cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Babbage
Skaičiavimų automatizavimas
Matematinių lentelių sudarymo automatizavimu jis pradėjo domėtis 1821 m. Jo pagrindinė mintis buvo, kad ne tik būtų skaičiuojama be klaidų, bet ir atspausdinami rezultatai. 1822 m. jis pasiuntė straipsnį Karališkajai astronomijos draugijai ir gavo pradinį finansavimą Skirtumų mašinos kūrimui. Tačiau darbai strigo ir mašina nebuvo baigta. Apie 1840 m. jis užbaigė Analitinės mašinos principų kūrimą. Dar po 7 m. jis grįžo prie Skirtumų mašinos konstrukcijos tobulinimo. Pats Č. Babidžas neužbaigė nė vienos šių mašinų. Dėl nesėkmės priežasties istorikai tebesiginčija. Nurodomos įvairios priežastys: sudėtingas charakteris, nepakankamas progresas ir vyriausybės paramos nutraukimas, nesutarimai su pagrindiniu inžinieriumi J. Klemensu. Tačiau dažniausiai, kaip priežastis, minima Viktorijos laikų technologijos netobulumas. Bet juk 1834 m. du švedų broliai Georg’as ir Edward’as Scheutz’ai nedidelį Skirtumų mašinos modelį.
Jonas Liorentas
Jonas Liorentas (1901 m. rugpjūčio 11 d. Žvirgždaičiai – 1991 m. liepos 8 d. Čikaga) – Lietuvos lakūnas, karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas.
Biografija
Nuo 1926 m. tarnavo karinėse oro pajėgose. 1927 m. baigęs Aukštųjų karininkų kursų Aviacijos skyrių pradėjo savarankiškai skraidyti. Vėliau tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje ir Prancūzijoje.1927 m. rugsėjo 15 d. paskirtas 4-osios oro eskadrilės karo lakūnu. 1928 m. lapkričio 23 d. suteiktas kapitono laisnis.
Nuo 1934 m. 3-osios eskadrilės vadas ir Zoknių (prie Šiaulių) karinės įgulos viršininkas. 1936 m. paskirtas III bombonešių grupės vadu. 1938 m. rugsėjo 8 d. gavo pulkininko leitenanto laipsnį. 1940 m. liepos 11 d. paskirtas Karo aviacijos komendantu. Per visą tarnybą aviacijoje Jonas Liorentas atliko 2585 skrydžius, ore išbuvo 1342 val. 19 min.
1940 m. spalio 22 d., SSRS okupavus ir aneksavus Lietuvą, atleistas iš pareigų, bet paliktas Karo aviacijos likvidavimo darbams.
Per Vokietijos okupaciją priklausė Lietuvos laisvės armijai, nuo 1943 m. jos Kauno apygardos vadas. 1944 m. paskirtas Vietinės rinktinės Marijampolės įgulos viršininku. Vokiečiams nutraukus jos veiklą slapstėsi. 1944 m. rudenį, artėjant frontui, Telšiuose stojo į Tėvynės apsaugos rinktinę. SSRS kariuomenei ją sumušus, paimtas į vokiečių statybos batalioną, su kuriuo pasitraukė į Vokietiją, o iš ten pabėgo į Šveicariją.
1953 m. persikėlė į JAV, dalyvavo Amerikos lietuvių aeroklubo ir kitų lietuvių organizacijų veikloje. 1989 m. laikraštyje „Lietuvių balsas“ išspausdino atsiminimus „Skridimas aplink Europą“.
Gruzdiškis
Gruzdiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ramygalos.
Kartografinis generalizavimas
Kartografinis generalizavimas arba žemėlapio generalizavimas – tai procesas, kurio metu vykdoma erdvinių duomenų elementų atranka ir jų atvaizdo (reprezentacijos) suprastinimas priklausomai nuo mastelio| ir (ar) žemėlapio paskirties. Šio proceso metu žemėlapyje pateikiama informacija yra radikaliai suprastinama, tačiau išlieka įskaitoma ir suprantama vartotojui.
Seniau erdvinių duomenų generalizavimas buvo atliekamas rankiniu būdu, tačiau praeito amžiaus šeštajame dešimtmetyje pradedamos takyti automatizuoto generalizavimo procedūros. Kiekviena įmonė ar organizacija pagal savo galimybes ir poreikius kuria dalinai arba visiškai automatizuotus generalizavimo procesus, priklausomai nuo tos įmonės kaupiamų erdvinių duomenų logikos, koncepcijos bei duomenų rinkiniams taikomų reikalavimų. Lietuvoje automatizuoto generalizavimo technologija pradėta vystyti 2013 metais.
Kam reikalingas generalizavimas
Keičiant žemėlapio mastelį, pavyzdžiui iš 1:10 000 į 1:50 000, jame atvaizduojami negeneralizuoti objektai ar jų elementai gali būti nepastebimi (per maži), susilieję (per arti), žemėlapis gali atrodyti perpildytas (objektai ir jų elementai per tankiai išdėstyti, per daug detalių), todėl, kad išvengtume tokių klaidų, žemėlapius, o tiksliau jame vaizduojamus objektus, reikia generalizuoti.
Generalizavimo etapai
Bendruoju atveju mokslinėje literatūroje yra išskiriami trys generalizavimo etapai: objekto, modelio ir kartografinis generalizavimas.
Objekto generalizavimas
Erdvinių duomenų rinkinys yra tam tikras „realybės modelis“, kuris logiškai ir supaprastintai perteikia realaus pasaulio objektus, todėl remiantis ortofotografine medžiaga vektorizuojamiems erdviniams objektams, jau yra naudojamas tam tikro lygio generalizavimas, mokslinėje literatūroje vadinamas, kaip objekto generalizavimu. Tai geometrinis erdvinių duomenų bazių objektų transformavimas tam, kad juos būtų galima atvaizduoti skirtingais masteliais.
Modelio generalizavimas
Modelio generalizavimo metu yra vykdomas erdvinių objektų transformavimas, juos atvaizduojant smulkesnio mastelio erdvinių duomenų rinkinyje. Šio proceso tikslas yra suprastinti erdvinių duomenų detalumą, konfigūraciją, jų kiekį ir vaizdavimą tiek, kad jie liktų aiškiai suprantami ir galėtų būti toliau naudojami įvairiems tikslams įgyvendinti. Modelio generalizavimo procesai atliekami visiškai formaliai, tačiau vėliau jo rezultatas gali turėti estetinį poveikį, vykdant kartografinį generalizavimą.
