cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fluorescencija
Istorija
thumb|left|upright|[[Lignum nephriticum puodelis padarytas iš Naros medžio (Pterocarpus indicus) ir kolba, kurioje yra fluorescuojantis tirpalas]] thumb|right|Matlalinas, fluorescuojanti medyje medžiaga iš medžio Eysenhardtia polystachya
1819 m. Edward D. Clarke ir 1822 m. René Just Haüy apibūdino fluorescenciją fluorituose, o 1833 m. David Brewster aprašė šį reiškinį chlorofilui ir 1845 m. tą patį padarė Seras Džonas Heršelis chininui.
Jo 1852 m. straipsnyje „Refrangibility“ ( – šviesos bangos ilgio pasikeitimas), George Gabriel Stokes aprašė fluorito ir urano stiklo gebėjimą pakeisti nematomą šviesą už violetinės matomo spektro pabaigos į matomą mėlynos šviesos spektrą. Jis pavadino šį reiškinį fluorescenciją, nuo žodžio „fluoritas“ – kitas mineralo kalcio difluorido pavadinimas.
Fotochemija
Fluorescencija įvyksta tada, kai orbitinis molekulės, atomo ar nanostruktūros elektronas atsipalaiduoja iki savo pagrindinės būsenos išspinduliuodamas šviesos fotoną, po to, kai buvo sužadintas iki aukštesnės kvantinės būsenos su energija:
Sužadinimas:
Fluorescencija (emisija):
čia h\nu yra fotono energija, kur h yra Planko konstanta ir \nu yra šviesos dažnis.
Būsena S0 yra vadinama fluoroforo (fluorescuojančios molekulės) pagrindine būsena ir S1 yra jos sužadintoji būsena.
Salina
thumb|right|250px|Vaizdas į Saliną iš [[Liparis (sala)|Lipario. Artimoji viršūnė – Fossa delle Felci.]] Salina – sala Lipario salyne, kuris yra šiauriau Sicilijos (Viduržemio jūra) ir priklauso Italijai. Ši sala yra antroji pagal dydį Lipario salose. Saloje dabar gyvena apie 4 tūkst. žmonių. Salinoje yra trys komunos: Santa Marina rytiniame krante, Malfa šiauriniame, o Leni – pietvakarių. Nuo Leni einant link jūros yra Valdichiesa ir Rinella kaimai. Mažesni kaimai yra Capo Faro, Pollara ir Lingua.
Geografija
Salinos plotas yra 27 km². Sala įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą dėl savo reikšmės vulkanologijai. Salą sudaro 6 ugnikalniai: seniausi yra vietose Pizzo di Corvo, Monte Rivi ir netoli Capo Faro, bet jie morfologiškai sunkiai atpažįstami. O ugnikalniai Monte Fossa delle Felci (968 m, aukščiausia salyno viršūnė) ir Monte dei Porri (886 m) yra puikiai išlikę.
Paskutinis išsiveržimas Salinoje vyko prieš 13 tūkst. metų vakarinėje salos dalyje ir sudarė pusapvalį Polaros kraterį. Ugnikalnio aktyvumas buvo daugiausia sprogstamasis, išsiveržimo metu susidarė didžiuliai pemzos klodai.
Saloje išlikęs šioks toks endogeninis povulkaninis aktyvumas – „burbuliavimas“ ir karštieji šaltiniai Pertuse (Pertuso). Burbuliavimas būdingas vietovei ties Rinella, kur jį sukelia po vandeniu besiveržiančios dujos (sieros vandenilis) ir garai.
Kalpa
Kalpa (iš sanskrito: „tvarka“, „dėsnis“) – pagal hinduizmo kosmologiją yra Brahmos „para“, arba 24 000 „dieviškųjų“ metų, kurie atitinka 8 640 000 000 „žmonių“ metus (tūkstantis žmogaus metų prilyginami vienai dievo dienai).
Pirmoji kalpos dalis (4 320 000 000 „žmogaus“ metų) dalinama į 1000 mahajugų (žr. Juga) arba į 14 manvantarų („Manu periodų“) ie sudaro vieną Brahmos „dieną“. Šią kalpos pusę dažnai vadina tiesiog kalpa. Kalpos laikotarpio viduryje įvyksta materialinio pasaulio ir dievų bendrijos sunaikinimas (pralaja), o po to ateina Brahmos „naktis“ – antroji kalpos pusė. Pasibaigus jai, seka naujas kūrimo aktas, ir prasideda nauja kalpa.
Pagal tą pačią kosmologinę chronologiją, Brahma gyvena 100 metų. Kai šie šimtas metų prabėga, įvyksta didysis sunaikinimas (mahapralaja): žūsta kosmosas ir pagrindiniai dievai, viešpatauja chaosas. Tačiau, praėjus tam pačiam laikui, kaip ir Brahmos gyvenimo trukmė, t. y. jo 100-ui metų, chaosas palaipsniui įgauna tvarką (plg. su chaoso teorija fizikoje), ir užgimsta naujasis Brahma. Prasideda naujas kalpų ciklas. Laikoma, jog dabartinis Brahma gyvena savo 51-uosius metus.
Budizme
Kalpa sąvoka budizme, perėmusiam daugelį hinduizmo idėjų, šiek tiek yra pakeista. Mongolų tautų mituose kalpa (mongolų „galav“, buriatų „galab“) – Visata savo laiko matmenyje. Sąvoka „kalpamir“ (mongolų „galav delhij“, buriatų „galab delhej“), dar kai epinės poemos tik ėmė rastis, reiškė pirmapradę Visatos būseną. Kalpa traktuojama kaip chaosas (įskaitant pirminį chaosą, kuris pasak tapusio sudėtingesniu budistinio kosmogoninio mito, tirštėja nuo vėjo, džiūsta nuo ugnies, drėksta nuo lietaus ir pavirsta žeme). Pasaulio egzistencija suvokiama kaip „kalpos tekėjimas“ (mongolų „galav juuleh“) ar „kalpos apykaita“ (buriatų „galab erjelte“), ir, tokiu būdu, kalpos sąvoka įgija tam tikrą eschatologinę prasmę – kataklizmo, katastrofos, stichijos – pasaulinio potvynio („vandeninė kalpa“), pasaulinio gaisro („ugninė kalpa“) ar masinės žūties („mėsos kalpa“) prasmę.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
XXI pasaulio futbolo čempionatas – 21 kartą vykęs aukščiausio lygio futbolo čempionatas. 11 kartą surengtas Europos žemyne.
Šis pasaulio futbolo čempionatas vyko Rusijoje 2018 m. birželio 14–liepos 15 d. Tai yra pirmas kartas, kai pasaulio čempionatas vyko Rytų Europoje ir Rusijoje, bei pirmą kartą Lietuvos kaimynystėje (Kaliningrade). Apytiksliais paskaičiavimais čempionato surengimo išlaidos atsiėjo 11,7 mlrd. JAV dolerių, o tai reiškia, jog šis pasaulio čempionatas buvo brangiausias istorijoje, tačiau ne ką daugiau nei 2014 m. Brazilijos išlaidos, jos siekė 11,6 mlrd. JAV dolerių. Tai pirmasis pasaulio futbolo čempionatas, kuriame kaip pagalba teisėjams buvo panaudota vaizdo kartojimų sistema (VAR).
