cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Khunkhango nacionalinis parkas
Flora ir fauna
Khunkhango nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), indiškasis lapainis, michelija (Michelia floribunda), baltasis svimburis (Schima wallichii), (Anneslea fragrans), kvapioji hopėja (Hopea odorata), (Bischofia javanica) , plaukuotasis viršūklis (Terminalia chebula), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus). Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, dygliatriušis, ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla), gibonas, ožka (Capricornis milneedwardsii) ir kt.
Būdvytis
Būdvytis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Būdvytienė (ištekėjusi moteris) ir Būdvytytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Taip pat žiūrėti:
Artemijus Arcichovskis
Biografija
Tėvas botanikas Vladimiras Arcichovskis. 1925 baigė Maskvos universitetą; V. Gorodcovo mokinys. Nuo 1927 m. Maskvos universiteto dėstytojas, 1939-1978 m. – Archeologijos katedros vedėjas; nuo 1937 m. profesorius. 1960 m. TSRS mokslų akademijos narys korespondentas. Žurnalo „Sovetskaja archeologija“ įkūrėjas ir 1957-1978 m. vyr. redaktorius.
Mokslinė veikla
Suformulavo senamiesčių kultūros sluoksnių tyrimų pagrindinius principus, kėlė daiktinių šaltinių prioritetą. Parašė archeologijos vadovėlių (1947, 1954 m.)
Naujininkų piliakalnis
Naujininkų (Kuturių) piliakalnis yra Tauragės rajone, Pagramančio miestelyje, dešiniajame Akmenos krante. Piliakalnio aikštelė pailga, trikampė - 40 m ilgio ir 23 m pločio šiaurės vakarinėje pusėje. Pylimas 25 m ilgio, 1,5 m aukščio ir 17 pločio, jo išorinis 2,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 1,5 gylio griovį už kurio yra dar vienas pylimas - 20 cm aukščio ir 9 m pločio.
Trakijos regionas
Trakija, kitaip Graikijos Trakija, Vakarų Trakija – iki 1987 m. egzistavęs Graikijos administracinis vienetas, vienas iš 10 administracinių regionų. Vėliau buvo oficialiai panaikintas, ir, sujungus su rytine Makedonijos regiono dalimi, suformuota Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija.
Ekonominis ir kultūrinis centras – Kamotinis. Regionas yra paveiktas Turkijos kultūros.
Gamta
Mažai ištirta gamta. Daug kalnų bei upių. Trakijoje vėsiau ir drėgniau nei kitoje Graikijos dalyje, todėl čia vešlesnė augalija. Evro delta yra netoli Turkijos sienos, kuriame daug vandens paukščių, tarp jų ir mažieji garniai, suka lizdus ir peri gerai matomose vietose.
Administravimas
Trakija buvo dalinama į 3 nomus (prefektūras):
Kairėnai (Radviliškis)
Kairėnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje. Į vakarus nuo kaimo driekiasi Vaitiekūnų tvenkinys. Veikia Grinkiškio mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-82031).
Istorija
2009 m. sausį–rugsėjį buvo seniūnaitijos centras, vėliau ji prijungta prie Grinkiškio seniūnaitijos.
Tomografija
Tomografija – neinvazinis objektų vidinės struktūros tyrimas peršviečiant juos iš įvairių pusių skvarbia spinduliuote. Klasikine prasme tomografija medicinoje prasidėjo nuo rentgeno spinduliuotės panaudojimo. Tačiau dabar yra ir kitų tomografijos metodų, nesiremiančių jonizuojančia spinduliuote ir atliekamų pvz., ultragarsu, magnetiniais laukais.
Tomografijos prietaisuose plačiai naudojami kompiuteriai, sudėtingais algoritmais apdorojantys ir saugantys didelius masyvus informacijos, todėl dažnai galima sutikti terminą kompiuterinė tomografija. Tiriant kompiuteriniu tomografu gaunamas tiriamosios srities skersinio pjūvio dvimatis vaizdas. Esant būtinybei galima atlikti daugiaplanines ir trimates rekonstrukcijas, todėl yra lengvai diferencijuojami pacientų audiniai ir organai.
Tomografiniai metodai naudojami ir kitokiems objektams tirti, pvz., akustinė tomografija – vandens telkiniams, seisminė tomografija – Žemės vidinei struktūrai, astronominė tomografija (elektromagnetine spinduliuote) – besisukantiems astronominiams objektams tirti.
Ahmed Fathy
Ahmedas Fati (, g. 1984 m. lapkričio 10 d.) – Egipto futbolininkas, rungtyniaujantis kaip saugas.
žaidžia nuo 2002 m. Su rinktine 2006, 2008, 2010 m. laimėjo Afrikos Tautų taurę. Taip pat dalyvavo 2009 m. Konfederacijų taurėje.
Leges Barbarorum
Leges Barbarorum (lot. 'barbarų įstatymai') – atskirų germanų genčių paprotinių teisinių normų rinkiniai, naudoti ginčams spręsti, surašyti lotynų kalba V-IX a., iki XI a. pildomi naujovėmis. Apėmė daugiausia baudžiamosios teisės nuostatas, kiekvienam konkrečiam nusikaltimui buvo nustatyta piniginė bauda. Privatinės ir viešosios teisės nuostatų praktiškai nėra.
Istorija
Leges Barbarorum surašymą lėmė nauji visuomeninio gyvenimo reikalavimai kuriantis stambesnėms genčių valstybėlėms, stiprėjant jų centrinei valdžiai. Vieni leges barbarorum surašyti karaliaus nurodymu papročių žinovų, kiti bendradarbiaujant valdovams ir tautos susirinkimams, panaudojant ir negermanų teisės šaltinius.
Barbarų įstatymais pavadinti humanistinės pakraipos teisininkų XIII a., kai Europoje vėl buvo pradėti perimti romėnų teisės principai, taip pabrėžiant germanų teisinės kultūros primityvumą lyginant su vėlyvaisiais viduramžiais vėl atrastais Justiniano Corpus iuris civilis.
Rekšiai
Rekšiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Okainių. Šalia kaimo eina Šėtos-Truskavos kelias, teka Sulevėlės upelis (Sulevos baseinas). Į šiaurės rytus nuo kaimo driekiasi Laukagalio durpynas. Stovi sandėlis.
Paprastasis apynys
Paprastasis apynys (Humulus lupulus) – kanapinių (Cannabaceae) šeimos augalų rūšis.
Morfologija
Daugiametis dvinamis, vijoklinis augalas, išaugantis iki 8 m aukščio. Šaknis daugiametė, vertikali, mėsinga, išleidžianti ilgus horizontalius ūglius, kurie kabindamiesi dygliukais, lipa sienomis, medžių kamienais, kitomis atramomis. Jeigu apyniai neturi atramos ir driekiasi pažeme, jie paprastai nežydi. Stiebas šešiabriaunis, šiurkštus, apaugęs kabliškais dygliukais, žiemą sunyksta. Lapai priešiniai, 8-15 cm ilgio ir tiek pat pločio, su 3-5 skiautėmis, širdiškais pamatais, dantyti, su prielapiais. Viršutiniai lapai dažniausiai nesuskaidyti, sveiki. Lapkočiai iki 14 cm ilgio. Lapų pažastyse išauga žiedinės šakutės, ant kurių formuojasi žiedynai. Paprastieji apyniai yra dvinamiai augalai. Vaisiai (spurgai) užsimezga tik tada, kai kartu ar netoliese auga abiejų lyčių – vyriškieji ir moteriškieji – augalai. Kuokeliniai (vyriškieji) žiedai – stiebų viršūnėse, maži, gelsvai žali, šluotelių pavidalo žiedynuose. Piesteliniai (moteriškieji) žiedai susitelkę į konkorėžio formos trumpakotes varpas. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisiams bręstant, išauga pažiedės ir moteriškieji žiedynai susitelkę į kankorėžį panašias varpas virsta spurgais. Vaisius – vienasėklis, iki 3 mm ilgio, apskritas, truputį iš šonų suplotas riešutėlis. Kankorėžių žvyneliai su liaukutėmis, išskiriančiomis lupuliną ir eterinių aliejų aliejų.
thumb|left|210px|Vyriškieji žiedai thumb|left|210px|Apynio augalas
Apynių vaisiai sunoksta rūgpjūčio-rugsėjo mėnesį.
