cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lukšių Vinco Grybo gimnazija
Istorija
Pirmąją parapinę pradinę mokyklą 1839 m. Lukšiuose įkūrė rašytojas ir švietėjas vikaras Antanas Tatarė, kurį Zyplių dvaro ponas Jonas Bartkovskis tais pačiais metais buvo pasikvietęs iš Ilguvos. Jis buvo ir pirmasis mokytojas, dirbęs iki 1855 m. J. Bartkovskis mokyklai atidavė mūrinį pastatą Lukšiuose. Po 1863 m. sukilimo mokykla buvo surusinta, uždrausta rašyti lietuviškai. Tarp lukšiečių ši mokykla buvo nepopuliari, jie savo vaikams samdė daraktorius J. Urbaitį-Bovelninį, brolius Eimučius, A. Mockaitį, J. Užupį, J. Dobrilą, A. Švedą. Šios „vargo mokyklos“ veikė apie 40 metų. Vėliau mokykla išaugo iki šešių skyrių. 1907 m. visuomenės ir kunigo J. Skinkio rūpesčiu Lukšuose atidaryta pradinė lietuviška mokykla. 1915 m. dėl kaizerinės Vokietijos okupacijos dauguma vaikų dėl sunkių materialinių sąlygų negalėjo lankyti mokyklos. Bartkovskio pastatytoje mokykloje buvo įsikūrę vokiečiai, todėl mokykla veikė Boleslavo Puidoko namuose, kur buvo išnuomota pusė mano. Mokinių buvo nedaug.
1918 m. Lukšių mokykloje pradėjo dirbti mokytojas Antanas Grybinas, anksčiau mokęsis toje pačioje mokykloje. Klasėje būdavo 60 mokinių. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje jau buvo penktas ir šeštas skyriai.
1938 m. pradėta naujos tipinės pradinės šešių skyrių mokyklos statyba, kainavusi vieną milijoną litų ir užsitęsusi iki 1939 m. Lukšių pradinėje mokykloje dirbo vedėjas Antanas Grybinas ir mokytojos Juknienė, Elena Majūtė, Fainzilbergaitė, 1940 m. mokytoja Sofija Tėvelienė. Mokykloje veikė šeši skyriai.
Lietuvą okupavus Lietuvą Sovietų Sąjungai, 1940 m. liepos 1 d. buvo atleisti visi tikybos dėstytojai, pakeistos programos, įvesta rusų kalba. Prasidėjęs karas sunaikino mokyklos inventorių ir archyvą. Pamokų metu būdavo šalta, nes beveik nekurdavo. Mokykloje dirbo ir vedėjavo A. Grybinas, jo duktė Sofija Tėvelienė, mokytojos Valuckienė ir Magdelana Kučinskaitė. Vyresniuose skyriuose buvo įvesta vokiečių kalba.
1944 m. rudenį į Lukšių mokyklą susirinko 33 mokiniai. Iš pradžių veikė 1-3 skyriai, vėliau ir 4 skyrius. Mokykloje buvo šalta, dėl stiklo stokos dalis langų buvo užkalta lentomis, trūko inventoriaus, vadovėlių, sąsiuvinių. 1945–1948 m. Lukšių mokyklos patalpas buvo užėmusi Šakių gimnazija, nes Šakiai karo metu buvo sugriauti, o gimnazija buvo sudeginta. 1945 m. pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją, 1948 m. į septynmetę, o 1953 m. į vidurinę.
1954–1955 m. mokykla tapo pilna vidurine, kurioje mokėsi 303 mokiniai, dirbo 24 mokytojai. 1955 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą: 17 merginų ir 6 vaikinus. 1957 m. mokykloje įkurtas pirmasis rajone muziejus. Jo įkūrėjas mokytojas Edmundas Mažeika su mokiniais rinko medžiagą apie Lukšius ir skulptorių Vincą Grybą. 1960 m. V. Grybo 70-ųjų gimimo metinių mokyklai suteiktas kraštiečio skulptoriaus vardas. Kraštotyros muziejuje įsteigtas kampelis ir V. Gybui. Ilgus metus Vinco Grybo muziejui vadovavo lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Bronislova Martišiūtė-Šukevičienė. Nuo 1988 m. muziejui vadovauja istorijos mokytoja Irena Liubinienė. 1989 m. atidaryta mokyklos istorijos ekspozicija o 1999 m. duris atvėrė kraštotyros muziejus.
Nuo 2010 m. gegužės 27 d. mokykla tapo Šakių rajono Lukšių Vinco Grybo gimnazija. (Šakių rajono savivaldybės tarybos 2010 m. gegužės 27 d. sprendimas Nr. T-185 „Dėl gimnazijos statuso suteikimo Lukšių Vinco Grybo vidurinei mokyklai“).
Mokiniai
Lukšių pradinėje mokykloje mokėsi:
Lukšių vidurinėje mokykloje mokėsi
Aušrėnai
Aušrėnai yra:
Šabys
Šabys ( arba Šābis, raštuose Schabe, Schabbe) buvo 1259 m. žiemgalių sukilime prieš Livonijos ordiną dalyvavęs karvedys, kurio vardas galėtų reikšti „rūgštusis“. Po to, kai seni žiemgalių sąjungininkai žemaičiai ir nekrikštytieji kuršiai sumušė kryžiuočius Skuodo mūšyje, žiemgaliai, vadovaujant Šabiui, išvijo iš savo žemių katalikų dvasininkus ir fogtus, kurie rinkdavo mokesčius po 1254 m. balandžio mėn., kai Žiemgalą pasidalijo Rygos arkivyskupas ir Livonijos ordinas. Iš rašytinių šaltinių karvedys Šabys, kaip „tikrai šaunus [karo] didvyris, vadintas Šabe“ (ein vromer helt, hieß Schabe), paminėtas Eiliuotoje Livonijos kronikoje.
Antrą kartą raštuose Šabio vardas (Schabbe) paminėtas 1260 m. birželio mėn. Lietuvos karaliaus Mindaugo pasirašytame dokumente, kuriame Mindaugas prižadėjo dovanoti savo šalį Vokiečių ordinui, jeigu po jo mirties nebūtų teisėtų paveldėtojų.
Kaip liudininkai dokumente paminėti Kulmo vyskupas, Livonijos ordino magistras Andrius fon Štirlandas ir kiti kilmingieji: Lengvenis, Ligeikis (Lygeyke), Šabys (Schabbe), Bikšis/Bikšys (Bixe), Bunys, Neries žemės kunigaikštis Parbus (Parbusse de Nere), Nalšios kunigaikštis Gerdenis/Girdenis, Vegys (Vege), Vesgelis (Veseyele), Parbus jaunesnysis ir kiti. Ir nors dokumentas kartais yra laikomas klastote, Šabio paminėjimas greta lietuvių kunigaikščių liudija apie jo aukštą socialinį statusą tuo metu.
Asmenvardžio kilmė
Vardo Šabis (Šābis) etimologija yra siejama su reikšme „rūgštus“. Kitose baltų tautose (t. y. ne tik latvių) taip pat randamas tiek toks asmenvardis, tiek šitokios kilmės vietovardžiai (Blesė 1929).
Mamma Mia!
