cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pumiai
Religija
Nuo tada, kai pumi atsiskyrė nuo tibetiečių, kartu su budizmo įtaka, pumi pradėjo plačiai išpažinti animizmą ir protėvių garbinimą. Vietinėse tautose ši religija vadinama Zanbala. Zanbala religija, tarmiškai žinoma kaip Dingta, literatūrinėje kalboje reiškia „baltoji žemė“. Zanbala religija garbina tris dievybes ir protėvių dvasias. Ritualams ir maldoms vadovauja tik vyresni vyrai. Niglang teritorijoje pumi namuose vis dar įrenginėja altorius, kuriuos garbino vyresnės kartos atstovai. Namuose įrengiami židiniai, aplink kuriuos apibrėžiamas žiedas; egzistuoja nerašyta taisyklė, jog židinio žiedo negali liesti svečiai. Nedideli akmenų bokštai – guazei – stovi už ugnies žiedo. Pietų metu vyriausiasis šeimos vyras paima pilną šaukštą maisto ir išdėlioja šį maistą ant kiekvieno guazei bokštelio. Kitas šaukštas maisto įmetamas į židinį, tai simbolinė auka mirusiems protėviams. Vis dėlto Tibeto budistų misionierių pastangomis didelė pumi tautos dalis, ypač gyvenantys Sičuano teritorijoje, priėmė Gelugpa and Kagyu lamaizmo liniją.
Kultūra
Pumi švenčia pavasario pradžios šventę (kinų mėnulio kalendoriaus naujieji metai). Pirmojo mėnulio kalendoriaus mėnesio 15 dieną garbinamas mažesniųjų kalnų dievas. Didieji atlaidai vyksta septintojo mėnulio kalendoriaus mėnesio 15–tą dieną, jų metu garbinamas Didysis kalnu dievas. Beveik visi pumi kaimai turi savo kalnų gėrybių, kurios yra garbinamos švenčių metu. Tomis dienomis visa šeima aukoja maistą ir meldžiasi, prašydami stiprios sveikatos ir gerovės šeimai.
Mityba
Kadangi svarbiausia pumi veikla yra žemdirbystė, pagrindinis šios tautos maistas yra iš grūdinių kultūrų pagaminti patiekalai. O daugybė daržovių ir vaisių, tokių kaip Pekino kopūstai, morkos, baklažanai ir melionai yra papildomas maistas. Tradicinis patiekalas yra sūdyta kiauliena, suvyniota į kiaulės odą. Valgomi specialiai paruošti miežiai (tsampa) ir geriama arbata su sviestu (chang). Valgoma paprastai tris kartus per dieną.
Iš tradicinių alkoholinių gėrimų mėgstamas likeris, kuris naudojamas kaip auka arba kaip dovana.
Šeima
Jongsheng ir Niglang teritorijose pumi bendruomenės nariai būdavo iš gausių šeimų, tuo tarpu Lanping ir Weixi teritorijose, buvo paplitę mažos šeimos. Tik šeimoje esantys sūnūs turėdavo teisę paveldėti turtą, ir tėvų namai dažniausiai būdavo paliekami jauniausiam sūnui. Tėvai išrinkdavo sutuoktinius savo vaikams, santuoka tarp giminių (pusbrolių, pusseserių) buvo laikoma privilegijuota. Merginos dažniausiai ištekėdavo 15 metų, vaikinai – daugiausiai 18 metų. Po 1949 metų tokie sprendimai, kaip santuoka tėvų valia, vaikų sužadėjimas dar prieš jiems gimstant, buvo uždrausti.
Tradiciniai rūbai
Pumi vyrai dėvi arba berankoves ožkų odas, arba lininius švarkus, taip pat ilgas kelnes, kurios derinamos su tibetiečių skrybėlėmis. Jei vyrai yra medžiotojai ar kariai, nešiojami ilgi tibetiečių kardai ar elnio odos krepšiai. Pumi berniukai, sulaukę 13 metų amžiaus, turi atlikti apsivalymo ritualus, ir tik po šių ritualų gali dėvėti suaugusiųjų drabužius ir dalyvauti bendruomenės veikloje.
Tradicinė architektūra
Pumi kaimai pastatyti mažiausiai 500 metrų atstumu vienas nuo kito, kalnų šlaituose. Namai rąstiniai, dviejų aukštų. Pirmajame namo aukšte dažniausiai laikomi gyvuliai, o viršutinis namų aukštas gyvenamasis. Jo centre yra židinys, kuris skirtas ne tik maisto gaminimui, tačiau reikšmingas ir jų tikėjimui.
Duburaitis I
Duburaitis I – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kelpšiškių.
Kauno Šilo pradinė mokykla
Istorija
Kauno Šilo pradinė mokykla įkurta 1993 m. reorganizavus Kauno Panemunės pradinę mokyklą. Nuo pat mokyklos įkūrimo visas ugdomasis, kūrybinės raiškos bei dvasinio tobulėjimo darbas remiasi lietuvių tautinės kultūros vertybių perimamumu. 1994 m. įkurtas mokyklos Etnografinis muziejus. Visose klasėse vyksta etnokultūros užsiėmimai, naudojant švietimo ir ugdymo skyriuje patvirtinta direktorės pavaduotojos ugdymui G. Kepežinskienės individualia Etnokultūros programa I–IV klasėms. 2000 m. mokykloje pradėti rengti autoriniai etninės kultūros seminarai Kauno miesto ir respublikos pedagogams. Mokykla artimai bendradarbiauja su mikrorajono ugdymo įstaigomis, vaikų globos namais, Panemunės senelių namais, biblioteka, seniūnija, Panemunės bažnyčia bei dvasininkais.
Bioenergetika
Terminą bioenergetika pirmasis panaudojo A. Sent-Derdis 1956 m.
Barsukas
Barsukas, arba opšrus (Meles meles) – stambiausias kiauninių šeimos plėšrusis žinduolis.
Kauno Šilo pradinė mokykla
Mokiniai
Aistis ir Artūras Gelusevičiai, mokosi Juozo Naujalio muzikos gimnazijoje, obojaus ir gitaros klasėse.
Barsukas
Paplitimas
Paplitęs beveik visoje Europoje, išskyrus pačią jos šiaurę. Rytinė jų arealo paplitimo riba Volgos upė ir nuo jos link Baltosios jūros.
Barsukai Lietuvoje
Paplitę visoje Lietuvoje, bet negausiai. 1997 metais užregistruota apie 2500 individų. Priešų barsukai turi nedaug – tai vilkai ir lūšys. Lietuvoje medžiojamas (leidžiama medžioti tik spalio-lapkričio mėn.). Kailis nėra ypač vertinamas.
Išvaizda
thumb|left|200px|Barsuko jauniklis thumb|left|200px|Barsuko letena Specifinis bruožas – baltai juodai dryžuotas snukis. Dryžiai eidami nuo snukio link kūno susilieja į pilką (širmą) atspalvį. Kūno dydis ir masė svyruoja priklausomai nuo gyvenamos teritorijos (masė – 8-20 kg; kūno ilgis – 56-90 cm). Pietinėje arealo dalyje (Ispanija, Portugalija, Italija) barsukai yra mažesni ir lengvesni, o Anglijoje ir Airijoje fiksuojama didžiausia masė ir dydis. Kojos trumpos, stiprios, su ilgais ir tvirtais, rausti pritaikytais nagais.
