cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juosvažalis baltikas
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 145 psl.
Acta Baltico-Slavica
Acta Baltico-Slavica  – Balstogės mokslo draugijos tęstinis leidinys, 1964–1970 m. ėjęs Balstogėje, nuo 1971 m. Lenkijos mokslų akademijos Slavistikos instituto leidinys, einantis Varšuvoje, ''ul. Bartoszewicza 1b/17''.
Leidinys
Leidinyje rašoma apie baltų ir slavų politinius, socialinius bei kultūros santykius, archeologijos, etnologijos, istorijos, kalbotyros problemas. Bendradarbiauja Lenkijos, Lietuvos ir kitų šalių mokslininkai. Iki 2009 m. išėjo 32 t. Straipsniai spausdinami lenkų, rusų, anglų kalbomis.
Bendradarbiai: Marija Biolik, Hubertas Gurnovičius, Janas Jaskanis, Genovaitė Kačiuškienė, Pranas Kulikauskas, Jūratė Laučiūtė, Janina Macukonienė, Vytautas Mažiulis, Rimutė Rimantienė, Nijolė Tuomienė ir kiti.
Kruševacas
Pavadinimo kilmė
Miestas tikriausiai pavadintas nuo žodžio „kriaušė“ serbų kalboje (kruška).
Gedrosija
Gedrosija (senovės ), kitaip Maka – senovinis regionas dabartiniame pietų Irane ir Pakistane (atitinka šių valstybių Beludžistano provincijas). Islamo laikais Gedrosija tapo vadinama Beludžistanu.
Geografija
Gedrosija – kalnuotas kraštas, prisiglaudęs prie Arabijos jūros. Palei visą jūrą eina Makrano kalnai, atskiriantys siaurą pakrantės ruožą. Rytuose regioną uždarė Kirtaro kalnai, kurie atskyrė jį nuo Indo slėnio (Sindo regiono). Šiaurės rytuose buvo kitas kalnuotas kraštas – Arachosija. Didelę regiono dalį užėmė dykumos, kurios jį atskyrė nuo Drangianos šiaurėje. Tai yra karščiausia Pakistano vieta vasarą. Daugybė kalnų ir dykumų lėmė nederlingas žemes ir menką gyventojų tankumą. Vakaruose Gedrosija siekėsi su Persija.
Senieji gyventojai
Pirmieji spėjami Gedrosijos gyventojai buvo mundai, o vėliau, apie 4000 m. pr. m. e. į šias teritorijas atėjo dravidai, apgyvendinę regioną. Apie IV–III tūkst. pr. m. e. Gedrosijoje susiformavo žemdirbių gyvenvietės, priklausiusios neolitinėms Beludžistano žemdirbių kultūroms. Šios gyvenvietės vaidino svarbų vaidmenį prekyboje tarp Mesopotamijos ir Indo slėnio (Ankstyvosios Harapos kultūros): keliai iš Šachadado ėjo per Gedrosiją. Tai IV tūkst. pr. m. e. ilgainiui leido susiformuoti savarankiškai Gedrosijoje Amri kultūrai.
Nuo maždaug 2600 m. pr. m. e. Gedrosija buvo stipriai veikiama Indo slėnio civilizacijos. Prekybiniams keliams persikeliant į jūrą, išaugo Gedrosijos pakrantės svarba, čia atsirado svarbūs tranzitiniai uostai, statyti Indo civilizacijos miestų pavyzdžiu. Šis laikotarpis iki maždaug 2000 m. pr. m. e. vadinamas Kuli kultūra.
Liudvigas fon Erlichshauzenas
Liudvigas fon Erlichshauzenas (, 1410 m. Švabija – 1467 m. balandžio 4 d. Karaliaučius) – Vokiečių ordino ir Vokiečių ordino valstybės karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Gedrosija
Senieji gyventojai
Apie 2000 m. pr. m. e. čia iš šiaurės atėjo iranėnai, kurie pamažėle išstūmė ar asimiliavo vietinius dravidus. Išlikę čia gyventi dravidai tapo dabartiniais brahujais. Iranėnai suformavo dabartinių puštunų protėvius, kurie vėlesniuose graikų raštuose buvo įvardijami kaip paraitakenoi.
Liudvigas fon Erlichshauzenas
Biografija
thumb|left|Malborko šilingas
Į Vokiečių ordiną įstojo 1434 m. Iš pradžių Pokarvių komtūro patikėtinis, vėliau didžiojo magistro Paulio Rusdorfo patikėtinis. 1441 m. dėdė Konradas fon Erlichshauzenas jį paskyrė Grabinų vaitu. 1442 m. Kovalevo (Kujavijos Pamario vaivadija) komtūro padėjėjas, 1447 m. Gnievo komtūras.
Gedrosija
Persų ir graikų valdymas
VI a. pr. m. e. Gedrosija atiteko Achemenidų imperijai ir tapo viena iš jos satrapijų. IV a. pr. m. e. Aleksandras Didysis su dideliu vargu kirto šį regioną ir nugalėjo, prijungdamas prie savo imperijos.
Liudvigas fon Erlichshauzenas
Biografija
1450 m. kovo 21 d. konservatyvaus Vokiečių ordino kapitulos sparno balsais išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru. Nesėkmingai kovojo su ordinui priešiška Prūsijos sąjunga, kurią sudarė miestiečiai ir pasaulietiniai bajorai. Išsiuntęs iš šalies popiežiaus legatą Liudviką Perezą, kuris kiršino Prūsų sąjungą prieš Vokiečių ordiną, jis paramos kreipėsi į Lietuvos didįjį kunigaikštį ir Lenkijos karalių Kazimierą Jogailaitį, bet Prūsijos sąjunga šiam pasiūlė Prūsiją paimti globon.
Gedrosija
Persų ir graikų valdymas
Po neilgo Seleukidų valdymo, Gedrosijoje vėl įsigalėjo iranėniškos valstybės, tokios kaip indo-skitai ir indo-partai. Nuo I a. čia susiformavo atskira vietinė valstybė, kurios valdovai indų tekstuose vadinami Parataradža (Pāratarāja). Ji egzistavo iki III a., kol ją nukariavo Sasanidai. Šie krašte įkūrė Mokrano satrapiją.
Portugalijos Rytų Afrika
Portugalijos Rytų Afrika (taip pat Mozambikas, Portugalijos Mozambikas, Užjūrio provincija Mozambikas) – bendras Portugalijos kolonijų Rytų Afrikoje pavadinimas. Iš pradžių tai buvo keletas portugalų kolonijų palei visą Rytų Afrikos pakrantę, vėliau – tik Portugalijos užjūrio provincija palei pietvakarinę Afrikos pakrantę, kur šiuo metu yra Mozambikas.
Liudvigas fon Erlichshauzenas
Biografija
Lenkija 1454 m. paskelbė Vokiečių ordinui karą, kuris truko 13 metų. Vokiečių ordinas pardavė Lenkijai savo sostinę Marienburgą ir Liudvigas fon Erlichshauzenas turėjo persikelti į Karaliaučių, kuris 1457 m. tapo naująja Vokiečių ordino sostine. 1463 m. rugsėjo 15 d. pralaimėjęs Vyslos įlankos mūšį, 1466 m. spalio 19 d. Torunės taikos sutartimi jis perleido Lenkijai žemes prie Vyslos žemupio, Torunę ir Varmę, o pats Vokiečių ordinas tapo Lenkijos karaliaus lenininku.
Portugalijos Rytų Afrika
XVI–XIX a.
