cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kryžių kalno koplyčia
Koplyčios likimas
Rekonstruota popiežiaus koplyčia buvo didžiausia tradicinių Kryžių kalno atlaidų naujiena 2015 m. liepos 26 d. Koplyčios kryžių, altorių ir pultą, prie kurio skaitomas Dievo žodis Šiaulių vyskupas Eugenijus Bartulis pašventino atlaidų išvakarėse, o pačią koplyčią – prieš atlaidų šv. Mišias. Po šv. Mišių arkivyskupas Pedro Lopez Quintana iškilmingai įteikė Šventojo Tėvo palaiminimą koplyčią rekonstravusiam jos autoriui architektui Algimantui Juknai, sugebėjusiam šį statinį išsaugoti nepaisant visokių besikeičiančių nuomonių koplyčios išlikimo klausimu.
Architektūra
Koplyčios projekto autorius architektas Algimantas Jukna. Jam talkino landšafto architektė Rasa Budrytė. Projektuojant stoginės tipo koplyčią, ją stengtasi pritaikyti konkrečiai vietai ir įvykiui. Pats architektas 1993 m. rugsėjį sakė, kad pagrindiniai reikalavimai koplyčiai įgyvendinti - „stogas virš galvos ir kad žmonėms geriau matytųsi“. Statinys kompaktiškas, stačiakampio plano, jo stogo forma – dvišlaitė su rytų ir vakarų pusėse dvišlaičiais stogeliais. Stogo viršūnėse įrengti keturi kalto metalo kryžiai. Koplyčia be sienų, joje dominuoja didelis kryžius.
Panašios architektūros 2015 m. pastatyta Pažėrų koplyčia Jurbarko rajone.
Kašuba (Palenkės vaivadija)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Ruščanai
Ruščanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Choroščo ir apie 14 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Telegrafas
thumb|280px| Telegrafas – elektrinio ryšio sistema, perduodanti raidinius skaitmeninius pranešimus arba nejudančius atvaizdus laidais sklindančiais elektriniais signalais arba radijo signalais.
Taip pat:
Istorija
Telegrafo aparatą 1837 m. sukonstravo amerikietis Samuelis Morzė.
Lietuvoje pirmoji telegrama iš Vilniaus į Peterburgą išsiųsta 1859 m. Kaune telegrafo stotis įsteigta 1863 metais.
Terminologija
Žodį telegrafas (iš senovės graikų) τῆλε (têle) „per atstumą“ ir γράφειν (gráphein) „rašyti“ pirmasis sukūrė prancūzas Claude Chappe, kuris taip pat sukūrė ir žodį semaforas.
Telegrafas – tai prietaisas, skirtas žinutėms perduoti ir jas priimti dideliais atstumais, t. y., skirtas telegrafijai. Vien žodis telegrafas dabar paprastai reiškia elektrinį telegrafą. Belaidė telegrafija yra pranešimų perdavimas per radiją su telegrafo kodais.
Priešingai nei Chappe, Morzė teigė, kad terminas telegrafas gali būti griežtai taikomas tik sistemoms, kurios perduoda ir įrašo pranešimus per atstumą. Skirtingai nei semaforas, kuris tik perduoda pranešimus. Pavyzdžiui, dūmų signalai turi būti laikomi semaforu, o ne telegrafu. Pasak Morzės, pirmasis telegrafas atsirado tik 1832 m., kai Pavelas Šilingas išrado vieną iš pirmųjų elektrinių telegrafų.
Telegrafo žinutė, kurią siunčia elektrinio telegrafo operatorius arba telegrafas, naudodamas Morzės abėcėlę (arba spausdinimo telegrafo operatorius, naudodamas paprastą tekstą), vadinama, telegrama. Kabelgrama tai žinutė, kuri yra siunčiama povandeniniu telegrafo kabeliu, dažnai įdedama į „kabelį“ arba „laidą“.
Ankstyvasis signalizavimas
Pranešimų perdavimas, signalizuojant per atstumą, yra žinomas nuo senovės. Vienas iš seniausių pavyzdžių – Didžiosios kinų sienos signaliniai bokštai. 400 m. pr. m. e. signalai galėjo būti siunčiami švyturių ugnimi arba būgnų dūžiais. Iki 200 m. pr. m. e. buvo sukurta sudėtinga vėliavų signalizacija, o Hanų dinastijos laikais (200 m. pr. m. e. – 220 m. pr. m. e.) signalininkai pasirinkdavo žibintus, vėliavas ar šūvius, kad galėtų siųsti signalus. Tangų dinastijos laikais (618–907 m.) per 24 valandas buvo galima nusiųsti pranešimą net už 1100 kilometrų. Mingų dinastija (1368–1644 m.) prie galimų signalų pridėjo ir artileriją. Signalizacija buvo sudėtinga, nes, pavyzdžiui, skirtingų spalvų vėliavėlės buvo naudojamos priešo stiprumui nurodyti, tačiau pranešimus buvo galima siųsti tik iš anksto nustatyta tvarka. Kinijos signalizacijos sistema tęsėsi gerokai už Didžiosios sienos. Signalų bokštai, esantys toliau nuo sienos, buvo naudojami iš anksto įspėti apie išpuolį. Kitos sistemos buvo pastatytos dar vėliau tam, kad apsaugotų prekybos kelius, pavyzdžiui, Šilko kelią.
Optinis telegrafas
thumb|upright=0.7|right|Prūsijos optinio telegrafo (arba [[semaforo) bokšto sistema, 1835 m.]] Optinis telegrafas – telegrafas, susidedantis iš stočių linijos bokštuose arba natūraliose aukštumose, kurios viena kitai signalizuoja langinėmis ar mentelėmis. Signalizavimas naudojant indikatoriaus rodykles buvo vadinamas semaforu. Pirmuosius optinio telegrafo sistemos pasiūlymus 1684 m. Karališkajai draugijai pateikė Robertas Hukas, o 1767 m. seras Ričardas Lovell'as Edgeworth'as pirmą kartą juos įgyvendino eksperimentiniu lygmeniu. Pirmąjį sėkmingą optinio telegrafo tinklą išrado Claude'as Chappe'as ir nuo 1793 m. jis veikė Prancūzijoje. Dvi plačiausios išrastos sistemos buvo Chappe Prancūzijoje, turinti filialus kaimyninėse šalyse bei Abraomo Niclaso Edelcrantzo sistema Švedijoje.
1790–1795 m. Prancūzijos revoliucijos įkarštyje, Prancūzijai reikėjo greitos ir patikimos ryšių sistemos, kad sutrukdytų priešų karo pastangoms. 1790 m. broliai Chappe'ai ėmė kurti komunikacijos sistemą, kuri leistų centrinei valdžiai gauti žvalgybos informaciją ir perduoti įsakymus per trumpiausią įmanomą laiką. 1791 m. kovo 2 d., 11 val. jie išsiuntė pranešimą „si vous réussissez, vous serez bientôt couverts de gloire“ (Jei pasiseks, netrukus pasigrožėsite šlove) tarp Brulon ir Parce miestų, 16 kilometrų atstumu. Pirmosios priemonės naudojo nespalvotų plokščių, laikrodžių, teleskopų ir kodų knygelių derinį, kad išsiųstų savo pranešimą.
