cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miguel Villanueva Svensson
Biografija
2003 m. Madrido universitete apgynė daktaro disertaciją „Rūšies kategorija indoeuropiečių veiksmažodžio sistemoje“. 2003–2008 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė ispanų kalbą. M. Viljanueva Svensonas Vilniaus universiteto Baltistikos katedroje pradėjo dirbti nuo 2005 m. Paskaitas baltistikos temomis skaitė Berlyno, Getingeno, Jėnos, Ciuricho, Krokuvos ir kituose universitetuose. M. Viljanueva Svensonas priklauso baltistikos mokslo darbų žurnalo „Baltistica“ redakcinei kolegijai. Publikavo daugiau kaip 60 mokslo darbų, dauguma jų skirti istorinei baltų kalbų gramatikai jos duomenis lyginant su kitomis indoeuropiečių kalbomis. M. Viljanueva Svensonas baltistikos srityje labiausiai nusipelnė tirdamas veiksmažodžio, daiktavardžio sistemas ir atskiras formas, segmentinę fonologiją, akcentologiją, be to, yra parašęs daug reikšmingų straipsnių iš kitų sričių. M. Viljanuevos Svensono tyrimų laukas artimas profesoriaus Jono Kazlausko moksliniams interesams, 2020 m. rugpjūčio 1 d. M. Viljanueva Svensonas buvo apdovanotas Jono Kazlausko premija už baltų kalbų istorinės gramatikos tyrimus iš indoeuropeistikos perspektyvos. Be baltistikos, M. Viljanueva Svensonas gilinasi į bendruosius indoeuropiečių kalbotyros, indoeuropiečių tautų kultūros ir ispanų kalbotyros klausimus. M. Viljanueva Svensonas Lietuvos aukštosioms mokykloms yra parašęs indoeuropiečių kalbotyros vadovėlį „Indoeuropiečių kalbotyros pagrindai“, kuris buvo išleistas du kartus – 2012 ir 2016 m.
Dėstomi dalykai
M. Viljanuevos Svensono Vilniaus universitete dėstomi dalykai:
Lauksargių herbas
Lauksargių herbas – pagrindinis Lauksargių kaimo ir seniūnijos (Tauragės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Herbo žaliame fone pavaizduotas ratas, iš abiejų pusių pervertas trilapėmis ąžuolų šakomis su gilėmis.
Istorija
Herbas patvirtintas 2017 m. birželio 19 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1007.
Bratwurst
miniatiūra|220px|right|Tiuringeno Bratwurst dešrelių [[Gatvės maistas|kepimas gatvėje]] miniatiūra|220px|rigt|Dešrelės ant gatvės prekystalio
Bratwurst dešrelės (iš sen. : brät 'smulkiai pjaustyta mėsa', wurst 'dešrelė'; dab. 'kepti, troškinti') – vokiškai kalbančių šalių virtuvėse įprastos dešrelės, skirtos kepti keptuvėje arba grilyje, paprastai gaminamos iš maltos kiaulienos, natūraliame apvalkale. Halal ir košeriniuose patiekaluose išskirtinai naudojama veršiena ar jautiena. Populiarios kaip greito maisto patiekalas, ruošiamas ir tiekiamas ant gatvės prekystalių.
Receptai
Yra daug regioninių receptų. Bratwurst dešrelėms gaminti tinkamiausias mažiau ar smulkiau sumaltos mėsos faršas. Malta mėsa gardinama krapais, muskatais, česnakais, kardamonais, mairūnais. Prieskonių kiekis gali skirtis, tuomet skirtingas ir pačių dešrelių skonis. Kai kurie patiekalai su Bratwurst dešrelėmis paduodami su raugintais kopūstais, keptomis bulvėmis arba bulvių salotomis. Gatvės prekystaliuose Bratwurst paprastai patiekiamos su bandelėmis, garstyčiomis, kečupu, krienais.
Senos šių dešrelių gaminimo tradicijos Vokietijoje užfiksuotos dar 1313 m. Frankonijos mieste Niurnberge, kuris yra vienas iš pripažintų Bratwurst gamybos centrų. Žinoma virš 40 skirtingų vokiškų Bratwurst rūšių, daugelis iš jų kilusių iš Frankonijos (šiandien daugiausia šiaurinėje Bavarijoje, kaimyninėje Tiuringijoje ir gretimose teritorijose).
Šveicarijoje
Nuo 1438 m. Bratwurst tapo populiarios rytų Šveicarijoje, ypač Sankt Galene. Jos ruošiamos gatvėje ir restoranuose, patiekiamos su apvalia bandele bürli.
JAV
Labiausiai paplitusios gausioje vokiečių imigrantų bendruomenėje Viskonsine, trumpai vadinamos „brat“. Tapusios populiariomis tarp iškylautojų gamtoje, sporto sirgalių stadionuose, vietos rinkoje yra ne mažiau žinomos už tradicinius dešrainius. Viskonsine paplito alumi gardintos „brat“: prieš kepant pamirkomos alaus, sviesto ir svogūnų mišinyje.
Laborecas
Laborecas  – upė rytų Slovakijoje; Latoricos dešinysis intakas (Tisos baseinas). Prasideda Žemutiniuose Beskiduose, greta Lenkijos sienos. Teka į pietus kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Latoricą netoli Oborino.
Didžiausi intakai: Udava, Užas, Cirocha (kairieji).
Upė patvenkta, susidaręs Zemplinska Širavos tvenkinys (plotas 33 km²). Upė po liūčių kalnuose smarkiai ištvinsta. Miestai prie Laboreco: Medzilaborcė, Humenė, Michalovcė.
Tzlil Nehemya
Clilas Nechemija (Tzlil Nehemya, צליל נחמיה; g. 1995 m. kovo 3 d.) – Izraelio futbolininkas, gynėjas. Atstovavo „Hegelmann“ klubui.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Beitaro „Kiryat Gat“ klube. Vėliau rungtyniavo antros pakopos klubuose.
2018–2019 m. su Ness Zionos „Sektzia“ Izraelio antros pakopos pirmenybėse buvo antri.
2019 m. perėjo į aukščiausioje lygoje rungtyniavusį Natanijos „Maccabi“.
Pusmetį praleido Graikijos antros lygos „Asteras Vlachioti“ klube.
FC Hegelmann
2022 m. kovo 15 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys.
2022 m. spalio 9 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Tuo metu pirmavo varžovai, o po žaidėjo smūgio rezultatas tapo lygus (1-1), kuris nebepakito iki rungtynių pabaigos.
2022 m. gruodžio mėn. tapo aišku, kad žaidėjas palieka FC Hegelmann.
Vėlesnė karjera
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad grįžo į gimtinę ir tęsė karjerą Aukštutinio Nazareto „Hapoel“.
Netrukus perėjo į SC Kfar Qasem.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Alindao
Alindao  – miestas ir subprefektūra Centrinės Afrikos Respublikos pietinėje dalyje, Žemutinio Koto prefektūroje. Miestas yra katalikų vyskupijos centras. Yra nedidelis oro uostas.
Akmenėlių dvaras (Žeimelis)
Akmenėlių dvaras – dvaras, esantis Akmenėliuose, Žeimelio seniūnijoje (Pakruojo rajone), kelio iš Pakruojo į Žeimėlį dešinėje pusėje, jau visai netoli Žeimelio, kai iki miestelio lieka mažiau kaip du kilometrai, Beržtalio upelio kairiajame krante − dvaro rūmai, ūkiniai pastatai.
