cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuba
Prieškolumbinė era
thumb|left|upright|Kubos vietinės gyventojos piešinys. Kuba buvo apgyvendinta Amerikos čiabuvių, kuriuos ispanai vadino aravakais. Šių čiabuvių protėviai atkeliavo iš žemyninės Šiaurės, Pietų ir Centrinės Amerikos dalių.
Ispanų kolonizacija
Po pirmojo išsilaipinimo Guanahanio saloje 1492 m. spalio 12 d., Kristupas Kolumbas išsilaipino Kubos šiaurės rytų pakrantėje spalio 27 d. Jis paskelbė Kubos salą Ispanijos karalystės dalimi ir ją pavadino Isla Juana. 1511 m. netoli Barakoa buvo įkurtas pirmasis ispanų miestas, o vėliau ir kiti miestai, tarp jų ir būsimoji sostinė San Kristobal de la Havana, kuri buvo įkurta 1515 m. Ispanai pavergė daugiau nei 100 000 žmonių, kurie atsisakė priimti krikščionybę, ir privertė juos ieškoti aukso. Per kelis dešimtmečius vietiniai čiabuviai buvo visiškai išnaikinti dėl europiečių atvežtų ligų, įskaitant vėjaraupius ir tymus.
Ilgiau nei 400 metų (1511–1898 m.) Kuba buvo Ispanijos kolonija, kurios ekonomika buvo paremta ūkininkavimu, kasyba ir tabako, cukraus ir kavos eksportu į Europą, o vėliau – į Šiaurės Ameriką. Didžiausia darbą atliko Afrikos vergai.
1817 m. saloje gyveno 630 980 žmonių, iš kurių 291 021 baltaodis, 115 691 laisvasis juodaodis ir 224 268 juodaodžiai vergai.
Nepriklausomybės karai
1820 m., kai Ispanijos imperijos dalys sukilo ir kūrė naujas valstybes, Kuba išliko ištikima Ispanijai. Nors sukilimas buvo planuojamas, Ispanijos karūna suteikė Kubai titulą „La Siempre Fidelísima Isla“ (Visada ištikimiausia sala). Ši ištikimybė buvo iš dalies dėl to, kad Kubos prekiautojai buvo priklausomi nuo Ispanijos prekybos srityje, troško apsaugos nuo piratų, bijojo vergų sukilimo ir nerimavo dėl augančios JAV karinės galios.
Dešimties metų karas
Siekiant išsivaduoti iš Ispanijos, buvo surengtas 1868 m. sukilimas, kuriam vadovavo Karlosas Manuelis de Kaspedė. K. M. de Kaspedė, kuris buvo cukraus plantatorius, išlaisvino savo vergus, kad jie jį remtų kovoje už laisvą Kubą. 1868 m. gruodžio 27 d. jis išleido įstatymą, kuris smerkė vergovę salos teorijoje, bet leido vykdyti ją praktikoje, ir garantavo vergams laisvę, jeigu jie stojo į kariuomenę. 1868 m. maištas tęsėsi kelerius metus ir buvo pavadintas Dešimties metų karu. JAV nepripažino naujos Kubos valdžios, nors dauguma Europos ir Lotynų Amerikos valstybių ją pripažino. 1878 m. pasirašytas Zanchono paktas, kuris nurodė, kad Ispanija turi leisti Kubai pačiai tvarkyti savo reikalus. 1879–1880 m. Kubos patriotas Kalikstas Garsija bandė pradėti dar vieną karą, bet nesulaukė paramos.
Laikotarpis tarp karų
Kuboje klestinti cukraus pramonė naudojosi vergais iki XIX a. pab. 1868 m. Kuba pagamino 720 250 tonų cukraus, t. y. daugiau nei 40 % cukraus, tais metais patekusio į pasaulio rinką. Vergovė klestėjo Kuboje, nors kitose šalyse ji jau buvo panaikinta. Kuboje ji buvo pradėta naikinti XIX a. pab. ir baigėsi 1880 m.
1895 m. karas
Ištremtas revoliucionierius Chosė Marti 1892 m. Niujorke įkūrė Kubos revoliucionierių partiją, kurios tikslas buvo galutinai išvaduoti Kubą iš Ispanijos valdžios. 1895 m. Ch. Marti nukeliavo į Montekristą ir Santo Domingą. Karas prieš Ispanijos armiją prasidėjo 1895 m. vasario 24 d., bet Ch. Marti pasiekė Kubą tik balandžio 11 d. Jis žuvo 1895 m. gegužės 19 d. Dos Rioso mūšyje. Jo mirtis įamžino jį kaip Kubos nacionalinį didvyrį.
Nepriklausomybė (1902–)
Po Ispanijos ir Amerikos karo 1898 m. Ispanija ir JAV pasirašė Paryžiaus sutartį, pagal kurią Ispaniją už 20 mln. JAV dolerių perleido Puerto Riką, Filipinus ir Guamą Jungtinėms Amerikos Valstijoms, o Kuba tapo Jungtinių Valstijų protektoratu. 1902 m. gegužės 20 d. Kuba įgijo nominalią nepriklausomybę nuo JAV kaip Kubos Respublika. Pagal naująją Kubos konstituciją JAV pasiliko teisę kištis į Kubos vidaus reikalus, diktuoti Kubai finansinę ir užsienio politiką. Priėmus Plato pataisą, JAV Kuboje išsinuomojo Gvantanamo įlankos karinio jūrų laivyno bazę.
1924 m. prezidentu išrinktas Cherardas Mačiadas. Jam valdant ženkliai augo turizmas, buvo nuolat statomi amerikiečiams priklausantys viešbučiai ir restoranai. Turizmo bumas paskatino azartinių lošimų ir prostitucijos sektorių augimą Kuboje. Tačiau 1929 m. kilusi Didžioji depresija smarkiai smogė Kubos cukraus sektoriui. Šalyje prasidėjo politiniai neramumai, o jų įkandin – represijos. Kubos prezidentas Mačiadas darėsi vis nepopiliaresnis, prasidėjo cukraus pramonės darbuotojų sukilimai, o armijos maištas 1933 m. privertė Mačiadą bėgti į užsienį. Jį pakeitė Karlosas Manuelis Sespedesas y Kesada. Po mėnesio seržamtas Fulgensijus Batista nuvertė Sespedesą. 25-erius metus Kubą valdė Batista, nors oficialiai valdydavo kiti, jo marionetiniai, prezidentai. Po to, kai 1952 m. rinkimuose Batista patyrė pralaimėjimą, jis suorganizavo karinį perversmą, po kurio sugrįžo į valdžią, sustabdė 1940 m. konstituciją ir atšaukė daugumą politinių laisvių. 1956 m. Kuboje vėl ėmė bręsti politiniai neramumai. 1958 m. JAV parėmė Liepos 26-osios judėjimą spausdama Batistą atsistatydinti ir paskelbdama ginklų embargą. Taip į valdžią atėjo Fidelis Kastro.
Politinė sistema
Kuba yra vienpartinė socialistinė valstybė, kurioje konstituciškai ir praktiškai valdžios monopolis yra komunistų partijos rankose. Šalį nuo 1959 iki 2008] m. valdė [[Fidelis Kastras, pirma kaip premjeras, o nuo 1976 metų iki 2008 m. – kaip valstybės ir ministrų tarybų prezidentas. Jis taip pat buvo komunistų partijos pirmasis sekretorius bei karo pajėgų vadas. Atsistatydinus Fideliui Kastro, prezidento postą užėmė jo brolis, kol vėliau valdžia buvo perduota su Kastro šeima nesusijusiam komunistų partijos nariui.
