cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvirinalo Šv. Andriejaus bažnyčia
Istorija
Šv. Andriejaus bažnyčia pastatyta 1658−1670 m. Bažnyčia buvo skirta jėzuitų misionierių paruošimo vienuolynui. Jauni vienuoliai buvo mokomi misijoms įvairiausiose pasaulio vietose skleisti krikščionybės, tikėtina, mirti dėl tikėjimo. Pasiaukojimas ir patirtos kančios, misionierių tikėjimu, turėjo jiems pelnyti amžinąjį gyvenimą Rojuje po mirties. Bažnyčios statybos buvo patikėtos pirmaujančiam to meto Romos architektui Džianlorencui Berniniui (1598−1680). Jai tinkama vieta vienuolyno teritorijoje buvo labai siaura ir popiežius Aleksandras VII norėjo ją atskirti siena nuo gatvės. Dž. L. Berninis pateikė savo sumanymą. Jis bažnyčią sukūrė rotondos formos, turinčią panašumų su Panteonu. Ovalo formos centrinė bažnyčios erdvė buvo apsupta 10 koplyčių ir uždengta kupolu. Išilginę ovalo ašį Dž. L. Berninis padarė lygiagrečią gatvei ir tokiu būdu trumpoji ovalo ašis tapo centrine bažnyčios išplanavimo ašimi. Eiliniam bažnyčios lankytojui susidaro netikėtas įspūdis įėjus į bažnyčią beveik iš karto atsidurti prieš centrinį altorių. Be to, marmuriniai piloriai blokavo išilginės ovalo ašies kryptis. Bažnyčia buvo pradėta statyti nuo koplyčių, kupolas pastatytas po 1661 m., centrinio altoriaus koplyčios puošyba užbaigta 1668 m. ir fasadas − 1670 m. pabaigoje. Kaip ir daugelyje kitų savo architektūrinių kūrinių, Dž. L. Berninis siekė sukurti bendrą architektūros, skulptūros ir tapybos formą, kurią jis vadino bel composto (gražiuoju mišiniu). Jam darbuose padėjo mokinys Matija de Rosis ir Dž. L. Berninis prižiūrėjo darbus veikiau kaip dekoracijų dizaineris.
Mariana Lourenco Magalhães
Mariana Lorenso Magaljaneš (Mariana Lourenco Magalhães; g. 2004 m. birželio 4 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, gynėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Nyderlandų futbolo varžybos 2012–2013 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2012–2013 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Mariana Lourenco Magalhães
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2021 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2012–2013 m.
Rezultatai
Legenda:
Mariana Lourenco Magalhães
Rinktinė
2021 m. spalio 22 d. debiutas rinktinėje įvyko 2023 m. FIFA Pasaulio taurės atrankos ciklo rungtynės tarp Liuksemburgo ir Austrijos rinktinių. Šiose rungtynėse Austrijos rinktinė sutriuškino varžoves rezultatu 5-0.
Giovanni Battista Piazzetta
thumb|right|160px| Dž. Pjacetos autoportretas (piešinys, apie 1735 m.) Džovanis Batista Pjaceta (Džambatista Pjaceta, it. Giovanni Battista Piazzetta, 1682 m. vasario 13 – 1754 m. balandžio 28 d.) – italų XVIII a. baroko ir rokoko dailininkas iš Venecijos.
Biografija
Džovanis Batista Pjaceta gimė 1682 m. vasario 13 d. Venecijoje. Jo tėvas Džakomas buvo skulptorius ir graveris. Su daile Dž. B. Pjaceta susipažino tėvo dirbtuvėje, po to apie 1696 m. pradėjo mokytis pas dailininką Antonijų Molinarį. Tėvo ryšių padedamas jis nuo apie 1703 m. mokėsi pas Dž. Krespį Bolonijoje, iš kurio perėmė potraukį buities scenoms ir nuosaikių spalvų tapybos paletę. Į Veneciją grįžo 1711 m. ir joje dirbo visą likusį gyvenimą. Dž. Pjaceta specializavosi istorinių ir buities paveikslų tapyboje. Atsekti jo ankstyvųjų kūrinių chronologiją yra sunku. 1724 m. jis vedė Rozą Mucioli, su kuria susilaukė septynerių vaikų. 1725−27 m. jis sukūrė vienintelę savo sieninę tapybą „Šv. Dominyko šlovė“ Šv. Jono ir Pauliaus katedros Šv. Dominyko koplyčios lubose. Apie 1732 m. sukūrė geriausiu jo paveikslu laikomą „Šv. Pranciškaus ekstazė“.
Dž. Pjaceta padarė didelę įtaką tuo metu jaunam Dž. Tjepolui. 1735 m. buvo užsakytas atlikti „Paėmimo į Dangų“ paveikslą Kelno elektoriui ir 1740 m. nutapė garsų „Lemties būrėjos“ paveikslą. Tuo metu jo stilius jau buvo pasikeitęs iš baroko į rokoką. Vėlyvaisiais metais jis dirbo ties didelių matmenų paveikslais antikinės istorijos motyvais. 1750 m. jis dalyvavo steigiant Venecijos dailės akademiją, buvo patvirtintas jos pirmuoju direktoriumi ir dėstė nuogo kūno piešimą. Jis dirbo lėtai ir tam, kad išlaikyti savo didelę šeimą, pardavinėjo piešinius, kurių išliko daugybė. Dž. Pjaceta mirė 1754 m. balandžio 28 d. Venecijoje.
Orangas
thumb|250px|Salyno žemėlapis
Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas Orango salų nacionalinis parkas. Čia gyvena hipopotamai, kurie vietinių gyventojų laikomi šventais.
Pagrindinė gyvenvietė – Etikoga.
Ftalatas
miniatiūra|250px|right|Ftalatų struktūra
Ftalatai  – ftalio rūgšties (1,2-benzendikarboksirūgšties) esteriai. Daugiausiai naudojami kaip plastifikatoriai, kurių dedama į plastikus, siekiant padidinti jų lankstumą, skaidrumą bei ilgaamžiškumą. Plačiai paplitę buityje ir pramonėje, visų pirma naudojami suminkštinti polivinilchloridą (PVC).
