cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mogoliono kultūra
Arealas
Mogoliono kultūra apie 200 m. pr. m. e.–1450 m. e. m. buvo paplitusi Šiaurės Amerikos pietvakariuose. Išskiriami keli Mogoliono kultūros regioniniai variantai: Mimbreso, Blak Riverio ir kiti.
Kultūra
Mogoliono kultūros žmonės vertėsi žemdirbyste (kukurūzai, pupelės, moliūgai), medžiokle (elniai, kalakutai, kalnų avinai, bizonai), pirmieji iš JAV indėnų – puodininkyste. Gyveno statytuose iš medžio, vėliau – iš akmens namuose, juose daugėjo kambarių (nuo 5 iki 500). Gyvenvietės iš pradžių sudarytos iš kelių pastatų, statytos lygumose, XI a. jos jau įtvirtintos akmenų sienomis ir žemės pylimais, statomos aukštumose. Hueko Tankso kalnuose išliko Mogoliono kultūros piktogramų. Gausu Mogoliono kultūros keramikos dirbinių – išskiriama 10 teritorinių rūšių (serijų). Apie 900–1100 m. Mogoliono kultūros gentys ima maišytis su anasazių gentimis. XV a. pradžioje Mogoliono kultūra sunyko.
Gedeikiai
Gedeikiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, km į vakarus nuo Bijotų ir pusė kilometro į rytus nuo Girdiškės.
Dalyba
Dalyba – aritmetinė operacija, atvirkščia daugyba.
Jei c, padauginta iš b, lygu a: kur b ne 0|nulis, tada a, padalinta iš b, lygu c: Dalybos pavyzdys, kai
Apibrėžtoje dalybos išraiškoje a vadinamas daliniu, b – dalikliu, o c yra dalmuo.
Realiųjų skaičių algebroje dalyba iš nulio yra neapibrėžta operacija.
Žymėjimas
Dalyba dažniausiai žymima dalinį ir daliklį atskiriant horizontaliu brūkšniu, įžambiu brūkšniu:
Šie du būdai taip pat tinka trupmenos žymėjimui.
Rečiau sutinkamas variantas, kai rašomas dalybos ženklas:
Ne anglų kalba kalbančiose šalyse (tarp jų ir Lietuvoje) dalyba kartais žymima ir taip:
Tačiau reikia nepamiršti, kad tokiu pat būdu žymimi santykis arba proporcija.
Racionaliųjų skaičių dalyba
Dviejų racionaliųjų skaičių dalyba, jei daliklis nėra 0, lygi kitam racionaliajam skaičiui:
Visi keturi dydžiai (p, r, s, q) yra sveikieji ir tik p gali būti lygus 0. Šis apibrėžimas parodo, jog dalyba yra atvirkščia daugyba.
Selmoniškiai
Selmoniškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurę nuo Mažonų. Buvusioje Biknerių sodyboje auga 4 m apimties drevėta liepa, dažnai nukenčianti nuo žaibų, vien 2010 metais į ją žaibas trenkė daugiau nei 5 kartus.
Algirdas Milašius
Algirdas Milašius (g. 1959 m. liepos 6 d. Kaune) – Lietuvos tekstilės inžinierius, technologas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
Tėvai Ligija Milašienė, Vytautas Milašius. 1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1986 m. technikos mokslų kandidatas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: audimo technologija, audiniai. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių, dalį jų užsienio spaudoje.
Žvikiniai
Žvikiniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Maidanas (Suvalkų apskritis)
Maidanas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Šipliškės, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 132 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Liminas (Rokiškio r.)
left|120px
Liminas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Jūžintų paribyje su Zarasų rajonu. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,54 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 100 m. Vakarinė dalis gausiai užžėlusi vandens augmenija, rytine dalimi iš šiaurės į pietus prateka Šventoji. Rytinis krantas užpelkėjęs, pietiniame stūkso Jūžintų šilas. Šiauriniame krante įsikūręs Tomakaimis.
Pasak hidronimų žinovo prof. Aleksandro Vanago, pavadinimas kildinamas iš graikiško žodžio – ežeras (λίμνη). Ežerų tokiu pavadinimu (Liminas, Liminėlis) yra žinoma dar keliolika, beveik visi jie rytų Lietuvoje (yra ir prie Ignalinos, Zarasų), o vienas – Kaišiadorių rajone.
Ižena
Ižena – upelis Kupiškio rajone, Šimonių seniūnijoje, Aluoties dešinysis intakas, dalis ties žiotimis kanalizuota. 4,8 km ilgio Ižena išteka iš ežerėlio Šimonių girioje ir teka pro Aluotų ir Druskių kaimus. Ties Aluotomis užtvenktas, seniau būta Aluotų dvaro malūno. Į Aluotį įteka už 2,9 km nuo jo žiočių.
Upėvardis kildinamas iš žodžio ižas („upe plaukiantys ledai, ledo plėvė, šarma“).
Epiornitai
Epiornitai kaip endeminiai paukščiai buvo paplitę Madagaskaro saloje. Aktyvūs buvo naktį ir prieblandoje.
thumb|right|260px|Kairėje [[Afrikinis strutis|afrikinio stručio (Struthio camelus) kiaušinio modelis ir dešinėje epiornių (Aepiornys) genties paukščio kiaušinio modelis Čikagos Fieldo gamtos istorijos muziejuje (Ilinojus, JAV). Epiornio genties individo kiaušinis svėrė maždaug 5,5 karto daugiau nei dabartinių stručių kiaušiniai.]]
Stambiausios epiornitų šeimos paukščių rūšys – Vorombe titan, kurių svoris siekė iki 732 kg ir šiek tiek mažesnė Aepyornis maximus.
Klasifikacija
2018 m. duomenimis, išskiriamos 3 gentys ir 4 rūšys:
Stradbalis
Stradbalis – gyvenvietė Airijoje. Miestelis yra įžymus dėl kasmetinio garo ralio (Steam Rally). Į šį ralį kasmet susirenka tradicinių garu varomų transporto priemonių entuziastai. Įžymus Kanados politikas Walter Shanly yra klilęs iš Stradbalio.
Petras III (reikšmės)
Petras III (lokalūs variantai Pedras III, Peteris III, Pietras III, Piotras III) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Vicky Leandros
240px|miniatiūra|Vicky Leandros – 1972 m. Eurovizijos nugalėtoja
Vicky Leandros (g. 1949 m. rugpjūčio 23 d.) – graikų dainininkė. 1972 metais su daina „Après toi“ atstovavusi Liuksemburgui, laimėjo Eurovizijos dainų konkursą.
Prieš pergalę 1972 metais, 1967 m. pirmąkart dalyvavo Eurovizijos konkurse su daina „L’amour est bleu“. Su 17 taškų tais metais užėmė ketvirtą vietą.
Per savo karjerą Leandros bendradarbiavo su įvairiais kompozitoriais ir žinomais prodiuseriais, tokiais kaip Kim Fowley, Brad Shapiro ir Michel Legrand.
2006 metais su daina „Don’t break my heart“ dalyvavo Vokietijos nacionaliniame finale į Euroviziją, tačiau nelaimėjo.
