cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erodas Antipas
300px|thumb|Dar viena Antipo tetrarchijos moneta Erodas Antipas (20 m. pr. m. e. – 39 m. e. m.) – Galilėjos ir Perėjos apskričių valdytojas (4 m. pr. m. e. – 39 m. e. m.) – Erodo Didžiojo ir vienos iš jo žmonų, samarietės Maltakės, sūnus.
Biografija
Pagal Erodo Didžiojo paliepimą, po jo mirties Judėja buvo padalinta tarp trijų jo sūnų: Archelajaus, Pilypo ir Antipo. Tačiau imperatorius Augustas, kuris patvirtindavo valdytojus, pusę Erodo karalystės atidavė jo sūnui Archelajui, padarydamas jį etnarchu, o kitą pusę padalino į dvi tetrarchijas ir atidavė likusiems dviem Erodo sūnums. Tokiu būdu Antipas gavo tik mažesnį – tetrarcho titulą.
Antipas sugebėjo palaikyti gerus santykius su imperatoriumi Tiberijumi ir jo garbei pavadino savo naująją sostinę – Tiberiadą. Tačiau sekantis imperatorius Kaligula daugiau pasitikėjo Antipo sūnėnu Erodu Agripa ir išlaisvinęs jį iš kalėjimo, pavedė jam tuo metu jau mirusio Erodo Pilypo tetrarchiją. Šito negalėjo ištverti Erodiada ir prieš paties Antipo norą, liepė jam kreiptis į Kaligulą, kad šis suteiktų Antipui karališkąjį titulą. Tačiau kai Antipas išvyko pas Kaligulą, Agripa nusiuntė Kaligulai pareiškimą, kaltinantį Antipą sąmokslu su karaliumi Artabanu II. Todėl mūsų eros 39 m. Antipas buvo ištremtas į Galiją, šiuolaikinį Lugdunum Convenarum miestą. Jo tetrarchija ir nuosavybė buvo perduoti Agripai. Erodiadai buvo pasiūlyta pasilikti kartu su Agripa, tačiau ji nusprendė būti ištremta kartu su vyru.
Pagal Flavijų Antipas mirė tremtyje, nors pagal Kasijaus Diono liudijimą, jis buvo nužudytas.
Erodas Antipas Biblijoje
Evangelistas Lukas vienintelis pamini apie Antipo susitikimą su Jėzumi. "Tai išgirdęs, Pilotas paklausė, ar tas vyras galilėjietis. Sužinojęs, kad Jėzus iš Erodo valdų, nusiuntė jį pas Erodą, kuris irgi buvo tomis dienomis Jeruzalėje. Erodas, pamatęs Jėzų, labai apsidžiaugė. Mat jis jau pirmiau norėjo jį išvysti, nes buvo apie jį girdėjęs ir tikėjosi pamatysiąs jį darantį kokį nors stebuklą. Jis ėmė jį visaip klausinėti, bet Jėzus jam neatsakinėjo. Tuo tarpu aukštieji kunigai ir Rašto aiškintojai apstoję be paliovos jį kaltino. Tada Erodas su savo palyda Jėzų paniekino ir išjuokė. Paskui, aprengęs jį baltu drabužiu, pasiuntė atgal Pilotui." Lk. 23:6-11) Lukas liudija, kad šis Piloto poelgis sustiprino santykius tarp jo ir Erodo, kurie anksčiau buvo gana įtempti.
Kęstutis Musteikis
Kęstutis Musteikis (g. 1956 m. birželio 5 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkas, skulptorius.
Biografija
1980 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų viešosiose erdvėse („Narvelis gegutei“ 1993 m. Alytus, „Savaitė“ 1997 m. Juodkrantė, „Akmuo Sizifui“ 1998 m. Molėtų skulptūrų parkas, Molėtai, „Kamuolinis žaibas“ 2000 m. Vilnius, „Gyvis“ 2001 m. skulptūrų parkas „Vilnoja“, Sudervė, „Siela“ 2003 m. Širvintos). Skulptūroms naudoja įvairias medžiagas – granitas, metalas, keramika, gintaras. Kuria ugnies („Žuvis“ 2002 m., „Debesis“ 2007 m.), ledo skulptūras („Belaukiant dodo“, „Likimo bučinys“, abi 2002 m. Švedija. Dalyvavo Saporo sniego skulptūrų festivalyje Japonijoje, 2001 m., 2002 m.). Sukūrė antkapinių paminklų Vilniaus ir Kauno kapinėse. Kūrybai būdingos lakoniškos kompozicijos, apibendrintos formos, raiškus siluetas.
Nuo 1980 m. dalyvauja parodose (pelnė apdovanojimų) ir simpoziumuose Lietuvoje bei užsienyje; individualios parodos: Vilnius 1980 m., 1982 m., Klaipėda 1983 m., Diuseldorfas 1992 m., 1993 m., Lemontas 1996 m.
Meiriškės
Meiriškėmis vadinamos gyvenvietės:
Meiriškėlės
Meiriškėlės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Suvieko, prie Čičirio ežero (jo pusiasalyje).
Senas ginklas (filmas)
Senas ginklas  – 1975 m. sukurta karinė drama.
Turinys
1944 m., Prancūzija. Geraširdis chirurgas Žiuljenas Dando, dirbantis vietinėje ligoninėje, gydo ir Pasipriešinimo dalyvius, ir kolaborantus. Žinia, kad Normandijoje išsilaipino Sąjungininkai, reiškia, kad karas greitai baigsis. Baimindamasis dėl savo žmonos Klaros ir judviejų dukters, Žiuljenas išsiunčia jas į savo giminės dvarą. Po kurio laiko atvykęs aplankyti, Žiuljenas randa čia šeimininkaujančius vokiečius, o žmoną ir dukrą nužudytas. Radęs paslėptą seną senelio šautuvą, chirurgas nusprendžia atkeršyti žudikams, o kadangi jis puikiai žino visus dvaro užkaborius ir slaptus tunelius, tai tampa sunkiai įmenama mįsle vokiečiams…
Prūdas (Elektrėnų sav.)
Prūdas – ežerėlis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 3,5 km į pietryčius nuo Vievio, į rytus nuo Bakos ežero. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,09 km. Altitudė 110,8 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerėlis telkšo iki 50 ha dydžio pelkynuose kartu su dar 2 ežerais (Baka ir Bakutis). Pietinė ir rytinė pakrantės aukštokos, apaugę medžiais. Vakaruose išteka upelis link Bakos ežero (Bražuolės baseinas). Į rytus įsikūręs Malūnėlio kaimas.
Klevas (ežeras)
Klevas  – ežeras Lenkijos šiaurės rytuose – Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje. Telkšo penki kilometrai į šiaurės vakarus nuo Seinų. Jo pietrytinėje dalyje iškilę Klevų kaimo trobėsiai, o šiauriniame krante plyti Žvikelių laukai.
Tai rininės kilmės vandens telkinys, ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi. Ilgis – 2 300 m, plačiausia vieta siekia 450 m. Vaizdingi kalvoti krantai. Vakarinėje dalyje – didokas pusiasalis su šalia iškilusia salele. Į pietus nuo Klevo ežero telkšo Klevaitis, tarp jų iškilęs Klevų piliakalnis.
