cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iliustruotoji Lietuva
Istorija
Svarbiausius krašto įvykius fiksavo nuotraukose, jos papildė tekstą. Spausdino žymiausių menininkų, politikų, šalies valdžios atstovų fotografijas, Lietuvos miestų, praeities paminklų, krašto gamtovaizdžių bei užsienio šalių kraštovaizdžių nuotraukas, pasakojo apie kitų šalių kultūrą, gamtą, spausdino originalius lietuvių rašytojų ir geriausių užsienio šalių menininkų kūrinius.
Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Viktoras Biržiška, Paulius Galaunė, Jonas Graičiūnas, Augustinas Gricius, Valentinas Gustainis, Kazys Inčiūra, Tadas Ivanauskas, Jonas Kairiūkštis, Faustas Kirša, Kostas Korsakas, Vincas Krėvė, Pranas Lembertas, Kazys Pakštas, Juozas Paukštelis, Ignas Šlapelis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
Leipalingis (kaimas)
Leipalingis – kaimas Druskininkų savivaldybėje, greta Leipalingio miestelio. Yra Leipalingio holokausto aukų kapai (1941 m.), kaime įsikūrusi Leipalingio girininkija, ūkiniai statiniai (buvusios kolūkio fermos). Kaimas juosia Leipaingio miestelį iš pietų ir rytų, šalia kelių ir. Pietuose teka upelis Bilsinyčia.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Pakelės kryžius
Martyniškių dvaras
Martyniškių dvaras – dvaras, esantis Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r., Gaižaičių sen., Martyniškių kaime. įrašytas į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas. Dvaras įsikūręs prie Švėtės upės, sodyboje be rūmų yra keletas ūkinių pastatų, parkas.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo 1650 m. 1783 m. buvo valdoma evangelikų liuteronų savininkų. LDK laikais kaimas priklausė Šakynos seniūnijai, kuris 1797 m. tapo privačia valda. 1795 m. buvo Šakynos seniūnijos dvaras (14 gyventojų).
1866 m. minimas Martyniškių dvaro savininkas Rudolfas Koscialkovskis. Rašoma, kad "Šiaulių apskrities taikos tarpininkų suvažiavimo pirmininkas teigė, kad Martyniškyje puikiai įrengta dvaro sodyba, kurioje stovi „gražiausias apskrityje ponų namas“, yra didelis vaismedžių sodas, dirbamose žemėse naudojama 11 laukų sėjomaina, prižiūrėtos ganyklos ir pan." .
Architektūra
Mūriniai klasicistiniai rūmai su mezoninu, keturšlaičiu stogu, mūriniais rūsiais, skliautinėmis lubomis. Prieangis 2 aukštų, su dorėniniais piliastrais, dvišlaičiu stogu.
Žmonės
Martyniškių dvare gimė latvių rašytojas Jānis Šmits (1877–1929, JAV).
Nuorodos
[http://www.lmaleidykla.lt/ojs/index.php/lituanistica/article/viewFile/2983/1810 TAMARA BAIRAŠAUSKAITĖ, Kova dėl žemės: dvarininkų ir dvarų valstiečių nuosavybės santykiai panaikinus baudžiavą (XIX a. 7–8 deš.), LITUANISTICA. 2014. T. 60. Nr. 3(97), p. 145–167]
Seržas Sargsianas
Seržas Sargsianas (g. 1954 m. birželio 30 d., Stepanakertas, Kalnų Karabachas, Azerbaidžanas, TSRS) – Armėnijos prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 2008 m. balandžio 9 d. iki 2018 m. Jis laimėjo 2008 m. Armėnijos prezidento rinkimus remiamas Armėnijos respublikonų partijos, kurios pirmininku tapo 2008 m. balandžio mėn. 2015 m. Armėnijos piliečiai referendume balsavo už vykdomųjų valdžios galių perdavimą iš prezidento institucijos ministro pirmininko institucijai. Po dviejų 5 metų prezidento kadencijų S. Sargsianas 2018 m. balandį buvo paskirtas Armėnijos ministru pirmininku, tačiau pasitraukė jau po kelių dienų po viešų protestų kaltinant jį valdžios uzurpavimu.
Asmeniniai duomenys
1971 m. įstojo į Jerevano valstybinį universitetą. 1971–1972 m. tarnavo sovietų armijoje. 1979 m. baigė Jerevano valstybinio universiteto filologijos fakultetą. 1983 m. vedė savo žmoną Rita Sargsiana. Turi dvi dukras Anush ir Satenik. Yra Armėnijos šachmatų federacijos pirmininkas.
Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Pakruojo rajono savivaldybės taryba – Pakruojo rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Centrinė provincija (Zambija)
thumb|right|250px|Centrinės provincijos apskritys.
Apskritys
Centrinė provincija yra suskirstyta į 11 apskričių:
Javata
Javata  – miestas Kioto prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 73,8 tūkst. gyventojų.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – indinis rododendras, medis – Camphor Laurel.
Verchnij Biseras (Bagdonai)
Verchnij Biseras (,, nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Essau Kanyenda
Esau Kanjenda (Essau Kanyenda; g. 1982 m. rugsėjo 27 d.) – Malavio futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Tai žymiausias dabartinių laikų Malavio futbolininkas, ir vienas iš nedaugelio, rungtyniaujančių Europoje.
Karjerą pradėjo gimtajame Malavyje. Rungtyniaudamas Dwangwa United klube pasižymėjo rezultatyvumu, todėl pakviestas į PAR klubą Jomo Cosmos. Nuo 2003 m. persikėlė į Europą ir žaidžia įvairiuose Rusijos klubuose.
Esau Kanjenda Malavio rinktinėje žaidžia nuo 2000 m. ir yra vienas pagrindinių jos atakų lyderių. Dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje.
Paprastasis piengrybis
Paprastasis piengrybis (Lactarius trivialis) – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis.
Kepurėlė 7-10 (15) cm, kartais net iki 25 cm skersmens, jauna išgaubta, senesnių paplokščia ar įdubusi, drėgnu oru lipni, gleivėta, iš pradžių gelsva, rusvai gelsva, vėliau pašviesėja iki geltonai rudos.
Lakšteliai jaunų balti, senesni gelsvi, geltonai rudi. Pieniškos sultys baltos, išdžiuvusios geltonos, jauni vaisiakūniai labai sultingi. Kotas 5-12 cm ilgio, 1-3 cm storio, rusvai gelsvas, tuščiaviduris, lipnus, slidus, išilgai su duobutėmis. Trama balta, trapi, kartoko, deginančio skonio.
Auga liepos–spalio mėnesiais spygliuočių, mišriuose miškuose, pavieniui, kartais gausiai. III kategorijos, valgomas grybas, paprastai sūdomas.
thumb|left|250px|Subrendęs paprastasis piengrybis
Mersa Matruhas
Mersa Matruhas  – miestas šiaurės vakarų Egipte, Viduržemio jūros pakrantėje, 240 km į vakarus nuo Aleksandrijos. Matruho muchafazos administracinis centras. Per miestą eina Aleksandrijos–Tripolio plentas, atsišakoja keliai į Sivos ir Baharijos oazes. Yra oro uostas bei jūrų uostas. Mersa Matruhas yra populiarus pajūrio kurortas, vasarą lankomas tiek europiečių, tiek egiptiečių.