Arūnas Žėkas
Arūnas Žėkas (g. 1966 m. birželio 5 d. Varėnoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Iki 1991 m. žaidė Žalgiris Vilnius meistrų komandoje. Vėliau išvažiavo į užsienį, žaidė SV Wilhelmshaven (2000–2001) klube.
Dilgėlinė
thumb|200px|Dilgėlinė ant pėdos
Dilgėlinė – alerginė liga, kuria sergant oda išberiama greitai atsirandančiomis ir išnykstančiomis pūkšlėmis. Dažniau dilgėline serga vaikai.
Ligos priežastis – padidėjęs organizmo jautrumas įvairioms iš išorės patenkančioms ir pačiame organizme susidarančioms medžiagoms, tokioms kaip maistas, vaistai, chemikalai, parazitinių kirmėlių, vabzdžių nuodai. Paprastai išberiamas liemuo, sėdmenys, galūnės; pūkšles niežti, jos gali susilieti, kartais atsiranda patinimas. Maži vaikai dažniau serga papuline dilgėline – išberiami papulėmis. Liga trunka ilgai. Papulės išnyksta ir vėl atsiranda. Odą niežti, todėl vaikas būna neramus, blogai miega.
Gydant dilgėlinę, stengiamasi pašalinti visas galimas ligos priežastis, duodama vaistų, mažinančių organizmo jautrumą.
Based on a T.R.U. Story
Based on a T.R.U. Story – debiutinis studijinis amerikiečių reperio 2 Chainz albumas, išleistas 2012 m. rugpjūčio 14 d. Albume dainas kartu atlieka tokie reperiai, kaip Drake, Kanye West, Nicki Minaj ir kiti. Nepaisant to, jog susilaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę JAV buvo parduota 147 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
2013 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose „Based on a T.R.U. Story“ buvo nominuotas geriausio repo albumo kategorijoje, tačiau nusileido Drake albumui „Take Care“. Taip pat, daina „Mercy“ nominuota geriausio repo atlikimo bei geriausios repo dainos kategorijose.
Relė
thumb|right|Automatinė miniatiūrinė relė
Paprasčiausia elektromagnetinė relė turi elektromagnetą, kuriuo tekanti srovė perkelia į kitą padėtį vieną ar kelis judamus kontaktus. Šie kontaktai gali būti sujungiantys, atjungiantys arba perjungiantys. Valdančiai srovei išnykus, spyruoklė grąžina kontaktus į pradinę padėtį. Siekiant padidinti jautrumą ir patikimumą, kontaktai gali būti patalpinti į inertinėmis dujomis užpildyta kapsulę. Siekiant sumažinti įtampos kritimą, kontaktų darbiniai paviršiai sudrėkinami gyvsidabriu. Galingoms srovėms valdyti naudojami sidabro lydiniai - kontaktams neišvengiamai kibirkščiuojant, sidabras oksiduojasi, tačiau sidabro oksidas irgi yra neblogas elektros laidininkas. Kontaktai uždaromi į kapsulę ir jei galima kibirkštis pavojinga, gali sukelti gaisrą, sprogimą.
Žinomi ir įvairūs specifiniai elektromagnetinės relės variantai, pavyzdžiui:
Elektromagnetinė relė gali daug kartų sustiprinti valdantį signalą, valdantys kontaktai elektriškai atskirti nuo valdančios grandinės, tačiau dėl judamų mechaninių dalių elektromagnetinės relės yra gana brangios, lėtaeigės ir nelabai patikimos. Elektromagnetinei relei būdinga histerizė: kartą pritrauktam kontaktui išlaikyti pakanka mažesnės srovės nei buvo reikalinga pradiniam perjungimui. Elektromagnetinės relės dažnai pakeičiamos puslaidininkiais prietaisais kurie kartais irgi vadinami relėmis. Relėmis vadinami ir sudėtingesni prietaisai, kur valdantis signalas gali būti šviesa (fotorelė), temperatūra (termorelė) ar kurie persijungia savaime praėjus numatytam laikui (laiko relė).
Relę 1830 m. sukūrė P. Schilling, o 1835 m. – nepriklausomai nuo jo – J. Henry. Nuo 1837 m. pradėtos naudoti silpniems elektriniams telegrafo signalams stiprinti. Relės naudojamos automatikoje, aviacijoje, telefonijoje ir kitose srityse. Iš relių buvo surenkamos pirmosios skaičiavimo mašinos, tačiau palyginus su pagamintomis iš puslaidininkių prietaisų jos buvo labai lėtos ir nepatikimos.
Kalniškiai (Bijotai)
Kalniškiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Bijotų, kairiajame Ančios krante, prie Bijotų ir Skaudvilės seniūnijų bei Tauragės ir Šilalės rajonų ribos.
Kelno mokesčių teisės mokykla
Kelno mokesčių teisės mokykla (, Kölner Schule des Steuerrechts) – mokesčių teisės mokslo kryptis, kurią Kelno universitete pagrindė Klaus Tipke, apmokestinimui ir jo plėtojimui pritaikydamas konstitucinius teisės principus, atmesdamas biudžetinius poreikius.
Reikšmė
Pamatinis Kelno mokestinės teisėtyros mokyklos veikalas – „Mokesčių teisės sistema“ (, 1993, 2. Auflage 2000/2003). Tipke jame išplėtojo temą Mokestinis teisingumas ir mokesčių pateisinimas bei pagrindė mokesčių toeriją, saistomą mokestinės etikos. Kroatijos mokesčių teisės remiasi būtent Kelno mokyklos projektu. Galioja „paprasta mokesčių teisė“ su keletu išimčių ir žemais mokesčių tarifais. Kelno mokykla taip pat padarė didelę įtaką Tilburgo universiteto mokesčių teisės mokslui.
Atstovai
Pirmoji karta – Klaus Tipke, Kelno universiteto Mokesčių teisės instituto direktorius
Trečioji karta – Roman Seer, Johanna Hey, Joachim Englisch, Reinhold Beiser, Pedro Manuel Herrera Molina.
Iženo pelkė
Iženo pelkė – aukštapelkė Kupiškio rajone, Šimonių seniūnijoje, 3 km į rytus nuo Šimonių. Pelkės plotas apie 200 ha, telkšo Iženas. Durpių klodo didžiausias storis yra 6 m, o vidutinis – 3,06 m. Vidutinis susiskaidymas – 35 %.
Stanislovas Rapolionis
Stanislovas Rapolionis (Rapalavičius) (, 1485 m. netoli Eišiškių – 1545 m. gegužės 13 d. Karaliaučiuje) – vienas lietuvių raštijos pradininkų, protestantas, reformacijos pradininkas Vilniuje, buvęs pranciškonų vienuolyno vienuolis, pirmasis Karaliaučiaus universiteto teologijos profesorius.
Debliai (Tauragė)
Debliai – kaimas Tauragės rajono savivaldybės pakraštyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Vaitimėnų. Už rajonų ribos, Šilalės rajone yra kitas kaimas tokiu pat pavadinimu – Debliai.