Suprastinimas
Tai generalizavimo metodas, kurio metu išsaugomos bendros objektų formos, pašalinant nereikalingas, perteklines detales.
miniatūra|Antraštės tekstas|Suprastinimo operacijos pavyzdys
Glotninimas
Glotninimas skirtas sumažinti linijos arba plotinio objekto ribos kampuotumą.
miniatūra|Antraštės tekstas|Glotninimo operacijos pavyzdys
Sujungimas, agregavimas
Metodas, skirtas sumažinti objektų kiekį, sujungiant įvairaus dydžio plotinius objektus į vieną plotinį objektą.
miniatūra|Antraštės tekstas|Agregavimo operacijos pavyzdys
Suliejimas, amalgamavimas
Metodas, kurio metu suliejami plotiniai objektai, siekiant paprastesnio objekto atvaizdavimo.
miniatūra|Antraštės tekstas|Amalgamacijos operacijos pavyzdys
Atranka
Metodas, skirtas sumažinti objektų kiekį, atsižvelgiant į per didelį objektų tankumą, paliekant svarbiausius iš jų. miniatūra|Antraštės tekstas|Atrankos operacijos pavyzdys
Klasifikavimas
Metodas, skirtas objektų perklasifikavimui, norint sukurti naują objektą.
miniatūra|Antraštės tekstas|Klasifikavimo operacijos pavyzdys
Suglaudinimas
Metodas, skirtas transformuoti plotinį objektą į taškinį ar linijinį objektą arba dvi linijas į vieną linijinį objektą.
miniatūra|Antraštės tekstas|Suglaudinimo operacijos pavyzdys
Perslinkimas
Metodas, skirtas išspręsti atsiradusius vaizduojamų objektų tarpusavio konfliktus (persidengimus, susiliejimus ir pan.).
miniatūra|Antraštės tekstas|Perslinkimo operacijos pavyzdys
Simbolizavimas
Metodas, skirtas perteikti objektus tam tikrais sutartiniai simboliais (nemasteliniais).
miniatūra|Antraštės tekstas|Simbolizavimo operacijos pavyzdys
Išdidinimas
Metodas, skirtas pavaizduoti objektus, kurie tipiniu atveju turėtų būti nevaizduojami, pernelyg smulkūs ir pan. Šis metodas realizuojamas priskiriant didesnio dydžio sutartinius ženklus, naudojant nemastelinius sutartinius ženklus ir pan.
miniatūra|Antraštės tekstas|Išdidinimo operacijos pavyzdys
Ringys (reikšmės)
Ringys gali reikšti:
Manvydai
Manvydai  – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų, kunigaikščių Gediminaičių giminė, gyvavusi XIV–XVI a. Po 1413 m. Horodlės sutarties giminei suteiktas lenkų bajorų Spicimirskių herbas „Lelija“.
Dvarai
Giminės pagrindinis dvaras buvo Žiupronys, į rytus nuo Ašmenos.
Žymiausi atstovai
Galimas giminės pradininkas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino jauniausias sūnus Mantvydas, nes apie jo tiesioginius palikuonis žinių neišliko. Tačiau kiti Manvydai vadinami gediminaičiais.
Tiesiogiai giminė baigėsi 1505 m., tačiau giminės herbą tęsė Tiškevičiai.
Eiželiškiai
Eiželiškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Leliūnų.
Palangos piliakalnis
thumb|Galima Palangos piliakalnio vieta thumb
Palangos piliakalnis – piliakalnis (A392K1P), vadinamas Birutės kalnas, senovinė gyvenvietė (A392K2P) ir piliakalnis, vadinamas Naglio kalnas (AR-19) Palangos savivaldybės teritorijoje, prie Baltijos jūros.
Piliakalnis
Birutės kalnas – vienas žymiausių ir plačiausiai tyrinėtų IX a.-XV a. Lietuvos pajūrio archeologinių paminklų. Manoma, kad tai buvo dangaus šviesuliams stebėti skirtų stulpų ir kartu šventyklos vieta. Su šiuo laikotarpiu siejama ir vietos religinės reikšmės kilmė, kuri vietos gyventojų tarpe buvo gyva iki pat XX a. Legendinė tradicija kalną sieja su šventosios ugnies kurstytoja, vėliau kunigaikštiene Birute.
Onos Jogailaitės įsakymu 1506 m. Birutės kalno viršūnėje buvo pastatyta katalikų koplyčia. Tuo būdu vietos gyventojus norėta atpratinti nuo prisiminimų, susijusių su Birutės vardu iš pagoniškų laikų. Medinei koplyčiai supuvus, 1753 m. perkelta kita iš Šventosios uosto. Ji XVIII a. pabaigoje Vilniaus vyskupo Masalskio įsakymu buvo nugriauta. 1869 m. architekto K. Majerio projektu Palangos klebonas K. Steponavičius pastatė čia naują, mūro koplyčią. Vėliau kun. J. Šarkauskis kalną sutvarkė ir apsodino. 1896 m. šiauriniame Birutės kalno šone įrengta Lurdo grota su Dievo motinos statula.
Naglio kalnas – spėjamas 1425 m. minimas piliakalnis, kurį norėjo gauti kryžiuočiai ir jame statytis pilį. Tačiau kalnas ilgą laiką, iki apželdinant kopas, buvo pustomas vėjo, todėl piliakalnio požymių jame nepastebėta.
Dar viena galima Palangos piliakalnio vieta - dabar apleistas, sąvartynu paverstas pušimis apaugęs kalniukas 65 m į pietus nuo dabartinės Ronžės vagos, jos posūkio į šiaurę ir 35 m nuo Basanavičiaus g. Jo aikštelėje buvusi įrengta pavėsinė. Iki susiformuojant dabartiniam kopagūbriui šis kalniukas buvo prie jūros kranto ir galėjo būti naudojamas gynybai nuo pakrantės plėšikų.
Tyrimai
Palangos piliakalnius 1928 m. aprašė Petras Tarasenka. Žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. Birutės kalną 1997 m. tyrė Vladas Žulkus.
Birutės kalno šiaurės vakarų papėdėje rasta senovės gyvenvietė. Birutės kalne 1997 m. rasti 4 kapai. Kapai 1 ir 2 datuojami XVIII a.–XIX a., kapas 3 pagal rastus papuošalus datuojamas XVII a. antrąja puse – pabaiga, kapas 4 – suardytas.
Obrubnikai
Obrubnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 4 km į šiaurę nuo Dobžinevo Dužės ir apie 17 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Lietuvos automobilių sporto federacija
Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF) – organizacija, vienijanti automobilių sportą propaguojančius ar remiančius asmenis. Įkurta 1990 m. Kaune. Organizacijoje veikia 11 komitetų, kuriuose sprendžiami atskirų automobilių sporto šakų klausimai. LASF tai vienintelė FIA pripažinta automobilių sporto valdžia Lietuvoje.
Obrubnikai
Istorija
thumb|left
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK. XIX a. buvo kaimas, Balstogės apskrities Obrubnikų valsčiaus centras.
Lietuvos automobilių sporto federacija
Istorija
Pirmasis Lietuvos automobilių ralio čempionatas įvyko 1960-aisiais metais. 1961 ir 1962 m. Nemuno žiede prasidėjo ir žiedinės bei automobilių kroso varžybos.
Sovietmečiu automobilių sportas vyko per DOSAAF organizaciją. 1960-aisiais Vikis Oleka įkūrė nuo DOSAAF nepriklausomą automobilių sporto komitetą, vėliau virtusį LASF. Lietuvos ralis gimė tuomet rankom sukirtus Vilnius bei Kauno taksi parkų vadovams.
Po nepriklausomybės atgavimo, 1990 m. Kaune oficialiai buvo įkurta LASF. 1994 m. LASF buvo priimta į FIA.
