cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalnų slidinėjimas Lietuvoje
2014 m. privačiu kapitalu atnaujintas Liepkalnio kalnų slidinėjimo centras Vilniuje. Šiuo metu čia veikia 10 trasų, į kurias kelia dešimt keltuvų. Lankytojų laukia kavinė bei didelis nuomojamos slidinėjimo įrangos pasirinkimas. Eksremalai gali džiaugtis įrengiamu dideliu sniego figūrų parku.
200 m.
200 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalnų slidinėjimas Lietuvoje
2018 m. įsteigta LSIA (Lietuvos slidinėjimo instruktorių asociacija), kuri atstovauja ir vienija kalnų slidinėjimo ir čiuožimo snieglentėmis instruktorius Lietuvoje ir užsienyje. Asociacijos tikslas yra skatinti rekreacinio kalnų slidinėjimo ir čiuožimo snieglentėmis mokymą bei švietimą. Taip pat skatinti tarptautinės kultūros plėtrą.
Lietuvoje kalnų slidinėjimo kultūra sparčiai auga. Kasmet vis daugiau vaikų pasiryžta išbandyti šią naują pramogą.
200 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Babriškis
Babriškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Čiobiškio.
Bedžaja
Istorija
Miestą įkūrė dar kartaginiečiai. Romėnų laikais buvo svarbus prekybos ir karinis centras, vadinosi Saldae. V a. užėmė vandalai, vėliau – berberai, kurių sostine miestas tapo 1062 metais. Ilgą laiką tai buvo vienas pagrindinių Šiaurės Afrikos miestų. Viduramžiais miestą buvo užėmusi Ispanija, po ir Turkija. XVI–XIX amžiuje prarado savo strateginę reikšmę, beveik virto griuvėsiais. 1833 m. užėmė Prancūzija ir pavadino Bougie. Miestas atgijo, buvo atnaujintas uostas, nutiestas geležinkelis Oranas–Tunisas.
Kompiuterinė lingvistika
Kompiuterinė lingvistika – taikomosios kalbotyros šaka, nukreipta į natūralios kalbos apdorojimą ir analizę įvairiomis kompiuterinėmis technologijomis. Kompiuterinė lingvistika glaudžiai susijusi su dirbtinio intelekto, pažinimo – kognityviniais mokslais. Pagrindinės kryptys: hiperteksto ir informacijos paieškos sistemos, automatinis (mašininis) vertimas, kompiuterinė leksikografija, šnekos atpažinimas ir sintezė, dokumentų vadyba (plagiato vadyba, automatinių santraukų sudarymas, autorystės nustatymas ir kt.).
Istorija
Kaip savarankiškas mokslas kompiuterinė lingvistika pradėjo formuotis XX a. 7-ame dešimtmetyje. Jos istorija tiesiogiai susijusi su kompiuterinių technologijų raida: nuo 1946 m Pensilvanijos universitete sukurto ENIAC'o, lempinės pirmosios kartos skaičiavimo mašinos, svėrusios 30 tonų ir užimančios 150 m salę, vėliau, puslaidininkinių, mašinų su mikroschemomis, pagaliau - ketvirtosios kartos optinių skaičiavimo sistemų, iki šių dienų naujausių skaitmeninių įrenginių. Kompiuterinės lingvistikos teorija vystėsi ant matematinės lingvistikos, kalbotyros (ypač generatyvizmo), informacijos teorijos pagrindų. D. Hays (jis laikomas kompiuterinės lingvistikos termino autoriumi), R.Kay, J. R. Searle, R. Grishman - žymiausi kompiuterinės lingvistikos mokslo pradininkai, o tikruoju pionieriumi laikytinas italas Roberto Busa, kuris 1946 m IBM kompanijai pasiūlė kompiuteriu išanalizuoti Tomo Akviniečio tekstus, taip pirmą kartą buvo pradėti klasifikuoti žodžiai, o ne skaičiai.
Šiuo metu didžiausia mokslinė kompiuterinės lingvistikos organizacija – Kompiuterinės lingvistikos asociacija – kas dveji metai organizuoja didžiules tarptautines konferencijas – COLING. JAV leidžiamas mokslinis žurnalas „Computational linguistics“.
Studijos
Lietuvoje kompiuterinės lingvistikos bakalauro studijų programa nuo 2006 metų vykdoma KTU Humanitarinių mokslų fakultete. Studijos yra tarpdalykinės, derinančios kalbotyros ir informatikos mokslus. Nuosekliai ir universitetiniu lygmeniu studijuojama lietuvių kalbos sistema, įgyjama daug anglų kalbos žinių, kurios reikalingos norint kurti gramatikos kategorijų, sintaksinių konstrukcijų, leksemų modelius, sudarant kompiuterinius žodynus. Studentai susipažįsta ir įgyja praktinio darbo su įvairiomis kalbos ir šnekos technologijomis – tekstynais, šnekos sintezatoriais, vertimo atmintimis, programine įranga, reikalinga darbui leidybos, dokumentų, teksto ir hiperteksto tvarkybos, reklamos, automatinio vertimo ir kitose, su natūralia kalba susijusiose srityse.
Studijų programoje dirba daug dėstytojų iš Kalbotyros, Valdymo technologijų, Kompiuterinių tinklų katedrų ir kitų padalinių. Studentai turi galimybę pagal Erasmus mainų programą vieną semestrą studijuoti tarptautinėje, anglų kalba vykdomoje Kompiuterinės lingvistikos programoje Tiubingeno universitete.
KTU leidžiamame žurnale „Kalbų studijos “ skirtas atskiras skyrius straipsniams, nagrinėjantiems įvairius kalbų technologijų panaudojimo analizuojant ar mokant kalbų aspektus.
Buraimis
Buraimio gubernija – gubernija Omano šiaurės rytuose, JAE pasienyje, sudaryta 2006 m. nuo Dahiros regiono atskirus 2 vilajatus. Administracinis centras – Buraimis.
Nendrinukės
Nendrinukės (Acrocephalus) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukščių gentis.
Kompiuterinis žaidimas
thumb|right|Žaidėjai, žaidžiantys [[virtuali realybė|virtualios realybės žaidimus]]
Nendrinukės
Pasaulyje 35 rūšys, Lietuvoje aptinkamos šios:
Kompiuterinis žaidimas
Terminai kompiuterinis žaidimas ir vaizdo žaidimas yra sinonimai. Atskirtis tarp kompiuterinio ir vaizdo žaidimo sąvokų buvo ryški kompiuterinių žaidimų pramonės vystymosi pradžioje, kai vaizdo žaidimais buvo vadinami žaidimai, žaidžiami žaidimų automatais ir pirmaisiais žaidimų kompiuteriais.
Yra didžiulė kompiuterinių žaidimų žanrų įvairovė: nuo paprasto pobūdžio žaidimų iki sudėtingų realių ir išgalvotų situacijų imitacijų. Taip pat yra žaidimų, kurie lavina loginį mąstymą ar skatina pažinimą, jie vadinami edukaciniais, arba mokomaisiais žaidimais. Kompiuteriniai žaidimai gali būti žaidžiami vieno arba daugelio žaidėjų. Veiksmas žaidimuose valdomas vadinamaisiais žaidimų valdymo įrenginiais.
