cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Gregorio Hernández
Gimė Isnotu gyvenvietėje, Truchiljo valstijoje, iš Kolumbijos ir Kanarų kilusių tėvų šeimoje. Pradžioje norėjo studijuoti teisę, bet tėvo paragintas pasirinko mediciną. 1888 m. Karakase, Venesuelos centriniame universitete užbaigė medicinos daktaro studijas. Po to šalies vyriausybė suteikė galimybę Ernandesui tobulintis Europoje – jis išvyko į Paryžių, vėliau į Berlyną, kur gilino savo žinias bakteriologijos, patologijos, mikrobiologijos, histologijos, taip pat filologijos srityse.
Grįžęs 1891 m. Chosė Ernandesas paskirtas Chosė Marija Vargaso ligoninės vyriausiuoju gydytoju, dėstė mediciną universitete (dėstė histologiją, bakteriologiją, patologiją). Įsteigė fiziologijos eksperimentų laboratoriją, pirmasis Venesueloje pradėjo naudoti mikroskopą. 1909 m. tapo patologijos katedros profesoriumi, 1911 m. įkūrė bakteriologijos katedrą (pirmąją visoje Amerikoje).
Nors Ernandesas intensyviai dirbo medicinos srityje ir buvo joje nemažai pasiekęs, tačiau jį sudomino dvasinis gyvenimas – 1908–1909 m. buvo įstojęs į karteziečių vienuolyną, siekė tapti kunigu, 1909 m. išvyko į Romą, kur studijavo teologiją. Tačiau gyvendamas Romoje susirgo, grįžo į Venesuelą ir vėl tęsė veiklą medicinos moksluose. Ernandesas be medicinos ir teologijos taip pat išmanė filosofiją, literatūrą, muziką, kalbėjo ispanų, anglų, prancūzų, lotynų, vokiečių, italų, portugalų kalbomis.
1919 m. Chosė Ernandesas žuvo autoavarijoje. Profesoriaus kaip medicinos žinovo autoritetas, pagalba neturtingiesiems ir jo karštas religingumas lėmė, kad žmonės ėmė jį laikyti nepaprastu žmogumi, jam priskirdavo įvairius pagijimo stebuklus. 1949 m. Karakaso arkivyskupas inicijavo Ernandeso beatifikacijos procesą. 1986 m. popiežius Jonas Paulius II daktarą paskelbė palaimintuoju.
Chosė Ernandeso vardu pavadintos dvi Venesuelos ligoninės ir Karakaso kvartalas.
Puerto Ajora
Puerto Ajora  – miestas Ekvadorui priklausančiose Galapagų salose (Galapagų provincija), Santa Kruso salos pietinėje pakrantėje. Tai didžiausia Galapagų gyvenvietė. Verčiamasi žvejyba, turizmu, aptarnavimu. Veikia Čarlzo Darvino tyrimų stotis, Galapagų nacionalinio parko administracija. Įrengta vandens gėlinimo gamykla.
Puerto Ajora yra pagrindinis Galapagų turistinis centras: iš miesto prieplaukos vyksta jachtų reisai aplink Santa Krusą ir aplinkines salas, taip pat yra nutiestas kelias į salos centrinę dalį. Veikia viešbučiai, restoranai, parduotuvės, klubai. Yra ligoninė. thumb|right|277px|Galapagai -  [[Puerto Ajora.]]
Istorija
Puerto Ajora pavadinta Ekvadoro prezidento Isidro Ayora garbei.
Harry Houdini
Haris Hudinis (Harry Houdini, tikr. Ehrich Weiss; 1874 m. kovo 24 d. – 1926 m. spalio 31 d.) – vienas garsiausių visų laikų iliuzionistų, daugelio šiuolaikinių triukų ir metodų pradininkas, eskeipologistas.
Biografija
1878 m. šeima persikėlė į Jungtines Valstijas. Pirmąjį pasirodymą atliko būdamas devynerių metų, tai buvo pratimai ant trapecijos.
1891 m. Weiss pradėjo užsiiminėti profesionalia magija ir prisistatinėjo kaip Harry Houdini (1913 m. jis ir oficialiai dokumentuose pasikeitė vardą į Harry Houdini). Naujasis vardas buvo Jean Eugène Robert-Houdin ir Harry Kellar, dviejų garsių ir Hudiniui įtaką padariusių iliuzionistų garbei. Pradžioje jo, kaip iliuzionisto, karjera susilaukė nedidelio pasisekimo.
1893 m. Houdini vedė Wilhelmina Beatrice (Bess) Rahner, kuri vėliau visą laiką dirbo jo asistente scenoje.
Pradžioje Hudinis atlikdavo triukus su kortomis ir antrankiais, o vienas įspūdingiausių jo pasirodymų buvo gyvo suaugusio dramblio pradanginimas Londono hipodrome.
1899 m. iliuzionistas susitiko su šou žvaigžde Martin Beck. Beck buvo sužavėtas Hudinio triukų su antrankiais ir patarė šiam koncentruotis ties išsivadavimo numeriais. thumb|left|180px|Haris Hudinis su žmona Nuo 1900 m. Hudinis keliavo su savo pasirodymais po Europą, atlikinėdamas įspūdingus išsivadavimo triukus, ir 1904 m. į JAV grįžo jau būdamas pasaulinio lygio žvaigždė.
Nuo 1904 iki 1910 m. jis rengė pasirodymus Amerikoje ir susilaukė didžiulio pripažinimo. Hudinis išsivaduodavo iš antrankių, virvių, grandinių, tramdomųjų marškinių, dažnai – tuo pat metu panardintas po vandeniu ar kabodamas ant virvės aukštai virš žemės.
1910 m. turo Australijoje metu Hudinis pakilo savo atsivežtu primityviu biplanu, tai buvo pirmasis žinomas lėktuvo skrydis Australijoje.
1913 m. atliko vieną garsiausių savo pasirodymų, ištrūko iš stiklinės – plieninės kabinos, kurioje buvo patalpintas surištas žemyn galva ir užpiltas vandeniu. Tam buvo sulaikęs kvėpavimą virš 3 su puse minutės.
1919 m. Hudinis tapo „Martinka & Co“, didžiausios JAV magijos kompanijos, prezidentu. Kompanija veikia iki šiol ir dabar yra seniausia magijos kompanija.
Dalį savo triukų Hudinis aprašė vėliau išleistose knygose. „Antrankių Paslaptys“ (The Handcuffs Secrets) jis atskleidė įvairius metodus, kaip atidaryti antrankius ir spynas teisingai naudojant jėgą, kaip įsinešti paslėptus visrakčius, kaip smulkius raktelius praryti ir vėliau atryti. Prieš surišimą iliuzionistas įtempdavo ir išplėsdavo pečius bei krūtinę, kad vėliau sutraukus atsirastų šiek tiek erdvės.