LASF struktūra ir veikla
<div style="float: right; width: 30%; font-size:85%; line-height: 1.2em; background-color: lightgrey; padding: 0.6em; text-align:justify;"> LASF sudaro 77 „tikrieji“ nariai :
ASK „Akseleratorius“ • Bekelės fiesta VšĮ • Extempas ASK • Greičio broliai VšĮ • Kupiškio auto-moto sportas VšĮ • Mažeikių ASK • Norlin VšĮ • Pilėnai Alytaus raj. Techninių Sporto Šakų Klubas • Samsono motorai ASK VšĮ • Tornada ASK • Žaibas Klaipėdos r. ASK • Akademija Motorsportas • Automotoprojektai VšĮ • Autoralis ASK • Autorikona ASK • BB Klub VšĮ • Baltijos sportas Klaipėdos m. TSK • Gralis ASK • Greičio manija VšĮ • Juta KSK • Kauno automobilininkų sporto klubas • Kauno technikos kolegijos autofanų klubas • Kelmės ASK • Lietuvos BMW klubas VO •  Lietuvos automobilių klubas • Lietuvos kartingo federacija • Livisa ASK • M-Rally team VšĮ • Masneka ASK • MOTORSPORT LT VšĮ • Pitlane UAB • Promo events VšĮ • Ralio Ratai VšĮ • Rimo Kauno SK VšĮ • Sportinio vairavimo centras Vilniaus m. •  Startas LAMSTVK • Tanagra Racing VŠI • Traseras SK •  Vilkyčiai ASK • Čapkausko autosportas VšĮ • ŠAKIŲ ASK • Blue Arrow Sport • Tadas • Kauno Autoklubas • VŠĮ Ekrosas • Viešoji įstaiga Šeinauskas ir partneriai • MB „Renkinas“ • UAB PRORACING • Slalomo akademija • VŠĮ TAURAS RACING • VšĮ „Petrovo motorsportas“ • Demonto automobilių sporto klubas • Biržų Automobilių Sporto Klubas • VšĮ „RD signs racing“ • ASK „ESmotorsport“ • Automobilių sporto klubas SMART motorsport • VSI MV sportas • VŠĮ Izotono sportas • Klubas „Urta Sport“ • Tarptautinė automobilių sporto veteranų asociacija • Ralio draugai • Visagino AMSK • VŠĮ „R.Baciuška“ • VšĮ „Koziris“ • VšĮ“Bmw Motorsport Team Lt“ • THE LOST BOYS, asociacija • VšĮ „Benzingalviai“ • VŠĮ Integres • Septyni liūtai VšI • Ralio akademija • 8000RPM Motorsport • VšĮ „Kartingo akademija“ (Baltic Karting Academy) • VšĮ „Automobilių sporto projektų grupė“ • Motorsport Šiauliai • Projektas Dakaras VšĮ • MB Ring Challenge • VŠĮ „Keturi Tekėne“ Taip pat yra 28 asocijuoti nariai. Atnaujinta
LASF sudaro nariai – automobilių sportą propaguojantys ar remiantys juridiniai asmenys (narių skaičius svyruoja ties 50 narių riba). Aukščiausias LASF valdymo organas yra visuotinis LASF narių suvažiavimas. Suvažiavime renkamas LASF Prezidentas ir LASF Taryba. Tarybos nariai kuruoja šias sporto sferas: ralį, krosą, žiedą, rali-krosą, 4×4, dragą, driftą, kitas šakas (kalnų, slalomo lenktynes), varžybų saugą, techninius reikalavimus, teisėjų ir sporto senjorų veiklą.
LASF nustato normatyvus sportininkams bei organizatoriams, leidžia Lietuvos automobilių sporto kodeksą bei kasmetinį kiekvienos automobilių sporto šakos reglamentą. Vykdo automobilių ralio, ralio sprinto, kroso, žiedo, ilgų distancijų žiedinių lenktynių rali-kroso, slalomo, drago, greituminio slalomo ir kalnų lenktynių bei slalomo čempionatai, 4X4 LASF Taurės varžybos, kroso ir mini žiedinių lenktynių pirmenybės. Be čempionatų etapų LASF reglamentuoja virš 50 įvairaus pobūdžio varžybų, kurios derinamos su atskirų šakų komitetais ir priskiriamos prie „C“ lygos varžybų.
Vyksta bendradarbiavimas su kaimyninėmis šalimis, vyksta Šiaurės Europos zonos šalių čempionatas, bendros rali-kroso varžybos su Lenkijos federacija ir bendro ralio čempionato varžybos su Latvijos federacija. Nuo 2011 m. LASF glaudžiai bendradarbiaujant su FIA atstovais bei Lenkijos ir Latvijos federacijomis, kartu praveda bendrus ralio, kroso bei rali-kroso  etapus. 2014 m. Lietuvoje ir Lenkijoje vyko bendras Pasaulio ralio čempionato (WRC) etapas.
Renginiai
Didžiausi LASF remiami automobilių sporto renginiai Lietuvoje:
Mae Jemison
thumb|right|200px|Mae Jemison, vilkinti „Launch Entry“ kostiumą. NASA nuotrauka, daryta 1992 m., prieš jos skrydį STS-47
Mei Džemison (, pilnas vardas:, 1956 m. spalio 17 d.) – JAV gydytoja, inžinierė bei buvusi NASA astronautė. Ji tapo pirmąja pasaulyje afroamerikiete moterimi skridusi į kosmosą, kuomet tarnavo kaip misijos specialistė laive „Space Shuttle Endeavour“. Jemison prisijungė prie NASA kosmonautų korpuso 1987 m. ir buvo išrinkta tarnauti misijai STS-47, kurios metu ji beveik aštuonias dienas orbitavo Žemę 1992 m. rugsėjo 12–20 dienomis.
Gimusi Alabamos valstijoje ir augusi Čikagoje Mae Jemison baigė Stanfordo universitetą chemijos inžinerijos laipsniu. Vėliau ji įgijo medicinos laipsnį Kornelio universitete. Jemison nuo 1983 m. iki 1985 m. buvo Liberijos ir Siera Leonės taikos korpuso gydytoja ir dirbo bendrosios praktikos gydytoja. Siekdama tapti astronaute, ji kreipėsi į NASA. 1993 m. paliko NASA ir įkūrė technologijų tyrimų kompaniją. Vėliau ji suformavo pelno nesiekiantį švietimo fondą ir per šį fondą yra DARPA finansuojamo projekto „100 Year Starship“ vadovė. Jemison taip pat yra parašiusi keletą knygų vaikams ir keletą kartų pasirodžiusi per televiziją, įskaitant „Žvaigždžių treko“: „Kita karta“ epizodą. Ji turi keletą garbės doktorantų ir vietą Nacionaliniame moterų šlovės muziejuje bei Tarptautiniame kosmoso šlovės muziejuje.
Kopa (raidė)
thumb|left|100px|Raidė „senovėje kopa“ Times New Roman šriftu
Kopa (Ϙ, ϙ «Ϟ, ϟ») – senovėje naudota graikų abėcėlės raidė. Abėcėlėje buvo tarp pi ir ro. Išsivystė iš finikiečių kofo. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra κόππα, lotynų kalboje – qoppa.
Spauda tarpukario Lietuvoje
thumb|Lietuvos aidas, 1918 m. Spauda tarpukario Lietuvoje – visi periodiniai leidiniai, leidžiami nuo Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo (1918 m.) iki 1940 m., kai šalį okupavo Tarybų Sąjungos kariniai daliniai.
Pirmojo pasaulinio karo metais susidarius palankioms sąlygoms, Lietuvos politikos veikėjai ir inteligentija ėmė ryžtingai siekti savo krašto nepriklausomybės. Dar nepasibaigus karui, Lietuvos vyriausybė, kovodama dėl laisvės, pradėjo rūpintis kultūra ir švietimu. Prasidėjus nepriklausomybės kovoms, atsirado palankios galimybės atgimti periodinei spaudai, ypač laikraščiams ir savaitraščiams.
