cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Devendra Banhart
Biografija
D. Banhart gimė 1981 m. gegužės 30 d. Hiustone (Teksasas), bet užaugo Venesueloje. Jo tėvai itin domėjosi indų meditacijos guru Prem Rawat mokymais, taigi ir sūnų pavadino rytietiškai. Aštuoniolikos Devendra iškeliavo į San Franciską, kur pradėjo mokslus menų institute (buvo talentingas, gaudavo stipendiją). Paskaitas praleidinėjo, tuo pat metu kurdamas muziką. Pirmasis Devendros Banhart pasirodymas įvyko dviem kambariokams gėjams atliekant dainą pavadinimu „How Great Thou Art and Love Me Tender“. 2000 m. metė mokslus ir išvyko į Paryžių. Benamis, klaidžiojantis, apžėlęs, su suknele Devendra Banhart gąsdino meilės miesto turistus, kol viename indie muzikos klube jam leido sugroti klubo savininkas. Nuo to laiko Devendra Banhart yra žinomas psych folk atlikėjas, aplink save subūręs daug muzikantų, kurių veikla dabar vadinama New Weird America judėjimu. Be savo solinės karjeros, Devendra Banhart dar priklauso ir grupei Vertiver. Banhart’o muzika nėra sudėtinga, paprastai jis groja vien gitara, retai naudojamas kitų instrumentų akomponavimas. Jo paskutinį turą po JAV lydėjo pilna grupė, kurią sudarė Andy Cabic, Otto Hauser, Kevin Barker, Noah Georgeson ir kiti. Hauser ir Barker taip pat dalyvavo Antony and the Johnsons koncertiniame ture. Dažnas New Weird America muzikantų bendradarbiavimas yra ne retas reiškinys. Antony ir Devendra Banhart yra ne sykį dalyvavę vienas kito pasirodymuose kaip kviestiniai vokalistai, viena iš CocoRosie merginų yra Devendra Banhart gyvenimo moteris, Antony balsą galima išgirsti ir CocoRosie dainose.
Tomas Radzinevičius
Tomas Radzinevičius (g. 1981 m. birželio 5 d.) – Lietuvos vyrų futbolo rinktinės futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Savo karjerą pradėjo Marijampolės Sūduvos komandoje 1997 m., kur žaidė iki 2005 m. 2002 metais UEFA Taurės turnyre įmušė 3 įvarčius į S.K. Brann vartus (pergalės dėka Marijampolės Sūduva pateko į sekantį etapą). 2005 metais perėjo į Gambrinus lygos Libereco „Slovan“ klubą, tačiau buvo „paskolintas“ SK Kladno futbolo klubui. 2009 m. liepos pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Silezijos Vodzislavo „Odra“ komanda. 2010 m. sausio 15 d. nutraukė sutartį su Lenkijos klubu. 2010 m. pradžioje pasirašė 1,5 m. sutartį su Slovakijos FK Senica klubu. 2011 m. sausio 11 d. pasirašė 1,5 m. kontraktą su Čekijos antrojo diviziono MFK Karviná komanda.
Tomas Radzinevičius yra atstovavęs Lietuvos jaunimo futbolo rinktinei. Lietuvos vyrų futbolo rinktinės sudėtyje žaidė 21 rungtynėse. 2006 m. lapkričio 11 d. draugiškose varžybose su Maltos rinktine Lietuvos rinktinei pelnė įvartį (rungtynes laimėjo Lietuva rezultatu 4:1).
Umba (gyvenvietė)
Umba  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio pietuose, Kandalakšos įlankos pakrantėje, prie Umbos žiočių. Terio rajono centras. Yra uostas, aerodromas, keliai į Varzugą, Kirovską. Verčiamasi žvejyba, miškų ūkiu. Veikia pomorų istorijos, kultūros ir buities muziejus, amatų centras. Netoli Umbos yra savo gamta pasižymintis Turijaus pusiasalis bei priešistorinis archeologinis paminklas Umbos labirintas.
Istorija
Pomorų gyvenvietė šaltiniuose minima nuo 1466 m. ir yra viena seniausių visoje Koloje. 1898 m. netoliese įkurta miško darbininkų gyvenvietė Lesnojus (Лесной). Vėliau pradėtas statyti uostas. 1930 m. naujajai gyvenvietei suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Vėliau abi gyvenvietės sujungtos – medinis pomorų kaimas Senoji Umba ir darbininkų gyvenvietė Naujoji Umba.
Kirkai
Kirkai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Reivyčių.
Kolumbijos herbas
Kolumbijos herbą sudaro skydas, ant kurio tupi išskleidęs sparnus kondoras. Kondoras simbolizuoja laisvę. Snape jis laiko lauro lapų vainiką. Tarp erelio ir skydo ant geltonos juostos užrašytas nacionalinis Kolumbijos moto „Laisvė ir tvarka“. Skydą iš abiejų pusių supa nacionalinės trispalvės geltonos, mėlynos ir raudonos spalvos vėliavos.
Skydas padalintas į tris horizontalias dalis. Viršutinėje skydo dalyje mėlyname fone stovi auksinis granatas, primenantis Naująją Granadą – ankstesnįjį (kolonijinį) regiono pavadinimą. Iš abiejų granato pusių yra auksiniai ragai – kairėje ragas pripildytas auksinių ir sidabrinių monetų, dešinėje – tropinių vaisių. Ši skydo dalis simbolizuoja šalies gamtinius ir žemės ūkio turtus. Vidurinėje skydo dalyje sidabriniame fone yra frigiška kepurė (isp. „el gorro frigio“) – tradicinis laisvės simbolis. Apatinėje skydo dalyje yra du dideli laivai iškeltomis burėmis abiejuose vandenynuose – Ramiajame ir Altanto vandenynui priklausančiai Karibų jūrai. Iškeltos vėliavos simbolizuoja Kolumbo kelionės į naująjį pasaulį.
Kolumbijos herbas buvo įteisintas 1834 m. gegužės 9 dieną.
Jonas Mažeika (1961)
Jonas Mažeika (g. 1961 m. liepos 20 d. Zablatiškėse, Zarasų raj.) – Lietuvos inžinierius-hidrogeologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, VU profesorius.
Biografija
Nuo 1985 m. dirba Geologijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas, nuo 2010 m. Gamtos tyrimų centras), nuo 1992 m. Radioizotopinių tyrimų laboratorijos vadovas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas.
Mokslinė veikla
Pagrindinės tyrimų kryptys – branduolinė geofizika ir aplinkos radioaktyvumas. 1993-1997 m. valstybinės mokslo programos „Atominė energetika ir aplinka“ tarybos pirmininko pavaduotojas ir radioekologinių tyrimų koordinatorius.
Kompleksinis skaičius
thumb|right|Kompleksinis skaičius gali būti vaizduojamas kaip skaičių a ir b pora, kuri sudaro vektorių kompleksinėje plokštumoje „Re“ – realioji ašis, „Im“ – menamoji ašis, o i yra [[menamasis vienetas.]]
Kompleksinis skaičius – dviejų realiųjų skaičių pora z: kur a ir b – realieji skaičiai, o i = (0,1) – menamasis vienetas tenkinantis sąlygą: Dažnai klaidingai sakoma, jog tačiau tai ne visai tikslu, nes yra dvi reikšmės, kurias pakėlę kvadratu gauname -1: i ir -i.
