cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AC-27J
Kūrimas
Numatoma, kad AC-27J bus daugiafunkcė platforma, aprūpinta sukiojamosiomis videokamermis, tinkama išlaipinimo ir žmonių paėmimo operacijoms bei palaikymui ugnimi iš oro.
AFSOC (Air Force Special Operations Command) planuoja įsigyti 16 AC-27J lėktuvų, pirmąjį turėtų gauti 2011 finansiniais metais. Po to kiekvienais metais (2012–2015 m.) bus gaunama po 2 lėktuvus, nors tiekimas gali būti ir paspartintas.
Lengvojo artilerijos lėktuvo idėja, žinoma kaip AC-XX, dabar visiškai tapatinama su būsimais AC-27J. Šie lėktuvai numatomi vadinti Stinger II (pagal AC-119K Stinger.
Vienas C-27A lėktuvas, 1999 m. sausio 11 d. nurašytas ir saugotas AMARC, 2008 m. spalio mėn. buvo paimtas iš saugyklos ir pervarytas į Eglino KOP bazę Floridoje. Ten KOP Tyrimų laboratorija tiria galimybę lėktuve įrengti 30 ir 40 mm patrankas. Lėktuvas buvo parengtas 2008 m. gruodžio mėn.
Nebuvo paskelbta, kurią eskadrilę ketino apginkluoti AC-27J ar kurioje AFSOC bazėje šie lėktuvai bazuosis – Hurlburt Field (šiaurės vakarų Florida) ar Cannon KOP bazėje (Naujoji Meksika).
2009 m. gegužės mėn. programa buvo sustabdyta, nes buvo planuotas bendras 40 C-27 lėktuvų pirkimas, bendrai finansuojamas JAV armijos ir karinių oro pajėgų. Sausumos kariuomenė šiam pirkiniui 2010 finansiniais metais negavo finansavimo. Vietoje šio lėktuvo Oro pajėgų Specialiųjų operacijų vadovybė priėmė sprendimą toliau naudoti artilerijos lėktuvus, perdarytus iš Lockheed C-130.
Nuorodos
Alenia AC-27J
Vainiūnų piliakalnis
Vainiūnų piliakalnis – buvęs piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Vainiūnų kaimo rytuose, Seirijų seniūnija.
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Irena Abarytė-Stanevičienė
Danguolė Irena Abarytė-Stanevičienė (1952 m. vasario 21 d. Šniukštuose, Zarasų rajonas – 2018 m. kovo 29 d. Utenoje) – Lietuvos muzikos mokytoja bei chorvedė.
Biografija
1961–1970 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. J. Svirskienė) mokėsi choro dirigavimo. 1970–1975 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasėje. Studijų metais dirbo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblyje „Rūta“, pagalbinėje mokykloje-internate suorganizavo vaikų chorą, buvo berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeisterė, M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos koncertmeisterė ir chormeisterė, dainavo kameriniame konservatorijos chore. 1991–1994 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centre lankė chorvedžių kursus (tuometinis vadovas prof. Anicetas Arminas).
Nuo 1989 m. dirbo Vilniaus 40-osios („Minties“) vidurinės mokyklos vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadove. Jaunučių chorą parengė 1990 bei 1991 m. vaikų ir jaunimo chorų festivaliui „Dainuok, jaunoji Lietuva“, kur abu kartus tapo laureatu; jaunučių ir jaunių chorai dalyvavo 1992 m. Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventėje ir 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniaus Kalnų parke. 1995–1996 m. dirbo Vilniaus S. Stanevičiaus vidurinės mokyklos pradinių klasių muzikos mokytoja ir jaunučių choro vadove. 1996 m. parengė tris chorus Vilniaus Jaunimo menų šventei. „Minties“ vidurinės mokyklos pagrindinis vaikų choras nemažai koncertavo, giedojo Vilniaus ir kitų miestų bažnyčiose, 1996 ir 1997 m. koncertavo Lenkijoje, dalyvavo 1994 I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1996 m. tarptautiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė“ Vilniuje laimėjo pirmąją vietą, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurse laureato vardą, o 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė trečiąją vietą.
I. Stanevičienė nuo 1977 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, dirigavo ir padėjo organizuoti Vilniaus miesto vaikų ir jaunimo festivalius bei dainų šventes. 1996 m. dirigentei buvo suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Lagmano provincija
Lagmano provincija  – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Tai 32-a pagal plotą ir 25-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Mihtarlamas.
Gyventojai
Lagmano provincijos tautinė sudėtis yra marga: puštūnai (51 %), tadžikai (21 %), pašajai ir nuristaniečiai (27 %). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Lagmano rajonai
Provincija padalinta į 5 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
76 m. pr. m. e.
'''76 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Encefalitas
thumb|280px|Encefalito paplitimas Lietuvoje 2008 m. kovo 13 d. Encefalitas (galvos smegenų uždegimas) – sunki židininė virusinė liga, kurios metu vyksta galvos ir nugaros smegenų bei jų dangalų uždegimas, dėl kurio ilgam sutrinka žmogaus darbingumas, nereti (apie 30-40 % atvejų) sunkūs liekamieji reiškiniai ir neįgalumas.
Šią ligą sukelia virusai, kuriuos dažniausiai perneša erkės. Jie gali pakliūti į organizmą, išgėrus užsikrėtusio ožkos ar karvės pieno. Taip pat ši liga gali būti ir komplikacija tokių ligų, kaip gripas, reumatas, šiltinė ir kt.
Požymiai: staigi temperatūra, galvos skausmas, svaigimas. Taip pat silpnumas, pykinimas, miego sutrikimai. Galimas sąmonės praradimas, paralyžiavimas.
Norint išvengti šios ligos, grįžus namo iš parko ar miško būtina apžiūrėti, ar nėra drabužiuose ar į kūną įsisiurbusių erkių. Einant į mišką, būtina tinkamai apsirengti, prisidengti galvą, apsiauti tinkamą avalynę. Radus įsisiurbusią erkę, kreiptis į gydymo įstaigą, kad ją tinkamai ištrauktų, t. y. kad odoje neliktų erkės galvos. Taip pat patartina negerti nevirinto ar nesterizuoto pieno. Laiku ir visiškai išsigydyti infekcines ligas. Būtina pasiskiepyti.
David Carr
Deividas Karas (, g. 1940 m. liepos 21 d.) – JAV filosofas, E. Huserlio ir fenomenologijos tyrinėtojas.
Domisi I. Kantu, transcendentaliąja filosofija, istorijos filosofija ir analitinėmis istorijos teorijomis.
Biografija
Studijavo Jeilo universitete; klausė George Schrader, Wilfred Sellars ir Richard Berstein paskaitų. Studijų metu padarė pertrauką, kad metus praleistų Heidelbergo ir Paryžiaus universitetuose, kur klausė H. Gadamerio, Karlo Löwith’o, P. Rikioro, Dieter’io Henrich’o paskaitų. 1966 m. Jeilo universitete baigė doktorantūrą ir ten 10 m. dirbo dėstytoju. Po to filosofiją dėstė Oklahomos ir Otavos (Kanada) universitetuose. Nuo 1991 m. dirba Atlantos Emory universitete, kuriame yra filosofijos katedros vadovu.
