cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rick Barry
Rikas Baris gimė Elizabete, Naujajame Džersyje. Krepšinio pagrindų mokėsi iš tėvo, kuris buvo Šv. Petro ir Pauliaus parapinės mokyklos treneris. Penktoje klasėje Rikas pateko į mokyklos komandą. Būdamas abiturientu jis žaidė beisbolą ir krepšinį. 1961 m. Rikas persikėlė į Majamio universitetą. Paskutinius dvejus metus jis buvo laikomas vienu iš geriausiu žaidėju JAV.
1965 m. R. Baris buvo pašauktas NBA naujokų biržoje San Francisko "Warriors" antruoju šaukimu. Pirmaisiais metais lygoje jis pelnė NBA naujoko apdovanojimą. Antraisiais metais Rikas nuvedė savo komandą iki NBA finalų serijos, tačiau joje pralaimėjo Philadelphia "76ers" klubui 2-4.
1967-1968 m. tarpsezonyje žaidėjas pasirinko Oakland "Oaks" klubą, kuris žaidė ABA lygoje. Jam buvo pasiūlyta trejų metų 0,5 mln. dolerių sutartis. Tačiau buvo vienas trūkumas: nors jo sutartis su San Francisko klubu baigėsi, jie galėjo pasiūlyti pratęsti sutartį dar vienam sezonui, nors kontraktas dar nebuvo pradėtas rengti. Kai R. Baris paskelbė išvykstantis iš San Francisko, Oklando klubo savininkas P. Boone padavė žaidėją į teismą reikalaudamas 4,5 mln. JAV dolerių. Kai teismas patvirtino, kad sutartis yra galiojanti, Rikas nusprendė praleisti vieną sezoną ir pradėjo dirbti Oklando "Oaks" komentatoriumi. Pirmąjį sezoną Oklando klube žaidėjas pelnydavo po 34 taškus per rungtynes. R. Baris tapo vieninteliu žaidėju laimėjusiu daugiausiai taškų per rungtynes pelnančio žaidėjo apdovanojimą NBA, NCAA ir ABA lygose. Tačiau Oklando komandai prasidėjus finansinėms problemoms. Komandą nupirko Vašingtono advokatas Earl Foreman, kuris perkėlė ją į Vašingtoną ir pervadino į "Capitols". Finansiniai sunkumai suteikė galimybę San Francisko klubui vėl susigrąžinti žaidėją, tačiau teismas šį sprendimą pavadino nepagrįstu. Rikas 1969-1970 m. sezoną žaidė Vašingtono klube. Tačiau komanda neturėjo daug gerbėjų, todėl dar kartą persikėlė į Norfolką ir tapo Virginia "Squires". Namų rungtynes klubas žaisdavo trijose arenose. Tai nepatiko Bariui ir jis panoro būti iškeistas. Tokiu būdu jis atsidūrė Naujojo Džersio "Nets" klube.
Per dvejus metus "Nets" komanda tapo čempionato lydere. Tačiau po 1971-1972 m. sezono Kalifornijos teismas nusprendė, kad R. Baris turi vykdyti susitarimą su Oklando klubu, kurį ji pažeidė susitardamas su ABA komanda. Teisėjas nusprendė, kad žaidėjas turi sutikti su kontraktu ir persikelti į klubą trejiems metams arba tiek pat praleisti ir nežaisti už jokią komandą. Baris nusprendė sugrįžti į buvusią komandą, kuri jau buvo persivadinusi Golden State "Warriors". 1974-1975 m. sezone jis tapo NBA čempionu. 1975 m. pasirašė trejų metų sutartį su Golden State Warriors klubu. 1978-1979 m. tarpsezonyje tapo laisvuoju agentu ir pasirašė sutartį su Houston "Rockets" klubu. Nors komanda buvo perpildyta žvaigždžių komanda netapo čempionais. Po šio sezono Rikas Baris nusprendė baigti karjerą.
Emīls Balceris
Emilis Balceris (g. 1992 m. liepos 7 d.) – Latvijos dainininkas, grupių „Musiqq“ ir „Bermudu Divstūris“ narys.
Atlikėjo karjerą pradėjo studijoje „Aprīļa pilieni“. Jis buvo kelių tarptautinių konkursų laureatas. Bendradarbiavo su atlikėja Sabīne Berezina, Latvijos „Eurovizijos“ atrankos Eirodziesma 2008 ir 2009 m. dalyve. 2007 metais Emīls dalyvavo televizijos šou „Latvijas talants“, o kitais metais ir televizijos projekte „Koru kari“. 2010 m. vasarą dalyvavo X-oje latvių mokyklos jaunimo dainų ir šokių šventėje.
2009 metais kartu su Maratu Ogleznevu subūrė duetą „Musiqq“. Keletas jų dainų „Klimata kontrole“, „Abrakadabra“ bei „Dzimšanas diena“ tapo radijo hitais Latvijoje. 2011 metais „Musiqq“ dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Angel in Disguise“ ir užėmė 17 vietą pusfinalyje.
Nelsono Mandelos nacionalinis stadionas
Pradžioje vadintas Namboole, pagal kalvą, kurios papėdėje įsikūręs. Vėliau pervadintas PAR prezidento Nelsono Mandelos garbei. Stadione daugiausia vyksta futbolo varžybos – čia rungtyniauja Ugandos vyrų futbolo rinktinė, klubai „Uganda Revenue Authority SC“, „SC Villa“, „Police FC“. Taip pat vyksta lengvosios atletikos varžybos, koncertai.
Nemyla
Nemylas
Tikrieji suopiai
Tikrieji suopiai (Buteo) – suopių (Buteoninae) pošeimio paukščių gentis.
Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
Rūšys
Gentyje 28 rūšys:
Kisė
Kisė – upė Šilalės rajone, Pajūrio seniūnijoje, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 104,8 km nuo jos žiočių. Išteka į vakarus nuo Reistrų kaimo, Reistrinės miške. Teka šiaurės rytų, rytų kryptimis, Jomantuose upelis užtvenktas, susidarė 5 ha tvenkinys prie kurio įsikūrusi Tarvydų sodyba. Tvenkinyje buvo įrengtas fontanas. Upelio pakrantėse stūkso du mitologiniai akmenys – Kunigiškių Aukuro ir Kunigiškių Velnio akmenys, ties žiotimis stūkso Pakisio piliakalnis.
Upės nuolydis – 100 cm/km.
thumb|left|250px|Ties Kisės žiotimis stūksantis [[Pakisio piliakalnis]]
Upėvardžio kilmė neaiški. Spėjama, kad gali būti nedėsninga atmaina (*Kęsė, *Kęsupė) nuo kęsas („kupstas“). Kitavertus, laikomas finougrizmu.
Mesjė 83
thumb|250px
Mesjė 83 (NGC 5236 ) – spiralinė galaktika, esanti Hidros žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 15 milijonų šviesmečių, jos regimasis ryškis – 7,5.
Šią galaktiką 1752 m. vasario 23 d. aptiko prancūzų astronomas Nicolas Louis de Lacaille, stebėjimus atlikęs Gerosios Vilties kyšulyje. Tai pirmoji atrasta Vietinei galaktikų grupei nepriklausanti galaktika. Charles Messier šią galaktiką į savo katalogą įtraukė 1781 m. vasario 17 d.