Stanislovas Rapolionis
Biografija
Susidomėjęs Martyno Liuterio mokymu, apie 1525 m. išstojo iš vienuolyno ir pradėjo mokytojauti didikų dvaruose. 1528 m. su savo mokiniais įstojo į Krokuvos akademiją, gavo bakalauro laipsnį.
Dešimt metų vėl mokytojavo pas didikus, kol 1542 m. gavo Prūsijos kunigaikščio Albrechto stipendiją ir įstojo į tuo metu garsėjusį liuteronišką universitetą Vitenberge. 1544 m. baigė mokslus, apgynė teologijos daktaro laipsnį. Grįžo į Karaliaučių ir vadovavo Teologijos katedrai, buvo pirmasis šio universiteto teologijos profesorius. Garsėjo iškalba. Jo paskaitas lankė ir hercogas Albrechtas.
Turėjo įtakos Lietuvos studentams, prisidėjo prie reformacijos platinimo Lietuvoje. Prisidėjo prie Mažvydo katekizmo išleidimo. Pirmasis pradėjo versti į lietuvių kalbą Bibliją (vertimas neišliko), iš kitų kalbų išvertė giesmių, iš kurių viena paskelbta Martyno Mažvydo 1570 m. išleisto giesmyno antrojoje dalyje, parašė teologinių darbų lotynų kalba, taip pat pirmą lietuvių evangelikų giesmę.
Antanas Jarumbauskas
Biografija
1960–1990 m. Plungės rajono „Socialistinio kelio“ kolūkio pirmininkas. 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. ekonomikos mokslų daktaras.
1989–2000 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas dėstytojas.
Baudžiamasis statutas
Baudžiamasis statutas:
Terebela Kolonija
Terebela Kolonija  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Getras
thumb|right|Getrai
Getras – odinis ar audeklinis aprangos elementas, dėvimas ant blauzdos ir dengiantis kulkšnį ir blauzdą iki kelio, o dažnai – ir viršutinę pėdos dalį ties kulkšnimi.
Getrus dėvėdavo kareiviai, daugiausia – pėstininkai. Getrų paskirtis:
Getrus kiek primena vyturai  – specialus raištis, kuriuos apsukdavo blauzdą ir kuris atlikdavo panašias funkcijas kaip ir getrai.
Kamaraučiškės
Kamaraučiškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Krivilių, 2 km į pietvakarius nuo Kalesninkų. Praeina keliukas Kijutiškės–Kalesninkai.
Getras
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pradėti kurti koviniai batai (jump boots), kurių aulai dengė pusę blauzdos. Apie 1960 m. getrus ir vyturus visiškai išstūmė koviniai batai, getrai yra pasenusi karinės uniformos dalis.
Šiais laikais odinius getrus, dažnai baltus, dar naudoja kaip paradinės uniformos dalį.
Petras IV
Petras IV (lokalūs variantai Pedras IV, Peteris IV, Pietras IV) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Didžiažiedė rusmenė
Didžiažiedė rusmenė (Digitalis grandiflora) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos, rusmenių (Digitalis) genties augalas.
Daugiametė, 30-100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, nešakotas, plaukuotas. Lapai 7-25 cm ilgio, 2-6,5 cm pločio, apatiniai kotuoti, viršutiniai bekočiai. Žiedynas – reta vienašalė kekė. Vainikėlis 30-40 mm ilgio, 15-20 mm pločio, varpiškas, liaukingas, geltonas arba rausvai geltonas, su rudu gyslų rezginiu viduje. Vaisius – 8-14 mm ilgio, 5-8 mm pločio, buka dėžutė. Sėklos geltonos, 1,1-1,3 mm ilgio, 0,6-0,8 mm skersmens.
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Sėklos subręsta rugpjūčio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis. Auga šviesiuose miškuose, kirtimuose, miškų aikštelėse. Mėgsta kalkingas dirvas.
Vaistams vartojami skroteliniai lapai, nupjauti prieš žydėjimą ir žydinčių augalų stiebiniai lapai, nupjauti žydint rusmenėms. Lapuose yra širdį veikiančių glikozidų, saponinų, flavonoidų ir kitų medžiagų.
Visi rusmenės preparatai labai nuodingi, be gydytojo nurodymo nevartoti.
Anuketė
Anuketė – Nilo deivė egiptiečių mitologijoje. Ji garbinta Elefantinos saloje, Aukštutiniame Egipte. Vardas reiškia „šlovintoja“ ir siejamas su derlingų Nilo upės krantų šlovinimu. Anuketė dar buvo vadinama Laukų maitintoja, Gyvybės davėja, Šaunanti į priekį (apie Nilo potvynius), taip pat laikyta Šalto vandens pateikėja. Anuketės bendražygiai buvo Chnumas ir Sati, jos tėvai. Mene deivė vaizduojama gazele arba moterimi gazelės galva, kartais ant žmogiškos galvos užsidėjusi plunksnų karūną.
Glubokas
Glubõkas  – miestas šiaurės Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie plento Vilnius–Polockas ir geležinkelio į Pabradę; rajono centras. Atstumas iki Vilniaus – 172 km, Minsko – 162 km, Vitebsko – 187 km. Glubokas apsuptas 5 ežerų. Maisto (pieno, mėsos, vaisių ir daržovių konservavimo) pramonė, kombinuotųjų pašarų gamyba.
left|thumb|Gluboko švč. Dievo Motinos gimimo soboras 2013 m.
Etimologija
Vietovė pavadinimą gavo nuo gretimais esančio ežero, seniau vadinamo Gluboku. Vėliau (iki 1939 m.) ežeras pervadintas ir gavo vietos gyventojų vartojamą Kahalo pavadinimą, kadangi iki II pasaulinio karo jis priklausė vietos žydų bendruomenei – kahalui, kuris ežerą nuomojo. Dabar tai vienintelis Baltarusijoje esantis su žydų bendruomene susijęs vandenvardis.
Geografija
Gluboko miesto pakraštyje 1967 m. buvo įkurtas dendrologijos parkas, kuriame auginami apie 500 augalų rūšių iš visų Pasaulio kontinentų. Tai antras po Minsko botanikos sodo pagal dydį ir augalų įvairovę tokio tipo parkas Baltarusijoje. Greta parko – Tolimųjų Rytų dėmėtųjų elnių rezervatas.
Anuketė
Kultas
Vėliau, siejant laukų derlingumą, Anuketė tampa vaisingumo deive.
Glubokas
Istorija
miniatiūra|259x259px|Berazvečės apaštalų šv. Petro ir Pauliaus cerkvė. 1930 m. [[Janas Bulhakas|J. Bulhako fotografija.]] miniatiūra|261x261px|Gluboko Didžioji Sinagoga 1916 m. miniatiūra|261x261px|[[Gegužės trečiosios Konstitucija|1791 m. gegužės 3 d. konstitucijos obeliskas Gluboke. 2010 m.]] miniatiūra|266x266px|Kahalo ežeras. 1930 m. miniatiūra|267x267px|Paminklas Gluboko žydų geto aukoms atminti. 2013 m.