Gyvenamoji aplinka ir žiemos miegas
Barsukai gyvena miškuose, šlaituose, kartais krūmuose, ganyklose ir net pievose, bet arti miško. Mėgsta ramybę. Veiklus sutemose ir naktį. Maždaug gruodį įminga ir miega iki kovo mėnesio, tačiau miegas nėra gilus, kartais, kai nešalta, išeina iš urvo. Guolis – iš sausų lapų ir žolių. Žiemą nesimaitina, naudodami sukauptas riebalų atsargas. Pavasarį per žiemą susitrynusią guolio paklotę išstumia iš urvo ir užverčia žemėmis.
Bendruomeniškumas
Barsukai gyvena grupėmis sudarydami monogamines šeimas. Anglijoje tokios šeimos vadinamos klanais (clan). Vidutiniškai šeimoje būna šeši suaugę individai bei tų metų jaunikliai. Gyvūnų skaičius šeimoje priklauso nuo maisto kiekio aplinkinėse teritorijose. Šiltesnio klimato teritorijose barsukai neretai gyvena po vieną ar poromis. Šeimos galva – patinas veja šalin svetimus barsukus, kai tie per daug prisiartina prie urvo.
Urvų kolonijos
Barsukai kasa sudėtingas urvų sistemas, lietuviškai vadinamas urvų kolonijomis arba urvynais. Pasitaiko šimtamečių urvynų, kurie po žeme sudaro sudėtingą labirintų sistemą su daug išėjimų į žemės paviršių – landų. Tokioje urvų kolonijoje kartu su barsukų šeima neretai gyvena ir lapės ar usūriniai šunys. Didelės urvų kolonijos ypač reikalingos šaltesnio klimato zonose, kadangi atėjus žiemai barsukai geriau apsisaugo nuo šalčio susiburdami kartu giliai po žeme, kur nepasiekia šalnos. Urvuose ir prie jų labai švaru, nėra nei maisto atliekų, nei išmatų. Urvuose barsukai praleidžia didžiąją savo gyvenimo dalį.
Barsukai atsargūs – prieš išlįsdami iš urvo iškiša galvą, gerai pasiklauso, apsiuosto ar nėra ko įtartino ir tik tuomet išlenda.
Mityba
Mityba labai įvairi. Nors barsukas priklauso plėšriesiems žinduoliams, tačiau nemažą dalį maisto raciono sudaro augalinis maistas – uogos, vaisiai, sėklos, šaknys. Lietuvoje pagrindinis barsukų maistas yra peliniai graužikai, varliagyviai, paukščių jaunikliai, moliuskai, sliekai, kartais net dvėseliena. Taip pat minta vabzdžiais ir jų lervomis, kurmiais. Ėda daug, todėl iki žiemos labai nutunka.
Maisto ieškantis barsukas nukeliauja labai daug, bet visuomet tais pačiais takeliais. Maisto gausioje teritorijoje barsukas vaikšto 2 km spinduliu. Sliekų ieškodamas išeina pasivaikščioti net 10 valandų. Medžioja dažniausiai sutemus. Mato prastai, todėl pasikliauna gera uosle ir klausa.
Dauginimasis
Poravimosi laikotarpis – nuo vasario iki spalio. Dažniausiai poruojasi rugsėjį. Kartais pora lieka ištikima visam gyvenimui. Gimsta iki 4 jauniklių. Specialiai parengtame guolyje jaunikliai praleidžia 8 savaites, misdami motinos pienu. Dviejų mėnesių išlenda iš urvo, pieną žinda iki 4 mėnesių.
Etimologija
Kiauninių šeimos žvėrelį opšrų arba opšrą, opšrį, barsuką (Meles), latvių kalboje atitinka žodis âpsis, prūsų kalboje – ābzdus bei wūbzdus. Lietuviškas žodis opšrus, latviškas atitikmuo âpsis, prūsiškas ābzdus, wūbzdus – kitose indoeuropiečių kalbose atitikmenų neturi. Žodis opšrus mėginamas sieti su ápaḥ ‘darbas, veikimas’, lotyniškai – opus reiškia darbas.
Istoriniais laikais į lietuvių kalbą per lenkų ar rytų slavų kalbas atėjo tiurkų kalbų skolinys – barsukas (барсу́к). Turkiškai, kazachiškai, karačiajų-balkarų kalba opšraus atitikmuo yra borsuk, totoriškai – Бурсык (bursyk, barsyk), čagatajiškai – bursuk, azerbaidžaniečių kalba – porsuq. Tiurkų kalbose šis žodis reiškia pilkas (pagal pilką kailio spalvą).
Atėnų Panionios
Atėnų Panionios – Graikijos sporto klubas, turintis nepriklausomai veikiančias įvairių sporto šakų sekcijas.
Sieninė gaurabitė
Sieninė gaurabitė (Anthophora plagiata) – bičių (Apidae) šeimos vabzdys. Paplitęs Europoje nuo Ispanijos iki Pietų Rusijos ir nuo Italijos iki Danijos ir Lietuvos; aptinkama Šiaurės Afrikoje, Azijoje – iki Indijos.
Kūno ilgis 13-14 mm. Skraido nuo birželio mėnesio vidurio iki liepos mėnesio vidurio.
Labiausiai mėgsta augalus, iš kurių ilgus vamzdelius turinčių vainikėlių nektaras pasiekiamas ilgaliežuvėms bitėms. Veisiasi stačiuose molio ar priemolio šlaituose. Sudaro kolonijas, tačiau rasti tik pavieniai individai. Lizdų urveliai turi įėjimo vamzdelius iš molio.
Baikštytė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Baikštienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Baikštys.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Studziani Lasas
Studziani Lasas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietvakarius nuo Seinų ir 102 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra išlikę nemažai senovinės liaudies architektūros pastatų.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bilios ežeras
Bilia  – ledyninės kilmės ežeras, esantis Fegerašo kalnuose, Sibiu apskrityje, vidurio Rumunijoje. Nedidelis, vos 4,7 hektarų plotą užimantis ežeras, išsidėstęs 2034 m aukštyje. Vidutinis ežero gylis – 11 m, ilgis – 360 m.
Tai yra populiari, turistų lankoma vieta. Šalia ežero įsikūrusios 2 šveicariško stiliaus trobelės, meteorologinė stotis, kalnų gelbėjimo tarnyba. Vasaros sezonu ežeras pasiekiamas automobiliu, kitu metų laiku – keltuvu. 2006 m. ežero apylinkėse buvo pastatytas pirmasis ledo viešbutis Rytų Europoje.
Bajerčius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bajerčienė (ištekėjusi moteris) ir Bajerčiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kultuvė (laikraštis)
Kultuvė – visų be politikos mėnraštis – satyros ir humoro laikraštis, leistas 1922–1924 m., 1931–1942 m. Kaune, 1940 m. Vilniuje.