Mesjė 83 galaktikoje užfiksuota keletas supernovų, kaip antai: 1923A, 1945B, 1950B, 1957D, 1983N.
Veržuva (Vilnius)
Veržuva – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo Antakalnio, prie kelio, kairiajame Neries krante ties Veržuvos žiotimis (Veržuvos hidrografinis draustinis). Iš šiaurės ir rytų supama miškų, toliau pietuose ribojasi su Smėlyne, vakaruose – su Staviškėmis. Sudaro Rudausių, Taikos sodų bendrijos.
Veržuvą aptarnauja 17 ir 39 autobusai.
Istorija
XVIII a. antrojoje pusėje Veržuvos žemupyje veikė stambus ūkinis centras.
1905 m. Mickūnų valsčiaus Veržuvos užusienyje (Tiškevičių valda) gyveno 17 žmonių.
thumb|left|250px|Veržuvos upelis Veržuvoje
Ramūnas Butautas
Ramūnas Butautas (g. 1964 m. gegužės 22 d. Kaune) – krepšinio treneris, trenerio Stepo Butauto (1925–2001) sūnus.
2006 m. gruodžio 28 d. LKF vykdomojo komiteto sprendimu tapo Lietuvos nacionalinės vyrų krepšinio rinktinės vyr. treneriu. 2009 m. rugsėjo 16 d. paliko nacionalinės rinktinės postą.
2009 m. liepos mėn. buvo pranešta, kad R. Butautas susitarė dėl 1 metų sutarties su Ukrainos Superlygos Donecko „Donetsk" klubu. Metų pabaigoje paliko Ukrainos klubą ir persikėlė į Kauno „Žalgirį“, tačiau jame praleidęs beveik tris mėnesius klubo vadovybės buvo priverstas atsistatydinti. Kartu su juo išėjo ir Algirdas Brazys. 2011 m. kovo 16 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Rygos „VEF“ klubu. 2017 m. gruodžio 29 d. pasirašė iki sezono pabaigos sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu“.
Nesuderinamų kanonų harmonija
200px|thumb|right|Manuskriptas 200px|right|thumb|Rinkinio ornamentas. [[Alta Edad Media]] 200px|thumb|left|Sąvado fragmentas Nesuderinamų kanonų harmonija (, Decretum Gratiani) – apie 1140 m. išleistas kanonų teisės rinkinys, žymintis kanonistikos pradžią. Autorius – kamaldulių vienuolis kanonistas Gracianas.
Nesuderinamų kanonų harmonija sudaro pirmąją iš Corpus Iuris Canonici 6 knygų dalį. Kanonistinio sąvado idėja kilo atgimus romėnų teisės studijoms bei turint omenyje pirmąją moderniąją teisės kodifikaciją Corpus Iuris Civilis.
Sąvado šaltiniai – romėnų teisė, Biblija, dekretalijos (Popiežių laiškai), Bažnyčių susirinkimų ir Sinodų aktai, ankstesni teisės rinkiniai. Graciano dekretas, kanonų teisės sisteminimas paskatino mokslinę (kanonų) teisės raidą – po sudarymo kanonų teisė buvo pradėta dėstyti, nagrinėti bei tirti.
Gracianas teisės rinkinį pavadino Concordia Discordantium Canonum. Pavadinimas – savotiška sau pateikta programa: Gracianas bandė tariamai prieštaringus kanonus suderinti tarpusavyje, aptarė įvairias nuomones, pateikė diskursinius samprotavimus, padėjusius prieiti prie išvados. Toks dialektinis darbo metodas sudomino ir kitus teisėtyrininkus tirti Graciano dekretą, komentuoti, ieškoti originalių sprendimų.
Komentarai – kaip ir legistikos atveju – buvo pateikiami glosų forma. XVI–XVII a. Nesuderinamų kanonų harmonijos variantai dažnai spausdinti kartu su glosomis.
Graciano dekretas sąlygojo tai, kad ankstesnis Bažnyčios draudimas imti palūkanas neteko galios, palūkanos civilinės apyvartos teisės teorijoje tapo norma.
Subatas
Subatas   – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Obelių, ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje. Lietuvoje yra 30,7 ha ežero. Ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi 2,47 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 121,1 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai statūs, aukšti. Apyežerėje – dirbami laukai, miškeliai, iš pietų prieina Šarkiškio miškas.
Subatas šiaurėje protaka jungiasi su Latvijoje esančiu Subatės ežeru, rytuose išteka Dzirnavupytės upelis į Kriauną.
Žiuržmotis
Žiuržmotis – upė Šilalės rajone, Jūros upės kairysis intakas, įteka į ją 83,3 km iki jos žiočių. Išteka Pagramančio miško šiaurėje, teka vakarų, pietų kryptimis. Įteka į Jūrą (Balskų tvenkinį) vakariau Didkiemio.
Etimologija
Yra daug upėvardžio lyčių: Žiurgžmotė, Žiurgžmotis, Žiuržmotis, Žiržmotis, Žirgžmotis, Žirgžmotų upė, Żyrzmota. Panašu, kad u atsiradusi dėl tarmės aplinkybių (plg. žibalas > žiubalas). Garso g naudojimas fakultatyvus, matyt, atsiradęs vėliau, pavadinimą siejant su žodžiu žirgas. Taigi, šaknis yra žiž-, kuri kildinama nuo žodžio žiežti („urgzti, niurnėti, bambėti“; plg. žiužė „pikčiurna“, žiužis „susuktas skarinys mušti“).
1323 m.
1323 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gediminas rašė laiškus į Europos valstybes kviesdamas į Vilnių pirklius ir amatininkus.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lubuntu
Lubuntu – Linux platinamasis paketas, Ubuntu variantas su LXQt grafine aplinka. Tai lengvasvorė sistema, kuriama stengiantis jog ji užimtų mažai vietos, naudotų nedaug kompiuterio resursų ir energijos.
Kuklių apylinkė
Kuklių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Lubuntu
LXQt naudoja Openbox langų valdiklį. LXQt išsiskiria mažais sistemos reikalavimais ir yra skirta staliniams internetiniams kompiuteriams, nešiojamiems įrenginiams (nuo nešiojamų telefonų iki nešiojamų kompiuterių) ir senesniems kompiuteriams. Lubuntu šioje kategorijoje varžosi su Xubuntu.
Kuklių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lazdijų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Lazdijų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Nemajūnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Kuklių apylinkė prijungta prie Lazdijų apylinkės ir Šventežerio apylinkės.
Lubuntu
Nomenklatūra
Lubuntu pavadinimas sudarytas iš LXQt ir Ubuntu žodžių. LXQt – tai LXDE ir Razor-qt projekto sąjungos pavadinimas, tuo tarpu Ubuntu zulų ir kosų kalbose reiškia „žmogiškumas kitiems“ (angl. „humanity towards others“).
Istorija
Pradedant nuo 8.10 „Intrepid Ibex“ leidimo, LXDE darbalaukis yra prieinamas kaip papildomas paketas, kurį naudotojas gali įdiegti į esamą Ubuntu sistemą.
