cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isa Plijevas
Biografija
1955-1958 m. Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vado pirmasis pavaduotojas, nuo 1958 m. balandžio iki 1968 m. – Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vadas. Jam būnant šiose pareigose 1962 m. birželio 2 d. jo vadovaujamos karinės apygardos daliniai slopino streiką Novočerkaske (Novočerkasko įvykiai).
Karibų krizės metu I. Plijevas vadovavo TSRS kariuomenės grupuotei Kuboje.
Nuo 1968 m. birželio buvo karinis inspektorius, TSRS Gynybos ministerijos Generalinės inspekcijos grupės patarėjas.
Palaidotas Vladikaukaze. Vladikaukaze, Tereko krantinėje prieš Vladikaukazo meriją stovi paminklas I. Plijevui. Ant kai kurių Šiaurės Osetijos uolų dažais nupiešti spalvingi I. Plijevo portretai.
Paktijos provincija
Paktijos provincija  – provincija Afganistano rytinėje dalyje, turi sieną su Pakistanu. Tai 26-a pagal plotą ir 23-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Gardezas.
Geografija
Provincija kalnuota, ja driekiasi Hindukušo gūbriai, daugiausia gyventojų susitelkę centriniame slėnyje. Yra svarbi Chosto–Gardezo perėja. Pasienio ruožas su Pakistanu beveik nekontroliuojamas, čia veikia Talibano grupuotės.
Gyventojai
Apie 90 % Paktijos gyventojų sudaro puštūnų klanai. Likusieji daugiausia tadžikai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Paktijos rajonai
Provincija padalinta į 11 rajonų.
Bronius Abramavičius
Bronius Abramavičius (kovos vardas Spyglys; 1914 m. sausio 23 d. Šunkariai, Lietuva – 1945 m. lapkričio 20 d. Būda, Jankų valsčius) – partizanas, Tauro apygardos Stirnos rinktinės vadas.
Biografija
1938 m. gegužės 12 d. baigė Kauno karo mokyklą ir buvo suteiktas kavalerijos specialybės jaunesniojo leitenanto laipsnis ir buvo paskirtas į Lietuvos Didžiosios kunigaikštienės Birutės antrojo ulonų pulko antrąjį eskadroną Vilkaviškyje. Likviduojant Lietuvos kariuomenę 1940 m. rugsėjo 12 d. buvo paskirtas į 29-osios sovietų armijos 26-jį kavalerijos pulką. 1940 m. spalio 3 d. buvo perkeltas 2-jo eskadrono būrio vadu. 1941 m. balandžio mėn. likvidavus kavalerijos pulką buvo perkeltas į 29-sios sovietų armijos 179-tąją šaulių diviziją. Kilus karui, iš sovietinės kariuomenės pasitraukė. Vokiečiams okupavus Lietuvą gyveno žmonos tėvų Sadauskų ūkyje. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui, 1944 m. su vokiečiais traukėsi į Vakarus, bet sovietams atkirtus atsitraukimo kelius, grįžo į Lietuvą.
Rezistencinė veikla
1945 m. balandžio mėn. pasitraukė pas partizanus ir vadovavo besitraukiantiems partizanų būriams. Daug prisidėjo prie Tauro apygardos, Stirnos partizanų rinktinės organizavimo. 1945 m. gegužės mėn. paskirtas Stirnos bataliono, veikusio Šakių apskrityje, vado pavaduotoju, taip pat ėjo Lapės kuopos vado pareigas. 1945 m. rugpjūčio 15 d. Tauro apygardos vado Leono Taunio-Kovo įsakymu Nr. 1 paskirtas Stirnos rinktinės vadu. Suteiktas vyresniojo leitenanto laipsnis. Žuvo 1945 m. lapkričio 20 d. Šakių apskrities Jankų valsčiuje (dabar – Kazlų Rūdos savivaldybė) Degučių k. NKVD Marijampolės apskrities skyriaus operatyvinės grupės vykdytos karinės čekistų operacijos metu išdavus gyventojo Juozo Tamaliūno vienkiemyje įrengtame štabo bunkeryje. Kartu žuvo būrio vadas Stasys Grigaitis (Grigas)-Aras, rinktinės štabo partizanai Albinas Klimas-Tauras ir Jonas Tamaliūnas-Kardas. Taip pat nukautas partizano Jono Tamaliūno-Kardo tėvas Juozas Tamaliūnas, sodybos, kurioje buvo įsikūręs štabas, šeimininkas. Žuvusiųjų palaikai buvo palikti žūties vietoje. Bendražygiai juos su iškilmėmis palaidojo Degučių kapinėse.
Elvyra Baltinienė
Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1966 m. istorijos mokslų kandidatė (disertacija „LKP veikla, keliant respublikos darbininkų klasės kultūrinį-techninį lygį 1959–1965 m.“).
1956–1999 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija); 1975–1988 m. Marksizmo-leninizmo, 1988–1990 m. Visuomenės mokslų katedros vedėja; 1982 m. profesorė. 1983 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja.
Nuo 1991 m. bendradarbiauja su Toronto universitetu (Kanada), 1995 m. jame skaitė paskaitas. Lietuvoje ir Kanadoje paskelbė naujos archyvinės medžiagos. Rašė remdamasi oficialia sovietine ideologija.
Finougrų kalbos
Finougrų kalbos (fiu – ISO 639-2 kodas) – kalbų grupė, priklausanti Uralo kalbų šeimai. Finougrų kalbas sudaro dvi šakos – finų ir ugrų. Finougrų kalboms priklauso estų, suomių, vengrų ir kt. kalbos. Skirtingai nuo daugumos Europos kalbų, finougrų kalbos nepriklauso indoeuropiečių kalbų šeimai, jos kilusios ne iš indoeuropiečių, o iš Uralo prokalbės. Daug mažųjų finougrų kalbų yra ties išnykimo riba. Šios kalbos pasižymi linksnių gausa: finiškoje vepsų kalboje išskiriama iki 24 linksnių. Bet yra ir išimčių: chantų kalbos vakarų tarmėse likusios tik 3 linksnių formos. Veiksmažodžiai ir vardažodžiai kaitomi agliunacijos būdu, t. y. prie žodžių šaknų pridedant priesagas, kurios žymi tik vieną reikšmę – prie vienos žodžio šaknies prijungiamos linksnį (ar asmenį) ir skaičių (vienaskaitos, dviskaitos arba daugiskaitos) nurodančios priesagos, todėl neretai žodžiai būna gana ilgi. Finougrų, kaip ir kitose agliutinacinėse kalboje, rečiau prireikia prielinksnių ar polinksnių, pvz.: lietuviški prielinksniniai junginiai 'prie stalo', 'po stalu', 'ant stalo', 'iš stalo' daugumoje finougrų kalbų reiškiami atskirais linksniais, prie šaknų pridedant atitinkamą reikšmę turinčias priesagas. Šitaip būtų galima paaiškinti linksnių finougrų kalbose gausą. Šioms kalboms nebūdinga gramatinės giminės kategorija, neskiriami net įvardžiai 'jis', 'ji' – tėra vienas abi gimines žymintis įvardis, pvz., suomiškai hän, estiškai tema, vengriškai ő. thumb|180px|Baltijos finų kalbų medis
Klasifikacija
Uralo kalbų šeimai, finougrų kalbų pogrupiui priklauso šios kalbos :
Ugrų kalbų pogrupis Finų kalbų pogrupis
Mordvių ir marių kalbos kartais jungiamos į Volgos finų grupę.
