cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stratosfera
Charakteristikos
Stratosfera driekiasi tarp 10 km ir 50 km aukščio, išskyrus ašigalius, kur ji prasideda apie 8 km aukštyje. Jai būdinga temperatūrinė stratifikacija (susisluoksniavimas): šiltesni sluoksniai viršuje, šaltesni žemiau, tuo tarpu troposferoje atvirkščiai – temperatūra su aukščiu žemėja. Šis pasikeitimas atsiranda ties tropopauze, riba tarp troposferos ir stratosferos.
Temperatūra
Stratosferos viršutinis sluoksnis įšyla dėl ozono sluoksnio, kuris sugeria UV spinduliavimą. Kadangi oro tankis statosferoje daug žemesnis nei troposferoje, net nežymus UV spinduliavimas sukelia spartų temperatūros pokytį. Stratosferoje yra didžiausia atmosferos ozono dalis, didžiausias jo tankis apie 22 km aukštyje.
Cirkuliacija
Dėl stratifikacijos stratosfera yra stabili dinaminiu požiūriu – joje nevyksta pastovi konvekcija ir su tuo susijęs atmosferos maišymasis (turbulencija), tačiau vyksta aktyvus horizantalus dujų maišymasis (spartesnis nei vertikalus). Viena iš stratosferos cirkuliacijos charakteristikų yra Kvazidvimetė stratosferos cirkuliacija (QBO, quasi-Biennal Oscillation) atogrąžų regionuose, varoma troposferoje kilusių gravitacinių bangų. QBO sukelia antrinę cirkuliaciją, kuri svarbi ozono bei vandens garų pernašoje.
Kitos savybės
Šiaurinio pusrutulio žiemos metu dažnai pastebimas staigus stratosferos atšilimas, sukeltas vadinamųjų Rosbio bangų (Rossby waves) sugėrimo stratosferoje.
Ozono sluoksnio retėjimas
Pagrindine ozono koncentracijos mažėjimo stratosferoje priežastimi laikomi chlorofluoroangliavandeniliai (CFC), kurie įvairiai naudojami pramonėje, nes yra stabilūs, nebrangūs, nenuodingi, nedegūs ir nesukelia korozijos. Dėl savo stabilumo CFC ilgainiui pasiekia stratosferą, kur veikiant UV spinduliams, chloras, fluoras, bromas išlaisvina aktyvius radikalus, ir sudėtingos cheminių reakcijų sekos galutinis rezultatas yra ozono kiekio mažėjimas. Iki 1996 m. CFC gamyba bei emisijos buvo uždrausta tarptautiniu mastu, tačiau juodojoje rinkoje vis dar gaminami.
Jakštai (Tauragė)
Jakštai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Leliškės ir 1 km į vakarus nuo Skaudvilės.
Istorija
XIX a. pab. F. Pokrovskis Kauno gubernijos archeologiniame žemėlapyje nurodo Jakštų piliakalnį, apie piliakalnį užsimena ir P. Tarasenka, jis minimas prieškarinės archeologinės komisijos medžiagoje. Šis piliakalnis buvo dešiniajame Ančios krante, netoli Skaudvilės. Tiesiant kelius sunaikintas.
Jokūbaičiai
Jokūbaičiais vadinami kaimai:
Gilvičiai
Gilvičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Skaudvilės.
Juozas Kisielius
Juozas Kisielius (1949 m. birželio 22 d. Joniškyje – 1991 m. gegužės 10 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.
Barotselandas
Barotselandas  – istorinis regionas ir to paties pavadinimo valstybė, egzistavusi dabartinės Zambijos vakarinėje dalyje. Šis pavadinimas yra kilęs iš anglų kalbos ir duotas britų kolonizatorių. Vietos gyventojai regioną ir valstybę iki XIX a. vidurio vadino Alujana (Aluyana), o vėliau – Bulozi. Visi pavadinimai yra kilę iš etnonimų.
Juozas Kisielius
Biografija
Vaidino Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre, kino ir televizijos filmuose. Ekrane debiutavo romantiniu vandens ieškotojo Vilimo vaidmeniu televizijos filme „Žvangutis“ (1974 m.). Didžiausio populiarumo susilaukė sukūręs neturtingo žvejo Artūro Bangos vaidmenį televizijos filme „Ilga kelionė per kopas“. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Barotselandas
Geografija
thumb|left|Barotselando upės thumb|left|Barotselando miestai
Juozas Kisielius
Kūryba
Vaidmenys teatre:
Filmografija:
Barotselandas
Geografija
Barotselando teritorijos branduolys sutampa su Barotsių salpa (vietinių vadinama Lyondo) – drėgnomis, nuolat užliejamomis žemumomis, kurias formuoja Zambezės (vietinių vadinama Lyambai) upės baseinas. Ši salpa yra maždaug 1000 km aukštyje ir lengvai pasvirusi į pietus. Zambezė čia atiteka iš šiaurės, t. y. iš Lundos plynaukštės (istorinio Lundos regiono), teka į pietus, o prie Mongu miesto pasisuka į pietryčius. Visoje vagoje į Zambezę įteka daug mažesnių upių: Lungvebungu, Kabompo, Luampa, Luangvinga ir kt. Regiono pietuose upė susilieja su iš vakarų atitekančiu Kvandu ir staigiai sukasi į rytus.
Zambezės dėka slėnis yra gausiai drėkinamas ir derlingas. Jis gausiai užliejamas kovo-gegužės mėnesiais, o vėliau pamažėle senka, sudarydamas geras sąlygas žemdirbystei. Čia auginami kukurūzai, jamsas, sorgas, moliūgai, aliejinės palmės, tabakas. Prieš lietaus sezoną sausio-vasario mėnesiais dirva sudžiūsta ir suskeldėja.
Nors regiono branduolys yra dabartinės Zambijos Vakarų provincijoje, didžiausio išsiplėtimo laikais konfederacija apėmė taip pat teritorijas Šiaurės vakarų, Pietų, Centrinėje provincijose, taip pat Kaprivio ruožą Namibijoje ir gretimas teritorijas rytų Angoloje. Iš vakarų šią teritoriją lučazių gyvenamos savanos, o šiaurės rytuose ji susisiekė su Kazembės aukštumomis. Pietuose buvo atšiauri Kalahario dykuma ir čuanų gyvenamos žemės, o pietryčiuose – derlingas Mašonalendas.
Istorija
Manoma, kad seniausieji regiono gyventojai buvo sanai, gyvenę aukštesnėse teritorijose ir vėliau išstumti bantu genčių. Centrinė regiono dalis, t. y. Barotsių salpa anksčiau sudarė beveik neišdžiūvantį ežerą, todėl greičiausiai visai nebuvo gyvenama. Tai gali paaiškinti, kodėl čia nerandama nei vario, nei geležies amžių gyvenviečių. Sausėjant klimatui vietovė tapo tinkama gyvenimui ir labai derlinga.