Čempionate rungtyniavo 32 rinktinės, iš kurių 20 dalyvavo praėjusiame čempionate. Islandijai ir Panamai tai buvo pirmas kartas. Iš viso buvo sužaistos 64 rungtynės 12-oje stadionų 11-oje šalies miestų.
Čempionais antrą kartą (po 20 metų pertraukos) tapo prancūzai, finale 4–2 nugalėję kroatus. Tai buvo pirmas Kroatijos finalas. Toks rezultatas reiškė, jog pasaulio futbolo čempionatą ketvirtą kartą paeiliui laimėjo Europos komanda; 2006 m. čempionatą laimėjo Italija, 2010 m. – Ispanija, o 2014 m. – Vokietija.
Paraiškos
thumb|right|250px|2010 m. gruodžio 2 d. paaiškėjo, jog pasaulio futbolo čempionatą rengs Rusija. thumb|right|250px|Prezidentas [[Vladimiras Putinas, laikantis FIFA Pasaulio taurės trofėjų išankstinės čempionato ceremonijos Maskvoje 2017 m. rugsėjo 9 d. metu]] Paraiškų dėl 2018 ir 2022 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatų rengimo teikimo procedūros pradėtos 2009 m. sausį. Nacionalinės asociacijos iki 2009 m. vasario 2 d. turėjo išreikši savo interesus organizuoti čempionatą. Iš pradžių devynios šalys pateikė paraiškas dėl 2018 m. FIFA pasaulio futbolo čempionato organizavimo, tačiau vėliau Meksika iš procedūrų pasitraukė, o 2010 m. vasario mėn. buvo atsisakyta Indonezijos paraiškos, kadangi šalies vyriausybė nepateikė laiško paraiškai paremti. Paraiškų teikimo metu trys likusios ne UEFA šalys (Australija, Japonija ir Jungtinės Valstijos) palaipsniui pasitraukė iš šio etapo, todėl buvo nuspręsta UEFA šalių neįtraukti į finalinį traukimą 2022 m. čempionatui surengti.
2010 m. gruodžio 2 d. Ciuriche vykusiame FIFA vykdomojo komiteto posėdyje buvo svarstomos likusių keturių šalių paraiškos. Komitetui nusprendus balsavimo keliu buvo paskelbta, kad 2018 m. futbolo čempionatas vyks Rusijoje, o 2022 m. – Katare. Rusijos konkurentais surengti 2018 m. čempionatą buvo Belgija ir Nyderlandai (abi), Portugalija ir Ispanija (abi) bei Anglija. Visose šiose šalyse jau yra vykę arba Europos, arba/ir pasaulio čempionatai. Anglija iškrito pirmame ture.
Kritika
Anglijos futbolo asociacija ir kelios kitos iškėlė susirūpinimą dėl galimo kyšininkavimo iš Rusijos rinktinės pusės bei korupcijos atvejų iš FIFA narių. Buvo tvirtinama, jog keturi vykdomojo komiteto nariai prašė kyšių balsuoti už Angliją, o buvęs FIFA prezidentas Sepp Blatter pareiškė, kad dar prieš balsavimą buvo susitarta, jog laimės Rusija.
Atrankos varžybos
thumb|right|500px|{{legend|#0000ff|Pateko į pasaulio čempionatą}} {{legend|#ffcc00|Nepateko}} {{legend|#000000|Pašalintos prieš atranką}} {{legend|#cccccc|Ne FIFA narės}} thumb|right|250px|Čempionato talismanas [[Zabivaka.]] thumb|right|175px|100 [[rublis|rublių proginis banknotas, išleistas 2018 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatui paminėti. Ant banknoto pavaizduotas TSRS rinktinės vartininkas Levas Jašinas.]] Vienintele šalimi iki atrankos varžybų, dalyvaujančia čempionate, tapo Rusija. Kitos 31 šalys išaiškėjo po atrankos varžybų, kuriose dalyvavo komandos iš skirtingų 6 konfederacijų kovojo viena prieš kitą toje pačioje konfederacijoje.
Išigakis
Išigakis (, okinav. Ishigachi) – miestas to paties pavadinimo saloje Japonijoje, į vakarus nuo Okinavos salos. Tai antra pagal dydį sala Jaejama salyne. Miesto funkcija yra salyno verslo ir transporto centras. Išigakio oro uostas yra didžiausias oro uostas Jaejamoje ir didžiausias trečios klasės oro uostas Japonijoje.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
Atrankos varžybos
Žr.:
Išigakis
Išigakio salos, kaip ir likusios Okinavos, kultūrai dėl užimamos vietos įtaką daro Japonijos ir Kinijos kultūros.
Istorija
1771 m. Išigakio salą nusiaubė rekordinio aukščio cunamis.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
Komandos
Patekusios komandos (skliaustuose – kelintą kartą dalyvauja): * Pastaba: įskaičiuojant pasirodymus su TSRS rinktine ** Pastaba: įskaičiuojant pasirodymus su Jugoslavijos bei Serbijos ir Juodkalnijos rinktinėmis
Dygliažvynės saulažuvės
Dygliažvynės saulažuvės (Grammicolepididae) – saulėžuvių (Zeiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios lokaliai Atlanto ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena iki 1 km gelmėse. Kūnas – iki 64 cm ilgio.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
Teisėjai
2018 m. pasaulio futbolo čempionate teisėjauja 36 aikštės teisėjai ir 63 teisėjų padėjėjai. Be to, tai pirmasis pasaulio čempionatas, kuriame galimos video peržiūros. Tam tikslui paskirta 13 video peržiūrų teisėjų.
1039 m.
1039 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
Stadionai
Paraiškoje Rusija pateikė 13 miestų, kuriuose turėtų vykti čempionatas. Iš pradžių tik Lužnikų stadionas atitiko pasaulio čempionato reikalavimus. Kitur vyko kapitalinė stadionų renovacija arba buvo statomi nauji. Skaičiuojama, kad čempionatui skirta beveik 11 mlrd. eurų. Vien Sankt Peterburgo stadionas atsiėjo 1,5 mlrd. JAV dolerių, jis tapo vienu brangiausiu visų laikų stadionu.
1039 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
XXI pasaulio futbolo čempionatas
H grupė
*Japonija aplenkė Senegalą remiantis mažesniu surinktų kortelių skaičiumi
Dygliažvynės saulažuvės
Šeimoje yra 3 gentys, 3 rūšys.
XXI pasaulio futbolo čempionatas
Aštuntfinaliai
{{Footballbox Kramarić ✅ Modrić ✅ Pivarić ❌ Rakitić ✅ ✅ Kjær ✅ Krohn-Dehli {{penmiss}} Schöne {{penmiss}} N. Jørgensen }}
{{Footballbox Ju. Cuadrado ✅ Muriel {{pengoal}} Uribe {{penmiss}} Bacca {{penmiss}} {{pengoal}} Rashford {{penmiss}} Henderson {{pengoal}} Trippier {{pengoal}} Dier }}
Išigakis
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1908 m., tuomet vadinosi Jaejama. 1914 m. kaimas pervadintas į Išigakį, o miestu tapo 1947 m. liepos 10 d.
