cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Folklorinis metalas
Rytietiškas metalas
1993 m. Jeruzalėje susikūrė antikrikčioniška grupė Melechesh. „ Savo kūrybą Melechesh pradėjo nuo black metalo, tačiau 1996 m. išleistame EP The Siege of Lachish suskambo folkloriniu elementų turinti muzika. Vėlesnėje kūryboje grupė pradėjo jungti black, death ir thrash metalą su impresyviomis Artimųjų Rytų melodijomis ir vokalais“ Kita rytietiško metalo grupė Distorted susikūrė 1996 m. ir tapo pirmąja moteriško vokalo metalo grupe Izraelyje.
Viduramžių metalas
thumb|Subway to Sally, 2005 m.
Rytų Vokietijos grupė Subway to Sally susikūrė 1992 m. kaip folkroko grupė, dainuojanti angliškai bei įtraukianti škotų ir airių muzikos motyvus. Su antruoju albumu MCMXCV, išleistu 1995 m., grupė pasuko link labiau tautinių tradicijų ir pradėjo dainuoti vokiškai. Dėl Skyclad įtakos, Subway to Sally pradėjo groti hard roką ir sunkųjį metalą, praturtintą viduramžiškų instrumentų, tokių kaip dūdmaišis, ryla, liutnia, mandolina, fleita garsais bei romantinės-simbolinės vokiečių poezijos eilėmis. Susilaukusi didelio pasisekimo Vokietijoje, nuo to laiko grupė laikoma viduramžiško roko/metalo pradininke. "
Vokietijoje palaipsniui pradėjo formuotis tokios muzikos scena. 1996 m. Berlyne susikūrusi grupė In Extremo taip pat pradėjo sėkmingą karjerą, pradėjusi derinti metalą su viduramžiškais insrumentais, tokiais kaip škotiški dūdmaišiai. Taip pat komerciškai sėkiminiga ir Bavarijoje susikūrusi grupė Schandmaul, save tituluojanti šių laikų menestreliais. Jie taip pat savo muzikiname arsenale naudoja dūdmaišius, rylas, smuikus, mandolinas.
Keltiškas metalas
thumb|A.A. Nemtheanga iš airių black metal grupės [[Primordial.]]
Airių grupė Cruachan 1992 m. įkurta jos gitaristo Keith Fay. Pirmąjį savo demo albumą išleido 1993 m. Įkvėptas Skyclad kūrybos Fay pabandė sujungti black metalą su airių liaudies muzika. Debiutinis albumas Tuatha Na Gael buvo išleistas 1995 m., o grupė įvardinta, kaip atlikusi didelį darbą, išplėsdama folklorinio metalo žanrą. Ši Cruachan sudaryta keltiškos muzikos ir metalo kombinacija dabar žinoma kaip keltiškas metalas.
Lygiagrečiai su Cruachan kita airių black metalo grupė Primordial 1993 m. taip pat išleido demo albumą su keltų folkoro motyvais. " Kitos iš ankstyvųjų keltiško metalo grupių yra Geasa ir Waylander, abi savo pimuosius demo albumus išleido 1995 m.
Vystymasis
Nuo paskuiniojo XX a. dešimtmečio vidurio kitos grupės palaipsniui taip pat ėmė kombinuoti metalą su folklorine muzika. Storm buvo trumpai gyvavusi Norvegijos metalo grupė, kurią sudarė Fenriz, Sigurd Wongraven ir Kari Rueslåtten atitinkamai iš black metal grupių Darkthrone, Satyricon ir doom metal grupės The 3rd and the Mortal. Jų 1995 m. išleistame vieninteliame albume Nordavind buvo naudojama klavišinių instrumentų muzika, siekiant imituoti folklorinės muzikos garsus. Vokiečių grupė Empyrium taip pat sintezatoriais ir gitaromis kūrė tamsiojo folkloro black metalo muziką, kurią įrašė 1996 m. debiutiname albume A Wintersunset.
1996 m. startavo instrumentalisto Vratyas Vakyas black metalo projektas iš Vokietijos Falkenbach. Savo kūryboje jis jungė vikingų metalą, klavišinių garsus ir liaudies muzikos elementus. Šią muziką taip pat pradėjo groti tokios grupės kaip Windir, Månegarm ir Thyrfing.
Prieš daugumą folklorinio metalo grupių, jau 1989 m. susikūrė ispanų grupė Mägo de Oz, o savo debiutinį albumą išleido 1994 m. Savo sudėtyje turėdama 9 narius, tarp jų smuikininką ir fleitininką grupė palaipsniui perėjo prie power metalo ir keltiško skambesio folk metalo derinio. Grupė sulaukė didelio populiarumo Ispanijoje ir Pietų Amerikoje. JAV grupė The Lord Weird Slough Feg iš Pensilvanijos, susikūrusi dar prieš 1990 m. taip pat išvystė unikalų tradicinio, power ir folklorinio metalo derinį.
Moravijoje 1995 m. susibūrė doom metalo grupė Silent Stream of Godless Elegy, kuri pasitelkusi smuikus ir violončeles pradėjo kurti pagoniškos tematikos muziką. " Su savo antruoju albumu Behind the Shadows, išleistu 1998 m. grupės muzikoje atsirado pastebima folkloro įtaka.
Proveržis
thumb|left|[[Finntroll – žymi Suomijos folklorinio metalo grupė]]
Folklorinio metalo žanras dramatiškai išplito prasidėjus naujam tūkstantmečiui. Šio proveržio priekyje atsidūrė suomių grupė Finntroll. Grupė susikūrė 1997 m., kitais metais išleido demo albumą, o 1999 m. debiutinį albumą Midnattens Widunder. Dauguma grupės dainų atliekamos išskirtinai švedų, o ne suomių kalba, kadangi ši kalba labiau siejiama su troliais, kurie yra daugelio Finntroll grupės dainų pagrindiniai veikėjai Finntroll atliko inovatyvų darbą sujungdami black metalą su suomių polka, vadinama humpa. Šis neįprastas polkos ir ekstremalaus metalo darinys buvo sutiktas kritikų prieštaringai: Andy Hinds iš Allmusic teigė, kad polka daro grėsmę death metalo grupės stiliui, tuo tarpu Alex Henderson grupės stilių įvardino kaip solidų ir priimtiną klausytojams, su ironijos ir humoro doze
Finntroll antrasis albumas Jaktens Tid, išleistas 2001 m. Suomijos topuose užėmė aukštas vietas. Dalis šio albumo dainų atliktos kitos suomių grupės Korpiklaani vokalisto Jonne Järvelä. Tuo tarpu, kai dauguma folklorinio metalo grupių susidarė ir įprasto etal grupių, kurios vėliau pridėdavo folk elementus, Korpiklaani savo karjerą pradėjo kaip folkloro grupė, palaipsniui įvedusi į savo kūrybą metalą. Korpiklaani šaknys – samių folklorinės muzikos grupė Shamaani Duo,, susikūrusi 1993 m. Šis kolektyvas išledo vieną folklorinės muzikos albumą, o vėliau Jonne Järvelä iš Shamaani Duo subūrė grupę Shaman. Ši grupė išleido du albumus 1999 ir 2001 m., kol galiausiai pervadinta į Korpiklaani. Kartu su vardo keitimu pakito ir grupės stilius: atsisakyta yoik vokalų ir samių kalbos, dalį liaudies instrumentų pakeitė sintezatorius. Jonne Järvelä teigimu, Finntroll juos paskatino pradėti kurti folkorinį metalą.