Alujanos karalystė
thumb|Ilgaragiai galvijai buvo Alujanos karalystės pagrindas Alujanos karalystė konsolidavosi XVII–XVIII a., kuomet į šias teritorijas iš šiaurės migravo nauja bantų gentis luyana (ar luyi). Legendos pasakoja kad juos migracijų metu valdė dvi moterys: Mwambwa ir jos duktė Mbuyu. Pastarajai valdant, lujana kultūrinė įtaka sparčiai plito į pietus ir rytus. Jie perėmė vietos gyventojų gyvulininkystės tradicijas, nešė savo kalbą ir iš iš kitų Pietinės Afrikos geležies amžiaus karalysčių (pirmiausia Lundos) atsineštą socialinę struktūrą.
Mbuyu pasitraukus iš valdžios, buvo išrinktas vyriškos lyties monarchas, tituluojamas litunga. Jie greitai konsolidavo įvairias gentis, gyvenusias Barotsių salpoje ir aplinkinėse teritorijose, suformuodami savotišką gentinę konfederaciją. Ši konfederacija tapo žinoma kaip Alujana. Pirmoji Alujanos sostinė buvo Libonda kaimas.
Vėliau Alujanos centras ir litungų rezidavimo vieta buvo dvi atskiros gyvenvietės: Lealui ir Limulunga. Pirmoji gyvenvietė buvo naudojama kaip pagrindinė sausuoju metų laiku. Per Zambezės potvynius ji yra užliejama, ir maždaug vasario-kovo mėnesiais valdovas keldavosi į aukščiau kalnuose pastatytą Limulungą. Ši persikėlimo ceremonija, vadinama Kuomboka, iki dabar išlieka svarbiausia lozi tautos švente.
Iš pradžių Alujanos teritoriją sudarė daug skirtingų genčių, su kuriomis kovojo lujana, siekdami įsitvirtinti. Svarbiausios tarp jų buvo vakariniai kaimynai mbunda, pietiniai kaimynai mbukušu ir kt. Jau pirmojo litungos laikais buvo vykdoma kolonizacija į šių genčių žemes. Galiausiai milžiniškoje teritorijoje paplito vieninga kalba ir kultūra, nors vietinės gentys išlaikė tavo tapatybę kaip atskiri klanai, kurių priskaičiuojama nuo 25 iki 35.
XIX a. krizė
XIX a. viduryje Alujana patyrė krizę, ir, kaip ir kitos Pietinės Afrikos valstybės, susidūrė su mažiau išsivysčiusių klajoklių genčių invazija, vadinama mfekane. Tai buvo kololo gentys iš pietų, kurios migravo į Alujanos teritorijas vadovaujamos vado Sebitvane. Apie 1838 m. kololo aristokratija paėmė valdžią Alujanos teritorijose ir įtvirtino savo dinastiją. Valstybė tapo žinoma kaip Bulozi, o jos gyventojai – kaip lozi. Neilgu kololo viešpatavimo laikotarpiu jie perėmė daug pastarųjų papročių, jų kalba buvo paveikta kololo kalbos. thumb|150px|Litunga Levanika I 1913 m. 1864 m. Bulozi įvyko perversmas, kurio metu į valdžią grįžo senoji Litungų dinastija, didžiuma kololo aristokratijos buvo išžudyta, o likusioji dalis priversta migruoti į rytus (dab. Malavį).
Kolonijinėje ir nepriklausomoje Zambijoje
Po Sipopa Lutangu valdymo 1878 m. į valdžią atėjo Levanika I, kuris atkūrė krašto ekonomiką. Šis valdovas susidūrė su augančia britų agresija. 1890 m. jis pasirašė abejotiną sutartį su Sesiolio Rodo vadovaujama Britų Pietų Afrikos kompanija, kuria leido britams naudotis savo šalies gamtiniais ištekliais. Nors šia sutartimi britai dar negalėjo kolonizuoti Barotselando, jie jį jau traktavo kaip neformalų protektoratą ir vadino Šiaurės vakarų Rodezija, o 1911 m. įjungė į Šiaurės Rodeziją.
Lengveniškės (Zarasai)
Lengveniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Magučių.
Jaunimo kelias
Jaunimo kelias – Vilniaus krašto jaunimo savaitraštis, leistas 1939 m. Vilniuje.
Istorija
Leidėjas ir redaktorius A. Burokas. Pirmasis numeris išėjo 1939 m. gegužės 17 d. vietoj uždaryto „Jaunimo draugo“ bei jo vienkarčių leidinių. Spausdino spaustuvė „Ruch“. Išėjo 18 numerių.
Rūpinosi lietuvybės išsaugojimu Vilniaus krašte, rašė apie jaunimo problemas, švietimą, religiją, kultūrą, svarstė socialinius lietuvių klausimus, spausdino jaunųjų kūrybą.
Fornarina
Fornarina (kitaip „Jaunos moters portretas“, it. La fornarina) – italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslas, vaizduojantis, tikima, jo meilužę ir įkvėpėją Margeritą Luti.
Jaunimo kelias
Istorija
Bendradarbiavo K. Braziulis, A. Gustaitis, A. Griškevičius, M. Galdikienė, Balys Gaidžiūnas, Stasys Misiūnas, R. Miliauskas, V. Kviklys, V. Kuolaitis, Salomėja Narkeliūnaitė, Kazimieras Pukėnas, R. Stankūnas, P. Šimaitis.
Fornarina
Istorija
Paveikslas datuojamas apie 1518−1520 m. Iš italų kalbos išvertus La fornarina reiškia „kepėjo duktė“. Tikima, kad paveiksle Rafaelis nutapė savo meilužę Margeritą Luti (it. Margherita Luti). Margerita Luti gimė apie 1495 m. ir buvo Frančesko, Romos Santa Dorotea kvartalo kepėjo, duktė. Tikriausiai ji įstojo į Sant'Apolonia in Trastevere „puolusių“ moterų vienuolyną 1520 m. rugpjūčio 18 d. iškart po Rafaelio mirties. Daugiau apie ją nežinoma nieko.
Rafaelis gyvenimo metu turėjo oficialią sužadėtinę − įtakingo Romos kardinolo dukterėčią Maria Bibbiena, su kuria nuolat atidėliojo vestuves. Pasak legendos, gyvenimo pabaigoje Rafaelis buvo įsimylėjęs vieną moterį, kad jam tai trukdė atlikinėti užsakymus galingam to meto rėmėjui, bankininkui Agostinui Kjidžiui. Bankininkui trūko kantrybė dėl vėluojančių užsakymų ir jis suteikė kambarį savo rūmuose Rafaeliui ir jo meilužei. Iš tikro nėra nieko tikro žinoma apie paveiksle pavaizduotą moterį. Labai tikėtina, kad toji pati moteris vaizduojama paveiksluose „Siksto Madona“, „Madona ant kėdės“ ir „Dama su skraiste“. Gali būti, kad tai suabsoliutinto Rafaelio moters grožio idealo portretas.
Sirijos demografija
thumb|right|250px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Sirijos demografiją.