Mamma Mia! (dar kitaip vad. Mamma Mia! The Movie) – 2008 m. miuziklas, iš spektaklio paverstas filmu. Paremtas pop grupės ABBA dainomis. Meryl Streep vaidina vienišą motiną Donna Sheridan. Pierce Brosnan, Colin Firth ir Stellan Skarsgård vaidina tris galimus Donos dukters Sophie (Amanda Seyfried) tėvus.
Dainos
Dainos, kurios buvo naudotos filme (17 iš jų yra garso takelių albume):
Artistas
miniatiūra|[[Johanas Volfgangas fon Gėtė, vokiečių artistas, yra žinomas už savo darbus poezijoje, dramoje, prozoje, filosofijoje, mene ir moksle.]] Artistas ( – „menas“) – atlikėjas, atliekantis scenos meno kūrinius panaudodami balsą, mimiką, plastiką, kostiumus.
Pagal scenos meno rūšis skiriama:
Teatro ir kino artistai dažniausiai vadinami aktoriais.
Manoma, kad pirmieji artistai atsirado dar gentinėje bendruomenėje, kai kalendorinių švenčių, apeigų, žaidimų dalyviai pasidalino į atlikėjus ir žiūrovus.
Vaisingumo žinojimo metodai
Pagrindiniai privalumai yra tai, kad šie metodai yra susiję su mažomis išlaidomis, be to, neturi šalutinio poveikio, nėra kontraindikacijų, jiems naudotis nereikia jokių receptų, gydytojo priežiūros ar ypatingų prietaisų. Tačiau yra ir trūkumų: metodus reikia tinkamai išmokti, juos nėra lengva naudoti, vaisingo laikotarpio nustatymas gali būti pernelyg sudėtingas, be to, susilaikymo laikotarpis gali būti gana netrumpas. Nereguliarūs ciklai taip pat apsunkina šių metodų taikymą.
Pirmiausiai atsirado ritmo metodas (kalendorinis). Jis remiasi paskutinių moters ciklų trukme ir neatsižvelgia į ovuliacijos laiką, todėl vertinamas kaip mažiausiai patikimas iš vaisingumo žinojimo metodų. Rytinės kūno temperatūros matavimas atsirado pastebėjus, kad moters kūno temperatūra pakyla po ovuliacijos. Šį reiškinį sąlygoja progesterono kiekio padidėjimas kraujyje. Naudojantis šiuo metodu, pora susilaiko nuo lytinių santykių laikotarpyje tarp mėnesinių ir trečios dienos po temperatūros pakilimo. Dar vėliau buvo pastebėta, kad moters ciklo metu pagal tam tikrus dėsnius keičiasi makšties gleivių savybės, ir atsirado Bilingso metodas, dar vadinamas gleivių metodu. Jį naudojant taip pat galima nustatyti ovuliaciją. Šis metodas svarbus tuo, kad jo dėka galima nustatyti nevaisingą laikotarpį ne tik po ovuliacijos, bet ir iki jos. Bilingso ir temperatūrinio metodų derinys vadinamas simptoterminiu metodu.
Šie metodai kartais tapatinami su natūraliuoju šeimos planavimu ir periodiniu susilaikymu. Dėl kokybiškų mokslinių tyrimų apie šiuos metodus stokos, jų patikimumas nėra gerai žinomas.
Serapiniškės
Serapiniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Lentvario, šalia kelio Trakai–Lentvaris. Į pietus nuo kaimo plyti miškas, eksploatuojamas žvyras. Į šiaurę nuo Serapiniškių driekiasi raistas su Ilgelio, Piliškių ežerais.
Respublika
Respublika ( viešasis reikalas) – valdymo forma, kurioje valstybės vadovai viešai renkami nustatytam laikotarpiui ar kadencijai. Sąvoka kilusi iš lotynų kalbos ir nusako valstybės valdymą kaip visos liaudies reikalą.
Respublikos sąvoka yra priešinga monarchijai, kurioje vadovas valdo iki gyvos galvos.
Demokratijos samprata yra susijusi su respublika, tačiau nėra tapati ir respublika nebūtinai turi būti demokratinė. Nemažai valstybių skelbiasi esančios respublikomis nepaisant to, kad valstybės galva valdo faktiškai iki gyvos galvos, politinė sistema neturi valdžios apribojimų (pvz., karinės diktatūros arba buvusios Rytų bloko šalys). Taigi, respublikomis gali būti diktatorių valdomos ir totalitarinės valstybės, tačiau pati sąvoka yra pakankamai plati, kad apimtų ir atstovaujamąsias demokratijas.
Pirmosios respublikos
Respublikos požymius galime atrasti labai ankstyvoje žmonijos istorijoje, pvz., senovės Akade. Žinomiausia antikinė respublika, gyvavusi nuo 509 iki 44 m. pr. m. e., buvo Romos respublika. Joje buvo laikomasi kadencijos (vienos pareigos negalėjo būti užimamos ilgiau nei metus) ir kolegialumo (mažiausiai du asmenys vienu metu turėjo tas pačias pareigas) principų.
Šiuolaikinės respublikos
Šiais laikais, respublikos valstybės vadovas paprastai yra vienas asmuo, prezidentas, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Šveicarijoje valstybės vadovas yra septynių narių taryba Bundesratas, San Marine valstybės vadovo pareigas užima du asmenys.
Negalime teigti, kad respublika yra demokratiškesnė už monarchiją arba atvirkščiai, nes valstybės vadovo galios (ar tai būtų prezidentas ar monarchas) gali būti visiškai simbolinės. Monarchai paprastai valdo iki gyvos galvos ir, kai jie miršta jų vietą užima jų giminaitis, kuris gali būti laisvai parenkamas arba nustatomas pagal specialias taisykles. Respublikų prezidentai paprastai renkami ribotai kadencijai, o pasibaigus kadencijai kitas vadovas renkamas iš naujo tos pačios institucijos.
Prezidentinė respublika
Prezidentinėje respublikoje yra aiškiai išreikštos valdžios padalinimas. Prezidentas yra vyriausybės vadovas. Prezidentas pats formuoja vyriausybę. Vyriausybė atskaitinga prezidentui. Prezidentas renkamas elektorato. Teisminė valdžia vykdo konstitucinę priežiūrą.
Parlamentinė respublika
Parlamentinė respublika yra tokia valdymo forma, kai vykdomoji valdžia kyla iš demokratiškai išrinkto įstatymų leidžiamojo organo, kuriam ji yra atskaitinga. Tuo ji skiriasi nuo prezidentinės respublikos, kurioje įstatymų vykdomosios valdžios atstovai ir įstatymų leidžiamoji valdžia yra renkami nepriklausomai vieni nuo kitų. Vykdomosios valdžios vadovą, ministrą pirmininką, paprastai parenka valstybės vadovas (respublikose tai prezidentas išrinktas parlamente). Valstybės vadovas ministru pirmininku privalo parinkti tokį asmenį, kurį išrinktų parlamento dauguma. Todėl paprastai ministras pirmininkas yra parlamente daugumą turinčios partijos lyderis. Parlamentinėse sistemose ministras pirmininkas drauge su kabinetu yra vadinami vyriausybe. Vyriausybė eina savo pareigas tik tol, kol ją palaiko įstatymų leidybos organo dauguma. Nuolatinės parlamento paramos vyriausybei svarbą liudija tai, kad vyriausybė reguliariai teikia parlamentui tvirtinti savo programą ir ataskaitą.
