cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Achašenis
miniatiūra|150px|Achašenio vyno butelis Achašenis  – natūraliai pussaldis raudonasis gruziniškas vynas. Daromas iš Saperavi vynuogių, auginamų Achašenio vynuogynuose Gurdžaanio rajone (Kachetija).
Vynas gaminamas nuo 1958 m. Tarptautinėse parodose apdovanotas 6 aukso ir 5 sidabro medaliais.
Geriamas šiek tiek atvėsintas, su desertais, sūriais, vaisiais.
Medžių lajų takas
miniatiūra|250px|right|Lajų takas
Medžių lajų takas  – pažintinis takas, kuris įrengiamas medžių lajų lygyje, paprastai apie 8 – 25 m aukštyje.
Lajų takai pirmiausia pradėti statyti moksliniais tikslais, suteikiant prieigą prie tyrimo objektų, palengvinant senųjų miškų tiriamuosius ir stebėjimo darbus. Ypač turtinga medžių lajose įsikūrusių gyvūnijos ir augmenijos rūšių įvairovė tropiniuose miškuose. Be ekosistemų stebėjimo renkami ir meteorologiniai duomenys, nustatomi išskiriamos ir absorbuojamos anglies kiekiai, fotosintezės reiškiniai, jų poveikis visuotiniam atšilimui.
Lajų takai – tai dažniausiai tiltų konstrukcijos, jungiančios su aukštai medžiuose ar aplink juos iškeltomis apžvalgos platformomis, stebėjimo bokštais. Šiandien jie taip pat tarnauja kaip ekologinio ir pažintinio turizmo trasos nacionaliniuose parkuose, yra populiarūs daugelyje pasaulio šalių.
Vieni žinomiausių lajų takų yra Dhlinza Forest Pietų Afrikoje, Taman Negara nacionaliniame parke Malaizijoje, Kakumo nacionaliniame parke Ganoje, Kendeda Canopy Walk Atlantos miesto botanikos sode, JAV. Ilgiausias pasaulyje takas medžių viršūnėse 2010 m. įrengtas Vokietijoje (Baumwipfelpfad).
Lietuvoje
2015 m. pastatytas Anykščių šilelio medžių lajų takas. Jis prasideda nuo Puntuko akmens ir tęsiasi 300 m. Jo pabaigoje galima pakilti į 35 m aukščio apžvalgos bokštą, iš kur atsiveria plati miško panorama. Lankytojams teikiamos gido paslaugos, pravedama mokomoji programa.
Vertimas (reikšmės)
Vertimas gali reikšti:
Taip pat skaitykite
Translation (disambiguation) 翻译 (消歧义)
Ponašemu kalba
Ponašemu kalba – maišyta kalba, kurios pagrindas – vokiečių ir žemutinių sorbų kalbos. Nykstanti, kalbančiųjų likę apie 500 žmonių. Kalbama Vokietijoje.
Leksika maišyta, gramatika daugiausiai sorbiška. Ši kalba vartota iki XX a. vidurio, pirmiausia – Šprėvaldo (Spreewald, Brandenburgo žemė) kaimuose, kur kartu gyveno sorbai ir vokiečiai. Miestuose ši kalba vartota retai, kadangi turėjo „kaimiečių“ kalbos įvaizdį. XXI a. beveik nebekalbama, nes žemutinių sorbų kalbą išstumia bendrinė vokiečių kalba.
Kalbos pavyzdys
Vaikiškas eilėraštukas, 1890 m. užrašytas Šprėvalde:
Akelis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Akelienė (ištekėjusi moteris) ir Akelytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Eddie Irvine
Edis Irvainas (Eddie Irvine; g. 1965 m. lapkričio 10 dieną) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Didžiosios Britanijos. Eddie užaugo Konligo mieste Dauno grafystėje. Ten jis savo tėvų paskatintas susipažino su automobilių lenktynėmis.
Karjera prieš Formulę 1
Savo profesionalaus lenktynininko karjerą Eddie pradėjo 1983 m., o 1988 m. jau lenktyniavo Formulės 3 čempionate. Kiekvienais metais brito rezultatai gerėjo ir jis lenktyniavo vis aukštesnėje sporto klasėje. 1990 m. Eddie buvo pakviestas į Formulės 3000 Jordan Grand Prix ekipą, o jau kitais metais debiutavo už šios komandos Formulės 1 automobilio vairo.
Formulės 1 karjera
1996 m. jis pasirašė kontraktą su Scuderia Ferrari ekipa ir tapo vokiečio Michaelio Schumacherio komandos draugu. Pats sėkmingiausias brito sezonas buvo 1999 m., kurio metu jis pelnė visas keturias savo karjeros pergales. Dar penkis kartus tais metais jis užlipo ant apdovanojimų pakylos, o sezoną baigė antroje vietoje nuo nugalėtojo Mika Häkkinen atsilikęs vos dvejais taškais.
Kitame sezone jis debiutavo už naujos Jaguar Racing komandos vairo. Ši komanda nepateisino vilčių, o Eddie per trejus metus sugebėjo finišuoti ant podiumo vos du kartus. Po 2002 m. sezono britas pranešė apie pasitraukimą iš Formulės 1.
Logaras (upė)
Logaras  – upė šiaurės rytų Afganistane; Kabulo intakas (Indo baseinas). Prasideda Hindukuše, pietiniuose Sanglacho kalnagūbrio šlaituose. Įteka intakai, prasidedantys Charvaro kalvose (į šiaurės rytus nuo Gaznio). Logaras įteka į Kabulą netoliese Afganistano sostinės Kabulo.
FC Oulu
Oulu FC – buvęs Suomijos futbolo klubas iš Oulu, įkurtas sujungus OTP Oulu ir OLS Oulu klubus.
Logaras (upė)
Pagal upę pavadintas slėnis ir viena iš Afganistano provincijų. Logaro slėnį drėkina pietiniai Logaro upės intakai. Šį vaizdingą apytikriai 64 km ilgio ir 19 km pločio slėnį 1879 m. pirmąkart ištyrinėjo F. Roberts vadovaujama brigada.
Zelva (ežeras)
Zelva – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Vievio, 2 km į vakarus nuo Kazokiškių. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 1,78 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 112,4 m. Didžiausias gylis siekia 6,9 m. Krantai daugiausia aukšti, šiaurės vakariniai ir pietiniai – žemi ir pelkėti. Pakrantės apaugusios miškais: rytuose ir šiaurėje Kazokiškių miškas, vakaruose - Strošiūnų miškas. Rytinis atabradas padengtas smėliu, kitur plyti molingas sapropelis. Į Zelvą įteka bevardis upelis, o pietuose išteka Aliosos kairysis intakas Zelvė (Neries baseinas).
Prie Zelvos ežero įsikūrę Zelvės ir Lapaikos kaimai. Šiaurinėje pakrantėje įkurta poilsiavietė.
Aktantinė derivacija
Aktantinė derivacija – predikato leksinės reikšmės transformacija, dėl kurios padaugėja arba pamažėja aktantų – kartu gali keistis sintaksiniai vaidmenys ir pragmatinis rangas. Tai labai artima rūšies gramatinei kategorijai. Pagrindinis skirtumas yra semantinis poslinkis: rūšies kategorijos gramemų kaita niekada neliečia situacijos aktantų kiekio (nedidina ir nemažina jų), apsiriboja tik sintaksinių vaidmenų ir pragmatinio rango kaita. Be to, rūšis labiau sietina su predikato gramatiniais pokyčiais, o aktantinė derivacija – su leksiniais/darybiniais.
