cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aramėjai
Valstybės
Aramėjai migravo ir į Asiriją šiaurėje. Ten jie įkūrė savo valstybę Bit Bahiani su sostine Guzanoje. thumb|left|Aramėjų valstybės Sirijoje VIII a. pr. m. e. Labiausiai aramėjų migracijų įtaka buvo pastebima Sirijoje (vakaruose), kuri iki tol buvo apgyvendinta aramėjams lingvistiškai giminingų (amoritų) tautų. Čia jie sukūrė smulkias karalystes, vadinamas siro-hetitų valstybėmis. Svarbiausios šių karalysčių buvo: Nuo IX a. pr. m. e. viena svarbiausių tapo Damasko karalystė, kuri išplėtė savo teritorijas smulkesnių karalysčių sąskaita. Nors aramėjai neužkariavo finikiečių miestų, iš jų jie perėmė daug kultūrinių pasiekimų, pirmiausia raštą, kurį adaptavo savo kalbai. Taip susiformavo aramėjų raštas.
Imperijų valdžioje
thumb|160px|Bazaltinė stela su aramėjišku įrašu (VII a. pr. m. e.) Nuo VIII a. pr. m. e. aramėjai nebeturėjo savo valstybingumo. Jų karalystės buvo valdomos didesnių imperijų: Asirijos, Babilono, Achemenidų. Šiose imperijose, siekiant nutautinti, aramėjai buvo neretai perkeliami, tremiami. Jie greitai asimiliavosi su kitomis tautomis, perėmė jų kultūrą.
Nepaisant to, aramėjų kalba gausios diasporos ir prekybinių tinklų dėka jau VII a. pr. m. e. tapo lingua franca visuose Artimuosiuose Rytuose. Šia kalba buvo daroma vis daugiau oficialių įrašų. Jau III a. pr. m. e. akadų kalba, iki tol pagrindinė Artimųjų Rytų kalba, kasdieniniame gyvenime buvo visiškai ištumta aramėjų kalbos, ir naudota tik moksliniuose tekstuose. Aramėjų kalbos veikiama susiformavo ir nabatėjų kalba, naudota kaip lingua franca Arabijoje. Šią kalbą 247 m. pr. m. e. oficialia padarė ir Aršakidai savo didelėje imperijoje, siekusioje Indiją.
Po to, kai Artimuosius Rytus IV a. pr. m. e. nukariavo Makedonijos imperija, o vėliau valdė Seleukidų imperija, aramėjų kalba išliko svarbiausia bendravimo kalba regione, greta graikų kalbos. Helenizmo laikotarpiu aramėjiškai kalbančios Artimųjų Rytų tautos pradėtos vadinti bendru sirų vardu. Sirams priklausė ne tki etniniai aramėjai, bet ir asirai, hebrajai, amonitai ir daugybė kitų. Seleukidams nusilpus, II-I a. pr. m. e. buferinėje zonoje tarp Seleukidų, Partų imperijos ir Armėnijos susiformavo aramėjiškai kalbančios karalystės Osroena, Palmyra, Adiabena ir kitos. Aramėjų kalba buvo ir oficiali žydų Hasmonėjų karalystės kalba.
Nuo I a. pr. m. e. aramėjų etninės teritorijos įtrauktos į Romos imperiją. Aramėjai sparčiai priėmė krikščionybę. Po VII a. musulmonų užkariavimo, aramėjai arabizuoti ir islamizuoti. Jie sudarė pagrindą formuojantis dabartinių Sirijos arabų etninei grupei.
Dirsė (reikšmės)
Žodis dirsė reiškia:
Ruseinių apylinkė
Ruseinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Josvainių apylinkės.
Biliardas
thumb|Biliardo stalas
Biliardas – žaidimas kamuoliukais, paprastai žaidžiamas dviejų asmenų. Žaidžiama ant medžiaga padengto stalo, naudojant kamuoliukus ir lazdą. Medžiaga užtikrina tolygią trintį tarp žaidimo stalo ir kamuoliukų, dėl to kamuoliukų judėjimas juos mušant lazda yra nuspėjamas.
Biliardo kilmė vis dar nėra aiški. Pasak kai kurių šaltinių, biliardas gimė Kinijoje, tuo tarpu kiti gi tvirtina, kad jis buvo vadinamas pall – mall („aksomu dengta vieta“) ir į Europą šį žaidimą atvežė kryžiuočiai, grįždami iš Artimųjų Rytų. Kiti vis tik biliardo išradimą priskiria Prancūzijai, Italijai, Anglijai arba Ispanijai. Pirmasis biliardo stalas buvęs pagamintas Prancūzijoje 1469 m. karaliui Liudvikui XIV. Anksčiau žaidimas buvo žaidžiamas ant žemės ir priminė boulingą, nors Ispaniškoje viliorta kamuoliukui pastumti tarp dviejų taškų buvo naudojama lazda (vadinama bilorta, vėliau – billarda ir, galiausiai billiards).
Biliardo rūšys
„Sužaiskime biliardą“ – elegantiškai siūlo Kleopatra Čarmianui vienoje iš Šekspyro pjesių. Ko gero, tai žinomiausias istorijoje žaidimo paminėjimas. Ši pjesė buvo parašyta 1609 metais, tuo tarpu biliardas iš tolimųjų rytų atkeliavo kur kas anksčiau. Biliardo istorija tai skirtingų kultūrų, laikotarpių, asmenybių poveikio atspindys. Prasidėjęs nuo lauko žaidimo, persikėlė į uždarą erdvę ir keletą amžių buvo žaidžiamas ant stalo be kišenių. Tik aštuonioliktame šimtmetyje biliardas pamažu ėmė virsti į tą, kurį žaidžiame šiandien: atsirado stalai su kišenėmis, kur kas vėliau lazdos antgalis pasidengė oda, o dar po kurio laiko atsirado kreida šiam antgaliui. Biliardas visais laikais buvo viena įdomiausių pramogų. Biliardo stalai stovėjo Prancūzijos karalių rūmuose, šį žaidimą ypač mėgo karaliai Liudvikas IX bei Liudvikas XIV, karalienės Marija Stiuart bei Marija Antuanetė. Šis žaidimas buvo žaidžiamas ir Lietuvoje. Devyniolikto amžiaus Vilniuje veikė apie porą dešimčių biliardinių, viena jų prašmatniuose Verkių rūmuose. Šiuo metu išskiriamos keturios pagrindinės biliardo rūšys: Amerikietiškasis biliardas, Angliškasis biliardas, Piramidė ir Karambolis. Visos rūšys žaidžiamos ant specialaus, gelumbe dengto biliardo stalo, mušant kamuoliuką lazda, tačiau, priklausomai nuo biliardo rūšies, skiriasi stalo, lazdų ir kamuoliukų dydžiai. Amerikietiškasis biliardas, Angliškasis biliardas ir Piramidė žaidžiami ant biliardo stalų su šešiomis kišenėmis, į kurias kamuoliai gali įkristi nuo stalo paviršiaus. Karambolis žaidžiamas ant bekišenių stalų. Biliardas su kišenėmis yra daug populiaresnis už Karambolį daugumoje pasaulio šalių. Karambolis klesti Azijoje, Europoje ir Lotynų Amerikoje, Piramidė – Rusijoje ir posovietinėse šalyse, bet amerikietiškasis biliardas (daugiausiai aštuoniukės ir devyniukės žaidimai) ir angliškasis biliardas visame pasaulyje palaipsniui ima viršų kaip pačios populiariausios biliardo disciplinos.