Bendrasis žodynas
Ištirta, kad visose finougrų kalbose yra maždaug tik 200 bendros kilmės žodžių. Apie 55 iš jų susiję su žvejyba, 33 – su medžiokle, 31 – su darbo įrankiais, 26 – su statyba, 18 – su klimatu, 17 – su augalais, 12 – su šiaurės elniais, 11 – su drabužiais, 11 – su tikyba, 4 – su bendruomene, ir tik 3 – su prekyba.
Skaitvardžiai finougrų kalbose
Tik skaitvardžių pavadinimai nuo vieno iki šešių visose finougrų kalbose yra bendros kilmės. Skaitvardžiai 'septyni' (seitsemän, seitse, seis), 'šimtas' ir 'tūkstantis' yra pasiskolinti iš indoeuropiečių kalbų.
<br style="clear: both;" />
460 m. pr. m. e.
'''460 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pranas Žakevičius
Pranas Žakevičius (1928 m. kovo 7 d. Tautvilų k. (Panevėžio raj.)) – pedagogas ir chorvedys.
Biografija
1956–1991 m. – Laukuvos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių, pučiamųjų orkestro ir skudučių ansamblio vadovas. Vaikų chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei, o skudučių ansamblį – 1985 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui.
Ypač sėkmingai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–70 dalyvių), kurį paruošė 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo mokyklų chorų zoninėse varžybose.
Nuo 1980 m. vadovavo vyresniųjų klasių merginų chorui. Vokalinius ansamblius ir solistus parengdavo rajono ir zonos „Dainų dainelės“ konkursams. Buvo Šilalės rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas.
Be pedagoginio darbo, P. Žakevičius daug metų vadovavo ir suaugusiųjų chorams bei vokaliniams ansambliams. 1956–1960 m. būdamas Laukuvos kultūros namų direktoriumi, suorganizavo mišrųjį chorą. 1961–1965 m. vadovavo Laukuvos mokytojų ir moksleivių tėvų mišriajam chorui, kurį parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei. 1965–1967 m. – Laukuvos kultūros namų moterų choro, vėliau – vėl mišriojo choro vadovas, pastarąjį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1993–1995 m. dirbo su mokytojų mišriuoju vokaliniu ansambliu, vėliau giedojo bažnyčios chore.
Nuo 1957 m. pradėjo organizuoti Laukuvos apylinkės dainų šventes ir jose diriguoti, buvo Šilalės rajono dainų švenčių dirigentas. 1964 m. mokytojas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
461 m. pr. m. e.
'''461 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rodezas
Rodezas – miestas pietų Prancūzijoje; departamento centras. Išvystyta akmens anglies ir geležies gavyba, vilnos ir maisto pramonė.
Polimetalų rūda
thumb|right|250px|Polimetalų rūdos pagrindinių komponentų „puokštė“ – baritas, galenitas, piritas Polimetalų rūda – tai kompleksinė rūda, kurios pagrindiniai komponentai yra švinas ir cinkas, kiti – varis, auksas, sidabras. kadmis, taip pat – bismutas, alavas, indis ir galis. Kai kuriose polimetalų rūdose pramoninę vertę turi baritas, fluoritas bei sulfidinių mineralų siera.
Pagrindiniai mineralai
Pagrindiniai polimetalų rūdų mineralai: galenitas PbS, sfaleritas ZnS, piritas FeS2, chalkopiritas CuFeS2, arsenopiritas FeAsS, kasiteritas SnO2. Šiuo atveju varis dažniausiai randamas chalkopirite, sidabras ir bismutas – galenite, kadmis – sfalerite, auksas – laisvame būvyje arba nežymiais kiekiais pirite ir chalkopirite. Pramoninėse polimetalų kasyklose pagrindinių naudingų komponentų rūdose paprastai būna nuo kelių iki 10 % ir daugiau.
Susidarymas
Polimetalų rūdos formavimasis apėmė keletą geologinių epochų: nuo prekambro iki kainozojaus. Tai buvo kristalizcijos bei hidroterminiai procesai, kurie smarkiai įtakojo uolienų fizines ir chemines savybes, rūdų mineralų kokybinę sudėtį.
Gavyba
Daugiausiai polimetalų rūdos išgaunama Kanadoje, Australijoje, JAV, Brazilijoje, Rusijoje, Kazachstane, Indijoje ir Airijoje. Rūda kasama atviruoju ir požeminiu būdu. Kasmet daugėja rūdos, iškasamos atviruoju būdu – tai sudaro apie 30 % bendros gavybos.
Perdirbimas
Perdirbant rūdą gaunama dvi pagrindinės rūšys koncentratų, turinčių atitinkamai 40–70 % švino ir 40–60% cinko ir vario. Mechaninio sodrinimo procese sidabras patenka į švino koncentratą. Metalurginio proceso etape be pagrindinių išgaunami ir likę komponentai.
Tomas Masiulis
Tomas Masiulis (g. 1975 m. rugsėjo 19 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, baigęs profesionalaus žaidėjo karjerą.
Savo karjerą pradėjo Jonavos „Statybos“ komandoje antrojoje Lietuvos lygoje (LKAL), o jau po metų perėjo į Kauno „Žalgirį“ ir žaidė jame iki 2002 metų vidurio, kai perėjo į Sienos „MdP“ komandą. Šioje ekipoje užbaigęs sezoną, krepšininkas perėjo į Lenkijos Sopoto „Prokom Trefl“. Lenkijos klube praleido 6 sezonus. 2008 m. T. Masiulis, kartu su Rolandu Alijevu prisijungė prie „Žalgirio“ ekipos. Tačiau, gruodžio 16 dieną pasibaigęs kontraktas su Kauno „Žalgiriu“ nebuvo pratęstas, todėl jau gruodžio 17 dieną krepšininkas pasirašė sutartį su Kauno „Aisčių“ komanda. 2009 m. baigė profesionalaus krepšininko karjerą.
2009 m. spalio pradžioje tapo Arvydo Sabonio mokyklos 14-mečių vaikinų treneriu.
2010 m. sausio 19 d. tapo Kauno „Aisčių“ vyr. trenerio asistentu.