Aktantinės derivacijos tipai
Semantiniai pokyčiai, sudarantys aktantinės derivacijos esmę, klasifikuojami taip:
Jotautai (Varanavas)
Jotautai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 7 km į rytus nuo Rodūnios, piečiau Sklodonių.
Aktantinė derivacija
Tipologinės pastabos
Kaip minėta, gali ir nebūti skirtumo tarp aktantinės derivacijos ir rūšies. Lietuvių kalboje jos iš dalies sutampa, bet esama atvejų kai semantiškai atsiskiria. Pasaulio kalbose tiek rūšis, tiek aktantinės derivacija realizuojama labai įvairiai, todėl visiškų reikšmės persiklojimų, dalinių sutapimų ar atskirų gramatinių reiškinių įvairovė beribė. Todėl lietuvių kalbotyroje atskirti aktantinę derivaciją nuo rūšies svarbu būtent jau todėl, kad būtų galima ir suprantama lyginti su panašiais reiškiniais kitose kalbose.
Gustáv Husák
Gustavas Husakas (, 1913 m. sausio 10 d. Dubravka – 1991 m. lapkričio 18 d. Bratislava) – paskutinis socialistinės Čekoslovakijos prezidentas.
Jotautai (Varanavas)
Istorija
XIX a. pab. buvo valstybinis kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Gustáv Husák
Biografija
1933 m. studijuodamas teisę, pradėjo dalyvauti komunistinėje veikloje. Antrojo pasaulinio karo metais už antifašistinę veiklą keturis kartus kalintas, koordinavo Slovakijos nacionalinį sukilimą prieš nacius ir marionetinę Jozefo Tiso vyriausybę, buvo Slovakijos liaudies rados pirmininko pavaduotojas.
Po 1948 m. komunistinio perversmo Čekoslovakijoje greitai kilo karjeros laiptais, tačiau 1950 m. buvo apklatinas „buržuaziniu nacionalizmu" ir suimtas. 1954 m. nuteistas kalėti iki gyvos galvos. 1960 m. prezidentas Antoninas Novotnas G. Husaką amnestavo, o 1963 m. – pilnai reabilitavo. Po išlaisvinimo dirbo Slovakijos Mokslų akademijos Valstybės ir teisės institute, 1968 m. tapo ČSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju.
XX a. 6-tame dešimtmetyje buvo vienas iš Čekoslovakijos Komunistų partijos reformatorių, Aleksandro Dubčeko šalininkas, aktyviai priešinosi SSRS bandymams kištis į ČSSR vidaus reikalus, tačiau 1968 m. rugpjūčio mėn. pakeitė poziciją ir tapo Leonido Brežnevo šalininku. SSRS vadovai po Varšuvos bloko šalių kariuomenės įvedimo į Čekoslovakiją rėmėsi G. Husaku vykdant vadinamąjį „normalizacijos“ procesą, atkuriant politinę kompartijos kontrolę. Režimas kovojo su disidentais, vyko Komunistų partijos ir profesinių sąjungų „valymas“.
1969 m. tapo Čekoslovakijos komunistų partijos Pirmuoju, 1971 m. – Generaliniu sekretoriumi, 1975 m. išrinktas ČSSR prezidentu. Jo valdymo metu iš esmės buvo sustabdytos visos reformos ir Prahos pavasario pasiekimai. Nuo 1971 m. iki 1989 m. šalies vadovybė praktiškai neatsinaujino.
G. Husakas buvo triskart ČSSR didvyris (1969, 1973 ir 1983 m.), Sovietų Sąjungos didvyris (1983 m.).
Semla
thumb|200px|Etruskų veidrodis, vaizduojantis (iš kairės į dešinę) satyrą, Aplu, Fuflunsą ir jo motiną Semlą
Semla – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Semelę. Sūnus – Fuflunsas (Dioniso atitikmuo).
Aptikti trys etruskų veidrodžiai, kur Semla pavaizduota meiliai apsikabinusi su sūnumi Fuflunsu. Vienas toks veidrodis aptiktas Vulcuose (datuojamas antruoju IV a. pr. m. e. ketvirčiu). Semla vaizduojama laikanti tirsą ir pasilenkusi bučiuoti Fuflunsą. Į kairę nuo Fuflunso ir Semlos stovi dievas Aplu (Apolonas), o pačioje kairėje, greta Aplu, sėdi satyras, grojantis dūdele. Aptiktas ir veidrodis, vaizduojantis Fuflunso pradėjimo sceną: dievas Tinia apsikabinęs Semlą, kuri pasikėlusi sijoną. Nors dievybių vardai nėra įrašyti, jas galima atpažinti iš būdingų atributų (pvz., Tinios žaibo, greta pavaizduoto satyro). Taip pat vaizduojama drauge su Fuflunsu ir Areatha (Ariadne).
Chvančkara
Chvančkara – natūraliai pussaldis raudonasis gruziniškas vynas. Daromas iš Aleksandrouli ir Mudžuretuli vynuogių, užaugintų Chvančkaros vynuogynuose Ambrolaurio miesto apylinkėse Račoje (Vakarų Gruzija). .
Tamsi rubino spalva. Stiprus specifinis aromatas. Harmoningas aksomiškas skonis su aviečių prieskoniu. Stiprumas 10,5-12,0 % alkoholio, 3-5 % cukraus, titruojamas rūgštingumas – 5,0-7,0 %.
Tinka su baltos mėsos, paukštienos ir žvėrienos patiekalais, sūriu, desertu.
Istorija
Vynas gaminamas nuo 1907 m. 1907 m. tarptautinėje parodoje Belgijoje kunigaikščių Levano ir Dmitrijaus Kipianių pristatytas vynas laimėjo Grand Prix ir aukso medalį. Tuo metu šis vynas buvo žinomas kaip Kipiani vynas. XX a. 4-ame dešimtmetyje vyno pavadinimas buvo pakeistas, jis imtas vadinti chvančkara.
Chvančkara yra vienas populiariausių pussaldžių gruziniškų vynų. Chvančkara ir kindzmaraulis buvo mėgstamiausi J. Stalino vynai. .
Nuorodos
Georgian wine
Reklamjuostė
Reklamjuostė (dar kitaip reklamos skydelis; ; ) – horizontali, vertikali arba stačiakampė vizualinės reklamos forma tinklalapyje, naudojanti vizualinius elementus (nuotraukas, vaizdo įrašus, animacijas).
Jeigu ji yra aktuali, gali kelti tinklalapio lankytojų susidomėjimą, traukti juos paspausti saityno nuorodą, esančią reklamjuostėje ir taip sudaryti sąlygas patekti į reklamos užsakovo interneto svetainę. Tai viena ankstyviausių ir dažniausiai naudojamų reklamos formų internete. Pastaruoju metu reklamomis dažniausiai prekiaujama realiuoju laiku automatiškai veikiančiose reklamų biržose tarpininkaujant „Google Ads“ ir kt. sistemoms. Tačiau sandoriai gali būti sudaromi ir tiesiogiai su reklamos agentūromis. Jos efektyvumas matuojamas pagal internetinės reklamos parodymų skaičiaus ir paspaudimų ant jos skaičiaus santykį ir įkainojama pagal kainą tūkstančiui vartotojų pasiekti. Taikomi ir sudėtingesni vartotojo sekimo veiksmai (prekės ar paslaugos įsigijimas apsilankius svetainėje ir pan.). Gali būti naudojamos įvaizdinėse (prekės ženklo žinomumo didinimo) bei gaminių ir paslaugų pardavimą skatinančiose reklamos kampanijose. Taikomos tikslinės reklamos metodai tikslinei auditorijai pasiekti ir pakartotinės rinkodaros  praktikos, kuomet siekiama parodyti reklamą naudotojams, kurie prieš tai jau išreiškė susidomėjimą tam tikru produktu ar paslauga.