Fornarina
Apie paveikslą
Paveiksle vaizduojama jauna apsinuoginusi moteris. Paveikslas atvirai erotinio pobūdžio. Moteris dešine ranka dengia krūtinę, kas rodytų jos kuklumą, tačiau šia ranka nepridengia nei vienos krūties. Pagal vėlyvųjų Rafaelio kūrinių atlikimo pobūdį galima spėti, kad prie paveikslo tapybos daug prisidėjo to meto Rafaelio mokiniai. Paveikslas yra pasirašytas Rafaelio. Ant moters rankos esančios juostelės yra užrašytas dailininko vardas. Medelis už moters yra mirta − meilės simbolis. Ant kairės moters rankos restauracijos metu buvo rastas žiedo atvaizdas su rubinu, kas galėtų rodyti, kad ši moteris yra susižadėjusi, galbūt su pačiu Rafaeliu. Žiedą tikriausiai užtapė Džulijus Romanas, kuriam priklausė paveikslas po Rafaelio mirties, tikriausiai nenorėdamas sukelti nereikalingų kalbų apie dailininko ryšius. Paveikslas yra Romos Barberinio rūmuose, kurie savo ruožtu yra Nacionalinės senovinio meno galerijos dalis. Aukštos kokybės kopija yra Romos Borgezių galerijoje.
Sirijos demografija
Gyventojų skaičius: 20 178 485 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: + 2,129 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 25,9 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 4,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 54 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 3,1 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 25,87 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Šaltiniai
Síria
Šimšė
Šimšė – Šiaulių miesto dalis, 2 km į rytus nuo miesto centro, abipus kelio į Radviliškį, dabartinės Vilniaus gatvės. Pavadinimas kilęs iš Šimšos upelio, ištekančio netoli Salduvės kalno ir tekančio rytiniu rajono pakraščiu į pietus.
thumb|left|Pelkės tarp Šimšės ir Zoknių
Geografija
Šiaurėje ribojasi su Talkšos parku, rytuose su Salduvės parku ir Lepšiais, pietvakariuose su Zokniais, pietuose su Pabaliais, pietvakariuose su Pakartuvėmis, vakaruose su Kompeliu, buvusiu Rėžių kaimu ir Prūdelio tvenkiniu. Rajono pietuose 1867 m. nutiestas Liepojos–Romnų geležinkelis,
Etimologija
Pašimšė yra vandenvardinis vietovardis, kilęs iš Šimšos upelio, ištekančio netoli Salduvės kalno ir tekančio rytiniu rajono pakraščiu į pietus.
Istorija
Rėžių kaimas (dabar likusi tik gatvelė šiuo pavadinimu) žinomas nuo 1526 m., kai jis ir jo gyventojai buvo padovanoti Šiaulių bažnyčiai. 1923 m. Šimšės priemiestis, kuriame gyveno 293 vyrai ir 280 moterų priskirtas Šv. Jurgio parapijai. XX a. tarpukariu veikė Šimšės malūnas.
Karų metu rajonas mažai nukentėjo, todėl dar yra išlikusių senų medinių trobelių. Po Antrojo pasaulinio karo pradėta masinė individulių gyvenamųjų namų statyba. 1970 m. pagal Vilniaus gatvę daugiabučių namų statybą pradėjo Zoknių aerodrome apsistojusių okupacinės kariuomenės aviacijos dalinių vadovybė savo karininkams. 1993 m. Rusijos kariuomenei pasitraukus iš Šiaulių butai šiuose namuose buvo pusvelčiui parduoti miesto gyventojams.
Tikutis (reikšmės)
Žodis tikutis gali reikšti:
689 m. pr. m. e.
'''689 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Krasnotorovkos kaimo gyvenvietė
Krasnotorovkos kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Zelenogradsko municipaliniame rajone, Sembos pusiasalyje. Administracinis centras – Krasnotorovka. 2011 m. 36 kaimuose buvo 3 346 gyventojai.
Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija
'''Vilniaus rajono Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko gimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Nemėžyje (Vilniaus raj.), V. Sirokomlės g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių, rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 191316169. miniatiūra|250px|left|Nuo stadiono pusės
Krasnotorovkos kaimo gyvenvietė
Istorija
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 8 deputatai, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija
Istorija
1945 m. rugpjūčio mėn. Nemėžyje atidaryta pradinė mokykla. Ji buvo įsikūrusi keliuose pastatuose. Mokykloje dirbo du mokytojai: mokyklos direktorius Seif Aksanov ir mokytoja Marijana Aksanova. Čia buvo dėstoma aritmetika, lietuvių kalba, rusų kalba, literatūrinis skaitymas, geografija, gamta, kūno kultūra, darbai, dainavimas. 1948–1949 m. mokykloje mokėsi jau 80 mokinių. 1951 m. atidarytos pradinės klasės lenkų dėstomąja kalba.
Krasnotorovkos kaimo gyvenvietė
Istorija
Kaliningrado srities įstatymu Krasnotorovkos kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija
Istorija
1953 m. mokykla tapo septynmetė. Joje mokėsi 98 mokiniai. Nuo 1963 m. ji jau aštuonmetė, mokėsi 176 mokiniai. 1965 m. mokykla persikėlė į naują dviejų aukštų pastatą. 1969–1970 mokslo metais Nemėžio mokykla tampa vidurine. Čia mokėsi jau 412 mokinių. 1983 m. pastatytas naujas mūrinis trijų aukštų mokyklos pastatas su erdviomis klasėmis, aktų ir sporto salėmis, valgykla, biblioteka. Prie mokyklos buvo įrengtas puikus stadionas. 1985 m. atidaryta pirmoji lietuviška klasė, kurioje buvo devyni mokiniai. Pastaruoju metu lietuvių kalba mokėsi apie 400 vaikų. 2010 m. mokykla tapo gimnazija. Pavadinta šventojo, karmelitų vienuolio Rapolo Kalinausko vardu.
Aktyvumo ir dėmesio sutrikimas
Sutrikimui būdingi galimi simptomai:
Sutrikimo tipai
Pagal DSM-IV klasifikacija, sutrikimas skirstomas pagal šiuos aktyvumo ir dėmesio sutrikimo tipus:
Ligos etiologija
Aktyvumo ir dėmesio sutrikimui yra būdingi neurofiziologiniai pakitimai. Jie gali būti įgimti arba įgyti ir pasireiškia centrinės nervų sistemos sandaros arba funkcijos pakitimais dopamino ir noradrenalino apykaitoje, pakitimais priekaktinėje žievėje arba sujaudinimo procesų slopinimo nepakankamumu.
1934 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1934 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' buvo 5-asis vyrų šachmatų čempionatas. Jis vyko Kaune 1934 m. sausio 3–birželio 15 d.
Aktyvumo ir dėmesio sutrikimas
Ligos etiologija
Aktyvumo ir dėmesio sutrikimus gali komplikuoti kiti psichikos sutrikimai: prieštaraujančio neklusnumo ir asocialaus elgesio sutrikimai, narkomanija, depresija, nerimo sutrikimas.