Iki portugalų įsigalėjimo XVI a. Rytų Afrikoje egzistavo brandi svahilių civilizacija, kuriai buvo būdinga daugybė prekybinių miestų-valstybių, išsidėsčiusių pakrantėje. Čia kūrybiškai pynėsi vietinės afrikinės ir islamiškos tradicijos.
Liudvigas fon Erlichshauzenas
Biografija
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai, kovodami su Lenkijos ponais dėl atplėštos nuo Lietuvos Podolės, nepasinaudojo valdovo siūlymu atgauti Prūsijos dalį prie Nemuno žemupio ir Lietuvos valstybei gauti išėjimą į Baltijos jūrą. Oficialiai tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vokiečių ordino buvo taika.
Po karinių nesėkmių užsidarė Karliaučiaus pilyje, ten ir mirė. Palaidotas Karaliaučiaus katedroje.
Portugalijos Rytų Afrika
XVI–XIX a.
XVI–XVII a. žymėjo ekonominę, kultūrinę ir politinę krizę visame regione, kadangi portugalai kolonijos tinkamai neadministravo. Sunaikinus senuosius svahilių prekybos centrus ir atkirtus juos nuo Indijos vandenyno prekybos, tęsėsi stagnacija. Iš šio laikotarpio beveik nėra duomenų apie kolonijos vystymąsi.
Kuomet XVII a. vėl sustiprėjo islamo tautų ekspansyvumas, Portugalija nebegalėjo konkuruoti su augančia šiaurėje Omano imperija, kuri paveržė iš Portugalijos šiaurinę Svahilių kranto atkarpą, ir joje įsigalėjo per XVII–XVIII a. Tokiu būdu Portugalijai beliko tik pietinė kranto atkarpa, piečiau Mozambiko salos. Tai buvo prielaida dabartinės Mozambiko teritorijos formavimuisi.
XX a.
Paskutiniame XIX a. dešimtmetyje, taip pat pirmoje XX a. pusėje pradėta Mozambikos integracija į Portugalijos valstybę. Europos didžiosios valstybės pripažino Mozambiko provinciją Portugalijai, vidinės jos dalies gentys buvo priverstos pripažinti Portugalijos valdžią. Visoje teritorijos įsteigtos civilinės administracijos įstaigos, pradėta vystyti infrastruktūra, sudarytos sutartys dėl tranzito iš gretimų šalių, neturinčių priėjimo prie jūros.
Kai kurios iš šių kolonijų XIX a. pabaigoje buvo perduotos valdyti kolonijinėms kompanijoms, pvz., Companhia de Moçambique. 1951 m. kolonijos buvo sujungtos į vieną užjūrio provinciją, kuri tapo integralia Portugalijos valstybės dalimi. Daugelio ankstesnių kolonijų pavadinimai išliko šių dienų Mozambiko provincijų pavadinimuose.
1964 m. Kabo Delgado provincijoje kilo sukilimas su Mozambiko nepriklausomybės reikalavimais. Sukilimui vadovavo partija FRELIMO. Po Gvazdikų revoliucijos Portugalijoje ši šalis atsisakė savo likusių kolonijų. 1975 m. Mozambikas tapo nepriklausoma valstybe.
Kultūros politika
Iki pat XX a. Mozambikas ir jo tautos mažai buvo veikiamos svetimšalių, kurie pasirodydavo tik šalies pakrantėse ir palei didžiausias upes. Kaip musulmonų pirklius iš pakrančių prekybos centrų išstūmė portugalai, bantu tautų migracija į šalį tebesitęsė, kūrėsi ir persigrupavo genčių sąjungos, keitėsi vietinių vadų galia. Apie keturis amžius portugalų reikšmė šalies gyvenimui buvo minimali. Jie kūrė, palikdavo ir vėl atkurdavo pakrantės ir paupių prekybos postus. Kolonijų valdytojai siekė susikrautus turtus išsivežti į Portugaliją, o kolonistų netraukė tolima šalis su santykinai nepalankiu klimatu. Pasilikdavo tik vietines moteris vedę prekeiviai, kurie sugebėdavo palaikyti sėkmingus kontaktus su vietiniais vadais. Buvo steigiamos kavos ir cukrašvendrių plantacijos, vyko prekyba vergais.
Nors pajamos gaunamos iš Mozambiko buvo labai nedidelės, pačioje Portugalijoje Mozambikas laikytas svarbia jos kolonijinės imperijos dalimi. Tikėta, kad Portugalija turinti misiją atnešti civilizaciją Afrikos tautoms, apšviesti afrikiečius ir paskatinti įsilieti į Portugalijos kultūrą. XIX a. į Mozambiką ėmė keltis Portugalijos kolonistai, daugiausia iš vargingųjų visuomenės sluoksnių. Iš viso kolonistų buvo atvykę iki 140 tūkst., jie pasiskirstė daugiausia palei pakrantę.
Pagal oficialią politiką Mozambikas nebuvo laikomas kolonija, o sudėtine „daugiakontinentės ir daugiatautės Portugalijos nacijos“ dalimi. Mozambike, kaip ir kitose kolonijose, oficialioji Protugalijos valdžia stengėsi europeizuoti ir asimiliuoti vietinius gyventojus. Portugalija taip pat norėjo išlaikyti kolonijas kaip rinkas savo prekėms ir prekybos partnerius. Kolonijos gyventojai afrikiečiai galiausiai turėjo tapti pilnateisiais piliečiais. Dėl to Mozambike, skirtingai nuo kaimyninės Pietų Afrikos, segregacijos politika buvo taikoma minimaliai. Nepaisant to, iki XX a. septintojo dešimtmečio buvo taikomi priverstiniai apmokami darbai nesugebantiems susimokėti mokesčių afrikiečiams.
Portugalija niekad netaikė rasistinės politikos ar diskriminacijos rasės pagrindu. Pagrindinė idėja buvo daugiarasės visuomenės, kurioje sėkmingai integruojamos skirtingos rasės, kūrimas, taip pat kultūrinė adaptacija. Šio idealo įgyvendinimui trukdė istorinė portugalų, kaip užkariautojų, padėtis.
Underoath
Underoath yra 1998 m. susikūrusi roko grupė iš JAV, Floridos valstijos. Jų muzikos skambesys kito nuo pat muzikavimo pradžios, o naujausiame albume „Define the Great Line“ yra ryškus metalcore, post-hardcore, taip pat screamo ir emo muzikos įtaka. Taip pat grupė priskiriama prie krikščioniškojo roko atlikėjų.
Wisła Płock SSA
Plocko „Wisła“ – Lenkijos futbolo klubas iš Plocko. thumb|right|290px|„Kazimierz Górski“ stadionas, [[Plockas]]
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m.
201 m.
201 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mega (prekybos centras)
250px|miniatiūra
Mega − prekybos centras Vytėnuose, automagistralės A1 (Vilnius−Klaipėda) 101 km. Atidarytas 2005 m. gruodžio 2 d.
Projekto vystytojas − AB „Baltic Shopping Centers”.
Akvariumas
Prekybos centre „Mega“ esantis akvariumas buvo didžiausias Europos prekybos centruose įrengtas akvariumas (2005 m. duomenimis).
Lietuvos rekordų knygoje šis akvariumas pripažintas aukščiausiu akvariumu Lietuvoje bei patenka į aukščiausių akvariumų pasaulyje dešimtuką.
Akvariumas yra 10 m aukščio ir 4 m pločio; jo gylis 11 m, vandens talpa – 170 tūkst. litrų.