Iš C3-C6 alkoholių išgaunami mažos molekulinės masės ftalatai (3-6 anglies atomai molekulėje), kurie yra labiau toksiški. Dėl neigiamo poveikio žmogaus sveikatai pamažu keičiami daugelyje produktų JAV, Kanadoje ir Europos Sąjungos šalyse. Vietoje šių ftalatų dedami aukštos molekulinės masės ftalatai, kuriuose molekulėje yra daugiau kaip 6 anglies atomai, suteikiantys didesnį pastovumą ir ilgaamžiškumą. 2010 m. duomenimis, rinkoje dar dominavo aukštos molekulinės masės ftalatų plastifikatoriai, tačiau teisinėmis priemonėmis ir aplinkosaugininkų pastangomis gamintojai spaudžiami atsisakyti ftalatų naudojimo. miniatiūra|thumb|right|PVC nuotekų vamzdžiai yra pigūs, chemiškai atsparūs ir lengvai sujungiami. Ftalato plastifikatoriai yra būtini PVC, kuris kitaip būtų pernelyg trapus
Taikymas
Ftalatai yra naudojami įvairiuose produktuose: nuo vaistų ir maisto priedų tablečių apvalkalų iki klampumo, gelio konsistencijos kontrolės agentų, plėvelių formuotojų, stabilizatorių, dispergentų, lubrikantų, rišiklių, emulgatorių ir suspenduojančių agentų. Galutinės paskirties produktai yra klijai, žemės ūkio adjuvantai, statybinės medžiagos, asmeninės priežiūros priemonės, medicinos prietaisai, plovikliai ir aktyviosios paviršiaus medžiagos, pakuotės, vaikų žaislai, modeliavimo moliai, vaškai, dažai, spausdinimo dažai ir dangos, vaistiniai preparatai, maisto produktai ir tekstilė. Ftalatai taip pat dažnai naudojami minkštuose plastikiniuose žvejybos masaluose, sandarinimo medžiagose, dažų pigmentuose, geliniuose sekso žaisluose. Ftalatai naudojami įvairios buitinės paskirties daiktuose, tokiuose kaip dušo užuolaidos, vinilo apmušalai, klijai, grindų dangos, maisto pakuotės ir vyniojimo plėvelės, valymo medžiagos. Asmeninės priežiūros priemonės, kuriose yra ftalatų, apima lūpų dažus, kvepalus, dezodorantus, plaukų priežiūros priemones, nagų laką, skystą muilą.
Ftalatai taip pat sutinkami šiuolaikinės elektronikos ir medicinos srityse, pavyzdžiui, kateteriuose ir kraujo perpylimo prietaisuose. Dažniausiai naudojami ftalatai yra dietilheksilftalatas (DEHP), dizodecilftalatas (DIDP) ir disononilftalatas (DINP). DEHP dėl savo pigumo buvo dominuojantis plastifikatorius viso pasaulio PVC gamyboje. Benzilbutilftalatas (BBP) naudojamas PVC grindų dangų gamybai, nors Vakarų šalyse jo vartojimas greitai mažėja. Ftalatai su mažomis R ir R' grupėmis naudojami kaip kvepalų ir pesticidų tirpikliai.
Gamyba
Kiekvienais metais pasaulyje pagaminama apie 8,4 mln. tonų plastifikatorių, iš kurių Europoje – apie 1,5 mln. t. Maždaug 70% šių kiekių sudaro ftalatai, likę 30% yra alternatyvios cheminės medžiagos. Plastifikatoriai sudaro 10-60% viso plastifikuotų produktų svorio. Neseniai Europoje ir JAV dėl įvestų reguliavimo taisyklių pakito atitinkamų ftalatų suvartojimas – pasirenkami aukštesni ftalatai (DINP ir DIDP) kaip bendros paskirties plastifikatoriai, pakeitę DEHP, nes DIDP ir DINP nebuvo klasifikuojami kaip pavojingi. Visi minėti ftalatai dabar yra reguliuojami ir apribojami daugelyje gaminių. Nors DEHP, kaip nustatyta, daugumoje atvejų nekelia pavojaus, kai jie tiriami taikant pripažintus rizikos vertinimo metodus, buvo priskirti 1B kategorijos reprotoksinams ir dabar yra Europos Sąjungos REACH (Registration, Evaluation and Authorisation of Chemicals) reglamento XIV priede. DEHP buvo palaipsniui nutrauktas pagal REACH reglamentą ir gali būti naudojamas tik konkrečiais atvejais, jei buvo suteiktas leidimas. Leidimus išduoda Europos Komisija, gavusi Rizikos vertinimo komiteto (RAC) ir Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) Socialinės ir ekonominės analizės komiteto (SEAC) nuomonę.
Ftalatų poveikis
miniatiūra|150px|PVC gaminių ženklinimas Ftalatai trikdo medžiagų apykaitą, silpnina imuninę sistemą, neigiamai veikia vyrų reprodukcinę sistemą, kepenis. Vaikams gali sukelti astmą. Į vaiko organizmą ftalatai patenka pro odą ar burną. Jie ypač pavojingi nėščioms moterims, kadangi net maža jų dozė kenkia vaisiaus vystymuisi. Maisto produktuose jų pasitaiko dėl įvairių priežasčių. Pavyzdžiui, į pieną šios medžiagos patenka jo gamybos procese. Tai nutinka tiekiant pieną plastikiniais vamzdžiais, taip pat dalis ftalatų patenka dar pieno išgavimo procese, nes ftalatų esama ir melžimo aparatuose. Ftalatai yra tirpūs riebaluose, o pienas gausus lipidų, kurie traukia šias medžiagas iš plastiko vamzdžių, todėl jos lengvai patenka į pieną.
Prevencija
Ftalatų savo sudėtyje turintys produktai nėra ženklinami, dėl to jų visiškai išvengti yra neįmanoma. Derėtų vengti tam tikrų plastiko pakuočių - gaminiai su perdirbimo kodo numeriu „3“ gali pasižymėti ftalatų poveikiu. Tačiau 2003 m. atliktas tyrimas, kuriame dalyvavo 10 šeimų, parodė, kad penkių šeimų, kurioms buvo teiktas organiškas maistas neturėjęs kontakto su plastiku, ftalatų koncentracijos šlapime mediana padidėjo nuo 283,7 nmol/g iki 7027,5 nmol/g. Ištyrus ftalatų kiekius maiste teiktame tyrimo dalyviams, didelės koncentracijos buvo aptiktos pieno produktuose (supakuotuose pakuotėse be plastiko) ir organiškuose prieskoniuose.
Merkezio provincija
Merkezio provincija arba Vidurinė provincija  – provincija Irano vidurio šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Arakas.
Provincija sukurta 1980 m. atskyrus dalį Teherano provincijos.
Geografija
Provincijos paviršių sudaro plokščiakalnis. Klimatas sausringas, plyti pusdykumės, stepės, tik pietuose driekiasi derlingas slėnis. Yra nemažas Kavire Namake Migano druskos ežeras.
Gyventojai
Didžiausi miestai: Arakas, Savė, Chomeinis, Mahalatas, Deližanas, Tafrešas, Aštianas, Šazandas.
Tripuckai
Tripuckai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rimšės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių.Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Kazvino provincija
Kazvino provincija  – provincija Irano šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Kazvinas.
Geografija
Provincijos paviršius kalnuotas, šiaurine dalimi driekiasi Elburso kalnai. Aukščiausia provincijos vieta – Sieleno k. (4175 m). Kalnuose būdingos šaltos ir sniegingos žiemos bei vidutiniškai šiltos vasaros, pietuose klimatas švelnesnis.
Gyventojai
Didžiausi miestai: Kazvinas, Takestanas, Elvendas, Ekbalija, Abjekas, Mohamedija.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 5 šahrestanus:
Jonas Kristupas Pacas
Jonas Kristupas Pacas (g. 1650 m., Vilnius, m. 1702 m.) – Lietuvos didysis pakamaris.
Biografija
Lietuvos bajorų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Bonifacijaus Teofilio Paco ir Katerina Pranskevič-Radziminskaitės sūnus.
Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę gavo 1698 metais. Buvo karaliaus pulkininku nuo 1683 metų. Buvo taip pat Vilkmergės maršalka.
Bubakė
thumb|240px|Salyno žemėlapis thumb|240px|Bubakės uostas
Bubakė  – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 75 km². Ilgis 13,6 km, plotis 8 km. Į rytus nuo Bubakės yra Roša, į pietus – Orangozinjas, į vakarus – Urakanė, į šiaurę – Soga ir Rubanė.
Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas biosferos draustinis.
2008 m. saloje gyveno 9244 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Bubakė (sektoriaus centras). Joje yra lėktuvų pakilimo takas, veikia keltas į Bisau.
Primera División (moterys)
Primera División de la Liga de Fútbol Femenino arba tiesiog Primera División – aukščiausias moterų Ispanijos futbolo lygos divizionas. Čempionatą organizuoja Ispanijos futbolo federacija.
Sadine Correia
Sadinė Korėja Maskarenjas (Sadine Correia Mascarenhas; g. 1992 m. birželio 9 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, gynėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Primera División (moterys)
Istorija
Pirmoji moterų futbolo lyga buvo įkurta 1988 m., o dabartiniu pavadinimu žinoma nuo 2011–2012 m. sezono.
Formatas
Visos šešiolika komandų tarpusavyje sužaidžia po dvi rungtynes. Daugiausiai taškų turinti komanda tampa Ispanijos čempione.
Sadine Correia
Karjera
2016–2020 m. atstovavo SC Betemburg. Liuksemburgo čempionate pasižymėjo pelnydama dvylika įvarčių. 2016–2017 m. sezone iškovojo čempionių titulą. 2017–2018 m. sezone Betembūro ekipa liko antroje vietoje. 2018–2019 m. vėl tapo čempione.
Primera División (moterys)
Formatas
Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą. Antrą vietą užėmusi komanda irgi patenka į turnyrą.
Sadine Correia
Karjera
2020–2021 m. buvo išvykusi į Vokietiją ir bandė įsitvirtinti 1. FC Saarbrücken. Ši ekipa rungtyniavo 2. Frauen-Bundesliga.
Primera División (moterys)
Ekipos
FC Levante Las Planas, Villareal CF, Alhama CF
Sadine Correia
Karjera
2021 m. vasarą grįžo į SC Betemburg. 2021–2022 m. sužaidė dešimt rungtynių ir pelnė vieną įvartį.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2018 m.
2018 m. kovo 3 d. įvyko debiutas rinktinėje. Tanžere (Marokas) vyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Maroko rinktinių. Marokietės sutriuškino varžoves rezuluatu 7-1.
Marta Estévez García
Marta Esteves Garsija (Marta Estévez García; g. 1997 m. birželio 5 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Nuo 2016 m. atstovavo FC Munsbach. Šis klubas sudarė jungtinę komandą su kitais klubais ir žaidė Dames Ligue 1. Darinys žinomas Wormeldingen-Munsbach-CSG pavadinimu.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2016 m.
2016 m. birželio 29 d. debiutavo rinktinėje, kai įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Jungtinių Arabų Emyratų rinktinių. Rezultatu 5-2 nugalėjo Liuksemburgo atstovės.
Edina Kocan
Edina Kočan (Edina Kocan; g. 2002 m. vasario 27 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Karjerą pradėjo 2020 m. Racing FC Union Lëtzebuerg. 2020–2021 m. sezone tapo šalies čempione. 2021–2022 m. sezone titulą apgynė.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2020 m.
2020 m. rugsėjo 20 d. debiutavo rinktinėje, kuomet įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Bulgarijos rinktinių. Bulgarijos atstovės nugalėjo rezultatu 3-0.
Rimini FC
„Riminio“ futbolo klubas arba Rimini Football Club – Italijos futbolo klubas iš Riminio miesto, Emilijoje-Romanijoje (vidurio Italija)
Istorija
Pirmasis klubas įkurtas 1912 m. Vėlesniais metais jis žlugo. 1938 m. įkurtas Rimini Calcio.
Rimini Football Club 1912
2016 m. vasarą įkurtas Rimini Football Club 1912 ir 2016–2017 m. sezone rungtyniavo regioninėje lygoje.
2017–2018 m. sezone rungtyniavo Serie D ir tapo nugalėtojais „D“ grupėje.
2019–2020 m. sezone Serie C „B“ grupėje liko dvidešimti, o po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2020–2021 m. sezone Serie D „D“ grupėje buvo penkti, o 2021–2022 m. sezone tapo nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį lygmenį.
2023 m. liepos 15 d. pranešta, kad naujuoju treneriu tapo Diego Raimondi. 2023 m. rugpjūčio mėn. su klubu dviejų metų sutartį pasirašė Linas Mėgelaitis.
Trivalakiai
Trivalakiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pašvitinio.
Trinkuškiai
Trinkuškiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Daneikių, anksčiau priklausęs Baibių apylinkei. Kaimas išsidėstęs ant trijų kalvų, tarp Abisavo ir Ligajo ežerų.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas 1584 m. balandžio 10 d. ir priklausė Vilniaus vyskupijos Breslaujos pavieto Salako raktui. Tais metais Trinkuškiuose gyveno penkios valstiečių šeimos, turėjusios po valaką žemės. Trinkuškiečiai buvo vadinami „karališkaisiais“ arba „vyskupiniais“ valstiečiais. 1731 m. inventoriuje jau minimos kaimo kapinaitės, esančios vakarinėje kaimo pusėje, važiuojant link Vajasiškio. Išliko keletas senų akmeninių paminklų, kurių vienas datuotas 1892 m., kitas 1889 m. Juodvalkių giminei.
1923–1925 m. kaimas skirstėsi viensėdžiais, tuomet buvo 40 sodybų ir 195 gyventojai. 1923–1932 m. kaime, ūkininko Klemenso Miškinio troboje buvo pradinė mokykla. Nepriklausomybės kovose dalyvavo Jurgis Juodvalkis (1895–1946 m.) ir grįžo apdovanotas Vyties kryžiaus ordinu. TSRS metais represuoti 27 gyventojai.
Laura Miller
Laura Miler (Laura Miller; g. 2001 m. gruodžio 7 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Nuo 2017 m. atstovavo FC Jeunesse Junglinster. Šis klubas žaidė Dames Ligue 1.
Thomas Gainsborough
Tomas Geinsboras (Geinsboro,, 1727 m. gegužės 14 d . − 1788 m. rugpjūčio 2 d.) – XVIII a. anglų tapytojas ir grafikas. Portretistas ir peizažistas. Vertinamas inovatyviausiu ir originaliausiu Anglijos XVIII a. dailininku.
Laura Miller
Karjera
2021 m. persikėlė į Belgiją. Atstovavo Lježo Standart.