thumb|left|[[Jonne Järvelä iš Korpiklaani]]
Korpiklaani naudoja eilę įvairiausių liaudies instrumentų, tuo tarpu Finntroll groja suomių liaudies melodijas klavišiniais instrumentais. Finntroll klavišininkas Henri Sorvali taip pat groja ir kitoje suomių folklorinio metalo grupėje Moonsorrow, kurią 1995 m. subūrė Henri pusbrolis Ville Sorvali. Grupė išleido du demo albumus 1997 ir 1999 m., o 2001 m. – debiutinį albumą Suden Uni. Moonsorrow derina folklorinį metalą su vikingų metalu jungdami tradicinę suomių muziką su simfoninėmis aranžuotėmis, būdingomis vikingų metalo grupėms, kaip Bathory ir Enslaved. " Folklorinės muzikos naudojimas metalo scenoje Suomijoje tapo naujausia mada, todėl amžių sandūroje susikūrė nemažai folkorinio metalo grupių, pavyzdžiui, Cadacross, Ensiferum vėliau Turisas ir Wintersun. Ensiferum pasiekė Suomijos topų viršūnes 2007 m. su singlu „One More Magic Potion“. Finntroll, Korpiklaani, Moonsorrow ir Turisas taip pat Suomijos topuose užima aukštas pozicijas.
Folklorinis metalas nėra retas ir kitose Skandinavijos valstybėse. Iš tokių Švedijos grupių paminėtinos Thyrfing, Månegarm, Otyg ir Vintersorg; Norvegijoje – Storm and Windir, Kampfar, Lumsk ir Trollfest; Danijoje – Wuthering Heights, Svartsot; Farerų salose – Týr.
Šis žanras taip pat išpopuliarėjo ir už Skandinavijos ribų. Baltijos šalyse susbūrė folklorinio metalo grupės Metsatöll, Raud-Ants, ir Skyforger Rusijoje – Alkonost, Arkona ir Butterfly Temple. Kiti labiau atskiri pavyzdžiai – Bulgarijos grupė Balkandji, Italijos grupė Elvenking ir Šveicarijos grupė Eluveitie. Folkearth yra tarptautinis folklorinio metalo projektas, apimantis daug atlikėjų iš įvairių Europos šalių.
Už Europos ribų folklorinis metalas yra pakankamai retas ir remiasi daugiasia skandinavų, keltų muzikos, o ne vietinėmis tradicijomis. Keletą šim žarui būdingų kūrinių yra atlikusi amerikiečių grupė Agalloch. Brazilijoje groja keltų metalo grupė Tuatha de Danann. .
Julianas Januševskis
thumb|right|240px|A. Sniadeckio namas, dab. Vilniaus centrinis paštas Julianas Januševskis (, 1857 m. lapkričio 18 d. – apie 1914 m. Vilniuje) – civilinės statybos lenkų kilmės inžinierius bei istorizmo krypties Lietuvos architektas.
Biografija
1876–1884 m. studijavo Sankt Peterburgo civilinių inžinierių institute. 1884 m. įkūręs Technikos kontorą vertėsi privačia architekto praktika Vilniuje, dirbo Varšuvos geležinkelio inžinieriumi kontrolieriumi, nuo 1888 m. Vilniaus miesto sanitarijos komisijoje. 1890–1898 m. Vilniaus miesto inžinierius, jam vadovaujant įrengti arteziniai šuliniai, Aušros vartų vandentiekio šaka, sutvirtinta Neries krantinė ir kt. 1902–1906 m. Kauno miesto inžinierius. 1905–1909 m. Vilniaus miesto dūmos narys, rūpinosi amatininkų kūrybos organizavimu.
Svarbiausi jo projektuoti statiniai, visi Vilniuje:
Henrikovas
Henrikovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietus nuo Supraslio ir apie 9 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Juozas Žilvitis
Juozas Žilvitis (1903 m. birželio 1 d. Bružiai, Smilgių valsčius, Panevėžio apskritis – 1975 m. gruodžio 8 d. Kaunas) – pedagogas, visuomenės veikėjas, Kretingos muziejaus įkūrėjas, Kretingos rajono Garbės pilietis.
Biografija
thumb|260px|left|Susitikimas su [[Palanga|Palangoje vasarojančiu valstybės prezidentu Antanu Smetona (viduryje). Pirmas iš dešinės – Juozas Žilvitis, trečias – poetas ir pedagogas Juozas Butkus (Butkų Juzė).]] Mokėsi Panevėžio realinėje gimnazijoje, baigė Panevėžio mokytojų seminariją.
1925 m. Kupiškio apskrities Skapiškio vidurinės mokyklos mokytojas, dėstė prie mokyklos veikusiuose pradžios mokyklų mokytojų kursuose, vėliau mokyklos direktorius. Susidomėjo senovės kultūros paminklais, kraštotyra, archeologija, istorija, etnografija pradėjo rinkti senojo liaudies meno vertybes.
1929 m. Vyriausybei likvidavus Skapiškio vidurinę mokyklą, paskirtas Aukštadvario vidurinės mokyklos direktoriumi. Tačiau jau 1930 m. švietimo ministro įsakymu paskirtas Kretingos apskrities pirmojo (t. y. Kretingos) rajono pradžios mokyklų inspektoriumi. Atvykęs į Kretingą aktyviai įsijungė į apskrities visuomeninį, kultūrinį ir politinį gyvenimą. Jis dalyvavo jaunalietuvių veikloje, netrukus buvo išrinktas Lietuvių tautininkų sąjungos Kretingos apskrities valdybos pirmininku.
1930 m. užmezgė ryšius su Šiaulių kraštotyros draugija, tyrinėjusia žemaičių krašto praeitį ir kultūrą. J. Žilvitis, dr. Jonas Nainys, Pranas Budkus 1930 m. minimi kaip aktyvūs kraštotyros draugijos nariai. Jiems padedant, 1931 m. draugija Kretingos apskrityje surengė 5 ekspedicijas, rinko žinias apie kultūros paveldo paminklus.
1934 m. išrinktas komiteto archeologiniams ir etnografiniams senovės kultūros paminklams apsaugoti pirmininku. Jo iniciatyva 1934 m. gegužės 16 d. įkurta Kretingos kraštotyros draugija, kuri nutarė tyrinėti gimtojo krašto praeitį, gamtą, kultūrą, saugoti istorijos ir kultūros paminklus, rengti kraštotyros ekspedicijas, rinkti dvasinės ir materialinės kultūros vertybes. Surinktai medžiagai kaupti, saugoti ir eksponuoti 1935 m. liepos 12 d. buvo atidarytas Kretingos muziejus. J. Žilvitis paskirtas vyriausiuoju muziejaus tvarkytoju. Muziejaus fondų pagrindą sudarė J. Žilvičio dovanota asmeninė kolekcija, kurioje buvo apie 500 eksponatų.
173 m. pr. m. e.