Paskutinis mago pasirodymas įvyko 1926 m. spalio 24 d. teatre „Garrick“, Detroite. Kitą dieną jis buvo paguldytas į Detroito ligoninę, kur spalio 31 dieną per Helouvyną 13 valandą 26 minutės mirė nuo peritonito, būdamas 52 metų amžiaus. Lapkričio 4 d. Niujorke vykusiose laidotuvėse dalyvavo virš 2000 žmonių. Ant jo karsto buvo įrėžtas Amerikos iliuzionistų draugijos herbas, o pati draugija per kiekvienas Hudinio mirties metines iki dabar atlieka „lūžusios lazdelės“ ceremoniją prie jo kapo.
Demaskavimai
Hudinis buvo bene pirmasis iliuzionistas, savo žinias ir talentą taip pat panaudojęs ir teigiančių turį paranormalių galių žmonių demaskavimui. Išmanymas, kaip atliekami triukai, padėjo jam pastebėti net tokias apgavystes, kurių negalėdavo suprasti ir mokslininkai.
Hudinis buvo „Scientific American“ žurnalo komiteto narys. Šis komitetas buvo atsakingas už įsteigtą piniginį prizą tiems, kurie pademonstruos paranormalius sugebėjimus. Niekas niekada neparodė nieko, kad galėtų atsiimti prizą, o visus sukčiavimus komitetas sėkmingai demaskuodavo.
Taip pat iliuzionistas dalyvaudavo spiritizmo seansuose, dažnai kartu pasikvietęs policininką ir žurnalistą, ir taip demaskavo ne vieną šarlataną. Bene žymiausias atvejis, kai buvo demaskuota Bostono mediumė Mina Crandon. Šią savo veiklą Hudinis aprašė knygoje „A Magician Among the Spirits“ (Iliuzionistas tarp dvasių).
Geras Hudinio draugas, Seras Artūras Konan Doilis labai stipriai tikėjo dvasiomis ir kitais paranormaliais reiškiniais. Ilgą laiką jis tiesiog atsisakė tikėti iliuzionisto demonstruojamais įrodymais, kad tokie žmonės tėra apgavikai. Tačiau galiausiai nusprendė, kad pats Hudinis iš tiesų turi paranormalių galių, ir dėl kažkokių priežasčių jas naudoja diskredituoti kitiems mediumams bei įrodinėti, kad tokios galios neegzistuoja. Šie nesutarimai buvusius draugus pavertė viešais priešais.
Bandare Enzelis
Bandare Enzelis  – miestas šiaurės Irane, Gilano provincijoje, netoli Rešto, prie Kaspijos jūros (Enzelio lagūnos). Apie 150 tūkst. gyventojų. Veikia oro uostas. Prekybinis ir žvejybinis uostas. Keliai į Reštą, Astarą. Tekstilės, statybinių medžiagų, metalo, medžio apdirbimo, maisto (ypač ikrų gamybos) pramonė. Kurortas.
Istorija
Miestas įkurtas XIX a. pradžioje. 1920–1921 m. užimtas Rusijos (buvo Gilano Tarybinės Respublikos sudėtyje). Iki Irano revoliucijos miestas vadinosi Bandare Pahlaviu.
Taktuva
Taktuva (, nuo 1939 m. Jäger-Taktau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Turgenevas, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Taktavō prūsiškos kilmės. 1460 m. minima gyvenvietė Tackt. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 138 gyventojai. 1947–2008 m. Tiulenino apylinkės teritorija, prijungta prie Turgenevo.
Japoninė stinta
Japoninės stintos (Plecoglossidae) – stintžuvių (Osmeriformes) šeima, kurioje 1 gentis i 1 rūšis – japoninė stinta (Plecoglossus altivelis). Dydis – iki 30 cm. Paplitusios Kinijos, Korėjos ir Japonijos priekrantėse, ežeruose ir upėse. Minta dumbliais, vėžiagyviais, vabzdžiais, pintimis ir kirmėlėmis. Suaugusios žuvys neršia upių žiotyse. Išsitritęs mailius tuoj pat išplaukia į jūrą.
Mieczysław Limanowski
Mečislovas Limanovskis (1876 m. sausio 6 d. Lvove – 1948 m. sausio 25 d. Torunėje) – labai plataus išsilavinimo lenkų geologas, Vilniaus ir Torunės universitetų profesorius, menininkas, režisierius, artistas ir literatas.
Tėvai
Istoriko B. Limanovskio, socialistų veikėjo, senatoriaus, kilusio iš Lenkijos ir Lietuvos bajorų, sūnus.
Mokslai ir teatras
Dėl tėvo politinių pažiūrų buvo priverstas gyventi Šveicarijoje, kur Ženevoje, Tune, Ciuriche ir Paryžiuje lankė 1885–1890 m. pradines mokyklas.
1890 m. grįžo į Lvovą. Dėl sveikatos turėjo nutraukti studijas Aukštojoje realinėje mokykloje ir 1899 m. išvažiuoti į Zakopanę. Ten dirbo namų mokytoju. Buvo garsaus dailininko S. I. Vitkievičiaus, kurio tėvas S. Vitkevičius kilęs iš Lietuvos, privačiu mokytoju.
1897 m. su pagyrimu išlaikė egzaminus Aukštojoje realinėje mokykloje Lvove. 1897–1899 m. studijavo Lvovo politechnikos institute inžinerijos skyriuje, kur pas prof. Nedzvedskį susidomėjo geologija. Toliau išvažiavo į Tatrus, kur 1899 m. jam į rankas pateko prof. Uhliga monografija apie Tatrų geologiją, jam leidusi galutinai apsispręsti toliau studijuoti geologiją. Išstudijavo kaip savamokslis Tatrus ir įgijo didelės patirties tektonikoje. Išstudijavo pats visą knygą ir išvaikščiojo Tatrus, rinko ten sistematinę fosilijų ir uolienų kolekciją. Iš šių jo rinkinių vėliau buvo suformuota Tatrų muziejaus ekspozicija (Muzeum Tatrzanskie w Zakopanem).
Zakopanėje radėjo rašyti pirmuosius mokslo darbus ir taip pat apie Zakopanės stilių.
1903 m. geologijos kongreso Vienoje metu ekskursijoje po Tatrus susipažino su mokslininku šveicaru M. Lužonu ir susipažino su jo kalnų susidarymo teorija. Tapo tos teorijos šalininku. Pas Lužoną mokėsi ir E. Pasendorferis. Toliau M. Limanovskis dirba Tatruose kol 1907 m. išvažiuoja į Lozaną pas M. Lužona ir dirba laboratorijoje, klauso paskaitų universitete. Toliau nagrinėjo Tatrų, Dinarų ir Sicilijos tektonikos problemas. Ten už tyrimus atliktus Sicilijoje 1908 m. gavo daktaro laipsnį.
