cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afroamerikiečiai
1910 m. pietinėse valstijose tebegyveno 90 % visų afroamerikiečių, tačiau maždaug nuo 1914 m. prasidėjo migracija į šiaurines ir vakarines valstijas, o 5–8 dešimtmečiais ji įgavo didžiausią mastą. Kadangi juodaodžiai kraustėsi išskirtinai į miestus, jie tapo labiausiai urbanizuota amerikiečių potaute (1980 m. miestuose gyveno 85,3 %).
Iki XX a. vid., veikiant griežtai JAV segregacijos politikai, atskirai skirti „negrai“ ir „mulatai“, tačiau 1950 m. „mulatų“ kategorija panaikinta, o mulatų rasės žmonės priskirti daugiausia „negrams“. XX a. 7-ajame dešimtmetyje vyko afroamerikiečių kova dėl lygių pilietinių teisių – jiems pavyko iškovoti rasinę segregaciją įtvirtinančių įstatymų panaikinimą, tačiau faktiškai afroamerikiečiai daug kur tebelieka apatiniuose visuomeniniuose sluoksniuose – dirba mažai apmokamus, „juodus“ darbus, gyvena uždarose bendruomenėse („getuose“), dažnai išgyvena skurdą, nedarbą, įsitraukę į kriminalinę veiklą. Diduma afroamerikiečių dalyvauja asimiliacijos procesuose, nors dalis pabrėžia savo rasinį išskirtinumą, kelia nacionalistines ir separatistines idėjas.
Afroamerikiečių muzika, folkloras išlaikė daug afrikietiškų tradicijų bruožų, patys yra žymiai paveikę amerikietišką kultūrą.
Titulas
Titulas ( – įrašas, garbės vardas) – prieš arba po asmens vardo ir pavardės rašomas epitetas, išreiškiant šiam asmeniui pagarbą arba nurodant jo oficialią poziciją, profesionalumą ar akademinę kvalifikaciją. Kai kuriose kalbose kai kurie titulai gali būti įterpiami tarp asmens vardo ir pavardės (pvz., grafas – vokiečių kalboje). Kai kurie titulai gali būti paveldimi. Aristokrato titulas, kuris gautas paveldint arba jį suteikiant, paprastai vadinamas tikruoju titulu. Priešinga titulų grupė yra pagarbumo titulai, gaunami kaip pagarbumo ženklas iš sutuoktinio arba tėvo.
Akademiniai titulai
Akademiniai titulai – tai titulai rodantys asmens akademinę kvalifikaciją.
Profesiniai titulai
(policijos pareigūnas, policininkas)
Dabartiniai
Titulai, kuriais yra tituluojami šalių vadovai bei jų vyriausybių vadovai.
Istoriniai šalių vadovų titulai
Šie titulai daugiau oficialiai nėra naudojami, tačiau į kai kuriuos iš jų gali pretenduoti ankstesnių karališkųjų dinastijų atstovai.
Povilas Karvelis (1954)
Povilas Karvelis (g. 1954 m. kovo 14 d. Sedeikiuose, Anykščių rajonas) – gydytojas, Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
Všį Pakruojo ligoninės gydytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys, TS-LKD skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Sutuoktinė Vida, vaikai Asta, Mindaugas, Viktorija.
Narevka
Istorija
Kaimas įkurtas 1639 m. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmieji žydai į kaimą atsikraustė apie 1690 metus. 1865–1867 m. kaime pastatyta Narevkos Šv. Mykolo cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1869 m. įkurta Narevkos Šv. Mykolo parapija. XIX a. įkurtos Narevkos žydų kapinės. XIX a. viduryje pastatyta Narevkos sinagoga. 1878 m. kaime gyveno 743 žydai. XIX a. pabaigoje Narevka buvo Pružanų apskrities miestelis.
Jurgis Vanagas
Jurgis Vanagas (g. 1933 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius architektas, urbanistas, miesto teoretikas, humanitarinių mokslų habilituotas daktaras, profesorius, architektūros kritikas.
Biografija
1952 m. baigė Kauno VI vidurinę mokyklą. 1952–1958 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI), inžinierius architektas. 1958–1961 m. Kuršėnų rajono vyriausiasis architektas. 1961–1964 m. Miestų statybos ir projektavimo instituto Kauno filialo grupės vadovas. Kartu su kitais autoriais parengė Tauragės (1962 m.), Šilutės (1963 m.), Kuršėnų (1964 m.), Kaišiadorių (1966 m.) ir kitų miestų generalinius planus, sukūrė ir rekonstravo interjerų (1964 m.). 1965–1968 m. tobulinosi aspirantūroje. 1968 m. apgynė architektūros kandidato disertaciją „LSSR mažų miestų planinės struktūros plėtojimo keliai“. Stažavo Varšuvos, Helsinkio universitetuose, Vakarų Berlyno technikos universitete. 1968–1971 m. KPI Gyvenviečių planavimo ir tvarkymo katedros vyr. dėstytojas, 1970 m. docentas. 1971 m. kartu su katedra persikėlė į naujai įkurtą Vilniaus inžinerinį statybos institutą, Architektūros fakulteto dekanas, 1980–1993 m. Urbanistikos katedros vedėjas, 1984 m. profesorius. 1981 m. apgynė architektūros daktaro disertaciją „Sociologinis aspektas urbanistiškai tobulinant Lietuvos SSR stambių miestų gyvenamąją aplinką“. 1983 m. drauge su kitais autoriais sudarė Lėvens tvenkinio pakrančių sutvarkymo projektą, Vilniaus urbanistinės plėtros variantą (1995 m.), Vilniaus ir Kauno dvimiesčio principinę suplanavimo schemą (1999 m.), kartu su autorių kolektyvu parengė Lietuvos Respublikos teritorijos bendrąjį planą (2000 m.), Vilniaus ir Kauno dvimiesčio strateginį planą (2003 m.). Dvimiesčio urbanistinės koncepcijos autorius (2009 m.). Organizavo nemažai plataus masto urbanistinių ir sociologinių tyrimų. Kelių premijuotų architektūrinių ir urbanistinių konkursinių projektų autorius ir bendraautoris. Yra parašęs per 300 straipsnių (išleista 12 kalbų). Ilgus metus redagavo VGTU ir MA mokslo žurnalą „Urbanistika ir architektūra“. 1997–2007 m. ėjo antraeiles Kauno technologijos universiteto Architektūros ir kraštotvarkos katedros profesoriaus pareigas, taip pat skaitė paskaitų kursus Vytauto Didžiojo ir Klaipėdos universitetuose, Kauno dailės institute. Kaip vizituojantis profesorius skaitė paskaitas Berlyno, Veimaro, Stokholmo, Helsinkio ir kitose Europos šalių aukštosiose mokyklose. Skaitė pranešimus daugelyje pasaulinių kongresų, tarptautinių konferencijų, simpoziumų. Nuo 2007 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius emeritas. 2004 m. už darbų ciklą „Vilniaus ir Kauno dvimiestis: Lietuvos didžiųjų miestų urbanistinės sandaros modeliavimas (1969–2003)“ paskirta Lietuvos mokslo premija. 2005 m. išrinktas Baltarusijos architektūros akademijos užsienio nariu akademiku. 2016 m. eksponavo autorinio projekto „Vilniaus ir Kauno dvimiesčio urbanistinė koncepcija“ išsamią grafinę medžiagą su anotacija tarptautinėje parodoje „XV International Architecture Exhibition la Bienale di Venezia“ ir pelnė parodos sertifikatą. Kelių tarptautinių urbanistinių ir sociologinių organizacijų ir programų dalyvis. 1990–1995 m. Sąjūdžio remtas Vilniaus tarybos narys. Lietuvos karališkosios bajorų sąjungos senatorius.