Oficiozinė spauda
250px|left|thumb|Antanas Smetona – Lietuvos prezidentas (1919 m. balandžio 4 d. – 1920 m. birželio 19 d.)
Pirmasis nepriklausomos Lietuvos laikraščio „Lietuvos aidas“ numeris išėjo 1917 m. rugsėjo 6 d. Jo redaktoriumi buvo Antanas Smetona. Laikraščio leidėju – rugsėjo 21 d. įkurta Lietuvos Taryba. „Lietuvos aidas“ buvo leidžiamas tris kartus per savaitę (antradieniais, ketvirtadieniais ir šeštadieniais) su mėnesiniu priedu „Liuosoji valanda“ ir savaitiniu priedu „Mūsų ūkis“.
Lietuvos vyriausybės kūrimo metu „Lietuvos aide“ buvo skelbiami vyriausybės priimti nutarimai, įstatymai, kiti oficialūs dokumentai, kurie vėliau buvo perspausdinti leidinyje „Laikinosios vyriausybės žinios“. 1918 m. vasario 19 d. numeryje buvo išspausdintas ir Lietuvos nepriklausomybės aktas. Laikraštyje taip pat atsispindėjo Lietuvos politinis, ekonominis bei kultūrinis gyvenimas, svarbiausi šalies ir pasaulio įvykiai.
Pasirodė nemažai poetų, rašytojų kūrinių. „Lietuvos aide“ paskelbta Vinco Krėvės, Balio Sruogos eilėraščių, Juozo Tumo-Vaižganto recenzijų. Gana daug straipsnių parašė Liudas Gira, Vincas Mykolaitis-Putinas. „Lietuvos aido“ leidimas nutrūko 1918 m. gruodžio 31 d., Lietuvos vyriausybei keliantis į Kauną.
Sustojus „Lietuvos aidui“, Kaune pradėjo eiti oficialus Lietuvos vyriausybės laikraštis – oficiozinis dienraštis „Lietuva“. Leidinys buvo Ministro Pirmininko žinioje, jis skirdavo ir vyriausiąjį redaktorių. Todėl redaktoriai keitėsi beveik kartu su vyriausybėmis, kurias formuodavo arba Lietuvos krikščionys demokratai, arba liaudininkai bei socialdemokratai, arba tautininkai.
Kiti valstybiniai leidiniai
Pirmaisiais nepriklausomybės metais 1918 m. įvairios valstybinės valdžios įstaigos leido nemažai visuomeninių, poltinių laikraščių bei savaitraščių lietuvių, lenkų ir rusų kalbomis. 1918 m. vasario mėnesį Lietuvos Valstybės Taryba Vilniuje įsteigė savaitgarčius lenkų kalba „Nowiny Litewskie“ (Lietuvos naujienos) ir rusų kalba „Litovskij Krjer“, (Lietuvos pasiuntinys). Deja, jie ėjo neilgai – iki metų pabaigos: rusams okupavus Vilnių, jų leidimas nutrūko. 1919 m. sausį Kauno miesto valdyba pradėjo leisti informacinį laikraštį „Kauno žinios“ – lietuvių, lenkų ir vokiečių kalbomis. Jis irgi buvo leidžiamas neilgai – iki kitų metų pradžios.
1919 m. ėjo laikraštis „Glos Kowienski“ (Kauno balsas). Jam sustojus 1920–1921 m. buvo leidžiami „Dzianik Kowienski“ (Kauno dienraštis) bei „Gazieta Kowienska“ (Kauno laikraštis). Tais pačiais metais leistas savaitraštis lenkų kalba „Nowiny“ (Naujienos), rusų kalba „Echo“ (Aidas) ir lenkų kalba „Goniec Kowienski“ (Kauno pasiuntinys). Jie buvo leidžiami gana ilgai – iki 1940 m.
Greta valdžios leidžiamų laikraščių, vienas po kito pradėjo eiti ir atgaivinti arba įsteigti nauji senų bei besikuriančių politinių partijų laikraščiai ir savaitraščiai. 1919 m. lapkričio pabaigoje pasirodė pirmasis kultūros ir politikos laikraščio „Tauta“ numeris. Iš pradžių jis ėjo du kartus per savaitę, o po metų – kas savaitę. 1921 m. jį pakeitė laikraštis „Lietuvos balsas“, kurį redagavo Antanas Smetona. Tačiau dėl griežto opozicinio turinio jis buvo ne kartą uždarytas ir vėl atgaivintas kitais pavadinimais („Tautos balsas“, „Krašto balsas“, „Tėvynės balsas“).
Tautininkų periodika
thumb|Lietuvių tautininkų sąjunga
1924 m. susikūrus Lietuvos tautininkų sąjungai, buvo sukurtas žurnalo periodinis leidinys „Lietuvis“, po trejų metų tapęs Tautininkų sąjungos dienraščiu. Po perversmo, kai į valdžią atėjo iki tol opozicijoje buvę tautininkai, „Lietuvis“ buvo sustabdytas. Vietoj jo 1928 m. sausį vėl pradėjo eiti tautininkų laikraštis „Lietuvos aidas“. Nuo 1935 m. ėjo dvi šio dienraščio laidos – rytinė („Rytinis Lietuvos aidas“) ir vakarinė („Vakarinis Lietuvos aidas“), o 1939 m. antrąjį pusmetį – net trys.
„Lietuvos aidas“ buvo didžiausias Lietuvos dienraštis. Jo bendra apimtis sudarydavo 14-16 puslapių, tiražas – apie 90 000 egzempliorių. Paskutinis laikraščio numeris išėjo 1940 m. liepos 15 d. Vietoj jo buvo pradėtas leisti komunistinis dienraštis „Darbo Lietuva“.
Nuo 1927 iki 1929 m. Lietuvių tautininkų sąjunga ir „Tautininko“ bendrovė leido politikos, visuomenės ir literatūros savaitraštį „Tautininkų balsai“. 1929–1935 m. Kaune ėjo tautinės minties ir politikos laikraštis „Tautos balsas“. 1930–1933 m. Lietuvių tautininkų sąjunga Panevėžyje leido savaitraštį „Mūsų kraštas“. Tokiu pat pavadinimu šios sąjungos savaitraštis 1934–1935 m. ėjo Šiauliuose, o po trejų metų ir Kaune. Tautine ideologija vadovavosi ir visuomenės, politikos ir kultūros savaitraštis „Akis“, 1931–1932 m. leistas Kaune.
1933 m. Kaune ėjo dar keli tautinės krypties dvisavaičiai laikraščiai: „Lietuvos žodis“, „Tautos žodis“, „Naujas tautos žodis“. Visi jie propagavo lietuviškumo, ekonominės Lietuvos nepriklausomybės, tautinio savarankiškumo idėjas, griežtai pasisakė prieš kitataučių įsigalėjimą verslininkystėje.