Žeimelio dvaro savininkas P. Petrauskis XIX a. viduryje iškėlė dvarą iš Žeimelio į Akmenėlius. Naujoje vietoje perstatyti rūmai, lentpjūvė, vandens malūnas, spirito varykla.
Papiškės (Varanavas)
Papiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 1,5 km į pietvakarius nuo Rodūnios, prie kelio Rodūnia–Vosyliškės ir Grausupės upelio.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių, apylinkę ir dvaro valdą.
Akmenėlių dvaras (Pakruojis)
Akmenėlių dvaras – dvaras, esantis Akmenėliuose, Pakruojo seniūnijoje (Pakruojo rajone), prie kelio Pakruojis-Linkuva, Kruojos upės dešiniajame krante.
Nuo 1780 m. Akmenėlių palivarkas priklausė Pakruojo dvarui, kurį valdė baronai von der Ropp’ai. Po Žemės reformos Lietuvoje jis buvo nuo Pakruojo dvaro atskirtas ir išnuomotas danui Svenui Bengstonui. Naujasis šeimininkas pradėjo tręšti laukus, kuriuose gerai augo javai, dobilai, liucerna, iš Danijos traukiniu atsivežė žalųjų veislės karvių ir veršiukų. Vasarą dvarelyje visada būdavo daug svečių - daugiausia vokiečių iš aplinkinų dvarų, taip pat ponų iš Kauno pasiuntinybės.
Dabar buvęs palivarko centras priklauso Editai Aperavičienei. Dvaro rūmus atnaujino restauratorius ir interjero dizaineris Antanas Pužauskas.
2019 m. rugsėjo 5 d. Akmenėlių dvare įsteigta atminties vieta dailininkui Stasiui Ušinskui, pašventintas akmuo, žymintis vietą, kur 2020 m. stovės skulptūra jo marionetei Arkliukas.
Nuorodos
Registracija į Akmenėlių dvarą
Savanaketo provincija
Savanaketo provincija yra viena iš 18 Laoso provincijų esanti šalies pietuose ir ribuojanti su Kamouano provincija šiaurėje ir Salavano provincija pietuose. Rytuose ribojasi su Vietnamu, vakaruose su Tailandu.
Provincijos pavadinimas yra kilęs iš žodžių Savanh Nakhone, kurie iš Lao kalbos yra verčiami kaip „rojaus miestas“.
2007 metais buvo atidarytas antras tiltas per Mekongo upę, jungiantis Savannakhetą su Tailando Mukdahano provinciją.
Administracinis suskirstymas
Provincija yra padalinta į 15 rajonų:
2021 m. LFF II lyga
LFF Antra lyga arba LFF II lyga – trečios pakopos Lietuvos futbolo pirmenybės.
LFF II lygos pirmenybės prasidėjo 2021 m. kovo 26 d., o visos paskutiniojo turo rungtynės sužaistos 2021 m. lapkričio 24 d. 13 val.
Šiame sezone lygos organizavimą iš Kauno bei Telšių apskričių federacijų perėmė LFF. Nutarta kad vietoj Pietų bei Vakarų zonų bus viena grupė komandų. Buvo planuojama 16 dalyvių, tačiau galutinį sąrašą sudarė 20 komandų. Pirmenybės vyko 1,5 rato sistema. Trys pirmąsias vietas užėmusios komandos iškovojo teisę žaisti I lygoje, o ketvirtoji – žaidė atkrintamąsias rungtynes su priešpaskutinę vietą I lygoje užėmusia ekipa.
Numatyta, kad dvi paskutiniąsias vietas užėmusios komandos, privalėtų kristi į III lygą. Dublerinės A lygos klubų ekipos iš LFF II lygos pirmenybių neiškrenta, tokiu atveju jų vietoje iškrenta žemiausias dvi vietas užėmusios komandos, kurios nėra dublerinės A lygos klubų komandos.
Ostruvekas (Sokulkos valsčius)
Ostruvekas – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Sokoldos upė.
2021 m. LFF II lyga
Licencijavimosi procesas
Paraiškas licencijuotis pateikė 20 komandų – 11 klubų ir 9 dublerinės komandos: Į numatytas 16 vietų Pirmoje lygoje iš II lygos turėjo pakilti 6 komandos. Į jas bandė licencijuotis šios komandos iš II ir žemesnių lygų. Nepavykus, komandos bandys vėl licencijuotis II lygoje: Viso trijuose Lietuvos futbolo sistemos lygmenyse buvo numatytos 42 vietos, į kurias bandė licencijuotis 49 komandos.
Ostruvekas (Sokulkos valsčius)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
2021 m. LFF II lyga
Licencijavimosi procesas
Licencijų nepateikė šios pernai II lygoje dalyvavusios komandos:
Pavėluotai prašymus pateikė:
Licencijų gavėjai
LFF licencijavimo komiteto posėdis dėl LFF II lygos licencijų išdavimo buvo planuojamas 2021 m. vasario 18 d. bet vyko vasario 19 d. Buvo išduota 19 licencijų. Į II lygą licencijų negavusios komandos gali apeliuoti iki vasario 25 d. Po apeliacijų dar dvi komandos gavo licencijas.
Į I lygą pakilo 5 II lygos komandos. Į I lygą bandę licencijuotis Vilniaus Vytis ir FK Ekranas Panevėžys licencijų negavo. FK Ekrano prašymas leisti dalyvauti išimties tvarka taip pat buvo atmestas. Vilniaus Vytis pasitraukė iš visų pirmenybių. Likus 10 dienų iki I lygos starto, buvo nutarta neleisti I lygoje dalyvauti 2 naujai suburtoms komandoms - Be1 NFA ir FK Garliava. Priežastis - komandos pernai nežaidė II lygoje. Komandoms jau buvo išduotos I lygos licencijos, kurios automatiškai galioja II lygai.
Galutiniame rezultate, trijuose Lietuvos futbolo sistemos lygmenyse licencijavosi 44 komandos.
Dalyviai ir informacija apie juos
Buvo pakeistas lygos formatas, vietoje Pietų bei Vakarų zonų buvo sudaryta viena grupė komandų. Buvo planuojama 16 dalyvių, tačiau galutinį sąrašą sudarė 20 komandų.
Turnyro lentelė
Pastaba: Į I lygą kilti negali trečiosios klubo komandos (Kauno Žalgiris C, Žalgiris C). Pastaba: A lygos dublerinės komandos privalo žaisti ne žemesnėje nei II lygoje, todėl Dainava B, Džiugas B, Hegelmann Litauen B, Nevėžis B iš II lygos neiškrenta (nebent pagrindinė komanda iškristų is A lygos).
Pereinamosios rungtynės
Sportiniu principu, dėl vietos I lygoje kovojo priešpaskutiniąją vietą I lygoje užėmusi Sūduva B ir ketvirtąją vietą II lygoje užėmusi FK Garliava. Dvikovą bendru rezultatu 10:0 laimėjo FK Garliava.
Natalija Višnevskaja
Natalija Višnevskaja (1907 m. gegužės 3 d. Kaune – 1989 m. gegužės 3 d. Leningrade, TSRS) – baltarusių rašytoja.