Paplitimas
Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, vandens telkinių pakrantėse. Auginamas sodybose, specialiuose ūkiuose. Yra daug kultūrinių veislių. Lietuvoje dažnas.
Ligos
Paprastojo apynio lapus pažeidžia netikroji miltligė, šaknis – plenodominis puvinys. Kenkėjai: spragės, amarai, voratinklinės erkutės.
Istorija
Lietuvoje paprastieji apyniai buvo auginami nuo senų laikų ir naudojami midaus, alaus gamyboje. 1529 m. Lietuvos statutas numatė pinigines baudas už svetimų apynynų nuraškymą ar iškirtimą. XVIII a. kai kuriuose dvaruose Merkinės ir Raseinių seniūnijose būdavo reikalaujama duoklė apyniais.
Panaudojimas
Spurguose yra 10-20 % lupulino, taip pat cholino ir kitokių medžiagų. Jie vartojami alaus pramonėje, vaistų gamyboje, kosmetikoje. Virkščios tinka pluoštui. Alaus gamybai auginamos apynių veislės gerai sunoksta, derlingos, spurguose turi daug karčiųjų medžiagų – iki 16-19 %. Iš apynių gaminamos gydomosios arbatos.
Gydymo tikslais apyniai vartojami nuo XVII a. kaip priemonė dantų skausmui, nerimui slopinti, apetitui gerinti. Apyniai taip pat slopina traukulius, atpalaiduoja lygiuosius raumenis. Apynių spurgų prikimštos pagalvėlės buvo plačiai naudojamos Europoje nemigai gydyti.
Šiuo metu gydymo tikslais vartojamos apynių arbatos ir ekstraktai. Jie labai tinka esant nemigai, nervų sistemos išsekimui dėl ligos ar ilgalaikio streso. Manoma, kad migdantį apynių poveikį lemia apyniuose esanti karčioji medžiaga metilbutenolis (2-methyl-3-buten-2-ol).
2012 m. JAV Grand Prix
'''2012 m. JAV Grand Prix''' buvo priešpaskutinis (19-tas) 2012 m. Formulės 1 sezono etapas, kuris buvo surengtas naujoje Amerikos trasoje. Lenktynės vyko lapkričio 26-28 dienomis.
Sabina Mikulionienė
Sabina Mikulionienė (g. 1953 m. kovo 9 d. Baisogala, Radviliškio rajonas) – Lietuvos zootechnikė, biomedicinos mokslų daktarė.
2012 m. JAV Grand Prix
Paskutinį kartą JAV GP vyko 2007 m. sezone Indianapolis trasose, kuriame triumfavo Lewis Hamiltonas su McLaren ekipa. Daugiausiai kartų JAV GP nugalėjo vokietis Michael Schumacher (5 kartus) ir Scuderia Ferrari ekipa (9 kartus).
Sabina Mikulionienė
Biografija
1974 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1989 m. žemės ūkio mokslų kandidatė.
2012 m. JAV Grand Prix
Greičiausias visose trijose naujos trasos treniruotėse buvo čempionato lyderis Sebastian Vettel.
Sabina Mikulionienė
Biografija
Nuo 1987 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto darbuotoja, nuo 1989 m. dėstytoja; nuo 1997 m. docentė. 1995 m., 2003 m. stažavo Hohenheimo universitete (Vokietija), 2004 m., 2007 m. BOKU universitete (Austrija).
2012 m. JAV Grand Prix
Kvalifikacijoje vos 0,1 s S. Vettelis buvo greitesnis už antroje vietoje likusį britą Lewis Hamiltoną ir pelnė pole poziciją.
Sabina Mikulionienė
Mokslinė veikla
Mokslinės ir pedagoginės veiklos sritis – pašarų kokybė, gyvulių mityba, ekologija. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių. Parengė mokomųjų leidinių.
2012 m. JAV Grand Prix
Lenktynėse antram finišavus S. Vetteliui, Red Bull ekipa užsitikrino trečią čempionų titulą iš eilės.
Piktupėnų evangelikų liuteronų bažnyčia
Išlikusi senoji klebonija, nuo 1993 m. veikia atkurta parapija.
Istorija
Evangelikų liuteronų bažnyčia Piktupėnuose buvo pastatyta prieš 1574 m. Parapiją ilgai globojo Tilžės kunigai. Lenkijos-Švedijos karo metais 1656 m. kelias dienas Piktupėnų apylinkėse plėšikavo lenkų kariuomenės būrys. Rastą bažnyčią, kaip ne katalikišką, o protestantų, sudegino. 1670 m. pašventinta nauja pastatyta bažnyčia. Po kelių dešimt­mečių ji nugriauta. 1744 m. iš lauko akmenų ir plytų buvo išmūryta stambi, stačiakampio plano, aukštu mediniu bokštu, besibaigiančiu va­rio stogeliu-kupolu, nauja Piktupėnų parapijos bažnyčia.
1757 m. bažnyčią nusiaubė Rusijos kariuomenė. Ją teko ilgokai remontuoti. 1781 m. į bokštą pataikė žaibas. Bažnyčia rekonstruota 1853 m. - paaukštintas bokštas.
1812 m. apylinkėse vyko rusų ir prūsų kovos, žuvo daug karių. Ties Piktupėnais žuvo prūsų kariuomenės lietuvių dragūnų pulko majoras Albertas Manšteinas. Jis buvo palaidotas prie bažnyčios sienos. Prieš keletą metų kaimo senosiose kapinėse menamoje A. Manšteino kapo vietoje Klaipėdos karybos klubas pastatė kenotafą-krikštą.
Klebonijos pastatas buvo Prūsijos ir Rusijos valdovų susitikimų vieta, kurioje buvo sprendžiamos Europos ateities problemos. Čia apie mėnesį buvo apsistojusi Prūsijos karaliaus šeima, kuomet 1807 m. vasarą dvi savaites truko derybos tarp Aleksandro I ir Napoleono, lėmusios Tilžės taikos sutarties pasirašymą. Piktupėnuose beveik kasdien lankydavosi ir Aleksandras I. Prie pastato pritvirtinta Prūsijos valdovų vizitą primenanti lentelė.
1944 m. rudenį čia vyko nemaži mūšiai, per kuriuos ir buvo sunaikinta senoji Piktupėnų bažnyčia.
Piktupėnų parapija
Piktupėnų parapija nuo XVIII a. vidu­rio padėjo susiformuoti naujoms religinėms bendruomenėms. 1766 m. iš dalies jos kaimų sukurta Tauragės filija, 1870 ir 1892 m. keliolika sodžių perduota Rukų ir Natkiškių parapijoms.