Akvariumo statyba truko 3 mėnesius. Ją vykdė JAV, Australijos, Pietų Afrikos ir Lietuvos specialistai. Akvariumo sienoms, kurių storis vietomis siekia net 30 cm, panaudota apie 90 tonų akrilo plokštės, o laikančioji metalinė konstrukcija pagaminta iš 20 tonų nerūdijančio plieno. 2018 m. pabaigoje akvariumas rekonstruotas ir atnaujintas.
Iš viso PLC „Mega“ akvariume gyvena daugiau nei 800 tropikinių žuvų, priklausančių 30 rūšių, kilusių iš Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų, Raudonosios, Viduržemio, Karibų jūrų. Akvariume įrengti koralai atvežti iš Pietų Afrikos Respublikos. Jame gyvena ir penki iš Karibų jūros atvežti rykliai, galintys užaugti iki 2 m ilgio.
Viso akvariumo statyba ir įrengimas kainavo 12 mln. litų.
Renovacija Prasidėjo 2015 m.
Klickai
Klickai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 22 km nuo Karsakiškio.
Klibiai (Klaipėda)
Klibiai – kaimas rytiniame Klaipėdos rajono savivaldybės pakraštyje, 6 km nuo Endriejavo. Klibių atminimo ženklas partizanams (pastatytas 2008 m.).
Istorija
1944–1953 m. kaimo apylinkės miškuose veikė Lietuvos partizanai. 1953 m. kovo 17 d. MVD Rietavo rajono skyriaus stribai ir enkavedistai, padedami MVD kariuomenės kareivių tarp Klibių ir Kapstatų aptiko partizanų bunkerį. Susišaudymo metu žuvo jame buvę Kęstučio apygardos Butigeidžio rinktinės Dariaus tėvūnijos Pilies būrio partizanai Albinas Balandis–Gumnagis, Kostas Gailius–Klajūnas su žmona Veronika Venckute-Gailiene, Juozas Ruigys–Šarūnas, broliai Domas Striauka–Žvainys ir Kazys Striauka–Žalgiris.
C’mon C’mon
C’mon C’mon – penktasis JAV atlikėjos Sheryl Crow albumas ir ketvirtasis studijinis jos darbas, prie kurio kūrimo prisidėjo Lenny Kravitzas. Alumas pasirodė 2002 metų balandžio 8 dieną Jungtinėje Karalystėje ir 16 dieną – JAV. Pirmasis singlas „Soak Up the Sun“ tapo jos sėkmingiausiu kūriniu nuo garsiausio jos debiutinio albumo singlo „All I Wanna Do“ laikų. Pirmąją savaitę JAV buvo parduota 185 tūkstančiai albumo kopijų, kas leido jam debiutuoti 2-oje Billboard 200 sąrašo vietoje. Viso jo parduota daugiau kaip 2.1 milijono kopijų, o 2002 metais daina „Steve McQueen“ laimėjo Grammy Geriausio moters roko vokalo kategorijoje.
Fermis
Fermis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Fm, eilės numeris 100.
Pavadinimo kilmė
Elementas pavadintas žymaus italų atominės fizikos mokslininko Enriko Fermio garbei. Laikinai fermis buvo vadinamas kaip centurijus, pabrėžiant faktą, kad tai 100-asis elementas periodinėje lentelėje ( - šimtas).
Anish Kapoor
thumb|right|180px| „Dangaus veidrodis“, eksponuotas Kensingtono soduose [[Londonas|Londone]] Anišas Kapūras (Kapuras,, , g. 1954) – Britanijos-Indijos XX a. pabaigos ir XXI a. pradžios skulptorius.
Švedijos ryšiai
Švedijos ryšiai ir komunikacijos:
Anish Kapoor
Biografija
Anišas Kapūras gimė 1954 m. kovo 12 d. Bombėjuje (dabar Mumbajus) Indijoje. 1972 m. jis persikėlė į D. Britaniją, 1973−1977 m. mokėsi Hornsey meno koledže Londone. Jį baigęs tobulinosi Čelsio meno koledže. 1979 m. jis priėmė pasiūlymą dėstyti Volverhemptono politechnikoje ir pradėjo kūrinių seriją „1000 vardų“ (1,000 Names) po to, kai trumpai buvo grįžęs į Indiją. Ši skulptūrų seriją vaizdavo abstrakčias formas aplietas pigmentais, kurie būdavo išsilieję už formų ribų – ant grindų ar sienos. 1980 m. įvyko pirmoji A. Kapuro personalinė paroda Patrice Alexandre galerijoje Paryžiuje. 1981 m. jo kūriniai įtraukti į britų skulptūros parodą Whitechapel dailės galerijoje Londone. 1983 m. skulptoriaus personalinės parodos įvyko Roterdame, Liverpulyje, Lione, Londone, 1984 m. A. Kapūro kūriniai pirmą kartą eksponuoti JAV, Niujorke. Skulptorius savo kūryboje pradėjo naudoti akmenį, gumą ir aliuminį, kūrė „tuštumos“ (void) serijos kūrinius. 1990 m. A. Kapūras atstovavo Britaniją Venecijos bienalėje ir laimėjo geriausio jaunojo menininko prizą.
Švedijos ryšiai
Telefonija
Anish Kapoor
Biografija
1991 m. A. Kapūras apdovanotas Ternerio prizu, jis tapo plačiai žinomu skulptoriumi. „Documenta IX“ parodoje Kaselyje buvo pastatytas atskiras pastatas tam, kad būtų galima patalpinti A. Kapūro skulptūrą „Nusileidimas į limbą“. 1999 m. menininkas priimtas į Britanijos karališkosios menų akademijos narius. 2001 m. „Nottingham Playhouse“ teatras Notingeme A. Kapūrui užsakė pirmąją nuolatinę viešą skulptūrą. Jis sukūrė „Dangaus veidrodį“. 2002 m. su inžinieriaus Cecil Balmond pagalba A. Kapūras įgyvendino monumentalią skulptūrinę konstrukciją „Marsijas“ Londono Teit Modern galerijos Turbinų salėje. 2003 m. skulptorius įvertintas D. Britanijos imperijos ordino komandoro laipsniu. 2004 m. jo viešoji skulptūra „Debesų vartai“ iš nerūdijančio plieno, sverianti 100 tonų, pastatyta Čikagoje. 2008 m. skulptorius atšaukė planuotą parodą Kinijos nacionaliniame muziejuje protestuodamas prieš Kinijos menininko Ai Weiwei areštą.
Švedijos ryšiai
Radijas
Anish Kapoor
Biografija
2010 m. A. Kapūras laimėjo konkursą sukurti statinį 2012 m. Londono olimpinėms žaidynėms pažymėti. 115 metrų aukščio statinys ArcelorMittal Orbit, daugiausiai finansuotas „ArcelorMittal“ plieno kompanijos, pastatytas tarp olimpinių stadiono ir vandens sporto centro, bei atliko olimpinio parko apžvalgos aikštelės funkciją. 2011 m. A. Kapūras dalyvavo Venecijos bienalėje ir jo kūrinys buvo įrengtas San Giorgio Maggiore bazilikos viduje. Jis apdovanotas Japonijos meno asociacijos Praemium Imperiale prizu. 2013 m. A. Kapūrui suteiktas Britanijos imperijos ordino riterio rangas (jis įgijo „sero“ titulą). 2015 m. įvyko jo paroda Versalio rūmų sode, kurios metu skulptūra „Purvinas kampas“ buvo praminta „karalienės vagina“ ir du kartus vandalizuota. 2015 m. rugsėjį A. Kapūras ir Ai Weiwei surengė ėjimo po Londoną akciją, siekdami atkreipti dėmesį į pabėgėlių krizę.