1792 m. Claude'as Chappe'as buvo paskirtas Ingénieur-Télégraphiste ir buvo įpareigotas sukurti stočių liniją tarp Paryžiaus ir Lilio, 230 kilometrų atstumu. Ji buvo naudojama gabenti siuntas karui tarp Prancūzijos ir Austrijos. 1794 m. šia linija buvo atnešta žinia apie prancūzų Condé-sur-l'Escaut užėmimą iš austrų, praėjus mažiau nei valandai po jo. Sprendimas pakeisti sistemą elektriniu telegrafu buvo priimtas 1846 m., tačiau prireikė dešimtmečio, kol ji buvo visiškai įtvirtinta. Apie Sevastopolio žlugimą Chappe telegrafas pranešė 1855 m.
Elektrinis telegrafas
thumb|left|200px|Cooke and Wheatstone telegraph|Cooke’o and Wheatstone’o penkių adatų telegrafas (1837 m.) Elektrinis telegrafas buvo tiesioginių tekstinių pranešimų sistema, naudojama nuo XX amžiaus ketvirtojo dešimtmečio iki XX amžiaus vidurio, kai ją pamažu pakeitė kitos telekomunikacijų sistemos. Siuntimo stotyje jungikliai prijungdavo srovės šaltinį prie telegrafo laidų. Priėmimo stotyje srovės buvo aktyvuojamos elektromagnetų ir judindavo indikatorius, suteikiančius vaizdinį arba garsinį teksto rodymą. Tai pirmoji plačiausiai naudojama elektrinė telekomunikacijų sistema iš daugelio ankstyvųjų pranešimų sistemų, vadinamų telegrafais, kurios buvo sukurtos tekstinius pranešimus perduoti greičiau nei fiziniu transportu.  Iki elektrinio telegrafo buvo naudojamos semaforinės sistemos, įskaitant švyturius, dūmų signalus, vėliavos semaforą ir optinius telegrafus, skirtus vaizdiniams signalams perduoti sausumos atstumais.
Klaus Mann
thumb|Klausas Manas Klaus Mann (Klausas Manas; 1906 m. lapkričio 18 – 1949 m. gegužės 22) – vokiečių rašytojas
Telegrafas
Elektrinis telegrafas
Elektrinė telegrafija gali būti laikoma pirmuoju elektros inžinerijos pavyzdžiu, ją naudojo besikuriančios geležinkelių bendrovės kurdamos traukinių valdymo sistemas, sumažinančias traukinių susidūrimo tikimybę.
Klaus Mann
Gyvenimas ir kūryba
Klausas Manas buvo antrasis vaikas Tomo Mano šeimoje. Vaikystės ir jaunystės įspūdžius jis aprašė dviejose autobiografinėse knygose: dvidešimtmetis Klausas "Vaikiškoje novelėje" tarsi pasakoje aprašė tėvų namuose vyravusią atmosferą. Būdamas dvidešimt penkerių jis parašė pirmąją autobiografiją "Šio laiko vaikas". Net mokykliniuose sąsiuviniuose mirgėjo įvairiausi apsakymai, eilėraščiai ir pjesės. 1924 m. buvo išspausdinti pirmieji straipsniai ir apsakymai, o po pusmečio jis dirbo Berlyne, teatro kritiku. Su savo sužadėtine Pamela Vedekind, vyresne seserimi Erika ir buvusiu jos vyru Gustavu Griundgenu jis 1925 m. įkūrė teatro trupę, kuri vaidino ir jo sukurtas pjeses. 1927–1928 m. jis su seserimi išvyko į kelionę aplink pasaulį, o vėliau abu parašė knygą "Aplink. Linksma kelionių knyga".
Telegrafas
Heliografas
Heliografas yra telegrafas, perduodantis pranešimus saulės šviesa mirksėdamas veidrodyje, dažniausiai naudojant Morzės kodą. Tokio tipo telegrafo idėja pirmą kartą buvo pasiūlyta kaip geodezinės įrangos modifikacija (Gauss, 1821 m.). Vėliau veidrodžiai buvo naudojami įvairiai komunikacijai, daugiausia kariniams tikslams, tačiau pirmasis plačiai naudojamas prietaisas buvo heliografas su kilnojamu veidrodžiu (Mance, 1869 m.). Šią sistemą naudojo prancūzai 1870–1871 m. Paryžiaus apgulties metu, o nakties signalizacijai, kaip šviesos šaltinis buvo naudojamas žibalinės lempos. Patobulinta versija (Begbie, 1870 m.) buvo naudojama daugelyje britų kariuomenės kolonijinių karų, įskaitant Anglų-Zulų karą (1879 m.). Tam tikru momentu prie aparato buvo pridėtas Morzės klavišas, kad operatorius turėtų tokią pat valdymo galią, kaip ir elektriniame telegrafe.
Klaus Mann
Gyvenimas ir kūryba
1933 m. Klausas Manas emigravo ir daugiausia gyveno Amsterdame, kur leido kultūrinį – politinį emigracijos laikraštį "Die Sammlung", tapusį nacių priešininkų forumu. 1936 m. jis išvyko į savo pirmąją, daugelį mėnesių trukusią, kelionę po Jungtines Amerikos Valstijas. 1938 m. padirbęs reporteriu Ispanijos pilietiniame kare, jis galutinai paliko Europą ir persikėlė į JAV. Nuo 1940 m. jis rašė beveik vien angliškai – pirmoji novelė ne gimtąja kalba buvo "Greitis". Greta leido žurnalą "Decision" su antrašte "A Review of Culture", "kaip įrankį suartinti Europos ir Amerikos dvasinį pasaulį". Kaip JAV karo korespondentas jis 1944 m. atvyko į Italiją ir Vokietiją. 1982 m. pagal romaną "Mefistas" buvo sukurtas Ištvano Sabo filmas, kuris buvo apdovanotas Oskaru kaip geriausias užsienio filmas. 1949 m. Kanuose (Prancūzijoje) Klausas Manas mirė nuo per didelės migdomųjų vaistų dozės.
Telegrafas
Heliografas
Heliografas išliko standartine karinių signalizatorių įranga Australijos ir Didžiosios Britanijos armijose iki 1940-ųjų, kur jis buvo laikomas „mažos perėmimo tikimybės“ ryšio tipu. Kanados armija buvo paskutinė didelė armija, turėjusi heliografą. Tuo metu, kai veidrodiniai instrumentai buvo pašalinti, jie retai buvo naudojami signalizavimui. Tačiau dar devintajame dešimtmetyje sovietų invazijos į Afganistaną metu, Afganistano pajėgos naudojo heliografus. Signaliniai veidrodžiai vis dar įtraukti į išgyvenimo rinkinius, skirtus avariniam signalizavimui paieškose ir orlaivių gelbėjimeįį.
Faksimilė
1843 m. škotų išradėjas Alexander'is Bain'as išrado įrenginį, kurį galima laikyti pirmuoju faksimiliniu aparatu. Savo išradimą jis pavadino „įrašomu telegrafu“. Bain'o telegrafas galėjo perduoti vaizdus elektros laidais. Frederick'as Bakewell'as keletą kartų patobulino Bain'o dizainą ir pademonstravo telefakso aparatą. 1855 m. italų abatas Giovannis Casellis taip pat sukūrė elektrinį telegrafą, galintį perduoti vaizdus. Casellis savo išradimą pavadino „pantelegrafu“. Pantelegrafas buvo sėkmingai išbandytas ir patvirtintas telegrafo linijai tarp Paryžiaus ir Liono.