Pusiau prezidentinė respublika
Kartais kalbama apie pusiau prezidentines respublikas, tačiau kai kurie autoriai neigia tokių egzistavimą ir sako, jog tai tam tikros parlamentinės respublikos su prezidentinės respublikos bruožais. Kartais taip apibūdinama ir Lietuvos Respublika, nors joje labiau išreikšti parlamentinės respublikos bruožai.
Preikapės apylinkė
Preikapės apylinkė (arba Preikapių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pernaravos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pernaravos apylinkės.
Aušrakaimis
Aušrakaimis – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų ir 4 km į pietvakarius nuo Laukžemės. Kaimą supa Kalgraužų miškas. 0,6 km į vakarus nuo kaimo teka Šventoji, o už 5 km tyvuliuoja Baltijos jūra.
Istorija
Įkurtas apie 1925–1927 m. žemės reformos metu išparceliuoto Kalgraužių dvaro žemėje.
Gžibi Ožepai
Gžibi Ožepai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tha Carter IV
Tha Carter IV – devintasis studijinis amerikiečių reperio Lil Wayne albumas, išleistas 2011 m. rugpjūčio 29 d. Tai – trečiasis atlikėjo albumo „Tha Carter“ tęsinys. Albume dainas kartu atlieka tokie reperiai, kaip Drake, Rick Ross, John Legend ir kiti. Albumo singlai „6 Foot 7 Foot“, „How to Love“ ir „She Will“ pateko į „Billboard Hot 100“ reitingo dešimtuką. Nepaisant nevienodų kritikų įvertinimų, albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 964 tūkstančius kopijų. Reitingo viršūnėje albumas išbuvo dvi savaites..
2020 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš penkių milijonų albumo kopijų ir jis tapęs penkiskart platininiu.
Anglininkų apylinkė
Anglininkų apylinkė sovietmečiu buvo:
Ariana
Ariana – pakrantės miestas šiaurės rytų Tunise. Miestas yra Arianos vilajeto sostinė ir aštuntas pagal dydį miestas šalyje.
Klevinė (Kazlų Rūda)
Klevinė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Purviniškės.
Susas
Susas  – miestas šiaurės rytų Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje (prie Hamameto įlankos). Vilajeto centras. Transporto mazgas: jūrų uostas, geležinkeliai ir plentai į Tunisą, Sfaksą, Kaseriną. Maisto (ypač alyvų aliejaus), metalo apdirbimo, mašinų surinkimo, tekstilės pramonė. Amatai (kilimų, odos dirbinių gamyba). Svarbus turistinis centras (netoli yra Port el Kantavio kurortas). Veikia universitetas, archeologijos, islamo meno muziejai.
Paveldas
Suse išlikęs tradicinis Šiaurės Afrikos miestų įtvirtintas senamiestis – medina. Yra išlikusi tvirtovė (kasba), didžioji mečetė (IX a.), kartaginiečių katakombos, ribatas, gynybinės sienos ir miesto vartai, dengti turgūs souk, amatininkų dirbtuvės, gyvenamieji namai, kuriuos skiria painus gatvelių labirintas. Suso medina 1988 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
XI a. pr. m. e. dabartinėje Suso vietoje finikiečiai įkūrė Hadrumetumą. Pūnų karų metu šis miestas buvo Romos sąjungininkas, per jį romėnų laivynas puldinėjo Kartaginą. 434 m. miestą užėmė vandalai ir pavadino Hunerikopoliu, bet 534 m. Justinianas miestą atkovojo ir pavadino savo vardu. VII a. miestą užkariavo arabai ir pavadino Susu. Ilgą laiką tai buvo svarbus karinis uostas.
Kleviniai (reikšmės)
Kleviniais vadinama:
Ceikinių seniūnija
Ceikinių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ignalinos rajono savivaldybės pietuose.
Geografija
Seniūnija užima 83,3 km², ją sudaro: žemdirbystės plotai (54,2%), miškai (28,%), vandenys (,2%), gyvenvietės (1,8%), keliai (1,3%), kitos paskirties plotai (13,5%).
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Mašerbrumas
Mašerbrumas, dar žinoma kaip K1 – viršukalnė Karakorume, Mašerbrumo masyve, šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Aukštis – 7821 m (22-as pagal aukštį kalnas pasaulyje, 9-as Pakistane).
1856 m. britų leitenantas Thomas George Montgomerie sukartografavo Karakorumo viršukalnes būdamas nuo jų nutolęs per 200 km. Jis viršukalnes žymėjo iš eilės nuo K1 iki K5. K1 dabar žinomas kaip Mašerbrumas. Šis pavadinimas kilęs iš baltų kalbos, manoma kad reiškia „kalnų karalienė“.
Į kalną pirmą kartą įkopta 1960 m. (JAV ekspedicija – George Bell ir Willi Unsoeld).
Butano transportas
thumb|[[Paro oro uostas]] Butano transporto sistemą sudaro kelių ir oro transportas. Šalyje veikia tik vienas tarptautinis oro uostas – Paro oro uostas.
Istorija
Iki 1961 m. šalyje nebuvo asfaltuotu kelių, todėl vyravo keliavimas pėsčiomis ar raitomis. Dėl tokios itin nepatogios transporto sistemos Butano vyriausybė pradėjo keleto etapų kelių plėtros sistemą. Pirmojo plėtros etapo (1961 - 1966 m.) buvo pastatytas pirmasis asfaltuotas kelias. Tai buvo 175 kilometrų kelias tarp Paro ir Timpu. Vėliau statyboms vykdyti buvo atgabenti 30 000 darbininkų iš Indijos ir Nepalo.
Apie 1975 m. šalyje jau buvo nutiesta 1500 kilometrų kelių. Beveik visi nutiesti rankiniu būdu. Dėl kalnuoto Butano reljefo, daugelis kelių yra palei upes. Pagal šeštąjį plėtros planą Butano vyriausybė, bendradarbiaujant su Indijos valdžia, ketina plėsti ir statyti kelius palei penkias pagrindines šalies upes.
Geležinkelis
2008 m. Butanas neturėjo geležinkelio sistemos. 2006 m. Butanas ir Indija pasirašė planą, pagal kurį Butane bus statoma geležinkelio sistema ir jungiama su Indiją.
Slovėnijos Pajūris
Slovėnijos Pajūris (slovėn. Primorska; ; ) – istorinis Slovėnijos regionas, kurio pavadinimas atkartoja buvusio Habsburgams pavaldaus regiono Austrijos pajūrio pavadinimą. Slovėnijos pajūris yra dalis buvusio Austrijos pajūrio.
Slovėnijos pajūrį sudaro dvi istorinės provincijos Goriška ir Slovėnijos Istrija. Tuo tarpu austrų valdymo metais egzistavusį Austrijos pajūrį sudarė trys dalys – Istrija, imperinis laisvasis miestas Triestas ir autonomiška karūnos valda Goricija ir Gradiska.
1918 m. visą regioną okupavo Italijos armija. 1920 m. Italija jį aneksavo ir pavadino Julijaus Venecija. Po Antrojo pasaulinio karo Austrijos pajūris buvo padalintas tarp Jugoslavijos, gavusios didžiąją šio rajono dalį, ir Italijos, kuriai liko Triesto ir Goricijos miestų sritys.
Slovėnijos dalyje susidarė nauji urbanistiniai centrai – Koperis ir Nova Goricos-Šempetero aglomeracija.