Piktupėnų parapijoje 1848 m. priskaičiuota 9 000 parapijiečių, iš kurių maždaug du trečdaliai buvo lietuvininkai, 1878 - 7 994 (lietuvininkų 4994, arba daugiau kaip 62%). XX a. pradžioje, 1902 m., parapijiečių užregistruota 5 820 (lietuvininkų 3 015, t. y. 51,8%), po Pirmojo pasaulinio karo, 1921 m. - 6 500, 1936 m. - 5 446.
Les Brigades du Tigre (filmas)
Les Brigades du Tigre  – 2006 m. prancūzų režisieriaus Žeromo Kornu nuotykių filmas, sukurtas pagal to paties pavadinimo TV serialą, kuris buvo rodomas Prancūzijoje 1970–80 m.
NUTS:BE
NUTS:BE – Belgijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
Les Brigades du Tigre (filmas)
Filmo premjera įvyko 2006 m. kovo 18 d. Valansjeno nuotykinių filmų festivalyje (Festival du Film d’Aventures de Valenciennes).
Siužetas
Kas gali būti bendra su banko apiplėšimu, ambicingu princu, policijos šefu ir Antantė? Moteris…? 1912 m. Paryžius. Tarp chaoso, melo ir ciniško gobšumo inspektorius Valentinas ir jo „Tigrų būriai“ stoja kovoti prieš valstybės aparato biurokratinę „mašiną“. Bandydami išvengti atviro karo, negailėdami savęs jie kovoja su korupcija, anarchija ir…Rusijos kunigaikščio žmona – viliojančia intrigante Konstancija…
Aktoriai
ir kt.
Jonijos salos
thumb|200px|Didžiausios Jonijos salos paryškintos žemėlapyje thumb|240px|Itakės kraštovaizdis thumb|240px|Kefalonijos pakrantė thumb|240px|Šv. Dionisijaus bažnyčia Zakinte thumb|240px|Alyvmedžių giraitė Kerkyroje Jonijos salos, seniau dar vadintos Eptanisa ('Septynios salos', , arba Επτάνησος, Heptanēsos; ) – salynas prie Balkanų pusiasalio pietvakarinių krantų, Jonijos jūroje; priklauso Graikijai. Dauguma salų sudaro Jonijos salų periferiją, bet pietinės patenka į Peloponeso ir Atikos periferijas. Plotas – 2307 km².
Termokarstinė dauba
Termokarstinė dauba – dauba, kuri susidarė pasitraukus ledynui. Ledynui traukiantis atskilę ledo luitai yra užnešami sąnašomis, o ledui ištirpus po žeme susidaro oro ertmė ir žemė įgriūva. Šios daubos dažnai apauga medžiais arba jose susidaro ežerai.
Leonas Ciunis
Leonas Ciunis ( 1932 m. kovo 20 d. Ukmergėje  –  2022 m. gruodžio 1 d. Krikštėnuose ) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.
Termokarstinė dauba
Lietuvoje
Didžiausia Lietuvoje termokarstinė dauba yra 30-40 m gylio Velnio duobė, esanti netoli Aukštadvario.
NUTS:BE
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Leonas Ciunis
Biografija
1956–1975 m. vaidino Kapsuko (dab. Marijampolė), Klaipėdos, Jaunimo teatruose. 1975–1982 m. Vilniaus universiteto Kiemo teatro, 1988–2001 m. Senamiesčio teatrų aktorius ir režisierius. 1984–1986 m. dėstė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Sukūrė daugiau, kaip 60 vaidmenų teatre, vaidino TV ir kine.
Žarnos gaurelis
thumb|right|200px|Struktūra Žarnos gaurelis – plonosios žarnos atauga, pro kurią yra pasisavinamos maisto medžiagos. Gaureliais yra nusėtas visas plonosios žarnos paviršius, tam kad plonosios žarnos paviršiaus plotas būtų didesnis ir ji galėtų pasisavinti daugiau maisto medžiagų. Kiekvieno gaurelio ilgis 0,5-1,6 milimetro. Gaureliai gali pasisavinti riebalų rūgštis, glicerolį, amino rūgštis ir gliukozę.
Jonijos salos
Geografija
Salos kalnuotos (aukštis iki 1628 m – Eno kalnas Kefalonijoje), sudarytos iš kalkakmenio, dažni karstiniai reiškiniai, gausu grotų. Susidarė jūrai apsėmus pakrančių kalnagūbrius. Lygumų daugiausia Kerkyroje. Klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo. Kalnų šlaituose – visžaliai krūmai, miškai (ąžuolynai), slėniuose – alyvmedžių, tabako plantacijos, citrusų sodai, vynuogynai.
Didžiausios Jonijos salyno salos:
Lotyniškas vertimas ir šiuolaikinės graikų kalbos tarimas leistų sumaišyti Jonijos salas su Jonija, istorine sritimi vakarinėje Anatolijoje. Jonijos salos rašomos su omikron (Ιόνια), o Jonija su omega (Ιωνία). Šiuolaikinėje graikų kalboje tai tik tarimo klausimas, bet senovėje graikai atskirdavo šiuos pavadinimus iš klausos.
Salos turi daugybę įvairiausių vardų. Per ilgus Venecijos respublikos valdymo šimtmečius dauguma salų gavo itališkus vardus ir jais vadinamos itališkai ir angliškai. Kerkyra buvo vadinama Korfù, Itakė – Val di Kompare, Kytera – Cerigo, Lefkada – Santa Maura ir Zakintas – Zante.
Istorija
~XII–IX a. pr. m. e. salas apgyvendino graikai, bet II a. pr. m. e. jas nukariavo romėnai (jos tapo Achajos provincijos dalimi). IV a. Romos imperijai suirus atiteko Bizantijai. XII a. pr. užimtos kunigaikštystę įsteigusių normandų iš Sicilijos. Nuo 1205 m. priklausė Neapoliui. XIV–XVII a. salas (1386 m. Kerkyrą, 1484 m. Zakintą, 1500 m. Kefaloniją, 1648 m. Leukadę) prisijungė Venecijos respublika. Jonijos salose klostėsi savita graikų-italų kultūra (žymiausi jos atstovai – graikų poetai A. Kalvas ir D. Solomas). Žlugus Venecijos respublikai Jonijos salos 1797 m. atiteko Prancūzijai, o 1799 m. jas užėmė Rusija ir Turkija. 1800 m. įkurta vadinamoji Septynių Salų respublika (Repubblica Settinsulare; Rusijos ir Osmanų imperijos protektoratas). Nuo 1807 m. salas vėl valdė Prancūzija. 1815 m. Vienos kongreso Jonijos salos paskelbtos Didžiosios Britanijos protektoratu (Jungtinės Jonijos salų valstijos), 1864 m. perduotos Graikijai.
Per II pasaulinį karą užimtos italų ir vokiečių kariuomenių; 1944 m. išvaduotos. Labai nukentėjo per 1953 m. žemės drebėjimą (ypač Kefalonija, Zakintas, Itakė).
Gyventojai ir ūkis
2011 m. Jonijos salose gyveno 207,8 tūkst. gyventojų. Didžiausi miestai: Kerkyra, Argostolis, Zakintas, Leukadė. Salas jungia keltai, Leukadę su žemynu – tiltas. Kerkyroje, Kefalonijoje ir Zakinte yra oro uostai.
Dauguma gyventojų – graikai. Yra šiek tiek italų ir žydų palikuonių (čia anksčiau vartota venetų kalba išnyko), imigrantų albanų.