Biografija
Gimė 1907 m. gegužės 3 d. Kaune, mokytojų šeimoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais pasitraukė į Samarą. Po karo gyveno Slucke, kur susipažino su rašytoju Jakubu Kolasu, kuris 1924 m. jai padėjo įstoti į Baltarusijos pedagoginį technikumą. Mokydamasi technikume rašė eilėraščius, kuriuos leido įvairūs Baltarusijos TSR leidiniai. 1926 m. kartu su Jevgenija Pfliaumbaum ir Zinaida Bandarina išleido eilėraščių rinkinius, tai buvo naujas feministinės literatūros reiškinys Baltarusijos literatūros istorijoje. 1928 m. baigusi mokslus susituokė su rašytoju Alesiu Dudaru, tačiau jos vyras greitai buvo suimtas už savo kūrybą ir ištremtas į Smolenską. 1929 m. įstojo į Baltarusijos universitetą. 1930 m. persikėlė gyventi į Maskvą, kur dirbo valstybinėje TSRS leidykloje Baltarusijos skyriuje. 1934 m. su vyru grįžo į Minską. 1936 m. vyras vėl buvo suimtas ir po metų sušaudytas kalėjime, todėl N. Višnevskaja išvyko slapstytis į Ukrainą. 1938 m. susituokė su rašytoju Janka Bobriku ir apsigyveno Leningrade. Antrojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Gorkio sritį, tačiau vyras liko Leningrade, kur, blokados metu mirė iš bado 1942 m. Po karo rašytoja grįžo į Leningradą ir iki išėjimo į pensiją 1962 m. dirbo įvairiose miesto bibliotekose. Mirė 1989 m. gegužės 3 d. Leningrade.
Popradas (upė)
Popradas (svk. ir ) – upė šiaurės Slovakijoje ir pietų Lenkijoje; Dunajeco dešinysis intakas (Vyslos baseinas). Prasideda Aukštuosiuose Tatruose susiliejus Krupos ir Hincovo upokšniams. Teka tarpukalnių slėniu į šiaurės rytus, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, sudaro Slovakijos-Lenkijos sieną, vėliau teka per Lenkiją. Įteka į Dunajecą tarp Senojo Sončo ir Naujojo Sončo.
Didžiausi intakai:
Upės pakrantės vaizdingos, upė naudojama vandens turizmui. Lenkijoje esanti dalis priklauso Poprado kraštovaizdžio draustiniui. Miestai prie Poprado: Svitas, Popradas, Kežmarokas, Stara Liubovnia (Slovakija), Mušyna, Pivniča-Zdrujus, Senasis Sončas (Lenkija).
Eibelio katalogas
Eibelio katalogas – Džordžo Eibelio sudarytas ir 1958 m. išleistas galaktikų spiečių, matomų iš šiaurinio pusrutulio katalogas (buvo pažymėta 2712 spiečių). 1988 m. išleistas šio katalogo papildymas, apimantis pietų pusrutulio dangų (dar 1361 galaktikų spiečių).
Niagara (filmas)
Niagara  – 1953 m. JAV filmas, nuaro trileris, kuriame vaidino Marilyn Monroe, Joseph Cotten, Jean Peters ir Max Showalter. Režisierius – Henry Hathaway. Tai vienas pelningiausių tų metų „20th Century Fox“ filmų.
Siužetas
Jaunavedžiai Rėjus Katleris (Ray Cutler) ir Polė Katler (Polly Cutler) nusprendžia savo medaus mėnesį praleisti prie Niagaros krioklio. Apsigyvenę name, iš kurio atsiveria nuostabus vaizdas į krioklį, juodu susipažįsta su kita jauna sutuoktinių pora – greta gyvenančiais Lumisais (Loomis). Nuo pat pirmųjų bendravimo dienų Katleriams patikėta maža Lumisų šeimos paslaptis. Pasirodo, Džordžas Lumisas (George Loomis) serga psichikos liga ir prieš pat kelionę buvo gydomas specialioje klinikoje. Padėtį apsunkina didelis sutuoktinių amžiaus skirtumas, kuris yra dingstis Džordžui pavydėti jaunosios Rouzės (Rose). Stebėdama kaimynus Polė Katler netyčia sužino, kad Džordžo pavydas nėra visiškai be pagrindo. Rouzė slapta susitikinėjo su gražiu jaunuoliu. Išgirdusi jų pokalbį, Polė sužino, kad įsimylėjėliai planuoja atsikratyti Džordžo…
Taroko nacionalinis parkas
Taroko nacionalinis parkas – vienas iš aštuonių Taivano nacionalinių parkų. Jo pavadinimas kilo nuo Taroko tarpeklio. Parko teritorija yra Taičungo savivaldybėje, Nantou ir Hualiano apskrityse.
Taroko nacionalinis parkas įkurtas kaip Cugitakos-Taroko nacionalinis parkas (jap. 次高タロコ国立公園 Tsugitaka Taroko kokuritsu kōen). Tai padarė Taivano generolas-gubernatorius 1937 m. gruodžio 12 d., kai Tavanas priklausė Japonijos imperijai. Po Japonijos pralaimėjimo nacionalinis parkas buvo panaikintas 1945 m. rugpjūčio 15 d. ir atkurtas 1986 m. lapkričio 28 d.
Taroko reiškia 'gražus' Taivano aborigenų truku genties kalba. Genties nariai pamatė Ramiojo vandenyno žydrynę, kai išėjo iš tarpeklio.
Didžiosios Riešės herbas
Didžiosios Riešės herbas – pagrindinis Didžiosios Riešės kaimo ir Riešės seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Gyvenvietės herbe pažymėtas Didžiosios Riešės kaip geografinio Europos centro išskirtinumas. Herbo skyde vaizduojami svarbūs simboliai: auksinės spalvos figūros simbolizuoja „Europos parko“ muziejuje esančių „Europos centro monumento“ ir „Ženklo“ skulptūras, kurios bendroje kompozicijoje pabrėžia specifinę Riešės geografinę lokaciją. Heroldiniame kryžiuje panaudota žalia spalva simbolizuoja vietovės grožį ir unikalią gamtos fauną. Heraldikoje ši spalva taip pat reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, sveikatą ir viltį.
Istorija
Herbo kūrimą inicijavo Riešės seniūnas Valdemar Rynkevič, prie idėjų generavimo prisidėjo ir šios seniūnijos gyventojas, Europos parko įkūrėjas ir Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys Gintaras Karosas. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Herbas patvirtintas 2017 m. liepos 14 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1038.
Gasčiūnų herbas
Gasčiūnų herbas – pagrindinis Gasčiūnų kaimo (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Raudoname fone pavaizduotas baltasis gandras, dešine koja laikantis javų varpą.
Istorija
Herbas patvirtintas 2017 m. liepos 14 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1039. Etalono autorius – kraštietis dailininkas Juozas Galkus. Herbas pašventintas 2017 m. rugsėjo 16 d.
AD Fafe
Fafės AD – Portugalijos futbolo klubas iš Fafės.
Portūnas
thumb|220px|Dievo Portūno šventykla
Būta Portūno žynio flamino. Kiekvienais metais rugpjūčio 17 d. uoste prie Tiberio upės šios dievybės garbei buvo rengiama Portūnalijų šventė.