Lietuvoje šis sutrikimas yra dažnai nediagnozuojamas ir tinkamai negydomas, nes psichiatrų, neurologų, pediatrų, šeimos gydytojų nepakankamai žinomas. Situaciją komplikuoja tai, kad iki šiol Lietuvoje ne visai prieinami užsienyje vartojami psichostimuliuojantys medikamentai. Nors tokio tipo medikamentai gali būti labai naudingi, verta atsižvelgti į pavojus. Tai vaistai galintis sukelti neigiamus padarinius; yra užfiksuota daug incidentų - sutrikęs vaiko vystymasis (ūgis, svoris), širdies ritmo pokyčiai, ir rečiau pasitaikantys, bet mirtini infarktai. Alternatyva vaistams yra polinesočiosios riebalų rūgštys.
1934 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Jį sudarė dvi dalys: ratų sistemos pretendentų turnyras, kuriame dalyviai žaidė po dvi partijas ir mačas dėl absoliutaus čempiono vardo tarp pretendentų turnyro nugalėtojo ir tuometinio Lietuvos absoliutaus šachmatų čempiono.
Pretendentų turnyras
Vyko Kaune 1934 m. sausio 3–vasario 13 d. Turnyre, ratų sistema, žaidė 6 dalyviai, kiekvienas su kiekvienu po dvi partijas; visi jie buvo kauniečiai. Taip pat, visi jie žaidė ir 1932.m. pretendentų turnyre.
Nugalėjo Povilas Vaitonis, surinkęs 6,5 taško 10 galimų ir įgijo teisę žaisti mačą dėl absoliutaus čempiono vardo su praėjusių metų absoliučiu čempionu. Antras turnyre buvo Aleksandras Machtas (6 tšk.), trečias – Isakas Vistaneckis, taip pat, (6 tšk.), Ketvirtas liko V. Mikėnas – 4 taškai.
Mačas
Nors Vladas Mikėnas žaisdamas pretendentų turnyre užėmė tik 4-ąją vietą, tačiau jis, kaip 1933 m. absoliutus Lietuvos čempionas, galėjo žaisti mačą dėl 1934 m. Lietuvos absoliutaus čempiono vardo su pretendentų turnyrą laimėjusiu Povilu Vaitoniu. Pagal čempionato nuostatus pretendentas, norėdamas tapti absoliučiu čempionu, turėjo laimėti mačą, nes jei mačas baigtusi lygiosiom, absoliutus čempionas išlaikytų titulą.
Centrinis stadionas (Jekaterinburgas)
Pastatytas 1957 m. Danga – žolė. Stadione telpa 44 130 žiūrovų. Stadione namų rungtynes žaidžia FK Ural Ekaterinburg.
1934 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Mačas
Mačas vyko 1934 m. balandžio 15 d. – birželio 15 d. Kaune ir baigėsi Vlado Mikėno pergale 6 : 2. Tokiu būdu Vladas Mikėnas iškovojo ir 1934 m. absoliutaus Lietuvos čempiono titulą.
Manas (upė)
Manas  – upė Vakarų Afrikoje. Prasideda Gvinėjos aukštumose ties Gvinėjos ir Liberijos siena. Teka į pietvakarius Liberijos teritorija, o žemupyje sudaro Liberijos ir Siera Leonės sieną. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Bo.
Pagal Mano upę pavadinta Mano upės sąjunga, kurią sudaro Liberija, Siera Leonė, Gvinėja ir Dramblio Kaulo Krantas.
Nemunėlio Radviliškio seniūnija
Nemunėlio Radviliškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Biržų rajono savivaldybės šiaurėje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Radviliškio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Radviliškio rajono savivaldybės taryba – Radviliškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Antanas Čepononis, savivaldybės mero pavaduotoju Jonas Povilaitis, administracijos direktoriumi paskirtas Vitolis Januševičius, jo pavaduotoju Alfonsas Vilčinskas.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Balstogės sritis (1807–1842)
Balstogės sritis – 1807–1842 m. Rusijos imperijos administracinis – teritorinis vienetas, buvęs dabartinės Lenkijos šiaurės rytuose ir Gudijos šiaurės vakaruose. Centras – Balstogė. Sritis turėjo panašų statusą kaip ir likusios imperijos gubernijos.
Istorija
1807 m. liepos 9 d. po Tilžės taikos visas šis regionas iki taikos pasirašymo priklausęs Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui buvo perduotas Rusijos imperijai ir prijungtas prie Vilniaus generalgubernatorijos. 1842 m. sritis buvo panaikinta ir Balstogės, Sokulkos bei Bielsko ujezdai prijungti prie Gardino gubernijos, o Drohičino ujezdas sujungtas su Bielsko ujezdu.
Administracinis suskirstymas
1808 m. sritis buvo suskirstyta į keturis ujezdus:
Konstancas
Konstancas – miestas Badene-Viurtemberge (pietų Vokietija), prie pat sienos su Šveicarija, vakarinėje Bodeno ežero (dar vadinamas Konstanco ežeru) pakrantėje. 81,9 tūkst. gyventojų (2005 m.). Išlikęs nuo Antrojo pasaulinio karo nenukentėjęs senamiestis, katedra, miesto sienos bokštai. Yra universitetas (nuo 1966 m.; su unikalia visą parą veikiančia biblioteka). Plėtojamos informacinės ir komunikacijų technologijos, chemijos, elektrotechnikos, tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Veikia keli mokslo tyrimų institutai, daug muziejų, teatrų.
Istorija
Šiose vietovėse gyventa dar akmens amžiuje. Apie 100 m. dabartinio miesto veitoje įkurta romėnų gyvenvietė Constantia (pavadinta imperatoriaus Constantius Chlorus garbei, kuris čia įkūrė tvirtovę). 585 m. Konstance įkurta vyskupija, viduramžiais miestas tapo svarbiu religiniu centru. 780 m. gavo miesto teises. Konstance buvo plėtojama linų prekyba. Čia buvo nutiestas vienas iš nedaugelio tiltų per Reiną regione. 1183 m. mieste sudaryta Konstanco taika tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho Barbarosos ir Lombardijos Lygos miestų. Nuo 1192 m. – laisvasis Šventosios Romos imperijos miestas. Nuo XIV a. miestas vadovavo Reino miestų konfederacijai. 1414–1418 m. mieste įvyko religinis Konstanco susirinkimas, išsprendęs eilę religinių nesutarimų (pasmerktas myriop Janas Husas, išspręsta popiežių schizma). 1531 m. Konstancas prisidėjo prie protestantiškos Šmalkaldeno lygos, kuriai pralaimėjus 1547 m. vėl tapo katalikišku.
Antrojo pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo, kadangi bombardavimų metu naktimis mieste buvo paliekamos degti šviesos; taip lakūnai buvo suklaidinami, kad čia jau Šveicarija, kurios visi miestai būdavo apšviesti naktį.
Architektūra
Mieste išliko daug viduramžių pastatų, tarp jų: XI a. romaninė gotikinė katedra ir šv. Mauricijaus rotonda, XIII a. dominikonų vienuolynas ir Švč. Trejybės bažnyčia, XIV a. prekybos namai Kaufhaus, XV a. šv. Stepono bažnyčia, patriciato namai ir cechai.
Žymūs žmonės
Konstance gimė F. Cepelinas (1838–1917), standžiojo dirižablio išradėjas.