Žarnos gaurelis
Sandara
Gaurelį dengia mikrogaurelių sluoksnis, pro kurį maisto medžiagos prasiskverbia. Gaurelio viduje yra limfagyslė, į kurią patenka maisto medžiagos. Limfagyslę yra apraizgę kapiliarai, kurie jungiasi į kraujagyslę. Ertmė aplink limfagyslę ir kapiliarą yra tuščiavidurė.
Jonijos salos
Gyventojai ir ūkis
Jonijos salose vystomas turizmas, auginamos vynuogės, alyvuogės, citrusiniai vaisiai, laikomos ožkos, verčiamasi žvejyba. Taip pat gaminamas vynas, alyvų aliejus, razinos, pieno produktai. Kefalonijoje kasamas kalcio karbonatas.
Francas Brenderis
Francas Brenderis (Pranas Brenderis,, 1894 m. spalio 17 d. Bazelis – 1938 m. birželio 14 d. Kaunas) – šveicarų kilmės Lietuvos kalbininkas.
Biografija
1914–1919 m. studijavo Bazelio ir Fribūro universitetuose; mokytojai Maksas Nydermanas ir Jakobas Vakernagelis. Nuo 1924 m. Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstė lotynų kalbą ir literatūrą; profesorius.
Mokslinė veikla
Su M. Nydermanu ir A. Senu pradėjo leisti „Lietuvių rašomosios kalbos žodyną“ (Wörterbuch der litauischen Schriftsprache, 5 t. 1932–1968 m.). Kartu parengė 1 ir dalį 2 tomo, darbus sutrukdė jų abiejų mirtis. Paskelbė darbų apie lietuvių eilėdarą (Zur Metrik der litauischen Hexameter von 1589, 1933 m.), lotynų kalbos ir lituanistikos klausimais („Kai kurios formalinės semasiologinės lotynų kalbos veiksmažodžių grupės lietuvių kalbos šviesoje“ d. 1 1937 m., „Formalinis ir semasiologinis lotynų kalbos veiksmažodžių gyvavimas“ d. 2 1938 m.).
ROC kreivė
thumb|right|Trijų bioinformatikinių algoritmų ROC kreivės. Algoritmai nuspėja [[peptidas|peptido grandinės perkirpimo vietas proteosomoje]] thumb|Punktyrine linija pažymėta atsitiktinio spėliojimo ROC tiesė ROC kreivė  – sprendimus priimančiojo ypatybių kreivė – grafikas, rodantis klasifikatoriaus jautrumo ir specifiškumo sąryšį.
Kreivė galima klasifikatoriui kuris turi vidinį „slenksčio“ parametrą ir, remdamasis turimais duomenimis, pateikia vieną iš dviejų galimų alternatyvių išvadų („vagis – ne vagis“). Kiekvienai galimai šio slenksčio reikšmei, abiejose ašyse atidedamas teigiamų klasifikatoriaus spėjimų dalis (vertikalioje – teisingų teigiamų, horizontalioje – klaidingų teigiamų). Esant didelėms slenksčio reikšmėms, klasifikatorius beveik ar ir visiškai nepateikia teigiamų spėjimų („nė vienas ne vagis“). Mažinant slenkstį, abiejų spėjimų dalis priartėja prie vieneto (100 %, „visi vagys“).
Visiškai atsitiktinai išvadą spėjančio analizatoriaus ROC kreivė yra įstrižai grafiką kertanti tiesė (parodyta punktyrine linija). Analizatorius tuo geresnis, kuo aukščiau šios tiesės yra jo kreivė. Jei kreivė atsiduria žemiau atsitiktinio analizatoriaus tiesės, tai reiškia jog toje srityje analizatorius meluoja dažniau nei sako tiesą (jam tiktų pasiūlymas „paklausk ir manyk priešingai“).
ROC kreivės pirmą kartą buvo panaudotos radarų signalų interpretavimui XX a. šeštojo dešimtmečio pradžioje (nuo to ir angliškas pavadinimas). Septintojo dešimtmečio viduryje ROC kreives pradėta naudoti eksperimentinėje psichologijoje ir psichofizikoje. 1967 m. radiologas Leo Lusted panaudojo ROC kreives medicininių sprendimų priėmimui.
Tokopilija
Tokopilija  – miestas šiaurės Čilėje, Antofagastos regione. Provincijos centras. ~24 tūkst. gyventojų. Miestas įsikūręs Ramiojo vandenyno pakrantėje, Atakamos dykumos pakraštyje.
Svarbus kalio salietros, išgaunamos dykumoje, eksporto uostas. Taip pat eksportuojamas varis iš Čukikamatos vario kasyklos. Vystoma pramoninė žvejyba, metalurgijos, chemijos pramonė, veikia elektrinė. Per miestą eina Panamerikos plentas.
Dauguma pramonės įmonių, kasyklos įsikūrusios už miesto ribų, todėl Tokopilija yra „miegamasis“ miestas, kuriame gyvena regiono darbininkai.
Pavadinimas „Tokopilija“ reiškia „velnio kampas“. Miestas susikūrė kaip pramoninis ir eksporto centras. 2007 m. miestas smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimo.
West Bromwich Albion FC
Vest Bromičo „Albion“ – Anglijos futbolo klubas iš Vest Bromičo (į pietvakarius nuo Birmingamo).
Istorija
1878 m. klubą įkūrė „Salter Spring Works“ darbininkai iš Vest Bromičo. Klubas kartą laimėjo šalies čempionatą, yra iškovojęs penkias FA taures, bei Anglijos lygos taurę. Nuo 1900 m. namų rungtines žaidžia The Hawthorns stadione.
Mass Effect (serija)
Mass Effect – mokslinės fantastikos tematikos veiksmo vaidmenų trečiojo asmens šaudyklių serija, sukurta kanadiečių įmonės „BioWare“ ir išleista Xbox 360, PlayStation 3, Microsoft Windows bei Wii U platformoms. Ketvirtoji serijos dalis išleista Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.
Pirmosios žaidimų trilogijos veiksmas sukasi aplink Paukščių Tako galaktikos rasių, tarp jų ir žmonijos, kovą su organinėmis mašinomis. Visi trys žaidimai susilaukė kritikų pripažinimo istorijos plėtojimo, veikėjų vystymo, romantikos, įgarsinimo, pasirinkimų, turinčių įtakos žaidimo eigai, ir nuodugnaus galaktikos perteikimo jausmo srityse. Be pagrindinės žaidimų trilogijos, buvo išleista žaidimų su šalutinėmis istorijomis (spin-off), romanų, komiksų, filmų, stalo žaidimų, piešinių knygų, veikėjų figurėlių ir kitokios produkcijos.
thumb|right|Rašytojas Mac Walters priešais „Mass Effect“ plakatą „[[Dark Horse Comics“ stende 2011 m. „New York Comic Con“ mugėje]]
Shepard trilogija
Žaidimų trilogijos veiksmas daugiausia sukasi aplink karį vardu Commander Shepard, kurio misija yra išgelbėti Paukščių Tako galaktiką nuo galingų organinių mašinų, žinomų kaip Reapers, invazijos. Pirmajame žaidime Shepard tiria išdaviko agento Saren veiklą. Saren pamažu suvokia, kad yra manipuliuojamas Sovereign, vieno iš Reapers atstovų, pasilikusio Paukščių Tako galaktikoje prieš dešimtis tūkstančių metų, kuomet ši organinių mašinų rasė išnaikino iš esmės visą protingą organinę gyvybę galaktikoje kaip pasikartojančio, nežinomos paskirties genocido ciklo dalį. Sovereign tikslas yra sukelti neišvengiamą tamsioje užgalaktinėje erdvėje lindinčių organinių mašinų flotilės sugrįžimą, tokiu būdu užmezgant naują naikinimo ciklo pradžią. Antrajame žaidime veiksmas vyksta praėjus dvejiems metams po įvykių pirmojoje dalyje. Shepard grumiasi galaktinėje kovoje su Collectors, ateivių rase, prievarta grobiančia ištisas žmonijos kolonijas su tikslu padėti organinėms mašinoms sugrįžti į Paukščių Tako galaktiką. Paskutiniojoje trilogijos dalyje nupasakojamas galaktikos rasių susirėmimas su organinėmis mašinomis.