Be šių pareigų, jis yra dirbęs vizituojančiu profesoriumi St. Louis Vašingtono universitete, dukart Niujorko Naujojoje socialinių tyrimų mokykloje. Yra dėstęs Wuppertal’o universitete ir dirbęs tyrinėtoju Bielefeldo universiteto Tarpdisciplinarinių tyrimų centre. Yra skaitęs paskaitas JAV, Kanados, Vokietijos, Prancūzijos, Italijos, Švedijos, Suomijos, Japonijos ir Kinijos universitetuose.
Buvo JAV fenomenologijos ir egzistencinės filosofijos draugijos vykdančiuoju direktoriumi ir valdybos nariu. Yra Indianos ir Šiaurės vakarų universitetų bei Springer Verlag leidyklų tęstinių filosofinių leidinių redakcijų nariu.
Kūryba
Į anglų kalbą išvertė svarbiausią E. Huserlio veikalą „Europos mokslo ir trancendentinės fenomenologijos krizė“.
Zempacho ežeras
Zempacho ežeras  – ežeras centrinėje Šveicarijoje, Liucernos kantone, į šiaurės vakarus nuo Liucernos. Telkšo 503,8 m aukštyje virš jūros lygio. Giliausia vieta siekia 87 m. Yra nedidelė salelė. Į Zempacho ežerą suteka keletas upelių, o šiauriniame gale išteka Arės intakas Zuhrė.
Augustavo kultūros namai
Augustavo kultūros namai  – kultūros namai Augustavo mieste. Įstaiga įsteigta 1991 m. kovo 19 dieną. Įstaiga yra įsikūrusi adresu Rynku Zygmunta Augusta 9. Augustavo kultūros namams priklauso: Miesto kultūros namai, Augustavo miesto viešoji biblioteka, Augustavo krašto muziejus. Kultūros namai leidžia laikraštį „Augustavo apžvalga“ ir rūpinasi miesto ekologinėmis problemomis.
Lėbartai (Gargždai)
Lėbartai – buvęs kaimas, dabar vakarinė Gargždų miesto dalis.
Istorija
2018 m. kaimas buvo panaikintas prijungiant prie Gargždų.
Vilkijos kalvagūbris
Vilkijos kalvagūbris – pakraštinių morenų suformuotas kalvagūbris vidurio Lietuvoje. Driekiasi lanku nuo Panoterių rytuose iki Gynėvės pakrančių vakaruose. Pietrytinė dalis driekiasi pagal Neries dešinįjį krantą, toliau Kauno šiauriniu pakraščiu, Nemuno dešiniąja pakrante, o nuo Vilkijos vėl pasuka į šiaurę. Bendras kalvagūbrio ilgis – ~70 km, plotis 2-3 km. Gūbrys virš aplinkinių lygumų iškilęs ~20 m.
Vilkijos kalvagūbris susidarė paskutiniojo ledynmečio metu, tirpstant ledyno Nevėžio plaštakos pietiniam pakraščiui. Gūbrys nemiškingas, gan tankiai apgyvendintas.
Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas
'''2000 m. Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas''' – Lietuvos civilinės teisės sąvadas, šiuolaikiškas Nepriklausomos Lietuvos privatinės teisės kodifikacijos aktas (greta Darbo kodekso). Jis žymi privatinės socialistinės teisės tradicijos galiojimo Lietuvoje pabaigą.
2000 m. Lietuvos civilinis kodeksas – vienas naujausių bei moderniausių civilinės teisės kodeksų pasaulyje.
CK priėmimas buvo antras pagal svarbą [teisėkūros] įvykis po Konstitucijos priėmimo (V. Mikelėnas, 2000 m. spalio 5 d., kodeksų priėmimo paminėjimas Teisingumo ministerijoje). Naujasis Civilinis sąvadas kiekybiškai ir kokybiškai pakeitė privatinę teisę. 2000 m. buvo užbaigtas daugiau kaip 5 metus trukęs Lietuvos materialinės teisės kodifikavimas, siekiant šiuolaikiškai reglamentuoti civilinius teisinius santykius, priartinti juos prie Kontinentinės teisės valstybių praktikos.
Taikymo sritis
Kodeksas buvo priimtas 2000 m. liepos 18 d., patvirtintas LRS Civilinio kodekso patvirtinimo įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymu (Nr. VIII-1864). Įsigaliojo nuo 2001 m. liepos 1 d. (išskyrus kai kurias išimtis). Kodekso normos, kurioms buvo nustatyti kiti terminai, įsigaliojo vėliau. Pavyzdžiui, šeimos santykiams taikytina tarptautinė privatinė teisė, kolizinės normos (CK 1.34, 1.36, 1.44) ėmė galioti įsigaliojus atitinkamoms LR tarptautinėms sutartims, normos dėl priverstinės hipotekos – nuo 2001 m. spalio 1 d., teisė pakeisti lytį – nuo 2003 m. liepos 1 d. Normos dėl juridinių asmenų registro, vedybų sutarčių – priėmus atitinkamus įstatymus dėl testamentų, vedybų sutarčių registro, juridinių asmenų registro.
Kai kurių normų įsigaliojimas siejamas su konkrečių teisinių santykių (pvz., daikto valdymo, sutarties) atsiradimo terminais. Kai kuriais atvejais CK normos taikytinos ir tais atvejais, kai teisės ir pareigos atsirado arba prasidėjo, o sandoriai buvo sudaryti ir iki įsigaliojus LR CK, kitos – tik įsigaliojus kodeksui.
Lietuvos teisės aktai, reguliuojantys civilinius santykius, galioja tiek, kiek neprieštarauja Civiliniam kodeksui, išskyrus atvejus, kai kodeksas pirmenybę suteikia kitų įstatymų normoms.
Istorija
Po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje ir toliau galiojo 1964 m. LTSR civilinis kodeksas. Rinkos ekonomikos įvedimas ir atitinkama privatinių santykių plėtra sąlygojo ir civilinių santykių kaitą. Laisvosios rinkos elementai, institutai tarybinėje teisėje buvo nereglamentuojami arba reguliuojami nepakankamai. Privatinių santykių srityje atsirado naujų civilinės ir komercinės teisės normų poreikis. Buvo būtina sukurti šiuolaikišką teisinę aplinką, pasikeitus ekonominio, socialinio (visuomenės) ir politinio gyvenimo sąlygoms. Siekiant narystė ES, buvo reikalinga peržiūrėti Lietuvos teisyną, užtikrinti ES teisės reikalavimų nuostatas, tačiau ir kartu išlaikyti Lietuvos teisės tęstinumą, teisinės sistemos stabilumą.
Paruošiamieji darbai buvo pradėti po Nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1995 m. projektą rengė speciali iš VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir civilinio kodekso katedros mokslininkų sudaryta darbo grupė, paskirtas vadovas (Valentinas Mikelėnas). Rengiant kodeksą, pasitelkta lyginamoji teisėtyra, aiškintasi Vakarų civilinės teisės tradicijos, reglamentavimas, tendencijos bei perspektyvos civilinių santykių srityje.