Nukleotidas
right|250px|thumb|Nukleotidas – monomeras, sudarantis biopolimerą DNR. (Deoksi)nukleotidai – (deoksi)nukleozidų, kurie sudaryti iš heterociklinės bazės ir cukraus, fosfatai. Iš jų net tik sudaromi biopolimerai DNR ir RNR, bet jie įeina ir į kai kurių kofaktorių (NAD, NADP, KoA, FAD, FMN) sudėtį. Nukleotidai atlieka svarbų vaidmenį ląstelės metabolizme, signalo perdavime.
Nomenklatūra
Nukleotidų pavadinimai sudaromi iš keturių raidžių. Pavyzdžiui, deoksi citidin tri fosfatas sutrumpintai žymimas dCTP.
(Deoksi)nukleotidų struktūra
frame|668px|center|(Deoksi)nukleotido sudedamosios dalys Jei fosforo rūgšties liekana jungiasi prie ribonukleozidų, turime ribonukleotidus, jei prie deoksiribonukleozidų – deoksiribonukleotidus. Pirmieji yra RNR monomerai, antrieji – DNR monomerai. Jei fosforo rūgšties liekana jungiasi prie adenozino 5'-hidroksilo grupės, turime adenozin-5'-fosfatą, jei prie uridino 2'-hidroksilo grupės – turime uridin-2'-fosfatą, jei prie deoksitimidino 3'-hidroksilo grupės – deoksitimidin-3'-fosfatą.
Nukleotidų gavimas
Iš nukleotidų sudarytos nukleino rūgštys, tad nukleotidai paprastai gaunami jas hidrolizuojant. Hidrolizuojant RNR šarmais gaunama nukleozid-2'-fosfatų ir nukleozid-3'-fosfatų mišinys. Paveikus DNR arba RNR įvairiais fermentais, susidaro ir nukleozid-5'-fosfatų. Nukleino rūgščių hidrolizės produktai rodo, kas rūgšties liekana nukleotiduose gali jungtis prie nukleozidų 2'-hidroksilo, 3'-hidroksilo arba 5'-hidroksilo grupių.
Nukleotidų funkcijos
Nukleotidai įeina ne tik į nukleino rūgščių, bet ir į nukleotidinių kofermentų Organizme būna ir laisvų nukleotidų. Nukleotidais vadinami ir nukleozid-5'-difosfatai ir trifosfatai. Šie polifosfatai yra labai svarbūs ląstelės bioenergetikai, ypač adenozin-5'-trifosfatas (ATP). Nukleozid-5'-trifosfatai yra nukleino rūgščių biosintezės substratai. Labai svarbūs yra ir nukleozid-3',5'-ciklofosfatai, ypač adenozin-3',5'-ciklofosfatas, kuris yra daugelio hormonų veikimo tarpininkas.
Phobia
Phobia – amerikiečių muzikos grupė (Kalifornija), susikūrusi 1990 m. Jos grojamos muzikos stilius įkvėptas crust punk ir grindcore. Jos tekstų turinys iš esmės atspindi socialines ir politines problemas bei kairiųjų politiką.
Istorija
1990 m. gupę įkūrė Shane McLachlan, Bruce Reeves (Mange), (Destroyed In Seconds), Zach Southall ir Marco Soriano, ir sukūrė pirmąjį demo albumą „What Went Wrong? „. Kitas jų darbas buvo All That Remains 7“ E.P., išleistas kompanijos Relapse Records. 1994 metais Phobia išleido albumą Return to Desolation CD/E.P. ir surengė trumpą koncertinį turą Vakarinėje pakrantėje kartu su gerai žinomomis hardcore punk grupėmis, tokiomis kaip Capitalist Casualties. 1997 metais Slap-a-Ham Records išleido albumą Enslaved 7“ E.P. ir surengė dar vieną koncertinį turą.
Phobia’os pirmasis pilnas albumas Means of Existence buvo išleistas įrašų kompanijos Slap a Ham 1998 m., kai jie surengė koncertinį turą po visas Valstijas. 1999 m. grupė įrašė bendrą albumą kartu su japonų grupe Corrupted, kuris buvo išleistas Rhetoric Records CD/E.P. formatu. Albumas buvo pavadintas „Destroying the Masses“. 1999 – aisiais metais grupė surengė pirmąjį koncertinį turą po Europą, trunkantį 2 mėnesius. Turo metu buvo aplankyta Belgija, Vokietija, Austrija, Škotija ir Olandija.
2005 m. iš grupės išejo vienas iš įkūrėjų Bruce Reeves, o jo vietą pakeitė Leon Delmuerte, grojantis bosine gitara. 2006 m. grupė išleido albumą Cruel. Albumas 22 Random Acts of Violence buvo išleistas 2008 metų spalio 22 dieną su įrašų kompanija Willowtip Records. Leon del Muerte paliko grupę iškart po albumo pasirodymo, norėdamas skirti dėmesį savo projektui Murder Construct. Artimiausiu metu jį pakeis Ross Sewage iš grupės Impaled.
Nariai
Dabartiniai grupės nariai – Shane MacLachlan (bokalas; įrašuose – gitara bosas, vokalas), Steve Burda – gitara (įrašuose – taip pat ir bosas), Danny Walker (būgnai).
Buvę nariai:
Kančėnai
Kančėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Daugų, tarp Niedulio ir Svetaus ežerų. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, baldų gamybos bendrovės „Lombaltik“, „Medžio linija“, stovi paminklas žuvusiems partizanams.
thumb|left|240px|Kančėnai Niedulio pakrantėje
Istorija
1952 m. įsteigta biblioteka, 1964 m. medicinos punktas, 1990 m. pradžios mokykla. 1945 m. vasario 23 d. kaime V. Voverio (slap. Žaibas) ir K. Barausko (slap. Vėžys) vadovaujami Lietuvos partizanai surengė pasalą 22 stribų būriui ir iš jų 8 nukovė, žuvo partizanas ir vežėjas. 1968–1993 m. Daugų žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.
Juostuotasis margūnas
Juostuotasis margūnas (Leiopus nebulosus (Linnaeus 1758) ) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas.
Aprašymas
Kūnas 6-10 mm ilgio, juodas, apaugęs pilšvais ir tamsiai rudais plaukeliais. Antsparniai su dviem skersiniais raiščiais, kurių tarpas apaugęs gelsvais plaukeliais. Patinų antenos 1,5 karto ilgesnės už kūną, patelių kiek trumpesnės.
Paplitimas
Paplitęs Europa, Rusijoje ir Kaukaze.
Aukštosios Fredos dvaras
Aukštosios Fredos dvaras – dvaras, esantis Aukštojoje Fredoje (dabartinė Kauno teritorija), kairiajame Nemuno krante. Adresas – Ž. E. Žilibero g. 6.
Istorija
thumb|left|Arklidės (Foto: [[Annemarie Schwarzenbach|Annemarie Schwarzenbach, 1937 m.)]]