Mersa Matruhe yra Ramzio II rūmų liekanos, romėnų laikų miesto griuvėsiai, buvusio antikinio uosto žymės.
Istorija
Senovės Egipto laikais dabartinio miesto vietoje buvo žvejų kaimas. Aleksandro Makedoniečio laikais jis buvo žinomas kaip Amunija. Ptolemėjų valdymo metu pavadintas Paraitonionu (🇬🇷, ), o romėnų laikais tapo svarbiu prekybiniu uostu.
Jonas Karolis Bialozoras
Jonas Karolis Bialozoras (1596 m. – 1631 m. vasario 10 d., palaidotas Vilniaus katedroje) – panegirikų autorius.
Biografija
Mokėsi Vilniaus akademijoje, teologijos studijas gilino Vokietijoje, Italijoje. Ėjo karaliaus sekretoriaus pareigas, 1630 m. paskirtas Lietuvos referentu.
1615 m. Vilniuje išėjo jo leidiniai Honor Academicus in exequiis illustris ac magnifici domini d. Gabrielis Woyna M.L.D. vicecancellarii… exhibitus… (“Akademinė garbė, pareikšta per žymaus ir prakilnaus pono, LDK vicekanclerio Gabrieliaus Vainos laidotuves”) ir Justorum ''illustri ac magnifico d. Gabrieli Woyna M. D.L. vicecancellario… ab Academia Vilnen. Soc. Jesu persolutorum theatrum…'' („Paskutinės pagarbos, kurią Vilniaus jėzuitų akademija atidavė žymiam ir prakilniam ponui, LDK vicekancleriui Gabrieliui Vainai, teatras“).
Dalia Kazlauskienė
Dalia Kazlauskienė (g. 1960 m. balandžio 29 d. Juodžgalyje) – gydytoja, Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1967–1978 m. mokėsi Viešintų vidurinėje mokykloje. 1978–1980 m. dirbo „Gimtosios žemės“ kolūkyje. 1986 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja.
Bogdankai
Bogdankos – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, 9 km į pietus nuo Juchnoveco  ir 19 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1922 m. kaime pastatytas malūnas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Dalia Kazlauskienė
Biografija
1986–1990 m. buvo Anykščių poliklinikos vaikų ir paauglių profilaktinio kabineto gydytoja. 2001–2004 m. dirbo viešojoje įstaigoje „Anykščių šilelis“ poilsio namų gydytoja. Nuo 1990 m. Kurklių ambulatorijos vyriausioji gydytoja ir šeimos gydytoja.
Bogdankai
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK. XIX a. buvo kaimas Balstogės apskrities Zavykų valsčiuje.
Dalia Kazlauskienė
Biografija
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Anykščių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinis Gintautas, vaikai Reda, Aivaras.
Ąsoteniečiai
Ąsoteniečiai (Nepenthales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio augalų eilė.
Neurotechnologija
Neurotechnologija – mokslo sritis, kuri technologiniu požiūriu tiria smegenų veiklą ir ieško būdų, kaip sujungti elektroninius informacinių technologijų įrenginius su smegenų neuronais, kaip kurti kibernetinius (informacinius) įrenginius, kurie veiktų naudodami tuos pačius principus, kaip ir nervų sistema (tai neurobionika). Siekiama sujungti technines sistemas su žmogaus protu, t. y., smegenys traktuojami tarpinė grandis tarp proto (ir fenomenaliosios sąmonės) ir informacinių komunikacijos sistemų.
Neurotechnologija yra atskira biotechnologijų sritis – nervų sistemos biotechnologija, kurios tikslai yra:
Neurotechnologija apima šias sritis:
Neurotechnologija naudoja šiuos metodus:
Praktiniai rezultatai
Jau dabar daug žmonių jau naudojasi neurotechnologijų rezultatais:
Juozas Kapočius
Juozas Kapočius (1907 m. spalio 19 d. Antatilčiai, Žemaitkiemio valsčius – 1996 m. gegužės 22 d. Kape Kodas, Masačusetso valstija) – Lietuvos leidėjas, spaustuvininkas.
Biografija
Mokėsi Ukmergės gimnazijoje ir Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1927 m. išvyko į Urugvajų. 1930 m. Montevidėjuje baigė spaustuvininkų mokyklą.1933 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Klaipėdos „Ryto“ bendrovės spaustuvės techniniu vedėju, pirmą kartą Lietuvoje pritaikė monotipą. Nuo 1935 m. Šiauliuose, vėliau Kaune „Vilties spaustuvės“ vedėjas, kūrė spaustuvės techninę bazę. Pirmąkart Lietuvoje panaudojo reljefinę spaudą, pritaikė rotacinę ir renkamąją mašinas. 1937 m. Kaune įsteigė cinkografiją „Vaizdas“, 1939 m. – spaustuvę, ją netrukus perkėlė į Vilnių, leido lenkų kalba laikraščius „Nowe slowo“ ir „Nowe slowo rolnicze“. 1941–1944 m. Vilniaus spaustuvių įgaliotinis, 1940 m. nacionalizuotos savo „Vaizdo“ spaustuvės direktorius. 1943 m. spaustuvę atgavo.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Karo pabėgėlių stovykloje Detmolde leido žurnalą „Skautų aidas“. 1949 m. persikėlė į JAV. 1951–1953 m. Brukline Pranciškonų spaustuvės techninis vedėjas. 1953 m. Bostone įsteigė Lietuvių enciklopedijos spaustuvę ir leidyklą. Joje leistos „Lietuvių enciklopedija“ (37 t.), „Enciklopedia Lituanica“ (6 t.). Jo veikla leido techniškai ir finansiškai įgyvendinti šį lietuvių intelektualų projektą. Leidykloje savo knygas spausdinosi Faustas Kirša, Stasys Santvaras ir kiti rašytojai. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967–1969 m. Tarybos prezidiumo pirmininkas.
Indraja (laikraštis)
__ve__ {"type":"linear","range":{"type":"range","from":782,"to":743 }} Indraja – Utenos kraštiečių klubo laikraštis, einantis nuo 1989 m. Utenoje.
Leidinys
Apimtis – 16 psl. Iki 2010 m. išėjo 43 numeriai. Tiražas 1989 m. – 6000 egz., 1996 m. – 1000 egz., 2010 m. – 600 egz.
Leidėjas ir redaktorius Petras Panavas.
Nuo 2011 m. žurnalo "Indraja" leidėjas ir vyr. redaktorius Vytautas Ridikas
Įlankos Mezoamerika
Įlankos regionas Mezoamerikoje – istorinis – kultūrinis regionas Mezoamerikoje, dabartinės Meksikos teritorijoje. Jis svarbus tuo, kad čia suklestėjo seniausia Mezoamerikos kultūra, ir iš čia prasidėjo Mezoamerikos civilizacija.