Įsigaliojus Civiliniam kodeksui, teisinės galios neteko šie aktai (dalis normų buvo įtraukta į naująjį sąvadą):
Bruožai
Privatinės teisės kodifikavimo metu Lietuvoje buvo pasirinkta privatinės teisės monizmo teorija: civilinę ir komercinę teisę tik įtvirtina vienas teisės sąvadas (kodeksas), kadangi dualizmo praktika egzistuoja aukštai išsivysčiusiose itin intensyvios ūkinės veiklos valstybėse, turinčiose ilgametes komercinės teisės tradicijas. Lietuvoje kurti atskiras komercinės bei civilinės teisės sistemas privatinių santykių srityje po Nepriklausomybės atkūrimo nebuvo didelės būtinybės ar nuspėjamo galimo poreikio netolimoje ateityje.
EcuRed
EcuRed – Kubos internetinė enciklopedija, paremta MediaWiki programine įranga. Įkurta 2010 m. gruodžio 13 d.
Enciklopedija šiuo metu jau turi apie 112 000 straipsnių. Enciklopedija pateikia subjektyvų požiūrį į pasaulio politiką, giria socialistinę sistemą. Pirmąją puslapio įkūrimo dieną apsilankė per 20 tūkstančių žmonių.
Liberijos apskritys
Liberija administraciškai suskirstyta į 15 apskričių (county). Šios savo ruožtu skirstomos į rajonus.
thumb|400px
Demono branduolys
Demono branduolys buvo 6,2 kg masės plutonio rutulys, naudotas branduoliniam ginklui sukurti reikalinguose tyrimuose. Šių tyrimų metu rutulio masė dukart (1945 ir 1946 m.) buvo trumpam pasiekusi kritinę. Sprogimo nebuvo, tačiau didelė radiacijos dozė bandymą atliekančiam mokslininkui abu kartus buvo mirtina. Rutulys vėliau buvo panaudotas bandomajai bombai pagaminti.
Sandara
Šis 89 mm skersmens rutulys buvo sudėtas iš dviejų atskirų pusrutulių, sujungtų žiedu, saugančiu, kad neutronai per greit neišlėktų pro tarpelį tarp jų. Pusrutuliai buvo pagaminti iš plutonio-239 su šiek tiek galio, nes grynas plutonis pasirodė esąs trapus, pernelyg daug plėtėsi kaitinamas ir paskui skilinėjo atvėsdamas. Gaminys buvo padengtas plonu nikelio sluoksniu, skirtu saugoti nuo plutonio oksidacijos bei radiacinio užterštumo. Jis buvo skirtas trečiajai bombai, Japonijai bombarduoti. Karui pasibaigus, šito neprireikė. Tačiau labiau rūpinantis ar bomba sėkmingai susprogs, „demono branduolys“ buvo pagamintas su menka saugumo atsarga.
Pirmasis incidentas
thumb|1945 m. incidento atkūrimas. Plutonio sfera apsupama neutronus atspindinčio [[tungsteno karbidas|tungsteno karbido blokais.]] 1945 m. rugpjūčio 21 d. fizikas Harry Daghlian tyrė kaip kritinė masė įtakojama plutonio branduolį supančių medžiagų, kurios atspindi ir grąžina atgal iš jo išlėkusius neutronus. Jis aplink sferą krovė neutronus atspindinčio volframo karbido blokus, su kiekvienu bloko padėjimu artėdamas prie kritinės masės. Dėdamas eilinį blokelį, mokslininkas atsitiktinai numetė jį ant paties rutulio. Iškart buvo pasiekta kritinė masė, prasidėjo grandininė reakcija. Nors tyrinėtojas žaibiškai pašalino nukritusį blokelį, per sekundės dalis gautos radiacijos pakako, jog po 25 dienų jis mirtų nuo spindulinės ligos. Kartu laboratorijoje buvęs inžinierius Robert J. Hemmerly mirė nuo vėžio po 33 metų.
Antrasis incidentas
thumb|1946 m. incidento atkūrimas. Demono branduolys yra [[Berilis|berilio pusrutulio viduje (nematomas). Berilio pusrutulio kraštas atkeliamas atsuktuvu.]] 1946 m. gegužės 21 d. fizikas Louis Slotin su keletu kolegų toliau tyrinėjo neutronų atspindžio galimybes kritinei masei sumažinti. Jie apsupo plutonio sferą dviem berilio (irgi geras neutronų reflektorius) pusrutuliais, pamažu artindami juos vieną prie kito ir tuo pat metu matuodami vykstančios reakcijos greitį. Visiškai suglaudus pusrutulius, paskutinis mažas tarpelis buvo palaikomas ir pamažu uždaromas į šį tarpą įkištu atsuktuvu. Netikėtai berilio gaubtas nuslydo nuo atsuktuvo, uždarydamas likusį tarpelį. Dabar jau uždarai berilio sferai atspindint pakankamai neutronų, vėl buvo pasiekta kritinė masė. Plykstelėjo mėlyna šviesa, pasklido karščio banga. Nors bandymą atliekantis mokslininkas nedelsiant vėl atskyrė pusrutulius, po devynių dienų jis mirė nuo spindulinės ligos. Arčiausiai buvęs kitas mokslininkas, Alvin C. Graves, po to ilgai sirgo, kol po 20 metų taip pat mirė nuo radiacijos sukelto širdies priepuolio. Rimtai sirgo ir anksčiau laiko mirė dar du bandyme dalyvavę mokslininkai.
Žymus fizikas Enrico Fermi buvo nekart perspėjęs Slotin, jog tokie bandymai anksčiau ar vėliau gerai nesibaigs.
Iš demono branduolio pagamintos bombos sprogimas buvo šiek tiek galingesnis nei kitų panašių rutulių, su kuriais tokiu incidentų nebuvo.
thumb|Iš demono branduolio pagamintos 23-kilotonų bombos sprogimas
PV 1110
thumb|Lietuvos [[KASP|Krašto apsaugos savanorių pajėgų karių surengtos kovinio šaudymo iš 90 mm prieštankinio beatošliaužio pabūklo PV1110 pratybos Pabradės poligone.]] PV 1110 arba Pvpj 1110 (SV Pansarvärnspjäs) – švedų gamybos 90 mm prieštankinis ginklas, pabūklas arba kitaip dar vadinamas prieštankiniu beatošliaužiu, skirtas naikinti šarvuotus visureigius, tankus, sunkvežimius ir nedidelius pastatus. Pagrindinė paskirtis – naikinti šarvuotą techniką.
Pabūklai tvirtinasi prie sunkvežimių ir BV-206. Pagrindiniai naudotojai: Lietuva, Latvija, Estija, Švedija ir Airija.
Pėstininkas
thumb|Puolantys [[Romos imperija|Romos imperijos legionieriai (XXI a. pradžios mūšio atkūrimas)]] thumb|left|[[Australija|Australijos pėstininkai 1917 m. vykusiame Ipro mūšyje]] thumb|[[JAV pėstininkai Faludžoje 2004 m. lapkričio 12 d.]] thumb|left|Paveikslas, vaizduojantis [[Prūsija|Prūsijos pėstininkų puolimą 1745 m. vykusiame mūšyje]] Pėstininkas – kareivis, skirtas kautis pėsčias, nors į mūšio lauką gali būti patekti naudodamasis ir kitomis priemonėmis. Pagal tai yra pėstininkai gali būti skirstomi į kelias grupes, pavyzdžiui, jūrų pėstininkus, motorizuotuosius pėstininkus ar mechanizuotuosius pėstininkus.