Anot lingvisto Giuliano Bonfante, sprendžiant iš Portūno kulto ir jo vardo reikšmės, Portūnas turėtų būti labai archajiška dievybė, galbūt siekianti dar tuos laikus, kai lotynai gyveno būstuose ant polių.
Pavelkai (Sokulkos apskritis)
Pavelkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Sokulkos ir 37 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pasoda (Varanavas)
Pasoda  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 2,5 km į šiaurę nuo Rodūnios, prie kelio Rodūnia–Kivonys.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Pavelkai (Sokulkos apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
1932 m. žiemos olimpinės žaidynės
'''1932 m. žiemos olimpinės žaidynės''' buvo III žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko Leik Plesido miestelyje JAV 1932 m. vasario 4-15 dienomis.
Rungtys
Šiose žaidynėse iš viso buvo surengtos 14 rungčių 7 sporto šakose.
Vaidas Mizeras
Vaidas Mizeras (g. 1973 m. rugpjūčio 9 d. Kaune) – olimpietis, irkluotojas baidarininkas.
1996 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1996–2001 m. buvo Lietuvos baidarių ir kanojų irklavimo rinktinės narys. Treneriai: V. Ščiuika (1986–1991, pirmasis), J. Gedminas (1991–2001). Nuo 2001 m. gyvena JAV.
Sporto pasiekimai
SSRS jaunių dvivietės baidarės irklavimo čempionas (1000 m, 1989). Daugkartinis Lietuvos baidarių irklavimo čempionas (keturvietės, dvivietės, vienvietės). Baltijos šalių dvivietės baidarės irklavimo 200 m, 500 m ir 1000 m čempionas.
Europos čempionatų dalyvis:
Olimpinėse žaidynėse:
Stalgėnų herbas
Stalgėnų herbas – pagrindinis Stalgėnų kaimo ir seniūnijos (Plungės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Po il­gų svars­ty­mų pri­ei­ta nuo­mo­nės, kad Stal­gė­nų her­be ir vė­lia­vo­je at­si­spin­dės mis­ti­nio paukš­čio ir žu­vies jun­gi­nys.
Istorija
Herbas patvirtintas 2018 m. sausio 10 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1196. Etalono autorius – Arvydas Každailis.
Nuku Hiva
thumb|250px|Nuku Hivos palydovinė nuotrauka thumb|210px|Nuku Hiva kitų Markizų salų atžvilgiu
Nuku Hiva  – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, didžiausia tarp Markizų salų. Plotas – 339 km².
Sala yra 25 km ilgio, iki 17 km pločio. Kranto linija vingiuota, krantai daug kur statūs, skardingi, yra gilių užutėkių. Centrinę salos dalį užima Toovii plynaukštė, kurios vakarinėje dalyje iškyla Tekao kalnas (1224 m) – aukščiausia Nuku Hivos vieta. Hakaui slėnyje krenta 350 m aukščio Vaipo krioklys. Salą dengia spygliuočių miškai, tropinės džiunglės, yra pievų plotų. Šiaurinėje pakrantėje būdingas sausringas klimatas, ten susidariusi pusdykumė.
2017 m. Nuku Hivoje gyveno 3120 žmonės. Vietos gyventojai – markiziečiai. Sala sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Taiohaė (2183 gyv.). Salos šiaurės vakaruose yra oro uostas iki kurio nuo Taihoaės veda 50 km ilgio kelias. Verčiamasi žemės ūkiu (duonmedžiai, kolokazijos, manijokai, kokospalmės, vaisiai), žvejyba, gyvulininkyste (ožkos, kiaulės).
Pavlovščizna
Pavlovščizna – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Poceliūnai
Poceliūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 7 km į pietryčius nuo Rodūnios. Ateina kelias iš Poškų.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Žemaitkiemio herbas
Žemaitkiemio herbas – pagrindinis Žemaitkiemio miestelio ir seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Žemaitkiemio miestelis turėjo turgaus, prekymečio privilegiją ir turtingą istoriją, ilgą laiką neturėjo herbo, o jo sukūrimas dėl įvairių priežasčių užtruko kone du dešimtmečius. Nutarta, kad Žemaitkiemio miestelis išsiskyrė savo unikaliu gamtos reiškiniu – meteoritais, iškritusiais 1933 m. Šis meteoritų lietus išgarsino Žemaitkiemio vardą visame pasaulyje. Dėl to herbe ir vaizduojamas meteoritų lietus. Auksinė spalva simbolizuoja turtą, žalia – žemę bei gyvybę, o mėlyna – tikėjimą ir viltį.
Istorija
2003 m. kraštiečio dailininko architekto Vido Kazimiero Gibavičiaus sukurtą herbą ir vėliavą per Žolinės atlaidus pašventino kunigas Šarūnas Petrauskas. Vėliavos gaminimą parėmė Žemaitkiemio bendruomenės nuolatiniai rėmėjai – bendrovė „Ukmergės versmė“, o ją pasiuvo ir išsiuvinėjo Kauno vienuolės. Tačiau šio herbo nepatvirtino heraldikos komisija. Paaiškinimas buvo paprastas – tokio dydžio miesteliui šis herbas esą per sudėtingas.
Amfoteriškumas
Organinėje chemijoje amfoteriškumas atsiranda dažniausiai tada, kai junginys turi ir rūgštines, ir bazines funkcines grupes. Tokio atvejo paprasčiausias pavyzdys – 2-aminoetano rūgštis.
Neorganinėje chemijoje – tai dažniausiai tam tikrų metalų (iš dažnai sutinkamų – cinkas, aliuminis, alavas, švinas, berilis) oksidai arba hidroksidai. Elektrolitai, turintys rūgštinių ir bazinių savybių, vadinami amfolitais.
Ua Pu
thumb|200px|Ua Pu kitų Markizų salų atžvilgiu
Ua Pu (, mark. ’uapou) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, trečia pagal dydį tarp Markizų salų, yra 50 km į pietus nuo Nuku Hivos. Plotas – 106 km².
Sala yra 28 km ilgio, iki 25 km pločio. Kranto linija vingiuota, krantai daug kur statūs, skardingi. Sala bazaltinė, labai kalnuota. Joje yra aukščiausia Markizų salų vieta – bazaltiniai Oavės bokštai (1230 m). Paviršių dengia tropiniai miškai. Aplink salą yra mažų salelių (motu), iš kurių didžiausia – Motu Oa.
2017 m. Ua Pu saloje gyveno 2213 žmonės. Vietos gyventojai – markiziečiai. Sala sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Hakahau (1638 gyv.). Yra prieplauka, oro uostas (11 km nuo Hakahau). Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, gyvulių auginimu, turizmu. Veikia muziejus, Šv. Stepono katalikų bažnyčia, išlikę senovinių tikių, šventyklų, akmeninių aikščių (marae) liekanų.
Aleksandravėlės dvaras
Aleksandravėlės dvaras – dvaras, esantis Aleksandravėlėje, Obelių seniūnijojje (Rokiškio rajone), apie 11 kilometrų į p. r. nuo Obelių.
Dvaro sodybos fragmentai: dvaro laikų želdiniai, statinių liekanos.
Dvaras žinomas nuo XVII a. Iš pradžių priklausė Radviloms ir vadinosi Pilianava. Iš Radvilų dvarą pirko italų kilmės dvarininkai Morikoniai. Jie gyvenvietę prie dvaro pavadino Aleksandrava − šeimos koplyčios statyboje žuvusio tarno garbei.