Thomas Gainsborough
Biografija
Tomas Geinsboro gimė 1727 m. Sadberyje, Safolko grafystėje. Pakrikštytas gegužės 14 d. Buvo Džono ir Marijos Geinsborų vaiku. Jo tėvas buvo audinių prekiautojas. Būdamas 13 m. amžiaus Tomas pradėjo mokintis Londone pas sidabro kalinių meistrą ir buvo apmokytas knygų iliustratoriaus, prancūzo Hubert Gravelot. Iki 1745 m. Tomas Geinsboro atidarė nuosavą dailės studiją Londone. 1746 m. jis vedė Margaret Burr ir 1748 m. gyveno Safolke. 1749 m. datuojamas jo vienas geriausiai žinomų ankstyvųjų portretų „Misteris ir misis Endriai“. 1752 m. Tomas persikraustė į Ipsvičą, 1759 m. – į Batą, kur dirbo portretistu. Ipsviče daugiausia tapė vietos pirklių portretus, Bate jo užsakovus pradėjo sudaryti turtingesnio sluoksnio atstovai, kurie poilsiaudavo šiame mieste. Užsakovų rato pasikeitimą pradėjo rodyti žmogaus ūgio dydžio, pilno stoto portretai. Ankstyvąją Tomo Geinsboro kūrybą paveikė Antonio van Deiko portretinis stilius, galima įžvelgti prancūziškų graviūrų ir olandiško peizažo tapybos įtakas. 1761–1769 m. periodu Geinsboras eksponavo savo paveikslus Menininkų draugijos parodose. 1768 m. Tomas Geinsboro buvo vienas Londono karališkosios akademijos steigėjų (vienintelis iš provincijos). 1772 m. jis priėmė savo pusbrolį Gainsborough Dupont dirbti asistentu. Nežinoma, kad Geinsboras būtų turėjęs kitų pagalbininkų, jis nelaikė mokinių, kurie tapytų portretų veikėjų drapiruotes.
Laura Miller
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2016 m.
Thomas Gainsborough
Biografija
1774 m. Tomas galutinai persikėlė į Londoną, apsigyveno Šombergo name Pall Mall kvartale. Jau tuo metu Geinsboras išvystė nuosavą tapybos stilių, pasižymėjusį elegantiška maniera, greitais ir lengvais potėpiais, švelniomis, pranykstančiomis spalvomis. Tomas Geinsboro tapo mėgstamu dailininku Anglijos karaliaus aplinkoje, nors oficialiai pagrindiniu dailininku buvo paskirtas Džošua Reinoldsas. 1777 m. jam paveikslus užsakė Kamberlendo hercogai, 1781 m. – Anglijos karalius ir karalienė. 1782 m. dailininkas su Gainsborough Dupont lankėsi Vakarų krašte, 1783 m. su Samuel Kilderbee – Ežerų krašte. Tomas Geinsboro sakė, kad portretai yra jo profesija, o peizažai – jo malonumas. Peizažus Geinsboro tapė jau ir persikraustęs į Londoną iš provincijos. Sukūrė daug peizažų piešinių pieštuku, anglimi, kreida. Paruošė keletą grafikos darbų, eksperimentavo su technika. Vėlyvojoje kūryboje įtraukė lengvo turinio, pastoralinių siužetų paveikslus (pvz., „Valstietė mergaitė, renkanti žabus“, 1782 m.). Vienintelį kartą Geinsboras paliko Angliją 1783 m. – keliavo į Nyderlandus. Vėlyvojoje Geinsboro kūryboje atsekamos Rubenso įtakos apraiškos, Klodo Loreno peizažų ramumas. Geinsboras nerodė polinkio istorinėms ar literatūrinėms asocijacijoms savo paveiksluose. Tomas Geinsboro mirė 1788 m. rugpjūčio 2 d. Londone. Palaidotas Šv. Onos bažnyčios kieme Kju (Londono priemiestis). Jo kūryba priskiriama rokokui. Name Sadberyje, kuriame Geinsboras gimė, yra įrengtas jo vardo muziejus.
Laura Miller
Rinktinė
2022 m. vasario 16 d. draugiškose rungtynėse su Taičio rinktine pasižymėjo pelnydama įvartį, o Liuksemburgo atstovės nugalėjo varžoves rezultatu 5-0.
Šiurkštusis grybliežuvis
Šiurkštusis grybliežuvis (Trichoglossum hirsutum) – skiauterinių šeimai, priklausantis nevalgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Išvaizda
Kepurėlė 1-2 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, liežuvėlio pavidalo, viršutinė dalis susiaurėjusi, juodai ruda. Kotas 3-4 kartus ilgesnis už kepurėlę, plonas, juodai rudas arba juodas, apaugęs tamsiais plaukeliais. Trama kremzliška. Sporos rudos, ilgos, plonos, 120-150x5-7 μm.
Augavietė
Šis grybas auga miškų pakraščiuose, ypač pelkėtose pievose netoli vandens telkinio, tarp samanų ir žolių.
Panašiose augavietėse auga ir daugiau šios genties grybų, bet jie mažai tirti.
Sezonas: rugpjūtis–spalis.
AS Gubbio 1910
„Gubijaus“ futbolo klubas arba AS Gubbio 1910 – Italijos futbolo klubas iš Gubijaus miesto,.
Istorija
2022–2023 m. sezone Serie C ir „B“ grupėje užėmė penktą vietą.
2023–2024 m. sezone rungtyniavo Serie C.
Vieno perleidžiamo balso sistema
Vieno perleidžiamo balso sistema – rinkimų sistema, kai naudojamas prioritetinis balsavimas ir kiekviename etape pašalinamas vienas kandidatas.
Naudojant šią sistemą iš pradžių nustatoma, kiek balsų turi surinkti išrinktas kandidatas. Tai galima padaryti pagal tokią išraišką:
kur k yra skaičius balsų, kuriuos turi surinkti kandidatas, r yra rinkėjų skaičius, v yra vietų skaičius, o žymi apvalinimą į didesnę pusę.
Jei kurie nors kandidatai surenka daugiau balsų, perviršis yra paskirstomas tiems kandidatams, kuriuos išrinktų kandidatų rinkėjai įrašė antraisiais, proporcingai antrųjų vietų skaičiui. Kitu atveju skaičiavimai gali būti supaprastinami, ir balsai paskirstomi pagal atsitiktinai parinktus biuletenius.
Jei joks kandidatas nesurenka pakankamai balsų, pašalinamas kandidatas, surinkęs mažiausiai pirmų vietų.
Procesas kartojamas, kol išrenkamas reikiamas skaičius kandidatų.
Vieno perleidžiamo balso sistema leidžia pasiekti proporcinį atstovavimą.
Pirmą kartą vieno perleidžiamo balso sistema buvo panaudota Danijoje, 1855 m.
Plaukimas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Plaukimas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 30-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynių programą sudarė 37-ios plaukimo rungtys, iš kurių 35 vyks baseine ir 2 atvirame vandenyje.
Pasikeitimai
Plaukimas prarado 3 % savo sportininkų kvotos. Iš viso numatyta jog olimpiadoje dalyvaus 852 plaukikai - mažiausias skaičius nuo 1996 m.
Kvalifikacija
Kvalifikacinis periodas plaukimo varžyboms 2024 m. vasaros olimpiadoje prasidės nuo 2023 m. kovo 1 d. ir baigsis 2024 m. birželio 23 d. Laikotarpio metu sportininkai gali vykdyti iš anksto nustatytus normatyvus. Kiekviena šalis galis deleguoti po du sportininkus per rungtį, kurie yra įvykdė olimpinį kvalifikacinį laiką (OQT). Sudėjus OQT laiką įvykdžiusių sportininkų, specialiųjų pakvietimų ir estafetėse dalyvausiančių sportininkų skaičių bus aišku kiek kvotų liks sportininkams, kurie įvykdę olimpinį atrankos laiką (OST). Šalis gali gauti vieną pakvietimą per rungtį sportininkui, kuris įvykdė OST standartą.
Individualių rungčių kvalifikaciniai laikai:
Charlotte Schmit
{{Infobox football biography 2022– SC Freiburg {{0}}? {{0}}{{0}}(0) }} Šarlotė Šmit (Charlotte Schmit; g. 1997 m. birželio 5 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Nuo 2020 m. atstovavo FC Munsbach. Šis klubas sudarė jungtinę komandą su kitais klubais ir žaidė Dames Ligue 1. Darinys žinomas Wormeldingen-Munsbach-CSG pavadinimu.