Sugrįžęs 1908 m. į Lvovą turėjo savo skaitomų paskaitų Lvovo universitete. Bendradarbiavo su Fizinės geografijos komisija menų ir mokslo akademijoje, Dzieduszycki'ų muziejuje Lvove ir Tatrų muziejuje Zakopanėje.
1915 m. birželį Rusijos valdžia iškėlė visus austrų tarnautojus. M. Limanovskiui persikėlus į Maskvą, dirbo Maskvoje Kultūros ir švietimo Komisijoje prie Lenkų namų. Kartu su J. Osterwa užmezgė ryšį su garsiu Rusijos režisieriumi ir teatro reformatoriumi K. Stanislavskiu. Būdamas Maskvoje surado artimų ryšių su Lenkų Teatru ir Maskvos lenkais, lenkų laikraščiuose rašė teatro recenzijas.
1917 m. pastato savo pirmą spektaklį – misteriją.
1918 m. gruodį sugrįžo į Lenkiją ir apsigyveno Varšuvoje. Įkūrė ir vadovavo teatro Lenkų meno ir teatro studijai (I Polskie Studio Sztuki i Teatru), skaitė paskaitas Varšuvos dramos mokykloje, o 1919 m. rudenį kartu su J. Osterva įkūrė (ir 1919–1927 m. vadovavo) pirmąjį Lenkijoje eksperimentinį teatrą „Reduta“.
1919 m. pradėjo dirbti Geologijos institute Varšuvoje. Jo siunčiamas vykdė Pomeranijos geologinius tyrimus, kurdamas Lenkijos kvartero nuosėdų stratigrafijos pamatus. Taip pat dirbo ties bendraisiais Lenkijos tektonikos klausimais. 1921–1922 m. dirbo geologu Varšuvoje.
Vilniuje
1920 m. kovo 3 d. į naujai steigiamą Stepono Batoro universiteto Fizinės geografijos katedrą buvo kviečiamas į Vilnių į katedros vedėjo vietą J. Smolenskis, tačiau neatvyko. Tačiau dėl Lenkijos–sovietų karo katedros steigimo reikalai užstrigo.
1925 m. Stepono Batoro universitete vėl imtasi kurti Fizinės geografijos katedrą, kuriai nuo 1926 m. sutiko vadovauti M. Limanovskis iki pat jos uždarymo 1939 m. gruodžio 15 d. Taip pat nuo 1933 iki 1936 m. M. Limanovskis, susirgus ir pasitraukus B. Rydzevskiui buvo Geologinės katedros, o mirus P. Radziševskiui 1933 iki 1934 m. ir Mineralogijos katedros vedėju.
Antrąjį pasaulinį karą praleido Vilniuje.
Geologiniai tyrinėjimai
M. Limanovskis domėjosi geologijos, fizinės geografijos, morfologijos, tipologijos, antropogeografijos ir ekonominės geografijos klausimais. Kvartero geologijos ir geomorfologijos darbai lietė buvusios LDK žemes. Jis teigė, kad Neris atsitraukiant paskutiniojo apledėjimo ledynams tekėjo į pietus dabartiniu Vokės slėniu ir plačiai išsiliejo Pietryčių Lietuvos smėlėtoje lygumoje. Tai vėliau patvirtino jo asistentės Olimpijos Svianievičiovos tyrimai. Kvartero stratigrafijai vienas pirmųjų panaudojo indeksaciją.
Kadangi Vilniuje nebuvo atskiro geografų sąjungos skyriaus, katedros darbuotojai bendradarbiavo su kitų miestų mokslo įstaigomis, su pranešimais vykdavo į konferencijas. 1931 m. M. Limanovskis dalyvavo geografų sąjungos kongrese Gdynje.
1940–1941 m. tyrinėjo Gedimino kalną Vilniuje.
Taip pat buvo Rytų Europos mokslinių tyrimų instituto Fizinės geografijos skyriaus vedėjas.
Teatras
M. Limanovskio veikla Vilniuje neapsiribojo vien mokslu. Jis daug energijos skyrė teatrui „Reduta“, kuris 1925 m. persikėlė į Vilnių ir įsikūrė teatro pastate J. Basanavičiaus gatvėje. Kaip kūrėjas ir įkvėpejas bendradarbiavo su J. Osterwa, kuris jį yra pavadinęs „Redutos“ kvėpavimu. O Leono Šilerio teigimu, M. Limanovskis mokėjo kažkokiu keistu, gal kiek juokingu, bet tik jam žinomu būdu, net pačiuose bailiausiuose aktoriuose įžiebti entuziazmo ugnį. S. Jaračas teigė, kad M. Limanovskis buvo apdovanotas vaikiška intuicija, pajausdavo bet kokį melą ar rutiną scenoje. Diskutuodamas ir skatindamas aktorių vaizduotę, duodavo pavyzdžių iš geologijos.
„Redutai“ vėl persikėlus į Varšuvą, liko Vilniuje, kur susirasdavo kitos veiklos, kaip pavyzdžiui, studentų dramos būrelį. Su juo statė A. Mickevičiaus "Vėlines", misteriją apie šv. Jurgį. Rašė teatro recenzijas laikraštyje „Žodis“.
Vilnius ir jo aplinka M. Limanovskiui turėjo didžiulės reikšmės kūrybiniam polėkiui.
Domėjosi Vilniaus istorija ir kultūra. 1931 m. katalikiškame žurnale „Tarnyboje“ (W Służbie) publikavo straipsnelį ar impresiją apie Bernardinų bažnyčios Apreiškimo paveikslą, bandė jį susieti su A. Mickevičiaus dvasiniu atsivertimu.
Vilniaus įžymybė
M. Limanovskis paminėtas J. Mackievičiaus „Vilniaus detektyviniame romane“.
Torunėje
Po Antrojo pasaulinio karo, nuo 1945 m. kaip geografijos profesorius dėstė Torunės universitete. Ten visam laikui apleido teatrinę veiklą. Palaidotas Torunės kapinėse.
Literatūra
Atsiminimus apie M. Limanovskį yra parašiusi jo buvusi studentė, kuri taip pat persikėlė gyventi į Torunę:
Vytautas Vladislovas Logminas
Vytautas Vladislovas Logminas (g. 1932 m. sausio 28 d. Porai, Širvintų valsčius -- 2018 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos ornitologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. biologijos mokslų kandidatas.
Kalvarijos valsčius
Kalvarijos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Kalvarija (carmečiu – Smėlynė).
Vytautas Vladislovas Logminas
Biografija
1955–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1969 m. Zoologijos ir parazitologijos institute. 1963–1969 m. Gamtos apsaugos komisijos mokslinis sekretorius. 1969–2002 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), 1992–2001 m. Zoologijos katedros vedėjas; nuo 1972 m. docentas.
