cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolčinas (Liublino vaivadija)
Kolčinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Rokitno, apie 24 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 114 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tikrasis rūgtinukas
Tikrasis rūgtinukas (, sin. Gastroidea polygoni) – lapgraužių (Chrysomelidae) šeimos vabalas. Kūnas 4–5 mm. Mėlynas arba žalias, metalo blizgesio. Priešnugarėlė, antenų pirmieji nareliai, kojos ir pilvelio viršūnė geltonai raudoni.
Gyvena ant įvairių rūgtinių šeimos augalų, dažniausiai ant takažolės, rūgštynės, grikio.
Randamas sodybose, laukų pakraščiuose. Lietuvoje dažnas visą vasarą.
Miškiniai (Ukmergė)
Miškiniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Lėno.
Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Albertas Juozapas Petronis.
Jadvyga Zinkevičiūtė
Jadvyga Zinkevičiūtė (1949 m. lapkričio 7 d. Trakuose) – biomedikė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1968–1973 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Gamtos mokslų fakultete ir įgijo mikrobiologės specialybę. 1986 m. apgynė biomedicinos mokslų daktarės disertaciją.
1973–1986 m. Taikomosios enzimologijos mokslinio tyrimo instituto mokslinė bendradarbė. Yra paskelbusi 24 mokslinio darbo publikacijas (Lietuvoje, Švedijoje, Monake, Rusijoje, Latvijoje, Bulgarijoje), trijų mokslinių išradimų autorė. 1987–1993 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos mokslinio tyrimo instituto mokslinė bendradarbė. 1993–1998 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto vyresnioji mokslo asistentė, kurso kuratorė, bakalauro ir magistro studijų darbų vadovė, daktaro disertacijų oponentė. 1993–2003 m. Vilniaus aukštesniosios medicinos mokyklos dėstytoja. 1999–2000 m. Lietuvos teisės universiteto doktorantūros studijų vedėja. 2001 m. Valstybinio visuomenės sveikatos centro visuomenės sveikatos administratorė. 2001–2004 m. Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos Nacionalinio narkotikų informacijos biuro ekspertė. 2004 m. Narkotikų kontrolės departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyresnioji specialistė. 2004–2008 m. Seimo narė, išrinkta Naujosios Vilnios rinkimų apygardoje Nr. 10.
2004 m. buvo Darbo partijos narė bei šios partijos Socialinės apsaugos ir darbo komiteto pirmininkė.
Dukra Rasa.
Bužumbūra
Bužumbūra (, iki 1962 m. Usumbura) – miestas vakarų Burundyje, prie šiaurės rytinio Tanganikos ežero kranto. Iki 2019 m. – Burundžio sostinė. 1,09 mln. gyventojų (2019). Bužumbūra yra šalies prekybinis centras, vandens kelių keltais sujungtas su Kigoma ir Udžidžiu (Kigoma-Ujiji), Tanzanijos uostu. Iš pastarojo miesto geležinkeliu prekės keliauja į Dar es Salamą. Bužumbūros regione auginama medvilnė, taip pat išvystyti amatai, žvejyba, alaus, kailių, cemento, vaistų pramonė. Svarbus gyventojų užsiėmimas yra žvejyba ežere. Mieste yra žuvies ir kavos apdirbimo fabrikai. 1960 m. čia įkurtas Burundžio universitetas.
Istorija
1871 m. gyvenvietę aplankė Deividas Livingstonas ir Henris Mortonas Stenlis. Tai buvo svarbi vokiečių Rytų Afrikos kolonizatorių armijos stovyklavietė. 1923 m. miestas tapo Ruandos-Urundžio mandatinės teritorijos (nuo 1946 m. globojama teritorija), priskirtos Belgijai, administraciniu centru, o 1962 m. tapo nepriklausomo Burundžio sostine. 1993 m. nužudžius šalies prezidentą Melchiorą Ndadaję (Melchior Ndadaye) prasidėjo etniniai konfliktai ir žudynės. Tūkstančiai žmonių paliko miestą, ir jis tapo tutsių armijos tvirtove. Nesutarimai tęsiasi, ir tarp tutsių bei hutų vis dar pasitaiko konfliktų, ypač Bužumbūros priemiesčiuose.
2007 m. buvo išsakyti planai sostinę perkelti į buvusią karališkąją sostinę Gitegą, 2019 m. parlamento balsavimu tai buvo įtvirtinta oficialiai.
AC ChievoVerona
Veronos „Chievo“ – Italijos futbolo klubas iš Veronos.
Istorija
Klubas įkurtas nedideliame Veronos priemiestyje Chievo 1929 metais, iki 1975 m. klubo komanda žaidė tik regioninėse lygose, 1975 metais pateko į Serie D, 1986 metais pakilo į Serie C2. 2002 metais komanda pateko į aukščiausiąją – Serie A lygą, jau kitą sezoną joje užėmė 5 vietą ir iškovojo teisę atstovauti Italiją UEFA taurės varžybose. 2006 metais komanda užėmė 7 vietą, tačiau dėl kyšininkavimo skandalo pakilo į 4 vietą ir pirmą kartą pateko į UEFA Čempionų lygas varžybas.
Gira (reikšmės)
Gira − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Girienė (ištekėjusi moteris) ir Giraitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
TB/FC Suðuroy/Royn
Istorija
2017 m. elito diviziono kovose dalyvavo jungtinė trijų klubų komanda, kuri taip ir vadinosi: TB Tvøroyri/FC Suðuroy/BF Royn.
Iš geriausiųjų žaidėjų sudaryta jungtinė komanda dalyvavo elito pirmenybėse nuo 2017 m.
2019 m. šis bendradarbiavimas nutrūko. TB Tvøroyri žaidė elito divizione, o kitos komandos iškrito į žemesnius divizionus.
Sezonai
Šaltiniai:
Šlienava
Šlienava – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į rytus nuo Kauno, 3 km į šiaurės rytus nuo Girionių, prie kelio. Yra medinė Šlienavos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia (pastatyta 1959 m.), Šlienavos pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1952 m.), Samylų kultūros namai, dvejos kapinės. Samylų seniūnijos centras.
miniatiūra|left|J. Biliūno gatvė miniatiūra|left|Kultūros centras [[2011 m.]]
Geografija
Šlienava įsikūrusi Kauno marių pusiasalyje. Iš pietų prieina Dubravos miškas. Į pietus nuo Šlienavos teka Žaisos upė.
Istorija
Šlienavos apylinkės gyvenamos nuo seniausių laikų. Archeologinių tyrinėjimų metu gyvenvietėje arba netoliese jos rasta neolito akmeninių kirvukų, lygiosios ir grublėtos keramikos, titnago dirbinių, kaulų liekanų, molinės urnos. 1956 m. archeologai Šlienavoje rado širdinių strėlių, gremžtukų, keramikos dalykų. Radiniai priskirti III–II tūkstantmečiui pr. m. e.