Skaičius a vadinamas realiąja z dalimi, žymima a = Re(z), skaičius b vadinamas menamąja z dalimi, žymima b = Im(z).
Kompleksinių skaičių aibė žymima C:
Aritmetinės operacijos su kompleksiniais skaičiais
Atimtis
Daugyba
Dalyba
Kompleksinių skaičių laukas
Formaliai kompleksinis skaičius gali būti apibrėžtas kaip išrikiuota dviejų realių skaičių (a, b) pora su įvestomis operacijomis:
Taip apibrėžti kompleksiniai skaičiai sudaro lauką, kompleksinių skaičių lauką, žymimą C (laukas matematikoje yra algebrinė struktūra, kurioje apibrėžtos sudėties, atimties, daugybos ir dalybos operacijos, turinčios tam tikras algebrines savybes. Pvz., realieji skaičiai yra laukas).
Realusis skaičius a yra sutapatinamas su kompleksiniu skaičiumi (a, 0), ir tuo būdu realiųjų skaičių laukas R tampa C dalimi. Menamasis vienetas i apibrėžiamas kaip kompleksinis skaičius (0, 1), kuris tenkina:
Lauke C mes turime:
Kompleksinių skaičių plokštuma
Kompleksinis skaičius gali būti vaizduojamas dvimatėje koordinačių sistemoje kaip vektorius, jungiantis koordinačių sistemos pradžią su tašku, kurio x koordinatė yra realioji kompleksinio skaičiaus dalis, o y – menamoji.
Dviejų (ar daugiau) kompleksinių skaičių suma yra tokių juos kompleksinėje plokštumoje atitinkančių vektorių vektorinė suma.
Dviejų kompleksinių skaičių sandaugą atitinkančio vektoriaus (irgi prilyginamo kompleksiniam skaičiui) ilgis lygus dauginamųjų vektorių ilgių sandaugai, o kampas su X ašimi – dauginamųjų vektorių kampų sumai. Kompleksiniai skaičiai, kuriuos atitinka vienetinio ilgio (normalizuoti) vektoriai, dauginant tiesiog pasuka kitą dauginamąjį savuoju kampu su X ašimi.
Tiek i, tiek ir -i yra kompleksiniai skaičiai, kurių realioji dalis lygi nuliui, tačiau menamoji dalis yra priešingų ženklų. Tai du su Y ašimi sutampantys vienetinio ilgio vektoriai, nukreipti priešingomis kryptimis (i aukštyn, -i žemyn), jų vektorinė suma lygi nuliui, o sandaugos kampas 90° + 270° = 360° = 0°, kas atitinka su X ašimi sutampantį, dešinėn nukreiptą vektorių (realųjį skaičių 1). i \cdot i sandaugos kampas 90° + 90° = 180°, kas atitinka su X ašimi sutampantį kairėn nukreiptą vektorių, realųjį skaičių -1. Tačiau -i \cdot -i sandaugos kampas 270° + 270° = 540° = (apsukus ratą) 180°, kas irgi atitinka -1.
Trigonometrinė forma
thumb|Kompleksiniai skaičiai trigonometrijoje.
Greta algebrinės formos dar yra trigonometrinė kompleksinių skaičių užrašymo forma:
Čia
Formulė kai r = 1 yra vadinama Oilerio formule:.
Šiuo atveju kompleksinis skaičius (a,b) turi paprastą geometrinę interpretaciją. a yra atkarpos ilgis x ašimi, o b – y ašimi. Kampas \phi yra kampas tarp x ašies ir tiesės, jungiančios koordinačių pradžią (0,0) ir tašką (a, b). r yra atkarpos ilgis nuo koordinačių pradžios (0, 0) iki taško (a, b).
Daugyba, dalyba, kėlimas laipsniu ir šaknies traukimo operacijos trigonometrinėje formoje
Dviejų kompleksinių skaičių daugyba atrodys taip:
dalyba:
Kėlimui laipsniu yra naudojama Muavro formulė:
Šaknies traukimo operacija:
Vukovaras
Vukovaras – miestas rytinėje Kroatijoje, Vukos ir Dunojaus upių santakoje, 36 km į pietryčius nuo Osijeko. Tai didžiausias Kroatijos miestas ir uostas prie Dunojaus. Apskrities centras.
Istorija
Miestas labai nukentėjo per Jugoslavijos karus – serbų pajėgos tris mėnesius buvo apgulusios miestą, buvo sugriauta dauguma pastatų, čia vyko Vukovaro mūšis.
Auksučiai
Auksučiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Šakynos.
Laplaso operatorius
Skaliarinio lauko laplasianas žymimas \Delta f arba \nabla^2 f:
Fizikoje Laplaso operatorius naudojamas aprašyti bangos sklidimą, difuziją ir pan.
Laplaso operatorius stačiakampėje koordinačių sistemoje:
Laplaso operatorius cilindrinėje koordinačių sistemoje:
Laplaso operatorius sferinėje koordinačių sistemoje:
Šnypšliai
Istorija
1644 m. ir 1695 m. lenkų kalba rašytuose Švėkšnos dvaro inventoriuose minima Šnypšlių tarnyba („sluzba Paszkiel Sznipszlow“). 1644 m. gyveno 4 šeimos, 1695 m. – 8 šeimos. XIX-XX a. pr. Šnypšliuose buvo Šnypšlių palivarkas ir carinės Rusijos pasienio antros linijos užkarda.
Conus achatinus
Conus achatinus – kūgeninių (Conidae) šeimos gyvūnų rūšis.
Šnypšliai
Istorija
Sovietmečiu Šnypšlių kaime (palivarko sename mediniame pastate) kurį laiką veikė Šnypšlių pradinė mokykla (vėliau perkelta į Jonikų kaimą).
Conus achatinus
Paplitimas
Paplitę Indijos-Ramiojo vandenyno biogeografiniame regione, Raudonojoje jūroje ir Maskerenų salyno baseine.
Šnypšliai
Istorija
1923 m. Šnypšlių kaime (palivarke) buvo 2 ūkiai ir 32 gyventojai, 1997 m. – 3 ūkiai, 8 gyventojai.
Žymūs žmonės
Šnypšlių kaime gimė:
Auksučiai (reikšmės)
Auksučiais vadinami kaimai:
Suomija Eurovizijos šokių konkurse
Suomija pirmoji laimėjo Eurovizijos šokių konkursą 2007-aisiais. Jai pergalę iškovojo šokėjai Jussi Väänänen ir Katja Koukkula sušokę Rumbą ir Pasodoblį.
Nuorodos
Oficiali Suomijos „Eurovizijos“ svetainė
Skydauodegės gyvatės
Skydauodegės gyvatės (Uropeltidae) – gyvačių (Serpentes) šeima, kuriai priklauso rausiančios gyvatės. Jų kūnas smulkus, cilindriškas, 20-70 cm ilgio. Spalva juoda, raudona ar geltona. Juodos spalvos kūnas dažnai būna su metališku žvilgesiu. Galva nedidelė, nusmailėjusio kūgio formos. Uodega tarsi bukai nukirsta, su vienu ar keliais stambiais skydeliais. Tokia uodega tarnauja kaip atrama gyvatei raustis į dirvožemį. Be to, jos tokia uodega užverčia landą į urvą.