Kubos parlamente (Assemblea Nacional del Poder Popular) dirba 609 nariai, renkami penkerių metų kadencijai. Kandidatai nebūtinai yra partijos nariai, juos siūlo socialinės ir politinės organizacijos (Komunistų partija pagal konstituciją negali siūlyti kandidatų).
Kuba vienintelė socialistinė valstybė Šiaurės ir Pietų Amerikoje. 1962 m. šioje saloje prie pat JAV, Tarybų Sąjunga, atsakydama į JAV raketų dislokavimą 1961 m. Turkijoje, dislokavo vidutinio nuotolio raketas, todėl kilo Karibų krizė. Kuba buvo smarkiai priklausoma nuo Tarybų Sąjungos, nes ši ją visokeriopai šelpė ir buvo pagrindinė prekybos partnerė. Žlugus Tarybų Sąjungai, nutrūko degalų tiekimas, Kubai iškilo ekonominių sunkumų.
Užsienio politika
Kubos užsienio politika pastarąjį šimtmetį stipriai mainėsi priklausomai nuo pasaulio įvykių ir kitų aplinkybių. Valdant diktatoriui Fulgencijui Batistai, santykiai tarp JAV ir Kubos buvo itin glaudūs. Tuo tarpu po Kubos revoliucijos išsivystė itin glaudūs ryšiai su TSRS ir dramatiškai sublogo santykiai su JAV, kol 1961 m. išvis buvo nutraukti. Perestroikos metu ėmus mažėti TSRS paramai, o ypač po TSRS subyrėjimo ir Šaltojo karo pabaigos šalis tapo labai izoliuota. Tačiau XX a. dešimtajame dešimtmetyje šalis ėmė atsiverti ir megzti glaudesnius santykius su Pietų Amerikos valstybėmis, ypač su Venesuela, išrinkus Hugo Čavezą ir Bolivija. Santykiai su JAV išlieka įtempti, nors valdant Barakui Obamai būta pagerėjimo, 2015 m. atkurti diplomatiniai santykiai. Kuba palaiko labai draugiškus santykius su Kinija ir Rusija. Kuba formalius diplomatinius santykius yra užmezgusi su 160 valstybių, yra suteikusi civilinę paramą medikais daugiau nei 20 šalių.
Lietuva paskutinė tarp Baltijos šalių užmezgė diplomatinius santykius su Kuba – tik 2013 m. rugsėjo 26 d. Kuba Lietuvos nepriklausomybę pripažino dar 1991 m. rugsėjo 9 d. Manoma, kad pirmieji lietuviai į Kubą atvyko XX a. pradžioje, daugiausiai iš JAV. Tarpukariu Kuba buvo pripažinusi Lietuvos nepriklausomybę. Buvo mėginimų užmegzti diplomatinius santykius, tačiau to padaryti nepavyko. Kubos ambasadoriai Lietuvai reziduoja Suomijoje, o Lietuva savo akredituotų ambasadorių Kubai neturi.
Kariuomenė
Nuo 1975 m. iki maždaug 1989 m. stipri TSRS karinė pagalba leido Kubai sustiprinti kariuomenę. Kubai netekus Tarybų Sąjungos paramos, sumažėjo ir Kubos karinės pajėgos nuo 235 000 (1994 m.) iki maždaug 60 000 (2003 m.) Kubos Vyriausybė karinėms išlaidoms išleidžia 2,9 % BVP (2018 m. duomenys). Tai gerokai mažiau nei 1985 m., kai karinės išlaidos viršijo 10 % BVP. Dabartinis Revoliucinių karinių pajėgų (FAR) vadas yra šalies prezidentas Migelis Diasas Kanelis.
2017 m. Kuba pasirašė Branduolinio ginklo uždraudimo sutartį.
Administracinis suskirstymas
thumb|upright=2|Žemėlapis su Kubos provincijomis Šalis suskirstyta į 15 provincijų ir vieną specialiąją savivaldybę (Chuventudo salą). Provincijos toliau skirstomos į savivaldybes.
Geografija
thumb|right|Paplūdimys vienoje iš Kubos salų.
Kuba driekiasi iš rytų į vakarus apie 1 260 km, o jos plotis plačiausioje vietoje – 191 km. Nuo žemyninės JAV dalies ją skiria Floridos sąsiauris, o nuo Espanjolos – Vėjų sąsiauris. Artimiausia Kubos kaimynė Jamaika yra už 139 km. Kubos kranto linijos ilgis – 3 735 km, nes ji labai vingiuota, su šimtais rifų, įlankų ir pusiasalių. Kubai dar priklauso didelė Chuvantido sala ir šimtai mažyčių salelių. Kuba nėra tokia kalnuota kaip gretimos Didžiosios Antilų salos, kalvotas maždaug ketvirtadalis šalies paviršiaus. Pietryčiuose driekiasi Siera Maestros kalnai. Kitur vyrauja lygumos. Kuba – klintinės platformos, giminingos klintinėms Jukatano pusiasalio (Meksika), Floridos ir Bahamų sritims, dalis. Didžiausia šalies upė Kautas teka iš vakarų į rytus, 20 km šiauriau Bajamo. Tačiau Kautu gali plaukioti tik mažos valtelės.
Ekonomika
Kubos ekonomika paremta socialistiniais principais. Šalyje beveik visa ekonomika grindžiama planinės ekonomikos pagrindu. Didžiąją dalį gamybos valdo Kubos Vyriausybė ir didžioji dalis Kubos gyventojų dirba valstybiniame sektoriuje. Pastaraisiais metais pastebima tendencija, kad vis daugiau gyventojų ima dirbti privačiame sektoriuje. Pavyzdžiui, 2000 m. viešajame sektoriuje dirbo 77,5 % gyventojų, o privačiame – 22,5 %, palyginus 1981 m., atitinkamai 91,8 ir 8,2 %.
Kapitalo investicijos Kuboje yra apribotos. Norintieji investuoti Kuboje, privalo gauti Kubos Vyriausybės sutikimą. Kubos Vyriausybė taip pat nustato prekių ir paslaugų kainas ir produktų racionus gyventojams. Kuboje veikia kortelinė maisto produktų paskirstymo sistema. Tokia ekonomikos sistema laikoma neveiksminga.
XX a. paskutinio dešimtmečio pabaigoje žlugus Tarybų Sąjungai, Kuba neteko finansinės paramos. Prieš Tarybų Sąjungos žlugimą, Kuba priklausė nuo Maskvos malonės, nes Kubai Tarybų Sąjunga buvo rinka cukrui, o Tarybų Sąjunga Kubai pastoviai tiekė naftą ir kitus energetikos produktus. Žlugus šiems ekonominiams ryšiams, Kubos ekonomiką ištiko krizė. 1992 m. JAV sustiprino prekybos apribojimus su Kuba, todėl gyvenimo lygis saloje labai suprastėjo. Siekdama sumažinti šalyje kilusį badą, Kubos vyriausybė ėmė vykdyti ūkio reformas. Šalyje buvo panaikinti tam tikri verslo apribojimai. Pirmiausiai buvo leista gyventojams patiems sau sukurti darbo vietas (buvo leista kurti tam tikro lygio ekonominius vienetus, panašius į individualias įmones prekyboje ir gamyboje), imta skatinti turizmą ir leista versle naudoti JAV dolerius.
Ekonominiai santykiai su Venesuela
Paskutiniais metais Kuba ėmė aktyviai ekonomiškai bendradarbiauti su Venesuela. Venesuela ėmė eksportuoti pigią naftą į Kubą už Kubos gydytojų „misijas“ į Venesuelą. Tokiomis gydytojų misijomis Venesuela siekia pagerinti savo sveikatos apsaugos sistemą.