2009 m. vasarį Mark Shuttleworth iniciatyva LXDE projektas tapo Ubuntu bendruomenės savarankiškai išlaikomu projektu, kurio tikslas – sukurti naują oficialią Ubuntu versiją, pavadinimu Lubuntu.
2009 m. rugpjūtį pirmasis testuoti skirtas ISO buvo išleistas kaip Live CD, be įdiegimo galimybės.
Pirmoji „Alpha 1“ demonstracinė ISO versija Lubuntu 10.04 Lucid Lynx buvo išleista testuoti 2009 m. gruodžio 30 d., o 2010 m. sausio 24 d. išleista „Alpha 2“.
Home Insurance Building
thumb|right|Home Insurance Building Home Insurance Building – pirmasis dangoraižis pasaulyje. Pastatytas 1885 m. Čikagoje, Ilinojuje, JAV.
Buvo 42 m aukščio ir turėjo 10 aukštų. Pastate pirmą kartą istorijoje buvo sumontuotas plieninis karkasas, panaudotos ekraninės kabamosios sienų konstrukcijos. Projekto autorius statybos inžinierius William Le Baron Jenney.
1890 m. buvo pristatyti dar du aukštai. 1931 m. pastatas su keliais aplinkiniais statiniais buvo nugriautas, jo vietoje 1934 m. išdygo 163 m aukščio, 45 aukštų LaSalle National Bank.
Pandektos
thumb|140px|Index omnium legum et paragraphorum quae in Pandectis, Codice et Instit. continentur per literas. 1571 m. thumb|140px|Digestorum, seu Pandectarum libri quinquaginta. 1581 m. Pandektos (gr. ir - "visa apimantis"), digestai ( - "sutvarkyta") - romėnų teisininkų rinkiniai, romėnų teisės kodifikacijos (Corpus iuris civilis) sudėtinė dalis.
Justiniano kodifikaciją (Corpus iuris civilis) sudaro keturios dalys: Kodeksas (Codex), Digestai arba Pandektai (Digesta), Institucijos (Institutiones) ir Novelos (Novellae). Tai svarbiausias mūsų žinių apie romėnų teisę šaltinis. Digesta, kartais ta dalis vadinama Pandektais (Pandectae), sudaryta iš žymiausių Romos teisininkų veikalų ištraukų. Darbas užbaigtas 530 m. Teisėtyrininkai iki pat XIX a. pabaigos tyrė pandektų tekstus. Pandektistika kaip teisėtyra turėjo įtakos šiuolaikinės civilinės teisės atsiradimą. Vokietijos civilinis kodeksas (BGB) - pandektotyros rezultatas.
Sudarius Justiniano kodeksą, 530 m. imperatorius pavedė teisininkui Tribonianui, įtraukiant dar 16 teisės žinovų, išrinkti taip pat ir tinkamą medžiagą iš to meto teisininkų raštų (veikalų). Taip atsirado Pandektos, pažodžiui - visa (t. y. visą teisę) apimantis (rinkinys).
Buvo panaudoti 39 juristų veikalai, išrinkta 2000 pastraipų. Atrenkant praktinę medžiagą, išvengiant prieštaravimų, pritaikant senuosius raštus prie galiojančios teisės, komisija buvo įgaliota neįtraukti, keisti arba patobulinti turimą teisės materiją. Pakeitimai (pavadinti Emblemata Triboniani) nors ir gausūs, tačiau nepasitarnavo tam, kad naujajame rinkinyje nebūtų pasenusių dalykų. Daugelis teisinių "pasažų" pateikti netinkamoje vietoje (leges fugitivae, erraticae) arba jie kartojasi (geminationes).
Struktūra
Pandektas sudaro 50 knygų, padalintų (išskyrus 30-32) į skyrius, šie - į atskirus fragmentus (Leges), kurių kiekvienas interpretuotinas kaip imperatoriaus išleistas įstatymas. Leges turi inskripcijas (Inskriptio), teisininkų raštų pavadinimus (kurie pateikti arba iš kurių paimta medžiaga), išdėstyti principais (Principium) ir paragrafais.
Atsižvelgiant į teisės mokyklose dėstomą medžiagą, Digestai sudaryti iš 7 dalių:
ローマ法大全
Mociškiai
Mociškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Vilkyškių, kairiajame Jūros upės krante, abipus kelio. Per Jūrą nutiestas Mociškių tiltas.
Istorija
Mociškiai pirmą kartą paminėti 1665 m. sudarytame Ragainės apskrities žemėlapyje. 1736 m. šaltinyje paminėti du žmonės.
miniatiūra|240px|left|Įvažiavimas iš rytų
Dienavagiai II
Dienavagiai II – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietuose, 5 km į rytus nuo Giedraičių.
Bielazariškės (Riešė)
Bielazariškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ažulaukės.
Verstaminų apylinkė
Verstaminų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Papečių apylinkės ir Komankos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Lazdijų apylinkės ir Teizų apylinkės.
Guzana
Guzana (, archeologinis pavadinimas Tell Halaf) – senovės Sirijos miestas, dabartinės Sirijos šiaurėje (Hasekės muchafazoje), prie pat Turkijos sienos. Jis buvo sostinė siro-hetitų valstybės Bit Bahiani, egzistavusios XII – VIII a. pr. m. e.
Tell Halaf archeologinis kompleksas buvo atrastas 1899 m., o kasinėtas 1911–1913 m. ir 1929 m. Labai didelė dalis radinių, saugotų vietos muziejuje, buvo sunaikinti per II pasaulinio karo bombardavimus. Pastarųjų metų kasinėjimai pradėti 2006 m.
Raida
Tel Halafas, įsikūręs derlingame Haburo upės slėnyje – viena seniausių gyvenviečių Artimuosiuose rytuose. Ji klestėjo jau 6100 – 5400 m. pr. m. e., ir davė pavadinimą garsiai priešistorinei Chalafo kultūrai.
Po šios kultūros nunykimo, gyvenvietė buvo ilgai apleista ir atgimė tik II tūkst. pr. m. e. pabaigoje, kaip Guzanos miestas. Tai įvyko kuomet XII a. pr. m. e. iro Hetitų imperija. Aplink Guzaną susiformavo nepriklausoma Bit Bahiani valstybė. Apie X a. pr. m. e. čia įsitvirtino aramėjų kilmės dinastija. Vietos valdovai pastatė madingus tam metui Bit-Hilani stiliaus rūmus, kuriuose randama daug hetitiško meno stiliaus reljefų ir įrašų.
Dėl savo lokacijos valstybėlė buvo anksti įtraukta į Asirijos imperijos orbitą. 894 m. Adad-Niraris II mini ją kaip vasalinę aramėjų valstybę. 808 m. pr. m. e. ji tapo viena iš Asirijos provincijų, valdoma skiriamų vietininkų. Pats miestas išliko iki mūsų eros, kol galutinai sunyko.
Trinidado ir Tobago demografija
thumb|right|350px|Trinidado ir Tobago gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Trinidado ir Tobago demografiją.
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: -0,086 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 14,25 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Mirtingumas: 8,35 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -6,76 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 14 % (2010 m. apsk.)