Kompiuterinių žaidimų turnyrai dažnas reiškinys, egzistuoja profesionalios kompiuterinių žaidimų varžybos.
Istorija
thumb|right|„Tennis for Two“, vienas pirmųjų analoginių kompiuterinių žaidimų, naudojęs [[osciloskopas|osciloskopą vaizdui atvaizduoti]]
Ištakos
1951 m. Bronkse (Niujorkas) televizijos inžinierius Ralfas Bajeris (Ralph Baer) pasiūlė interaktyviosios televizijos idėją, bet ši taip ir liko nerealizuota. 1952 m. Kembridžo universiteto studentas A. S. Daglasas sukūrė programą OXO: Game of Naughts and Crosses („kryžiukai – nuliukai“), parašytą kompiuteriui EDSAC. Tai buvo jo mokslinio darbo „parodyti sąveiką tarp žmogaus ir kompiuterio“ dalis. 1958 m. Viljamas Higinbotamas (William Higinbotham) sukūrė interaktyvią programą „Tenisas dviem“ (Tennis For Two), skirtą užimti Niujorko Brukheveno nacionalinės laboratorijos lankytojus. Programa vaizdavo supaprastintą teniso aikštelę, virtualų kamuoliuką veikė gravitacijos jėga. Šios pirmosios kambario dydžio kompiuterinės sistemos daugiausia buvo prototipai, skirti parodyti vaizdo žaidimų koncepciją, todėl nebuvo pritaikyti masinei gamybai, transportavimui ir todėl – plačiajai visuomenei.
Pirmasis rinkai skirtas vaizdo žaidimas, pavadinimu „Computer Space“, pasirodė 1971 m., jis buvo skirtas žaisti pirmuosiuose žaidimų automatuose. Netrukus po to sekė plačiajai visuomenei skirtas žaidimų automatas Atari Pong. Pirmasis žaidimų kompiuteris namų vartotojams buvo 1972 m. pasirodžiusi kompiuterinių žaidimų konsolė Magnavox Odyssey.
Mobiliųjų įrenginių žaidimai
Nuo XXI a. 2-ojo deš. ištobulėjus išmaniesiems telefonams paplito vaizdo žaidimai mobiliesiems įrenginiams.
Virtualios realybės žaidimai
Virtualios realybės (VR) žaidimai pradėti leisti apie 2016 m. rinkoje pasirodžius VR akiniams („Oculus Rift“, „HTC Vive“ ir „PlayStation VR“) − įrenginiams, kurie naudojami uždėti ant žaidėjo galvos ir įvairių judesio daviklių pagalbą galintys sekti žaidėjo galvos ir akių judesius, bei galintys perteikti kiekvienai žaidėjo akiai 360 laipsnių vaizdą. Pagrindiniu šio žaidimo būdo trūkumu yra VR įrenginių aukšta kaina. Taip pat, kadangi perteikti 360 laipsnių vaizdą dviem akim reikia žymiai galingesnių grafikos procesorių, todėl ir žaidimų platforma, suderinama su VR žaidimais, atitinkamai irgi brangesnė. 2016 m. kai kurie populiarūs žaidimai jau buvo adaptuoti žaisti VR režimu: „Minecraft“, „Half Life 2“, „Eve Online“ ir kt.
Kompiuterinių žaidimų žanrai
thumb|right|Šaudyklinio žaidimo „[[Doom“ ekranvaizdis. Ekrane rodomi bendri kompiuteriniams žaidimams būdingi elementai, tokie kaip HUD displėjus, kuriame pateikiami žaidėjo gyvybės taškų ir amunicijos skaitikliai.]] thumb|thumbtime=54|Žaidimo „Dustforce“ vaizdas, kuriame matomi [[platformer žanro elementai: šokinėjimas per priešus, kliūtis, taip pat dvigubas šuolis ir šokinėjimas sienomis]]
Kompiuterinių žaidimų žanrų įvairovė didžiulė: nuo paprasto pobūdžio žaidimų iki sudėtingų realių ir išgalvotų situacijų imitacijų. Plačiausiai paplitę kompiuterinių žaidimų žanrai yra: veiksmo, nuotykių, sporto, loginiai, mokomieji, strateginiai ir imitaciniai.
Taip pat yra paprasto pobūdžio žaidimų – įvairūs galvosūkiai, kortų žaidimai, kolekcionuojamų kortų žaidimai, stalo žaidimų kompiuterinės versijos. Dažnos įvairios žanrų kombinacijos, pvz., veiksmo su strategijos elementais.
Kompiuterinių žaidimų reitingavimas
thumb|right|Tipiška ESRB reitingavimo etiketė, nurodanti reitingą ir konkretaus turinio aprašą žaidimui „Rabbids Go Home“. Siekiant apsaugoti nepilnamečius nuo jiems netinkamo turinio buvo sukurtos reitingavimo sistemos kompiuteriniams žaidimams klasifikuoti. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose šia veikla užsiima Entertainment Software Rating Board (ESRB), daugumoje Europos šalių – Pan European Game Information (PEGI), Vokietijoje – Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle (USK), Japonijoje – Computer Entertainment Rating Organization (CERO). Turinio vertinimo sistemų klasifikacija įvairiose šalyse yra skirtinga. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose žaidimai, kuriuos ESRB paženklino ženklu „tik suaugusiesiems“, yra išimami iš apyvartos, tuo tarpu PEGI ir CERO ženklinimai juos naudojančiose šalyse teisinės vertės neturi.
Žaidimų pramonė
thumb|Įvairių laikmečių kompiuterinių žaidimų laikmenos|kairėje|211x211px
Kompiuterinių žaidimų pramonės apyvarta 2016 m. vertinta 91 mlrd. JAV dolerių. Tarp garsiausių žaidimų gamintojų ir leidėjų minimos sekančios kompanijos :
Populiariausi žaidimai
Žemiau pateikiami populiariausių žaidimų ir žaidimų frančizių sąrašai. Į šiuos sąrašus neįtraukiami kartu su žaidimo konsole parduodami (integruoti iš anksto) žaidimai, nemokami žaidimai ir interneto žaidimai, kurie žaidžiami perkant abonementą. Taip pat neatsižvelgta į „piratavimo“ būdu (nelegaliomis kopijomis) išplatintus žaidimus.
2014 m. liepos duomenimis pagal Gineso pasaulio rekordų knygą populiariausia visų laikų žaidimų franšize buvo „Nintendo“ sukurta „Mario“ franšizė su daugiau nei 180 žaidimų ir 528 mln. parduotų kopijų (įskaitant visas subfranšizes).
Šunsuke Nakamura
Šunsuke Nakamura (g. 1978 m. birželio 24 d.) – futbolininkas, Japonijos rinktinės ir Yokohama F. Marinos klubo saugas.
2009 m. birželio 23 d. pasirašė sutartį su RCD Espanyol klubu. 2010 m. vasario pabaigoje paliko Ispaniją ir grįžo į gimtinę.