Amerikietiškasis biliardas (angl. pool)
Terminas pool kilęs iš angliško žodžio „poolrooms“ (lošimo kambarys), kur žmonės galėjo lažintis arklių lenktynių metu. Šie kambariai paprastai būdavo aprūpinti biliardo stalais, ant kurių ir buvo statomos lošiamosios sumos. Devynioliktojo amžiaus pabaigoje ir dvidešimtojo amžiaus pradžioje biliardo industrija bandė laikytis atokiai nuo termino pool (didžiąja dalimi nesėkmingai), dėl asociacijų su žodžiu lošimas. Amerikietiškasis biliardas kaip sportas šiandien yra valdomas Pasaulinės amerikietiškojo biliardo – biliardo Asociacijos (World Pool-Billiard Association (WPA)), kuri turi tautinius filialus kaip JAV biliardo kongresas (US Billiard Congress of America (BCA)). Tautiniai filialai atstovauja biliardus su kišenėmis Pasaulio biliardo sporto sąjungoje (World Confederation of Billiard Sports) kuri siekia, kad visos biliardo rūšys būtų pripažintos Tarptautinio Olimpinio Komiteto (International Olympic Committee), kaip olimpinė sporto šaka. Yra šimtai amerikietiškojo biliardo žaidimų. Populiariausi tarp jų yra aštuoniukė, devyniukė ir 14+1. Aštuoniukė žaidžiama 7 vienspalviais, 7 dryžuotais, juodu ir baltu kamuoliais. Žaidimo esmė – baltu kamuoliu sumušti savo spalvos kamuolius, kaip paskutinį į mušant juodą kamuolį. Devyniukė žaidžiama baltu kamuoliu ir 9 kamuoliais sunumeruotais nuo 1 iki 9. Baltu kamuoliu mušama į mažiausiu numeriu pažymėtą kamuolį. Žaidėjas įmušęs devintu numeriu pažymėtą kamuolį, laimi žaidimą. 14+1 žaidime už teisingai įmuštą kamuolį skiriamas vienas taškas. Žaidėjas, pirmas surinkęs susitartą taškų skaičių, laimi žaidimą. Varžybose paprastai žaidžiama iki 75 – 150 taškų.
Snukeris (, dar vad. Angliškasis biliardas)
thumb|right|200px|[[Ronnie O'Sullivan.]] Snukeris – biliardo žaidimas, kuris yra žaidžiamas ant didelio (3.6 m x 1.8 m), gelumbe dengto stalo su šešiomis kišenėmis esančiomis kiekviename iš keturių kampų ir ilgųjų bortų viduryje. Žaidžiamas jis naudojant lazdą, vieną baltą kamuoliuką (mušamas kamuolys), 15 raudonų kamuoliukų (vertinamų 1tašku kiekvienas) ir 6 skirtingų spalvų kamuoliukus (vertinamus 2–7 taškais kiekvienas). Žaidėjas (ar komanda) laimi žaidimą surinkdami daugiau taškų už varžovą, naudodami baltą kamuoliuką kitų kamuolių sumušimui į kišenes šitaip: pradžioje įmušamas raudonas kamuoliukas, o po to spalvotas (įmušti spalvoti kamuoliukai yra išimami ir statomi į jiems sužymėtas vietas ant stalo), taškai už įmuštus kamuoliukus yra sumuojami. Susitikimas susideda iš išanksto susitartų žaidimų skaičiaus. Snukeris yra ypač populiarus Tolimųjų Rytų, Anglakalbėse ir Britanijos tautų sandraugos šalyse, turinčiose stipriausius angliškojo biliardo žaidėjus, uždirbančius per savo karjerą multimilijonines sumas. Šio žaidimo istorija ir ištakos siekia XIX amžiaus antrąją pusę. Biliardas buvo labai populiarus tarp Britų armijos karininkų įsikūrusių Indijoje. Tuo metu ir buvo sugalvota įvairūs pakeitimai labiau tradicinėms biliardo rūšims. Vienas pakeitimas, išrastas karininkų stovykloje Jabalpure 1874 ar 1875 metais, kai buvo pridėti spalvoti kamuoliukai prie raudonų ir juodas kamuoliukas, kuris buvo naudojamas amerikietiškojo biliardo žaidimuose. Žodis snooker taip pat turi kariškas šaknis, kaip žargoninis žodis apibūdinantis neturinčius patirties, pirmamečius kariūnus.“ Anot amžininkų, snooker’iu seras pulkininkas Nevilas Čemberlenas pavadino savo varžovą, kai šis suklydo mušdamas kamuolį, tuo pačiu duodamas pavadinimą naujam biliardo žaidimui. Snukeris, kaip atskira biliardo disciplina, priklauso Pasaulinei profesionalaus biliardo ir snukerio asociacijai (World Professional Billiards and Snooker Association)/ Pasaulinės snukerio asociacijos (profesionalams) (World Snooker Association (professional)) ir Tarptautinės biliardo ir snukerio federacijos (mėgėjams) (International Billiards and Snooker Federation (amateur)).
Karambolis (angl. Carambole)
Carambola, kilęs iš oranžinio tropinio Azijos vaisiaus, angliškai vadinamo „Carambola“, kuris yra iškraipytas originalaus vaisiaus pavadinimo „Karambal“ Indijos Marati kalboje. Angliškasis žodis "carom„ paprastai reiškia bet kokį mušimą ir atšokimą. Karambolis, jau žinomas XVIII amžiuje Prancūzijoje, žaidžiamas ant gelumbe dengto devynių pėdų stalo be kišenių. Ant jo kamuoliukai atšoka nuo vientiso borto, o žaidime tiesiog skaičiuojami taškai, vieno mušimo metu liečiant varžovo mušamą ir mušamąjį kamuolius. Šiandien žinoma nemažai Karambolio žaidimų, kai kurie jų sumišę su kišeniniu biliardu, tuo pačiu atsirandant naujoms biliardo rūšims.
Kaip organizuojamas mačas
Naudodamas specialią biliardo lazdą, žaidėjas turi mušti kamuoliuką taip, kad jis atsimuštų į kitus ant stalo esančius kamuoliukus. Priklausomai nuo konkretaus žaidimo, smūgiuojami kamuoliukai turi įkristi į aplink stalą įšdėstytas kišenes arba yra numušami į kitą stalo vietą smūgiavimui sekančiu ėjimu. Mačo rezultatą lemia taškai, kuriuos žaidėjai renka įmušdami arba įstumdami, kamuoliuką į kišenę arba, klasikiniame biliarde (karambolyje), surinkę karambolį. Žaidėjas tęsia žaidimą tol, kol jis renka taškus. Jeigu žaidėjas smūgiuodamas nepataiko, ėjimas pereina kitam žaidėjui. Partija gali būti žaidžiama po vieną, komandoje po 2 žmones arba keičiantis dviem žaidėjams.
Klasikinis biliardas (karambolis)
Žaidimo paviršius yra lygus, be kišenių. Žaidimas žaidžiamas trimis tokio paties dydžio kamuoliukais, kurių vienas yra raudonas ir du balti. Tam, kad du baltus kamuoliukus būtų galima atskirti, ant vieno iš jų yra du juodi taškai. Kiekvienam žaidėjui paskiriamas vienas iš dviejų baltų kamuoliukų, ir jis muša tik savo kamuoliuką. Žaidimo užduotis – kiekvienas žaidėjas turi mušti savo kamuoliuką taip, kad jis pataikytų į kitus du kamuoliukus. Žaidėjo kamuoliukui pataikius į kitus du kamuoliukus, gaunamas taškas ir žaidėjas tęsia ėjimą. Kiekvieno smūgio metu žaidėjas kamuoliukus mušti turi toje vietoje, kurioje jie atsidūrė po ankstesnio smūgio. Žaidėjui nepataikius, eilė mušti pereina jo oponentui. Žaidimas žaidžiamas iki iš anksto nustatyto taškų arba partijų skaičiaus (nuo 50 iki 500, priklausomai nuo rungties). Nauja partija prasideda, kai abu žaidėjai atlieka savo ėjimus.