Glubokas pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose minimas 1414 m. Iki 1793 m. Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Glubokas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Priskiras Vilniaus vaivadijos Ašmenos pavietui.
1514 m. Gluboką Lietuvos Metrika nurodo kaip Zenovičių giminės valdą. Pati Gluboko valda buvo padalinta į dvi dalis ir iki XIX amžiaus pabaigos turėjo kelis savininkus. Šiaurinė Gluboko dalis, esanti Polocko vaivadijoje, priklausė LDK didikų Korsakų giminei, pietinė, esanti Vilniaus vaivadijoje – LDK didikams Zenovičiams. Natūrali valdų riba ėjo Berazvečios upe, taip pat skyrusia šias dvi LDK vaivadijas. 1643 m. po Juozapo Korsako mirties jam priklausanti Gluboko dalis šio didiko valia atiteko basiesiems karmelitams. Zenovičiams priklausančios valdos buvo LDK pasienio teritorijoje, XVI a. II pusėje turėjusioje strateginę reikšmę kovojant su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste dėl Livonijos. Glubokas buvo įsikūręs ant svarbaus Vilniaus-Polocko prekybos kelio. Ivanui Rūsčiajam 1562 m. užpuolus LDK Gluboko žemės buvo nusiaubtos. Ivanas Rūstusis, užėmęs Gluboką ir išvijęs jo valdytojus, 1563 m. vietovę įtraukė į carui tiesiogiai pavaldžių sričių sąrašą. Caras Žygimantui Augustui tuomet pasiūlė pakeisti valstybių sienas, kurios, jam pageidaujant, turėtų eiti palei Berazvečios, Dysnos ir Dvinos upes. Gluboką į LDK sudėtį ir teisėtiems jo savininkams pavyko grąžinti tik po dvidešimties metų Steponui Batorui, 1582 m. su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste sudarius Jam Zapolės taikos sutartį. Pietinė Gluboko dalis tuo metu priklausė Smolensko kaštelionui Jurijui Zenovičiui, kuris Mikalojaus Radvilos Juodojo įkalbėtas priėmė kalvinizmo tikėjimą. Jo sūnus Bresto vaivada Kristupas Zenovičius Gluboke įkūrė kalvinų bendruomenę, mokyklą ir biblioteką. Kristupo Zenovičiaus vaikams 1620 m. perėjus į katalikų tikėjimą kalvinizmas Gluboke sunyko. Kristupo Zenovičiaus sūnus Mikalojus Boguslavas Zenovičius Gluboke fundavo Romos Katalikų šv. Mykolo bažnyčią, kuri 1654 m. Maskvos invazijos metu buvo sugriauta. Mikalojui Boguslavui Zenovičiui žuvus šiam didikui priklausančią Gluboko valdą 1621 m. paveldėjo jo dukra Ona Sofija, kuri 1628 m. ištekėjo už Vilniaus kašteliono, Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio sūnaus Alberto Vladislovo Radvilos. Abiems sutuoktiniams mirus pietinė Gluboko valdų dalis 1668 m. atiteko Radvilų giminei. Pagal 1702 m. inventorių Gluboko Radvilų dvarą sudarė pagrindinis medinis vieno aukšto gyvenamasis pastatas, flygelis, kepykla, sandėliai, arklidės, tvenkinys, vandens malūnas. Radvilų valdai tuomet priklausė 263 kiemai. Paskutinis vyriškos giminės Radvilų atstovas, kuriam priklausė Glubokas buvo Dominykas Jeronimas Radvila. Jo dukrai Stefanijai Radvilaitei 1828 m. ištekėjus už Liudviko Vittgenšteino Radviloms priklausiusi Gluboko dalis iki 1842 m. pateko į šio didiko rankas.
Šiaurinė Gluboko dalis XVI a. pabaigoje priklausė Elijui Korsakui, vėliau – Mstislavlio vaivadai Juozapui Korsakui. Pastarasis 1628 m. mieste fundavo Romos Katalikų šventosios Trejybės bažnyčios statybas, o 1639 m. – basųjų karmelitų vienuolyną ir Dievo Motinos į Dangų ėmimo bažnyčią. Tai buvo viena turtingiausių basųjų karmelitų fundacijų visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Po bevaikio Juozapo Korsako mirties velionio valia jam priklausanti Gluboko dalis atiteko basiesiems karmelitams.
1654 m. vasarą, vykstant ATR ir Maskvos karui, Gluboką užėmė Vasilijaus Šeremetjevo vadovaujama Maskvos kariuomenė ir šią vietovę pavertė tvirtove. Gluboką savo rankose Maskva išlaikė iki 1661 m. lapkričio 6 d., kuomet mūšyje prie Gluboko Stefano Čarneckio vadovaujama ATR kariuomenė sumušė Ivano Chovanskio 18 000 karių armiją. Išvadavus Gluboką jis vėl grįžo į LDK sudėtį. Karui pasibaigus, siekiant sustiprinti LDK pasienį su Maskva, Gluboke buvo laikoma ginkluotosios vengrų pajėgos (vėliava).
Per 1700 m. kilusį gaisrą sudegė Radviloms priklausiusi Globoko dalis, apie 500 jo gyventojų liko be pastogės. Radvilos Gluboką netruko atstatyti. XVIII amžiuje Glubokas tapo svarbiu prekybos centru, apgyvendintas gausios žydų bendruomenės. Tuomet prekybos kelius į Vilnių ir Polocką pakeitė Karaliaučiaus kryptis. 1735 m. pagal Vilniaus baroko architektūros atstovo Jono Kristupo Glaubico projektą buvo rekonstruota Gluboko basųjų karmelitų Šv. Dievo Motinos gimimo bažnyčia. XVIII amžiaus pabaigoje Gluboke gyveno apie 3 000 asmenų, iš kurių vien Radvilų valdomoje dalyje 785 buvo žydai. Tuo metu Gluboke buvo dvi turgaus aikštės, dominavo mediniai vieno aukšto gyvenamieji pastatai. 1742 m. Gluboke pastatyta didžioji sinagoga. 1775 m. Gluboko parapijos mokyklos direktoriumi tapęs Juozapas Augustinavičius mokiniams skleidė pažangias Apšvietos amžiaus ir Edukacinės komisijos idėjas.
Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m. Glubokas atiteko Rusijos imperijai. 1812 m. vasarą Gluboką užėmė Napoleono, kuris 6 dienas buvo apsistojęs karmelitų vienuolyne, kariuomenė. Gluboko apylinkėse vyko 1831 m. sukilimo mūšiai. Nuo 1842 m. pietinė Gluboko (buvusi Radvilų) valda atiteko Rusijos imperijos vyriausybei, tuo tarpu šiaurinė vis dar liko privačiose rankose. Apie jo dvilypumą 1881 m. buvo rašoma, kad Gluboką sudaro du nevienodo dydžio gyvenvietės, padalintos į ežerą įtekančios upės. XIX a. buvo miestelis, Dysnos apskrities Gluboko valsčiaus centras. 1886 m. Gluboke veikė vyno ir alaus daryklos, plytų gamykla, sekmadieniais turgūs ir du kartus metuose – mugės. 1897 m. surašymo duomenimis Gluboke buvo 5564 gyventojai. Pirmojo Pasaulinio karo metais iki Gluboko nutiesta geležinkelio linija.