2011 m. tapo Žalgirio-2 komandos vyr. treneriu.
2013–2016 m. Lietuvos U-20 vaikinų vyr. treneris.
2020 m. kartu su Šarūno Jasikevičiaus „Žalgirio“ trenerių štabu Tomas Masiulis perėjo į FC Barcelona klubą. 2020 m. spalio 9 d. netikėtai debiutavo kaip komandos vyr. treneris, po to, kai dėl teigiamų COVID-19 testų komandai negalėjo vadovauti nei pats Š. Jasikevičius, nei jo asistentas Darius Maskoliūnas.
Pasiekimai
Žaidėjo karjera: Trenerio karjera:
Pandektistika
thumb|240px|Digestai. Pandektų tyrimai pagrindė naują teisės mokslo šaką – pandektistika Pandektistika (pandektotyra; gr. ir  – visa apimantis) – teisės mokslo šaka, išplėtota Vokietijoje, pradžioje tyrusi romėnų teisęs palikimą (pandektas). Pandektistika suformavo XIX a. Vokietijos civilistiką.
Vokietijoje romėnų teisė (pandektos, lot. digestai) turėjo paprotinės teisės galią bei teisės studijų metu buvo naudojama sprendžiant bylas bei uždavinius. Moksliškai išplėtota pandektų teisė Vokietijoje galiojo kaip bendroji teisė (gemeines Recht) iki pat 1900 m. (BGB įsigaliojimo), vėliau pasitraukė ir iš teisės praktikos. Romėnų teisės tyrinėjimai XXI a. tapo teisės istorija arba jos mokslo dalimi.
Pandektistai perdirbo bei išplėtojo romėnų teisės normas, abstrahuodami taisykles, ekstrahuodami teisinius principus bei teisines sąvokas bei išdėstydami tam tikra sistema. Pandektistika padėjo pagrindus naujajai Vokietijos civilinei teisei, išdėstytai kodifikuotame teisės akte.
Pandektistika save laikė istorine teisėtyra. Ši vokiečių mokslininkų išplėtota šaka priskiriama prie istorinės teisės mokyklos, kurios ištakos siekia XIX a. pradžią (pagrindė Friedrich Carl von Savigny nuošaly laikęsis nuo prigimtinės teisės Vernunftrecht atstovų).
Kai kuriose Vokietijos dalyse kaip partikuliarinė teisė galiojusios kodifikacijos bei prūsų Visuotinis žemės teisynas nebuvo įtakoti teisėtyros. Senoji (germanų teisė) nebuvo išplėtota. Romėnų teisės atžvilgiu vokiška teisė teisėtyrininkų darbo baruose negalėjo konkuruoti. Romėnų teisės pranašumai – aukštas abstrakcijos lygis bei sistematika – teoriniam nagrinėjimui, studijoms bei teisės tiriamiesiems darbams labiau tiko, be to įgyta patirtis buvo prasminga ir galiojančios teisės taikymo veikloje. Taip vėliau buvo sukurta ir privatinė teisė, moksliškai pagrįsta bei išplėtota, remiantis teisėtyros bei studijų pagrindu. Kartu tapo kultūros dalimi, vertybe, iki šiandienos nepraradusi aktualumo bei svarbos.
Pandektų teisė atitiko ir, pvz., liberalizmo nuostatas, pasisakė už teisėjo savivalės šalių atžvilgiu ir kiek įmanomą didesnį jo galių apribojimą. Pandektine sistema pagrįstas Vokietijos civilinis kodeksas (BGB) arba jo dalinės nuostatos buvo recepuotos ne tik Europoje (Šveicarija), bet ir Azijoje (Turkija, Tailandas, Korėja, Japonija).
Pandektistais buvo laikomi: Georg Friedrich Puchta, Karl Adolph von Vangerow, Georg Arnold Heise, Bernhard Windscheid, Heinrich Dernburg.
Tanzanijos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Tanzanijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 43 601 796 (2012 m. apskaičiavimai)
Metinis populiacijos prieaugis: 1,96 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 31,81 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Legotė
Legotė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Stulgių.
Tanzanijos demografija
Mirtingumas: 11,92 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,29 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 26 % (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 4,7 % (2010–2015 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 65,74 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Bervidiečiai
Bervidiečiai (Scrophulariales) – Magnolijainių (Magnoliopsida) klasės astražiedžių (Asteridae) poklasio augalų eilė.
Porsche 911 classic
Porsche 911 classic – tai pirmoji Porsche 911 modelio versija, gaminta 1964–1989 m. Vėliau gaminta buvo Porsche 964, tačiau kaip ir visi toliau sekę, jis liko su Porsche 911 pavadinimu.
911 modelis buvo oru aušinamu gale esančiu varikliu. Šis modelis iš karto rado didelį susidomėjimą tarp gamyklinių ir privačių automobilių lenktynių ir ralio komandų. Originali 911 modelio versija dažnai vadinama sėkmingiausiu sportinių lenktynių automobiliu, ypač po Porsche 935 pergalės 24 val. Le Mano lenktynėse.
911 modelis buvo gaminamas kaip galingesnis, didesnis ir patogesnis pirmojo kompanijos modelio 356 įpėdinis bei sportinė modelio Volkswagen Beetle evoliucija. Pirmą kartą 911 classic buvo pristaytas 1963 m. Frankfurto automobilių parodoje.
Iš pradžių buvo planuojama šį modelį pavadinti Porsche 901, tačiau Prancūzijos automobilių gamintoja Peugeot pateikė protestą, nes ši kompanija turinti specialų leidimą Prancūzijoje gaminti modelius su 3 skaičiais, iš kurių 0 viduryje. Taigi Porsche, vietoj to, kad suteikti išskirtinį pavadinimą Prancūzijos rinkai, tiesiog pakeitė modelio pavadinimą į 911. Prekyba šiuo modeliu prasidėjo 1964 m.
Pirmieji 911 modeliai turėjo 96 kW galingumo gale esančius variklius. Automobilyje buvo keturios vietos, tačiau abi galinės ypač mažos. Todėl oficialiai automobilio durų skaičius buvo žymėtinas kaip 2+2. Automobilio dizainu rūpinosi Ferdinand Alexander Porsche ir Erwin Komenda.
Vėliau bėgant metams modelio versijos būdavo galingesnių variklių. Galingiausias jų buvo 3,3 L Turbo 300 PS (220 kW) variklis.
Šiaurės Barulas
Šiaurės Barulas  – kalva šiaurinėje Meno salos dalyje, netoli Ramsio. Ši kalva yra antra Meno salos viršūnė pagal aukštį – 561,4 m virš jūros lygio.
Nuo šios viršūnės matyti tiek visa Meno salos šiaurinės dalies lyguma, tiek Airijos, Kambrijos, Velso ir Škotijos pakrantės.