Šlienava minima kryžiuočių kronikose. Pirmą kartą paminėta 1365 m. Vygando Marburgiečio kronikoje kaip Slawegen. Kronikose rašoma, kad XIV a. pabaigoje Šlienava buvo labai niokojama kryžiuočių. 1365 m. kryžiuočiai ją sudegino, vėliau žudė gyventojus, niokojo jų turtą. 1376 m. gruodžio 26 d. Šlienava niokota „ugnimi ir kalaviju“, 600 kryžiuočių užpuolė jos gyventojus ir pasiėmė iš viso valsčiaus 500 žmonių, iš kurių 205 nusivarė į Prūsiją ir saugojo, o 40 nužudė.
1387 m. balandžio 28 d. Ldk Jogailos privilegijoje Skirgailai, kuria Jogaila jam pavedė Trakų kunigaikštystę, tarp Rumšiškių kaimo ir Kauno minima Šlavaišuvos (Šlienavos) vietovė. Viduramžiais Šlavaišuva buvo buvo valsčiaus centras, XIV a. 2-ojoje pusėje ji priklausė Ldk Kęstučiui. Tam valsčiui priklausė Vaišvydava ir kitos aplinkinės gyvenvietės. Šlienavą mini Hermanas Vartbergietis kaip Salwisawe, Slawislow ir vadina ją žeme (terra). Dar Šlienava vadinta Slowiss, Sloasser, Sloaszen ir kt.
Senovėje čia stovėjo Šlienavos dvaras. Jis nuo XVI a. priklausė Libneriams. Iš 1582 m. birželio 17 d. jo inventoriaus matyti, kad Kauno apskrities karuža Jonas Jonaitis Vidra, velionio daktaro Ruperto Finkos testamentu globojęs Ruperto vaikus ir visą turtą; pusę Šlienavos dvaro, skirto Libnerių palikuonims, minėto inventoriaus surašymu buvo perduota Lydos storastai Simui Motiejaičiui ir poniai Benignai Libneraitei-Volenemčienei. Tuo metu dvaro inventoriaus būta gana turtingo, aruodai buvę pilni grūdų, tvartai galvijų; ūkio pastatai buvo šiaudais dengti. Dvaras turėjo 12 avilių, pastatai buvę mediniai, su plytinėmis grindimis, buvę daug tvenkinių, išgriautas malūnas ir kt.
1709–1712 m. pastatyta Šlienavos koplyčia. Vėliau joje kartą per metus švęsti Šv. Mato atlaidai. 1909 m. Šlienava priskirta Kampiškių parapijai. Tarpukariu vyko gegužinės pamaldos. Gyventojai buvo laidojami Samylų kaimo kapinėse. 1940–1944 m. prie koplytėlės pastatyta bažnyčios salė. 1959 m. įkurta Kampiškių-Šlienavos parapija (nugriovus Kampiškių bažnyčią).
1812 m. per Šlienavą pražygiavo Napoleono armija, kurios kariai palaidoti vadinamajame Šlienavos prancūzkapyje. XIX a. pabaigoje Šlienava – kaimas ir girininkija Marijampolės apskrities Panemunės-Pažaislio valsčiuje.
XX a. tarpukariu kaime buvo įsikūręs šaulių organizacijos būrys, „Pavasario“ kuopa, kuri turėjo savo skaityklą. Kuopai vadovavo mokyklos vedėjas. 1936 m. mokykla persikėlė į naują pastatą centrinėje J. Biliūno gatvėje (dabar Kultūros namai), įtaisytas radijo imtuvas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą vieno Šlienavos gyventojo sklype rasti senkapiai, kuriuose rasta monetų su Vyčiu. Radinius pasiėmė vietos mokytojas. Tarpukariu Šlienava priklausė Aukštosios Panemunės valsčiui.
Statant Kauno HE, 1959 m. Šlienavon perkelta Kampiškių bažnyčia, taip pat priskirti neapsemti Mozūrų, Naujųjų Dvareliškių ir Šilėnų kiemai. Tarybiniais metais buvo J. Biliūno kolūkio centrinė gyvenvietė, įkurtas paštas, biblioteka, maisto ir pramoninių prekių parduotuvės, visuomeninė pirtis, kirpykla, ambulatorija, aštuonmetė Šlienavos mokykla, lentpjūvė, malūnas, dirbtuvės. 1983 m. prie Šlienavos pastatyti vandens nuotekų valymo įrenginiai.
Gyventojai
thumb|Koplytstulpis gyvenvietės centre
Šlienavoje gyventojų padaugėjo 1956–1959 m. užliejus Kauno marioms 39 kaimus, kai iš jų daug gyventojų persikėlė į Šlienavą.
Šiupinys
Šiupinys – lietuvių valgis. Tai riebus patiekalas, gaminamas iš įvairių kruopų (paprastai miežinių – grucės), pupų, žirnių, pjaustytų arba trintų bulvių bei kiaulienos atraižų (ausų, kojų, galvos), kartais dar dedama miltų.
Šiupinys minimas jau Donelaičio „Metuose“. Gamintas per šventes (ypač Užgavėnes, Kalėdas), darbų pabaigtuves. Klaipėdos krašte buvo valgomas užgeriant kava arba alumi.
Nemunas (žurnalas)
Nemunas – kultūros ir meno žurnalas, leidžiamas Kaune nuo 1967 m. balandžio mėn.
Istorija
Įsteigtas ir leidžiamas nuo 1967 m. Leidinio steigėjai Lietuvos rašytojų sąjunga ir Lietuvos komjaunimo Centro komitetas. Redakcijos priklausomybė nuo komunistinių struktūrų nesutrukdė sukurti neideologizuotą žurnalą. Pagarsėjęs netradiciniu turiniu žurnalas sulaukė visuomenės pripažinimo, tiražai nuosekliai augo ir piką pasiekė Lietuvos nepriklausomybės priešaušryje. Tiražas: 1967 m. – 16 000 egz., 1989 m. – 70 000 egz., 1993 m. – 10 200 egz., 1997 m. – 1500 egz. .
Sensaciją visuomenėje sukėlė žurnale spausdintos Rimanto Dichavičiaus nuotraukos iš ciklo „Žiedai tarp žiedų“. Tai buvo atviri moterų fotoaktai. Apnuogintas kūnas nebuvo tuometinio viešojo gyvenimo dalis, todėl visuomenė tai siejo su drąsa. Toks menas Tarybų Sąjungoje nebuvo įleidžiamas į parodų sales, o „Nemunas“ drįso jį publikuoti savo viršelyje. Šios publikacijos fotomenininkui atvėrė kelius į pasaulinį pripažinimą. Žurnale ne sykį buvo publikuoti ir pasaulinio garso fotomenininko Romualdo Rakausko darbai.
Literatūros kritiko Algimanto Bučio užsienio literatūros apžvalgos leisdavo izoliuotai visuomenei sužinoti garsių rašytojų pavardes, kūrinių pavadinimus, modernias sroves.
Iki 1972 m. žurnalo redaktoriui Antanui Drilingai pavyko išvengti sovietinės cenzūros, periodiškai papildant turinį menkaverte komjaunuoliška propaganda. Kaip kompromisas žurnale buvo spausdinami straipsniai, skirti Leninui, poezija šlovinanti Spalio revoliuciją. Tačiau situacija pasikeitė po Romo Kalantos susideginimo 1972 m. gegužę Kaune ir po to sekusių demonstracijų. Sovietinė valdžia ėmėsi kadrų valymo, imtasi potencialiai nelojalių režimui piliečių persekiojimo. „Nemuno" redakcija sulaukė kaltinimų užauginusi maištaujančią „kalantinių“ ir hipių kartą. Redakcijai nebepavyko išvengti bausmės po literatūrologo Vytauto Kubiliaus straipsnio „Talento mįslės“, kuriame suabejota socrealizmo literatūros vertybėmis ir oficialiąja rašytojų hierarchija. Antaną Drilingą pakeitė redaktoriumi paskirtas Laimonas Inis. Jis buvo atsargesnis ir lojaliai dirbo Tarybų valdžiai iki Lietuvos nepriklausomybės atgavimo 1990 m.