Belaidis telegrafas
thumb|left|200px|JAV armijos radijo operatorius 1943 m., siųsdamas radijo telegrafiją Naujojoje Gvinėjoje Belaidė telegrafija arba radiotelegrafija yra telegrafo signalų perdavimas radijo bangomis. Maždaug iki 1910 m. belaidės telegrafijos terminas buvo vartojamas ir kitoms eksperimentinėms, telegrafo signalų perdavimo be laidų, technologijoms. Radiotelegrafijoje informacija perduodama dviejų skirtingo ilgio radijo bangų impulsais, vadinamais „taškais“ ir „brūkšneliais“, kurie rašo tekstinius pranešimus, dažniausiai Morzės abėcėlės raidėmis. Rankinėje sistemoje siunčiantis operatorius paspaudžia jungiklį, vadinamą telegrafo klavišu, kuris įjungia ir išjungia siųstuvą, generuodamas radijo bangų impulsus. Imtuve impulsai girdimi garsiakalbyje kaip pyptelėjimai, kuriuos Morzės abėcėlę žinantis operatorius paverčia tekstu.
Telegrafas Lietuvoje
Lietuvoje telegrafas pradėjo veikti 1839 m., nutiesus tuo metu ilgiausią pasaulyje 1200 kilometrų optinio telegrafo liniją Sankt Peterburgo­–Varšuvos kelyje. Lietuvos teritorijoje šis kelias ėjo per Zarasus, Ukmergę, Kauną, Marijampolę, Kalvariją. Nuo 1860 m. telegrafo linijos Lietuvos teritorijoje ėjo ne tik keliais, bet ir geležinkeliais. Telegrafo tiesimo prie geležinkelių 1851 m. ėmėsi carinė Rusijos valdžia, nutarusi tiesti geležinkelį iš Sankt Peterburgo į Varšuvą per Vilnių, Gardiną, Balstogę. Prie jo buvo pastatytos ir pašto stotys, kuriose veikė telegrafas. 1861 m. Sankt Peterburgo–Varšuvos telegrafo liniją pratęsus Vilniaus– Kauno–Virbalio geležinkelio ašaka, carinės Rusijos okupuota Lietuva įsijungė į Vakarų Europos telegrafo tinklą. Telegrafą turėjo ir 1869–­1871 m. Kėdainių prieigose pastatyta dailių formų mūrinė geležinkelio stotis. Ji buvo viena iš tarpinių stočių, stovėjusių prie Liepojos–Romnų geležinkelio. Šis 1200 kilometrų ilgio geležinkelis siejo vienintelį carinės imperijos neužšąlantį Liepojos uostą su Ukrainos Romnų miestu. Iš jo per Liepojos uostą buvo gabenami Europos rinkose paklausūs javai, kitos eksportinės prekės. Geležinkelis pakėlė ir Kėdainių ekonomiką, o telegrafas sujungė juos su tolimais carinės Rusijos miestais.
Socialinės pasekmės
Optines telegrafo linijas įrengė vyriausybės, dažniausiai kariniais tikslais, jos buvo skirtos tik oficialiam naudojimui. Daugelyje šalių tokia padėtis tęsėsi ir po elektrinio telegrafo įvedimo. Vokietijoje ir Jungtinėje Karalystėje, elektros telegrafo linijas įrengė geležinkelio įmonės. Geležinkelių naudojimas greitai paskatino privačias telegrafo kompanijas Jungtinėje Karalystėje ir JAV siūlyti telegrafo paslaugas visuomenei, naudojant telegrafą išilgai geležinkelio linijų. Šios naujos komunikacijos formos prieinamumas sukėlė plačius socialinius ir ekonominius pokyčius.
Elektrinis telegrafas palengvino komunikaciją nuo pašto laiko apribojimų iki perversmo pasaulio ekonomikoje ir visuomenėje. XIX amžiaus pabaigoje telegrafas tapo vis labiau įprasta žmonių bendravimo priemone. Telegrafas izoliavo pranešimą (informaciją) nuo fizinio objektų judėjimo ar proceso.
Buvo šiek tiek baimės dėl naujų technologijų. Anot autoriaus Allano J. Kimmelio, kai kurie žmonės „bijojo, kad telegrafas pablogins viešojo diskurso kokybę, nes perduodama nereikšminga informacija“. Henris Davidas Thoreau galvojo apie transatlantinį kabelį „…ko gero, pirmoji žinia, kuri nutekės į plačią plevėsuojančią Amerikos ausį, bus ta, kad princesė Adelaidė serga kokliušu“. Kimmelis teigia, kad šios baimės primena ir daugelį šiuolaikinio interneto amžiaus ypatybių.
Visame pasaulyje telegrafija pakeitė informacijos rinkimą naujienų pranešimams. Žurnalistai telegrafu naudojo pranešimus dar 1846 m., kai prasidėjo Meksikos ir Amerikos karas. Buvo suformuotos naujienų agentūros, tokios kaip „Associated Press“, kad naujienas praneštų telegrafu. Žinutės ir informacija dabar nukeliauja labai toli ir plačiai, o telegrafas tuo metu reikalavo kalbos, „atplėštos nuo vietinės, regioninės ir šnekamosios kalbos“, kad būtų lengviau naudotis pasauline žiniasklaidos kalba. Žiniasklaidos kalba turėjo būti standartizuota, todėl pamažu išnyko įvairios kalbos formos ir žurnalistikos bei istorijų pasakojimo stiliai.
Azapai
Azapai, azabai – nereguliarieji lengvieji Osmanų imperijos kariuomenės pėstininkai.
Azapai dar buvo žinomi kaip „viengungiai“. Jie būdavo savanoriai, kuriems mokėdavo tik kampanijų metų ir kurie galėdavo palikti kariuomenę kada tik nori. Pradžioje azapais būdavo tik Anatolijos turkai, bet pradedant XVI a. antrąja puse į azapus įstoti galėdavo musulmonai iš bet kurios osmanų provincijos. Azapai kovodavo ir kaip pėstininkai lankininkai, nors jie dažnai kovodavo ir raiti.
Kautynėse azapai rikiuodavosi prieš janyčarus, jie pirmieji atakuodavo priešus. Jie turėdavo sutrikdyti priešo ataką ir/ar rikiuotę, kažkiek jų nukauti, o po to atsitraukti ir leisti atakuoti janyčarams. Vėliau, kai priešus sukrėsdavo patrankų ir muškietų ugnis, azapai ir janyčarai juos turėdavo apsupti ir sutriuškinti. XIV–XVI a. azapai buvo lengvieji lankininkai, neturėję savo uniformos ir nedėvėję šarvų.
Būdami savanoriai azapai naudodavo labai įvairius ginklus. Tai galėjo būti ilgakočiai ginklai, kirviai, buožės, lankai, kardai, retkarčiais – arbaletai. Vėliau atsirado muškietos.
Einant laikui azapų reikšmė ir galia pradėjo nykti. Pradžioje buvę janyčarų konkurentai, vėliau ėmė gauti menkesnes užduotis, pvz., gabenti šaudmenis, pasikasinėti po priešo tvirtovių sienomis ir pan.
XVI a. pabaigoje į azapus galėdavo įstoti bet kuris. Iš 20–30 namų ūkių į azapus eidavo vienas karys, kurį šie ūkiai po to išlaikydavo. Tuo metu tipiniai ginklai buvo muškietos ir kardai.