Šiaurės vakariniame krante išlikęs buvusio Šeipiškių dvaro pastatų kompleksas. XIX a. statytus ponų rūmus su senu parku valdė krašte garsi Habermanų giminė (visi palaidoti Šv. Mykolo Archangelo koplyčioje prie Smalėnų Šv. Izidoriaus Artojo bažnyčios). Dvaro įsteigėjo Mykolo Habermano anūkas Michalas mirė bevaikis, o jo našlė tarpukaryje galiausiai išdalino žemes aplinkiniams valstiečiams ir savo ūkvedžiui. Po Antrojo pasaulinio karo rūmuose buvo įsikūrusi PGR (sovietinio kolūkio analogas) administracija, vėliau nugyventus pastatus nusipirko privatus asmuo. Šeipiškių dvaras, davęs ežerui lenkišką pavadinimą, priklauso jau Krasnopolio valsčiui.
Krypno Mergelės Marijos kolegiatas
Kripno Mergelės Marijos Kolegiatas - kolegiatas esantis Kripno kaime. Kolegiatas priklauso Kripno Mergelės Marijos parapijai. Neoromantikinio, neogotikinio architektūros stiliaus kolegiatas pastatytas 1881-1885 metais. Architektas Feliks Nowicki. 1988 m. rugsėjo 26 d. kolegiatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Barysavas
Barýsavas (arba Borisovas, ) – miestas šiaurinėje Baltarusijoje, 71 km į šiaurės rytus nuo Minsko, abipus Berezinos upės, prie geležinkelio ir plento Maskva–Minskas. Barysavo rajono centras. Mieste yra muziejus. Bažnyčia, statyta 1806–1823 m., Prisikėlimo soboras (1874 m.), sinagoga (XX a.).
Istorija
1793 m. per Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą atiteko Rusijos imperijai, nuo 1795 m. jos Minsko gubernijos Barysavo apskrities centras, tais metais gavo miesto teises. Nuo 1924 m. rajono centras. 1941–1944 m. naciai prie miesto įrengė 4 koncentracijos stovyklas, kuriose žuvo apie 33 000 Borysavo ir apylinkių gyventojų.
Ekonomika
Yra geležinkelio stotis. Išplėtota mašinų (automobilių elektros įrangos, sunkvežimių hidraulinių stiprintuvų, agregatų) gamyba, metalo, medžio apdirbimas, miško chemijos, chemijos (buitinės chemijos, gumos techninių dirbinių, polimerinės taros, plastikinių dirbinių), farmacijos, statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), siuvimo, maisto pramonė, muzikos instrumentų, krištolo gamyba. Yra Taikomosios dailės kombinatas.
Ančėnai
Ančėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Suginčių.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Jančėnas.
Istorija
Minimi XVI a. pabaigoje Ukmergės teismo knygose.
Idalija Bėčienė
Idalija Bėčienė (g. 1953 m. liepos 19 d. Kaune) – Lietuvos architektė.
Slidinėjimo arena
thumb|right|250px|Viena ilgiausių slidinėjimo arenų – „Alpincenter Bottrop“ thumb|right|250px|Buvusi slidinėjimo arena SSAWS Japonijoje (2003 m. prieš pat nugriovimą) thumb|right|250px|Ski Dubai thumb|right|250px|SnowWorld arena [[Landgrafas (miestas)|Landgrafe]] thumb|right|250px|SnowWorld arena [[Zutermeras|Zutermere]] Slidinėjimo arena – tai uždara, turinti nuolydį arena su kontroliuojamu klimatu ir dirbtinio sniego danga. Tokios arenos skirtos slidinėjimui, snieglentininkams ar rogučių mėgėjams. Jų yra pastatyta įvairiose pasaulio šalyse, paprastai veikia apskritus metus ir nepriklausomai nuo aplinkinių klimatinių sąlygų. Tokiose arenose gali būti įrengiami slidinėjimo simuliavimo įrenginiai, „bėgantys“ treniruokliai (ski simulator).
Didžiausios pasaulyje slidinėjimo arenos:
Statomos arenos:
Idalija Bėčienė
Biografija
Restauratorių sąjungos narė.
Joniškėlis
Joniškėlis – miestas Pasvalio rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo kelio, 15 km į vakarus nuo Pasvalio. Miesto, apylinkių seniūnijos ir parapijos centras. Veikia biblioteka, paštas.
left|thumb|[[Joniškėlio dvaras]] thumb|left|Joniškėlio universitetinė ligoninė, įsteigta 1810 m.
Etimologija
Joniškėlio miesto vardas yra mažybinės priesagos -ėlis vedinys iš miesto Joniškis, t. y. susijęs su asmenvardžiu Jonas. Tačiau nėra aišku, nuo kurio Jono jis pavadintas. Kalbininkas Petras Būtėnas vietovardį kildino iš vietos dvarininkės Johanos Karpienės vardo. Yra versijų, kurios pavadinimą kildina iš Janiškių kaimo arba nuo Joniškio miesto vardo. . Pats Janiškių kaimas minimas dar 1606 m. dvarininko M. Švobos testamente.
Geografija
Joniškėlis įsikūręs Mūšos-Nemunėlio žemumoje, abipus Mažupės upės. Pro Joniškėlį eina plentas Šiauliai-Pasvalys. Prie miesto yra Joniškėlio kaimas, molio telkinys.
Istorija
thumb|left|[[Joniškėlio bažnyčia iš pietvakarių pusės]]
Nuo XVII a. vidurio žinomas Joniškėlio dvaras, priklausęs Karpiams ir kaimas. 1684 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. Miestelis pradėjo kurtis XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje. 1736 m. karalius Augustas III suteikė turgų ir 3 metinių prekymečių privilegiją. Ignotas Karpis (1780–1808 m.) testamente įrašė, kad dalis dvaro pajamų būtų skiriama ligoninei ir mokyklai išlaikyti, o jo dvarų valstiečiai paleidžiami iš baudžiavos.
1808 m. Ignotas Karpis pastatė dviklasę parapinę mokyklą, joje 1811 m. ir 1820 m. mokėsi 46 mokiniai, 1862–1864 m. mokytojavo švietėjas Laurynas Ivinskis. Tai buvo pirmoji mokykla Lietuvoje, kur valstiečių vaikus imta mokyti žemės ūkio pagrindų, žinias siejant su gamybine praktika. 1961 m. įkurta vidurinė mokykla, dab. Joniškėlio Gabrielės Petkevičaitės-Bitės vidurinė mokykla.
1810 m. įkurta pirmoji Lietuvoje universitetinė kaimo ligoninė, joje dirbo žymus gydytojas, Vilniaus universiteto profesorius Adolfas Abichtas. 1871 m. pastatyta plytinė. XIX a. dvare veikė gelumbės fabrikėlis. 1869 m. įsteigta mokomoji ferma, 1899 m. pertvarkyta į žemės ūkio mokyklą, dab. Joniškėlio Igno Karpio aukštesnioji žemės ūkio ir paslaugų mokykla, nuo 1905 m. prie jos veikė meteorologinė stotis. XIX a. pabaigoje Joniškėlis buvo miestelis Panevėžio apskrityje.
1897 m. netoli Joniškėlio knygnešys Jurgis Bielinis spausdino nelegalų laikraštėlį „Baltasis erelis“.
Joniškėlis 1915–1919 m. buvo apskrities, vėliau, iki 1950 m. valsčiaus centras. 1919 m. Joniškėlyje vyko atkaklios kovos su Raudonąja armija, kovojo Joniškėlio partizanai (vadas Petras Jurgaitis), iš jų buvo įkurtas Joniškėlio partizanų mirties batalionas, 1919 m. gruodžio 10 d. pertvarkytas į Devintąjį pėstininkų pulką. Iki II pasaulinio karo veikė 1924 m. įkurta pieninė, vandens malūnas, dvaro pastatuose veikė Lietuvos žemdirbystės mokslinių tyrimų instituto bandymų stotis.