Apie 1880 m. dvarą paveldėjo Petkevičius, o XIX a. pabaigoje – Petkevičiūtė. Pasakojama, dvarą ji pralošusi kortomis. Matyt, patekęs į atsitiktines rankas, dvaras ėmė nykti, dabar jo vietoje liko tik rūsių ir tvarto griuvėsiai.
Virtualus pasaulis
Virtualus pasaulis (taip pat virtuali erdvė) – kompiuterio simuliuota tikrovė internete, kuri išsiskiria vartotojų sukurtais avatarais. Pastaruosiuose pasauliuose galima sąveikauti su jo objektais, bendrauti bei dalyvauti įvairiose veiklose priklausomai nuo konteksto.
1970-aisiais pirmieji tekstinio tipo pasauliai išsivystė kartu su MUD platformomis. 1990-aisiais atsirado vis daugiau 3D žaidimų, kurie paskatino virtualių pasaulių vystymąsi. Pastaruoju metu trimatės kompiuterinės grafikos pasauliai, pasižymintys papildytos ir virtualios tikrovės elementais žiniasklaidoje pradėti vadinti metavisatomis. Pasauliai gali būti pasiekiami asmeniniais kompiuteriais, kompiuterinių žaidimų konsolėmis, planšetėmis, išmaniaisiais telefonais ar virtualios realybės akiniais.
Virtualūs fantastiniai pasauliai, kai žmonės valdo savo sukurtus veikėjus, egzistuoja jau ne vieną dešimtmetį. Iš esmės MMORPG žaidimai („RuneScape“, „World of Warcraft“) taip pat galėtų būti vadinami savotiškomis metavisatomis. Pastarųjų ir MMO žaidimų grafikai vis gerėjant, juose pradedami rengti virtualūs koncertai („Fortnite“).
thumb|250px|[[Avataras|Avatarų socializacija „Second Life“ žaidime]]
2003 m. „Linden Lab“ sukurtas „Second Life“, kuriame akcentuojamas žaidėjų tarpusavio bendravimas, pasaulio kūrimas ir virtualios ekonomikos plėtojimas simuliuoja tikrovę atspindintį pasaulį. Ši platforma išpopuliarėjo 2007 m. Jos dalyviai galėjo klausytis gyvų paskaitų, šokti populiariuose naktiniuose klubuose, parduotuvėse pirkti realius ar virtualius drabužius arba spekuliuoti nekilnojamojo turto kainomis.
2017 m. „Linden Labs“ išleido naują platformą „Sansar“. Tai buvo virtuali erdvė, kurioje buvo galima „apsigyventi“, žaisti žaidimus, žiūrėti vaizdo klipus ar bendrauti. Tačiau projektas žlugo 2020 m. Ribojančiu veiksniu tapo pati virtuali realybė. Nors virtualios realybės akiniai pastaraisiais metais tapo kiek labiau prieinami, jų naudojimas neišpopuliarėjo tiek, kiek reikėjo tokiai platformai kaip „Sansar“.
Paskutinį žiniasklaidoje plačiai paviešintą bandymą sukurti virtualią mokymosi, darbinę, laisvalaikio praleidimo ar bendravimo aplinką pateikė „Meta Platforms“. 2021 m. bendrovė pristatė sistemą „Horizon Workrooms“, leidžiančią bendradarbiams, dėvintiems VR prietaisus, rengti posėdžius virtualioje patalpoje, kurioje jie visi vaizduojami kaip trimačiai animaciniai personažai. Nors žaidybinimas jau naudojamas karybos industrijoje, o papildytos realybės elementai pritaikomi mados versle matuojantis rūbus virtualioje aplinkoje.
M. Hiriyanna
Maisoras Hirijana (kn: ಮೈಸೂರು ಹಿರಿಯಣ್ಣ Maisūru Hiriyaṇṇa,, 1871 m. gegužės 7 d. – 1950 m. rugsėjo 19 d.) – indų filosofas, vertėjas, filologas.
Mokėsi Madraso krikščioniškajame koledže, įgijo bakalauro ir magistro laipsnius. Nuo 1891 m. dirbo Maisoro orientalistinėje bibliotekoje. Nuo 1896 m. dirbo mokytoju Maisoro mokykloje. 1912 m. pradėjo dėstyti Maisoro Maharadžos koledže. 1919–1927 m. sanskrito profesorius Maisoro koledže. Dirbo kartu su S. Radhakrišnanu.
Rašė daugiausia filosofijos tematika  – vertė ir tyrinėjo upanišadas, indų filosofiją. Taip pat paskelbė klasikinės indų literatūros vertimų. Svarbiausi veikalai: „Indų estetika“ ( Indian aesthetics, 1919 m.), „Upanišadų etika“ (The Ethics of the Upaniṣads, 1924 m.), „Indijos filosofijos metmenys“ (Outlines of Indian Philosophy, 1932 m.), „Indijos filosofijos pagrindai“ (The Essentials of Indian Philosophy, 1949 m.), „Filosofijos misija“ (The Mission of Philosophy, 1960 m.).
Amalijos dvaras
Amalijos dvaras – dvaras, esantis Amalijoje, Pakalniškių seniūnijoje (Radviliškio rajone), į šiaurę nuo Alksnupių, Amalijos miško pakraštyje.
Dvaro sodybos fragmentai: ponų namas, tvartas, akmens mūro svirnas.
Miškinis eraičinas
Miškinis eraičinas (Festuca altissima) – miglinių šeimos augalų rūšis. Paplitusi beveik visoje Europoje, Vakarų Sibire, Kaukaze, Irane.
Augalas daugiametis, 60–150 cm aukščio. Stiebas lygus, status. Lapai linijiški šiukštūs, apaugę trumpais dygliukais. Žiedynas – 10–20 cm ilgio šluotelė su varputėmis ant laibų kotelių. Žydi birželį–liepą, sėklas nokina rugpjūtį.
Miškinis eraičinas auga vidutinio drėgnumo trąšiose priemolio ir molingos dirvose. Auga mišriuose ir lapuočių miškuose, miškų aikštelėse, retmėse, kirtavietėse. Šviesmėgis augalas. Lietuvoje miškinis eraičinas retas, įtrauktas į Raudonąją knygą. Aptinkamas daugiausia Žiemgalos žemumoje, Vakarų Lietuvoje, o didžiausia populiacija – Vištyčio apylinkėse (Drausgiryje, Tadarinės miške). Rūšiai reikalingi brandūs lapuočių miškai, kurie nyksta dėl kirtimų, įsigalinčių monokultūrų.
CF União
Istorija
Klubas įkurtas 1913 m. kaip „União Futebol Clube“. Vėliau pasikeitė pavadinimą ir tapo „Clube de Futebol União“.
Yra žaidę elito divizione (1989/90, 1990/91, 1991/92 (iškirto), 1993/94, 1994/95 (iškrito), 2015/16 (iškrito) metais). Viso šeši sezonai elito divizione.
Atlasas
Atlasas – paprastai knygos pavidalo sisteminis tam tikros teritorijos ir tematikos tarpusavyje susijusių žemėlapių ar kitokių schematinių iliustracijų rinkinys. Gali būti geografinis (mokyklinis atlasas, žemėlapių rinkinys), istorinis, politinis, taip pat gali būti botaninis, zoologinis, medicininis albumas su augalų, gyvūnų, žmogaus atvaizdais, brėžiniais. Atlase žemėlapiai arba iliustracijos pateikiamos taip, kad eitų nuosekliai, išlaikytų tą patį stilių, mastelį, apipavidalinimą, sutartinius ženklus.