Švedijos ryšiai
Televizija
Internetas
VDR futbolo varžybos 1950–1951 m.
VDR futbolo varžybos 1950–1951 m.
Dvokiančioji plempė
Lapuočių, mišrieji miškai. Vasara, ruduo. Kotas baltai plaukuotas, šeriuotas, trama nemalonaus kvapo.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 (6) cm skersmens, paplokščia, kartais su gūbreliu, nemėsinga, gelsvai rusva, pakraštėlis vagotas. Lakšteliai kreminiai. Kotas 3–6×0,5–0,7 cm, prie lakštelių lygus, balsvas, gelsvas, rusvas, baltai plaukuotas (šeriuotas), pamato link tolygiai storėjantis. Trama tampri, sultinga, balta, česnako, supuvusių kopūstų kvapo, nekarti. Sporos 6–8×3,5 μm.
Būdingi požymiai: panaši į paprastąją plempę, tačiau kotas į pamatą storėjantis, retai plaukuotas, bet nekarpotas.
Auga pavieniui, grupėmis, lapuočių, mišriuosiuose miškuose ant supuvusių lapų, mėgsta kalkingą dirvą, ąžuolo, lazdyno kaimynystę. Nevalgoma. Reta.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 133 psl.
Ogana Luis
Luisas Ogana (Ogana Ugochukwu Louis; g. 1995 m. gruodžio 25 d.) – Nigerijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
2018 m. rungtyniavo Vilniaus „Žalgiryje“. Pasižymėjo devyniais įvarčiais.
Po 2018 m. sezono su futbolininku atsisveikinta.
Nuo 2019 m. žaidė Armėnijoje ir atstovavo FC Ararat-Armenia.
Nuo 2021 m. rungtyniavo Indijoje.
Jūratė Kučinskaitė
Jūratė Kučinskaitė (g. 1964 m. rugpjūčio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologė, pedagogė.
Biografija
1989 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojai Vytautas Venckus ir Liudas Šaltenis.
Nuo 1987 m. dėsto B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. Nuo 1991 m. veda laidas apie džiazą radijuje: 1991–1994 m. „Džiazo pasažai“ radiofone „Vilniaus varpas“, 1996–1997 m. „Jam“ ir nuo 1997 m. „Džiazo pasažai“ Lietuvos nacionaliniame radijuje. Nuo 1996 m. skaito paskaitas, vadovauja kursams. Viena Birštono ir Vilniaus džiazo festivalių rengėjų. Skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose, paskelbė straipsnių apie džiazą Lietuvos ir užsienio spaudoje.
Kolymos įlanka
thumb|250px|Įlankos padėtis
Kolymos įlanka  – Rytų Sibiro jūros įlanka, įsiterpusi tarp Kolymos deltos ir Krestovajaus kyšulio. Iš šiaurės ir šiaurės rytų apribota Lokių salomis. Gylis – 4–9 m. Plotis ties išėjimu į jūrą 106 km. Didžiąją metų dalį Kolymos įlanką dengia ledas. Įteka Kolymos, Konkovajos upės. Potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis iki 0,2 m. Rytinėje įlankos dalyje yra Ambarčiko užutėkis prie kurio įsikūręs Ambarčikas.
Klykūnai
Klykūnais vadinami kaimai:
Ernestas fon Racburgas
Biografija
Livonijos ordinui 1272 m. užvaldžius Žiemgalą, Ernestas fon Racburgas bandė perkelti karo veiksmus į Lietuvą, į jos valdomas ar jos įtakos veikiamas žemes. 1275 m. lietuvių gyvenvietės Naujinio vietoje pastatydino Daugpilio pilį. Netrukus ją apgulė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio vadovaujama lietuvių kariuomenė, bet nesugebėjo užimti.
1276 m. Ernestas fon Racburgas kartu su Rygos arkivyskupu sudarė su Lietuva trumpalaikes paliaubas. 1279 m. vasario pabaigoje pasitelkęs danus iš Šiaurės Estijos bei pavaldžius žiemgalius ir kuršius, Ernestas fon Racburgas surengė žygį į Traidenio domeną ir nusiaubė Kernavės apylinkes. Grįžtančią Livonijos ordino kariuomenę lietuviai pasivijo ir Aizkrauklės mūšyje sumušė. Per mūšį Ernestas fon Racburgas žuvo, jo planai užkariauti Lietuvą žlugo.
Kurėnų apylinkė
Kurėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vidurio rytuose, dešiniajame Šventosios krante.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Deltuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ukmergės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Varžų apylinkės, dalis Kunigiškių apylinkės, dalis Vidiškių apylinkės, dalis Gudelių apylinkės ir dalis Paužuolių apylinkės, o dalis Kurėnų apylinkės prijungta prie Laičių apylinkės. 1961 m. gruodžio 28 d. Kurėnų apylinkė performuota į Vidiškių apylinkę.
Ežerinė nendrinukė
miniatiūra Ežerinė nendrinukė (Acrocephalus schoenobaenus) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis.
Gana vikrus paukštis, landžiojantis po žolių, nendrių tankynes. Šaukia „ček ček“, o aukštesnėje vietoje gieda „fojt-fojt". Kūno viršutinė dalis žalsvai pilka, išmarginta didelėmis dėmėmis: juosvomis ant galvos bei sparnų ir rusvomis ant nugaros. Antuodegis vienspalvis, ryškiai rudas. Virš akies platus šviesus antakis. Apatinė kūno pusė balsva, šonai rusvo atspalvio. Kojos šviesiai pilkos.
Gyvena vandenų pakrantėse. Lizdą krauna neaukštai tarp žolių. Birželio mėn. deda 4-6 balsvus ar rusvus kiaušinius, išmargintus tamsesnėmis dėmėmis. Peri 12-13 dienų; išaugina vieną vadą. Lietuvoje dažna, aptinkama gegužės-rugsėjo mėn.
thumb|left|250px|Ežerinė nendrinukė
Nivenskojės kaimo gyvenvietė
Nivenskojės kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Bagrationovsko rajone. Administracinis centras – Nivenskojė. 2010 m. buvo 8 263 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi rytuose su Gvardeiskojės, pietuose su Dolgorukovo, vakaruose su Pograničnojės kaimo gyvenvietėmis, šiaurėje su Gurjevsko rajono Novomoskovskojės ir Lugovojės kaimo gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Žemės ūkio enciklopedija
Žemės ūkio enciklopedija (ŽŪE) – mokslinė 3 tomų enciklopedija apie pasaulio ir Lietuvos žemės ūkį. Tai pirmasis tokios apimties leidinys lietuvių kalba agrarinių mokslų tematika.
Apimtis
25 000 straipsnių, 3 000 iliustracijų.
Aprašoma terminijos specifika, pateikiami sinonimai, nurodomos neteiktinos vartoti sąvokų formos, lotyniški biologijos ir veterinarijos terminų atitikmenys. ŽŪE taip pat gausu straipsnių apie Lietuvos ir viso pasaulio žemės ūkio mokslų, tyrimų ir mokymo įstaigas, mokslininkus.
Tomai
1998 m. buvo išleistas pirmasis tomas. Terminų
Leidėjai
thumb|300px|right|Žemės ūkio enciklopedija, t. 1-2 Žemės ūkio enciklopediją išleido Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas.