„Nemune“ dirbęs Algimantas Mikuta 1991 m. tapo žurnalo vyriausiuoju redaktoriumi, ėmė telkti kūrybingą kolektyvą. „Nemunas" vėl buvo populiarus, tačiau atgavus nepriklausomybę netrukus susidūrė su nauja konkurencine aplinka. Rinka gausiai ir sparčiai pildėsi naujais populiariais leidiniais užgožusiais „Nemuną". Nišiniu žurnalu tapęs Nemunas nesugebėjo susikurti finansinės nepriklausomybės. 2004 m. sausio mėnesį atsinaujinęs, formatą pakeitęs žurnalas išleido paskutinį numerį. Vyriausias žurnalo redaktorius atsisakė pareigų, kai kultūrą remiantys fondai tuo metu nerado lėšų tęsti žurnalo leidybos finansavimą.
Nuo 2004 m. balandžio 15 d. „Nemunas“ buvo leidžiamas kaip Kauno kultūros ir meno savaitraštis1100–1200 egzempliorių tiražu. Vadovaujamas redaktoriaus Viktoro Rudžiansko laikraštis gyvavo 12 metų iki 2016 m. Nemuno periodiškumas diktavo naujas temas – leidinyje atsirado daugiau įvairių renginių, įvykių, naujienų apžvalgų, pristatymų. Viktoras Rudžianskas atsistatydino 2016 m. rudenį.
Nuo 2017 m. kultūros ir meno leidinys „Nemunas“ vadovaujamas redaktorės Erikos Drungytės vėl tapo žurnalu. Atgimęs 50-mečio jubiliejaus proga susigrąžino kvadratinį formatą. Šiandieninis tiražas 2000 egz. Puslapių skaičius 72 + 4 (viršelis). Steigėjas – Lietuvos rašytojų sąjunga.
Bendradarbiai
Zenonas Baltrušis, Gintaras Beresnevičius, Kristina Civinskienė, Aleksas Dabulskis, Erika Drungytė, Narcizas Freimanas, Romualdas Granauskas, Leonas Gudaitis, Leonidas Jacinevičius, Algirdas Kadžiulis, Donaldas Kajokas, Rūta Kanopkaitė, Robertas Keturakis, Valdemaras Kukulas, Jurgis Kunčinas, Giedrius Kuprevičius, Stasys Lipskis, Algimantas Mikuta, Romualdas Norkus, Romualdas Rakauskas, Aldona Ruseckaitė, Paulius Širvys, Violeta Šoblinskaitė, Vytautas Tamoliūnas, Vidmantas Valiušaitis, Petras Venclovas, Eugenija Žakienė.
Vytautas Mongirdas
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Mongirdų giminės Mišučių šakos. Tėvas Jonas Viktoras Benediktas Mongirdas. Motina Olimpija Šalkauskaitė. Brolis Vladislovas Jonas Mongirdas.
Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Liepojos gimnazijoje. Maskvos universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas. Grįžęs į Mišučių dvarą, dalyvavo visuomeninėje veikloje, 1917 m. rugsėjo 18-rugsėjo 22 d. atstovavo Kartenos valsčių lietuvių delegatų suvažiavime Vilniuje, kuris numatė nepriklausomos Lietuvos valstybės sukūrimą, Steigiamojo Seimo sušaukimą bei įkūrė Lietuvos Tarybą. Po suvažiavimo kartu su Kretingos valsčiaus delegatu Vladu Grudzinsku 1917 m. lapkričio mėnesį Kretingos pranciškonų vienuolyno salėje sušaukė Kretingos apskrities visuomenės atstovų susirinkimą, kuriame aiškino suvažiavimo priimtus nutarimus dėl valstybės atkūrimo, Steigiamojo Seimo, konstitucijos, santykių su kitomis valstybėmis, akcentavo nutarimų reikšmę Lietuvos ateičiai, gynė prezidentinės respublikos idėją. Lietuvos Laikinosios vyriausybės įsakymu 1918 m. gruodžio 9 d. paskirtas Kretingos, Sedos ir Vėžaičių apskričių taikos teisėju.
1919 m. paveldėjo Mišučių dvarą, kuriame ūkininkavo, vertėsi advokato praktika, dalyvavo Kretingos apskrities visuomeniniame gyvenime.
Vedė Kretingos notaro Jono Kentros dukrą Sofiją. Vaikų neturėjo.
1941 m. birželio 14 d. su žmona ir uošviu suimtas Lukauskių dvare prie Budrių kaimo. Išvežtas į Rešotų lagerį, Nižnij Ingašo r., Krasnojarsko kraštas, o žmona ištremta į Kortkeroso rajoną, Komija. SSRS vidaus reikalų liaudies komisariato Ypatingojo pasitarimo 1943 m. sausio 2 d. nuteistas 5 metams lagerio. Mirė išsekintas bado ir ligų.
Ricardo Saprissa Aymá stadionas
Rikardo Saprisos Aimos stadionas  – futbolo stadionas, esantis Kosta Rikos sostinės San Chosė aglomeracijoje, Tibaso kantone, San Chuano gyvenvietėje. Talpa – 24 000 vietų. Pavadintas žymaus Salvadoro ir Kosta Rikos futbolininko, sporto populiarintojo Rikardo Saprisos garbei. Šiame stadione namų rungtynes žaidžia klubas „Deportivo Saprissa“ bei Kosta Rikos vyrų futbolo rinktinė.
Pradžioje „Saprissa“ klubas nuomavosi Kosta Rikos nacionalinį stadioną, tačiau klubo įkūrėjas Rikardas Saprisa norėjo turėti nuosavą stadioną. 1965 m. Tibase jis įsigijo žemės plotą, o 1966 m. pradėtos statybos. Bet oficialus „Estadio Ricardo Saprissa Aymá“ įvyko tik 1972 m. Atidarymo varžybose „Saprissa“ klubas sužaidė lygiosiomis (1:1) su svečiais iš Gvatemalos „C.S.D. Comunicaciones“.
2003 m. dėl nuolatinių tropinių liūčių natūrali stadiono veja pakeista į sintetinę. Kurį laiką tai buvo didžiausias ir svarbiausias Kosta Rikos stadionas, tačiau 2011 m. jį pralenkė naujas Kosta Rikos nacionalinis stadionas.
Estadio Ricardo Saprissa Aymá dažna vyksta grandioziniai koncertai. Čia yra koncertavusios tokios žymios grupės ir atlikėjai kaip Ricky Martin, Shakira, Andrea Bocelli, The Black Eyed Peas, Alejandro Sanz, Bon Jovi, Iron Maiden, Plácido Domingo, Green Day, Guns N' Roses, Miley Cyrus, Metallica, Aerosmith ir kt.