2008 m. mieste gyveno 46 489 gyventojai, gyventojų tankis buvo 203 žm./km². Visas plotas siekia 229,00 km².
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – Sakishima tsutsuji, medis – Yaeyama kokutan.
Aleksandrijos Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Aleksandrijos Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Aleksandrijos kaime, prie kelio. Istoristinė, turi romaninės ir klasicistinės architektūros bruožų. Aleksandrijos Nukryžiuotojo Jėzaus parapija rugsėjo 14 d. švenčia savo titulinius atlaidus (keliamus į sekmadienį). miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras miniatiūra|160px|left|Antkapinė plokštė altaristai S. Lopacinskiui (sena rašysena)
Istorija
Truikinų kaime 1778 m. kunigaikštis Pranciškus Sapiega pastatė koplyčią. Jai 1797 m. dovanotas valakas žemės. Kaimas pavadintas Aleksandrija (nuo Aleksandro Sapiegos).
1862 m. vyskupas Motiejus Valančius leido statyti naują mūrinę bažnyčią. Ji statyta kunigo Liudviko Ligeikos rūpesčiu. 1864 m. statyba uždrausta; pavyko gauti leidimą užbaigti bažnyčią. Taip tuometiniame Truikinų kaime, vietoje medinės koplyčios, tikintieji savo jėgomis 1864 m. pastatė naują akmeninę bažnyčią.
1918 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Ji buvo Skuodo parapijos filija. Klebonas Konstantinas Petrikas (1911–1985) 1947–1955 m. kalintas; palaidotas šventoriuje.
Architektūra
Bažnyčios pastatas sumūrytas iš akmenų. Akmenų dekoro fone ryškūs ir kontrastingi baltai tinkuoti piliastrai, pastatą skaidantys vertikaliai. Kiek neįprasta angų forma sudaryta iš trijų dalių lango, kurio viršus užbaigiamas pusapskritiminėmis arkomis. Bažnyčios bokštas stačiakampis, dviejų tarpsnių. Jo viršų vainikuoja skardinis, šalmo pavidalo stogas su ažūriniu kryžiumi.
Bažnyčia halinė, trinavė. Vidaus erdvę į tris dalis skaido keturi masyvūs pilioriai, laikantys plokščių lubų perdangą. Visos navos vienodo aukščio, tik vidurinė iš jų platesnė už šonines. Lubų ir sienų baltą foną paįvairina sieninė tapyba, kurioje dominuoja gelsvos, žalsvos ir rausvos spalvų deriniai. Įrengti penki altoriai.
Bažnyčioje yra saugomų kultūros vertybių: pagrindiniame altoriuje stovinčios šv. Petro ir Povilo skulptūros, kairiojo šoninio altoriaus šv. Barboros paveikslas, dešiniojo šoninio altoriaus Nukryžiuotojo ir šv. Pranciškaus paveikslai. Bažnyčioje kabo ir jos statytojo Ignaco Stankūno portretas.
Vargonai
Bažnyčioje esantys vargonai dar geros būklės, bet jiems reikia remonto, restauracijos, nes sunku išgauti sudėtingesnes melodijas. Datuojami 1850 m. Jiems suteiktas registrinio objekto statusas. Gamybos data matoma paties instrumento puošyboje, be to, remiamasi stilistiniais vargonų ypatumais. Vargonai čia atkelti iš kitur (nenustatyta), nes bažnyčia pastatyta vėliau. Griežykla yra kairėje vargonų pusėje. Dumplės lygiagretinės, neoriginalios. Išlikusios kai kurios autentiškos dalys: dalis vamzdžių, oro skirstymo dėžė, mechanika. 1933 m. vargonus remontavo meistras A. Kaminskas, 1952 m. – meistras Varpiotas. Remontuojant vargonus, rankinės dumplės buvo pakeistos, kad oras būtų pučiamas pasitelkus elektros energiją.
Vargonų prospekto klasicistinė keturių langų kompozicija atkartoja vėlyvojo baroko tipo prospektus. Į šį modelį taip pat panašūs vargonai įrengti Volpos katalikų bažnyčioje Baltarusijoje (XIX a. pr.). Vargonų prospektas klasicistinis, trijų bokštų prospekto su centrine aukščiausia dalimi atmaina. Jai taip pat priskiriami kelių kitų XIX a. pradžios Lietuvos bažnyčių vargonų prospektai: Telšių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų, Pievėnų, Pajieslio, Užvenčio ir Antalieptės.
Zinaida Sendriūtė
Zinaida Sendriūtė (g. 1984 m. gruodžio 20 d.) – lietuvių lengvaatletė, disko metikė. Sportininkės asmeninis disko metimo rekordas – 60 m 70 cm, pasiektas 2010 m. liepos 28 d. Barselonoje.
2010 m. Europos čempionato atrankoje pasiekė geriausią sezono rezultatą (58,98 m), o finale du kartus gerino asmeninį rekordą (60,48 ir 60,70 m). Tai iki tol aukščiausia Lietuvos disko metikių vieta Europos čempionatuose.
Akiratis (mėnraštis)
Akiratis – Lietuvos kurčiųjų draugijos centro valdybos laikraštis, leidžiamas nuo 1989 m. sausio 31 d. Vilniuje. miniatiūra|2020-ųjų metų gegužės mėn. Akiračio numeris skirtas paminėti 25-osioms lietuvių gestų kalbos pripažinimo metinėms.
Leidinys
Išeina kartą per mėnesį. Rašo kurčiųjų gyvenimo ir darbo klausimais. Tiražas 1989 m. – 3000 egz., 1997 m. – 400 egz., 2011 m. - 1000 egz., 2019-2020 m. 800 egz., 2021-2022 m. 600 egz.
Zuikrugis
Zuikrugis (Pogonatum) – (Polytrichales) eilės gegužlinių (Polytrichaceae) šeimos augalų gentis.
Lapai su makštimi ir stambia lapo viršūnę siekiančia gysla.
Lietuvos rūšys
Žinomos 3 rūšys, iš jų dvi į rašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
Moa (reikšmės)
Žodis moa gali reikšti:
Vieno langelio principas
„Vieno langelio“ principas – vieną patogią (fizinę ar elektroninę) vietą, kurioje pilietis gali gauti visas ar dalį viešojo administravimo institucijų teikiamų viešųjų/administracinių paslaugų. Remiantis vieno langelio principais, visus reikalus pilietis gali susitvarkyti vienoje vietoje: bendraujant su valstybės tarnautoju tiesiogiai, telefonu, faksu, internetu ar kitais būdais. Asmenims nebereikia papildomai ieškoti informacijos, pateikti papildomų dokumentų, perskambinti ar pakartotinai kreiptis ir vėl aiškinti savo padėtį.
Istorija
Terminas yra kilęs iš JAV 1920-ųjų pabaigos, 1930-ųjų pradžios. Anksčiausia, ką galima rasti, tai automobilių remonto skelbimas, iš Lincoln Star, Lincoln, Nebraska, Liepa 1930. Jie sugebėjo apibendrinti ką šis terminas reiškia keletu žodžių – „Visa tai atliekama vienoje vietoje. Taupykite laiką. Išsaugokite savo pinigus".