1916 m. vokiečių kariuomenė nutiesė 600 mm pločio siaurojo geležinkelio ruožą Gubernija–Pasvalys. 1921 m. ruožas pratęstas nuo Gubernijos iki Šiaulių, 1922 m. – nuo Pasvalio iki Biržų. 1935 m. Šiaulių–Biržų ruožas praplatintas iki 750 mm. 1937–1938 m. nutiestas ruožas Panevėžys–Joniškėlis, Antrojo pasaulinio karo metais – Joniškėlis–Žeimelis. Joniškėlis iki XX a. devinto dešimtmečio buvo svarbus siaurojo geležinkelio centras.
1940 m. įsteigta biblioteka. Po II pasaulinio karo Joniškėlio apylinkėse veikė Algimanto apygardos Dariaus ir Girėno rinktinės partizanai. 1950 m. Joniškėlis gavo miesto teises. 1950–1959 m. Joniškėlio rajono centras. 1949 m. įkurtas lopšelis-darželis, 1953 m. kultūros namai.
2005 m. patvirtintas Joniškėlio herbas. Yra sakralinės muzikos ansamblis.
Architektūra
Parapinė mokykla, statyta 1808 m., ligoninė – 1811 m., abiejų architektas J. Šantyras, ligoninės 1860 m. rekonstrukcijos architektas Nikolajus Čiaginas.
Buvusio XVIII a. pabaigos – XIX a. pabaigos dvaro sodyboje išlikę:
Žymūs žmonės
Joniškėlyje gimė:
Joniškėlio kapinėse palaidoti:
1865–1901 m., su pertraukomis miestelyje gyveno rašytoja Gabrielė Petkevičaitė-Bitė (1861–1943), mieste išlikęs namas, kuriame 1866–1909 m. ji gyveno.
Kulikoras
Kulikoras  – miestas Malyje; Kulikoro regiono administracinis centras. Kulikoras yra ant Nigerio upės kranto, nuo Malio sostinės Bamako nutolęs 59 km atstumu.
Girininkai (Juknaičiai)
Girininkai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 16 km į pietus nuo Juknaičių. Įsikūręs Nemuno deltoje, tarp kelių žiogių (Kemerio ežeras, Kapų ežeras, Vakarinis ežeras, Žiogys). Šiaurėje – Beržtų miškas. Pasiekiamas keliu.
F2
F2 gali reikšti:
Šventininkų ežeras
Šventininkų ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 9 km į pietryčius nuo Trakų. Pusapvalio pavidalo, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,56 km, plotis 0,41 km. Altitudė 148,2 m. Krantai pietuose ir šiaurės vakaruose žemi ir pelkėti, kitur – aukštesni. Šiaurvakarinė ir pietinė pakrantės apaugusios krūmynais ir medžiais, kitur plyti dirbami laukai. Įteka upelis. Aplink ežerą slūgso keletas užakusių raistų. Ežeras nenutekantis, priklauso Vokės upės intako Asdrės baseinui.
Šventininkų ežerą supa Šventininkų kaimas, netoliese į rytus praeina kelias. 1960 m. ežeras ir jo apylinkės buvo paskelbti botaniniu draustiniu. Šiuo metu šio draustinio nebėra.
Piatra Niamcas
Piatra Niamcas – miestas šiaurės rytų Rumunijoje, prie Bistricos upės, rytinėje Karpatų pašlaitėje; apskrities centras. Išvystyta mašinų, chemijos, popieriaus, medienos, trikotažo, maisto pramonė. Šv. Jono bažnyčia (XV a.).
Beaujolais nouveau
Beaujolais nouveau (tariama „božolė nuvo“) – prancūziškas jaunas Božolė vynas. Gaminamas Božolė regione.
Gaminamas iš Gamay vynuogių veislės. Oficialiai išleidžiamas į prekybą trečiąjį lapkričio ketvirtadienį.
Gamyba
Vynas gaminamas supaprastintos fermentacijos būdu, dėl to jį galima gerti praėjus jau šešioms savaitėms po vynuogių derliaus surinkimo.
„Beaujolais nouveau“ paprastai stengiamasi išgerti per keletą mėnesių nuo pagaminimo, jis nėra ilgai laikomas. Kai kurie vyno kritikai mano, kad „Beaujolais nouveau“ turi nebrandų, bet malonų kvapą, kuris nelabai skiriasi nuo nefermentuotų vynuogių sulčių.
Kasmet pagaminama 45 mln. litrų „Beaujolais nouveau“, o tai sudaro apie trečdalį regiono vyno produkcijos. Apie pusę yra eksportuojama, net į tokius tolimus regionus kaip Tolimieji Rytai. Nuo 1985 m. įsigalėjo tradicija pateikti vyną prekybon trečią lapkričio ketvirtadienį.
Komercinė „Beaujolais nouveau“ sėkmė paskatino atsirasti ir daugiau vadinamųjų Primeur vynų, pirmiausia kituose Prancūzijos regionuose, vėliau ir kitose vyną gaminančiose šalyse, pvz., Italijoje (Vino novello).
Skirtingai nuo kitų raudonųjų vynų, „Beaujolais nouveau“ patiekiamas atšaldytas.
Nuorodos
Beaujolais
Namas Turkų gatvėje
Namas Turkų gatvėje – 2002 m. sukurtas kriminalinis veiksmo filmas.
Turinys
Detektyvas Džekas Frajus, draugės paprašytas rasti jos iš namų pabėgusią dukterį, atsiduria Turkų gatvėje, kur tampa keistos gaujos, besiruošiančios apiplėšti banką, įkaitu. Kol šiems vadovaujantis Taironas sprendžia, ką daryti toliau, Džekas supranta, kad tikrasis vadovas čia yra šio meilužė Erin, puikiai gebanti manipuliuoti ją supančiais vyrais...
Hablo dėsnis
Hablo dėsnis teigia, kad galaktikų tolimo greitis v yra proporcingas jų nuotoliui R nuo stebėtojo. Tyrinėjant galaktikų spektrus buvo surastas raudonasis poslinkis - tai reiškia, jog galaktikos dideliu greičiu tolsta nuo mūsų, taigi Visata plečiasi. Po beveik dešimtmetį trukusių tyrinėjimų 1929 metais dėsnį pirmieji suformulavo Edvinas Hablas ir Miltonas Humansonas:
čia
Stebėjimais pagrįstas Hablo dėsnis padėjo pamatus besiplečiančio kosmoso paradigmai ir šiandien yra vienas iš labiausiai cituojamų darbų Didžiojo sprogimo teorijai patvirtinti. Naujausi Hablo konstantos skaičiavimai naudojant WMAP palydovą prasidėjo 2003 metais, nustatyta konstantos vertė yra 71 ± 4 (km/s)/Mpc. 2006 metų rugpjūtį orbitinėje Chandra X-ray observatorijoje NASA gavo Hablo konstantą kiek mažesniu tikslumu – 77 (km/s)/Mpc su ± 15 % paklaida.
Iš Hablo dėsnio išplaukia, kad bet kurioje vietoje esančiam stebėtojui atrodo, jog visos galaktikos tolsta nuo jo į visas puses nevienodais greičiais: kuo toliau galaktika, tuo jos greitis didesnis. Dabar žinomos galaktikos, kurių tolimo greitis siekia 97% šviesos greičio.