Regionas liečiasi su Majos regionu pietuose, Oašaka pietvakariuose, Centrine Meksika vakaruose.
Geografija
Įlankos regionas glaudžiasi prie Meksikos įlankos ir užima Meksikos rytinę dalį. Iš dalies jis atitinka Verakruso valstijos teritoriją.
Iš rytų šį lygumų regioną riboja įlanka, o iš vakarų – Rytų Siera Madrė, aukšta kalnų grandinė. Tai nulemia karštą ir drėgną tropinį klimatą bei puikias sąlygas žemdirbystei. Vienoje vietoje Siera Madrė prieina gana arti jūros, dalindama šį regioną į pietinę ir šiaurinę dalis.
Regionas gali būti dalinamas į keturias dalis, kuriose skirtingais laikais klestėjo skirtingos kultūros. Piečiausioje jo dalyje (kuri apima ir vakarinę Tabasko valstijos dalį, klestėjo Olmekų kultūra. Čia vyrauja drėgnos žemumos. Šiauriau yra nedidelė kalnų grupė – Tuštlos kalnai, kurių zonoje formavosi Epiolmekų kultūra. Didžiąją regiono dalį (tarp Papaloapano ir Kasono upių) sudaro istorinis Totonakapanas - totonakų gyvenamos teritorijos. Šiauriausioje regiono dalyje vyravo uastekai.
Regiono dalimi kartais galima laikyti ir Techuantepeko sąsmaukos lygumų ruožą, esantį tarp Čiapaso Siera Madrės ir Pietų Siera Madrės, kuris liečiasi su Ramiuoju vandenynu.
Istorija
Spėjama, kad seniausi regiono gyventojai buvo proto-michių-sokių kalba kalbanti tauta, dar vadinami olmekais. Jie davė pradžią šiuolaikinėms tautoms, kalbančioms giminingomis kalbomis.
Ikiklasikinis laikotarpis
thumb|left|250px|Olmekų civilizacijos centrai Pagrindiniai straipsniai: Olmekai, Epiolmekai
479 m. pr. m. e.
'''479 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įlankos Mezoamerika
Ikiklasikinis laikotarpis
XII a. pr. m. e. regiono piečiausioje dalyje suklestėjo Olmekų kultūra. Svarbiausi olmekų centrai buvo La Venta ir San Lorenzo. Olmekai padėjo pagrindus Mezoamerikos civilizacijai. Jie jau naudojo raštą, kalendorių, 20-tainę skaičiavimo sistemą, nulį. Plačių prekybinių ryšių dėka olmekai nešė savo kultūrą į aplinkinius regionus. Olmekų kultūrinė įtaka buvo jaučiama tiek Centrinėje Meksikoje, tiek Gerere, tiek Majų krašte.
Apie IV a. pr. m. e. dėl neaiškių priežasčių olmekų kultūra nunyko. Tačiau Įlankos kultūriniai centrai persikėlė šiauriau, ir tokiu būdu susikūrė epiolmekų kultūra, kuri klestėjo iki III a. Jos svarbiausi kultūriniai centrai buvo Tres Zapotesas ir Sera de las Meses. Tačiau ši kultūra meno atžvilgiu nesugebėjo išvystyti tokių aukštumų, kaip olmekai.
Klasikinis laikotarpis
''Pagrindinis straipsnis: Verakruzo kultūra thumb|250px|Verakruzo kultūros centrai Nykstant epiolmekų kultūrai, Įlankos kultūriniai centrai kėlėsi dar toliau į šiaurę. Čia nuo II a. suklestėjo Klasikinė Verakruzo kultūra, kurios svarbiausias kultūrinis centras buvo El Tachinas. Nėra aišku, kokia tauta kūrė šią kultūrą, tačiau spėjama, kad tai jau nebuvo olmekai, bet taip pat nebuvo ir totonakai, kurie į regioną atsikėlė vėliau.
Poklasikinis laikotarpis
Pagrindiniai straipsniai: Totonakai, Uastekai
Poklasikiniu laikotarpiu Įlankos vidurinė teritorija buvo apgyvendinta totonakų tautos. Šie sukūrė čia savo aukšto lygio kultūrą. Kita tuo metu klestėjusi tauta buvo šiauriniai jų kaimynai uastekai. Į regioną vyko ir nauatlių kalba kalbančiųjų migracijos iš vakarų, t. y. iš Centrinės Meksikos.
XV a. totonakai ir uastekai buvo užkariauti actekų ir įjungti į jų imperiją. Atvykus ispanams, totonakai buvo viena pirmųjų Mezoamerikos tautų, su kuria susidūrė konkistadorai. Totonakai prisijungė prie jų ir dalyvavo Actekų imperijos sunaikinime.
Konstruktyvizmas (tarptautiniai santykiai)
Konstruktyvizmas – tarptautinių santykių studijų kryptis, akcentuojanti nematerialių veiksnių (kultūros, normų, tapatybės, idėjų) įtakos svarbą tarptautinei politikai. Konstruktyvistai teigia, kad tarptautiniai santykiai didžiąja dalimi yra socialiai konstruojami.
Konstruktyvizmui pagrindus padėjo kritinė teorija XX a. devintajame dešimtmetyje, o didelį postūmį į priekį davė Šaltojo karo pabaiga. Šios krypties atstovai parodė, kad nematerialūs veiksniai gali padėti atsakyti į iškilusius naujus tarptautinio saugumo ir politinės ekonomijos klausimus. Konstruktyvizmas taip pat padarė įtaką žmogaus teisių, aplinkosaugos ir kitiems naujiems tarptautinės politikos tyrimams.
Konstruktyvizmas pirmiausia siekia parodyti, kaip esminiai tarptautinių santykių reiškiniai yra (kitaip nei teigia neorealizmas ir neoliberalizmas) socialiai konstruojami, o tai reiškia, kad jie yra formuojami vykstančių socialinių praktikų ir sąveikų. Aleksanderis Wendtas įvardija du vis labiau pripažįstamus pagrindinius konstruktyvizmo principus ir teigia, kad „žmonių asociacijos struktūros yra pirmiausia apibrėžiamos bendromis idėjomis, o ne materialiomis jėgomis, bei kad sąmoningų veikėjų identitetai ir interesai yra konstruojami šių bendrų idėjų, o ne tiesiog esantys tokie iš prigimties“.
Ištakos
Konstruktyvizmo atsiradimui didelę įtaką padarė dvi XX a. aštuntajame dešimtmetyje iškilusios socialinių mokslų srovės. Pirmąją atstovavo tokie autoriai kaip Foucault, Habermas, Derrida ir kiti, nagrinėjantys kaip galia ir dominavimas yra susiję su žinojimu ir reikšmėmis. Jie teigė, kad visuomenėje esančios galios struktūros yra palaikomos įvairių materialių rezultatų neduodančių veiklų, ir kad socialiniai mokslai kreipia mažai dėmesio jų nagrinėjimui.