Kaukolės kaulai tvirtai suaugę. Galva padengta stambiais skydeliais. Ypač stiprus tarpžandikaulinis skydelis, kuris sudaro nusmailėjusį snukį. Šis skydas atlaiko gana didelį krūvį gyvatei rausiantis gilyn dirvožemyje. Akys su stambiu vyzdžiu, silpnai išsivysčiusios.
Paplitusios Indijoje ir Šri Lankoje. Gyvena priekalnėse ir kalnuotose vietose. Minta sliekais ir kitais bestuburiais. Pagautos yra ramios, net nesistengia pabėgti, apsiriečia aplink pirštą ir susingsta. Gyvavedės. Atveda 3-8 jauniklius.
Gentys
Šeimoje yra 8 gentys, 47 rūšys:
Facija
Facija – uoliena su specifinėmis charakteristikomis, kurios atspindindi uolienos susidarymo aplinką.
Nuosėdinės facijos
Apibendrintai facijos atskiriamos pagal uolienas, tačiau, kai tiriamos tik uolienų litologinės ar petrologinės charakteristikos, kaip antai grūdelių dydis, struktūros, tekstūros ir kt., tokios facijos vadinamos litofacijomis. Kai uolienose yra ir fosilijų – biofacijos.
Naudojant facijų metodą galima atkurti geologines sąlygas, kuriose susiformavo uolienos.
Metamorfinės facijos
Mineralų seka, kuri susiformuoja vykstant metamorfizmui. Nusako slėgį ar slėgių intervalus, prie kurių susiformuoja tam tikri mineralai.
Kolnas
Kòlnas (arba Kãlinas, ) – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje, ~150 km į šiaurės vakarus nuo Lenkijos sostinės Varšuvos. Miestas įsikūręs Kolno aukštumoje prie Labnos ir Pisos upių. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. DW647.
thumb|left|Karaliaus Kristaus bažnyčia thumb|left|Sinagoga
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XVIII a. minima gyvenvietė netoli Pisos upės. X a.-XI a. gyvenvietėje stovėjo medinė pilis. Pirmą kartą gyvenvietė paminėta 1222 metais. 1425 m. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis gyvenvietei suteikė Kulmo miesto teises. 1426 m. gyvenvietė minima kaip Colno. 1434–1443 m. miestas persikelė arčiau Labnos upės, kur vėliau įsikūrė Labnos gyvenvietė. Šį persikėlimą lėmė tai, kad Kolno aukštumoje prie Pisos upės įsikūręs miestas buvo sunkiai pasiekiamas dėl nepalankių gamtinių sąlygų. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1765 m. spalio 13 d. karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis suteikė gyvenvietei Kolno miesto herbą. 1794 m. liepos 10 d. mieste įvyko Kolno mūšis. Per 1794 m. sukilimą miestas sudegė.
1867 m. miestas tapo Lomžos gubernijos Kolno apskrities centru. 1904–1905 m. pastatyta Kolno Šv. Mikolajaus cerkvė. 1915 m. vokiečių kariuomenė mieste pastatė Kolno geležinkelio stotį, kuri jungė miestą su Vokietijos imperijos, Pišo miestu. 1923 m. ši geležinkelio linija buvo panaikinta. 1929 m. įkurtas Orzeł Kolno futbolo klubas. 1939 m. mieste gyveno 5,163 gyventojai iš kurių 67 % buvo žydai. 1939 m. rugsėjo 8 d. miestą užėmė Trečiasis Reichas. 1939 m. rugsėjo 29 d. miestą vokiečiai perdavė Tarybų Sąjungai. 1939–1941 m. ir 1944 m. miestas buvo Kolno rajono centras. 1941 m. birželio 22 d. miestą užėmė Trečiasis Reichas. 1941 m. rugpjūčio mėnesį Kolimagų ir Mšcivujės kaimuose buvo nužudyti visi miesto žydai. 1945 m. sausio 23 d. į miestą įžengė Raudonoji Armija.
Gyventojai
1827 m. 38% miesto gyventojų buvo žydai, 1857 m. 62 %. Pagal 2008 m. gruodžio 31 d. surašymą:
Pagal 2002 m. surašymą vidutinės gyventojų mėnesinės pajamos buvo 1587,72 zlotai.
Paviršiaus struktūra
thumb|Miestas Kolno apskrityje
Miestas užima 2,67 % apskrities ploto.
Driežadubeniai dinozaurai
Driežadubeniai dinozaurai (Saurischia) – vienas iš dviejų didelių dinozaurų būrių. Driežadubenių roplių dubuo buvo trispindulinės sandaros ir mažai skyrėsi nuo kitų roplių (pvz., šiuolaikinių krokodilų dubens). Šio būrio atstovai buvo tiek plėšrūs, tiek augalėdžiai; tiek dvikojai, tiek keturkojai.
Būriui priklauso 2 dideli pobūriai:
Filogenetinis medis
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Šulininkai
Šulininkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Užutrakio, Trakų istoriniame regioniniame parke. Kaimo pietvakariuose telkšo Šulininkų ežeras (Pervalonys).
Mirties slėnis
Mirties slėnis atrastas apie 1849 metus, kai čia atklydo į Kaliforniją traukiantys aukso ieškotojai. Nuslūgus aukso karštinei, Mirties slėnyje pradėta ieškoti borakso.
Nuorodos
thumb|left|550px|Ubehebe krateris Mirties slėnyje
Rasių apylinkė
Rasių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Bartninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. 1954 m. prijungtos Vartų apylinkė, dalis Vilkabalių apylinkės ir dalis Šilbalių apylinkės, o dalis Rasių apylinkės prijungta prie Būdviečių apylinkės. 1963 m. prijungta Būdviečių apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d., 1970 m. rugsėjo 23 d. ir 1974 m. sausio 30 d. perkeltas apylinkės centras. 1979 m. rugpjūčio 29 d. Rasių apylinkė prijungta prie Bartninkų apylinkės.
Užupis
miniatiūra|Užupio angelas (2022) miniatiūra|Užupio angelas (2005)
Užupis – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Senamiesčio, dešiniajame Vilnios krante prie jos žiočių. Gana uždara teritorija, kurią iš trijų pusių nuo Senamiesčio skiria upė, iš kitos pusės yra stačios kalvos ir pramoninis rajonas.
Istorija
thumb|200 px|left|Vilnius, Užupis. ([[Józef Peszka, 1808 m., Vilniaus universiteto bibliotekoje saugomas paveikslas)]]
Užupis – vienas seniausių, nuo XV a. minimas Vilniaus priemiestis. Pastačius pirmuosius tiltus per Vilnią, augo ne kaip miesto dalis, o kaip priemiestis. Priemiesčiu tapo atsidūręs už gynybinės sienos Spaso vartų.
Per Užupį iš Vilniaus miesto vedė kelias į Polocką. XIV a. pab. susiformavo būsimos Malūnų ir Užupio gatvės.
Šiaurinė priemiesčio dalis nuo XVI a. priklausė pravoslavų šv. Dvasios brolijai, todėl čia gyveno šventikai ir cerkvių tarnautojai. Pietinėje Užupio dalyje stovėjo Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia, priklausiusi Augustinams. Pirmoji bažnyčia 1644 m. pastatyta medinė. Ji buvo sudeginta žaibo ir vėl buvo atstatyta medinė. 1788 m. pagal architekto Martyno Knakfuso projektą pastatyta klasicistinė mūrinė bažnyčia. 1794 m. sukilimo metu bažnyčia buvo sugriauta. Ji atstatyta 1824 m. Bažnyčios varpinė pastatyta 1881 m. XIX a. bažnyčia buvo Bernardinų bažnyčios filija. Augustinams Užupyje priklausė ir kiti žemės plotai Polocko, Užupio gatvėse.