Mūsų jaunimas
Mūsų jaunimas gali reikšti:
Profilinis mokymas
Profilinis mokymas – viena iš diferencijuoto ugdymo formų. Jo esmė yra mokymo diferencijavimas atsižvelgiant į moksleivių siekius, polinkius, gebėjimus, sudarant jiems galimybes pasirinkti mokymosi kryptį atitinkančius dalykus bei skirtingus jų kursus. Jis įgyvendinamas moksleivius suskirstant į gana pastovias grupes, atsižvelgiant į jų siekius bei pajėgumą. Sudaryta grupė mokosi to ar kito dalyko pagal vieną iš keleto alternatyvių skirtingo sudėtingumo programų, kurios tarpusavyje skiriasi tikslais, turiniu, mokymo metodais ir pasiekimų reikalavimais. Mokant profiliuotai, kai kurie mokomieji dalykai gali būti iš viso nedėstomi.
Uždaviniai
Uždaviniai, kurie suprantami kaip ši pagalba mokiniui:
Istorija
1998 metais patvirtintas profilinis mokymo modelis keletą metų buvo eksperimentuojamas bei koreguojamas.
Pagrindinės mokyklos 9–10 klasėse ir gimnazijos 1–2 klasėse moksleiviai kryptingai rengiami pasirinkti profilį, skatinami kuo visapusiškiau išbandyti jėgas ir geriau suvokti savo polinkius, gebėjimus ir siekius. Profilinis mokymas mažina atotrūkį tarp akademinės bendrojo lavinimo krypties ir profesinio mokymo, neskatindamas per ankstyvos moksleivių specializacijos.
Profiliai
Lietuvos bendrojo lavinimo sistemoje klostosi keturi ugdymo profiliai: Humanitarinis; Realinis; Technologinis ir Meninis.
Kiekvienas profilis priklausomai nuo savo specifikos gali turėti siauresnių pakraipų: a) humanitarinis: b) realinis: c) technologinis: d) meninis.
Kritika
Profilinis mokymas kritikuojamas, nes rengia menkai raštingus, siauro išsilavinimo mokinius. Mokymosi krūvis profilinėse klasėse ne tik nesumažėjo, bet netgi gerokai padidėjo, lyginat jį su mokymosi krūviu 9-10 klasėse, parodė Švietimo ir mokslo ministerijos užsakymu bendrovės „Factus Dominus“ atliktas mokslinis tyrimas „Profilinio mokymosi problemos“.
Magdeliava
Magdeliava – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Turgelių.
Kolva (Usa)
Kolva  – upė Rusijoje, Komių Respublikoje ir Nencų autonominėje apygardoje; Usos (Pečioros baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Janeimusiuro aukštumoje. Teka į pietryčius Didžiažeme tundra. Vingiuota.
Maitinasi daugiausia sniego tirpsmo vandeniu. Būna užšalusi nuo lapkričio pabaigos iki gegužės vidurio. Laivuojama 355 km nu žiočių.
Lietuvos teismai
thumb|right|[[Lietuvos Aukščiausiasis Teismas]] [[Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas|thumb]] thumb|right|[[Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas]] thumb|right|[[Lietuvos apeliacinis teismas (Gedimino pr.)]] thumb|Vilniaus regiono apylinkės teismas thumb|Vilniaus miesto apylinkės teismas thumb|right|[[Kauno apygardos teismas]] thumb|[[Šiaulių apygardos teismas]] thumb|[[Šiaulių rajono apylinkės teismas]]
Lietuvos teismai pagal Lietuvos Konstituciją yra vienintelė institucija, šalyje vykdanti teisingumą. Teismai ir jų teisėjai, vykdydami teisingumą, yra nepriklausomi ir vadovaujasi įstatymu.
Lietuvoje yra 22 bendrosios kompetencijos teismai + specializuoti teismai.
2002 m. gegužės 1 d. pradėjo veikti Nacionalinė teismų administracija, skirta veikti teismų savivaldai.
Kompetencija
Apylinkės teismas yra pirmoji instancija, kuri nagrinėja baudžiamąsias, civilines, administracinių teisės pažeidimų bylas (įstatymų priskirtas šio teismo kompetencijai), hipotekos teisėjų kompetencijai priskirtas bylas bei su sprendimų ir nuosprendžių vykdymu susijusias bylas. Taip pat apylinkės teismo teisėjai atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjo, vykdymo teisėjo funkcijas bei kitas apylinkės teismo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas.
Apygardos teismas yra pirmoji instancija, kuri nagrinėja baudžiamąsias ir civilines bylas įstatymo priskirtas jo kompetencijai bei apeliacinė instancija apylinkių teismų nuosprendžiams, sprendimams, nutartims ir nutarimams. Apygardos teismo pirmininkas organizuoja ir kontroliuoja jo veiklos teritorijoje esančių teismų ir teisėjų administracinę veiklą.
Lietuvos apeliacinis teismas yra apeliacinė instancija byloms, kurias išnagrinėjo apygardų teismai kaip pirmosios instancijos teismai, nagrinėja prašymus dėl užsienio valstybių ir tarptautinių teismų bei arbitražo sprendimų pripažinimo ir vykdymo Lietuvos Respublikoje, atlieka kitas šio teismo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas. Apeliacinio teismo pirmininkas organizuoja ir kontroliuoja apygardos teismų ir teisėjų administracinę veiklą.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas yra vienintelė kasacinė instancija įsiteisėjusiems bendrosios kompetencijos teismų nuosprendžiams, sprendimams, nutartims ir nutarimams. Formuoja vienodą teismų praktiką aiškinant ir taikant įstatymus ir kitus teisės aktus.
Specializuoti (administraciniai) teismai
Lietuvos specializuoti teismai yra administraciniai teismai. Jie įsteigti skundams (prašymams) dėl viešojo ir vidinio administravimo subjektų priimtų administracinių aktų bei veiksmų ar neveikimo (pareigų nevykdymo) nagrinėti. Juose nagrinėjami ginčai viešojo valdymo sferoje, norminių administracinių aktų teisėtumo klausimai, mokesčių ginčai ir kt. Prieš kreipiantis į administracinį teismą, įstatymo numatytų viešojo administravimo subjektų priimti individualūs teisės aktai ar veiksmai gali būti ginčijami ikiteismine tvarka. Tokiu atveju ginčus nagrinėja savivaldybių visuomeninės administracinių ginčų komisijos, apskričių administracinių ginčų komisijos ir Vyriausioji administracinių ginčų komisija.
Apygardų administraciniai teismai - Vilniaus apygardos administracinis teismas, Kauno apygardos administracinis teismas, Klaipėdos apygardos administracinis teismas, Šiaulių apygardos administracinis teismas ir Panevėžio apygardos administracinis teismas.
Galutinės instancijos teismas yra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas yra pirmoji ir galutinė instancija administracinėms byloms, įstatymų priskirtoms jo kompetencijai bei apeliacinė instancija byloms dėl apygardų administracinių teismų sprendimų, nutarimų, nutarčių, taip pat ir administracinių teisės pažeidimų byloms dėl apylinkių teismų nutarimų. Be to, įstatymų nustatytais atvejais nagrinėja prašymus dėl proceso atnaujinimo užbaigtose administracinėse bylose, įskaitant administracinių teisės pažeidimų bylas. Formuoja vienodą administracinių teismų praktiką aiškinant ir taikant įstatymus ir kitus teisės aktus.