Antra įtaką padariusi srovė buvo susijusi su augančiu susidomėjimu kultūriniais faktoriais, siekiant paaiškinti įvairius politinius ir socialinius fenomenus. Nors ir vėliau nei kitur, kultūros svarba buvo pradėta pripažinti ir tarptautinių santykių srityje.
Papildomas stimulas konstruktyvizmo formavimesi buvo ir kritinės teorijos stiprėjimas. Jos atstovai kritikavo tarptautinių santykių discipliną už tai, kad ji priima esamas galios struktūras, kaip kad valstybę, kaip nekvestionuotinas. Vietoje to jie siūlė būti kritiškesniems esamai tvarkai ir leisti sau pasvarstyti apie įvairias galimas tarptautinių santykių alternatyvas.
Staigi ir taiki Šaltojo karo pabaiga lėmė tolimesnį konstruktyvizmo vystymąsi, nes jokia vyraujanti tarptautinių santykių teorija nenumatė tokios jo atomazgos. Iškilę esamų teorijų trūkumai paskatino naujas diskusijas ir aktyvesnį alternatyvių teorijų, tarp jų ir konstruktyvizmo, nagrinėjimą.
Pagrindinės prielaidos
Konstruktyvizmas yra labiau tarptautinių santykių analitinė prieiga, nei savarankiška tarptautinių santykių, kaip kad realizmas arba liberalizmas.
Trys pagrindiniai ontologiniai konstruktyvizmo bruožiai:
Iš epistemologinės pusės, konstruktyvistai teigia, kad dėl didelės normų, vertybių ir interesų įvairovės, neįmanoma sukurti visiems laikams ir visoms kultūroms teisingų tarptautinės politikos teorijų.
Iššūkis realizmui
Formuojantis konstruktyvizmui neorealizmas buvo dominuojantis tarptautinių santykių diskursas, todėl dauguma konstruktyvizmo pirmųjų teorinių darbų yra kvestionuojantys pagrindines neorealistines prielaidas. Neorealistai yra iš esmės priežastiniai struktūralistai, besilaikantys pozicijos, jog dauguma tarptautinei politikai svarbių dalykų turi būti aiškinami per tarptautinės sistemos struktūrą (šis požiūris pirmiausia buvo išplėtotas Kennetho Waltzo knygoje „Žmogus, valstybė ir karas“ (angl. Man, the State, and War) ir plačiau išaiškinamas jo pagrindiniame neorealizmo darbe „Tarptautinės politikos teorijoje“ (angl. Theory of International Politics). Tarptautinė politika pirmiausia sąlygoja faktas, kad tarptautinė sistema yra anarchiška – joje nėra vienos dominuojančios valdžios ir, vietoje jos, tarptautinė sistema yra sudaryta iš atskirų vienetų (valstybių), kurios formaliai yra lygios – visos valstybės yra suverenios (turinčios aukščiausią valdžią) savo pačių teritorijose. Kaip teigia neorealistai, tokia anarchija skatina valstybes elgtis tam tikru būdu, kitais žodžiais tariant, saugumo klausimu jos negali niekuo pasikliauti (tai vadinama savipagalbos principu, angl. Self-help). Anot jų, būdas, kuriuo anarchija verčia valstybes elgtis būtent vienais ar kitais būdais, ginti savo pačių interesus galios kontekste, paaiškina didžiąją dalį tarptautinės politikos. Dėl to neorealistai yra linkę ignoruoti tarptautinės politikos aiškinimus per vieneto arba valstybės lygmenis.
Konstruktyvizmas, ypatingai Wendto teoriniuose darbuose, kvestionuoja šią prielaidą parodydamas, kad priežastinės galios, kurias struktūrai priskiria neorealistai, nėra tiesiog “duotos“ (angl. given), bet remiasi būdu, kuriuo struktūra yra konstruojama socialinių praktikų. Wendtas teigia, kad neorealizmo struktūra, nutolusi nuo prielaidų apie sistemos veikėjų identitetų ir interesų prigimtį bei reikšmės, kurią socialinės institucijos (taip pat ir anarchija) turi tiems veikėjams, atskleidžia labai mažai, „ji nenumato, ar dvi valstybės bus draugai ar priešai, ar pripažins viena kitos suverenitetą, ar turės dinastinius ryšius, bus revizionistinės ar status quo galios ir t. t.“. Kadangi anarchija nepaaiškina tokių elgesio ypatybių ir vietoje to reikalauja pasitelkti įrodymus apie veikėjų turimus interesus ir identitetus, neorealizmo akcentuojamas dėmesys materialinei sistemos struktūrai (anarchijai) yra pakeičiamas. Bet Wendtas savo teoriniuose darbuose išsiplečia. Anot jo, kadangi būdas, kuriuo anarchija konstruoja valstybes, priklauso nuo būdo, kuriuo valstybės įsivaizduoja anarchiją ir suvokia savo pačių identitetus ir interesus, anarchija nebūtinai yra „savipagalbos“ sistema (angl. self-help system). Ji tiktai verčia valstybes padėti sau, jeigu jos paklūsta neorealistų prielaidoms apie valstybes, laikančias saugumą ginčytina, santykine sąvoka, reiškiančia, kad vienos valstybės saugumo padidėjimas reiškia kitos saugumo sumažėjimą. Visgi anarchija visiškai nelems savipagalbos principo taikymo, jeigu, priešingai, valstybės remsis alternatyviomis saugumo koncepcijomis, pavyzdžiui, „kooperacinio“ (angl. co-operative) saugumo sąvoka, reiškiančia, kad valstybės gali maksimizuoti savo saugumą ir neturėti neigiamos įtakos kitos valstybės saugumui, arba „kolektyviniu“ (angl. collective) saugumu, kai viena valstybės kitos saugumą identifikuoja kaip naudingą jai pačiai. Neorealistinės išvados  priklauso nuo nekvestionuojamų prielaidų apie tai, kaip  veikėjai konstruoja socialinių institucijų prasmę. Iš esmės neorealistai nepastebi šios priklausomybės, todėl jie daro klaidingas išvadas, kad tokios reikšmės yra nekintančios, ir nestudijuoja socialinio konstravimo procesų, kurie iš tikrųjų turi didelę aiškinamąją galią.
Identitetai ir interesai
Konstruktyvistai atmeta neorealistines išvadas apie determinuojantį anarchijos poveikį tarptautiniams veikėjams ir pasislenka į priekį nuo materializmo, kuriuo grindžiamas neorealizmas, todėl šios teorijos atstovai suteikia prasmę tarptautinių veikėjų identitetams ir interesams tarptautinių santykių teorijų kontekste. Kadangi veikėjai nėra valdomi tiesiog savipagalbos sistemos imperatyvų, jų identitetai ir interesai tampa svarbūs aiškinant jų elgesį. Kaip ir tarptautinės sistemos pobūdį, identitetus bei interesus konstruktyvistai laiko ne nulemtais ne materialių jėgų, bet, anot jų, tai yra idėjų rezultatas ir tų idėjų socialinis konstruktas. Kitais žodžiais tariant, idėjoms, objektams ir veikėjams prasmės yra suteikiamos socialinės sąveikos metu. Mes suteikiame objektams prasmes ir galime priskirti skirtingas prasmes skirtingiems dalykams.
