cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvių liaudies muzika
Lietuvių liaudies dainų žanrai
Rauda yra veikiausiai pats seniausias žanras, susijęs su laidojimo ir vestuvių apeigomis. Jos skirstomos į raudas (laidotuvių) ir verkavimus (vestuvių) ir atliekamos subtiliai imituojant verkimą. Profesionalūs raudotojai, kviečiami į laidotuves ir vestuves atlikti subtilių raudojimų, sugebėdavę pravirkdyti minias žmonių.
Giesmė yra krikščioniškos kilmės ir, palyginus su kitais žanrais, labai jaunas. Dauguma giesmių atsirado krikščioniškus tekstus derinant su liaudies melodijomis, ėmė formuotis XVI–XVII a. pradedant krikščionėti valstiečių sluoksniui. Tačiau dalis giesmių yra sinkretinio pobūdžio, turi senojo tikėjimo elementų.
Dainos siaurąja prasme daugiausia susijusios su kasdienybės, buities ritualais. Jos skirstomos į daugybę rūšių pagal savo paskirtį:
Lietuvių liaudies instrumentinė muzika
thumb|250px|Lietuvių liaudies instrumentų piešiniai iš [[Kristianas Barčas|Kristiano Barčo rinkinio Dainu balsai, Melodieen litauischer Volkslieder, 1889]] 250px|thumb|Lietuviškų ragų muzika 250px|thumb|Birbynė (dešinėje) kartu su kitais kaimyninių kraštų pučiamaisiais instrumentais
Lietuvoje nuo seno dominavo dvi muzikinės kultūros: stygininių (vakaruose) ir pučiamųjų (rytuose). Greičiausiai ši instrumentikos specifika nulėmė ir vokalo ypatybių formavimąsi. Vėlesniais laikais šie arealai niveliavosi, iš kitų kraštų atėjo naujų instrumentų.
Vieni populiariausių lietuvių liaudies instrumentai buvo kanklės ir birbynė.
Kanklės – tai grakšti medinė dėžė su metalinėmis stygomis. Grojama pirštais arba brauktuku. Liaudiškos kanklės turėjo 5, 7 ar 12 stygų. Šiandieninės kanklės turi 22-23 stygas. Panašius instrumentus į kankles turi ir latviai, estai, suomiai, rusai. Lietuvių tautosakoje ir senoviniuose raštuose kanklės minimos jau nuo XVI a.
Birbynė – tai pučiamasis instrumentas. Dabar tai medinis apie 30 cm ilgio vamzdis su užmautu ant galo karvės ragu. Senovėje žmonės birbynę darydavo iš šiaudo arba žąsies plunksnos. Ja grodavo piemenys.
Dabar rečiau girdimi muzikos instrumentai yra skrabalai, kelmas ir daudytės. Skrabalai – tai mušamasis instrumentas. Jie kilę iš medinių barškalų, kuriuos rišdavo gyvuliams po kaklu, ganomiems miškingose vietose.dabar tai medinės dėžutės, pritvirtintos prie rėmo. Jas barbena medine lazdele. Prie skrabalų dabar paprastai pritvirtinamas ir kelmas. Jis sukurtas XX a. viduryje. Tai medinis graižas, iš viršaus tarsi būgnas aptrauktas oda.
Daudytės ir ragai giminingi tuo, kad jais, kaip ir skudučiais, galima išgauti tik vieną garsą. Senovėje jais būdavo grojami įvairūs signalai, pvz., medžioklės, ganymo arba pašto. Keliais ragais arba daudytėmis būdavo grojamos sutartinės. Ragus dirbdavo iš gyvulių ragų, o vėliau iš medžio išlaikant medžio formą. Liaudies muziką sudaro ne vien dainos, bet ir instrumentinė muzika. Liaudies muziką vartoja simfonijų kompozitoriai savo kūryboje.
Kiti lietuvių liaudies instrumentai:
Esama vėlyvesnių laikų instrumentų, klasifikuotinų panašiai, tačiau paplitusių didelėje Europos dalyje, nepriskirtinų prie etninės muzikos, tačiau puikiai adaptuotų etninėje kultūroje: bosas, smuikas, armonika, akordeonas, lyra, mandolina, gitara, klarnetas, balalaika ir t. t.
Juozas Milašiūnas
Juozas Milašiūnas (1852 m. Katlėriai, Anykščių valsčius – 1943 m. liepos 21 d. Panevėžys) – Lietuvos knygnešys.