Atradimas
Dar prieš Hablo tyrinėjimus, naudodamiesi Einšteino lauko lygtimis ir bendrąja reliatyvumo teorija, daugybė fizikų ir matematikų buvo įvedę neprieštaringą erdvės ir laiko priklausomybės teoriją. Bendriausiųjų principų taikymas tyrinėjant Visatos prigimtį leido kalbėti apie dinamišką, o ne statišką Visatą, kas prieštaravo tuo metu vyraujančiam požiūriui.
1922 metais Aleksandras Frydmanas iš Einšteino lauko lygčių išvedė Frydmano lygtis, kuriomis apskaičiuojamas galimas Visatos plėtimosi koeficientas. Frydmano naudotas parametras, šiandien žinomas kaip mastelio daugiklis, gali būti suprantamas kaip Hablo dėsnio proporcingumo konstantos forma. 1927 metais Georges Lemaître taip pat atrado panašų šios problemos sprendimą. Frydmano lygtims išvesti prireikė į skysčiams skirtas Einšteino lauko lygtis, kai žinomas tankis ir slėgis, įvesti homogeniškos ir izotropinės Visatos metriką (tam tikra atstumo sąvoka). Besiplečiančio erdvėlaikio idėja atvedė prie kosmologinių Didžiojo sprogimo ir Rimties būvio teorijų. Apie Visatos dydį ir formą buvo daug kalbų dar prieš šiuolaikinės kosmologijos atsiradimą. 1920 metais šiuo klausimu vyko garsusis Shapley-Curtis ginčas tarp Harlow Shapley ir Hebero D. Curtiso. Shapley teigė, kad Visata yra Paukščių tako dydžio, o Curtisas – kad ji kur kas didesnė.
Nepraėjus nė dešimčiai metų šį nesutarimą išsprenė Hablo atlikti stebėjimai. Didžiąją dalį profesionalių astronominių stebėjimų Edvinas Hablas atliko Mount Wilsono observatorijoje, kur buvo laikomas galingiausiais tų laikų teleskopas. Spiralinių ūkų cefeidžių stebėjimai leido Hablui apskaičiuoti jų nuotolį. Pasirodė, kad šie objektai yra už Paukščių tako ribų. Pradžioje šie ūkai buvo vadinami „Visatos salomis“ ir tik vėliau imti vadinti galaktikomis.
Lygindamas galaktikų nuotolio skaičiavimus su Vesto Sliferio galaktikų raudonųjų poslinkių skaičiavimais, Hablas atrado apytikrį objektų nuotolio proporcingumą. Net ir susidūręs su didele sklaida (dabar žinoma kaip pekuliarieji greičiai), Hablas sugebėjo pagal 46 jau ištirtų galaktikų duomenis išvesti tam tikrą tendenciją ir apibrėžti Hablo konstantos vertę – 500 km/s/Mpc, kuri dėl atstumų kalibracijos klaidų buvo žymiai didesnė nei dabar priimtoji. 1958 metais Allan Sandage išplatino pirmąjį tiksliai apskaičiuotą H0 – 75 km/s/Mpc, tačiau prireikė dar kelių dešimtmečių, kad būtų pasiektas galutinis susitarimas.
Po to, kai buvo paskelbtas Hablo atradimas, Albertas Einšteinas iš savo darbų eliminavo kosmologinę konstantą, kurią buvo sukūręs tam, kad gautų pastovius lygčių sprendinius. Vėliau Einšteinas pavadino kosmologinę konstantą „apmaudžia klaida“, nes, pasak jo, tikėjimas Visatos statiškumu užkirto kelią besiplečiančios Visatos pažinimui. 1931 metais Einšteinas nuvyko į Mount Vilsoną padėkoti Hablui už šiuolaikinės kosmologijos pagrindus.
Austrijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Austrijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Hablo dėsnis
Aiškinimas
Tiesinės priklausomybės tarp raudonojo poslinkio, arba objekto tolimo greičio, ir jo nuotolio atradimas veda prie tokios Hablo dėsnio matematinės išraiškos:
kur v yra tolimo greitis išreikštas km/s. H0 yra Hablo konstanta, Frydmano lygtyse (kur stebėjimo laikas žymimas apatiniu indeksu 0) atitinkanti H – nuo laiko priklausomą Hablo parametrą. Ši reikšmė surištame su stebėtoju laike yra bendra visai Visatai. D yra atstumas tarp galaktikos ir stebėtojo, matuojamas megaparsekais (Mpc), ir trimatėje erdvėje nusakomas kosmologiniu laiku. Tolimo greitis lygus v = dD/dt.
Kaip matyti iš formulės, tiriant labai nutoliusius objektus, v gali būti didesnis už c. Tačiau tai neprieštarauja specialiajai reliatyvumo teorijai, nes jos taikymas dviem labai nutolusioms galaktikoms būtų iš esmės klaidingas. Specialioji reliatyvumo teorija tvirtina, kad joks objektas negali judėti kito atžvilgiu didesniu už šviesą greičiu, tačiau neteigia, kad už šviesą didesnio greičio būti negali.
thumb|400px|Visatos amžių ir likimą galima nusakyti dabartinę Hablo konstantą ekstrapoliuojant su apskaičiuota lėtėjimo parametro reikšme, nusakoma tankio parametrais(Ω). Vadinamosios uždarosios Visatos (Ω>1) gyvavimas baigiasi Didžiaja krize; tokia Visata yra žymiai jaunesnė nei rodo jos Hablo amžius. Tuo tarpu atviroji Visata (Ω≤1) amžinai plečiasi ir jos amžius yra artimesnis Hablo amžiui. Taip jau sutapo, kad mūsų greitėjančios Visatos amžius yra labai artimas Hablo nustatytajam. Hablo parametro reikšmė su laiku kinta – didėja ar mažėja priklausomai nuo lėtėjimo parametro q, kuris apibrėžiamas taip:
Kai Visatos lėtėjimo parametras q lygus nuliui – H = 1/t, kur t yra laikas, praėjęs po Didžiojo sprogimo. Nelygus nuliui ir nuo laiko priklausantis parametras q reikalauja Friedmann'o lygčių integravimo laiku.
Ilgai buvo manoma, kad q reikšmė yra teigiama, iš ko išplaukia, kad Visata dėl gravitacinės traukos plečiasi lėčiau. Tai reikštų, kad Visatos amžius yra mažesnis, nei 1/H, arba apytikriai 14 mln. metų. Pavyzdžiui, jei q lygus 1/2, kaip kadaise manė dauguma teoretikų, Visatos amžius yra 2/(3H). 1998 metų atradimas, kad q yra akivaizdžiai neigiamas, reiškia, kad Visata gali būti senesnė nei 1/H. Bandymai nustatyti Visatos amžių labai artimi 1/H reikšmei.