Europos Sąjungos valstybių patirtis
Europos Sąjungos valstybėse vieno langelio principas suprantamas kaip piliečių teisės į gerą administravimą - greitą, nešališką, principingą ir skaidrų jų prašymų nagrinėjimą valstybės institucijose. Institucijos turi teikti kokybiškas ir visiems prieinamas paslaugas, remdamosi gero administravimo principais.
„Vieno langelio“ aptarnavimo tarnyba
„Vieno langelio“ aptarnavimo tarnyba - tai yra institucijos padalinys arba tam tikras sektorius, kur asmenys (subjektas) gali teikti prašymus, skundus ir sulaukti atsakymo į jų duodamą užduotį. Ši tarnyba pati, be subjekto įsikišimo (išskyrus atvejus, kai reikia patikslinti arba patikrinti nurodytą informaciją) tvarko asmens paduotą prašymą, susisiekia su kitom institucijom jos tvarkymo proceso metu. Šis sektorius yra sukuriamas institucijos vadovo nurodymu, kuris veikia pagal nurodytą darbo reglamentą.
Goidelų kalbos
Goidelų kalbos – kalbos išsivysčiusios iš senosios airių kalbos, tai yra airių, škotų ir menksiečių kalbos. Iki 16-17 amžiaus šios trys tautos naudojosi ta pačia literatūrine kalba, bet neabejojama, kad tarminiai skirtumai tarp jų siekia 11-12 amžių. Tipologiniais sumetimais sakoma, kad menksiečių ir škotų kalbos yra tarpusavyje artimesnės nei jiedvi abi airių kalbai.
Vieno langelio principas
„Vieno langelio“ tarnyba
„Vieno langelio“ tarnyba priima asmenų prašymus, pareiškimus, pasiūlymus bei skundus ir atsako į juos pagal savo kompetenciją; teikia pažymas, pristatytinas kitoms institucijoms, taip pat kitus oficialius dokumentus teisės aktų nustatyta tvarka; suteikia informaciją apie klausimo sprendimo procedūrą ir apie panašių klausimų sprendimus; išklauso asmenį ir pasiunčia jį į tos pačios institucijos tarnybas bei pas tarnautojus, kompetentingus spręsti keliamą klausimą, praneša tikslų priėmimo laiką, vietą, prireikus pakviečia reikalingus asmenis; išduoda užpildyti dokumentus, prireikus padeda juos užpildyti; pateikia pareiškėjui asmeniškai prašomą informaciją apie institucijos veiklą, išskyrus įstatymų numatytą neteiktiną informaciją.
„Vieno langelio“ aptarnavimo tarnybai keliami reikalavimai
Patogus ir viešai paskelbtas tarnybos darbo laikas; pritaikytas neįgaliems ir pagyvenusiems žmonėms priėjimas prie pastato; matomoje vietoje įrengtas stendas (rodyklė), informuojantis apie institucijos padalinius ir jų vadovus; pakankamai erdvi laukimo patalpa, kurioje pakaktų sėdimų vietų ir būtų įrengta atskira vieta konfidencialiam pokalbiui.
„Vieno langelio“ aptarnavimo tarnybos darbuotojams keliami reikalavimai
Išmanyti savo institucijos tikslus, uždavinius, funkcijas, tarnautojų teises ir pareigas, taip pat savo kompetencijos ribas; gebėti skirti klausimus, kurie išsprendžiami iš karto, nuo tų, kuriems reikia taikyti administracinę procedūrą; mokėti vartoti specialią terminiją, gebėti operatyviai organizuoti asmens klausimo svarstymą ir sprendimą, prireikus užtikrinti kitų reikalingų asmenų dalyvavimą aptarnaujant asmenį; gebėti laiku apsirūpinti visais dokumentais ir informacine medžiaga, kurių reikia operatyviam ir dalykiškam aptarnavimui.
Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt
„Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt“ – debiutinis John Frusciante solinis albumas, išleistas 1994 m. lapkričio 22 d. „American Recordings“ leidykloje. Frusciante albumą išleido paskatintas keleto draugų, kurie jam papasakojo, jog „šiais laikais niekas nebekuria geros muzikos.“
„Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt“ albume avantgardas persipina su eiliuotais tekstais, kartu su gitara pianinu, sintezatoriais ir įvairiais efektais. Visas albumas buvo įrašytas į paprastą keturių kanalų magnetofoną. Pirmoji albumo pusė – „Niandra Lades“ – buvo įrašyta „Blood Sugar Sex Magik“ albumo įrašymo metu, dar prieš tai, kai Frusciante paliko Red Hot Chili Peppers 1992 m. Antroji pusė – „Usually Just a T-Shirt“ – buvo įrašyta turo metu, likus vos keliems mėnesiams iki išėjimo iš grupės. „Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt“ pardavimai buvo prasti, todėl jis buvo išimtas iš prekybos, tačiau sugrąžintas 1999 m.
Kūrimas ir įrašymas
Palikęs Red Hot Chili Peppers, Frusciante toliau tęsė savo solinių dainų kūrimą. Tą jis darė jau ilgą laiką, tačiau niekada neplanavo viešai išleisti savo dainų. Tačiau jo draugai – tokie kaip Johnny Depp, Perry Farrell, Gibby Haynes bei buvęs kolega Flea – paskatino išleisti tai, ką jis įrašė, kol grupė įrašinėjo „Blood Sugar Sex Magik“. Frusciante pradėjo dirbti su dainomis jau 1992 m. viduryje, tačiau viską pasunkino jo stiprėjanti priklausomybė nuo heroino ir kokaino.
1994 m., interviu metu, Frusciante prisipažino, jog kuria albumą, kadangi manė, jog niekas nebekuria geros muzikos. Viena iš pagrindinių tematikų albume buvo narkotikai. Pats Frusciante teigė, jog albumo įrašymo metu jis visada buvo apsvaigęs. Narkotikai sustiprino muzikanto depresiją, kuri prasidėjo jam palikus Red Hot Chili Peppers. Kai kuriose dainose galima suprasti aiškią neapykantą grupės išpopuliarėjimui, kaip pavyzdžiui „Blood on My Neck From Success“.
Albume visa muzika ir žodžiai parašyti paties John Frusciante, išskyrus „Bad Brains“ dainos „Big Takeover“ koverį. Šios dainos originalas yra hardcore punk žanro kūrinys, tačiau Frusciante įrašė sulėtinta ir labiau melodingą versiją. River Pheonix, artimas muzikanto draugas, keliose dainose kartu grojo ir įdainavo papildomus vokalus, tačiau po jo mirties buvo išleistos tik 1997 m., albume „Smile from the Streets You Hold“.
Dainos
Visas dainas parašė John Frusciante, išskyrus tas, prie kurių paminėta.
MC versijoje pridėtos dar dvi dainos, kurios netilpo į CD: „Ants“ ir „Usually Just a T-Shirt“.
Žeimelių apylinkė (Jonava)
Žeimelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Liepių apylinkės.
Skaryčia
Skaryčia – upelis Lietuvoje, Telšių rajone; Virvytės kairysis intakas. Prasideda ties Kegų kaimu, teka į pietryčius miškingomis vietomis, toliau – laukais. Įteka į Virvytę 90,2 km nuo jos žiočių, 1 km į šiaurės vakarus nuo Janapolės miestelio.
Turi kelis bevardžius intakus. Prie upelio įsikūrę Girmantiškės ir Janapolės kaimai.