Istorija
Ėjo kartą per metus balandžio 1-ąją. Leido ir redagavo Mikas Bagdonas, Alfonsas Vytautas Braziulis, Juozas Pajaujis-Javis, Petras Tarulis, Jonas Strazdas. Išėjo įvairiais pavadinimais: „Krizės kultuvė“ (1932 m.) „Kultuvės aidas“ (1933–1934 m.) „Kultuvė iš Vilniaus“ (1940 m.) „Į Kultuvę“ (1942 m.). Spausdino Valstybės spaustuvė, Varpo, Spindulio, V. Atkočiūno, M. Adomavičiaus, Rašto spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė Kaune bei Švyturio spaustuvė Vilniuje.
Bajoraitis
Bajoraitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Paprastasis ausuonis
Paprastasis ausuonis (Colophospermum mopane) – pupinių šeimos (Fabacease) medis, augantis karštose sausose žemumose (nuo 200 iki 1150 m), šiaurinėse Pietų Afrikos srityse (PAR, Zimbabvė, Mozambikas, Botsvana, Namibija, Angola, Malavis). Tai vienintelė ausuonio genties (Colophospermum) rūšis.
Pavadinimas mokane yra vietinis šių medžių pavadinimas. Gentinis pavadinimas Colophospermum reiškia 'sakingos sėklos', kadangi žodis colophos akivaizdžiai mini sakų terpentino kvapą. Graikijos miestas Kolofonas garsėjo kanifolija, gaunama iš kai kurių medžių sakų.
Bajoraitis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bajoraitienė (ištekėjusi moteris) ir Bajoraitytė (mergautinė pavardė).
Paprastasis ausuonis
left|250px|thumb|Paprastojo ausuonio arealas Auga bazinėse (kalkingose) dirvose, kuriose dirvožemis plonas ir prastai nutekamas, taip pat aliuvinėse (upių nuosėdų) dirvose. Pietų Afrikos respublikoje ir gretimose Botsvanos ir Zimbabvės teritorijose medžiai užauga nuo 4 iki 18 m aukščio, sudaro mopane krūmynus, rečiau – retmiškius. Šiauriau ausuonių medžiai būna aukštesni ir sudaro aukštus retmiškius, kurie vadinami 'katedriniai retmiškiai'.
Medžiai lengvai atpažįstami pagal drugelio pavidalo lapus bei plonas plačias ankštis. Ausuoniai įeina į šių kraštų malkinių medžių trijulę, kurią be ausuonio sudaro pūkuotoji akacija (Acacia erioloba) ir kliedmis (Combretum imberbe).
Panaudojimas
thumb|left|250px|Ausuonio šaka su mopano vikšru ([[Imbrasia belina).]] Ausuonių mediena yra viena sunkiausių pietų Afrikos regione, dėl kietumo sunkiai apdirbama, tačiau ir atspari termitams. Dėl šių savybių ausuonių mediena nuo seno naudojama namų ir tvorų statybose, geležinkelio pabėgiams bei šachtų atramoms. Dėl atsparumo termitams ir rausvos spalvos šios medienos lentos populiarios grindims kloti. Už Afrikos ribų ausuonio mediena populiari kaip sunki dekoratyvinė mediena, iš jos daro akvariumų ir sodų puošinius, stalo lempų pagrindus, statulėles.
Bajoraitis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Paprastasis ausuonis
Panaudojimas
Ausuonio medieną vis dažniau naudoja muzikos instrumentų gamyboje (ypač medinių pučiamųjų). Reikiamos kokybės senegalinės dalbergijos (Dalbergia melanoxylon, vad. afrikinio juodmedžio) medienos, tradiciškai naudojamos klarnetų gamyboje), vis sunkiau rasti. Ją vis dažniau keičia ausuonio mediena, kuri išlaikoma praktiškai neskilinėja, o iš jos pagaminti instrumentai pasižymi šiltu sodriu tonu.
Mediena naudojamai medžio angliai degti.
Kramtomas ausuonių šakeles naudoja vietoje dantų šepetukų, žievę naudoja odoms rauginti, iš jos gamina špagatą. Lapai naudojami žaizdoms gydyti.
Ausuonių lapais minta drugių Imbrasia belina vikšrai. Šie vikšrai, turintys nemažai baltymų, yra žmonių valgomi. Kepintus ar džiovintus juos pardavinėja, kaimo ekonomikoje prekyba jais duoda nemažas pajamas.
Šių medžių lapais minta ir drugių Gonometa rufobrunnea vikšrai, kurių gaminamos gijos naudojamos „laukinio šilko“ gamyboje. Gijos gaunamos surenkant kokonus ir panaudojamos audeklų gamyboje.
Čokas (vamzdis)
Čokas (, choke – bore) – lygiavamzdžio šratinio šautuvo vamzdžio kanalo susiaurėjimas gale, didinantis šūvio glaustumą ir kaunamąjį atstumą iki 40 m. Čokas sutelkia iššaunamus šratus į glaudesnę „čiurkšlę“. Čoko efektyvumas priklauso nuo susiaurėjimo dydžio, susiaurėjimo formos, šratų dydžio ir kitų veiksnių. Tikras efektyvumas nustatomas šaunant į taikinį ir apžiūrint šratų sklaidą rodančias skyles.
Pagal susiaurėjimo formą čokai skirstomi į normalius, aštriabriaunius, taurinius, skeet tipo, paradoksus ir reguliuojamus.
Pagal sandarą čokai būna:
Nuorodos
Iliustracijos:
Rita Baltušytė
Rita Baltušytė (g. 1938 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos ir Australijos žurnalistė, redaktorė, rašytoja.
Biografija
Pavardė gimimo metu – Rita Juzėnaitė. Tėvas – rašytojas Juozas Baltušis. Tėvams išsiskyrus, jos vardas ir pavardė pakeisti į Margaritą Baltušytę, vėliau – Rita Baltušytė. 1960 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo žurnalistės specialybę.
Nuo 1959 m. dirbo Lietuvos radijuje, nuo 1962 m. dienraščio „Sovetskaja Litva“ literatūrinė darbuotoja, 1966–1971 m. telegramų agentūros ELTA budinčioji redaktorė, rajoninės spaudos skyriaus redaktorė, 1971–1979 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ skyriaus redaktorė.
David Macchione
Davidas Mačione – muzikos grupės „Zingaros“ narys ir vienas iš įkūrėjų.
Rita Baltušytė
Biografija
1981 m. išvyko į Australiją. 1985–1986 m. ir 2000–2001 m. savaitraščio „Mūsų pastogė“ redaktorė. 1986–1993 m. radijo stoties „Amerikos balsas“ lietuvių skyriaus laidų rengėja. Nuo 1994 m. laikraščio „Lietuvos rytas“ korespondentė Australijoje.
David Macchione
Apie
Nuo 2004 m. groja čigonišką tango su Argentinos grupe „Zingaros“.