Naujoji dalis
Ketvirtosios žaidimų serijos dalies veiksmas vyksta Helenos žvaigždžių spiečiuje, Andromedos galaktikoje, prabėgus 634 metams po įvykių pirmojoje trilogijoje.
Antanas Civinskas
Biografija
Nuo 1893 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, 1898–1900 m. studijavo teologiją Romoje, ten 1900 m. įšventintas kunigu. 1900–1902 m. studijavo Fribūro universitete.
Jonas Mikulionis
Biografija
1937 m. baigė žemės ūkio akademiją, diplomą gavo 1938 m. 1949 m. agronomijos daktaras.
Daiva Kšanienė
Daiva Kšanienė (g. 1943 m. liepos 4 d. Šiauliuose) – muzikologė, Mažosios Lietuvos ir Klaipėdos krašto muzikinės kultūros tyrinėtoja, profesorė, visuomenės bei politinė veikėja.
Biografija
1949–1953 m. mokėsi Šiaulių 1-ojoje pradinėje mokykloje, 1953–1957 m. Šiaulių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957–1961 m. Šiaulių muzikos technikume. 1961–1965 m. studijavo LSSR konservatorijoje, Juozo Gaudrimo muzikos istorijos klasėje. Įgijo muzikologės, muzikos istorinių-teorinių disciplinų dėstytojos kvalifikaciją.
1965–1971 m. Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos muzikos teorijos skyriaus dėstytoja. 1971–1995 m. LSSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakulteto dėstytoja, 1979–1990 m. Muzikos istorijos ir teorijos katedros vedėja, nuo 1988 m. docentė. 1990–1995 m. LMA Klaipėdos fakulteto mokslo ir meno reikalų prorektorė.
Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto dėstytoja, nuo 1996 m. Muzikos istorijos ir teorijos katedros vedėja, nuo 2002 m. profesorė. 1998 m. muzikologijos mokslų daktarė. Nuo 2002 m. KU Senato narė, 2007–2012 m. Senato pirmininkė, nuo 2012 m. KU Senato Mokslo ir meno komisijos pirmininkė.
Nuo 1976 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narė, 1998–2002 m. Klaipėdos skyriaus pirmininkė. 1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatė. 2003–2006 m. Lietuvos mokslo tarybos ekspertė. 2008–2011 m. Lietuvos nacionalinių premijų komisijos narė.
Bibliografija
"Lyg nužengusi nuo Rubliovo freskos" Operos solistė Ona Glinskaitė. Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2020. - 282 p.: iliustr. - ISBN 978-609-481-056-5
Šaltiniai
Mohammed Ali El Khider
Mohamedas Ali El Chideras (g. 1985 m. sausio 1 d.) – futbolininkas, Sudano rinktinės ir Al-Hilal Omdurman klubo gynėjas.
žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje ir varžybose su Kamerūnu įsimušė įvartį į savo vartus.
Šventosios Romos imperijos imperatorius
Šventosios Romos imperijos imperatorius, oficialiai romėnų imperatorius – renkamas monarchas, valdantis visą Šventąją Romos imperiją – Centrinės Europos valstybę, egzistavusią nuo vidurinių amžių iki naujųjų laikų.
Šventoji Romos imperija susikūrė iš Karolingų Rytų Frankų karalystės valdant Karoliui Didžiajam. Pirmuoju Šventosios Romos imperijos imperatoriumi buvo karūnuotas Saksonijos valdovas Otonas I. Jį 962 m. vasario 2 d. imperatoriumi karūnavo popiežius Jonas XII, nors pati imperija buvo pradėta vadinti „Šventąja Romos imperija“ tik vėliau. Šventosios Romos imperatoriai buvo popiežiaus karūnuojami iki XVI a. Paskutinis imperatorius Pranciškus II sosto atsižadėjo Napoleono karų metu 1806 m. Imperatoriaus institucija ir pati imperija nustojo egzistavusi.
Žodis „Romos“ imperatoriaus titule atspindėjo translatio imperii (valdymo perdavimo) principą, pagal kurį Šventosios Romos imperijos imperatoriai buvo laikomi Vakarų Romos imperijos imperatorių titulo paveldėtojais, į kurį Vakaruose niekas nepretendavo po Julijaus Nepoto mirties 480 m.
Paveldėjimas
Karaliaus titulo paveldėjimas priklausė nuo įvairių prieštaringų veiksnių. Rinkimų buvimas rodo, kad Vokietijos karaliaus titulas buvo paveldimas tik iš dalies, skirtingai nuo Prancūzijos karaliaus titulo. Paprastai valdžia likdavo tai pačiai dinastijai, kol giminėje nelikdavo vyriškos lyties atstovų. Dalis istorikų mano, kad rinkimai dažniausiai būdavo naudojami tik sprendžiant konfliktus, kai dinastinio paveldėjimo taisyklės būdavo neaiškios. Rinkimų proceso buvimas reiškė, kad pirmieji kandidatai turėdavo daryti tam tikras nuolaidas, kad kurfiurstus (elektorius) – imperatoriaus rinkėjus – išlaikytų savo pusėje. Tai buvo vadinama „rinkimų kapituliacija“.
300px|thumb|Imperatoriaus [[Imperatorius Maksimilianas II|Maksimilianas II herbas 1564–1576 m. Imperatorius naudojo juodą dvigalvį erelį kaip savo valdžios simbolį.]]Pagal 1356 m. aukso bulę Kurfiurstų kolegija sudarė septyni kunigaikščiai (trys arkivyskupai ir keturi kunigaikščiai pasauliečiai). Ši taisyklė galiojo iki 1648 m., kai po Trisdešimties metų karo prireikė kolegiją papildyti dar vienu elektoriumi, kad būtų išlaikyta pusiausvyra tarp protestantų ir katalikų grupuočių imperijoje. Kolegija dar vienu rinkiku buvo papildyta 1690 m. 1803 m., likus trejiems metams iki imperijos išformavimo, visa rinkėjų taryba buvo pergrupuota.
Po 1438 m. Habsburgai ir Habsburgai Lotaringai išlaikė karaliaus titulą savo rankose, išskyrus vieną išimtį – Imperatorių Karolį VII, priklausiusį Vitelsbachų dinastijai. Maksimilianas I (buvęs imperatoriumi 1508–1519 m. ir jo pasekėjai nebekeliaudavo į Romą (buvusią ne imperijoje, o nepriklausomoje Popiežiaus valstybėje), kad ten popiežius juos karūnuotų imperatoriais. Nuo tada imperatoriai buvo išrinktieji Romos imperatoriai . Vienintelis iš jų Karolis V buvo popiežiaus karūnuotas, o iki tos karūnacijos irgi buvo išrinktasis imperatorius.
Kroatijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Pirmosios rungtynės
-
Atsakomosios rungtynės
--
Supertaurė
Croatia Zagreb iškovojo supertaurę be kovos, kadangi laimėjo ir čempionatą, ir taurę.