Slovėnijos Pajūris yra antra pagal ekonominį išsivystymą (po Liublianos) Slovėnijos dalis.
Alyvpalmių sėklų aliejus
thumb|300px|Kairėje – alyvpalmės vaisiai ir iš jų minkštimo išspaustas rausvas [[alyvpalmių aliejus, o dešinėje – tų pačių vaisių kauliukai ir iš jų išspaustas gelsvas alyvpalmių sėklų aliejus.]] Alyvpalmių sėklų aliejus, alyvpalmių branduolių aliejus, alyvpalmių kauliukų aliejus – augalinis aliejus, gaunamas iš alyvpalmių kaulavaisių sėklų. Jis naudojamas ir maistui, ir kosmetikos, muilo, biodegalų gamyboje. Kambario temperatūroje aliejus būna pusiau kietos struktūros.
Pasaulinė alyvpalmių sėklų aliejaus gamyba 2012 m. siekė apie 6 mln. tonų per metus.
135 m.
135 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Baskunčakas
Baskunčakas  – nenuotakus, druskingas ežeras Rusijoje, Astrachanės srities šiaurės rytuose, šalia Kazachstano sienos. Telkšo Pakaspijo žemumoje, 19,5 m žemiau jūros lygio. Ežeras maitinamas mineralinių versmių, trykštančių Bogdo kalno šlaituose. Ežero vandens druskingumas 300 g/l. Druskos sankaupos.
Nuo VIII a. čia išgaunama valgomoji druska. O XIX a. druskos išvežimui nutiestas Baskunčako geležinkelis, sujungęs kasyklas su prieplauka prie Volgos atšakos Achtubos. Dabar ežere išgaunama 80 % Rusijos valgomosios druskos produkcijos (1,5-5 mln. tonų per metus).
1997 m. ežeras ir apylinkės įtrauktos į Baskunčako-Bogdo draustinį. Apylinkėse išplėtotas turizmas. Baskunčakas ir netoliese stūgstantys Bogdo kalnai tapo turistų traukos centrais.
Lyguminis tapyras
Mėgsta buveines prie vandens. Gerai plaukioja, o sprukdamas nuo jaguaro ar pumos paneria į vandenį. Ganosi naktį, minta įvairiomis žolėmis, nendrėmis bei vaisiais.
Paplitęs Pietų Amerikos šiaurinėje ir centrinėje dalyje.
Ekonomiškumas
Ekonomiškumas arba ekonominė veikla – didžiausias naudos pasiekimas mažiausia kaina, siekis taupiai naudojant turimus išteklius pagaminti kuo daugiau. Išskiriami trys ekonomiškumo tipai:
Plokščių mokykla-daugiafunkcis centras
miniatiūra|Panemunių mokykla – daugiafunkcis centras Plokščių skyrius thumb|left|220px|Senasis Plokščių mokyklos pastatas, [[1988 m. perkeltas į Rumšiškių liaudies buities muziejų]] miniatiūra|Rankų gestai ant akmenų
Šakių rajono Plokščių mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plokščiuose (Šakių raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190821510. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Pirmosios žinios apie mokyklą rastos Lenkijoje esančiuose archyviniuose dokumentuose. Plokščių (Blagoslaventsvo) mokyklos įkūrimo data nurodomi 1819 metai. Mokykla parapinė, įkurta špitolėje. Joje 18 mokinių, o parapijoje 4590 gyventojų. 1820 m. rugpjūčio 26 d. Seinų kurijos akte rašoma: „Pagal valdžios įsakymą mokyklos gerai organizuotos Naumiestyje, Sintautuose ir Plokščiuose“. 1822 m. mokykla jau valdinė, naujai pastatyta, joje dirba samdomas mokytojas. Negalima nieko tikslaus pasakyti apie mokyklos darbą iki 1870 metų. O nuo 1879 m. mokykla Plokščiuose veikė nuolat. Pirmas žinomas mokyklos pastatas buvo prie Patiltės upelio, netoli teismo pastato, kuriame XIX amžiaus pabaigoje gyveno žymus to meto kultūros veikėjas Petras Kriaučiūnas.
Po Pirmojo pasaulinio karo mokykla persikėlė į naują tipinį pradinės mokyklos pastatą netoli kapinių. Dabar šis mokyklos pastatas yra Rumšiškėse, Lietuvos liaudies buities muziejuje. 1937 m. Plokščiuose dirbo dviejų komplektų pradinė mokykla, o jau kitais metais pradėjo veikti trečias pradinės mokyklos komplektas.
1947 m. mokykla perorganizuota į septynmetę progimnaziją. 1957 m. įkuriama vidurinė mokykla, kurioje išleistos tik dvi abiturientų laidos. Sumažėjus mokinių skaičiui, 1960 m. mokykla lieka aštuonmetė. 1966 m. Plokščių aštuonmetėje vėl atidaryta devinta klasė – mokykla tampa vidurine, ir 1969 m. išleidžiama trečioji abiturientų laida. 1969 m. vasario 28 d. gaisras visiškai sunaikino mokyklos pastatą, bet mokymas nenutrūko – pamokos vyko septyniuose miestelio namuose. 1970 m. sudegusios mokyklos pastatas beveik atstatytas. Pradėta statyti nauja mokykla ir 1972 m. kovo 3 d. ji šventė įkurtuves. Čia mokykla dirba ir šiandien. 2013 m. rugsėjo 1 d. Plokščių vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinės mokyklos tipo mokyklą-daugiafunkcį centrą.
Simojokis
Upė sekli, slenkstėta. Vagos plotis žemupyje 70 – 150 m. Gausu lašišų.
Gaubtuvėlis
thumb|250px|Gaubtuvėlio padėtis moters makštyje
Gaubtuvėlis (arba gimdos kaklelio gaubtuvėlis) – tai kontraceptinė priemonė. Gimdos kaklelio gaubtuvėlis savo forma ir veikimo principu labai panašus į diafragmą. Tai mažas, gilus guminis gaubtuvėlis (dažniausiai iš latekso arba silikono), glaudžiai užmaunamas ant gimdos kaklelio ir neleidžiantis sėklai pro jį prasiskverbti. Jis taip pat naudojamas su spermicidu. Gaubtuvėlį galima įsikišti į makštį ir užsidėti ant gimdos kaklelio bet kuriuo metu prieš lytinius santykius, tačiau nenuimti jo reikia bent 6 valandas po to. Ilgiausiai gaubtuvėlis gali būti užmautas 48 valandas. Gimdos kaklelio gaubtuvėlis apsaugo nuo nėštumo ir kai kurių lytiniu keliu plintančių ligų, bet ne nuo AIDS.
Gaubtuvėliai būna įvairių formų ir dydžių. Gaubtuvėlio efektyvumas iš esmės priklauso nuo to, ar jį naudojanti moteris yra gimdžiusi, ar ne. Negimdžiusioms moterims nesėkmių pasitaiko maždaug 10–20 proc., gimdžiusioms 25–40 proc. atvejų.
Gaubtuvėlį 1838 m. išrado Berlyno gydytojas Friedrich Wilde.
Tadas Adomonis
Tadas Adomonis (1910 m. vasario 22 d. Ferma, Raguvos valsčius – 1987 m. balandžio 5 d. Vilnius) – Lietuvos dailėtyrininkas, meno istorikas, prozininkas.