Beveik visais laikais pėstininkai sudarė sausumos kariuomenės branduolį. Viena iš išimčių buvo viduramžiai, kai kariuomenės branduolį sudarė kavalerija.
Koralinė kiauliauogė
thumb|Solanum pseudocapsicum
Koralinė Kiauliauogė (Solanum pseudocapsicum, dar vadinama Jeruzalės vyšnia – dekoratyvinis augalas, kilęs iš Madeiros salos.
Tai visžalis, iki 1 m aukščio augalas su tamsiai žaliais, iki 10 cm ilgio lancetiškais lapeliais ir žalsvai baltais žiedais. Žydi nuo gegužės iki spalio mėn. Gražiausiai atrodo, kai subrandina 1,5 cm skersmens oranžines arba geltonas uogas, kurios kybo šakose keletą mėnesių. Jos nevalgomos, neskanios ir nuodingos.
Behemotas
thumb|Behemotas Behemotas (hebr. בהמות, behemot; bahīmūth, arba بهموت bahamūt) – būtybė, minima Senajame Testamente, Jobo knygoje 40:15-24. Pavadinimas reiškia „žvėris“ arba „didelis gyvūnas“. Dėl to, kad jis yra didelis gyvūnas, Behemotas panašus į hipopotamą arba krokodilą. Dažniausiai vartotas daugiskaitine forma, o kadangi hebrajai išreiškia didingumą daiktavardį naudodami daugiskaita, galima teigti, kad jis buvo laikomas pačiu galingiausiu gyvūnu. Metaforiškai būtybės pavadinimas vartojamas apibūdinti ypač didelę arba galingą būtybę. Rusų rašytojas Michailas Bulgakovas savo kūrinyje „''Meistras ir Margarita'“ vaizduoja Behemotą kaip didelį, storą katiną.
Vėlesnėje krikščionių religijoje behemotas lyginamas su Šėtonu.
BK Vilnius
BK Vilnius – beisbolo klubas Vilniuje, įkurtas 2001 m. (vadinosi „Sporto Vilkai“). 2004 m. klubas priimtas į Lietuvos beisbolo asociaciją (LBA).
2014 m. laimėjo Baltijos šalių Interlygos sezoną.
Pajūrio Sena
Pajūrio Sena  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės vakaruose, Aukštutinės Normandijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Ruanas (Rouen).
Departamente 3 apskritys, 69 kantonai, 40 municipalinių susivienijimų ir 745 komunos. Plotas – 6278 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, į penkias dalis padalijus Normandijos provinciją. Iki 1955 m. buvo vadinamas Vidine Sena.
Geografija
thumb|right|250px|Pajūrio Senos keliai Pajūrio Senos departamentas ribojasi su Somos, Uazos, Ero departamentais ir La Manšu.
Ekonomika
Žemės ūkis gamina nemažai linų, mėsos ir pieno. Išvystyta žuvininkystė ir žvejyba.
Pramonė skirta daugiausiai laivų statybai ir uostams aprūpinti. Yra naftos perdirbimo įmonių, gaminami automobiliai Reno (Sanduvilis ir Kleonas).
Turizmas
Išplėtota jūrų turizmo infrastruktūra. Departamente keliolika senų vienuolynų ir abatijų, kelios viduramžių pilys, Normandijos gamtos regioninis parkas.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 6 senatoriai, Atstovų rūmuose – 12 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 69 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Padvariai (Mažeikiai)
Padvariai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Mažeikių-Šiaulių plento, paventyje tarp Viekšnių ir Palnosų. Padvariuose išliko 3 sodybos. Į šiaurę nuo Padvarių kaimo, už minėto plento, buvo Padvarėlių kaimas, kuriame neliko nė vienos sodybos.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 17 ūkių, 81 gyventojas.
Bepilotis orlaivis
thumb|JAV 361-osios ekspedicinės eskadrilės bepilotis lėktuvas „[[MQ-1B Predator“ Ali bazėje, Irake.]]
Padvariai (Mažeikiai)
Gyventojai
thumb|right|210px|Padvarių kaimo laukuose pastatytas kryžius to kaimo ir aplinkinių kaimų gyventojų atminimui
Bepilotis orlaivis
Bepilotis orlaivis – autonomiškai arba nuotoliniu būdu valdomas orlaivis be įgulos. Dažniausiai naudojamas karo tikslais.
Bepiločiai orlaiviai skirstomi į kovos ir žvalgybos, vienkartinius ir daugkartinius. Plačiąja prasme bepiločiams orlaiviams priskiriamos ir įvairios paskirties valdomosios bei sparnuotosios raketos, bet kartais šiuo terminu vadinami tik vienkartiniai arba daugkartiniai varikliu varomi orlaiviai be įgulos, pakilimui naudojantys aerodinamines jėgas, galintys skraidyti autonomiškai arba valdomi nuotoliniu būdu ir nešti mirtinus arba nemirtinus kovinius užtaisus. Pagal pastarąjį apibrėžimą sparnuotosios raketos nelaikomos bepiločiais orlaiviais, nes jos, kaip ir daugelis valdomųjų raketų, pačios yra vienkartiniai ginklai, nepaisant to, kad neturi įgulos ir kai kuriais atvejais yra valdomos nuotoliniu būdu.
Bepiločiai orlaiviai būna įvairių dydžių, formų, konstrukcijų ir pasižymi įvairiomis savybėmis. Anksčiau tai buvo tiesiog nuotoliniu būdu valdomi orlaiviai, bet pastaruoju metu naudojama vis daugiau savarankiškų bepiločių orlaivių, kurie juda pagal iš anksto užprogramuotą skrydžio trajektoriją arba naudodami sudėtingesnes dinaminio automatizavimo sistemas.
Bepiločiai orlaiviai naudojami šabloninėms arba itin pavojingoms užduotims vykdyti. Šiuo metu jie dažniausiai atlieka žvalgybos ir kovines užduotis. Bepiločiai kovos orlaiviai yra skirti antžeminiams ir jūrų taikiniams naikinti (sparnuotoji raketa, planeris su koviniu užtaisu, bepilotis nuotolinio valdymo orlaivis ir kt.) Jų veikimo nuotolis nuo kelių dešimčių iki kelių tūkstančių km, skrydžio aukštis nuo 50−100 m iki 25−30 km, greitis − nuo ikigarsinio iki viršgarsinio. Leidžiami iš antžeminių leidimo įrenginių, laivų ir lėktuvų. Naudojant bepiločius kovos orlaivius, atliekama nemažai sėkmingų kovinių užduočių, tačiau jie neretai sukelia atsitiktinių civilių aukų ir (arba) netiksliai pasirenka taikinius. Bepiločiai žvalgybos orlaiviai yra skirti strateginei, operatyvinei ir taktinei oro žvalgybai sausumos ir jūrų karo veiksmų teatruose. Turi specialią įrangą, kuri sudaro galimybes žvalgyti įvairiais būdais (fotografuojant, stebint radiolokacijos metodais ir kt.) dieną ir naktį. Bepiločiai orlaiviai taip pat vis dažniausiai naudojami civiliniais tikslais, pvz., gesinant gaisrus arba atliekant nekarines saugumo užduotis, kaip antai vamzdynams ar pasieniui stebėti.