Kalvarijos valsčius
Istorija
Valsčius buvo įkurtas XVIII a. XIX a. jis buvo Kalvarijos apskrityje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kalvarijos rajonui (16 apylinkių).
Vytautas Vladislovas Logminas
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – paukščių (vištinių, vandens ir pelkių) ekologija, migracija, saugomų teritorijų (Kretuono draustinis ir kt.) paukščių faunos tyrimai. Parašė apie 10 knygų.
Kalvarijos valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3321 žmonės:
Rietavo savivaldybės taryba
Rietavo savivaldybės taryba – Rietavo savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Ciapinskis
Ciapinskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Božo Božinovski
Bobi Božinovskis (Боби Божиновски; g. 1981 m. vasario 24 d.) – Makedonijos futbolininkas.
Ciapinskis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ciapinskienė (ištekėjusi moteris) ir Ciapinskytė (mergautinė pavardė).
Cardiff Metropolitan University FC
Cardiff Metropolitan University FC ankstesniais metais žinomas kaip Kardifo „Inter“ – Velso futbolo klubas iš Kardifo.
Ciapinskis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Cardiff Metropolitan University FC
Istorija
Klubas įkurtas 1984 m. Tada vadinosi AFC Cardiff. 1990 m. pervadintas į Inter Cardiff.
Božo Božinovski
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo „Vėtros“ ir „Sūduvos“ klubams.
Cardiff Metropolitan University FC
Istorija
2000 m. Inter Cardiff prisijungė UWIC FC ir tapo UWIC Inter Cardiff.
Božo Božinovski
Karjera
2006–2007 m. sezone atstovavo Vėtros klubui ir A lygoje sužaidė keturiasdešimt rungtynių ir pelnė keturis įvarčius.
Cardiff Metropolitan University FC
Istorija
Nuo 2012 m. žinomas kaip Cardiff Metropolitan University FC.
Božo Božinovski
Karjera
2008 m. karjerą tęsė FK Sūduva. A lygoje sužaidė 26 rungtynes ir pelnė du įvarčius.
Cardiff Metropolitan University FC
Istorija
Nuo 2016–2017 m. sezono rungtyniavo stipriausiame šalies divizione.
Božo Božinovski
Karjera
Vėliau grįžo į gimtinę ir atstovavo FK Rabotnički. Atstovavo tuometinį Astanos Lokomotyvą.
Vyžos
thumb|200px|Vyžos
Vyžos – apavas, pintas iš medžio žievės. Plokščiapadės, prie kojų rišamos kanapiniais, lininiais arba odiniais apyvarais. Vyžos paprastai pinamos iš liepų, kadagių, gluosnių, karklų, blindžių karnų. Šis apavas lengvai pagaminamas, tačiau neatsparus.
Vyžos Lietuvoje nešiotos nuo pat neolito. Anksčiausiai išnyko Mažojoje Lietuvoje, kur 1724 m. buvo uždraustos nešioti. Suvalkijoje, Žemaitijoje išnyko XIX a. pr., o vėliausiai nustotos nešioti (XX a. 3–4 dešimtmetyje) Dzūkijoje ir Aukštaitijoje. Valstiečiai, nešiodami vyžas, nagines ar kitą kasdienį namų darbo apavą, kojas dažniausiai vyniojo autais (surištais virvutėmis) arba apsimaudavo megztas vilnones kojines.
Vyžos nešiotos ne tik baltų, bet ir finų, rytų slavų. Panašų apavą (sandalai) naudojo daugelis tautų.
Dortmundas
Dortmundas – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro anglių baseino rytuose, į rytus nuo Eseno; priklauso Reino-Rūro aglomeracijai.
Ekonomika
Yra uostas prie Dortmundo-Emso kanalo, tarptautinis Dortmundo oro uostas. Išplėtota juodoji metalurgija, kasybos mašinų, staklių, alaus pramonės įrangos gamyba, kokso chemijos, elektronikos, maisto pramonė. Dortmundas – vienas svarbiausiu alaus gamintojų Europoje.
1966 m. įkurtas Dortmundo universitetas. Veikia 12 mokslinių tyrimų institutų, tarp jų – Makso Planko molekulinės fiziologijos institutas, Gerontologijos, Spektrochemijos ir taikomosios spektroskopijos institutai. Veikia filharmonija, teatrai, muziejai, tarp jų 1910 m. įkurtas Gamtos istorijos muziejus, Ostvalio (XX a. meno), Vestfalijos pramonės muziejai. Yra Zoologijos ir botanikos sodai. 1974 m. pastatytas vienas didžiausių (82 932 vietų) šalies futbolo stadionas.
Architektūra
thumb|left|170px|Šv. Bonifaco bažnyčia
Lietuviai
thumb|left|160px|Iš [[Mažoji Lietuva|Mažosios Lietuvos kilusio menininko Frydricho Bagdono skulptūra „Gedintys“ prie buvusios miesto taupomosios kasos.]] Apie 1880 m. Dortmunde apsigyveno lietuvių, daugiausia iš Mažosios Lietuvos. Daugiau lietuvių atvyko po 1900 m. Dauguma jų dirbo kasyklose. Dalis emigravo į Didžiąją Britaniją ir JAV, grįžo į Lietuvą. Po pirmojo pasaulinio karo gyveno apie 2000 lietuvių. 1921 m. J. Brakšio iniciatyva įkurta Dortmundo lietuvių draugija, su pertrauka veikusi iki 1952 m., rengusi sueigas, kaupusi biblioteką, turėjusi saviveiklos trupę. 1932 m. Kazys Alminas suorganizavo lietuvių kalbos kursus. 1951 m. atsikėlė dar kelios lietuvių šeimos. Iki XX a. pab. veikė Vokietijos lietuvių bendruomenės Dortmundo apylinkė.
Sportas
Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausia komanda yra BV Borussia Dortmund.
Vanta (šluotelė)
miniatiūra|250px|Beržinės vantos Vanta – vienas svarbiausių garinės pirties atributų, naudojamų vanojimui – vietinei odos stimuliacijai. Vanojimasis šviežiomis ar džiovintomis vantomis – tai šimtmečius siekianti pirties technika. Tinkamai parinktos vantos – puiki profilaktinė ir kosmetinė priemonė, be to vanojimasis savijautai teikia emocinį ir psichologinį poveikį.
Vanojimasis vanta – išskirtinis baltiškos, rusiškos, baltarusiškos, ukrainietiškos pirties bruožas, nes ne visų rūšių pirtyse yra vanojamasi. Be vanojimo, vantas galima naudoti labai įvairiai: pirties garinės aromatizavimui, kūno kompresams, masažui.