Kiti ŽUE redaktoriai – Danutė Rimšienė, Vytautas Spečiūnas, Teresa Timoškienė.
Straipsnius rašė, leidėjus bei autorius konsultavo (bei kitaip dalykiškai padėjo) Lietuvos žemės ūkio universiteto, Lietuvos veterinarijos akademijos, Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto, Lietuvos gyvulininkystės instituto, Lietuvos maisto instituto, Lietuvos miškų instituto, Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės instituto, Lietuvos vandens ūkio instituto, Lietuvos veterinarijos instituto, Lietuvos žemdirbystės instituto, Lietuvos žemės ūkio inžinerijos instituto mokslininkai, Vilniaus universiteto, Botanikos, Ekologijos ir Lietuvos istorijos institutų mokslo darbuotojai.
Rėmėjai
Žemės ūkio enciklopedijos leidimą parėmė Lietuvos švietimo ir mokslo ministerija, Lietuvos žemės ūkio ministerija, Lietuvos mokslo taryba, Lietuvos mokslų akademija. Lietuvos žemės ūkio universitetas yra Žemės ūkio enciklopedijos globėjas.
Giluitis
Giluitis (Giluičių ežeras) – Dovinės baseino ežeras, esantis Alytaus rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Simno. Plotas 235 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 2,77 km, plotis – iki 1,51 km. Altitudė 92,3 m. Didžiausias gylis 22 m yra ežero pietuose. Ežeras susidaręs ledo išgulėtoje dauboje. Kranto linijos ilgis 9,15 km. Krantai vietomis aukštoki, šiaurinis ir šiaurrytinis krantai žemi, pelkėti. Vakarinė pakrantė vietomis apaugusi miškeliais, aplink kitas pakrantes plyti pievos ir dirbami laukai.
Intakai – Giluitė, Kriaušius ir Ylyčia, rytuose išteka Simnyčia į Simno ežerą. Vandens skaidrumas 2,5-3 metrai.
Gyvena žuvys: kuojos, ešeriai, lydekos, lynai, karšiai, seliavos, plakiai, karpiai, vėgėlės, karosai, raudės, aukšlės, pūgžliai. Bandyta įveisti sykų, peledžių. Peri viena nebylių gulbių pora. Kai kuriais metais peri želmeninių žąsų pora. Ežere gyvena kelios bebrų šeimos. Yra audinių, ūdrų.
Vakariniame ežero krante yra Giluičių kaimas, kaimo turizmo sodyba, šiauriniame – Pasimnių, rytiniame – Kolonistų, Kaimynų, pietiniame – Kavalčiukų kaimai. Pietine pakrante eina kelias, šiaurrytiniame – kelias.
1996–2005 m. ežerą tyrinėjo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Zoologijos katedros docentas Egidijus Bukelskis.
Babrūša
Babrūša – kaimas Visagino savivaldybėje, 10 km nuo Gaidės.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Breslaujos apskričiai, Drūkšių valsčiui.
1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno 19 žmonių, visi – lenkai katalikai. Tuo metu kaime buvo 3 namai. 1931 metais namų skaičius liko toks pats.
Nuo 2003 m. priklauso Visagino savivaldybei.
Clifford Chance
Clifford Chance LLP – tarptautinė teisinių paslaugų įmonė, vienijanti 3 800 advokatų. „Clifford Chance“ turi ofisus 30 svarbiausių pasaulio finansų bei verslo centruose, 21 šalyje. Ji priklauso Magiškajam Ratui ir yra įsikūrusi Londone. „Clifford Chance“ bendrovė yra viena iš didžiausių teisinių paslaugų įmonių pasaulyje pagal advokatų skaičių ir pajamų srautus. 2009-10 m. jos metinės įplaukos siekė £1,197 mlrd. svarų, o kiekvienam įmonės partneriui tenkantis pelnas buvo £933 000 svarų.
The Devil Wears Prada (grupė)
The Devil Wears Prada yra melodinio metalcore grupė iš Deitono, Ohajo, JAV. Jie neseniai prisijungė prie „Rise Records“ įrašų kompanijos. Grupės pavadinimas kilęs nuo to paties pavadinimo knygos. „Patterns of a Horizon“ buvo pirmasis The Devil Wears Prada albumas, kurį jie išsileido savo jėgomis 2005 m. O pasirašius sutartį su leidybine firma, 2006 m. pasirodė ir pilnos trukmės albumas „Dear Love: A Beautiful Discord“.
Clifford Chance
Veiklos sritys
„Clifford Chance“ veiklos sritys:
Terujuki Moniva
Terujuki Moniva (茂庭照幸; g. 1981 m. rugsėjo 8 d.) – futbolininkas, Japonijos rinktinės ir FC Tokyo klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2003 m. spalio 8 d., su rinktine žaidė 2004 m. olimpinėse žaidynėse, taip pat žaidė 34 minutes 2006 m. pasaulio čempionate, kuriame dalyvauti pakviestas prieš pat čempionatą susižeidus Makoto Tanaka.
202 m.
202 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vimisojerių kalba
Wymysojer (Wymysöryś, ) – vakarų germanų nykstanti kalba, vartojama pasienyje tarp Silezijos ir Mažosios Lenkijos. Vilamovico gyventojų. Šiuo metu yra apie 70 ja kalbančių vietinių gyventojų, didžioji dalis pagyvenę žmonės. Kalbos pavadinimas kilęs iš gyvenvietės pavadinimo ta kalba – Wymysoj.
Istorija
Vilamovico gyventojai greičiausiai yra olandų, vokiečių ir škotų persikėlėlių palikuoniai, kurie į čia atvyko XIII a. Pati kalba kilusi iš XII a. vokiečių aukštaičių kalbos. Dėl kalbos vystymosi ir izoliacijos, taip pat kontaktų su kitomis kalbomis, ši kalba atitolo nuo vokiečių kalbos. Ją stipriai paveikė žemutinė saksų, olandų, fryzų, lenkų, anglų ir škotų kalbos. Manoma, kad Vilamovico (Wilamowice) gyventojai yra olandų, vokiečių ir škotų naujakuriai, atvykę į Lenkiją XIII amžiuje, tačiau patys gyventojai save kildina tik iš olandų.
Wymysojer buvo vietinis miestelio dialektas iki 1945–1949. Po Antrojo pasaulinio karo, komunistų valdžia uždraudė jos vartojimą. Draudimas buvo panaikintas 1956 m., tačiau Wymysojer pamažu buvo išstumta lenkų kalbos.
Šia kalba rašė poetas Florian Biesik XIX amžiuje.
Abėcėlė
Wymysojer abėcėlę sudaro 34 raidės:
Acta Poloniae Historica
miniatiūra|Acta Poloniae Historica Acta Poloniae Historica  – Lenkijos mokslų akademijos Istorijos instituto testinis leidinys, einantis nuo 1958 m. Varšuvoje. ISSN 00016829
Leidinys
Per metus paprastai išeina 2 t., (1962 m., 1968 m. – 3 t.) 2009 m. išėjo 100 tomas. Leidžiamas anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis, kai kurie straipsniai versti iš lenkų kalbos. Tir. 600–1000 egz.
Leidinys pristato užsieniui lenkų istorijos tyrimus. Publikacijos – straipsniai, recenzijos, anotacijos, mokslinio gyvenimo apžvalga, personalijos, apima visą Lenkijos istorijos tematiką. Yra istorinės medžiagos apie Lietuvą, Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę (t. 17, 32, 41, 71 ir kt.), jos seimus ir seimelius (t. 12, 22, 39, 60 m.), konfesinius santykius (t. 35, 68, 73 m.), Lietuvos ir Lenkijos unijas (t. 21, 46, 69 m.), senovės prūsus ir Vokiečių ordiną Prūsoje (t. 3, 9, 19, 53, 61 m.)