Lietuvių liaudies muzika
Ansambliai
Lietuvoje kiekviename mieste, miestelyje, stambesniuose kaimuose veikia žmonių beisdominčių liaudies muzika ir kultūra būreliai ir klubai, kuriems prigijo populiarus terminas „folkloro ansambliai“. Dauguma jų stengiasi ne tik išmokti tradicines dainavimo ypatybes, bet dažnai ir originaliai improvizuoja, kuria savitą stilių, bei manieras, praturtina folklorą modernia muzika ir egzotiškais instrumentais. Esama daugybė populiariosios muzikos grupių, kurių pagrindinė veikla populiarinti liaudies muziką naujomis formomis. Folkloras įgyja naujų avangardinių ir šiuolaikinių formų, jungiamas su džiazu, roku, elektronika, klasika: „Atalyja“, „Žalvarinis“, „Kūlgrinda“, „Keisto folkloro grupė“, „Virvytė“, „Lygaudė“ ir daugelis kitų.
Juozas Milašiūnas
Biografija
Valstietis, dailidė. Nuo 1885 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą, ją dažniausiai slėpė savo namuose Panevėžyje, platino Panevėžio, Biržų, Rokiškio ir Ukmergės apskrityse. Keletą kartų įkliuvo, bet buvo paleistas. Pergabeno spaudos už apie 8000 rublių. Platino įvairaus turinio spaudą, dažniausiai maldaknyges, elementorius, kalendorius. Bendradarbiavo su J. Bieliniu, K. Ūdru ir kiti knygnešiais. 1903 m. vengdamas suėmimo emigravo į JAV. Po 1904 m. lietuvių spaudos draudimo panaikinimo grįžo. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
Lietuvių liaudies muzika
Ansambliai
XX a. pradžioje taip pat buvo tradicinių muzikinių žaidimų, pavyzdžiui, Kupiškėnų vestuvės. Kai kurie iš žinomiausių šiuolaikinių kaimo ansamblių: Marcinkonys (Varėnos raj.), Žiūrai (Varėnos raj.), Kalviai-Lieponys (Trakų raj.), Luokė (Telšių raj.), Linkava (Linkuva, Pakruojo raj.), Šeduviai (Šeduva, Radviliškio raj.) ir kt.
Esama folkloro ansamblių savo veiklą koncentruojančių išskirtiniai ties apeiginiu žanru, vienas populiariausių tokių ansamblių yra folkloro ansamblis „Kūlgrinda“.
Folkloro ansambliuose praktikuojamas ne tik etninis muzikavimas, bei domimasi senąja pasaulėžiūra, bet ir tęsiamos tradicinio liaudies kostiumo tradicijos siekiančios ypač senus laikus, propaguojami amatai: audimas, siuvinėjimas, senojo tradicinio kostiumo puošyba, ornamentikos tradicijos (siekiančios neolitą). Kiti ansambliai pasirenka stilizuotus ir supaprastintus kostiumus, arba kuria naujus menkai dekoruotus kostiumus išryškindami archeologinę IX–XIV a. juvelyriką.
Šventės, festivaliai
1924 m. įvyko pirmoji Dainų šventė, dainos festivalis, kuris buvo valstybės remiamas siekiant išlaikyti tradicijas. Dainų šventės buvo rengiamos kas penkerius metus. Tarpukaryje Dzūkijoje vyko liaudies meno šventės – Senovės dienos. Lietuva yra daugelio liaudies muzikos festivalių tėvynė.
Kiti pagrindiniai festivaliai – tai „Skamba skamba kankliai“ ir „Atataria lamzdžiai“, abu rengiami kasmet. Istoriškai svarbi yra „Skruzdė marių krantelio“, surengta 1980 m.
„Baltica“ – tarptautinis folkloro festivalis, kuris yra rengiamas kasmet vienoje iš Baltijos valstybių.
Rokas (paukštis)
thumb|220px| Rokas (, rukh) – plėšrus pasakų paukštis, žinomas iš arabų Tūkstančio ir vienos nakties pasakų. Taip pat minimas ir Marko Polo bei Indijos vandenyno pirklių ir keliautojų.
Didesnis už žmogų, paprastai baltas, toks galingas, kad gaudydavo dramblius ir jais misdavo. „Tūkstančio ir vienos nakties“ pasakų herojus Sindbadas prisirišo prie roko kojos ir taip išsigelbėjo iš salos.
Kai kurie tyrinėtojai (pvz., Rudolph Wittkower ) teigia, kad rokas atsirado kaip mitų apie hinduizmo mitologinį paukštį Garudą atspindys arabų kultūroje. Pradžioje rokas pasirodė arabų geografiniuose ir istoriniuose kūriniuose, vėliau – arabų pasakose bei jūrininkų legendose.