1673 m. LDK kancleris Kristupas Zigmantas Pacas už Pažaislio vienuolyno statybos darbus Liudvikui Fredui suteikė bajoro titulą ir kairiajame Nemuno krante padovanojo žemės valdas. 1795 m. šioje vietoje žemes nusipirko dvarininkas Juozas Godlevskis ir įkūrė centrinį dvarą. XIX a. pradžioje pastatyti klasicistiniai dvaro rūmai. XIX a. viduryje dvaras priklausė Gauronskiams, vėliau buvo parduotas valstybei.
1882 m. jame pradėta Kauno tvirtovės fortų statyba. Dvaro rūmuose gyveno pirmasis tvirtovės komendantas Oskaras Klemas, kituose dvaro pastatuose – kareiviai. Statant ir stiprinant tvirtovę, jos karinėms reikmėms buvo pertvarkyta šio dvaro sodyba, joje įrengtas artilerijos kiemas. Į pietus nuo dvaro parko suformuoti Centrinio įtvirtinimo pylimai ir vienas iš didžiųjų redutų. Dvaro sodybos teritorijoje nutiesti keliai ir geležinkelio linijos, įrengtos Fredos kapinės, pastatyta Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė. Teritorija į rytus nuo dvaro sodybos tapo artilerijos pratybų lauku.
Pirmojo pasaulinio karo metais keli pastatai buvo sunaikinti, kai kurie tarpukariu atstatyti. Čia buvo įsikūrę našlaičių namai, 1920 m. – Sodininkystės-daržininkystės mokykla (sovietmečiu – Kauno Mičiurino tarybinis ūkis-technikumas). 1923 m. įkurtas botanikos sodas, priklausęs VDU Matematikos-gamtos fakultetui. 1941 m. botanikos sodas buvo perėjęs Lietuvos mokslų akademijos žinion, bet 1992 m. grąžintas Vytauto Didžiojo universitetui.
Parkas
thumb|right|260px|Parko tvenkinys
Peizažinio stiliaus parkas įkurtas XIX a. antroje pusėje. Jame buvo keli tvenkiniai. Du didieji priešais rūmus esantys tvenkiniai sudarė apverstų didžiųjų raidžių G ir J kompoziciją – tai dvaro įkūrėjo Juozo Godlevskio inicialai. Tai bene vienintelis toks Lietuvoje žinomas didikų įsiamžinimo būdas. Per daugiau nei šimtmetį tvenkinių forma kiek pasikeitė ir įžiūrėti G ir J formos tvenkinius jau nebeįmanoma.
Magiškos būtybės (Haris Poteris)
Knygų serijoje apie Harį Poterį J.K. Rowling aprašo ne vien tik jauno burtininko Hario Poterio nuotykius, bet ir aprašo daug įvairių magiškų būtybių, kurių dauguma paimta iš įvairių mitų. Kai kurios būtybės, pavyzdžiui, namų elfas Dobis ar hipogrifas Kietasprandis padeda Hariui, tačiau nemažai būtybių Hariui kenkia.
Dobis
Dobis – knygos apie Harį Poterį veikėjas. Tai fantastinė būtybė, laisvas namų elfas. Antrame kurse jis vis bandė kad Haris Poteris nepakliūtų į Hogvartsą, o vėliau ir jį išmestų iš mokyklos. Vėliau Dobį išgelbėjo Haris Poteris, pamesdamas Liucijui Smirdžiui savo puskojinę, kurią vėliau pagavo būtent Dobis. Jis nuo 4 kurso dirba Hogvartse, kur gauna 1 galeono per mėnesį užmokestį ir 1 išeiginę per mėnesį. Šis namų elfas, taip pat ketvirtame kurse, išgelbėja Harį Poterį, Burtų trikovės turnyro pradžioje įduodamas jam saują žiaunažolių, kurios paskui pasitarnauja Hariui gelbstint Ronį. Už tai jis gauna krūvą savo taip mėgstamų margų puskojinių.
Firenzis
Firenzis yra kentauras, gyvenantis Uždraustajame Miške. Jis išgelbsti Harį Poterį nuo Voldemorto I kurse.
Vėliau V kurse profesorė Ambridž atleido iš darbo profesorę Treloni, todėl Dumbldoras paprašė Firenzio tapti nauju ateities būrimo mokytoju (tuo Ambridž buvo labai nepatenkinta). Už tai kiti kentaurai jį išvarė iš Uždraustojo Miško, manydami, kad jis išdavė mokiniams kentaurų paslaptis. Hagridas sutrukdė kentaurams nužudyti Firenzį, ir nuo to laiko jis taip pat nebepageidaujamas Uždraustajame miške. Per Firenzio pamokas Haris ir Ronis suvokia, kad jam svarbiau ne išmokyti, ką žino pats, bet išaiškinti, kad ateities spėjimu negalima per daug pasikliauti. VI kurse Firenzis moko pasikeisdamas su Treloni. Septintos Hario Poterio knygos pabaigoje, Firenzis kovoja su Mirties valgytojais. Ray Fearon vaidino Firenzį filme Haris Poteris ir Išminties akmuo.
Hedviga
Haris Poteris laikė sniego baltumo pelėdą vardu Hedviga. Ji žuvo 7-oje dalyje per pabėgimą. Ronis Vizlis laikė seną žiurkę vardu Susna, kuri pasirodo buvo animagas Piteris Trumpulis. Vėliau Ronis gavo pelėdą vardu Kiaulialiūknė. O Hermiona Ikyrėlė nusipirko rusvą katiną vardu Banditas, kuris ištikimai tarnavo Sirijui Blekui 3-ioje dalyje.
Hokė
Apie ją buvo paminėta šeštojoje knygoje. Mirė Azkabane nes buvo apkaltinta savo šeimininkės (Hepsibos Smit) mirtimi, esą ši įpylusi užnuodyto cukraus į šeimininkės vakarinę kakavą, bet iš tikrųjų jos šeimininkę nužudė Tomas Marvolas Ridlis (Valdovas Voldemortas), nes norėjo iš jos pavogti du labai brangius daiktus (Helgos Švilpynės puodelį ir Salazaro Klastuolio medalioną), kuriuos vėliau pavertė Horokrusais.
Padaras
thumb|right|240px|Padaras filme [[Haris Poteris ir Fenikso brolija (filmas)|Haris Poteris ir Fenikso brolija]] Padaras – namų elfas, priklausęs Blekų šeimai ir jo pažiūros yra tokios pačios, kaip ir Blekų. Po Sirijaus Bleko mirties Padaras atiteko Hariui Poteriui ir jo įsakymu dirba, nors ir nenoriai, Hogvartse kartu su kitais namų elfais.
Padaras tarnavo Blekams, „kilmingiausiai ir seniausiai burtininkų giminei". Kai Sirijus Blekas liko vienintelis gyvas iš Blekų šeimos vyrų, namų elfas atiteko jam ir gyveno Sirijaus namuose Londone, Grimaldžio aikštėje 12. Padaro santykiai su šeimininku buvo panašūs į kito namų elfo, Dobio, santykius su Liucijumi Smirdžiumi – abu šeimininkai elfų negerbė, juos engė ir žemino jų orumą.