FK Smederevo
Smederevo FK – Serbijos futbolo klubas iš Smederevo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1924 m. Nuo 2004 m. žinomas kaip FK Smederevo. Galutinai subyrėjus Jugoslavijai, nuo 2006 m. rungtyniavo Superlygoje. Ilgam aukščiausiame divizione nepavykdavo, tad iškrisdavo į Pirmą lygą (II pakopa), o vėliau sugrįždavo į stipriausią lygą.
2013–2014 m. Pirmoje lygoje liko šešioliktoje vietoje ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną. Eilę metų žaidė trečioje pakopoje.
2019–2020 m. sezone vėl rungtyniavo Pirmoje lygoje, bet liko šešiolikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Alaus gamyba
200px|thumb|Katilai alaus darymui Alaus gamyba – procesas, kurio metu iš miežių, apynių, mielių verdamas, raugiamas (fermentuojamas) ir pilstomas alus.
Gamyba susideda iš kelių etapų: salyklo gamybos, misos paruošimo, rauginimo ir pilstymo.
Salyklas
Salyklas gaminamas iš miežių daigų.
Grūdai išmirkomi ir sudaiginami. Daiginamuose miežiuose atsiranda fermentų, kurie sucukrina grūdų krakmolą. Po to sudaiginti miežiai (salyklas) džiovinami ir malami salyklo malūnu. Luobelė suaižoma taip, kad grūdai (dabar jau salyklas), užpilti karštu vandeniu, išbrinktų. Taip gaunamas mentalas.
Šio proceso tikslas – leisti fermentams suskaidyti krakmolą iki fermentacijai tinkamos sacharozės ir ekstrahuoti sacharozę iki salyklo.
Misa
Misa yra skystis, gautas mentalo bose (inde, kuriame laikomas paruoštas mentalas). Tai sacharozės ir kitų cheminių medžiagų, gautų iš mentalo, mišinys.
Misa nuleidžiama iki mentalo boso ir verdama apie dvi valandas. Ekstrahuojamos karčiosios rūgštys, dervos, eteriniai aliejai, taninai. Sterilizuojasi ir koncentruojasi tirpalas. Įdedama apynių, kurie pakartina alų.
Nuo temperatūros ir mentalo gavimo būdo priklauso gaminamo alaus rūšis:
Raugimas
Alaus savybės labai priklauso nuo grynųjų mielių. Rūgdamos, mielės greitai dauginasi, ir jų tūris padidėja maždaug penkis kartus. Mielių perteklius nugriebiamas. Saugoma, kad į raugalą nepatektų nešvarumų. Atidžiai stebima rūgstančios misos temperatūra: jei per vėsu – rūgimas sustoja, jei per karšta – raugalas gali išbėgti. Ir viena ir kita pražūtingai veikia alaus savybes.
Orlandinos Basket
Orlandinos Basket – Italijos krepšinio klubas, žaidžiantis Serie A lygoje. Dabar klubas vadinasi generalinio remėjo UPEA Capo d'Orlando vardu.
Alaus gamyba
Raugimas
Maždaug po aštuonių dienų, kai diduma sacharozės virsta alkoholiu, alus yra nupilamas iš rauginimo boso ir atskiriamas nuo mielių. Tada šviežias, arba „jaunas“, alus yra laikomas brandinimo rezervuaruose, kuriuose įgyja reikiamą skonį ir kvapą, veikiamas reguliuojama temperatūra. Šiame etape nestiprus alus ir kai kurios šviesiojo alaus rūšys rūgsta antrą kartą.
Orlandinos Basket
Istorija
Nuo įkurimo klubas dalyvaudavo tik regioninėse krepšinio lygose, tačiau 1996 m., pasikeitus klubo vadovybei, buvo užbrėžti nauji tikslai. Jau 2001 m. klubas pakilo į antrąją Italijos lygą, o stipriausiame divizione varžosi nuo 2005–2006 m. sezono. 2008 m. rugsėjo mėn. pabaigoje Kapo „d‘Orlando Upea“ kaip ir Neapolio "Eldo Basket" komanda buvo pašalinta iš Seria A dėl prastos finansinės padėties.
Alaus gamyba
Raugimas
Nestiprus ir šviesus alus iš esmės daromi vienodai, tik nestipriam alui reikia kitokių mielių, jis ilgiau rūgsta ir bręsta.
Pilstymas
200px|thumb|Bokalas alaus Į statines subrendęs alus pilstomas paprastu savitakiu būdu. Jis taip ir parduodamas.
Į butelius ir skardines pilstymo salėje alus pripilamas panašiai kaip ir į statinaites. Tai yra kur kas sudėtingesnis būdas. Statinaitės yra sterilizuojamos ir prijungiamos prie įpylimo galvutės, kuri anglies dioksidu (CO2) išstumia iš statinaitės orą. Anglies dioksidą savo ruožtu pakeičia į statinaitę pilamas alus.
Kai kur savo poreikiams leidžiama gaminti alų namie. Akcizo ar panašaus mokesčio mokėti nereikia.
Orlandinos Basket
Istorija
2005-2006 m. sezoną klube žaidė ir lietuvis Virginijus Praškevičius.
Anykščių Jono Biliūno gimnazija
Anykščių Jono Biliūno gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Anykščiuose, Liudiškių g. 49, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190046685.
Kazachstano futbolo varžybos 2004 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2004 m.
Karl Eduard Strandmann
Karlas Eduardas Strandmanas (, g. 1867 m. gegužės 17 d. Linčiopinge, Švedija – 1946 balandžio 14 d., Švedija) – architektas, dirbęs Švedijoje ir nuo 1893 Rusijos imperijoje, Kauno ir Kuršo gubernijoje. Iki Antro pasaulinio karo gyvenęs Liepojoje, Latvijoje.
Karl Eduard Strandmann studijavo Švedijoje, kur baigė Stokholmo aukštąją technikos mokyklą. Kurė dabartinės Lietuvos ir Latvijos teritorijoje. Architekto projektuotos bažnyčios neogotikos stiliaus. Būdingas bruožas – rozetė virš įėjimo, jei bažnyčia vienabokštė, iš šonų šalia pagrindinio bokštų du maži bokšteliai, apvalūs langai, lotyniško kryžiaus planas.
Pagal formų panašumą jam priskirtinos istorizmo stilių Joniškio, Akmenės ir Tauragės bažnyčios. Tyrinėtojai pagal stiliaus bruožus spėja, kad jis suprojektavo ir Dabikinės, Plungės, Kulių, Vilkijos bažnyčias. Manoma, kad iš viso K. E. Strandmann sukūrė apie 30 bažnyčių projektų, tačiau daugelio šių bažnyčių projektų autorystė nėra patvirtinta dokumentais.