Vantų rūšys
miniatiūra|250px|right|Rusiškų vantų pardvėjas miniatiūra|250px|right|Pirtyje su vanta (paveikslas) Vantoms gaminti tinka daugelis augalų. Parenkama tokių šakelių, ant kurių daugiausia lapų, surišama ašutine virvele. Beržinės vantos yra geriausios, jei skintos per Jonines, o jei vasara vėsi – iškart po jų. Svarbu, kad jau būtų susiformavęs pačioje šakelės viršūnėje esantis lapelis. Ąžuolinės vantos rišamos rugpjūčio mėnesį.
Beržinė vanta – tradicinė ir dažniausiai pirtyje naudojama vanta. Ją lengviausia surišti, nes jos šakelės liaunos. Joje gausu eterinių aliejų, gerai valo odą, malšina stresą, mažina nerimą, lengvina kvėpavimą. Kaip beržinių vantų priedas trynimams naudojami ir daugelio rūšių žolynai – pelynai, kiečiai, kraujažolės, jonažolės. Ąžuolinė vanta – nuo seno naudojama pirtyse, suteikianti žmogui jėgų. Ąžuolo lapai išskiria biologiškai aktyvias medžiagas, todėl šias vantas patariama naudoti žmonėms, turintiems kraujospūdžio sutrikimų.
Dilgėlių vanta – ypatingai vertinama pirties žinovų, žeminanti nervinę įtampą, stimuliuojanti periferinę kraujotaką, mažinanti reumatinio pobūdžio skausmus. Surišta iš dar nesumedėjusių dilgėlių, tinkamai apdorota karštu ir šaltu vandeniu, ji daugiau naudojama trinti, masažuoti, o ne vanoti.
PK-35 Vantaa
Vantos PK-35 – Suomijos futbolo klubas iš Vantos.
Vanta (šluotelė)
Vantų rūšys
Spygliuočių vanta – pasižymi stipriu antimikrobiniu poveikiu, gydo peršalimo ligas, gerina medžiagų apykaitą, atstato jėgas. Vanojimosi procedūra atliekama suminkštinus vandenyje jos spyglius, gerai sušilus odą. Patariama neperti švelnių kūno vietų (pilvo, šlaunų). Spygliuočių vanta visuomet žalia, jos nereikia džiovinti. Kadaginę vantą galima susirišti prieš pat pirtį. Sibire augusių kėnių vanta ypatingai kvapi ir sveika.
PK-35 Vantaa
Istorija
Klubas įkurtas Vypuryje, 1948 m. persikėlė į Helsinkį.
1999 metais klubo profesionalai perėjo į naują FC Jokerit klubą, o mėgėjai toliau žaidė žemosiose lygose.
Vanta (šluotelė)
Vantų rūšys
Liepų vanta – turi kosmetinį poveikį, valo odą kaip muilas, todėl dar pavadinama „moteriška“ vanta. Prie tokių priskiriamos ir vantos iš obels, vyšnios, labiausiai tinkančios brandaus amžiaus moterims. Ievine vanta negalima piktnaudžiauti, nes ji kelia kraujospūdį.
Eukalipto vanta – veikia kaip antiseptikas, sergant gerklės, trachėjos, bronchų ligomis, ypatingai kvapni.
PK-35 Vantaa
Istorija
2009 m. klubas persikėlė į Vantą.
2016 m. žaidė Veikkausliiga, tačiau turėjo finansinių problemų. Galutinėje komandų rikiuotėje liko paskutiniai (dvyliktoje vietoje). Vėliau buvo paskelbta apie klubo bankrotą. Komanda išformuota.
Vanta (šluotelė)
Vantų rūšys
Galima naudoti ir sudėtines vantas – į vieną surišant įvairių žolių lapų, medžių šakelių. Tokiu atveju siekiama energetinio ir gydomojo įvairių sudedamųjų dalių poveikio. Surištos ir padėtos džiovinimui vantos neturi gauti tiesioginių saulės spindulių. Teigiama, kad vantos išdžiūva tolygiai sausame šiene. Vėliau jas derėtų laikyti kartoninėse dėžėse. Jose cirkuliuoja oras, vantos neperdžiūsta. Žiemai paruoštos vantos neturi būti visiškai sausos – lapeliai turi išlikti žali, paspaudus – nesubyrėti.
Procedūros su vanta
Pirtyje su vantos pagalba valomos odos poros, nušveičiamas senas epitelis. Be to, stiprinamas imunitetas, gydomi įvairūs skauduliai. Tačiau sergant kai kuriomis ligomis (onkologinės, širdies, kraujagyslių ligos, epilepsija) teikiamos pėrimo procedūros gali būti pavojingos.
Vanojimas – tai ypatinga pirties masažo technika, kurioje be vantos naudojama šiluma, karštas garas, kitos priemonės, įvairūs masažo judesiai – nuo lengvo braukymo, krapnojimo ar vėdavimo iki aktyvaus plakimo, pėrimo. Paprastai vanojamasi kelių rūšių vantomis. Patalpoje turi būti optimali 60–70 °C temperatūra, oro drėgnumas 60–70 proc. Garinėje neturėtų tvyroti „rūkas“ – drėgmės pertekliaus ženklas.
Kaip taisyklė, vanta tarnauja vienai pirčiai. Teigiama, kad vanta pirties metu atiduoda savo savybes ir energiją panašiai kaip ir užpiltos arbatžolės. Išimtis – kėnių ir eukaliptų vantos, kurios gali išlaikyti ir penkias pirtis.
Gasparėliai
Gasparėliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Bernatonių, greta Gasparų.
Cibulskis
Cibulskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Cibulskienė (ištekėjusi moteris) ir Cibulskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Makaronžuvinės stintelės
Makaronžuvinės stintelės (Salangidae) – stintžuvių (Osmeriformes) šeima. Dydis – iki 15 cm. Paplitusios pietryčių Azijos priekrantėse. Dauguma rūšių yra gėlavandenės.
Šeimoje yra 6 gentys, 20 rūšių.
Hintertukso ledynas
thumb|right|250px|Hintertukso ledyno slidinėjimo trasa Hintertukso ledynas – ledynas Tuksertalio slėnyje, Cilertalio Alpėse, Austrijos Tirolio žemėje. Šis ledynas visus metus yra padengtas sniegu, tad labai populiarus tarp slidinėjimo mėgėjų. Aukščiausia ledyno vieta siekia 3 250 m aukštį (Gefrorėne-Vando viršūnė).
Giliausioje vietoje ledyno storis siekia 120 m. Jis yra 4 km ilgio, tačiau kasmet kinta po 40 m. Dėl šios priežasties slidinėjimo keltuvų stovai turi būti perkeliami į kitą vietą, siekiant išlaikyti jų vertikalumą.