Vienas reikšmingiausių Užupio statinių buvo 1495 m. įsteigtas ir veikęs iki 1864 m. Bernardinų tretininkių vienuolynas Malūnų gatvėje (dab. Malūnų g. 3). Nuo vienuolyno per Vilnią buvo nutiestas dengtas pėsčiųjų tiltas, sudegęs 1749 m. gaisro metu. Vienuolynas uždarytas 1864 m.
Užupį su miestu jungė trys tiltai. Vienas jų stovėjo prie Bernardinų vartų ir vedė į dabartinę Malūnų gatvę, antras buvo už Išganytojo vartų ir vedė į Užupio gatvę, trečias jungė Paupio ir Paplavų gatves ir stovėjo prie Vaivadų malūno. Pirmieji tiltai buvo statomi mediniai, vėliau iškilo metaliniai. Tiltai buvo nuolat remontuojami. Iki mūsų dienų išlikęs 1880 m. statytas metalinis Bernardinų tiltas, taip pat 1901 m. statytas Užupio tiltas ir 1880 m. pastatytas metalinis Paplaujos tiltas.
Paupio gatvėje buvo žinomi Vaivadų malūnas prie Paplaujos tilto ir Vyskupo malūnas, stovėjęs prie Užupio tilto.
Polocko gatvėje netoli Baltojo skersgatvio stovėjo barokiniai vartai su dvigubomis kolonomis (Polocko g. 20). Šiuos vartus yra nutapęs dailininkas Romanas Jakimovičius. Taip pat šioje gatvėje tarpukariu veikė lietuvių šv. Kazimiero Draugijos namai.
1810 m. Užupyje dešiniojo Vilnios kranto šlaite Bernardinų vienuolyno Šv. Martyno vokiečių Romos katalikų kongregacijos prašymu buvo įkurtos Bernardinų kapinės. 1810 m. kapinėse pastatyta klasicizmo stiliaus mūrinė koplytėlė. išėjus pro kapinių vartus stovėjo trys dviaukščiai, už koplyčios – dar trys kolombariumai. Jie pastatyti kartu su mūro siena. Kapinės uždarytos nuo 1967 m.
Užupyje gyveno nemažai amatininkų, nuo XIX a. ir smulkiųjų valdininkų. Prie Bernardinų kapinių gyveno audėjai.
Gatvės
thumb|200 px|left|Vaizdas į Užupį, einant nuo [[Adomo Mickevičiaus skveras|Adomo Mickevičiaus skvero]] thumb|150 px|right|Užupio undinėlė
Susisiekimas Užupyje transportu su senamiesčiu galimas per tris Užupio, Bernardinų ir Paplaujos tiltus bei pėsčiųjų „Fluxus“ tiltą.
Užupyje nuo XX a. pradžios išlaikytas mūrinių ir medinių gyvenamųjų namų, kiemų autentiškas įvaizdis. Senųjų Užupio medinių namų yra išlikusių Baltajame skersgatvyje. Tačiau šiame rajone leidžiamos statybos, todėl tarp senojo architektūrinio paveldo skverbiasi nauji pastatai.
Užupio centrinė ašis – Malūnų, Paupio ir Užupio gatvių sankirtoje stovinti, 2002 m. atidengta skulptoriaus Romo Vilčiausko ir architekto Algirdo Umbraso sukurta bronzinė angelo skulptūra, tapusi Užupio simboliu ir populiaria susitikimų vieta. Užupio angelu siekta įamžinti Zenoną Šteinį, menininką ir aktyvų bendruomenės narį, daug prisidėjusį prie kvartalo gerovės.
Nuo Užupio angelo į viršų kylanti Užupio gatvė išsišakoja: į dešinę tolyn driekiasi vieno kilometro ilgio Polocko gatvė, kairiau – Krivių gatvė. Polocko ir Krivių gatves jungia Baltasis skersgatvis. Iš Polocko gatvės atsišakoja 16 namų turinti Žvirgždyno gatvė, kuri atsiremia į Bernardinų kapinių vartus ir užsibaigia į kalną kylančiu akligatviu. Žvirgždyno gatvė grįsta akmeniniu grindiniu. Iš Krivių gatvės yra išėjimas į Filaretų gatvę. Iš Filaretų gatvės atsišakoja nedidelė Varpų gatvelė. Tiek Krivių, tiek Filaretų gatvės atsiremia į Olandų gatvę, kurios tam tikra atkarpa taip pat priklauso Užupiui. Iš Polocko gatvės atsišakoja Kreivasis skersgatvis.
thumb|200 px|left|Medinis namas Polocko gatvės pabaigoje (Polocko g. 52) ypatingos architektūrinės vertės 1876 m. pastatytas medinis pastatas, puoštas medine, menine drožyba. Šiame name lankėsi tapytojas [[Ferdinandas Ruščicas ir fotografas Janas Bulhakas. ]] thumb|200 px|right|Žvirgždyno gatvė, grįsta akmeniniu grindiniu
Leidžiantis atgal link Užupio angelo, į dešinę, iki Vilnios upės akmenine danga grįsta Malūnų gatvė, kurioje išsidėstęs 2010 m. birželio mėnesį atidarytas Tibeto skveras. Nuo Malūnų gatvės patenkama ant 1880 m. pastatyto Bernardinų tilto.
Į dešinę nuo Užupio angelo yra Paupio gatvė, kurią kerta Vilnia su virš jos 1882 m. pastatytu metaliniu Paplaujos tiltu. Paupio gatvė kartu su Aukštaičių, Krivulės, Zarasų ir Kranto gatvėmis sudaro Paupio mikrorajoną, kuris taip pat priskiriamas Užupiui. Už Aukštaičių gatvės išsidėstęs Kūdrų parkas.
Paupio gatvėje yra Užupio pėsčiųjų Monmartro tiltas, kuris jungia Aukštaičių gatvę ir Paupio gatvės krantinę. Užupio tiltu vyksta judėjimas iš Maironio gatvės į Užupio gatvę. Užupio tiltai nusagstyti jaunavedžių sukabintomis įvairaus dydžio „meilės” spynomis. Nuo Užupio tilto nusileidus, Vilnios krantinėje įrengtoje nišoje yra Užupio simbolis – skulptoriaus Romo Vilčiausko sukurta bronzinė undinėlė, kitaip vadinama Užupio mergele. 2004 m. potvynio metu skulptūrą buvo apsėmęs Vilnios vanduo.
Užupio respublika
1998 m. balandžio 1-ąją užupiečiai pasiskelbė „Nepriklausoma Užupio Respublika”. Užupio respublikos prezidentu paskelbtas režisierius Romas Lileikis. Užupio Respublika turi ne tik savo Prezidentą, bet ir konstituciją, himną, piniginius vienetus EuroUžus, švenčių kalendorių. Lenta, jog čia įsikūrusi Užupio respublika, iškabinta prie pat tilto į Užupį. Užupio respublika savo įkūrimo datą pažymi Neprigulmybės (nepriklausomybės) diena, kuri švenčiama kiekvienų metų balandžio 1-ąją. Šią dieną Užupyje organizuojama užupiečių ir menininkų eisena, kurios priekyje žygiuoja Užupio respublikos prezidentas, nešami Užupio simboliai. Tiltai per Vilnią pavirsta muitinėmis. Iš senovinės vandens kolonėlės, stovinčios priešais Užupio angelą, ima bėgti alus.