Istorija
Pirmasis reklaminis skydelis internete pasirodė 1993 m. Tai buvo JAV advokatų kontoros reklama. 1994 m. spalio 24 d. interneto portalas „HotWired“ pradėjo rodyti kompanijos AT&T reklamą savo tinklalapyje. Šis portalas pirmasis savo svetainėje išskyrė plotus reklaminiams skydeliams. Jie taip pat pirmieji pradėjo teikti reklamos efektyvumo ataskaitas savo klientams. „HotWired“ sukūrė ir terminą „reklaminiai skydeliai“.
Industrijos standartai
Industrijos standartai palaikomi ir atnaujinami kas pusmetį Interactive Advertising Bureau (IAB) asociacijos, kūriuos taiko asociacijos nariai, reklamos agentūros. Dėl skaitytojų abejingumo vis dažniau taikomas prasmingas arba kontekstinis turinio ir reklamos susiejimas.
2019 m. industrijos standartai, apimantys interneto tinklalapius, išmaniųjų telefonų ir mygtukinių telefonų puslapių reklamjuosčių standartus:
Jotautai (reikšmės)
Jotautai gali reikšti:
Kompiuterija
Kompiuterija gali reikšti:
Cinandalis
miniatiūra Cinandalis  – baltasis gruziniškas vynas. Daromas iš Rkaciteli ir Mcvane vynuogių Telavio ir Kvarelio miestų apylinkėse Kachetijoje (Rytų Gruzija). Gaminamas nuo 1892 m.
Blyškiai auksaspalvis, lengvo sodrumo. Medaus aromatas ir poskoniu. Stiprumas 10,5–12,5 % alkoholio.
Cinandalis fermentuojamas vėsiai, ažuolinėse statinėse. Subręsta per 2–3 metus. Laikomas dar penkeriais metais ilgiau cinandalis įgyja riešutišką prieskonį.
Geriamas valgant žuvies ir daržovių patiekalus, desertus, vaisius. Rekomenduojamas gerti +10–12 °C temperatūros.
Dykumos lakas
thumb|250px|Dykumos lakas Dykumos lakas  – tamsi danga, aptinkama ant atvirų akmenų paviršių sausringame klimate.
Susidarymas
Dykumų lakas susidaro tik ant fiziškai stabilių akmenų paviršių, kurių nelyja ir kurių nebrūžina vėjo nešamos smiltys. Laką daugiausia sudaro molio dalelės bei geležies ir mangano oksidai. Jame būna ir daugelio kitų elementų žymių, taip pat praktiškai visada šiek tiek organinių junginių. Lako spalva kinta nuo rudos iki juodos.
Sudėtis
Pradžioje buvo manoma, kad laką sudaro medžiagos, išeinančios iš akmens, kurį lakas dengia, gilumos. Mikroskopiniai ir mikrocheminiai tyrimai parodė, kad didžiąją dalį lako sudaro molis, kuris gali atkeliauti tik nešamas vėjo. Nusėdusios molio dalelės toliau veikia kaip substratas, gaudantis kitas medžiagas, su kuriomis chemiškai reaguoja, kai akmenys vidurdienį kaitinami dykumos saulės smarkiai įkaista. Lako formavimąsi veikia ir susidaranti rasa.
Kita svarbi dykumos lako savybė yra neįprastai didelis kiekis mangano. Žemės plutoje manganas yra santykinai retas, sudaro tik 0,12 % jos masės. O dykumos lake jo būna 50-60 kartų daugiau. Šis ryškus mangano kiekio gausėjimas, manoma, sukeliamas biocheminių procesų, nes nemažai bakterijų naudoja manganą. thumb|250px|Petroglifai, išraižyti dykumos lake (Valley of Fire parkas netoli [[Las Vegaso, Nevada). Nufotografuotos dalies skersmuo apie 1 m.]]
Nors dykumos lake yra didelė geležies ir mangano koncentracija, panaudoti šių junginių nėra kaip. Indėnai anksčiau ant tokių paviršių, nugramdydami dykumų laką ir atidengdami šviesesnę uolieną, piešdavo petroglifus.
Dykumos lakas dažnai apsunkina akmenį sudarančių uolienų identifikaciją. Skirtingos uolienos nevienodai efektyviai pasidengia dykumos laku. Kalkakmeniai, pvz., paprastai lako neturi, nes jie pernelyg tirpūs vandenyje, tad jų paviršius nepakankamai ilgaamžis. O blizgus juodas lakas ant bazalto, kvarcitų ir metamorfuotų skalūnų susidaro dėl šių uolienų atsparumo dūlėjimui.
Apibrėžtinis apskritimas
miniatiūra|Apibrėžtinis apskirtimas (raudonas) ir įbrėžtinis daugiakampis (mėlynas) Apibrėžtinis apskritimas – apskritimas, kertantis visas daugiakampio viršūnes. Toks apskritimu apribotas daugiakampis viduje vadinamas įbrėžtiniu daugiakampiu.
Apibrėžtinis apskritimas aplink trikampį
centras|600px
Apibrėžtinis apskritimas aplink keturkampį
miniatiūra|200px|Įbrėžtiniai keturkampiai Keturkampis, aplink kurį galima apibrėžti apskritimą, vadinamas įbrėžtiniu keturkampiu. Tokiu atveju jo priešingų kampų suma lygi 180°:
apibrėžtinio apskritimo spindulys apskaičiuojamas pagal šią formulę:
Širvintų koplyčia
Širvintų koplyčia – koplyčia, stovinti Širvintų civilinėse kapinėse, esančiose P. Cvirkos g., Širvintų Šv. arkangelo Mykolo parapijoje.
Istorija
Koplyčia pastatyta kaip Lovmianskių šeimos mauzoliejus, 1904 m. (arch. Augustas Kleinas). Įrašai atminimo lentose lenkų kalba galinio fasado sienoje: Adela Łowmiańska z Cieszejków, mirusi 1893 m. rugpjūčio 30 d. ir Adolf Łowmiański, miręs 1900 m. rugpjūčio 5 d.
Helsingin Ponnistus
Helsinkio „Ponnistus“ – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Gudeliai (Pakruojis)
Gudeliai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Grikpėdžių.
Rutulai
Rutulai (sav. мыхIаІбыр) – Kaukazo tauta. Gyvena Rusijoje, pietų Dagestane (daugiausia Rutulo rajone) ir šiaurės Azerbaidžane (Šekio, Kacho raj.). Taip pat yra gyvenančių kitur Rusijoje (Stavropolio kr., Rostovo sr.), Ukrainoje, Gruzijoje, Turkijoje. Bendra populiacija – ~100 tūkst. žmonių. Šneka rutulų kalba, priklausančia šiaurės rytų Kaukazo kalbų šeimai, kuri turi daug tarmių: Muchado, Šinazo, Miuchreko, Ichreko, Borčino–Chnovo. Išpažįsta islamą (sunitai).
Istorija
thumb|left|250px|Rutulų gyvenvietė [[Šinazas]]
Ankstyvoji rutulų istorija susijusi su Kaukazo Albanija, į kurios sudėtį pateko ir Dagestano tautos. Rutulų gyvenama žemė buvo žinoma kaip gelų kraštas. XVI a. sudarė gyvenviečių sąjungą. 1812 m. užkariauti Rusijos.