Semaforas
miniatiūra|Mechaniniai semaforai miniatiūra|Elektrinis semaforas Semaforas – traukinių eismą reguliuojantis signalas. Jis gali būti elektrinis (kaip šviesoforo) arba mechaniškai judinama svirtis.
Mechaniniai semaforai
Semaforai buvo pradėti naudoti vos atsiradus geležinkeliui, nes šiems prietaisams nereikia elektros energijos. Paprastai traukinių eismą valdantis žmogus savo būdelėje patraukdavo su ilgu lynu sujungtą rankeną, kuri perjungdavo neretai už keleto šimtų metrų ar net toliau esantį semaforą. Vėliau buvo pradėti naudoti šviesos signalai, kurie dar ilgai nebuvo pakankamai ryškūs ir gerai papildė semaforų darbą nakties metu. Šiuo metu mechaninius semaforus daug kur pakeitė šviesos signalai, tačiau senesnėse linijose dažnai galima rasti tebenaudojamų įrenginių.
Pagrindiniai semaforu perduodami signalai panašūs į automobilių šviesoforo: važiuoti, sustoti bei (trečia būsena) važiuoti, bet lėtai (apie 25 km/val). Įprastu greičiu važiuojančio traukinio mašinistas, pamatęs signalą „stop“, laiku sustabdyti traukinio negalėtų, todėl pagrindinius semaforus papildo pakankamu atstumu pastatyti įspėjamieji. Pavyzdžiuose pateikiama Vokietijos semaforų sistema (įspėjamuosiuose signaluose geltonas skritulys gali pasisukti į vertikalią arba horizontalią padėtį).
Lukošaičiai (Skuodas)
Lukošaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šačių.
Gintaras Dzedulionis
Gintaras Dzedulionis (g. 1960 m.) – teisininkas, Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėjas.
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą. 1989 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1981 m. birželio iki 1989 m. kovo Lietuvos TSR VRM tarnautojas, nuo 1989 m. lapkričio iki 1995 m. spalio Vilniaus rajono prokuratūros stažuotojas, vyriausiojo prokuroro padėjėjas, prokuroras, nuo 1995 m. spalio iki 2010 m. vasario Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo, nuo 2010 m. vasario Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėjas.
Dirbdamas Vilniaus miesto pirmojo apylinkės teismo teisėju, nurodė suimti (skyrė griežčiausią kardomąją priemonę) Seimo nario Roko Žilinsko draugą Marką Gurskį, ignoravusį teismo posėdį.
Grąžino girtą vairavusį STT agentą M. Zalepūgą į darbą, pasirėmęs versija, kuomet ankstesnis Dzedulionio kolega prokuratūroje STT Vilniaus valdybos vadovas Vaidas Skirmantas teisme liudijęs , kad M. Zalepūga turėjo girtauti su svarbią informaciją turėjusiu suteikti asmeniu ir išgėręs vairuoti automobilį, kad išgelbėtų jame įmontuotą specialią techniką. Dzedulionis konstatavo, kad M. Zalepūgos veiksmais buvo siekiama ne žeminti STT autoritetą arba ją kompromituoti, o atvirkščiai – „apsaugoti“ tarnybą nuo galimos kompromitacijos.
Moka lietuvių, anglų kalbas.
Šlamas
Šlamas – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į pietvakarius nuo Seinų ir 97 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Šlamicos upės, kuri jungia Šlamo ir Gilujį ežerus.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bakaitis
Bakaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bakaitienė (ištekėjusi moteris) ir Bakaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Theuns Jordaan
Tėnsas Jordanas (, 1971 m. sausio 10 d. Rytų Kape, Pietų Afrikoje – 2021 m. lapkričio 17 d. ) – Pietų Afrikos dainininkas ir dainų autorius.
Šis dainininkas buvo vienas sėkmingiausių artistų Pietų Afrikos muzikinėje scenoje. Du jo albumai tapo platininiais.
Afrikos savanų valstybės
Geografija
Afrikos savanų valstybės klestėjo didžiuliame savanų regione Afrikos žemyno gilumoje. Visas regionas apima kelias dideles plynaukštes, kur, skirtingai nei tropinės Afrikos žemumose, nebuvo paplitusi musė cėcė, susidarė palankesnės sąlygos žemdirbystei ir gyvulininkystei.
Į šiaurę nuo regiono plynaukštės leidžiasi į tropiniais miškais apaugusias Kongo džiungles. Vakaruose jos leidžiasi į Atlanto pajūrio lygumas, kur klestėjo Kongo civilizacija. Tarp Kongo pakrantės valstybių ir Afrikos savanų valstybių įsiterpia tarpinė zona, gyvenama primityvesnių genčių. Pietvakarinėje dalyje regioną supa dykumos, kurių svarbiausia - Kalaharis. Pietuose yra soto-tsvana genčių gyvenamos aukštikalnės. Pietryčiuose plynaukštės leidžiasi į Zambezės žemumas, už kurių klestėjo Zimbabvės civilizacija, rytuose jis siekiasi su Indijos vandenyno pakrantės žemumomis, kuriose klestėjo Svahilių civilizacija. Šiaurės rytuose yra Virungos ir Ruvenzorio kalnagūbriai, kurie istoriškai skyrė nuo Afrikos Didžiųjų ežerų valstybių.
Bantų migracija
Pagrindinis straipsnis: Bantų migracija
Seniausi Pietinės Afrikos gyventojai kalbėjo choisanų kalbomis. Nuo I tūkst. pr. m. e. vidurio regionas vis labiau patyrė bantų migraciją. Ši migracija vyko iš Didžiųjų ežerų regiono, kur klestėjo Ureve kultūra, išvysčiusi geležies apdirbimą, savitą keramiką ir žemdirbystę bei gyvulininkystę.
Ureve kultūros atstovai bantai plito po visą pietinę Afriką, atsinešdami savo kultūrinius pasiekimus ir pakeisdami vietos gyventojų tautinę sudėtį. Sulig bantu atėjimu daugelyje regiono vietų susiformavo žemdirbystės židiniai, susidarė prielaidos atsirasti aukštesnei kultūrai. Vienas ankstyviausių tarp jų buvo Upembos kultūra, klestėjusi nuo V a.
Valstybės XVI–XVIII a.
thumb|300px|Afrikos savanų valstybės, [[Kongo civilizacija ir Zimbabvė Afrikos žemėlapyje]] Bantų migracijos laikais susiformavo daugybė skirtingų genčių. Nuo XVI a. kai kurios gentys sugebėdavo suvienyti aplinkines gentis, sukurdamos dideles gentines konfederacijas – „imperijas“. Šiose imperijose atskiros gentys išsaugodavo dalinę autonomiją ir identitetą, tačiau būdavo išplatinama vieninga kalba ir kultūra. Šioms imperijoms buvo būdingas centralizavimas aplink vieną, svarbiausią gyvenvietę, kur reziduodavo vienas sudievintas valdovas.