Užupio Respublikos Konstituciją sukūrė užupiečiai Romas Lileikis ir Tomas Čepaitis. Metalinėje plokštėje įamžintas manifestas išverstas į daugiau kaip 80 pasaulio kalbų. Konstitucijos tekstai užsienio kalbomis iškabinti ant Paupio gatvės sienos. Tekstas turi 41 punktą. Vienas iš Užupio Konstitucijos punktų skelbia, jog: „Žmogus turi teisę gyventi šalia Vilnelės, o Vilnelė tekėti šalia žmogaus“. Dešiniau konstitucijos pavaizduota Užupio respublikos vėliava – kiauras delnas. Konstitucijų tekstai lazeriu išgraviruoti Vito Mačiulio sprendimų dėka, kai kurių rėmėjų vardai nurodyti Konstitucijos vidinėje pusėje, juos galima pamatyti pridėjus veidrodėlį. Lenta su Užupio Respublikos Konstitucijos tekstu lotynų kalba palaiminta Romos Popiežiaus.
thumb|center|500x500px|Užupio Respublikos Konstitucija ir iškabintos lentos su jos teksto vertimais į daugiau nei 40 pasaulio kalbų Paupio gatvėje, Užupyje, Vilniuje
Užupis nuo seno vadinamas menininkų rajonu ir lyginamas su Monmartru Paryžiuje bei Kristianijos rajonu Kopenhagoje. Paryžiaus Monmartro atstovai lankėsi Užupyje. Užmegztą bendradarbiavimą tarp Monmartro ir Užupio simbolizuoja pakabinta lenta.
Tarp dviejų Užupio ir Bernardinų tiltų, iš karto prie pat Vilnios upės įsikūręs Užupio meno inkubatorius „Galera”. 1996 m. name prie Vilnios grupė Vilniaus dailės akademijos studentų įkūrė meno bendruomenę. 2002 m. buvo sudaryta sutartis su Vilniaus miesto savivaldybe ir įkurtas Užupio meno inkubatorius (UMI). Meno inkubatoriaus pastatas, kiemas ir aplink esanti teritorija kaskart keičia instaliacijas, skulptūras. Šią erdvę puošia nemažai Užupio menininko Mariaus Abramavičiaus kurtų akmeninių skulptūrų ir kt. instaliacijų. Meno inkubatoriaus pastate organizuojamos dailininkų parodos. Šis centras teikia kultūros, švietimo ir meno žmones, turinčius idėjų, savitų projektų.
Šalia Meno inkubatoriaus yra Tibeto skveras su Rimanto Sakalausko sukurta mozaikine kompozicija „Mandala“, kurią 2013 m. rugsėjo 12 d. atidengė Tibeto Dalai Lama XIV.
thumb| center|thumb|500x500px|Panorama nuo Užupio meno inkubatoriaus į Vilnios upę ir kitą krantą
Rusnė (reikšmės)
Žodis rusnė gali reikšti:
Užupis
Užupio respublika
Nuo Tibeto skvero pro Malūnų gatvės namo arką patenkama prie 1981 m. pastatyto Vilniaus dailės akademijos pastato, kuriame įsikūrusios tekstilės, skulptūros, architektūros, interjero dizaino katedros, studentų meno dirbtuvės. Nuo naujojo Vilniaus dailės akademijos pastato vieninteliu dengtu „Fluxus“ pėsčiųjų tiltu Lietuvoje galima patekti į Sereikiškių parką. Tiltas skirtas „Fluxus“ meno judėjimo pradininkui Jurgiui Mačiūnui. Vilniaus dailės akademijos naujuosius rūmus ir Užupio gatvę jungia Užupio garbės piliečio Jono Meko skersvėjis.
thumb|150 px|right|[[Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia|Baltramiejaus bažnytėlė Užupyje]]
Užupyje įkurtas ir Jono Meko vizualiųjų menų centras, propaguojantis šiuolaikinio meno judėjimą „Fluxus”. Šiame centre yra saugomi Jono Meko ir Jurgio Mačiūno darbai, taip pat kitų šiuolaikinių menininkų eksperimentiniai darbai. Centre rengiami edukaciniai projektai.
Užupyje tebestovi klasicistinio stiliaus Honestų rūmai, taip pat mažiausia Vilniuje 1824 m. pastatyta šv. Baltramiejaus bažnyčia ant statų šlaitą turinčios kalvos. Bažnyčia priklauso Vilniaus baltarusių katalikų bendruomenei, mišios laikomos baltarusių ir lenkų kalbomis.
Užupio Žvirgždyno gatvėje įsikūrusios 1810 metais atidarytos ir šiuo metu nebeveikiančios Bernardinų kapinės, svarbus istorinis – kultūrinis objektas.
Užupyje veikia „Kalvystės galerija – muziejus“, Vilniaus puodžių cechas, eksponuojantis nuolatinę parodą, ekologiškas Tymo turgus.
Šalia Altanos kalno įsikūrusi Vilniaus Užupio gimnazija (Krivių g. 10), vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas.
Užupis pasižymi daugybe įdomių instaliacijų, kūrybiniais projektais, seminarais, išsiskiriančiomis šventėmis.
Viena gražiausių Užupio švenčių – bendruomenės Baltų staltiesių diena, švenčiama antrąją Velykų dieną. Stalai prie Vilnios dengiami baltomis staltiesėmis, žmonės susirenka su vaišėmis.
Užupis mene
1997 m. Jurgis Kunčinas išleido romaną „Blanchisserie, arba Žvėrynas-Užupis“, kuriame pavaizdavo tuomet dar apleistą Vilniaus rajoną.
1976 m. Lietuvos kino studijoje pagal švedų vaikų rašytojos Aistridos Lindgren knygą „Kalio Bliumkvisto nuotykiai“ sukurtas filmas vaikams „Seklio Kalio nuotykiai” buvo filmuojamas Užupyje.
Varzuga (gyvenvietė)
Varzuga  – kaimas Rusijoje, Murmansko srityje, Terio rajone, Kolos pusiasalio pietuose, prie Varzugos upės, 22 km nuo jos žiočių Baltojoje jūroje. Yra kelias į rajono centrą Umbą. Verčiamasi žvejyba ir žuvies apdirbimu, laivų remontu, vystomas turizmas.
Varzuga žymi savo architektūriniu paveldu: yra 1674 m. pastatyta medinė Uspenskio cerkvė, 1854 m. medinė Afanasijaus cerkvė, varpinė, XVIII a. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, 1864 m. Petro ir Pauliaus cerkvė. Toliau nuo kaimo, Terio krante, yra XVII a. koplyčia ties nežinomo vienuolio kapu.