2022 m. vasarą persikėlė į Vokietiją. Atstovavo SC Freiburg.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2020 m.
2020 m. balandžio 11 d. debiutavo rinktinėje, kai įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Lichtenšteino rinktinių. Rezultatu 2-1 nugalėjo Liuksemburgo atstovės.
Aukštoji karo mokykla
Aukštoji karo mokykla (nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla) – Lietuvos kariuomenės aukštesniųjų karininkų mokymo įstaiga, 1931–1940 m. veikusi Kaune. Žemesniuosius karininkus Lietuvos kariuomenei rengė Kauno karo mokykla.
Istorija
Aukštoji karo mokykla iki sovietinės okupacijos vadinosi ir veikė taip:
1920.01.15 - 1920.08.14 - Laikinieji karininkų kursai
1921.04.01 - 1923.07.15 - Aukštieji karininkų kursai
1923.07.15 - 1930.02.15 - Aukštieji karininkų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursai
1930.02.15 - 1938.12.10 - Vytauto Didžiojo karininkų kursai
1938.12.10 - 1940.06.15 - Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla
Aukštoji karo mokykla buvo įsteigta Lietuvos kariuomenės vado P. Kubiliūno iniciatyva 1931 m., Aukštuosiuose karininkų kursuose įsteigus Generalinio štabo skyrių.
Aukštojoje karo mokykloje taip pat veikė intendantūros, bendrojo karo mokslo, specialiojo karo mokslo, taip pat ir laikinieji kursai. Aukštojoje karo mokykloje buvo dėstoma bendroji, ginklų rūšių ir tarnybų taktika, karo istorija, geografija ir kiti dalykai. Mokslas truko 2,5 metų. Aukštoji karo mokykla programa ir teisėmis prilygo užsienio Generalinio štabo akademijoms.
1934 m. buvo išleista pirmoji karininkų laida. 1938 m. įgijo oficialų aukštosios karo mokyklos statusą. Iki 1940 m. mokyklą baigė trys generalinio štabo ir viena intendantūros karininkų laida, iš viso 65 karininkai. Prasidėjus sovietinei okupacijai, iš mokyklos pavadinimo pašalintas Vytauto Didžiojo vardas, o 1940 m. rugsėjo 30 d. mokykla uždaryta.
Milankovičiaus ciklai
thumb|280px|right|Milankovičiaus ciklai per praėjusius 800 000 metų ir jų prognozė ateinantiems 800 000 metų (ε - Žemės ašies polinkio kampas; e - [[Ekscentricitetas|ekscentricitetas; ϖ - perihelio ilguma; esin(ϖ) - precesijos indeksas;  - vidutinė paros insoliacija ties viršutine atmosferos riba vasaros saulėgrįžos metu ties 65° šiaurės platuma; Benthic forams - foraminiferos; Vostok ice core - Antarktidos ledo gręžinio Vostok stotyje duomenys; vertikali pilka linija žymi dabartines sąlygas)]]
Milankovičiaus ciklai – teorija, skirta apibūdinti Žemės orbitinių parametrų bendram poveikiui planetos klimatui. Teoriją sukūrė serbų geofizikas ir astronomas Milutinas Milankovičius, kuris matematiškai įvertino Žemės orbitos ekscentriciteto, ašies polinkio kampo svyravimo, bei precesijos įtaką Žemės klimato sistemai.
Panašias astronomines teorijos nuo XIX a. vystė ir Joseph Adhemar, James Croll bei kiti, tačiau trūko patikimų įrodymų, galinčių jas pagrįsti. Be to, buvo neaišku kurie Žemės orbitinių parametrų periodai turi didžiausią energinę įtaką. Milankovičiaus teorija galutinai buvo patvirtinta 1976 m., kai žurnale „Science“ pasirodė Hays, Imbrie ir Shackleton pagal vandenyno dugno nuosėdų mėginius atlikta studija „Žemės orbitinių parametrų svyravimai: ledynmečių iniciatoriai“.
Orbitinis Žemės judėjimas
Dėl gravitacijos jėgų Saulės sistemoje, Žemei sukantis apie savo ašį bei Saulę, planetos orbitiniai parametrai kinta pagal iš dalies periodinius arba kvazi-periodinius dėsningumus. Milankovičius tyrė Žemės orbitos ekcentriciteto, sukimosi ašies polinkio kampo ir precesijos kaitą. Šių parametrų svyravimai keičia planetos judėjimo trajektoriją ir orientaciją Saulės atžvilgiu, todėl pasikeičia ir planetos gaunamas Saulės spinduliuotės kiekis.
Orbitos forma (ekscentricitetas)
Žemės orbita aplink Saulę yra elipsės formos. Ekscentricitetas (e) – tai parametras, apibūdinantis orbitos elipsiškumą, t. y. skirtumą nuo apskritimo formos. Žemės orbita svyruoja nuo artimos apskritimui (e = 0,000055) iki šiek tiek elipsiškos (e = 0,0679). Ekcentriciteto svyravimas susideda iš kelių nevienodos trukmės ciklų: didžiausias pokytis (e ±0,012) įvyksta kas 413 000 metų, o mažesni svyravimai įvyksta kas 95 000 metų ir 125 000 metų. Sudėjus visas ekcentriciteto kitimo dedamąsias gaunamas 100 000 metų trukmės Žemės ekscentriciteto ciklas (e kinta nuo -0,03 iki +0,02). Šiuo metu Žemės ekscentricitetas lygus 0,017 ir toliau mažėja, t. y. planetos orbita artėja prie apskritimo formos. Žemės ekscentriciteto kaitai didžiausią įtaką turi Jupiterio ir Saturno gravitaciniai laukai.
Ekcentriciteto svyravimai sukelia sezoninius Žemę pasiekiančios Saulės spinduliuotės kiekio pokyčius, todėl pasikeičia astronominių sezonų (pavasario, vasaros, rudens ir žiemos) kontrastingumas bei trukmė. Vis dėlto, remiantis Antruoju Keplerio dėsniu, bendras metinis Saulės spinduliuotės kiekis beveik nekinta.
Dėl Žemės orbitos elipsiškumo kinta planetos nuotolis nuo Saulės. Šiuo metu artimiausiame Saulei orbitos taške (perihelyje) Žemės gaunamas Saulės spinduliuotės kiekis yra 6,8 % didesnis nei planetai esant toliausiai nuo Saulės (afelyje). Dabartinėmis sąlygomis perihelyje Žemė atsiduria sausio 3 d., o afelyje – liepos 4 d. (perihelyje atstumas iki Saulės yra 5,1 mln. km mažesnis nei afelyje). Žemės orbitai pasiekus maksimalų elipsiškumą, perihelyje gaunamas Saulės spinduliuotės kiekis būna iki 23 % didesnis nei afelyje.