Šaučikių senovės žemdirbystės vieta
Šaučikių senovės žemdirbystės vieta yra šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 0,7 km į rytus nuo kelio Skuodas-Salantai, Erlos upės kairiajame krante, Šaučikynės (Šaučikių) miško pietvakarinėje dalyje. Saugotinas kultūros paveldo objektas. Vertė – archeologinė, istorinė.
Vieta
Šaučikių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, miške, apie 20 ha plote išliko akmenų krūsnių ir pylimų, kurie išsidėstę Erlos upės pakrantės aukštumose. Pietinėje-pietvakarinėje dalyje dominuoja krūsnys, kurių skersmuo 1,5-3 m, o aukštis iki 0,2-0,3 m. Pylimų daugiausia šiaurės vakarinėje laukų dalyje. Jie iki 2 m pločio, suplokštėję, pasidengę miškožemio sluoksniu, iki 0,2 cm aukščio. Dalis akmenų krūsnių nuardyta.
Devos žemė
thumb|300px|Devos žemė Japonijos žemėlapyje
Šaučikių senovės žemdirbystės vieta
Vieta
Senovės žemdirbystės vietos pietvakariniame pakraštyje yra vėlyvos kaimo kapinaitės, apjuostos griovio, kurį kasant apardyta dalis krūsnių.
Devos žemė
Deva (出羽国; Dewa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra Jamagatos ir Akitos prefektūros, išskyrus Akitai priklausančius Kadzuno miestą ir Kosakos miestelį.
Šaučikių senovės žemdirbystės vieta
Tyrimai
2003 m. išaiškino Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė žvalgomoji ekspedicija (vadovas Algimantas Merkevičius).
Devos žemė
Istorija
Sengoku laikotarpiu, pietiniai žemės regionai buvo valdomi Mogamio klano, šiauriniai regionai – Akitos klanas, tačiau po Sekigaharos mūšio, visa teritorija atiteko Tokugavoms.
Beherdenas
Beherdenas  – miestas pietų Turkmėnistane, Ahalo velajate, 101 km į šiaurės vakarus nuo Ašchabado, Kopetdago šiaurinėje pašlaitėje. Pro miestą eina pagrindinis Turkmėnistano plentas М37, yra geležinkelio stotis prie Ašchabado-Turkmėnbašio linijos, greta driekiasi Karakumų kanalas. Už 19 km nuo Baharli yra Bahardeno urvas su požeminiu ežeru.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XIX a., išaugo nutiesus geležinkelį. Vadinta Bahardenu. Sovietmečiu turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą, veikė kilimų audimo fabrikas. Miesto statusas suteiktas 2008 m.
Kurį laiką vadintas Baharli, bet 2018 m. atstatytas senasis pavadinimas.
Tokamakas
Tokamakas – riestainio formos, magnetinį lauką sukuriantis įrenginys, skirtas plazmos sulaikymui, vykstant termobranduolinei sintezei. Terminas tokamak yra vertinys iš rusų trumpinio Токамак (Тoроидальная Кaмера с Мaгнитными Катушками – riestainio formos talpa magnetinio lauko ritėse). Įrenginys 1950 m. buvo išrastas Tarybų Sąjungos fizikų Igorio Tamo (Тамм, Игорь Евгеньевич) ir Andrejaus Saharovo, vadovaujamų Atominės Energijos Instituto Maskvoje akademiko Levo Arcimovičiaus (Арцимович, Лев Андреевич) ir 1968 m. išbandytas Novosibirske.
= Dizainas =
Pagrindinė problema
Teigiamai įkrauti jonai ir neigiamai įkrauti elektronai sintezės plazmoje yra labai aukštoje temperatūroje ir turi atitinkamai didelius greičius. Norint išlaikyti sintezės procesą, dalelės iš karštos plazmos turi būti uždarytos centriniame regione, kitaip plazma greitai atvės. Magnetinio uždarymo sintezės prietaisai išnaudoja tai, kad įelektrintos magnetinio lauko dalelės patiria Lorenco jėgą ir eina sraigtiniais keliais išilgai lauko linijų.
Paprasčiausia magnetinio uždarymo sistema yra solenoidas. Solenoido plazma pasisuks aplink jo liniją einančias lauko linijas, neleisdama judėti šonų link. Tačiau tai netrukdo judėti link galų. Akivaizdus sprendimas yra sulenkti solenoidą aplink apskritimą, suformuojant torą. Tačiau buvo įrodyta, kad tokia tvarka nėra vienoda; dėl vien tik geometrinių priežasčių lauko išorinis toro kraštas yra mažesnis nei vidiniame krašte. Dėl šios asimetrijos elektronai ir jonai dreifuoja per lauką ir galiausiai atsitrenkia į toro sienas.
Išeitis yra suformuoti linijas taip, kad jos ne tik bėgiotų aplink torą, bet ir suktųsi kaip juostelės ant kalėdinio ledinuko.Tokiame lauke bet kuri dalelė atsidurs išoriniame taške, kur ji dreifuos į vieną pusę, tarkime į viršų, sekdama savo magnetinę liniją aplink torą, ji atsidurs vidinėje pusėje, kur nukreips kitą būdu. Šis dalelių tvardymas nėra tobulas tačiau skaičiavimai parodė jog tai yra pakankama norint palaikyti kurą reaktoriuje reikalingą laiko tarpą.
Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės
Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės, vad. Senkapiais, Kapeliais– kapinės Lietuvoje, pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Lūgnaliuose (Kartenos seniūnija), 4 km į rytus nuo Žutautų, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Palioniškių ir 0,8 km į vakarus nuo kelio Reiskiai–Bumbuliai, Žutautų miško pietvakariniame pakraštyje. Saugotinas kultūros paveldo objektas. left|200px|thumb|Anotacinis kapinių ženklas
Kapinės
Įrengtos lygioje vietoje, miško aikštelėje. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 18 m ilgio ir 15 m pločio. Neveikiančios. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas. Pakraščiuose auga aukšti lapuočiai medžiai, viduryje stovi koplytstulpis, o rytinėje dalyje guli kryžiaus liekanos. thumb|left|200px|Kapinių koplytstulpis rigth|200px|thumb|Raižinys koplytstulpio stulpe Teritorijos plotas – 0,03 ha, perimetras – 65 m.
Koplytstulpis
Medinis, su stačiakampe, atvira iš priekio ir šonų koplytėle pusiau kryžminiu stogeliu. Stiebo priekinėje plokštumoje įrėžta data „1949“, o virš jos – stilizuota arka, užsibaigianti kryželiu. Aukštis – 2,02 m.
Istorija
Kapinės vadinamos Senkapiais, Kapeliais. Veikė XVII–XIX a., laidoti Žutautų Medsėdžių ir Palioniškių gyventojai. Jose stovėjo ąžuolinis kryžius, nuo 1949 m. – koplytstulpis su Švč. Marijos Maloningosios, Šv. Antano ir nežinomos šventosios skulptūromis (registrinis kultūros paveldo objektas). Kryžius 1971 m. atnaujintas, tačiau apie 1987 m. išvirto. XX a. I pusėje kapinės buvo aptvertos statinių, o II pusėje – horizontalių lentų tvora.