Su Celtic klubu 2006 m. laimėjo Škotijos čempionatą ir taurę.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1998 m. vasario 15 d., su rinktine laimėjo 2000 ir 2004 metų Azijos taurę. Taip pat žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur žaidė visose trejose rungtynėse, o pirmosiose rungtynėse įmušė įvartį į Australijos vartus. 2010 m. liepos 1 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
Amaliai
Amaliai – Kauno miesto dalis į šiaurės rytus nuo miesto centro, šiauriau geležinkelio Kaunas–Vilnius, kuris skiria nuo Petrašiūnų. Amalių plotas 255 ha, didžiąją dalį užima kolektyviniai sodai (Levintai, Romuva, Dainava, Serbenta, Amaliai). Eina Vilniaus–Kauno geležinkelis, buvusi Amalių geležinkelio stotelė. Į šiaurę nuo Amalių teka Amalė. Amalių piliakalniu kartais vadinamas Vieškūnų piliakalnis.
miniatiūra|left|Senosios Amalių kapinės miniatiūra|left|Pervaža
Etimologija
Gyvenvietės vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančia Amalės upelio.
Liaudies etimologija Amalių vardą sieja su žodžiu, taip pat su („kandis“).
Ąžuolaičiai
Ąžuolaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Dotnuvos. Ąžuolaičių seniūnaitija. Yra biblioteka. Per kaimą teka Jaugila (Smilgos intakas), iš vakarų prieina Ąžuolaičių miškas. Pro kaimą eina Dotnuvos-Palainiškių kelias.
Amaliai
Istorija
1882 m. nutiestas geležinkelis Vilnius–Kaunas Amalius padalijo į dvi dalis – Aukštuosius ir Žemuosius Amalius. Bronius Kviklys mini, kad Aukštieji Amaliai buvo dvaras, o Žemieji Amaliai – kaimas, kur buvo Napoleono karių kapai. XX a. tarpukariu minimas Amalių dvaras, kurį valdė agronomas Jonas Sadūnas, laikęs karves, turėjęs šiltnamius, apynių plantaciją, auginęs karpius Amalės užtvankoje. Amaliuose buvo kriminalinės policijos šunynas, kur buvo dresuojami policijos šunys.
Ąžuolaičiai
thumb|left|280px|Kaimo šiaurinė dalis
Istorija
Tarybiniais metais Ąžuolaičiai buvo Melnikaitės kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Arūnas Tarabilda
Arūnas Tarabilda (1934 m. sausio 5 d. Kaune – 1969 m. lapkričio 6 d. Vilniuje) – dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius, Lietuvos heraldikos gaivintojas.
Biografija
Gimė menininkų šeimoje. Tėvas Petras Tarabilda, motina Domicėlė Tarabildienė. Broliai Ramonas Tarabilda ir Rimtas Tarabilda, sesuo architektė Giedrė Tarabildaitė-Kontvainienė.
1952 m. pradėjo studijuoti grafiką LSSR dailės institute (dėst. Vytautas Jurkūnas). Tame pačiame kurse mokėsi grafikai Stasys Krasauskas, Vytautas Kalinauskas, Juozas Galkus, Kastytis Juodikaitis. Viename iš piešinių draugus pavaizdavo kartu su humoristiniu kurso herbu, tarsi pranašaujančiu vėlesnį jo susidomėjimą heraldika.
Per 1956 m. Vėlines Vilniuje, Rasų kapinėse, studentai ir moksleiviai rinkosi prie Jono Basanavičiaus, Mikalojaus Konstantino Čiurlionio ir kitų žymių Lietuvos asmenų kapų. Minėjime dalyvavo Arūnas Tarabilda, prof. Jonas Dagys, Rimtautas Gibavičius, Albinas Bernotas, Laimutis Barkauskas, Vytautas Viliūnas ir kt. A. Tarabilda išdrįso viešai kelti klausimą dėl Gedimino vardo grąžinimo Vilniaus Stalino prospektui (dab. Gedimino prospektas), sutrukdė valdžiai nuimti kryžių nuo Šv. Kazimiero bažnyčią vainikuojančios karūnos.
Už antisovietinę veiklą 1957 m. pašalintas iš LLKJS ir Dailės instituto, paimtas į sovietinę armiją, tarnavo sveikatai kenksmingomis sąlygomis radiacija užkrėstoje zonoje Sverdlovsko srityje. 1959–1961 m. vėl studijavo grafiką Dailės institute. Nuo 1961 m. dalyvavo dailės parodose. Palaidotas Rasų kapinėse.
Asmenybė ir kūryba
Nuo vaikystės jam buvo būdingi romantiniai polinkiai, veiklumas, nagingumas. Dalyvavo aviamodelizmo būrelyje, pasiekė rekordų su sklandytuvų modeliais, vėliau šokinėjo iš parašiuto, sukonstravo burinį laivą, suaugęs pasistatė namą vaizdingoje Pavilnio vietovėje, nors dėl to ir teko kurį laiką atsitraukti nuo kūrybos.
1966 m. buvo įsteigta Respublikinė heraldikos komisija. Į prasidėjusį Lietuvos miestų ir miestelių senųjų herbų atkūrimą ir naujų projektavimą įsijungė nemažai dailininkų, bet A. Tarabilda buvo vienas iš aktyviausių. Šio darbo, atitikusio jo patriotines aspiracijas ir domėjimąsi Lietuvos istorija, jis ėmėsi labai rimtai. Ieškojo medžiagos Maskvos archyvuose, iš senųjų dokumentų kopijavo LDK emblemas, gilinosi į griežtas, per šimtmečius susiklosčiusias herbų komponavimo taisykles. Gerai perpratęs šios specifinės taikomosios dailės srities reikalavimus, dailininkas sukūrė puikių ir išraiškingų herbų. Jis atkūrė šešis ir sukūrė septynis naujus herbus. Tačiau jau po Arūno mirties, po 1970 m. dainų šventės, kurios dalyviai, pasipuošę spalvinga savo miestų atributika, papiktino aukštus svečius iš Maskvos, Heraldikos komisijos veikla buvo uždrausta.
Lietuvos lauko etmonas
Lietuvos lauko etmonas (lenk. Hetman polny litewski) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės karo vadas, Didžiojo etmono pavaduotojas. Pareigybė panaikinta po Tado Kosciuškos sukilimo.
Įgaliojimai
Pagrindinė lauko etmono funkcija buvo vadovauti kariuomenės daliniams, saugantiems rytines LDK sienas. Jis buvo pavaldus tik Lietuvos Didžiajam etmonui, su Lenkijos Karalystės lauko etmonu (hetman polny koronny) bendradarbiavo tik karo lauke, vykdant bendrus abiejų kariuomenių veiksmus.
Marko Tomić
Marko Tomičius (Marko Tomić/Mарко Томић; g. 1991 m. spalio 28 d.) – Serbijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo arba gynėjo pozicijose. Buvęs Vilniaus „Žalgirio“ ir „Panevėžio“ klubo narys.
Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems Serbijos klubams. FK Radnički Niš, FK Radnik Surdulica, FK Sinđelić Niš, vėl grįžo į FK Sinđelić Niš, FK Radnički Niš, FK Čukarički, sugrįžo į FK Radnički Niš.
FK Žalgiris
Atvyko į Lietuvą. 2018 m. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. 2018 m. A lygos sezone sužaidė 29 rungtynes ir pelnė šešis įvarčius. 2019 m. pasirodė 21 kartą ir pelnė vieną įvartį. Po sezono pranešta, kad žaidėjas palieka klubą. 2020 m. sausio 9 d. buvo paskelbta, kad serbas karjerą tęs kitame klube.