Padaras nekentė savo šeimininko, nes šis išdavė savo motiną, Valburgą Blek (Walburga Black), kurią elfas dievino. Padarui proga išsprukti iš namų pasitaikė tuomet, kai Sirijus įsiutęs jam suriko „Lauk“. Jis nuėjo tiesiai pas vienintelį Blekų giminės atstovą, kurį jis gerbė – Sirijaus pusseserę Narcisą, Liucijaus Smirdžiaus žmoną.
Liucijus Smirdžius, vykdydamas Valdovo Voldemorto įsakymą, liepė Padarui pameluoti Hariui Poteriui, jei šis susisiektų su Sirijaus namais per Kelionmilčių tinklą, kad jo šeimininko nėra namie. Padaras galėjo meluoti Hariui savęs nebausdamas, mat šis nebuvo jo šeimininkas. Vėliau Padaras pakilo į palėpę; Sirijus manė, jog jis ten buvo visą laiką.
Padaras įvykdė Smirdžiaus užduotį – pamelavo Hariui, todėl šis nuskubėjo į Paslapčių departamentą, manydamas, jog Sirijus pakliuvo į bėdą. Tai sužinojęs Sirijus, kurio ten nebuvo, tučtuojau išvyko paskui jį padėti jam, bet žuvo besikaudamas su savo pussesere Belatriks Lestreindž (Bellatrix Lestrange).
Po Sirijaus mirties Padaras atiteko Hariui, tačiau šis nepanoro jo laikyti prie savęs ir liepė jam vykti į Hogvartso virtuvę dirbti kartu su kitais namų elfais. Tačiau Hariui prireikė namų elfo tarnystės – Hogvartse jis kartu su kitu namų elfų Dobiu Hario nurodymu sekė Draką Smirdžių, mat Haris norėjo sužinoti, kur Smirdžius dingsta ir kodėl Haris jo nemato Plėšiko plane, nors ir mažai tepagelbėjo. Elfai Hariui pranešė, jog Smirdžius būna Kambaryje iki pareikalavimo.
Nežinoma, koks aktorius įgarsins Padarą kituose filmuose apie Harį Poterį; tačiau J. K. Rowling yra pareiškusi, jog septintojoje knygoje „Haris Poteris ir Mirties Relikvijos“ jis suvaidins svarbų vaidmenį ir liepė filmo kūrėjams įtraukti šį personažą, nors iš pradžių neketinta to daryti.
Nadžinė
Voldemorto gyvatė. Dar šeštasis horokrusas. Septintoje dalyje ją nužudė Nevilis Nevėkšla.
Akilanda
Akilanda  – Hogvartso poltergeistas. Nežinoma nei gimimo, nei mirties data, nei aplinkybės. Paprastai nebijo nieko, išskyrus Kruvinąjį Baroną ir Hogvartso direktorių. Mėgsta krėsti eibes. Nepasižymi išmone. Yra ypač nemėgstamas Argo Filčo. Akilandos karaliavimo viršūnė buvo po Fredžio ir Džordžo Vizlių skrydžio į laisvę.
Vinkė
Ji buvo Barčio Susitraukėlio vyresniojo namų elfė. Vinkė iš pradžių dirbo Susitraukėliui, bet paskui Bartemijus ją išvarė kam ji nesėdėjusi palapinėje ir kodėl neva iššaukusi Tamsos Ženklą, ir po to ji dirbo Hogvartse. Pasirodo, ji visą laiką dirbo ne tiek Bartemijui Susitraukėliui vyresniajam, o jaunesniajam Susitraukėliui, kadangi šis pabėgo iš Azkabano, o Vinkė jį prižiūrėjo, rūpinosi juo ir saugojo.
Pasirenkamasis dalykas
Pasirenkamasis dalykas, alternatyviai pasirenkamas dalykas - mokomasis dalykas Lietuvos universitete ar panašioje aukštojoje mokykloje, kurį studentas turi išsirinkti iš studijų programoje tam semestrui numatyto dėstomų dalykų sarašo, kuriame turi būti bent du dalykai. Pasirenkamieji dalykai iš esmės papildo gaunamą specialybės išsilavinimą ir padeda specializuotis. Pasirinkimo tvarką nurodo sąrašą lydinčios taisyklės.
693 m. pr. m. e.
'''693 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pasirenkamasis dalykas
Pvz., Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto Bendrosios geografijos ir kraštotvarkos magistrantūros II semestre siūlomi du dalykų sąrašai : Studentas turi pasirinkti vieną kursą iš pirmojo sąrašo ir vieną iš antrojo.
Pasirenkamieji dalykai vidurinėse mokyklose
Terminas pasirenkamasis dalykas naudojamas ir vidurinėse mokyklose, tačiau turi kitą prasmę, labiau atitinka universitetų laisvai pasirenkamus dalykus.
Pvz., gimnazijoje pasirenkamųjų dalykų sąraše gali būti choreografija, ekonomika, etnokultūra, informatika, braižyba, psichologija, lotynų kalba.
Vaikantonys
Vaikantonys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kančėnų, kairiajame Varėnės krante.
Istorija
thumb|left|240px|Vaikantonių tvenkiniai
1928 m. „Lietuvos archeologijos medžiagoje“ Petras Tarasenka mini, kad kaime rastas akmeninis kirvukas.
Senkų kapinynas
Kapinynas
Įrengtas plynaukštės vakariniame pakraštyje. Teritorija apaugusi medžiais, o rytinė – pietrytinė dalis dirvonuoja.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas, 1992 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A459), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A459P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 0,64 ha.
1,72 km į pietus yra Ankštakių-Senkų kapinynas, 0,86 km į šiaurės vakarus – Jazdų, Negarbos kapinynas, 0,61 km į pietvakarius – Negarbos piliakalnis.
Tyrimai
1909 m. tyrė Vladas Nagevičius, 1940 m. – Pranas Baleniūnas. 1948 m. žvalgė LII (ekspedicijos vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
1909 m. atkastas akmenų vainikas be kapų. 1940 m. ištirtas 285 m² plotas, rastas 51 kapas. Mirusieji laidoti nedeginti, 20–90 cm gylio duobėse, galvomis orientuoti į šiaurę – šiaurės rytus, kapai apjuosti tarpusavyje besijungiančiais stačiakampio, ovalo arba puslankio formos akmenų vainikais. 14-koje kapų rasta įkapių: geležinės dalgelės, įmoviniai kirviai, peiliai, įmoviniai ietigaliai, akmeninis galąstuvas, skiltuvas, verpstukai, žalvarinė antkaklė kūginiais galais, smeigtas statinėline galvute, apskrita ažūrinė segė, juostinė ir įvijinė apyrankės, odinio diržo liekanos, Romos moneta ir kt.
Tyrimų metu aptiktus radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, atsitiktinius XX a. pr. radinius – Valstybės Ermitažas Sankt-Peterburge.
Ettore Rigotti
Ettore Rigotti (g. 1979 m.) – italų muzikorius, Disarmonia Mundi įkūrėjas, lyderis, prodiuseris, gitaristas, bosistas, būgnininkas ir klavišininkas.
Nuorodos
Ettore Rigotti
Kavadoniai
Istorija
Šaltiniuose kaimas minimas nuo 1846 metų. 1927 m. įsteigta pradinė mokykla.