Rita
Rita apibrėžia nesutvarkytos būsenos virtimą tvarkinga būsena ir yra Visatos, žmogaus ir dorovingumo gyvavimo pagrindinių sąlygų tvermės dėsnis. Ritos dėka pasiekiama tvarka Visatos apykaitos rate. Kadangi ši tvarka sutampa su tiesa, tai rita laikoma tiesa plačiąja prasme. Ritos priešingybė – anrita, kaip netvarka, t. y. neturinti ritos. Rita yra visuotinis dėsnis, nes valdo tiek Visatą, tiek ritualą; nuo jo priklauso ir fiziniai, ir moraliniai gyvenimo aspektai.
Pasak „Rigvedos“, rita buvo nustatyta aditjų, kurie ir saugo šį dėsnį. Labiausiai su rita yra susijęs Varuna (ir Mitra); būtent jis kontroliuoja, kaip žmonių poelgiai atitinka ritą. Ritos negali matyti mirtingieji: „dėsnis yra paslėptas paties dėsnio“, t. y. rita yra apibrėžta ne iš išorės, o iš vidaus; kitaip tariant, nuo jos priklauso viskas, įskaitant ir pačią ritą. Netgi dievų poelgiai – nei daugiau, nei mažiau, kaip ritos tam tikri pasireiškimai.
Nuorodos
Fizikoje:
Pašventupio II piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis yra 440 m į rytus nuo Pašventupio pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas aukštutinės Nemuno terasos krašte. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 6x9 m dydžio, nuolaidėjanti į pietryčių pusę. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 10 m ilgio, 3 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 22 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.
Vakarinis šlaitas palengva eroduoja. Piliakalnis apaugęs tankiu mišriu mišku. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7100 m².
Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Gyvenvietė
500 m į pietryčius 1 ha plote yra I tūkstantmečio papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1997 m. Joje rasta grublėtos keramikos.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Tiberijus
Valdymas
thumb|left|Romos imperija valdant Tiberijui Pirmaisiais valdymo metais valdė sutardamas su Senatu, paskui, remdamasis pretorionais, vykdė autokratinę politiką. Imperatoriaus rūmuose didelę įtaką įgijo pretorijaus prefektai (3 dešimtmetyje – Sejanas, 4 dešimtmetyje – Makronas). Stengdamasis provincijose sutvarkyti mokesčių sistemą, už piktnaudžiavimus persekiojo vietininkus ir atpirkėjus; sumažino išlaidas visuomeninėms statyboms ir pramogoms, grūdų ir pinigų dalijimą plebėjams.
Tiberijus yra žinomas kaip vienas geriausių Romos karvedžių, pagarsėjęs savo kampanijomis Panonijoje, Germanijoje, Retijoje, Ilyrijoje. Tačiau taip pat jis pagarsėjo kaip žiaurus, piktas ir atsiskyrėlis imperatorius, niekada rimtai nenorėjęs valdžios. Ypač jo valdymo kokybė krito po sūnaus Druzo mirties 23 m. e. m. Tuomet Tiberijus beveik visiškai nusišalino nuo valstybės reikalų, realią valdžią palikdamas savo patarėjo ir pretorijų viršininko Sejano rankose, o po šio nužudymo už išdavystę – naujojo pretorijų viršininko Sutorijaus rankose.
Depresuotas dėl sūnaus mirties ir atsiskyręs, Tiberijus paskutiniaisiais savo gyvenimo metais tapo net paranojiškas. Jam mirus, valdžia atiteko Kaligulai ir Gemelui, tačiau Kaligula labai greitai Gemelą nužudė ir tapo vienvaldžiu imperatoriumi.
Žibintžuvės
Šeimos
Būryje yra dvi šeimos:
1187 m.
1187 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Bekštonys
Bekštonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Paparčių.
Arekio stadionas
Stadio Arechi įvairios paskirties stadionas Salerne, Italijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Salernitana Calcio 1919. Pastatytas 1991 m. Talpina 37 245 žiūrovus.
Stadio Arechi pastatytas vietoje seno Stadio Donato Vestuti stadiono, statyto 1930 m. Pirmosios futbolo varžybos įvyko 1990 m. rugsėjį tarp Salernitana ir Calcio Padova. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 0–0.
Maputu (upė)
Maputu, dar vadinama Didžiąja Usutu (Great Usutu), Suthu, Lusutfu – upė Pietų Afrikos Respublikoje, Mozambike ir Svazilande. Upės vardas reiškia „tamsiai rudą“ pagal tamsų upės vandenį.
Upės ištakos yra Amsterdamo kaime, Svazilande. Po to Maputu teka į rytus pro Lebombo kalnus. Nuo ten upė 13 kilometrų ilgio tarpekliu sudaro sieną tarp Svazilando ir PAR. Po to apie 20 km upė tampa siena tarp PAR ir Mozambiko. Įteka į Indijos vandenyno Maputu įlanką į pietus nuo Mozambiko sostinės Maputu.
Svarbiausias intakas – Pongola (dešinysis).
Černiauskynė
Černiauskynė – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Barklainių, greta kelio.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo pavardės Černiauskas (ar Černiauskis), pridedant priesagą -ynė.
Kupetinė
Kupetinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Upytės.
Albatrosiniai
Šeimoje 4 gentys, 14 rūšių.
Henrik Ibsen
Henrik Johan Ibsen (Henrikas Johanas Ibsenas g. 1828 m. kovo 20 d. Skien, Norvegija – 1906 m. gegužės 23 d. Oslas, Norvegija) – žymus Norvegijos dramaturgas, dažnai vadinamas „šiuolaikinės dramos tėvu“.
Jo pjesės dažnai buvo laikomos skandalingomis, nes Ibsenas nebijojo peržengti įprastų Viktorijos epochos moralės normų ir rašyti apie realų, o ne idealizuotą pasaulį.
Ibsenas vienas pirmųjų įtraukė į dramaturgiją kritišką požiūrį į moralę ir išdrįso ja suabejoti. Daugelis kitų to laikotarpio kūrinių priešingai – pateikė priimtos moralės pavyzdžius ar smerkė už jos nesilaikymą; buvo tikimasi, kad kiekviena drama baigsis moralės normas atitinkančiomis išvadomis, gėris atneš laimę, o amoralus elgesys – bausmę. Ibsenas metė iššūkį šioms normoms ir nebijojo sugriauti žiūrovų iliuzijų.