Slovėnijos istorija
Ankstyvoji istorija
Pirmieji hominidų prieš maždaug 250 000 metų pagaminti akmeniniai įrankiai rasti Lozos olose (netoli nuo Postojnos). Nuo tų laikų dabartinė Slovėnijos teritorija buvo nuolat apgyvendinta. thumb|left|Slovėnijos teritorija ir Romos provincijos Geležies amžiuje Slovėnijos teritorijoje gyveno ilyrai, tačiau po I tūkst. pr. m. e. išorinių invazijų (daugiausia Keltų ir venetų), dalis ilyrų buvo išstumti. Taip Slovėnijoje susikirto keli Europos istoriniai regionai. Šiaurinė, kalnuota, Slovėnijos dalis buvo kontroliuojama keltų, kurie paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą sukūrė Noriko karalystę. Rytinė, lygumų Slovėnijos dalis priklausė Panonijai, kur susimaišę gyveno keltų, trakų, ilyrų ir kitos gentys. Vakarinė žemumų Slovėnija tuo metu buvo gyvenama venetų.
Romos imperija savo valdžią regione įtvirtino I a., po 200 metų karų su vietinėmis gentimis. Anksčiausiai buvo nukariauta vakarų Slovėnija (Istrija), kurią romėnai įjungė jau 177 m. pr. m. e. Vėliau, užkariavusi Ilyriją, Roma prisijungė ir rytinę Slovėniją, kuri nuo 27 m. pr. m. e. priklausė Ilyriko provincijai. Vėliausiai, jau 40 mūsų eros metais, į Romos imperiją inkorporuotas Norikas.
Svarbiausi romėnų miestai regione buvo: Celėja (dabar Celė), Emona (Liubliana), Nauportas (Vrhnika), Petovijo (Ptujus). Po administracinių reformų dabartinę Slovėnijos teritoriją buvo pasidalinusios Panonijos (Savijos), Dalmatijos, Noriko ir Italijos (Venetijos ir Istrijos) provincijos.
Slavų atsikėlimas
Pirmoji slavų apsigyvenimo Slovėnijoje fazė prasidėjo apie 550 m. Moravijoje, iš kur jie patraukė į buvusią Noriko provinciją. Alpių upių slėniais slavai judėjo link Karavanke kalnyno ir Ptujaus.
Antroji fazė prasidėjo, kai langobardai pasitraukė į Šiaurės Italiją 568 m. Slavai apgyvendino paliktas žemes padedant jų valdovams avarams. 588 m. jie pasiekė Savos aukštupį, 591 m. slavai minimi jau Dravos aukštupyje ir pradėjo kariauti su bavarais. 592 m. laimėjo bavarai, bet 595 m. juos nugalėjo slavų-avarų sąjunga, tad nusistovėjo siena tarp germanų ir avarų žemių.
623–626 m. vakarų ir pietų slavai buvo susijungę į Samo valstybę, kuri tikriausiai tęsėsi nuo Baltijos iki Adrijos jūros. Jos tikslas buvo ginti slavus nuo bavarų, langobardų ir avarų. Ji žlugo dėl pirklio Samo mirties ir nutrūkus jungtims tarp pietų ir vakarų slavų. Nors Conversio Bagoariorum et Carantanorum, parašytas Zalzburge apie 870 m. teigia, kad Samo valdė karantaniečius ir jo centras buvo Karantanijoje. Čekų ir slovakų mokslininkai mano, kad Karintijos ir Slovėnijos priskyrimas Samo valstybei yra pasenęs. Manoma, kad viduramžių autorius sumaišė Karantaniją su Karnuntu Slovakijos pasienyje. Toks sumaišymas būdingas tam laikmečiui. Be to tuo metu slovėnai vis dar pakluso avarams, tik pajūryje jie pripažino langobardų valdžią.
Karantanija
VII a. viduryje šiaurinėje Slovėnijos dalyje buvo įkurta slaviška kunigaikštystė, vadovaujama Valuko (pirmąkart paminėtas 660 m.). Tikriausiai iš jos išaugo Karantanija, kurios teritorija beveik sutapo su Austrijos ir Slovėnijos Karintijomis. Ji pirmą kartą paminėta 745 m., kuomet buvo prijungta prie Bavarų kunigaikštystės. Manoma, kad Consuetudo Sclavorum, kunigaikščio karūnavimo apeigos yra kilusios iš to laikotarpio. Kita žinoma slavų valstybė dabartinės Slovėnijos teritorijoje buvo Krainos valstybė.
788 m. Bavarija kartu su Karantanija atiteko Frankų imperijai. 819 m. Karantanai prisidėjo prie slaviškos Rytų Panonijos kunigaikštystės (dab. Vengrija) Ljudevit Posavski maišto prieš Liudviką Pamaldųjį, bet jie buvo nugalėti 823 m. Pagal 843 m. Verdeno sutartį Karantanija atiteko Liudviko Vokiečio Rytų Frankų karalystei. Jos pietrytinė dalis, Bavarijos kunigaikštystė, ir toliau valdė Karantaniją bei gretimas žemes. Bavarijos valdovo Arnulfo Karintiečio laikais apie 880 m. Karantanija išplėtė savo teritorijas iki pat Dunojaus, tačiau netrukus ją nusiaubė nauja grėsmė Panonijoje – madjarai.
Po madjarų antplūdžio Karantanijos likučiai dabartinėje Slovėnijoje buvo padalinti į smulkias markas, tarp kurių buvo Karintijos marka, Krainos marka, Baltoji marka, Vindijos marka ir kt.
Šventojoje Romos imperijoje
thumb|Feodalinės valdos dabartinėje Slovėnijoje X–XII a. 962 m. Rytų Frankų karalystei tapus Šventąja Romos imperija, ji paveldėjo ir pietrytines markas. Iš jų ilgainiui išsivystė kelios didesnės kunigaikštystės, tarp kurių buvo Karintijos, Štirijos, Krainos kunigaikštystės ir Gerco grafystė.
Tadarava
Tadarava vadinami du kaimai Kaišiadorių rajone:
Slovėnijos istorija
Šventojoje Romos imperijoje
Viena įtakingiausių dinastijų šiame krašte buvo Gerco Meinhardineriai, tačiau bandė įsigalėti ir Bohemijos karalystės Pšemislidai (1269–1276 Otokaras II valdė visą teritoriją), o iki XIV a. visas vietos kunigaikštystes galutinai užvaldė Austrijos kunigaikštystės Habsburgai. Su nedidelėmis išimtimis slovėnai gyveno Habsburgų monarchijos valdose iki pat 1918 m. Dėl to 1512 m. administracinės reformos metu Slovėnijos teritorija buvo priskirta Austrijos imperinei apygardai. Tik rytinė Slovėnija (Prekmurjė) tuo metu buvo valdoma Vengrijos karalystės (valdė X a.-1526, 1688–1918 m. ir 1941–1945 m.) ir Osmanų imperijos. thumb|left|Štirijos, Karintijos, Krainos ir Goricos valstybės Habsburgų monarchijoje Nors tų sričių elitas buvo germanizuotas, valstiečiai itin stipriai priešinosi germanizacijai ir išlaikė savitą slavų kalbą ir kultūrą. Karintijos kunigaikštystėje kunigaikštis (knez) būdavo inauguruojamas ant Kunigaikščio akmens (knežji kamen) slovėniškai iki 1414 m. Po to ceremonija persikėlė prie Kunigaikščio kėdės (vojvodski stol) ir buvo atliekama vokiškai iki 1651 m., o Valdžios Rūmuose Klagenfurte iki 1728 m. Jean Bodin aprašė inauguraciją knygoje Six livres de la République (1576 m.). Manoma, kad Thomas Jefferson apie ją sužinojo iš tos knygos.