FK Irtyš
2020 m. persikėlė į Kazachstaną ir atstovavo FK Irtyš Pavlodar. Premjer lygoje sužaidė vos dvejas rungtynes.
FC Alashkert
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Armėnijoje. FC Alashkert gretose sužaidė šešerias rungtynes.
FK Napredak
Nuo 2021 m.	rungtyniavo Serbijoje, atstovavo FK Napredak Kruševac.
FK Panevėžys
2023 m. sausio 16 d. tapo aišku, kad sudarė vienerių metų sutartį ir atstovaus „Panevėžio“ klubui.
2023 m. gegužės 24 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą. A lygoje nežaidė, o vienintelį kartą atstovavo Panevėžys B ekipai Pirmoje lygoje.
Motiejus Radvila
Motiejus Radvila (, 1749 m. lapkričio 10 d. Varšuvoje – 1800 m. rugsėjo 2 d. Dobrute) – kompozitorius, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Leonas Mykolas Radvila, motina Ona Liudvika Mycielska Radvilienė. Užaugino Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė.
Įbroliai Jonušas Tadas Radvila, Karolis Stanislovas Radvila II, Jeronimas Vincentas Radvila.
Šeima
Žmona Elžbieta Chodkevičiūtė (Elżbieta Chodkiewicz) (1769−1821), Žemaitijos generalinio seniūno Jono Mikalojaus Chodkevičiaus (1738−1781) ir Liudvikos Rževuskos (1744−1816) jaunesnioji duktė, sūnus Motiejus Konstantinas Radvila, duktė Antanina Radvilaitė (1790–1853 m., vyras Kazimieras Giedraitis-Juracha).
Dvarai
thumb|left|Radvilų dvaras Baltarusijoje Šidlavos valdytojas. Nesvyžiaus dvare turėjo didelį orkestrą. Jo iniciatyva motinos ir įtėvio Nesvyžiuje įsteigtam teatrui vadovauti 1782 m. buvo pakviestas Hamburgo Šv. Kotrynos bažnyčios ir Katedros muzikos direktorius Johanas Davidas Holandas (1746–1827 m.) Nesvyžiaus dvaro teatras tapo vienu geriausių valstybėje. 1784 m. karaliaus Stanislovo Augusto apsilankymo Nesvyžiuje proga pagal Motiejaus Radvilos libretą pastatyta J. D. Hollando trijų veiksmų opera Agotėlė, arba pono atvykimas („Agatka czyli przyjazd pana“) turėjo didžiulį pasisekimą.
Kompozitorius
Rašė ne tik libretus, dramas, bet ir pats kūrė muziką. Iki šiol grojami jo polonezas C-dur klavesinui, sonata G-dur smuikui ir klavesinui, serenada B-dur styginiam kvartetui, divertismentas D-dur orkestrui ir kiti kūriniai. Šeši polonezai orkestrui saugomi Drezdeno Saksų archyve.
Valstybės tarnyba
Nuo 1786 m. Lietuvos didysis pakamaris, nuo 1790 m. Vilniaus kaštelionas.
1788 m. vasario 18 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Masonas, 1781 m. netgi buvo Vilniaus „Išminties šventovės“ antruoju stiuartu. Palaidotas Šidlavos bažnyčioje, kaip manoma po didžiuoju altoriumi.
Remigijus Jonušas
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1990 m. technikos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – precizinės rotorinės sistemos, riedėjimo guolių eksploatacinės savybės, technologinių įrenginių vibrodiagnostika. 35 išradimų autorius.
Friksas
thumb|Friksas ir [[Helė (mitologija)|Helė]] Friksas – graikų mitologijoje minimas Helės brolis, Orchomeno karaliaus Atamanto ir debesų deivės Nefelės sūnus.
Atamantas paliko Nefelę ir vedė Ino. Ino nekentė savo įsūnių dvinių Helės ir Frikso. Ji norėjo juos pražudyti. Ino įkalbėjo Orchomeno moteris išdžiovinti sėjai skirtas sėklas. Apsėjo orchomeniečiai laukus išdžiovintomis sėklomis, bet niekas neišdygo jų derlingose žemėse. Ėmė vietinius ūkininkus kankinti badas ir jie paprašė orakulo patarimo. Ino papirko tą, kuris buvo siųstas pas orakulą ir liepė jam pranešti kitiems, kad orakulas išpranašavo, kad norint išvengti bado reikia paaukoti Atamanto sūnų Friksą. Atamantas su tuo nenoromis sutiko. Viskas jau buvo paruošta aukojimui. Nuo žynio peilio turėjo kristi jaunasis Friksas, bet staiga pasirodė auksavilnis avinas, dievo Hermio dovana. Aviną pasiuntė Frikso ir Helės motina Nefelė. Atsisėdo ant auksavilnio avino Friksas ir Helė ir nuskraidino juos avinas į šiaurę. Išsigando Helė ir nepajėgdama išsilaikyti ant avino, nukrito į jūrą ir nuskendo Dardanelų sąsiauryje - Helesponte (reiškia „Helės jūra“). Friksas išsigelbėjo, nepajėgęs išgelbėti sesers ir nuvyko į Kolchidę, kur karalius Ajetas priėmė jį ir atidavė jam į žmonas savo dukterį Chalkiopę. Friksas atidavė Ajetui Nefelės siųsto avino aukso vilną.
Friksas ir Chalkiopė susilaukė keturių sūnų, kurie minimi Argonautų cikle.
Dygliuotasis dirvenis
Dygliuotasis dirvenis (Ononis spinosa) – pupinių (Fabaceae) šeimos, Faboideae pošeimio daugiametė augalų rūšis.
Augalas žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Yra 40 – 80 cm aukščio. Auga šiukšlynuose, dykvietėse ir ant geležinkelio pylimų.
Dygliuotasis dirvenis yra labai panašus į šlaitinį dirvenį, tačiau Lietuvoje yra gan retas.
Uosynas
Uosynas – medynas, kuriame dominuoja uosiai.
Dygliuotasis dirvenis
Gydomosios savybės
Dygliuotasis dirvenis skatina prakaitavimą, šlapimo išsiskyrimą, malšina skausmus, gydo uždegimines ligas, valo kraują, stabdo kraujavimą ir padidina kraujospūdį.
thumb|left|200px|Augalo požymiai
Uosynas
Lietuvoje uosynus sudaro paprastojo uosio (Fraxinus excelsior) sąžalynai. Auga drėgnuose, labai derlinguose, karbonatinguose, glėjiškuose priemoliuose, kuriuose gausu humuso. Grynų uosynų pasitaiko retai, dažniausiai uosiai auga pramaišiui su ąžuolais, klevais, eglėmis, liepomis, beržais, juodalksniais. Pagal savo trako augmeniją uosynai skirstomi į garšvinius, įvairiažolius, dilgėlinius, vingiorykštinius.
Lietuvoje uosynai užima nedidelę dalį miškų (2,9 % – 2020 m.). Labiausiai šio tipo medynai būdingi derlingoje Vidurio Lietuvos žemumoje – Joniškio, Panevėžio, Pakruojo, Kėdainių, Radviliškio, Pasvalio rajonuose.