Upėvardis Skaryčià laikomas labai archajišku, turi skubrumo reikšmę (gretinamas su „greitas“, sen.  „skubėti“, trak. skaras „greitas, skubus“).
Fredrikstad FK
Fredrikstado FK – Norvegijos futbolo klubas iš Fredrikstado.
Istorija
Klubas įkurtas 1903 m.
Maui
300px|thumb|right|Maui vieta [[Havajai (salynas)|Havajų salyne]] Maui – antroji pagal plotą Havajų salyno sala, priklausanti Jungtinėms Amerikos Valstijoms (Havajų valstija). Kartu su trimis artimiausiomis salomis – Lanai, Kahoolavė ir Molokai – sudaro Maui Nui vadinamą salų grupę.
Istorija
Pirmieji salą apgyvendino polineziečiai, atplaukę iš Taičio ir Markizų salų. Pirmieji europiečiai, priplaukę salą, buvo kapitono Džeimso Kuko įgula 1778 m. lapkričio 26 d., tačiau jie neišsilaipino saloje, kadangi nerado tam tinkamos pakrantės. Pirmuoju europiečiu Maui saloje tapo prancūzų admirolas Žanas Fransua Laperūzas (Jean François de Galaup de La Pérouse), išlipęs į krantą 1786 m. gegužės 29 d. Greitai čia pradėjo lankytis banginių medžiotojai, medienos pirkliai, ėmė steigtis misijos. Misionieriai sukūrė havajiečių kalbos abėcėlę, užrašė Havajų salų istoriją, iki tol gyvavusią tik sakytinėje tradicijoje.
19 a. viduryje Maui saloje, Lahaina uoste, per metus apsilankydavo iki 400 banginių medžiotojų laivų (vienu metu švartuodavosi iki 100 laivų), vėliau, naftai pradėjus išstumti banginių riebalų vartojimą, banginių medžiotojų verslas smuko.
Salą 1790 m. užkariavo karalius Kamehameha I ir įsteigė savo rezidenciją Lanaiha mieste. Jo palikuoniai valdė salą iki 1872 m., vėliau karaliavo kitų vadų palikuonys, kol Havajus 1898 m. aneksavo JAV. 1959 m. Havajai paskelbti 50-ąja valstija. thumb|right|300px|Kahakuloa kalnas
Antrojo Pasaulinio karo metais Maui buvo dislokuotos didelės karinės pajėgos (iki 100 000 karių), čia buvo sukurtos gyvenimo ir mokymo bazės. thumb|300px|left|Īao slėnis Pastaruoju metu Maui gyventojų skaičius sparčiai auga, nes daug turistų, pabuvoję Havajuose (ypač iš JAV ir Kanados), nori čia gyventi išėję į pensiją. Todėl kyla nekilnojamojo turto kainos, kyla geriamojo vandens tiekimo problemų.
2023 m. rugpjūčio pradžioje saloje kilo dideli miškų gaisrai. Lahainos mieste per juos žuvo mažiausiai 93 žmonės, dar virš 1000 žmonių paskelbti dingusiais.
Geologija
Maui, kaip ir kitos Havajų salyno salos, susiformavo virš karštojo taško – vietos, kurioje konvekciniai Žemės mantijos srautai pradegina litosferos plokštę ir suformuoja ugnikalnius. Kadangi Ramiojo vandenyno plokštė po truputį (apie 9-10 cm per metus) slenka į šiaurę – šiaurės vakarus, anksčiau buvę aktyvūs ugnikalniai nutolo nuo karštojo taško ir po truputį nurimo. Dideli lavos kiekiai užliejo tarpus tarp kai kurių ugnikalnių, jie susijungė į atskiras salas. Šis reiškinys būdingas visoms Havajų saloms (Didžiąją salą suformavo penki ugnikalniai, Oahu – du ir t. t.). Dabartinę Maui salą sudaro vulkaninis „dubletas“ – vulkaniniai skydai rytuose iškilęs Haleakala ir Pu’u Kukui salos vakaruose. Tačiau geologinėje praeityje buvo susijungę keturi vulkanai, sudarydami Maui Nui salą, kuri nugrimzdo prieš 200 000 metų (likusios salos – Lanai, Molokai ir Kahoolavė). thumb|left|300px|Haleakalos krateris Mauna Kahalawai yra senesnio, labiau erodavusio ugnikalnio likutis, todėl jo aukštis tik ~1740 m. Jaunesnis Haleakala iškilęs iki 3050 m (arba 8 km nuo vandenyno dugno). Abiejų ugnikalnių rytiniai šlaitai išraižyti gilių slėnių. Slėnis, esantis tarp šių kalnų, susidarė iš ugnikalnių lavos ir dūlinčių uolienų.
Haleakala šiuo metu laikomas snaudžiančiu ugnikalniu, tačiau įvertinant tai, kad paskutinis jo išsiveržimas užfiksuotas vos prieš porą šimtmečių (1790 m.), vulkanologai jį laiko vis dar potencialiai pavojingu.
Fauna ir flora
Maui saloje įsikūręs banginių stebėjimo centras, nes šalia salos žiemoja kuprotieji banginiai (Megaptera novaeangliae), kurie kiekvieną rudenį atplaukia apie 5 600 km iš Aliaskos pakrančių. Čia banginiai praleidžia šaltąjį Šiaurės pusrutulio žiemos laikotarpį, šiltuose Havajų vandenyse poruojasi ir veda jauniklius.
Ekonomika
Tradiciškai stipriausios ekonomikos šakos yra žemės ūkis ir turizmas. Per metus saloje lankosi virš 2 mln. turistų, daugiausiai iš Jungtinių Amerikos valstijų ir Kanados. Populiariausi turistiniai objektai – vaizdingas Hana kalnų kelias, Haleakalos nacionalinis parkas (miegančio ugnikalnio kaldera), Lahainos banginių medžiotojų miestelis, Hookipos paplūdimys – mėgstama banglenčių sporto vieta.
Žemės ūkis. Centriniame salos slėnyje puikiai dera daug žemės ūkio kultūrų: kavamedžiai, makadamijos (Macadamia), ananasai, cukranendrės (~150 km² plantacijų).
Maui sala yra svarbus astronominių tyrimų centras – Haleakalos viršukalnėje įkurta Haleakalos observatorija.
Akis (savaitraštis)
Akis – visuomenės, kultūros ir politikos savaitraštis, leistas 1931–1932 m. Kaune.
Istorija
Nr. 1 išėjo 1931 m. gegužės 23 d. Daugiausia rašyta politikos klausimais. Leido Lietuvių tautininkų sąjunga. Oficialus leidėjas ir redaktorius Liudas Balvočius. Spausdino Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 20 numerių.
Vytauto Didžiojo universiteto Politikos mokslų ir diplomatijos fakultetas
Vytauto Didžiojo universiteto Politikos mokslų ir diplomatijos fakultetas - VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą.