Krikščionių demokratų partijos periodika
left|thumb|Aleksandras Stulginskis (1885-1969)
1917 m. susikūrusi Lietuvos krikščionių demokratų partija dar tais pačiais metais pradėjo leisti savo laikraštį „Laisva Lietuva“. Išėjus 17 numerių, šio laikraščio leidimas nutrūko ir vietoj jo pradėjo eiti kitas šios partijos leidinys – savaitinis vusuomenės politikos, mokslo, literatūros ir ūkio laikraštis „Tėvynės sargas“, kuriam leidimą leisti davė vokiečių okupacinė valdžia. Savaitraštį „Tėvynės sargas“ leido ir redagavo Aleksandras Stulginskis, talkinamas Liudo Giros. Leidinyje savo rašinius skelbė daugiausia kunigai, bet tarp bendradarbių buvo nemažai pasauliečių – valstybės veikėjų, spaudos darbuotojų. „Tėvynės sargas“ buvo plačiai skaitomas Lietuvos kaime.
1919 m. pradžioje Lietuvos krikščionių demokratų partija Kaune pradėjo leisti laikraštį „Tiesos kardas“. Iš pradžių jis ėjo du, vėliau tris kartus per savaitę. Netrukus laikraštis peraugo į dienraštį, kuris ėmė vadintis „Laisvė“. Dienraščiui leisti susikūrė speciali bendrovė, tačiau ji nepadėjo laikraščiui ilgiau išsilaikyti: jo leidimas nutrūko 1923 m. rugsėjį. Dienraščio „Laisvė“ puslapiuose daugiausia vietos buvo skiriama Lietuvos krikščionių demokratų partijos veiklai nušviesti. Jame taip pat atsispindėjo šalies politinis, kultūrinis ir ekonominis gyvenimas, svarbiausi pasaulio įvykiai. Buvo skelbiami publicistiniai ir literatūros kritikos straipsniai, grožinė kūryba.
Nustojusį eiti dienraštį „Laisvė“ pakeitė Lietuvos krikščionių demokratų partijos leidinys – 1923 m. pasirodęs dienraštis „Rytas“. Leidinyje buvo propaguojama partijos ideologija, katalikų tikėjimas, kritikuojamos kitų partijų nuostatos bei vykdoma politika. Po 1927 m., kai iš tautininkų sudarytos vyriausybės buvo pašalinti krikščionys demokratai, dienraštis „Rytas“ kartais pasisakydavo prieš tautininkus. Dėl to dažnai buvo baudžiami redaktoriai, stabdomas dienraščio leidimas. 1936 m. dienraštis tautininkų vyriausybės buvo visai uždarytas. Tais pačiais metais jaunųjų katalikų kultūrininkų grupė Kaune pradėjo leisti kitą krikščionių demokratų leidinį – dienraštį „XX amžius“. „XX amžius“ ėjo nuo 1936 iki 1940 m. Dienraštis tęsė savo pirmtakų tradicijas daug vietos skirdamas katalikybės ir tautiškumo propagavimui, krikščionių demokratų partijos veiklos nušvietimui.
Valstiečių liaudininkų periodika
1922 m. vasario 16 d. pasirodė Valstiečių liaudininkų sąjungos leidinys – dienraštis „Lietuvos žinios“. Nors jis skelbėsi esąs nepartinis, tačiau iki pat 1940 m. vidurio jis faktiškai buvo šios liaudininkų partijos organu. Pirmus ketverius metus laikraštis buvo vos 4 puslapių, vėliau 12-kos, o šeštadieniais net 20-24 puslapių. Jo tiražas per ketverius metus išaugo iki 30 000 egz. Daug rašinių pateikdavo redakcijoje dirbę trys reporteriai ir visuose šalies apskričių centruose apmokami dienraščio atstovai bei korespondentai. Savo specialiuosius korespondentus „Lietuvos žinios“ turėjo Paryžiuje, Londone, Berlyne, Stokholme, Varšuvoje, Prahoje, Ispanijoje. Svarbiausios žinios buvo perduodamos telefonu. Reportažuose buvo aprašomas kitų šalių gyvenimas, pabrėžiant demokratinės santvarkos pranašumus (taip buvo bandoma apeiti cenzurą).
Lietuvos socialdemokratų periodika
Lietuvos socialdemokratų partija taip pat turėjo nemažai periodinių leidinių, tačiau tarp jų laikraščių ir savaitraščių buvo nedaug. Dar vokiečių okupacijos metais, 1917 m. pabaigoje buvo leista spausdinti karinės cenzūros kontroliuojamą socialdemokratų savaitraštį „Darbo balsas“. Po poros metų partija savo organu paskelbė laikraštį „Socialdemokratas“. Jame buvo propaguojama šios partijos programa, idėjos. Plačiai aprašomas darbininkų gyvenimas ir rūpesčiai. 1933 m. savaitraštis buvo valdžios uždarytas.
1933 m. Kaune trumpai ėjo socialdemokratinis laikraštis „Lietuvos darbo balsas“, bet valdžia uždarė ir šį. Tų pačių metų pradžioje Lietuvos socialdemokratų partijos Centro komitetas pradėjo leisti darbo žmonių laikraštį „Mūsų kelias“. Po metų ir šis laikraštis buvo uždarytas.
Antigvos ir Barbudos herbas
Antigvos ir Barbudos herbą 1966 metais sukūrė Gordonas Christopheris. Herbas oficialiai pristatytas 1967 m. vasario 16 d. Simbolika yra sudėtingesnė nei Antigvos ir Barbudos vėliavoje, tačiau daugelis elementų yra panašūs.
Herbo viršuje yra pavaizduotas ananasas – vaisius, kuriuo garsios salos. Aplink skydą yra keletas augalų, kurių taip pat apstu šalyje: raudonosios kinrožės, cukranendrės bei jukos. Skydą iš šonų prilaiko elnių pora, simbolizuojanti salų fauną ir florą.
Skydo viduje pavaizduota saulė, taip pat esanti ir vėliavoje, kylanti iš mėlynos ir baltos jūros. Saulė simbolizuoja naują pradžią, o juodas fonas reiškia Afrikos kilmę iš daugelio tautų gyventojų. Skydo apačioje, priešais jūrą, stūkso stilingas cukraus malūnas.
Apačioje yra užrašas kuriame išreikšas šalies devizas: „kiekvienas stengiasi, visi pasiekia“.
Mieliatilčio piliakalnis
Mieliatilčio piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 31117; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. VT257) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Mieliatilčio, Naujojo Daugėliškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Naujasis Daugėliškis – Rimšė neprivažiavus Dysnos pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, pavažiavus miško keliuku 2 km, laikantis dešinės, iki pat kelio galo prie Dysnos – yra 20 m į vakarus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Dysnos dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga beveik vakarų – rytų kryptimi, 62x42 m dydžio. Jos rytiniame gale supiltas puslankio formos 50 m ilgio, 0,6 m aukščio, 20 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 0,6 m gylio griovys. Šlaitai į Dysną ir jos krante esančias pelkes statūs, 1–4 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų metu (nuskleistas pylimas, užartas griovys), apsodintas pušimis. Jo pietinį šlaitą plauna Dysna. Išgraužoje matyti iki 1,5 m storio kultūrinis sluoksnis su degusiais akmenimis, grublėtoji keramika.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. KPD Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas. 2007-02-27; Nr.: KPD-RM-257
Kramkuvka Duža
Kramkuvka Duža – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Goniondzo, 8 km į šiaurės vakarus nuo Monkų ir 47 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Mieliatilčio piliakalnis
Piliakalnis
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kramkuvka Duža
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Orgaso grafo laidotuvės
Orgaso grafo laidotuvės (Grafo Orgaso laidotuvės) – graikų kilmės ispanų dailininko El Greko (1541–1614) altorinis paveikslas, esantis Toledo Santo Tomė bažnyčioje. Vienas garsiausių El Greko kūrinių, išlaikytas toje pat koplyčioje, kuriai buvo sukurtas.