Kadangi K. E. Strandmann buvo užsienietis, darbus turėjo prižiūrėti vietiniai Kauno gubernijos architektai, dažniausiai prižiūrėjo inžinierius – architektas Nikolajus Andrejevas.
Martynas Tiškevičius Logoiskis
Martynas Tiškevičius Logoiskis (, 1547 m. Breste – 1631 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, valstybės ir karinis veikėjas.
Šeima
1588 m. vedė Eleonorą Chalecką. Vaikai Filonas Tiškevičius Logoiskis (Minsko žemės teisėjas, vaikų neturėjo), Juozapas Tiškevičius Logoiskis, Elžbieta Tiškevičiūtė (Elżbieta Tyszkiewicz Łohojska, vyras Wojciech Kąsowski), Elena Tiškevičiūtė
Valstybės tarnyba
1589 m. Karūnos maršalka, 1582 m. Minsko vaitas.
1747 m.
1747 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Žukėjaus ežeras
Žukėjus yra ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Prie ežero yra Žukėjaus gyvenvietė.
Danišiūnai
Danišiūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Debeikių.
Naujosios Zelandijos lūpažuvės
Naujosios Zelandijos lūpažuvės (Cheilinus) - lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Vladislovas Dembskis
Vladislovas Dembskis (1831 m. gegužės 19 d. Lepšiuose, Joniškio raj. – 1913 m. lapkričio 12 d. Scrantone, JAV, palaidotas Ginkūnuose prie Šiaulių) – vertėjas, publicistas, laisvamanis.
Mokėsi Raseiniuose, Šiauliuose.1860 m. baigė Varnių kunigų seminariją, kunigavo Žemaitijoje – vikaravo Varniuose, Plungėje, Ylakiuose ir Kražiuose.
1863 sukilimas
Aktyviai dalyvavo 1863 metų sukilime: iš sakyklos perskaitė sukilėlių manifestą ir pats išėjo į sukilimą, Robako slapyvardžiu stojo į Banevičiaus ir Šimkevičiaus sukilėlių būrį, buvo būrio kapelionas, vėliau persikėlė į Stanevičiaus (Pisarskio) būrį ir su Bagdanavičiaus vyrais Varniuose dalyvavo mūšiuose, buvo sužeistas.
Emigracija
Po 1863 m. spalio pradžioje nesėkmingo sukilėliams mūšio ties Tryškiais pasitraukė į Klaipėdą, vėliau emigravo į Vokietiją, kunigavo Prancūzijoje, Šveicarijoje, nuo 1880 m. JAV lietuvių ir lenkų parapijose. 1892 m. apsigyveno pas J. Šliūpą, metė kunigystę. 1900–1910 m. Lietuvių laisvamanių susivienijimo Amerikoje sekretorius.
1925 m. V. Dembskio palaikai perkelti į Ginkūnų laisvamanių kapines.
Kūryba
Bendradarbiavo laikraščiuose „Nauja gadynė“, Apšvieta, Garsas. Į lietuvių kalbą 1870 m. išvertė Hughes Felicité Robert de Lamennais Knygos teisybių.
V. Dembskis parašė darbų, propaguojančių materializmą ir ateizmą.
Eugenija Sutkienė
Eugenija Sutkienė – teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros TGS Baltic vyr.partnerė, viena iš steigėjų.
Biografija
Nuo 1979 m. iki 1984 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją. Studijavo tarptautinę teisę Krokuvos universitete (Lenkija), stažavosi užsienio teisės firmose „McDermott, Will & Emery“ (JAV), Paisner & Co (Jungtinė Karalystė).
Nuo 1984 m. iki 1989 m. Lietuvos prekybos bazės Juridinio skyriaus vadovė, nuo 1989 m. iki 1992 m. Lietuvos TSR (vėliau – LR) didmeninės prekybos ministerijos Juridinio skyriaus ir komercinio arbitražo vadovė, nuo 1992 m. iki 1999 m. JAV teisės firmos McDermott, Will & Emery Vilniaus biuro steigėja ir vadovė, nuo 1999 m. iki 2003 m. kovo 20 d. advokatų kontoros „Jaskutėlis, Sutkienė ir Masiokas“ (buvęs JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuras) partnerė, nuo 2003 m. kovo 21 d. advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ (nuo 2008 m. rugsėjo mėn. – verslo teisės aljanso „TLS Alliance“ narės) vadovaujanti partnerė. Advokatė nuo 1999 m..
Specializacija – viešieji pirkimai bei viešoji ir privačioji partnerystė, įmonių susiliejimai ir įsigijimai. Specializavosi įmonių teisėje (privatizavimo, investicijų, įmonių susijungimo ir įsigijimo srityse), taip pat tarptautinės prekybos, konkurencijos, energetikos, telekomunikacijų ir ryšių, žiniasklaidos teisės srityse. . Buvo Lietuvos teisininkų draugijos narė. Lietuvos advokatūros Tarybos narė (nuo 2011 m. balandžio 22 d.).
Tikrosios kakadu
Tikrosios kakadu (Cacatua) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūgų gentis.
Sistematika
Išskiriamos dvi pogentės.
Lebedžiai (Rokiškis)
Lebedžiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Pandėlio.
Zihlo ežeras
Zihlo ežeras  – tvenkinys Šveicarijoje, Švico kantone, Zihlo upės slėnyje, į rytus nuo Ainzidelno. Sudarytas 1932–1937 m. pastačius hidroelektrinės užtvanką ant Zihlo upės. Užtvankos ilgis 124 m, aukštis 33 m. Tvenkinio ilgis 8,5 km, plotis iki 2,5 km. Giliausia vieta siekia 17 m. Tvenkinį kerta du tiltai. Pakrančių gyvenvietės: Grosas, Vilercelis, Birchlis, Eutalis.
Hybrid Theory EP
Hybrid Theory EP – Linkin Park parodomasis albumas, kuris buvo pradėtas kurti kai tik Chester Bennington 1999 metais prisidėjo prie Xero, grupė pervadino į „Hybrid Theory“ ir netrukus išleido 6 dainų EP. Išleista buvo tik 1000 kopijų.
Albumas pasižymi roko, hip - hopo ir elektroninės muzikos deriniu varijuodamas nuo aštrių dainų žodžių iki unikalios instrumentuotės.
78 m. pr. m. e.
'''78 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Karolis Gregotovičius
Karolis Gregotovičius (1799–1848 m.) – architektas, romantizmo architektūros atstovas.
Biografija
1830 m. baigė Vilniaus universitetą (prof. K. Podčašinskio mokinys).
1826–1830 m. Vilniaus universiteto architekto padėjėjas. 1830–1844 m. Vilniaus gubernijos architektas.
Vilkaitis (ežeras)
left|120px
Vilkaitis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į pietvakarius nuo Leipalingio, Veisiejų regioniniame parke. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,09 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 115,1 m. Krantai neaukšti, tik rytinis krantas aukštas. Krantai pietvakariuose miškingi, kitur apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Šiaurinės ežero dalies pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Į Vilkaitį suteka 3 upeliai (tarp jų vienas iš Trikojo ežero), pietuose išteka upelis į Vilkinį (Baltosios Ančios baseinas).