Sigitas Šeputis
Sigitas Šeputis (g. 1952 m. birželio 30 d. Panemunėje) – Lietuvos ir Šilutės rajono visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
1971 m. baigė Smalininkų žemės ūkio technikumą, 1989 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1990–1991 m. Šilutės rajono deputatas, Juknaičių apylinkės viršaitis. 1991–1995 m. Šilutės rajono Privatizavimo tarnybos viršininkas. 1995–1999 m. Šilutės rajono savivaldybės Ekonomikos ir ūkio skyriaus vyr. ekonomistas, 1999–2014 m. skyriaus vedėjas. 2014–2019 m. Šilutės rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 2019 m. Šilutės rajono mero pavaduotojas.
Nuo 2019 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narys, 1998–2001 m. skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, nuo 2001 m. pirmininko pavaduotojas.
FK Vėliava Šiauliai
Šiaulių „Vėliava“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.
Girdenis
Girdenis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mažieji lemūrai
Mažieji lemūrai, arba nykštukiniai lemūrai (Cheirogaleridae) – primatų (Primates) šeima. Tai mažiausi primatai.
Libijos ekonomika
Libijos ekonomika – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, ekonomika.
Libijos ūkis
thumb|left|Libijos geografinė padėtis Iki XX a. vidurio Libija buvo ekonomiškai silpna agrarinė valstybė. 1956 m. atradus naftos ir gamtinių dujų telkinių Libijos ekonomika tapo priklausoma nuo naftos ir gamtinių dujų gavybos ir eksporto. 2000 m. BVP sudarė 14,75 mlrd. JAV dolerių (pagal perkamosios galios paritetą – 39,04 mlrd. JAV dolerių), BVP dalis 1 gyventojui – 2746 JAV dolerių (pagal perkamosios galios paritetą – 7273 JAV dolerių). Užsienio skola 4,3 mlrd. JAV dolerių (2005 m.).
Pramonė
thumb|left|Tripolio uostas 1924 m. Pramonės svarbiausia šaka – naudingųjų iškasenų gavyba (sukuria 57,7 % Libijos BVP, sudaro apie 93 % Libijos eksporto). Naftos ištekliai 36 mlrd. barelių, gamtinių dujų – 657 mlrd. m³. 2003 m. išgauta 543 mln. barelių naftos, 12 mlrd. m³ gamtinių dujų. Didžiausi naftos telkiniai yra Sirto įlankos pakrantėje (Zaltano, Sariro, Samaho, Daf al Vaho, Nasiro), Libijos vakaruose (Gadamisas) ir šiaurės vakaruose (Tripolio apylinkėse). Didžiausias gamtinių dujų telkinys – Chateiba (ištekliai 339 mlrd. m³; Sirto įlankos pakrantė). Libijoje dar kasama geležies rūda, druska, klintys, molis, siera, gipsas.
2000 m. pagaminta 20 mlrd. kWh elektros energijos, daugiausia ją gamina šiluminės elektrinės.
Nafta perdirbama az Zavijoje, Misratoje, Ras al Unufe, Tobruke; 2003 m. pagaminta 112,9 mln. naftos produktų. Misratoje perdirbama geležies rūda. Yra chemijos, statybinių medžiagų (cementas), tekstilės, odos, keramikos, popieriaus, maisto pramonės įmonių.
Tradiciniai amatai – daugiausia kilimų audimas, odos, aukso dirbiniai.
Bioprodukcinis ūkis
Dirbama žemė užima – 1 % Libijos teritorijos, apie 500 000 ha drėkinama. Daugiausia žemė dirbama al Džifaros žemumoje ir oazėse. Pievos ir ganyklos užima 8 % Libijos teritorijos. Daugiausia auginami kviečiai, miežiai, datuliniai finikai, alyvmedžiai, citrinmedžiai, pomidorai, bulvės, arachiai.
Veisiamos avys, ožkos, kupranugariai, galvijai, naminiai paukščiai. Išplėtota žvejyba; 2002 m. sugauta 34 000 t žuvų, daugiausia tunų ir sardinių.
Transportas
1999 m. automobilių kelių buvo 83 200 km, iš jų 47 590 km su kieta danga. Svarbiausias kelias (1822 km) eina Viduržemio jūros pakrante nuo Tuniso iki Egipto sienos, per Tripolį ir Bengazį. Yra Tripolio ir Beninos (Bengazis) tarptautiniai oro uostai.
Svarbiausi Jūrų uostai – Tripolis, Bengazis, Marsa al Buraika, Misrata, as Sidras, naftos uostai ir terminalai – Zueitina, Ras Lanufas, Marsa Hariga, Marsa al Buraika, as Sidaras, žvejybos uostas – al Humsas. 2003 m. buvo įregistruoti 138 m. laivai. Prekybinio laivyno tonažas – 156 700 bruto tonų.
Naftotiekių 7252 km, dujotiekių 3611 km (2004 m.). Svarbiausi naftotiekiai eina iš Zaltano telkinio į Marsa Bregos uostą ir iš Sariro telkinio į Marsa Harigos uostą.
Bankai
2007 m. Libijos bankų sistemą sudarė Libijos centrinis bankas, įkurtas 1955 m. vietoj Libijos valiutų komiteto. Kaip Libijos nacionalinis bankas 1963 m. tapo Libijos banku, nuo 1977 m. dab. pavadinimas, būstinė Tripolyje. Yra 6 valstybės komerciniai ir 18 nedidelių privačių bankų.
Bengazio vertybinių popierių birža įkurta 2006 m.
Pinigai
Libijos piniginis vienetas – Libijos dinaras, lygus 1000 dirhamų, įvestas 1971 m. vietoj Libijos svaro, buvo lygus 100 piastrų arba 1000 miljemų.
Užsienio prekyba
Užsienio prekybos balansas teigiamas. 1998 m. eksportuota prekių už 6,1 mlrd., importuota už 5,7 mlrd. JAV dolerių. 93 % viso eksporto sudaro nafta ir naftos produktai; dar išvežami chemijos pramonės produktai. Importuojamos daugiausia mašinos, įvairūs pramonės įrenginiai, transporto priemonės, maisto, chemijos pramonės produktai.
Lietuva 2005 m. į Libiją eksportavo prekių už 0,1 mln. litų.
Beprotybės nasruose
Beprotybės nasruose – režisieriaus John Carpenter 1995 m. siaubo filmas.
Beprotybės nasruose yra kosminio siaubo filmas, kurį stipriai įtakojo H. P. Lovecraft kūryba. Filmo pavadinimas yra sudėtas iš dviejų Lovecraft kūrinių pavadinimų: The Shadow Over Innsmouth ir At the Mountains of Madness. Kaip ir Lovecraft kūryboje, labai svarbų vaidmenį siužete užima beprotybė. Filmas prasideda nuo žmogaus psichiatrinėje ligoninėje, pasakojančio savo istoriją – mėgstamas Lovecraft rašymo būdas. Filme rodomose Saterio Keino (Sutter Cane) knygos ištraukose galima pamatyti užuominų į Senuosius (Great Old Ones) – Cthulhu Mythos būtybes.
Jis yra laikomas trečiuoju Carpenterio „Apokalipsės trilogijos“ filmu.