Į viršūnę galima užlipti paprastais pėsčiųjų takais, jokia speciali kopimo technika ar įranga nėra būtina. Kai kuriais maršrutais einant jomis galima pasinaudoti.
Salos pietinėje dalyje yra kalva Pietų Barulas.
Svirpliai
Svirpliai (Gryllidae) – tiesiasparnių (Orthoptera) būrio vabzdžių šeima. Galva apskrita, burnos organai nukreipti į apačią. Priešnugarėlė kvadratinė ar skersinė. Antsparniai ir sparnai normaliai išsivystę.
Lietuvoje registruotos trys rūšys:
Spalio 23
Spalio 23 yra 296-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 297-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 69 dienos.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Sanginas – Ramvydė – Odilija - Malvina
Noel Kempff Mercado nacionalinis parkas
Noel Kempff Mercado nacionalinis parkas – nacionalinis parkas Bolivijoje, šiaurės rytinėje Santa Kruso departamento dalyje. Ribojasi su Brazilijos valstybine siena. Nacionalinis parkas buvo įkurtas 1979 m. birželio 28 d. Pradžioje parkas vadinosi „Parque Nacional Huanchaca“, tačiau vėliau, dėl įvairiapusės pagalbos parkui prof. Noel Kempff Mercado garbei, jis buvo pervadintas į „Parque Nacional Noel Kempff Mercado“. Noel Kempff Mercado nacionalinio parko teritorija šiaurės rytų Bolivijoje užima 15 234 km² vienos iš didžiausią biologinę įvairovę turinčios teritorijos pasaulyje. Bolivija, yra viena iš šalių, kuriuose vyrauja didelė klimato, augmenijos ir gyvūnijos įvairovė. Šioje teritorijoje, esančioje prie Brazilijos valstybinės sienos, egzistuoja gyvūnija, būdinga tik tropiniams miškams. Vidutinė temperatūra yra 25–29 °C. Per metus iškrenta apie 1500 mm kritulių.
Gyvūnija
Parke gyvena daugiau kaip 130 rūšių žinduolių (įskaitant upines ūdras, upinius delfinus, tapyrus, vorus, gigantiškus šarvuočius, jaguarus, esančius ant išnykimo ribos, taip pat ir juoduosius jaguarus), 640 rūšių paukščių (įskaitant 9 papūgų „Arų“ rūšis), ir 70 rūšių roplių, įskaitannt ir juodajį kaimaną. Parke taip pat gyvena 347 vabzdžių rūšys, tarp kurių yra pačių keisčiausių bei rečiausių visame pasaulyje. Kaip bebūtų gaila, vabzdžiai šiame parke dar nėra ištyrinėti. Parke taip pat gyvena įvairiausių rūšių, įvairiaspalviai drugiai.
Parko tikslai ir grėsmės
Pagrindinis tikslas – apsaugoti laukinės gamtos įvairovės kupiną teritoriją, kuri dar nėra apgyvendinta bei užteršta.
Kiti tikslai:
Parkui kylančios grėsmės:
Automagistralė M05 (Ukraina)
Automagistralė M05 – tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis Kijeve ir besibaigiantis Odesoje. Sutampa su europinio (Sankt Peterburgas-Merzifonas) greitkelio dalimi. thumb|250px|left|Autostradų –  jungtis [[Kijevas|Kijeve.]]
thumb|250px|left|Autostradų – Regioninis kelias P04 šalia [[Bila Cerkvės.]] Prasideda Kijeve, kerta Bilą Cerkvą, Stavisčę, Umanę, Uljanivką, Žovtenę, ir pasibaigia Odesoje (toliau keltu į Samsuną Turkijoje)
Bendras ilgis – 453,3 km., su privažiavimais – 478,0 km.
Nuorodos
Highways in Ukraine – Автодороги Украины. Informacija apie kelius Ukrainoje.
Marcelijus Adomas Tiškevičius
Marcelijus Adomas Tiškevičius (, 1836 m. sausio 8 d. Dambravoje – 1904 m. balandžio 24 d. Komaruve) – Saksonijos ir Austrijos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Bielopolsko šakos. Tėvas Vladislovas Konstantinas Tiškevičius Logoiskis. Motina Marija Kržižanovska.
Šeima
1865 m. kovo 19 d. vedė, žmona Marija Ana Krakovska (Maria Anna Krąkowska). Vaikai:
Mindaugas Kuraitis
Mindaugas Kuraitis (g. 1949 m. rugsėjo 26 d. Agurkiškė, Marijampolės apskritis) – Lietuvos fotožurnalistas, redaktorius.
Biografija
1956-1967 m. mokėsi Alytaus 5-ojoje vidurinėje mokykloje, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistiką.
1972-1973 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos redaktorius, 1973-1974 m. – agentūros ELTA fotokorespondentas, 1974-1992 m. – žurnalo „Sparnai“ fotokorespondentas, 1990-1992 m. laikraščio „Darbo biržos naujienos“ korespondentas, 1992-2000 m. šio leidinio vyriausias redaktorius. Daugiausia rašo socialiniais klausimais. Nuo 2000 m. Trišalės tarybos sekretoriato vadovas.
Ruda (Narevo intakas)
Ruda  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadidoje. Dešinysis Narevo upės intakas. Upės ilgis 10 km. Upės ištakos yra šalia Hožnos kaimo. Upės žiotys yra prie Narevo kaimo. Upė teka per Ogrodnikų, Ivankų ir Rohozų kaimus.
462 m. pr. m. e.
'''462 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rubė
Rubė – buvęs pramonės miestas šiaurės Prancūzijoje, netoli sienos su Belgija. Geležinkelio stotis. Išvystyta vilnos, medvilnės, tekstilės, mašinų pramonė.
Bakulai
Bakulai arba Kudrinka (, nuo 1939 m. Backeln, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Bakulai prūsiškos kilmės. 1302 m. minimas Backolen. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 90 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947–2006 m. Muromskojės apylinkės kaimas.
Paktikos provincija
Paktikos provincija  – provincija Afganistano pietrytinėje dalyje, turi sieną su Pakistanu. Tai 12-a pagal plotą ir 12-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Šarana.
Geografija
Šiaurinė dalis kalnuota, ten yra svarbi Chosto–Gardezo perėja. Pietuose ir vakaruose paviršius pereina į kalvynus. Svarbiausia upė – Gumalis. Pasienio ruožas su Pakistanu beveik nekontroliuojamas, čia veikia Talibano grupuotės.
Gyventojai
Apie 96 % Paktijos gyventojų sudaro puštūnų klanai. Taip pat gyvena uzbekai (1,8 %), tadžikai, hazarai, beludžiai. Praktiškai visi gyventojai yra musulmonai sunitai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Paktikos rajonai
Provincija padalinta į 15 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
Andrius Baltinis
Biografija
1936 m. baigė Telšių kunigų seminariją, kunigas. 1948 m. baigė Viurcburgo universitetą, filosofijos daktaras.