Istorija
Dabartinio atlaso prototipu laikomas Klaudijo Ptolemajo II a. 27 geografinių žemėlapių rinkinys (Europos dalių, Afrikos, Azijos ir visos oikumenos žemėlapiai), kuriems sudaryti Ptolemajas sukūrė ir panaudojo cilindrinę projekciją. Atlaso (pagal mitinį Atlantą) sąvoką XVI a. įvedė Gerardas Merkatorius, pirmąkart ją pavartojęs savo žemėlapių rinkiniui „Atlasas, arba Kosmografiniai apmąstymai“ (Atlas, sive Cosmographicae meditationes).
Tailando gatvės maistas
miniatiūra|250px|right|Mobilus prekybos taškas gatvėje miniatiūra|250px|right|Prekyba paruoštais vabzdžiais
Tailando gatvės maistas apima įvairius paruoštus valgius, užkandžius, vaisius ir gėrimus, kuriuos gamina ir tiekia maisto prekybininkai ir išnešiotojai Tailando gatvėse, turguose. Tailandiečiai vartoja daug užkandžių visos dienos metu, dažnai tiesiog gatvėje. Tokį maistą siūlo mobilūs prekybos vežimėliai, gatvės prekystaliai, pavieniai prekiautojai. Gatvės maistą ragauja skubantys turistai, nes šie patiekalai atstovauja Tailando kulinarijos tradicijas. Gatvės maisto kultūra čia yra perėmusi daugelį prieskonių ir patiekalų iš Indijos, Malaizijos, Kambodžos, Kinijos.
Istorija
Tradiciškai tajų maisto produktus kasdien ruošė namų šeimininkės kiekviename Tailando namų ūkyje. Prekyba maistu senajame Siame siekia Ajutajos karalystės laikus (1350–1767). Miestų kanaluose „plaukiojančiuose turguose“ buvo siūlomi įvairūs produktai, vaisiai ir tradiciniai patiekalai tiesiai iš valčių. Tai buvo įprasta ekonominė veikla tailandiečiams. Nuo XX a. pradžioje karaliaus Ramos V pradėtos šalies modernizacijos kanalų prekybą ėmė keisti veikla gatvėse, kurią įtakojo iš Kinijos atvykę žmonės.
2017 m. Bankoko metropolijos administracija ir policija ėmė riboti chaotišką gatvės prekiautojų veiklą, trukdančią eismui ir pėstiesiems, neatitinkančią švaros reikalavimų.
Patiekalai
Savo patiekalų kiekiu ir įvairove, gatvių pardavėjų gausa garsėja sostinė Bankokas. Gatvės užkandžiais žymus kinų kvartalas, Thong Lor ir Loong Perm turgūs. Gatvės pardavėjai meniu įvairove gali konkuruoti su restoranais. Parduodama nuo šviežių vaisių iki mėsiškų patiekalų, pvz., marinuotos mėsos, keptos ant medinių iešmukų. Ten gausu makaronų patiekalų, gaminamu su sriuba, mėsos bei žuvies gabaliukais. Be makaronų, populiarūs garuose virti viščiukai su ryžiais ar austrių omletai. Iš lengvesnio maisto siūlomos žaliųjų papajų salotos su džiovintomis krevetėmis, žaliosios citrinos skiltelėmis, sūdytos žuvies padažu, užbertais ant viršaus trintais žemės riešutais. Prie tradicinių desertų skiriami kepinti bananai, įdaryti traškioje ryžių miltų tešloje, taip pat tailandietiški pyragaičiai ir sulipę ryžiai, ištroškinti kokosų piene. Egzotikos mėgėjams siūlomi paketai su kepintais, prieskoniais pagardintais tarakonais ar kitais vabzdžiais.
Rudaminos herbas (Lazdijai)
Rudaminos herbas – pagrindinis Rudaminos miestelio (Lazdijų rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Istorija
Herbas patvirtintas 2018 m. gegužės 23 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1298.
Buzuluko šilo nacionalinis parkas
Buzuluko šilo nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Samaros ir Orenburgo srityse, 15 km į šiaurę nuo Buzuluko miesto. Įsteigtas 2008 m.
Parkas apima reliktinį šilą, esantį tarp Užvolgio bei Prieuralės stepių, 100–150 m pločio duburyje, sudarytame Borovkos upės (Samaros baseinas). Buzuluko šilas susidarė prieš 3000–4000 metų. Šile auga kelios 300–350 metų senumo pušys. Be šilo, parkas apima smiltynų plotus, paupio ąžuolynus, alksnynus, tuopų miškus. Parke stebėtos 39 žinduolių rūšys (tarp jų – bebrai, šernai, briedžiai, stirnos, barsukai, kiaunės, voverės), 144 paukščių rūšys (tarp jų – kilnusis erelis, karališkasis erelis, tetervinas, kurtinys), 8 roplių, 4 varliagyvių, 23 žuvų, ~800 vabzdžių rūšių.
1903 m. šile įsteigtas bandomasis miškų ūkis, 1933–1948 m. veikė rezervatas. 2008 m. pertvarkytas į nacionalinį parką. 2013 m. smarkiai nukentėjo nuo miško gaisro.
XX a. antrojoje pusėje Buzuluko šile buvo vykdoma naftos gavyba, bet 1971 m. darbai nutraukti. Nuo 2014 m. parko apylinkėse pradėti naftos žvalgybos darbai.
Dinozaurų parkas
Dinozaurų parkas yra Kanadoje, Albertos provincijoje, Uolinių kalnų papėdėje, 48 km į šiaurės rytus nuo Brukso (Brooks) miesto.
Panašaus parko nėra visame pasaulyje. Visoje planetoje čia rasta daugiausia dinozaurų griaučių: 37 000 kvadratinių metrų plote aptikta prieš 100–200 milijonų metų gyvenusių milžiniškų gyvūnų liekanų. Niekur kitur tokiame mažame plote nerasta tokios daugybės didelių gyvūnų griaučių. Šiomis radybomis mokslininkai labai susidomėjo dar ir dėl to, kad šalia suaugusių, subrendusių didžiulių gyvūnų rasta ir mažiukų, dar nesuaugusių jauniklių liekanų. Iš to galima daryti išvadą, kad tie gyvūnai buvo sveiki, galėjo daugintis, bet visi staiga žuvo dėl nežinomų priežasčių.
thumb|left|250px|Dinozaurų parkas
Pirmieji dinozaurų protėvių griaučių radiniai aptikti maždaug prieš 200 metų ir nuo to laiko tų gyvūnų liekanų rasta įvairiuose Žemės kampeliuose. Buvo daug jų rūšių, jų būta ir didesnių, ir mažesnių. Vieni jų gyveno vandenyje, kiti sausumoje, buvo ir tokių, kurie mokėjo skraidyti. Vieni jų buvo augalėdžiai, kiti − plėšrūnai. Patys didžiausi buvo iki 28 metrų ilgio, o svėrė 50–60 tonų. Kai toks didžiulis dinozauras išžiodavo nasrus, jo apatiniai dantys būdavo per metrą nutolę nuo viršutinių, vienas dantis buvo 12 centimetrų ilgio ir 5 centimetrų pločio masyvus kūgio pavidalo pleištas, o metro ilgio kaukolėje dantys užėmė 70 centimetrų.