Motiejus Konstantinas Radvila
Motiejus Konstantinas Radvila (, 1793 m. Palenkės Bialoje – 1869 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Rusijos imperijos dvaro pareigūnas.
Biografija
thumb|left|150px| Motiejaus Konstantino Radvilos dvaras Polonečke thumb|left|150px|Motiejaus Konstantino Radvilos antroji žmona Celestina Sulistrovska Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Motiejus Radvila, motina Elžbieta Chodkevičiūtė.
Valstybės tarnyba
Nuo 1815 (?) m. Rusijos Imperatoriškosios didenybės dvaro kamergeris, IV klasės patarėjas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Bela III
Bela III (,, 1148 m. – 1196 m. balandžio 23 d.) – Arpadų dinastijos Vengrijos karalius, valdęs nuo 1172 m. iki savo mirties.
Biografija
Tėvas Vengrijos karalius Geza II. Motina Kijevo kunigaikščio Mstislavo I Vladimirovičiaus duktė Eufrozinija.
Valdymas
thumb|left|150px|Belos III antspaudas thumb|left|150px|Belos III antroji žmona Margarita Prancūzė Kadangi oficialus sosto paveldėtojas buvo Steponas III pagal susitarimą su Bizantijos imperatoriumi Emanueliu I auklėtas Bizantijos dvare ir turėjęs rūpintis santykiais su šia valstybe. Bizantijoje jis susižadėjo su imperatoriaus seserimi Mariją ir priėmė Aleksijaus vardą. 1165 m. tapo oficialiu Bizantijos sosto paveldėtoju, tačiau Emanuelis I netrukus susilaukė sūnaus, dėl to Belai buvo atšauktas paveldėtojo titulas, o jo santuoka paskelbta negaliojančia. 1172 m. kovo 4 d. Steponas buvo nunuodytas ir Bela grįžo į Vengriją ir užėmė Vengrijos sostą. Dėl santykių su Bizantija jį palaikė ne visi kilmigieji, netgi jo paties motina, kurie buvo linkę soste matyti Belos brolį Gezą. Bela suėmė savo brolį ir jis į laisvę pateko tik 1189 m., kai į Vengriją atvyko imperatorius Frydrichas I ir Geza prisidėjo prie jo vadovaujamos kryžiaus žygio.
1180 m. mirus Emanueliui I išsivadavo nuo Bizantijos įtakos, sudarė sąjungą su popiežiumi ir užėmė Sremą, Kroatiją, po 1181–1188 m. ir 1190–1191 m. karų su Venecija užėmė Dalmatiją. Mėgino prisijungti Haličą, į kurį pretendavo jau jo pirmtakai. 1188 m. Bela užėmė visą Haličą, ištrėmė jo kunigaikštį Vladimirą Jaroslavovičių ir savo sūnų Andrių paskelbė Galicijos karaliumi. Netrukus po to Vladimirui su lenkų ir vokiečių pagalba pavyko susigrąžinti kunigaikštystę.
Skatino ūkio ir kultūros plėtrą, įvykdė administracinę reformą, įkūrė karaliaus kanceliariją. Perėmė daugelį Prancūzijos karaliaus dvaro papročių. Belos valdymo laikotarpiu pradėtas naudoti dvigubas kryžius, kuris dabar yra Vengrijos herbo dalimi.
Šeima
thumb|Belos III sarkofagas 1170 m. vedė Antiochijos kunigaikščio Rainaldo dukterį Agnesę (1154-1184 m.). Jiems gimė:
Apie 1185 m. vedė Prancūzijos karaliaus Liudviko VII dukterį ir Pilypo II seserį Margaritą.
Slavikų seniūnija
Slavikų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės vakaruose, pasienyje su Rusija.
Istorija
Seniūnija įsteigta 1995 m.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
Žemutinės Burgundijos karalystė
Žemutinės Burgundijos karalystė − istorinė karalystė, viena iš Karolingų Frankų imperijos dalių, egzistavusi iki 933 m. Jos teritorijos užėmė dab. Prancūzijos istorinius Provanso, Dofinės, Savojos regionus bei gretimas sritis Italijoje. Kitaip dar vadinama Cisžuranine Burgundija ar tiesiog Cisžuranija, dėl to, kad buvo į pietus nuo Žuros kalnų. Be to, karalystė dar vadinama Provanso karalyste.
Raida
thumb|left|Trys Burgundijos. Žemutinė Burgundija pažymėta oranžine spalva. Prielaidos karalystės atsiradimui susiklostė, kai 855 m. Lotaras padalino Vidurio Frankų karalystę į tris dalis, atiduodamas jas savo trims sūnums. Vidurinę jos dalį, į pietus nuo Alpių gavo sūnus Karolis Provansietis. Po pastarojo mirties 863 m. karalystė laikinai panaikinta, ir jos teritorijas pasidalino broliai Lotaras II ir Liudvikas II Italas. Prie Italijos karalystės prijungtoji Burgundijos dalis 875–879 m. perėjo Vakarų Frankų karaliams.
879 m. mirus Vakarų Frankų karaliui Liudvikui II, Provanso diduomenė atsisakė vėl rinkti jo įpėdinį karalių, ir vietoj to karaliumi išsirinko tuometinį vietininką Boso, kuris tapo pirmuoju ne Karolingų dinastijos karaliumi Frankų imperijoje. 880 m. du Vakarų frankų karaliai bandė atkurti valdžią Provanse, vėliau tai bandė padaryti ir Karolis Storasis, tačiau tai jiems nepavyko. Nors Boso teritorijos kuriam laikui susitraukė, sostinė Vjenas nepasidavė.
887 m. Žemutinės Burgundijos sostą paveldėjo Boso sūnus Liudvikas Aklasis. Jis 900 m. buvo išrinktas Italijos karaliumi, o 901 m. tapo Romos imperatoriumi. Tačiau 905 m. jis buvo apakintas ir išvytas iš Italijos. Sugrįžęs į Žemutinę Burgundiją, jis valdyme buvo priverstas pasitikėti savo patikėtiniu Hugu Arliečiu, kuris palaipsniui įgijo valdžią visoje karalystėje ir 911 m. perkėlė sostinę į savo tėvoniją Arlio mieste.
Hugas buvo susigiminiavęs su Aukštutinės Burgundijos valdovais, nes pastarosios karaliaus našlė 912 m. ištekėjo už jo. Kai Aukštutinės Burgundijos sosto paveldėtojas Rudolfas II 922 m. tapo Italijos karaliumi, jo interesai susikirto su patėviu Hugu Arliečiu. Šis 926 m. atėmė iš Rudolfo Italijos karūną. 933 m. Rudolfas atsisakė pretenzijų į Italijos sostą, tačiau už tai iš patėvio gavo Žemutinę Burgundiją. Tokiu būdu dvi karalystės buvo suvienytos į Burgundijos karalystę.
Jurgis Kutra
Jurgis Kutra (1891 m. balandžio 25 d. Šniurkiškiuose, Biržų valsčius – 1943 m. rugsėjo 16 d. Taišetlagas, Irkutsko sritis) – Lietuvos pedagogas, vertėjas, kultūros veikėjas, evangelikų reformatų kuratorius.