Kairėnai (Mickūnai)
Kairėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vilniaus miesto dalies Kairėnų. Kairėnų biblioteka yra Galgiuose. Kaime telkšo ežerėlis Akis. Iš rytų supa Lavoriškių-Nemenčinės miškai.
Istorija
Nuo 1861 m. kurį laiką gyvavo Kairėnų valsčius. Tarybiniais metais stovėjo ferma.
Olehas Husjevas
Olehas Husjevas arba Olegas Gusevas (g. 1983 m. balandžio 25 d.) – Ukrainos futbolininkas, ilgametis Kijevo „Dinamo“ klubo ir nacionalinės rinktinės saugas.
Karjerą pradėjo Kijevo „Arsenale“, bet netrukus parduotas galingesniam Dinamo klubui. Dalyvavo 2006 m. Pasaulio futbolo čempionate, kuriame įmušė pergalingą įvartį 11 m baudinių serijoje aštuntfinalio varžybose prieš Šveicariją.
G (reikšmės)
Vienraidis žodis G gali reikšti:
G G G G G G G G
Taurusiškė
Istorija
XVII a. pradžioje įsikūręs baudžiavinis kaimas vadinosi Taurai, kurie priklausė Seivų seniūnijai ir 1642 m. dvaro apyraše užrašyti su 20 valakų žemės plotu. Ne visa žemė buvo dirbama – vakarinėje kaimo pusėje augo miškas, prieš kolonizaciją priklausęs Punsko- Seivų girininkijai ir gyventojų vadinamas Taurais. Susiformavus baudžiaviniam sodžiui, gyventojai jį pavadino miško vardu. XVIII a. pradžioje dėl badmario Taurų kaimas ištuštėjo, o apleistą žemę dirbo kaimyninių Vidugirių, Pelelių, Užvidugirio Būdos kaimų valstiečiai. XVIII a. – XIX a. sandūroje Taurų kaimo žemėse įsikūrė Taurusiškės dvaras.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžio Taurus arba Tauras.
Literatūra
Tarybų Lietuvos enciklopedija, 4t, VER, Vilnius,1987, 284 psl.
Aleksandra Briedė
Aleksandra Briedė (, iki 1938 m. Kalniņa, 1901 m. liepos 25 d. Liepoja – 1992 m. gegužės 3 d. Ryga) – latvių skulptorė.
Biografija
1931 m. baigė Latvijos dailės akademiją.
Sukūrė skulptūrinių portretų (Andrejis Upytis, 1950 m., Jānis Rainis, 1956 m.), dekoratyvinių kompozicijų, dažniausiai vaizduojančių žmogų („Daina“ 1939 m., Žrejelė 1963 m., „Taikos gėlė“ 1965 m.), antkapinių paminklų, statulų, paminklų projektų (J. Rainio, 1957 m.). Kūriniai apibendrintų, kompaktiškų, plastiškai, švelniai modeliuotų formų, emocingi, poetiški.
Mosių valstybės
Mosių valstybės – mosių ir jiems giminingų gūrų etninių grupių sukurtos ir valdomos valstybės, klestėjusios VIII–XVIII a. Sahelio dalyje, dabartinio Burkina Faso teritorijoje ir gretimose teritorijose šiauriniame Toge, Ganoje, Benine, pietrytiniame Malyje. Jose buvo sukurta aukšta ir savita mosių kultūra. Jos sudarė dalį Sahelio civilizacijos.
Geografija
Mosių valstybės susiformavo Sudano klimato teritorijoje, kur vyrauja savanos. Šis regionas užėmė teritorijas į pietus nuo milžiniško Nigerio vingio. Didžioji dalis teritorijos sutapo su Voltos baseino aukštupiu. Vakarinėje dalyje svarbiausia upė buvo Juodoji Volta, centrinėje dalyje – Baltoji ir Raudonoji Volta. Rytinė dalis apėmė dalį Nigerio baseino, kur svarbiausios upės buvo Beli, Goruolis, Gudebas ir Dargolis.
Rytuose ir pietryčiuose mosių valstybės ribojosi su Hausų valstybėmis (Borgu, Kebi ir kt.), šiaurėje ir vakaruose – su Vakarų Saheliu (regiono pasienyje gyvenusios tautos buvo dogonai, senufai, fulbiai). Į pietus buvo Akanalandas (brongų valstybės Bonas ir Džiamanas).
Įkūrimas
Valstybių kūrimasis sutapo su gūrų tautų migracijomis iš jų protėvynės šiaurinėje Ganoje. Legendos mini pirmąsias valstybes Dagombą ir Mamprusį iš kur buvo keliamasi į pietus (nanubai, gondžai) bei šiaurę. Viena iš legendų pasakoja apie Dagombos princesę Nienegą, kuri paliko savo tėvynę ir pabėgo į šiaurę. Ten ji ištekėjo už bisų genties atstovo Rialle, kuriam pagimdė sūnų Uedraogo. Šis, gavęs dovanų ir karių iš savo senelio, užvaldė bisų teritorijas ir įkūrė naują miestą – Tenkodogą.
Uedraogo turėjo tris sūnus. Vyriausias, Diaba Lompo, įkūrė savo karalystę (Gurmą) rytuose su sostine Fada Ngurma, antrasis sūnus Rava įkūrė Zandoma karalystę šiaurėje, o trečiasis, Zungrana, liko valdyti Tenkodoge. Šio sūnus Ubri praplėtė karalystės teritorijas gurunsių ir kibisių genčių sąskaita. Jis savo sostinę įkūrė Uagadugu mieste, buvusiame tarp Tenodongo ir Zandomos.
Skirtingi mokslininkai sirtingai datuoja mosių valstybių įkūrimo faktą. Datos įvairuoja nuo XI iki XV mūsų eros amžiaus.
Klestėjimas
Nors šios valstybėlės turėjo bendrą kultūrinę tapatybę, dalijosi bendra kultūra ir tradicijomis, politiškai jos niekada nesusivienijo. Penktojo Uagadugu valdovo Komdimie laikais Uagadugu siekė įgyti politinę hegemoniją mosių valstybių teritorijose. Jis sugebėjo pajungti daug smulkesnių valstybėlių, paskirdamas į jas savo valdytojus, tituluojamus dima. Tai priartino Uagadugu nuo konfederacijos lyderės prie centralizuotos valstybės. Nepaisant reformų, mosių politinė vienybė niekuomet nebuvo įgyvendinta, taigi, kai kuriuose šaltiniuose minima Mosių imperija niekuomet nesukurta.
Kovos su musulmonais
Mosių valstybės visada masino jų vakarinius ir šiaurinius kaimynus – musulmoniškas Vakarų Sahelio tautas, kurios sukurdavo galingas imperijas Nigerio slėnyje. Į šiaurę nuo mosių valstybių buvęs Songajus nuolat kariavo su šiauriausia mosių karalyste Jatenga, kuri 1328–1477 m. siaubė jų teritorijas ir netgi sugebėjo trumpam paimti kontrolę viename svarbiausių miestų – Timbuktu. Tačiau XV a. viduryje Songajui sustiprėjus ir pradėjus siekti imperinių ambicijų, Songajaus imperija paskelbė šventą karą prieš mosius. 1497 m. šiaurinės mosių karalystės buvo nukariautos, tačiau islamo plėtra šalyje buvo lėta, ir mosiai išsaugojo savo vietines religijas bei savitą tapatybę.