Žemės ūkis
thumb|right|[[Tabakas|Tabako plantacija Pinar del Rijo provincijoje.]] Cukranendrių auginimas išlieka svarbiausia Kubos žemės ūkio šaka. Tačiau cukranendrių auginimo apimtys ir derliai mažėja. Aukščiausias cukraus gamybos lygis buvo pasiektas 1989 m., kai buvo užauginta 8 milijonai tonų cukranendrių žaliavos cukraus gamybai.
Darbo rinka
2005 m. iš 4,6 milijono Kubos darbuotojų – žemės ūkyje dirbo 21,2 % dirbančiųjų, 14,4 % – pramonėje, 64,4 % – paslaugų sektoriuje. 2005 m. nedarbas Kuboje siekė maždaug 1,9 %.
Gyventojai
thumb|right|Gyventojų skaičiaus kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį Kubos populiacija išaugo maždaug nuo 7 mln. iki 11,2 mln. Gyventojų skaičius grafike pateikiamas tūkstančiais. thumb|right|Kubos gyventojų amžiaus piramidė. Nors Kuba yra priskiriama trečio pasaulio šalims, dėl aukštos vidutinės gyvenimo trukmės ir mažo gimstamumo, Kubos demografinė situacija panaši į industrializuotų ir išsivysčiusių šalių padėtį. Pasak 2002 m. surašymo, 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas šalyje yra 99,8 %. Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Kuboje yra 77,45 metų, o metinis gyventojų prieaugis – 0,233 %. 2009 m. duomenimis, tūkstančiui gyventojų per metus šalyje tenka tik 11,13 gimimų. Tai vienas iš mažiausių rodiklių Vakarų pusrutulyje, nors ir didesnis už kai kurių Europos šalių. 2006 m. gimstamumas Kuboje buvo dar mažesnis – 9,88. Gyventojų amžiaus struktūra:
XVIII–XIX a. ir XX a. pr. į Kubą imigravo daug žmonių iš Kanarų salų, Katalonijos, Andalūzijos, ir kitų ispaniškai kalbančių teritorijų. Tarp 1900 m. ir 1930 m. į Kubą iš Ispanijos imigravo beveik milijonas žmonių. Nemažai žmonių atvyko ir iš kitų Europos valstybių. Vėliau prasidėjo masinė emigracija iš Kubos į JAV (ypač Majamį), Ispaniją, Kanadą, Meksiką, Švediją ir kitas šalis.
Gyventojų sudėtis pagal rases:
Tiesa, dėl rasinės statistikos nėra sutariama: pasak Majamio universiteto, net 62 % Kubos gyventojų yra juodaodžiai.
Kultūra
Kubos kultūra – vietinių tainai, ispanų, Afrikos vergų kultūrų mišinys. Po 1959 m. revoliucijos Kubos vyriausybė šalies mastu pradėjo raštingumo kėlimo kampaniją, siūlydama visiems nemokamą mokslą, paruošė sporto, baleto ir muzikos programas.
Kubietiška virtuvė užgimė iš ispanų ir Karibų jūros regiono virtuvių sintezės. Kubietiškiems patiekalams būdingi ispaniškų patiekalų gaminimo būdai ir prieskoniai bei Karibų jūros regiono prieskoniai. Maisto normavimas, kuris Kuboje nuo 1959 m. revoliucijos tapo įprastas, riboja šių patiekalų prieinamumą.
Ikikolonijinės tautos rašytinės literatūros nepaliko. Rašytinės Kubos literatūros pradžia galima laikyti XVIII a. pr., o XIX a. Kuboje ėmė rastis vis daugiau rašytojų. Dominavo nepriklausomybės ir laisvės temos. Žymiausi atstovai – Chosė Marti. Kubos modernizmo judėjimo atstovas, taip pat Nicolás Guillén, José Z. Tallet, Dulce María Loynaz ir José Lezama Lima. Į lietuvių kalbą išversta Chosė Marti, Reinaldo Arenaso, Alecho Karpentiero, Ernandeso Katos, Manuelio Kofinjo, Nikolo Giljeno, Sirilo Viljaverdės ir kitų rašytojų kūrinių.
Kubos muzika santykinai gerai žinoma už Kubos ribų. Svarbiausios afrokubietiškosios muzikos formos – instrumentinė šokių muzika ir šokių dainos sonas. Sonas padėjo pagrindus daugybei kitų muzikos stilių, tokių kaip dansonas, mambo, ča ča ča, salsos muzika. Rumbos muzika atsirado ankstyvojoje afrokubietiškoje kultūroje sumišus su ispaniškos kultūros elementais. Tristygio treso tėvynė yra Kuba. Kiti paplitę muzikos instrumentai: gitaros, bandža, marakos, giros, bongai, įvairūs mediniai būgnai.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemelapiai:
Mykolo Romerio universitetas
Mykolo Romerio universitetas (MRU) – valstybinė aukštoji mokykla. Pavadinta Lietuvos konstitucinės teisės patriarcho Mykolo Romerio vardu.
21 studijų programa vykdoma anglų kalba: 10 bakalauro, 17 magistro. Iš jų 9 – jungtinės, 6 – validuotos arba dviejų diplomų bei 6 nacionalinės, dėstomos angliškai.
Tarptautinių organizacijų narys, bendradarbiauja su >150 universitetų.
Istorija
Aukštoji mokykla pradžioje buvo aukštosios mokyklos Baltarusijoje padalinys:
miniatiūra|MRU fasadas (su ankstesniu logotipu)
2004 m. gruodžio 16 d. įvyko MRU Senato posėdis, kuriame prof. Alvydas Pumputis vienbalsiai išrinktas universiteto rektoriumi (nutarimas Nr. 1SN-9).
2009 m. liepos 23 d. Seimas nutarimu Nr. XI-411 patvirtino Mykolo Romerio universiteto – pirmojo tarp Lietuvos universitetų, naująjį Statutą. Pagal Seimo 2009 m. liepos 23 d. nutarimu Nr. XI-411 patvirtintą MRU statutą ir MRU Senato 2009 m. spalio 6 d. nutarimą Nr. 1SN-10, valstybinė aukštojo mokslo ir studijų biudžetinė įstaiga Mykolo Romerio universitetas pertvarkyta į valstybinę aukštąją mokyklą viešąją įstaigą Mykolo Romerio universitetą.
Švietimo ir mokslo ministrui patvirtinus keturis visuomenės pasiūlytus tarybos narius, gruodžio 2 d. buvo paskelbta nauja MRU Tarybos sudėtis. Taryba sudaryta vadovaujantis naujuoju Mokslo ir studijų įstatymu, kuriame numatyta į valstybinių aukštųjų mokyklų valdymą įtraukti visuomenės atstovus. Naująją MRU Tarybą sudaro devyni nariai. Keturis iš jų skyrė universiteto bendruomenė: studentams taryboje atstovauja MRU studentų atstovybės narys Vytautas Vilys, dėstytojams ir mokslo darbuotojams – Ekonomikos ir finansų valdymo fakulteto Ekonomikos katedros vedėjas Algis Dobravolskas ir Teisės fakulteto Konstitucinės teisės katedros profesorius Juozas Žilys, universiteto administracijai – Teisės fakulteto dekanas Egidijus Jarašiūnas.
Bendru MRU senato ir švietimo ir mokslo ministro sutarimu tarybos nare tapo Pasaulio universitetų asociacijos generalinė sekretorė Eva Egron-Polak.
Keturis tarybos narius iš visuomenės pasiūlyto 21 kandidato Aukštojo mokslo tarybos teikimu paskyrė švietimo ir mokslo ministras: Vilniaus miesto savivaldybės Finansų valdymo ir apskaitos departamento direktorių Edmundą Kačkų, Teisėjų etikos ir drausmės komisijos narį Stasį Stačioką, Lietuvos notarų rūmų prezidentą Marių Stračkaitį, koncerno „Achemos grupė“ komercijos direktorių Rimą Varkulevičių.