Nuo 1921 m. iki 1939 m. rugsėjo 17 d. Glubokas priklausė Lenkijai. 1921 m. surašymo duomenimis Gluboke gyveno 2844 žydai ir tai sudarė 63% visų jo gyventojų. Antrojo Pasaulinio karo išvakarėse Gluboke buvo beveik 10 000 gyventojų. 1939 m. rugsėjo 17 d. Gluboką užėmė Raudonoji armija ir tų pačių metų lapkričio 17 d. prijungė prie Baltarusijos TSR, kuri savo sudėtyje jį išlaikė iki 1941 m. liepos 2 d. Glubokas 1940 m. sausio 15 d. gavo miesto teises. Nuo 1941 m. liepos 2 d. iki 1944 m. liepos 3 d. Gluboką buvo užėmusi Nacistinė Vokietija. Glubokas pateko į Ostlando teritoriją. 1941 m. rugsėjį naciai Gluboke įkūrė žydų getą, kurį 1943 m. liepą likviduodami Berezvečėje įkurtoje koncentracijos stovykloje vietos žydus išžudė.
Nuo 1944 m. liepos 3 d. Glubokas priklauso Baltarusijai. XX amžiaus 2-ojoje pusėje centrinėje Gluboko aikštėje pastatytas paminklas Vladimirui Leninui. Mieste sovietiniais laikais atsirado paminklai Feliksui Dzeržinskiui, o kraštiečio Pavelo Suchojaus išradimo garbei – tikras naikintuvas Su. Sovietmečiu Glubokas buvo maisto pramonės centras.
2012 m. rugsėjo 2 d. minint raštijos ir spaudos dieną Baltarusijos kultūros ministerijos iniciatyva ir lėšomis Gluboke buvo atidengti 8 paminkliniai biustai garsiems šio krašto žmonėms – Juozapui Korsakui, Klaudijui Dušauskui-Duš bei kitiems. 2014 m. centrinėje miesto aikštėje pastatytas Jėzaus ir Samarietės paminklas.
2014 m. liepos 4-5 d. Glubokas šventė 600-asias metines. Į miesto šventės iškilmes buvo pakviesti ir Korsakų giminės palikuonys.
Valerijus Belousas
Valerijus Belousas (g. 1965 m. vasario 6 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Lietuvos Makabi Vilnius (1990–1992) komandoje, su kuria 1992 m. laimėjo Lietuvos taurę. Vėliau trumpam perėjo į Alytaus „Snaigę“.
Tolusinas
Tolusinas  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Širvintos (kaimas)
Širvintos – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, prie šiaurės vakarinės Širvintų miesto ribos. Širvintų kaimo seniūnaitijos centras. Šiauriniu pakraščiu teka Širvintos upė. Pro kaimą eina keliai link Bagaslaviškio, Žemųjų Viesų, Zibalų.
Istorija
LTSR laikais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Rainer Maria Rilke
Raineris Marija Rilkė (vok. Rainer Maria Rilke, 1875 m. gruodžio 4 d. – 1926 m. gruodžio 29 d.) – vienas iškiliausių XX a. vokiečių kalba kūrusių poetų, modernizmo atstovas.
Pagrindinė kūrybos tema – krikščionybė netikėjimo, vienišumo ir pagiežos amžiuje.
Tualetinis popierius
Tualetinis popierius - asmens higienos priemonė skirta apvalyti išangei nuo ekskrementų po tuštinimosi. Taip pat naudojamas šluostymuisi nusišlapinus.
Iki tualetinio popieriaus
thumb|Medinis "tualetinis popierius", kaip manoma, apie 710 - 784 m naudotas Japonijoje. Tai, ką higienos tikslais žmonės naudojo prieš išrandant tualetinį popierių priklausė nuo jų gamtos, kultūros, socialinės padėties ir išradingumo. Paprasti žmonės dažniausiai naudojo plačiai prieinamas medžiagas: smėlį, akmenukus, žolę, įvairių augalų (pvz., kanapių) lapus, šieną, įvairius pagaliukus, vilną, moliuskų kriaukles. Įprasta buvo tuštintis į upes ir ten apsiplauti. Paplitus spaudai, žmonės ėmė naudoti senus laikraščius ir žurnalus.
Skirtumai pagal šalis:
Manoma, kad Lietuvoje iki tualetinio popierio žmonės daugiausiai naudojo lapus ir šieną.
Kinija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose apie tualetinio popieriaus naudojimą užsimena Kinijos mokslininkas Yan Zhitui 589 - ais mūsų eros metais. 851 m. arabų keliautojai aprašo, kad kinai nesirūpina švara, nes po gamtinių reikalų vietoj vandens naudoja popierių. XIV a. Kinijos imperatoriui ir jo aplinkai nuolat gaminamas tualetinis popierius. 1391 m. duomenimis, imperatoriškajai šeimai teko 15 000 lapelių vien tik parfumuoto tualetinio popieriaus.
Europa ir Šiaurės Amerika
Europoje popierius higienos tikslais imtas naudoti vėliau. Vienas pirmųjų paminėjimų rašytiniuose šaltiniuose - Francua Rable satyrinis kūrinys "Gargantiua ir Pantagriuelis". (1532 m - 1534 m) rašo, kad švariai nusivalyti pasturgalio popierius nepadeda, tam geriau tinka gyvos žąsies plunksnos.
Pirmąjį supakuotą fabrikinės gamybos tualetinį popierių 1857 m išleido amerikietis Joseph C. Gayetty iš Niujorko. Šis popierius buvo pavadintas gydomuoju dėl jo sudėtyje esančių alavijų. Ritinėlis, kuriame buvo 500 lapelių, kainavo 50 JAV centų. Ant kiekvieno lapelio buvo atspausdintas kompanijos savininko Joseph C. Gayetty vardas. 1880 m JAV popieriaus kompanija Albany Perforated Wrapping (A.P.W.) pristatė perforuotą tualetinį popierių. "Scott Paper Company" 1890 m taip pat ėmė gaminti tualetinį popierių, tačiau dėl intymios šios priemonės paskirties savininkas nesutiko ant pakuočių spausdinti savo kompanijos pavadinimo. 1935 m Amerikoje imtas reklamuoti tualetinis popierius "be rakščių", iki tol, dėl netobulų gamybos technologijų, popieriuje pasitaikydavo medžio atplaišėlių. 1942 m Didžiosios Britaniojos rinkoje pasirodė dvisluoksnis tualetinis popierius iš "St. Andrew's Paper Mill" firmos. Pradėtas gaminti minkštesnis popierius, tačiau išliko ir pigus "kietasis". 2001 m amerikiečių kompanija "Kimberly - Clark" pristatė drėgną tualetinį popierių ritinėliuose.