Apie paveikslą
Paveikslą 1586 m. užsakė Toledo Santo Tomė (Šv. Tomo) bažnyčios parapijos šventikas Andres Nuñez paminėti bažnyčios rėmėją, Orgaso grafą Gonzalo de Ruiz, kuris mirė 1323 m. Savo testamente grafas įpareigojo Orgaso miestelio gyventojus mokėti Santo Tomė bažnyčiai metines išmokas. Šie mokėjimai 1564 m. buvo nutraukti. Andres Nuñez kreipėsi į teismą dėl išmokų ir laimėjo bylą. Sumokėjus už praleistus metus duoklę šventikas pinigus nusprendė panaudoti Orgaso grafo pomirtinei koplyčiai atnaujinti.
Paveiksle El Grekas turėjo pavaizduoti stebuklingą epizodą, kai Šv. Augustinas ir Šv. Steponas nužengia iš Dangaus padėti palaidoti Orgaso grafą dėl to, kad jis savo gyvenimo metu padėjo augustiniečių Šv. Stepono vardo vienuolynui. Scenoje vaizduojami to meto vietos kilmingieji ir klierikai. Tikriausiai paveikslo pačioje dešinėje, skaitantis Requiem, vaizduojamas Andres Nuñez. Paveikslo kairėje iš profilio vaizduojamas vyras su barzda tapatinamas su El Greko draugu Antonio de Covarrubias y Lieva. Berniukas kiek dešiniau yra El Greko sūnus Jorge Manuel, kuris rodo ranka į Orgaso grafo kūną. Šv. Augustinas ir Šv. Steponas tarsi nuleidžia mirusįjį į altorių, kuris buvo žemiau paveikslo ir kuriame išties buvo grafo palaikai.
Aiškiai nuo žemiškosios palaidojimo scenos atskirta aukščiau vaizduojama Dangaus scena, kurioje Mergelė Marija, Jėzus Kristus ir Šv. Jonas Krikštytojas laukia grafo sielos. Siela vaizduojama vaiduokliško vaiko pavidalo vaizdiniu, kurį į dangų neša angelas. Paveikslo žinia tikintiesiems yra ta, kad žemėje atliekant dorus darbus ir užsiimant labdara įmanoma užsitarnauti sielos išgelbėjimą Rojuje. Tuo metu vyko Europos religiniai karai ir tokią mintį ginčijo katalikiškos Ispanijos priešai − Šiaurės Europos protestantai.
Holivudo šlovės alėja
thumb|right|225px|Holivudo šlovės alėja Holivudo šlovės alėja – daugiau kaip 2400 penkiakampių žvaigždžių formos keramikinių plytelių, įspaustų į šaligatvio grindinį palei penkiolika kvartalų besitęsiantį Holivudo bulvarą ir tris kvartalus besitęsiančią Vain gatvę Holivude, Kalifornijoje. Žvaigždės, tai ilgalaikiai visuomenei vieši paminklai, simbolizuojantys pasiekimus pramogų industrijoje. Žvaigždėse įamžinti įvairių asmenybių, aktorių, muzikantų, režisierių, prodiuserių, taip pat miuziklų ir teatro grupių ar fiktyvių veikėjų vardai.
Žvaigždes skiria Holivudo Prekybos rūmai, o alėją prižiūri Hollywood Historic Trust. Tai gausiai turistų lankoma vieta. 2003 m. ją aplankė per 10 mln. žmonių.
Aprašymas
thumb|right|225px|Tipiškas žvaigždės pavyzdys Šlovės alėja iš rytų į vakarus driekiasi 2,1 km Holivudo bulvaru ir 0,7 km šiaurės–pietų kryptimi Vain gatve.
2013 m. gegužės 6 d. duomenimis, šlovės alėjoje yra 2496 žvaigždės, išdėstytos kas 1,8 m. Paminklai, tai rausvos koralų spalvos teracinės penkiakampių žvaigždžių formos plytelės, aprėmintos žalvario lydiniu ir įspaustos į anglies spalvos teracinį grindinį. Žemiau užrašo, žvaigždės apačioje esanti inkrustuota apvali žalvarinė emblema vaizduoja pramogų industrijos kategoriją, kurioje pagerbtas asmuo. Šių kategorijų yra penkios:
Iš visų alėjoje esančių žvaigždžių 47 % jų priskirta kino filmų kategorijai, 24 % – televizijai, 17 % – muzikos industrijai, 10 % – radijui ir mažiau nei 2 % priskirta teatro ar gyvų vaidinimų kategorijai. Kasmet pridedama po dvidešimt naujų žvaigždžių.
Istorija
1953 m. Holivudo Prekybos rūmų prezidentas E.M. Stiuartas (E.M. Stuart) sugalvojo idėją įkurti Šlovės alėją. 1956 m. buvo atidengtas grindinyje įspaustos mėlynos žvaigždės prototipas, kuriame buvo pavaizduota asmens (kai kurių manymu, Džono Veino) karikatūra. 1956-ųjų kovą buvo patvirtintas galutinis dizaino variantas. 1958 m. pradėti statybos darbai, kurie buvo užbaigti 1960 m. Alėja oficialiai atidengta 1960 m. vasario 8 d. Pirmojoje ilgalaikėje žvaigždėje buvo įamžintas režisierius Stenlis Krameris.
1978 m. liepą Los Andželas Holivudo šlovės alėją priskyrė prie miesto istorinių-kultūrinių paminklų.
John Quincy Adams
Džonas Kvinsis Adamsas (, 1767 m. liepos 11 d. – 1848 m. vasario 23 d.) – 6-asis JAV prezidentas (1825–1829 m.) Jo tėvas John Adams taip pat buvo JAV prezidentas.
Biografija
J. Q. Adamso tėvas Džonas Adamsas buvo antrasis JAV prezidentas ir vienas įtakingiausių Jungtinių Valstijų Tėvų-įkūrėjų. Jaunystėje J. Q. Adamsas ilgai gyveno Europoje, kai tėvas dirbo pasiuntiniu Prancūzijoje ir Nyderlanduose. Mokėsi Leideno universitete, lankėsi daugelyje Europos valstybių, išmoko prancūzų ir olandų kalbas. 1787 m. baigė Harvardo kolegiją. Dirbo teisininku, advokatu. Palaikė Dž. Vašingtono sprendimą, kad JAV nesikištų į revoliuciją Prancūzijoje. 1794 m. buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Nyderlanduose, 1796 m. Portugalijoje, o 1797 m. – Prūsijoje. 1801 m. grįžęs į JAV vėl dirbo advokatu, o 1802 m. išrinktas į Masačusetso valstijos Senatą. Po metų išrinktas į JAV Senatą, tuo pat metu Harvardo universitete dirbo retorikos profesoriumi. 1808 m. pasitraukęs iš Federalistų partijos, atsistatydino ir iš JAV Senato. 1809 m. paskirtas pirmuoju JAV ambasadoriumi Rusijoje. 1814 m. buvo atšauktas iš Rusijos ir paskirtas vadovauti JAV pusei derybose su Jungtine Karalyste dėl 1812 m. vykusio JAV ir Jungtinės Karalystės karo. Derybos buvo baigtos 1814 m. pasirašius Gento taikos sutartį. Po derybų J. Q. Adamsas buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1817 m. prezidentas J. Monroe paskyrė J. Q. Adamsą JAV valstybės sekretoriumi. Šiose pareigose J. Q. Adamsas dirbo aštuonerius metus ir daug prisidėjo prie vadinamosios Monro doktrinos suformulavimo. Laikomas vienu geriausių JAV diplomatų, santykiuose su Europos valstybėmis. Nuo 1831 m. iki 1848 m. Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų narys.