Svarbus socialinis ir kultūrinis žingsnis link tautinio suvokimo buvo per Reformaciją, kai Primož Trubar išspausdino pirmą knygą slovėnų kalba (Catechism ir Abecedarium, 1550 m. Tiubingenas, Vokietija). Protestantiškų leidinių spausdinimo slovėniškai kulminacija buvo pilnas Biblijos vertimas (jį atliko Jurij Dalmatin Vitenberge 1584 m.). Nors dauguma gyventojų priėmė protestantų tikėjimą, Vidinės Austrijos archkunigaikštis Ferdinandas (valdė 1590–1637 m.) sugrąžino katalikybę, o tapęs imperatoriumi tęsė tokią politiką kitose Habsburgų žemėse.
Austrijos imperijoje
thumb|180px|[[Ilyrijos karalystė Austrijos imperijoje (1822–1849 m.)]] XIX a. pradžioje didelės Slovėnijos ir Kroatijos sritys buvo 4 metams nukariautos Napoleono ir sudarė Ilyrijos provincijas, bet vėliau vėl sugrįžo Habsburgų valdžiai: čia valdė Austrijos imperija, o vėliau Austrija-Vengrija.
Jugoslavija
thumb|left|Austrijos-Vengrijos padalinimas ir Jugoslavijos sukūrimas
1918–1941 m. Jugoslavijos karalystė
1918 m. po Pirmojo Pasaulinio karo pietų slavai įkūrė slovėnų, kroatų ir serbų valstybę spalio 29 d., kuri pasiskelbė karalyste gruodžio 1 d. Karaliumi tapo Petras I Serbas. 1929 m. karalystė buvo pervadinta į Jugoslaviją.
1945–1991 m. JSFR
Atkūrus Jugoslaviją ir išvijus karalių Petrą II, 1945 m. lapkričio 29 d. Slovėnija pasiskelbė Jugoslavijos Socialistine Federaline Respublika. Buvo įvesta komunistinė diktatūra. Pokario metais politiniai priešininkai ir nekomunistinės karinės grupuotės buvo įkalintos ir nužudžius palaidotos masiniuose kapuose.
1947 m. Italija atidavė Julijaus marką ir Slovėnija gavo pajūrio ruožą. 1948 m. po Tito ir Stalino atsiskyrimo represijos sušvelnėjo, jugoslavai turėjo didesnę ekonominę ir asmeninę laisvę nei kitos Rytų bloko šalys. Nuo to laiko Slovėniją turėjo plačią autonomiją, o ją valdė vietinis komunistų elitas. Slovėnija buvo pažangiausia ir labiausiai klestinti respublika Jugoslavijoje.
Jugoslavijos skilimas ir nepriklausomybė
150px|thumb|right|Slovėnijos respublikos herbas 1989 m. Nepriklausomos Slovėnijos Frontas pradėjo skelbti visiškos nepriklausomybės siekius. 1990 m. Slovėnijos komunistai persivadino į Demokratinio Atsinaujinimo partiją. 1991 m. birželio 25 d. po rinkimų į parlamentą ir referendumo buvo paskelbta nepriklausomybė. itą dieną Slovėnija ir Kroatija pripažino viena kitą kaip nepriklausomos valstybės. Slovėnijos kaip ir Kroatijos nepriklausomybės vienašališkas paskelbimas buvo Vakarų kritikuojamas ir nepripažįstamas. Vakarų vadovai negalėjo atsikratyti iliuzijų, kad dar galima išlaikyti vieningą Jugoslavijos valstybę. Po nepriklausomybės paskelbimo birželio 25 d. Jugoslavijos vyriausybė buvo nusiteikusi ryžtingai – vyko nuolatiniai konfliktai tarp Slovėnijos bei Kroatijos milicijos ir Jugoslavijos Liaudies Armijos (JNA) pajėgų. Atvira konfrontacija su trapiais Vakarų Europos Sąjungai tarpininkaujant nustatytais ugnies nutraukimais tęsėsi iki spalio 7 d., kai prasidėjo derybos dėl JNA išvedimo iš Slovėnijos. Susitarta dėl armijos atitraukimo iki spalio 25 d. Anksčiau laiko išvedus JNA dalinius Slovėnijai beliko siekti tarptautinio pripažinimo. Čia nebuvo labai didelių kliūčių, nes pagrindinius reikalavimus, kuriuos paprastai teikdavo Europos Sąjunga – sienų neliečiamumą ir mažumų teises Slovėnija tenkino, nes neturėjo jokių teritorinių pretenzijų bei didesnių tautinių mažumų. Tačiau pasaulio valstybės neskubėjo su pripažinimu, laukdamos kaip baigsis Jugoslavijos krizė. Galų gale Vokietija, kuri stengėsi dalyvauti politinėje arenoje sprendžiant Jugoslavijos krizę gruodžio 25 d. priėmė taip vadinamą kalėdinį Slovėnijos ir Kroatijos pripažinimo sprendimą bei paragino taip pasielgti ir kitas šalis. Kitos Europos Sąjungos šalys pasekė Vokietijos pavyzdžiu sausio 15 d.
1992 m. gegužės 22 d. Slovėnija įstojo į JTO. Dėl stiprių ryšių su Vakarų Europa, Slovėnijai buvo lengva įstoti į ES 2004 m. gegužės 1 d. O tų metų kovo mėnesį ji tapo NATO nare. Slovėnija išlaikė sienas iš socialistinės respublikos laikų, bet kilus pasienio ginčams su Kroatija Slovėnija blokavo jos kandidatūrą į ES nuo 2008 m. gruodžio iki 2009 m. rugsėjo.
Slovėnija įsivedė eurą 2007 m. sausio 1 d., o gruodžio 21 d. pasirašė Šengeno sutartį.
Mendelevis
Mendelevis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Md, eilės numeris 101.
GKS Zagłębie Wałbrzych
Valbžycho „Zagłębie“ – Lenkijos futbolo klubas iš Valbžycho.
Baltažiedis barkūnas
Baltažiedis barkūnas (Melilotus albus) – pupinių (Fabaceae) šeimos barkūnų (Melilotus) genties augalų rūšis.
Žolinis augalas. Stiebas status, šakotas, 30-150 cm aukščio. Lapai pražanginiai, trilapiai. Žiedai smulkūs, balti, susitelkę į kekes. Žydi nuo birželio iki spalio. Vaisius – plokščia raukšlėta ankštis.
Baltažiedis barkūnas auga pakelėse, sausuose dirvožemiuose, ant pylimų. Lietuvoje labai dažnas.
Medingas augalas. Iš hektaro gaunama 300–600 kg medaus.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Žiedai
Gosvinas fon Herikė
Gosvinas fon Herikė (, m. 1359 m. rugsėjo 10 d.) – Livonijos ordino krašto magistras.