Glenn L. Martin Company
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/B-26_Marauder.jpg/220px-B-26_Marauder.jpg|dešinėje|miniatiūra| Antrojo pasaulinio karo metu „Martin“ gamintas „Martin B-26 Marauder“ bombonešis. Glenn L. Martin Company (1957–1961 m. vadinta The Martin Company) – JAV aviacijos ir kosmoso pramonės įmonė. Ją įkūrė JAV aviacijos pradininkas Glennas L. Martinas. Įmonė veikė 1917–1961 m. Šeštajame ir šeštajame dešimtmečiuose „Martin Company“ veikla iš aviacijos pramonės išsiplėtė į valdomų raketų, kosmoso tyrinėjimų ir panaudojimo sritį.
1961 m. „Martin Company“ susijungė su pramonės konglomeratu „American-Marietta Corporation“; taip susikūrė „Martin Marietta Corporation“. 1995 m. „Martin Marietta“ susijungė su aviacijos milžine „Lockheed“, taip susiformavo koncernas „Lockheed Martin Corporation“.
Milankovičiaus ciklai
Žemės ašies polinkio kampas
thumb|left|Žemės ašis svyruoja 22.1–24.5° intervale. Žemės sukimosi ašies polinkio kampas yra pagrindinė priežastis, dėl kurios Žemėje susidaro vasaros ir žiemos sezonai. Tame planetos pusrutulyje, kuris atgręžtas į Saulę, būna vasara, o priešingame – žiema. Polinkio kampui didėjant, pusrutulis, kuriame būna vasara, gauna daugiau Saulės spinduliuotės, o žiemą atvirkščiai. Metinis Saulės spinduliuotės kiekis dėl ašies polinkio nesikeičia, todėl didėjant šiam kampui, auga metinė kiekvieno pusrutulio (šiaurės ir pietų) gaunamos Saulės spinduliuotės amplitudė, t. y. didėja sezoniniai kontrastai.
Rachel Kirps
Karjera
Nuo 2019 m. atstovavo FC Saarbrücken. Rungtyniavo jaunimo ekipoje FC Saarbrücken II.
Glenn L. Martin Company
Ištakos
miniatiūra|Kenneth Douglas, Glenn Martin (centre) ir Mary Pickford 1915 m. begarsėje komedijoje „Vakardienos mergina“ (A Girl of Yesterday) Įmonę „Glenn L. Martin Company“ 1912 m. rugpjūčio 16 d. Kalifornijos valstijos Santa Anos mieste įkūrė aviacijos pradininkas Glennas Lutheris Martinas. Įmonė savo veiklą pradėjo nuo karinių mokomųjų lėktuvų gamybos. 1916 m. rugsėjį Martinas priėmė brolių Raitų įmonės („Wright Company“) susijungimo pasiūlymą. Taip susiformavo „Wright-Martin Aircraft Company“. Bendros įmonės veikla susidūrė su sunkumais ir 1917 m. rugsėjo 10 d. Glennas Martinas pasitraukė iš įmonės bei įkūrė antrąją „Glenn L. Martin“ kompaniją. Naujosios įmonės būstinė buvo Ohajo valstijos Klivlande, o vėliau persikėlė į Merilando valstijos miestą Baltimorę.
Rachel Kirps
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2022 m.
Milankovičiaus ciklai
Žemės ašies polinkio kampas
Polinkio kampas į orbitos plokštumą (arba kampas tarp statmens į orbitos plokštumą ir sukimosi ašies) kinta 2,4° ribose (nuo 22,1° iki 24,5°). Šis ciklas trunka apytiksliai 41 000 metų. Šiuo metu Žemės ašies polinkio kampas sudaro 23,44° ir toliau mažėja, o minimalią reikšmę (22,1°) pasieks maždaug 11 800 metais. Mažėjant polinkio kampui, žiemos turėtų tapti šiltesnės, o vasaros vėsesnės. Bendras poveikis Žemės klimatui bus vėsinantis.
Glenn L. Martin Company
Ištakos
G. L. Martinas taip pat mokė Williamą Boeingą skraidyti ir jam pardavė pirmąjį lėktuvą.
Rachel Kirps
Rinktinė
2022 m. birželio 19 d. debiutavo rinktinėje, kai įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Žaliojo Kyšulio rinktinių. Rezultatu 2-1 nugalėjo Liuksemburgo atstovės.
Milankovičiaus ciklai
Žemės ašies precesija
thumb |left |Žemės precesija. Precesija – tai lėtas Žemės ašies sukimasis apie statmenį į orbitos plokštumą. Šis sukimasis vyksta dėl Saulės ir Mėnulio sukeltos potvynių–atoslūgių bangos trinties su Žemės sferoidu. Precesijos ciklas trunka maždaug 26 000 metų.
Glenn L. Martin Company
Meksikos revoliucija
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Avion-sonora-martin-pusher.jpg/220px-Avion-sonora-martin-pusher.jpg|miniatiūra| „Sonora“, vienvietis „Martin Pusher“, naudotas Meksikos revoliucijos metu (1913 m.). 1913 m. Meksikos revoliucijos metu Sonoros valstijos sukilėliai iš „Martin“ nusipirko vienvietį „Martin Pusher“ biplaną, ketindami pulti Gvaymo uostą atakavusias federalines karinio jūrų laivyno pajėgas. Lėktuvas iš Los Andželo buvo išsiųstas 1913 m. gegužės 5 d. penkiose dėžėse į Tuksoną, Arizoną per Wells Fargo Express, o tada pervežtas per sieną į Meksikos Nako miestą Sonoros valstijoje. Lėktuvas, sukilėlių pavadintas „Sonora“, ten buvo surinktas ir modifikuotas įrengiant antrą sėdynę bombarduotojui.
Milankovičiaus ciklai
Žemės ašies precesija
Vykstant paskutiniam apledėjimui (prieš 20 000–22 000 metų), Žemė perihelį taip pat pasiekdavo, kai Šiaurės pusrutulyje būdavo vasara. Vėsesnėmis vasaromis nespėdavo ištirpti per žiemą susidaręs ledas ir tai buvo viena iš šio apledėjimo susidarymo priežasčių. Šiuo metu data, kai Žemė pasiekia afelį ir perihelį artėja prie lygiadienių datos, todėl sezoniniai kontrastai abiejuose pusrutuliuose turėtų mažėti.
Glenn L. Martin Company
Meksikos revoliucija
„Sonora“ buvo ginkluota vietinės gamybos 3 colių vamzdinėmis bombomis. Šis lėktuvas atliko pirmuosius istorijoje žinomus laivyno bombardavimus iš oro.
Pirmasis pasaulinis karas
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e0/MartinTT.jpg/220px-MartinTT.jpg|miniatiūra| Glennas Martinas su Karališkųjų Nyderlandų Rytų Indijos armijos oro pajėgų seržantu Broeckhuysenu (viduryje) ir gamyklos mechanikais prie biplano Martin TT (1917 m.) Pirmojo pasaulinio karo metu pirmieji užsakymai atėjo iš Olandijos Rytų Indijos. Pirmasis užsakymas buvo įvykdytas 1915 m. lapkričio 6 d., pateikiant 2 vnt. TE, 6 TT ir 8 R tipo orlaivius. Pirmoji didelė „Martin“ sėkmė buvo didelio biplano bombonešio MB-1 užsakymas, kurį 1918 m. sausio 17 d. pateikė JAV sausumos pajėgos. Įmonė nespėjo užsakymo įvykdyti iki karo pabaigos ir MB-1 pradėjo tarnybą jau pasibaigus karo veiksmams. Tolesnė konstrukcija MB-2 taip pat pasiteisino: JAV karinės oro pajėgos užsakė 20 vnt. šio tipo lėktuvų. Pirmieji penki jų buvo priimti į karinę tarnybą su įmonės suteiktu pavadinimu, o likusieji gavo indeksą NBS-1 (naktinis bombonešis, trumpojo nuotolio). Vėliau JAV Karo departamentas užsakė dar 110 šio tipo lėktuvų, tačiau, turėdama nuosavybės teises žinyba paskelbė ir gamybos konkursą. Gamybos užsakymus gavo mažesnę kainą pasiūliusios įmonės „Curtiss“ (50 vnt.), „LWF Engineering“ (35 vnt.) ir „ Aeromarine“ (25 vnt.). Šis orlaivis buvo vienintelis standartinis bombonešis, naudotas iki 1930 m. Jį eksploatavo septynios eskadrilės: keturios Virdžinijoje, dvi Havajuose ir viena Filipinuose.