Plikagalvės nototenijos
Plikagalvės nototenijos (Notothenia) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų gentis. Paplitusi Pietų vandenyno srityse aplink Antarktidą. Jų kūnuose yra antifrizinių baltymų, leidžiančių išgyventi neigiamoje temperatūroje, taip pat neturi plaukiojimo pūslės.
Trinidado ir Tobago demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 26,73 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 m. apsk.)
Plikagalvės nototenijos
Užauga iki 70–100 cm ilgio, gali sverti iki 3–5 kg. Maitinasi vėžiagyviais, jūros augalais, kitomis žuvimis.
Svarbios pramoninėje žvejyboje. Pagrindinis tiekėjas – Argentina.
Trinidado ir Tobago demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
Vengrijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Erzių kalba
Erzių kalba (эрзянь кель) – finougrų kalba, vartojama erzių tautybės žmonių, gyvenančių Rusijos Pavolgyje, Vidurinėje Azijoje, Ukrainoje. Kalbančiųjų skaičius viršija pusę milijono. Kartu su artima mokšų kalba dažnai laikoma ta pačia mordvių kalba, tačiau tarp jų yra fonetinių, morfologinių ir žodyno skirtumų.
Naudoja kirilicos raidyną.
István Sándorfi
István Sándorfi (g. 1948 m. birželio 12 d. Budapešte, Vengrija – m. 2007 m. gruodžio 26 d. Paryžiuje, Prancūzija) – buvo vengrų tapytojas. István Sándorfi tapymo stilius buvo hyperealizmas.
Ankstyvasis gyvenimas
Jo tėvas dirbo JAV kompanijoje, todėl 1950 m. jis buvo įkalintas 5 metams. Jis išlaisvintas tik kelios dienos prieš 1956 m. Vengrijos revoliuciją. 1956 m. Sándorfi šeima paliko Vengriją, iš pradžių jie emigravo į Austriją, vėliau į Vokietiją, o galiausiai 1958 m. į Prancūziją. Sándorfi piešti pradėjo būdamas 8 metų amžiaus, o būdamas 12 pradėjo naudoti aliejinius dažus. Jis gavo Nacionalinė dailės mokyklos diplomą, bei toliau studijavo École nationale supérieure des arts décoratifs. Jis turi 2 dukras: Ange (g. 1974) ir Eve (g. 1979). István Sándorfi mirė po staigių sveikatos sutrikimų 2007 m. gruodžio 26 d. Tapytojas palaidotas Budapešte.
Tapyba
Jo pirmoji paroda buvo pristatyta mažoje galerijoje Paryžiuje, o pirmoji didesnė paroda buvo atidaryta 1973 m. Musée d’Art Moderne de la Ville de Paris. Po to István Sándorfi darbai pasirodė įvairių miestų, tokių kaip Kopenhaga, Roma, Miunchenas, Briuselis, Bazelis, Niujorkas, Los Andželas ir San Franciskas muziejuose.
Jo paveiksluose vaizduojami keisti objektai ir situacijos. 1970-1980 m. István Sándorfi pradėjo tapyti mėlynus, šaltus paveikslus. 1980 m. jis labiau pradėjo tapyti "švelnesnius" paveikslus ir natiurmortus. Nuo 1988 m. jis daugiausia pradėjo tapyti moteris.
Pirmoji paroda Vengrijoje buvo pristatyta 2006 m. Budapešte, o vėliau 2007 m. Debrecene. Tai buvo pirmas kartas, kai István Sándorfi po emigracijos atvyko į Vengriją.
Korn
„Korn“ – amerikiečių nu metal grupė, susikūrusi 1993 metais Beikersfilde, Kalifornijoje, JAV.
2012 m. duomenimis, grupė yra pardavusi apie 35 mln. albumų kopijų pasauliniu mastu. Dvylika grupės įrašų yra patekę į Billboard 200 muzikos įrašų dešimtuką, o aštuoni iš jų pasiekė ir penketuką. Aštuoni grupės įrašai Amerikos įrašų pramonės asociacijos (RIAA) pripažinti platininiais arba daugiaplatininiais, o vienas auksiniu. Grupė yra išleidusi septynis vaizdo albumus ir 39 muzikinius klipus. Korn išleido 41 singlą, iš kurių 28 pateko į topus. Grupė yra pelniusi 2 Grammy apdovanojimus iš 7 nominacijų ir du MTV video muzikos apdovanojimus iš 11 nominacijų.
Diskografija
Studijiniai albumai:
10 Great Songs
„10 Great Songs“ – amerikiečių roko grupės „Red Hot Chili Peppers“ geriausių dainų rinkinys, išleistas 2009 m. įrašų kompanijos „Capitol Records“. Albume esančios dainos yra iš pirmųjų roko grupės albumų. Dainų rinkinys buvo perleistas 2010 m. su pakeistu viršeliu.
1983 m. kanonų teisės kodeksas
200px|thumb|right|[[Nesuderinamų kanonų harmonija – moderniojo Kanonų teisės kodekso ištakos. 1140 m.]] 1983 m. Kanonų teisės kodeksas – šiuolaikinis, dabar galiojantis Romos katalikų bažnyčios teisės sąvadas. Sudarytas iš 7 knygų.
Artiomovskis (Irkutsko sritis)
Artiomovskis, Artiomovskio kasyklos  – auksakasių gyvenvietė prie Vitimo dešiniojo intako Bodaibo upės dešiniajame krante, Bodaibo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.
Lietuviai
1949 m. birželio ir rugsėjo mėn. į Artiomovskį ir Šachtovą bei kitas mažesnes gyvenvietes 4–8 km nuo Artiomovskio iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 500 lietuvių. Kartu su kitų tautybių tremtiniais jie dirbo aukso kasyklose. Gyveno palapinėse ir barakuose. 1957–1958 m. jiems leista išvykti be teisės grįžti į Lietuvą. 1989 m. ir 1990 m. iš Artiomovskio lietuvių kapinių dalis palaikų parvežta į Lietuvą.
Kipras Petrauskas
thumb|150px miniatiūra|Petrausko „Vox“ įrašas (Berlynas, 1922) Kipras Petrauskas (1885 m. lapkričio 23 d. Ceikiniuose, Švenčionių apskritis, Rusijos imperija – 1968 m. sausio 17 d. Vilniuje) – žymus Lietuvos dainininkas (tenoras), operose sukūręs apie 80 vaidmenų, profesorius, Lietuvos meno kūrėjų draugijos narys. Su K. Petrausku siejamas nacionalinės operos įkūrimas.
Biografija
Kipras Petrauskas gimė 1885 m. lapkričio 23 d. Ceikiniuose. Motina – Juozapota Rastenytė-Petrauskienė nuo Antagavės, tėvas Jonas Petrauskas (1863 m. sukilimo dalyvis, vargonavo Palūšėje). Vyresnysis brolis Mikas Petrauskas – žymus kompozitorius.