Istorija
Varzuga yra viena seniausių Kolos gyvenviečių, šaltiniuose minima nuo 1466 m. Senovėje tai buvo svarbiausia gyvenvietė visame pusiasalyje. Ji priklausė Solovecų vienuolynui, vėliau – pavaldi Cholmogorams. XX a. pr. Varzugoje gyveno virš 1000 gyventojų, tačiau paskelbus TSRS ir uždarius cerkves, gyvenvietės reikšmė sumenko.
thumb|left|700px|Varzugos panorama
Farerų futbolo varžybos 1992 m.
Farerų futbolo varžybos 1992 m.
Žaliasis naktikovas
Žaliasis naktikovas (Butorides striatus) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Suaugusių paukščių nugara ir sparnai mėlynai pilki. Pilvinė pusė balta. Galva juoda, kojos trumpos, geltonos.
Veisiasi nuo vakarų Afrikos iki Japonijos ir Australijos, taip pat Pietų Amerikoje nedidelėse pelkėse.
Lizdą krauna medžiuose ar krūmuose, kartais ant žemės, dažnai prie vandens. Deda 3-5 kiaušinius.
Gaudo smulkias žuvis, varles ir vandens vabzdžius. thumb|left|210px|Žaliasis naktikovas
Rinkimai
thumb|right|[[Rinkimų balsadėžė]]
Rinkimai − politinis procesas, kurio metu tam tikra žmonių grupė (nuo specialių rinkėjų iki visų organizacijos narių, visų piliečių ir pan.) išrenka atstovus ar pareigūnus. Parlamentinėje sistemoje visi interesai nėra atstovaujami. Moderniose demokratijose aukščiausioji politinė valdžia formuojama per visuotinius, lygius, slaptus, reguliarius, konkurencinius ir tiesioginius rinkimus.
Rinkimais vadinami ne tik visos valstybės ar jos administracinių vienetų renkamosios valdžios rinkimai, bet ir institucijų valdymo organų renkamųjų narių (universiteto senato narių, dekanų, rektorių) rinkimai.
Valdžios rinkimų funkcijos:
Paprastai išskiriamos trys pagrindinės rinkimų sistemos:
Daugelyje demokratinių šalių įstatymų leidžiamosios valdžios institucijų nariai yra renkami kas ketveri-penkeri metai, nors skirtingose šalyse šis periodas skiriasi. Rinkimų būdu demokratinėse valstybėse dažnai skiriamas ir aukščiausiasis vykdomosios valdžios pareigūnas (dažniausiai vadinamas „prezidentu“).
Absoliučios daugumos sistemoje kandidatai kovoja už absoliučią daugumą. Tai daroma dviem būdais – su pirmu turu, kuriame varžosi du kandidatai, ir su antru turu, kur paskutinis kandidatas atmetamas.
Kaimingjie bakteriologinė ataka
Kaimingjie bakteriologinė ataka – bakteriologinė ataka prieš Ningbo uosto (Džeziango provincija, Kinija) Kaimingjie rajoną, kurią 1940 m. spalio mėn. (Antrasis Kinijos-Japonijos karas) metu atliko Japonijos ginkluotosios pajėgos.
Babelio bokštas (paveikslas)
„Babelio bokštas“ − flamandų dailininko Piterio Breigelio Vyresniojo paveikslas, nutapytas 1563 m. padavimo apie Babelio bokštą motyvais ir šiuo metu esantis Meno istorijos muziejuje Vienoje. Juo autorius norėjo parodyti, prie ko gali privesti žmonių išdidumas. Taip pat, paveikslas yra Habsburgų tarptautinės imperijos alegorija.
Kaimingjie bakteriologinė ataka
Ši ataka buvo bendra 731-ojo ir 1644-ojo dalinių operacija. Šių dalinių karo medikai daugiausia užsiiminėjo buboniniu maru. Antrojo pasaulinio karo metais Japonija Kinijoje atliko 6 atakas maro sukėlėjais.
Babelio bokštas (paveikslas)
Autoriaus idėja
Autoriaus nuomone, plataus užmojo projektas žlugo ne dėl kalbų sumaišymo (kaip tai aprašyta Biblijoje), o dėl padarytų statybos klaidų. Įsižiūrint į iš pirmo žvilgsnio stoviu ir patvariu atrodantį bokštą galima pastebėti nelygiai pastatytus (veikiau spiralės formos) aukštus, nebaigtus statyti arba jau griūvančius apatinius aukštus, statmenai nelygiai žemei pastatytas (taigi nestabilias) arkas, kai kurias iš jų jau byrančias, į miesto pusę pakrypusį patį bokštą.
Hačirogata
Hačirogata, seniau Hačiro – ežeras šiaurės Japonijoje, Akitos prefektūroje. Ežeras telkšo 4 m žemiau jūros lygio ir yra žemiausia Japonijos vieta.
Babelio bokštas (paveikslas)
Autoriaus idėja
thumb|left|250px| Mažasis Babelio bokštas ([[1563 m.) Piteris Breigelis Vyresnysis Aliejus, 60 × 74,5 cm Boimanso van Beiningeno muziejus (Roterdamas) ]]
Kaimingjie bakteriologinė ataka
1942 m. tame pačiame rajone buvo atlikta dar viena bakteriologinė ataka, kuri padėjo sukurti maro sukėlėjų pristatymo į vietą priemonę – keramines aviabombas.
Hačirogata
Anksčiau šidžimi moliuskų (Corbicula japonica) žvejyba buvo klestinti pramonė, bet ežero vandeniui tapus mažiau sūriam, sumenko. Žvejojami upėtakiniai ešeriai ir wakasagi (Hypomesus nipponensis).
Legenda
Pasak legendos, vyras, vardu Hačiro, kuris buvo paverstas drakonu, po ilgų klajojimų savo buveine pasirinko šį ežerą. Tokiu būdu ežeras įgavo Hačirogatos (-gata reiškia „lagūna“) pavadinimą. Vėliau jis susižavėjo moterimi, kuriai priklausė Tadzavos ežeras (taip pat esantis Akitos prefektūroje), ir jis persikraustė gyventi pas ją. Todėl ežero vanduo tapo daug seklesnis.
Babelio bokštas (paveikslas)
„Babelio bokšto“ motyvais
Paveikslas įkvėpė kompiuterinio žaidimo „Civilizacija III“ kūrėjus. Žaidimo viršelyje, pagrindiniame meniu ir įžangos filmuke galima pastebėti paveikslo motyvus.
Filme „Žiedų valdovas“ vaizduojamas Minas Tirito miestas yra paveikslo „Babelio bokštas“ aliuzija.
Gedgaudiškė
Gedgaudiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 7 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės, prie magistralinio kelio. Pro kaimą teka kairysis Ančios intakas Suvirkštė.
Etimologija
Pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Gedgaudas.
Vodlozeras
thumb|left|230px|Ežeras iš palydovo
Įteka Ileksa. 1935 m. patvenktos iš Vodlozero ištekančios Sausosios Vodlos ir Vamos upės, o ežeras tapo tvenkiniu. Metinė vandens lygio amplitudė 2 m.
Žvejyba (seliavos, sykai, starkiai, karšiai, meknės, vėgėlės, stintos). Prie Vodlozero yra Kuganavoloko gyvenvietė. Ežeras įeina į Vodlozero nacionalinį parką.
Kirkai (Anykščiai)
Kirkai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šeimyniškių.
Istorija
1950 m. kaimas jau priklausė kolūkiui „Tarybų Lietuva“, vėliau – Anykščių vaismedžių medelynui, Anykščių sodininkystės tarybiniam ūkiui, Ažuožerių sodininkystės kolūkiui.