Nuo 1936 m. Mosėdžio, Rietavo, Sedos, Švėkšnos, Gaurės parapijų vikaras. Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Vokietiją. 1948–1950 m. Švabiš Gmiundo lietuvių parapijos kapelionas, lietuvių gimnazijos mokytojas. 1950 m. persikėlė į JAV. Dirbo vikaru amerikiečių parapijose, vėliau Šv. Jurgio lietuvių parapijos vikaras.
1939 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. „Lietuvių enciklopedijos“ bendradarbis. Bendradarbiavo JAV lietuvių katalikų ir filosofinėje spaudoje.
Mano naktys gražesnės už jūsų dienas
Mano naktys gražesnės už jūsų dienas – lenkų režisieriaus Andrzej Zulawski Prancūzijoje sukurta romantinė drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko jo tuometinė žmona Sofi Marso.
Turinys
Lukas – kompiuterių genijus, sergantis nežinoma mirtina liga, dėl kurios greitai praranda atmintį. Blanša – naktiniame klube dirbanti ir turinti psichinių galių mergina, itin priklausanti nuo ją supančių žmonių. Juos abu sieja neviltis: Lukas žino, kad mirs, o Blanšos neviltis dvasinio pobūdžio. Kankinantys vaikystės prisiminimai ir vienatvė, nors dėl savo sėkmės turėtų jausti priešingai, bei supratimas, kad judviejų romanas neturi ateities, dar labiau juodu suvienija...
Bulviečiai
Bulviečiai (Solanales) – Magnolijainių (Magnoliopsida) klasės astražiedžių (Asteridae) poklasio augalų eilė.
Tepliava
Istorija
thumb|300px|left|Tepliava Miesto pavadinimas Tapjavō prūsiškos kilmės. Įkurtas 1260 m. vietoje senovės prūsų Sugūbrio pilies, stovėjusios Deimenos ir Priegliaus upių santakoje. Kryžiuočiai, sudeginę prūsų pilį ir gyvenvietę, pradėjo statyti savo pilį, kuri 1280–1301 m. buvo komtūro rezidencija. 1283–1290 m. pastatyta nauja akmeninė pilis. 1395 m. ištiesinta Deimos upės vaga. 1383 m. spalio 21 d. pabėgęs iš Krėvos kalėjimo čia slapta Vyganto vardu krikštijosi DLK Vytautas. Jo krikšto tėvai buvo Tepliavos seniūno žmona ir Ragainės komtūras Vygantas fon Balterheimas. Nuo 1450 m. miestas vokiškai vadinamas Tapiau.
1457 m. kai lenkai ir čekai užėmė Teutonų ordino sostinę Marienburgą, ordino didžiojo magistro rezidencija buvo perkelta į Karaliaučių, o archyvas 1469 m. į Tapiau pilį, kur jis išbuvo iki 1722 m. 1502 m. pastatyta bažnyčia. 1568 m. kovo 20 d. Tepliavoje mirė Prūsijos valstybės įkūrėjas Albrechtas Brandenburgietis. 1722 m. balandžio 6 d. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas I Tepliavai suteikė Kulmo miesto teisę ir herbą. 1879 m. įkurta senelių prieglauda, 1902 m. atidaryta silpnapročių ligoninė, 1904 mn. pradėtas leisti miesto laikraštis.
1758 m. miestą buvo užėmusi Rusijos imperijos kariuomenė, o 1807 m. prancūzai. Pirmajam pasauliniam karui prasidėjus rusai apšaudė miestą iš sunkiosios artilerijos. Kilus gaisrams žuvo miesto archyvas. Antrajame pasauliniame kare miestas gerokai nukentėjo. 1945 m. sausio 25 d. miestą užėmė rusų kariuomenė. 1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Tepliavos rajonas. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeistas miesto ir rajono centro pavadinimas. Tepliava pavadintas Gvardeisku, t. y. gvardiečių miestu, o rajonas – Gvardeisko rajonu.
Ekonomika
Mieste veikia makaronų fabrikas, mėsos kombinatas, žuvies apdirbimo cechas, duonos ir konditerijos įmonė, sūrinė, kojinių mezgykla. Pietiniu Priegliaus krantu praeina geležinkelis Karaliaučius-Įsrutis-Kaunas.
Gyventojai
1939 m. mieste buvo 9272 gyventojai. Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant karo frontams pasitraukė į Vakarus. Bet jau 1946 m. rugsėjo mėn. iš Rusijos atvyko pirmieji sąstatai su persikėlėliais. 1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Karaliaučiaus srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
Žymūs žmonės
Mieste gimė dailininkai Lovis Korintas (1858–1925 m.) ir Ernstas Molenhaueris.
463 m. pr. m. e.
'''463 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Finansinis svertas
Finansinis svertas – įvairių finansinių instrumentų arba skolinto kapitalo naudojimas investicijos pelnui padidinti.
Rūšys
Praktikoje labiausiai yra paplitę dvi finansinio sverto rūšys:
Šarolė
Šarolė galvijai – tai mėsinių galvijų veislė, išvesta centrinės Prancūzijos Šarolė ir Nievro provincijose. Nors tiksli šios veislės kilmė nežinoma, tačiau aišku, kad ji susiformavo iš vietinių regiono galvijų. Tame regione balti galvijai minimi nuo 878 metų, bet svarbią reikšmę Prancūzijos mėsos rinkoje pasiekė XVI – XVII amžiuje. Pirmoji Šarolė kilmės knyga pradėta vesti 1864 metais, tačiau tarptautinę reikšmę veislė įgijo tik po Antrojo pasaulinio karo.
Šarolė galvijai yra vidutinio dydžio arba stambūs, labai gilaus ir plataus bei ilgo kūno galvijai. Suaugę buliai sveria 900–1200 kg, o karvės - 600–900 kg ir daugiau. Galvijai yra baltos arba kremiškai baltos spalvos. Nors jų oda yra pigmentuota, bet nosies veidrodėlis, nagos ir ragai yra šviesūs. Jų plaukų danga vasarą paprastai yra trumpa, bet šaltu oru gali sutankėti ir pailgėti. Šių galvijų galvos - trumpos ir plačios. Šarolė paprastai yra raguoti galvijai, tačiau juos veisiant, buvo įterpta ir beragių galvijų, todėl beragiai Šarolė galvijai taip pat sudaro svarbią veislės dalį. Šarolė galvijai pasižymi geromis penėjimosi savybėmis, aukšta skerdenų kokybe, nes tokios vertingos skerdenų dalys, kaip nugarinė bei šlaunys, yra gerai išsivystę. Dėl santykinai vėlyvo brendimo ir didelių vertingų skerdenų dalių jie ypač tinka auginimui iki didelio svorio, taip pat tinkami visų tipų kryžminimui.