Šie gyvūnai išnyko maždaug prieš 75 milijonus metų. Kreidos periodo viduryje dinozaurai dar gyveno visoje Žemėje, jie buvo gerai prisitaikę prie aplinkos. Tačiau mezozojaus pabaigoje jų staiga ėmė mažėti, o prasidėjus terciaro periodui, vyraujantys sausumos gyvūnai jau buvo žinduoliai.
Dinozaurais šiuos gyvūnus įvardijo seras Ričardas Ovenas 1841 m. pamatęs keletą iškastų milžiniškų roplių griaučių. Nuo tada bendru dinozaurų vardu vadinama daugybė labai įvairių iškastinių gyvūnų, jų yra daug rūšių. Kaip rodo naujausi tyrimai, dinozaurai labai skyrėsi nuo šiandieninių roplių: jų buvo labai išsivysčiusi medžiagų apykaita, jie galėjo nepaprastai gerai judėti.
1979 m. spalio 26 d. Dinozaurų parkas įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Lavoriškių herbas
Lavoriškių herbas – pagrindinis Lavoriškių kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Istorija
Herbas patvirtintas 2018 m. liepos 31 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1367.
Mantas Bartuška
Mantas Bartuška (g. 1984 m. liepos 8 d. Varėnoje) – Lietuvos vadybininkas, buvęs įmonės AB „Lietuvos geležinkeliai“ generalinis direktorius, taip pat buvo naftos produktų krovos įmonės AB „Klaipėdos nafta“ vadovas.
Biografija
2003–2007 m. studijavo Vilniaus universitete, vadybos ir verslo administravimo bakalauras. 2005–2007 m. UAB BDO „Auditas ir apskaita" audito jaunesnysis konsultantas. 2007–2010 m. UAB „Ernst & Young Baltic“ audito vyresnysis konsultantas. 2010 m. rugsėjo mėn. – 2014 m. gruodžio mėn. Finansų ir administravimo departamento direktorius akcinėje bendrovėje „Klaipėdos nafta“, atsakingoje už Suskystintųjų gamtinių dujų terminalo projekto įgyvendinimą.
2013–2016 m. energijos išteklių biržos operatoriaus UAB „Baltpool“ valdybos pirmininkas. 2014–2016 m. AB „Klaipėdos nafta“ generalinis direktorius, valdybos narys. 2015 m. baigė valdybos nario studijas Baltic Institute of Corporate Governance. 2015–2016 m. Pietų Danijos universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį. 2016 m. Cambridge Judge and Business school baigė lyderystės studijas. Nuo 2016 m. gruodžio 16 d. AB „Lietuvos geležinkeliai“ generalinis direktorius, valdybos narys. 2021 m. gruodžio viduryje dėl baltarusiškų krovinių boikoto nevykdymo nusprendė pasitraukti iš užimamų pareigų „Lietuvos geležinkeliuose“. Tai padarė 2022 m. sausio 3 d.
M. Bartuška yra vedęs, turi sūnų. Mėgsta aktyvų laisvalaikį – žaidžia tenisą, badmintoną, krepšinį, patinka vandens sportas, snieglentės.
Ambraziškių dvaras
Ambraziškių dvaras – dvaras, esantis Ambraziškiuose, Giedraičių seniūnijoje (Molėtų rajone), nedidelio Ambraziškių ežero p.r. krante.
Dvaro sodyba: du gyvenamieji namai, spirito varykla, tvartas ir sandėlis.
Dvaras kūrėsi XIX a. antroje pusėje ir XX a. pradžioje. Iš išlikusių sodybos statinių išsiskiria raudonų plytų gyvenamasis namas, spirito varykla, kurios raudonų plytų sienose dekoratyviniai atrodo stambių akmenų mūro intarpai.
Prieškariu šią valdą buvo įsigijęs Leonas Komaras. Dabar − privati nuosavybė.
Adomas Jordanas
Adomas Jordanas (m. 1763 m. liepos 19 d.) – Voinicos kaštelionas 1760 metais, Karūnos armijos kavalerijos generolas-leitenantas 1759 metais, Karūnos armijos generolas-majoras 1758 metais.
Ua Huka
thumb|200px|Ua Huka kitų Markizų salų atžvilgiu
Ua Huka (, mark. ’uahuka) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Markizo salose, yra 42 km į rytus nuo Nuku Hivos. Plotas – 83 km².
Sala yra 14,5 km ilgio, iki 9,5 km pločio. Kranto linija vingiuota, krantai daug kur statūs, skardingi. Sala bazaltinė, vulkaninė. Centrinę dalį užima aukštumos, iškylančios iki 884 m (Hitikau k.). Būdingi krūmynai, tropiniai miškai.
2017 m. Ua Hukos saloje gyveno 674 žmogus. Vietos gyventojai – markiziečiai. Sala sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Vaipaeė. Yra prieplauka, oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, gyvulių auginimu, turizmu, ruošiama kopra. Veikia archeologijos, jūrų, geologijos muziejai, arboretumas, viešbutis, išlikę senovinių tikių, šventyklų, akmeninių aikščių (marae), petroglifų liekanų.
Pirmasis vakarietis, pasiekęs Ua Huką, buvo amerikiečių jūrininkas Džozefas Ingrehamas (1791 m.). Jis šią salą JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei pavadino Vašingtono sala.
Kasajus (provincija)
Kasajus  – provincija Kongo Demokratinės Respublikos pietvakariuose. Ribojasi su Angola pietuose, su Mai Ndombe, Kvangu ir Kvilu vakaruose, rytuose – su Viduriniu Kasajumi ir Sankuru, o šiaurėje – su Čuapa. Administracinis centras – Čikapa.
Iki 2005 metų Konstitucinės reformos Kasajus buvo Vakarų Kasajaus provincijos dalimi. 2015 metais tą provinciją padalino į Kasajaus ir Vidurinio Kasajaus provincijas. Provincijos plotas – 95 631 km², o gyventojų skaičius – 3 199 891 (2005 m.). Per provinciją teka Kasajaus upė.
Administracinis suskirstymas
Provincija skirstoma į 5 teritorijas:
Akrosoma
Akrosoma – į lizosomą panaši pūslelė, kuri sudaro kepurę, uždengiančią apie 2/3 spermatozoido galvutės. Joje sukaupti įvairūs hidroliziniai fermentai – hialuronidazė, neuramidazė, rūgštinė fosfatazė bei tripsino tipo serininė proteazė – akrozinas. Akrosomą supa išorinė ir vidinė membrana. Akrosomos fermentai atsakingi už spermatozoido prasiskverbimą pro kiaušialąstės apvalkalą (zona pellucida). Prasiskverbimas vadinamas akrosomine reakcija.
Teisingas reikalas
Teisingas reikalas - dešiniųjų centro politinė partija Rusijoje, įkurta 2008 m. lapkričio 16 d., sujungus 3 liberalizmo ideologiją propagavusias partijas:
Oficialiai įregistruota 2009 m. vasario 11 d. Partijos devizas - "Laisvė, nuosavybė, tvarka!", oficialios spalvos - mėlyna, raudona. Kritikai tvirtina, kad šią politinę jėgą faktiškai kuruoja Prezidento administracija. Artimiausiuose Rusijos vadovo rinkimuose 2012 m. partija ruošiasi palaikyti Dmitrijų Medvedevą. 2011 m. birželio 25 d. partijai ėmė vadovauti verslininkas milijardierius Michailas Prochorovas.