Anksčiausia Afrikos savanų valstybė buvo Luba, susikūrusi Lomamio upės aukštupyje (dab. Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje). Valstybės susikūrimą XVI a. inspiravo kultūrinės įtakos iš Upembos kultūros piečiau. Šioje valstybėje buvo padėta daug kultūrinių, politinių ir ekonominių pagrindų, kurie vėliau buvo perduoti į kitas žemyno gilumos valstybes. Čia paplito kiluba kalba.
Nuo XVI a. pabaigos dėl migracijų ir kultūros perdavimo iš Lubos, formavosi kitos valstybės ir tautos:
thumb|250px|Žemyno valstybės XIX a. pr. thumb|250px|XIX a. pab. Msirio ir Tipu Tip imperijos.
XIX amžius
Pagrindiniai straipsniai: Mfekane, Zanzibaro sultonatas, Belgijos Kongas, Rodezija
XIX a., ypač II pusė, žymėjo didžiulę krizę tradicinėse Pietinės Afrikos valstybėse, kuomet vyko svarbūs geopolitiniai pokyčiai. Tuo metu jos patyrė grėsmę iš trijų pusių.
Pirmiausia XIX a. viduryje valstybes palietė mfekane, ngunių tautų kraustymasis, sukeltas tautų judėjimo Pietų Afrikoje. Šios karingos tautos užėmė Rozvių imperiją Zimbabvėje, taip pat nusiaubė pietines savanų valstybes: kololo paėmė valdžią Alujanos valstybėje, o ngoniai nusiaubė Maravio imperiją. Ngunių veržimąsi iš pietų sustabdė Bemba.
I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It
I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It – antrasis studijinis britų roko grupės „The 1975“ albumas, išleistas 2016 m. vasario 26 d. Prieš išleidžiant albumą, grupė buvo paskelbusi apie netikrą išsiskyrimą, ištrynė savo paskyras visuose socialiniuose tinkluose, vėliau juos atkūrė ir siuntė gerbėjams užslėptas žinutes su žodžiais iš naujojo albumo. Išleistas albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, per pirmąją pardavimų savaitę pardavus per 58 tūkstančius kopijų. Albumas taip pat debiutavo pirmojoje vietoje JAV (pardavus 98 tūkstančius kopijų), Australijoje , Naujojoje Zelandijoje ir Kanadoje.
Afrikos savanų valstybės
XIX amžius
Nuo XIX a. vidurio iš rytų savo hegemoniją plėtė Zanzibaro sultonatas, sukūręs tikrą prekybinę imperiją, nutiesęs kelių tinklą. Svarbiausia šios prekybinės imperijos prekė buvo vergai, kurių tūkstančiai buvo gaudomi Pietinėje Afrikoje ir parduodami Zanzibare. Kai kurie vergų pirkliai netgi sugebėdavo sukurti galingas valstybes, sunaikinusias vietines tradicijas. Tarp tokių buvo Msirio imperija, pakeitusi Kazembę, Tipu Tip imperija, nusilpninusi Lubą. Tuo pat metu čokviai iš vakarų sunaikino Lundos imperiją, įkurdami Čokvę.
I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It
2018 m. kovo mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 300 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs platininiu, o JAV – per pusę milijono, taip užtikrinant auksinį statusą.
Afrikos savanų valstybės
XIX amžius
Tuo pačiu metu iš abiejų pusių teritorijas tyrinėjo ir XIX a. pabaigoje kolonizavo europiečiai. Abiejuose pajūriuose įsitvirtinę portugalai susidūrė su aršia konkurencija, kuri vyko dėl žaliavų – kaučiuko, medvilnės ir palmių aliejaus. Belgų siųstas Stanlis tyrinėjo sritis į pietus nuo Kongo. 1884–1885 m. Berlyno konferencijoje visos savanų valstybių teritorijos buvo padalintos tarp Britų imperijos ir Belgijos. Kai kurios teritorijos atiteko Portugalijai ir Vokietijai.
Gargždų apylinkė
Gargždų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gargždų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Kvietinių apylinkės, dalis Dauparų apylinkės ir dalis Dovilų apylinkės, 1963 m. – Vaitelių apylinkė. 1968 m. gruodžio 25 d. perkeltas apylinkės centras.
Yan Fu
thumb|Yan Fu
Yan Fu (1853 m. gruodžio 10 d. – 1921 m. spalio 27 d.) – vienas iš XIX a. pab. reformatoriško judėjimo Kinijoje idėjinių lyderių.
Biografija
thumb|left|Yan Fu statula Yan Fu gimė 1853 m. Fujian provincijoje. Būdamas keturiolikos jis įstojo į laivybos mokyklą, kurią baigus, buvo išsiųstas mokytis į Angliją. Grįžęs Yan Fu dėstė įvairiose laivybos akademijose, mokyklose, vėliau tapo Pekino universiteto rektoriumi. Yan Fu taip pat buvo vienas iš labai nedaugelio to meto kinų, mokėjusių užsienio kalbą (jo atveju – anglų). Kaip ir kiti reformatoriai, Yan Fu buvo prislėgtas esamos šalies politinės padėties ir siekė spręsti problemas, pripažindamas, kad Kinijai trūksta kai kurių vakarietiškų mokslo žinių. Yan Fu aktyviai rašė straipsnius periodikoje, vertė specialiąją užsienio literatūrą. Jo išversta T. Huxley knyga „Evoliucija ir etika“ tapo ypač populiari reformatoriškai nusiteikusiųjų tarpe, mat knygoje Darvino evoliucijos teorija buvo pritaikoma visuomenei ir padėjo palaikyti teoriją, kad kinų kaip tautos išlikimas priklauso tik nuo jos pačios sugebėjimo stiprėti ir adaptuotis prie kintančių aplinkybių. Visgi, nors Yan Fu padarė didžiulę įtaką būsimiesiems reformatoriams (ypač Liang Qichao), pats tiesiogiai reformatoriškame judėjime jis nedalyvavo ir liko tik idėjiniu lyderiu.
Lukošiškiai
Lukošiškiais vadinami kaimai:
Uma Mohan
Gimė Madrase, muzikų šeimoje. Mokėsi klasikinės Pietų Indijos muzikos pas savo motiną ir guru P.L.Saraswathy Ram. Madraso universitete studijavo prekybą, gavo magistro laipsnį.
Pirmieji Mohan kūriniai buvo tamilų kalba, vėliau įrašė sakralių kūrinių kitomis Indijos kalbomis (hindi, kanadų, telugų ir kt.). Tačiau gausiausia Umos Mohan kūryba susijusi su vedinių himnų įdainavimu.
Duburiai
Duburiais vadinami kaimai:
Pavasario lygiadienis
Pavasario lygiadienis – momentas pavasarį, kai Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria dangaus pusiaujo ir ekliptikos susikirtimo taškuose.
Apie kovo 20–21 d. visame Žemės rutulyje dienos ir nakties trukmė tampa vienoda. Nuo šios dienos šiauriniame pusrutulyje naktis – trumpesnė už dieną. Pietiniame pusrutulyje atvirkščiai – diena tampa trumpesnė už naktį.