Į Lietuvą Šarolė galvijai buvo įvežti 1995 metais.
Angelė Zubienė-Petrauskaitė
Angelė Zubienė-Petrauskaitė (g. 1945 m. spalio 28 d. Gintautų k., Panevėžio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. M. Sasnauskienė), 1968–1973 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Petrausko klasė).
1973–1978 m. Panevėžio rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkė ir rajono kultūros darbuotojų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo respublikiniuose konkursuose. 1978 m. A. Budriūno konkurse Biržuose choras pelnė prizą už geriausiai interpretuotą šio kompozitoriaus dainą „Nemunas".
Nuo 1978 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1979–1984 m. merginų choro „Obelėlė“ parengiamosios grupės vadovė. Merginas (50-60 dalyvių) išmokė lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, dažnai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose. 1979–1983 m. vadovavo mokyklos Pedagoginio skyriaus merginų chorui, kurį lankė 60-70 būsimųjų ikimokyklinių įstaigų auklėtojų ir pradinių klasių mokytojų. Chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, 1982 m. respublikinėje moksleivių meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. Merginos dažnai koncertavo ir sugebėjo atlikti sudėtingesnius lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius. Pedagogė taip pat vadovavo Panevėžio siuvimo fabriko „Nevėžis" moterų chorui, kuris dažnai koncertuodavo ir dalyvavo 1980 m. respublikinėje dainų šventėje.
A. Zubienė – Panevėžio rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, miesto kultūros skyriaus meno tarybos narė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
FinnPa Helsinki
Helsinkio „FinnPa“ – buvęs Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Istorija
Klubas įkurtas 1965 m. Po 1998 m. sezono komanda buvo išformuota.
Pasaulio krepšinio čempionatas
Pasaulio krepšinio čempionatas – krepšinio čempionatas, kuriame susirenka stipriausios pasaulio rinktinės. Rengiamas nuo 1950 m., vyksta kas ketveri metai (tais metais, kai nevyksta olimpiados).
Pasaulio krepšinio čempionate žaidžia 24 komandos (nuo 2004 m.), įskaitant ir šalį šeimininkę. Komanda nugalėtoja nuo 1967 m. gauna James Naismith trofėjų. Paskutinė pasaulio čempionė yra Ispanijos krepšinio rinktinė, triumfavusi XVIII pasaulio krepšinio čempionate.
Rafael Paasio
Rafaelis Pasijas (, 1903 m. gegužės 27 d. Uskeloje – 1980 m. kovo 22 d. Helsinkyje) – Suomijos politinis veikėjas, leidėjas.
Biografija
Nuo 1925 m. Suomijos socialdemokratų partijos narys, 1963–1975 m. partijos pirmininkas. Jį pakeitė Maunas Koivistas.
Nuo 1948 m. Suomijos parlamento narys, 1966 m. ir 1970–1972 m. Suomijos parlamento (Eduskunta) pirmininkas. Socialdemokratams sudarius koaliciją su Suomijos centro partija ir Suomijos liaudies demokratų partija (komunistais), 1966–1968 m. ir 1972 m. Suomijos Ministras pirmininkas.
Suomijos socialdemokratų partijos pirmininko (1987–1991 m.) ir Suomijos Ministro pirmininko (1989–1992 m.) Perčio Pasio tėvas.
Švelnusis piengrybis
Švelnusis piengrybis (Lactarius aurantiacus) – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio didumo. Kepurėlė 3-5 (8) cm skersmens, jauna apvali, gaubta, vėliau paplokščia, kiek įdubusi, lipni, po lietaus gleivėta, neplaušuota, oranžiškai geltona, oranžinė, pakraščiai iš pradžių palinkę žemyn, vėliau išsitiesia. Lakšteliai šviesiai gelsvi, vėliau oranžiškai geltoni, ploni, tankūs, priaugtiniai. Kotas 2-5 (7) cm ilgio, 0,3-0,8 cm storio, tuščiaviduris, stangrus, trapus, neplaušuotas, kepurėlės spalvos, prie pagrindo balsvas.
Trama gelsva, koto rausva, jaunų grybų trapi, senesnių elastinga, nekarti, malonaus kvapo. Sultys baltos, ištryškusios spalvos nekeičia, jauni grybai labai sultingi, malonaus kvapo, kartokas.
Auga liepos–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių (ypač eglynuose) miškuose, kartais labai gausiai. IV kategorijos, vartojamas sūdytas.
Jukola
250px|miniatiūra|dešinėje|Stačiatikių šventikas stovi ties vytinama jukola (1901 m.) Jukola  – maisto produktas, džiovinta vytinta žuvis, ruošiama Rytų Sibiro ir Rusijos Tolimųjų Rytų tautų. Kai kuriose vietovėse prieš džiovinant jukolą rūkydavo virš ugniakuro ar šiek tiek sūdydavo. Gaminama iš lašišinių žuvų, taip pat sykų, lydekų ir kt. žuvų.
Jukola patogi ilgam saugojimui ir gabenimui. Ją galima valgyti papildomai neapdorojus. Žygiuose ją neretai valgydavo eidami ar važiuodami. Gerai malšina alkį, nesukelia troškulio. Jukola iš prastos žuvies naudojama šunims šerti.
250px|miniatiūra|left|Jukola iš [[keta|ketos – delikatesas.]]
Cheminė formulė
Cheminė formulė – formulė, kurioje cheminių elementų simboliais pateikiama informacija apie cheminę junginių sudėtį ir sandarą. Molekulę galima aprašyti empirine, molekuline ir struktūrine formulėmis, kurios pateikia kiek skirtingą informaciją. Pavyzdžiui, heksano empirinė formulė yra C3H7, molekulinė formulė – C6H14 ir struktūrinė formulė – CH3CH2CH2CH2CH2CH3, rodanti, kad heksanas yra linijinės struktūros. right|thumbnail|300px|Bromchlorofluormetano enantiomerai (veidrodiniai atspindžiai), kurių negalima sutapatinti kaip kairės rankos su dešine. Kai kurių funkciškai skirtingų junginių molekulinės formulės gali sutapti. Tą pačią molekulinę formulę C2H6O turi dimetileteris CH3-O-CH3 ir etanolis CH3CH2-OH. Šios dvi medžiagos vadinamos funkciniais izomerais.
Kitų molekulių sutampa ne tik empirinės, molekulinės, bet, atrodo, ir struktūrinės formulės, tačiau cheminis junginys skiriasi taip, kaip žmogaus kairė ranka skiriasi nuo dešinės. Šios molekulės, vadinamos enantiomerais, skiriasi savo biocheminėmis savybėmis. Žmogaus organizme metabolizuojamos tik L aminorūgštys, o D enantiomeras randamas bakterijų ląstelių sienelėse. Cheminės sintezės metu gaunamas racematas (abiejų enantiomerų po 50 %), o fermentinės sintezės metu selektyviai sintetinamas tik vienas iš jų. Vaistų atveju tik vienas enantiomeras pasižymi reikiamomis savybėmis.