Biografija
Kelerius metus Ibsenas dirbo teatre Bergene. Tuo metu jis neišleido nė vieno kūrinio, tačiau sukaupė daug praktinės patirties. 1858 m. jis grįžo į Oslą, kur tapo vietinio teatro kūrybos direktoriumi ir susituokė su Siuzana Toreson. Šeima gyveno skurdžiai, ir 1864 m. Ibsenas išvyko į Sorentą Italijoje.
1865 m. išleista pjesė „Brandas“ susilaukė sėkmės, kaip ir 1867 m. pasirodęs žymiausias jo kūrinys – „Peras Giuntas“. Ne mažiau populiarūs, nors ir kontroversiški buvo ir jo vėlesni darbai, išpopuliarėję visoje Europoje.
1868 m. Ibsenas persikėlė į Dresdeną Vokietijoje, vėliau – į Miuncheną, kur 1879 m. išleido pjesę „Lėlių namai“, kurioje buvo negailestingai kritikuojamos nusistovėjusios tradicijos ir moterų padėtis visuomenėje.
Ibseno realizmas visiškai pakeitė įprastas dramos taisykles, suformuodamas šiuolaikinę dramaturgiją, kurioje nebijoma nepaisyti nusistovėjusių normų ir atvirai kalbėti apie problemas.
1906 m. gegužės 23 d. Ibsenas mirė Osle po serijos insultų.
Vytautas Augustaitis
Vytautas Augustaitis (iki 1939 m. Augustauskas, 1904 m. balandžio 9 d. Lygumuose, Šiaulių apskr. – 1958 m. birželio 28 d. Kaune) – Lietuvos kūno kultūros ir sporto veikėjas, pedagogas.
Biografija
1925 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. 1926–1932 m. dėstė lietuvių kalbą, gimnastiką Šiauliuose, Veiveriuose. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Humanitarinių mokslų fakultetą.
Nuo 1933 m. vadovavo Kauno miesto ir apskrities Sporto komitetui. 1934–1940 m. Kūno kultūros rūmų direktorius, vadovavo Aukštiesiems kūno kultūros kursams. Organizavo Kūno kultūros rūmų ir Kauno sporto halės statybą. 1938–1940 m. su kitais įkūrė VDU Kūno kultūros katedrą, jos vedėjas.
1938 m. kartu su kitais Kaune surengė pirmąją Pasaulio lietuvių tautinę olimpiadą. 1939–1940 m. Lietuvos olimpinio komiteto pirmininkas. Vienas pagrindinių organizatorių užmezgant ryšius su JAV lietuvių kilmės sportininkais.
Bendradarbiavo su prieškario spaudos leidiniais: „Švietimo darbas“, „Vairas“, „Lietuvos aidas“. 1934–1940 m. žurnalo „Fiziškasis auklėjimas“ vyr. redaktorius, vienas žurnalo „Tautos mokykla“ leidėjų.
1932 m. įstojo į Lietuvių tautininkų sąjungą, 1940 m. jos generalinis sekretorius. 1940 m. NKVD nuteistas 8 metus kalėti ir išvežtas į Rybinską (Rusija). 1945 m. grįžęs į Lietuvą – Lietuvos kūno kultūros instituto Pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas. 1949 m. pašalintas iš instituto, neleista ginti mokslų kandidato disertacijos.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 1994 m. kovo 29 d. Lietuvos kūno kultūros akademijos rūmų fojė (Sporto g. 6) atidengta memorialinė lenta (skulpt. ir archit. Algimantas Šlapikas).
USS Abraham Lincoln (CVN-72)
USS Abraham Lincoln (CVN-72) – septintasis Nimitz klasės atominis lėktuvnešis, priklausantis Jungtinių Valstijų kariniam jūrų laivynui. Pavadintas buvusio JAV prezidento Abraomo Linkolno vardu.
Lėktuvnešis pradėtas statyti 1984 m. lapkričio 3 d. Newport News Shipbuilding laivų statykloje, Virdžinijos mieste Newport News. Įgaliotas bet kada išplaukti į jūrą 1989 m. lapkričio 11 d. Švartuojasi Evereto karinėje bazėje Vašingtone.
Istorija
Lėktuvnešis pirmą karta dislokuotas 1991 m. gegužės 28 d. Ramiojo vandenyno vakaruose (WESTPAC).
Jonas Čiurlionis
Jonas Čiurlionis (1891 m. rugpjūčio 15 d. Druskininkuose – 1955 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse šalia brolio M. K. Čiurlionio) – vargonininkas, muzikos mokytojas, vienas iš penkių vargonininko Konstantino Čiurlionio sūnų.
Biografija
1910–1919 m. (su pertraukomis) vargonų ir kitų muzikos disciplinų mokėsi Varšuvos konservatorijoje, baigė suaugusiųjų vakarinių kursų šešias klases. Baigęs konservatoriją, įgijo muzikos mokytojo specialybę. 1914–1915 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje netoli Varšuvos, sužeistas pateko į Petrogrado ligoninę.
1915–1917 m. Lietuvių pabėgėlių komiteto tarnautojas Maskvoje ir laisvasis klausytojas konservatorijoje. Nuvykęs pas brolį Stasį Čiurlionį į Kijevą, 1917–1918 m. buvo Muzikos meno darbuotojas ir privatus mokytojas Kijeve ir jo gubernijos miestuose. 1919 m. baigęs muzikos studijas Varšuvoje, pusmetį mokėsi Kauno karo mokykloje, 1920–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės įvairiuose daliniuose – buvo būrio ir kuopos vadas, užsitarnavo vyr. leitenanto karinį laipsnį.
Balstogės Švč. Jėzaus Širdies parapija
'''Balstogės Švč. Jėzaus Širdies parapija'''  – parapija, įkurta 1973 m. birželio 25 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Bialostočeko dekanatui. 1888 m. pastatyta mūrinė Balstogės Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.
Jonas Čiurlionis
Biografija
1927–1930 m. dirbo Finansų ministerijoje Kaune. 1930–1933 m. privatus muzikos mokytojas Kaune, 1933–1935 m. progimnazijos muzikos mokytojas Širvintose, 1935–1939 m. muzikos mokytojas Palangos progimnazijoje, 1939–1942 m. muzikos mokytojas Skapiškio progimnazijoje, 1942–1944 m. muzikos mokytojas Pandėlio progimnazijoje, 1944–1945 m. muzikos mokytojas Rokiškio mergaičių gimnazijoje, 1945 m. muzikos mokytojas 4-ojoje berniukų gimnazijoje Vilniuje, 1945–1946 m. lietuvių kalbos mokytojas ir vertėjas Vilniaus valstybinėse įstaigose, 1947–1953 m. Vilniaus Salomėjos Nėries ir Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos dėstytojas – atleistas kaip nepatikimas sovietų valdžiai.
Mokėjo vokiečių, rusų ir lenkų kalbas, nuo 1940 m. priklausė Meno ir mokslo darbuotojų profesinei sąjungai. Be pedagoginės ir kitokios veiklos, vargonininkavo Lietuvos bažnyčiose.