Dizainas
Šiandien pasaulyje gaminamas įvairiausių dydžių, formų, spalvų, storių tualetinis popierius. Jau pačioje produkto gamybos pradžioje verslininkai rūpinosi dizaino sprendimais, kūrė įvairias rinkodaros idėjas. Anglijoje 1943 m. ant tualetinio popieriaus kartu su antinacistiniu šūkiu buvo spausdinamas Adolfo Hitlerio atvaizdas. Prieštaringai vertinamų politikų ar šou pasaulio veikėjų veidai spausdinami ant tualetinio popieriaus ir šiandien (pvz., Džordžo V. Bušo, Paris Hilton). Tačiau neprigijo idėja ant tualetinio popieriaus spausdinti reklaminius pranešimus - firmos bijojo pakenkti savo įvaizdžiui.
Pasaulis
Tualetinio popieriaus gamyba - didelis verslas. Vien tik JAV metinė šio produkto rinka vertinama apie 2.4 milijardo dolerių. Didžiausi Amerikos tualetinio popieriaus gamintojai: "Kimberly Clark", "Georgia Pacific", "Fort James", "Marcal", "Procter & Gamble".
Statistika:
Lietuva
Lietuvoje sparčiai auga tualetinio popieriaus sunaudojimas (apie 15 proc. per metus). Tualetinio popieriaus rinkoje dominuoja didžiausias higieninio popieriaus gamintojas Baltijos šalyse AB "Grigiškės" - apie 70 proc. Lietuvos rinkos (22proc. visos Baltijos šalių rinkos). Po maždaug 15 proc. pardavimų sudaro UAB "Eseira" (veikia Ramygaloje) produkcija ir importuotojų gaminiai. Tualetinį popierių Lietuvoje taip pat gamina UAB "Dzūkijos popierius" (veikia Alytuje).
2006 m duomenimis, Baltijos šalių tualetinio popieriaus rinką sudarė daugiau negu 203 mln. ritinėlių. Vidutinis tualetinio popieriaus sunaudojimas vienam Baltijos šalių gyventojui per metus:
Ekologija ir alternatyvos
Tualetinis popierius dažniausiai gaminamas iš medienos. Tik maža dalis, prasčiausio popieriaus pagaminama iš antrinių žaliavų - makulatūros. Aplinkosaugos aktyvistai kaltina didžiąsias kompanijas ne tik dėl medžių kirtimo, bet ir dėl chemikalų, kurie reikalingi tualetiniam popieriui išbalinti, naudojimo. Žalieji skatina naudoti iš antrinių žaliavų pagamintą, nebalintą popierių, o dar geriau - pakeisti jį vandeniu. Viena iš alternatyvų tualetiniam popieriui - bide, išrasta 1710 m Prancūzijoje.
1980 m pradėtas gaminti japoniškas tualetas - tai tualeto, bide ir džiovintuvo mišinys.
Pramogos
Tualetinis popierius atlieka ne tik higieninę funkciją. Kai kurie meninikai naudoja jį savo kūriniuose, kur jis dažniausiai simbolizuoja šiuolaikinės visuomenės gyvenimo detales, filosofiją…
Internete egzistuoja du tualetiniam popieriui skirti muziejai: http://www.nobodys-perfect.com/ ir http://www.tagyerit.com/tp/index.html. Juose surinkta ne tik virtuali tualetinio popieriaus kolekcija nuo pat seniausių laikų, bet ir demonstruojami įžymybių parašai surinti ant tualetinio popieriaus.
Pasaulyje yra tualetinio popieriaus kolekcionierių, kurie renka pavyzdžius iš įvairių šalių. Internetiniuose aukcionuose taip pat galima įsigyti reto, įdomaus tualetinio popieriaus. 2007 m eBay aukcione buvo parduotas ir lietuviško tualetinio popieriaus ritinėlis. Pardavėjas, prisistatęs Seahawk300 iš Aliaskos, lietuvišką tuletinį popierių vadino pačiu prasčiausiu iš kada nors matytų. Ritinėlis buvo parduotas už beveik 5 dolerius (apie 12lt.), nors jo kaina rinkoje nesiekia ir 30 ct.
Mikolajuvka
Mikolajuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 64 žmonės, iš kurių 47 lenkai ir 17 lietuvių. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Melaninas
Melaninas – tamsios spalvos pigmentas, randamas plaukuose, odoje, akies tinklainėje. Jo susidarymą stimuliuoja ultravioletiniai spinduliai (UV), kai kurios cheminės medžiagos. Dėl melaniną gaminančių ląstelių sutrikimo išsivysto piktybinis navikas – melanoma.
Monteoru kultūra
Arealas
Monteoru kultūra 6000–1600 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Rumunijos ir Moldavijos teritorijose.
Kultūra
Monteoru kultūros žmonės vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, gamino kaulinius, akmeninius ir žalvarinius dirbinius: durklai, strėlių antgaliai, kovos kirviai. Būdingi keraminiai indai juodu glazūruotu paviršiumi su reljefiniais ornamentais, vėlyvesni puošti spiralėmis, aukšti su dviem rankenomis ir antropomorfiniai indai.
Gyveno neįtvirtintose ir įtvirtintose (pylimai, grioviai) gyvenvietėse, namus statė ant akmeninių pagrindų. Prie gyvenviečių buvo elipsės formos akmenimis grįstos šventvietės su altoriais ir kapinynais. Mirusieji laidoti nedeginti, kartais apdėti akmenimis. Prie Monteoru gyvenvietės yra turtingas slavų kapinynas – daugiau kaip 1500 palaidotų sudegintų mirusiųjų, įkapės – segės, geležiniai peiliai, bizantiški auksiniai, sidabriniai ir stikliniai indai.
Liga
thumb|Tymais sergantis vaikas Liga – organizmo veiklos sutrikimas. Sergančiame žmogaus organizme funkcionuoja visi organai ir sistemos, tačiau sutrinka gebėjimas prisitaikyti prie aplinkos, sumažėja ar visai pranyksta darbingumas.
Inkubacinis
Trunka nuo priežasties ar žalingo veiksnio poveikio pradžios iki pirmųjų ligos reiškinių.
Prodrominis
Trunka nuo pirmųjų ligos požymių iki išsiplėtojimo (nuo kelių valandų iki savaitės).
Kliniškai ryški liga
Laikotarpis trunka nuo kelių dienų (pvz., sergant gripu) iki kelių dešimčių metų (pvz., sergant sifiliu, tuberkulioze). Jo metu atsiranda visi ligai būdingi simptomai.
Ligos baigtis
Galimos ligos baigtys:
Skirstymas
thumb|[[Vėjaraupiai]]
Žvilbučiai
Žvilbučiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Daneikių. Išlikęs Žvilbučių dvaras.
Petras V
Petras V (lokalūs variantai Pedras V, Peteris V) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Puziniškis (Panevėžys)
Puziniškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje. Rašytojos G. Petkevičaitės-Bitės memorialinė ekspozicija.
Istorija
XIX–XX a. minimas Puziniškio dvaras. Sovietmečiu kaimas priklausė Smilgių kolūkiui.