'''173 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Žilvitis
Biografija
1938 m. švietimo ministro paskirtas Kauno amatų mokyklos direktoriumi, energingai ėmėsi naujo darbo. Kartu jis buvo Kauno valstybinių dažymo ir dekoravimo mokytojų ir instruktorių kursų vedėjas. Gilindamas savo žinias, 1939 m. tapo Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakulteto laisvuoju klausytoju.
J. Žilvičiui suteiktas Kretingos rajono Garbės piliečio vardas.
Luiziadų salynas
Luiziadų salyno atogrąžų miškai
Saloje vyrauja atogrąžų klimatas, o didžioji salos dalis padengta atogrąžų miškais. Šie miškai yra daugelio endeminių rūšių namai: endeminių medžių (Pandanų), penkių endeminių varlių rūšių, dviejų endeminių driežų rūšių ir penkių endeminių paukščių rūšių.
Dauciškiai
Dauciškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kriūkų.
Čiukčių žuvis
Čiukčių žuvis, arba čiukučianas (Catostomus catostomus catostomus) – amerikinės karpžuvės porūšis, priklausantis čiulpikinių (Catostomidae) šeimai.
Vienintelė bizonžuvių rūšis Eurazijoje, čia patekusi iš Šiaurės Amerikos. Kūnas ilgas, iki 54 cm, rusvai pilkas. Galva ilga ir su atsikišusiu šnipu. Žvynai smulkūs. Plaukiojamoji pūslė sudaryta iš dviejų kamerų.
Manuelio Marijos Kabaljero provincija
Manuelio Marijos Kabaljero provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti vakarinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Komarapa.
Geografija
Šiaurėje ir vakaruose Manuelio Marijos Kabaljero provincija ribojasi su Kočabambos departamentu, pietuose su Valjegrandės provincija, rytuose su Floridos provincija, šiaurės rytuose su Ičilo provincija.
Provincijai būdingas sausas, pakankamai šiltas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 18,2ºC, vidutinis metinis kritulių kiekis 559 mm.
Demografija
Manuelio Marijos Kabaljero provincija viena iš mažiausiai gyventojų turinčių provincijų. Jos gyventojai (20 010 gyv.) sudaro 0,99 % visų departamento gyventojų. Didžioji gyventojų dalis (67,59 %) gyvena kaimuose, miestuose – 32,41 % gyventojų.
Didžiausi provincijos miestai :
53,11 % provincijos gyventojų yra vyrai, 46,89 % moterys. 44,02 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (56,13 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 2 savivaldybes:
Bloga diena Avinui
Bloga diena Avinui – 1971 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Turinys
Policija gauna įrašytą garso kasetę, kurioje įrašytas balsas pasakoja apie tai, kokį malonumą jis patiria žudydamas žmones. Netrukus iš tiesų mieste prasideda serija žmogžudysčių, kurių aukos vienaip ar kitaip susijusios su kriminalinių naujienų reporterių Andrėja. Pastarasis, nuolat įnikęs į alkoholį, pats mėgina aiškintis nusikaltimų aplinkybes, tačiau netrukus tampa įtariamuoju, nes nusikaltimų įvykdymų metu neturi alibi. Susipykęs su laikraščio redaktoriumi Andrėja išeina iš darbo ir buvęs viršininkas taip pat miršta. Policija nusprendžia kol kas nesuimti reporterio, todėl šis priverstas skubėti ieškoti tikrojo žudiko...
Ziburtai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Gamtos draugas
Gamtos draugas – iliustruotas žurnalo „Kosmos“ priedas, leistas 1929–1937 m. Kaune.
Istorija
Nagrinėjo gamtos išsaugojimo klausimus, rašė apie naujausius gamtos mokslų pasiekimus, skelbė Lietuvos mokslininkų tyrimų rezultatus, gilinosi į visatos praeities, žemės struktūros, biosferos paslaptis, spausdino straipsnius apie Lietuvos floros ir faunos regioninius stebėjimus.
Bendradarbiavo Kazys Bizauskas, Jonas Dagys, Jurgis Elisonas, Tadas Ivanauskas, Viktoras Jasaitis, Steponas Kolupaila, K. Ragelis, Paulius Slavėnas ir kt.
Redagavo ir leido Pranas Dovydaitis. Spausdino Šviesos spaustuvė Kaune.
Maskvos universiteto Teisės fakultetas
Maskvos M. V. Lomonosovo vardo universiteto Teisės fakultetas (Maskvos universiteto Teisės fakultetas;, юрфак МГУ) – vienas iš Maskvos universiteto (MU) fakultetų, kuriame ruošiami teisės specialistai. Teisės fakultetas yra vienas seniausių struktūrinių Maskvos universiteto padalinių.
Per 60 profesorių ir teisės mokslų daktarų, per 100 docentų.
Padaliniai
16 katedrų ir 3 laboratorijos:
Baliutas
thumb|right|250px|Naikintuvas bombonešis F-111F numeta laisvakrites aviacines bombas su baliutais.
Pirmasis baliutas buvo kūgio formos balionas su toro pavidalo stabdine „užtvara“ plačiausioje vietoje. Baliutą pripučia dujų generatorius arba pro specialias angas įsiveržiantis oras.
Kitas galimas baliutų pavidalas - toras (riestainis).
Naudojimas
Baliutus naudoja kaip laisvakričių bombų lėtintuvus. Gemini kosminiuose laivuose baliutai buvo dalis gelbėjimo įrangos, skirtos stabdymui.
HK Liepājas Metalurgs
HK Liepajas Metalurgs – Latvijos ledo ritulio lygos komanda, Liepojos „Metalurgs“ futbolo ir ledo ritulio klubo dalis.
Žaidėjai
{|
Titulai
Dukart Latvijos ledo ritulio lygos nugalėtoja – 2000 ir 2002m.
Henrikas Nagys
Henrikas Nagys (1920 m. spalio 12 d. Mažeikiuose – 1996 m. rugpjūčio 3 d. Monrealyje, Kanada) – Lietuvos poetas, literatūros ir meno kritikas, vertėjas.
Biografija
Sesuo Zinaida Nagytė-Katiliškienė, brolis dvynys Martynas Nagys. Tėvas Augustinas, geležinkelininkas, buvo kilnojamas su visa šeima iš vieno miesto į kitą. Gyveno ir mokėsi: iki 1931 m. Radviliškyje, iki 1932 m. Kaune, iki 1935 m. Skuode, iki 1939 m. Šilutėje (lankė gimnaziją Pagėgiuose), iki 1940 m. Kėdainiuose, iki 1941 m. Naujojoje Vilnioje. 1940 m. baigė Kėdainių gimnaziją. 1940–1941 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo architektūrą, 1941–1943 m. lituanistiką, germanistiką, filosofijos ir meno istoriją.
1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vakarus. 1945–1947 m. Insbruko, 1947–1948 m. Fribūro universitetuose tęsė germanistikos ir meno istorijos studijas, dėstė vokiečių kalbą dailininko Vytauto Kazimiero Jonyno vadovaujamoje Meno mokykloje (École des Arts et Métiers). 1949 m. Insbruke apgynė filologijos daktaro disertaciją apie austrų poeto Georgo Traklio kūrybą.
1949 m. persikėlė į JAV, vėliau – į Kanadą. Gilino studijas Monrealio universitete, dirbo fabrikuose, dėstė universitete ir gimnazijose, lituanistinėse mokyklose, buvo aktyvus „Lietuvių enciklopedijos“ bendraautoris. 1951 m. antologijos „Žemė“ dalyvis. 1968–1969 m. redagavo Monrealio lietuvių savaitraštį „Nepriklausoma Lietuva“. 1991 m. rudenį lankėsi Lietuvoje. Mirė 1996 m. rugpjūčio 3 d. Monrealyje, 1997 m. palaikai palaidoti Vilniuje. 1998 m. jo vardu pavadinta Buknaičių pagrindinė mokykla.
Kūryba
Pirmuosius eilėraščius paskelbė 1937 m. moksleivių žurnaluose „Mokslo dienos“ ir „Ateitis“, vėliau kūrybą spausdino žurnaluose „Naujoji Romuva“, „Židinys“, „Kūryba“, literatūros almanachuose, periodinėje spaudoje. 1941 m. dalyvavo lietuvių sukilėlių laikraštyje Kėdainiuose, „Laisvas žodis“. 1946 m. Insbruke išleido pirmąjį eilėraščių rinkinį „Eilėraščiai“, kurį papildytą įtraukė į antrąjį eilėraščių rinkinį „Lapkričio naktys“. Poezijai būdingas romantinis polėkis, maištinga laikysena, egzistenciniai ir estetiniai kontrastai. Poetinė kalba skaidri, paprasta, neretai pakylėta. Poetinės tikrovės ženklai – simboliai (medis, brolis, paukštis, upė, vėjas), kaip nuolatiniai poetinio pasaulio leitmotyvai iš knygos į knygą įgyja naujų prasmės atspalvių. Rinkiniuose „Lapkričio naktys“ ir „Saulės laikrodžiai“ vyrauja tėvynės netekties nuotaikos, poeto ir minios priešprieša, poetizuojami vaikystės įspūdžiai. Neišsenkantis jo įkvėpimo šaltinis – gamta, atspindinti estetines ir egzistencines žmogaus būsenas.
Ankstyvajai poezijai būdingas ekspresionistinis, tapybiškas vaizdas, ryškios spalvos, trūkčiojanti frazė, pauzė, emociškai pabrėžtos metaforos; ryški vokiečių ekspresionistų, egzistencinės filosofijos įtaka. Vėliau emocinė įtampa atslūgsta, eilėraščio subjekto balsas ne toks kategoriškas, istorijos, erdvės ir laiko sąvokos įgyja žmogiškos egzistencinės patirties krūvį. Rinkinio „Mėlynas sniegas“ eilėraščiai komponuojami la tema magica principu, vaizdai, metonimiškai keisdami objektyvią tikrovę, tampa poetinio pasaulio metafora; būdingas fragmentiškumas, retrospektyvi atminties laiko slinktis, šešėlių teatro poetika. Eilėraščių rinkinio „Broliai balti aitvarai“ poetinė kalba lakoniška, vyrauja folkloro parafrazės.
Kantatos „Kryžių ir rūpintojėlių Lietuva“ (muzika Aleksandro Stankevičiaus) teksto autorius.
Kampsvykių pilis
Kampsvykių pilis, Kamsvykių pilis arba Tamavos pilis – prūsų, vėliau Vokiečių ordino pilis prie Įsruties (nuo 1946 m. Černiachovskas, Kaliningrado sr.), Unguros upės krante.
Istorija
Pasak XIV a. pr. vokiečių kronikininko Petro Dusburgiečio, čia stovėjusią nadruvių pilį Kamswykus (Kameniswike, Cameniswika) 1276 m. užėmė kryžiuočiai ir pastatė savo medinę pilį, kurią pavadino Tammov. Šalia Tamavos kaimo (, nuo 1938 m. Tammau), upės staigiame vingyje, išlikęs piliakalnis. Po 1336 m., kai kryžiuočiai pastatė Įsruties pilį, Kampsvykiu pilis perstatyta į mūrinę ir saugojo Įsrutį nuo lietuvių puolimų. 1371 m., 1376 m., 1381 m. ją lietuviai sudegino, 1384 m. puolė, gerokai apnaikino, bet neužėmė, 1409 m. sugriovė, po to atstatyta nebuvo.
XIX a. ant piliakalnio lietuvininkų būdavo švenčiama Rasos šventė. Šalia piliakalnio, kuriame nuo 2001 m. vykdomi archeologiniai tyrimai, yra dviejų didelių senovės gyvenviečių archeologinių liekanų.
Romualdas Šulskis
Romualdas Šulskis (1937 m. vasario 5 d. Kybartuose, Vilkaviškio raj. – 1995 m. lapkričio 25 d. Šiauliuose) – choro dirigentas ir pedagogas. Muzikos mokytojo ir chorvedžio Broniaus Šulskio sūnus.
Biografija
1963–1970 m. buvo Uralsko (Kazachija) muzikos mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas, dėstytojas ir choro studijos vadovas.
1970–1971 m. dėstė Šiaulių pedagoginiame institute, 1970–1973 m. buvo Šiaulių miesto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras“ meno vadovas ir dirigentas, dalyvavo įvairiuose renginiuose. 1976–1995 m. – Šiaulių miesto Santuokų rūmų vargonininkas. Buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas ir respublikinių dainų švenčių konsultantas.
1573 m.
1573 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Romualdas Šulskis
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1573 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Grybų enciklopedija
Grybų enciklopedija – mokslinės informacijos leidinys apie grybus. Jame išsamiai aprašytos Šiaurės ir Vidurio Europos grybų gentys. Žinyną 2003 m. išleido leidykla Alma littera.
Apimtis
thumb|200px|Grybų enciklopedija Grybų enciklopedijoje yra 288 psl. Leidinio formatas – 17x24 cm. Jame yra apie 790 spalvotų fotografijų (darytų grybų natūralioje augavietėje), daugumos genčių iliustracijos ir aprašai. Enciklopedijoje galima rasti ir išsamią lietuviškų bei lotyniškų grybų pavadinimų rodyklę.
Autorius
Leidinio autorius – Gerrit J. Keizer, mikologas mėgėjas ir fotografas, stebėjęs ir fotografavęs augalus per 20 metų. Keizeris dirbo Nyderlandų mikologų draugijoje, teikė patarimus miškininkams, be kita ko atliko kopų regionų ir miškų, augančių molingame dirvožemyje, tyrimus.
Bengela
Bengela ( arba Benguella) – miestas vakarinėje Angoloje, prie Atlanto vandenyno; provincijos centras. 151,2 tūkst. gyventojų (2007). Tai politinis ir ekonominis centras, koordinuojantis prekių srautus iš sostinės į rytus ir pietryčius, geležinkeliu link KDR ir Zimbabvės. Išvystyta cukraus, žuvies, muilo pramonė. Apylinkėse auginami žemės ūkio produktai, išgaunamas manganas. Yra vyriausybės rūmai, Mombaka viešbutis.
Istorija
Miestas įkurtas 1617 m. prie šv. Pilypo tvirtovės kaip São Filipe de Benguela ir buvo vienas pagrindinių portugalų ekspansijos į Afriką taškų. Iš šio miesto valdoma Bengelos kolonija buvo viena iš Portugalų Vakarų Afrikos dalių.
Vaiskyčiai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vaiskītjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Wayskyten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 15 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Višniovojės apylinkės kaimas.
Žiedas (reikšmės)
Žodis „žiedas“ gali reikšti:
Lavalis
Lavalis gali reikšti:
Palendriai (Raseiniai)
Palendriai  – kaimas centrinėje Raseinių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietus nuo Raseinių, šalia automagistralės Vilnius-Kaunas-Klaipėda. Kaimo pašonėje stūkso Kalnujų piliakalnis, kuris dažnai vadinamas ir Palendrių vardu.
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Kaimo gatvė
Grinkiškio herbas
Grinkiškio herbas – Grinkiškio miestelio ir seniūnijos (Radviliškio rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.
Aprašas
Mėlyname skydo lauke auksinis priklaupęs angelas su sparnais virš nugaros. Vilki ilgą iki kulkšnių auksinį drabužį, sujuostą sidabrine juosta, dešinėje rankoje laiko sidabrinį lelijos stiebą su trimis lelija žiedais.
Angelas simbolizuoja viešpatystę, galybę, valdžią, o lelija krikščionybės simbolikoje yra tikėjimo, skaistumo, tyrumo ir šviesos simbolis.
Istorija
1999 m. herbą aprobavo Lietuvos heraldikos komisija, Prezidento dekretu patvirtintas 1999 m. gruodžio 8 d.
174 m. pr. m. e.
'''174 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mokslinis romanas
Pats terminas siejamas su Herbertu Velsu, kadangi jis taip apibūdino savo kūrybą.
Dabar mokslinis romanas nebenaudojamas, jį išstūme tikslesnis mokslinės fantastikos terminas.
Indoeuropeistika
Istorija
Antikoje graikai, romėnai pastebėjo tarpusavio kalbų panašumus, Aristotelis aprašė kalbos kaitą. Indijoje Paninis ir kiti kalbininkai nuosekliai gilinosi į sanskrito gramatiką, fonetiką, etimologijas. Viduramžių Europoje (ypač po Šv. Augustino) visos kalbos kildintos iš hebrajų kalbos (vad. Japeto kalbos). Tik XVI a. olandų mokslininkas Joseph Justus Scaliger pateikė bandymą suskirstyti kalbas į germanų, slavų, graikų ir romanų (pagal žodžio „dievas“ vertimus). Pirmieji misionieriai Indijoje pastebėjo panašumų tarp vietos ir Europos kalbų.
1647 m. olandų mokslininkas Marcus Zuerius van Boxhorn pateikė versiją, kad olandų, vokiečių, graikų, lotynų ir persų (vėliau pridėjo slavų, baltų, keltų kalbas) yra kilusios iš bendro šaltinio, kuriuo įvardijo skitų kalbą. Pastebėjo, kad skolinius reikia atmesti lyginant kalbas, pabrėžė gramatinių formų svarbą. Vėliau ne vienas Europos mokslininkas rašė apie galimą bendrą Europos (ir indoiranėnų) kalbų kilmę, tačiau indoeuropeistikos pradininku laikomas britų mokslininkas, dirbęs Indijoje, William Jones, kuris 1786 m. paskelbė apie bendrą sanskrito, graikų, lotynų, germanų, keltų, iranėnų kalbų kilmę (tiesa, jis klaidingai priskyrė ir japonų, senovės egiptiečių, kinų kalbas). 1814 m. danų kalbininkas Rasmus Christian Rask įrodė germanų kalbų tarpusavio bendrybę bei jų giminystę su graikų, lotynų, slavų, lietuvių kalbomis, vėliau pridėjo ir airių kalbą. Taip pat pastebėjo, kad suomių, vengrų, grenlandų kalbos priklauso skirtingoms šeimoms.
1833 m. Franz Bopp išleido lyginamąją indoeuropiečių gramatiką, o jo pasekėjas August Schleicher 1861 m. pabandė atkurti indoeuropiečių prokalbę. XX a. pr. jau buvo suformuluoti svarbiausi prokalbės pagrindai, kuriuos vėliau papildė medžiaga iš Anatolijos bei tocharų kalbų. XX a. antroje pusėje kalbinės rekonstrukcijos pradėtos artimiau derinti su archeologija, išpopuliarėjo Marijos Gimbutienės kurganų hipotezė.
Tyrėjai
Žymūs indoeuropeistai:
Dabar indoeuropeistika dėstoma daugiausia Vokietijoje, Šveicarijoje, JAV, Ispanijoje, Austrijoje, kitur Europoje.
Latvijos futbolo varžybos 1943 m.
Latvijos futbolo varžybos 1943 m.
Galutinė lentelė
--
Leonardas Juozapas Šimutis
Leonardas Juozapas Šimutis (g. 1920 m. gegužės 29 d. Brukline, Niujorke, JAV – m. 2003 m. gruodžio 21 d. Čikagoje), chorvedys, vargonininkas, pedagogas, kompozitorius, filosofijos mokslų daktaras.
Biografija
Tėvas taip pat Leonardas Šimutis (Šilelis) – poetas ir dramaturgas. Jo tekstais parašyta daug dainų ir sukurta operečių. Buvo didelis muzikos mėgėjas, turėjo gražų balsą. 1926 tėvai su Leonardu buvo atvykę į Lietuvą, ir Kaune jis keletą mėnesių lankė mokyklą. Sugrįžus į JAV, lankė Lietuvių moterų kultūros draugijos mokyklą, 1927–1934 mokėsi Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijos mokykloje, o muzikos pradmenis gavo iš pianistės motinos. 1938 baigė Willson Junior College ir Marianpolio aukštesniąją mokyklą Thompsone, CT. 1938–1942 studijas tęsė De Paulo universitete Čikagoje, IL, kur gavo muzikos bakalauro diplomą. 1946–1949 studijavo toliau ir už disertaciją „Lithuanian Music and the Characteristics of the Lithuanian Folk Songs" įgijo muzikos magistro laipsnį. Iki 1951 dar studijavo muzikologiją, vargonavimą ir kompoziciją pas prof. Leoną Šteiną.
Nuo 1956 studijas tęsė Otavos universitete Kanadoje, kur už disertaciją „James Lockhart Murseil as Music Educator" gavo filosofijos daktaro laipsnį.
Dar studijuodamas pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1941–1942 vargonininkavo Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Indiana Harbore, IN. Pašauktas į kariuomenę vargonininkavo įvairiose koplyčiose. 1941 atgaivino Čikagos Lietuvos Vyčių chorą ir su pertrauka iki 1951 jam sėkmingai vadovavo. 1948 ALRK Vargonininkų sąjungos surengtame konkurse su Vyčių choru atliko savo dainą „Į naują žygį" ir pelnė trečiąją premiją. 1945–1953 vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje Čikagoje, vadovavo Šv. Kazimiero Akademijos studentų chorui. 1953–1955 vargonininkavo Kristaus Karaliaus, o 1954–1968 ir Šv. Ritos airių parapijoje Čikagoje, vadovavo berniukų ir vyrų chorams. 1948–1951 buvo De La Salle ir 1949–1952 Fenwick Oak Parko, IL, aukštesniųjų mokyklų berniukų chorų vadovas. 1951–1956 De Paulo universiteto Muzikos fakulteto lektorius, 1951–1985 Čikagos valstybinio universiteto muzikos teorijos, kompozicijos, pedagogikos ir chorvedybos dėstytojas, nuo 1963 profesorius, 1951–1970 mišriojo choro vadovas, nuo 1981 Muzikos fakulteto dekanas. 1966–1970 kartu dėstė ir De Paulo universitete. Su chorais surengė daug koncertų, dalyvavo amerikiečių ir lietuvių radijo laidose, dainų šventėse bei kituose tautiniuose renginiuose. Jungtiniam chorui dirigavo ALRK Vargonininkų sąjungos 50-mečio (1962 m. birželio 3 d.) jubiliejinio minėjimo koncerte Čikagoje.
Nuo 1941 ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1948–1950 Centro valdybos pirmininkas, Lietuvos Vyčių, Lituanistikos instituto ir Lietuvos Katalikų mokslų akademijos narys, Amerikos LB garbės narys, Lietuvių religinės muzikos komisijos, įvairių Amerikos muzikos organizacijų narys. Daug metų dirbo žurnalo „Muzikos žinios“ redkolegijoje, nuo 1972 J. Žilevičiaus Muzikologijos archyvo vicepirmininkas ir direktorius. Muzikos klausimais daug rašė amerikiečių ir lietuvių spaudoje: „Muzikos žiniose“, „Drauge“, „Lietuvių dienose“, „Viltyje“, „Tėviškės žiburiuose", dalyvavo mokslinėse konferencijose. Buvo 1971 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje garbės komiteto narys.
L. Šimutis žinomas ir kaip kompozitorius, sukūręs nemaža instrumentinės ir vokalinės muzikos kūrinių. Tai Styginių trio (1948), Styginių kvartetas (1949), Siuita mažam orkestrui (1949), baletas „Lenkiškos vestuvės“ (1950), trys kantatos – „Bočių rauda“ (1948), „Ei, sustok audruže“ (1949), „Mindaugo garbei“ (1955), kūriniai fortepijonui ir smuikui, giesmės ir dainos chorams bei solistams. 1954 Čikagoje surengta jo kūrinių rankraščių paroda. Daina „Pavasario rytas" skambėjo 1956 I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Už didelius nuopelnus lietuvių muzikinei kultūrai 1937 apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu. Žmona Zita Kasparaitė pianistė. Vaikai -Leonardas, Zita, Pranas ir Robertas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1958 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1958 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – pasaulio šachmatų čempionato mačo revanšo varžybos dėl pasaulio čempiono vardo tarp V. Smyslovo ir M. Botviniko. Buvo žaidžiamas 24 partijų mačas. Jis vyko 1958 m. kovo 4 – gegužės 8 d. Maskvoje. Eksčempionas turėjo laimėti mačą. Esant rezultatui 12 : 12 pasaulio čempionas V. Smyslovas išsaugotų titulą. Nugalėjo M. Botvinikas 12½ : 10½ (+7 -5 =11) ir susigrąžino pasaulio čempiono titulą.
Dalyviai
FIDE 1956 m. buvo priėmusi pasaulio šachmatų čempionato taisyklių pataisą, kurioje pralaimėjęs mačą pasaulio čempionas įgyja teisę į revanšo mačą. Ta pataisa ir pasinaudojo M. Botvinikas.
Eksčempionas
Eksčempionas M. Botvinikas per laikotarpį tarp antrojo ir trečiojo mačų nesužaidė nei vienos turnyrinės partijos. Bet jis atkaliai ruošėsi, kaip žaisti prieš naująjį pasaulio čempioną, ir sugebėjo išsiaiškinti jo „Achilo kulnį. " Be to, M. Botvinikas mačui revanšui paruošė naujų debiutinių schemų, ko nebuvo daręs nuo 1948 m. mačo turnyro. Jis buvo pasiruošęs, jautė turįs pakankamai jėgų susigrąžinti karūną…
Čempionas
Būdamas čempionu V. Smyslovas žaidė tik viename turnyre – komandiniame Europos čempionate Vienoje. Jis pasidalijo po pergalę su M. Filipu, sužaidė dvi partijas lygiosiomis su S. Gligoričiumi ir laimėjo minimačą prieš V. Uncikerį.
Mačo eiga
Pirmojoje partijoje į V. Smyslovo ėjimą 1. e4 pasaulio eksčempionas netikėtai sužaidė 1…. c6 ir po ilgos kovos laimėjo. 2-ojoje jis patikimai susitvarkė su varžovo senąja indiškąja gynyba. 3-ioje M. Botvinikas vėl žaidė Karo Kano ginybą ir gavo truputi blogesnę padėtį, bet čia V. Smyslovas grubiai sklystao: vienu ėjimu pakiša figūrą ir rezultatas išauga iki 3 : 0 eksčempiono naudai.
Tokios pradžios niekas nelaukė. Čempionas, matėsi, kad nesuprato, kas vyksta ir ką jam tokioje situacijoje daryti. Jis, kaip ir M. Botvinikas prieš metus, patekdavo į ceitnotus, negalėjo surasti savo žaidimo, vietoj įprastos harmonijos, ant lentos vyko kažkas nesuprantamo. Tuo tarpu, M. Botvinikas vis smūgiavo „į neapgintas vietas“. Nors pralaimėjo 5-ąją partiją – laimėjo 6-ąją. Bet po 7-osios partijos eksčempionas pakeitė taktiką: pradėjo, siekti lygiųjų, žaisti labai atsargiai: „Varžovui reikia atsilošti, reiškia jis neišvengiamai praras savitvardą ir „veršis į priekį“. Štai tada – atsiras progų nepražiopsoti! Su tokiu varžovu, kaip 1958 metų Smyslovas – tai vienintelė taktika…“, sakė M. Botvinikas.
Tiesa, nuo savo numatyto plano jis buvo nukrypęs 11-ojoje partijoje, kurią beviltiškai pralaimėjo: žaisti Griunfeldo gynybą jam nesisekė, nei 1957 m., nei metais vėliau. Tačiau dėl to nepuolė į paniką ir, laimėjęs 12-ąją ir 14-ąją partijas, padidino atotrūkį nuo varžovo iki 4-ių taškų ir mačo pabaiga virto formalumų tvarkymu.
Bet V. Smyslovui jau nebebuvo skirtumo “-3“ ar „-5“. Jis pralaimėjo ir 18-ąją partiją, po kurios M. Botvinikas, surinkęs 11 taškų, pradėjo žaisti‚ stabdymo režimu“… Čempionas dar sumažino skirtumą, bet mačo išgelbėti nebesugebėjo. Antrą kartą šachmatų istorijoje eksčempionas atsiėmė karūną.
Po mačo
Mačui revanšui pasibaigus V. Smyslovas liūdnai pasakė:
„ Man atrodo, kad aš visą gyvenimą žaidžiu tik su Botviniku!“ Bet po 20-ies metų pridėjo: „ Aš laimingas, kad sužaidžiau apie šimtą partijų ir tris mačus pasaulio čempionate su tokiu nuostabiu šachmatininku… Mes abu buvome pilname jėgų žydėjime ir mūsų dvikovų kūrybiniai rezultatai turėjo ne paskutinę svarbą šachmatų minties vystymuisi“. Sportiniai mačų rezultatai sekantys: kiekvienas laimėjo po mačą (pirmasis baigėsi lygiosiomis). Bendras 3-jų mačų partijų rezultatas (+18, -17, =34) V. Smyslovo naudai.
V. Smyslovas rašė: „ Pripažindamas, kad mačui revanšui mano patyręs varžovas buvo labai gerai pasiruošęs, manau, kad mano nesėkmę lėmė mačo metu mano bloga sveikata: ilgą žaidžiant mačą sirgau gripu, kuris baigėsi plaučių uždegimu. Ir vis tik man netinka skųstis likimu: aš įvykdžiau savo svajone – buvau tapęs pasaulio čempionu!“
1574 m.
1574 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
FC Porto
Porto futbolo klubas arba FC Porto – Portugalijos futbolo klubas iš Porto. Viena iš trijų stipriausių Portugalijos komandų. Klubas turi ir kitų sporto šakų komandas.
Istorija
Teigiama, kad klubas įkurtas 1893 m. Porto mieste, tačiau tiksliai žinoma, kad klubas veikė nuo 1906 metų, kai jį atgaivino Monteiro da Costa.
Daugkartiniai šalies čempionai bei Portugalijos futbolo taurės laimėtojai.
Pagarbi baimė
thumb|Keliautojas virš rūko jūros, [[vokiškasis romanticizmas. Caspar David Friedrich, 1817]] Pagarbi baimė – emocija, panaši į nuostabą, bet yra ne tokia džiaugsminga ir turi sodrų baimės ir pagarbos atspalvį. Paprastai pagarbi baimė yra nukreipta į objektus, turinčius daugiau galios nei pats subjektas. Tokie meteorologiniai reiškiniai kaip, pavyzdžiui, viesulas ar griaustinis, kvapą gniaužiantys kalnų vaizdai, Didysis kanjonas, Maču Pikču, mistiškas išgyvenimas gali būti pagarbios baimės šaltinis.
Daučioniukai
Daučioniukai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 12 km nuo Maišiagalos.
Jonathan Togo
Džonatanas Togas (g. 1977 m. rugpjūčio 25 d. Roklande, Masačusetse, JAV) – JAV aktorius labiausiai žinomas iš serialo CSI: Majamis, kuriame vaidino Ryan’ą Wolfą.
Biografija
Džonatanas Frederikas Togas gimė 1977 m. rugpjūčio 25 ir augo Roklande, Masačiusetso valstijoje ir lankė žydišką mokyklą. 1995 m. baigęs Roklando vidurinę mokyklą įstojo į Vassaro koledžą Niujorko valstijoje, kuriame studijavo vaidybą. Laisvu nuo studijų laiku jis grojo grupėje "The Conquistadors". 1999 m. baigęs koledžą išvyko į Niujorką ir vaidino teatre. Niujorke jis vaidino epizodinius vaidmenis tokiuose serialuose kaip Specialusis dalinys 2, Įstatymas ir tvarka, filmuose "Mystic River". 2004 m. jis prisijungė prie CSI:Majamio serialo aktorių trečiajame serialo sezone ir vaidino naujoką kriminalistą.
Per Yngve Ohlin
Per Yngve Ohlin (1969 m. sausio 16 d. – 1991 m. balandžio 8 d.), plačiau žinomas sceniniu pseudonimu Dead (ang. Miręs) – Švedijos juodojo metalo vokalistas, labiausiai žinomas dėl darbo su grupe Mayhem. Taip pat atliko vokalą grupėje Morbid, jų demonstraciniame įraše December Moon.
Asmenybė
Dead buvo keista ir intraversiška asmenybė. Hellhammer jį apibūdino kaip: „Labai keista asmenybė… Depresuota, melancholiška, tamsi…“. Euronymous kalbėjo labai panašiai: „Atvirai, aš manau, kad Pjeras yra psichiškai nesveikas. Kaip dar apibūdinti žmogų, kuris nevalgo, kad ant jo kūno atsirastų bado žaizdos? Arba kuris nešioja marškinėlius su laidotuvių skelbimais?“ O Pasak Bård „Faust“ Eithun iš Emperor: "Jis (Dead) nebuvo vyrukas, kurį galėtum gerai pažinoti. Esu įsitikinęs, jog net kiti Mayhem nariai nelabai gerai jį pažinojo. Su juo buvo sunku suartėti. Asmeniškai susipažinau likus dviem savaitėm iki jo mirties. Buvau susitikęs su juo gal 6-8 kartus. Jis turėjo begalę keistų idėjų. Prisimenu, Aarseth kalbėjo apie jį ir sakė, kad jis visiškai neturi jokio humoro jausmo. Iš tiesų, jis turėjo, bet jo humoro jausmas buvo labai neaiškus. Atvirai, aš nemanau, kad jis džiaugėsi gyvenimu šiame pasaulyje." Jo moto yra ant Live in Leipzig albumo viršelio: „''Jag är inte en människa. Det här är bara en dröm, och snart vaknar jag. Det var för kallt och blodet levrades hela tiden.“ (Aš nesu žmogus. Tai yra tik sapnas ir aš tuoj atsibusiu! Buvo per šalta ir mano kraujas buvo įšalęs visą laiką!)''
Pasirodymai
Karjeros pradžioje jis dėvėjo corpse paint, t. y. padengdavo savo veidą baltu ir juodu grimu. Pasak Necrobutcher, jis tai darė ne todėl, kad atrodytų „kietai“, kaip tai darė Kiss ar Alice Cooper, bet todėl, kad atrodytų kaip lavonas. Kad užbaigtų savo lavono įvaizdį, jis užkasdavo savo drabužius po žeme, ir iškasdavo juos prieš pasirodymą. Pasak Hellhammer: "Prieš pasirodymus Dead užkasdavo savo drabužius po žeme, kad jie pradėtų pūti ir turėtų „kapo“ kvapą. Jis norėjo būti lavonu ant scenos. Vieną kartą jis prašė mūsų, kad užkastume jį po žeme – jis norėjo, kad jo oda taptų blyški"
Savižudybė
1991 m. balandžio 8 d. Olinas nusižudė, palikdamas priešmirtinį raštelį, prasidedantį sakiniu „Atsiprašau dėl kraujo“. Vėliau Euronymous jį rado su prapjautu kaklu bei riešais ir šratinio šautuvo kulka galvoje.
Diskografija
Su Morbid: Su Mayhem
Videografija
Pasirodymas Candlemass muzikiniame video klipe „Bewitched“
Stanislovas Hozijus
Stanislovas Hozijus (,, 1504 m. gegužės 5 d. Krokuva – 1579 m. rugpjūčio 5 d. Kapranika prie Romos) – Katalikų bažnyčios veikėjas, kardinolas, teologas.
Biografija
thumb|150px|left|Stanislovo Hozijaus medalis Kilęs iš Krokuvos miestiečių. 1519-1524 m. studijavo Krokuvos universitete. Vėliau Krokuvos vyskupo rūmuose dirbo mokytoju. Domėjosi humanizmu, palaikė ryšius su Erazmu Roterdamiečiu. 1529-1534 m. studijavo Bolonijoje. Nuo 1538 m. Lenkijos karaliaus sekretorius. 1538 m. paskirtas Varmės, 1540 m. dar ir Krokuvos, 1542 m. Sandomiero kanauninku. 1549-1550 m. ir 1569 m. vykdė Žygimanto Augusto diplomatinius pavedimus. Nuo 1549 m. Chetalo, nuo 1551 m. Varmės vyskupas. Tapo aktyviu kontrreformacijos veikėju. Iš vyskupijos šalino kitatikius. Pasisakė prieš tautinės bažnyčios Lenkijoje koncepciją. Nuo 1558 m. dirbo Romoje. 1560-1561 m. popiežiaus nuncijus Vienoje. 1561 m. kardinolas. 1561-1563 m. dalyvavo Tridento susirinkime, 1563 m. jam vadovavo. 1564 m. grįžo į Lenkiją, įtikino Žygimantą Augustą pritarti šio susirinkimo nutarimams ir stiprinti kovą su reformacija. 1564 m. į Lenkiją pakvietė jėzuitus ir Braunsberge (dab. Branevas) įkūrėjų pirmąją kolegiją (Collegium Hosianum). Nuo 1569 m. vėl dirbo Romoje. 1572-1578 m. vokiečių reikalų kongregacijos narys.
Meno ir kultūros mecenatas. Parašė daug teologijos veikalų ir poleminių laiškų (rink. „Opera omnia“ 1584 m. Svarbiausiame veikale „Confessio fidei catholicae Christiana“ (1557 m., 39 leidimai) išdėstė Katalikų bažnyčios svarbiausias nuostatas. Bažnyčios vienybės simboliu laikė popiežiaus instituciją.
Eirenė
thumb|left|200px|Eirenė su kūdikiu [[Plutas|Plutu, orig. aut. Kefisodotas.]] Graikų mitologijoje Eirenė – ramybės, taikos ir turtų pesonifikacija. Iš pradžių Eirenė neturėjo savo kulto ir mituose nebuvo minima. Vėliau Hesiodas Eirenę mini kartu su Eunomija ir Dike kaip vieną iš trijų antrosios kartos horų, gimusių Dzeusui ir Temidei susituokus. Šios trys deivės kontroliavusios metų laikų kaitą bei lėmusios žemės derlingumą. Eirenė kaip taikos deivė pradėta garbinti V a. pr. m. e. vid. 374 m. pr. m. e. Eirenei pastatytas altorius. Eirenė buvo dažnas graikų poezijos ir dramaturgijos personažas. Vaizduojama kaip mergina, nešanti kornukopiją, skeptrą ir deglą. Romėniškas jos atitikmuo – deivė Paksė.
Daina Šurnienė-Baltrušytė
Daina Šurnienė-Baltrušytė (1940 m. rugsėjo 2 d. Maneitų k., Radviliškio r.) – chorvedė ir muzikos mokytoja.
Biografija
Su šeima ištremta į Sibirą, 1948–1957 gyveno ir mokėsi Krasnojarsko krašto Partizansko rajone. Grįžusi į Lietuvą, 1959 Panevėžyje baigė vidurinę mokyklą. 1962–1966 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. J. Daukšytė-Aramavičienė). 1977–1980 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, kur baigė tris kursus (diriguoti mokė P. Januška).
Nuo 1966 rudens Pakruojo vaikų muzikos mokyklos muzikos mokytoja, 1971–1991 vaikų choro vadovė, vėliau J. Pakalnio vaikų muzikos mokyklos mokytoja. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms. Muzikos ir dainavimo mokytoja dirbo ir Pakruojo rajono vidurinėse mokyklose. 1975 respublikinei dainų šventei parengė Klovainių kultūros namų mišrųjį chorą. Yra Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė; 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Garbė
Garbė – šlovė, pagarba; geras vardas, reputacija; vertybė. Civilinėje teisėje - visuomeninių pažiūrų apie asmenį visuma. Garbės žeminimas (pvz., šmeižtas) yra draudžiamas ir yra užtikrintas baudžiamosios teisės normomis.
Garbės laipsnis
Asmeniui gali būti suteikiamas garbės laipsnis, pvz., Garbės daktaras.
Garbės vardas
Asmeniui gali būti suteikiamas garbės vardas, pvz., Garbės pilietis, Socialistinio darbo didvyris, garbės narys; titulas (pvz., Prelatas).
Garbės pareigos
Asmuo gali eiti garbės pareigas, pvz., garbės konsulas, garbės profesorius, garbės pirmininkas ir kt.
Taip pat skaitykite
Garbės žodis
Ginekomastija
Moteriškų lytinių hormonų estrogenų ir vyriškų lytinių hormonų androgenų turi ir moterys, ir vyrai, tačiau vyrų organizme estrogenas greitai suyra, nes jį veikia vyrų lytinis hormonas.
Nestoras
Graikų mitologijoje Nestoras iš Gerenijos buvo Pilo karaliaus Nelėjo ir Chloridės sūnus. Jis tapo karaliumi, kai Heraklis nužudė Nelėją ir visus Nestoro brolius ir seseris.
Nestoras buvo vienas iš argonautų, padėjo kovoti su kentaurais, dalyvavo Kalidono šerno medžioklėje. Jis ir jo sūnūs Antilochas bei Trasimedas achajų pusėje dalyvavo Trojos kare. Nors Nestoras karui prasidėjus jau buvo labai senas, jis pasižymėjo savo drąsa ir iškalba. „Iliadoje“ jis dažnai patarinėja jaunesniems kariams, taip pat pataria susitaikyti Agamemnonui ir Achilui. Jis buvo per senas, kad galėtų pats stoti į mūšį, tačiau vadovavo Pilo kariams iš savo karinio vežimo, vienas iš jo žirgų krito nuo Pario iššautos strėlės. Jis taip pat turėjo gryno aukso skydą. Homeras dažnai prie jo vardo prideda epitetą „Gerenijos raitelis“.
Leonas Makūnas
Leonas Makūnas (g. 1952 m. gegužės 26 d.) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1952 metų gegužės 26 d. Kauno rajono Zapyškio miestelyje. Nuo 1959 mokėsi Zapyškio aštuonmetėje mokykloje. Nuo 1967 m mokėsi Kauno antrojoje vidurinėje mokykloje. 1970 metais įstojo į Kauno Politechnikos Institutą, Automatikos fakulteto Pramoninės elektronikos specialybę, kurį baigė 1975 etais ir pradėjo dirbti inžinieriaus – konstruktoriaus pareigose Klaipėdoje, Pramoninės žūkės eksperimentinio konstravimo biuro Klaipėdos filiale. Vėliau dirbo Klaipėdos pirmosios autotransporto įmonės Eksploatavimo skyriaus viršininku, tarnavo sovietinėje armijoje radiolokacinės stoties viršininku. Nuo 1983 metų dirbo galvaninių elementų gamykloje Syrijus, kuri vėliau tapo AB "Sirijus", pasiekė generalinio direktoriaus pareigas 1998 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ įmonių valdymo departamento direktorius, 2002 m. AB „Klaipėdos mediena“ ekonomikos direktorius, 2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2004 m. AB „Klaipėdos vanduo“ generalinis direktorius.
1991 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys, tarybos narys.
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas, 1998–2000 m. ir 2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Liudmila, vaikai Mindaugas, Vytautas.
175 m. pr. m. e.
'''175 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.