Slidinėjimo trasose naudojami „Gletscherbus 3“ keltuvai yra aukščiausi pasaulyje, naudojantys dviejų lynų sistemą.
Platuonė (gyvenvietė)
Platuonė  – kaimas Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Jelgavos, prie Platonio upės. Valsčiaus centras. Šalia eina plentas A8 (Ryga–Šiauliai) ir geležinkelis Jelgava–Meitenė. Yra pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas, gydytojo kabinetas.
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi apie buvusį Senojo Platonio (Alt-Platon) dvarą. Tarybiniais metais buvo apylinkės centras, veikė Jelgavos mokomasis miškų ūkis.
Slovakijos Rūdiniai kalnai
thumb|250px|Slovakijos Rūdiniai kalnai
Aivaras Baranauskas
Aivaras Baranauskas (g. 1980 m. balandžio 6 d. Alytuje) – Lietuvos dviratininkas, 2005 m. Lietuvos dviračių plento čempionato nugalėtojas, 2004 m. Atėnų olimpinių žaidynių dalyvis.
Cicėnas
Cicėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Cicėnienė (ištekėjusi moteris) ir Cicėnaitė (mergautinė pavardė).
Cilertalio Alpės
Cilertalio Alpės  – kalnynas Centrinėse Alpėse, Austrijos ir Italijos teritorijose. Kalnyno pavadinimas nuo Cilertalio slėnio (Cilerio upės slėnis), esančio šiaurinėje dalyje.
Aukščiausia kalnyno vieta yra Hokfailerio viršukalnė (3510 m aukščio).
Seisminė banga
thumb|270px|right|Seisminių bangų sklidimas Seisminė banga – banga, kuri sklinda Žemėje. Seisminės bangos kyla dėl žemės drebėjimų ar sprogimų. Šias bangas jų sklidimo ypatumus nagrinėja seismologija.
Seisminės bangos būna:
Vilhelmas Šopenas
Vilhelmas Šopenas  – pirmosios gildijos Vilniaus pirklys, mecenatas, Vilniaus miesto dūmos, 2-osios Vilniaus savitarpio kredito bendrovės tarybos, miesto tvarkymo komisijos narys.
Veikla
thumb|Vilhelmo Šopeno gatvė Vilniuje XIX a. viduryje pirko didelius žemės sklypus būsimosios geležinkelio stoties rajone, vertėsi sklypų perpardavinėjimu. 1891 m., miestui padovanojo žemės sklypą, būtiną gatvei per jo valdas nutiesti, bei iš dalies finansavo jos tiesimą. Šiai gatvei prigijo mecenato vardas, kuris oficialiai patvirtintas 1899 m.
Ceratonija
Ceratonija (Ceratonia) – pupinių (Fabaceae) šeimos Caesalpinioideae pošeimio dvinamių augalų gentis. Ceratonijos yra endeminės Viduržemio jūros regione.
Gasparėnai
Gasparėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dubingių.
Savanų regionas (Togas)
Savanų regionas  – Togo regionas.
Karos regiono plotas – 8 602 km². Gyventojų skaičius regione yra 659 444 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 76,66 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Dapaongas, kuris taip pat yra ir regiono administracinis centras.
Administracinis suskirstymas
Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 4 prefektūras:
thumb|left|200px|Savanų regiono prefektūros
Judriosios žandarmerijos eskadronas
Judriosios žandarmerijos eskadronas  – pagrindinis karinis vienetas judriosios žandarmerijos sudėtyje (Judrioji žandarmerija turi 123 tokius eskadronus).
Eskadrono struktūra
Judriosios žandarmerijos eskadrone būna 121 žandaras. Eskadroną sudaro:
Judriosios žandarmerijos eskadronai būna:
Dalis judriosios žandarmerijos eskadronų sudaro antrosios kartos intervencijos būrį. Ši struktūra sudaro tarpinį darinį tarp intervencijos grupės ir GIGN. Ji turi būti paruošta veikimui ir galėti įsijungti į operacijas po labai trumpo laiko tarpo. PI2G įsikiša sprendžiant atskiras labai svarbias problemas arba padeda GIGN. Pirmasis PI2G buvo sukurtas Tulūzoje.
Eskadronų numeracija
Kiekvienas eskadronas turi unikalią žymę (numerį). Pvz., 15/6 bazuojasi Nime.
Baretosas
Baretosas  – miestas pietryčių Brazilijoje, šiaurinėje San Paulo valstijos dalyje, į šiaurės rytus nuo Ribeiran Preto, 440 km nuo San Paulo. Yra oro uostas, geležinkelis ir plentas į San Paulą. Avalynės, baldų, tekstilės, maisto (mėsos konservų, pieno, vaisių perdirbimo) pramonė. Vykdoma prekyba galvijais. Baretose vyksta svarbiausias šalyje rodeo festivalis.
Istorija
Baretosas įkurtas 1854 m. ir pavadintas žemvaldžio Fransisko Bareto garbei. Miesto teisės suteiktos 1885 m. Geležinkelis Baretosą pasiekė 1909 m.
Petkūnai (Anykščiai)
Petkūnai – kaimas šiaurės vakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Surdegio. Išlikęs Petkūnų dvaras. Dabartinis Petkūnų kaimas, esantis 1 km atstumu nuo Surdegio geležinkelio stotelės, įsikūrė persikėlus kai kuriems gyventojams iš buvusio Petkūnų kaimo vienkiemių.
Istorija
1789 m. Troškūnų parapijai priklausančių kaimų ir dvarų generaliniame rejestre minimas ir Petkūnų kaimas. Jis su 12 valstiečių kiemais priklausė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenės pulkininkui ponui Tiškevičiui. Kaimas įsikūrė buvusio Petkūnų dvaro vietoje. Dvaro savininkais buvo Komarai, tuomet valdę ir Raguvėlės dvarą.
Sovietmečiu iki 1970 m. veikė Petkūnų pradinė mokykla.
Airijos sala
frame|right|Airija thumb|250px|Spalvota Airijos nuotrauka padaryta iš [[NASA palydovo 2003 m. sausio 4 d., rytuose matoma Škotija, Meno sala ir Velsas]]
Airija – trečia pagal dydį Europos sala, priklausanti Britų salų salynui. Sala politiškai padalinta į Airijos Respubliką, užimančią 5/6 salos ploto (pietinė, rytinė, vakarinė ir šiaurės vakarų dalis) ir Šiaurės Airiją, priklausančią Jungtinei Karalystei salos šiaurės rytuose.
Saloje gyvena apie 5,7 mln. žmonių, 4 milijonai Airijos Respublikoje ir 1,7 mln. Šiaurės Airijoje.
Geografija
thumb|left|Airijos salos fizinis žemėlapis
Rytuose Airijos salą nuo Didžiosios Britanijos skiria Airijos jūra, Šv. Jurgio sąsiauris ir Šiaurės sąsiauris. Ir vakarų skalauja Atlanto vandenynas.