Biografija
Mokėsi Raguvos progimnazijoje, Marijampolės marijonų gimnazijoje. Nuo 1931 m. dirbo Kauno spaudos ir švietimo skyriuje, 1937–1940 Kauno, 1940–1948 Vilniaus bibliotekose, Liaudies švietimo komisariate. 1948–1956 m. Lietuvos mokslų akademijos Centrinės bibliotekos direktoriaus pavaduotojas. 1949 m. Vilniaus universitete baigė dailės istoriją. Nuo 1949 m. dėstė Lietuvos dailės institute, 1950–1976 m. Meno istorijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas.
Tyrinėjo senąją Lietuvos dailę ir architektūrą, XX a. Lietuvos dailę.
Bibliografija
Parašė istorinį, 1831–1863 m. laikotarpį vaizduojantį romaną „Bedalių aušra“ (1933 m.), apsakymų. Rankraštyje liko 1936 m. rašytas romanas iš to meto kaimo buities „Juliaus Rečiūno vedybos“.
Lietuvos spaudoje paskelbė straipsnių apie Vilniaus universiteto architektūros ir dailės katedrą, IX-XVI a. ir XIX a. antrosios pusės lietuvių dailę.
Sudarė albumus:
Stuobrys
thumb|200px|Stuobrys
Stuobrys – tebestovintis miręs arba pažeistas medis. Dažnai būna be viršūnės, viršutinių šakų, perlūžęs. Stuobrys susidaro į medį trenkus žaibui, apnikus kenkėjams ar ligoms. Stuobrys nemaišytinas su kelmu – šis būna nedidelis ir dažniausiai susidaro nukirtus medį. Dažniausiai susidaro spygliuočių medžių stuobriai. Ilgainiui stuobrius nuverčia vėtros.
Stuobriai yra svarbi paukščių buveinė. Juose uoksus įsikuria geniai, lizdus suka ereliai žuvininkai, tulžiai.
Algirdas Klimaitis
Algirdas Klimaitis:
Volos NFC
Naujasis Volo futbolo klubas, o angliškai Volos New Football Club, o trumpai „Volos NFC“ – Graikijos futbolo klubas iš Volo.
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. Šio klubo įkūrėjas ir savininkas yra Georgios Spyridopoulos.
2017/2018 m. nugalėjo Trečios pakopos pirmenybėse ir iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
Markianas
Flavijus Markianas (392 m. – 457 m. sausio 27 d. ) buvo Rytų Romos imperatorius 450-457 m. Jam valdant Rytų Romos imperija atsigavo ekonomiškai, buvo apsaugota nuo išorės priešų. Tačiau dėl izoliacionistinės Markiano politikos Vakarų Romos imperija buvo palikta barbarams, tad Atila įžengė į Italiją, o vandalai 455 m. nusiaubė Romą.
Iškilimas
Markianas gimė 392 m. Ilyrijoje ar Trakijoje. Kaip tėvas jis tapo kareiviu, o jaunystę praleido kaip eilinis Filipolio įgulos narys. Dalinys buvo nusiųstas kautis su Sasanidais (tikriausiai 421–422 m.) Tačiau Likijoje jis susirgo. Tuo metu jis galbūt buvo dalinio vadas.
Pagijęs Markianas išvyko į Konstantinopolį, kur 15 metų buvo elitiniu rūmų sargybiniu. Jam vadovavo generolai Ardaburijus ir Asparas. Šio kampanijoje Afrikoje 431/434 m. Markianas buvo vandalų paimtas į nelaisvę. Vėlesnė legenda teigia, kad jis buvo nuvestas pas karalių Geiseriką (428–477 m.), kuris iš ženklo suprato, kad Markianas būsimasis imperatorius ir jį paleido, gavęs pažadą, kad jis nekariaus su vandalais.
Generolų padedamas Markianas tapo sargybinių kapitonu, o vėliau senatoriumi. Mirus imperatoriui Teodosijui II 450 m., jo sesuo ir įpėdinė Pulcherija išsirinko Markianą savo vyru ir pasiūlė valdyti hunų nusiaubtą imperiją.
Volos NFC
Spalvinė gama
Mėlyna ir raudona spalvos.
Markianas
Valdymas
Markianas sutvarkė finansus, apribojo prabangą, apgyvendino ištuštėjusius rajonus. Jis atmušė atakas prieš Siriją ir Egiptą 452 m. ir numalšino Armėnijos neramumus 456 m. Kitas svarbus jo valdymo įvykis buvo Chalkedono susirinkimas, kuriame Markianas tarpininkavo tarp įvairių krikščionių grupių.
Markianas ignoravo Vakarų Romos imperijos reikalus. Jis netrukdė Atilai Italijoje ir nieko nedarė, kai buvo nusiaubta Roma 455 m. Dabar manoma, kad jis buvo aktyvesnis ir spėjama, kad jis buvo įsivėlęs į įvykius, nulėmusius Atilos mirtį.
Prieš Atilos mirtį 453 m. Markianas su juo susipyko. Bet hunų vadas mirė prieš prasidedant karui. Markianas teigė, kad sapne matė priešais sulaužytą Atilos lanką, o po kelių dienų atėjo žinia apie jo mirtį.
Markianas mirė 457 m. sausio 27 d. nuo ligos, tikriausiai gangrenos, kuria galėjo užsikrėsti ilgoje religinėje kelionėje. Jis palaidotas Šventųjų Apaštalų bažnyčioje Konstantinopolyje su Pulcherija.
Nepaisant trumpo valdymo Markianas laikomas vienu iš geriausių ankstyvųjų Rytų Romos imperatorių. Stačiatikiai laiko Markianą ir jo žmoną šventais, jų šventė vasario 17 d.
Santuokos
Marcija Eufemija buvo vienintelė Markiano dukra. Ji ištekėjo už Vakarų Romos imperatoriaus Antemijaus, jos motina nežinoma.
Pulcherija buvo antroji Markiano žmona. Kadangi Pulcherija buvo priėmusi skaistumo įžadus, o santuoka buvo politinė, kad Markianas taptų Teodosų dinastijos nariu, Eufemija neturėjo jaunesnių brolių ir seserų.
Halasuvka
Halasuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 80 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jack Soble
Džekas Soblis, Adolfas Seninas, Abraomas Sobolevičius (1903 m. gegužės 15 d. Vilkaviškyje, Rusijos imperija - 1967 m. JAV) – Lietuvos žydų kilmės sovietų šnipas. Slapyvardis Abram.
Biografija
Gimė 1903 m. gegužės 15 d. Vilkaviškyje. Tėvas buvo pramonininkas, susijęs su vienu iš aukščiausių TSRS vadų, žydu Lazariu Kaganovičiumi. 1920-1930 m. kartu su broliu Robert Soblen įsitraukė į trockininkų judėjimą. Aktyviai dalyvavo Prancūzijoje ir Vokietijoje, iš kur veždavo Levo Trockio korespondenciją ir atsišaukimus į Tarybų Sąjungą. 1931 m. pradėjo dirbti NKVD, kur vykdė užduotis nukreiptas prieš Trockį. 1932 m. Trockis nutraukė ryšius su broliais Soblenais, o šie įstojo į Vokietijos komunistų partiją.
Prasidėjus II pasauliniam karui, 1941 m. su broliu ir likusiais šeimos nariais persikėlė gyventi į JAV. Leidimą išvykti į JAV jiems suteikė NKVD saugumo vadas Lavrentijus Berija, tačiau su sąlyga, kad broliai šnipinės JAV. Amerikoje šnipinėjo trockininkų judėjimą, taip pat siųsdavo į TSRS įvairius žvalgybos surinktus duomenis.