Olberso paradoksas
Hablo dėsnio Didžiojo sprogimo interpretacija apibendrino kosmoso plėtimosi idėją, kuri yra susijusi su senu kosmologijos galvosūkiu – Olberso paradoksu: jei Visata būtų begalinė, statiška ir žvaigždės joje būtų pasiskirsčiusios tolygiai (iš viso to išplaukia, kad žvaigždžių skaičius turi taip pat būti begalinis), tai kiekvieno į dangų nukreiptas žvilgsnis turėtų susidurti su žvaigžde ir dangus būtų toks pat šviesus, kaip ir žvaigždžių paviršius. Tačiau nakties dangus yra tamsus. Nuo pat XVII a. astronomai ir kiti mąstytojai pasiūlė daugybę galimų šio paradokso aiškinimų, bet dabartinis visuotinai priimtas požiūris bent iš dalies priklauso nuo Didžiojo sprogimo teorijos ir Hablo dėsnio. Ribotą laiką gyvuojančioje Visatoje mus pasiekė tik riboto žvaigždžių skaičiaus šviesa, tokiu atveju paradoksas išspręstas. Be to, nuolat besiplečiančioje Visatoje tolimi objektai nuo mūsų traukiasi ir todėl jų spinduliuojamoje šviesoje vyksta raudonasis poslinkis ir ji slopsta. Prie Olberso paradokso prisideda abu minėtieji veiksniai, tačiau prisiminus, kad pardoksas formuluojamas statiškai Visatai, svarbesniu tampa raudonasis poslinkis. Dėl to tamsus nakties dangus patvirtina Hablo Visatos plėtimosi idėją.
Hablo konstantos nustatymas
Hablo konstanta apskaičiuojama išmatavus raudonąjį tolimųjų galaktikų poslinkį ir nustačius jų nuotolius. Hablo konstanta gali varijuoti, nes nustatinėjant galaktikų nuotolius remiamasi skirtingomis fizikinėmis prielaidomis. XX a. antrojoje pusėje buvo manoma, kad H0 reikšmė yra tarp 50 ir 90 (km/s) /Mpc. Hablo konstanta tapo pagrindine ilgų ir aršių ginčų tarp Gérard de Vaucouleurs ir Allan Sandage priežastimi. Pirmasis jų teigė, kad H0 reikšmė apytiksliai lygi 100, antrasis – 50. 1966 metais dėl šių dviejų Hablo konstantos reikšmių taip pat nesutarė Gustav Tammann ir Sidney van den Bergh, kuriems tarpininkavo John Bahcall. Nesutarimus iš dalies išsprendė Λ-CDM Visatos modelis (Λ - kosmologinė konstanta, CDM - šalta nematomoji medžiaga), sukurtas 10-ojo dešimtmečio pabaigoje. Naudojant šį modelį buvo pastebėtas aukštas raudonojo poslinkio lygis rentgeno spindulių ir mikrobangų ilgiuose. Stebėjimai buvo atlikti remiantis Sunyaev-Zel'dovich efektu, reliktinio spinduliavimo anizotropijų matavimais ir optiniais stebėjimais. Visais atvejais gauti rezultatai parodė, kad konstanta yra artima 70 (km/s) /Mpc.
Hablo parametro išvedimas
kur H yra Hablo parametras, a mastelio faktorius, G gravitacijos konstanta, k Visatos geometrija („plokštumas“) lygi -1, 0 arba +1, ir \Lambda kosmologinė konstanta.
Nuo medžiagos priklausanti Visata (su kosmologine konstanta)
Jeigu Visata yra medžiagiška, tai galima įvesti Visatos energijos tankį ρ kaip masę. Todėl:
Čia ρm dabartinis medžiagos tankis. Žinoma, kad nereliatyvistinių dalelių energijos tankis mažėja proporcingai Visatos tūriui, todėl lygtis viršuje yra teisinga. Taip pat galime išreikšti (Ωm žiūrėti tankio parametrą):
taigi. Pagal apibrėžimą
ir
Čia nulinis apatinis indeksas reiškia dabartines reikšmes, o a0 = 1. Visa tai įstačius į Frydmano lygtį ir pakeitus a kintamuoju a = 1/(1 + z) išeina:
Nuo medžiagos ir tamsiosios energijos priklausanti Visata
Todėl tamsiajai energijai su pastovia būsenos w lygtimi –. Kaip ir anksčiau, įstatę tai į Frydmano lygtį ir laikydami, kad Visata yra plokščia, t. y. k = 0, gauname:
Sprendžiant šią lygtį, reikia parameterizuoti w(a), pavyzdžiui, w(a) = w0 + wa(1 − a). Tokiu atveju:
Hablo laikas
Hablo konstantos H0 matavimo vienetai yra atvirkštinio laiko vienetai. Todėl Hablo laiką galime apibrėžti kaip 1/H0. Standartiniame kosmologiniame modelyje Hablo laikas yra 4,35×1017 s, arba 13,8 milijardų metų, - kiek daugiau, nei siekia Visatos amžius.
Hablo nuotolis
Hablo nuotolis kosmologijoje reiškiamas c/H0 – šviesos greitis padaugintas iš Hablo laiko – ir yra lygus 4228 milijonų parsekų, arba 13,8 milijardų šviesmečių. Pagal apibrėžimą skaitinė Hablo nuotolio išraiška šviesmečiais yra lygi skaitinei Hablo laiko išraiškai metais.
Hablo tūris
Hablo tūris kartais apibrėžiamas kaip c/H0 dydžio Visatos tūris. Tikslaus apibrėžimo nėra: Hablo tūriu vadinamas arba c/H0 spindulio sferos, arba c/H0 kraštinės kubo tūris. Kai kurie kosmologai Hablo tūrį taiko stebimos Visatos tūriui apibūdinti, nors jos spindulys iš tiesų yra 3 kartus didesnis.
Atstumo skaičiavimas
Pagal Hablo dėsnį galima apskaičiuoti atstumą iki tolimųjų galaktikų. Pavyzdžiui, 1988 m. atrasta už 11,95 milijardo šviesmečių esanti galaktika, kuri tolsta v = 274 851 km/s greičiu (tai sudaro 91,7 % šviesos greičio).
Plėtimasis būtų stebimas iš bet kurio kito Visatos taško.
Priekalas (žurnalas)
Priekalas – literatūros, politikos ir visuomenės mokslų mėnesinis darbininkų žurnalas, ėjęs 1931 m. kovo – 1938 m. vasario mėn. Maskvoje, Nikolskaja 10.
Istorija
Leido LKP CK. Skirtas TSRS gyvenantiems lietuviams, nelegaliai platintas ir Lietuvoje. Spausdino „Iskra revoliuciji“ 7-oji spaustuvė Maskvoje. Išėjo 80 numerių. Tiražas 2000–1000 egz.
Spausdino grožinės literatūros kūrinius, literatūros kritikos, marksizmo teorijos straipsnius, rašė apie revoliucinį judėjimą.
Bendradarbiavo Juozas Bulavas, Marija Chodosaitė, J. Daubaras, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, V. Karosas, Rojus Mizara, V. Šumauskas ir kt.
Redaktoriai Zigmas Angarietis, Bronius Pranskus-Žalionis.
Jonas Valančiūnas
Jonas Valančiūnas (g. 1992 m. gegužės 6 d. Utenoje) – profesionalus Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje, Naujojo Orleano „Pelicans“ komandoje. Dar kitaip vadinamas „JV“.
Priekalas (žurnalas)
Istorija
Redakcinė kolegija: J. Daubaras, Ignas Gaška, Vincas Kapsukas, J. Kunigėlis, Antanas Sniečkus, P. Užkalnis.
Jonas Valančiūnas
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2008–2009 m. sezone Vilniaus „Perlo“ komandoje, kuri rungtyniavo Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL). 2009–2010 m. sezone kartu su Vilniaus „Perlo“ komanda debiutavo aukščiausioje Lietuvos krepšinio lygoje (LKL) ir buvo vienas komandos lyderių.
2010 m. sausio 17 d. jaunasis Lietuvos krepšinio talentas perėjo į Vilniaus „Lietuvos ryto“ komandą, su kuria tapo LKF ir LKL čempionu.