Yra kelios klasikinio biliardo rūšys: straight rail, kai karambolio taškus galima rinkti bet kurioje stalo vietoje; balkline yra žaidžiamas ant tokio paties stalo, kurį kreida nubrėžtos linijos dalija į šešias arba devynias zonas; three – cushion, kuriame karambolio taškas uždirbamas tik tuo atveju, jeigu mušamasis kamuoliukas tris kartus atsitrenkia nuo stalo bortų. Kaip ir klasikinis biliardas, angliškasis biliardas žaidžiamas trimis pažymėtais kamuoliukais. Stalas turi šešias kišenes (po vieną kiekviename kampe ir po vieną per vidurį abiejose ilgosiose stalo pusėse). Žaidėjai taškus renka smūgiuodami pasirinktus kamuoliukus arba įmušdami kamuoliukus į kišenes.
Snukeris
thumb|300px|Angliškasis biliardas
Snukeris žaidžiamas 22 kamuoliukais, žaidimo uždavinys yra mušamuoju kamuoliuku paeiliui įmušti raudonus ir spalvotus kamuoliukus. Spalvotą kamuoliuką įmušus, jis iš karto pakeičiamas kitu kamuoliuku, kuris padedamas į tą pačią vietą ant stalo. Įmušus visus raudonus kamuoliukus, spalvoti kamuoliukai turi būti įmušti eilės tvarka pagal jų vertę. Kamuoliukai turi tokias vertes: raudonas – 1 taškas, geltonas – 2 taškai, žalias – 3 taškai, rudas – 4 taškai, mėlynas – 5 taškai, rožinis – 6 taškai, juodas – 7 taškai. Be taškų, kurie surenkami įmušus kamuoliuką, žaidėjas už padarytas pražangas gali gauti ir baudos taškų. Už pražangas (įmušus mušamąjį kamuoliuką, nepataikius į kamuoliuką, pataikius ne į tos spalvos kamuoliuką ir pan.) gali būti skiriama nuo 4 iki 7 baudos taškų. Žaidėjo gauti baudos taškai pridedami prie varžovo surinkto taškų kraičio.
Žaidėjas „apmaunamas“ („snooker“ angl. žodis kilęs iš Didžiosios Britanijos armijos (Indijoje) žargono, reiškiančio kadetas), kai jis negali pataikyti į kamuoliuką-taikinį dėl to tarp mušamojo kamuoliuko ir kamuoliuko-taikinio yra išsidėstę kamuoliukai, sudarantys kliūtį. Žaidėjas bet kokiu atveju turi bandyti smūgiuoti ir, jeigu nepataiko į kamuoliuką-taikinį arba paliečia kitą kamuoliuką, jis gauna baudą. Tam, kad žaidimą laimėtų, žaidėjas bando „apmauti“ savo oponentą kaip galima dažniau, priversdamas oponentą rinkti baudos taškus. Žaidimą laimi tas žaidėjas, kuris surenka daugiausia taškų, pagal žaidimo taisykles sumušus visus kamuoliukus.
Amerikietiškasis (kišeninis) biliardas
Populiariausia amerikietiškojo biliardo versija yra taip vadinama „aštuoniukė“. Kamuoliukai yra suskirstomi i dvi atskiras grupes po 7 kamuoliukus (raudonus arba geltonus, vienspalvius arba dryžuotus, arba sunumeruotus nuo 1 iki 7 nuo 9 iki 15). Aštuoniukė (juodas kamuoliukas) nepatenka nė į vieną iš šių grupių.
Jeigu pirmasis žaidėjas kamuoliuko neįmuša, laikoma, kad stalas yra „atviras“ ir oponentui suteikiama teisė pasirinkti, su kuria kamuoliukų grupe jis žais. Žaidimą pradėjus, žaidėjas turi nurodyti, kurį kamuoliuką jis ketiną įmušti ir į kurią kišenę. Žaidėjas gali įmušti savo oponento kamuoliuką, jeigu baltas kamuoliukas pirmiau paliečia vieną iš jo kamuoliukų. Žaidėjo nereikalaujama nurodyti rikošetinius smūgius ir bortų skaičių. Žaidėjas smūgiuoja tol, kol jis kiekvienu smūgiu įmuša vieną iš savo kamuoliukų.
Kai žaidėjas įmuša visus savo kamuoliukus, tam, kad laimėtų žaidimą, jis turi įmušti juodą kamuoliuką (aštuoniukę). Turnyrą gali sudaryti kelios partijos nuo (nuo 3 iki 17, priklausomai nuo rungtynių).
Bendrosios taisyklės
Kai kurios taisyklės yra bendros visoms biliardo formoms ir taikomos pražangoms, kurias žaidėjai gali padaryti žaidimo metu. Kiekvienu atveju, pražangą padaręs žaidėjas praleidžia ėjimą. Dažniausiai pasitaikanti pražanga – dvigubas smūgis, kuris atsitinka tada, kai biliardo lazdos antgalis paliečia baltą kamuoliuką tuo metu, kai šis liečią kitą kamuoliuką; neteisingas smūgis – kai baltas kamuoliukas paliečiamas kita biliardo lazdos dalimi, ne jos antgaliu; pašokęs kamuoliukas – tada, kai kamuoliukas pašoka nuo stalo; ir kamuoliuko mušimas, kol jis dar visiškai nėra sustojęs. Žaidėjai viena koja visada turi liesti žemę.
Įranga
Trikampis – šis trikampis yra naudojamas kamuoliukų išdėstymui specialioje stalo vietoje prieš pradedant žaidimą.
Kamuoliukai – anksčiau gaminti iš dramblio kaulo, dabar biliardo kamuoliukai gaminami iš įvairių medžiagų mišinio (plastiko, stiklo pluošto, kaučiuko), kas padaro juos atsparesnius smūgiams. Kamuoliukai sveria nuo 156 iki 170 g. Jų skersmuo 57 mm.
Kreida – nedidelis kreidos gabalėlis, kuriuo žaidėjai įtrina savo biliardo lazdos antgalį tam, kad jis, kontakto su kamuoliuku metu, neslystų.
Atrama – biliardo lazda, prie kurios yra pritvirtinta metalinė atrama, ant kurios smūgiuojantis žaidėjas gali atremti savo lazda tuo atveju, kai kamuoliukas yra toli.
Biliardo lazda – šį instrumentą smūgiuojantis žaidėjas naudoja kamuoliukui mušti ir sukti. Lazdą sudaro vienoje pusėje smailėjantis medžio gabalas, suskirstytas į 6 dalis. Žaidėjai gali pasirinkti sau biliardo lazdą pagal diametrą, ilgį, svorį (paprastai nuo 500 iki 600 g.).
Biliardas Lietuvoje
Lietuvoje veikia dvi organizacijos, kurių veikla susijusi su biliardu. Tai LBF (Lietuvos biliardo federacija) ir LPF (Lietuvos pulo federacija). Pastaroji buvo įkurta entuziastų, kudie manė kad pului gali būti skiriamas didesnis dėmesys nei kad iki tol. Taip ir atsitiko. Pirmą kartą Lietuvos pulo federacija įkurta 2010, kurios pirmasis prezidentas tapo Tomas Brikmanis. Lietuvos biliardo federacija (LBF) įkurta 1989 metais. Pirmasis LBF prezidentas – Vidas Končius. Tuo metu populiariausia biliardo rūšis buvo Piramidė, apie kitus biliardo žaidimus ir rūšis buvo labai mažai informacijos. Atkūrus Lietuvoje nepriklausomybę LBF tapo įvairių tarptautinių organizacijų nare ir Lietuvoje labai sparčiai pradėjo populiarėti angliškasis (snukeris) ir amerikietiškasis biliardas (pulas).