Hetairai
Hetairai, kompanionai – elitinė senovės Makedonijos kavalerija, žinoma nuo Pilypо II laikų, labiausiai pagarsėjusi Aleksandro Didžiojo laikais. Ji buvo laikoma geriausia tų laikų kavalerija. Rinktiniai hetairai tapdavo somatofilaksais (karaliaus asmens sargybiniais).
Etimologija
Žodis hetairoi reiškia 'esantys greta karaliaus'. Hetairais galėdavo tapti Makedonijos aristokratai ar bet kurie graikų kilmės eiliniai vyrai, kuriais pasitikėjo Makedonijos valdovas. Buvo švenčiama Hetairidėja – šventė, susijusi su švento ryšio tarp karaliaus ir jo kompanionų sudarymu. . Pvz., Makedonijos karalius Archelajas I Euripidą, garsų Atėnų dramaturgą, buvo paskelbęs savo hetairu. Titulus filas ('karaliaus draugas') ir basilikoi hetairoi ('karaliaus kompanionas') suteikdavo visam gyvenimui.
Įranga
thumb|right|Sunkusis Aleksandro Didžiojo kariuomenės kavaleristas. Pavaizduotas tikriausiai Tesalijos raitelis, tačiau manoma, kad hetairai vilkėdavo beveik identišką aprangą. Hetairų apsiaustai buvo labiau suapvalinti. Kavaleristas dėvi [[kirasa|kirasą (galbūt lininę kirasą linotoraksą), ant galvos beotinis šalmas. Ginkluotas dviašmeniu tiesiageležčiu kalavijų ksifu. Vaizdas nuo Aleksandro sarkofago.]]
Hetairai būdavo aprūpinti geriausiais žirgais bei geriausiais ginklais. Aleksandro laikais hetairai buvo ginkluoti ietimis ksistonais, vilkėdavo bronzines raumenines kirasas arba linines kirasas, pečius dengdavo antpečiai. Skydų hetairai nenaudodavo. Artimoms kautynėms naudodavo jataganiškai lenktus kopius ar tiesiageležčius ksifus.
Organizacija
Pilypo II ir Aleksandro Didžiojo laikais hetairai sudarė 8 teritorinius eskadronus ilai. Kiekvieną ile sudarydavo 200–300 raitelių, kuriems vadovaudavo du vadai, kadangi, Arianas aiškino, Aleksandras „norėjo, kad niekas, net artimiausi jo draugai, nebūtų dėmesio centre“. Sūzuose gavęs pastiprinimus Aleksandras kiekviename eskadrone sukūrė po dvi kuopas. Jas vadino pagal teritoriją, kurioje buvo užverbuoti jų kariai arba pagal kuopos kapitono vardą.
Karališkajai ile vadovavo pats Aleksandras, o joje buvo dukart daugiau karių (apie 400), nei kitose. Hetairų eskadronai kartais buvo sujungiami po 2, 3 ar 4 ir taip sudarydavo dalinius hiparchijas, kuriems vadovavo hiparchai. Visoms hetairų pajėgoms vadovavo pats Aleksandras.
Aleksandro Balkanų kampanijų aprašymuose minima, kad hetairai buvo iš aukštutinės Makedonijos, vidurio Makedonijos lygumos ir Amfipolio. Žygyje link Graniko (Granicus) eskadronui vadovavo Sokratas Makedonietis iš Apolonijos prie Bolbės ežero (dabar Volvio ežeras). Aprašydamas Iso mūšį Arianas mini Antemo ile (Antemas buvo miestas pietvakarių Migdonijoje) bei ile iš Leuge (iki šiol neidentifikuotas miestas, galbūt buvo kažkur Pierijoje).
Usa
Usa gali reiškti:
Butua karalystė
Butua, alternatyvūs užrašymo būdai Butwa, Botwa – ikikolonijinės Afrikos valstybė gyvavusi XV-XVII a. Didžiausio klestėjimo laikais jai pakluso didelė teritorija dabartinėje pietų Zimbabvėje. Valstybės kūrėjai buvo tiesioginiai dabartinių kalangų protėviai, ir būtent joje kalangai atsiskyrė nuo šonų kaip atskira kalbinė ir kultūrinė grupė.
Istorija
thumb|left|Butua ir kitos Zimbabvės karalystės XVII a. Priešistoriniais laikais būsimosios Butua teritorijos (vadinamos Guruusva) priklausė Leonardo kopje kultūros arealui. Vėliau jas kultūriškai įtakojo Zimbabvės karalystė. Manoma, kad po šios karalystės žlugimo XV a. viduryje, teritorijas trumpam nukariavo Monomotapa. Tačiau mirus jos valdovui Matopei ir šalį ištikus vidinei krizei, prasidėjo skilimas ir Butua tapo nepriklausoma valstybe, valdoma Torva dinastijos. Šis faktas siejamas su mažai žinomu karaliumi Dlembeu. Manoma, kad nepriklausomybė buvo įtvirtinta iki 1494 m.
Skirtingai nei šiaurinė kaimynė Monomotapa, Butua buvo gerokai mažiau žinoma ir tyrinėta. Nepaisant to, kad ji turėjo pagrindinius Zimbabvės aukso išteklius, aukso prekyba su svahiliais ir portugalais vyko daugiausia per Monomotapą, kuri buvo suinteresuota išlaikyti aukso prekybos monopoliją. Todėl apie karalystę tuometinių rašytinių šaltinių labai nedaug. Paprastai visos žinios apie ją gaunamos iš archeologinių šaltinių, daugiausia kasinėjant jos sostinę Khamį.
Po 1640 m. Butua valstybėje kilo pilietinis karas, į kurį tiesiogiai įsikišo portugalai, atsiųsdami savo armiją. Konflikto metu tuometinė sostinė Khamis buvo sugriautas, o sostinė perkelta ryčiau, į Danamombę. Netrukus karalystėje įsigalėjo naujas kalangų pogrupis, rozviai, kurie įkūrė naują dinastiją ir užėmė Butua sostą Danamombėje.
Kultūra
thumb|left|Khamio griuvėsiai
Tustla Gutjeresas
Tustla Gutjeresas  – miestas pietryčių Meksikoje, Grichalvos upės slėnyje, 540 m aukštyje. Čiapaso valstijos sostinė. 585,7 tūkst. gyventojų (2005 m.), su priemiesčiais – beveik 900 tūkst. Miestą aptarnauja Ángel Albino Corzo tarptautinis oro uostas. Farmacijos, automobilių ir įrengimų gamybos, maisto, tekstilės, statybinių medžiagų pramonė. Mieste įsikūrę daug universitetų.
Istorija
Miestas įkurtas indėnų zokių ir pavadintas Kojatoku. 1486 m. jį užėmė actekai ir pervadino Tučtlanu. Vėliau buvo kolonizuotas ispanų. 1829 m. gavo miesto statusą, o 1834 m. tapo Čiapaso sostine (nors šį vėliau keliskart buvo perkelta į San Kristobalį).
Dilberto principas
Dilberto principas žinomas iš komiksų serijos Dilbert; pirmą kartą paminėtas 1994 Dilberto autoriaus Skoto Adamso straipsnyje, publikuotame Wall Street Journal. Vėliau Adamsas pateikė savo studiją apie Dilberto principą to paties pavadinimo knygoje, įtrauktoje kai kurių verslo vadybos bei MBA studijų programas kaip privaloma literatūra.