Empirinė formulė
Empirinė formulė – tai pati paprasčiausia junginio formulė, kuri pateikia informaciją apie kiekvieno elemento atomų santykį molekulėje. Atomų skaičių rodo cheminio simbolio dešinėje, apačioje parašyti skaičiai (O2 – du deguonies atomai). Jeigu jokio skaičiaus nėra, tai reiškia, jog jis lygus vienetui (H2O – du vandenilio atomai ir vienas deguonies atomas sudaro vandens molekulę). Ši formulė nedaug pasako apie cheminę medžiagą, pvz.: CH2O empirinė formulė tinka tiek acto rūgščiai, tiek gliukozei, tiek metanaliui.
Struktūrinė formulė
right|thumbnail|200px|Etino (etileno) molekulėje tarp anglies ir vandenilio yra po vieną kovalentinį ryšį, o tarp dviejų anglies atomų – trys kovalentinės jungtys. Struktūrinėje formulėje pavaizduota, kokia tvarka ir kokio tipo ryšiais molekulėje esantys atomai yra išsidėstę vieni kitų atžvilgiu (molekulė nėra plokščia struktūra). Viengubais brūkšneliais (-) vaizduojamos viengubos kovalentinės jungtys, dvigubais (=) – dvigubos, o trigubais – trigubos kovalentinės jungtys.
Sutrumpinta struktūrinė 2-buteno formulė yra CH3CH=CHCH3, tačiau ji neteikia informacijos apie metilo grupę (CH3), kuri molekulėje gali būti arba cis (kitaip Z; vok. zusammen), arba trans (kitaip E; vok. entgegen) padėtyje. Pilna struktūrinė formulė parodo apie kurį 2-buteno (cis-2-butenas ar trans-2-butenas) erdvinį izomerą kalbama.
Borskojė (Šivėnai)
Borskojė (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Sīwenawō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės (Борский cовет) centras.
Apylinkė
Borskojė apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Konstruktyvizmas
Konstruktyvizmas gali reikšti:
464 m. pr. m. e.
'''464 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Skudutiškis
Skudutiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurėje, prie Skudutės upelio. Seniūnaitijos centras. Stovi Skudutiškio Švč. Trejybės bažnyčia, yra Skudutiškio pagrindinė mokykla (uždaryta), biblioteka, paštas (LT-33040), vienas dailės paminklas (bažnyčioje), ryšių skyrius.
miniatiūra|240px|left|Skudutiškio centre
Etimologija
Skudutiškis yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Skudutės upelio – šiuo vardu dar vadinama Juodiša.
Geografija
Prie kaimo, Balčio ir Juodžio ežerų pakrantėje, buvo 20 pilkapių su akmenų vainikais. Stūkso 4 Skudutiškio akmenys (su įvairiais ženklais) Skudutės dešiniajame krante, greta atsiveria šventu laikomas Skudutiškio šaltinis. Greta jo tikintieji įrengė 1997 m. „Kristaus ir Švč. Mergelės apsireiškimo“ koplyčią.
Istorija
Skudutiškis pirmąkart minimas Lietuvos Metrikoje 1492 m., buvo privatus Skudutiškio dvaras, kurio savininkai keitėsi. 1505–1554 m. viena iš Radvilų valdų. XVII–XVIII a. dalį Skudutiškio valdė bajorai Šunkai. XVII a. Skudutiškis priklausė Alantos parapijai. Per 1710 m. marą išgarsėjo stebuklingas Skudutiškio Švč. Marijos Sopulingosios paveikslas, buvęs koplyčioje. Vyskupo Konstantino Kazimiero Bžostovskio komisija tyrė to paveikslo bylą. 1787 m. Albrechtas ir Jokūbas Šunkai pardavė Skudutiškio dvarą Bronišams.
miniatiūra|160px|left|Savanorio Kazio Baltrūno (1895–1920) kapas
XVIII a. pradžioje aplinkiniai dvarininkai pastatė naują koplyčią ir aprūpino ją reikmenimis. Tuo metu Skudutiškis su aplinkiniais kaimais buvo priskirtas Molėtų parapijai. XVIII–XX a. pradžioje Skudutiškio bažnyčia – Molėtų filija. XVIII a. – XIX a. pabaigoje Skudutiškyje buvo du dvarai: Kurmino ir Bronišo. Skudutiškio dvarininkas Kurminas dalyvavo 1831 m. sukilime: telkė valstiečius Skudutiškio, Pakalnių, Skiemonių apylinkėse, Atvykus M. Lisieckiui ir F. Grotovskiui nesėkmingai iš pietų puolė Uteną. Kurmino būrys apsistojo miškuose prieš Šventosios, kur vėliau susijungė su kitų sukilėlių būriais. Kurminai Skudutiškio dvarą išlaikė iki pirmosios bolševikų okupacijos. 1864 m. tas dvaras turėjo 475 dešimtines žemės, jam priklausė dalis Skudutiškio miestelio, Ančėnai, Keriobliškis, Baltišius, Kampai. 1928 m. Kurminas padovanojo Suginčių bažnyčiai 7 ha žemės sklypą Skudutiškio miestelyje.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|right|Skudutiškio „[[Sąrašas:Švč. Mergelės Marijos apsireiškimų vietos Lietuvoje|Apsireiškimo vieta“]]
Flagštokas
thumb|200px|[[Danijos vėliava pritvirtinta prie flagštoko.]] Flagštokas – įtaisas, konstrukcija ar statinys prie kurio tvirtinama vėliava.
Vėliava prie flagštoko paprastai tvirtinama užmaunant ją arba pririšant.
Priklausomai nuo funkcijos gali būti nuo labai mažo iki labai didelio. Aukščiausiu flagštoku laikomas Šiaurės Korėjos vėliavos flagštokas, esantis prie demarkacijos linijos su Pietų Korėja. Jo aukštis 160 m, vėliavos svoris apie 260 kg.
Pagal paskirtį anksčiau flagštokas naudotas ir kaip ietis.
Flag
Vilniaus šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
thumb|220px|left|Cerkvės šoninis fasadas thumb|220px|left|Cerkvės bendras vaizdas
Avisa
Avisa  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadidoje. Kairysis Narevo upės intakas. Upės ilgis 15 km. Upės žiotys yra prie Plonka Košcelnos kaimo. Upė teka per Roški Zemakų, Roški Vodžkų, Roški Vlodkų ir Plonka Košcelnos kaimus.