Martha Finnemore atliko reikšmingą darbą tirdama, kaip tarptautinės organizacijos yra įtraukiamos į veikėjų interesų suvokimo socialinio konstravimo procesus. Savo darbe „Nacionaliniai interesai tarptautinėje visuomenėje“ (angl. National Interests In International Society) autorė siekia „išplėtoti sistemišką požiūrį, padedantį suprasti valstybės interesus ir jos elgesį, tiriant ne galios, bet prasmių ir socialinės vertės tarptautinę struktūrą“. „Interesai“, aiškina ji, „neegzistuoja kažkur „ten“ ir nelaukia, kol bus atrasti; jie yra konstruojami per socialines sąveikas“. Finnemore pateikia tris tokio konstravimo atvejo studijas – mokslinės biurokratijos sukūrimą valstybėse dėl UNESCO įtakos, Raudonojo kryžiaus vaidmens Ženevos Konvencijose ir Pasaulio Banko požiūrių įtakos skurdui.
Šių procesų studijos yra konstruktyvistinio požiūrio į valstybės interesus ir identitetus pavyzdžiai. Tokie interesai ir identitetai apibrėžia valstybės elgesį. Konstruktyvistinė metodologija remiasi valstybės interesų ir identitetų pobūdžiu ir jų formavimu aiškinant tarptautinę sistemą. Visgi svarbu tai, jog, nors savo dėmesį konstruktyvistai skiria identitetams ir interesams – valstybės ypatybėms – jie nebūtinai apriboja savo analizes iki vieneto lygmens – valstybės. Konstruktyvistai kai Finnemore ir Wendtas pabrėžia, kad kai idėjas ir procesai paaiškina socialinį indentitetų ir interesų konstravimą, tos idėjos ir procesai suformuoja savo pačių struktūrą, kurie turi poveikį tarptautiniams veikėjams. Konstruktyvistai tarptautinės politikos struktūrą pirmiausia suvokia įsivaizduojamų, o ne materialių sąvokų kontekste, ir tai yra pagrindinis aspektas, skiriantis konstruktyvistus nuo realistų.
Taikymas
Tarptautinio saugumo srityje konstruktyvistai kritikuoja realizmo prielaidą, kad valstybės siekia saugumo dėl anarchiško tarptautinės sistemos. Teigiama, kad anarchijos supratimas priklauso nuo kultūros, ir kad valstybės gali keisti esamai padėtį. Saugumo bendruomenių formavimasis, susitarimai dėl karo taisyklių, tarptautinių normų, susijusių su cheminio arba branduolinio ginklo naudojimu, atsiradimas yra geri tokių pokyčių pavyzdžiai.
Politinėje ekonomijoje konstruktyvizmas paaiškina globalizacijos nevieningumą, atsirandantį iš skirtingų kultūrų požiūrio į ekonomikos ir valstybės santykį.
Konstruktyvizmo atstovai
Žinomi konstruktyvizmo atstovai:
Tichuana
Tichuana – miestas Meksikos šiaurės vakaruose, Šiaurės Žemutinės Kalifornijos valstijoje, pasienyje su JAV. 1,38 mln. gyventojų (2005). Yra tarptautinis oro uostas, išvystyta maisto, medvilnės, tekstilės, popieriaus pramonė. Intensyvi prekyba su JAV, atvyksta daug amerikiečių turistų. Miesto įžymybė – kultūros centras CECUT.
Brončanai
Brončanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 7 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žalvaris
thumb|right|250px|Žalvarinė šova Žalvaris – vario lydinys, kurio svarbiausias legiruojantysis elementas yra cinkas. Cinkas lydinį sustiprina, daro jį plastiškesnį, atsparesnį dilimui, tačiau mažiau laidų elektrai ir šilumai, mažiau atsparų korozijai. Žalvaris lengvai liejamas ir deformuojamas. Sukietinamas šaltuoju deformavimu; plastiškumą atgauna, atkaitinamas rekristalizaciniu būdu 600–700 °C temperatūroje. Žalvaris, kuriame yra daugiau nei 20–30 % cinko, po deformavimo pakaitinamas iki 250–300 °C, kad nesutrūkinėtų nuo įtempimų ar chemiškai agresyvios aplinkos. Vienfazis žalvaris, kuris turi apie 15 % cinko ir 0,5 % aliuminio, yra gražios spalvos, atsparus korozijai, lengvai auksuojamas ir emaliuojamas; iš jo daromi papuošalai, pasižymėjimo ženklai, monetos. Vienfazis žalvaris, turintis iki 10 % cinko, yra tompakas (10–20 % cinko turintis vadinamas pusiau tompaku); iš jo daromi radiatorių ir kondensatorių vamzdeliai, furnitūra, papuošalai. Žalvaris, kuris turi apie 30 % cinko, yra labai plastiškas; iš jo spaudimu gaminamos šovinių tūtelės.
Dvifazis žalvaris, be cinko kartais dar turi alavo, aliuminio, švino, nikelio; alavas padidina atsparumą korozijai jūros vandenyje (jūrinis žalvaris), aliuminis – stiprumą, kietumą ir atsparumą korozijai. Žalvaris, legiruotas švinu (iki 3 %), lengviau pjaunamas (automatinis žalvaris). Mašinų ir prietaisų, laivų šiluminės įrangos detalės daromos iš dvifazio žalvario.
Žalvaris pradėtas naudoti jau III tūkstantmetyje pr. m. e. Artimuosiuose Rytuose. Iki XVIII a. buvo lydomas iš vario su cinko rūda ir medžio anglimis. Nuo XIX a. žalvarį pradėta lydyti tiesiog su cinku. Lietuvoje pradėtas naudoti XVI a. pr. m. e.
Žodis „žalvaris“ yra kilęs iš žodžių „žalias“ ir „varis“, tad dar kartais vadinamas dviejų žodžių junginiu „žalias varis“.
Stachanovietis
Istorija
Judėjimas atsirado 1935 m. ir buvo pavadintas šachtos „Centrinis-Irminas“ darbininko Aleksejaus Stachanovo vardu, kuris 1935 m. rugpjūčio 30 d. naktį per pamainą (5 val. 45 min.) išgavo 102 tonas anglių, kai norma buvo tik 7 tonos.
Stachanoviečių judėjimas buvo skatinamas ir propaguojamas Tarybų Sąjungos Komunistų partijos, kaip naujas socialistinio lenktyniavimo etapas ir darbo našumo didinimo forma.