Hasbro, Inc.
200px|right Hasbro, Inc. – JAV akcinė bendrovė, įkurta 1923 m.
Būstinė įsikūrusi Pavtukete, Rod Ailandas valstijoje.
2003 m. duomenimis tai buvo vienas iš dviejų didžiausių žaislų gamintojų JAV (kitas – „Mattel, Inc.“).
Buga
Buga arba Bugos Gvadalachara (Guadalajara de Buga) – miestas Kolumbijoje, Valje de Kaukos departamente, Kaukos slėnyje, 73 km nuo Kalio, 969 m aukštyje, prie Panamerikos plento. 114,4 tūkst. gyventojų.
Jonas Staugaitis
thumb|240px|Lietuvių delegacija [[Berlynas|Berlyne 1918 m. Sėdi, iš kairės: Jonas Staugaitis, Antanas Smetona, Konstantinas Olšauskas. Stovi, iš kairės: Jokūbas Šernas, Jurgis Šaulys, Juozas Purickis, Vilius Gaigalaitis, Martynas Yčas, Augustinas Voldemaras.]] Jonas Staugaitis (1868 m. gegužės 20 d. Omentiškiuose (Štratai), Paežerių valsčius, Šakių apskritis – 1952 m. sausio 18 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse.) – Lietuvos gydytojas, varpininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė Vinco Staugaičio ir Ievos Bliūdžiūtės-Staugaitienės šeimoje. Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje ir Marijampolės gimnazijoje, 1887–1893 m. studijavo mediciną Varšuvos universitete.
Studijuodamas priklausė lietuvių studentų draugijai „Lietuva“, kurios iniciatyva 1889 m. pradėti leisti laikraščiai „Varpas“ ir po metų „Ūkininkas“, įvairiais slapyvardžiais juose publikavo apie 20 straipsnių, daugiausia iš agronomijos srities. Varšuvoje lankė bitininkystės kursus, bitininkystės klausimais rašė „Varpe“ ir „Ūkininke“. Baigęs studijas, pakviestas Vinco Kudirkos 1894 m. apsigyveno Šakiuose, kur 20 metų su pertraukomis vertėsi gydytojo praktika. 1904–1905 m. jam teko dalyvauti Rusijos-Japonijos bei 1915–1918 m. Pirmajame pasauliniame kare. Daug laiko skyrė visuomeninei veiklai, rašė spaudoje. Už šią veiklą 5 mėn. kalintas.
Nuo 1918 m. Šakių apskrities gydytojas, Šakių apskrities ligoninės vedėjas, nuo lapkričio 20 d. Šakių miesto komiteto pirmininkas, apskrities komiteto pirmininkas. 1919 m. vasarą persikėlė į Kauną, paskirtas Sveikatos departamento medicinos skyriaus vedėju, vėliau Kauno miesto ligoninės vyresnysis gydytojas, 1920–1926 m. ir ligoninės direktorius. 1922–1940 m. redagavo žurnalą „Medicina“, 1924 m. vienas Lietuvos gydytojų sąjungos, Draugijos kovai su tuberkulioze steigėjų, Aukštųjų mokslų draugijos pirmininkas, dalyvavo Raudonojo Kryžiaus draugijos bei Šaulių sąjungos centro valdybos veikloje. Vienas iš Lietuvos universiteto kūrėjų. Nuo 1929 m. Kauno medikus atstovavo Vidaus reikalų ministerijos Medicinos tarnyboje, turėjo didelę įtaką Sveikatos departamente. Nuo 1932 m. gavo 600 Lt pensiją. thumb|200px|Atminimo lenta ant namo A. Mickevičiaus g. Kaune, kuriame J. Staugaitis gyveno 1927 – 1952 m.
Nuolat tobulino lietuvišką medicininę terminiją. Dirbo pasiaukojamai, gyveno kukliai, šeimos taip ir nesukūrė. 1945–1949 m. vadovavo Kauno higienos muziejui, buvo paskirtas LTSR medicinos tarybos nariu, 1949–1951 m. Sanitarijos – epidemiologijos stoties gydytojas, Kauno sanitarinio švietimo namų vadovas.
Politinė veikla
Į aktyvų politinį gyvenimą įsitraukė 1919 m. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Didele balsų persvara išrinktas Steigiamojo Seimo pirmuoju vicepirmininku.
1922–1928 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Centro komiteto narys, partijos suvažiavimų pirmininkas.
Velsas (reikšmės)
Velsas gali reikšti:
Auksūdys (reikšmės)
Auksūdžiu vadinamos gyvenvietės:
Auksučiai (Radviliškis)
Auksučiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Grinkiškio.
Pelinis miežis
Pelinis miežis (Hordeum murinum) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinis augalas.
Aukštis 20–50 cm. Žiedai susitelkę į 6–10 cm ilgio varpą. Kaip ir kitų miežių, ji su ilgais ašutais. Pelinis miežis auga laukuose, pakelėse, piktžolė.
Gubava
Gubava – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje.
David Martin
David Edward Martin (g. 1986 m. sausio 22 d. Romforde, rytų Londone) – anglų futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje.
Jis yra Alvino Martino buvusio West Ham United žaidėjo sūnus. 2006 m. sausio 13 d. pasirašė sutartį su Liverpool FC.
2008 m. rugpjūčio 5 d. pasirašė šešių mėnesių nuomos sutartį su Leicester City klubu.
Lucijus Sergijus Katilina
thumb|300px|[[Cesare Maccari|Čezarės Makario freska „Ciceronas smerkia Katiliną“]] Lucijus Sergijus Katilina (Lucius Sergius Catilina , 108 m. pr. m. e. – 62 m. pr. m. e.) – senovės Romos politikas, geriausiai žinomas dėl dviejų sąmokslų nuversti aristokratų senato valdžią ir pakeisti Respublikos santvarką.
Tikslių duomenų apie Katilinos biografiją yra mažai, kadangi du pagrindiniai šaltiniai yra ypač priešiški. Tai – jo didžiausio politinio priešo Cicerono išlikusios senate pasakytos kalbos „Prieš Katiliną“ (In Catilinam) bei I a. pr. m. e. Romos istoriko Gajaus Salustijaus Krispo monografija Bellum Catilinae, kurioje Katilinai priskiriami įvairūs baisūs poelgiai. Nėra žinoma, kokį pagrindą Salustijus galėjo turėti Katilinos apjuodinimui, populiariausias pasiūlytas variantas – kad norėjo suversti jam visą kaltę dėl sąmokslo ir tokiu būdu nukreipti dėmesį nuo savo patrono, Cezario. Šiaip ar taip, manoma, kad dauguma abiejuose šaltiniuose pateikiamų kaltinimų Katilinai yra arba perdėti, arba visiškai sufabrikuoti.
Darjeno įlanka
Darjeno įlanka (Golfo de Darién) – pietvakarinė Karibų jūros dalis, besiribojanti su Kolumbijos ir Panamos krantais. Ilgis 165 km. Gylis nuo 70 m pakrantėje iki 1200-2000 m atviroje jūroje. Potvyniai iki 0,6 m aukščio. Pietinė Darjeno įlankos dalis įsiterpia į sausumą apie 100 km ir sudaro Urabos įlanką. Įteka Atrato upė. Svarbiausia pakrantės miestas – Turbas (Kolumbija).