NBA
2011 m. birželio 23 d. NBA naujokų biržoje penktuoju šaukimu buvo pasirinktas Toronto Raptors komandos, tačiau dar metams pasiliko „Lietuvos ryto“ klube ir į NBA persikelė tik pasibaigus 2011–2012 m. sezonui.
thumb|left|Valančiūnas ginasi prieš Gregą Monroe. 2012 m. liepos 19 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Toronto „Raptors“.
2019 m. vasario 8 d. kartu su C.J. Miles ir Delon Wright buvo išmainytas į Memfio „Grizzlies“ klubą už Marc Gasol.
2021 m. rugpjūčio pradžioje buvo iškeistas Naujojo Orleano „Pelicans“ komandai. left|thumb|250px|J. Valančiūnas Lietuvos rinktinėje
Lietuvos jaunimo ir vyrų rinktinės
2008 metais kartu su Lietuvos jaunučių (iki 16 metų) rinktine Europos čempionate iškovojo aukso medalius, bei tapo naudingiausiu čempionato žaidėju.
2009 m. vasarą 17-metis uteniškis Europos pirmenybėse Mece buvo metais jaunesnis už daugelį varžovų, tačiau dominuoti po krepšiais jam tai netrukdė. 19,3 taško, 10,6 atkovoto kamuolio, 2,6 bloko ir 72,1 proc. dvitaškių – tokie jaunojo lietuvio rezultatai buvo įvertinti vieta simboliniame čempionato penkete.
2010 m. Lietuvoje vykusiame Europos jaunųjų (iki 18 m.) čempionate J. Valančiūnas rinkdavo po 19,4 taško, sugriebdavo 13,4 kamuolio bei blokuodavo 2,7 metimo, o finalo rungtynėse įmetė 31 tašką bei sugriebė 18 atšokusių kamuolių ir padėjo Lietuvos rinktinei tapti Europos čempione. Pats žaidėjas buvo išrinktas naudingiausiu čempionato žaidėju.
2011 m. liepą Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje su Lietuvos devyniolikmečių rinktine tapo pasaulio čempionu, bei buvo išrinktas naudingiausiu čempionato žaidėju ir pateko į simbolinį penketą. Viso turnyro metu Lietuvos rinktinės kapitonas vidutiniškai rinkdavo po 23 taškus, atkovodavo po 13,9 kamuolio ir blokuodavo po 3,2 metimo.
2011 m. vasarą po sėkmingo pasirodymo Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje, pirmą kartą buvo pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės treniruočių stovyklą. Rinktinėje puikiai debiutavęs pateko į galutinę sudėtį, bei atstovavo Lietuvai 2011 m. Europos krepšinio čempionate, kur užėmė 5-tąją vietą. Čempionate pelnydavo po 8,4 tšk., atkovojo 4,1 kamuolius.
Kazimieras Musteikis
Kazimieras Musteikis (1928 m. sausio 6 d. Laučiūniškėje, Salako valsčiuje, Zarasų apskrityje – 2019 m. rugsėjo 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1936 m. pradėjo lankyti mokyklą, 1939 m. baigė Baibių pradžios mokyklą, penktą skyrių baigė Antalieptėje. 1941–1948 m. mokėsi Dusetų Kaziniero Būgos gimnazijoje. 1948–1952 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Rusų kalbos ir literatūros fakultete. 1952–1953 m. tobulinosi Maskvos valstybiniame pedagoginiame institute kaip rusų kalbos kursų klausytojas.
1953–2000 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1958–1982 m. ir nuo 1986 m. Rusų kalbos katedros vedėjas, 1966–1978 m. dar ir Rusų kalbos ir literatūros fakulteto dekanas; nuo 1977 m. profesorius. 1974 m. filologijos mokslų daktaras. 1982–1986 m. dėstė Leipcigo Karlo Markso universitete.
Mokslinė veikla
Redagavo Vytauto Barono ir Vytauto Galinio Rusų-lietuvių kalbų žodyno t. 2 (1967 m.). Paskelbė straipsnių kalbų dėstymo metodikos, prielinksninių žodžių junginių su prielinksniais nuo ir iki dabartinėje rusų ir lietuvių kalboje klausimais.
Girininkai (Trakai)
Girininkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kariotiškių.
Visoke Tatrai
Visoke Tatrai  – miestas šiaurės Slovakijoje, įsikūręs Aukštųjų Tatrų kalnuose, 1 010 m aukštyje virš jūros lygio. Populiarus kalnų slidinėjimo kurortas. Tarp šalies miestų didžiausias savo plotu, tačiau teturintis apie 4 600 gyventojų.
Administracinis skirstymas
Visoke Tatrų miestas įkurtas apjungus keletą kalnų miestelių ir kaimų. Miestas padalintas į 3 kadastrinius rajonus, kurie, savo ruožtu, apjungia 14 gyvenviečių:
Turizmas
Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos, kurios išsidėstę 1300–1900 m aukštyje, todėl čia geriausios sąlygos slidinėjimui, o žiemos sezonas trunka ilgiausiai. Čia vyksta Europos slidinėjimo ir šuolių nuo tramplino čempionato etapai. Didžiojoje šių trasų dalyje yra dirbtinio sniego gaminimo įranga. Vieni populiariausių tarp kalnų slidinikų – Štrbske Plesas, Stary Smokovecas, Tatrų Lomnica.
Alantos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas
'''Alantos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Alantos miestelyje, prie kelio, Virintos dešiniajame krante. Neoromaninė.
Istorija
Pirmoji Alantos bažnyčia ar koplyčia pastatyta apie 1504 m. Jokūbas Astikas Alantos bažnyčiai 1534 m. dovanojo Dapkūniškių palivarką su smukle, dešimtinę iš Alantos (Naujasodžio) dvaro ir kitų žemių. Jurgis Astikas 1575 m. vietoj dešimtinės bažnyčiai dovanojo naujų žemių. Per 1656 m. marą visi Alantos kunigai išmirė. Tada bažnytinius reikmenis pasiėmė dvaras. Didysis altorius išvežtas į Kavarsko bažnyčią. 1658 m. vėl paskirtas kunigas.
1675 m. bažnyčia buvo kryžminio plano, be bokštų, su dviem šoninėmis koplyčiomis, kurių viena restauruota, kita sena, apleista. Bažnyčia laikinai dengta šiaudais (čerpių stogą nuardė Kristupas Radvila ir jomis apdengė Biržų rotušę). Altarijai 1682 m. dovanoti Džiugų ir Luciūnų kaimai. Klebonijai 1818 m. priklausė Duobinių ir Kazlų kaimai. Klebono Antano Mažeikos rūpesčiu bažnyčia 1827 m. pailginta, vėliau perstatyti altoriai.
1915 m. vokiečiai pasiėmė vargonų metalines dalis. 1921 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1929–1931 m. perstatyti altoriai. Klebono Adomo Vyšniausko rūpesčiu 1937 m. meistrai Benediktas ir Pranas Zakarkos atnaujino ir perdažė bažnyčios vidų, koplyčiai nutapė paveikslų. 1944 m. apardyti bokštai, sienos. Vėliau bažnyčia suremontuota. Klebonas Konstantinas Šimašis (1888–1955) 1951 m. suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti.
Alantos klebonas Sigitas Sudentas buvo prezidento A. Brazausko nuodėmklausys.