Biografija
Lankė Biržų pradžios ir Bauskės viduriniąją mokyklą. Jas baigęs ir įgijęs mokytojo teises, trumpą laiką mokytojavo Žagarės pradžios mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo metu mobilizuotas ir išsiųstas į Rusiją. Voroneže lankė Martyno Yčo suorganizuotus, J. Vokietaičio vadovautus mokytojų kursus. 1918 m. grįžęs į Biržus, čia mokytojo pašaukimui liko ištikimas iki tragiškai pasibaigusios tremties.
1918 m. Biržų pradžios mokyklų inspektorius, nuo 1919 m. Biržuose įsteigtos „Saulės“ progimnazijos, kuri 1922 m. perorganizuota į valstybinę Biržų gimnaziją, mokytojas. Biržų gimnazijos aukštesnėse klasėse dėstė lietuvių kalbą ir lietuvių bei pasaulinę literatūrą. Ilgus metus buvo pedagogų tarybos sekretorius. 1925 m. paskirtas gimnazijos vicedirektoriumi. Prisidėjo prie naujų gimnazijos rūmų statybos Biržuose.
Pamokose moksleiviams duodavo daugiau žinių, negu mokyklų programa reikalavo. Matė pasaulinės literatūros klasikų kūrinių trūkumą ir su mokiniais ėmėsi vertimų, rūpinosi leidyba. J. Kutros veiklumo dėka skaitytojai lietuviškai galėjo susipažinti su R. Gustafsono „Jūrų karaliaus vainikas ir kitos pasakos“ (Šiauliai, 1925 m.), Meterlinko „Sesuo Beatričė“ ir „Neprašyta viešnia“, V. Šekspyro „Otelas“ (1927 m.) ir „Venecijos pirklys“, Č. Dikenso „Deividas Koperfildas“, „Oliveris Tvistas“(1928 m.) ir „Jaunuolėlių gyvenimas“(1929 m.), N. A. Rubakino „Šiaurės ledjūryje“ (1932 m.), Servanteso „Don Kichotas“, A. Vanajevos „Moterų triūsas“. Kartu su gimnazijos direktoriumi A. Juška suredagavo leidinį „Biržų gimnazija“ (išleistas 1931 m.)
Aktyviai reiškėsi Biržų miesto kultūriniame gyvenime. Dalyvavo 1922 m. steigiant dailės draugiją „Mūza“, kuri rūpinosi vaidyba, dramos spektakliais. Pats spektakliuose vaidino ir režisavo moksleivių, šaulių, skautų ir kitų organizacijų rengiamus spektaklius, rūpindamasis taisyklinga aktorių kalba.
1929 m. buvo išrinktas V-jo Kultūros kongreso Kultūros Sąjungos Tarybos nariu. Buvo Lietuvių tautosakos archyvo narys. Su moksleivių pagalba surinko daug dainų, pasakų, patarlių. Bendradarbiavo laikraščiuose „Biržų žinios“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Lietuvos žinios“. Kurį laiką priklausė Lietuvos valstiečių sąjungai, Mokytojų profesinei sąjungai.
J. Kutra aktyviai dalyvavo ir evangelikų reformatų Bažnyčios veikloje, ėjo atsakingas pareigas. Nuo 1920 m. – evangelikų reformatų Bažnyčios kuratorius, o nuo 1933 m. – Kolegijos generalinis sekretorius.
Sukūręs šeimą su mokytoja Aleksandra Mačiukaite augino trejetą vaikų. Kaip ir daugelis to meto Lietuvos inteligentų, J. Kutra buvo netinkamas raudonosios santvarkos skleidėjams. 1941 m. birželio mėn. suimtas, ir išgabentas į Sibirą. Lietuvos gyventojų genocido suvestinėse yra įrašas: „Išvežtas į lagerį 1941 m. birželio 19 d. - Norilskas, Krasnojarsko kraštas, 1943 m. - Taišetlagas, Irkutsko sritis; Ypatingo pasitarimo 1942 m. rugsėjo 12 d. nuteistas dešimčiai metų kalėti; mirė lageryje 1943 m. rugsėjo 27 d. Šeima ištremta 1949 m.“. Aleksandra Kutrienė su dukra Dalia tremtyje baigė savo žemiškąją kelionę. Sūnus Vytas paleistas 1956 m.
Babromiškės
Babromiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Aukštadvario.
Vladislav Kondratovič
Vladislav Kondratovič (g. 1972 m. vasario 25 d. Nemėžyje, Vilniaus rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete baigė vadybą ir verslo administravimą.
Vilniaus rajono savivaldybės administracijos Investicijų skyriaus vedėjas.
Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys. 2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.
Nemėžio bendruomenės pirmininkas, Blaivios gyvensenos, sveikatos, sporto ir turizmo draugijos „Optimalietis“ prezidentas, Lietuvos sveikuolių sąjungos valdybos narys.
Žmona Natalija, vaikai Darjuš, Albert, Karol.
VDR futbolo varžybos 1949–1950 m.
VDR futbolo varžybos 1949–1950 m.
Ausieniškių dvaras
Ausieniškių dvaras – dvaras Elektrėnų savivaldybėje, Ausieniškių kaime.
Istorija
Napoleonas Bonapartas 1812 m. karo prieš Maskvą pradžioje nakvojo Ausieniškėse, iš kurių išvyko į Vilnių.
Dvaro rūmai statyti 1815 metais.
1830-1831 m. sukilimo metu Aukštadvaryje ir jo apylinkėse veikė Ausieniškių dvaro savininko V.Matuševičiaus (galbūt Vaclovo Matuševičiuas, Stakliškių valdytojo) dalinys. 1831 m. balandžio 20 d. sukilėliai prie Ausieniškių palivarko (?) pralaimėjo mūšį prieš caro kariuomenės dalinius.
Balkanų istorija
Balkanai - savitas kultūrinis regionas, kurio šalys susietos tarpusavyje tam tikrais kultūriniais bruožais. Į šį regioną nuo Ankstyvųjų viduramžių plito kultūra, paremta Bizantijos modeliu: čia išplatinta stačiatikybė, kultūrine kalba buvo laikoma graikų kalba, paplito graikų raštas bei iš jo kilusios rašto sistemos kirilica ir glagolica.
Skirtingai nei Vakarų Europos civilizacijos istorija, kur niekuomet nebuvo pasiekta vienybės, Balkanų istorijai būdinga tai, kad centralizuotų imperijų amžiai kaitaliojasi su dezintegracijos laikotarpiais.
Balkanai yra strateginėje vietoje, jie yra tarsi tiltas iš pietų ir vakarų Europos į Aziją. Juos įvairiu mastu buvo užkariavę daug kitų tautų – totoriai, turkai, rusai ir kt.
Antika
Romos imperatoriai buvo užvaldę visą Balkanų pusiasalį. Dalis jo gyventojų buvo romanizuoti.
Viduramžiai (VII-XIV a.)
Tautų kraustymosi laikotarpiu į Balkanus atsikraustė keletas tautų - 400 m. slovėnai, 600 m. - serbai ir kroatai, 680 m. - bulgarai.
thumb|200px|Bulgarijos imperija X a.
Osmanų imperija
Osmanai nugalėjo Rytų Romos imperiją ir 1356 m. užvaldė visus Balkanus, kuriuos valdė iki XIX a.