Lietuvoje
thumb|right|200px|Pavasario lygiadienio šventimas Vilniuje Senovės lietuviai tikėjo, kad lygiadienio rytą išsimaudžius upėje, tekančioje iš rytų, visus metus būsi tyras ir sveikas. Lygiadienio rytą saulė teka tiksliai rytuose. Toks paprotys praustis rytą užfiksuotas ir Velykų šventės metu, todėl tikėtina, kad kažkada Velykos buvo švenčiamos būtent per pavasario lygiadienį.
Dar XIX a. pradžioje pavasario lygiadienio apeigas lietuviai atlikdavo pasirodžius jaunam Mėnuliui. Dar senesniais laikais jaunaties metu būdavo aukojamas ir valgomas gaidys, o pavasario lygiadienio vakarai laikyti šventvakariais.
Dabar lygiadienis visame pasaulyje švenčiamas kovo 20 d., kartu su Tarptautine Žemės diena – astronominiu pavasariu. Iranėnų šalyse pavasario lygiadienio metu švenčiami Naujieji Metai - Novrūzas.
Šaltiniai
Equinox
Duburaitis II
Duburaitis II – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kelpšiškių.
Ispanijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Bakšienė
Bakšienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Bakšytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Bakšys.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jeronimas Kmieliauskas
Jeronimas Kmieliauskas (g. 1928 m. rugsėjo 30 d. Olendernėje, Butrimonių valsčius, Alytaus apskr. – 2008 m. gruodžio 12 d. Šiauliuose) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Brolis Antanas Kmieliauskas. 1948–1950 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1960 m. baigė monumentaliąją tapybą Lietuvos dailės institute. 1960–1988 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1977–1978 m. Piešimo katedros vedėjas, nuo 1981 m. docentas. Nacionalinės premijos laureatas.
Jaronimas Kmieliauskas mirė 2009 metų sausio mėnesį.
Kūryba
Nutapė žanrinių kompozicijų, kuriose vaizdavo kaimo žmogaus gyvenimą, perteikė peizažo nuotaiką, („Močiutės vasara“ 1996 m.), kompozicijų su arkliais („Arkliai“ 1984 m., „Arklių girdymas“ 2001 m.), istorinės tematikos paveikslų („Vytis“ 2001 m.), portretų („Dailininkas Arvydas Kmieliauskas“, „Autoportretas“, abu 1986 m.), peizažų („Gluosniai po šalnų“ 2002 m.). Paveikslams būdingos prislopintos spalvos, minkšta akvareliška tapysena, žalsvai sidabrinė spalvų gama, primenanti J. Vienožinskio tapybą. Sukūrė sienų tapybos ir metalo plastikos kompozicijų visuomeninių pastatų interjeruose ir eksterjeruose, piešinių, akvarelių.
Nuo 1961 m. dalyvauja parodose, penkios individualios parodos surengtos Lietuvoje ir užsienyje, 2001 m. Kelne su dukterimi E. Kmieliauskaite-Miltiniene.
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių metodinių darbų temos: vaikų dailės ir estetinis lavinimas bei mokymas; piešimo, lipdymo, aplikacijos konstravimo ir dekoratyvinio piešimo sričių kritika ir jų mokymo metodika. Parašė 20 dailės pedagogikos leidinių.
Liga I
Nuo 2006 m. žinoma Liga I pavadinimu, o ankstesniais metais vadinta Divizia A – Rumunijos aukščiausioji futbolo lyga.
Istorija
Nacionalinė Rumunijos futbolo lyga pirmą kartą organizuota 1931 m., iki tol vyko finalinės varžybos, kuriose varžėsi regioninių lygų čempionai.
1970 m. sukurta Colegiul Divizionar A lyga, o 1992 m. spalio 10 d. lyga pavadinta „Profesionalų Futbolo A diviziono lyga“.
1993 m. įkurta Rumunijos Profesionalų futbolo lyga, vienijusi A diviziono ir B diviziono komandas.
Liga I (2006–iki šiol)
2006 m. lyga pavadinta ir nuo to laiko žinoma Liga I.
Žemiausias vietas užėmusios komandos iškrenta į Liga II (Antrą lygą), o jas pakeičia Liga IIgeriausios komandos.
Istorija
Vieninga Rumunijos lyga suformuota 1934 metais – iki tol varžybos vykdavo atskirose zonose. 1937-1938 m. sezone laikinai buvo atsisakyta vieningos lygos.
Deivoniškių koplyčia
miniatiūra|250px|right|Deivoniškių kryžių kalnelis su koplyčia (vaizdas nuo kalvos papėdės)
Deivoniškių koplyčia ir stebuklingas šaltinėlis yra Deivoniškių kaime, Kalvarijos savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Kalvarijos, prie kelio Via Baltica. Koplyčia stūkso įkalnėje kaimo kapinaitėse, prie stebuklingu laikomo šaltinio, šalia vieškelio, nuo plento vedančio į Valavičius, prie Sūduonios upelio, virtusio kanalu.
Deivoniškių šaltinis
Deivoniškių kaimo kryžius ir stebuklingas šaltinis išgarsėjo XIX a. pradžioje, kai imta šnekėti apie stebuklingus išgijimus. Pasak legendos (iš knygelės „Deivoniškių kryžius“, išleistos 1897 m. spaustuvėje „Garso Amerikos lietuvių“), vietos gyventojas Jurgis Bendaravičius susapnavo sapną, kad pas žydą stovi skrynia su šventu paveikslu, kurį reikia išpirkti. Klausydamas sapno jis taip ir padarė: iš žydo išpirko Panelės Švenčiausiosios paveikslą, dauboje prie Sūduonios tilto pastatė kryžių, ant kurio pakabino tą paveikslą. Po to Bendaravičius tą kryžių dažnai lankė, atsinešdavo skanumynų ir viliodavo kaimo vaikus prie naujo kryžiaus pasimelsti ir apsiprausti arba atsigerti šalia esančiame šaltinėlyje. Motinos pamatė, kad anksčiau sirgę vaikai greitai pasveiko, todėl pradėjo čia vežti ir iš toliau sergančius vaikus ir suaugusius ligonius.
Šioje vietoje koplyčia pastatyta 1991 m. (arch. Laimanas Masilionis). Dabar per Sekmines čia aukojamos šv. Mišios, susirenka maldininkų iš aplinkinių vietovių ir iš toliau. Šio šaltinio vandens galima patogiai pasisemti iš šulinio.
Istorija
Prasidėjus Atgimimui Lietuvoje, 1989 m. pavasarį prie Deivoniškių kryžiaus, (tuomet Marijampolės rajone), buvo organizuota talka. Ją surengė Jonas Vaclovas Bukevičius, o dalyvavo aplinkinių Trakiškių, Jonų, Kampinių kaimų gyventojai, dar gyvavusio „Gintaro" kolūkio pirmininkas V. Kisielius. Buvo išvalyti krūmai, nupjauti nereikalingi medžiai, išversti kelmai. Prie kryžiaus buvo įrengta laikina koplytėlė, kurioje per Sekmines buvo aukojamos šv. Mišios. Mišiose ir literatūrinėje popietėje dalyvavo per tūkstantį žmonių. Buvo dainuojamos anksčiau uždraustos lietuviškos dainos. Po tokio didelio žmonių sujudimo, „Gintaro" kolūkio pirmininkas pasiūlė čia pastatyti koplyčią ir tęsti senas Sekminių minėjimo šioje vietoje tradicijas. Dar rengiant statinio projektą, prie Deivoniškių kryžiaus 1990 m. balandžio 7 d. įvyko antroji talka. Jos metu išardyta gyvulių aptvarų spygliuota viela, būsimos koplyčios sklypas aptvertas nauja medine tvora, pasodinta eglaičių.