Prezidento rinkimų kampanija
Pasibaigus prezidento J. Monroe kadencijai, 1824 m. JAV prezidento rinkimų kampanijoje, nė vienas kandidatas negavo pakankamai balsų laimėti rinkimuose. Todėl 1825 m. vasarį J. Q. Adamsą šeštuoju JAV prezidentu išrinko JAV Atstovų rūmai. Tai vienintelis kartas, kai JAV prezidentą išrinko JAV parlamentas. Po rinkimų, Adamso draugai davė jam patarimą – atleisti visus buvusio prezidento J. Monroe paskirtus asmenis ir į federalines pareigybes paskirti savo žmones. Adamso patarėjai nerimavo dėl to, kad Monroe administracijos žmonės palaikė Andrew Jacksoną per 1824 m. kampaniją. A. Jacksono rėmėjai įniršo kai sužinojo, kad jų kandidatas pralaimėjo Adamsui. Jie buvo įsitikinę, kad Adamsas papirko Henry Clay, kad šis paremtų jį rinkimų metu. Daugelis jų pasisakė, kad jie blokuos Adamso sprendimus kiekviena proga, kol Jacksonas neiškels savo kandidatūros į prezidentus 1828 m. Dėl siekio panaikinti vergiją JAV, J. Q. Adamso politikai ypač oponavo pietinės valstijos.
Lietuvos Respublikos Seimo leidykla
Lietuvos Respublikos Seimo leidykla, Seimo leidykla – leidykla, veikusi 1945–2017 m. Lietuvos Respublikos Seime Vilniuje.
Istorija
Iki 1992 m. vadinosi „LTSR Aukščiausiosios Tarybos leidykla“, „Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos leidykla“. Leidžia Seimo posėdžių stenogramų rinkinius, teisinius aktus ir jų rinkinius, knygas, periodinius leidinius „Valstybės žinios“, „Vedomosti Litovskoj Respubliki“, „Parlamentary Record“.
Infekcinė mononukleozė
Infekcinė mononukleozė – infekcinė liga, dažniausiai pasitaikanti paauglystėje. Liga pasireiškia karščiavimu, angina, raumenų skausmais ir nuovargiu. Liga turi tokį pavadinimą, kadangi jos metu baltųjų kraujo ląstelių kiekiai keičiasi. Baltosios kraujo ląstelės susidaro iš limfocitų ir monocitų. Ligos metu monocitų kiekiai išauga nuo 35 % iki 50-70 %.
Ligos priežastys
Šios ligos sukėlėjas yra Epštein-Bar virusas. Šis virusas plinta per kraują ir seiles netgi jeigu žmogus neturi jokių ligos požymių. Užsikrečiama besibučiuojant, arba naudojantis tais pačiais stalo įrankiais. Virusas taip pat gali plisti oru, čiaudint ir kosint.
Ligos eiga
Retais atvejais, ligos sukeltas blužnies padidėjimas sukelia jos trūkį.
Pasveikus, Epštein-Bar virusas išlieka B lastelėse netgi kai nebėra jokių ligos požymių. Šis virusas gali vėl bet kada pasirodyti ir taip užkrėsti kitus. Iš turinčiųjų virusą, apie 6 % atkrenta ir vėl patiria ligos požymius gyvenimo eigoje.
Komplikacijos
Infekcinės mononukleozės komplikacijos yra retos, bet gali sukelti burnos gleivinės uždegimą, meningoencefalitą, bei inkstų uždegimą.
Gydymas
Infekcinė mononukleozė nėra tiesiogiai gydoma. Ligos metu yra patariamas poilsis, o vaistai priskiriami tik slopinant temperatūrą ir skausmą. Tokiu atveju naudojamas acetaminofenas. Nors retai, bet susidarius oro takų obstrukcijai, yra naudojami gliukokortikoidai.
Ligos paplitimas
Yra paskaičiuota, kad 90-95 % pasaulio žmonių turi Epštein-Bar viruso antikūnių. Po infekcijos, šie antikūniai yra gaminami kūno visą likusį gyvenimą.
Gašper Vidmar
Gašper Vidmar (g. 1987 m. rugsėjo 14 d.) – Slovėnijos krepšininkas, žaidžiantis šalies nacionalinėje rinktinėje ir Bandirmos Banvit klube.
2007 m. liepos 21 d. pasirašė sutartį su Turkijos Stambulo "Fenerbahçe" klubu.
Molvanija
thumb|right|200px|Molvanijos vėliava
Molvanija (Molvanîa) yra fiktyvi Rytų Europos šalis aprašyta kelionių vadove (parodija). Valstybės sostinė fiktyvus misetas - Lutenblagas. Valstybės valiuta - strublis. Molvanija kelionių vadove aprašoma kaip "kokliušinio kosulio gimtinė" ir "seniausio Europos branduolinio reaktoriaus savininkė". Kelionių vadovas pavadinimu Molvanija: šalis nepaliesta modernaus dantų gydymo buvo sukurtas australų Tomo Gleisnerio,  Santo Kilauro ir  Robo Sičo.
Kalba
Teigiama, kad fiktyvi Molvanijos kalba yra tokia sudėtiga, kad ją mokytis reikia 16 metų.
Vieta
Nėra tiksliai nurodyta kur Molvanija yra.
Socialiniai mokslai
Socialiniai mokslai, kartais dar visuomenės mokslai  – visi mokslai, kurie teoriškai ir empiriškai tiria žmonių tarpusavio santykius visuomenėje. Nagrinėjama socialinių sistemų struktūra ir funkcijos, taip pat šių sistemų sąveika su atskirais individais.
Socialinių mokslų sąvoka atsirado siekiant juos atriboti nuo gamtos mokslų, nors kai kurios socialinių mokslų šakos naudoja ir pozityvistinius bei empirinius gamtos mokslų metodus. Esminis skirtumas tarp gamtos ir socialinių mokslų yra tame, kad gamtos mokslo objektai nėra veikiami gamtos mokslų išvadų ir prognozių. Tuo tarpu socialinių mokslų subjektai gali atsižvelgti į socialinių mokslų prognozes (pvz., rinkimų prognozės) ir į jas atsižvelgti („savaime išsipildančios pranašystės“).
Socialiniams mokslams priskiriama:
CFA frankas
thumb|Valstybės, naudojančios CFA franką
CFA frankas (pranc. Communauté Financière Africaine franc) arba AFS frankas (Afrikos finansinės sandraugos frankas) – bendra 12-os anksčiau Prancūzijos valdytų Afrikos valstybių valiuta, taip pat naudojama Bisau Gvinėjoje (buvusi Portugalijos kolonija) ir Pusiaujo Gvinėjoje (buvusi Ispanijos kolonija).