Kuomet 1591 m. Songajų nukariavo Maroko karalystės Saadi dinastija, mosiai vėl atgavo suverenitetą. Karalystės suklestėjo pelningos prekybos dėka ir buvo svarbiausios tarpininkės tarp musulmoniškos šiaurės ir Aukso kranto pietuose. Nepaisant ekonominio klestėjimo, joms ne kartą teko ginti savo nepriklausomybę nuo šiaurinių imperijų – Bamanų imperijos XVIII a. ir Sokoto kalifato bei Masinos imperijos XIX a. Nepaisant bandymų islamizuoti mosius, jie didžiąja dalimi liko pagonys.
Kolonizacija
Prancūzų suformuotoje Aukštutinės Voltos kolonijoje tradicinis mosių Uagadugu lyderis išlaikė gana stiprias pozicijas, ir jam patikėta pagrindinė valdžia. Jam talkino 5 prancūzų skirti ministrai, atsakingi už skirtingas valdas.
Grom
thumb|Nešiojama raketinė sistema Grom Grom – nešiojama raketinė sistema, gaminama Lenkijoje.
Ginklas veikia „iššoviau-pamiršau“ principu, yra ypatingai mobilus, patikimas bei paprastas naudoti. Jam nereikia papildomos įrangos, tokios kaip radarai ar specialus transportas.
Lietuvoje
2014 m. liepos 2 d. Lietuvos Vyriausybė priimtu nutarimu leido Krašto apsaugos ministerijai artimojo nuotolio nešiojamosios priešlėktuvinės gynybos sistemas Grom pirkti iš Lenkijos gamintojo, taikant Viešųjų pirkimo įstatymo nuostatą vykdant įsigijimus gynybos ir saugumo srityje.
Sutarta įsigyti sistemos paleidimo įrenginių, raketų, priemonių sistemos priežiūrai, lauko treniruoklių, stimuliatorių. Taip pat numatytas logistinis paketas.
Michailas Artamonovas
thumb|Chazarų gyvenvietė [[Sarkelis]] Michailas Artamonovas (, 1898 m. gruodžio 5 d. Vygolevas, Tverės gubernija – 1972 m. liepos 29 d. Leningradas) – Rusijos archeologas, chazarų archeologijos pradininkas.
UEFA taurių taurė 1973–1974 m.
UEFA taurių taurė 1973–1974 m. – 14-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1973 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Michailas Artamonovas
Biografija
1924 m. baigė Leningrado universitetą. Nuo 1935 m. Leningrado universiteto profesorius, 1941 m. istorijos mokslų daktaras. 1951–1964 m. Ermitažo direktorius.
Mokslinė veikla
Dono žemupyje, Ukrainoje, Šiaurės Kaukaze ištyrė daug bronzos ir geležies amžių archeologinių paminklų. Tyrimų pagrindinė kryptis – skitų ir chazarų archeologija bei istorija, t. p. tyrė ankstyvąsias slavų archeologines kultūras.
Romualdas Marcinkus (1907)
thumb|Marcinkus Kaune thumb|Lietuvos spirdžio rinktinės žaidėjas Romualdas Marcinkus. Dailininko A. Čepo šaržas, 1933 m. thumb|250px|Romualdas Marcinkus, [[Jonas Liorentas, Antanas Gustaitis, Juozas Namikas, Jonas Mikėnas, Kazys Rimkevičius prie ANBO]] thumb|250px|Sušaudytų karo lakūnų belaisvių kapas Poznanėje Romualdas Marcinkus (1907 m. liepos 22 d. Jurbarke – 1944 m. kovo 29 d. prie Dancigo, palaidotas Poznanėje) – lakūnas, Lietuvos kariuomenės kapitonas, parašiutininkas, futbolo žaidėjas ir treneris.
Biografija
Nuo 1933 m. lakūnų parašiutizmo instruktorius, parodomųjų šuolių meistras. 1933 m. birželio 17 d. susituokė su Lietuvos moterų krepšinio rinktinės žaidėja Aleksandra Lingyte.
1940 m. išvyko iš Lietuvos, įstojo į Prancūzijos armijos oro pajėgas, Prancūzijai kapituliavus – į Didžiosios Britanijos Karališkąsias oro pajėgas. Gruodžio 24 d. priimtas į RAF, suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis.
1941 m. gegužės 1 d. baigė mokytis skraidyti su naikintuvu „Hawker Hurricane“ ir buvo paskirtas į britų KOP 1-ąją eskadrilę, dalyvavo oro mūšiuose su naciais virš Lamanšo ir Šiaurės jūros, numušė vieną „Messerschimitt Bf 109F".
Baltų-slavų kalbos
Baltų-slavų kalbos – hipotetinė kalbų grupė, kuri galimai skilo į indoeuropiečių kalbų šeimai priklausančias baltų ir slavų kalbas.
Romualdas Marcinkus (1907)
Biografija
1942 m. vasario 12 d. vokiečiams numušus lėktuvą paimtas į nelaisvę. Nacių karo belaisviams lakūnams skirtame „Stalag Luft III“ lageryje Žaganyje netoli Zielona Guros kartu su kitais Sąjungininkų aviacijos karininkais 1944 m. naktį iš kovo 24 d. į kovo 25 d. surengė pabėgimą – išsikastu požeminiu tuneliu pabėgo 76 įvairių tautybių belaisviai, bet prie Šneidemūlio sugautas ir prie Dancigo sušaudytas.
Baltų-slavų kalbos
Pagrindinės nuomonės
dešinėje|miniatiūra|400x400px|Įvairių požiūrių į baltų ir slavų kalbinės vienovės laikotarpį schema Apie baltų ir slavų kalbų santykius esama įvairių nuomonių. Galima išskirti keturis pagrindinius tarpusavyje konkuruojančius požiūrius.
Taip pat egzistuoja požiūris, kad baltų prokalbė neva neegzistavo – bendra baltų–slavų prokalbė atseit iš karto išsiskyrė į tris kalbų atšakas: rytų baltų, vakarų baltų (prūsų) ir praslavų kalbas.
Chronologija
Vienas iš baltų-slavų vienovės šalininkų T. Ler-Splavinskis mano, kad šių kalbų vienovės laikotarpis truko 500–600 metų ir prasidėjo (drauge su baltų-slavų kalbų išsiskyrimu iš kitų indoeuropiečių dialektų) ėmus plisti virvelinės keramikos kultūrai, kuriai priklausė baltų-slavų protėviai, o baigėsi sulig lužitėnų kultūros iškilimu.
Taikydamas glotochronologijos metodą, S. Starostinas apskaičiavo, kad baltų ir slavų kalbos turėjo atsiskirti apie 1210 m. pr. m. e. P. Novotna ir V. Blažekas, su tam tikromis pataisomis pasitelkdami Starostino metodą, šių kalbų atsiskyrimą nukelia į 1400 m. pr. m. e. Anos Dybo apskaičiavimais, derintais su genetikos duomenimis, baltų ir slavų kalbų vienovė turėjusi baigtis 1400–1300 m. pr. m. e.
V. Toporovo ir V. Ivanovo teigimu, nuo II tūkstantmečio pr. m. e. iki I tūkstantmečio pr. m. e. vidurio slavų prokalbė tebuvo baltų prokalbės šnektų tąsa.