Lorelei
thumb|right|300px|Lorelei uola prie Reino
Lorelei ( arba Lorelei) – stati (132 m aukščio) uola dešiniajame Reino upės krante, Reino tarpeklyje, Reino krašte-Pfalce (Vokietija). Ji yra apie 50 km į vakarus nuo Frankfurto prie Maino ir tiek pat į pietus nuo Koblenco, netoliese yra Sankt Goarshauzeno (Sankt Goarshausen) miestelis. Uola pasižymi stipriu aidu, todėl nuo seno pasakojamos legendos, kad šiose vietose gyvenanti sirena, kuri savo žaviomis dainomis vilioja plaukiančiuosius link pavojingų rifų, kur jų laukia mirtis. Uolą 1823 m. savo kūrinyje aprašė žymus vokiečių poetas Heinrichas Heinė.
Pavadinimo kilmė
thumb|right|200px|Lorelei paminklas
Manoma, kad uola pavadinta vidurio vokiečių aukštaičių tarmės pagrindu: lure („elfas, nykštukas“) + lei („uola“).
Asua
Asua, pilnas pavadinimas – Asua de Kompostela (Azua de Compostela) – miestas Dominikos Respublikos pietuose, Karibų jūros pakrantėje, 97 km į vakarus nuo Santo Domingo. Provincijos centras. Verčiamasi gyvulininkyste, vaisių auginimu.
1188 m.
1188 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Naujoji Luka
Naujoji Luka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo yra Semianuvkos ežeras, kuriam 1986 m. užliejus Lukos kaimą į kaimą buvo atkelti visi užlieto kaimo gyventojai. Dauguma kaimo gyventojų yra gudai. Šalia kaimo teka Narevo upė.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK.
Lembas
Lembas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kvėdarnos, kairiajame Jūros upės krante, piečiau jos ir Aitros santakos. Per kaimą eina. Kaime stovi kryžius penkiems Lembe ir jo apylinkėse žuvusiems partizanams, mūrinė koplytėlė, ji buvo atnaujinta 1937 metais, o pastatyta – XIX–XX a. sandūroje.
Aitroje ties Lembu, arčiau kairiojo jos kranto tįso akmuo Velnio Krasė. Akmuo yra 2 m ilgio 2,4 m pločio ir 1 m aukščio, jo viršuje yra įdubimas. Už 1 km į vakarus nuo Velnio Krasės, jau Rietavo savivaldybėje auga 6 m apimties Lėgų ąžuolas.
miniatiūra|240px|left|Sodyba su darželiu
Istorija
Kaimas minimas nuo 1566 metų, pakartotinai minimas jau Lembo dvaras – 1575 m. teismų aktuose. 1638 m. kaime buvo 15 sodybų.
Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai.
Sovietmečiu kaimas priklausė „Naujo gyvenimo“ kolūkiui.
Carlisle United FC
Carlisle „United“ – Anglijos futbolo klubas iš Karlailo. Klubo komanda 2009-2010 m. sezone žaidžia Anglijos Pirmojoje futbolo lygoje.
Istorija
Klubas suformuotas 1903 m. susijungus dviem Karlislo klubams, „Shaddongate United“ ir „Red Rose“. Naujas klubas iš pradžių žaidė „Milhome Bank“ stadione, vėliau Devonshire“ Park ir galiausiai „Brunton Park“.
Vėduokliažuvės
Vėduokliažuvės (Lampriformes) – kaulinių žuvų (Osteichthyes) būrys, kuriam priklauso apie 50 giliavandenių žuvų rūšių.
Kurilų salų konfliktas
Kurilų salų konfliktas ( – „šiaurinių teritorijų problema“) – teritorinis ginčas tarp Japonijos ir Rusijos  dėl pietinių Kurilų salų suvereniteto, prasidėjęs po Antrojo pasaulinio karo pabaigos ir iki šiol nesureguliuotas.
Po II pasaulinio karo, visos Kurilų salos buvo prijungtos prie TSRS, tačiau į Iturupo, Kunašio, Šikotano salų ir Chabomajaus salų grupę pretenduoja ir Japonija, jas vadinanti Šiaurinėmis Teritorijomis ((北方領土 Hoppō Riōdo) arba Pietų Čišima (南千島 Minami Chishima). Ginčytinos salos dabar priklauso Sachalino sričiai, esančiai Rusijoje.
Japonijos pozicija: salas TSRS užėmė neturėdama tam jokio juridinio pagrindo. Rusija tvirtina, kad jos suverenitetas pietinėms Kurilų saloms yra absoliučiai teisėtas ir neabejotinas bei nesvarstytinas, taip pat skelbia, kad nepripažįsta paties teritorinio ginčo su Japonija fakto. Pietinių Kurilų salų priklausomybės klausimas yra pagrindinė kliūtis visiškam Rusijos ir Japonijos santykių sureguliavimui ir taikos sutarties pasirašymui.
Ginčytinos salos yra:
Iki XIX a.
Iki japonų ir rusų pasirodymo salose gyveno ainai. Jų kalba „kuru“ reiškia „žmogus“, iš to kilo ir kitas ainų tautos pavadinimas – „kurilai“. Vėliau taip pavadintas visas salynas.
Pirmosios japonų žinios apie salyną, buvo gautos iš ekspedicijos į Hokaidą ir Sachaliną, 1635 metais. 1644 m., pagal 1635–1637 m. ekspedicijos į Hokaidą rezultatus, buvo sudarytas pirmasis japoniškas Sachalino ir Kurilų salų žemėlapis.
Rusai pirmą kartą pamatė Kurilų salas iš Kamčiatkos Vladimiro Atlasovo ekspedicijos metu 1697 m. Rusai išlipo Kurilų salose tik 1711 m. 1719 m. caras Petras I pasiuntė Ivano Jevreinovo ir Fiodoro Lužino ekspediciją į Kamčiatką. Jie atrado naujas salas iki Simuširo. Salos buvo įjungtos į Rusijos sudėtį.
Vėlesnis laikotarpis
1855 m. buvo pasirašyta Japonijos ir Rusijos sutartis dėl jūrų sienos ir prekybos, pagal kurią keturios pietinės Kurilų salos buvo atiduotos Japonijai (jūrų siena buvo nutiesta tarp Iturupo bei Uruko salų). Tačiau sutartyje minimas tik Iturupo salos priklausomybė Japonijai, likusios trys salos (Kunaširas, Šikotanas bei Chabomajus) sutartyje nebuvo minėtos. 1855 m. sutartimi, pietų Sachalinas, buvo padalintas abiem valstybėm. Tokios sąlygos netenkino nė vienos valstybės, todėl praėjus dvidešimčiai metų, 1875 m. buvo pasirašyta Sankt Peterburgo sienų sutartis, ja buvo atlikti teritoriniai mainai. Pietinė Sachalino dalis, tuomet priklausiusi Japonijai, buvo atiduota Rusijai. Už tai Japonija gavo visą Kurilų salyną, kuris jai ir priklausė iki 1945 metų.
1905 metais Rusijos Imperijai pralaimėjus karą prieš Japoniją, Sachalinas vėl atiteko pastarajai kaip karo grobis.
1941 m. buvo pasirašyta Japonijos ir TSRS nepuolimo sutartis.
1945 m. balandį TSRS pareiškė denonsuojanti šią sutartį.