Žymūs žmonės
Kaime gimė rašytoja, kultūros ir visuomenės veikėja Gabrielė Petkevičaitė-Bitė (1861–1943). Jos iniciatyva Puziniškis tapo savotišku šiaurės Lietuvos kultūros centru, čia lankydavosi Jonas Jablonskis, Povilas Višinskis, Jonas Biliūnas, kurį laiką gyveno Žemaitė, su G. Petkevičaite pasirašydavusios Dviejų Moterų slapyvardžiu.
Sovietmečiu įsteigta rašytojos memorialinė ekspozicija. Kolūkis įsteigė literatūrinę G. Petkevičaitės-Bitės premiją.
Rod Ailandas
Rod Ailandas  – 13-oji JAV valstija (nuo 1790 m. gegužės 29 d.). Sostinė – Providensas. Plotas – 3144 km²; 1,09 mln. gyventojų (2021 m.). Valstija vakaruose ribojasi su Konektikutu, o šiaurėje ir rytuose – su Masačusetsu. Pietuose krantus skalauja Atlanto vandenynas. Dažnai sutrumpintai valstija vadinama tiesiog Rod Ailandu (arba Rod Ailendu).
Pavadinimo kilmė
Rod Ailandas pavadintas pagal graikų mitologijos okeanidę Rodę, kuri buvo vandenyno dievų Okeano ir Tetijos duktė.
Klimatas
Rod Ailandui būdingas vidutinių platumų klimatas, žiemos šaltos, o vasaros – trumpos. Pati aukščiausia temperatūra valstijoje užfiksuota 1975 m. rugpjūčio 25 dieną Provindense. Tą dieną karštis siekė 40C°. Žemiausia temperatūra užfiksuota Kingstone 1942 m. sausio 11 d. Temperatūra tądien nukrito iki -31C°.
Ekonomika
Valstija pradėjo plėsti savo ekonomikos šakų asortimentą: prie tradicinio gamybos sektoriaus prisidėjo pardavimo, finansų sektorius. Pagrindiniai valstijos produktai yra juvelyriniai dirbiniai, tekstilės produktai, įvairūs elektriniai įrengimai, gumos ir plastiko gaminiai. Prie Rod Ailando ekonomikos augimo prisideda turizmas ir lažybų verslas. Žemės ūkis nėra toks svarbus valstijai. Daugumoje žemės ūkiui skirtuose plotuose auginami galvijai ir naminiai paukščiai.
Kamarava
Kamarava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tolkiškių.
Suomijos futbolo varžybos 1997 m.
Suomijos futbolo varžybos 1997 m.
Naujieji Graužai
Naujieji Graužai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Formulės 1 konstruktorių čempionė
Per 72 metus 15 skirtingų ekipų laimėjo šį apdovanojimą, tarp kurių pirmauja Scuderia Ferrari tai padariusi 16 kartų. Mercedes komandai priklauso daugiausiai iš eilės laimėtų čempionatų serija – ji tai padarė 8 kartus nuo 2014 iki 2021 m.
Tarp laimėjusių konstruktorių taurę vyrauja tik penkios šalys: Didžioji Britanija (33), Italija (16), Vokietija (8), Austrija (4) ir Prancūzija (3) (iki 2021 m.).
Kokoškai (reikšmės)
Kokoškais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Aerostatas
thumb|[[oro balionas|Oro balionai]] Aerostatas – lengvesnis už orą skraidymo aparatas, pakilimui naudojantis Archimedo dėsnį. Būna dviejų rūšių aerostatai: nevaldomieji (dažniausiai – įvairūs karšto oro ar lengvesnių už orą dujų balionai) ir valdomieji (dažniausiai – dirižabliai).
Pirmąjį aerostatą, keliamą įkaitinto oro, 1783 m. suprojektavo ir pagamino broliai E. ir F. Mongolfjė (Prancūzija). Pirmąjį valdomą aerostatą 1852 m. išbandė taip pat prancūzas A. Žifaras.
Terminologija
Terminas aerostatas naudojamas apibūdinti bet kokį orlaivį, kuris išsilaiko aukštyje pirmiausiai naudodamasis aerostatiniu plūdrumu.
Lietuviškoje literatūroje gana ilgai vietoje termino „aerostatas“ buvo vartojamas terminas orlaivis (dabar vartojamas platesne reikšme), nes aerostato skridimo principas labai primena laivo plūdrumą: panašiai, kaip laivas dėl mažo tankio išstumiamas iš vandens, taip ir aerostatas išstumiamas iš apatinių atmosferos sluoksnių.
JAV Vyriausybės atskaitomybės tarnyba terminą „aerostatas“ vartoja kita reikšme, kad atskirtų statiškai pririštą balioną nuo laisvai skraidančio orlaivio.
Oro balionai
Oro balionas yra aerostatas, kuris neturi varomosios jėgos ir būna pririštas prie ilgos virvės arba laisvai dreifuoja su vėju. Šie balionai naudojami meteorologijai ir sportui.
Smirnovas (reikšmės)
Žodis Smirnovas gali reikšti:
Rytų slavai
thumb|slavų pasiskirstymo žemėlapis VIII amžiujeRytų slavai – XVI a. rytų slavų genčių pagrindu susiformavo dabartinės keturios rytų slavų tautos – rusai, rusinai, ukrainiečiai, gudai. Paskirų šių tautų susidarymo etnogenėzėje mažesne ar didesne dalimi dalyvavo ne tik slavai, bet ir baltai, finougrai, iranėnai.
Kazokai (Šilalė)
Kazokai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Bijotų, prie Lyženos ir Pelos upių santakos.
Virgilijus Šironas
Virgilijus Šironas (g. 1958 m. lapkričio 8 d. Švenčionėliuose) – ūkininkas, Molėtų rajono politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1981 m. Vilniaus miesto Sveikatos apsaugos skyriaus autoūkio meistras, vėliau – kolonos viršininkas. 1983 m. vedė ir išvažiavo dirbti į Molėtų rajono Ambraziškių tarybinį ūkį technikos kiemo šeimininku, vėliau – energetiku. 1987 m. išsiskyrė ir vedė antrą kartą. 1987–1988 m. Anykščių rajono Jakšiškio tarybinio ūkio energetikas. 1988 m. grįžo į Molėtų rajoną ir su šeima apsigyveno senelių sodyboje Papiškių kaime, 1988–1992 m. Ambraziškių devynmetės mokyklos mokytojas. 1989 m. pagal Valstiečių ūkio įstatymą atsiėmė senelio žemę ir tapo ūkininku.
1995–1997 m. Molėtų rajono savivaldybės meras. 2004 m. Seimo nario padėjėjas – sekretorius.
1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės, vėliau tarybos narys. Nuo 1990 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, 1994 m. LTS Molėtų valdybos pirmininkas. 2005 m. Tėvynės sąjungos Molėtų rajono skyriaus narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos Molėtų skyriaus pirmininkas, 1995 m. dalyvavo atkuriant Giedraičių šaulių būrį, Lietuvos šaulių sąjungos narys, vyskupo M. Valančiaus blaivybės sąjūdžio narys, nuo 1985 m. nevartoja alkoholio. Ambraziškių bendruomenės centro valdybos pirmininkas, Molėtų vietos veiklos grupės pirmininkas.