1957 m. kartu su broliu, savo žmona Myra ir keliais kitais asmenimis buvo suimti už šnipinėjimą prieš JAV. Brolius išdavė Holivudo režisierius Boris Morros, kuris pats anksčiau teikdavo pagalbą sovietų agentams, bet vėliau tapo FTB agentu. Suimtas buvo ilgai tardomas apie Juliaus ir Etelos Rosenbergų šnipų tinklą. Kartu su žmona buvo nuteisti, žmona gavo 5½ metų kalėjimo, tačiau 1957 m. spalio 8 d. bausmė buvo sutrumpinta iki 4 metų. Jack Soble buvo nuteistas 7 metam kalėjimo.
Wisława Szymborska
Vislava Šimborska (1923 m. liepos 2 d. – 2012 m. vasario 1 d.) – lenkų poetė, eseistė ir vertėja. Buvo svarbiausia šių dienų Lenkijos poetė.
thumb|left|upright|Wisława Szymborska (centre) su rašytojais [[Tomas Venclova|Tomu Venclova (dešinėje) ir Ko Un (kairėje)]] Nobelio literatūros premijos (1996 m.) bei daugelio kitų apdovanojimų laureatė.
Badžos vilajetas
Badžos vilajetas  – vienas iš 24 vilajetų Tunise. Vilajetas yra šiaurės Tunise. Jame gyvena apie 303 200 gyventojų (2007 m.).
Miestai, esantys Badžos vilajete:
Samninkai
Samninkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo kelio Rūdiškės–Onuškis. Šiaurės vakaruose telkšo Samis.
Yra neeksploatuojamas žvyro telkinys, kuriame buvo eksplotuojamos 5-6 m storio tarpmoreninės nuogulos, kurias iš viršaus dengia kaitaus storio moreninis priesmėlis. Žvirgždo ir gargždo kiekis žvyre - iki 50, rečiau 80%.
Etimologija
Samninkai – priesagos -ninkai vedinys iš prie kaimo telkšančio ežero Samio vardo.
Istorija
1382 m. Vygandas Marburgietis aprašo Ldk Vytauto Didžiojo pergalę prieš kryžiuočius, kai vietovėje Samenike Vytautas užpuolė kryžiuočius prie ežero, kurie buvo sustoję nakvoti prie Samninkų pelkių.
Kleviniai (Marijampolė)
Kleviniai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Sasnavos, prie kelio.
Kiaušininis žaltys
Kiaušininis žaltys (Dasypeltis scabra) – žaltinių šeimai (Colubridae) priklausanti gyvačių rūšis, paplitusi Užusachario Afrikoje bei vietomis Arabijos pusiasalyje.
Žalčio kūnas 70–100 cm ilgio, smėliškos spalvos, vienspalvis, kartais su tamsiu piešiniu. Galva nedidelė, snukis apvalus.
Kiaušininis žaltys išskirtinis tuo, kad yra prisitaikęs misti paukščių kiaušiniais. Paslankiai sujungti kaukolės kaulai, plačiai išsitempianti burna ir ryklė leidžia nuryti stambų kiaušinį. Šiam pasiekus ryklę jo lukštą prapjauna stuburo slankstelių išaugos (hipapofizės), vėliau žaltys lukštą atryja.
Iškilus pavojui kiaušininis žaltys mėgdžioja smėlyninę angį – susiriečia pasagos forma ir trina vienas į kitą briaunotus žvynų kraštus, sukeldamas girgždantį garsą.
Hirsutizmas
Hirsutizmas ( – gauruotas, plaukuotas) – padidėjęs moters plaukuotumas tose kūno vietose, kurioms paprastai būdingas ilgųjų plaukų nebuvimas arba tik nežymus plaukuotumas. Hirsutizmas atkartoja vyriško plaukuotumo bruožus (priklauso nuo androgenų stimuliacijos). Pats savaime hirsutizmas nėra sutrikimas, o simptomas, rimtesnės sveikatos problemos ženklas, ypatingai jei pasireiškia vėlesniame laikotarpyje po lytinės brandos. Hirsutizmas nėra tas pats, kas hipertrichozė, kuri irgi pasireiškia padidėjusiu plaukuotumu, tačiau ne dėl androgenų, bet kitų įgimtų ar įgytų metabolinių sutrikimų.
Priežastys
Hirsutizmą gali sukelti arba padidėjęs vyriškų hormonų – androgenų kiekis moters organizme, arba pernelyg didelis plaukų folikulų jautrumas androgenams. Vyriški hormonai (pvz., testosteronas) stimuliuoja plaukų augimą, didina jų ilgį, gausumą, pigmentaciją.
Vyriškų hormonų gamyba moters organizme gali padidėti dėl šių sveikatos pakitimų:
Požymiai
thumb|right|180px|Moteris su hirsutizmu, pavaizduota Nurembergo kronikose 1493 m. Hirsutizmas pasireiškia tik moterims, androgenų skatinamas plaukuotumas padidėja tose kūno vietose, kur vyrų plaukuotumas natūraliai didesnis – ant krūtinės, liemens, nugaros ir veido. Tiek vyrams, tiek moterims pasitaikantis viso kūno plaukuotumas, kuriam daro įtaką metaboliniai procesai, ne androgenai, vadinamas hipertrichoze.
Vienas hirsutizmo nustatymo būdų – Ferriman-Galwey skalė, pagal kurią kūno plaukuotumas įvertinamas balais, hirsutizmas atitinka 8 ar daugiau balų.
Hirsutizmas gali pakenkti moters savigarbai, nes plaukuotumas paprastai laikomas vyrišku bruožu.
Gydymas
Daugelis moterų nepageidaujamus dėl hirsutizmo atsiradusius plaukus šalina įprastais plaukų šalinimo metodais – depiliacija ir epiliacija. Tačiau rekomenduojama leisti medikams nustatyti tikrąsias hirsutizmo priežastis ir patarti dėl tinkamiausio gydymo būdo.
Kometa (reikšmės)
Kometa gali reikšti:
Cheopsas
Cheopsas (arba Chufu, m. apie 2566 m. pr. m. e.) – antrasis ir garsiausias ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 2589–2566 m. pr. m. e. Jis pastatė Didžiąją Gizos piramidę.
thumb|right|240px|[[Cheopso piramidė]] Faraono tikrasis vardas buvo Khnum-kuefui ar Khnum-khufwy, kas reiškia „Chnumas saugo mane“. Chufu yra šio vardo trumpinys, o Cheopsas − vardas, kuriuo faraoną vadino senovės graikai. Cheopsas buvo faraono Sneferu ir karalienės Heteferės I sūnus. Pagal Turino karalių sąrašą, Cheopsas valdė 23 metus, nors tikrasis valdymo laikotarpis tikriausiai buvo kur kas ilgesnis. Priešingai nei jo tėvas, jis buvo atsimenamas kaip žiaurus ir griežtas valdovas, tačiau šis požiūris gali būti paremtas vien vėlesnių autorių supratimu apie Didžiosios piramidės statybas. Cheopsas turėjo bent tris žmonas ir kelis sūnus, Džedefrė tapo jo įpėdiniu, po pastarojo valdė kitas sūnus Chefrenas. Cheopsas susilaukė dukters Heteferės, kuri tapo karaliene Hetefere II.