Dilberto principas yra Piterio principo, suformuluoto Laurence J. Peter ir Raymond Hull, atmaina. Pagal Piterio principą kiekvienas darbuotojas organizacijoje pakyla iki tokio lygmens, kuriame jam/jai keliami reikalavimai yra didesni nei asmens dalykinė kompetencija. Karjeros laiptais darbuotojas kyla, nes sugebėjo sėkmingai dirbti ankstesnėse pareigose.
Pagal Dilberto principą yra priešingai – neefektyviausiai dirbantys darbuotojai perkeliami į vadovaujančias pareigas, kur jie galėtų padaryti mažiausiai žalos organizacijai. Dėl to vadovaujantis asmuo neturi nei reikiamų socialinių vadovo kompetencijų, nei dalykinių žinių iš savo vadovaujamos srities. Šioje tragiškoje situacijoje be asmeninės nevilties beviltiškoje padėtyje jis tampa „aukštesniųjų“ jėgų (rinkos, klientų, vadovų) priemone, marionete.
Scott Adams pateikdamas įvairiausius pavyzdžius įrodinėja, kad Dilberto principas vis labiau įsitvirtina ir pasireiškia, nors jo veikimo pasekmių sąmoningai nenori atskiri asmenys, patiriantys principo veikimo galią. Dažnai yra remiami ir skatinami darbuotojai, turintys mažiausiai gebėjimų ir kompetencijų. Jei taip šiuolaikinių organizacijų praktika vyktų ir gamtoje, tuomet pasak Skoto, susidarytų tokia situacija, kai gorilų būriui vadovauja voverė.
Komunikacija
Jos tikslas – skatinti savarankišką karjerą. Vienareikšmiška komunikacija gali sukelti sunkumų – jei bandoma prie ko nors prisirišti, neatmestina yra tai, kad yra klystama.
Vadovybės melas
"Darbuotojai yra mūsų didžiausias turtas", „Kas rizikuoja, tas gaus atlygį“, „ Jūsų indėlis mums yra labai svarbus“. Vadovus apibūdina ši lygybė: „Darbuotojo pasiūlymai=Papildomas darbas=Blogai“.
Makiavelio metodai
Duokite blogus patarimus: tai jūsų šansas atstumti žmones, klausiančius Jūsų patarimo, ir atgrasyti nuo bendro karjeros bėgimo takelio.
Kasmetiniai pokalbiai
Ypatingą nusivylimą skatina kasmetiniai pokalbiai. Vadovo strategijos tikslas – pasiekti to, kad darbuotojas pripažintų savo trūkumus ir netobulumus, dokumentuoti klaidas – tai vėliau pasitarnaus kaip argumentas sprendžiant atlyginimo, karjeros klausimus.
Konsultantai
Apgalvokite, ar pasisamdysite patarėją, kuris ima pinigus, nervina darbuotojus ir tuo pačiu nenuilstamai įtikinėja vadovą dėl konsultavimo sutarties pratęsimo.
Verslo planas
Kažkur tarp vadovo haliucinacijų ir rinkos realybės yra verslo planas. Jo sudarymas įgyvendinamas dviem žingsniais. Pirma: renkami duomenys. Antra: jis ignoruotinas.
Pasikeitimai
Reikalingi yra tokie konsultantai, kurie patartų ir padėtų įgyvendinti reformas. Tuomet reikalingi tokie patarėjai, kurie pasakytų, kad veiklos sąlygos pasikeitė ir yra reikalinga daryti tolesnes reformas.
Pardavimai
Jei produktai per brangūs arba nekokybiški, tai galima išlyginti pardavėjų motyvacija. Reikia pabrėžti „nepačiupinėjamus“ ekonominius privalumus, kuriuos siūlo įmonė. Suklaidinimas parduodant yra pardavėjo bendrininkas.
Konferencijos
Sėkmės paslaptis glūdi apjungiant aroganciją ir sąžiningumą. Publika turi tikėti, kad yra rimtai kalbama ir apie kitų asmenų problemas.
Projektai
Pasisekimas priklauso nuo dviejų dalykų: pirma – sėkmė, antra - puikus projekto pavadinimas.
ISO 9000
Nuobodžiaujančių europiečių grupė išgėrė per daug alaus ir nusprendė šio pasaulio bendrovėms iškrėsti pokštą. Jie suvokė, kad vadybos metodai gali tapti tarptautine manija. Tik nereikia juoktis, kai jie pristatomi kitiems.
Downsizing
Protingiausi žmonės yra tokie, kurie žlungančiai bendrovei atsuka nugarą, kadangi pasiima kompensacijas. Kvailiai, kurie lieka, tai kompensuoja sau ilgesnio darbo laiko dėka.
Žlugimo pranašai
Pranašai yra dideli biurai, kolektyvinis darbas, prezentacijos vadovybei, reorganizacija ir procesų vadyba.
Reengineering
Tai buvo išrasta bakteriologų kaip priešnuodis kokybės programoms. Reengineering metu visa organizacijos turima natūrali nekompetencija pakeliama iki monumentalaus, iki tol nepasireiškusio lygmens.
Komandos dvasios stiprinimas
Tam galimi įvairūs pratimai ir priemonės. Tipiškos tokios priemonės yra tokios, kurios darbuotojus velia į situacijas, kurių dėka žmonės suauga tarsi į vieną komandą arba tampa automobilių vagių gauja.
Vadovas
Vadovas yra tas, kas pasiekia, kad žmogus padarytų ką nors jo labui. Jo esminė savybė yra prisiimti nuopelnus už tai, kas vyksta savaime.
Reziumė
Knyga yra vienas geriausių visų laikų verslo literatūros betselerių. Satyros ir humoro pagalba parodoma, kaip paversti darbuotojų baimę dėl vadovų sprendimų juoko forma. Adamsas taiko į Spleens vadybą, bereikalingą biurokratiją ir sadistiškus vadovus, juos atvaizduoja iliustracijomis bei nupiešia jų žodinį paveikslą.
Graikijos futbolo taurė
Graikijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Graikijoje. Vyksta nuo 1931 metų. Daugiausiai kartų taurę laimėjo Olympiakos Peiraias (23 kartus).
Tanainai
Tanainai arba denainai (sav. Dena’ina) – indėnų atabaskų tauta, gyvenanti pietų Aliaskoje (JAV), Kuko įlankos apylinkėse. Vartoja atabaskų šeimos tanainų kalbą, kuri turi 4 tarmes (aukštutinę, išorinę, Iliamnos ir žemyninę), dabar dauguma kalba tik angliškai. Populiacija – 900–1000 žmonių. Dauguma tikinčiųjų – krikščionys ortodoksai, dalis protestantai, būdingas sinkretizmas su tradicine tikyba.
Medžiaginė kultūra
Žiemą keliaudavo sniegpadžiais, vasarą – kanojomis iš tošies arba odų, perėmė iš inuitų odines valtis (kajakus ir umiakus). Krovinių gabenimui naudojo šunis, nuo XIX a. vid. – šunų kinkinius, nuo XX a. – garines ir motorines valtis, nuo XX a. antros pusės sniegomobilius.