1829 m. Adrianopolio sutartimi Graikija atgavo nepriklausomybę. 1878 m. San Stefano sutartimi nepriklausomybė suteikta Serbijai, Rumunijai ir Bulgarijai (be Rytų Rumelijos). Bosnija ir Hercegovina atiteko Austrijai-Vengrijai.
Balkanai XX a.
Po Antrojo pasaulinio karo Balkanai pateko TSRS įtakos zonon.
Žlugus Tarybų Sąjungai daug kraujo buvo pralieta dėl Jugoslavijos federacijos žlugimo. Pačioje XX amžiaus pabaigoje iškilo ir Kosovo problema.
Švedijos himnas
Du Gamla, Du Fria - nacionalinė Švedijos giesmė. Nors Švedijos konstitucijoje himnas neminimas, tačiau ši daina pripažinta žmonių ir yra giedama, pavyzdžiui, per sporto šventes. Giesmė turi keturias versijas. Daugiausiai giedamos dvi pirmosios, o per sporto varžybas - pirmoji. Daugelis net nežino, kad egzistuoja trečioji ir ketvirtoji versijos.
Giesmės žodžius parašė Ričardas Dybekas 1844 metais, pagal tradicinę Västmanlando melodiją. Pirmą kartą daina kaip nacionalinis himnas panaudota 1890.
Antroji versija
Louiso Ahléno papildymas, padarytas 1910 metais. Dažniausiai negiedamas kaip nacionalinis himnas.
Techninių sistemų evoliucijos dėsniai
300px|thumb|Techninės sistemos evoliucijos etapai ir dėsnių galiojimas Techninių sistemų evoliucijos dėsniai - bendrieji techninių sistemų (TS) tobulinimo dėsningumai. suformuluoti TRIZ autoriaus Henriko Altšulerio. Jie pirmą kartą paskelbti 1979 m. Šiais dėsniais paremti išradybinių uždavinių sprendimo metodika TRIZ.
Techninių sistemų evoliucijos dėsnių žinojimas leistų kurti efektyvius techninių sistemų patobulinimus.
Galbūt dėsnis „Vystytis tampant viršsisteme“ yra fundamentalus - jis veikia ne tik technikoje, bet ir visų objektų evoliucijoje – nuo elementariųjų dalelių iki galaktikų.
Istorija
Yra žinomi kai kurie biologinių sistemų vystymosi dėsningumai, pvz.:
H. Altšuleris pastebėjo, kad tokia pati raida būdinga ir techninių sistemų evoliucijai. Pvz., atsiradusios kaitrinės lemputės pradžioje buvo negausios, jų panaudojimo sričių buvo nedaug. Tobulinant kaitrines lemputes ir pritaikant jas įvairioms funkcijoms atsirado daug jų rūšių, jų panaudojimas labai išplito išstumdamas iki tol naudotus dujinius šviestuvus. Vėliau atsirado liuminescencinės lempos, kurios vystėsi analogiškai, ir ėmė stumti kaitrines lemputes iš kai kurių sričių. Neseniai atsirado šviestukai, kurie ima išstumti iš kai kurių sričių tiek kaitrines, tiek fluorescencines lemputes.
Ieškodamas objektyvių kūrybą valdančių dėsningumų ir tyrinėdamas patentus ir autorinių liudijimų aprašymus išradėjas ir išradybos metodininkas Henrikas Altšuleris pastebėjo, kad techninės sistemos tobulėja (tobulinamos) ne bet kaip, bet paklūsdamos tam tikriems dėsningumams.
Šių dėsnių taikymas padeda išradėjams numatyti (prognozuoti) konkrečių produktų patobulinimų kryptis.
Dėsnių tyrinėjimui nuo 1973 iki 1984 m. didžiausią indėlį padarė B. Goldowsky; B. Zlotin ir A. Zusmann; Yu. Salamatov ir I. Kondrakov; S. Litvin ir V. Gerasimov; I. Vertkin; G. Ivanov; V. Petrov ir E. Zlotin; M. Rubin; V. Fey; A. Pinyaev; A. Zakharov; V. Dubrov; G. Frenklakh; G. Ezersky; A. Bystritsky.
Logistinio techninių sistemų vystymosi dėsnis
Techninės sistemos įvairovė einant laikui kinta pagal logistinę kreivę.
Logistinėje TS įvairovės didėjimo kreivėje skiriami trys tarpsniai: Einant laikui dažnai būna ir ketvirtas tarpsnis:
Sistemos pilnumo dėsnis
Techninė sistema, savarankiškai atliekanti kokią nors funkciją, turi turėti 4 pagrindines dalis - variklį, pavarą (transmisiją), darbinį organą, valdymo posistemę (jei kurios nors dalies nėra, jos funkciją atlieka žmogus arba aplinka):
Šias dalis turi bet kuri autonomiškai dirbanti techninė sistema - šaldytuvas, laikrodis, televizorius ar dviratis.
Kiaurinio energijos perdavimo dėsnis
Sistemoje energija turi be nuostolių būti perduodama nuo variklio darbiniam organui, o iš šio - apdorojama objektui.
Visos keturios sistemos dalys naudoja energiją ir ją transformuoja. Kai energijos perdavimas nėra efektyvus, sistemoje pasireiškia techniniai prieštaravimai, kurių sprendimas yra išradybinių uždavinių sprendimas.
Energijos perdavimo požiūriu techninės sistemos efektyvumo garantija yra vienodas TS dalių gebėjimas priimti ir perduoti energiją.
Pirmoji energijos perdavimo sistemoje taisyklė
Sistemos, kurios sąveikaujantys elementai sudaro energiją perduodančią grandinę su naudinga funkcija, efektyvumas padidėja, kai sandūrose tarp elementų panaudojamos medžiagos su artimais ar vienodais išvystymo lygiais.
Antroji energijos perdavimo sistemoje taisyklė
Sistemos, kurios sąveikaujantys elementai sudaro energiją perduodančią grandinę su kenksminga funkcija, kenksmingoji funkcija susilpninama ar panaikinama, kai sandūrose tarp elementų panaudojamos medžiagos su skirtingais ar priešingais išvystymo lygiais.
Trečioji energijos perdavimo sistemoje taisyklė
Sistemos, kurios sąveikaujantys elementai sudaro energiją perduodančią grandinę su kenksminga ir naudinga funkcijomis, efektyvumas padidinamas, kai sandūrose tarp elementų panaudojamos medžiagos, kurių išvystymo lygiai ir fizikinės bei cheminės savybės keičiami veikiant kokiu nors lauku ar medžiaga.
Sistemos dalių ritmikos suderinamumo dėsnis
Techninės sistemos principinio gyvybingumo privaloma sąlyga yra visų sistemos dalių veikimo ritmikos (svyravimo dažnių, periodiškumo) suderinimas.
Idealumo didėjimo dėsnis
'''Besivystančių techninių sistemų idealumo laipsnis didėja. Ideali sistema – tokia sistema, kuri atlieka sistemos funkciją, o materialios sistemos nėra.'''
Aukščiausią vystymosi lygį (idealą) pasiekusi sistema išnyksta, o jos funkcija atliekama.
Prie idealo artėjanti TS pradžioje kovoja su gamtos jėgomis, po to - prisitaiko prie jų, ir, galų gale, panaudoja jas savo funkcijai atlikti.