Struktūra
Mokslo ir studijų padaliniai: Tyrimų centras:
Masdaras
Masdaras ( – „šaltinis“) – projektas JAE. Projekto pagrindą sudaro naujo miesto statyba 17 km į pietryčius nuo sostinės Abu Dabio, prie Abu Dabio tarptautinio oro uosto. Projektą įgyvendina dukterinė „Mubadala Development Company“ įmonė „Abu Dhabi Future Energy Company“. Didžiąją dalį finansavimo suteikė Abu Dabio vyriausybė. Britų architektų kompanijos „Foster + Partners“ suprojektuotas miestas naudos tik saulės energiją ir kitus atsinaujinančiuosius energijos šaltinius, bus CO2 neutralus, beatliekinis miestas.
Mieste planuoja įsikurti Pasaulinė atsinaujinančios energijos agentūra (IRENA).
Projektas pradėtas 2006 m. ir jį buvo planuojama baigti per maždaug 8 metus, o pirmoji dalis turėtų būti užbaigta ir apgyvendinta jau 2009 m. Planuota projekto kaina – 22 mlrd. JAV dolerių. Planuojama, kad jame gyvens apie 45–50 tūkst. žmonių, miestas bus 6 km² ploto, iki artimiausios stotelės bus ne daugiau kaip 200 metrų. Čia bus ne tik gyvenamieji rajonai, bet ir verslo įmonės, universitetas, mokslo ir technologijos institutas (Masdar Institute of Science and Technology), įmonės gaminančios ekologiškus produktus. Apie 60 000 darbuotojų turėtų kasdien atvykti į miestą iš kitur. Automobilių transportas mieste bus draudžiamas, vietoje to projektuojama viešojo transporto sistema.
Atsinaujinantieji energijos šaltiniai
Masdare bus naudojami kelių rūšių atsinaujinantieji energijos šaltiniai. Tarp pirmųjų statybos projektų yra vokiečių firmos „Conergy“ statoma 40–60 megavatų saulės energijos elektrinė, kuri tieks elektrą visiems kitiems statybos darbams.
Kobryno kunigaikštystė
Kobrynės kunigaikštystė, Kobryno kunigaikštystė  – LDK dalinė kunigaikštystė gyvavusi XV–XVI amžiais istorinio Voluinės regiono šiaurinėje dalyje, dabartinės Baltarusijos Bresto srities vakarinėje dalyje.
Kardinal Offishall
Jason D. Harrow, geriau žinomas sceniniu slapyvardžiu Kardinal Offishall - Kanados reperis ir įrašų prodiuseris. Jis dažnai vadinamas Kanados „hip hopo“ ambasadoriumi.
Kobryno kunigaikštystė
Istorija
1340 m. mirus Haličo-Voluinės kunigaikščiui Boleslovui Jurijui II, prasidėjo Haličo-Voluinės karai, kuriuose varžėsi LDK (savo teises reiškė Liubartas) ir Lenkijos karalystė. 1349 m. Kobrynę paėmė Lenkija, bet 1366 m. ji perėjo Lietuvai. Algirdas Ratne pasodino savo sūnų Teodorą, kuris valdė ir Kobrynę, ir buvo nepriklausomas nuo Liubarto valdomos Voluinės.
Apie 1386 m. Teodoras padalino savo valdas sūnumus, ir taip suformavo teritorijas aplink Kobrynę kaip atskirą valdą. Ją gavo jo sūnus Romanas Teodoraitis, ir tai laikoma kunigaikštystės pradžia. 1404 m. Vytautas patvirtino Romano teises į Kobrynę, kaip dalinę LDK kunigaikštystę.
Romanas pradėjo kunigaikščių Kobrynskių giminę, ir po jo kunigaikštystę valdė jo įpėdiniai Simonas ir Jonas. Apie 1491 m. Ivanas mirė bevaikis, todėl kunigaikštystę liko valdyti jo žmona Teodora. Ji priėmė katalikų tikėjimą ir ištekėjo už Mikalojaus Radvilos. 1512 m. jai mirus kunigaikštystę perėmė paskutinė gyva Kobrynskių atstovė, Semiono duktė Ona.
1518 m., po Onos mirties, Kobrynės kunigaikštystė panaikinta ir paversta Kobrynės ekonomija. Ji turėjo pavieto (apskrities) statusą ir 1566 m. kuris priskirta Bresto vaivadijai.
Jonas Juodagalvis
Jonas Juodagalvis (1918 m. rugpjūčio 17 d. Ažušilėje, Ignalinos valsčius – 1975 m. spalio 24 d. Šiauliuose) – Lietuvos teatro aktorius.
Biografija
1947 m. baigė Kauno dramos teatro studiją, iki 1951 m. dirbo Kauno ir Marijampolės teatruose. Nuo 1954 m. Šiaulių dramos teatro aktorius.
Apertura ir Clausura
Apertura (atidarymo) ir clausura (uždarymo) turnyrai – daugelio Lotynų Amerikos futbolo čempionatų sezono dalys. Tokia sezono skaidymo į dvi dalis sistema sukurta 1990 metais Argentinos Primera divizione, 1994 metais panašią sistemą pritaikė Urugvajaus Primera, iki XIX a. pirmojo dešimtmečio vidurio panaši sistema pradėta taikyti visose Lotynų Amerikos šalyse, išskyrus Braziliją.
Argentinos, Bolivijos, Čilės, Kolumbijos, Ekvadoro, Salvadoro, Gvatemalos, Hondūro ir Meksikos lygose kiekvienos sezono dalies čempionas tampa šalies čempionu, todėl šiose šalyse kiekvienais metais išaiškėja du šalies čempionai, kai kuriose šalyse dar organizuojamos simbolinės Apertura ir Clausura čempionų rungtynės, panašiai kaip Supertaurės Europoje. Kitose šalyse Apertura ir Clausura nugalėtojai kasmet atrankinėse varžybose kovoja dėl vienintelio čempiono titulo.
Čilės, Kolumbijos, Ekvadoro, Panamos ir Peru nacionalinėse futbolo lygose Apertura organizuojama pirmoje kalendorinių metų pusėje, Clausura – antroje. Argentinos, Bolivijos, Kosta Rikos, Salvadoro, Gvatemalos, Hondūro, Meksikos, Nikaragvos, Urugvajaus ir Venesuelos lygose Apertura organizuojama metų antroje pusėje, Clausura – pirmoje.
Pranciškus Beinaris
Pranciškus Beinaris (1921 m. spalio 1 d. Serapiniškiuose, Eržvilko valsčius, Tauragės apskr. – 2007 m. kovo 10 d. Kaune) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
Motina buvo garsi apylinkės dainininkė, o brolis Jonas – vargonininkas ir muzikos mokytojas. 1932 m. Pranciškus baigė Pašaltuonio pradžios mokyklą, pirmasis muzikos mokytojas buvo V. Zigmantas, o iš brolio išmoko vargonuoti.
1938 m. išvyko į Žeimelį ir pradėjo dirbti brolio Jono padėjėju. Būsimo kompozitoriaus Juliaus Juzeliūno paragintas, 1939 m. įstojo į Šiaulių muzikos mokyklą, kur Jonas Byra jį mokė dainuoti, Jonas Narkus – vargonuoti, kitas disciplinas dėstė Juozas Karosas, Juozas Strolia, Stasys Vainiūnas ir Julius Gaidelis. Mokydamasis vargonininkavo ir vadovavo chorams Šv. Jurgio ir Jėzuitų bažnyčiose, mergaičių chorui sukūrė savo pirmąją giesmę „Gegužio Marijai“. Trumpai vargonininkavo ir Gaurėje.