Architektūra
Bažnyčia neoromaninė, lotyniško kryžiaus plano, halinė, su pusapskrite apside, dviem 51 m aukščio fasado bokštais. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Meiriškės (Trakai)
Meiriškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km šiauriau Bražuolės, šalia Šiemečio ežero. Į rytus nuo kaimo driekiasi kelias.
Niukaslas (Australija)
Niukaslas – septintasis pagal dydį ir antras pagal senumą Australijos miestas, Naujajame Pietų Velse. 498,0 tūkst. gyventojų (2007). Nuo Sidnio (Sidnėjaus) nutolęs 160 km. Stovi ant Hunterio upės, tai vienas iš svarbesnių Australijos miestų. Didžiausias anglies eksporto uostas pasaulyje 2006 metais, vien anglies eksportas įvertintas 6 milijardais Australijos dolerių. Vietovėje yra arti 20 paplūdimių, išnaudojamų turizmui.
Jau nuo 1823 metų miestas žinomas, labiau kaip miestas, o ne kalėjimas. Iki tol Niukaslas buvo vadinamas pragaru, dėl pačių pavojingiausių Anglijos kalinių.
Senovė (Varėna)
Senovė – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 15 km į pietvakarius nuo Marcinkonių, Gudijos pasienyje. Kaimą supa Dainavos giria. Pro jį ėjo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis, prie geležinkelio stovėjo medinė Senovės geležinkelio stotelė, išardyta XXI amžiaus antrajame dešimtmetyje. Keliukai į Kabelius, Šklėrius. Senovės girininkijos miške auga Dūbo pušis (gamtos paminklas).
Istorija
Iki XX a. pr. Senovė priklausė Gardino apskrities Beržtų valsčiui. Tarpukariu priklausė Lenkijai, balstogės vaivadijos, Gardino pavieto, Pariečės valsčiui. Po II pasaulinio karo dalis kaimo priskirta Kabeliams. Kaime buvo kontora, krautuvė „Raudonasis kampelis“, lentpjūvė, sandėlys ir arklidė. Ten prikraudavo ir iškraudavo ešelonus.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 26 žmonės, iš kurių 23 buvo užrašyti lenkais, 1 baltarusiu ir 2 lietuviais.
Senovėje gyvena tautosakininkas Danielius Mickevičius. Senovė yra orientalisto Algio Uždavinio tėviškė.
Lietuvos karininkų ramovė
thumb|250px|Kauno karininkų ramovė Lietuvos karininkų ramovė (anksčiau – Kauno įgulos karininkų ramovė, Kauno karininkų ramovė) – Lietuvos kariuomenės kultūrinė organizacija. Įsikūrusi viename iš vertingiausių Kauno modernizmo architektūros pastatų.
Istorija
1919 m. liepos 23 d. buvo įsteigtas Kauno įgulos karių klubas. 1922 m. lapkričio 19 d. generolo Vlado Nagevičiaus-Nagiaus iniciatyva Kauno įgulos karininkai įsteigė karininkų korporacijos klubą. 1924 m. balandžio 30 d. prof. Jono Jablonskio siūlymu ir krašto apsaugos ministro įsakymu, klubas pavadintas Lietuvos karininkų ramove. Šis pavadinimas kildinamas iš senovės baltų genčių šventovės romuvos pavadinimo.
Lietuvos karininkų ramovės tikslas buvo suburti karininkus, karo gydytojus, karo kapelionus į vieną šeimą, stiprinti jų karinę ir tautinę dvasią, puoselėti pagarbą karo ir bendram mokslui, švietimui, sportui, kitai visuomeninei veiklai. Ramovei vadovaudavo visuotiniame karininkų atstovų suvažiavime vieneriems metams išrinkta 15 narių seniūnų taryba. Jos pirmininkas buvo pavaldus krašto apsaugos ministrui, kuris skirdavo ir Ramovės administratorių-šeimininką. Ramovės seniūnų tarybos pirmininku buvo gen. Vladas Nagevičius-Nagius, gen. Kazys Skučas, div. gen. Vincas Vitkauskas ir brig. gen. Antanas Gustaitis.
1940 m. gruodžio 31 d. Ramovės rūmus perdavus sovietų 11-ajai armijai, pasibaigė pirmasis Lietuvos karininkų ramovės veiklos laikotarpis. 1941 m. birželį Vokietijos kariuomenei okupavus Lietuvą, Ramovę ir jos turtą vėl perėmė Lietuvos karininkai. Prisidengus Lietuvos blaivinimo sąjungos vardu ramovės kultūrinė veikla tęsėsi iki 1944 m. gegužės. Nuo 1944 m. pabaigos Ramovės rūmuose veikė sovietų fronto ligoninė. Po karo Ramovės rūmuose įkurti sovietų okupacinės armijos Kauno įgulos karininkų namai - vieni prabangiausių Tarybų Sąjungoje.
Prasidėjus atgimimui, 1988 m. lapkričio 23 d. įkurta Lietuvos karininkų ramovės atgavimo iniciatyvinė grupė. 1991 m. Ramovės rūmuose įsikūrė šauliai, jaunalietuviai ir kitų organizacijų nariai, visuomenės atstovai. Tačiau tik 1992 m. birželio 18 d., po ilgų derybų su įgulos atstovais, dalyvaujant Krašto apsaugos departamento pareigūnams, Ramovės rūmai buvo perimti iš Pabaltijo karinės apygardos.
Ramovės rūmuose Lietuvos kariuomenės vadas rengia iškilmingus priėmimus, vyksta Krašto apsaugos sistemos renginiai, įvairūs minėjimai, tarptautinės karo medikų, karo teisininkų konferencijos, kariuomenės šachmatų turnyrai, Lietuvos kariuomenės dalinių, tarnybų ir visuomeninių organizacijų renginiai.
Rūmai
1937 m. balandžio 23 d. įvyko iškilmingas Lietuvos karininkų ramovės reprezentacinių rūmų atidarymas. Ramovės rūmai buvo sukurti moderniai interpretuojant renesanso architektūros tradicijas. Patriotines aspiracijas įkūnijo monumentalioji, taikomoji ir dekoratyvinė dailė. Pagrindinis fasadas papuoštas „Trijų milžinų” granito skulptūra. Ši didinga senovės lietuvių karžygių skulptūra tapo Ramovės simboliu. Skulptūrą ir Vilniaus, Kauno ir Klaipėdos miestų herbus virš centrinio portalo sukūrė skulptorius Bronius Pundzius.
Pirmame rūmų aukšte buvo įkurta Ramovės administracija, restoranas „Trys milžinai“, antrasis aukštas – reprezentacinis. Virš restorano buvo įrengta Didžioji salė su atviromis galerijomis-ložėmis. Kitoje pusėje anfilados principu išdėstyti: Prezidento kambarys (įrengtas kaip lietuviška svetainė), Mažoji salė ir Vytauto seklyčia (gotikinio stiliaus menė). Prezidento kambariui skirtas ypatingas dėmesys. Interjero projektą sukūrė Stasys Kudokas, baldus suprojektavo dailininkas Gerardas Bagdonavičius. Mažosios salės sienos papuoštos Petro Kalpoko tapytais Lietuvos kunigaikščių portretais. Trečiame aukšte – Karininkų klubas, kuriam priklausė valgykla, skaitykla, biliardo, kortų ir šachmatų kambariai. Čia savo menę turėjo ir 1925 m. gen. V. Nagiaus-Nagevičiaus iniciatyva įkurta Lietuvos didžiosios kunigaikštienės Birutės karininkų šeimų moterų draugija. Ketvirtame aukšte įrengtas viešbutis. Rūsyje – šaudykla, sporto salė.