Dvasinė kultūra
Tanainai skirstėsi į 3 sritinius būrius, kurie buvo gana endogamiški ir skyrėsi kalba:
Tanainai turėjo 11–18 egzogaminių giminių (vestų pagal motinos liniją) ir dvi egzogamines brolijas. Giminių linijų vadais būdavo turtingi, gerbiami, dosnūs žmonės, pasižymėję medžioklės ir karo žygiuose. Jie labiausiai vertėsi prekyba. Buvo būdinga potlačo praktika. Už pinigus naudojo dentalijų kriaukles, stiklo karoliukus. Būta papročio atidirbti už žmoną (metus ir ilgiau), jaunavedžiai galėjo keltis gyventi, kur nori, bet dažniau likdavo vyro šeimoje. Tarp turtingųjų pasitaikydavo poliginija (ypač seserų). Būdavo sororato, pusbrolio ir pusseserės santuokos atvejų. Turtingieji turėdavo vergų (daugiausia inuitų), tačiau po keleto metų paprastai juos paleisdavo. Jei paleistasis vergas likdavo tarnauti šeimininkui, šio prestižas išaugdavo. Būta kraujo keršto, užmuštojo išpirkos papročių.
Istorija
1778 m. tanainai susidūrė su Džeimso Kuko ekspedicija, o 1785 m. – su rusų keliautojais. 1786–1787 m. tanainų žemėse įsikūrė rusų nausėdijos (Nikolajevskajos, Georgijevskajos tvirtovės). XVIII a. pab. vyko kariniai konfliktai tarp tanainų ir rusų. Iki 1867 m. tanainai formaliai pateko į Rusijos Ameriką, bet išlaikė faktinę nepriklausomybę. Rusai ir kreolai vedė tanainų moteris, susidarė kreolinė populiacija. Indėnai prekiavo kailiais su Rusijos–Amerikos kompanija. Susitnos tanainai tarpininkavo prekyboje su vidinės Aliaskos tautomis. Dėl rusų įtakos, tanainų kalboje atsidaro virš 300 rusiškų skolinių, nuo XVIII a. pab. tarp šių indėnų veikė rusų misionieriai, tačiau daugumą evangelizavo tik po 1845 m.
XIX a. vid. tanainų skaičius labai sumažėjo dėl epidemijų, išteklių sumažėjimo, tradicinių ryšių nutrūkimo. Iki XX a. pr. prekybos kailiais verslas nutrūko.
Dabartiniai tanainai gyvena gyvenvietėse prie Akmenuotosios upės, Klarko ir Iliamnos ežerų, ant Kuko įlankos kranto (įskaitant Ankoridžo miestą ir Kenajaus gyvenvietę), Susitnos vidurupyje (Talkitnos gyvenvietėje). Verčiasi pramonine žvejyba, samdomais darbais, prekių gabenimu lėktuvais, turizmu (gidais), dalis gauna pajamų iš naftos pramonės. Kai kurie žemyniniai tanainai tebemedžioja šiaurės elnius. Veikia kaimų tarybos, korporacija. Bandoma saugoti kalba, papročiai.
Manikos provincija
Manikos provincija yra Mozambiko centrinėje dalyje, Zimbabvės pasienyje. Administracinis centras – Šimojas.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš ikikolonijinės čia egzistavusios Manikos karalystės, kurią sukūrė manjikų etninė grupė. Ši etninė grupė, kalbanti savita manjikų kalba, yra laikoma šonų (didžiausia etninė grupė gretimoje Zimbabvėje) subetnosu. Istorinis manjikų gyvenamas Manjikalandas apima ne tik Mozambiko Maniką, bet ir gretimą Zimbabvės Manikalando provinciją.
Modena
Modena – miestas Emilijoje-Romanijoje (Italija), Po pietiniame slėnyje. Geriausiai žinomas kaip „variklių sostinė“, kadangi čia yra įsikūrusios žymiausių Italijos sportinių automobilių gamyklos (Pagani, Maserati, De Tomaso).
Modenos universitetas, įsteigtas 1175 m. ir išplėstas Francesco II d’Este 1686 m. (gajos medicinos ir teisės tradicijos). Italijos pareigūnai mokomi Italijos karo akademijoje, iš dalies įkurdintoje baroko stiliaus kunigaikščių rūmuose.
Modena gerai žinoma kulinarijoje dėl joje gaminamo balzaminio acto.
Panorama
center|thumb|800px|Piazza Grande aikštės vaizdas
Žymūs žmonės
Mieste gyveno žymus operos dainininkas Luciano Pavarotti (1935–2007).
Magunkos
Magunkos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rimšės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Maltos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Maltos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Inupiakų kalba
Inupiakų kalba – dialektas, priklausantis inuitų kalbai. Kalbama šiaurės ir šiaurės vakarinėje Aliaskoje. Kalba apie 10 000 žmonių, o kalbėtojai yra žinomi, kaip Inupiatai.
Senkievičė
Senkievičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Choroščo ir apie 9 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Graikijos futbolo lygos taurė
Graikijos futbolo lygos taurė – vieną kartą įvykęs turnyras, kuriame žaidė aukščiausios lygos komandos.
Akalos samių kalba
Akalos samių kalba – išnykusi samių kalbų grupės kalba, vartota Rusijoje, Kolos pusiasalio pietvakarinėje dalyje gyvenančių samių. Kartais Akalos samių kalba priskiriama prie Kildino samių kalbos.
Žinoma, kad paskutinis žmogus, kalbėjęs Akalos samių kalba, buvo Marja Sergina, kuri mirė 2003 m. gruodžio 29 d. Akalos samių kalba paliko mažiausiai rašytinių šaltinių iš visų samių kalbų.
Moldavų kalba
Moldavų kalba (limba moldovenească) – valstybinė Moldovos kalba. Kalbą vartoja apie 3,5 mln. Moldovos gyventojų, 3 milijonams tai gimtoji kalba. Šios kalbos egzistavimas yra ginčijamas – daugumos Rumunijos gyventojų bei kalbininkų nuomone, ji niekuo nesiskiria nuo rumunų kalbos, o atskira kalba buvo paskelbta tik dėl politinių priežasčių.
Atskira kalba paskelbta 1924 m., kai buvo sukurta Moldovos ATSR, kuri buvo Ukrainos TSR sudėtine dalimi. tuo pat metu buvo šiai kalbai sukurta abėcėlė kirilicos pagrindu, nors rumunų kalba naudoja lotynišką abėcėlę. 1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus dabartinės Moldovos teritoriją taip pat laikyta, kad jos gyventojai kalba moldavų kalba.
1989 metais moldavų kalba paskelbta valstybine Moldovos TSR kalba, taip pat sugrąžinta ir rumuniška lotyniškos abėcėlės versija. Po nepriklausomybės atgavimo 1991 metais moldavų kalba kaip valstybinė įtvirtinta Moldovos Respublikos konstitucijoje. 1996 m. Moldovos prezidentas bandė pakeisti kalbos pavadinimą į rumunų kalbą, bet jo siūlymą atmetė Moldovos parlamentas. Nepaisant to, oficialūs Moldovos asmenys ministrų lygmeniu ne kartą skelbė, kad „moldavų ir rumunų kalba yra ta pati“. „mes rumunai ir taškas“. , Pagal oficialius 2004 m. gyventojų surašymo Moldavijoje duomenis 78,4 % moldavų teigė, kad jų gimtoji kalba yra moldavų. ,
2003 m. buvo išleistas rumunų-moldavų kalbų žodynas (autorius Vasilė Stati), kaip argumentas, kad kaimyninės šalys kalba skirtingomis kalbomis, tačiau Rumunijos Akademijos kalbininkai paskelbė, kad visi moldaviški žodžiai yra ir rumuniški.