Šiuo metu LBF rengia Lietuvos Piramidės, angliškojo biliardo čempionatus. Tuo tarpu LPF - rengia visų rūšių pulo čempionatus: 8, 9, 10 ir 14+1 pulo rungtis.
Lietuvoje biliardo sportinę veiklą kuruoja:
Obo (miestas)
Obo  – miestas pačiuose Centrinės Afrikos Respublikos rytuose, Aukštutinio Mbomu prefektūros administracinis centras. Ties Obo yra Afrikos nepasiekiamumo polius (toliausiai nuo jūrų nutolusi vieta). Yra vietinis lėktuvų tūpimo takas, keliai veda į Bangasu, Jambiją (Pietų Sudanas). Yra apleista krikščioniška misija. Obo įtrauktas į Centrinę ir Rytų Afriką siaubiančius konfliktus.
Papajinis melionmedis
Papajinis melionmedis (Carica papaya) – vienintelė melionmedžių (Carica) genties rūšis, kurios tėvynė yra Centrinė ir Pietų Amerika, bet XVII a. papaja iš Amerikos buvo atvežta į Indiją, o dabar melionmedį augina beveik visos tropinės šalys.
Melionmedis yra nedidelis, bešakis, primena palmę. Vienintelis storas ir tiesus kamienas išauga iki 5-10 metrų aukščio. Lapai auga tiesiai iš kamieno, išsidėstę spirališkai. Apatinė kamieno dalis, kur buvo seni lapai ir ankstesnių metų vaisiai, nusėta lapų pėdsakais. Lapai dideli, 50-70 cm pločio, giliai plaštakiškai skiautėti, su 7 skiautėmis. Žiedai išsivysto lapų pažastyse, vaisiai, klasifikuojami kaip uogos, užauga iki 15-45 cm ilgio, 10-30 cm skersmens ir sveria nuo 400 g iki 10 kg. Ant suaugusio medžio uždera iki 75 kg papajų. Skinant papajas reikia saugotis pieniškų melionmedžio sulčių, kurios gali suerzinti odą ir sukelti alerginę reakciją.
Augalas yra dvinamis. Trims moteriškiems augalams sodinamas vienas vyriškas. Tiesa, sutinkami medžiai turintys vyriškų ir moteriškų žiedų. Papaja gyvena apie ketverius metus ir visus metus veda vaisius.
Vaisius
thumb|Papaja Papaja, tikroji papaja – tropiniame klimate augančio papajinio melionmedžio (Carica papaya) vaisius. Papajos išsivysto iš žiedų, kurie susiformuoja kamieno lapų pažastyse (kauliflorija).
Botanikoje papaja yra klasifikuojama kaip uoga. Papaja būna iki 45 cm ilgio ir sveria nuo 400 g iki 10 kg. Ant suaugusio melionmedžio uždera iki 75 kg papajų. Nesunokusi papaja būna žalia ir tvirta. Į melioną panašios papajos nokdamos tampa geltonai auksinės spalvos, minkštimas įgauna salsvą skonį ir malonų aromatą. Pagal struktūrą, formą ir skonį papaja primena melioną su aviečių aromatu.
Vaistingosios augalo savybės europiečiams yra žinomos jau nuo XVI a., kada 1519 metais Fernando Kortesas, šalia Meksiko miesto buvo apsinuodijęs mėsa. Vietiniai gyventojai pagirdė jį gėrimu iš papajos, ir Kortesas greit pasveiko.
Papajos pirmiausia naudojami kaip valgomi vaisiai. Paprastai juos valgo šviežius, be žievelės ir sėklų. Neprinokusias papajas valgo keptas ar virtas, salotose ir troškiniuose.
Papajos turi daug fermento papaino ir kitų baltymų. Papainas yra proteazė – baltymus skaidantis fermentas, kurį naudoja mėsai minkštinti (dedą į miltelinius mėsos minkštiklius). Pietų Amerikos gyventojai papają mėsos minkštinimui naudoja tūkstančius metų. Papainas naudojamas gaminti tabletes, gerinančias virškinimą.
Papajos ir papajinio melionmedžio lapai turi prieškirmėlinio alkaloido karpaino, kurio didelės dozės gali būti pavojingos.
Pakistane, Indijoje, Šri Lankoje ir kitose pasaulio šalyse papajas naudoja kaip liaudies medicinos kontracepcijos ir abortų sukėlimo priemonę. Eksperimentai su gyvūnais patvirtino, kad kai kurios papajų medžiagos turi kontracepcinių ir abortus sukeliančių savybių. Yra duomenų, kad papaja kaip kontraceptikas veikia ir vyrišką dauginimosi sistemą – sukelia grįžtamą azoospermiją. Duomenų, kad papajos sukeltų apsigimimus ar persileidimus, nėra.
Juodos papajų sėklos yra valgomos, turi aštrų prieskonišką skonį. Sutrintas jas kartais naudoja kaip juodųjų pipirų pakaitalą. Kai kur Azijoje jaunus troškintus papajinio melionmedžio lapus valgo kaip špinatus.
Nesaikingas papajų (panašiai kaip ir morkų ir kai kurių citrusų) valgymas gali sukelti karotenemiją.
Budapešto Lorando Etvešo universitetas
thumb|250px|Universiteto centriniai rūmai Budapešto Lorando Etvešo universitetas, Budapešto universitetas, ) – seniausias Vengrijos universitetas.
Rumunija
Rumunija  – valstybė Europos pietryčiuose. Šiaurės vakaruose ribojasi su Vengrija, šiaurėje ir rytuose – su Ukraina, rytuose ir šiaurės rytuose – su Moldova, pietuose – su Bulgarija, pietvakariuose – su Serbija. Rytuose Rumunija prieina prie Juodosios jūros. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Bukareštas.
Budapešto Lorando Etvešo universitetas
Istorija
Budapešto universitetas įkurtas 1635 m. Nadsombatbane (dabar Trnava, Slovakija), 1777 m. perkeltas į Budą, 1784 m. – į Peštą ir pavadintas Vengrijos karališkuoju universitetu. 1921 m. pervadintas universiteto steigėjo kardinolo P. Pazmany, 1950 m. – universiteto rektoriaus barono Lorano Etvešo (1848–1919 m.) vardu. Leidžia metraštį „Annales Universitatis Scientiarum Budapeslinensis de Rolando Eötvös Nominatae“.
Rumunija
Istorija
left|thumb|240px|Brano pilis, kurioje yra [[Vladas Drakula|Vlado Drakulos muziejus]]
Budapešto Lorando Etvešo universitetas
Struktūra
Universitetui priklauso 9 mokslo tyrimų institutai, yra botanikos sodas, biblioteka, įkurta 1635 m.
Rumunija
Istorija
Moderni Rumunija atsirado 1859 m. susijungus Moldavijos ir Valakijos kunigaikštystėms. 1877 m. valstybė tapo nepriklausoma. 1881 m. parlamento nutarimu Rumunija paskelbta karalyste. Po Pirmojo pasaulinio karo valstybės teritorija prasiplėtė prijungus Transilvaniją, Bukoviną ir Besarabiją. Rumunija tapo parlamentine demokratija. 1938 m. parlamentas buvo paleistas, įvesta karaliaus diktatūra.
Antrajame pasauliniame kare Rumunija buvo Vokietijos sąjungininkė. 1940 m. dalį Rumunijos okupavo Tarybų Sąjunga, dalis šių teritorijų buvo prijungta prie Ukrainos, o iš Besarabijos sukurta Moldavijos TSR (dab. Moldovos Respublika). Rumunijos kariuomenė dalyvavo kariniuose veiksmuose prieš TSRS kartu su Vokietija ir kitais jos sąjungininkais. Okupuota Odesos sritis buvo perduota Rumunijos valdymui kaip Transnistrija (Uždnieprė).