Verslai
Rutulai verčiasi daugiausia gyvulininkyste (galvijų, avių auginimas) ir žemdirbyste (kviečiai, rugiai, miežiai, soros). Namudiniai verslai – gelumbės, kilimų gamyba, veltinių vėlimas, vilnonės avalynės gamyba, puodininkystė nenaudojant žiedimo rato, akmens, vario, sidabro apdirbimas.
Buitis
Gyvenvietės kūrėsi sunkiai prieinamose vietovėse. Aūlai įtvirtinti – su storomis sienomis, signaliniais ir gynybiniais bokštais. Seniausi rutulų namai būdavo vienaaukščiai, vieno kambario, akmeniniai, atskirti nuo ūkinių statinių. Taip pat būta vieno arba dviejų aukštų namų su kiemu.
Apranga panaši į lezginų. Virtuvėje vyrauja miltiniai, mėsos, pieno patiekalai. Valgomi įvairių pavidalų ir dydžių chinkaliai, sorų ir grūstų miltų košės, virtiniai su įvairiais įdarais.
Papročiai
Būdinga mažoji šeima, nors XIX–XX a. dar buvo gyvenančių išplėstinėmis šeimomis.
Svarbiausia tautinė šventė – er. Ji žymi pavasario ir kalendorinių metų pradžią. Išlikęs turtingas folkloras: pasakos, legendos, apeiginės dainos, posakiai, patarlės, „bardinė“ poezija.
Gergovija
rhumb|right|300px|Atkasti Gergovijos griuvėsiai Gergovija (Gergovia) – buvęs įtvirtintas galų gyvenamasis punktas arvernų genties teritorijoje, 6 km į pietus nuo šiuolaikinio Klermono-Fernano miesto Overnėje (Prancūzija). Plotas – 75 ha.
Gergovija pagarsėjo pasipriešinimu romėnams 52 m. pr. m. e. (Julijaus Cezario valdymo laikotarpis). Tada įvyko Gergovijos mūšis, kuriame susirėmė Romos respublikos armija, vedama prokonsulo Cezario, ir galų pajėgos, vadovaujamos Vercingetorikso. Mūšį laimėjo galai.
1863 m. ir XX a. 4- ir 5-ąjį dešimtmečius vykusių archeologinių kasinėjimų metu buvo aptikti senovės galų gyvenvietės likučiai - akmeniniai įtvirtinimai, dirbtuvės, gyvenamieji būstai ir kt. Griuvėsiuose aptikta daug buities daiktų, daugiausia priklausiusių Lateno kultūrai. Be to, netoliese buvo aptikti dviejų karinių stovyklų, kuriose buvo įsikūrę miestą apgulę romėnai, likučiai.
Makmerdo stotis
Makmerdo stotis  – JAV mokslinė stotis, didžiausia ir moderniausia Antarktidos žemyne. Stotis įkurta 1955 m., piečiausiame Roso salos taške, Hatpointo pusiasalyje Makmerdo užutėkio krante. Stotis užima 4 km² teritoriją, ją sudaro daugiau nei 100 pastatų.
Istorija
1841 m. vietovę, kurioje vėliau buvo įkurta Makmerdo mokslinė stotis, pasiekė Jungtinės Karalystės karališkojo karo laivyno ekspedicija, vadovaujama keliautojo Dž. S. Roso. Ekspedicijoje dalyvavęs leitenantas A. Makmerdas, nubraižė šios vietovės žemėlapius. 1902 m. britų keliautojas R. Skotas netoli Makmerdo stoties įkūrė savo bazę. 1956 m. vasario 16 d. Jungtinės Valstijos oficialiai atidarė Makmerdo stotį.
Stoties infrastruktūra
Prie stoties bei ant užšalusios jūros ledo kasmet įrengiami trys, turintys ledo ir sniego dangos kilimo ir tūpimo takus, aerodromai, skirti dideliems krovininiams lėktuvams, vasarą nuolat kursuojantiems į Kraisčerčą Naujojoje Zelandijoje. Be to, stotyje yra uostas ir keletas mokslo ir technikos paskirties pastatų. Vasarą pusiasalyje nutirpsta sniegas, todėl stoties gyventojų skaičius, žiemą siekiantis apie 250, šiuo metu laiku išauga iki 1100.
Iš Makmerdo stoties tiekiama įranga Pietų ašigalyje įsikūrusiai Amundseno-Skoto stočiai ir Rusijos Vostoko stočiai. Tarp Makmerdo ir Naujosios Zelandijos Skoto mokslinės stoties driekiasi 3 km ilgio žemyno kelias. Makmerdo ir Amundseno-Skoto stotį jungia 2006 m. užbaigtas apie 1600 km ilgio suspausto sniego kelias.
Stotyje atliekami meteorologiniai, astronominiai, seismologiniai, geologiniai, glaciologiniai ir kiti moksliniai tyrimai. Be to, stotyje leidžiamas laikraštis „Antarctic Sun“, veikia televizijos kanalas, stovi vienintelis bankomatas žemyne, nedidelė bažnyčia ir šiltnamis šviežiomis daržovėms auginti.
Kvadratinė šaknis iš 2
miniatiūra|[[Statusis trikampis|Stačiojo trikampio, kurio kraštinės yra 1, įžambinė yra \sqrt {2}]] Kvadratinė šaknis iš 2, žymima \sqrt {2}, – teigiamas realusis skaičius, kurį padauginus iš savęs gaunamas 2.
Trupmena yra gera \sqrt{2} aproksimacija iki pirmų keturių dešimtainių skaitmenų.
Iracionalumo įrodymas
Įrodyti, kad kvadratinė šaknis iš 2 yra iracionalusis skaičius galima prieštaros būdu. Norint tai padaryti yra daroma prielaida, kad √2 yra racionalusis skaičius ir parodoma, kad ši prielaida veda į prieštaravimą. Iš to išplaukia, kad √2 negali būti racionalusis skaičius, todėl jis yra iracionalusis.
Ptolemėjas VI Filomėtoras
thumb|Ptolemėjas VI Filomėtoras thumb|125px|left|Ptolemėjo VI žiedas thumb|left|125px|Ptolemėjo VI faraono žiedas ([[Luvras)'']] Ptolemėjas VI Filomėtoras (gr.: Πτολεμαῖος Φιλομήτωρ, Ptolemaĩos Philomḗtōr, apie 186–145 m. pr. m. e.) buvo Egipto karalius, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis valdė 180 m. pr. m. e. – 145 m. pr. m. e.
Ptolemėjas tapo karaliumi 6 metų amžiaus ir valdė su motina Kleopatra I iki jos mirties 176 m. pr. m. e. Kitais metais jis vedė seserį Kleopatrą II.
170 m. pr. m. e. Antiochas IV pradėjo šeštąjį Sirijos karą ir dukart įsiveržė į Egiptą. 168 m. pr. m. e. jis karūnavosi Egipto karaliumi, bet atsitraukė spaudžiant Romos senatui.
169–164 m. pr. m. e. Egiptą valdė Ptolemėjas VI, jo žmona Kleopatra II ir brolis Ptolemėjas VIII. 164 m. pr. m. e. jį išvijo brolis ir Ptolemėjas vyko į Romą prašyti paramos, kurią gavo. Įsikišus Aleksandrijos gyventojams jis kitais metais vėl tapo karaliumi ir žiauriai malšino dažnus sukilimus.