1945 m. rugpjūčio 8 d. TSRS paskelbė karą Japonijai. . Atsiėmė Pietų Sachaliną, bei užėmė visas Kurilų salas.
Rusija manė turinti teisę užimti Kurilų salas, nes pagal slaptą Jaltos susitarimą 1945 m. vasario mėn. vid., kuriame dalyvavo JAV, Didžiosios Britanijos ir TSRS atstovai, Kurilų salos buvo pripažintos TSRS nuosavybe. Po Potsdamo sutarties pasirašymo 1945 m. rugpjūčio 14 d., Japonija buvo priversta pripažinti reikalavimus. Japonija pateko į JAV įtakos zoną, Taivanas – Kinijos, Sachalinas ir Kurilų salos – Rusijos.
1952 m. įvyko San Francisko konferencija, joje Japonija pasirašė taikos sutartis su pasaulio valstybėmis. Dokumente buvo punktas atsisakyti pretenzijų į Kurilų salas, tačiau šios sutarties nepasirašė su TSRS, pastarosios iniciatyva.
Bandymai pasirašyti taikos sutartį
Pirmuoju mėginimu susitarti galima įvardinti 1956 m. šalių pasirašytą abipusę Deklaraciją (dvišalę sutartį), ja šalys nutraukė karo būklę, atstatė diplomatinius ir konsulinius santykius bei išsprendė belaisvių ir reparacijų klausimą. Taip pat Nikita Chruščiovas, rodydamas „gerą valią“, pasirašė su Japonija preliminarią deklaraciją, kuria Sovietų Sąjunga įsipareigojo grąžinti Šikotano salą ir Habomai uolas, kai bus pasirašyta pilnavertė taikos sutartis tarp abiejų šalių.
Nuo to laiko, daugiau nebebuvo rimtų mėginimų spręsti taikos sutarties bei salų klausimą. Šiek tiek padėtis pradėjo keistis Michailui Gorbačiovui pradėjus naująją pertvarkos politiką, vadinamąją perestroiką. 1991 m. balandį buvo surengtas pirmasis oficialus TSRS vadovų vizitas į Japoniją, bet jis apčiuopiamų rezultatų nedavė ir negalėjo duoti dėl tuometinės abiejų šalių vidaus politikos.
1992 m. vasarą Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas, prisilaikydamas 1956 m. SSRS ir Japonijos deklaracijos, paskelbė, jog Rusija pasirengusi svarstyti japonams dviejų salų grąžinimą – Šikotano ir Habomai. Rusijos Aukščiausioji Taryba tuomet pareiškė, jog B. Jelcinas bus pašalintas iš einamų pareigų, jeigu jis savavališkai pabandys atiduoti Japonijai Kurilų salas, kurios esą yra „istorinės Rusijos žemės“. B. Jelcinas atsitraukė, todėl konflikto sprendimas vėl buvo atidėtas.
1993 m. Rusijos prezidentas B. Jelcinas vizito į Japoniją metu pasirašė Tokijo deklaraciją, kurioje Maskva pasižadėjo siekti teritorinių ginčų sureguliavimo, ypač dėl Habomai, Šikotano, Kunašyro ir Iturupo salų.
„Nepaisant vidinio Rusijos Dūmos nepasitenkinimo, vaisingiausiais galima laikyti 2003 m., kada Japonijos užsienio reikalų ministras J. Koizumi ir Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas pasirašė Veiksmų planą, pagal kurį turi būti vykdomas politinio dialogo gilinimas, derybos dėl taikos sutarties, bendradarbiavimas tarptautinėje arenoje, prekybos ir ekonomikos srityse, santykių gilinimas saugumo ir gynybos politikoje, progresas kultūrinėje sferoje.“
2004 m. įsteigta „Išminčių taryba“, savo uždaviniu paskelbė Rusijos ir Japonijos santykių gerinimą. Tų pačių metų gegužės mėn. į Maskvą buvo atvykęs Japonijos eks-premjeras Mori (tarybos narys). Jis kartu su Maskvos meru Jurijumi Lužkovu (pastarasis ir įkūrė „Išminčių tarybą“) apsvarstė nesutarimus bei planavo 2005 m. pasirašyti taikos sutartį. Dėl būsimos sutarties pasirašymo, Rusijos visuomenėje tuomet vyravo neužtikrintumo nuotaikos:
2005 m. lapkričio mėn. V. Putinas vyko į Japoniją. Tačiau jau mėnesio pradžioje, prieš išvyką, buvo išplatintas pranešimas, jog vizito metu su Japonija nebus pasirašoma taikos, ar kokia kita sutartis, liečianti Kurilų konflikto problemą.
2006 m. Rusijos pasienio apsaugos patrulinis laivas apšaudė Japonijos žvejybinį laivą. Incidento metu žuvo japonų žvejys. Rusija dėl incidento apkaltino Japoniją, nes ji aplaidžiai žiūri į vadinamųjų Šiaurinių teritorijų gyventojų daromus pažeidimus, kai pastarieji žvejodami kerta Rusijos-Japonijos sieną.
2008 m. po rinkimų pasikeitė tik Rusijos prezidentas, tačiau pati pozicija konflikto atžvilgiu nepasikeitė. Oficialūs Japonijos asmenys buvo įsitikinę, kad susitarti įmanoma – jei ne su V. Putinu, tai su jo įpėdiniu. 2008 m. liepos 7 d. Didžiojo aštuoneto (toliau G8) susitikime, kuris vyko arčiausiai ginčijamų teritorijų, Japonijos Hokaido saloje, šeimininkai daugiausiai dėmesio skyrė deryboms su Dimitrijumi Medvedevu. Tačiau D. Medvedevas nepateisino Japonijos diplomatų lūkesčių, kai į tokius mėginimus sureagavo sakydamas, „jog per tokį trumpą G8 susitikimo laiką pasiekti maksimalių tikslų yra neįmanoma.“
2009 m. vasario 18 d. Japonijos ministras pirmininkas Taro Aso bei Rusijos prezidentas D. Medvedevas Sachalino saloje susitiko aptarti dujų gamyklos statybos klausimą. Šiame susitikime jie taip pat aptarė galimybę greitinti nesutarimų klausimo sprendimą. Tais pačiais metais Japonijos ministras pirmininkas Taro Aso pateikė planą, pagal kurį reikėtų keturias salas padalinti lygiomis dalimis kiekvienai šaliai, tokiu principu Japonija gautų 3 salas ir dalį Iturupo salos. Tačiau šis pasiūlymas Rusijoje liko nesuprastas, o Japonijoje sutiktas kritiškai.