Bangveulu
Bangveulu  – ežeras šiaurės rytų Zambijoje, Luapulos ir Šiaurės provincijose. Yra Kongo baseine, iš ežero išteka Luapulos upė, įtekanti į Mveru ežerą. Bangveulu ežerą maitina Čambešio upė. Ežero plotas labai priklauso nuo laikotarpio: sausuoju laikotarpiu užlietas būna 3000 km² ploto dubuo, tačiau po lietingojo sezono liūčių vanduo pakyla ir apsemia aplinkinius pelkynus. Tuomet Bangveulu plotas padidėja iki 15 000 km². Pastoviai apsemtos ežero dalies gylis siekia 4 m, matmenys 75 ir 40 km.
Bangveulu ežeras, o ypač jį supančios pelkynės yra svarbi vandens paukščių buveinė, geriamo vandens telkinys gyvūnams sausuoju laikotarpiu. Šalia Bangveulu pelkių yra Čitambo kaimas, kuriame mirė keliautojas Deividas Livingstonas.
Digenī́s Akrítas Mórfoy
Morfu „Digenī́s Akrítas“ – Kipro futbolo klubas iš Morfu.
Pavadintas viduramžių didvyrio Digenis Akritas garbei.
Istorija
2021–2022 m. rungtyniavo Trečiame divizione (trečioje pakopoje) ir liko penkti.
Believe
Believe gali būti:
Šelifas
Šelifas  – miestas šiaurės Alžyre, prie Šelifo upės, 200 km į vakarus nuo sostinės Alžyro; vilajos centras. 154,5 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs labai karštame šalies regione. Prekybos ir susisiekimo centras. Išvystyta tekstilės, maisto, odos, chemijos pramonė. Universitetas. Yra seniausios Afrikos bažnyčios, bazilikos liekanos (324 m.).
Kibiras (matavimo vienetas)
Kibiras  – senovinis tūrio matavimo vienetas, kilęs iš Rusijos, cariniais laikais paplitęs ir Lietuvoje.
1 kibiras buvo lygus 1/40 statinės, arba 4 ketvirčiams, arba 12,299 l. 1920 m. įvedus metrinę matų sistemą panaikintas. Kaip nesisteminis matas (5,7 l, 10 l, 12 l ar kitoks – pagal indo tūrį) buityje retkarčiais naudojamas iki šiol.
IAAF Deimantinė lyga 2012
IAAF Samsung Deimantinė lyga 2012 – trečiasis IAAF rengiamos Deimantinės lygos sezonas. Šįmet lygoje vyks keturiolika vienadienių susitikimų.
Klasifikaciniai taškai
X - nedalyvavo.
Hričkai
Hričkai  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baltaliemenis tapyras
Baltaliemenis tapyras (Tapirus indicus) – tapyrinių (Tapiridae) šeimos neporakanopis žinduolis. Kūnas 1,8-2,5 m ilgio ir sveria 250-540 kg. Šis didžiausias tapyras išsiskiria ryškiu dviejų spalvų raštu. Jo kailis juodas su baltu „balnu" ant nugaros ir pasturgalio, kuris padeda suskaidyti kūno kontūrus ūksminguose miškuose.
Minta minkštomis šakelėmis ir jaunais krūmų bei medelių lapais, ėda ir nukritusius vaisius.
Simojervis
Simojervis  – ežeras šiaurės Suomijoje, Laplandijoje, Ranua savivaldybėje. Ilgis ~40 km. Kranto linija labai vingiuota, aplink plyti miškai. Ežere yra ~60 salų, iš kurių didžiausia – Porosaris. Išteka Simojokio upė. Ežero vanduo švarus, jame gyvena įvairios žuvys (sykai, seliavos, upėtakiai ir kt.). Iš vandens paukščių sutinkami juodakakliai narai, gulbės giesmininkės.
Simojervio pakrantėse įsikūrę turistų nameliai. Didesnės gyvenvietės – Sesilahtis, Pohjalahtis.
Vaclovas Krutinis
Vaclovas Krutinis (1948 m. rugsėjo 27 d. Vilniuje – 2013 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
1998-2008 m. Lietuvos dailininkų sąjungos pirmininkas. 1998-2005 m. Lietuvos kultūros ir meno tarybos narys. 2000-2008 m. Lietuvos meno kūrėjų asociacijos ir Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros viceprezidentas. 2008-2011 m. Tarptautinės dailininkų asociacijos (AIAP) vykdomojo komiteto narys.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių („Bangų šešėliai“ Klaipėdoje 1984 m., skulptūrinė kompozicija Vilniaus psichiatrijos ligoninei, Naujoji Vilnia, „Tėviškės prisiminimai“, Kupiškis, abi 1988 m., „Paukštis“, Palanga, 1997 m.), kamerinių („Narstinys“ 1998 m., „Jungtis“ 2000 m.), paminklinių („Vėliavnešiai“, Ukmergė, 1982 m., Dionizas Poška, Bijotai, 1990 m., generolas Jonas Černius, Kupiškis, 1998 m., „Angelams sargams - žuvusiems policijos pareigūnams“, Vilnius, 2005 m.) skulptūrų iš akmens, medžio, metalo, apie 70 antkapinių skulptūrinių paminklų Lietuvos mokslo ir meno žymiems veikėjams bei privatiems asmenims.
Kūriniai aptakių formų, dekoratyvūs, vyrauja žmogaus figūra, dažnos figūrinės grupės, yra animalistinių motyvų. Nuo devintojo dešimtmečio daugiausia kūrė abstrakčią skulptūrą. Jo kurinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje, Kinijos nacionalinis dailės muziejus Pekine.
Parodos ir simpoziumai
Nuo 1974 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje – Maskvoje, Rygoje, Varšuvoje, Taškente, Geteborge, Atėnuose, Pekine, Froidenštate (Vokietija), Budapešte, Helsinkyje, Drachtene (Nyderlandai), Fano (Italija), Ulfte (Nyderlandai)). Surengė 10 personalinių ir dalyvavo 50-yje grupinių parodų. Sukūrė darbą "Lietuva" Europos simpoziumui Kaisersteinbruche, Austrijoje.
Dalyvavo skulptūros simpoziumuose Klaipėdoje (1977 m., 1979 m., 1984 m.), Burge (Bulgarija, 1980 m.), Ždiare prie Sazavos (Čekija, 1992 m.), Švedijoje (1994 ir 1995 m.).
Nuorodos
Vaclovo Krutinio skulptūros ir narstiniai - tartum gyvenimo kryžiažodžiai, psl. 5.
Gulbinų apylinkė
Gulbinų apylinkė sovietmečiu buvo:
Aradnykai
Aradnykai – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities, Seinų valsčiuje, 2 km nuo Lietuvos sienos. Į Aradnykų sudėtį įjungtas Veresovščiznos kaimelis. Kaimas yra šalia Alno ežero, ir Alnos upės. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Seinų ir apie 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia pasienio punkto Lazdijai-Aradnykai. Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
Geografija
Kaimas išsidėstęs Rytų Sūduvos aukštumoje, prie Alnos ežero, ant Baltosios Ančios intako Alnutės kranto; netoli Lietuvos krašto kelio Nr. Lazdijai – Akmeniai, kuris, kirtus buvusį sienos pervažiavimo postą, Lenkijoje yra vadinamas krašto keliu Nr.27px|DK16 Dolna Grupa – Ogrodniki (Aradnykai). Valsčiaus keliai Aradnykai`- Žagariai ir Aradnykai – Alnai.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Aradnykai įsikūrė XVI a. pabaigoje. Iki Pirmojo pasaulinio karo gyveno vien lietuviai. 1916-1919 m. veikė lietuvių pradžios mokykla, lietuviškų organizacijų skyriai. Nacių okupacijos metais iš Aradnykų į Lietuvą buvo iškeldinta 17 šeimų, po karo grįžo tik 4. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 149 gyventojai, iš kurių 23 lenkai ir 126 lietuviai.