Tai nėra bendra valiuta. Ji padalinta į Centrinės Afrikos CFA franką (ISO kodas - XAF) bei Vakarų Afrikos CFA franką (ISO kodas - XOF).
Together
Together yra garsus French house duetas, kurį sudaro Dj Falcon ir Thomas Bangalter. Grupė ilgai nedirbo, tačiau paliko gana didelį pėdsaką french house muzikoje, nes tiek Thomas, tiek Dj Falcon padeda kitiem prancūzų atlikėjam kurti muziką.
Biografija
Abu dirbdami kartu išleido singlą „So Much Love to Give“ ir „Together“. Dar prieš grupės atsiradimą Dj Falcon sukūrė kitokią Eric Prydz dainos versiją Call on me, kuri kartais net buvo manoma, buvo sukurta pačių Together narių, tačiau jie patys pripažino, kad Eric Prydz tikrasis autorius, o Dj Falcon tik remixo kūrėjas. Viena iš dainų „Together“ prasideda vieno spektaklio ištrauka, kuri skamba: „A time has come to make a decision: are we in this thing alone, or are we in it together?“, kas išvertus reiškia: „Atėjo laikas apsispręsti, ar mes šiame dalyke vieni, ar mes jame kartu?“. Būtent išvertus iš anglų kalbos together ir verčiasi „kartu". Kitą dainą „So much love to give“ buvo sukurta pasinaudojus daina Love's Such a Wonderful Thing, kurią atliko The Real Thing. Vėliau ją perkūrė grupė Freeloaders. Dainos „Together“ frazes galima išgirsti Daft Punk Alive 2007 pasirodymo albume.
Adolf Anderssen
Karlas Ernstas Adolfas Andersenas (1818 m. liepos 6 d. Breslau – 1879 m. kovo 13 d. ten pat) – Vokiečių šachmatininkas, po pergalės pirmajame tarptautiniame šachmatų turnyre (Londonas, 1851 m.) iki pralaimėjimo mače amerikiečiui Polui Morfiui (1858 m.) ir, dar kartą, (po P. Morfio pasitraukimo iš šachmatų pasaulio) nuo 1861 m. iki pralaimėjimo mače Austrijos šachmatininkui Vilhelmui Šteinicui (1866 m.), buvo laikomas stipriausiu pasaulyje. Šachmatų teoretikas ir kompozitorius bei literatas; ryškus šachmatų romantizmo atstovas. Vokiečių kalbos ir matematikos dėstytojas, profesorius. „Vokiečių šachmatų laikraščio“ (Deutsch Schachzeitung) (1851–1859) ir „Naujojo Berlyno šachmatų laikraščio“ (Neue Berliner Schachzeitung) (1867–1871) redaktorius.
Ankstyvoji jaunystė
Šachmatais išmokė žaisti tėvas, kai Adolfui buvo 9 metai. Jis jais susižavėjo ir netrukus jo mokyklinėse knygose buvo galima aptikti prikaišiotų šachmatų pozicijų diagramų. Mokėsi žaisti pradžioje iš M. Giršelio, F. A. Filidoro knygų, o vėliau iš Viljamo Levio 1835 m. išleistos knygos „Penkiasdešimt partijų tarp Laburdone ir Makdonelio“. Jo šachmatų talentas vystėsi iš lėto. Progresas vyko sąlyginai lėtai, dar ir dėlto, kad žaisti mačus prieš stiprius žaidėjus jis neturėjo – laiko ir pinigų.
Šachmatų kompozitorius
Laisvas paskaitų grafikas Breslau universitete leido A. Andersenui užsiiminėti šachmatais. Paveiktas Filypo Stamos uždavinių žavesio, pradėjo pats juos kurti. Savo 60 šachmatų uždavinių rinkinį pirmą kartą išleido Breslau 1842 m., o antrą kartą – 1852 m.
Rinkinys pasirodė tuo laikotarpiu, kai daugelio šachmatų uždavinių sprendimai būdavo forsuoti, juose vyraudavo aukos. „Tylūs“ ėjimai H.Boltono uždaviniuose ir švarūs ekonomiški matai A. d’Orvilio kompozicijose – tada buvo reta išimtis. Šiuolaikinių uždavinių principai tada tik kūrėsi, tad, kartu su H. Boltono, A. d’Orvilio ir J. Brede, A. Anderseno uždaviniai apibrėžė tolesnes uždavinių kompozicijos vystymosi kryptis. Jo idėjos buvo vystomos daugelyje vėlesnio laikotarpio uždavinių.
Viena jo originalių idėjų kompozicijoje buvo pavadinta Anderseno matu. Jos esmė buvo: kad išvengtų pato, baltieji perdengia savo figūros veikimo kryptį, o po to ją atverdami – matuoja karalių. Šis uždavinys buvo paskelbtas 1842 m. rinkinyje – anksčiau, nei anglų misionieriaus Indijoje Henrio Augusto Lavdėjaus (Henry Augustus Loveday) Londone, The Chess Player’s Chronicle, paskelbtas „Indiškasis uždavinys“ (1845).
A. Andersenas sakydavo, kad pagrindinė šachmatų uždavinių svarba ne tai, ar jie atitinka šachmatų partijų padėtis, bet kad žmonės, spręsdami uždavinius, susipažįsta su šachmatų taktika ir strategija.
Pirmieji žingsniai žaidybiniuose šachmatuose
Kaip šachmatininkas praktikas iki 1846 m. buvo žinomas tik savo gimtajame Breslau mieste, bet tai nereiškia, kad jo lygis buvo žemas. Breslau tuo metu buvo aktyvi šachmatininkų bendruomenė, kurioje buvo nemažai vietinių, taip pat atvykstančių žaidėjų, tokių kaip D. Harvicas, L. Bledovas, T. Laza, K. Majetas, J. Leventalis ir V. Hanšteinas. su kuriais jis turėjo progos žaisti ir tai padėjo jam tobulėti.
Kai kurie jo rezultatai: su „Berlyno plejados“ atstovais L. Bledovu (1845; ½ : 4½) ir T. Laza (1845; 1 : 6). 1846 m. Berlyne susipažino su Žanu Diufrenu ir kitais patyrusiais šachmatininkais ir jo žaidimo lygis pakilo iki stipriausiųjų. 1848 m. žaidė 11-kos partijų mačą su D. Harvicu; esant mačo rezultatui 5 : 5 paskutinė 11-oji partija nebuvo žaidžiama.
1851 m. Londono tarptautinis turnyras ir nemirtingoji partija
frame|right|Nemirtingoji partija. Adolfas Andersenas – Lionelis Kizerickis, 1851 m. birželio 21 d. Berlyno šachmatų bendruomenė 1851 m., kartu su K. Majetu, pasiuntė jį į Londono 1-ąjį tarptautinį šachmatų turnyrą. Ruošdamasis turnyrui, A. Andersenas laikinai buvo apsigyvenęs Berlyne, kur kas dieną žaisdavo partijas su K. Majetu, Ž. Diufrenu ir E. Falkbejeru.
Londono turnyre, kuris buvo atkrentamasis, (1951) jis nugalėjo L. Kizerickį (2½ : ½), J. Seną (4 : 2), H. Stauntoną (4 : 1), M. Vaivilą (4½ : 2½; +4, -2, =1) ir, užėmęs 1-ąją vietą, buvo laikomas stipriausiu pasaulio šachmatininku.