1945 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą, kur dainavimo studijas tęsė pas Antaną Sodeiką, fortepijono – pas Z. Naujalytę ir M. Alšlebėnaitę, solfedžio – pas Nikodemą Martinonį, muzikos literatūros – pas Antaną Budriūną, muzikos kūrinių analizės – pas Joną Nabažą ir specialiosios harmonijos – pas Antaną Račiūną. 1953 m. mokyklą baigė su pagyrimu, tačiau diplomo negavo, nes dar nebuvo baigęs vakarinės vidurinės mokyklos ir dėl kitokių neaiškių priežasčių teko perlaikyti valstybinius egzaminus – diplomą gavo tik 1956 m. kaip teorijos ir kompozicijos specialistas. Studijuodamas vargonininkavo Kauno Šv. Gertrūdos bažnyčioje ir vadovavo 30 giesmininkų chorui.
1949–1950 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos koncertmeisteris, 1953 m. Muzikinio dramos teatro koncertmeisteris, 1954–1955 m. Kauno rajono medicinos darbuotojų profsąjungos klubo liaudies ansamblio koncertmeisteris. Kurį laiką vadovavo Pažaislio ligoninės darbuotojų chorui. 1965–1991 m. Kauno valstybinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus Vitražo ir skulptūros galerijos vargonų derintojas ir iliustratorius.
Nuo 1948 m. Kauno arkikatedros bazilikos vargonininkas ir choro vadovas. Sovietmečiu slopintą bažnytinį chorą pavyko padidinti iki 50 dalyvių ir parengti daug religinės muzikos kūrinių: motetų, giesmių, mišių, kantatų ir oratorijų. Chorui yra akompanavę ir broliai B. ir K. Dvarionai. 1953 m. Verbų sekmadienį choras ir solistai atliko Džoakino Rosini „Stabat Mater“. Kitą didelį dviejų dalių religinės muzikos koncertą choras ir solistai surengė 1954 m. Verbų sekmadienį – antrojoje koncerto dalyje nuskambėjo Liudvigo van Bethoveno oratorija „Kristus Alyvų kalne“. 1955 m. per tradicinį Verbų sekmadienį choras ir solistai atliko Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“ (dirigavo Vytautas Blūšius ir Viktoras Jurgutis, vargonais akompanavo Pranciškus Beinaris).
1956 m. buvo pastatyta Jozefo Haidno oratorija „Pasaulio sutvėrimas“ – tris kartus parodyta Kaune, po vieną kartą – Panevėžyje ir Birštone. Choras yra atlikęs ir ištraukų iš Georgo Frydricho Hendelio oratorijos „Mesijas“. Šv. Velykų rytais kartais chorui pritardavo nedidelis pučiamųjų instrumentų orkestras, bet dažniausias choro pagalbininkas buvo P. Beinario meistriškai valdomi vargonai. Slapta choras išvykdavo giedoti į Vilniaus, Šiaulių, Telšių, Klaipėdos, Tauragės, Rokiškio, Anykščių ir kitas Lietuvos bažnyčias.
Išaugino penkis vaikus, trys iš jų irgi tapo muzikais-profesionalais: Arnoldas – birbynininkas, Areta – pianistė, Danguolė Beinarytė – choro dirigentė. Muzikos keliais pasekė ir būrys jo vaikaičių.
Muzikas palaidotas Jonučių kapinėse (Garliava).
Kūryba
P. Beinaris žinomas ir kaip kompozitorius, sukūręs per 100 įvairiausių kūrinių: giesmių, mišių, kantatų, dainų chorams ir solistams, muzikos vargonams ir orkestrui; 1947 m. parašė „Requiem“. Išpopuliarėjo jo giesmės „Kas, kas“, „Iš sudužusio laivo“, „Tavo apgynimo“, „Ecce sacerdos“, „Tu lūpomis savo kalbėk“, „Sveikinu Tave, Marija“, „Mano maldos Tau pasakytos“ ir kt.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, sukūrė „Tautos prisikėlimo“ ir „Tautos atgimimo“ mišias. Jo giesmes sąlygiškai būtų galima suskirstyti į Advento, Gavėnios, Velykų, Eucharistines, Marijos ir kitokias. Vokalinę muziką daugiausia kūrė pagal Bernardo Brazdžionio eiles.
2006 m. už nuopelnus Kaunui kultūros srityje apdovanotas trečiojo laipsnio Santakos garbės ženklu.
Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka – Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos, Regionų viešųjų bibliotekų asociacijos narė, regiono viešųjų bibliotekų veiklos tyrimo, metodikos pagalbos, tarpbibliotekinio abonemento, bibliografijos, kraštotyros ir informacijos centras. Tai viena didžiausių bibliotekų Šiauliuose (Aušros alėja 62).
Istorija
thumb|left|Bibliotekos emblema
Didžiausia Šiaurės Lietuvos biblioteka įsteigta 1950 m. spalio 1 d. Pagal tuometį Sovietų Sąjungos administracinį suskirstymą biblioteka įsteigta kaip srities pavaldumo įstaiga. Panaikinus sritis, 1953 m. reorganizuota į Šiaulių viešąją biblioteką. Pirmosios bibliotekos patalpos buvo adresu Dvaro g. 77, nedidelio dviaukščio namo pirmajame aukšte. Čia įsikūrė direkcija, Komplektavimo-apipavidalinimo skyrius, Abonementas. 1954 m. bibliotekai atiduotas ir antrasis aukštas, kuriame įrengta 20 vietų skaitykla. Bibliotekos gyvavimo pradžioje dirbo 12 bibliotekininkų, iš kurių tik vienas turėjo aukštąjį išsilavinimą.
1961 m. paskirtos papildomos patalpos naujame gyvenamajame name Varpo g. 29. Į jas persikėlė bibliotekos direkcija, ten įrengta 44 vietų skaitykla, veikė metodikos kabinetas ir Bibliografijos skyrius. Vėlesniais metais fondams saugoti miesto valdžia skyrė keletą sandėlių, o 1962 m. prie viešosios bibliotekos prijungta miesto Muzikinė biblioteka, veikusi Kultūros rūmuose.
1977 m. pabaigoje adresu Aušros alėja 62 baigti statyti specialūs, moderniai įrengti trijų aukštų bibliotekos rūmai, kurių plotas buvo beveik penkis kartus didesnis už buvusių bibliotekos patalpų plotą. Rūmų projekto autorius vyr. architektas Enrikas Tamoševičius, biblioteką statė Šiaulių statybos tresto valdyba Nr. 2, interjero klausimais konsultavo architektė Apolonija Nistelienė. Iškilmingas naujųjų rūmų atidarymas įvyko 1978 m. sausio 6 d.
1989 m. bibliotekai buvo suteiktas tautos šviesuolio, visuomenės ir kultūros veikėjo Povilo Višinskio vardas. 1990 m. biblioteką papuošė Vitolio Trušio sukurtas mozaikinis Povilo Višinskio portretas.
1990–2008 m. kas antrus metus buvo rengiamos mokslinės konferencijos „Povilo Višinskio skaitymai“. Nuo 1991 m. gabiausiam Šiaulių universiteto studentui humanitarui teikiama Povilo Višinskio stipendija.