1935 m. lapkričio 14–17 d. Maskvoje įvyko Pirmas visuotinis stachanoviečių sąjungos pasitarimas, kuriame buvo pabrėžtas svarbus stachanoviečių judėjimo vaidmuo socializmo statyboje. Šiame susirinkime nuskambėjo vėliau garsia tapusi frazė: Gyventi tapo geriau, gyventi tapo linksmiau!.
Kritika
Stachanoviečių judėjimu buvo siekiama kompensuoti problemą, kai į industrializaciją įdėtos lėšos nedavė laukiamo rezultato. „Darbinis didvyriškumas“ turėjo kompensuoti voliuntaristinį planavimą, disproporcijas ir neritmišką gamybą.
Pasak propagandos, tai leido padidinti visuomenės darbo našumą neintensyvinant darbo, tačiau geriau jį organizuojant, sumaniai jį pasidalijant ir racionalizuojant technologinius procesus, išvaduojant kvalifikuotus darbininkus nuo antraeilio parengiamojo darbo. Iš tiesų keliant darbo našumą buvo didinamas darbo intensyvumas, siekiama propagandos organizuotų „rekordų“, darbininkų eksploatacijos (ypatingomis sąlygomis pasiekti rezultatai buvo patvirtinami kaip gamybos normos) ir gamybos dezorganizavimo.
Dažnai stachanoviečių pasiekimais nepasisekdavo pasinaudoti, nes jie reikalavo daugiau išteklių, kurie buvo gauti pagal planą (pavyzdžiui, veržlių perprodukcija neduos rezultatų, jei varžtų bus pagaminta pagal planą).
Teklė Kapustinskaitė
Teklė Kapustinskaitė (g. 1924 m. balandžio 11 d. Sičiūnuose, Panemunėlio valsčius) – Lietuvos miškininkė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1951 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1959 m. apgynė disertaciją „Juodalksnynų savaiminis atžėlimas ir sausinimo įtaka jų augimui Lietuvos TSR“, žemės ūkio mokslų kandidatė. 1951–1987 m. dirbo Lietuvos miškų institute.
Birka
Birka (SV Birka) – didžiausias 800–975 metų Švedijos vikingų prekybos centras, kuris minimas „šiaurės apaštalo“ Šv. Ansgaro gyvenime ir Adomo Brėmeniečio kūriniuose. Nuo XIX a. tapatinamas su Bjėrkės sala, esančia Melareno ežere. Ši vieta įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Seniausias miestas dabartinėje Švedijos teritorijoje buvo paskutinis prekybos kelio punktas, jungiantis Skandinaviją su Arabų Kalifatu. Apie tai byloja randamos arabiškos monetos ir prekės. X a. pabaigoje Birka perleido savo politines ir ekonomines teises Sigtunai, galbūt dėl didelio gaisro ar nusekusių vandens kelių.
Archeologiniai tyrinėjimai
1871 m. švedų mokslininkas Chjalmaras Stolpė, Bjėrkės saloje aptiko didelį kiekį atvežtinio gintaro. Todėl jis buvo pirmasis paskelbęs apie svarbų ankstyvųjų viduramžių prekybos centrą. Nuo to laiko Birkos vardas tapo vėl žinomas, nes iki tol jis buvo minimas tik lotyniškuose viduramžių metraščiuose. Per 25 metus Stolpė saloje atkasė apie 1 200 žymių vikingų kapaviečių, daugiausiai medinėse patalpose po kurganais.
Iš Stolpės tyrimų galima teigti, kad Birkoje egzistavo tvirtovė, o pastovių gyventojų skaičius neviršijo 700, o tai buvo žymiai mažiau žmonių nei panašiose gyvenvietėse Rusijoje, Pietų Pabaltijyje ir Danijoje. Tuo tarpu viduramžių tekstuose Birka minima kaip didelis miestas, kuris klestėjo dar Adamo Brėmeniečio laikais, bet tai nėra patvirtinta Stolpės archeologinių kasinėjimų medžiagoje.
Tado Kosciuškos gatvė Suvalkuose
thumb|220px|Tado Kosciuškos gatvė [[XX a. viduryje]] thumb|220px|Tado Kosciuškos gatvė
Tado kosciuškos gatvė Suvalkuose - tai viena iš judriausių ir ilgiausių Suvalkų miesto gatvių, kurioje yra įsikūrę Suvalkų miesto rotušė, Suvalkų krašto muziejus ir Gegužės 3 dienos Konstitucijos parkas. XIX a. pab.–XX a. pr. gatvė neoficialiai buvo vadinama Peterburgo prospektu (mat buvo Trakto Sankt Peterburgas–Varšuva dalimi) arba kartais įvardijama kaip Kauno traktas (nes iš Suvalkų vedė į Kauną).
Dalį gatvėje iškilusių pastatų suprojektavo architektai Antonijus Koracis, Chrystian Piotr Aigner, Henrikas Markonis ir Karol Majerski.
Vektor SS-77
Vektor SS-77 – Pietų Afrikos Respublikos universalusis kulkosvaidis, sukonstruotas ir gaminamas kompanijos „Denel Land Systems“ (buvusi „Lyttleton Engineering Works“, LIW).
Konstrukcija
Konstrukcija įprastinė. Automatika veikia dalies parako dujų nukreipimo principu. Spyna užrakinama užskersuojant užpakalinę spynos dalį ir užkabinant jos kovinius kyšulius uokso sienelėje (panašiai kaip tarybiniame kulkosvaidyje SGM).
Šaunant po vamzdžiu esantis dujų stūmoklis stumia spynos rėmą atgal. Jei nuleistukas nuspaustas spynos rėmas kartu su spyna, stumiami Grąžinimo spyruoklės, ima grįžti pirmyn, pakeliu užkabina sekantį šovinį ir įstumia jį į šovinio lizdą. Spynos rėme esantis strypas pasislenka spynos figūrinėje išpjovoje ir pakelia spynos užpakalinę dalį aukštyn. Dėl šio judesio spynos kovinės atramos užsikabina už uokso kovinių kyšulių. Strypas viršutinėje spynos rėmo pusėje susikabina su šovinių juostos traukimo svirtimi. Stumiama svirtis pasisuka ir šovinį juostoje pusiau išstumia pirmyn. Grįždama atgal svirtis šovinį visiškai išstumia iš juostos, o spyna jį įstumia į šovinio lizdą.
Saugiklio svirtelė yra prieš nuleistuką apatinėje uokso dalyje. Įjungtas saugiklis blokuoja griebtuvą, nuleistuką ir spyną (tiek priekinėje, tiek užpakalinėje padėtyje). Tai leidžia mūšio lauke judėti su užtaisytu kulkosvaidžiu ir nebijoti kulkosvaidžio sutrenkimo ar kritimo.
Kojelės ir buožė nuimami. Vamzdis lengvai pakeičiamas nuspaudus fiksatorių ir pasukus vamzdį 90° kampu. Dujų reguliatorius turi tris padėtis, leidžia didinti dujų tiekimą stūmokliui kompensuojant taršos įtaką ir reguliuojant šaudymo spartą.
Istorija
8-tojo dešimtmečio antroje pusėje Pietų Afrika buvo įsivėlusi tarptautinėse problemose dėl apartheido ir karo Angoloje. Dėl to PAR buvo paskelbtas ginklų embargas, todėl PAR teko užsiimti ginklų kūrimu ir gamyba pačiai.
Kulkosvaidis SS-77 buvo sukurtas 1977 m. pakeisti FN MAG. Jo konstruktoriai buvo Richard Joseph Smith ir Soregi, pagal tai kulkosvaidis buvo pavadintas SS-77 (Smith ir Soregi, 1977 m. modelis).
Mini-SS
10-ojo dešimtmečio pradžioje buvo sukurta kulkosvaidžio versija Mini-SS. Šis lengvasis kulkosvaidis naudoja 5,56×45 mm NATO šovinius. LIW gamino ir rinkinius, kurie leido SS-77 perdaryti į Mini-SS. Naujojo varianto masė sumažėjo nuo 9,6 iki 8,26 kg, jis turi fiksuotą petinę atramą ir dvikojes kojeles.
Peskara
Peskara – uostamiestis Abrucuose (pietų Italija), prie Adrijos jūros; Abrucų sostinė ir Peskaros provincijos centras. Išsidėsčiusi prie Peskaros upės. Išvystyta žvejybos, mašinų, chemijos, maisto, keramikos pramonė. Stovi Šv. Širdies bažnyčia.
Ellen Johnson-Sirleaf
Ellen Johnson Sirleaf (1938 m. spalio 29 d. Monrovijoje, Liberijoje) – Liberijos prezidentė.
1979–1980 m. prezidentaujant William Tolbert buvo Liberijos finansų ministre. Dalyvavo 1997 m. prezidento rinkimuose, bet buvo neišrinkta. 2005 m. rinkimuose po antro turo buvo išrinkta Liberijos prezidente ir 2006 m. sausio 16 d. pradėjo eiti šias pareigas. Sirleaf yra pirmoji moteris Afrikoje išrinkta į šalies vadovo postą. 2011 m. ji buvo perrinkta ir laimėjo Nobelio taikos premiją už pastangas įtraukti moteris į taikos palaikymo procesą.
1948–1955 m. studijavo ekonomiką ir apskaitą vakarų Afrikos koledže (Monrovija). Ištekėjo 17-os metų už James Sirleaf.
Nuo 1961 m. studijavo Kolorado universitete (JAV) ir įgijo bakalauro laipsnį. 1969–1971 m. studijavo ekonomiką Harvardo universitete (JAV) ir įgijo viešojo administravimo magistro laipsnį.
2021 m. gruodį James Sirleaf, vienas iš Ellen Sirleaf sūnų, nežinomomis aplinkybėmis mirė savo rezidencijoje Liberijoje.
Leipuškė
Leipuškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Mielagėnų.
Raktažoliečiai
Raktažoliečiai (Primulales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio augalų eilė.
Baltramiejus Svirenkavičius
Biografija
Nuo 1468 m. Vilniaus katedros prelatas ir dekanas, nuo 1471 m. vasario 13 d. Žemaičių vyskupas. Vyskupaudamas rūpinosi bažnyčių Alsėdžiuose, kur įkūrė parapiją, Krakėse, Kražiuose, Kurtuvėnuose statyba ar atnaujinimu bei išlaikymu, bažnytiniu giedojimu. Mėgo muziką, buvo laikomas svetingu valdytoju. Įraše po portretu jam prikišama, kad buvęs apsileidęs bažnytiniuose dalykuose ir visas atsidavęs muzikai ir dainai. Jis buvo garsus išlaikomu orkestru ir choru.
Sardinijos karas
thumb|300px|Varėzės mūšis
Sardinijos karas arba Antrasis Italijos Nepriklausomybės karas buvo vienas iš trijų Italijos nepriklausomybės karų. Karas 1859 m. vyko tarp Austrijos imperijos ir Pjemonto-Sardinijos karalystės, kurios sąjungininku buvo Prancūzija ir Napoleonas III. Austrijai pralaimėjus šį karą buvo sudarytos sąlygos Italijos suvienijimui.
Priešistorė
Po 1848 ir 1849 m. kovų ir revoliucijų Pjemonto-Sardinijos vyriausybė ėmė vykdyti reformas ir politinius bei karinius pasirengimus Italijos išlaisvinimo kovai atnaujinti. Šią politiką daugiausia formavo naujasis ministras pirmininkas Kamilas Kavūras.
Pjemontiečiai po savo pralaimėjimo austrams Pirmajame Italijos Nepriklausomybės kare, suprato, kad negali be stiprių sąjungininkų nugalėti tokių didelių valstybių kaip Austrija. Dėl to Kamilas Kavūras pabandė užmegzti artimesnius ryšius su kitomis didžiosiomis Europos valstybėmis įsitraukdamas į Krymo karą. Taip jis sugebėjo atkreipti Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybių, kurias laikė savo galimomis sąjungininkėmis prieš Austriją, dėmesį į Italijos klausimą.
Karo eiga
thumb|300px|San Martino mūšis Balandžio 27 d. austrų kariuomenė peržengė Pjemonto sieną. Prancūzija turėjo apie 600 000 karių, Sardinija apie 86 000, o Austrija apie 675 000. Jėgos buvo lygios, tačiau vietos ir laiko sąlygos buvo palankesnės austrams. Austrams susitikus jungtinę italų ir pancūzų kariuomenę, prie kurios prisidėjo ir Garibaldžio savanoriai pirmosios stambios kautynės įvyko birželio 4 d. ties Madženta, kur austrai buvo sumušti. Napoleonas austrų nepersekiojo ir savo dėmesį nukreipė Milanui užimti, kas jam pavyko birželio 8 d. Po to, Napoleonas nusprendė žygiuoti paskui austrus. Abi pusės nieko nežinojo vieni apie kitus. Birželio 23-24 d. naktį, nenumanydami, kad juos skiria tik 5 km ir ryte nusprendę pakeisti vietą, abu priešininkai birželio 24 d. netikėtai susidūrė ties Solferinu. Čia įvyko pagrindinės kautynės, kuriose iš austrų pusės dalyvavo 120 000 karių, o iš sąjungininkų - 123 000. šiose atsitiktinėse kautynėse prancūzai veikė sumaniau: jie drąsiai puolė priešakinius punktus ir tinkamai panaudojo artileriją. Austrų kariuomenei pagrindinis kautynių smūgis teko pėstininkams, pajėgos į kautynes buvo įvedamos dalimi, vadai nerodė iniciatyvos. Austrai buvo sumušti ir pasitraukė.