MRU Taryba 2010 m. sausio 19 d. viešo konkurso tvarka rektoriumi vėl išrinko prof. A.Pumputį.
Anuitetas
Anuitetas – skolos atidavimo būdas, pagal kurį nustatytu laikotarpiu atiduodama skola ir palūkanos.
Anuiteto koeficientas
Anuiteto koeficientas išskaido skolos atidavimą į dalis. Su koeficientu nustatomas mokėjimų dydis:
kur i – palūkanos, n – periodų skaičius. Šiuo būdu mokėjimai atliekami mokestinio periodo gale. Periodinės išmokos dydis A = K*S, kur S – kredito dydis.
Skaičiavimo pavyzdys:
Pakumulšiai
Pakumulšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Kuršėnų, prie Kumulšos. Seniūnaitijos centras. Eina plentas.
Anuitetas
Anuiteto koeficientas
Apskaičiuosime mėnesinį mokėjimą už 3 metų 12000 dolerių kreditą su 6 % metinėmis palūkanomis. Kadangi bus mokama kas mėnesį, reikia apskaičiuoti, kiek palūkanų reikės sumokėti per mėnesį. 6 % ⁄ 12 = 0,5 % arba 0,005 per mėnesį. Įstatysime į aukščiau nurodytą formulę tokį dydį: i=0,005, n=36 mėnesius. Gautą koeficientą padauginsime iš kredito sumos, t. y. 12000. Gausime 365$ per mėnesį.
Bžego kunigaikštystė
Bžego kunigaikštystė (, arba Brygo hercogystė, ) – viena iš buvusių Silezijos kunigaikštysčių, kurios sostinė buvo Bžegas.
Kunigaikštystė atsirado 1311 m., kai suskilo Legnicos kunigaikštystė, ją valdė Silezijos Piastai. 1329 m. kunigaikštystė tapo Bohemijos vasale ir Šventosios Romos imperijos dalimi. Vėl susijungė su Legnicos kunigaikštyste 1419 m., po to vėl atskilo ir vėl susijungė su Legnicos kunigaikštyste 1669 m.
JAK
Žodis JAK gali reikšti:
Gudiškė
Gudiške vadinami kaimai:
Faridas Mamedovas
thumb||right|240px|Faridas Mamedovas Eurovizijoje
Faridas Mamedovas (g. 1991 m. rugpjūčio 30 d., Baku, Azerbaidžane) – Azerbaidžano dainininkas. Jis atstovavo Azerbaidžanui Malmėje vykusioje 2013 m. Eurovizijoje su daina „Hold Me“ ir užėmė antrą vietą, nusileisdamas Danijos atstovei.
Vaikystė ir karjera
Mamedovas gimė Baku mieste profesionalaus dziudo imtynininko ir mėgėjo roko muzikanto Asifo Mamedovo ir Majos Mamedovos, sidabrą pelniusios SSRS gimnastės, šeimoje. Studijavo kultūrą ir meną Azerbaidžano valstybiniame universitete. Taip pat dirbo Baku džiazo centre.
Nuo pat vaikystės Mamedovas dainavo „Bulbul“ ansamblyje, kuriam vadovavo Aybaniz Hashimova. Ilgą laiką jis buvo šio ansamblio solistas.
Be muzikos, jis taip pat praktikuoja graikų-romėnų imtynes ir kapueirą.
Eurovizija
2013 m. kovo mėnesį Faridas laimėjo Azerbaidžano nacionalinę atranką į 2013 m. Euroviziją, vykusią Malmėje, Švedijoje. Mamedovas buvo pirmasis vaikinas atstovavęs Azerbaidžanui konkurse. Jo pasirodymą inscenizavo graikų choreografas Fokas Evangelinos. Finale užėmė 2 vietą.
Vytautas Dovydaitis (1920)
Vytautas Viktoras Dovydaitis (1920 m. balandžio 1 d. Kaune – 1995 m. vasario 15 d.) – Lietuvos žurnalistas, aviatorius.
Biografija
Gimė žymaus visuomenės veikėjo, signataro prof. Prano Dovydaičio šeimoje. Mokėsi „Aušros“ berniukų gimnazijoje. Pasekė brolio Jono Dovydaičio pėdomis – tapo Lietuvos aeroklubo lakūnu. Sklandyti pradėjo 1936 m. Nidoje ir tais pat metais įvykdė „C“ piloto normatyvą. 1938 m. Aeroklube įgijo turistinio lakūno profesiją. 1938 m. dalyvavo Tautinėje olimpiadoje ir, būdamas tik 18 metų, laimėjo trečią vietą sklandymo varžybose. 1939–1940 m. mokėsi Karo mokykloje, kurią baigė jau sovietams okupavus Lietuvą.
1940 m. dirbo žurnalo „Liaudies sparnai“ redakcijoje. 1941 m. birželio 14 d. buvo suimtas ir su šeima ištremtas į Tomsko sritį, 1949 m. gegužės mėn. grįžo į Lietuvą. 1950–1953 m. laikraščio „Kauno tiesa“ literatūrinis darbuotojas, žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1953–1957 m. telegramų agentūros ELTA korespondentas Kaune. 1957–1985 m. Lietuvos radijo Kauno redakcijos darbuotojas.
1964 m. ir 1966 m. pasiekė du Lietuvos sklandymo rekordus: skridimo laisvu nuotoliu (503 km) ir skridimo į tikslą (417 km). Parašė metodinių priemonių sklandytojams, apybraižų, dokumentinę apysaką.
Makedonijos denaras
Denaras (ISO 4217 kodas: MKD) – valiuta, naudojama Makedonijoje. Padalinta į 100 denų. Pavadinimas kilęs nuo Senovės Romos piniginio vieneto - denarius.
Istorija
Pirmasis denaras įvestas 1992 m. balandžio 26 d., ir pakeitė 1990 m. Jugoslavijos dinaro versiją pagal nominalą. 1993 m. gegužės 5 d., valiuta buvo reformuota: 1 naujasis denaras tapo lygus 100 senųjų denarų.
KS Kamza
Kamzės KS – Albanijos futbolo klubas iš Kamzės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Klubas buvo pašalintas iš elito diviziono, kai teisėjas patyrė psichinę prievartą 2018/2019 m. sezono rungtynėse prieš KF Laci Klubui skirta vieno milijono lekų (devynių tūkstančių dolerių) bauda, bei trys oficialūs klubo asmenys nušalinti nuo futbolo trejiems metams. Teisėjas Eldorjan Hamiti iš klubo ofiacialių asmenų, bei klubo gerbėjų ne kartą rungtynių metu buvo įžeidinėjamas ir jam buvo grasinta susidorojimu.
Taipei 101
Taipei 101 (stilizuotai TAIPEI 101) – 509 m aukščio dangoraižis Sinji, Taipėjuje, Taivane. Pastato projektuotojai – „C.Y. Lee & Partners“, rangovas – „KTRT Joint Venture“. Statybos truko nuo 1999 m. iki 2003 m. Buvo aukščiausias pastatas pasaulyje nuo 2004 m. iki 2010 m., kai jį pralenkė Burj Khalifa, esantis Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose.
2011 m. Taipei 101, kaip tvariosios statybos pavyzdžiui, buvo suteiktas tarptautinės pastatų vertinimo sistemos LEED platininis sertifikatas.
Taipei 101 postmodernistinės architektūros stilius atkuria tradicinius azijietiškus statybos kontūrus modernioje struktūroje, kurioje panaudotos šiuolaikiškos pramoninės medžiagos.