Danilavos apylinkė
Danilavos apylinkė (iki 1971 m. Danilovos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Troškūnų apylinkės ir dalies Miškinių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1977 m. balandžio 4 d. prijungta prie Sužionių apylinkės.
Gedgaudiškė (Raseiniai)
Gedgaudiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Žaiginio.
2004 m. vasaros olimpinės žaidynės
thumb|130px|Atėnų olimpiadai skirta Lietuvos banko 50 litų moneta (2004 m.)
2004 metų vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai vadinamos XXVIII olimpinėmis žaidynėmis, 2004 m. rugpjūčio 13 – rugpjūčio 29 d. vyko Graikijos sostinėje Atėnuose. Planuota, kad jose dalyvaus 10 500 atletų (iš tiesų dalyvavo 11 099) ir 5 500 oficialių komandų lydinčių asmenų iš 202 pasaulio valstybių. Išdalintas 301 medalių komplektas. Vyko 28 sporto šakų varžybos.
Miestai kandidatai
Atėnai XXVIII olimpinių žaidynių sostine išrinkti 1997 m. rugsėjo 5 d. Lozanoje (Šveicarija) vykusioje 106-ojoje Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) sesijoje, po stulbinamo Atėnų pralaimėjimo, kai šimtmečio olimpinių žaidynių sostinės rinkimuose per 96-ąją TOK sesiją, vykusią 1990 m. rugsėjo 18 d. Tokijuje (Japonija), teisė rengti XXVI olimpines žaidynes (1996) buvo suteikta Altantai (JAV). Atėnų valdžia, po šio pralaimėjimo, raginant graikų politikei ir verslininkei Giannai Angelopolus-Daskalaki, pateikė dar vieną paraišką surengti olimpines žaidynes 2004 m. Pirmaujant visuose balsavimo etapuose, šįkart Atėnai nesunkiai įveikė Romą (Italija) paskutiniame 5-ajame etape.
Talismanas
thumb|right|100px|Talismanai sukurti pagal Nacionaliname archeologijos muziejuje saugomis molinius modelius 1968 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, vykusiose Grenoblyje (Prancūzija), užsimezgė tradicija naudoti žaidynių talismaną. 2004 m. olimpinių žaidynių oficialiais talismanais buvo sesuo ir brolis – Atina ir Fivas, pavadinti pagal Graikų mitologijoje minimą Atėnę (išminties, strategijos ir karo deivė) ir Apoloną (šviesos ir muzikos dievą, dar vadinamą Fivu). Šiuos personažaus vaizdavo senovės graikų šventės Daidalos metu naudojamos figūros.
Sporto šakos
Visas 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių sporto šakų sąrašas išvardintas žemiau. Oficialiai TOK plaukimo, šuolių į vandenį, sinchroninio plaukimo ir vandensvydžio šakas vadina bendru pavadinimu – vandens sportu, tačiau čia jie išskaidyti. Taip pat Atėnų olimpinėse žaidynėse vyko parodomosios vežimėlių lenktynės. Pirmą kartą į olimpines sporto šakas įtrauktos moterų imtynės ir moterų fechtavimasis kardais.
Farerų futbolo varžybos 1993 m.
Farerų futbolo varžybos 1993 m.
Johann Dientzenhofer
Johanas Dyncenhoferis (Johann Dientzenhofer; 1664 m. gegužės 25 d. Sankt Margaretenas prie Rosenheimo, Bavarija – 1726 m. liepos 20 d. Bambergas) – vokiečių baroko architektas.
Vidmantas Jonas Jokūbaitis
Vidmantas Jonas Jokūbaitis (g. 1938 m. liepos 4 d. Joniškėlyje) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1960–1970 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1969 m. docentas. Nuo 1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. 1972–1973 m. stažavo Veimaro architektūros ir statybos aukštojoje mokykloje.
Elžbietinė
Elžbietine vadinami kaimai:
Conus aculeiformis
Conus aculeiformis – kūgeninių (Conidae) šeimos gyvūnų rūšis.
Aukšlinė
Aukšlinė – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Strėvos kaimo, pasiekiamas nuo kelio, piečiau Aukšlinio ežero. Į rytus nuo kaimo telkšo Bagdononių tvenkinys.
Pušinis kryžiasnapis
Pušinis kryžiasnapis (Loxia pytyopsittacus) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Snapas storas, stiprus. Patinas tamsiai raudonas, tik viršugalvis ir antuodegis ryškesni, nugara dažnai pilkai gelsvo atspalvio. Kartais raudona spalva būna oranžinio atspalvio. Patelė alyviškai pilka: nugarinė pusė dėmėta, pilvinė vienspalvė, antuodegis šviesesnis, geltonai žalias. Jaunikliai alyviškai pilki su tamsiomis dėmėmis. Jų nugara ryškaus žalsvo atspalvio.
Gyvena šiaurės vakarų Europos ir Rusijos vakarų pušynuose. Lietuvoje labai reta rūšis. Lesa pušų sėklas.
thumb|left|200px|Pušinis kryžiasnapis
Lankašyras
Lankašyras – nemetropolinė grafystė Šiaurės Vakarų Anglijoje. Jo vardas kildinamas iš Lankasterio miesto ir kartais vadinamas Lankasterio grafyste. Lankašyro taryba yra Prestone. Lankašyre, 2021 m. duomenimis, gyvena 1 498 300 gyventojų. Tačiau tai tik nedidelė istorinės palatino grafystės, į kurios sudėtį įėjo didieji Mančesterio ir Liverpulio miestai bei Ferneso ir Kartmelio pusiasaliai Ežerų krašte, dalis, kurios plotas buvo 4 940 km². Daugelis šių vietovių vis dar stipriai yra tapatinamos su Lankašyru, ypač kai kurie Didžiojo Mančesterio rajonai (pvz., Oldamas ir Beris), kur Lankašyras vis dar rašomas ant pašto adresų. 1971 m. gyventojų surašymo metu (iki vietos valdžios pokyčių) Lankašyro gyventojų skaičius siekė 5 129 416, taigi tuo metu tai buvo tankiausiai apgyvendinta Jungtinės Karalystės grafystė po Didžiojo Londono.
Lankašyro istorija manoma prasidėjo XII amžiuje. Paskutiniojo teismo knygoje (1086 m.) rašoma, kad dalis šios grafystės priklausė Jorkšyrui, o zona tarp Mersio ir Riblio upių Češyrui. Jis ribojosi su Kamberlandu, Vestmorlandu, Jorkšyru ir Češyru.
Lankašyras iškilo per Pramonės perversmą kaip svarbus prekybos ir pramonės regionas. Liverpulis ir Mančesteris išaugo į didžiulius miestus, kurių ekonomikos pagrindas buvo atitinkamai laivyba ir medvilnės fabrikai. Šie miestai dominavo pasaulinėje prekyboje ir juose gimė šiuolaikinis pramoninis kapitalizmas. Grafystėje buvo keletas malūnų ir Lankašyro anglių kasyklų. 1830 m. maždaug 85 proc. visos medvilnės buvo pagaminama Lankašyre. Akringtonas, Blakbernas, Boltonas, Ročdeilis, Čorlis, Darvenas ir Bernlis tapo svarbiais medvilnės miestais. Blakpulas tapo svarbiu turizmo centru Lankašyro miestų gyventojams.