Prie ežero įsikūrę Taikūnų ir Senkonių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Pietvakariniame krante auga saugoma Taikūnų pušis. Šiaurrytine pakrante eina kelias Nr.2526 (Druskininkėliai – Varnėnai – Beržiniai).
Ežero pavadinimas kilo nuo gyvūno pavadinimo vilkas.
Andrius Kerbelis
Andrius Kerbelis (1893 m. gruodžio 10 d. Gilbonys prie Smilgių – 1965 m. vasario 19 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.
Biografija
1916 m. Maskvoje baigė karo mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, 1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje. Grįžęs į Lietuvą 1919 m. balandžio mėnesį mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo pėstininkų daliniuose, dalyvavo Nepriklausomybės kare. 1920 m. lapkričio mėn. pasižymėjo Širvintų kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1921 m. pėstininkų pulko vado pavaduotojas, kartu ėjo vado pareigas. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Nuo 1924 m. kovo mėn. Devintojo pėstininkų pulko vado pavaduotojas. 1925 m. pulkininkas leitenantas. Nuo 1925 m. gruodžio mėn. Šarvuočių rinktinės vado pavaduotojas, nuo 1926 m. birželio mėn. Šarvuočių rinktinės vadas. 1927–1940 m. Marijampolės apskrities karo komendantas.
TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėnesį iš kariuomenės atleistas. Per nacių okupaciją 1941–1944 m. buvo Priverčiamojo darbo įstaigų vyresnysis inspektorius. Po Antrojo pasaulinio karo trejus metus slapstėsi. Sovietinio saugumo suimtas, kalintas Pečiorlage. Po 12 m. grįžo į Lietuvą.
Arūnas Marcinkevičius (1958)
Arūnas Marcinkevičius (g. 1958 m. rugpjūčio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1981 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1981–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos fakulteto bendradarbis. 1984–1985 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, 1985–1989 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ skyriaus redaktorius, 1989–1992 m. – žurnalo „Moteris“ skyriaus redaktorius, 1992–1994 m. – žurnalo vyriausiasis redaktorius. 1995 m. leidybinės uždarosios akcinės bendrovės „Moteris“ direktorius, 1996 m. – laikraščio „Dialogas“ apžvalgininkas, 1997–1999 m. Lietuvos taupomojo banko atstovas spaudai, Nuo 1999 m. „Savaitė su TV“ korespondentas ir redaktorius.
East Express
The East Express  – nepriklausomas Lietuvos mėnraštis, ėjęs 1989–1992 m. Vilniuje anglų kalba.
Istorija
Įsteigė ir leido UAB „Intakas“. Tiražas 1991 m. – 1400 egz., 1992 m. – 3000 egz.
Spausdino analitinio ir reklaminio pobūdžio rašinius, įvairią informaciją apie Lietuvą.
Theofanis Gekas
Teofanis Gekas (g. 1980 m. gegužės 23 d.) – buvęs futbolininkas, Graikijos rinktinės puolęjas.
Karjera
Karjerą pradėjo Graikijoje. Vėlesniais metais rungtyniavo Vokietijoje, ispanijoje, Turkijoje.
2012 m. sausio 7 d. pasirašė 2,5 m. kontraktą su Turkijos Samsunspor klubu.
Nuo 2013 m. rungtyniavo Konyaspor (Turkija).
Karjera rinktinėje
rungtyniavo nuo 2005 m.
Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate.
Fidelity Investments
Fidelity Investments – viena iš stambiausių investicinių fondų ir finansinių paslaugų tiekėjų pasaulyje. Jos bendro valdomo turto vertė buvo pasiekus $1.5 trln. JAV dolerių sumą 2010 m.
Veikla
Fidelity Investments valdo įvairius investicinius ir pensijų fondus, teikia lėšų paskirtstymo ir investicinių konsultacijų paslaugas. Ši bendrovė taip pat užsiima nuolaidų tarpininkavimo, vertybinių popierių kliringo ir turto valdymo veikla bei teikia gyvybės draudimo paslaugas.
Juodasis šuo
Juodasis šuo – Britų salų folkloro būtybė, sutinkama naktį apleistuose keliuose. Juodasis šuo – vaiduoklis, šmėklinė būtybė. Buvo tikima, kad juodasis šuo yra ženklas, kad jį pamatęs mirs. Juodieji šunys visur apibūdinami panašiai, kaip dideli šunys, dažnai švytinčiomis akimis, judantys be garso, girdisi tik nagų kaukšėjimas. Jie sukeldavo liūdesį ir neviltį, todėl nėra detalesnio aprašymo.
Lietuvos žydai
Lietuvos žydai arba litvakai  – teritorinis-lingvistinis Europos žydų, vadinamųjų aškenaziais, pogrupis. Istoriškai litvakai buvo paplitę Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje (dab. Lietuvoje, Baltarusijoje, dalyje Ukrainos, Latvijos, Rusijos ir Lenkijos). Ši teritorija jidiš kalba vadinama Líte. Lietuvos Jidiš (Litvishe Yiddish) buvo vienas iš pagrindinių jidiš kalbos dialektų Europoje, paplitęs visame šiame regione.
Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų litvakai pateko į Rusijos imperiją. Po Pirmojo pasaulinio karo litvakai atsidūrė naujai susikūrusiose nacionalinėse valstybėse – Lietuvoje, Lenkijoje, taip pat Sovietų Sąjungoje. Lietuvos žydų bendruomenė buvo beveik visiškai sunaikinta holokausto Lietuvoje ir Lenkijoje metu. Rugsėjo 23 d. minima Lietuvos žydų genocido diena.
Etimologija
thumb|Lietuvos [[Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus Vilniuje]] thumb|Laikraščio „Der Wilner Express“ 1936 m. laida thumb|Buvusios Vilniaus žydų gimnazijos pastatas thumb|Buvusi [[Kauno Švabės hebrajų gimnazija|Švabės hebrajų gimnazija Kaune]] thumb|Litvakų ir Lenkijos žydų gyvenamos teritorijos carinėje Rusijoje Lietuvos žydui įvardinti skirtas daiktavardis Litvak yra kilęs iš lenkiško termino Litwak reiškusio „žmogų iš Lietuvos“. Šis žodis iki XIX a. lenkų kalboje buvo nustotas naudoti (jį pakeitė terminas Litwin, reiškiantis lietuvį). Nuo XIX a. jis reiškia tik lietuvos žydus. Jidiš būdvardis Litvish (ליטוויש) reiškia „lietuviška(-s)“.