Molėtų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Molėtų rajono savivaldybės taryba – Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Valdančiąja koaliciją sudarė LKDP, Tėvynės sąjunga, Liberalų ir centro sąjunga bei Lietuvos socialdemokratų partija. Savivaldybės meru išrinktas Valentinas Stundys, mero pavaduotoja Rita Andreikėnienė (Tėvynės Sąjunga), administracijos direktoriumi paskirtas Rimantas Šavelis (Liberalų ir centro sąjunga). 2008 m. V. Stundį išrinkus Seimo nariu, meru išrinktas Algimantas Žiukas, jam atsistatydinus, 2010 m. lapkričio 5 d. meru išrinktas Stasys Žvinys.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Gimtynės
Gimtynės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Suginčių prie Sidabrinių.
Istorija
1731 m. negyvenamas, matyt, po 1710 m. maro, Pagintinio vienkiemis, kuris identifikuotinas su dab. Gimtynėmis, priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvaro Buitūnų vaitystės Mintautiškių (dab. Mintaučiai) kaimui.
Urai
Urai – indėnų tauta, gyvenanti plaukiojančiose salose Titikakos ežere (Peru) bei vietomis šio ežero pakrantėje ir giliau žemyne (Bolivija). Populiacija siekia ~2000 žmonių. Tradiciškai vartoja urų kalbas (sudaro atskirą kalbų šeimą), tačiau dabar dauguma kalba tik aimarų ir ispanų kalbomis.
Istorija
Tradicinėje urų religijoje buvo svarbus Mėnulio kultas, taip pat tikėta Saulės, žvaigždžių dievybėmis, dvasiomis, globojančiomis upes, žemes, gyvūnus, laukus. Dabar urai išpažįsta krikščionybę.
Skirstymas
thumb|240px|Urų arealas
Urai skirstomi į šiuos etninius pogrupius:
Veikla
Pagrindinis urų verslas yra žvejyba (daugiausia gaudo dantkarpius, šamus). Taip pat medžioja paukščius (antis, flamingus, kirus), gano galvijus (net ir gyvenantys plaukiojančiose salose). Urų gyvenime labai svarbus augalas yra kaliforninis meldas (vadinamas totora), augantis ežerų pakrantėse – iš jo urai statosi savo namus, gamina valtis, kuria salas, naudoja maistui. Moterys gerai įvaldžiusios tekstilės amatą, taip pat pina suvenyrus iš meldų. Dabar urai, ypač gyvenantys Titikakoje, verčiasi turizmu, taip pat prekiauja su pakrančių tautomis. Nors urai gerai išlaikę tradicinį gyvenimo būdą, jie nėra nusistatę prieš technologijas ir dalis naudojasi radijo imtuvais, yra įsirengę saulės baterijas, valtyse turi motorinius variklius.
Plaukiojančios salos
Šiaurės vakarinėje Titikakos dalyje urai iš meldų yra sudarę ~20 dirbtinių salų. Meldai palaipsniui tręšta, todėl salos nuolat turi būti atnaujinamos naujais meldais. Tai tapo rimta problema išaugus turistų srautui į salas. Vienoje saloje paprastai gyvena nuo 3 iki 10 šeimų. Didesnėse salose yra mokyklos, bažnyčios, bendruomenės namai. Nuo 2007 m. Bolivijoje taip pat įrengtos 4 urų salos.
Šokliukai
Šokliukai (Tetrigidae) – tiesiasparnių (Orthoptera) būrio vabzdžių šeima. Vabzdžiai smulkūs, pilkšvos spalvos. Priešnugarėlė su ilga užpakalin nukreipta atauga. Antsparniai labai sutrumpėję, skiaučių pavidalo. Letenos 2-2-3 -narės. Pilvelio segmentas be klausos organo.
Lietuvoje kelios rūšys: plonaūsis šokliukas (Tetrix undulata), dvitaškis šokliukas (Tetrix bipunctata) ir kt. Aptinkami šlapiose pievose, pamiškėse. Žiemoja lervos ar suaugėliai.
Fanfan
Fanfan – 1993 m. Prancūzijoje sukurta romantinė komedija.
Turinys
Aleksandras bijo, kad bet kokia aistringa meilė anksčiau ar vėliau baigiasi, ypač santuokoje. Gavęs iš sužadėtinės Lauros Valentino dienos proga porą šlepečių, jis tuo dar kartą įsitikina, todėl susipažinęs su gražuole Fanfan, kad jo susižavėjimas neišblėstų, nusprendžia ją mylėti platoniškai. Jis planuoja vesti Laurą, susilaukti su ja vaikų ir gyventi šeimoje, o Fanfan turi likti jo amžinos meilės objektas. Šiai nežinant, Aleksandras suroganizuoja, kad ji kaimynystėje išnuomotų butą, ir įrengia stiklinę sieną, kad galėtų nuolatos stabėti savo meilės objektą.
Tačiau Fanfan – gyva ir reali mergina, trokštanti meilės, o ne tik būti garbinimo objektu...
Sent Etjenas
Sent Etjenas  – miestas pietryčių Prancūzijoje, Centriniame masyve. Luaros departamento centras. Nutolęs 50 km į pietvakarius nuo Liono. 172 023 gyventojai (2013 m. duomenys). Išvystyta mašinų, metalo, lengvoji, juodosios metalurgijos pramonė, anglies gavyba.
Sportas
Sent Etjene 1984 m. vyko VII Europos futbolo čempionato, 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Miestą atstovauja AS Saint-Étienne futbolo klubas.
Tubiliustrijus
J. Quasten rašė, kad terminas („karo trimitai“) nėra tas pats, kas šventės pavadinime esantis tubi. Jis teigė, kad tubi vadindavo tik šventėse naudotus trimitus ir kad ceremonija buvo apeigos aukojimuose naudojamiems trimitams rituališkai apvalyti. Tai, jo nuomone, geras pavyzdys, kaip Romos religijoje buvo susiję muzika ir kultai.
Romėnams, kurie nedalyvaudavo ceremonijoje, apie ją primindavo salijai, šokdavę miesto gatvėse.
465 m. pr. m. e.
'''465 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Romos karalystė
Romos karalystė yra Senovės Romos istorijos periodas nuo Romos miesto įkūrimo 753 m. pr. m. e. (ši data laikoma romėnų metų skaičiavimo pradžia) iki Romos respublikos paskelbimo 509 m. pr. m. e. Apie šį laikotarpį mažai žinoma, nes neišliko beveik jokių jo įrašų. Dauguma žinių apie Romos karalystę užrašytos Romos respublikos ir Romos imperijos laikais ir yra pagrįstos legendomis.
Pasak legendos, Romos miestą prie Tiberio upės įkūrė broliai dvyniai – Romulas ir Remas. Juos ankstyvoje kūdikystėje išmaitino vilkė, vėliau tapusi Romos simboliu. Jie laikomi pirmaisiais Romos valdovais. Šiuo laikotarpiu valdo septyni karaliai.