Biografija
Grasindamas nuniokoti privertė Šiaulių (Saulės) žemės gyventojus mokėti kontribuciją ir praleisti Livonijos kariuomenę gilyn į Lietuvą. Remdamas Vokiečių ordino žygį link Trakų ir Vilniaus, kur 1348 m. įvyko Strėvos mūšis, 1348 m. vasario viduryje nusiaubė žemaičių žemes Trakynę, Knituvą, Gerdžiogalą. Grįžtančios per Šiaulių žemę Livonijos kariuomenės ariergardą užpuolė šiauliečiai – taip buvo nutraukti jų priverstiniai įsipareigojimai ordinui.
Keršydamas Gosvinas fon Herekė 1348 m. kovo mėn. pradžioje surengė naują žygį į Žemaitiją. Livonijos ordinas sugriovė Kulų, Buožėnų pilis, Šiaulių žemėje kovo 8 d. sudegino Dubysos pilį. Kovo 9 d. ordino pasiųstas jam tarnaujančių kuršių būrys sunaikino pabėgusių į Lietuvą kuršių slaptavietę Celį Bridvaišio ežero pakrantėje prie pat Tytuvėnų. Šiauliečiai nepasidavė. 1358 m. sausio 25 d. Gosvinas fon Herekė vėl sugriovė jų atstatytą Dubysos pilį.
Bitininkai (Akmenė)
Etimologija
LDK laikais bitininkais buvo vadinami valstiečiai, kurių prievolė buvo miškuose įrengti dreves, prižiūrėti bites ir kopti medų.
Istorija
1966 m. prie Bitininkų prijungti Norbutai, tačiau vėliau Bitininkai kaip kaimas išnyko.
Cetinė
Cetinė – miestas Juodkalnijos pietryčiuose, netoli Adrijos jūros. Viena šalies sostinių (reziduoja Juodkalnijos prezidentas). Miestas išsidėstęs lygumoje, 670 m virš jūros lygio, rytiniame Lovceno kalno (1749 m) šlaite. Vienas pagrindinių žiemos kurortų regione. Pramonė: avalynė, namų elektros prietaisai. Po Antrojo pasaulinio karo nuo Cetinės nutiesta daug kelių, jungiančių su kitais tuometinės Jugoslavijos miestais, kas lėmė gana geras sąlygas ekonominei plėtrai.
Yra Petaro II rūmai (XIX a.), dabartinis muziejus.
Istorija
Cetinė pradėjo augti aplink vienuolyną, kuris buvo įkurtas 1484 m. Dėl geros strateginės padėties kalnuotame regione, Juodkalnijos vadovai XVI a. atsikėlė į šį miestą, siekdami geriau kovoti prieš osmanus. Pastarieji miestą apiplėšė ir degino kelis kartus XVII-XVIII a., tačiau užkariauti nepavyko. 1878–1918 m. Cetinė buvo nepriklausomos Juodkalnijos sostinė. 1946 m. Juodkalnijos sostinė perkelta į didesnį miestą – Podgoricą (tuometinį Titogradą).
Klykūnai (Anykščiai)
Klykūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Rubikių.
203 m.
203 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Velėninis jaurinis dirvožemis
Velėninis jaurinis dirvožemis – tipingas nepasotintasis balkšvažemis (velėninis jaurinis menkai pajaurėjęs lengvas priemolis).
Sudėtis
Jo pH KCl 4,0-5,0, humuso – 1,36-2,63 %, judriųjų P2O5–90-231 ir K2O – 186–250 mg kg-1 dirvožemio.
Pepė Ilgakojinė
Pepė Ilgakojinė (SV Pippi Långstrump) – švedų rašytojos Astridos Lindgren išgalvotas knygos personažas, pirmą kartą aprašytas tokio paties pavadinimo knygoje. Pilnas herojės vardas – Pippilotta Viktualia Rullgardina Krusmynta Efraimsdotter Långstrump.
Pepilota Viktualija Rulgaldina Krusminta Efraimo duktė Ilgakojinė, kapitono Efraimo Ilgakojinės, buvusio jūrų siaubo, o dabar juodaodžių karaliaus duktė. Jos mama angelas.
Tai pasakojimas apie didžiausią pasaulyje pramušgalvę bei linksmuolę, nešiojančią skirtingų spalvų kojines.
Janiškės
Janiškės gali reikšti:
Lietuvos aeroklubas
Istorija
Lietuvos aeroklubas 1927 m. balandžio 28 d. įkurtas Kaune. 1930 m. parengė pirmuosius 4 civilinius lakūnus. 1931 m. jis tapo Tarptautinės aeronautikos federacijos ( FAI) tikruoju nariu. 1933 m. įkurta Nidos sklandymo mokykla, kuri per savo veiklos laikotarpį iki 1939 m. parengė 79 C, 147 B ir 282 A kategorijos sklandytojus. 1932 m. pradėjo kultivuoti iš dalies, nuo 1934 m. – visą to meto akrobatinį skraidymą. 1935 m. klubo rūpesčiu prie Susisiekimo ministerijos įsteigtas civilinės aviacijos valdžios organas – Oro susisiekimo inspekcija. 1937 m. aeroklubas Kaune surengė aviacijos sporto šventę, 1938 m. – aviamodeliavimo, sklandymo ir motorinio skraidymo varžybas Lietuvos tautinėje olimpiadoje, 1939 m. – pirmąsias Baltijos šalių aviacijos sporto varžybas. 1939 m. aeroklubo įskaitoje buvo 51 lakūnas. 1940 m. turėjo skyrius Biržuose, Panevėžyje, Ukmergėje, Zarasuose, kuriuose buvo 10 lėktuvų, 21 sklandytuvas. Iki 1940 m. buvo parengtas gausus būrys aviamodeliuotojų, lakūnų, parašiutininkų, sukurta bazė tolesnei aviacijos sporto plėtrai. 1939 m. įsgijus medicinos pagalbos teikimui pritaikytą lėktuvą (Farman F.393), pradėtas bendradarbiavimas su Lietuvos Raudonuoju kryžiumi. 1935–1940 m. aeroklubas leido žurnalą „Lietuvos sparnai“.
LASF iniciatyva 1988 m. gruodžio 12 d. Kaune įvyko respublikos aviacijos sporto klubų tarybų atstovų suvažiavimas, kuriame nutarta siekti klubų savarankiškumo. 1988 m. gruodžio 17 d. įvyko SDAALR ir LASF iniciatyvinės grupės posėdis. 1989 m. sausio 21 d. Kaune susirinkę civilinės aviacijos ir aviacijos sporto federacijos atstovai apsvarstė klausimus, kaip išsaugoti Lietuvos aviacijos kultūrines, istorines vertybes. 1989 m. vasario 26 d. Vilniuje Lietuvos aviacijos sporto federacijos konferencija pritarė Lietuvos aeroklubo veiklos atnaujinimui ir Lietuvos aviacijos sporto federacijos funkcijų perdavimui Lietuvos aeroklubui. 1989 m. kovo 18 d. Lietuvos aviatorių suvažiavimas įkūrė Lietuvos aviatorių sąjungą ir patvirtino LASF konferencijos nutarimą atkurti Lietuvos aeroklubo veiklą.
1989 m. aeroklubas surengė antrąsias Baltijos šalių aviacijos sporto varžybas, kuriose dalyvavo 9 šalių aviamodeliavimo, sklandymo, parašiutų sporto, akrobatinio skraidymo sportininkai. 1992 m. rugsėjo 16–17 d.d. 85-oji FAI Generalinė konferencija, įvykusi Atėnuose atkūrė Lietuvos aeroklubo narystę FAI. 1991–2003 m. Lietuvos aeroklubas leido žurnalą „Lietuvos sparnai“.