145 m. pr. m. e. Ptolemėjas VI mirė nuo žaizdų, gautų mūšyje su Aleksandru Balu.
Kalneliai (Linkuva)
Kalneliai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Rimkūnų.
Dubrova
Dubrova  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 14 km į šiaurę nuo Ašiužos, Nemuno dešiniajame krante, Lietuvos pasienyje (netoli Gerdašių).
Istorija
Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), 1921 m. gyveno 57 gyventojai (56 katalikai ir 1 stačiatikis; 46 baltarusiai, 9 lenkai).
Radzevičiai
Radzevičiai  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Išsibarstęs už 2 km į pietvakarius nuo Rodūnios, prie kelio Gardinan.
Valstybės saugumo vyresnysis majoras
Valstybės saugumo vyresnysis majoras  – specialusis aukščiausiojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; ГУГБ НКВД СССР) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.
Iki 1943 m. žemesnis specialusis laipsnis valstybės saugumo sistemoje buvo valstybės saugumo majoras, o sekantis vyresnis laipsnis buvo trečio rango valstybės saugumo komisaras.
Valstybės saugumo vyresniojo majoro laipsnis atitiko armijos komdivo ir laivyno antro rango flagmano laipsnį. Skiriamieji ženklai – du emaliniai rombai apykaklės antsiuvuose ir dvi auksinės siuvinėtos žvaigždės eilute ant rankovės.
1935 m. valstybės saugumo vyresniojo majoro laipsnis buvo suteiktas 47 NKVD ir saugumo darbuotojams. 1943 m. laipsnis buvo panaikintas ir pakeistas naujai įvestu Valstybės saugumo komisaro laipsniu.
Skiriamieji ženklai
Klausimas dėl ypatingųjų skyrių darbuotojų skiriamųjų ženklų kurį laiką buvo neišspręstas dėl derinimų Gynybos ir Vidaus reikalų liaudies komisariatuose. 1936 m. gegužės 23 d. bendru Gynybos ir Vidaus reikalų liaudies komisariatų įsakymu Nr. 91/183 buvo paskelbtos „Nuostatos apie TSRS NKVD VSVV ypatinguosius organus“ (Положение об особых органах ГУГБ НКВД СССР), pagal kurias kariuomenės NKVD Ypatingųjų skyrių darbuotojai konspiracijos sumetimais turi dėvėti kariuomenės karinių politinių darbuotojų uniformas ir to paties vyresnumo skiriamuosius ženklus.
1937 m. liepos 15 d. NKVD įsakymu Nr. 178 buvo pakeista skiriamųjų ženklų sistema. Buvo panaikinti rankoviniai skiriamieji ženklai, pakeista apykaklinių antsiuvų išvaizda. Šie antsiuvai įvesti dviejų rūšių – viena gimnastiorkoms ir frenčiams, kita – milinėms. Gimnastiorku apykakliniai antsiuvai išlaikė ankstesnę formą, o milinių antsiuvai įgijo rombo formą. Rombo viršutinės kraštinės įlenktas, viršutiniai kampai suapvalinti. Antsiuvų aukštis 11 cm, plotis – 8,5 cm. Antsiuvų spalva liko ta pati tamsiai raudona su avietiniu apsiuvu. Žvaigždutes ir kampainius pakeitė kariuomenės skiriamieji ženklai (aukščiausiajam vadovaujančiam personalui – rombai, vyresniajam – stačiakampiai, jaunesniajam – kvadratai).
Klausučiai (Pakruojis)
Klausučiai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Lauksodžio.
Tik niekam nesakyk
Tik niekam nesakyk – lietuvių rašytojos Vytautės Žilinskaitės apysaka-pasaka, išleista 1988 m.
Kūrinį sudaro devyni skyriai. Pagrindiniai knygos veikėjai – vabzdžiai, vabalai ir kiti smulkūs padarėliai, įsikūrę prie Vykščios upelio, Pavykštės pievoje. Veikėjai personifikuojami – taip gvildenamos kasdienio žmogiškojo bendravimo peripetijos: puikybė, meilė, valdžios siekis ir t. t.
Kūrinys parašytas gyva, vaizdinga kalba. Nevengiama žodžių žaismo, pavyzdžiui: sraigė Raigė, lapinukas Nukas, Zyzė Zyzytė ir t. t. Metaforų kalba svarstoma apie tokias visuomenės problemas kaip alkoholizmas, korupcija ir pan.
Iliustruota Dianos Radavičiūtės piešiniais.
TP-Seinäjoki
Seinejokio TP – Suomijos futbolo klubas iš Seinejokio.
Istorija
Įkurtas 1955 m. 2007 m. susijungė su kitu miesto klubu FC Sepsi-78 ir nustojo gyvavęs kaip savarankiška organizacija.
Ignalinos-Minsko elektros jungtis
Visagino-Minsko elektros jungtis – tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Lietuvos ir Baltarusijos.
Tai viena iš 12-os elektros jungčių tarp Lietuvos ir Baltarusijos bei pati galingiausia pagal savo tiesioginę srovę. Jungtis sujungė Ignalinos atominę elektrinę ir Minsko šiluminę jėgainę-5.
2017 m. gegužės 10 d. Lietuvos vyriausybė suteikė valstybinės svarbos projekto statusą Ignalinos AE pastotės remonto projektui, kuriame numatyta demontuoti Visagino-Minsko elektros jungtį. Pagal pirminį planą galingiausia Lietuvos-Baltarusijos jungtis turėtų būti sustabdyta iki 2020 m. siekiant Lietuvos sinchronizacijos su Europos elektros tiekimo grandine.
Ptolemėjaus teorema
dešinėje|miniatiūra|Keturkampiui galioja Ptolemėjaus teorema tada ir tik tada, kai jis yra įbrėžtinis. Ptolemėjaus teorema – euklidinės geometrijos teorema, kuri nustato ryšį tarp įbrėžtinio keturkampio kraštinių ir įstrižainių. Teorema yra pateikta pirmoje Klaudijaus Ptolemėjaus Almagesto knygoje.
Apibrėžimas
Jeigu keturkampis ABCD – įbrėžtinis, tada jam galioja toks ryšys:
arba žodžiais:
Taip pat ir atvirkščiai:
Zvenigorodas
Zvenigorodas  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 30 km į vakarus nuo Maskvos, prie Maskvos upės, patenka į Odincovo miesto apygardą. Pro miestą eina Maskvos žiedinė automobilių magistralė, ateina priemiestinio geležinkelių tinklo atšaka. Siuvimo, maisto pramonė, muzikos instrumentų, kanceliarinių priemonių, žaislų, sportinio inventoriaus gamyba, turizmas (balneologinis kurortas, veikia sanatorijos, poilsio namai). Veikia istorijos, architektūros ir meno muziejus.
Architektūra
Zvenigorodas garsėja savo sakralinės architektūros paveldu: Švč. Dievo Motinos Užmigimo soboras kremliuje (1399 m., su XV a. freskomis, kurias, kaip manoma, nutapė Andrejus Rubliovas), Savos Storoževiečio vienuolynas su Švč. Dievo Motinos Gimimo soboru (1407 m.), Švč. Trejybės (1652 m.), Kristaus Atsimainymo (1693 m.) cerkvės vienuolyno komplekse, Kristaus Gimimo (1805–1823 m.), Aleksandro Neviškio (1902 m., atstatyta 1990 m.) cerkvės. Miestui būdingas stačiakampis išplanavimas. Išlikę buvusio kremliaus sampilai, XIX a. dvarininkų rūmai (žymiausi – Vvedenskojės rūmai).