Šimojas
Šimojas  – penktas pagal dydį Mozambiko miestas, esantis šailes centre, 95 km nuo Zimbabvės sienos. Manikos provincijos administracinis centras. 177,6 tūkst. gyventojų (1997 m.). Šalia miesto praeina Beiros – Hararės geležinkelis. Kolonijiniais laikais miestas vadintas Vila Pery.
Parašiutų sportas
Parašiutų sportas – šuolis su parašiutu iš lėktuvo arba nuo stataus skardžio  ar kito kieto pagrindo. Dėl žymiai mažesnio aukščio šuoliai nuo kieto pagrindo yra žymiai pavojingesni nei šuoliai iš lėktuvo.
Kariuomenėje parašiutų technologija pradėta naudoti, idant būtų apsisaugota nuo galimų nelaimingų atsitikimų sugedus lėktuvui. Paskui tokiu būdu buvo gabenami kariai į kovos lauką. Ir šiais laikais kariuomenė bei specialiųjų operacijų pajėgos naudoja šią taktiką.
Monokalio fosfatas
Monokalio fosfatas (kalio divandenilio fosfatas, sutr. KDP, vienbazis kalio fosfatas, sutr. MKP), KH2PO4 – tirpi druska, naudojama kaip trąša, maisto priedas ir fungicidas. Tai fosforo ir kalio šaltinis bei buferinė medžiaga. Kai naudojamas trąšų mišiniuose su karbamidu ir amono fosfatais, sumažina amoniako praradimą palaikydamas žemą pH.
Liaudies sparnai
Liaudies sparnai – aviacijos sporto žurnalas, leistas 1940 m. rugpjūčio mėn. – 1941 m. gegužės mėn. Kaune.
Monokalio fosfatas
Taip pat naudojamas šiltnamių pramonėje ir hidroponikoje kaip maistinių medžiagų šaltinis.
Liaudies sparnai
Istorija
Leistas vietoje žurnalo „Lietuvos sparnai“. Ėjo du kartus per mėnesį. Leido LTSR centrinis aeroklubas. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė Kaune. Išėjo 19 numerių. Tiražas 1941 m. 7000 egz.
Monokalio fosfatas
400 °C temperatūroje praranda vandenį ir suyra į kalio metafosfatą (KPO3).
Liaudies sparnai
Istorija
Bendradarbiavo Jonas Dovydaitis, E. Kranevičius, Jurgis Steikūnas, V. Šakalys, Jonas Trimakas ir kt.
Monokalio fosfatas
Naudojimas netiesinėje optikoje
thumb|250px|left|KDP monokristalas. KDP kristalai naudojami [[netiesinė optika|netiesinėje optikoje, pvz., antros harmonikos generavimui.]] Kaip kristalas, monokalio fosfatas (KDP) labiausiai žinomas dėl netiesinių optinių savybių. Naudojamas optiniuose moduliatoriuose ir netiesinėje optikoje, pavyzdžiui, antros harmonikos generavimui.
Liaudies sparnai
Istorija
Redagavo redakcinė kolegija, atsakingasis redaktorius Vytautas Tupčiauskas.
Monokalio fosfatas
Naudojimas netiesinėje optikoje
Taip pat naudojamas KD*P (kalio dideuterio fosfato) kristalas, pasižymintis šiek tiek kitomis savybėmis.
Nardymas
Nardymo būdai
Nardymo pobūdis priklauso nuo nardymo įrangos:
Explosions in the Sky
Susikūrė Teksase, JAV. Pagrindiniai instrumentai: trys gitaros ir būgnai. Grupę sudaro 4 nariai.
Explosions in the Sky tapo žymia savo gitarų muzika, netradicinio pobūdžio melodijomis, gyvais pasirodymais.
Skylinis montavimas
thumb|[[Rezistorius prilituotas apatinėje spausdintos schemos pusėje]]
Skylinis montavimas - serijinis elektronikos prietaisų montavimas, kai komponento išvadai yra įterpiami per skyles, išgręžtas spausdintoje schemoje, ir prilituojami prie aikštelių, esančių kitoje schemos pusėje. Vienu metu šis metodas buvo labai populiarus, apie 1980 metus taip buvo gaminama absoliuti dauguma elektronikos. Detales jungiantys takeliai gali būti tiek vienoje (senesnis metodas) tiek ir abiejose pusėse (detalės irgi lituojamos abiejose pusėse).
Privalumai
Pro skyles prakišti ir kitoje pusėje prilituoti išvadai sukuria labai patvarią konstrukciją kuri patikimumu lenkia vėlesnes paviršinio montavimo technologijas. Todėl šiuo būdu tebemontuojami plokštėse esantys prijungimo lizdai ar stambūs komponentai kuriuos kitaip sunku patikimai įtvirtinti. Toks prijungimas taip pat atlaiko didesnes elektros sroves. Palyginus nelabai sunku pakeisti komponentus ar net pakartotinai panaudoti detales, ypač jei išvadų nedaug ir jie prilituoti tik vienoje pusėje.
Trūkumai
Daugelio skylių gręžimas padidina kainą (paviršiniame montavime skylės gręžiamos tik kur reikia sujungti priešingose pusėse esančius takelius). Kadangi skylė visada pragręžiama kiaurai, ji užima vietą abiejose plokštės pusėse, net jei jungiantys takeliai reikalingi tik vienoje.
Pietų Afrikos Respublikos karinės pajėgos
Pietų Afrikos Nacionalinės Gynybos Pajėgomis (The South African National Defence Force – SANDF) vadinamos Pietų Afrikos Respublikos karinės pajėgos. Dabartinės PAR karinės pajėgos buvo sukurtos 1994 m., po pirmųjų Pietų Afrikos rinkimų panaikinus apartheidą bei priėmus naują konstituciją. Naujosios karinės pajėgos pakeitė Pietų Afrikos Gynybos Pajėgas (SADF) ir buvo sudarytos įtraukiant buvusios SADF ir bantustanų pajėgas bei kai kurių politinių Pietų Afrikos partijų sukarintas grupuotes, pvz., Afrikos Nacionalinio Kongreso Umkhonto we Sizwe, Panafrikos Kongreso APLA ir Inkatos Laisvės partijos (IFP) Savigynos būrius.
PAR pajėgos:
Sikorščizna
Sikorščizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Zimbabvės Rodezijos vėliava
thumb|right|Zimbabvės Rodezijos vėliava Zimbabvės Rodezijos vėliava – trumpai (1979 m. birželio 1 d. – gruodžio 12 d.) gyvavusios nepripažintos valstybės Zimbabvės Rodezijos simbolis. Vėliavą sukūrė Rodezijos oro pajėgų karininkas Cedric Herbert, kuris buvo Rodezijos Heraldikos ir genealogijos draugijos (Rhodesian Heraldry and Genealogy Society) narys. Vėliava faktiškai naudota iki 1980 m. balandžio 18 d., kai ją pakeitė dabartinė Zimbabvės vėliava.
Aprašas
Vėliavą sudaro trys horizontalios juostos (raudona, balta, žalia) ir vertikali juoda juosta vėliavos kairėje, prie koto. Juodąją vertikalią juostą nuo horizontaliųjų juostų skiria balta juostelė. Juodosios juostos viršuje – auksinis Zimbabvės Paukščio atvaizdas.
Magutiškės
Magutiškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, prie kelio. Veikia baldų gamykla.