Japonijos pozicija
Japonija pripažįsta tris dokumentus, pasirašytus su Rusija:
Rusijos pozicija
Pagrindiniai dokumentai, kuriais remiasi Rusija, grįsdama Kurilų salyno priklausomybę:
Rusijos ketinimai dėl Kurilų salų išlaikymo
Rusijos spauda teigia, jog Kurilų salų priklausymas Rusijai yra neabejotinas, nes Kurilų salos šalies dalimi tapo po Antrojo pasaulinio karo. Tačiau ji pasiruošusi derėtis su Japonija dėl Šikotano bei Habomajaus (šios salos yra negyvenamos ir labai akmenuotos) salų. Į didžiausių salų Kunaširo bei Iturupo infrastruktūrą Rusija investuoja milijardus. „Priėmus ekonominę ir socialinę salų plėtros programą per dešimtmetį rengiamasi Kunašyre pastatyti rimtesnį oro uostą ir iki maksimumo padidinti gyventojų skaičių. Matyt, taip galutinai palaidojant Japonijos viltis atgauti šiaurines teritorijas. Tam jau skirta 18 mlrd. rublių.“
Kodėl Rusija nenori atiduoti Kurilų salų?
thumb|Vienas iš pagrindinių kaimų Šikotane, kuris priklauso Rusijai Yra keturios priežastys, kodėl Rusija nenori atiduoti Kurilų salų:
Live Rare Remix Box
„Live Rare Remix Box“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ įrašų rinkinys, išleistas 1994 m. vasario 24 d. Jį sudaro trys CD diskai, kurie atitinkamai pavadinti „Live“ ('gyvai'), „Rare“ ('reti') bei „Remix“ ('remiksai'). Visos šios dainos yra paimtos iš albumo „Blood Sugar Sex Magik“ singlų.
Venlas
Istorija
IX amžiaus dokumentuose Venlas minimas kaip prekybos postas. Vėlesniais metais išsivystė į vieną iš svarbesnių Maso-Reino srityje, o 1343 m. suteiktos miesto teisės. 1375 m. tapo Hanzos sąjungos nariu
1713 m. sutartimi Venlas buvo įtrauktas į Jungtinių provincijų sudėtį. Po Napoleono karų tapo Jungtinės Nyderlandų Karalystės dalimi.
1839-1866 m. Venlas nebuvo Vokietijos konfederacijos dalis, tačiau buvo visiškai apsuptas jos teritorijos.
Papynaujis
Papynaujis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Kvėdarnos, per kaimą teka Pienauja, pagal kurią ir pavadintas kaimas. Kaimo šiaurėje yra aerodromas.
Daukšynė
Daukšynė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia kelio, 3 km į šiaurės rytus nuo Truskavos.
Etimologija
Kaimo vardas – asmenvardinis vietovardis, tikriausiai kilęs nuo asmenvardžio Daukšys, pridėjus priesagą -ynė.
Belazariškis
Belazariškis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vosiliškio, prie kelio.
Etimologija
Kaimo vardas yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo dvarininkų Belozarų giminės, kuriai priklausė greta buvęs Vosiliškio dvaras.
Sausio 16
Vardadieniai
Honoratas – Jovaras – Leikantas – Leimantas – Leimantė – Marcelijus (Marcelinas, Marcelis, Marcijonas, Marcys) – Marcelina (Marcelė, Marcė) – Marčius – Norgailas – Norgailė – Norgeda – Norgedas – Norgėlė – Norgilas – Utenis
Kūprė
Kūprė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pakražančio, Kuprės miškuose, prie kelio.
Kurmagala
Kurmagala – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Jonavos, Neries dešiniajame krante (34 km nuo žiočių), prie mažo Šventupio upokšnio žiočių. Praeina kelias. Prie Kurmagalos Neryje riogso stambus akmuo (2,6 x 4,25 m, virš vandens 0,8 m). Toliau link Jonavos, priešais Varpės žiotis, būta Rimkų plytinės. Nuo 1920 m. ten veikė Perevoznikų plytų fabrikas, vėliau kolūkio plytinė. Dabar plytinę mena išlikęs kaminas.
miniatiūra|250px|left|Plytinis bokštas
Istorija
Kurmagala (Хурмогола) minima 1387 m. Jogailos privilegijoje Skirgailai, sudarė Trakų kunigaikštystės šiaurinį pasienį. Seniau čia būta dvaro, vėliau viensėdijos pavadinimu Šventupė (Швентипе).
Iki XIX a. pirmosios pusės Kurmagala buvo Karmėlavos seniūnijos kaimas, Karmėlavos parapijos šiaurinis pakraštys.
Naujasis Levkovas
Naujasis Levkovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą teka Narevkos upė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. DW687.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. XIX a. Levkove buvo Valkavisko apskrities Tarnopolio valsčiaus centras.
Sikanai
right|thumb|250px|Sikanų žemės Sicilijoje Sikanai (, sikanoi; ) – viena iš trijų Sicilijos tautų, gyvenusi ten finikiečių ir graikų kolonizacijos laikais.
Istorija
Manoma, kad sikanai yra seniausi žinomi Sicilijos gyventojai, kurių pavadinimas išliko užfiksuotas šaltiniuose. Graikų istorikas Tukididas skelbė, kad sikanai į Siciliją atsikėlė iš Iberijos, bet nėra žinoma, kuo jis rėmėsi.
Elymai, manoma, yra antroji užrašyta tauta, atsikrausčiusi į Siciliją. Spėjama, kad jie atsikėlė iš Egėjo jūros regiono ar iš Anatolijos. Jie apsigyveno salos šiaurės vakaruose.
Sikelai buvo treti, manoma, atsikraustę iš žemyninės Italijos (galbūt iš Ligūrijos), ir apsigyvenę Rytų Sicilijoje.
Istoriniai įrašai aptinkami nuo laikų, kai finikiečiai XI a.p.m.e. įkūrė pirmąsias kolonijas, ir ypač nuo graikų įkurtos Sirakūzų kolonijos. Vėliau graikai įkūrė ir daugiau kolonijų.
Ankstesnieji siciliečiai buvo palaipsniui kolonistų asimiliuojami ir jau Romos valdymo laikais buvo visiškai asimiliuoti.
Kalba
Yra žinomi keli trumpi įrašai, parašyti graikų abėcėle, bet išnykusia sikanų kalba. Įrašai nėra išversti (atpažinti tik vardai), sikanų kalba nėra priskirta kuriai nors kalbų grupei dėl duomenų stygiaus.
Balstogės Šv. Maksimilijano Kolbo parapija
'''Balstogės Šv. Maksimilijano Kolbo parapija'''  – parapija, įkurta 1981 m. birželio 19 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Bialostočeko dekanatui. 1985–1995 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia, architektė Krystyna Drewnowska.
The Singles 81-85 Re-release
The Singles 81-85 Re-release – Britų grupės Depeche Mode kompiliacinis albumas, išleistas 1998 metais.
Apie albumą
Albumas pasirodė 1998 m. spalio 26 d. Albume 17 dainų.
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Gore'as, išskyrus Dreaming Of Me, New Life, Just Can't Get Enough ir Photographic, kurias sukūrė Vince'as Clarke'as.
Nuorodos
The Singles (81-85) The Singles 81-85
Samana (Dominikos Respublika)
Samana, pilnas pavadinimas Santa Barbara de Samana (Santa Bárbara de Samaná) – miestas šiaurinėje Dominikos Respublikoje, Samanos pusiasalyje, šiaurės rytinėje Samanos įlankos pakrantėje, kalnų pašlaitėje. Provincijos centras. Daugiausia vystomas turizmas, taip pat verčiamasi žvejyba, vaisių auginimu. Yra kruizinių laivų prieplauka. Daugiausia turistų apsilanko sausio–kovo laikotarpiu, kai aplinkiniuose vandenyse galima stebėti kuprotųjų banginių migraciją.