Po Antrojo pasaulinio karo Rumunija tapo Tarybų Sąjungos įtakos zonoje esančia komunistine valstybe. Komunistinis režimas žlugo 1989 m. nuvertus prezidentą Nikolajė Čaušesku.
Politinė sistema
Rumunija yra demokratinė parlamentinė respublika. Šalies vadovas bei vyriausias ginkluotų pajėgų vadas – visuotiniuose rinkimuose penkeriems metams renkamas prezidentas.
Įstatymų leidybos institucija yra dviejų rūmų parlamentas, susidedantis iš 143 narius turinčio Senato ir 343 narius turinčių Deputatų rūmų. Parlamentarų skaičius abiejose rūmuose kinta, atsižvelgiant į demografinius pokyčius Rumunijoje. Abiejų rūmų nariai renkami visuotiniuose rinkimuose ketveriems metams. Šalis turi daugiapartinę sistemą. Parlamente daugiausiai vietų turi Demokratinė liberalų partija (anksčiau žinoma kaip Demokratinė partija) ir Socialdemokratų partija.
Vykdomosios valdžios vadovas yra ministras pirmininkas, skiriamas prezidento.
Rumunija priklauso ES, JTO, Europos Tarybai, TVF, NATO, ESBO, UNESCO, PSO, PPO ir kitoms tarptautinėms organizacijoms.
Administracinis suskirstymas
thumb|400px|Rumunijos administracinis žemėlapis
Rumunija skirstoma į 41 apskritį; Bukareštas turi atskiros apskrities statusą.
Apskritys (ir jų administraciniai centrai):
Geografija
thumb|300px|Pietų Karpatai pavasarį
Rumunijos teritorija: 238 391 km². Iš jų 7160 km² vanduo. 78-a pagal dydį valstybė pasaulyje.
Apie 2/3 šalies ploto užima kalnai. Tai įvairūs Karpatų masyvai, kurie sudaro 3 pagrindines grupes: Pietų Karpatus, Rytų Karpatus ir Vakarų Rumunijos (Apusenų) kalnus. Aukščiausi yra Pietų Karpatai – juose esančiame Fegerašo masyve stūkso aukščiausias šalies kalnas – Moldovianu (2544 m). Karpatų apsuptoje teritorijoje plyti upių slėnių giliai išraižyta Transilvanijos plynaukštė. Pietuose paviršius leidžiasi į Valakijos žemumą (Dunojaus žemupio žemumos dalis), vakaruose – į Panonijos lygumą. Šiaurės rytuose plyti Moldavijos plynaukštė. Pajūryje plyti Dobrudžos lyguma su senovinių kalnų masyvų liekanomis.
Lygumų teritorijos daugiausia išdirbtos – plyti javų ir daržovių pasėliai, sodai, vynuogynai, vietomis yra išlikę stepių ir miškastepių ruožų. Dunojaus slėnyje ir deltoje būdingi pakrančių sąžalynai. Kalnuose auga plačialapių (bukų, ąžuolų) ir spygliuočių miškai.
Klimatas
Rumunijoje vyrauja vidutinių platumų klimatas, pereinantis į žemyninį. Vidutinė metinė temperatūra šalies pietuose siekia 11 °C, šiaurėje – 8 °C. Aukščiausia užfiksuota temperatūra – 44,5 °C (1951 metais Rumunijos pietryčiuose), žemiausia -38,5 °C (1942 metais šalies centrinėje dalyje).
Šalyje ryškūs keturi metų laikai. Žiemą, ypač kalnuose, gausiai sninga.
Ekonomika
2011 m. bendrasis vidaus produktas Rumunijoje siekė apie 267 mlrd. dolerių, o vienam žmogui teko 12 476 dolerių. Pagal šiuos rodiklius šalis patenka į kiek aukštesnes nei vidutines pajamas gaunančių valstybių gretas. Rumunija, kartu su kaimynine Bulgarija, 2007 m. sausio 1 d. įstojo į Europos Sąjungą.
Po komunistų valdžios nuvertimo Rumunijoje 1989 m., šalies ekonomika iš esmės žlugo. Dėl pasenusios bei poreikių neatitinkančios pramonės technikos, sunkumų pereinant iš planinės į rinkos ekonomiką, šalis patyrė ekonominį nuosmukį, kuris tęsėsi dešimtį metų. Nuo 2002 m. valstybė iš esmės atsigavo, buvo galutinai pereita prie laisvos rinkos ekonomikos, nedarbo lygis pradėjo smukti, o infliacija mažėti. 2006 m. Rumunijos BVP augo 7,7 % ir tai buvo vienas aukščiausių rodiklių Europoje. Kitais metais šis rodiklis smuko iki 6,1 %. 2008 m. buvo tikėtasi bent 8 % BVP augimo dėl išaugusios produkcijos žemės ūkio srityje (prognozuota apie 30–50 % daugiau nei 2007 m.). Per pirmus devynis mėnesius BVP išaugo 8,9 %, tačiau vėliau nukrito iki 2,9 % ir bendras 2008 m. BVP prieaugis buvo 7,1 %, ką daugiausiai lėmė prasidėjusi pasaulio ekonominė krizė. 2009 m. Rumunija įžengė į recesiją, BVP 2009 m. krito 7,1 %, o 2010 m. – 1,3 %. TVF prognozuoja, kad po kelerių metų BVP prieaugis šalyje vėl bus teigiamas – 2011 m. augs 1,5 %, o 2012 m. – 4,4 %.
Pasak Eurostato pateiktus duomenis, Rumunijos BVP vienam gyventojui pagal perkamosios galios paritetą 2010 m. buvo 46 % (apie Europos Sąjungos vidurkį). 2012 m. kovo mėn. grynasis vidutinis mėnesinis darbo užmokestis šalyje buvo 467 JAV dolerių – vienas žemiausių rodiklių Europos Sąjungoje. 2010 m. infliacija siekė 6,1 %. O nedarbo lygis šalyje tais pačiais metais buvo 7,6 %, kuris yra labai žemas, palyginus su kitomis didžiausiomis Europos valstybėmis, tokiomis, kaip Lenkija, Prancūzija ar Ispanija. Bendra Rumunijos valstybės vyriausybės skola siekia 34,8 % šalies BVP, o tai taip pat palyginus yra labai mažai. Eksportas per pastaruosius metus išaugo, per 2010 m. jis padidėjo 13%. Pagrindinės Rumunijos eksporto prekės yra automobiliai, drabužiai, tekstilės gaminiai, pramonės technika, elektrinė bei elektroninė įranga, metalurgijos gaminiai, įvairios žaliavos, karinė amunicija, medikamentai, grynieji metalai, maisto produktai (vaisiai, daržovės), gėlės. Pagrindinės eksporto-importo šalys yra Europos Sąjungos narės, didžiausios Rumunijos partnerės – Vokietija ir Italija. 2010 m. einamosios sąskaitos balansas sudarė 6842 mlrd. JAV dolerių deficitą.
Nuo 2000 m. Rumunija yra sutraukusių didžiausią kiekį užsienio investitorių pietryčių ir centrinėje Europoje. Tiesioginės užsienio investicijos 2006 m. buvo vertos 8,3 mlrd. eurų. 2011 m. paskelbto Pasaulio Banko pranešimo duomenimis, Rumunijos ekonomika yra 72 vietoje (iš 175) pagal geriausias sąlygas plėtoti verslą. Šalis atsidūrė žemiau nė kitos regiono valstybės, pavyzdžiui, Čekija. Vienas tyrimas, vykdytas 2006 m., parodė, kad Rumunija yra antroji šalis pasaulyje pagal greičiausiai vykdomus ekonominių reformų projektus (šalį pralenkė tik Gruzija).