Terminas Litwak gali reikšti ne tik Lietuvos žydus, bet tam tikros judaizmo religinės srovės, paplitusios litvakų tarpe, atstovus Kadangi XVIII-XIX a. litvakų ješivos buvo pagrindinis Hasidim judėjimo oponentės, litvakai tapo Mitnagdim/perushim (anti-hasidų) judaizmo judėjimo simboliu visame pasaulyje. Šiam judėjimui didžiulės įtakos turėjo įtakos Vilniaus Gaonas. Daugybė dabar veikiančių prestižinių ješivų yra garsių Lietuvos ješivų darbą tęsiančios palikuonės, kurios toliau palaiko šią religinę liniją, nors dabartiniai jų nariai nebūtinai yra Lietuvos žydų palikuonys. Dėl tos priežasties litvakas tapo terminu, naudojamu apibūdinti visiems ortodoksiniams žydams (haredi), kurie laikosi lietuviškųjų ješivų tradicijų, ir priešinasi hasidiniam judėjimui, nepaisant to, ar jų protėviai kilę iš Lietuvos ar ne. Šia prasme litvakui sinonimiški terminai yra Yeshivishe ir Misnagdim.
Šios dvi termino reikšmės yra persipynusios ir šiek tiek klaidinančios. Tarp litvakų etnine prasme (t. y. kilusių iš Didžiosios Lietuvos) yra ir kitų religinių pakraipų atstovų: hasidų, ir tokių, kurie apskritai nėra Haredim. Tarp litvakų religine prasme yra labai daug tokių, kurie nėra kilę iš Lietuvos.
Istorija
Lietuvos žydų istorija siekia ankstyvuosius viduramžius. Pirmieji žydai į būsimosios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritoriją greičiausiai atvyko iš pietryčių. Didesnis skaičius žydų aškenazių atvyko nuo XI a. pabaigos, bėgdami nuo žydų persekiojimo Kryžiaus žygių laikotarpiu, vietinio masto žydų žudynių ir trėmimų iš vokiškai kalbančių teritorijų. Iš pradžių jie kėlėsi į slavų gyvenamus kraštus, o iš ten pasiekė ir Lietuvą.
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
XIV amžiuje žydai LDK buvo tvirtai įsikūrę ir amžiaus pabaigoje LDK buvo jau keletas bendruomenių, apie 6000 žydų. Tolerantiški religijos atžvilgiu Lietuvos ir Lenkijos valdovai skatino žydų persikėlimą, vertino jų žinias ir kontaktus, reikalingus ekonominei šių šalių pažangai. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose jie minimi 1388 m., kai Vytautas Didysis suteikė Brastos žydams privilegiją. Šią privilegiją Vytautas vėliau išplėtė ir kitoms bendruomenėms. Pagal 1388 m. Vytauto privilegiją žydai buvo laisvaisiais asmenimis, kriminalinėse bylose juos teisė tiesiogiai didžiojo kunigaikščio atstovai. Smulkių nusikaltimų atveju žydų atžvilgiu veikė vietinių pareigūnų jurisdikcija, jie buvo teisiami lygiomis teisėmis su bajorais ir kitais laisvaisiais piliečiais. Šios teisės padėjo žydų bendruomenei klestėti.
1495 metais Aleksandras išvarė žydus, bet leido sugrįžti 1503 metais. 1566 m. Lietuvos statutas nustatė tam tikrus apribojimus žydams, įskaitant reikalavimą dėvėti specifinę aprangą, geltonas kepures vyrams ir geltonas skareles moterims. Lietuvos žydų bendruomenė išaugo nuo 120 000 1569 metais iki 250 000 1792 metais. XVII–XVIII a. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė tapo vienu Rytų žydų centrų, o Vilnius vadintas „Lietuvos Jeruzale“ arba „Šiaurės Jeruzale“.
Rusijos imperijoje
Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 metais, Lietuvos žydai tapo Rusijos imperijos pavaldiniais. XIX a. viduryje Vilniaus Gaono pasekėjai sukūrė savo religinio švietimo sistemą, kurios centrais buvo Panevėžio, Myriaus ir Valažino ješivos. XX a. pradžioje šių ješivų filialai ėmė kurtis JAV, o po tradicinių ješivų sunaikinimo Lietuvoje jos buvo atkurtos JAV (Niujorko ir Niū Džersio valstijose) ir Izraelyje. Šias ješivas sieja tradicinė litvakiška Toros interpretavimo metodika, sukurta XIX a. pab. – XX a. pr.
XX a.
Iki Antrojo pasaulinio karo istorinėje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje gyveno daugiau nei milijonas žydų, iš jų Latvijoje – 94 000, Lietuvoje – 147 000, Lenkijoje – 505 000, Rusijoje – 4000, Baltarusijos TSR – 375 000, Ukrainos TSR – 32 000. Karo pradžioje apie 12 000 Lenkijos žydų nuo nacių pabėgo iš Lenkijos į Lietuvą.
Vokiečių okupacijos metu daugiau nei 90 % litvakų vokiečių nurodymu specialių dalinių ir jų vietinių pagalbininkų buvo išžudyti. Žymiausios žudymo vietos buvo Panerių miškas (žr. Panerių žudynės) ir Devintas fortas.
Kalba
Litvakai, būdami teritorinė-lingvistinė aškenazių žydų grupė, kalbėjo šiaurės rytiniu arba lietuvišku (jidiš ‏ליטװיש, litviš) jidiš kalbos dialektu. Šis dialektas istoriškai buvo paplitęs didžiojoje dabartinės Baltarusijos, Lietuvos ir Latvijos dalyje, taip pat kai kuriuose šalimai esančiuose Rusijos ir Lenkijos rajonuose. Teritorija, kurioje buvo paplitęs šis dialektas, iš dalies sutapo su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sienomis ir dėl to žydų šaltiniuose vadinama „Lietuva“, o istorinė LDK sostinė ir regiono žydų kultūros centras Vilnius - „Lietuvos Jeruzale“(ירושלים דליטא).
Religija
„Litvakiškas“ požiūris į judaizmą pasižymi labai giliu ir išsamiu Talmudo studijavimu. Lietuva tapo tradicinės opozicijos hasidizmui centru. Nors Lietuvos tradicionalistų judėjimas buvo mažesnis už chasidų ir pastarųjų pramintas „misnagdais“ (oponentais), Lietuvos tradicionalistai tikėjo, kad jų išpažįstamas ir praktikuojamas judaizmas yra senesnis nei chasidų ir esąs pirminis bei autentiškasis judaizmas. Šių grupių opozicija išaugo tiek, kad „lietuviškas“ ir „mitnaged“ tapo sinonimais. Nepaisant to, ganėtinai didelė Lietuvos žydų dalis priklausė chasidų grupėms, pavyzdžiui, Chabad, Slonim (chasidų dinastija), Karlin (Pinskas) ir Kaidanavos. Su Švietimo plėtra, daugybė Lietuvos žydų tapo „Haskala“ – žydų švietimo judėjimo entuziastais Rytų Europoje. Šis judėjimas siekė geresnės integracijos į Europos visuomenę.
Didžiausią autoritetą teorinėms Talmudo studijoms turėjusios lietuviškos institucijos buvo Chaim Soloveitchik ir Brisker mokyklos. Miro ir Telšių ješivos laikėsi konkuruojančių požiūrių. Lietuvos žydai praktikavo judaizmą, Halakha remdamiesi „Aruch HaShulchan“, tačiau šiomis dienomis „lietuviškosios“ ješivos teikia pirmenybę Mishnah Berurah, kuri yra laikoma lengviau suprantama ir analitiška.