Tarpukaris
1924 m. „Martin Company“ laimėjo konkursą gaminti įmonės „Curtiss“ sukurtą žvalgybinį bombonešį SC-1 ir gavo užsakymą pagaminti 404 vnt. šio odelio orlaivius. 1929 m. „Martin“ pardavė savo gamyklą Klivlando mieste ir pastatė naują fabriką Merilando valstijos Midl Riverio mieste.
Ketvirtajame dešimtmetyje „Martin“ kūrė ir gamino skraidančias valtis JAV kariniam jūrų laivynui ir naujovišką Martin B-10 bombonešį armijai. „Martin Company“ taip pat gamino žymiuosius „China Clipper “ tipo hidroplanus, kuriuos „Pan American Airways“ naudojo maršrutui per Ramųjį vandenyną iš San Fransisko į Filipinus.
Antrasis pasaulinis karas
miniatiūra|Didžiosios Britanijos KKOP Martin Model 167 Maryland Antrojo pasaulinio karo metu „Martin“ sukūrė keletą labai sėkmingų orlaivių – bombonešius B-26 Marauder ir A-22 Maryland, skraindančios valtys PBM Mariner ir JRM Mars, plačiai naudotos gelbėjimui jūroje, kovai su povandeniniais laivais ir transportavimui.
„Martin“ aktyviai dalyvavo ir propagandos bei mobilizacijos kampanijoje: 1941 m. Neatidėliotinų situacijų valdymo biuro filmas „Bombonešis“, kuriame buvo rodomi parodė B-26 gamybos aspektai buvo nufilmuotas „Martin“ gamykloje Baltimorėje.
Pagal karo meto gamybos sutarčių vertę „Martin“ užėmė 14 vietą tarp JAV korporacijų. Savo naujoje bombonešių gamykloje Nebraskos valstijos Ofut Fildo miestelyje bendrovė pastatė 1 585 vnt. B-26 Marauder ir 531 vnt. Boeing B-29 Superfortress. „Martin“ pagamino visus „Silverplate“ tipo B-29, įskaitant „Enola Gay“ ir „Bockscar“, numetusius atomines bombas ant Hirošimos ir Nagasakio.
Pokaris
1957 m. balandžio 22 d. įmonės pavadinimas buvo pakeistas į „The Martin Company“.
Pokariu „Martin Company“ sukūrė su nesėkmingus bombonešių prototipus XB-48 ir XB-51, šiek tiek sėkmingesnį AM Mauler, sėkmingus taktinius bombonešius B-57 Canberra, hidroplanus P5M Marlin ir P6M SeaMaster ir dvimotorį keleivinį lėktuvą Martin 4-0-4. link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/Vanguard_rocket_vanguard1_satellite.jpg/170px-Vanguard_rocket_vanguard1_satellite.jpg|dešinėje|miniatiūra| „Martin“ sukurta [[Vanguard raketa|„Vanguard“ raketa ]] „Martin Company“ pagamino Amerikos kosmoso programos raketą Vanguard, iškėlusią pirmuosius JAV palydovus. „Vanguard“ buvo pirmoji JAV kosmoso tyrinėjimo raketa, sukurta nuo nulio kaip orbitinė raketa, o ne modifikuoto suborbitinė raketa (kaip „Juno I“) ar balistinė raketa (kaip JAV armijos „Redstone“). „Martin“ taip pat sukūrė ir pagamino didžiules tarpžemynines balistines raketas „Titan I“ ir LGM-25C „Titan II“. Orlande (Floridos valstija) įsikūrusi „Martin Company“ tapo pagrindiniu JAV armijos raketos „Pershing“ gamybos rangovu.
„Martin Company“ buvo viena iš dviejų „Apollo“ programos rangovų komandų ir aptarnavimo modulių konkurso finalininkų. Visgi NASA sudarė projektavimo ir gamybos sutartis su „North American Aviation Corporation“. miniatiūra|Titan III paleidimas iš Kanaveralo kyšulio „Martin Company“ gamino raketas Nacionalinei aeronautikos ir kosmoso administracijai bei JAV oro pajėgoms. Viso pagaminta daugiau nei 100 „Titan III“ serijos raketų, įskaitant „Titan IIIA “, svarbesnį „Titan IIIC“ ir „Titan IIIE“. Be šimtų Žemės palydovų, šiomis raketomis į kosmosą buvo išsiųsti išsiųsti abu „Voyager“ programos kosminiai zondai, du „Viking“ programos zondai į Marsą ir du „Helios“ zondai į žemas Saulės orbitas.
„Martin Company“ „Space Shuttle“ programai pagamino „Titan IV “ raketų seriją. Savo eksploatacijos pradžioje „Titan IV“ buvo galingiausia kosminė raketa. „Titan IV“ buvo naudojami iškelti labai sunkių JAV karinės žvalgybos palydovų seriją, taip pat, kartu su „Centaurus“ raketa kaip trečiąja pakopa, buvo panaudota 1997 m. paleisti Cassini kosminiam zondui į Saturną.
2004 m., nutraukus „Titan IV“ gamybą, JAV nebeliko raketos, galinčios gabenti sunkesnį naudingąjį krovinį nei „Space Shuttle“.
1961 m. „Martin Company“ susijungė su chemijos produktų ir statybinių medžiagų gamintoja „American-Marietta Corporation“. Susijungimo išdavoje susiformavo koncernas „Martin Marietta Corporation“. 1995 m. tuometinis trečiasis pagal dydį šalies gynybos rangovas „Martin Marietta“, susijungė su tuo metu antru pagal dydį šalies gynybos rangovu „Lockheed Corporation“; taip susiformavo didžiausia gynybos pramonės įmonė pasaulyje „Lockheed Martin Corporation“.