Siužetas
Sukčiavimo atvejus tiriantis draudimo agentas Džonas Trentas (John Trent) (Sam Neill) pasamdomas rasti dingusį siaubo rašytoją Saterį Keiną. Keinas, kurio romanai yra perkamiausios knygos pasaulyje, dingo prieš atiduodamas leidyklai savo paskutinės knygos „Beprotybės nasruose“ rankraštį. Trentas įtaria, kad čia tik viešųjų ryšių triukas siekiant dar labiau išpopuliarinti rašytoją. Iš ankstesnių Keino knygos viršelio iškarpų jis sudeda tarsi planą, galimai rodantį į žemėlapiuose nepažymėtą miestelį valstijos šiaurėje. Kartu su leidyklos redaktore Linda Stails (Linda Styles) jis išvyksta ten ieškoti rašytojo, tačiau kuo toliau, tuo labiau aiškėja, jog jo realybė ir yra naujausia Saterio Keino knyga. Šioje knygos realybėje su Trentu susitinka pats rašytojas ir įteikia jam savo rankraštį, kad perduotų jį išleisti „išoriniame pasaulyje“. Keinas paaiškina, kad kuo daugiau žmonių perskaitys knygą, tuo tikroviškesnė taps jo realybė. Agentas bando išvengti „tikros“ realybės virtimo knygos realybe, sudegina rankraštį, tačiau pamažu aiškėja, kad visa tai irgi yra knygos dalis, autorius aprašo ir redaguoja jo veiksmus, kol susitikęs su leidėju Keinas sužino, jog rankraštį jis jam yra perdavęs dar prieš mėnesį. Knyga tampa be galo populiari, pagal ją statomas filmas, o psichologiškai mažiau stabilūs žmonės įsijaučia į knygą ir ima žudyti kitus, kaip knygoje ir aprašyta. Tarp jų patenka ir Džonas Trentas: gatvėje kirviu užmušęs žmogų, jis atsiduria psichiatrinėje ligoninėje. Vieną rytą atsibudęs randa savo vienutės duris išlaužtas ir išėjęs į laisvę sužino, kad įvyko apokalipsė. Didžioji dauguma žmonių „užsikrėtė“ knyga, vieninteliai likę sveiko proto buriasi atskirai ir stengiasi išgyventi. Tuščiomis gatvėmis jis nueina į kino teatrą, kur tuščiai auditorijai nuolat teberodomas filmas „Beprotybės nasruose“ pagal Saterio Keino knygą. Valgydamas spragintus kukurūzus jis stebi filmą apie save patį, t. y. Carpenterio filmo „Beprotybės nasruose“ kino teatre rodomas šitas pats filmas „Beprotybės nasruose“.
Tanganika (ežeras)
Tanganika – antrasis pagal dydį Afrikos ežeras (32 890 km²), esantis Rytų Afrikoje, prie Tanzanijos, Kongo Demokratinės Respublikos, Zambijos ir Burundžio sienų. Tai vienas ilgiausių ežerų pasaulyje – jis yra 680 km ilgio ir 72 km pločio. Be to, tai antrasis pagal gylį (1430 m) gėlavandenis ežeras pasaulyje (po Baikalo). Iš ežero išteka Lukugos (Lukuga) upė (Atlanto vandenyno baseinas).
Ežeras susiformavęs Didžiajame riftiniame slėnyje.
Ežere daug hipopotamų ir krokodilų, gausu žuvies. Garlaiviais galima susisiekti su pagrindiniais Tanganikos uostais.
1871 m. ežerą tyrinėjo Deividas Livingstonas ir Henris Stenlis. Pirmojo pasaulinio karo metu vyko keletas nedidelių jūrų mūšių tarp Anglijos ir Vokietijos armijų.
Kolčin Kolonija
Kolčin Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Girionys
Girionys – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į rytus nuo Kauno, Kauno marių pietiniame krante, Kauno marių regioniniame parke. Veikia Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija, Lietuvos miškų institutas, ambulatorija, vaikų darželis, paštas (LT-53001), Dubravos arboretumas. Aplinkinius miškus tvarko ir prižiūri Girionyse įsikūrusi Dubravos eksperimentinė mokomoji miškų urėdija. Gyvenvietę puošia 250 ha dendrologinis Girionių parkas (5–6 km ilgio, didžiausias parkas Lietuvoje, auga apie 300 retų ir egzotiškų augalų rūšių).
Etimologija
miniatiūra|250px|left|Koplytstulpis Girionių 50-čiui (aut. [[Adolfas Teresius|A. Teresius)]]
Dabartinis gyvenvietės vardas kilęs prie žodžio giria („didelis miškas“) pridėjus vietovardinę priesagą -onys. Ankstesnis vardas – Dubrava – yra slaviškos kilmės ir gali būti aiškinamas dvejopai: 1) nuo žodžio дуб – „ąžuolas“, t. y. vietovė, kurioje gausu ąžuolų; 2) дубрава – „apaugusi vietovė žemumoje ar pelkėje“.
Geografija
miniatiūra|left|Riboženklis kelyje
Į pietus nuo kaimo plyti Dubravos miškai. Per kaimą teka Nemuno intakas Dubrius. Į vakarus nuo kaimo yra Pakalniškių piliakalnis. 1978–1984 m. Girionių parke įrengta Žaisos poilsio zona su laužavietėmis, poilsio takais. Parke pastatyta skulptūra „Miškas“ (tautodailininkas V. Majoras).
Kauno marių regioninio parko dalis – peizažinis Girionių parkas, kuriame auga įvairių formų medžiai ir krūmai. Tai vientisas dekoratyvinių želdinių ir architektūrinių statinių ansamblis, poilsio vieta. Girionių parko teritorija eina Pakalniškių ekologinis takas, kuriuo einant matomas Pakalniškių piliakalnis (nuo viršūnės atsiveria marių panorama, Pažaislio vienuolynas). Šalia parko įsteigtas Dubravos arboretumas. Dubravos miške Šilėnų girininkijoje įdomus gamtos paveldo objektas – Dubravos dvyniai – tarpusavyje suaugę pušis ir ąžuolas.
Kauno marių pakrantėje ir Vaišvydavos girininkijos miške įrengta keletas poilsiaviečių. Archeologinės vietovės – Dubravų, Samylų ir Pakalniškių piliakalniai. Nuo Girionių iki Pakalniškių piliakalnio plyti didžiausias Lietuvoje Girionių parkas, 1960 m. pradėtas kurti 130 ha (kartu su Girionių gyvenviete; projekto autorius – kraštovaizdžio architektas A. Tauras). Parke sukaupta turtinga (apie 300 rūšių) sumedėjusių augalų kolekcija.
Istorija
Iki 1965 m. kaimas buvo žinomas kaip Dubrava arba Dubriai, tada pavadintas Girėnais. 1966 m. gruodžio 30 d. Raguolių gyvenvietė pavadinta Girionimis. 1950–1992 m. Dubravos miškų tyrimo stoties centrinė gyvenvietė. 1963 m. įkurtas Kauno miškų technikumas (nuo 2002 m. Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija). 1963 m. į Girionis perkeltas 1950 m. Kaune įkurtas Lietuvos miškų institutas. Gyvenvietė pastatyta pagal Žemės ūkio statybos projektavimo instituto projektą, įveistas 135 ha parkas, 75 ha medelynas, arboretumas.