Sulaukę pastiprinimo iš Prancūzijos, sąjungininkai turėjo daugiau karių nei austrai. Prancūzų laivynas ruošėsi pulti Veneciją ir austrų užnugaryje išlaipinti desantą, o Alpėse sėkmingai veikė Garibaldis. Austrijoje tuo tarpu kilo nepasitenkinimas Meternicho politika. Besirengiant puolimui Napoleonas netikėtai pasiūlė taiką, kuri liepos 12 d. buvo pasirašyta Vilafrankoje. Napoleonas pabūgo Prūsijos, kuri birželio 15 d. pradėjo rinkti savo kariuomenę prie Reino, be to pačioje Prancūzijoje pradėta bijotis kylančio italų nacionalinio judėjimo, kuris galėjo užgožti popiežių. 1859 m. lapkričio 10 d. Ciūriche buvo patvirtinta taikos sutartis, kuria Lombardija atiduota Sardinijos karalystei.
Inžinerija (laikraštis)
Inžinerija – Vilniaus Gedimino technikos universiteto dvisavaitis laikraštis, leidžiamas nuo 1973 m. spalio 17 d.
Istorija
Iki 1989 m. Nr. 11/12 ėjo kaip Vilniaus inžinerinio statybos instituto savaitraštis. Tiražas 1973 m. – 1000 egz., 1997 m. – 350 egz., 2010 m. – 700 egz.
Leitiškės
Leitiškėmis vadinami kaimai:
Raštuotoji kerpytė
thumb|upright 1.2| Miltochrista miniata
Raštuotoji kerpytė (Miltochrista miniata) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys. Skraido birželio-liepos mėn. miškuose, aukštapelkėse, retai parkuose ar soduose. Vikšras pilkai rudas, apaugęs ilgais tamsiais plaukais. Minta kerpėmis, augančiomis ant medžių ir šakų.
Paplitusi Europoje ir Azijoje. Lietuvoje dažna rūšis.
Nsibidi
Nuorodos
thumb|240px|left|Nsibidi simboliai
Inžinerinė mintis
Inžinerinė mintis – Lietuvos inžinierių sąjungos leidinys, ėjęs 1989 m. Vilniuje.
Istorija
Redaktorė M. Žilienė.
Vektor Mini-SS
Vektor Mini-SS - Pietų Afrikos Respublikos 5,56 mm kalibro lengvasis kulkosvaidis, sukonstruotas ir gaminamas kompanijos „Denel Land Systems“
Šis kulkosvaidis sukurtas XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje perdarant kulkosvaidį Vektor SS-77. Mini-SS. Kulkosvaidis naudoja 5,56×45 mm NATO šovinius.
„Denel Land Systems“ gamino ir rinkinius, kurie leido SS-77 perdaryti į Mini-SS. Rinkinį sudaro :
Mini-SS masė sumažėjo nuo 9,6 iki 8,26 kg, jis turi fiksuojamą petinę atramą ir dvikojes kojeles.
Čibombo apskritis
Čibombo apskritis yra viena iš Zambijos Centrinėje provincijoje esančių apskričių. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 241 612 žmonių. Administracinis centras – Čibombas, esantis tarp Lukangos pelkės vakaruose ir Luangva slėnio pakraščio vakaruose. Apskrityje taip pat yra dirbamos žemės Lusakos miesto šiaurėje.
Gluosniažiedžiai
Gluosniažiedžiai (Salicales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio augalų eilė.
480 m. pr. m. e.
'''480 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Xəzər Lənkəran FK
Lenkoranės „Xəzər“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Lenkoranės.
Istorija
Įkurtas 1975 m. Azerų futbolo pirmenybėse vieną kartą iškovojo čempionų titulą, bei tris kartus tapo taurės turnyro nugalėtojais.
2015-2016 m. elito pirmenybėse liko paskutinėje pozicijoje.
2016 m. gegužės 27 d. pranešta, kad komanda likviduojama.
Peremoudis
Peremoudis, arba Farmouthis  – aštuntasis Koptų kalendoriaus mėnuo, turintis 30 dienų ir maždaug atitinkantis laikotarpį tarp balandžio 9 ir gegužės 8 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Istorija
Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo devintasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas pirmuoju šemu sezono mėnesiu (1-nw-šmw). Ilgainiui jam prigijo kitas pavadinimas Renutet. Naujojoje karalystėje mėnuo buvo skirtas žmogaus sielos (Ren deivei Renenutet, ir mėnesiui buvo suteiktas naujas pavadinimas - Pa-en-Renenutet. Pagrindinė mėnesio šventė Renenutet šventė buvo švenčiama 27 d. Galiausiai mėnesio pavadinimas išsivystė į koptišką Peremoude.
Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu vasario II pusę ir kovo I pusę (Memfyje prasidėdavo vasario 14 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Renutet vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Renutet (Pa-en-Renenutet) tapo žinomas ketvirtuoju pereto mėnesiu.
Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Pa-en-Renenutet vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, Peremoudžio pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. kovo 27 d.).
XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir koptų kalendoriaus. Dėl to peremoudžio 1 d. dabar sutampa su balandžio 9 d.
1988 m. Formulės 1 sezonas
1988 m. Formulės 1 sezonas – 39-tasis FIA organizuotas Formulės 1 sezonas. Jis prasidėjo balandžio 4 d., o po 16 lenktynių baigėsi lapkričio 13 d. Šiame sezone buvo kovojama dėl abiejų titulų - čempionu tapo brazilas Ayrton Senna, konstruktorių įskaitą nesunkiai laimėjo McLaren Honda ekipa.
Sezono apžvalga
thumb|right|200px|[[Ayrton Senna laimėjo savo pirmąjį čempiono titulą jau pirmus metus McLaren ekipoje ]] Visą sezoną dominavo McLaren ekipa, naudojusi Honda variklius. Iš 16 etapų ekipos lenktynininkai nugalėjo net 15-oje. Vienintelę pergalę šventė italų Ferrari ekipa, triumfavusi namų Italijos GP.
Kauno chasidų sinagoga
Kauno chasidų sinagoga – buvusi sinagoga Gimnazijos g. 6, Kaune. Pastatas stovi Žaliakalnio įkalnėje, priešais stūkso VDU Katalikų teologijos fakulteto rūmai. Sinagogos aplinka nėra užstatyta, todėl gerai matoma ir iš toliau – nuo judrios Šv.Gertrūdos gatvės, einančios pietinėje senamiesčio dalyje.
Istorija
Iki 1940 m. okupacijos Lietuvoje judėjai chasidai (chabadininkai) turėjo savo maldos namus daugumoje žydų gyvenviečių, buvo apie 200 bendruomenių. 2007 m. Lietuvoje veikė dvi bendruomenės Vilniuje ir Kaune. Dar 1995 m. Kauno chasidų sinagogos religinė bendruomenė pateikė prašymą dėl buvusios chasidų sinagogos pastato grąžinimo. Čia sovietmečiu buvo įsikūrusi laboratorija, patalpas valdė Vilniaus dailės akademijos filialas. Vėliau akademijai pastatas tapo nereikalingas. Lietuvos žydų religinė bendrija pripažįsta Kauno chasidų sinagogos religinę bendruomenę kaip iki 1940 m. liepos 21 d. veikusių žydų chasidų maldos namų teisių perėmėja.