Tyrimų istorija
XVIII a. ir net XIX a. pradžioje vyravo nuomonė, kurią Rusijoje palaikė ir M. Lomonosovas, kad baltų kalbos yra kilusios iš slavų kalbų. XIX a. ištobulinus istorinės lyginamosios kalbotyros metodą, F. Bopas teigė baltų-slavų ir indoiranėnų kalbas esant geneologiškai (genetiškai) artimas, o R. Rajekas ir A. Šleicheris atkreipė dėmesį į baltų-slavų ir germanų kalbų artumą. Anot A. Šleicherio, ši kalbų grupė turėjusi skilti į dvi šakas: baltų-slavų ir germanų. Vėliau Šleicherio teiginį dėl bendros baltų-slavų prokalbės egzistavimo, viena vertus, palaikė kiti tyrėjai, pavyzdžiui, K. Brugmanas ir F. Fortunatovas, o iš A. Pogodino ir B. de Kurtenė tokia prielaida sulaukė kritikos. Būtent savo darbe „Šakninių kamienų pėdsakai slavų kalbose” (, Varšuva, 1903 m.) A. Pogodinas priėjo prie išvados, kad bendra baltų-slavų prokalbė tėra mokslinė fikcija, o K. Brugmanas savo „Trumpoje indoeuropiečių kalbų lyginamojoje gramatikoje” (, Strasbūras, 1902–1904 m.) bendrą baltų-slavų prokalbę rėmė aštuoniomis pagrindinėmis ypatybėmis. Iš Rusijos mokslininkų, bendros baltų-slavų prokalbės teoriją visiškai palaikė V. Poržezinskis ir A. Šachmatovas, pastarasis Brugmano argumentus papildė akcentologijos duomenimis. 1908 m. A. Mejė, savo knygoje „Indoeuropiečių dialektai” (, Paryžius, 1908 m.) surinkęs visus tuo metu žinomus faktus, pateikė nepriklausomos lygiagrečios baltų ir slavų prokalbių raidos koncepciją, taip pat iškėlė savus aštuonis Brugmano nurodytoms ypatybėms prieštaraujančius argumentus. dešinėje|miniatiūra|350x350px| Baltiškų [[Vandenvardis|vandenvardžių paplitimo arealas{{legend|#8FB0FF|Plotas, kuriame gausu baltiškų vandenvardžių}} {{legend|#B8CCFF|Plotas, kur baltiškų vandenvardžių nedaug ir dalis jų abejotini}} ]] Kilo mokslinė diskusija. J. Endzelyno monografija „Slavų-baltų etiudai” (, Charkovas, 1911 m.) tapo dideliu baltų-slavų problemos tyrimo įvykiu. Monografijos autorius, pradžioje buvęs bendros baltų-slavų prokalbės šalininku, vis dėlto, nepaisydamas savo ankstesnių pažiūrų, tyrinėdamas priėjo prie išvadų, kurios užima tarpinę padėtį tarp Mejė ir Brugmano koncepcijų, ir pateikė žymiai besiskiriantį tiek nuo lygiagrečios ir nepriklausomos baltų ir slavų prokalbių raidos, tiek ir nuo bendros baltų-slavų prokalbės egzistavimo požiūrį. Endzelyno manymu, jau indoeuropiečių prokalbės laikotarpiu prabaltų ir praslavų dialektai pasižymėjo reikšmingais skirtumais. Suskilus indoeuropiečių prokalbei ir atsiskyrus indoiranėnams, greta baltų gyvavę slavai po kiek laiko su jais suartėjo ir išgyveno bendros raidos etapą. Tad galima teigti buvus ilgalaikę kalbų sąveiką, bet ne bendrą baltų-slavų prokalbę.
Dar vienas reikšmingas proveržis, tiriant baltų ir slavų kalbų santykius, įvyko XX a. septintajame dešimtmetyje. V. Toporovas ir O. Trubačiovas, išanalizavę Dniepro baseino vandenvardžius, nustatė, kad šiame regione jų yra daugiau kaip 800 (dabar čia jų žinoma daugiau kaip 2000). Ankstesnius hidronimų tyrimus papildžius šiais duomenimis, pripažįstama, kad baltiškų hidronimų plotas driekiasi nuo Vyslos vakaruose iki Maskvos rytuose, nuo Baltijos jūros šiaurėje iki Kijevo pietuose. Hidronimų ir archeologijos analizė rodo, kad slavai rytų ir šiaurės rytų kryptimis į šias žemes ėmė migruoti apie VI–VII amžių. Atsižvelgdami į geolingvistinius ir slavų prokalbės rekonstrukcijos duomenis (praslaviškų formų visų anksčiausioji stadija beveik sutampa su baltų prokalbės būkle), V. Toporovas ir V. Ivanovas padarė šias išvadas: a) slavų prokalbė susiformavo iš baltiško tipo dialektų; b) slavų kalbinis tipas susiformavo vėliau iš baltų kalbų struktūrinio modelio; c) slavų kalbų struktūrinis modelis yra baltų kalbų struktūrinio modelio transformacijos rezultatas. Tačiau baltų ir slavų veiksmažodžio sistemoje daugiau skirtumų nei panašumų.
Apibendrinimas
Baltų-slavų kalbų problemą nagrinėjančios hipotezės pasižymi tam tikru atotrūkiu nuo lyginamojo metodo ir labiau orientuojasi į asmenines teorines atramas. Analizuojant pagrindines tokių koncepcijų problemas ir metodologines pastabas dėl paties baltų ir slavų kalbų giminingumo klausimo, reikia išspręsti šiuos uždavinius:
Šalininkų argumentai
Vengrų ir anglų kalbininkas O. Semerenis išskyrė keturiolika punktų, kurie, jo manymu, negali būti atsitiktiniai arba lygiagrečios raidos rezultatas ir kurie, kaip jis teigia, įrodo egzistavus bendrą baltų ir slavų prokalbę. Genetinio baltų ir slavų kalbų giminingumo šalininkų argumentus, šiuo atveju – dėl fonetinių, fonologinių ir morfonologinių (morfologinių-fonologinių) ypatybių, savo straipsnyje nurodo A. Klimas:
Tam, kad statistiškai nustatytų fonotipologinį baltų ir kai kurių slavų kalbų atstumą, J. Tambovcevas analizavo aštuonių grupių priebalsių, taip pat ir balsių vartosenos dažnumą bei garsų grandžių tipologinę struktūrą. Tai įgalino apibrėžti fonologinį kalbų artumo lygį. Savo straipsnyje jis pateikė tokią chi kvadrato kriterijaus vertėmis išreikštą lyginamų kalbų kiekybinę charakteristiką (juo mažesnė skaitinė vertė, juo didesnis fonotipologinis artumas):
Pasak darbo autoriaus, gauti rezultatai rodo, kad senoji rusų kalba pagal skambesį artimiausia lietuvių ir latvių, o ne dabartinėms rusų, ukrainiečių ar baltarusių kalboms. Be to, kaip pažymi J. Tambovcevas, fonotipologinis nuotolis tarp lietuvių ir latvių kalbų žymiai didesnis negu tarp lietuvių ir senosios rusų kalbos, o senoji rusų kalba visų artimiausia latvių kalbai, ir tai, autoriaus teigimu, gali liudyti indoeuropiečių kalbų šeimoje buvus bendrą baltų-slavų kalbų grupę. Palyginti su kitomis slavų kalbomis, kaip pastebi J. Tambovcevas, lietuvių kalba pagal skambesį nepanašiausia į serbų-kroatų kalbą, o latvių kalba pagal šį kriterijų tolimiausia lenkų kalbai. Savo ruožtu lietuvių ir baltarusių kalbų skambesio artumą, anot autoriaus, galima paaiškinti ne tik baltų-slavų kalbų vienove praeityje, bet ir intensyviais abiejų kalbų kontaktais Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos laikais.