Svirbė
Svirbė – upelis Kauno miesto teritorijoje, kairysis Nemuno intakas, prasidedantis ties Aleksotu ir įtekantis į Nemuną po žeme tarp įmonių „Kauno grūdai“ ir „Kauno Gelžbetonis“. Upelis teka Aleksoto šlaitais, jį juosia Aleksoto žydų kapinės ir į kalną link Aleksoto stiklo fabriko kylantys geležinkelio bėgiai, jungiantys apatinę ir viršutinę Kauno terasas.
Istorija
Pagal upelį XV a. vadinosi Aleksotas – tuo metu jis buvo žinomas kaip Svirbigala, minima nuo 1408 m. XVI a. vietovei prigijo Aleksoto vardas. Upė tuomet tekėjo išilgai dabartinės Veiverių gatvės, nors kai kurie šaltiniai nurodo, kad upelis tekėjo po dabartine Veiverių gatve. Dabar upelis prasideda nuo Lakūnų plento ir vingiu leidžiasi link Nemuno, o prie „Kauno grūdų“ pasineria po žeme.
Tarptautinė LIONS klubų asociacija
Tarptautinė LIONS klubų asociacija – didžiausia visuomeninė klubinė ne politinė organizacija pasaulyje. Šiuo metu pasaulyje veikia beveik 50 tūkst. LIONS klubų, kurie vienija daugiau kaip 1,4 mln. narių. Įvairiose pasaulio šalyse LIONS Clubs International veikia per LIONS apygardas, kurias sudaro skirtinguose miestuose ir miesteliuose (vietos bendruomenėse) veikiantys LIONS klubai. Pastarieji vykdo įvairius labdaros projektus: rūpinasi sergančiais vaikais, dalyvauja skurdo mažinimo programose, rūpinasi aplinkos apsauga, likviduoja pasaulio stichinių nelaimių padarinius, padeda kenčiantiems nuo bado ir kt.
LIONS savo veiklą pradėjusi Čikagoje 1917 m. spalio 10 d. Judėjimo pradininkas Melvin Jones paskatinęs vietos verslininkų klubus apsijungti bei pradėti puoselėti pilietines vertybes, teikti humanitarinę pagalba, prisidėti prie žmonijos gerovės. LIONS judėjimas Europoje prasidėjo nuo 1948 m., po Antrojo pasaulinio karo. Pirmieji LIONS klubai susikūrė Švedijoje, Šveicarijoje ir Prancūzijoje, 1989 m. LIONS įžengė ir į Rytų Europos miestus  – Budapeštą, Poznanę, Taliną, Prahą.
Lietuvoje LIONS judėjimas prasidėjo 1990 m. Kaip lygiateisė asocijuota narė Lietuva į pasaulinę LIONS organizaciją įsiliejo 2004 m., kai tarptautinės LIONS direktorių tarybos sprendimu buvo įkurta Lietuvos LIONS klubų apygarda 131 (Lietuvoje registruota kaip LIONS klubų asociacija). Pirmojo Lietuvos LIONS klubų apygardos gubernatoriaus pareigas ėjo Juozas Pabrėža. Lietuvos LIONS klubų apygardai 131 priklauso 35 LIONS klubai, kurie veikia vietos bendruomenėse. 11 klubų yra moterų, 11 – vyrų, 13 – mišrių klubų. LIONS klubams Lietuvoje priklauso 700 narių. Lietuvos LIONS klubų apygardos 131 gubernatorė – Daiva Grikšienė.
NK Croatia Đakovo
Džakovo „Croatia“ – Kroatijos futbolo klubas iš Džakovo.
Istorija
Klubas įkurtas 1971 m. žaidė žemesniuose divizionuose.
1992 m. pasiekė Kroatijos futbolo taurės pusfinalį.
2012 m. Croatia klubas susijungė su kitu miesto klubu NK Đakovo, o naujadaras tapo HNK Đakovo Croatia.
Karatė 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Karatė 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Istorija
2015 m. rugsėjo 28 d. Tokijo olimpiados rengėjai paskelbė, kad karatė yra viena iš penkių sporto šakų siūlomų į išplėsta olimpinę programą. 2016 m. rugpjūčio 3 d. Tarptautinis olimpinis komitetas nubalsavo įtraukti karate į 2020 m. olimpiados programą.
Reikalingi daiktai
1993 m. pagal šią knygą sukurtas filmas tuo pačiu pavadinimu. Jį režisavo Fraser C. Heston.
Siužetas
Po "Reikalingų daiktų" Kasl Rokas nustojo figūruoti S. King’o kūryboje, nes miestelio praktiškai nebeliko. Paskutinis žvilgsnis į Kasl Roką – lavkraftiškame apsakyme "It Grows on You" ("Gali priprasti") iš rinkinio "Nightmares & Dreamscapes".
Veikėjai
ir kiti.
2022 m. Europos šaudymo iš lanko čempionatas
2022 m. Europos šaudymo iš lanko čempionatas – pasaulio šaudymo iš lanko federacijos organizuotas geriausių Europos šaudymo iš lanko sportininkų čempionatas, kuris vyko birželio 6 d. – birželio 12 d. Vokietijos mieste Miunchene.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Europos čempionatas taip pat buvo ir atranka į 2023 m. Europos žaidynes.
Lietuva čempionate
Lietuvai čempionate atstovavo devyni lankininkai.
Ástor Piazzolla
Astoras Piacola (, g. 1921 m. kovo 11 d. Mar del Platoje – m. 1992 m. liepos 4 d. Buenos Airėse) – Argentinos tango kompozitorius, bandonijos virtuozas. Jis laikomas tradicinės tango muzikos revoliucionieriumi, su tango sujungęs džiazo, klasikinės muzikos elementus ir sukūręs taip vadinamą „naująjį tango“ (Nuevo tango).
Per savo ilgametę karjerą rengdavo pasirodymus su įvairiais orkestrais, visoje šalyje susilaukė didelio pripažinimo ir buvo pramintas „El Gran Ástor“.
Jo muzikinį stilių įtakojo vaikystėje gyvenant Niujorke pažintis su džiazo muzika. Ástor Piazzolla mokėsi groti akordeonu, pas Sergėjų Rachmaninovą mokėsi groti fortepijonu. Susipažino su Argentinos legendiniu tango muzikos atlikėju Carlos Gardel, kuris pakvietė Astorą vaidinti kine, Prancūzijoje mokėsi pas Nadia Boulanger.
Kompozitorius dirbo Buenos Airių Kolono teatre, rengė koncertus Lotynų Amerikos, Europos, JAV miestuose. Per paskutiniuosius 10 metų Piazzolla sukūrė virš 300 tango, 50 melodijų kino filmams, muziką spektakliams, baletams. 1992 m. Piazzolla kūrinys „Oblivion“ nominuotas Grammy apdovanojimui, kaip geriausia instrumentinė kompozicija.
Greta Ambrazaitė
Greta Ambrazaitė (g. 1993 m. Vilniuje) – Lietuvos poetė.