Pradines muzikos žinias K. Petrauskas įgijo iš tėvo, vėliau brolis Mikas mokė pažinti gaidas, skambinti fortepijonu. Sulaukęs devynerių grojo vyresniojo brolio suorganizuotame orkestre, vėliau ir pats vadovavo orkestrėliui. Kartu su Miku persikėlė į Obelius, kur mokėsi vargonininkauti, giedojo bažnytiniame chore, lankė pradinę mokyklą. 1900–1904 vargonininkavo Gervėčiuose, Onuškyje, Švenčionyse, Dusmenyse. 1905 m. revoliucijos metu įsijungė į sąjūdį prieš rusų valdžią: sakė kalbas, platino Vilniaus Didžiojo Seimo nutarimus. Už tai, nuslopinus revoliuciją, kalėjo Trakų kalėjime. Paleistas iš kalėjimo, apsigyveno Vilniuje pas brolį Miką. Čia padėjo broliui organizuoti koncertus, muzikinius vakarus, dalyvavo pirmųjų lietuviškų operečių „Malūninkas ir kaminkrėtys“, „Adomas ir Ieva“ pastatymuose. 1906 m. pastatytoje pirmojoje lietuviškoje operoje „Birutė“ Kipras atliko nedidelę Birutės brolio partiją.
1907 m. K. Petrauskas įstojo į Sankt Peterburgo konservatorijos profesoriaus S. Gabelio dainavimo klasę ir profesoriaus O. Palečeko sceninio meno klasę. 1907–1908 m. dalyvavo studentų spektakliuose, už ką konservatorijos vadovybės buvo gerai įvertintas ir atleistas nuo mokesčio už mokslą. Studijuodamas dalyvavo rusų pianisto profesoriaus A. Ziločio rengiamuose koncertuose, dainavo grafo Šeremetjevo koncertuose, Maskvos Dailės teatro chore. 1908–1909 m. studentų pastatytose Š. Guno operose „Faustas“, „Romeo ir Džuljeta“ atliko Fausto ir Romeo partijas. Atostogų metu K. Petrauskas kartu su kompozitoriumi S. Šimkumi surengė koncertus Seinuose, Kaune, Rygoje.
1911 m. pavasarį K. Petrauskas oficialiai debiutavo Maskvos Didžiajame teatre Š. Guno operoje „Romeo ir Džiuljeta“. Tais pačiais metais tapo Peterburgo Marijos teatro solistu. 1911–1920 m. Marijos teatre dirbo su garsiais scenos partneriais F. Šaliapinu, L. Sobinovu, D. Smirnovu, J. Jeršovu, I. Alčevskiu, G. Baklanovu, A. Neždanova, L. Lipkovskaja. F. Šaliapino padedamas paruošė Fausto, Saljero, Almavivos, Dmitrijos ir kitus vaidmenis. Per devynerius metus šiame teatre K. Petrauskas paruošė daugiau kaip 40 partijų. Nuo 1915 m. per spektaklius jam buvo leista bisuoti. Taip pat aktyviai dalyvavo Peterburgo lietuvių bendruomenės veikloje: dainavo koncertuose, muzikiniuose vakaruose, o surinktas lėšas dažniausiai skirdavo labdaringiems tikslams.
Spalio revoliucijos metu liaudies namų operoje dainavo darbininkams, kareiviams, studentams. Buvo išrinktas Kronštato jūreivių tarybos garbės pirmininku. thumb|left|180px| Broliai Kipras Petrauskas (kairėje) ir [[Mikas Petrauskas]] 1920 m. rugpjūčio mėnesį K. Petrauskas grįžo į Lietuvą. Įstojo į Lietuvos kariuomenę, lankė kovojančius kariuomenės dalinius, koncertavo.
1920 m. su Lietuvių meno kūrėjų draugijos nariais Kaune įkūrė lietuvių operos teatrą, tais laikais vadintą operos vaidykla. Čia 1920 m. gruodžio 31 d. buvo pastatyta Dž. Verdžio opera „Traviata“ lietuvių kalba. K. Petrauskas joje atliko pagrindinį Alfredo vaidmenį. Pirmąjį sezoną operos teatre buvo suvaidinti 25 spektakliai. K. Petrauskas sukūrė tokius ryškius vaidmenis kaip Hercogą Dž. Vedžio operoje „Rigoletas“ (1921), Kaniją – R. Leonkavalio operoje „Pajacai“ (1922), Don Chosė Ž. Bizė operoje „Karmen“ (1924), Turidu – P. Maskanjo operoje „Kaimo garbė“ (1925), Romeo – Š. Guno operoje „Romeo ir Džiuljeta“ (1925), Germaną – P. Čaikovskio operoje „Pikų dama“ (1927). Daug gastroliavo: 1922–1923 m. TSRS, 1923 m. kartu su A. Sodeika koncertavo Romoje, 1931 m. dainavo Stokholme, 1933 Milano teatre „La Scala“. 1930 ir 1936 m. gastroliavo Pietų Amerikoje. Dažnai dainuodavo Latvijos, Estijos operų scenose. 1925–1928 m. gastroliavo su F. Šaliapinu: 1925 m. jie dainavo Leipcige, Miunchene, Drezdene, 1928 m. Madride, Barselonoje, Paryžiuje ir Romoje. Operos teatre K. Petrauskas dainavo iki 1958 m., operose sukūrė apie 80 vaidmenų.
Nors į trėmimus žiūrėjo kaip į lietuvių tautos naikinimą ir manė, kad jį patį išveš, 1948 m. vasario 10 d., įvyko K. Petrausko konfliktas su dainininku Antanu Kučingiu. Petrauskas visiems aplinkiniams girdint Kučingiui rėžė, esą jis žinąs, kad Antano Kučingio sūnus „yra susidėjęs su tarybiniais priešais - pogrindininkais, kurie save vadina LLA, o jis - (tėvas) savo bute slepia antitarybinius atsišaukimus, ir remia sūnaus veiklą”. Po šio konflikto A. Kučingis buvo suimtas, SSRS Ypatingojo pasitarimo prie NKVD nuteistas 10 metų lagerio. Kalėjo Mordovijos, Kemerovo ir Omsko srities lageriuose.
Nuo 1949 m. dėstė LTSR konservatorijoje, išugdė dainininkus V. Noreiką, L. Saulevičiūtę, V. Adamkevičių ir kt. 1950 rugpjūčio 2 d. K. Petrauskui buvo suteiktas TSRS liaudies artisto vardas, 1951 m. paskirta valstybinė premija, suteiktas profesoriaus vardas. 1959–1963 m. buvo LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
K. Petrauskas aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: buvo „Rotary“ klubo bei, tarpukariu, Šaulių sąjungos narys, Lietuvos auto klubo narys, kurį laiką LFLS centro valdybos narys, priklausė žūklės ir medžioklės draugijai. Šaudymo varžybose buvo laimėjęs Pabaltijo čempiono titulą.
K. Petrauskas mirė 1968 m. sausio 17 d. Palaidotas Vilniuje Rasų kapinėse.
Žmona Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė – aktorė ir poetė.