1995 m. Lietuvoje sukūrus apskritis, biblioteka tapo Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešąja biblioteka. Jos veiklą administravo Lietuvos kultūros ministerija.
Siekiant išsaugoti kultūrinį palikimą, meninę vertę turinčius knygos ženklus, 2001 m. įkurtas Ekslibriso muziejus.
2002 m. biblioteka tapo Lietuvos integralios bibliotekų informacijos (LIBIS) dalyvė. Tų pačių metų viduryje įdiegtos LIBIS skaitytojų programos komplektavimo ir katalogavimo posistemės. Prenumeruojamos Lietuvos bei pasaulio duomenų bazės.
Nuo 2006 m. sausio 1 d. iki 2010 m. liepos 1 d. biblioteka priklausė Šiaulių apskrities viršininko administracijai. Panaikinus apskričių administracijas, Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Panevėžio ir Šiaulių apskričių bibliotekos vėl perduotos Lietuvos kultūros ministerijai. Jos tapo regioninių bibliotekų centrais.
2014 m. reorganizuotas bibliotekos ekslibriso muziejus į Gerardo Bagdonavičiaus ekslibrisų fondą (GBEF). Skatinant domėjimąsi knyga ir knygos ženklu, pradėtas kurti GBEF tinklaraštis.
Fondai
miniatiūra|Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešosios bibliotekos pastatas. Ievos Slonksnytės nuotrauka
Plečiantis bibliotekos patalpoms, augo ir bibliotekos fondai. Pradinį knygų fondą sudarė per 14 tūkst. egzempliorių spaudinių, gautų iš respublikos bibliotekų kolektoriaus bei pirktų Šiaulių ir Radviliškio knygynuose. 1950 m. iš bibliotekų kolektoriaus gauti 1 635 egzemplioriai už 12 759,27 rub.
1956 m. biblioteka pradėjo prenumeruoti užsienio šalių periodinius leidinius. Dauguma jų buvo vokiečių ir lenkų kalbomis. Nuo 1961 m. pradėtas gauti privalomas vietinės „Titnago“ spaustuvės egzempliorius, o nuo 1990 m. iki 2006 m. gruodžio 11 d. biblioteka gaudavo respublikinį privalomąjį spaudinių egzempliorių.
Sovietiniais metais biblioteka neturėjo leidimo vadinamajam spec. fondui, bet ši literatūra buvo kaupiama slaptai. Savo išsaugotas knygas ir žurnalų komplektus padovanojo Vincentas Vaitekūnas, Vladas Zdzichauskas, Peliksas Bugailiškis, Antano Povyliaus žmona Morta Povylienė ir kt. Specialiojo fondo dokumentai buvo perkami Kauno antikvariniame knygyne, aukcionuose. Taip įsigyti devyni „Lietuviškosios enciklopedijos“ tomai, visos tarpukario metais išleistos „Šiaulių metraščio“ knygos ir kt. Bibliotekoje saugomas asmeninis šiauliečio architekto ir poeto Vytauto Jono Nistelio fondas, poligloto, profesoriaus Vytauto Sirtauto knygų kolekcija, pedagogo, literato, „Žiemgalos“ visuomeninio muziejaus Žeimelyje įkūrėjo Juozo Šliavo archyvas.
Šiuo metu bibliotekos fondą sudaro per 530 tūkst. įvairių dokumentų.
Akiratis (Varingtonas)
Akiratis – Didžiosios Britanijos lietuvių rotatoriumi spausdintas leidinys, leistas 1950 m. Niu Varingtone. Įsteigė Kazimieras Barėnas. Leidėjas ir redaktorius P. Klezas.
Geistarai
Geistarai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Miroslavo, šalia kelio. Yra Miroslavo ikimokyklinio ugdymo skyrius.
Danguolė Beinarytė
Danguolė Beinarytė (g. 1971 m. balandžio 29 d. Kaune) – Lietuvos choro dirigentė.
Vargonininko, chorvedžio, kompozitoriaus Pranciškaus Beinario ir dainininkės Danguolės Bereckaitės-Beinarienės duktė.
Biografija
1978–1988 m. Kauno Juozo Naujalio vidurinėje meno mokykloje mokėsi smuikuoti (mokyt. I. Krušaitė), 1988–1990 m. mokėsi smuikuoti Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Kristina Domarkienė). 1990–1996 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Kauno fakultetuose (doc. Romaldo Misiukevičiaus klasė, pas doc. Mariją Čepinskienę mokėsi vargonuoti).
1987–1996 m. Kauno arkikatedros bazilikos vargonininkė, 1994–1996 m. Kauno Šv. Mykolo Archangelo bažnyčios vargonininkė. Nuo 2002 m. Kauno Kristaus prisikėlimo paminklinės ir Mažosios bažnyčių vargonininkė, nuo 2007 m. Kauno Kristaus prisikėlimo paminklinės bažnyčios vargonininkė.
1991–1994 m. vadovavo 12 asmenų vokaliniam ansambliui „Ad libitum“, su kuriuo dalyvavo bažnytinės muzikos festivaliuose „Cantate Domino“, giedojo bažnyčiose. 1994 m. J. Naujalio jaunųjų dirigentų konkurse Vilniuje laimėjo pirmąją vietą.
1994–1998 m. Vilkaviškio vyskupijos krikščioniškosios kultūros centro Česlovo Sasnausko kamerinio choro (Marijampolė) meno vadovė ir dirigentė. Choras yra parengęs Č. Sasnausko „Requiem“ ir „Miserere“, Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, D. Buxtehudes „Magnificat“, J. Rutterio „Magnificat“, I. Stravinskio „Mišias“ ir kitų kompozitorių religinių kūrinių. 1997 m. tarptautiniame konkurse Bad Ischlyje (Austrija) choras laimėjo antrąją vietą, 1998 m. dalyvavo II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, gerai pasirodė ir chorų konkurse.
Nuo 1996 m. Kauno A. Kačanausko muzikos mokyklos mokytoja metodininkė, nuo 1999 m. Estradinio skyriaus pop grupių „Dangiukai“, „Dangi“ vadovė.
Lietuvos evangelikų kelias
thumb|Pirmo numerio viršelis, 1935 m. Lietuvos evangelikų kelias – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios laikraštis, 1990–2004 m. žurnalas.
Istorija
1935–1938 m. leido Lietuvių evangelikų susivienijimo bažnytinis komitetas, 1939–1940 m. – Lietuvos evangelikų sąjunga, 1990–1996 m. – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorija, 2001–2002 m. ir 2004 m. Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios komunikacijos ir leidybos centras „Kelias“, nuo 2005 m. – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčia.
Iki 1938 m. ėjo 2 kartus per mėn., 1939–1940 m. savaitraštis, nuo 1990 m. įvairaus dažnumo. 1935–1938 m. spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje, 1939-1940 m. „Vilniaus spaustuvė“ Kaune. Tiražas 1990 m. – 3000, 2007 m. – 1000 egz.
Spausdina religinio, švietėjiško, auklėjamojo pobūdžio straipsnius, rašo apie Lietuvos evangelikų bendruomenės gyvenimą.
Aklių apylinkė
Aklių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Liepių apylinkės ir Žeimių apylinkės.
1040 m.
1040 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota