cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ispanijos istorija
Monarchijos restauravimas (1874–1931)
thumb|left|200px|Alfonsas XII, Ispanijos karalius. Nors buvusi karalienė Izabelė II vis dar buvo gyva, ji pripažino, kad yra bloga valdovė ir 1870 m. atsisakė sosto sūnaus Alfonso XII naudai. Po Pirmosios respublikos suirutės ispanai norėjo stabilumo, kurį jiems žadėjo Burbonai. Pirmosios respublikos armija, malšinusi karlistų maištą, prisiekė ištikimybe Alfonsui 1874–1875 m. žiemą, vadovaujant Brigados generolui Martinez Campos. Respublika buvo panaikinta ir Antonio Canovas del Castillo, patikimas karaliaus patarėjas, 1874 m. Naujųjų Metų vakarą buvo paskirtas Ministru pirmininku. Naujasis karalius energingai numalšino karlistus, pats dalyvaudamas kare, ir greitai įgijo tautiečių pagarbą.
Ispanijoje veikė turnos sistema, pagal kurią Práxedes Mateo Sagasta vadovaujami liberalai ir Antonio Canovas del Castillo konservatoriai paeiliui sudarydavo vyriausybę. Valdant Alfonsui atsirado šioks toks stabilumas ir ekonomikos augimas. Jo mirtis 1885 m. ir Canovas del Castillo nužudymas 1887 m. sukėlė suirutę.
Per Dešimties Metų karą sukilo, pradedant 1868 m., sukilo Kuba, tad buvo uždrausta vergovė Ispanijos kolonijose. JAV interesai saloje pablogino abiejų šalių santykius. USS Maine sprogimas sukėlė Ispanijos-JAV karą 1898 m., kurį Ispanija visiškai pralaimėjo. Kuba tapo nepriklausoma, be to Ispanija prarado Puerto Riką, Guamą ir Filipinus, o už šias teritorijas JAV sumokėjo 20 mln. dolerių. 1899 m. Ispanija pardavė salas Ramiajame vandenyne (Šiaurinės Marianos salos, Karolinų salos, Palau) Vokietijai ir jai liko tik kolonijos Afrikoje: Ispanijos Marokas, Vakarų Sachara ir Ispanijos Gvinėja.
1898 m. „Katastrofa“ sukūrė 98-ųjų kartą, politikų ir intelektualų kartą, kuri reikalavo permainų. Aktyviai veikė anarchistai ir fašistai. 1909 m. maištas Katalonijoje buvo žiauriai numalšintas.
Pirmojo pasaulinio karo metu Ispanija laikėsi neutraliteto, tad prekiavo su abiem pusėm. Tai sukėlė ekonominį bumą. Ispaniškasis gripas kartu su pokario ekonominiu nuostoliu sukrėtė Ispaniją ir ši įlindo į skolas. 1919 m. buvo numalšintas didelis darbininkų streikas.
Blogas elgesys su maurais sukėlė maištą ir Ispanija prarado Maroką 1921 m., išskyrus Seutą ir Melilą. Norėdamas išvengti atsakomybės, Alfonsas XIII parėmė generolo Miguel Primo de Riveros diktatūrą ir užbaigė konstitucinės monarchijos laikotarpį Ispanijoje.
Su Prancūzijos pagalba Marokas buvo atgautas (1925–1927 m.), bet 1930 m. bankrotas ir didelis nepopuliarumas lėmė, kad karalius privertė Primo de Riverą atsistatydinti. Pasipiktinę karaliaus bendradarbiavimu su diktatūra, rinkėjai 1931 m. balandžio mėn. savivaldybių rinkimuose balsavo už respublikonus. Karalius paliko šalį neatsisakęs sosto ir Ispanija buvo paskelbta respublika.
Antroji Ispanijos Respublika (1931–1939)
Esant Antrajai respublikai moterims pirmąkart buvo suteikta teisė balsuoti. Respublika suteikė tvirtą autonomiją Baskijai ir Katalonijai.
Pirmąją vyriausybę sudarė Niceto Alcalá-Zamora ir Manuel Azaña vadovaujami centristai-kairieji. Ekonominė sumaištis, paveldėtos didelės Miguel Primo de Rivera režimo skolos, susiskaldžiusi ir dažnai besikeičianti valdančioji koalicija kėlė politinį nepasitenkinimą.
Ispanijos pilietinis karas (1936–1939)
Tuo metu Ispanijos politikoje buvo populiarios tik kraštutinės pažiūros. Kairieji buvo už klasių kovą, žemės reformą, regionų autonomiją, mažesnę bažnyčios ir karaliaus įtaką valstybei. Dešinieji, iš kurių didžiausia buvo CEDA, dešinioji Romos katalikų bažnyčios koalicija, turėjo priešingą nuomonę tais pačiais klausimais. 1936 m. kairieji susijungė į Populiarųjį Frontą, kuris laimėjo rinkimus. Tačiau koalicijai, kurią sudarė centro kairieji, kenkė anarchistinės grupės, tokios kaip CNT ir FAI, ir antidemokratiški dešinieji: Falanga, karlistai. Vėl kilo politinis smurtas. Streikuose vyko susišaudymai, bežemiai užgrobdavo žemę, buvo žudomi kunigai, o bažnyčios deginamos. Be to dešiniųjų pažiūrų kareiviai už pinigus žudydavo kairiuosius aktyvistus. Demokratija nesugebėjo užtikrinti įvairių politinių grupių pasitikėjimo, kurio reikėjo jai gyvuoti. Tad prasidėjo pilietinis karas. Dešinieji ir armijos vadai pradėjo planuoti perversmą ir kai respublikos policija nušovė falangistų politiką José Calvo-Sotelo, tai buvo suprasta kaip signalas. right|thumb|200px|[[Francisco Franco]] 1936 m. liepos 17 d. generolas Francisco Franco vedė kolonijinę armiją iš Maroko į Ispaniją, o generolo Sanjurjo daliniai iš Navaros pajudėjo į pietus. Be to kitur irgi buvo organizuojami būriai perimti šalies institucijas. Franko ketino staigiai užimti valdžią, bet respublikonai sėkmingai priešinosi Madride, Barselonoje, Valencijoje, Baskijoje, tad karas užsitęsė. Nacionalistai valdė pietus ir vakarus, be to jie turėjo profesionaliausias pajėgas Ispanijoje – Afrikos armiją. Abi pusės gavo užsienio paramą: nacionalistams padėjo nacistinė Vokietija, Italija, Portugalija, o respublikonams Tarybų Sąjunga ir komunistai organizavo savanores Tarptautines Brigadas.
Alkazaro apgultis Tolede ir nacionalistų pergalė buvo lemiamas posūkis kare. Respublikonai atlaikė Madrido apgultį 1936 m. lapkritį ir sužlugdė bandymus užimti sostinę Jarama ir Guadalajara mūšiuose 1937 m. Bet greitai nacionalistai pradėjo mažinti respublikonų teritoriją puldami į rytus. Šiaurė, įskaitant Baskiją, pasidavė 1937 m. ir greitai žlugo Aragono frontas. Guernica bombardavimas buvo liūdniausiai pagarsėjęs karo epizodas. Jį įamžino Pablo Picasso savo paveiksle. Tai buvo bandymų laukas Luftwaffe Kondoro legionui. Ebro mūšis 1938 m. liepą-spalį buvo paskutinės respublikonų pastangos laimėti. Kai jis buvo pralaimėtas ir nacionalistai užėmė Barseloną 1939 m. pradžioje, tapo aišku, kad karas pralaimėtas. Madridas krito 1939 m. kovą.
Kare žuvo 300 tūkst-1 mln. gyvybių. Respublika žlugo, įsigalėjo Franko diktatūra. Franko sujungė visas dešines partijas į pertvarkytą Falangą, uždraudė kairiąsias ir respublikines partijas, prekybos sąjungas.
Karo metu vyravo smurtas, kalinių bei civilių žudynės. Po karo daug respublikonų buvo įkalinta ir iki 151 tūkst nužudyta 1939–1943 m. Daug jų gyveno tremty viso Franko valdymo metu.
Francisko Franko diktatūra (1939–1975)
200px|thumb|Franko laikų Ispanijos vėliava Oficialai per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karą buvo neutrali, bet nukentėjo Ispanijos pilietinio karo metu (1936–1939 m.). Franko valdymo metu Ispanija buvo ekonomiškai ir kultūriškai izoliuota, bet pradėjo vytis kitas Europos valstybes.
Tuo metu Ispanija labai stengėsi iš Didžiosios Britanijos atgauti Gibraltarą ir net gavo tam tikrą paramą iš JTO šiuo klausimu. 1969 m. Ispanija uždarė sieną su Gibraltaru ir atidarė tik 1985 m.
Vėlyvesni Franko valdymo metai pasižymėjo ekonominė ir politine liberalizacija ir net turizmo pramonės gimimu.
Paskutinius mėnesius prieš Frako mirtį šalis buvo paralyžiuota. Tuo pasinaudojo Maroko karalius Hasanas II ir užėmė Vakarų Sacharą. Ispanija neteko paskutinės kolonijos.
Demokratijos atstatymas (1975–1978)
thumb|left|200px|Chuanas Karlosas I, Ispanijos karalius. Burbonų restauracijos metu Ispanija perėjo iš diktatoriaus Franko režimo į šiuolaikinę demokratiją. Perėjimas prasidėjo 1975 m. lapkričio 20 d., kai mirė Francisko Franko, o baigėsi PSOE pergale rinkimuose 1982 m. spalio 28 d.
1978–1982 m. Ispaniją valdė Unión del Centro Democrático judėjimas.
1981 m. 23-F bandė įvykdyti perversmą. Vasario 23 d. Antonio Tejero su Guardia Civil nariais įžengė į Deputatų Kongresą ir sustabdė sesija, per kurią Leopoldo Calvo Sotelo turėjo būti išrinktas ministru pirmininku. Oficialiai coup d'état, nes įsikišo Chuanas Karlosas I. Calvo Sotelo valdant Ispanija prisijungė prie NATO.
Su politinėm permainomis atėjo ir socialiniai pokyčiai. Valdant Franko Ispanijos visuomenė buvo labai konservatyvi, bet demokratijos atsiradimas pasireiškė vis didėjančiu vertybiu liberalumu.
Šiuolaikinė Ispanija
thumb|200px|[[Felipe Gonzalez, buvęs Ispanijos premjeras.]] 1982–1996 m. socialistinė demokratinė PSOE valdė šalį, o premjeru buvo Felipe González. 1986 m. Ispanija įstojo į Europos sąjungą. Tais pačiais metais Barselonoje įvyko Olimpinės žaidynės ir Expo-1996 Sevilijoje.
1996 m. rinkimus laimėjo José María Aznar vadovaujama centristinė-dešinioji Partido Popular. 2002 m. sausio 1 d. Ispanija pakeitė peseta euru. 2004 m. kovo 11 d. teroristai susprogdino bombas Madrido traukinių stotyje per rytinę piko valandą kelios dienos prieš rinkimus. Žuvo 191 žmogus, tūkstančiai sužeista. Nors José María Aznar ir jo ministrai iš karto tuo apkaltino ETA, greitai tapo aišku, kad kalta islamistinė ekstremistų grupuotė, susijusi su Al-Qaeda. Manoma, kad Ispanijos vyriausybės melas, kuriuo abejojo užsienio komentatoriai, nulėmė rinkimus. Prieš teroro aktą apklausos rodė apylyges galimybes laimėti. Bet po trijų dienų įvykusiuose rinkimuose laimėjo PSOE ir José Luis Rodríguez Zapatero tapo ministru pirmininku.
2005 m. liepos 3 d. Ispanija tapo pirmąja šalimi, suteikusia pilnas vedybos ir įvaikinimo teises homoseksualams (Belgija leidžia tos pačios lyties santuokas nuo 2003 m. ir bendrą tėvystę nuo 2006 m. balandžio, o Nyderlanduose tos pačios lyties santuokos galioja nuo 2001 m. ir ruošiamas įstatymas, sulyginantis homoseksualių ir hetero seksualių porų teises įsivaikinti).
Šiuo metu Ispanija yra konstitucinė monarchija, šalis suskirstyta į 50 provincijų, kurios sugrupuotos į 17 autonominių regionų ir 2 autonominius miestus.
Hrinevičė
Hrinevičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 4 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas apie 1500 metus. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
2018 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas
2018 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas – geriausių pasaulio sunkiosios atletikos sportininkų varžybos, vykusios 2018 m. lapkričio 1 - lapkričio 10 dienomis Turkmėnijos mieste Ašchabade. Pirmasis čempionatas, kuriame bus varžomasis pagal naujas svorio kategorijas.
Ochranka
thumb|right|250px|Ochrankos Peterburgo skyriaus darbuotojų grupinė nuotrauka (1905 m.). Ochranka ( 'apsaugos skyrius'; neformaliai ) - Rusijos imperijos Vidaus reikalų ministerijos policijos departamento padaliniai, užsiiminėję politiniu saugumu.
Istorija
Tvarkos ir viešojo saugumo apsaugos skyrius buvo įkurtas Sankt Peterburge 1866 m., po to, kai Dmitrijus Karakozovas nesėkmingai pasikėsino į Aleksandrą II. Skyrius turėjo 12 tyrėjų, jo būstinė buvo Fontankos g. 16.
1880 m. rugpjūčio 6 d. įvyko dar vienas nevykęs pasikėsinimas į imperatorių, todėl Vidaus reikalų ministerijoje buvo įkurtas Policijos departamentas, į kurį buvo perkeltas Atskirasis žandarų korpusas ir Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninės kanceliarijos Trečiasis skyrius. Žandarų šefu tapo vidaus reikalų ministras, o žandarų korpuso vadu - vidaus reikalų ministro pavaduotojas. Šis reorganizavimas nepasaugojo nuo Aleksandro II nužudymo.
Siekdamas sustiprinti saugumą imperatorius Aleksandras III 1880 m. įsakė Maskvoje ir Varšuvoje įsteigti apsaugos skyrius, kuriuos prižiūrėjo žandarų karininkai. Šie skyriai tapo vėlesnės Ochrankos organizavimo pamatu. Likusioje šalyje saugumo policijos funkcijas vykdė žandarai, veikę per gubernijų ir apskričių (ujezdų) žandarų valdybas.
Vidmantas Spruogis
Biografija
1967–1978 m. mokėsi Švėkšnos (Šilutės raj.) vidurinėje mokykloje. 1978–1983 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, 1984–1990 m. Augalininkystės katedros aspirantūroje, agrarinių mokslų daktaras.
1983–1986 m. Respublikinės Žemės ūkio chemizavimo projektavimo ir tyrinėjimo stoties vyr. agrochemikas, 1986–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Bandymų stoties vyr. mokslinis bendradarbis, 1993–1997 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Augalininkystės katedros vyr. asistentas, nuo 1997 m. docentas. 1999–2000 m. Agroekologinio ūkio vadovas, nuo 2000 m. Miškų fakulteto, vėliau Aplinkos instituto Ekologijos katedros docentas.
Ochranka
Istorija
1906 m. gruodžio 14 d. nutarimu buvo įsteigti rajoniniai apsaugos skyriai, prižiūrėję po kelias gubernijas:
Vidmantas Spruogis
Biografija
2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2004–2005 m. rajono mero patarėjas. 2006 m. nuteistas už kyšininkavimą bei piktnaudžiavimą tarnyba, bausmę atidedant trejiems metams, be to, atimta teisė penkerius metus dirbti valstybės tarnyboje.
Ochranka
Istorija
Ėmus plisti revoliuciniam judėjimui Sibire ir Turkestane, 1907 m. gruodžio 15 d. buvo įsteigti:
Vidmantas Spruogis
Biografija
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, 2004 m. Liberalų demokratų partijos narys.
Ochranka
Istorija
1914 m. įvairiose Rusijos imperijos gubernijose ir srityse egzistavo 26 apsaugos skyriai. Po Vasario revoliucijos 1917 m. gegužės 10 d. apsaugos skyriai buvo panaikinti.
Vidmantas Spruogis
Biografija
1997–2000, 2000–2003 m. ir nuo 2003 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Ochranka
Istorija
Visų Rusijos apsaugos skyrių darbuotojų skaičius nesiekė tūkstančio žmonių, iš jų apie du šimtai dirbo Sankt Peterburge. Daugelyje gubernijų būdavo po 2-3 ochrankos darbuotojus. Be oficialių etatinių darbuotojų apsaugos skyriai turėjo specialią agentūrą - filerius (užsiėmusius išoriniu sekimu) ir informatorius (diegiamus į politinių partijų gretas).
496 m. pr. m. e.
'''496 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Karaciejus
Juozas Karaciejus (g. 1948 m. spalio 28 d. Cimaniūnuose, Leipalingio valsčius) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
496 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Juozas Karaciejus
Biografija
1973 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.
1970–1973 m. dirbo Vilniaus universiteto bibliotekoje, 1973–1987 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1976–1978 m. stažavo TSRS mokslų akademijos Kalbotyros institute. 1987–1996 m. Vilniaus universiteto, 1995–1999 Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1997 m. docentas. Nuo 1996 m. dirba Lietuvių kalbos institute.
Mokslinė veikla
Tyrinėja socialinius lietuvių kalbos terminus. Šia tema paskelbė straipsnių lietuvių filologiniuose leidiniuose. Iššifravo ir paskelbė rankraštį „Volfenbiutelio Postilė“ (1995 m.). Parengė spaudai K. Lukausko rankraštį „Pamokslai“ (1996 m., su komentarais), M. Mažvydo „Kalėdų giesmes“ (1997 m.). Iš prancūzų k. išvertė R. Gauthiot knygą „Buivydžių šnekta“ (Le Parler de Buividze, 1990 m.).
Churandy Martina
Churandy Martina (g. 1984 m. liepos 3 d. Vilemstadas, Nyderlandų Antilai) – iš Kiurasao kilęs, bet nuo 2011 m. Nyderlandams atstovaujantis sprinteris. 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių ir 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvis.
2004 m. vasaros olimpinės žaidynės
2004 m. Martina pirmą syk dalyvavo vasaros olimpinėse žaidynėse, bei buvo Nyderlandų Antilų vėliavos vėliavnešys atidarymo ceremonijoje. Sportininkas sezono metu pasiekė 10,13 s laiką ir įvykdė olimpinį normatyvą 100 m bėgimo rungtyje. Atrankiniame bėgime lengvaatletis pasiekė 10,23 s laiką ir užėmęs trečią vietą savo grupėje pateko į kitą etapą. Antro raundo metu Martina buvo lėtesnis ir su 10,24 s laiku liko priešpaskutinis savo grupėje ir į kitą etapą nepateko. Galutinėje įskaitoje sprinteris liko 22-as ir savo pasirodymą baigė.
2008 m. vasaros olimpinės žaidynės
2008 m. Martina antrą syk dalyvavo vasaros olimpinėse žaidynėse, bei vėl buvo paskirtas Nyderlandų Antilų vėliavos vėliavnešiu atidarymo ceremonijoje. Šįkart sportininkas dalyvavo 100 m ir 200 m bėgimo rungtyse. 100 m atrankiniame bėgime lengvaatletis pasiekė 10,35 s laiką ir užėmęs pirmą vietą savo grupėje pateko į kitą etapą. Ketvirtfinalio bėgime sprinteris savo grupėje vėl buvo geriausias ir su 9,99 s laiku pateko į kitą etapą. Pusfinalio bėgime Martina pasiekė naują nacionalinį rekordą su 9,94 s laiku ir užėmęs trečią vietą savo grupėje pateko į finalą. Finaliniame bėgime Churandy Martina trečia kartą olimpiadoje pagerino nacionalinį rekordą – 9,93 s ir liko ketvirtoje vietoje. Nuo trečią vietą užėmusio JAV bėgiko Walter Dix Martina atsiliko 0,02 s. 200 m bėgime Martina pateko į finalą, kur užėmė antrą vietą, bet vėliau buvo diskvalifikuotas dėl priešininko linijos kirtimo.
Langnesas
thumb|right|250px|Langneso ir Kasltauno žemėlapis Langnesas, Langneso pusiasalis (iš 'ilgas kyšulys') – mažas pusiasalis, kyšantis apie 2 km iš pietrytinės Meno salos dalies. Anksčiau tai buvo sala, bet grunto judėjimas ir nugulimas pagal Kasltauno įlankos pakrantę suformavo tombolą, sujungusį buvusią mažą salą su didžiąja Meno sala.
Pamatinės pusiasalio dalies rytinėje pusėje, arti Kasltauno, įsikūrusi maža Derbiheivno (Derbyhaven) bendruomenė.
Pietinis pusiasalio galiukas yra Dreswick Point kyšulys, labiausiai pietrytinis Meno salos taškas. Prie šiaurinės pusiasalio dalies siauru pylimu prijungta Šv. Maiklo sala (St Michael’s Isle), dar vadinama Forto sala (Fort Island).
Pusiasalyje ir greta Derbiheivno esančioje teritorijoje išsidėstęs Kasltauno Golfo ir užmiesčio klubas (Castletown Golf & Country Club) bei viešbutis. Šiame klube yra vykę daug tarptautinių čempionatų. Pvz., 2005 m. čia vyko Duke of York Young Champions Trophy golfo čempionatas.
Sudargo miškas
Sudargo miškas – miškas Lietuvoje, Šakių rajone, 2 km į pietus nuo Sudargo, vakaruose ribojasi su Karaliaučiaus sritimi. Priklauso Šakių miškų urėdijai, Kidulių girininkijai. Apima 12,3 km² plotą.
Paviršius lengvai banguotas. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai glėjiški smėliai. Pietuose prasideda Jotijos intakas Puknupis.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 16 %, brandūs 10 %.
Sudargo miške gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, vilkai, kiškiai, lapės, kiaunės.
Greta miško įsikūrę: Rėžgaliai, Margiškiai, Dievaičiai, Banaičiai, Sakalai.
Kuibyševskojė
Kuibyševskojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Sūdavō prūsiškos kilmės. 1301 m. minima gyvenvietė Sudowe. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Kuibyševskojės apylinkės (Куйбышевский cовет) centras.
Apylinkė
Kuibyševskojės apylinkės teritorijoje 1947 m. buvo 30, išliko šios gyvenvietės:
Žeberklas
Žeberklas – svaidomasis žvejojimo ir medžiojimo įrankis. Primityviausias, iš kaulo arba rago pagamintas žeberklas, vartojamas nuo ankstyvojo paleolito iki šiol Afrikos, Okeanijos ir Amerikos pirmykščių genčių. Raginis žeberklas su išpjaustytomis užkarpomis Lietuvos teritorijoje buvo vartojamas nuo vėlyvojo paleolito; mezolite žeberklas buvo su titnago užkarpomis. Nuo I tūkstantmečio pr. m. e. II pusės žvejybai dažniausiai naudoti žeberklai, turintys geležinius daugiadančius antgalius.
XIX a. ir XX a. pirmoje pusėje kaimo kalviai gamino įvairius žeberklus: su lenktomis užkarpomis, įkaltomis į kotą; sukaltomis į lentelę užkarpomis, pritvirtintą prie žeberklakočio; iškirstus iš 1 geležinės plokštelės, įtvirtintos į kotą ir kt.
Žeberklu draudžiama žvejoti nuo XIX a. pabaigos.
Žodžio kilmė
Žodis žeberklas (anksčiau žuberklas) kilęs nuo žodžių žuvis + besti („smeigti, durti“).
Geltonmargė meškutė
Geltonmargė meškutė (Hyphoraia aulica) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys.
Pilvelis panašus į vapsvos (mimikrija). Vikšrai juodi, plaukuoti.
Paplitę vidutinėje juostoje nuo Vidurio Europos iki Amūro. Pietuose arealas siekia Balkanus ir Juodąją jūrą. Šiaurėje paplitę iki Fenoskandijos (pietų Suomija ir pietų Švedija). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonają knygą.
Kirsna (reikšmės)
Kirsna vadinama:
Volkswagen Beetle
Volkswagen Beetle arba vokiškai VW Käfer (oficialiai vadintas Volkswagen Typ 1) – dviejų durų, keturvietis ekonominis automobilis su gale esančiu opoziciniu, keturių cilindrų, oru aušinamu varikliu. Automobilis nuo 1938 iki 2003 metų gamintas Vokietijos gamintojo Volkswagen.
1930–1939
30-tųjų pradžioje ėmus populiarėti aptakiems automobiliams, 1932–1934 metų laikotarpiu gavus užsakymą, Ferdinandas Porsche sukonstravo prototipus Zündapp Typ 12 ir NSU Typ 32 su gale esančiais oru aušinamais varikliais. 1933 metais tuometinis Vokietijos kancleris Adolfas Hitleris, automobilių verslininkas Jakobas Verlinas (vok. Jakob Werlin) ir automobilių konstruktorius Ferdinandas Porsche susitiko Berlyno viešbutyje Kaiserhof. Susitikimo metu A. Hitleris išreiškė pageidavimą sukurti patikimą ir pigų, masiškai gaminamą liaudies automobilį, kurį galėtų įsigyti vidutines pajamas turinti Vokietijos šeima. Po metų ši idėja paskelbta viešai ir iškelti būsimojo automobilio reikalavimai: jis turi talpinti 4 suaugusius žmones, pasiekti 100 km/val., eikvoti 7l/100 km ir kainuoti ne daugiau 1000 Reichsmarkių (tiek tuo metu kainavo paprastas motociklas). 1934 metų birželio 22 dieną tarp Vokietijos automobilių pramonės sąjungos (vok. RDA) ir Porsche konstravimo biuro sudaryta sutartis sukurti pirmuosius liaudies automobilio prototipus. Ferdinandas Porsche su savo inžinierių komanda 1934–1938 metų laikotarpiu sukūrė prototipus V1, V2, V3, W30 ir 1938 metais paruošė galutinį projekto prototipą VW38. Ruošiantis masinei gamybai automobiliui suteiktas oficialus pavadinimas VW Typ 60 KdF-Wagen (Kraft durch Freude - Galia per džiaugsmą, tuometinės laisvalaikio organizacijos pavadinimas). 1938 metais pradėta statyti VW gamykla, kertino akmens iškilmių metu pristatomos trys kėbulo modifikacijos – sedanas, sedanas su stoglangiu ir kabrioletas. Šalia besikuriančiam miestui suteiktas Stadt des KdF-Wagens vardas, kuris pokaryje pervadintas Volfsburgo vardu.
1939–1945
Naudojant KdF-Wagen bazę sukurtas karinis visureigis VW Typ 82 Kübelwagen, amfibija VW Typ 166 Schwimmwagen, daugybė kitų modifikacijų ir prototipų. Vabalo serijinė gamyba pradėta 1941 metų vasarą, tačiau iki karo pabaigos pagaminta tik apie1200 automobilių vabalo kėbulu. Karo metu VW gamykloje gaminti ne tik automobiliai, bet ir įvairi karinė produkcija (lėktuvų dalys, V1 raketų korpusai, minos ir kt.), todėl nemažą dalį gamyklos sunaikino sąjungininkų aviacija.
1945–1949
1946 metų kovą pagaminamas 1000-tasis pokarinis Vabalas, o tų pačių metų spalio mėnesį gamybai įsibėgėjus, pagaminamas jau 10 000-asis Vabalas. 1947 metais olandų verslininkas Ben Pon tapo pirmuoju oficialiu importuotoju, užsakiusiu penkis Vabalus eksportui į Olandiją.
1948 metais Volkswageno gamyklai vadovauti britai paskiria vokietį Heinz Nordhoff (1899–1968), kurio dėka VW įmonė ateinančiais dešimtmečiais tampa žymiausiu pasaulio gamintoju. Britų karinė vadovybė VW gamyklą Vokietijai galutinai gražina 1949 metų spalį.
1949–1980
Perėmus VW gamyklą naujam vadovui ir ją perdavus Vokietijai, Vabalams imama taikyti platesnė spalvų gama, chromo apdaila ir nauji salono apmušimai. 1949 metais Osnabriuke įmonėje Karmann, Vabalo bazėje pradedami gaminti keturviečiai kabrioletai VW Typ 15 (1949–1980). Tais pačiais metais Vupertalio mieste pradedami gaminti dviviečiai kabrioletai Hebmüller VW Typ 14A (1949–1953).
1949 metų lapkričio 12 dieną VW gamyklos vadovas Heinz Nordhoff spaudos atstovams oficialiai pristatė VW Transporter prototipus ir pasiruošimą autobusėlio masinei gamybai. Autobusėlio konstrukcinė schema nuo Vabalo skyrėsi nedaug. 1950 metų kovo mėnesį toje pačioje gamykloje pradedami gaminti VW Typ 2 T1 autobusėliai.
VW Vabalo modelio pagrindu atsirado autobusiukas VW Typ 2 (T1 1950–1967 ir T2 1967–1979), VW Typ 14 Karmann Ghia (1955–1974), VW Typ 3 (1961–1973), VW Typ 34 Karmann Ghia (1961–1969), pašto automobilis VW Typ 147 Fridolin (1964–1974), VW Typ 4 (1968–1974), visureigis VW Typ 181 (1969–1980).
Volkswagen, Renault, Peugeot ir FIAT gamintojai išpopuliarino galiniais ratais varomus kompaktiškus automobilius su gale esančiais varikliais, Vakarų Europos rinkoje tokių automobilių skaičius padidėjo nuo 2,6 procentų 1946 metais, iki 26,6 procento.
1953 metų kovo mėnesį galinis dvigubas Vabalo langas tampa vientisas, tai yra ovalo formos be perskyrimo (1953–1956).
1955 metų vasarą Vabalo bazėje pradedama gaminti Karmann Ghia (1955–1974).
1955 metų rugpjūčio 5 dieną pagaminamas milijoninis Vabalas.
1961 metų gruodžio 4 dieną pagaminamas 5 milijoninis Vabalas.
1962 metų duomenimis, VW gamykloje per vieną dieną pagaminama 3330 Vabalų.
1965 metais Vabalai pradedami gaminti su 1,3 litro darbino tūrio varikliais, 1966 metais su 1,5 litro.
1967 metais Vabalų kėbulo išvaizda modernizuojama, elektros įranga pereina prie 12 Voltų įtampos. Vabalai pradedami gaminti taip pat ir su pusiau automatinėmis pavarų dėžėmis (VW Automatic).
1970 metais pradedamas gaminti modelis VW 1302 (1970–1972) su priekyje esančia MacPherson pakaba.
1971 metais pasiekiamas didžiausias Vabalų gamybos rekordas, per vienerius metus pagaminta 1,3 milijono Vabalų.
1972 m. vasario 17 d. pagamintas 15 007 034 Vabalas, tiek kadaise buvo pagaminta Ford Model T (1908–1927) automobilių, Vabalas tampa nauju rekordininku.
1972 metų liepos mėnesį pradedamas gaminti modelis VW 1303 (1972–1975), jis išsiskyrė lenktu priekiniu stiklu ir nauju salono skydeliu.
1974 metais Jungtinėse Valstijose importuojamiems automobiliams įsigaliojus ekologiniams įstatymams, Vabalai pradėti gaminti su įpurškimu ir katalizatoriumi.
1975 metais gamyboje lieka tik 1.2 ir 1.6 litro darbinio tūrio varikliai. Ekonominės klasės modeliai VW 1200 pradedami gaminti su 12 voltų įranga.
1977 metų gruodyje artėjant Vabalų sedanų gamybos pabaigai, Vabalai į Europą pradedami tiekti iš Meksikos. Gamintojais pasaulyje liko Filipinai, Pietų Afrikos Respublika, Nigerija, Peru, Urugvajus, Venesuela, Brazilija ir Meksika.
1978 metų sausio 19 dieną nuo Emdeno VW gamyklos konvejerio nuriedėjo paskutinis Vabalas pagamintas Vokietijoje sedano kėbulu.
1980–2003
Nutraukus Vabalų gamybą Vokietijoje į šalį Vabalai tiekiami iš Meksikos. Vokietijoje jie importuoti 1977–1985 metų laikotarpiu, bei 1995–1997 ir 2003 metais.
Meksikoje Vabalai gaminti tik vieno pavyzdžio su 1,2 l darbinio tūrio varikliu. Kiekvienais metais eksportui į Europą pagaminamos specialios serijos išskirtomis spalvomis, salono apmušimais ir dekoratyviniais žiedais ratlankiuose. Specialių serijų kiekis dažniausiai siekdavo apie 3500 Vabalų.
1981 m. gegužės 15 dieną Meksikos Puebla gamykloje pagaminamas 20 milijoninis Vabalas, šiai progai atminti pagaminama 3700 vnt. specialios serijos Vabalų pavadintais Silver Bug.
1985 metais pažymint Vabalų gamybos 50-metį, pagaminama speciali Jubiliejinių Vabalų serija, nudažyta metalika spalva ir su žalsvais tonuotais stiklais.
1986 metais Brazilija nutraukia Vabalų gamybą (1993–1996 metais vėl atnaujinta).
1992 metais pagamintų Vabalų kiekis perkopė 21 milijono ribą.
1995 metais Meksikoje modernizuojant Vabalų išvaizdą jie pradėti gaminti be jokios chrominės apdailos, visas dalis tik dažant, taip pat atsisakyta ventiliacinių angų priekyje ir gale.
2003 metais Vabalų gamyba per metus sumažėjo iki 30 000 vnt., lyginant su 1971 metais, kai per metus buvo pagaminta 1,3 milijono Vabalų.
2003 metų liepos 30 dieną paskutinis Vabalas nuriedėjo nuo Pueblos gamyklos konvejerio.
Per visą gamybos laikotarpį nuo 1938 iki 2003 metų pagaminti 21 529 464 klasikiniai Vabalai, jie tapo labiausiai parduodamu automobiliu pasaulyje, bei pirmuoju, kuris pasiekė 20 milijonų ribą (vėliau šį rekordą aplenkė VW Golf automobiliai).
Techninės charakteristikos
Pirmieji Vabalai išvystydavo maksimalų 100 km/val. greitį, vėliau didėjant variklio darbiniam tūriui Vabalai pasiekdavo 130 km/val. greitį. Ankstyvieji Vabalai gaminti su 1 litro darbinio tūrio varikliu ir 100 km/val. greitį pasiekdavo per 90 sekundžių, 1,6 litro Vabalai 100 km/val. greitį pasiekdavo per 22,5 sekundės. Kuro sąnaudos atitinkamai siekė 7,2 l/100 km ir 9,2 l/100 km.
Modelių VW 1302 svoris 870 kg, VW 1303 svoris 890 kg. Kabrioletų pagamintų iki 1970 metų svoris 800 kg, kabrioletų VW 1302 svoris 910 kg, VW 1303 svoris 930 kg.
Meksikoje Vabalai pradėti gaminti 1954 metais, 1978 metų pradžioje baigus Vabalų gamybą Vokietijoje, Vabalai pradėti tiekti iš Meksikos.
Pritaikymas ir perdarymai
Pokaryje nuo pat Vabalų gamybos pradžios, Vabalo bazė ir variklis plačiai naudotas kitų automobilių gamintojų. Automobilių dizaino studijos savo kuriamiems projektams taip pat dažnai naudodavo Vabalo bazę. Įvairiose šalyse tapo populiaru Vabalus perdaryti į sportinius bagius, taip pat gaminti įvairių formų stiklo audinio kėbulus, juos pritvirtinus prie Vabalo bazės atsirado įvairios sportinių ir klasikinių automobilių imitacijos. 60-aisiais naudojant vabalo pakabą, pavarų dėžę ir variklį, sukurta populiari Formula Vee žiedinių lenktynių klasė gyvuojanti iki šių dienų. Taip pat egzistuoja žiedinių lenktynių klasė Uniroyal Fun Cup, techniškai šie automobiliai neturi nieko bendro su Vabalais, tačiau kėbulai pagaminti iš stiklo audinio, kurie atkartoja Vabalo kėbulo formas.
New Beetle, Beetle
1993 metais VW vadovybė svarstė Vabalo atnaujinimo ir modernizavimo klausimus, tačiau prieita išvados, kad norint turėti šiuolaikišką automobilį, jį reikia perdaryti iš esmės. 1994 metų kovo mėnesį Ženevos automobilių salone pristatytas Concept 1 automobilis primenantis senojo Vabalo formas. 1997 metų lapkričio mėnesį VW bendrovė pradėjo gaminti New Beetle (1997–2010) sukonstruotą Golf IV bazėje ir gamintą Meksikoje. Vėliau, 2011 metais jį pakeitė atnaujintas VW Beetle automobilis, kuris gamintas iki 2019 metų.
Šalys Vabalų gamintojos ir gamybos metai
VW Vabalai gaminti 20-tyje pasaulio šalių, tačiau daugiausiai jų pagaminta Vokietijoje, Brazilijoje ir Meksikoje. Kai kurios šalys Vabalus tik surinkinėjo iš dalių pagamintų didžiosiose kitų šalių gamyklose.
Pavadinimai
Prieškaryje Vokietijoje oficialiai šis automobilis vadintas VW Typ 60 KdF-Wagen, pokaryje pervadintas VW Typ 1, VW Limousine, VW Sedan vėliau VW 1200, VW 1300, VW 1500, VW 1302, VW 1303 ir VW 1600i, tačiau labiausiai išplito paprastu Käfer pavadinimu (vok. vabalas), kiekviena šalis turėjo savos kalbos pavadinimą.
Angliškai kalbančiose šalyse Vabalas vadintas Beetle arba Bug, Prancūzijoje Coccinelle, Italijoje Maggiolino, Lenkijoje Garbus, Čekijoje Brouk, Vengrijoje Bogár, Olandijoje Kever, Suomijoje Kupla,Turkijoje Kaplumbağa, Rusijoje Жук, Lotynų Amerikoje ir ispaniškai kalbančiose šalyse Escarabajo, Congorocho, Pichirilo, Peta, Poncho, Cucaracha, Bolillo o Volky, Cepillo, Meksikoje ir centrinės Amerikos šalyse Vocho ir Brazilijoje Fusca vardu
Kinas, televizija
Pastarųjų dešimtmečių vaidybinių filmų gatvių scenose ir kadro fonuose neišvengiamai galima pamatyti stovinčių ar pravažiuojančių daugybę Vabalų, ne viename filme pagrindinis filmo herojus taip pat važinėja Vabalu. Sukurta daugybė dokumentinių filmų skirtų Vabalų istorijai. Jungtinėse Valstijose sukurta eilė vaidybinių filmų, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka automobilis vardu Herbis.
Filmų sąrašas skirtų Herbio automobiliui: The Love Bug (1968), Herbie Rides Again (1974), Herbie Goes To Monte Carlo (1977), Herbie Goes Bananas (1980), Herbie The Love Bug (1982 – TV, penki epizodai), New Herbie The Love Bug (1997), Herbie: Fully Loaded (2005).
1971–1978 metų laikotarpiu Vokietijoje sukurti penki pilnametražiai vaidybiniai filmai, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Vabalas vardu Dudu. Filmų pavadinimai ir sukūrimo metai: Ein Käfer geht aufs Ganze (1971), Ein Käfer gibt Vollgas (1972), Ein Käfer auf Extratour (1973), Das verrückteste Auto der Welt (1975), Zwei tolle Käfer räumen auf (1978).
Sudargas (karvedys)
Sudargas – senovės lietuvių karvedys, žemaičių didžiūnas. Gyveno XIV a. pr.
1308 m. Sudargas su Mansčiu ir 5000 karių kariauna per Kuršių neriją pateko į kryžiuočių užgrobtą Sembą ir nusiaubė Pavandenės ir Rūdavos apylinkes. 1317 m. kryžiuočiai sunaikino Sudargo pilį, o jo šeimyną išsivarė vergijon.
Akaros
Akaros (Aequidens) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Gabjauja
Gabjauja (Gabjaujis, Gabjaugė, Gabjaukuras, Gabjaugis) – javų deivė (arba dievas), globojanti nuimtus javus, kluonus. Gabjauja – jaujos globėja.
Paminėjimai
Pirmą kartą paminėta 1673 m. Kristupo Sapūno ir Teofilio Šulco lietuvių kalbos gramatikoje.
Daugiausiai apie Gabjaują (Gabjauga) rašė Matas Pretorijus (XVII a. pabaiga). Jis teigė, kad tikėta Gabjaują saugant nuo gaisro džiovinamus javus, pastatus, kuriuose jie laikomi. Aprašė Gabjaujos garbinimą (jai aukodavo gaidžius) per kūlimo pabaigtuvių šventę. Matas Pretorijus atskirame skyriuje išsamiai aprašė Gabjaujos šventę, nurodydamas, kad tai yra tarsi jaujų šventė, keliama dievui Gabjaujui, kuris yra jaujos, javų ir ugnies dievas.
Iškūlus javus, buvo švenčiama šventė, skirta deivei Gabjaujai dėkojant, kad leido sėkmingai išdžiovinti ir iškulti javus. Jai pagerbti būdavo daromas alus ir kepama duona. Per šventę buvo aukojamas baltas ir juodas, bet ne raibas ar raudonas gaidys. Gaidį užmušdavo lazda. Šeimininkas mušdamas kalbėdavo: „Gabjauja, būk linksma ir mums maloni“. Užmuštą gaidį šeimininkė nupešdavo, pastatydavo ant ugnies. O šeimininkas jį virdavo ir negalėdavo nuo virimo pasitraukti, jei labai reikdavo nueiti, jį pavaduodavo sūnus. Saugodavo, kad prie verdamo gaidžio neprisiartintų jokia moteris ar koks nors svetimas žmogus. Žmona baltai užtiesdavusi stalą, ant kurio padėdavo duonos o šeimininkas – išvirtą gaidį. Rankoje laikydamas pripildytą alaus kaušelį, kalbėdavo maldą (Wieszpatie Diewe Gabjaugia, mes taw padekavojom, iog galeiom tawo Szittos gerrus dowanus gerrai iszdirpti). Po to šeimininkas gerdavo pirmą kaušelį, prieš tai nupylęs ant žemės alaus Žemynėlei, vėliau gerdavo į savo sūnus ir tarnus ir tik po to gerdavo visi kiti. Apėjus apeiginiam kaušeliui aplinkui, visi, išskyrus moteris, pradėdavo valgyti. Atlikus apeigas, sueidavo moterys, kurios gerdavo, bet ne iš apeiginio kaušelio, valgydavo, o likučius atiduodavo šuniui. Baigdamas puotą, šeimininkas, paėmęs kaušelį į ranką, kalbėdavo: "Mielas dieve Gabjauji, mes tavo šventę gerai atšventėm, būk linksmas ir palaimink mus. Saugok mus, mūsų šeimyną, namus ir ūkį, gyvulius“.
Gabjaujos ar Gabjaujo šventę dar XIX a. užrašė Jonas Jablonskis, Mykolas Miežinis, Antanas Juška.
Interpretacijos
Vardas kildinamas nuo žodžių „gaubti, gobėti“ ir „jauja“.
Nors Matas Pretorijus mini Gabjauja teigia, kad vyriška dievybė. Pagal Jokūbą Brodovskį ir Pilypą Ruigį Gabjauja yra turto deivė. Tačiau Algirdas Julius Greimas lyties klausimo nespreądžia, o teigia, kai jis – ugnies dievas.
Gabjauja ar Gabjaujis galbūt tapatus Jono Lasickio minimai Gabie, nes pastarasis aprašo jos pagerbimo paprotį po kūlės. Tačiau Lasickio Gabie paprastai tapatinama su ugnies deive Gabija.
Živinbutas
Živinbudas (rekonstr. Živinbutas) – XIII a. lietuvių kunigaikštis, valdęs žemes rytų Lietuvoje. Žinomas iš Ipatijaus metraščio, kur minimas pirmuoju tarp 5 vyresniųjų kunigaikščių, 1219 m. sudariusių taikos sutartį su Haliču-Voluine. Kadangi jis sutarties kunigaikščių sąraše minimas pirmuoju, jis galėjo būti Lietuvos pagrindiniu kunigaikščiu. Živinbudas neminimas kituose istoriniuose dokumentuose. Kai kurie istorikai mano, kad jis galėjo būti Traidenio protėvis.
Manoma, Živinbudas valdžią perėmė, kai 1213–14 m. kovose su Kalavijuočių ordinu žuvo žymūs 3 vyresnieji kunigaikščiai: Dangerutis, Stekšys ir nežinomo vardo Lietuvos valdovas. Valdant Živinbudui toliau buvo kovojama su Kalavijuočių ordinu, atnaujinta sąjunga su Jersikos kunigaikščiu Visvaldžiu, užmegzti ryšiai su žiemgalių kunigaikščiu Viesturu. Daugiausia kovota su Šiaurės Rusios žeme Naugardu; jis pultas 1225–26 žiemą, bet lietuvių kariuomenė (apie 7000 žmonių) pralaimėjo. Veikiausiai tuomet Živinbudas žuvo, nes vėliau lietuvių puolimų sumažėjo visuose frontuose. XVI a. Lietuvos metraščių Platesniajame sąvade ir daugumoje nuorašų Živinbudas nepagrįstai painiojamas su legendiniu Deltuvos kunigaikščiu Giriumi.
Manoma, kad Živinbudas galėjęs būti svarbiu Mindaugo konkurentu dėl šalies valdovo sosto.
Linkava
Linkava vadinama:
Berišon diušer
Berišon diušer – avių veislė, sukurta Prancūzijoje, Beri regione. Dar XVII a. viduryje vietinės avys buvo kergiamos su merinosais, o XIX a. pradžioje gerinamos su Anglijos mėsiniais dišli (leisterio) avinais.
Berišon diušeriai priklauso pusiau plonavilnių mėsinių trumpavilnių avių grupei. Jų nedidelė beragė galva, kojos ir papilvė pliki. Avinai sveria 90-110 kg, ėriavedės – 70-85 kg. Iš 100 ėriavedžių gaunama 120-150 ėriukų, prikerpama 3-5 kg 8-9 cm ilgio ir 27-31 mikrono storio vilnos. Šios avys labai tinka pramoniniam mišrinimui, o į Lietuvą įvežtos 2002 m. (Širvintų r.)
Teisės mokslai
thumb|200px|[[Legistika|Viduramžiais teisėtyra prasidėjo romėnų įstatymų tyrinėjimais bei komentavimu (nuotraukoje - glosuota Graciano dekreto ištrauka)]] thumb|right|200px|[[Vilniaus universiteto Teisės fakultetas]] thumb|right|200px|[[Mykolo Romerio universitetas]] thumb|200px|right|[[Vilniaus teisės ir verslo kolegija]]Teisės mokslai - mokslai, tiriantys teisę (teisės teisės normas), teisinę sistemą, jos struktūrinius elementus, su jais susijusius visuomeninio gyvenimo, kitus tikrovės reiškinius, dėsningumus, dalykus. Siaurąja prasme teisės mokslai yra tapatinami su teisėtyra, dar kitaip - jurisprudencija. Plačiąja prasme teisės mokslai yra grupė įvairių mokslo sričių, disciplinų, t. y. mokslų (taip pat jų šakų ir pošakių), tiriančių teisinę sistemą, taip pat su ja susijusias kitas socialines sistemas, jos teisinius aspektus.
Klasifikacija
Pagal dalykinį pobūdį ir tyrimo objektą teisės mokslai gali būti išskiriami: Teisės mokslų skirstymas (specialiuosius teisės mokslus laikant ir išskiriant kaip savarankiškas teisės mokslų disciplinas):
Khlongtrono nacionalinis parkas
Khlongtrono nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Utaradito provincijoje. Parkas įkurtas 2003 m. rugsėjo 30 d.
Vieta
Parkas užima 518,79 km² ir apima Thongsaenkhano (Thong Saen Khan) ir Nampato (Nam Pat) apylinkėse.
Flora ir fauna
Khlongtrono nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: irvingija (Irvingia malayana), aukštoji hopėja (Hopea ferrea), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), Tetrameles nudiflora, aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), Indiškasis lapainis, michelija (Michelia floribunda), didysis tikmedis (Tectona grandis), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), krausva (Lagerstroemia calyculata ir Lagerstroemia venusta), plunksninis skaistminas (Vitex pinnata), plaukuotasis viršūklis (Terminalia chebula), rudoji šorėja, gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), jonamedis (Cratoxylum maingayi), tankiažiedis ąžuolūnas (Lithocarpus densiflorus) ir kt.
Parke gyvena: Himalajinis lokys, ožka (Capricornis milneedwardsii), Indijos muntjakas, Javinis elniukas, loris (Nycticebus bengalensis), šernas, viverinė katė, palminis musangas, dūminis leopardas, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), mangustas, dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), dygliatriušis ir kt., daug įvairių paukščių – sidabrinis fazanas (Lophura nycthemera), pita (Pitta moluccensis), Richardo kalviukas (Anthus richardi), storasnapis žaliasis karvelis (Treron curvirostra), volungė (Oriolus chinensis), pavasarinė kabančioji papūgėlė (Loriculus vernalis) ir kt.
Antanava (Gudžiūnai)
Antanava – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Alksnėnų, prie Mamėno upelio (Viešnauto intakas), toliau pietuose – Kruosto aukštupys. Kaimas apsuptas miškų (Sosių, Žilvičių, Zacišių).
Etimologija
Pavadinimas asmenvardinės kilmės, nuo vyriško vardo Antanas.
Istorija
XX a. pradžioje buvo Surviliškio valsčiuje, Račinskių valda.
Magistratas
Magistratas gali būti:
Kasparas Denhofas
Kasparas Denhofas (1588 m. sausio 1 d. – 1645 m. birželio 4 d., Varšuva) – ATR valstybinis veikėjas, grafas (1635 m.) ir kunigaikštis (1637 m.) Šventosios Romos imperijos, Karaliaus dvariškis ir reiterių rotmistras, Dorpato vaivada (1627–1634 m.) ir Seradzo vaivada (1634–1645 m.), Karaliaus dvaro maršalka (1639 m.), Veliuno, Lemborko, Radomsko, Boleslaveco, Sokolo, Maloščicko, Klonovo seniūnas.
Biografija
Vokiečių-Baltijos didikų Denhofų giminės atstovas, herbo „Vepris“ savininkas. Dorpato vaivados Gerardo Denhofo (m. 1598?) ir Margaritos fon Zveifeln (m. 1622) antrasis sūnus. Broliai – Pernu vaivada Ernestas Magnusas (1581–1642), pulkininkas Germanas Denhofas (m. 1620), Pamario vaivada Gerardas (1590–1648).
Vladislavo IV Vazos vardu Seradzo vaivada Kasparas Denhofas vedė Vienoje diplomatines derybas dėl karaliaus vedybų su Austrijos erchercogiene Cecilija Renata (1611–1644). Derybu rezultate Cecilija Renata, Vokiečių imperatoriaus Ferdinando II Habsburgo dukra, tapo ATR karaliaus Vladislovo IV Vazos žmona, o Kasparas Denhofas 1637 metais gavo Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą. 1639 metais naujos karalienės Cecilijos Renatos buvo paskirtas maršalka.
Kasparas Denhofas pastatė sau ir savo šeimai kapavietę šventoje vietoje Jasna Goroje.
Lenkijos karaliaus Stanislovo Leščinskio prosenelis.
Šeima ir vaikai
1620 metais vedė Aną Aleksandrą Konecpolską (? – 1651), Podolės ir Seradzo vaivados Aleksandro Konecpolskio (1555–1609) ir Anos Srožickos (m. po 1615) dukterį. Vaikai:
Jankaus spaustuvė
thumb|Martyno Jankaus spaustuvė [[Bitėnai|Bitėnuose]] Jankaus spaustuvė, Martyno Jankaus spaustuvė – spaustuvė, veikusi 1889–1912 m. Mažojoje Lietuvoje.
Istorija
Spaustuvę įkūrė Martynas Jankus Ragainėje, ten dirbo 1889–1890 m. Joje išleistas žurnalo „Varpas“ pirmasis numeris, leistas „Ūkininkas“.
Vėliau M. Jankaus spaustuvės buvo įsteigtos Tilžėje, Bitėnuose (1893 m.) Klaipėdoje (1909–1912 m.). Nuo 1889 m. iki 1912 m. išleista apie 360 lietuviškų knygų. 1912 m. spaustuvę nupirko lietuvių bendrovė „Lituania“.
Veikla
Jankaus spaustuvėje spausdinta:
497 m. pr. m. e.
'''497 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Marija Žibūdienė-Skrabutytė
Marija Žibūdienė-Skrabutytė (1955 m. sausio 3 d. Semoškų k., Lazdijų r.), choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
thumb|right|300px|Marija Žibūdienė diriguoja chorui [[Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčia|Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčioje (1998 m.)]] Baigusi Kapčiamiesčio vidurinę mokyklą, 1972–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. D. Norkienė). 1977–1981 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Karoso, dėst. B. Jankausko ir dėst. T. Šumsko klasės).
Nuo 1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto (universiteto) Muzikos katedros dėstytoja, nuo 1994 m. vyr. dėstytoja, nuo 1996 m. docentė, Muzikos katedros dainavimo ir dirigavimo skyriaus vedėja. 1986–1989 m. Šiaulių miesto kultūros skyriaus vedėjo pavaduotoja. 1982–1986 m. instituto Muzikos katedros studentų choro studijos vadovė. Be mokomojo ir studijinio darbo, choras surengė ir koncertų. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje pedagogė parengė Šiaulių universiteto Muzikos katedros merginų chorą „Littera“, kuris konkurse savo kategorijoje laimėjo antrąją vietą.
1980 m. pradėjo vadovauti Šiaulių miesto vokaliniams ansambliams, 1981–1994 m. „Nuklono“ gamyklos mišriojo choro „Žiburys“ meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. 1984 m. VI Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje choras laimėjo antrąją vietą, o 1987 m. VII analogiškame konkurse trečiąją vietą. 1985 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras pelnė geriausio kolektyvo vardą miestų įmonių grupėje, 1988 m. liaudies dainų festivalyje Panevėžyje „Žiburys“ gavo diplomą už geriausiai atliktą pasaulio tautų liaudies dainą, 1991 m. dalyvavo Rytų ir Vakarų šalių chorų šventėje „Dainų tiltai“ Taline. „Žiburys" padarė įrašų Lietuvos televizijai, nemažai koncertavo Šiauliuose, dainavo Latvijoje ir Estijoje.
1984–1985 m. vadovavo Kuršėnų švietimo darbuotojų moterų chorui, jį parengė 1985 respublikinei dainų šventei. 1987–1988 m. Šiaulių inžinierių namų kamerinio choro vadovė, su juo konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ laimėjo trečiąją vietą.
1992 m. suorganizavo Šiaulių Šv. Ignaco Lojolos bažnyčios jaunimo mišrųjį chorą, kuris 1995 pasivadino „Atžalyno“ vardu. Kolektyvą (20-25 merginos ir vaikinai) globoti ėmė Šiaulių miesto savivaldybė. Choras su pasisekimu koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Belgijoje. 1994 m. tarptautiniame chorų konkurse Italijoje (Riva del Garda) laimėjo aukso diplomą, 1995 m. dalyvavo tarptautiniame chorų konkurse Nyderlanduose (Arnheimas), 1996 m. tarptautiniame jaunimo chorų konkurse „Rigas zile“ Latvijoje pelnė sidabro diplomą, 1996 m. tarptautiniame chorų konkurse Graikijoje (Atėnai) laimėjo sidabro medalį, 1997 m. tarptautiniame chorų konkurse Italijoje (Riva del Garda) pelnė aukso ir sidabro diplomus, o dirigentė gavo specialų prizą – kelionę į dirigentų konkursą – seminarą Vokietijoje. Choras 1993 m. giedojo Kryžių kalne popiežiaus Jono Pauliaus II vizito Lietuvoje proga, 1995 m. dalyvavo televizijos laidoje Europai – televizijos tilte „Loretas – Kryžių kalnas„, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. „Atžalynas“ populiarina lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius, senąją klasikinę ir religinę muziką. 1997 m. išleistas „Atžalyno" kompaktinis diskas.