Pagrindiniai operų vaidmenys
thumb|150px| Germano vaidmenyje [[Piotras Čaikovskis|Piotro Čaikovskio operoje Pikų dama]] miniatiūra|150px|right|Memorialinė lenta Žaliakalnyje miniatiūra|150px|right|Skulptūra prie [[Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras|Operos ir Baleto teatro]] Įrašai
Kipro Petrausko balsą dokumentuoja įrašai apie „Vox“ (Berlynas 1922), „Odeon“ (Kaunas 1924), „Odeon“, „Parlophon“ (abu 1928 Berlynas), Kolumbiją (Kaunas 1931) ir „Bellacord“ (Ryga 1948).
Tokarovščizna (Hainuvkos apskritis)
Tokarovščizna  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Narevo, apie 26 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 33 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Laidė
Laidė arba Dobrojė (, nuo 1938 m. Groß Legden, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Доброе) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Laidē prūsiškos kilmės. 1334 m. minimas Layde. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Geležūnai
Geležūnai – kaimas Birštono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Birštono, į šiaurę nuo Nemajūnų bažnytkaimio. Veikia dienos centras (buvusi Nemajūnų pagrindinė mokykla), jame yra biblioteka.
Istorija
thumb|left|180px|Kaimo kryžius thumb|left|240px|Gatvė Geležūnuose
Šiaulių rajono savivaldybė
Šiaulių rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Šiauliai, kurie turi atskiros savivaldybės statusą, todėl į rajono teritoriją neįeina.
Rajoną garsina Kryžių kalnas, kuriame 1993 m. apsilankė popiežius.
Geografija
Didesnioji rajono dalis yra Vakarų Žemaičių plynaukštėje, rytai – Mūšos–Nemunėlio žemumoje, šiaurė – Ventos vidurupio lygumoje. Aukščiausia vieta (161 m) yra į pietvakarius nuo Bubių, Blužgalio apylinkėse. Žemiausia vieta (82 m) yra į šiaurės rytus nuo Šakynos.
Pro rajoną teka Venta ir jos intakai Ringuva, Žižma, Mūšos intakai Einautas, Kulpė, Švėtės aukštupys, Dubysos aukštupys ir jo intakas Šiaušė. Telkšo 25 Šiaulių rajono ežerai, 18 tvenkinių (didžiausias – Bubių tvenkinys). Miškingumas – 31,8 %. Auga eglynai, mišrieji miškai, beržynai. Didžiausi miškai – Gruzdžių-Gubernijos, Gulbino, Rėkyvos, Paežerių.
Vidutinė sausio temperatūra -5,1 °C, liepos +16,5 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 583 mm. Vidutinis sniego dangos storis – 18 cm.
Istorija
Manoma, kad prie Šiaulių 1236 m. įvyko Saulės mūšis, kuris baigėsi žemaičių pergale prieš kalavijuočius. Šiauliai Viduramžiais buvo Žemaitijoje, tačiau mokesčius mokėjo Trakų vaivadijos Upytės pavietui. Nuo 1522 m. minimas LDK Šiaulių valsčius (pavietas), įsikūręs buvusios Šiaulių žemės teritorijoje. nuo 1616 m. šiaurinė dabartinės savivaldybės teritorijos dalis priklausė Šiaulių ekonomijai. 1775 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas vietoje Telšių apskrities įsteigė Šiaulių reparticiją, į kurią pavieto (valsčiaus) teisėmis įėjo ir Šiaulių pavietas. Nuo 1801 m. Šiaulių pavietas priklausė Vilniaus gubernijai, nuo 1842 m. gruodžio 18 d. Kauno gubernijai. 1915 m. vokiečių okupacinė valdžia sudarė Šiaulių apskritį, 1918–1919 m. į ją įsijungė 25 valsčiai, tarp jų ir Šiaulių, Meškuičių, Gruzdžių, Šakynos, Kuršėnų, Šaukėnų, Padubysio, Kužių ir Raudėnų valsčiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritys panaikintos, o Lietuva padalinta Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir Šiaulių sritis. Šiaulių sritį sudarė 24 rajonai. 1953 m. sritys buvo panaikintos, pagrindiniu administraciniu-teritoriniu vienetu liko rajonai.
Šiaulių rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Šiaulių apskrities 36 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. pabaigoje perduotos panaikinto Žagarės rajono 2 apylinkės, 1962 m. prijungta didžioji dalis Kuršėnų rajono, dalis Užvenčio rajono ir Kelmės rajono 1 apylinkė; 1 apylinkė ir kitos dalis perduota Kelmės rajonui, 2 – Telšių rajonui. 1963 m. perduota dalis Mažeikių rajono gyvenviečių. 1968 ir 1981 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos. 1977 m. dvi apylinkės sujungtos į vieną.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1990 m. kovo 24 d. išrinkta Šiaulių rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. pavadinta Šiaulių rajono taryba. Šiaulių rajono savivaldybė įsteigta 1994 m. liepos 19 d. Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymu Nr. I-558 nuo 1994 m. rugpjūčio 6 d. vietoje Šiaulių rajono. Faktiškai savivaldybė pradėjo veikti, kai po 1995 m. kovo 25 d. rinkimų pradėjo dirbti Šiaulių rajono savivaldybės taryba. 1995–2010 m. Šiaulių rajono savivaldybė kartu su kitomis 6 savivaldybėmis įėjo į Šiaulių apskritį ir buvo atstovaujama apskrities taryboje.
2002 m. patvirtintas Šiaulių rajono savivaldybės herbas. 2009 m. sausio 22 d. savivaldybės tarybos nutarimais įsteigtos 64 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Šiaulių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Šiaulių rajono savivaldybės administracija.
Sovietmečiu atstovaujamoji valdžia buvo Šiaulių rajono Darbo žmonių deputatų taryba, rinkta iš LKP parinktų kandidatų. Vienoje vienmandatėje rinkimų apygardoje buvo renkamas vienas kandidatas be kitų kandidatų alternatyvos. Darbo žmonių deputatų taryba, nuo 1978 m. – Šiaulių rajono Liaudies deputatų taryba, veikė pagal Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1950 m. spalio 7 d. įsaku patvirtintus nuostatus. Vykdomoji valdžia – Šiaulių rajono Vykdomasis komitetas. Abi valdžias kontroliuojanti institucija – LKP Šiaulių rajono komitetas.
Seniūnijos
thumb|300px|left|Savivaldybės seniūnijos
Rajone yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Šiaulių rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Švietimas ir ugdymas
Šiaulių rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Geležinis prefektas
Geležinis prefektas – biografinė kriminalinė drama apie prefektą Cesare Mori, pagarsėjusį kovotoją su mafija praėjusio amžiaus 3 dešimtmečio Italijoje. Filmas pastatytas Arrigo Petacco knygos tokiu pačiu pavadinimu motyvais.
Siužetas
Į Siciliją atvyksta prefektas Moris, pagarsėjęs savo užsispyrimu, nepaperkamumu ir tuo, kad kovoje su nusikaltėliais kartais naudoja ir visuomenei nepriimtinus metodus. Vietiniai gyventojai, įpratę būti valdomi mafijos bei klanų, neketina bendradarbiauti su policija, tačiau Moriui teisingusmas svarbiau už viską. Jis pasitelkia į pagalbą kariuomenę ir sodina į kalėjimą visus įtartinus asmenis, net jei šie priklauso tuometiniam elitui – fašistų partijai. Kuomet vienas iš mafijos bosų su savo žmonėmis ir šeimomis užsidaro atokioje pilyje, prefektas, nenorėdamas aukų šturmuojant pastatą, įsako blokuoti vandens tiekimą, kad badas ir troškulys priverstų banditus pasiduoti…
Šiaulių termofikacinė elektrinė
Šiaulių termofikacinė elektrinė – biokuro jėgainė Šiauliuose. Galia – 40,393 MW.