„Martin Company“ dirbo daug Amerikos aviacijos ir kosmoso pramonės įkūrėjų, įskaitant:
Gaminiai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/35/Martin_P3M-2_at_NAS_Pensacola_1930s.jpeg/220px-Martin_P3M-2_at_NAS_Pensacola_1930s.jpeg|dešinėje|miniatiūra| Martin P3M-2 link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/Pro_Air_Martin_404_N255S.jpg/220px-Pro_Air_Martin_404_N255S.jpg|miniatiūra| Apleistas „Pro Air Martin 4-0-4 N255S“ Paris mieste, Teksasas
Ambono–Timoro tautos
thumb|240px|Rytų Timoro kemakai ~1970 m. thumb|240px|Alunių merginos XX a. pr. Ambono–Timoro tautos – tautų grupė, gyvenanti Indonezijoje ir Rytų Timore. Apgyvendinę Mažąsias Sundos salas (Floresą, Soloro ir Aloro salynus, Ročio salą, didumą Timoro), pietinę ir vidurinę Molukų dalį (Barat Daja, Selatan Timuras, Aru, Seramas, Ambonas, Buru, Sula). Gausiausios tautos – aloriečiai, rotiečiai, atoniai, amboniečiai, lamaholotai. Populiacija – >2 mln. žmonių. Rasiškai priklauso rytų Indonezijos antropologinei grupei, Molukuose būdingi papuasiški, Timore – australoidiniai bruožai. Kalba austronezinių kalbų šeimos kalbomis (pietų Molukų, aruanų, Timoro šakos), ryškus papuasų kalbų substratas. Dabar daugelis yra musulmonai sunitai, dalis – krikščionys (reformatai ir katalikai), išlikę daug senųjų tradicijų bruožų.
Ambono–Timoro tautos skirstomos į tokias grupes:
Istorija
thumb|left|180px|Rotiečiai XX a. pr. (vyras su žmonomis) Ambono–Timoro tautos susidarė dėl ilgalaikių ryšių tarp į rytus besikeliančių austroneziečių ir čiabuvių gyventojų. Šie kontaktai prasidėjo V–VI tūkstm. pr. m. e. ir tęsiasi lig šiol. XIII–XIV a. kai kurios teritorijos pateko į hinduistinės Javos civilizacijos įtaką (Ambonas, Banda). Nuo XV a. pradėjo plisti islamas. Ambono ir Bandos salos suklestėjo kaip prekybos prieskoniais centras, kuris XVI a. buvo užimtas portugalų, o XVII a. – olandų. Kolonijiniais laikais Ambono–Timoro tautos pateko į įvairias Indonezijos valstybes – Govos, Ternatės, Tidorės sultonatus.
Medžiaginė kultūra
thumb|180px|Batuasų vaikas doroja sago palmę thumb|220px|Atonių šeima prie būsto thumb|220px|Vemalių kariai
Ūkinė Ambono–Timoro tautų padėtis skirtinga: amboniečiai, bandiečiai verčiasi prekyba prieskoniais (gvazdikėliai, muskato riešutai), kopra, žemdirbyste, žvejyba. Molukų salose paplitęs sago palmių apdirbimas, M. Sundos salose ir didesnių salų kalnuotose dalyse – tropinė kaplinė žemdirbystė. Timoro ir aplinkinėse salose (Letis, Kisaras ir kt.) plėtojama gyvulininkystė (ožkos, arkliai, avys). Kitur laikomos vištos, nemusulmonai augina kiaules, šunis.
Tradiciškai seniau visose šiose tautose buvo dėvimas tiktai strėnraištis (čidako) iš plaušinio pluošto, vėliau paplito indonezietiški rūbai. Tradicinei virtuvei būdingas patiekalas – virtas sago krakmolas su prieskoniais ir žuvimi. Taip pat valgoma kukurūzų košė, bandelės, virti šakniastiebiai ir šakniagumbiai. Paplitę ryžiai (ypač labiau urbanizuotose vietovėse). Įprasti kaimai buvo kupetiniai, su didžiuoju namu viduryje, įsikūrę kalnuotose, sunkiai prieinamose vietose. Būta bambukinių ir koralinių įtvirtinimų. Nuo XIX a. pab. – XX a. pr. paplito linijiniai arba padrikieji kaimai pakrantėse. Būstas – kaip ir kitur Indonezijoje – stačiakampis, karkasinis-stulpinis, ant polių (rečiau – tiesiai ant žemės), vienos patalpos, supamas verandos. Vakarų Timore paplitę apskriti, ant žemės pastatyti namai, matyt, kilę iš neaustronezietiško substrato.
Dvasinė–socialinė kultūra
Ambono–Timoro tautų visuomenės bendruomeninės, svarbiausias dėmuo – kaimo bendruomenė. Skirstomasi į gimines ir kilmės linijas. Iki XX a. vid. buvo paplitusios santuokos tarp pusbrolių ir pusseserių. Būta galvų medžioklės (Serame – iki XX a. vid.), iniciacinių apeigų, antrinių laidojimų. Ilgiausiai senoji tikyba ir papročiai išliko Rytų Timore (tarp kemakų, mambajų, dalies tetumų) ir tarp Seramo kalnų tautų (nualulų, hoalulų, bonfijų ir kt.).
Balsupių tvenkinys
Balsupių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 11 km į vakarus nuo Marijampolės. Sudarytas užtvenkus Rausvės upę (Šešupės intakas) 29,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,1 km, plotis – iki 0,6 km. Altitudė 78 m. Krantai žemi. Vakarinė tvenkinio pusė yra Vilkaviškio rajone. Pietvakarinėje pakrantėje įkurtas Keturvalakių miestelio parkas (pusiasalyje) ir įsikūręs Keturvalakių miestelis. Į pietus plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje žemiau užtvankos įsikūrusi Balsupių sodų bendrija ir kiek labiau į rytus – Balsupių gyvenvietė. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias.
Tarptautinė rankinio federacija
thumb|350px|Federacijos šalys narės Tarptautinė rankinio federacija arba IHF  – pagrindinė pasaulio rankinį prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują rankinio interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Bazelyje, Šveicarijoje.
Istorija
1946 m. Kopenhagoje atstovai iš Danijos, Suomijos, Prancūzijos, Norvegijos, Nyderlandų, Lenkijos, Švedijos ir Šveicarijos įkūrė pasaulio rankinio federaciją.
2018 m. IHF priklausė 209 nacionalinės federacijos.
Dalia Jazukevičiūtė
Dalia Jazukevičiūtė (g. 1952 m. birželio 7 d. Pageležiai, Ukmergės rajonas) – Lietuvos žurnalistė, poetė.
Biografija
1969 m. baigė Ukmergės 1–ąją vidurinę mokyklą, 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
1979–1989 m. gyveno Drohobyče, Lvovo sritis, Ukraina, rašė ir spausdino poeziją. 1990–1996 m. dienraščio „Respublika“ redakcijos skyriaus redaktorė, reporterė, spec. korespondentė. Nuo 1996 m. savaitraščio „Lietuvos žinios“ spec. korespondentė. Daugiausia rašė kultūros, socialinių problemų, medicinos, teisėtvarkos temomis. Vėliau dirbo leidinių „Laiko balsas“, „Veidas“ redakcijose.
Nuo 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Vytautas Rimkevičius
Vytautas Rimkevičius (1930 m. gruodžio 26 d. Ramoniškiuose, Kidulių valsčiuje – 1991 m. sausio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas.
Biografija
Nuo 1932 m. su tėvais gyveno Girėnų kaime. Mokėsi Šakių gimnazijoje. 1953–1959 m. dirbo žurnalo „Jaunimo gretos“ redakcijoje. 1954 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. 1956 m. baigė Centrinę komjaunimo mokyklą prie VLKJS CK (žurnalistikos skyrių). 1959–1961 m. dirbo žurnalo „Pergalė“ redakcijoje. 1962–1967 m. Lietuvos kino studijos scenarijų skyriaus redaktorius. Nuo 1976 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos narys.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.