1962 m. balandžio 11 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. ir lietuvių kalbos fakultatyvas pradinėje mokykloje, veikęs iki 1990 m. 1975-1998 m. kaimą administravo Suvalkų vaivadija. Nuo 1960 m. veikė biblioteka su skaitykla su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis, ji turėjo tris filialus: Dusnyčioje, Žagariuose ir Rakelijoje. Bibliotekininkas mokėjo lietuvių kalbą, rengė literatūrinius vakarus, teatralizuotus pasakų skaitymus vaikams. Iki 1976 m. liepos 1 d. Aradnykai priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1990-2008 m. prie Aradnykų veikė Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos kirtimo postas.
Kaulaliežuvės
Kaulaliežuvės (Osteoglossiformes) – kaulinių žuvų būrys.
Pažobris
Istorija
Nuo 1581 m. minimas Pažobrio dvaras. XIX a. Pažobris buvo bajorkaimis. Nuo 1929 m. iki XX a. aštuntojo dešimtmečio veikė Pažobrio pradinė mokykla.
Naujikų apylinkė
Naujikų apylinkė sovietmečiu buvo:
Čako Gynėjų nacionalinis parkas
Čako Gynėjų nacionalinis parkas  – didžiausias Paragvajaus nacionalinis parkas, esantis šalies šiaurės vakaruose, Aukštutiniame Paragvajuje ir Bokerone. Įkurtas 1972 m. ir užima 780 tūkst. hektarų plotą.
Saugoma Gran Čako lygumų gamta su būdingais sausaisiais tropiniais miškais. Didelė dalis bioįvairovės yra reta ir saugotina. Vyrauja kserofitinė augalija. Auga baltieji kvebrachai, Scutia buxifolia, Chorisia, paragvajiniai tvarai, balamedžiai, įvairios ceratonijos, kaktusai, tilandsijos. Iš gyvūnų būdingi jaguarai, ocelotai, pumos, oncilos, jaguarundžiai, šarvuočiai, skruzdėdos, tapyrai, nandu, įvairios papūgos, smaugliai, tropikinės barškuolės.
Britų Indija
Britų Indija  – Britanijos kolonijinei imperijai pavaldi feodalinė valstybė Pietų Azijoje. Apėmė dabartinę Indiją, Pakistaną, Bangladešą, Mianmarą, egzistavo nuo 1858 m. iki 1947 m. Koloniją sudarė tiek tiesioginės valdos, tiek vasalinės kunigaikštystės. Turėjo dalinę autonomiją ir buvo vienintelė kolonija, kuri priklausė Tautų Lygai (vėliau JTO), savarankiškai dalyvavo Olimpinėse žaidynėse.
Anksčiau buvo Britų Rytų Indijos kompanijos valda, tačiau po Sipajų sukilimo 1857–1858 m. kompanija panaikinta ir sudaryta kolonija, valdoma Anglijos monarcho per generalgubernatorių. Nors vietiniai indų monarchai turėjo dalinę savivaldą, tačiau Anglijos monarchas buvo vyriausias kolonijos valdovas (nuo 1876 m. karalienė Viktorija buvo tituluojama Indijos imperatore). 1935 m. Indijai suteikta autonomija. 1942 m. Mahatma Gandis pradėjo pilietinio nepaklusnumo kampaniją, dėl kurios britai buvo priversti Indijai suteikti visišką nepriklausomybę. 1947 m. kolonija subyrėjo į Indijos sąjungą (iš jos susidarė Indija), Pakistano dominiją (iš jos susidarė Pakistanas ir Bangladešas) bei Britų Birmą (iš jos susidarė Mianmaras).
Reliatyvumo teorija
Reliatyvumo teorija – dviejų Alberto Einšteino aprašytų teorijų rinkinys, sudarytas iš:
Specialioji reliatyvumo teorija
Specialiąją reliatyvumo teoriją Albertas Einšteinas aprašė 1905 m. straipsnyje „Apie judančių kūnų Elektrodinamiką“, dirbdamas Šveicarijos patentų biure.
Šios teorijos pagrindinis teiginys – kad kiekvienam stebėtojui šviesos greitis vakuume vienodas, nepriklausomai nuo stebėtojo judėjimo greičio.
Bendroji reliatyvumo teorija
Bendroji reliatyvumo teorija sujungia erdvę ir laiką į vieną keturmatį erdvėlaikį, kuris yra masyvių objektų iškreipiamas, taigi šiuo iškreipimu paaiškinama gravitacija.
ÉPA Lárnaka
Larnakos ÉPA – buvęs Kipro futbolo klubas iš Larnakos. 1994 m. susijungė su Pezoporikos Larnaka klubu į naują AEK Larnaka klubą.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Žaidė aukščiausioje lygoje.
Klubas žlugo 1994 m.
Pilkšvarudė stirnabudė
Pilkšvarudė stirnabudė (, sin. Lepista panaeola) – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, stirnabudžių (Lepista) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–12 (15) cm skersmens, netaisyklingai paplokščia, matinė, su vandeningomis dėmėmis ties pakraščiais, kurie kartais užsirietę į viršų, rusvos spalvos. Lakšteliai tankūs, ploni, neplatūs, pusiau nuaugtiniai. Kotas 3–6×1–2 cm, kietas, kepurėlės spalvos. Trama gelsvai rusva, silpno medienos kvapo, nekarti. Sporos 5–6,5×3,5–5 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai kreminės, rusvos spalvos, silpno medienos kvapo, dygsta pavieniui, grupėmis, atvirose, žolėtose vietose. Valgoma. Saugoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 124 psl.
Beža
Beža – miestas ir savivaldybė Portugalijoje, Alentežo regione. Bežos senamiestis išsiskiria siauromis grįstomis gatvėmis. Žemutinio Alentežo (Baixo Alentejo) sostinė Beža yra istorinės ir socialinės reikšmės miestas. Tai svarbus kviečių, alyvuogių ir kamščiamedžių auginimo vietos lygumose centras.
Istorija
Miestas tapo regiono sostine valdant Julijui Cezariui − pagal sudarytą taiką su luzitanais jis jį pavadino Pax Julia. 711 m. atvykę maurai suteikė miestui dabartinį pavadinimą. Jie buvo išstumti 1162 m. 1808 m. prancūzų okupantai išžudė gyventojus ir apiplėšė miestą, čia nepavykusiam sukilimui vadovavo generolas Delgadas.
Kykas
thumb|200px|Moteris su kyku (Rusija, XX a. pr.)
Kykas – galvos apdangalas, nešiojamas ištekėjusių moterų. Paprastai tai yra aukšta, cilindriška kepurė arba platus puošnus lankelis su gobtuvu.