Per pirmą 2011 m. ketvirtį, vidutinės vieno namų ūkio pajamos siekė 2318 lėjų. Skaičiuojant pagal tarptautinius valiutų kursus, tai sudaro maždaug 867 JAV dolerių, o pagal perkamosios galios paritetą – 1170 dolerių. 2009 m. Rumunijos ekonomika sumažėjo dėl pasaulinio ekonomikos nuosmukio-krizės. Pirmąjį ketvirtį BVP sudarė 7,2 %, o tuo pačiu metu kitais metais biudžeto deficitas pasiekė 7,2 % viso šalies BVP, tačiau pramonės produkcijos augimas išaugo 6,9 % (aukščiausias rodiklis Europos Sąjungoje).
Turizmas
thumb|300px|right|Kaimas [[Brašovo apskritis|Brašove]] Turizmas užima labai svarbią vietą Rumunijos ekonomikoje. Pagrindinės lankytinos vietos šalyje yra įvairios kultūros bei gamtos paveldo vietovės ir objektai. 2006 m. pajamos iš turizmo sektoriaus sudarė 4,8 % BVP, o 5,8 % darbingo amžiaus žmonių dirbo su turizmu susijusiose srityse (beveik pusė milijono darbo vietų). Turizmas, po prekybos srities, užima antrą pagal dydį vietą šalies paslaugų sektoriuje. Turizmas yra vienas iš dinamiškiausių ir sparčiausiai besivystančių sektorių Rumunijos ekonomikoje ir yra labai svarbus veiksnys šalies besivystyme bei plėtroje.
Pasak Pasaulio kelionių ir turizmo tarybos, Rumunija yra ketvirta sparčiausiai besivystanti šalis pasaulyje pagal kelionių ir turizmo paklausą su 8 % metinio augimo potencialu (2007–2016 m.). Turistų skaičius nuo 4,8 mln. 2002 m. išaugo iki 6,6 mln. 2004 m.; panašiai kito ir pajamos iš turizmo – nuo 400 mln. 2002 m. iki 607 mln. 2006 m. Rumunijoje 2006 m. buvo užregistruota 20 mln. užsienio turistų nakvynių, daugiau nė kada nors anksčiau. Turizmo sritis 2005 m. pritraukė apie 400 mln. eurų investicijų.
Per paskutinius metus, Rumunija tapo populiaria europiečių turistų traukos vieta (daugiau nei 60 % visų užsienio turistų 2007 m. buvo iš Europos Sąjungos šalių), taip konkuruodama su Bulgarija, Graikija, Italija ar Ispanija. Rumunijos Juodosios jūros kurortai (Konstanca, Mangalija, Saturnas, Venera, Neptūnas, Mamaja, Olimpas) yra populiariausios lankytinos vietos šalyje vasaros laiku. Žiemos metu tarp turistų iš užsienio populiarūs Prahovos slėnis bei slidinėjimo kurortas Pojana Brašovas.
Dėl viduramžių atmosferos bei įvairių lankytinų objektų, ypatingai pilių, Transilvanijos miestai Sibiu, Brašovas, Sigišoara, Klužas-Napoka, Tirgu Murešas ir Mierkuria-Čukas yra tapę užsienio turistų traukos centrais. Kaimo turizmas, daugiausiai dėmesio sutelkiant ties folkloru bei tradicijomis, tapo puikia alternatyva Rumunijai siekiant prisivilioti turistų. Pagrindiniais lankytinais objektais yra tapę Brano pilis (Brašovo apskrityje), Šiaurinės Moldavijos dekoruotos bažnyčios, Maramurešo medinės bažnyčios bei Linksmosios kapinės (Maramurešo apskrityje). Pagrindinės gamtinio paveldo vietos yra Dunojaus delta (didžiausia ir geriausiai išsilaikiusi delta visoje Europoje), Skarišoaros urvas bei keletas kitų urvų Apusenų kalnuose, taip pat Dunojaus Geležinių Vartų tarpeklis, tačiau šie objektai nesulaukia tokio didelio turistų dėmesio.
thumb|left|[[Sibiu – 2007 m. Europos kultūros sostinė]] Kalbant apie turistinį potencialą, Rumunija daugiausiai pelnosi iš turistams patrauklių miestų, išsimėčiusių šalies lygumose ir kalnuose. Vienas iš jų yra Sibiu, miestas, pastatytas saksų ir pasižymintis akmeniu grįstomis gatvelėmis bei spalvingais mieste išsidėsčiusiais namais. Gausiai turistų lankomos yra pilys: pavyzdžiui, Brano pilis, dažnai vadinama Drakulos pilimi, taip pat ir Huniadų pilis, esanti Hunedoaros mieste vakarinėje šalies dalyje, kuri yra vienas svarbiausių gotikinės architektūros statinių Transilvanijoje. Taip pat šalies turizmui svarbūs yra tokie kurortai, kaip Beile Herkulanė, Beile Tušnadas ir Beile Feliksas, kuriuos kiekvienais metais aplanko daug vietinių bei užsienio turistų.
Labiausiai išvystytos turistinės zonos Rumunijoje yra pajūrio kurortinės vietovės. 2009 m. Rumunijos Juodosios jūros kurortus aplankė 1,3 mln turistų, iš kurių 40 000 buvo užsieniečiai. Krantas labai įvairus, suformuotas jūros bangų su ryškiais iškyšuliais bei giliomis įlankomis, kiek toliau prasiplečiančius į Dobrudžos slėnius su skardžiais ir paplūdimiais. Tirgu Žiu mieste yra eksponuojamos Konstantino Brankušio, žymiausio XX a. Rumunijos skulptoriaus, skulptūros.
Demografija
thumb|right|300px|Tautinių mažumų pasiskirstymas šalies apskrityse [[2002 m.]]
2011 m. rengto visuotinio gyventojų surašymo duomenimis, Rumunijoje gyveno 19 042 936 žmonių. Kaip ir kitose kaimyninėse šalyse, ateinančiais metais yra tikimasi tolygaus gyventojų mažėjimo dėl žemo šalies gimstamumo. 2011 m. spalio mėn. rumunai sudarė 88,6 % viso gyventojų skaičiaus. Didžiausios tautinės mažumos šalyje yra vengrai, sudarydami 6,5 %, o čigonai – 3,2 % visos šalies populiacijos.
Vengrai daugumą sudaro Hargitos ir Kovasnos apskrityse. Ukrainiečiai, vokiečiai, lipovanai, turkai, totoriai, serbai, slovakai, bulgarai, kroatai, graikai, rusai, žydai, čekai, lenkai, italai bei armėnai sudaro likusią šalies dalį (1,4 %). 1930 m. Rumunijoje gyveno 745 421 vokiečių, tačiau dabar jų išlikę tik 36 884, remiantis 2011 m. gyventojų surašymo duomenimis. 1924 m. Rumunijos karalystėje gyveno 796 056 žydų. Rumunijoje, pagal 2009 m. duomenis, gyveno 133 000 imigrantų iš įvairių šalių, daugiausia iš Moldovos, Turkijos ir Kinijos.
Gimstamumo rodikliai šalyje palaipsniui mažėja, 2009 m. viena moteris Rumunijoje susilaukė vidutiniškai 1,4 vaiko. 2008 m. gimstamumas (10,61 ‰) buvo šiek tiek mažesnis mirtingumą (11,84 ‰), to pasekmė yra gyventojų mažėjimas bei jų senėjimas – 14,8 % šalies gyventojų yra 65 m. arba vyresni.