Maršalas
thumb|200px|Maršalas (piešinys kortų žaidime, 1455 m. Maršalas ( sen. vokiečių aukštaičių marahscalc, marah, 'arklys, kumelė' scalc 'knechtas, tarnas'; 'knechtas su žirgu, arkliu') – vienas aukščiausių arba pats aukščiausias karinis laipsnis; aukštos pareigos valstybės valdymo administracijoje (taip pat žr. maršalka). Maršalo atributas Vokietijoje – maršalo lazda, kuri simboliškai buvo perduodama iškilmingos ceremonijos metu.
Prancūzijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Inketras
Inketras – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į šiaurę nuo Molėtų, 2,5 km į šiaurę nuo Dūrių ežero, Inketro pelkės šiaurrytinėje dalyje. Likęs siauras, 0,67 km ilgio (vakarų-rytų kryptimi) ir iki 0,1 km pločio vandens plyšys. Altitudė 149,2 m. 1955 m. 193 ha užėmusio Inketro ežero vanduo nuleistas, vietoje jo susidarė pelkė ir liekaninis ežerėlis. Pietuose iš pelkės išteka Inketro upelis link Dūrių ežero (Siesarties upės baseinas). Ežero pratakumas 62 %.
1967 m. Inketro ežeras ir pelkė paskelbti ornitologiniu draustiniu. Aplink įsikūrę Bareikių, Janušiškių, Painketrių kaimai.
Ežerėvardžio Iñketras kilmė nėra aiški: in- greičiausiai yra priešdėlis (į-), o šaknis gali būti tiek nuo kertė („kampas“), tiek nuo kretėti („virpėti, drebėti, purtėti“ > „liūnas“).
Mohinijatam
thumb|200px|Mohinijatam šokėja
Mohinijatam  – klasikinis šokis, kilęs iš pietų Indijos valstijos Keralos. Atliekamas tik moterų ir yra pripažintas vienu iš 8 klasikinių Indijos šokių. Šis šokis išpopuliarintas Travankoro maharadžos Svathi Thirunalio (XIX a.) ir dabar drauge su kathakali yra pagrindinis Keralos šokis.
Šiuo šokiu pasakojamas mitas apie Višnaus moteriškąją avatarą Mohini. Pasivertęs Mohini, Višnus atima nemirtingumo eleksyrą (Amritą) iš demonų (Asurų). Kita istorija pasakoja apie Mohini, gelbėjančią Šivą nuo demono Bhasmasuro.
Šokėjos šokį atlieka apsirengusios auksakraščiais sariais, vokalinė muzikos dalis atliekama Manipravalam liturgine kalba (sanskrito ir malajalių kalbų mišinys).
Arvydas Daugėla
Arvydas Daugėla (g. 1964 m. Klaipėdos rajonas) – teisininkas, teisėjas, nuo 2010 m. Klaipėdos apygardos teismo (KLAT) pirmininkas.
Biografija
1989 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1989 m. rugpjūčio mėn. Klaipėdos miesto vyriausiojo policijos komisariato Tardymo skyriaus tardytojas, nuo 1992 m. Klaipėdos miesto apylinkės teismo, nuo 1996 m. sausio mėn. Klaipėdos apygardos teismo teisėjas, nuo 1998 m. liepos mėn. iki 2010 m. birželio mėn. Klaipėdos apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas, nuo 2010 m. birželio Klaipėdos apygardos teismo pirmininkas.
Nuo 2002 m. birželio iki 2010 m. liepos mėn. Teisėjų etikos ir drausmės komisija, narys.
Moka rusų, anglų kalbas.
Objektyvioji teisė
Objektyvioji teisė ( - priešpastatytas) - visuma išleistų teisės aktų (formalioji teisės sistema, jos dalis įvairių aktų forma, neįtraukiant kita forma egzistuojančios teisės kaip, pvz., teisės principai).
Objektyvioji teisė ir subjektyvioji teisė yra priešpastatomos viena kitai. Subjektyvioji teisė pagrindžia ir nusako individo teisines galimybes, reikalavimus, ieškinio galimybes. Objektyvioji teisė - teisės norminiai aktai, kurių pagrindu garantuojamos subjektyvios teisės.
Lietuva 2006 m. Eurovizijoje
Atranka į Euroviziją 2006 m. Lietuvoje vyko 1 ketvirtfinalio, 2 pusfinalių ir finalo sistema. Ketvirtfinalį sudarė iš „Nepatyrusių“ atlikėjų atrankų laidų (kurių buvo 2). Iš jų 4 buvo išrinkti į pusfinalius. Iš kiekvieno pusfinalio į finalą pateko po 4-5 atlikėjus (dar po 2 delegavo LRT). Atranką į Euroviziją laimėjo „LT United“, su daina „We are the winners“, kurie finale surinko 32 669 žiūrovų balsų ir gavo teisę atstovauti Lietuvai, Eurovizijoje.
Sofija Nižaradzė
Sofija Nižaradzė (, Sopho Nižaradze; g. 1986 m. vasario 6 d. Tbilisyje) – Gruzijos dainininkė, aktorė, ir dainų autorė, kuri atstovavo Gruzijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Shine“. Sofija buvo TV šou „Georgia got talent“ žiuri narė.
Rusijos notarų rūmai
Rusijos notarų rūmai 🇷🇺, ФНП - Federaliniai notarų rūmai) - Rusijos Federacijos notarų rūmai, notarų savivaldos organizacija. Veikia vadovaudamiesi Notariato pagrindais.
Kaip ir regioniniai Rusijos notarų rūmai federaliniai yra nekomercinė organizacija, juridinis asmuo, užregistruotas Rusijos teisingumo ministerijoje. Federaliniai rūmai vienija tik juridinius asmenis - regioninius notarų rūmus. Narystė - privaloma.
Vadovybė
Rusijos notarų rūmų prezidentai:
BM-27 Uragan
thumb|right|300px|Kovos mašina 9P140 9K57 Uragan (Technikos muziejus Archangelskojės dvare, Maskvos srityje)
BM-27 Uragan  – tarybinė 220 mm kalibro reaktyvinė salvinė sistema. Į ginkluotę priimta 1975 m.
Vyriausiasis sistemos konstruktorius Aleksandras Ganičevas (Александр Никитович Ганичев), vyriausiasis kovos mašinos konstruktorius – Jurijus Kalačnikovas (Юрий Николаевич Калачников.
Paskirtis
Sistema skirta naikinti įvairius plotinius taikinius:
Naudotojai
Pagal kai kuriuos pranešimus 2011 m. 11 mašinų Moldavija pardavė Armėnijai. . Pagal kitus duomenis 12 kompleksų 9K57 iš Moldavijos 1994 m. buvo parduotos Jemenui, o Armėnijai nei Moldavija, nei kita kokia šalis mašinų 9K57 Uragan nepardavė. 2014 m. duomenimis Armėnijos ginkluotėje iš reaktyvinių salvinių sistemų tėra BM-21 ir WM-80.
Liutonys
Liutonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Kietaviškių, prie Strėvos upės. Seniūnaitijos centras. Ties Liutonimis į Strėvą įteka Kiementa, kertasi keliai ir.
Istorija
1567 m. valakais išmatuotas kunigaikštienei Oginskienei priklausęs Liutonių kaimas. Liutonys paminėti 1744 m. Žiežmarių parapijos gyvenviečių sąraše.
Sovietmečiu buvo „Strėvos“ kolūkio centrinė gyvenvietė, 1973 m. čia pastatyta Liutonių pradinė mokykla, kurioje mokėsi Liutonių ir aplinkinių Kudonių, Bačkonių, Strošiūnų kaimų vaikai. 2003 m. mokykla persikelė į Mūro Strėvininkų pagrindinę mokyklą.
Artūras Frynbergas
Artūras Frynbergas (, 1916 m. vasario 25 d. Melužiai, dab. Jūrmala – 1984 m. gegužės 9 d. Ryga) – latvių dainininkas (tenoras).