Girdvainis
Girdvainis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Girdvainienė (ištekėjusi moteris) ir Girdvainytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stanislovas Liubomirskis
Stanislovas Liubomirskis (, 1704–1793 m. birželio 19 d.) – stambus Lenkijos magnatas, Sadecko seniūnas (1735 m.), Karūnos didysis pastalininkas (1738 m.), Braclavo (1764–1772 m.) ir Kijevo vaivada (1772–1785 m.).
Biografija
thumb|left|150px|Stanislovas Liubomirskis (Kijevo vaivada) thumb|left|150px|Liubomirskių rūmai Lvove thumb|left|150px|Stanislovo Liubomirskio žmona Liudvika Honorata Kilo iš Višnioveckių linijos kunigaikščių Liubomirskių giminės. Sandomiro vaivados Jurgio Aleksandro Liubomirskio (1669–1735) ir Joanos Karolinos fon Štokchauzen jaunesnysis sūnus.
1735 metais Stanislovas Liubomirskis gavo valdyti Sadecko seniūniją, kurią 1754 metais perdavė Malachovskiams. 1738 ir 1740 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimus. 1738 m. birželio 29 d. gavo Karūnos didžiojo pastalininkio pareigybę.
1744 metais Stanislovas Liubomirskis tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. Konfliktavo su savo kaimynais, magnatais Potockiais ir Jablonovskiais. 1764 metais pretendavo į Lenkijos karaliaus sostą. 1764 m. gruodžio 15 d. naujas Lenkijos karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis paskyrė Stanislovą Liubomirskį į Braclavo vaivadas. 1766 metais buvo apdovanotas Šv. Stanislovo ordinu.
Simpatizavo Baro konfederacijai, bet prie jos neprisijungė. Nežiūrint į tai, kai kurie jo dvaro įgulos kariai kovojo Baro konfederatų pusėje. 1772 m. spalio 29 d. gavo Kijevo vaivados pareigybę. 1773–1775 metų seime įėjo į parlamento delegacijos, priverstos spaudžiant Rusijos, Prūsijos ir Austrijos diplomatų sutikti pirmam ATR padalijimui, sudėtį. 1785 metais atsisakė Kijevo vaivados pareigybės.
1738 metais po savo tėvo mirties paveldėjo stambias valdas Sandomiro ir Kijevo vaivadijose. 1755 metais po savo bevaikio vyresniojo brolio Juzefo mirties gavo valdyti dvarus Voluinėje ir Podolėje. Buvo vienas iš stambiausių ATR magnatų. Jam priklausė 31 miestas ir 738 kaimai, tame tarpe Dubnas, Rivnė ir Svida. Liubomirskių dvaro Lvove statybos užsakovas.
Šeima ir vaikai
1740 metais vedė Liudviką Pociejutę (m. 1786), Lietuvos didžiojo sargybinio Antano Pociejaus (m. 1749) ir Rozalijos Zagorovskaitės dukterį. Vaikai:
Miškiniai (Leliūnai)
Miškiniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pakalnių.
Tifaritis
Tifaritis (dar varčiamas kaip Tifarita; ) – miestelis ir savivaldybė šiaurės rytinėje Vakarų Sacharos dalyje. Nutolęs 15 km į šiaurę nuo pasienio su Mauritanija. Polisario kontroliuojamoje teritorijoje. Tifarityje yra ligoninė, mokykla, mečetė ir muziejus. Turi apie 3 000 gyventojų (2010 m. duomenys). Mieste įsikūręs 2-asis karinis Sacharos Arabų Demokratinės Respublikos štabas.
Dimitris Salpigidis
Dimitris Salpigidis (Δημήτρης Σαλπιγγίδης; 1981 m. rugpjūčio 18 d.) – buvęs Graikijos futbolininkas, puolėjas, saugas.
Karjera
Graikijos klubo PAÓK FC žaidėjas. Nuomos pagrindais rungtyniavo kituose klubuose.
Karjera rinktinėje
Graikijos rinktinėje debiutavo 2005 m.
2010 m. pasaulio čempionate rungtynėse prieš Nigeriją įmušė pirmą graikų įvartį per pasaulio čempionatų istoriją.
Cher: Live at the MGM Grand in Las Vegas
„Live at the MGM Grand in Las Vegas“ – antrasis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher gyvo garso DVD, išleistas 1999 m. įrašų kompanijos „HBO“. Jis nufilmuotas 1999 m. rugpjūčio 28 d. „MGM Grand Garden“ arenoje Las Vegase Cher turo „Do You Believe? Tour“ metu. Jame atliekamos dainos įrašytos albumuose nuo „Gypsys, Tramps & Thieves“ iki „Believe“ bei keli koveriai. Cher koncerto metu pakeičia 7 kostiumus sukurtus dizainerio Bob Mackie.
Formatai
Albumas išleistas VHS ir DVD formatais. Specialūs priedai DVD yra nuotraukų galerija, trumpa Cher biografija ir kostiumų dizainas.
Reklaminis vaizdo klipas
Dainai „All or Nothing“ įrašų kompanija „Warner Bros. Records“ išleido muzikinį klipą siekdama išreklamuoti DVD. Klipas sumontuotas iš pasirodymų įrašytų MGM arenoje, o audio yra „All or Nothing (Metro Radio Mix)“.
Girštautas
Girštautas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Epica
„Epica“ – Nyderlandų metalo grupė, 2003 m. įkurta buvusio After Forever gitaristo Mark Jansen.
Grupė atlieka muziką, apibūdinamą kaip simfoninis metalas, gotikinis metalas ar progresyvusis metalas. Kūriniuose vyrauja Simone Simons mecosoprano vokalas su Mark Jansen atliekamais growling'o intarpais. Taip pat naudojami chorų garsai, simfoninės instrumentinės muzikos dalys.
Jukniškiai
Jukniškiais vadinami kaimai:
Fotodaugintuvas
Fotodaugintuvas (fotoelektroninis daugintuvas) yra elektroninis išorinio fotefekto fotoelementas, kurio fotosrovę sustiprina antrinė elektronų emisija.
Konstrukcija ir veikimo principas
Stiklinėje kolboje, be katodo ir anodo, yra eilė antrinių katodų emiterių, kurių paviršius padengtas emisiniu mišiniu. Kiekvieno sekančio katodo elektrinis potencialas yra maždaug 100V aukštesnis už pirmesnio katodo. Antrinių katodų forma ir sumontavimo kampas parinktas taip, kad išmuštas elektronas atsimuštu į sekantį katodą kampu, tai palengvinama elektronų emisiją.<BR> Kiekvienas antrinis katodas išspinduliuoja elektronų daugiau nei yra jį bombarduojančių pirminių elektronų. Antrinių ir pirminių elektronų skaičių santykis vadinamas antrinės emisijos koeficientu. Fotodaugintuvai turi kelias antrinių katodų pakopas. Taip pasiekiamas didelis fotodaugintuvo jautrumas. Jis siekia 1000mA/lm, tai žymiai daugiau nei paprasto fotoelemento. Specialūs fotodaugintuvai gali registruoti pavienius fotonus.