Žmona – Giedrutė, vaikai – Austėja, Marija, Agnė, Andrius, Eglė, Linas, Paulius.
Senamiestis (kaimas)
Senamiestis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šiauriniame Panevėžio pakraštyje, prie plento. Yra poeto, pedagogo ir kultūros veikėjo Mato Grigonio memorialinė ekspozicija.
Klabai (Bijotai)
Klabai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Bijotų, piečiau automagistralės. Aukščiausias kaimo taškas – 155,8 m.
Devynakiai
Devynakiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Batakių, prie pat Mišeikių kaimo. Kaimas yra prie Šunijos upelio, žemiau Lomių užtvankos.
Simonas Bieliackinas
Simonas Bieliackinas (1874 m. spalio 13 d. Mogiliove, Baltarusija – 1944 m. Osvencime, Lenkija) – žydų kilmės Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, VDU Teisių fakulteto dėstytojas, poetas, prozininkas.
Biografija
Advokatas Maskvoje ir Peterburge. Rusijos revoliucijos metais 1921 m. emigravo į Lietuvą. Ministerijos žydų reikalams juriskonsultas. 1922–1940 m. dėstė Lietuvos universitete (VDU). Nuo 1922 m. VDU Teisių fakulteto narys, o nuo 1923 m. paskirtas į Civilinės teisės katedrą, vėliau dėstė baudžiamąją ir prekybinę teisę.
Su Martynu Kavoliu parengė Baudžiamąjį statutą (1934 m.), Lietuviškoje enciklopedijoje redagavo civilinės teisės ir teisenos skyrius. Rašė darbus ir į Latvijos bei Prancūzijos teisinę spaudą. Bendradarbiavo žurnale „Teisė“, pradėtoje leisti Lietuviškojoje enciklopedijoje.
1941 m. naciams okupavus Lietuvą, buvo uždarytas į Kauno getą.
1944 m. kovą išvežtas į Osvencimo koncentracijos stovyklą, kur gyvas sudegintas.
Poezija
Rusiškai išleido eilėraščių rinkinį (Apie gyvenimą ir mirtį, Odesa), novelių rinkinį „Žmogus ir likimas“ (, 1934).
Lietuviškai – novelėmis pavadintų pasakojimų rinkinius „Žmonės ir likimai“ (1934), „Įnoringieji“ (1934), „Prie teisėtumo aruodo“ (1934). Taip pat romanus „Smukimų keliu“ (1935), „Lavinsko amžius“ (1937); pjesių rinkinį „Dramos“ (Nenuorama, Kalinys vandenyje, Paskutinis pasiryžimas; 1935 m.).
Konsulinė tarnyba
Konsulinė tarnyba (tam tikrose valstybėse) – valstybės tarnybos dalis, kuri per konsulinės tarnybos institucijas įgyvendina ir vykdo Respublikos Prezidento, Parlamento bei Vyriausybės nustatytą konsulinę bei iš dalies – užsienio politiką.
Šveicarija
Šveicarijoje Konsulinė ir Diplomatinė tarnybos yra atskirtos. Egzistuoja konsuliniai rangai, konsulinė karjera, kai kur diplomatai neatlieka konsulinių funkcijų. Kartu abi tarnybos sudaro vientisą Užsienio reikalų (sistemos) tarnybą, kuriai priklauso Užsienio reikalų ministerijoje bei Užsienio reikalų ministerijai atskaitingose diplomatinėse atstovybėse užsienio valstybėse, atstovybėse prie tarptautinių organizacijų, konsulinėse įstaigose dirbantys konsulai ir diplomatai.
Lietuva
Lietuvos (kaip ir daugumos valstybių) Konsulinė tarnyba yra integruota į diplomatinę tarnybą ir nėra išskiriama kaip tokia. Diplomatai kartu atlieka ir konsulines funkcijas, eidami atitinkamas pareigas diplomatinėje atstovybėje.
Kuziai (reikšmės)
Kuziais vadinamos šios gyvenvietės:
Rasa Juknevičienė
thumb|right|240px|Rasa Juknevičienė ir [[JAV gynybos sekretorius Robert M. Gates Pentagone. 2009 m. vasario 12 d.]] Rasa Juknevičienė (mergautinė pavardė Urbonaitė; buv. Rastauskienė g. 1958 m. sausio 26 d. Tiltagalių k., Panevėžio raj.) – Lietuvos politikė, Kovo 11-osios akto signatarė.
Išsilavinimas, profesinė veikla
1973–1976 m. mokėsi Panevėžio 10-ojoje vidurinėje mokykloje. 1977–1983 m. studijavo Kauno medicinos institute, baigusi studijas, 1983 m. dirbo Respublikinėje Panevėžio ligoninėje, 1984–1990 m. Pasvalio centrinės ligoninės pediatrė.
Politika
1988 m. įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, 1989 m. tapo Pasvalio Sąjūdžio Tarybos pirmininke. 1990–1992 m. Aukščiausios Tarybos- Atkuriamojo Seimo deputatė, Aukščiausiojoje Taryboje - Atkuriamajame Seime dirbo Sveikatos reikalų ir Savivaldybių komisijose.
1996–2019 m. Seimo narė. 1999–2000 m. Seimo Pirmininko pavaduotoja. 1992–1996 m. Seimo opozicijos atstovė spaudai ir Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijos referentė. 2008–2012 m. LR krašto apsaugos ministrė. Nuo 2019 m. Europos Parlamento narė.
Nuo pat partijos įkūrimo (1993 m.) – Tėvynės Sąjungos narė, 1996–1999 m. – TS valdybos narė, 1999–2015 m. TS (TS-LKD) pirmininko pavaduotoja.
Nuo 2014 m. – JAV Europos politikos analizės centro (CEPA) Patariamosios tarybos narė.
2019 m. išrinkta į Europos Parlamentą.
Riolitas
thumb|200px|Riolitas Riolitas arba Liparitas – efuzinė rūgšti magminė uoliena (SiO2>69 %) Liparito pavadinimas kilo iš Lipari salos Italijoje.
Riolito struktūra masyvi arba porfyriška. Uolieną sudaro kvarcas, šarminis feldšpatas ir plagioklazas. Aksesoriniai mineralai – biotitas ir piroksenas.
Riolito – baltas, pilkas, šviesiai žalias, geltonas, rausvas iki raudono. Mineralinė sudėtis – kaip ir granito. Tai vienalytė arba stambiagrūdė su stambesniais lauko špatų arba kvarco grūdais uoliena, masyvios ar juostuotos tekstūros. Lūžis nelygus, šiurkštus. Susidaro stingstant lavai. Tai efuzinis granito analogas.
Naudojamas kaip statybinis akmuo.
Voskženice Duže Kolonija
Voskženice Duže Kolonija  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Olšanka (Šipliškės valsčius)
Olšanka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Septynių ežerų kelias
thumb|250px|Septynių ežerų kelias palei Lakaro ežero krantą