Gorno Altaiskas
Gòrno Altáiskas  – Altajaus Respublikos (Rusija) sostinė, 3641 km į rytus nuo Maskvos. 54 tūkst. gyventojų (2007 m.). Pramonė negausi. Yra aerodromas, teatras, universitetas ir regioninis muziejus. Artimiausia geležinkelio stotis yra Bijske (už 96 km).
Istorija
Šis vienintelis respublikos miestas yra siaurame Maimos slėnyje, Altajaus prieškalnėse. Rusų ortodoksų misionieriai, atvykę į šį slėnį 1830 m., stabtelėjo mažytėje Ulalos gyvenvietėje, kurioje tuo metu gyveno devyniolika tenykščių gyventojų ir trys rusų šeimos. Kitais metais Ulala buvo išrinkta pirmąja ortodoksų misijos vieta Altajuje ir rusų kolonistai pradėjo keltis į šį miestelį.
Kai 1922 m. buvo sukurta Oirotų autonominė sritis, Ulala tapo jos centru. 1928 m. gyvenvietė tapo miestu, ir 1932 m. jo pavadinimas buvo pakeistas į Oirot Turą. 1948 m. valdžia faktiškai uždraudė vietiniams gyventojams vadintis oirotais ir srities pavadinimą pakeitė į Kalnų Altajaus autonominę sritį. Tuo pačiu buvo pakeistas ir sostinės pavadinimas – Gorno Altaiskas.
Lietuviai
1941 m. liepos mėn. į Gorno Altaiską iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo jų dar atsikėlė iš kitų Kalnų Altajaus gyvenviečių. Jie dirbo pagalbinius darbus įvairiose įmonėse, įstaigose, fabrikuose. Po J. Stalino mirties 1953 m. jaunimas studijavo Gorno Altaisko pedagoginiame institute. Apie 1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą. 1990 m. Vilniaus tremtinių bendrijos rūpesčiu Gorno Altaisko pakraštyje Altajaus krašto tremtiniams lietuviams atminti pastatytas paminklinis kryžius (autorius – buvęs tremtinys V. Tarasonis).
Čiulymai
Čiulymai  – tiurkų tautelė, gyvenanti Sibire (Rusija). 2010 m. duomenimis jų Rusijoje gyveno 355 žmonės.
Kalba čiulymų kalba. Stačiatikiai, tačiau turi išlikusių šamanizmo tradicijų. Pagrindinis verslas – žemdirbystė ir galvijininkystė.
Pavadinimai
Autonimai: чулым, татар, татарлар.
Pasenę pavadinimai:
Gyvenamos vietos
Pavadinti pagal upę Čiulymas, tai Sibiro upė (Obės intakas), kurios vidurupyje ir žemupyje gyvena čiulymai. Dauguma čiulymų gyvena Telgudeto ir Pasečnojės kaimuose.
Duobulė
Duobulė – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje. Kaimas vakarinėje pusėje ribojasi su Paandrioniškiu. Kaimą supa miškai.
Vertės pokyčio rizika
Vertės pokyčio rizika (angl. value at risk, žymima „VaR“) – piniginis dydis, kurio su nurodyta tikimybe laukiamu periodu neviršys nuostoliai.
VaR charakterizuojamas trimis parametrais:
VaR – tai nuostolių dydis su tikimybe, lygia pasitikėjimo dydžiui (pavyzdžiui, 99 %), kuris nebus viršytas. Tai reiškia, kad 1 % atvejų nuostoliai sudarys dydį, didesnį negu VaR.
Turime
(i)
(ii)
Prielaida apie pajamų pasiskirstymą leidžia mums apskaičiuoti z - lygį duotam pasitikėjimo lygiui, taigi 95 % pasitikėjimo lygiui turim:
(iii).
Daugiaskiltis varpenis
Daugiaskiltis varpenis (Botrychium multifidum) – driežlielinių (Ophioglossacea) šeimos varpenių (Botrychium) genties augalas. Priklauso sporinių induočių grupei. Cirkumpoliarinė ir subkontinentinė rūšis. Lietuvoje reta, dažniausiai aptinkama Baltijos aukštumose ir pajūryje.
Biologija ir ekologija
Šios genties paparčiai yra palyginti nedideli 5 iki 30 cm aukščio. Skirtingai nei dauguma paparčių B. multifidum turi susitraukiančias šaknis, kurios padeda augalui įsitvirtinti, įterpdamos juos giliai į dirvožemį. Lapo vegetatyvinė dalis ilgakotė, gelsvai žalia, mėsinga, 2-3 kartus plunksniška, išaugusi arti augalo pamato. Daugiametis, sporinis augalas su šakniastiebiu. Geofitas. Sterili lapo dalis (trofoforas) žiemojanti, atsišakoja arti kotelio pagrindo, lakštas dažnai horizontalus, prigludęs prie žemės, su ilgu lapkočiu. Vidutinio ūksmingumo buveinių augalas.
Paplitimas
Plačiausiai paplitusi Vidurio ir Šiaurės Europoje, Rytinėje Šiaurės Amerikos dalyje. Dažniausiai aptinkama pušynų aikštelėse bei nederlingose žemažolėse pievose. Auga rūgščiuose, drėgnuose ar vidutiniškaim drėgnuose dirvožemiuose.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Amrita
Amrita ( – 'nemirtingumas') – indų mitologijoje – nemirtingumo eliksyras, dievų nektaras (ambrozija), užtikrinantis jų nemirtingumą. Amrita minima Rigvedoje kaip somos (ritualinio gėrimo) sinonimas.
Amrita susijusi su legenda apie Pieno vandenyno plakimą (Samudra manthan). Pasakojama, kad žynys Durvasa prakeikęs dievus ir šie praradę savo nemirtingumą. Tada dievai kartu su savo priešais Asurais pradėję plakti Pieno vandenyną ir tarpe kitų gerybių sukūrę Amritą – nemirtingumo eliksyrą.
Jogos filosofijoje teigiama, kad gilios meditacijos stadijoje amritą išskiria hipofizė. Pasak kai kurių tekstų, vieno amritos lašo užtenka pasiekti nemirtingumą.
Jurgis Gedminas
Jurgis Gedminas (g. 1902 m. - mirties data nežinoma) – Lietuvos dviratininkas, olimpietis.
Biografija
Gedminas atstovavo Lietuvai 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Individualioje plento rungtyje Gedminas nuo auksą pelniusio dano Henry Hansen atsiliko daugiau negu valandą ir galutinėje įskaitoje užėmė 55-ąją vietą. Atstovavo Lietuvos dviratininkų sąjungai.
Jurgis Pabrėža
thumb|220px|Paminklas Jurgiui Pabrėžai prieš Kretingos bažnyčią
Tėvas Jurgis Ambraziejus (Ambraziejus) Pabrėža  (1771 m. sausio 15 d. Večiuose, Skuodo raj. – 1849 m. spalio 30 d. Kretingoje, čia ir palaidotas) – kunigas, pranciškonas, gydytojas, botanikas, pirmasis Lietuvos floros tyrinėtojas, vienas iškiliausių XIX a. švietėjų.
Biografija
Mokyklą baigė Kretingoje, 1791–1794 m. studijavo Vilniaus universitete, kur mokėsi istorijos, medicinos, botanikos, chemijos, teisės ir teologijos dalykų. Buvo įsitraukęs į Tado Kosčiuškos vadovaujamą sukilimą. 1794 m. tapo Varnių kunigų seminarijos klieriku. 1796 m. įšventintas į kunigus. 1816 m. įstojo į Kretingos pranciškonų vienuolyną, kur gavo Ambroziejaus vardą.
