragmentų. Jo Talmudo analizės metodologija skiriama į dvi dalis: 1) išorinis kriticizmas, t. y., tekstų ir dokumentų, kurie daugybę kartų perrašinėjant, galėjo būti iškraipyti, kriticizmas, kurį galėtume pavadinti tekstualiniu kriticizmu, ir 2) vidinis kriticizmas, siekiant suvokti Talmudo paprastąją prasmę (pšat) racionalios analizės būdu. Gaonas tvirtino, kad Talmudo studijavimas turi būti grindžiamas protu, o ne autoritetais. Didžiąją savo gyvenimo dalį jis paskyrė žydų teisės – halakha – studijoms. Terminas „halakha“ judaizme reiškia teisę, kuri apima religinės praktikos, politinių, socialinių, šeimos, tarpasmeninių santykių sritis.
Kūrybinė veikla
Visi E. Zalmano veikalai buvo išleisti tik po mirties, jo sūnų, vaikaičių bei mokinių iniciatyva, kurie suredagavo tekstus ir suteikė jiems pavadinimus. Didelė tekstų dalis buvo atkurta pagal nedidelio, elitinio Vilniaus Gaono mokinių būrelio užrašus. Iš viso Vilniaus Gaonui priskiriama mažiausiai 70 literatūrinių kūrinių.
Antagonizmo ir chasidizmo judėjimų priešiškumas
Gaonas kovojo prieš chasidizmą kaip prieš pavojų tradiciniam judaizmui ir paskelbė keletui chasidistų ekskomunikacijos nuosprendžius. Vilniaus Gaono asmenybė buvo visiška priešingybė chasidiškamjam gyvenimo būdui ir charakteriui: E. Zalmanas buvo griežčiausias ir rūsčiausias asketas, neįtikėtinai daug iš savęs reikalaujantis atsiskyrėlis, dieną naktį studijuojantis Torą, savaime aišku, negalėjo suprasti chasidiškojo gyvenimo džiaugsmo. Pagrindiniai chasidizmo bruožai: panteizmas, leidimas studijuoti Kabalą tiems, kurie neturėjo teisės jos studijuoti (t. y., neturintiems 40 metų, neišstudijavusiems Talmudo ir kodeksų), pijjutim – religinių himnų išmetimas iš liturgijos. Chasidai leido sau ne tik vartoti alkoholį, bet ir piktnaudžiauti juo, kaip ir rūkymu bei seksualiniais santykiais. Maldų metu, patekę į ekstazinį transą, jie šokdavo ir pan. Liūdnam ir santūriam tradiciniam pamaldumui buvo svetima džiaugsmingai garbinti Dievą – visa tai buvo laikoma grėsme tradiciniam judaizmui. Ne mažiau E. Zalmaną piktino ir cadikų tarpininkavimas tarp Dievo ir žmogaus bei Toros studijų iškeitimas į maldą ir kitas knygas.
1777 m. Vilniuje įvyko pirmoji Mitnagdim chasidizmo atstovų ekskomunikacija (atskyrimas nuo religinės bendruomenės). Ši žinia buvo perduodama visoms didžiosioms žydų bendruomenėms ir buvo raginama atitinkamai elgtis su chasidizmo judėjimu – taip, kaip tai buvo daroma Vilniuje, ir stebėti chasidizmo šalininkus tol, kol šie galutinai išsižadės savo įsitikinimų. Šiuo laišku chasidizmo šalininkų ekskomunikacija buvo sėkmingai vykdomas toliau. 1781 m., vadovaujamas Shneur Zalman iš Liadžio, chasidizmo judėjimas vėl atnaujino savo veiklą. E. Zalmanas ekskomunikavo juos dar kartą ir pareiškė, jog jie yra eretikai. E. Zalmanas taip pat apkaltino Shneur Zalman ir jo pasekėjus panteizmu, o tai judaizme buvo laikoma erezija.