Istorija
Vėliau Savos Storoževiečio vienuolynas buvo caro Aleksejaus Michailovičiaus užmiesčio rezidencija. 1781 m. Zvenigorodas gavo miesto teises, 1781–1929 m. buvo apskrities centras. XVIII a. pabaigoje–XIX a. įsteigta manufaktūrų, plėtota prekyba, XIX a. pagarsėjo muzikos instrumentų, daugiausia styginių, gamyba. Per II pasaulinį karą nacių Vokietijos kariuomenė 1941 m. lapkritį priartėjo prie Zvenigorodo, bet jo neužėmė.
Šabanai
Istorija
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), 1921 m. gyveno 119 gyventojai (visi katalikai; 7 baltarusiai, 112 lenkų).
Administracinių nusižengimų teisė
Administracinių nusižengimų teisė – viešosios teisės pošakis, apimantis teisės principus bei teisės normas, įtvirtinančias administracinių nusižengimų veikas ir nustatančias teisinę atsakomybę už jų padarymą (t. y. teisinio poveikio priemones); sankcijų teisės sritis.
Teisės šaltiniai
Pagrindinis teisės šaltinis daugelyje posovietinės erdvės valstybių - Administracinių teisės pažeidimų kodeksas (ATPK), kodifikuotas norminis teisės aktas, numatantis asmens teisinę atsakomybę už administracinius teisės pažeidimus, pvz., LTSR ATPK. Lietuvoje - LR administracinių nusižengimų kodeksas (nuo 2012 m.).
Vakarų Europoje atsakomybę įtvirtina atitinkami administracinės teisės norminiai aktai (įstatymai), be sankcijų teisės reguliuojantys materialinius teisinius santykius, t. y. įtvirtinantys materialinės teisės normas.
Stanislavas Kostka Zamoiskis
Biografija
thumb|left|150px|Stanislavas Kostka Zamoiskis jaunystėje|alt=Šioje pateiktoje nuotraukoje yra Stanislavas Kostka Zamoiskis jaunystėje. thumb|Stanislavas Kostka Zamoiskis su žmona ir vaikais Stanislavas Kostka Zamoiskis gimė aristokratų šeimoje, buvo herbo „Jelita“ savininkas. Tėvas buvo Karūnos didysis kancleris Andžejus Jeronimas Zamoiskis (1716–1792), motina kunigaikštytė Konstancija Čartoriska (1700–1759).
1808 m. Austrijos vyriausybės buvo paskirtas į slaptuosius patarėjus ir kamerdinerius.
1809 m. pirmininkavo Laikinajai centrinei abiejų Galicijų karinei vyriausybei, įkurtos Liubline, Varšuvos kunigaikštystės su Austrija, vadovaujant Jozefui Potockiui pagal Napoleono protektoratą karo eigoje.
1810 m. – Varšuvos kunigaikštystės senatorius ir vaivada. 1815 m. vadovavo hercogystės deputacijai Paryžiuje derybose su imperatoriumi Aleksandru I, kuris nuo to laiko buvo jam palankus. Vėliau tapo Lenkijos Kongreso karalystės senatoriumi.
1826 m. Lenkijos kongreso karalystėje, Tyrimo komisijos buvo paskirtas ištirti slaptų revoliucinių draugijų („Lenkijos patriotinės draugijos“) veiklą.
Būdamas sukilimo Lenkijoje priešininku, 1830 m. išvyko gyventi į Rusiją, Sankt Peterburgą.
Nuo 1831 iki 1850 m. – Rusijos imperijos Valstybės Tarybos narys, tikrasis slaptasis patarėjas. Nuo 1832 m. vasario – buvo ypatingame departamente, įsteigtame Lenkijos Kongreso karalystės Valstybės Taryboje.
Netrukus išvyko į užsienį, gyveno Vienoje, 1836 m. laikinai grįžo į Varšuvą, kurioje jis patyrė insultą. Gydėsi įvairiuose Europos kurortuose. Nepaisant į daugkartinius atostogų ir priminimų atidėjimus, Zamoiskis taip ir negrįžo į tarnybą, remdamasis sužlugdyta sveikata. 1850 m. balandį dėl ligos jis atsistatydino.
1854 m. mirė Vienoje.
Stanislavas Kostka Zamoiskis buvo 11-asis Zamoiskių ordinatas.
Šeima
1798 m. gegužės 20 d. Pulavuose vedė kunigaikštytę Sofiją Adamovną Čartoriską (1778–1837), kunigaikščio Adomo Kazimiero Čartoriskio (1734–1823) ir Izabelės Fleming (1746–1835) dukterį. Santuokoje gimė:
Charlotte Dujardin
Charlotte Dujardin (g. 1985 m. liepos 13 d. Londone) – Jungtinės Karalystės sportinio jojimo raitelė, kuri specializuojasi išjodinėjimo rungtyse, olimpinė čempionė.
Biografija
2011 m. Dujardin su Jungtinės Karalystės rinktine pirmą kartą tapo Europos čempione. Raitelė pakviesta į 2012 m. vasaros olimpines žaidynes. Jungtinės Karalystės atstovė iškovojo auksą individualioje ir komandinėje rungtyse. Dujardin taip pat yra pirmoji raitelė iš Didžiosios Britanijos laimėjusi išjodinėjimo olimpinį turnyrą. 2014 m. pasaulio žirgų žaidynėse pelnyti du aukso ir vienas sidabro medaliai. 2015 m. Europos čempionate pelnytas penktasis aukso medalis.
Savo trečiose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Dujardin su žirgu Gio varžėsi išjodimėjimo rungtyse. Individualių varžybų atrankoje duetas buvo 4-as, o finale iškovotas bronzos medalis. Komandinėse varžybose su Jungtinės Karalystės rinktine (Charlotte Dujardin, Charlotte Fry, Carl Hester) pelnyti bronzos medaliai.
Krembliai
Krembliai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Grikpėdžių.
Lieporių apylinkė
Lieporių apylinkė (arba Leporių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštelkės apylinkės.
Kurnoniai
Kurnoniai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Degėsių.
Raudonoji valstija
Raudonoji valstija – 2011 m. nepriklausomų kino kūrėjų JAV sukurtas trileris, kuriame vieną pagrindinių vaidmenų sukūrė aktorius John Goodman. Filmas buvo demonstruotas „Sundance“ kino festivalyje, tačiau, nepavykus susitarti su platintojais, beveik nebuvo rodomas kino teatruose ir tų pačių metų pabaigoje išleistas DVD formatu.
Juosta vertinama kontroversiškai dėl joje rodomo žiaurumo bei tariamo bažnyčios vaidmens kurstant homofobiją.
Turinys
left |thumb|160px|Čejenė Filmo veiksmas vyksta nedideliame miestelyje, kuriame pastorius Kuperis kursto homofobiškas pažiūras, surengdamas protesto demonstraciją per nužudyto jauno gėjaus laidotuves, tačiau paaugliams rūpi kiti dalykai. Mokykloje Džaredas papasakoja savo draugams Treviui ir Biliui Rėjui, kad jau kurį laiką susirašinėja su moterimi internetu ir ši jį vakarui kviečia pas save. Trevis „pasisikolina“ tėvų mašiną, tačiau važiuodami jaunuoliai kliudo šalikelėje stovintį automobilį ir išsigandę pasišalina, neįtardami, kad mašinoje buvo miestelio šerifas su kitu vyru. Šis, grįžęs į darbą, liepia savo padėjėjui surasti avarijos kaltininkus.