Kunigavo Žemaitijos parapijose: Šiluvoje, Raudėnuose, Tveruose, Kretingoje, Kartenoje, Plungėje. Daug keliavo – rinko istorinę, etnografinę medžiagą, botanikos eksponatus. Visoje Žemaitijoje buvo pagarsėjęs kaip puikus pamokslininkas. Savo kalbas ruošdavo atsakingai, remdavosi Biblijos tekstais, mintis pagrįsdavo istoriniais, etnografiniais faktais.
Palaidotas senosiose Kretingos kapinėse, kurios yra Vilniaus gatvėje, priešais bažnyčią.
Palikimas
Rašė savotišką filosofinį veikalą „Ryžtai“, kuriame sistemindavo gyvenimo principus. Parengė apie 50 darbų botanikos tema, tarp jų didžiulį enciklopedinį leidinį „Taislius auguminis“, kur apibūdino 643 augalus. Pats autorius rinko pinigus jam išleisti, tačiau publikuotas jis buvo tik 1900 m. Amerikoje. Surinko herbariumą (~ 800 augalų rūšių), kurio didelė dalis XX a. pr. išvežta į Odesos universitetą, o likusioji dalis (238 lapai) 1930 m. perduota Vytauto Didžiojo universitetui. Pirmasis sukūrė žemaitišką botanikos terminologiją. Taip pat gydė žmones; iš viso yra išlikę 17 jo rankraščių, kuriuose aprašomos ligos, jų simptomai, gydymas.
Talkino leidžiant istorinius veikalus. Produktyvus bendradarbiavimas vyko su Simonu Daukantu ir vyskupu Motiejumi Valančiumi. Yra likęs negausus literatūrinių veikalų palikimas. Ypač liaudies buvo pamėgti jo eilėraščiai.
Atminimo įamžinimas
Daugelis Kretingos miesto gyventojų laiko tėvą Ambraziejų šventuoju, lanko jo kapą, meldžia jo užtarimo nuo ligų ir nelaimių. Broliai pranciškonai dar prieš karą ant kunigo kapo pastatė koplytėlę ir pradėjo rinkti medžiagą J. Pabrėžos beatifikacijai. 1993 m. išleista pranciškono Tėvo Viktoro Gidžiūno parašyta monografija „Jurgis Ambraziejus Pabrėža (1771–1849)“. Tais pačiais metais priešais vienuolyną ir bažnyčią iškilo paminklas, kurio autorius – skulptorius A. Bosas. Žymaus kunigo vardu pavadinta gimnazija Kretingoje, joje yra tautodailininko Raimundo Puškoriaus, 1997 m. sukurtas medinis J. A. Pabrėžos biustas.
2021 m. duomenimis Lietuvoje yra vienas J. Pabrėžos vardu pavadintas skersgatvis Plungėje ir šešios gatvės: Kretingoje, Kaune, Lenkimuose, Skuode, Plungėje, Vilniuje.
2021 m. Lietuvos Respublikos Seimas paskelbė Jurgio Pabrėžos metais.
2021 m. liepos 25 d., Lenkimų miestelyje atidengtas paminklas dviems Skuodo kraštui svarbioms asmenybėms – Jurgiui Pabrėžai ir Simonui Daukantui, sukurtas tautodailininko Jono Pušinsko iš seno Lenkimų bažnytėlės šventoriuje augusio medžio.
2021 m. spalio 30 d. vysk. Algirdas Jurevičius Kretingos bažnyčioje atidengė atminimo lentą J. A. Pabrėžai (aut. Algirdas Bosas).
Paliūniškis
Paliūniškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio. Seniūnaitijos centras. Yra Paliūniškio pagrindinė mokykla, biblioteka. Teka Lėvens upė, per ją yra inžinieriaus Kazio Germano 1933 m. pastatytas arkinis Paliūniškio tiltas, netoli plyti viena iš didžiausių Žalioji giria. Greta yra mažos kapinaitės.
Ties kaimu jungiasi keliai ir.
Istorija
1595 m. minimas Paliūniškio dvaras.
Mažoji gulbė
Mažoji gulbė (Cygnus columbianus) – žąsinių (Anseriformes) būrio, gulbių (Cygnus) genties, tikrųjų gulbių (Cygnus) pogentės rūšis. Išskiriami 2 porūšiai, kurie neretai laikomi atskiromis rūšimis.
thumb|left|240px|Sibirinės mažosios gulbės (Cygnus columbianus bewickii) didesnė pusė snapo priekinės dalies yra juoda, o kita mažesnė pusė geltona. Pagal snapą labai panaši į [[Gulbė giesmininkė|gulbes giesmininkes (Cygnus cygnus), bet pas pastarąsias snapo geltona dalis yra dar didesnė ir siekia šnerves]] thumb|left|240px|Kanadinės mažosios gulbės (Cygnus columbianus columbianus) snapas yra juodas, bet prie akies yra mažesnė už akį geltona, pailga dėmelė. Pagal snapą labai panaši į [[Gulbė trimitininkė|gulbes trimitininkes (Cygnus buccinator), bet pastarosios neturi geltonos dėmelės]]
Porūšiai
Porūšių morfologiniai skirtumai nedideli. Sibirinių mažųjų gulbių didesnė pusė snapo priekinė dalis yra juoda, o kita truputį mažesnė pusė prie snapo pagrindo nesiekianti šnervės yra geltona dėmė. Sibirinis porūšis už kanadines yra nežymiai mažesnis. Tuo tarpu kanadinių mažųjų gulbių snapas taip pat juodas, bet prie tamsiai rudos akies rainelės yra mažesnė už akį geltona, pailga dėmelė. Taip pat kanadinės mažosios gulbės tik nežymiai didesnės už sibirines.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos sibirinės mažosios gulbės. Tai atsitiktinai perinti, per paukščių migraciją praskrendanti, retai žiemojanti rūšis. Lietuvoje dažniausiai aptinkama kovo-balandžio, bei spalio-lapkričio mėnesiais. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Morfologija
Stambus vandens paukštis, bet mažesnė už kitas gulbių rūšis, išskyrus juodakakles gulbes. Priklausomai nuo porūšio, snapas juodas su prie pagrindo geltona maža dėmele, arba didesnė snapo priekinė dalis juoda, bet pamatinė dalis geltona. Patinas ir patelė balti. Plikos odos plotelis tarp snapo ir akių geltonas. Kojos juodos. Jauniklių galva, kaklas ir nugara rusvai pilki, apatinė kūno dalis pilkai balta. Snapo pamatinė dalis rausva, viršūnė beveik juoda.
Sibirinės mažosios ir gulbės giesmininkės morfologiniai skirtumai
thumb|left|Mažųjų gulbių gagenimas. Jų gagenimas skardesnis ir gilesnis nei gulbių giesmininkių Nepatyrusiam žmogui, sibirinės mažosios gulbės ir gulbės giesmininkės skirtumus iš pirmo žvilgsnio įžvelgti sunkoka. Sibirinės mažosios gulbės didesnė pusė snapo priekinė dalis yra juoda, o mažesnė geltona dalis prie pagrindo nesiekia šnervės. Sibirinės mažosios gulbės gerokai mažesnės už gulbes giesmininkes. Sibirinių mažųjų gulbių kojos juodos, kaklas trumpesnis, galva apvalesnė nei pas gulbes giesmininkes. Tiek sibirinės mažosios gulbės, tiek gulbės giesmininkės gyvena šiaurinėje Eurazijoje.