1990 m. balandžio 23 d. Marijampolės rajono architektas patvirtino Deivoniškių koplyčios projektą, sukurtą landšafto architekto L. Masilionio. Balandžio 26 d. pradėti kasti koplyčios pamatai. 1990 m. rudenį sienos buvo pabaigtos, laikinai uždengtas stogas. 1991 m. užkeltas bokštelis, įdėti langai, geležinės durys, vidus iškaltas dailylentėmis. Darbus atliko vietiniai meistrai.
Koplyčia iškilmingai pašventinta 1991 m. gegužės 19 d. per Sekmines: buvo aukojamos šv. Mišios, dalyvavo tremtinių choras. Po metų, 1992 m. pavasarį į koplyčios bokštelį buvo įkelta šv. Mergelės Marijos statula.
Amen
Amen ( „tikra tiesa“) – iš Senojo Testamento į Naująjį Testamentą perimta aklamacijos formulė, naudojama liturgijoje.
Vėliau šis žodis paplito ir islame, tapo įprastu žydų, krikščionių bei musulmonų maldose ir pamaldų metu.
Prasmė
Apytikslis vertimas – tikra tiesa, tebūnie taip, taip yra, „taip turi įvykti“. Amen išreiškiamas bendruomenės pritarimas kalbančiajam, maldai, palaiminimui. Paprastai tariamas kartu (balsu) tik žodinės liturgijos pabaigoje. Išreiškiamas garsas pritarimui patvirtinti žodžiu taip „iš tiesų“.
Tarimas
Žodžio tarimas įvairiose kalbose skiriasi. Labai paplitęs greta „amen“ ir „amin“ variantas, būdingas šiuolaikinei graikų, rusų bei arabų kalboms. Rečiau vartojami žodžio vertimai. Pavyzdžiui, Senajame Testamente graikų kalba (Septuaginta) randamas žodis „genoito“ vietoj įprasto „Amen“. Anglakalbių šalių masonai savo apeigose vietoj arba po „Amen“ vartoja anglišką pasakymą so mote it be.
Hinduizmo religijoje „Om“ vaidina analogišką vaidmenį.
Džurdžu apskritis
Džurdžu apskritis  – apskritis pietų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 40-a pagal plotą ir 38-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Džurdžu.
Geografija
Visą teritoriją užima plyna Valakijos žemuma. Pietiniu apskrities pakraščiu teka Dunojus iš šiaurės į jį teka Ardžešas su intaku Dimbovica.
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 2 miestelius ir 51 bendruomenę.
Krona
Krona (, iš 'karūna') – kai kurių Europos valstybių naudojamo piniginio vieneto bendras pavadinimas.
Dabartinis naudojimas
Šiuo metu krona kaip piniginis vienetas oficialiai naudojamas 4 Šiaurės Europos valstybėse ir Čekijoje:
Istorija
1475–1683 m. vietoj jos Prancūzijoje pradėtos kaldinti ekiu su saule (écu d’or au soleil). Jų pavyzdžiu pradėtos kalti vietinės monetos aplinkinėse šalyse: taip 1526 m. atsirado Anglijos krona (Crown), Ispanijos eskudas (1537 m., Escudo), Nyderlandų kurondoras (1540 m.), Danijos krona (1618 m.). 1755 m. Austrijos Nyderlanduose pradėta kaldinti talerio atmaina kronentaleris.
1857 m. vienijant vokiečių žemes, auksinė krona tapo vienu iš Vokietijos piniginių vienetų. Ji turėjo 10 g aukso ir buvo lygi 1 markei.
Nuo XIX a. II pusės kronos pavadinimo pinigai tapo nacionaline valiuta kai kuriose Europos valstybėse. 1873 m. Kronos pradėtos leisti Danijoje ir Švedijoje, 1875 – Norvegijoje, 1918 m. – Islandijoje. 1928 m. skandinaviškų kronų pavyzdžiu buvo pradėta leisti ir Estijos krona (naudota iki 2010 m. su pertrūkiu 1941–1992 m.).
1892 m. Austrijos-Vengrijos krona tapo pagrindine valiuta Austrijoje-Vengrijoje ir pakeitė čia naudotą Austrijos-Vengrijos guldeną. Ją sudarė 10 helerių (filerių Vengrijoje), ir ji prilyginta 0,5 guldeno. Krona naudota iki Austrijos-Vengrijos iširimo 1918 m. Beveik visos šioje teritorijoje susikūrusios valstybės savo valiutas vadino kronomis. Taip atsirado Austrijos krona (naudota iki 1925 m.), Vengrijos krona (Korona, naudota iki 1926 m.), Fiumės krona (Corona, naudota iki 1920 m.), Jugoslavijos krona (Kruna, naudota iki 1920 m.), Čekoslovakijos krona (Koruna, naudota iki 1993 m., su pertrauka 1939–1945 m.). II pasaulinio karo metais Čekijoje buvo naudojama Bohemijos ir Moravijos krona, o Slovakijoje – Slovakijos krona (Koruna, atgaivinta 1993 ir naudota iki 2008 m.). Čekijos krona naudojama nuo 1993 m.
Keistakūniai jūrų angelai
Keistakūniai jūrų angelai (Centropyge) – jūrų angelų (Pomacanthidae) šeimos žuvų gentis. Dydis – iki 15 cm. Gyvena tarp koralinių rifų. Hermafroditai.
ir kt.
Kupeliavimas
thumb|200px|Laboratorinis kupelis po kupeliavimo- priemaišos susigėrė į keramiką, o švarus metalas susikaupė lašelyje. thumb|200px|Šaltas kupelis su aukso rutuliuku po kupeliavimo. Geltona masė aplink - švino junginiai. Žalsvos dėmės - kiti metalai išplauti iš aukso kupeliavimo metu. Apačioje matosi neišnaudota, švari kupelio masė.
Kupeliavimas – metalurginis gryninimo procesas, kai rūdos ar metalų lydiniai yra veikiami aukšta temperatūra ir kontroliuojamose sąlygose, siekiant atskirti tauriuosius metalus, tokius kaip auksas ar sidabras, nuo netauriųjų metalų ir pusmetalių, tokių kaip švinas, varis, cinkas, arsenas, bismutas ar stibis. Procesas paremtas tuo, kad brangieji metalai nesioksiduoja ir chemiškai nereaguoja taip stipriai kaip netaurieji metalai. Kontroliuojant temperatūrą, oro padavimą ir naudojant papildomas medžiagas, galima oksiduoti visas priemaišas iki šlako, kuris arba susirenka virš lydinio arba susigeria į tiglio medžiagą.