Tuo tarpu jaunuoliai atvyksta į moters, Saros Kuper, treilerį. Ši pasiūlo vaikinams „prieš tai“ išgerti ir šie netrukus apsvaigsta.
Atgavę sąmonę, jaunuoliai supranta esantys pastoriaus Kuperio bažnyčioje ir tampa apeigų, kurių metu būrelis šio pasekėjų nužudo homoseksualumu įtariamą vyrą, liudininku. Antrąja auka turi tapti Džaredas, tačiau tuo metu prie bažnyčios pasirodo šerifo padėjėjas, pastebėjęs apdaužytą mašiną greta bažnyčios. Kol Kuperis kalbasi su juo, Trevis su Biliu Rėjusi nugabenami į rūsį, kuri jiems pavyksta išsilaisvinti. Vaikinai randa ginklų arsenalą ir mėgina išsiveržti, tačiau susiduria su Mordekajumi. Kilus susišaudymui, žūva jis ir vaikinai. Išgirdęs šūvius, policininkas kviečia pastiprinimą, tačiau taip pat nušaunamas.
Į miestelį skubiai atvyksta specialiosios pajėgos, vadovaujamos agento Kynano, tuo tarpu pastoriaus pasekėjai užsibarikaduoja bažnyčioje. Trevis, kuris per šaudymą liko gyvas, ištrūksta iš namo, tačiau yra nušaunamas policijos.
Gavęs įsakymą neimti įkaitų, Kynanas neskuba vykdyti įsakymo, tačiau iš bažnyčios į juos ima šaudyti, nes pastoriaus pasekėjai tvirtai tiki, kad mirtis yra jų išsigelbėjimas. Iš bažnyčios ištrūksta Saros Kuper duktė Čejenė, tačiau agentas Bruksas, nenorėdamas paklusti įsakymui visus nužudyti, priverčia ją grįžti atgal į vidų. Nenorėdama mirti, mergina išlaisvina Džaredą ir prašo jo padėti pasislėpti kitiems viduje esantiems vaikams. Tuo metu kambaryje pasirodo jos motina Sara, įvyksta grumtynės, kurių metu Čejenė netyčia ją nušauna.
Vaikams pasislėpus palėpėje, Džaredas su Čejene vėl atsiduria lauke, tačiau čia juos abu nušauna policija. Ši pradeda šturmą, tačiau tuo metu lauke pasigirsta keistas sirenos garsas ir pastorius, nusprendęs, kad tai Dievo ženklas, duoda nurodymus visiems mesti ginklus ir išeiti į lauką pasitikti pasaulio pabaigos...
Skurvių apylinkė
Skurvių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Lakštoniai
Lakštoniai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km nuo Linkuvos.
Paaradnės apylinkė
Sudaryta kaip Asavo apylinkė 1940 m. Baranovičių apskrityje, Rodūnios rajone. Nuo 1959 m. – Varanavo rajone. 2013 m. prijungta dalis buvusios Paleckiškių apylinkės kaimų.
2009 m. 86,8 % gyventojų buvo lenkai, 7,4 – % gudai, 1,5 % – rusai.
Vendai
Vendai (s. norv. Vindr; ; ; SV vender;, ) – istorinis pavadinimas, kuriuo apibūdinama germanų kaimynystėje gyvenančios slavų tautos. Taip pat termino reikšmė skiriasi priklausomai nuo vietos, kur yra vartojama. Vokietakalbėje Europoje Viduramžiais vendais buvo vadinami Šventojoje Romos imperijoje gyvenę vakarų ir pietų slavai. Taip pat Polabės slavai kartais vadinami vendais. Iš šio žodžio kildinami žodžiai Rusijai įvardinti finų kalbose (,, karel. Veneä).
Senovės skandinavai žodžiu vendai Wends (Vender) vadino slavus, gyvenančius pietiniame Baltijos jūros krante (šį regioną vadino Vendland), t. y., Polabės slavus (obotritų, veletų, ranių ir pamarėnus. Iki šių laikų vieninteliai išlikę vendų palikuonys – Lužicos sorbai. Bendruomenių, laikančių save vendais, yra Lužicoje, Teksase (JAV) ir Australijoje. . Pats tautovardis kildinamas iš venedų, kuriuos mini senovės romėnai (Veneti, Venedi arba Venethi) ir senovės graikai (Ουενεδαι, Ouenedai). Venedus, kaip prie Baltijos krantų gyvenančią tautą, mini Plinijus Vyresnysis ir Klaudijus Ptolemėjus.
I-ame tūkstantmetyje vykstant slavų migracijai ir slavams diferencijuojantis į pietų, rytų ir vakarų grupes, dalis vakarų slavų pasuka į teritorijas tarp Elbės ir Odros upių. Ten jie asimiliuoja germanų gentis, nespėjusias teritorijų palikti Didžiojo tautų kraustymosi metu. Jų kaimynai germanai juos vadino vendais, kaip ir, spėjama, venedus iki asimiliavimo.
Nors manoma, kad atsikraustydama į Germania Slavica vendai buvusi homogeniška grupė, laikui bėgant ji išsiskirstė į daugybę nedidelių genčių, kurių gyvenvietes skyrė miškai. Kai kurioms gentims, pvz., obotritams ir pamarėnams, pavyko susiburti į kunigaikštystę panašius darinius ir rengti reidus į Saksoniją. Šventoji Romos imperija siekė prisijungti vendų žemes, steigdamos krikščioniškas misijas ir vokiškas administracines institucijas. 983 metais daug vendų genčių prieš ją sukilo ir pavykus sukilimui sugebėjo sulėtinti žemių germanizaciją. Vyko dažni mūšiai su vokiečiais, danais ir lenkais. 1068 m. vokiečiai užėmė ir sunaikino Retrą, vieną pagrindinių vendų šventyklų. 1124 m. ir 1128 m. pamarėnai ir dalis lutičių buvo apkrikštyti. 1147 m. įvyko kryžiaus žygis prieš vendus. Prie pagoniško tikėjimo likę vendai buvo galutinai sumušti danų Šiaurės kryžiaus žygių metu, kuomet Valdemaro Didžiojo ir vyskupo Absalono vedami pulkai užėmė ir sunaikino Arkoną, vendų šventyklą ir tvirtovę. XII–XIV a. vyko sparti vendų žemių germanizacija dėl didelio masto germanų migracijos. Šiuos į dykras įsikurti kviesdavo vietiniai kunigaikščiai ir vienuolijos. Slaviška polabų kalba Žemutinėje Saksonijoje ir Brandenburge buvo kalbama iki pat XVIII a.
Lilu
Šumerų epe „Gilgamešas, Enkidu ir požemio pasaulis“, datuojamame III tūkst. pr. m. e., minima demonė ki-sikil-lil-la. Pasakojama, kad deivė Inana pasodino medį, iš kurio vėliau ruošėsi pasidaryti sau sostą ir lovą. Medžiui užaugus, jo viršūnėje apsigyveno demonas Anzu, prie šaknų lizdą įsiruošė gyvatė, o kamiene irštvą įsirengė ki-sikil-lil-la. Gilgamešui užmušus gyvatę, Anzu ir demonė paspruko.
Marie Laveau
Marie Laveau (1801 m. rugsėjo 10 d. - 1881 m. birželio 15 d.) – Luizianos vudu dvasininkė, tituluojama Naujojo Orleano vudu karaliene.