Istorija
Santa Barbara de Samana įkurta 1756 m. ir apgyvendinta daugiausia atvykėlių iš Kanarų.
Radvietis
Radvietis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Pajūralio, kairiajame Kesės upelio krante.
Povilas Čiurlionis
Povilas Čiurlionis (1884 m. vasario 29 d. Druskininkuose – 1945 m. rugpjūčio 26 d. Kaune) – pianistas, vargonininkas, chorvedys, architektas. Vienas iš vargonininko Konstantino Čiurlionio penkių sūnų, artimiausias M. K. Čiurlionio brolis.
Biografija
Apie 1898–1899 m. mokėsi Peterburgo vidurinėje mokykloje, privačiai lankė fortepijono pamokas. 1899–1902 m. (su pertraukomis) gyveno Varšuvoje, kur kartu su broliu M. K. Čiurlioniu studijavo fortepijono, vargonų ir kompozicijos disciplinas Muzikos institute. 1901–1902 m. valtorna grojo Plungės orkestro mokykloje, kartu su broliu Konstantinu vasarą leido Palangoje. 1903 m. gyveno Vilniuje.
Vengdamas karo prievolės carinės Rusijos kariuomenėje, brolio Konstantino pastangomis, 1904 m. išvyko į JAV. Čia Niujorko Kolumbijos (Columbia) universitete studijavo architektūrą (jo darbai buvo eksponuojami universiteto diplomantų parodoje), vertėsi privačiomis muzikos pamokomis. 1912 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje. Suorganizavo Lietuvos vyčių chorą ir pirmąjį lietuvių orkestrą.
Nuo 1913 m. mokytojavo Miko Petrausko muzikos mokykloje Brukline, koncertavo kaip pianistas ir koncertmeisteris, vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence.
Nuo 1913 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Sukūrė giesmių ir dainų „Miškas ūžia“, „Kad aš jojau“, „Žavėjimas“ ir kt. 1912 m. Amerikos vargonininkų sąjunga išleido jo Kalėdų giesmę „Piemenys, piemenys Betliejun bėgo“ mišriajam chorui ir vargonams. Už šią giesmę buvo pelnęs vargonininko garbės titulą.
1920 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune, kur daug metų dėstė Kauno meno mokykloje perspektyvą, braižybą ir muziką, projektavo ir statė mokyklas, gyvenamuosius namus ir kitokius pastatus. Nuo 1940 m. iki mirties gyveno pas V. ir D. Zubovus, dažnai akompanuodavo baritonui V. Zubovui, atliekančiam dainas, romansus ir arijas iš operų.
Svirė
Svirė  – upė Rusijoje, Leningrado srityje. Išteka iš Onegos ežero, teka į vakarus, įteka į Ladogos ežerą. Upės viduryje anksčiau buvo slenksčiai, bet pastačius Svirės aukštupio ir Svirės žemupio užtvankas bei pakilus vandens lygiui jie užlieti. Visa upė laivuojama. Vandens lygis svyruoja nedaug.
Prie upės įsikūrę miestai – Podporožė, Lodeinoje Polė.
Kalėdų nebus
Kalėdų nebus – amerikiečių rašytojo John Grisham humoristinis romanas, išleistas 2001 m. ir užėmęs pirmąją vietą „New York Times“ metų bestselerių sąraše.
Siužetas
Du pagyvenę sutuoktiniai, likus mėnesiui iki Kalėdų išleidžia savo vienturtę dukrą į Peru, kur ji mokys indėnų vaikus. Vos išlydėjes dukrą, Liuteris Krenkas nusprendžia šiemet Kalėdų nešvęsti, o išvažiuoti į kruizą po Karibų jūrą. Jo žmona irgi pritaria šiai minčiai, tačiau kaimynai ir visi bendradarbiai į juos pradeda žiūrėti kreivai ir visokiais būdais ragina neignoruoti didžiausios metų šventės. Tačiau Krenkai laikosi savo.
Bet Kūčių dieną dukra Bleira paskambina tėvams ir pasako, kad jau yra Majamyje ir už kelių valandų bus namie, be to ji Peru susirado sužadėtinį ir nori jam parodyti kaip Kalėdos švenčiamos JAV.
Po tokios žinios Krenkai vos neišsikrausto iš proto, parduotuvės tuščios, o jie nieko neturi – nei maisto, nei eglės. Tačiau kaimynai, kuriems Kalėdos šventas reikalas atskuba į pagalbą ir padeda vos per porą valandų pasiruošti.
The Plasma Shaft
„The Plasma Shaft“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas specialiai tik Japonijoje ir Australijoje, kaip papildomas diskas prie „Blood Sugar Sex Magik“ albumo. Šiame albume pasirodančios dainos prieš tai buvo išleistos singluose.
Albertina
Albertina – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, 6 km į vakarus nuo Dieveniškių, pasienyje su Baltarusija. Rytuose plyti Švedų (Zajašiškių) miškas.
Naujasis Masevas
Nove Masevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Narevkos, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 59 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
LFF III lyga
Lietuvos futbolo federacijos III lyga – ketvirtasis Lietuvos futbolo sistemos lygmuo. Tai mėgėjų pajėgumo varžybos.
III lygos organizatoriai yra 10 apskričių futbolo federacijų:
Apskričių federacijos yra atsakingos rengti apskrities III lygos varžybas. Dėl dalyvių skaičiaus stokos III lygos varžybos vyksta tik keliose apskrityse. Vietoj to, daugelyje apskričių vyksta kitokių futbolo atmainų varžybos - 8x8, 7x7, 6x6, „mažojo futbolo“.
Istorija
Tarp 1991–1997 m. komandos buvo suskirstytos į zonas didmiesčiuose (Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje ir Šiauliuose), bei regionuose (Aukštaitija, Žemaitija, Suvalkija-Dzūkija ir Mažoji Lietuva)
Nuo 1998 m. dalyviai buvo skirstomi į 10 apskričių futbolo federacijų (AFF) zonas. Ne visos AFF rengė varžybas, kai kurios AFF rengė varžybas kartu.
2019 m. III lygos varžybos vyko šešiose apskrityse. Kauno AFF ir Marijampolės AFF varžybos vyko bendrai vienose pirmenybėse. 2020 m. III lygos varžybos beliko organizuojamos tik keturiose apskrityse. 2021 m. III lygos varžybos vyko penkiose apskrityse, tame tarpe, Kauno AFF, Marijampolės AFF bei Tauragės AFF varžybos vyko vienose pirmenybėse.
1190 m.
1190 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Portugalijos ekonomika
Portugalijos ekonomika po įstojimo į ES itin pasikeitė ir struktūravosi pagal įvairius sektorius. Toliau pateikiama trumpa įvairių sričių apžvalga.
Gamyba ir pramonė
Gamybos lygiu Portugalijai kartu su Graikija tenka paskutinė vieta Europos Sąjungoje. Pastaruoju metu jos gamybos augimo tempai paspartėjo ir netgi lenkia dalį Europos kraštų. Svarbiausia Portugalijoje yra iš iškasamų rūdų perdirbimo pramonė. Didžiausi pramonės centrai – Lisabona, Portas, Setupalė.