Amerikinės peiliažuvės
Amerikinės peiliažuvės (Sternopygidae) – elektražuvių (Gymnotiformes) būrio kaulinių žuvų šeima. Paplitusios Centrinės ir Pietų Amerikos gėluose vandenyse.
Šeimoje 5 gentys, 28 rūšys.
Bambarai
Bambarai (bambarų kalba: bamanan) – Vakarų Afrikos tauta. Nigerio aukštupyje buvo sudarę savo valstybę (Bambara arba Banmana). Priklauso mandingų tautų grupei.
Nuo XVI a., kai žlugo Malio imperija, bambarai buvo nepriklausomi ir XVII a. sukūrė savo Bamana imperiją, kuri laikinai įgijo valdžią Vakarų Sahelyje. 1864 m. suskilo į Beledungu, Kaarta, Massinu ir Segu valstybes. Garsėjo karingumu. 1890–1891 m. jų gyvenamas teritorijas užvaldė prancūzai. Verčiasi daugiausia žemės ūkiu ir prekyba.
Mažasis dobilas
Mažasis dobilas (Trifolium dubium) – pupinių (Fabaceae) šeimos, dobilų (Trifolium) genties augalas. Aukštis 10-30 cm, stiebas šliaužiojantis. Žiedyną sudaro iki 15 žiedų. Žydi nuo gegužės iki rugsėjo.
VI Europos futbolo čempionatas
VI Europos futbolo čempionatas vyko 1980 m. birželio 11–22 d. Italijoje (Milanas, Neapolis, Roma, Turinas). Turnyre dalyvavo 8 rinktinės, teisę dalyvauti finaliniame turnyre įgijusios po atrankos varžybų (italai pateko be atrankos). Antrąkart čempionais tapo vokiečiai. Tai buvo pirmasis Europos čempionatas, kurio šeimininkai nedalyvavo atrankinėse varžybose.
Finalinis turnyras
Finalinio turnyro metu komandos žaidė dviejose grupėse po 4 rinktines. Pirmąsias vietas užėmusios rinktinės kovojo dėl I vietos, o antrąsias vietas užėmusios – dėl III vietos.
1 grupė
Galutinė rikiuotė:
Denis Gordej
Denis Gordej (g. 1989 m. liepos 20 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.
Profesionalią karjerą pradėjo Visagino "Intero" komandoje. Žaidė įvairiose Lietuvos A lygos komandose. 2011 m. pradžioje apsirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgirio" komanda. . Prieš 2012 m. sezoną buvo paskolintas Klaipėdos "Atlanto" komandai. .
Goebbels
Goebbels − pavardė.
Gogh
Gogh − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zarasų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Zarasų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Zarasų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis Tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 5 d. Savivaldybės meru išrinktas Arnoldas Abramavičius, mero pavaduotoja paskirta Stasė Goštautienė, administracijos direktoriumi – Vytautas Sekonas.
Žadeikių seniūnija
Žadeikių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šilalės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Istorija
2018 m. administracija persikėlė į buvusios mokyklos pastatą.
Seniūnai
miniatiūra|160px|left|Seniūnas F. Meiženis
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Kosta Rikos nacionalinis stadionas
Kosta Rikos nacionalinis stadionas  – daugiafunkcis stadionas Kosta Rikos sostinėje San Chosė, La Sabanos parke. Atidarytas 2011 m. ir talpina virš 35 tūkstančių žiūrovų (didžiausias šalyje). Naudojamas daugiausia futbolo rungtynėms.
Šiame stadione savo koncertus surengė Shakira ir „Pearl Jam“.
Sachin Tendulkar
Sačinas Tendulkaras (g. 1973 m. balandžio 24 d.) – Indijos kriketininkas, gerbėjų vadinas „Kriketo dievu“.
S. Tendulkaro tėvas – Ramešas Tendulkaras, o motina – Radžini. Jis turi du brolius, Nitiną ir Adžitą, ir vieną seserį, Savitą. Nuo 1984 m. su broliu Adžitu pradėjo mokytis kriketos. 1988 m. gruodžio 11 d. Tendulkaras debiutavo Mumbajaus klube. Jis turėjo savo testinį debiutą prieš Pakistaną 1989 m, kai jam buvo 16 metų.
S. Tendulkaras laikomas antru geriausiu testinio kriketo atmušėju visoje šio žaidimo istorijoje (po australo Don Bradman) ir antras geriausias vienos dienos („one-day international“) atmušėjas kriketo istorijoje po Vest Indijos žaidėjo Viv Richards. Jis laimėjo kriketo pasaulio čempionatą su Indijos rinktine 2011 m. Tendulkaras 1994 m. apdovanotas „Ardžunos“ apdovanojimu už pasiekimus sporte, 1997 m. gavo „Rajiv Gandhi Khel Ratna“ apdovanojimą ir daug kitų apdovanojimų. Po savo paskutinių rungtynių 2013 m. lapkričio 16 d., jam buvo įteiktas aukščiausias Indijos ordinas – Bharat Ratna („Indijos brangakmenis“).
Fiat 12 HP
thumb|Fiat 12 HP
Fiat 12 HP (arba Fiat 12/16 HP) – lengvasis automobilis, gamintas „Fiat“ kompanijos nuo 1901 iki 1902 metų. Tai buvo „Fiat“ pirmas modelis ir vienas iš pirmų pasaulio modelių su keturių cilindrų varikliu iš dviejų blokų. Taip pat buvo išleista ir sportinė versija – 12 HP Corsa su tokiu pat varikliu, kuri išvystydavo iki 78 km/val. greitį.
Viso išleista 106 automobiliai.
Marc Gene
Marc Gené Guerrero (g. 1974 m. gegužės 29 d. Sabadelyje, Ispanija) – automobilių sporto lenktynininkas iš Ispanijos, geriausiai žinomas dėl piloto bandytojo vietos Formulės 1 komandose Williams ir Ferrari bei lenktyniavimo su Peugeot komanda 24 val. Le Mano lenktynėse. 2009 m. pastarosiose lenktynėse jis pelnė pergalę.
Jo brolis Jordi taip pat yra automobilių lenktynininkas, dalyvaujantis WTCC ir SEAT čempionatuose.
Formulė 1
Formulės 1 karjerą ispanas pradėjo 1999 m. tapdamas Minardi ekipos pilotu. Tie metai jam buvo labai sunkūs, nors po kelių finišų arti taškų zonos jis sugebėjo pelnyti pirmuosius savo taškus bei pirmus Minardi taškus nuo 1995 m. Minardi ekipoje jis liko ir kitais metais, tačiau daugiau taip ir nepelnė taškų.
Lipnica (Liublino vaivadija)
Lipnica  – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Rokitno, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 108 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Marc Gene
Formulė 1
Nesugebėdamas išsikovoti piloto vietos naujam 2001 m. sezonui, jis tapo Williams komandos pilotu bandytoju. Kelias lenktynes jis užėmė pagrindinių pilotų vietą, taip pasiekdamas savo geriausią karjeros rezultatą – 5-tą vietą 2003 m. Italijos GP.
2004 m. pabaigoje Marc’as Gene pasirašė piloto bandytojo sutartį su italų Ferrari ekipa, kurioje iki šiol ir dirba.