Lilu
Aptikta lentelė, vaizduojanti vilkę su skorpiono uodega, ji ruošiasi suryti jauną mergelę. Spėjama, kad šioje lentelėje gali būti pavaizduota lilitu arba ardat-lili.
Marie Laveau
Šeima
Marie Laveau gimė 1801 m. istoriniame prancūzų kvartalo (French Quarter) rajone Naujajame Orleane. Marie motina buvo išlaisvinta vergė, o tėvas mulatų kilmės verslininkas.
1819 m. rugpjūčio 4 d. ištekėjo už baltaodžio prancūzų bėglio Jacques Paris iš Prancūzų Haičio, kuris atvyko į JAV Haičio revoliucijos metu. Laveau ir Paris vedybų dokumentai saugomi Sent Luiso katedroje. Susilaukė dviejų dukrų. 1820 m. Jacques Paris mirė. Vėliau gyveno su prancūzų didikų kraujo turinčiu Christophe Dominick Duminy de Glapion su kuriuo susilaukė 15-os vaikų. Pora negalėjo tuoktis dėl tuometinių skirtingas rases diskriminuojančių įstatymų.
Istoriniuose įrašuose išlikusi informacija apie septynis Laveau laikytus vergus.
Karjera
Marie Laveau buvo žymi Vudu dvasininkė ir žolininkė. Laveau, o vėliau ir jos dukra Marie Leveau jaunesnioji, rengė masines vudu ceremonijas Naujojo Orleano gatvėse. Savo ceremonijose Laveau naudojo okultizmo tradicijas ir praktikas iš Vakarų Afrikos spiritizmo, Romos katalikybės ir besiformavusio Luizianos vudu. Ekstravagantiškos ir teatrališkos viešosios ceremonijos sulaukė daug vietinių ir žiniasklaidos dėmesio.
Kapavietė
thumb|Marie Laveau [[mauzoliejus.]] 1881 m. birželio 15 d. Laveau mirė. Palaidota mauzoliejuje žymiosiose Sent Luiso kapinėse.
1982 m. JAV roko grupės The Misfits nariai suimti dėl bandymo iškasti Laveau palaikus iš jai skirto mauzoliejaus.
Nuo 2015 m. kovo 1 d. viešas priėjimas prie Laveau kapavietės uždraustas dėl besitęsiančio vandalizmo ir antkapių naikinimų.
Populiarioje kultūroje
Marie Laveau atvaizduota Marvel Comics leidžiamuose komiksuose. Pirmasis leidimas - 1973 m. Dracula Lives #2.
1999 m. pastatytas miuziklas Marie Christine paremtas Laveau gyvenimo istorija.
Nuo 2013 m. Marie Laveau (vaidino Angela Bassett) buvo reguliari veikėja seriale Amerikietiška siaubo istorija: sąskrydis ir Amerikietiška siaubo istorija: apokalipsė.
Melnikai (Gardinas)
Melnikai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 11 km į šiaurės vakarus nuo Ašiužos, miškų apsuptyje, Nemuno dešiniajame krante, Lietuvos pasienyje (priešais Varviškę).
Istorija
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), 1921 m. gyveno 89 gyventojai (visi katalikai; visi lenkai).
Bilmos ergas
right|300px|Bilmos ergo padėtis Bilmos ergas  – ergas (smėlio jūra) pietų centrinėje Sacharoje, Tenerės regione (Nigerio teritorija).
Karavanų iš senovinio Bornu į Fesaną maršrutai kirsdavo ergo kopas piečiau Bilmos kaip didžiausią kliūtį prieš pasiekiant Sahelį. Šie karavanai maršrutai praktiškai nenaudojama po 1820 m., tačiau mažo masto prekyba per Bilmos ergą vyksta toliau – iš Čado ežero regiono ir Termito kalnų.
Tradiciškai Bilmos ergą kirsdavo kasmetiniai tuaregų Azalay karavanai, gabenę druską ir datules iš Kaouaro regiono į Agadesą, kur jie sutikdavo karavanus, keliavusius transsachariniais maršrutais.
Šiandien šiuos maršrutus papildė sunkvežimių, keliaujančių per Tenerę į kopų šiaurę, eismas. Bilmos ergas tapo turistų traukos centru, kupranugariai trumpais maršrutais gabena turistus į ergo oazes.
Zahornikai
Istorija
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius).
Ingušai
Ingušai (sav. ГIалгIай) – Kaukazo tauta. Bendra populiacija – ~700 tūkst. žmonių. 97 proc. ingušų gimtoji kalba yra ingušų kalba, priklausanti šiaurės rytų Kaukazo kalbų šeimai, be to, daugelis ingušų moka rusų kalbą. Išpažįsta islamą (sunitai).
Gyvena Rusijoje, daugiausia Ingušijoje (385,5 tūkst.), Šiaurės Osetijoje (28,3 tūkst.), Čečėnijoje (1,3 tūkst.), taip pat daug ingušų gyvena išsikėlę į kitas buvusias tarybines respublikas, Artimuosius Rytus (Turkiją, Jordaniją, Siriją, Libaną ir kt.).
Istorija
thumb|left|210px|Ingušų Erzi aūlas
Ingušų istorija glaudžiai susijusi su čečėnais. Jų bendri protėviai buvo vainachų gentys. Kalnuose ingušai gyveno atskiromis bendruomenėmis: galgajų (chamchinų), corių, džeirachų, mecchalių. Nuo XVI–XVII a. pradėjo keltis į lygumas. XVI a. pabaigoje dauguma ingušų priėmė islamą. Jie daugiausia kėlėsi į Taro slėnį ir kitur aplink Kambilejevkos upę. XVII a. prie jos įkūrė Ongušto gyvenvietę (nuo jos kilo ingušų egzonimas), esančią dabartinės Šiaurės Osetijos Priekalnių rajone. Galutinai vainachų gentys į čečėnų ir ingušų grupes suskilo XVIII a.
1810 m. buvo užkariauti rusų, tačiau skirtingai nuo daugelio kitų Kaukazo tautų nedalyvavo karuose su Rusija XIX a. viduryje. 1817 m. dauguma Sunženo rajono gyventojų perkelta į Nazranę.
1924 m. sudaryta Ingušų autonominė sritis (su sostine Vladikaukaze), 1934 m. ji sujungta su Čečėnija – sudaryta Čečėnijos–Ingušijos autonominė sritis (vėliau – respublika).
Antrojo pasaulinio karo metu ingušai kaip ir keletas kitų mažųjų Rusijos tautų buvo apkaltintos nelojalumu ir bendradarbiavimu su vokiečiais, nors vokiečiai ingušų gyvenamų vietovių net nebuvo pasiekę. Šia dingstimi didžioji ingušų dalis (apie 100 000), pradedant 1944 m. vasario 23 d. kartu su čečėnais buvo ištremti į Vidurinę Aziją. Trėmimų metu žuvo apie 12 000 ingušų. 1956 m. Kazachstano vidaus reikalų ministras siūlė N. Chruščiovui čečėnų ir ingušų autonominę respubliką įkurti jų trmties vietoje Kazachijoje ir Kirgizijoje. Šis pasiūlymas buvo atmestas. 1957 m. sausio 9 d. jiems leista grįžti, vėl daugmaž ikikarinėje teritorijoje buvo sudaryta Čečėnijos-Ingušijos autonominė respublika. Ingušams istoriškai priklausęs Priekalnių rajonas buvo paliktas Šiaurės Osetijai ir apgyvendintas osetinų, dėl to tarp ingušų ir osetinų laikėsi įtampa.