Pastaraisiais metais pastatyta automobilių, radijo ir televizorių surinkimo gamyklų. Tekstilės, trikotažo, avalynės pramonė – lokali. Pagal butelių kamščių gamybą iš ąžuolo žievės Portugalija pirmauja pasaulyje. Svarbiausios eksporto prekės – žuvys ir žuvų konservai, alyvmedžių aliejus ir vynas. Pagal vyno eksportą šalis yra ketvirta Europoje.
Ramla
Ramla  – miestas centriniame Izraelyje, 20 km į pietryčius nuo Tel Avivo. Centrinės apskrities administracinis centras. 63,5 tūkst. (2004 m.) gyventojų; 80 % žydai, 20 % arabai.
Portugalijos ekonomika
Energetika
Ant Doro ir Težo upių pastatytos hidroelektrinės. Dideli įvežtinės naftos perdirbimo kompleksai veikia netoli Lisabonos ir Porto. Lisabona garsėja labai didelėmis laivų statyklomis ir remonto įmonėmis. Jose remontuojami supertanklaiviai, kurių talpa net 0,3 mln tonų naftos. Portugalijos laivų remonto įmonėse aptarnaujama iki 40 % visų pasaulio tanklaivių.
Ramla
Ramla įkurta 716 m. kalifo Suleimano Ibn Abd al Maliko ir pavadinta pagal arabų k. žodį Raml – „smėlis“. Po pirmojo kryžiaus žygio įėjo į Jeruzalės karalystės sudėtį. Osmanų imperijos valdymo metu buvo nedidelis miestas, kuriame gyveno beveik vien arabai. Valdant britams Ramla pradėjo augti. 1948 m. Arabų-Izraelio karo metu buvo vienas svarbiausių mūšių centrų. Žydams užėmus miestą, dauguma arabų jį paliko.
Miesto įžymybės: 30 m aukščio XIII a. minaretas ir 1902 m. pastatyta Nikodemo ir Juozapo bažnyčia.
Portugalijos ekonomika
Žemdirbystė
Žemės ūkis šiuo metu atsigauna, tačiau jam trūksta technikos, trąšų. Pusė dirbamosios žemės ariama, apie 1/5 užima sodai ir vynuogynai. Pagal vynuogių derlių šalis užima 5 vietą pasaulyje.
Sodininkystė ir gyvulininkystė
Soduose auginamos obelys, kriaušės, vyšnios, mandarinai, apelsinai, migdolai. Žemės derlingos, pietuose drėkinamos. Kai kuriose vietose kukurūzų ir pupų derlius nuimamas du kartus per metus. Galvijai ir avys ganosi ištisus metus, nes žiemos švelnios. Portugalija įsiveža grūdų, cukraus, naftos, pramonės įrenginių.
Turizmas
Kasmet Portugaliją aplanko apie 10 mln turistų, šalis iš to gauna nemažai pajamų.
Kupreliškiai
Kupreliškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Dugnų.
Lietuvos teismo ekspertizės centras
Lietuvos teismo ekspertizės centras – Lietuvos įstaiga, pagal teismų ir baudžiamojo proceso įstaigų užduotis atliekanti ekspertizes (tyrimus). Dirba mokslinį darbą kriminalistikoje, teismo ekspertizėje.
Veikla
Pagrindinės veiklos sritys:
Funkcijos
Įgyvendindamas uždavinius, vykdo šias funkcijas:
Patricia Velásquez
Patrisija Karola Velaskes Semprun (g. 1971 m. sausio 31 d.) – Venesuelos aktorė ir modelis.
Ji yra ispaniškos ir indėniškos (vaju) kilmės. Vaikystėje gyveno Meksikoje, Prancūzijoje. 1990 m. išvyko į Milaną ir pradėjo modelio karjerą. 1997 m. pradėjo aktorystės studijas Niujorke ir Los Andžele. Labiausiai išgarsėjo suvadinusi princesę Anksunamun filmuose Mumija ir Mumijos sugrįžimas.
2002 m. Velaskes įkūrė organizaciją, padedančią vaju indėnų vystymuisi.
Sol de Manjana
thumb|230px|Sol de Manjanos geizeriai
Sol de Manjana  – terminio aktyvumo teritorija pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, į pietus nuo Kolorados lagūnos, 4850 m aukštyje virš jūros lygio. Apima 2 km² plotą.
Yra aktyvių fumarolių, verdančios lavos kraterių, geizerių, išmetančių vandens ir garų srautus į 10-50 m aukštį.
Balstogės Šv. Jono Krikštytojo parapija
'''Balstogės Šv. Jono Krikštytojo parapija'''  – parapija, įkurta 2001 m. rugpjūčio 29 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Dojlidų dekanatui. 2003–2004 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia, architektas Bogdan Cimochowicz.
Graikijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Graikijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Kaunas Jazz
miniatiūra|[[Logo scenoje]] miniatiūra|Vėliavėlė miniatiūra|Ilgametė meno vadovė Indrė Jučaitė-Sarneckienė (1980–2023) miniatiūra|[[Lietuvos ministras pirmininkas|Premjerė I. Šimonytė, festivalio steigėjas J. Jučas]]
Graikijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos:
Kaunas Jazz
– tarptautinis džiazo festivalis, „Europe Jazz Network“ narys.
Graikijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Atrankos ciklas dėl patekimo į Europos turnyrus
Pastaba.
Kaunas Jazz
Vyksta Kaune ir kituose miestuose (Vilniuje, Alytuje, Jurbarke, Palangoje, Raudondvaryje, Panevėžyje, Birštone, Žasliuose). Būdinga džiazo stilių įvairovė, tęsiamos lietuviškojo džiazo tradicijos. Organizuojamas ne tik pagrindinis renginių ciklas pavasariais, bet ir papildomi koncertai: vasarą, rudenį, prieš Kalėdas.
Istorija
1991 m. balandžio 19–21 d. surengtas pirmąsyk: 5 koncertai ir 2 jam session. Organizavo Jono Jučo suburti entuziastai, talkinama tarptautinio festivalio „Vilnius Jazz“ prodiuserio Antano Gusčio vadovaujama muzikos agentūra „Litus“, Kauno filharmonija (vad. Justinas Krėpšta), Kauno miesto savivaldybė. Dalyvavo 17 dalyvių: 6 Lietuvos džiazo ansambliai, Danijos, Vokietijos, Lenkijos, Latvijos, Šveicarijos, Rusijos, Estijos ir Ukrainos džiazo atlikėjai.
Festivalis bendradarbiauja su kitais tarptautiniais festivaliais: Jazzkaar (Talinas), April Jazz (Espoo), Rigas Ritmi (Ryga), Orlen Jazz Festival Bielska Zadymka Jazzowa (Belsko Biala), Nišville Jazz (Nišas), Nine Gates International Jazz Festival (Pekinas).
Sandara
Nuo 2003 m. populiariausiam atlikėjui skirti Jazz Eaters Award, Kaunas Jazz Award apdovanojimai. Dabar tradicija sustabdyta.