Istorija
2011 m. kovo 25 d. įmūrytas kertinis akmuo į naujos Šiaulių termofikacinės elektrinės pamatus. Elektrinės statybą inicijavo – AB „Šiaulių energija“. Planuota jog nauja biokuro jėgainė per metus pagamintų apie pusę Šiauliams reikalingos šilumos energijos, taip pat apie 60 GWh elektros energijos, kurią supirktų skirstomieji tinklai.
2012 m. liepos 19 d. jėgainė pradėta eksploatuoti. Tikimasi, kad investicijos į termofikacinę elektrinę atsipirks per devynerius metus. Jėgainė naudoja vietinį biokurą: malkinę medieną, medžio pramonės ir miško kirtimo atliekas. Nešildymo sezono metu termofikacinė elektrinė, kūrenama tik biokuru, užtikrina Šiaulių miesto vartotojų karšto vandens poreikį. Numatyta, kad biomase kūrenamoje termofikacinėje elektrinėje būtų galima deginti ne vien medieną bet, esant būtinybei, ir šiaudus ar gamtines dujas.
Techninis parengimas
Jėgainėje įrengta 11 MW elektros ir 27 MW šilumos galios termofikacinės elektrinės įranga, kūrenamą biokuru, su 8,3 MW šilumos galios kondensaciniu ekonomaizeriu, skirtu išnaudoti išeinančių dūmų šilumai. Nešildymo sezono metu jėgainė dirba pagal šilumos energijos poreikį ruošti karštą vandenį, šildymo sezono metu – nominaliu režimu. Per metus patieks į tinklą apie 60 GWh elektros energijos ir apie 226 GWh šilumos energijos.
Planuojama, kad bendras kogeneracinio įrenginio ir degimo produktų kondensatoriaus efektyvumas sieks 96-100 %. Numatoma, kad elektrinėje bus galima deginti ir iki 5 % šiaudų, iki 30 % durpių, arba iki 30 % gamtinių dujų.
Nakdongas
Nakdongas  – ilgiausia upė Pietų Korėjoje. Teka šalies pietinėje dalyje, Šiaurės Kiongsango ir Pietų Kiongsango provincijose. Prasideda Tėbėko kalnuose, teka lygumomis daugiausia pietų kryptimi. Įteka į Korėjos sąsiaurį ties Pusanu, sudaro estuariją. Didžiausi intakai – Jeongas, Geumho, Namas. Upė vandeningiausia būna vasaromis. Vanduo naudojamas drėkinimui. Žvejyba. Upė laivuojama 340 km nuo žiočių ruože.
Kalnočių piliakalnis
Kalnočių piliakalnis – piliakalnis Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kalnočių kaimo (Obelių seniūnija).
Piliakalnis
Piliakalnį iš trijų pusių juosia gilus buvusio upelio slėnis, šiaurės rytų pusėje yra laukai. Į slėnį besileidžiantys šlaitai statūs, iki 28 m aukščio, šiaurės rytų šlaitas nuolaidus, 2 m aukščio. Piliakalnio aikštelė ovali, apie 50 m ilgio ir apie 25 m pločio. Ilgą laiką ji buvo ariama.
Tyrimai
1948 m. rastas 0,2-0,4 m storio kultūrinis sluoksnis, jame – įtveriamųjų ir pentinių akmeninių kirvių, akmeninių buožių dalių, lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Vėlesnių kasinėjimų metu aikštelėje rasta akmeninių kirvukų, kaulinių adiklių, molinių verpstukų. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.-I tūkstantmečio m. e. pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 37000 m².
Blickrygas
Žaibo karas – visiška pozicinio karo, kurio taktika buvo naudojama Pirmojo pasaulinio karo metu, priešingybė. Žaibo karo (blickrygo) taktiką pirmą kartą panaudojo nacistinės Vokietijos ginkluotosios pajėgos Antrajame pasauliniame kare. Vienas iš žaibo karo pavyzdžių – Prancūzijos puolimas 1940 m. Vermachtas, naudodamasis šia taktika, nugalėjo skaičiumi žymiai pranašesnes Prancūzijos pajėgas. Ir viena iš pagrindinių užduočių buvo aukštų pareigūnų pašalinimas (kontrolės praradimas) ir destrukcijos įvedimas priešų būryje.
1324 m.
1324 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mesjė 84
thumb|250px|Mesjė 84 galaktika
Mesjė 84 – lęšinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Galaktika nuo Žemės nutolusi 60 milijonų šviesmečių. Objektą atrado Charles Messier 1781 m. Tai viena iš daugiau nei 1000 galaktikų, įeinančių į Mergelės galaktikų spiečių. Objektas dar yra žymimas NGC 4374 numeriu. Jo regimasis ryškis – 10,1.
Kaip parodė ankstesni Mesjė 84 stebėjimai Hablo teleskopu, atlikti naudojant spektrografą, galaktikos centre gali būti supermasyvi juodoji bedugnė.
Šioje galaktikoje užfiksuotos dvi supernovos – viena 1957 m., o kita – 1991 m.
Mesjė 84 galaktika matoma vidutinio dydžio teleskopu, lengviausiai aptinkama gegužės mėnesį.
Insubrai
Insubrai  – Insubrijos (dabartinė Lombardija) gyventojai. Jų žemes užkariaujant Romai jie buvo keltai, bet susidarė susiliejant iki tol ten gyvenusioms ligūrų, keltų ir italikų grupėms su galų gentimis, kurios atėjo iš dabartinės pietų Prancūzijos.
224 ar 225 m. pr. m. e. Romos kariuomenė, vadovaujama konsulo Liucijaus Emilijaus Papo (Lucius Aemilius Papus), Telamono mūšyje sumušė galų kariuomenę, kurią sudarė insubrų, bojų, lingonų, taurinų, gesatų ir kt. galų grupės. Dvejais metais vėliau romėnai, paremti savo sąjungininkų galų cenomanų, sunaikino vienintelius insubrų įtvirtinimus prie Acerės (Acerrae) ir vėliau insubrus vėl sumušė Klastidijaus mūšyje (Battle of Clastidium). Sumušus gezatus insubrai buvo priversti sutikti su 221 m. pr. m. e. Mediolano užėmimu ir priverstine sąjunga su romėnais, o nugalėtojai aneksavo daug jų žemių. 215–217 m. pr. m. e. Hanibalo įsiveržimo metu insubrai sukilo ir palaikė kartaginiečius. Dar kartą kartaginiečius jie palaikė 200 m. pr. m. e., kare su Hamilkaru. Po dar kelių susidūrimų insubrai 194 m. pr. m. e. ėmė palaikyti romėnus, už tai išlaikė tam tikrą savo sostinės autonomiją. 89 m. pr. m. e. insubrai gavo lotynų pilietybę, o 49 m. pr. m. e. – Romos pilietybę.