694 m. pr. m. e.
'''694 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šv. Andriaus parapija
'''Šv. Andriaus parapija''' gali reikšti:
Oktiabrskojė (Vainotai)
Oktiabrskojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Slavsko, 5 km į vakarus nuo Sovetsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Jair Bolsonaro
Žairas Mesijasas Bolsonaras (Jair Messias Bolsonaro, g. 1955 m. kovo 21 d. Gliserijuje) – Brazilijos politikas, nuo 2019 m. sausio 1 d. iki 2022 m. lapkričio 4 d. – 38-tasis Brazilijos prezidentas. Postą perėmė iš Michel Temer.
Oktiabrskojė (Vainotai)
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Vainōtai prūsiškos kilmės. 1394 m. minimi Waynothin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės gyvenvietė.
Jair Bolsonaro
Buvęs kariškis, nuo 1991 m. buvo renkamas atstovu į Brazilijos Kongreso Atstovų Rūmus vienoje iš Rio de Žaneiro rinkiminių apygardų. Keletą kartų keitė partijas; nuo 2018 m. priklauso Socialliberalų partijai (Partido Social Liberal, PSL). Atstovauja dešiniąsias konservatyviąsias ir neoliberalias pažiūras. Dėmesį į save patraukė prieš moteris, homoseksualistus nukreiptomis kalbomis bei rasistiniais ir Brazilijos karinę diktatūrą (1964–1985) ginančiais pasisakymais. Antrame Brazilijos prezidento rinkimų ture surinko 55,1 % balsų.
Keteriai
Keteriai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Leliškės.
Kęstutis Kisielius
Kęstutis Kisielius (g. 1952 m. gruodžio 17 d. Tauragėje) – Lietuvos architektas.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1975–1988 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale, 1988–1989 m. šiame institute Vilniuje, 1985–1989 m. projektų vyr. architektas. 1987–1990 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas. Nuo 1989 m. bendrovės „Vilniaus architektūros studija“ projektų vadovas.
Šaktė
thumb|200px|[[Tripura Sundarės, vienos iš šaktės apraiškų, ženklas (jantra)]]
Šaktė ( „galia“), hinduizme – iš savęs besireiškianti, savimoninga ir savaveiksmė dieviškoji dinamiška galia, pirmapradė visuotinė energija. Šaktė yra pirmapradė kosminė energija, kuri persmelkia visą visatą. Šakti yra ne tik atsakinga už visatos kūrybą, bet ir už visus joje vykstančius virsmus. Paprastai vaizduojama kaip dievo sutuoktinė, įkūnijanti jo galią, nors gali būti ir savarankiška esybė, kuri šaktizme tapatinama su Dieviškąja Motina (Deive) ir Brahmano prigimtimi (prakrite). Šaktė reiškiasi įvairių deivių pavidalais – tiek maloningais (pvz., Syta, Sarasvatė, Lakšmė, Parvatė, Radha), tiek tūžmingais (pvz., Kali, Durga, mahavidjos). Maloningosios šaktės hipostazės vaizduojamos kaip nuolankios ir meilios dievų-sutuoktinių žmonos, o tūžmingos – kaip nepriklausomos, griaunančios dievybės, laužančios visuomenės normas. Nuožmiosios, išreiškiančios dinamiškesnes Šaktės apsaugos ir blogio sunaikinimo galias, reprezentuoja hinduistų visuomenės antimodelius ir priverčia atsidavusiuosius stovėti tamsiosios Dievystės pusės akivaizdoje. Tiesa, tiek nuožmiosios, tiek maloningosios šaktės turi ir sau priešingų savybių.
Liaudies religijoje (kaimiškose vietovėse) šaktė suvokiama per vietines deives-globėjas, kurios gina sakralines vietovės ribas, įveikia ligas, dovanoja derlių, padeda susirasti sutuoktinį ar darbą, ir yra lengvai prieinamos, nes rūpinasi paprastais žmonių reikalais, o ne išvadavimu.
Jos kundalinės energija išlaisvina įsipainiojusias būtybes iš samsaros rato. Šakti egzistuoja svātantrya būsenoje ir yra visiškai nepriklausoma. Šaktizmo pasekėjai ją garbina kaip aukčiausią būtybę, tačiau kitose hinduizmo kryptyse, kaip antai šaivizmo ir vaišnavizmo Šaktę įkūnija veikliąją purušos moteriškąją energiją praktitę. Puruša atitinkamai yra Šiva ir Višnus tose kryptyse. Višnaus žmona yra Lakšmė, tuo tarpu Šivos – Parvatė.
Sidabrinė gervė 2008
Sidabrinė gervė 2008 – pirmoji lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ ceremonija, kuri vyko 2008 m. gegužės 29 d., Nacionaliniame dramos teatre. Ją transliavo LNK televizija, renginį vedė Nelė Savičenko ir Vladas Bagdonas.
Specialūs apdovanojimai
Auksinės gervės apdovanojimas už gyvenimo indėlį į kiną:
Baras (Ukraina)
Baras  – miestas Ukrainoje, Vinycios srityje, prie Rivo upės, 68 km į pietvakarius nuo Vinycios. Rajono centras. 7 km nuo miesto yra Baro geležinkelio stotis prie Vinycios–Odesos linijos. Mašinų gamybos, maisto (cukraus, konservų) pramonė. Bare yra 1616 m. įkurtas karmeličių vienuolynas, pilies liekanos, Michailo Kociubinskio namas.
Barabinskas
Barabinskas  – miestas Rusijoje, Novosibirsko srityje, Barabos stepėje, kairiajame Omės krante, 315 km į vakarus nuo Novosibirsko. Rajono centras. Stotis prie Transsibiro geležinkelio, kelias ir geležinkelio atšaka į Kuibyševą. Statybinių medžiagų, maisto (pieno, mėsos, žuvies), metalo apdirbimo pramonė. Yra lokomotyvų remonto depas.
Istorija
Barabinskas įkurtas 1893 m., nutiesus Transsibiro geležinkelį. Miesto statusas suteiktas 1917 m.
1835 m.
1835 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Šv. Andriaus parapija (Dominika)
'''Šv. Andriaus parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos šiaurės rytinėje dalyje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras yra Veslis, tačiau didžiausia gyvenvietė – Marigo. Šv. Andriaus parapija yra didžiausia pagal plotą ir antra pagal gyventojų skaičių šalies parapija.
Parapijoje yra vienintelis šalyje Melville Hall oro uostas. Verčiamasi daugiausia žvejyba.
Poluksas
Poluksas gali reikšti:
Emomalis Rahmonas
thumb|right|200px|Emomalis Rahmonovas Emomalis Rachmonas (iki 2007 m. balandžio 13 d. Emomalis Šarifovičius Rahmonovas, tadžikų kalba:Эмомалӣ Шарифович Раҳмонов arba امام‌علی شريفويچ رحمانف, g. 1952 m. spalio 5 d.) – Tadžikijos prezidentas nuo 1994 m. ir valstybės vadovas nuo 1992 m.