Idealumo didinimo principas efektyviausiai panaudojamas tobulinant tą sistemos elementą, kuris yra pačioje prieštaravimo srityje ar pats sukelia nepageidaujamus reiškinius. Idealumas paprastai didinamas naudojant prieštaravimo srityje esančius, bet anksčiau nenaudotus išteklius - medžiagas, laukus. Iš kuo tolesnės nuo prieštaravimo zonos paimami ištekliai, tuo mažiau priartėjama prie idealios techninės sistemos.
Sistemos dalių netolygaus vystymosi dėsnis
Sistemos dalių vystymasis vyksta netolygiai. Kuo sudėtingesnė sistema – tuo netolygesnis jos dalių vystymasis.
Perėjimo į viršistemę dėsnis
Išsėmusi savo vystymosi galimybes sistema įsiterpia į viršsistemį kaip sudėtinė dalis ir toliau jau vystosi viršistemis.
Dinamiškumo didėjimo dėsnis
TS veiksmingumas ir patikimumas besikeičiančioje, dinamiškoje aplinkoje priklauso nuo TS dinamiškumo - gebėjimo keistis. Dinamiškumo variantai: Kuo didesnis TS dinamiškumas, tuo labiau kintančiomis dąlygomis TS išlaiko savo veiksmingumą.
Posistemių dinamiškumas gali būti mažinamas - kartais naudingiau dirbtinai sumažinti posistemės dinamiškumą ir taip ją supaprastinti, o mažesnį posistemės patvarumą/prisitaikomumą kompensuoti sukuriant posistemei dirbtinę pastovią aplinką, apsaugotą nuo išorinių veiksnių. Tačiau visa sistema vis viena tampa dinamiškesnė.
Perėjimo nuo makro lygio į mikro lygį dėsnis
Sistemos darbiniai organai pradžioje vystosi mikro lygyje, po to – makro lygyje.
Šis dėsningumas būdingas šiuolaikinėms techninėms sistemoms. TS veiksmingumas pasiekiamas naudojant medžiagų struktūros galimybes. Pradžioje naudojama kristalinė gardelė, po to - molekulių agregatai, pavienės molekulės, molekulių dalys, atomai, atomų dalys.
Medlaukio laipsnio didėjimo dėsnis
Techninės sistemos vystosi MedLaukio laipsnio didėjimo kryptimi.
Mats Jonsson
Be Pasaulio čempionato varžybų jis dalyvavo Skandinavijos, Europos ir Estijos ralio čempionatuose, vairuodamas Ford Escort.
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Naohiro Takahara
Naohiro Takahara (高原直泰; g. 1979 m. birželio 4 d.) – futbolininkas, Japonijos rinktinės ir Suwon Bluewings klubo puolėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. vasario 13 d., su rinktine žaidė 2000 m. olimpinėse žaidynėse ir 2006 m. pasaulio čempionate, o 2002 m. pasaulio čempionatą praleido dėl traumos.
Aleksandras Račkus
Aleksandras Račkus (1893 m. birželio 7 d. Čekiškėje – 1965 m. spalio 9 d. Čikagoje) – gydytojas, numizmatas, kultūros veikėjas, redaktorius.
Biografija
1905–1907 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. 1910 m. kartu su tėvu knygnešiu M. Račkumi išvyko į JAV, 1922 m. baigė Čikagos medicinos mokyklą, gavo medicinos ir chirurgijos daktaro laipsnį ir vertėsi gydytojo praktika Čikagoje. 1912 m. įstojo į Lietuvos vyčių organizaciją, vienas žurnalo „Vytis“ steigėjų, 1915–1916 m. jo pirmasis redaktorius. 1916–1917 m. leido ir redagavo humoro žurnalą „Laisvamanių žiedai“.
1917 m. Čikagoje įkūrė Numizmatikos ir istorijos draugiją bei Lietuvių istorijos muziejų su didžiausia pasaulyje lietuviškos numizmatikos kolekcija. 1935–1940 m. gyveno Kaune, 1935 m. surengė savo kolekcijos parodą. Po parodos visus eksponatus už simbolinę kainą įsigijo Lietuvos švietimo ministerija. 1936–1938 m. tvarkydamas savo kolekciją, dirbo Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus istorijos skyriuje, vėliau vertėsi privačia praktika, JAV konsulato gydytojas. 1938 m. su kitais Kaune įsteigė Lietuvių-amerikiečių draugiją, jos valdybos narys. 1940 m. grįžo į Čikagą, kur įsteigė Lituanistikos muziejų.
Rašė straipsnius periodiniams leidiniams „XX amžius“, „Kosmos“, „Naujoji Romuva“, „Trimitas“ ir kt. Lietuvių enciklopedijai rengė straipsnius istorijos, numizmatikos ir medicinos klausimais. Vienas pirmųjų ėmė rūpintis knygnešių atminimo įamžinimu, jų atsiminimų užrašymu. Nuo 1948 m. leido numizmatikos ir filatelijos žurnalą, rengė „Numizmatikos enciklopediją“.
A. Račkus apdovanotas Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinu (1935) ir Šaulių žvaigždės medaliu (1939).
Ankudo įlanka
Ankudo įlanka  – Ramiojo vandenyno įlanka, skirianti Čilojės salą nuo žemyno (Čilės). Pietuose pereina į Čakao sąsiaurį. Šiaurėje siejasi su Relonkavi užutėkiu. Pagrindinis uostas – Ankudas.
Tomáš Šimkovič
Tomašas Šimkovičius (Tomáš Šimkovič; g. 1987 m. balandžio 16 d.) – Austrijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Lietuvoje atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ klubui.
Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems klubams Austrijoje. Žaidė Kazachsatano klubuose.
FK Žalgiris
Buvo pripažintas geriausiu 2018 m. rugsėjo ir spalio mėnesių žaidėju. Tuo metu jo statistika buvo per 28 rungtynes pelnyti 6 įvarčiai ir atlikti 14 rezultatyvūs perdavimai.
FK RFS
2019 m. vasario 11 d. pranešta, kad žaidėją įsigijo RFS klubas iš Latvijos.
First Vienna FC
2022 m. sausį pranešta, kad žaidėjas grįžta į Austriją ir žais First Vienna FC.
Juosvažalis baltikas
Juosvažalis baltikas  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, baltikų (Tricholoma) genties grybų rūšis.
Spygliuočių miškai, daugiausia pušynai su beržo priemaiša. Vasara (retai), ruduo. Kepurėlė pilkai melsva, neretai smėlėta.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–6 (10) cm skersmens, su buku gūbreliu, blizganti, gliti, spinduliškai dryžuota, melsvai pilka, pilka, kartais melsvai violetinio atspalvio. Lakšteliai balti, seni – žalsvai gelsvi, priaugtiniai. Kotas 6–10×1–3 cm dydžio, baltas, baltai gelsvas. Trama pilkšva, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 5,5–7×4–5 μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė bukai kūgiška, senesnių grybų paplokščia, bet su gūbreliu, lakšteliai ir kotas gelsvi, žalsvai gelsvi.
Auga grupėmis. skanus šviežias, sūdytas, džiovintas, marinuotas, vertingumu nenusileidžia žaliuokei. Labai dažnas. Labai panašus į dryžuotąjį baltiką.