Pakrantės kalnų žiedas supa centrinę lygumą. Aukščiausias taškas yra Karauntuhilas (Corrán Tuathail; 1041 m). Per vidurį salą kerta Šanono upė (ilgis – 259 km). Dėl salai būdingos žalumos, švelnaus klimato ir dažno, bet silpno lietaus sala kartais vadinama „Smaragdine sala“.
Airija susideda iš keturių istorinių provincijų: Konachtas (air. Cúige Connacht), Lensteris (air. Cúige Laighean), Mansteris (air. Cúige Mhumhan) ir Alsteris (air. Cúige Uladh). Airijos respublikoje provincijos dalinamos į 32 grafystes. Šešios Alsterio grafystės priklauso Jungtinei Karalystei nuo Airijos padalinimo 1922 m. laikų. Grafysčių ribos nuo to laiko keitėsi, nors Airijos respublikoje išliko mažai pasikeitusios.
Cimkauskas
Cimkauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Airijos sala
Politika
Prieš salos padalinimą 1920 m. Airijos aktu, sala ilgus šimtmečius buvo valdoma kaip vientisas politinis vienetas – Airijos karalystė arba Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalystės dalis. Prieš patenkant į Anglijos valdžią Viduramžiais Airijoje egzistavo vietinės karalystės, kurios buvo suvienytos į vieną valstybę.
Cimkauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Cimkauskienė (ištekėjusi moteris) ir Cimkauskaitė (mergautinė pavardė).
Airijos sala
Politika
Kai kuriose srityse sala nėra dalinama politiniu principu, pvz., sporte. Pagrindinės religinės konfesijos – katalikai, Airijos bažnyčia ir presbiterionai taip pat turi vieningas organizacijas visoje saloje. Vieningas organizacijas visoje saloje turi ir kai kurios profesinės sąjungos, nors dalis Šiaurės Airijos profsąjungų priklauso Jungtinės Karalystės profesinių sąjungų kongresui (Trades Union Congress). Salą taip pat vienija ir daugelis kultūrinių bruožų, pvz., airių tadicinė muzika yra ta pati abiejose pusėse.
Cimkauskas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Vilniaus miesto savivaldybės taryba – Vilniaus miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų: A. Zuoko koalicija „Už Vilnių, kuriame gera visiems“ Liberalai ir Modernieji krikščionys demokratai (A. Zuoko koalicija) – 18
Nuorodos
Oficiali svetainė
Semaforinės vėliavėlės
thumb|Signalizuotojas, rodantis L raidę. Semaforinės vėliavėlės – vėliavėlės, kuriomis perduodamas tam tikras signalas per atstumą. Toks signalas perduodamas rankomis laikant vėliavėles, diskus, žibintus, kitus signalinius daiktus arba paprasčiausiai rankomis. Tam tikra rankų padėtis reiškia tam tikrą informaciją, simbolį (pvz., raidę).
Kavarsko rajonas
Kavarsko rajonas (arba Kovarsko rajonas) – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose abipus Šventosios, tarp Anykščių ir Ukmergės. Centras – Kavarskas.
Semaforinės vėliavėlės
Semaforinės vėliavėlės pradėtos naudoti laivyboje tam tikrai informacijai perduoti iš vieno laivo į kitą laivą ar jų grupėms, iš laivo į krantą ir atvirkščiai.
Vėliavėlių pozicijos ir jų reikšmės:
Kavarsko rajonas
Istorija
Sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Anykščių apskrities 14 apylinkių ir Ukmergės apskrities 16 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1962 m. kovo 31 d. rajonas panaikintas, teritorija perduota Anykščių rajonui (15 apylinkių ir Kavarskas). ,
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo vėliava“.
Judrioji žandarmerija
Judrioji žandarmerija  – Prancūzijos nacionalinės žandarmerijos dalis. Priešriaušinių žandarmerijos dalinių istorija siekia dar XIX a. pradžią. Dabartinį savo pavadinimą judrioji žandarmerija gavo 1921 m.
Pagrindinės judriosios žandarmerijos funkcijos:
Judriosios žandarmerijos padaliniai dažnai naudojami kaip departamentinės žandarmerijos ir nacionalinės policijos dalinių pastiprinimas.
Judrioji žandarmerija dar vadinama „Geltonąja“, nes jos karinių laipsnių skiriamuosiuose ženkluose naudojami auksaspalviai antsiuvai. Tai Prancūzijos kariuomenėje tradiciškai būdinga pėsčiosioms kariuomenės rūšims. Raitosios kariuomenės rūšys naudoja sidabraspalvius ženklus.
Organizacija
thumb|250px|Judrioji žandarmerija naudoja [[Ašarinės dujos|ašarines dujas]] Teritorinė judriosios žandarmerijos organizacija:
Rezervai
250px|thumb|Ratinis žandarmerijos šarvuotis [[VXB VBRG]] Judriosios žandarmerijos rezervistai sudaro rezervinius judriosios žandarmerijos eskadronus, kurių žymėjimas ir organizacija yra analogiškos reguliariesiems judriosios žandarmerijos eskadronams. Pvz., Maisons-Alfort yra rezervinis eskadronas ERGM 124/1.
Mirka Federer
Miroslava "Mirka" Federer (g. 1978 m. balandžio 1 d.) – buvusi profesionali Šveicarijos tenisininkė, olimpietė. Baigė savo profesionalią karjerą 2002 m. dėl pėdos traumos. Ji geriausiai žinoma kaip pirmosios vyrų pasaulio raketės Rodžerio Federerio žmona.
Judrioji žandarmerija
Rezervai
Žymėjimas:
Judriosios žandarmerijos rezervistų neleidžiama naudoti riaušėms malšinti, bet juos leidžiama panaudoti tvarkos palaikymo operacijose (pvz., jie dalyvauja daug žmonių surenkančiuose reginiuose) arba departamentinės žandarmerijos daliniams sustiprinti. Dabar judrieji žandarai rezervistai gali būti priimami į reguliariuosius eskadronus pagal pasirašytus kontraktus.
Judriojoje žandarmerijoje yra keletas karininkų moterų, o puskarininkiai kol kas tik vyrai. Prancūzijoje judrieji žandarai yra viena iš nedaugelio karinių specialybių, kur neleidžiama tarnauti moterims. Kita tokia profesija yra povandeninių laivų jūreiviai.
Korėjos pusiasalis
Korėjos pusiasalio teritorija yra apie 150 tūks. km², ilgis apie 600 km. Reljefas daugiausiai kalnuotas. Aukščiausia viršūnė – 1915 m (Čirisano kalnas).