Biologija
Monogamės. Perimvietės daugiausia Eurazijos ir Šiaurės Amerikos arkties ir subpoliarės zonų tundroje. Lizdą krauna tik patelė, paprastai vandens telkinio pakrantėje arba tiesiog pelkėtoje lygumoje iš samanų, o gūžtą iškloja pernykštėmis viksvomis, švyliais. Kiekvieną pavasarį apsistoja tose pačiose lizdavietėse, jas šiek tiek paremontuodamos. Dėtyje paprastai būna 2–4 kiaušiniai, kartais – tik 1. Peri tik patelė, o patinas saugo ją ir aplinkinę teritoriją. Jaunikliams išsiritus, mažųjų gulbių šeima persikelia ir gyvena vandenyje. Gulbiukai, sulaukę 40–45 dienų amžiaus, jau skraido.
Minta augaliniu maistu.
Medžioklė
Kai kuriose pasaulio vietovėse mažųjų gulbių medžioklė legali ir medžiojamos, įskaitant Šiaurės Karoliną ir Šiaurės Dakotą (JAV).
Ražiukai
Ražiukai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Luokės.
Copa América
thumb|„Amerikos taurė“ Copa América („Amerikos taurė“) – pagrindinės Pietų Amerikos futbolo konfederacijos (CONMEBOL) varžybos, dažniausiai rengiamos kas dveji metai. Varžybose dalyvauja 10 Pietų Amerikos valstybių ir dvi rinktinės, kviečiamos iš kitų konfederacijų. Dalyvaujančios Pietų Amerikos rinktinės:
Istorija
„Copa América“ yra seniausias iš iki šiol rengiamų futbolo varžybų. Pirmą kartą Pietų Amerikos čempionatas (Campeonato Sudamericano de Selecciones) surengtas 1916 metų liepą, jo metu buvo įkurta ir CONMEBOL konfederacija. Dabartinis pavadinimas vartojamas nuo 1975 metų. 1975–1983 metais varžybos rengtos ne vienoje valstybėje, bet žaidžiant po dvejas rungtynes (namuose ir svečiuose).
Nuo 1993 metų dalyvauti varžybose kviečiamos dvi ne Pietų Amerikos valstybės. Visus aštuonis kartus kviesta Meksika bei JAV, tačiau JAV dalyvavo tik 1993, 1995 ir 2007 metų varžybose; 4 kartus kviesta Kosta Rika (1997, 2001, 2004, 2015), 2 kartus Japonija (1999, 2019) po kartą – Hondūras (2001) ir Kataras (2019). Taip pat vieną kartą kviesta Kanados rinktinė (2001), bet atsisakė dalyvauti. 2015 m. dalyvavo Jamaikos rinktinė.
2016 m., CONMEBOL šimtmečio proga JAV surengtas Copa América Centenario čempionatas, kuriame varžėsi ne tik visos CONMEBOL narės, bet ir stipriausios CONCACAF rinktinės.
Švenčionių valsčius
Švenčionių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Švenčionys (kurį laiką – Myliai).
Istorija
Valsčius minimas nuo XIII–XIV a., vėliau – 1494 m. Atkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1885 m. dalis valsčiaus kaimų (Girminiai, Garbūnai, Žydeliai ir kiti) priskirti Zablatiškės valsčiui. 1926 m. sausio 1 d. prijungta dalis Zablatiškės valsčiaus ir dalis Mikalavo valsčiaus, o dalis Švenčionių valsčiaus perduota Mikalavo valsčiui. 1929 m. papildomai prijungta dalis Mikalavo valsčiaus ir dalis Zablatiškės valsčiaus, o dalis Švenčionių valsčiaus prijungta prie Lentupio valsčiaus ir dalis Linkmenų valsčiaus. 1933 m. spalio 20 d. Ligumy (Podligumy) viensėdis prijungtas prie Švenčionių miesto.
1939 m. spalį valsčius perduotas Baltarusijos TSR, 1940 m. rugpjūtį (oficialiai nuo 1941 m. vasario 17 d.) priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Ceikinių valsčiui ir Strūnaičio valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Švenčionių rajonui (12 apylinkių).
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – lenkiškai):
Sharp MZ
Sharp MZ buvo Japonijoje ir Europoje (daugiausiai Vokietijoje ir Jungtinėje Karalystėje) parduodama asmeninių kompiuterių serija, gaminama Sharp kompanijos. Pirmasis modelis buvo išleistas 1978 metais.
Istorija
Nors įprastai buvo manoma, kad MZ terminas buvo Microcomputer Z80 sutrumpinimas, tačiau MZ terminas jau buvo naudojamas MZ-40K kompiuteryje, kuris naudojo 4 bitų MB8843 procesorių ir turėjo šešioliktainės skaičiavimo sistemos įvedimo klaviatūrą. Po jo buvo išleisti MZ-80K, K2, C ir K2E modeliai, kurie jau buvo paremti LH0080A Sharp procesoriumi (suderinamu su Zilog Z80A) ir turėjo įprastas raidines/skaitmenines klaviatūras.
Nuo pirmojo Z80 procesoriumi paremto modelio iki MZ-2200 modelio 1983 metais MZ kompiuterių serijos aparatinė įranga, monitorius, klaviatūra ir magnetofonas buvo integruojami į vieną korpusą. Jie taip pat išsiskyrė tuo, kad programavimo kalbos interpretatorius ir operacinė sistema nebuvo įrašoma į pastoviąją atmintį. Tai leido trečių šalių gamintojams pasiūlyti savo operacines sistemas ir programavimo kalbas. Tuo metu, kai diskelių įrenginiai buvo brangūs daugumai namų vartotojų, MZ integruotas magnetofonas buvo laikomas patikimesnis ir greitesnis nei konkuruojančių kompiuterių diskelių įrenginiai, tačiau tai sumažino jų pritaikymo tempą šios serijos kompiuteriams.
Produktai
MZ serija buvo padalinta į keletą linijų: tekstinių MZ-80K serija, grafika paremta MZ-80B serija ir MZ-3500/5500 serija, turėjusi visiškai skirtingą architektūrą.
1982 metais Sharp televizijos padalinys išleido naują X1 kompiuterių seriją. Šios serijos kompiuterių buvo pardavinėjama daugiau negu MZ serijos, todėl, atsakydama į tai, Sharp išleido MZ-1500/2500 kompiuterius, kurie pagerino grafikos ir garso galimybes. Šie kompiuteriai neįgavo sėkmės rinkoje ir jų gamyba buvo nutraukta juos pakeičiant X68000 serija.
MZ vardas dar buvo naudojamas Mebius personalinių kompiuterių linijoje ir Zaurus delniniuose kompiuteriuose.
MZ-80K grupė
Sharp MZ80K buvo populiarus ankstyvojoje namų vartotojų klasės kompiuterių rinkoje. Architektūra buvo paremta Zilog Z80 8 bitų procesoriumi. Europoje buvo pristatytas 1979 metais. Kompiuteris turėjo 48KB operatyviosios atminties, iš kurių 32KB buvo prieinami vartotojo programoms (konkretus skaičius buvo priklausomas nuo programavimo kalbos ir atminties konfigūracijos). Jis galėjo paleisti įvairias programavimo kalbas, pavyzdžiui, BASIC, Pascal ir FORTRAN, kurios galėjo būti pakraunamos į operatyviąją atmintį prieš jų naudojimą. Taip pat buvo galima programuoti tiesiogiai asemblerio kalba ar mašininiu kodu. Kompiuteris turėjo integruotą nespalvotą monitorių ir magnetofoną. Grafinė posistemė buvo primityvi: buvo prieinamos tik iš anksto paruoštos figūros ir ikonos, nebuvo aukštos rezoliucijos galimybių, tačiau tai nebuvo neįprasta to laikmečio kompiuteriams. MZ-80K turėjo nestandartinę ir nepatogią naudojimui klaviatūrą.
MZ-3500/5500/6500 grupė
Verslo klasės asmeniniai kompiuteriai. Visi jie turėjo 5,25 colių diskelių skaitymo įrenginius.