Spėjama, kad insubrų romanizacija buvo sparti, nes keltų ir lotynų kalbos buvo gana panašios. Per trumpą laiko tarpsnį po užkariavimo insubrų tarpe atsirado keli rašytojai, pvz., Cecilijus Stacijus (Caecilius Statius).
Pagal insubrus buvo pavadinta ir Insubrija bei insubrų kalba.
Geldapė
Geldapė (arba Galdapė, Geldupė;, ) – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, 5 km nuo sienos su Kaliningrado sritimi. Geldapės pavieto ir Geldapės valsčiaus centras. 15,6 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Geografija
Geldapė įsikūrusi Romintos girios pietvakariniame pakraštyje, prie Geldapės upės, (upės vardo pirminė reikšmė - Galdapė „giluma, -gilumas, loma, lomuota vietovė“), 2 km į pietvakarius nuo Geldapės ežero. Miestas pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Per miestą eina geležinkelis ir plentas į Luką bei bei kelias Seinai-Ungura. Į šiaurę nuo miesto yra Geldapės-Gumbinės Lenkijos-Kaliningrado srities sienos perėja.
Istorija
Geldapė yra sena sūduvių gyvenvietė, iki XIII a. su apylinkėmis buvo sūduvių Merūniškių žemės dalis. Nors 1260–1283 m. sūduviai atkakliai gynėsi nuo kryžiuočių, jų pilis galiausiai buvo užimta. Prie Geldapės išlikęs piliakalnis. 1570 m. gegužės 14 d. Geldapė gavo miesto teises. Priklausė Mažajai Lietuvai. Apie 1567 m. pastatyta evangelikų liuteronų bažnyčia, įkurta parapija. XVI a. aštuntame dešimtmetyje įsteigta pradžios mokykla, kurioje XIX a. – XX a. pirmoje pusėje 8 ar 9 mokytojai buvo lietuvininkų kilmės. Pamaldos laikytos lietuvių, lenkų (abiem iki XIX a. pab.) ir vokiečių kalbomis.
Daug Geldapės ir parapijos gyventojų, daugiausia lietuvininkų ir lenkų-mozūrų mirė per 1709–1711 m. didįjį marą bei badą. Po jo per didžiąją kolonizaciją apsigyveno vokiečių, ypač zalcburgiečių, daugėjo junkerių dvarų. 1818–1945 m. Geldapė – Mažosios Lietuvos apskrities centras. XIX a. pradžioje tapo amatų ir prekybos centru, garsėjo midaus, alaus gamyba. Nuo XIX a. veikė berniukų ir mergaičių gimnazijos. Aukštesniojoje miesto mokykloje mokyta ir lietuvių kalba.
Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenė sugriovė apie 86 % miesto. Senamiestyje buvo didelė turgavietė, dvi evangelikų, liuteronų ir reformatų ir viena katalikų bažnyčios, sinagoga, rotušė, kelios įmonės. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Raudonoji armija sugriovė apie 90 % miesto pastatų. 1945 m. atiteko Lenkijai. 1945–1975 m. ir nuo 1999 m. pavieto (apskrities) centras.
Žymūs žmonės
1811–1822 m. superintendentu ir lietuviškų knygų cenzoriumi buvo lietuvių raštijos darbuotojas Jonas Gotfrydas Jordanas.
Ekonomika
Geldapė priklauso Suvalkų specialiajai ekonominei zonai. Yra nedidelės medžio apdirbimo, popieriaus, maisto, siuvimo pramonės įmonės, ketaus liejykla.
Turizmas
Geldapė dėl greta esančios Romintos girios yra vienas pėsčiųjų ir dviračių turizmo centrų. Plėtojamas žiemos, vandens sportas. Miestas žinomas ir kaip kurortas, kuriame yra gydomieji mineraliniai vandenys, gydomasis purvas.
Išliko bažnyčios:
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Geldapė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Barbora Špotáková
Barbora Špotáková (g. 1981 m. birželio 30 d. Jablonece prie Nisos, Čekija) – čekų ieties metikė, dukart olimpinė čempionė ir pasaulio rekordininkė.
Karjera
2008 m. Olimpinėse žaidynėse Barbora numetė ietį 71,42 m ir pagerino iki tol buvusį Europos rekordą. Tų pačių metų pabaigoje Štutgarte vykusiame IAAF turnyre ji pasiekė pasaulio rekordą. 72,28 metrų nuotolis moterų ieties metime iki šiol nepagerintas rezultatas.
2013 m. sezono čekė nebaigė dėl nėštumo, tais pačiais metais jai gimė sūnus Janekas.
Juozapas Nikodemas von Goesas
Juozapas Nikodemas von Goesas (Joseph Nikodem von Goes, gimė – 1805 m. gruodžio 25 d. Pociūnuose, krikštytas – Pašvitinio bažnyčioje, mirė – 1877 m. balandžio 13 d. Joniškyje) – vokiečių kilmės dvarininkas, Kuršo (Lietuvos pagal oficialius dokumentus buvo priskirti Kuršo baronų linijai), Švedijos von Goesų giminės (nuo 1500 m.) atstovas, aktyvus Joniškio visuomenės veikėjas. Giminiavosi su Joniškio bajorų ir miestiečių giminėmis – vedė bajoraitę Pervainaitę (1825 m.), miestietę Čepulevičiūtę (1844 m.), dukras ištekino už bajorų Leparskio, Čižo (1837 m.), miestiečio Čepulevičiaus (1847 m.), Simonavičiaus.
1840–1844 m. vadovaujami Karoliu Čižo kartu su kitais joniškiečiais bajorais Vincentu Drigotu , Ignu Šileika, Ignu Jacevičiumi, Jurgiu Končevskiu, Juozapu von Goesu, Leopoldu Jablonskiu, Stanislovu Čižu, Vincentu Staškevičiumi, Ignu Leparskiu, Konstantinu Michnevičiumi, Martinjonu Žoramskiu, Kajetonu Leparskiu, Jonu Jurgiu Matavičiumi, Pranciškumi Kersnovskiu, Aleksandru Leparskiu, Juozapu Šidlausku, Petru Čižu ir kt. 1840–1846 m. kovojo už Joniškio laisvę nuo dvaro, savivaldos atgavimą, rotušės institucijos atkūrimą, valdiškos mokyklos, policijos nuovados steigimą. Valdė 58,5 ha sklypus Joniškio mieste (dab. Šiaulių Senoji, Žemaičių, Livonijos g.) ir laukų teritorijoje, nuo 1864 m. – 94 ha dydžio Medvilionių dvarą.
Palaidotas Kalnelio kapinėse.
Jo vaikai Stanislovas ir Teresė von Goesai – garsūs XIX a. pabaigos – XX a. pradžios lietuvių tautinio atgimimo veikėjai.
Paprastasis gegužlinis
Paprastasis gegužlinis (Polytrichum commune) – Polytrichales eilės gegužlinių (Polytrichaceae) šeimos samanų rūšis, auganti puriomis arba tankiomis vejomis.