Nuo Japonijos jūros Korėjos pusiasalio krantai daugiausiai kalnuoti ir tiesūs, nuo Korėjos ir Geltonosios jūrų daugiausia lygūs, daug užutėkių ir įlankų, netoliese yra Korėjos salynas ir Čedžu sala.
Klimatas nuosaikiai musoninis, pietuose subtropinis. Vidutinė temperatūra vasario mėnesį nuo −20°С šiaurėje iki +4°С pietuose, vidutinė temperatūra birželį nuo 24°С šiaurėje iki 26°С pietuose. Krituliai nuo 1500 mm per metus, daugiausiai vasarą. Pusiasalyje daug sraunių upelių, plačiau naudojamų drėkinimui.
Du trečdalius pusiasalio teritorijos užima miškai ir krūmynai. Žemiausiai auga lapuočių miškai, dominuoja ąžuolynai, klevai, kaštonai. Aukščiau lapuočių miškus keičia mišrūs lapuočių – spygliuočių miškai, o aukščiausiai auga spygliuočių miškai. Pietuose dominuoja amžinai žaliuojantys miškai ir krūmynai. Beveik visos lygumos dirbamos. Išliko nedideli lopinėliai pusiau stepių. Pusiasalyje yra įkurta nacionalinių parkų.
Korėjos pusiasalyje yra Pietų Korėja ir didelė dalis Šiaurės Korėjos teritorijos.
Ešerinis (Elektrėnų sav.)
left|120px
Ešerinis arba Anserinis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Vievio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 120,2 m. Krantai aukštoki, sausi. Ežerą supa Panerių I miškas, tik pietinėje pakrantėje įsikūręs Ešerinės viensėdis. Ežeras nenutekantis, priklauso Bražuolės upės baseinui (Neries intakas).
Darron Gibson
Daronas Gibsonas (g. 1987 m. spalio 25 d.) – buvęs futbolininkas, Airijos rinktinės saugas.
Karjera
Rungtyniavo MU, Everton, Sunderland klubuose.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba
Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Rokiškio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Santa Kruso sala
thumb|250px|Dragono kalnas Santa Kruse
Rokiškio rajono savivaldybės taryba
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Santa Kruso sala
Santa Kruso sala ( – „Šv. Kryžiaus sala“) – sala Ekvadorui priklausančiame Galapagų salyne, jo centrinėje dalyje. Plotas – 986 km².
Rokiškio rajono savivaldybės taryba
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Santa Kruso sala
Sala vulkaninės kilmės, didžiausias aukštis – 864 m (pietinėje dalyje esantis užgesęs ugnikalnio kūgis). Paviršių dengia drėgnieji miškai. Kaip ir kitose Galapagų salose, Santa Kruse yra gausu gyvūnijos (įvairių jūrinių paukščių, jūrinių iguanų, jūrų liūtų ir kt.).
Rokiškio rajono savivaldybės taryba
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Santa Kruso sala
Santa Krusas yra gausiausiai apgyvendinta Galapagų sala (~15 tūkst. žmonių) bei svarbiausias turistinis centras. Pagrindinė gyvenvietė – Puerto Ajora.
Statinių direktorius
Statinių direktorius, statinių komandoras  – Rusijos imperijos Statinių kanceliarijos vadovo pareigybė 1710–1762 m. Direktorius vadovavo miestų, tvirtovių, rūmų statyboms, sodų įrengimui ir kitoms oficialioms statyboms, kurias carinė vyriausybė organizavo sostinėje ir jos apylinkėse.
1706 m. pastačius Peterburgą Miestų reikalų kanceliarijai Petro I pavedimu ėmė vadovauti Uljanas Siniavinas. Pradedant 1710 m. oficialiuose dokumentuose Siniavinas imtas vadinti statinių direktoriumi arba statinių komandoru. 1723 m. Miestų reikalų kanceliarija pervadinta į Statinių kanceliariją.
Pagal 1722 m. sausio 24 d. Rangų lentelę statinių direktoriaus pareigybė buvo priskirta V klasei. Į jį turėdavo kreiptis „Ваше высокородие“, nors šio reikalavimo nesilaikė.
Nuo 1735 m. birželio 16 d. statinių direktorius pavaldus oberhofmaršalui.
1746 m. kovo 10 d. Statinių kanceliarijos komandoru buvo paskirtas generolas anšefas Vilimas Fermoras (В.В. Фермор).
1762 m. gegužės 24 d. imperatorišku įsaku statinių direktoriaus pareigybė panaikinta, vietoj jo įsteigta statinių generalinio direktoriaus pareigybė su pakeistomis pareigomis.
Gaspariškiai (Utena)
Gaspariškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Vyžuonų.
Kristupas Lokys
Kristupas Lokys (1860 m. gruodžio 8 d. Nelaimiškiai, Tilžės apskr. – 1921 m. birželio 27 d. Vanagai prie Priekulės) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, misionierius, lietuvių raštijos darbuotojas.
Biografija
1885–1888 m. mokėsi Gosnerio misionierių mokykloje Berlyne, išmoko anglų kalbą, gerai mokėjo Indijos hindi, mindari ir gauvari tautų kalbas. 1888–1913 m. (su 1903–1904 m. pertrauka) evangelikų liuteronų misionierius Indijoje. Vietos gyventojus mokė agrotechnikos, jiems organizavo labdarą, įsteigė ligoninę, parodomąjį ūkį, pastatydino užtvanką. Jos vietoje vėliau pastatyta didelė užtvanka pavadinta jo vardu. 1904 m. jo iniciatyva Mažojoje Lietuvoje įsteigta „Sandoros“ draugija, 1904–1939 m. leistas laikraštis „Pagalba“. 1903 m. išleido giesmynėlį „Pasiuntinystės giesmės“, knygą „Gera roda wierno prieteliaus ir brolio Kristuje“. Ragino ugdyti lietuvių kultūrą; iš viso parašė 16 religinio turinio knygų.
1914 m. buvo grįžęs atostogų, bet prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, ir teko likti savame krašte. 1914–1921 m. kunigavo Vanaguose Vanagų evangelikų liuteronų bažnyčia. Tarp jaunimo plėtojo tautinę ir religinę veiklą, dalyvavo steigiant „Eglės“ draugiją, kurioje dalyvavo ir būsimoji rašytoja Ieva Simonaitytė. Rašė į lietuvių spaudą, vienas pirmųjų rašė ir apie Indiją, smerkė kolonizatorius britus. Spaudoje, susirinkimuose 1919 m. reikalavo Klaipėdos kraštą atskirti nuo Vokietijos; dėl tautinės veiklos valdžios ir dvasinės vyresnybės persekiotas. Nuo 1921 m. „Ryto“ leidybos bendrovės narys.
Ričardas Sargūnas
Ričardas Sargūnas (g. 1954 m. rugsėjo 1 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.