Yra apskaičiuota, kad maždaug 2 mln. rumunų gyvena užsienio šalyse. Po revoliucijos Rumunijoje 1989 m., ženklus gyventojų skaičius emigravo į kitas Europos valstybes, taip pat ir į Šiaurės Ameriką bei Aziją, dėl geresnių darbo sąlygų ir didesnių karjeros galimybių.
thumb|right|[[Sibiu miesto ženklas, parašytas dviem kalbom – rumunų ir vokiečių]]
Kalbos
Oficiali šalies kalba yra rumunų, kuri kartu su italų, prancūzų, katalonų, portugalų, ispanų kalbomis priklauso romanų kalbų grupei. Maždaug 92 % šalies gyventojų kalba rumunų kalba. Kitos labiausiai vartojamos kalbos yra vengrų (6,7 %) ir čigonų (1,1 %). Iki 1990 m. Rumunijoje buvo didelis skaičius vokiškai kalbančių Transilvanijoje gyvenančių saksų, tačiau dauguma jų emigravo į Vokietiją, o dabar šalyje jų telikę apie 45 000. Šalyje taip pat yra 32 000 turkiškai kalbančių žmonių.
Pagal Rumunijos Konstituciją, rumunų kalba yra oficiali šalies kalba, tačiau vietinės institucijos yra įpareigotos užtikrinti visų tautinių mažumų, kurios sudaro 11 % visų šalies gyventojų, kalbines teises. Užsienio piliečiai bei asmenys be pilietybės, kurie gyvena Rumunijoje, turi teisę kreiptis į teismą ar teisę mokytis jų gimtąja kalba.
Religijos
thumb|right|Stačiatikių bažnyčia [[Galacis|Galacyje]] Rumunijoje nėra valstybinės religijos ir yra paskelbta visiška tikėjimo laisvė. Tačiau vis dėlto dauguma rumunų save laiko krikščionimis. Pagal 2002 m. vykdyto gyventojų surašymo duomenis, 86,7 % Rumunijoje gyvenančių žmonių priklausė stačiatikių bažnyčiai. Valstybėje taip pat yra ir keletas didesnių kitų krikščionybės atšakų atstovų bendruomenių – protestantų (5,2 %), katalikų (4,7 %) bei katalikų-stačiatikių (0,9 %).
Rumunijoje taip pat yra susitelkusi ir nedidelė musulmonų bendruomenė, dauguma yra turkai ir totoriai, jų skaičiuojama apie 67 500.
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis, šalyje gyveno 66 846 rumunų unitaristų (apie 0,3 % visų šalies gyventojų). Žiūrint tik į vengriškai kalbančius valstybės piliečius, 47,10 % jų priklauso Rumunijos evangelikų reformatų, o 41,20 % – Romos katalikų bažnyčioms; 4,55 % iš jų yra unitaristai. Surašymo duomenys taip pat parodė, kad Rumunijoje yra 6179 žydų ir 23 105 ateistų (11 734 apklaustųjų neatsakė į klausimą). 2006 m. gruodžio 27 d. buvo priimtas naujas religinis įstatymas, pagal kurį religinės bendruomenės gali būti oficialiai įregistruotos tik tada, kai turi mažiausiai 20 000 narių (arba apie 0,1 % visų Rumunijos gyventojų skaičiaus).
thumb|left|220px|Bukarešto universitetas
Švietimas
2004 m. apie 4,4 mln. Rumunijos gyventojų mokėsi kokioje nors švietimo įstaigoje. Iš jų 650 000 vaikų mokėsi darželyje, 3 110 000 (14 % visų šalies gyventojų) – mokykloje, o 650 000 (3 % gyventojų) – universitete ar kitoje aukštojoje mokykloje. Tais pačiais metais suaugusiųjų raštingumas siekė 97,3 % (45 vieta visame pasaulyje). Aukštąjį ar aukštesnįjį išsimokslinimo lygį Rumunijoje yra pasiekę apie 75 % visų šalies gyventojų (52 vieta visame pasaulyje). Rumunijoje yra kelios dešimtys įvairių privačių ir valstybių universitetų bei aukštųjų mokyklų. Seniausi universitetai šalyje – Jasų universitetas, įkurtas 1860 m., Bukarešto universitetas (1864 m.) ir Babeș-Bolyai universitetas (1919 m.).
Urbanizacija
Didžiausias šalies miestas yra sostinė Bukareštas. Pagal 2011 m. duomenis, gyventojų skaičius Bukarešte siekė apie 1,6 milijono, su priemiesčiais – 2 192 372. Rumunijos valdžia turi planų sukurti metropolinį regioną, 20 kartų didesnį už dabartines miesto ribas.
Rumunijoje yra dar keturi kiti miestai (be sostinės), kurie įeina į šimtą labiausiai apgyvendintų Europoje, tai yra: Klužas-Napoka, Timišoara, Jasai bei Konstanca. Kiti miestai, kuriuose gyventojų yra daugiau nei 200 000, yra Krajova, Galacis ir Brašovas. Taip pat yra skaičiuojama 11 miestų, kuriuose gyvena virš 100 000 žmonių. Šiuo metu Rumunijoje yra šeši miestai, turintys metropolines zonas. Tai yra Konstancos (446 595 gyventojų), Jasų (402 786 gyv.), Brašovo (402 041 gyv.), Klužo-Napokos (392 562 gyv.), Krajovos (333 834 gyv.) ir Oradios (249 746 gyv.) metropolinės zonas. Planuojamos ir Bukarešto, Timišoaros, Galacio-Breilos, Bakeu bei Ploješčio.
Kaimo vietovės sudaro apie 90 % visos šalies ploto ir jose gyvena apie 47,3 % visų Rumunijos gyventojų. Pagal šį rodiklį, Rumunija yra viena iš mažiausiai urbanizuotų šalių Europoje. 2006 m. šalyje buvo 2 854 bendruomenių, kurias sudarė 12 951 kaimų. Viename kaime Rumunijoje vidutiniškai gyvena 800 gyventojų.
Nuorodos
Žemėlapiai:
Laikas ir orai:
Apatakis
thumb|right|250px|Apatakis iš kosmoso Apatakis – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Paliserio grupėje, 370 km į šiaurės rytus nuo Taičio, 19 km į pietryčius nuo Arutua. Įeina į Arutua komuną. Sausumos plotas – 20 km². 442 gyventojai (2017 m.). Gyventojų tankumas – 26 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Niutahis.
Ppm
ppm (iš (milijoninės dalys) arba  (puslapiai per minutę)) – matavimo vienetas. Naudojamas nurodyti priemaišų (tirpinių) milijonines masės dalis arba spausdintuvo (kopijavimo aparato, skenerio) apdorojamų puslapių greitį per minutę. Šis matavimo vienetas dažnai naudojamas analitinėje chemijoje ir fizikoje. Buityje žymiai dažniau sutinkami didesni šio matavimo vieneto ekvivalentai: procentai (%) (šimtosios dalys) ir promilės (‰) (tūkstantosios dalys). Galimas ir ne dešimtainis šio matavimo panaudojimas – karatinė praba.
Apatakis
Atolas stačiakampės formos, 64 km ilgio ir 47 km pločio. Didžiausios salelės yra šiaurės vakaruose ir rytuose. Lagūnos plotas 706 km². Lagūną su vandenynu jungia dvi laivybinės protakos (vakarinėje pusėje). Yra oro uostas. Turizmas (ypač povandeninis nardymas), kopros gavyba ir eksportas, vanilės, pandanų auginimas. Maistui naudojami jamsai, duonmedžiai, taras, tropiniai vaisiai.
Ppm
Pvz., nurodyti metalo kiekį rūdoje. Milijoninės svorio dalys:
Apatakis
Apatakio atolą 1722 m. atrado olandų jūrininkas Jakob Roggeveen. 1774 m. salą aplankė Džeimsas Kukas.
Ppm
1 ppm = 1 g iš 1000 000 g = 1 g iš 1000 kg = 1 g iš 1 tonos = 1 mg iš 1 kg = 1 µg iš 1 g.