Restauracija
1999 m. nuo „Trijų milžinų“ restorano pirmame ir 2000 m. Didžiosios salės antrame aukšte pradėta Karininkų ramovės restauracija. Restauracijos projektą parengė architektė Regina Tumpienė. Vėliau projektavimo darbus perėmė Kęstutis Bubnaitis. Dėl paveldo dalykų konsultuoja inžinierius Kęstutis Linkus.
Didžioji salė buvo tvarkoma taikant restauravimo-atkūrimo metodą. Didžiojoje salėje restauruotos dirbtinio marmuro sienos ir puskolonės – nuvalytos uždažytos vietos. Atnaujintas salės lubose esančiame dekoruotame kesonų apvade su rozetėmis įrengtas trijų spalvų apšvietimas. Pagal išlikusius interjero elementus atkurti stilingi tulpių motyvo langų ir radiatorių metaliniai rėmai-grotelės ir palangės. Restauruoti salės balkonus puošiantys išlikę keturi skulptoriaus B. Pundziaus bareljefai, kuriuose pavaizduoti ginklai, iliustruojantys kariuomenės rūšis. Vienas neišlikęs bareljefas remiantis istoriniais duomenimis pagamintas iš naujo (skulpt. Juozas Šlivinskas).
Pirmame Karininkų ramovės aukšte buvo atkurtos pirminės holų ir rūbinių erdvės, išgriautos pristatytos pertvaros, išdažytos sienos ir lubos, restauruoti laiptai ir mozaikinio betono („teraco“) plytelių grindys. Vėliau restauruota mažoji salė, Prezidento kambarys ir Vytauto seklyčia antrame aukšte. Mažojoje salėje restauruotas visas interjeras, trūko tik P. Kalpoko tapytų kunigaikščių portretų. Manyta, kad šie paveikslai prarasti, tačiau perdavus Karo muziejų Krašto apsaugos ministerijos žinion imta dairytis į muziejaus fonduose saugomus paveikslus. Tarp jų surasti visi kunigaikščių portretai, inventorizuoti kaip „nežinomo autoriaus nežinomų kunigaikščių portretai“, – būtent tai juos ir išsaugojo sovietmečiu nuo sunaikinimo. Paveikslai grįžo į Kunigaikščių menę 2005 m.
Prezidento kambaryje buvo išlikę beveik visi interjero elementai. Prarasta tik keli baldai, virš medžio apvadų ant sienų buvę lietuviškų raštų audiniai ir prezidento Antano Smetonos portretas. Restauruotas visas kambario interjeras. Vytauto seklyčioje rekonstrukcijos metu taip pat restauruotos lubos ir parketas, atkurti Stasio Ušinsko heraldiniai vitražai (Vytautas Švarlys) ir ant židinio buvę bareljefai. Židinio centre pakabintoje marmuro lentoje įmontuoti autentiški Vytauto medaliai – juos išsaugojo ir Ramovei perdavė P. Rimšos sūnėnas architektas Aidas Rimša.
AccorHotels Arena
AccorHotels Arena – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Paryžiuje, Prancūzijoje. Arena išsiskiria piramidės dizainu ir žolės veja padengtomis sienomis.
Istorija
1991 m., 1996 m. ir 2000 m. arenoje vyko Europos gimnastikos čempionatai. 1999 m. Eurobasket krepšinio varžybos.
2024 m. arenoje vyks 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių varžybos.
Boguševas (Tžcianų valsčius)
Boguševas – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1995 m. kaime įkurta Boguševo Mergelės Marijos Lenkijos karalienės parapija.
Aleksandravėlės šv. Pranciškaus Serafiškojo bažnyčia
'''Aleksandravėlės šv. Pranciškaus Serafiškojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Aleksandravėlės kaime, prie Obelių–Zarasų kelio.
Istorija
thumb|left|Bendras vaizdas thumb|left|150px|Varpinė
1789 m. spalio 22 d. nuncijus leido įrengti parapiją ir statyti bažnyčią (anksčiau parapijai priklausė ir Antazavė). Dabartinę mūrinę bažnyčią 1782–1796 m. pastatė Aleksandravėlės dvaro sodybos savininkas Ignotas Morikonis. 1795 m. įsteigta parapija, paskirtas klebonas. Klebonija buvo mūrinė, vėliau pastatyta medinė. 1832 m. bažnyčiai priklausė 1,5 valako žemės. XIX a. antrojoje pusėje Aleksandravėlėje 30 metų klebonavo Pranas Savickas (1778–1863), rašęs eiles. Kapinių koplyčioje ginklus slėpdavo 1863 m. sukilėliai. Bažnyčiai 1940 m. pradžioje priklausė 30 ha žemės.
2007 m. rugsėjo 11 dieną buvo baigti Aleksandravėlės bažnyčios remonto darbai, per kuriuos buvo sutvarkytas ir perdažytas bažnyčios fasadas.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė (30×15 m), su bokšteliu ant kraigo. Turi 3 altorius. Nedidelio šventoriaus (40x30 m) tvora akmenų mūro, jo kampuose yra 2 mūrinės varpinės (9 m aukščio).
Fabio Di Tomaso
Fabio Di Tomaso (g. 1977 m. balandžio 9 d. Kvebeke) – kanadiečių aktorius, vaidinantis argentiniečių telenovelėse, tokiose populiariose kaip „Floricienta“, „Vidas robadas“.
Vaikystė ir jaunystė
Nors Fabio gimęs Kvebeke, savo vaikystę ir jaunystę praleido Boulogne Sur Mer miestelyje, netoli sostinės Buenos Airių. Vėliau pradėjo studijuoti aktorystę ir dirbo kelis darbus. Būdamas 16 metų, jis išreiškė susidomėjimą sukurti muzikos grupę. Jis sukūrė muzikos grupę „Poketers“, kartu su Sebastiánu Rubio (vokalistas), Santiago Prado (trimitininkas), ir Luciano Iriarte (gitaristas).
Karjera
Jo debiutas buvo Resistiré telenovelėje, kurioje suvaidino homoseksualą, vardu „Chavjeras“. Vėliau dalyvavo „Padre Coraje“ telenovelėje, kur suvaidino Lautara Costa, sūnų miesto mero Manuel Costa.
2004 metų pabaigoje, jis gavo pasiūlymą suvaidinti vieną iš pagrindinių vaidmenų telenovelėje „Floricienta“, todėl atsisakė toliau vaidinti telenovelėje "Padre Coraje".
2005 m. kovo mėnesį antrame „Floricienta“ telenovelės sezone su Florencia Bertotti, Juan Gil Navarro, Benjamín Rojas ir Isabel Macedo Fabio suvaidino personažą El Conde Máximo Augusto Calderón de la Hoya. Nepaisydamas kritikos, kad pakeitė „Floricienta“ telenovelės pagrindinį personažą, Fabio sugebėjo įgyti pripažinimą iš žiūrovų.
Vėliau, kai pavyko sulaukti pripažinimo su personažu Máximo, Fabio Di Tomaso pabandė sukurti kitokį vaidmenį televizijoje. Ir taip prisijungė prie komedinės telenovelės Juanita, la soltera, kurioje vaidino ir pagrindinė aktorė Soledad Fandino. Čia Fabio gavo antagonisto Renzo vaidmenį.
2007 m. birželį, jis dalyvavo britų autorės Sarah Kane ir režisieriaus Leonor Manso vaidinime „Aniquilados“.