Balaišis
Balaišis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Balaišienė (ištekėjusi moteris) ir Balaišytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Uhovas
Uhovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lapių valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Lapių ir apie 21 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Narevo upė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW682.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1445 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1753 m. kaime pastatyta medinė bažnyčia. 1797 m. kaime įkurta parapija. 1862 m. atidaryta Uhowo geležinkelio stotis. 1914-1919 m. pastatyta Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia, kurią 1921 m. rugpjūčio 8 d. pašventino Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis.
Tartačiskas
Tartačiskas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietvakarius nuo Seinų ir 99 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lukošiškiai (Anykščiai)
Lukošiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kurklių.
Balakauskas
Balakauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Balakauskienė (ištekėjusi moteris) ir Balakauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Fiziologija
Fiziologija ( „gamta“ ir λόγος, lógos „mokslas, protas“; gr.: φυσιολογία) – mokslas, tiriantis gyvųjų organizmų fizikines, biochemines ir informacijos perdirbimo funkcijas. Tradiciškai fiziologijos mokslas skirstomas į augalų fiziologiją ir gyvūnų fiziologiją, tačiau fiziologijos principai yra tie patys visiems organizmams, pvz., žinios apie mielių ląsteles gali būti pritaikomos ir žmogaus ląstelėms.
Normalioji fiziologija nagrinėja sveiko organizmo funkcijas, jų reguliavimo mechanizmus. Norint suprasti gyvo organizmo funkcijas būtina išmanyti jo struktūrą, sandarą. Todėl fiziologija glaudžiai siejasi su anatomija, histologija, biochemija, biofizika. Fiziologija siejasi ir su kitais mokslais: zoologija, genetika, matematika, chemija, fizika. Fiziologijos tyrimo objektas: gyvas organizmas ar jo struktūrinės dalys (organų sistemos, organai, audiniai, ląstelės).
Fiziologija padeda suprasti sveiko organizmo veiklą, jo sugebėjimą prisitaikyti prie nuolat kintančios aplinkos, nepakitus vidinės terpės sudėčiai. Fiziologija sudaro teorinį ir praktinį pagrindą nagrinėjant organizme vykstančius patologinius procesus.
Sporto fiziologija tiria organizmo struktūrą bei funkcijų pokyčius veikiant fiziniams krūviams. Joje taikoma koncepcija, kad veikiant fiziniams krūviams organizmas prie jų adaptuojasi. Sporto fiziologijos raida. Sporto fiziologija gana jaunas mokslas. tik XIX a. pabaigoje (1889 m.) Londone buvo išleistas pirmas fizinių pratimų vadovėlis kurio autorius F. La'Grange. XX a. pradžioje šį mokslą toliau vystė F. Chopkinas, nustatęs ryšį tarp raumenų veiklos ir laktato kaupimosi. 1921 m. A. Dilas įkūrė laboratoriją nuovargio kilmei tirti. Po pirmojo pasaulinio karo įvykęs didelis kūno kultūros ir sporto progresas lėmė audringą sporto fiziologijos mokslo raidą. Teorines jos raidos prielaidas galima aptikti daugelio to meto fiziologų, pavyzdžiu: D. Sargento, Dž. Mak-Kardi, K. Kuperio, P. Anochino darbuose. Didelis nuopelnas plėtojant sporto fiziologijos mokslą skiriamas A. Krestovnikovui, kuris 1938 ir 1939 m. parašė sporto fiziologijos vadovėlį ir manografiją "Sporto fiziologija".
Tyrimo metodai
1. Eksperimentiniai (su gyvūnais) 2.Klinikiniai tyrinėjimai - stebėjimai;
3.Organizmo skysčių tyrimai (kraujo, šlapimo, likvoro);
Daukšių piliakalnis (Švenčionys)
Daukšių piliakalnis, Papilių Kalnas – piliakalnis Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Daukšių, Švenčionių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Švenčionys – Reškutėnai, už Daukšių pasukus į dešinę rytuosna link Misūnų, už 100 m, prieš Šaminės upelį pasukus į kairę šiaurėn lauko keliuku, pavažiavus 200 m – yra tik pervažiavus Šaminės upelį, kairėje šiaurėn.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi pailgo ožnugario aukščiausioje dalyje esančioje atskiroje kalvoje, Šaminės upelio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 135x30 m dydžio. Šlaitai nuolaidūs, vidutinio statumo, 3-6 m aukščio.
Fiziologija
Tyrimo metodai
4.Instrumentiniai - kardiografija, echoskopija, spirometrija.
Daukšių piliakalnis (Švenčionys)
Piliakalnis
Aplink piliakalnį, visose jo papėdėse (tarp jų ir ožnugaryje), 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2005 m. Joje rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos, geležies šlako. 200 m į šiaurę – šiaurės vakarus nuo piliakalnio buvo I tūkstantmečio pirmosios pusės vidurio pilkapynas (sunaikintas).
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Fiziologija
Fiziologijos mokslas Lietuvoje
LDK vyriausioje mokykloje pradėti dėstyti medicinos mokslai kai 1781 m. Medicinos fakultetas (Collegium medicum). Fiziologiją pradėjo dėstyti Steponas Laurynas Bizis 1783 m., tačiau tik 1804 m. A. Bekiu ir Andrius Sniadeckis įkūrė Fiziologijos katedrą.
1919 m. atkuriama fiziologijos katedra S. Batoro universitete. 1939 m. vėl atkuriama Fiziologijos katedra VU, dėstytojai - J. Šopauskas, A. Sketeris ir kt.
Antrojoje XX a. pusėje doc. J. Jurša dėstė kraujo fiziologiją, prof. D. Mikalauskaitė dėstė maisto ir mitybos fiziologiją, prof. Z. A. Kučinskienė, doc. L. Sinkevičienė - CNS fiziologija, doc. P. Žebrauskas - PNS, CNS.
Termino kilmė
Sąvoka atsirado Žano Fernelio (Jean Fernel, 1497–1558) dėka.
GMC Envoy
GMC Envoy yra vidutinės klasės visureigis, kurį gamina GMC. Envoy buvo pristatytas 1998 metais kaip prabangesnė GMC S-15 Jimmy versija, tačiau atskiru modeliu tapo tik 2002 metais.
1998
1998 metais Envoy buvo tik GMC S-15 Jimmy prabangesnė versija. Automobilis naudojo 190 AG turintį (142 kW) V6 Vortec 4300 variklį ir buvo gaminamas iki 2000 metų.
2002
Envoy į prekybą grįžo 2002 metais, šį kartą kaip atskiras modelis pakeitęs GMC S-15 Jimmy. Nors automobilis dalinosi platfroma su Chevrolet TrailBlazer jo dizainas skyrėsi. Ankstyvoji versija naudojo 270 AG (201 kW) I6 Vortec 4200 variklį, vėlesni modeliai buvo siūlomi su 275 AG (205 kW) varikliu, o 2006 metais arklio galių skaičius išaugo iki 291 AG.