Taip pat galima naudoti tirpalo skiedimui (koncentracijai) aprašyti. Milijoninės tūrio dalys:
Galimi ir „nekorektiški“ variantai:
1 ppm = 1 g iš 1000 000 ml = 1 g iš 1 m³.
Be ppm, dar yra naudojami ppb (parts per billion 'milijardinės dalys') ir ppt (parts per trillion 'trilijoninės dalys').
Prystovų piliakalnis
Prystovų piliakalnio vieta, vadinama Pilimi, Pile, Pilale, Dyburio pilale – spėjama piliakalnio vieta Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Prystovų kaime, 5 km į pietryčius nuo Kūlupėnų, Minijos ir Mišupės santakoje.
Vieta
Tai Minijos dešiniajame krante, santakoje su Mišupe esantis aukštumos kyšulys. Šiaurėje jis leidžiasi į Mišupę, o pietuose ir vakaruose – į Miniją. Į rytus ir pietryčius nuo jo eina lygi aukštuma, apaugusi mišku. Įtvirtinimų (gynybinių pylimų, apsauginių griovių) ir kultūrinio sluoksnio pėdsakų nėra. Pietinis aukštumos skardis paplautas Minijos, jame susiformavusi atodanga.
Tyrimai
1966 m. aukštumą žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos instituto archeologai (vadovas Adolfas Tautavičius), 1997 m. – Julius Kanarskas, Kretingos muziejus. Vietos gyventojai aukštumą vadina Pilimi, Pile, Pilale, Dyburio pilale. Pasakojama, kad seniau Minijos ir Mišupės santakoje stovėjusi pilis, kurios gynėjai žemaičiai gynėsi nuo kryžiuočių ir švedų. Nors kultūrinio sluoksnio ir piliakalniams būdingų įtvirtinimų nėra išlikę, manoma, kad piliakalnis šioje vietoje iš tikrųjų yra buvęs, tačiau dar prieš kelis šimtmečius jį nuplovė Minija, o Pilies (Pilalės) vardas teko aukštumos kampui.
Meikiai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 134 gyventojai. 1947–2008 m. Slavianskojės apylinkės kaimas.
Tila Tequila
thumb|Tila Tequila [[2008 m. spalio 24 d.]] Tila Nguyen (žinoma sceniniu vardu Tila Tequila g. 1981 m. spalio 24 d. Singapūras) – modelis, dainininkė, dainų autorė ir aktorė. Išgarsėjo du sezonus dalyvaudama MTV realybės šou „A Shot at Love with Tila Tequila “.
Noriu saldainiuko
Noriu saldainiuko – 2007 m. JAV sukurta komedija.
Turinys
Džonas ir Džo – du universitete studijuojantys draugai, svajojantys sukurti savo pilnametražinį filmą. Tai turėtų būti melodrama ir vaikinams reikia tik vieno – „parduoti“ scenarijų kokiai nors kino kompanijai, kuri sutiktų juostą finansuoti. Po keleto nepavykusių bandymų jie užsuka į nedidelę studiją, kurioje juos ne tik išklauso, bet ir pasiūlo sutartį. Vaikinai tik vėliau suvokia atsidūrę pornografiją kuriančioje kompanijoje, tačiau vis dėlto tai šansas sukurti savo pačių filmą. Tiesa, kompanija iškelia sąlygą – pagrindinį vaidmenį jame turi atlikti populiariausia pornografijos aktorė amerikietė Kendė Fivers, neseniai pareiškusi, kad pasitraukia iš šio verslo. Vaikinams reikia bet kokia kaina rasti Kendę ir įkalbėti ją filmuotis jų juostoje, nes filmą finansuojantys mafijozai, jei sąlygos nebus įgyvendintos, pradeda grasinti susidorojimu...
Box Car Racer
Box Car Racer – grupės blink-182 narių gitaristo Tom Delonge ir būgnininko Travis Barker projektas.
Tom Delonge suformavo grupę, nes norėjo paeksperimentuoti su savo turimomis idėjomis. Kartu su Travis Barker ir gitaristu David Kennedy iš Hazen Street sukūrė šią grupę. Taip pat jis pasamdė bosistą Anthony Celestino, kuris buvo Kenedy draugas. Įrašinėti albumą jie pasikvitė tokių svečių kaip Mark Hoppus iš blink-182, kuris atliko dainą "Elevator", taip pat Tim Armstrong iš grupės Rancid ir Jordan Pundik iš New Found Glory atlikti dainai "Cat Like Thief".
Delonge ir Barker tikino, kad įtaką susikurti šiai grupei padarė Emo stilių grupės Rites of Spring, Fugazi ir vėlesnių laikų hardcore stiliaus grupė Quicksand.
Box Car Racer išėjo atostogų po savo pirmojo turo 2003 metais. Delonge teigė, kad grupė įvykdė jo tikslus ir niekada nebesusiburs iš naujo. Manoma, kad grupės "Box Car Racer" veikla galėjo tapti viena iš blink-182 grupės iširimo priežasčių.
Grupės vardo atsiradimas
Grupės vardas kilo iš "B-29" bombonešio, kuris numetė antrąją atominę bombą Nagasakyje, Japonijoje, pavadinimo "Bockscar". Delonge sakė, kad taip grupė pasivadino dėl to, kad jų dainų tekstai turėjo ryšio ir su meile, ir su karu. Tačiau jis norėjo kad grupė turėtų pavadinimą iš trijų žodžių ir taip atsirado Box Car Racer.
Hausai
Hausai – Afrikos tauta, istoriškai gyvenanti Sahelio regione (dab. Nigerijos šiaurė ir Nigerio pietūs). Dabar yra apgyvendinusi ir kitas aplinkines šalis.
Hausai kalba hausų kalba, kuri priklauso Semitų-chamitų šeimos Čado grupei.
Kilmės mitas
Hausai save kildina iš legendinio protėvio Bajadžidos. Legenda pasakoja, kad jis atsikėlė iš šiaurės, Biramo mieste susituokė su Kanemo karaliene ir susilaukė sūnaus Biramo. Vėliau, Dauroje, jis užmušė gyvatę Sarkiną, kuri nuodijo šulinį, ir už tai gavo į žmonas vietos karalienę. Su ja susilaukė šešių vaikų. Jie, kartu su pirmuoju sūnumi Biramu, tapo septynių hausų valstybių (hausa bakvai) įkūrėjais. Su sugulove pradėti kiti septyni vaikai tapo antrinių septynių valstybių (banza bakvai) įkūrėjais.
Istorija
Pagrindinis straipsnis: Hausų valstybės
thumb|left|Hausų gyvenamos teritorijos Nigeryje ir Nigerijoje
Hausai atsikėlė į istorines savo žemes V–VII a., migruodami iš rytų (Nubijos). Jie užėmė senąsias Noko kultūros klestėjimo sritis.
Hausų kultūros istorija yra dalis Sahelio civilizacijos istorijos. Suklestėjus transsacharinei prekybai, hausų gyvenamos teritorijos tapo svarbia jos dalimi, ir VIII a. ėmė kurtis pirmosios jų valstybės.
Nors hausai turėjo bendrą kultūrinį identitetą, tačiau per visą savo istoriją gyveno politiškai susiskaldę į atskiras valstybėles. Jos nulėmė ir hausų dialektų bei skirtingų kultūrų atsiradimą. Todėl ir dabar hausai skirstosi į atskiras kultūrines grupes: kananci (iš Kano), zazaganci (iš Zazau), dauranci (iš Dauros), hadedžianči (iš Biramo), kacinanči (iš Kacinos, arevanči (iš Gobiro, Zamfaros ir Kebi), bausanči bei guduranči (iš rytinių periferijų) ir kitas.
Apie XI a. hausų valstybės buvo islamizuotos, labai stipriai suklestėjo savita jų kultūra, menas. Miestai tapo ekonomiškai labai stiprūs.