XIII a. Markas Polas rašė: „Jis panašus į erelį, tačiau tikrai itin didžiulis. Toks didelis, kad jo plunksnos buvo dvylikos žingsnių ilgio ir atitinkamo storio. Jis toks stiprus, kad sugriebęs nagais dramblį pakyla aukštai į orą ir meta jį žemyn, ir šis sutrūksta į gabalus. Tuomet rokas nusileidžia ir sulesa jį.“ Markas Polas pabrėžia, kad rokas nėra grifonas. Vienas iš M. Polo palydovų, Antonijas Pigafeta (Antonio Pigafetta), parašė pagražintą kelionės apie pasaulį ataskaitą, kurioje buvo rašoma, kad rokai gyvena Kinijos jūrose.
Tokių aprašymų paveikti dailininkai vėliau piešė, kaip rokas skrenda, naguose nešdamasis dramblį, arba naikina laivus, keršydamas už suardytą kiaušinį (tai pasakojama penktojoje „Jūrininko Sindbado kelionėje“).
Išnašos
鹏
Karolis IX
Karolis IX (SV Karl IX, 1550 m. spalio 4 d. Stokholmas – 1611 m. spalio 30 d. Nišiopingas) – 1604–1611 m. Švedijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Karolio IX pirmoji žmona Ona Marija Kilęs iš Vazų dinastijos. Tėvas Gustavas I Vaza, motina Margarita Leijonhufvud, broliai Erikas XIV ir Jonas III Vaza.
Šeima
Pirmoji žmona Pfalco elektoriaus Liudviko VI duktė Ona Marija (1561–1589 m.). Su ja gimė:
1592 m. vedė Onos Marijos pusseserę Kristiną fon Holštein-Gotorp. Jų vaikai:
Iki pirmųjų vedybų su Karina Nilsdoter jam gimė Karolis Karlsonas Gilenshilmas (1574–1650 m.), Švedijos maršalas.
Valdymas
Įkūrė Geteborgą.
Antanas Adomaitis
Antanas Adomaitis:
Kalbutiškės (Zarasai)
Kalbutiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Jūžintų, prie Sartų įlankos iš Šventosios ištakos. Šalia – Kalbutiškės Rokiškio rajone.
Istorija
Kaimas iki 1864 m. vadinosi Šutai. Po 1863 m. sukilimo iš kaimo į Samaros guberniją carinė valdžia ištrėmė Justino Abreiderio, Jono Šuto, Jurgio Šuto, Vinco Šuto, Petro Šuto, Tado Šuto, Juozo Gruodžio ir Antano Šarkausko šeimas. Tremtinių sodybose apgyvendino sentikius.
Nuo XIX a. vidurio iki XX a. vidurio kaime buvo sentikių bendruomenė. Tarpukariu joje buvo apie 500 tikinčiųjų. Sovietų valdžia maldos namus uždarė. Parapijiečiai buvo laidojami dvejose kapinėse – lauko (nuo 1885 metų) ir miško (nuo 1909 metų).
1987 m. Sirako Tarpzoninis turnyras
'''1987 m. Sirako tarpzoninis šachmatų turnyras'''– tai pasaulio čempionato ciklo (1987–1989) atrankinės šachmatų varžybos. Vyko trys turnyrai. Vienas iš (keturioliktojo ciklo) tarpzoninių vyrų turnyrų vyko 1987 liepos 17 – rugpjūčio 10 d. Sirake (Vengrija).
Turnyras
18 dalyvių kovojo dėl trijų kelialapių į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Dalyviai
Už aukštus reitingus (1987 m. sausio 1 d.) pakviesti: 🇭🇺 Lajošas Portišas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Džonas Nanas, Aleksandras Beliavskis, 🇸🇪 Ulfas Andersonas,  Ljubomiras Ljubojevičius, 🇭🇺 Andrašas Adorjanas.
Iš 14-ojo ciklo zoninių turnyrų pakviesti 11 žaidėjų: Valerijus Salovas, 🇮🇸 Johanas Hjartarsonas, 🇺🇸 Laris Kristiansenas, 🇺🇸 Džoelis Bendžaminas,  Miodragas Todorčevičius, 🇷🇴 Michailas Marinas,  🇧🇷 Žilberto Milošas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Glenas Fliras, 🇪🇸 Hesus de la Vila, 🇹🇳 Slimas Buazizas, 🇨🇦 Denisas Alanas.
Už ką buvo pakviestas Dragoljubas Velimirovičius nerasta.
Rezultatai
Nugalėjo V. Salovas ir J Hjartarsonas – po 12½ taškų. 3-4 vietas pasidalijo Dž. Nanas ir L. Portišas – po 12 taškų. Dėl trečios vietos papildomą mačą su Dž. Nanu laimėjo L. Portišas 4:2. V. Salovas, J. Hjartarsonas, Dž. Nanas ir L. Portišas pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato 14-tasis Tarpzoninis turnyras, Sirake 1987 liepos 17 – rugpjūčio 10 d. Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus
Mačas dėl trečiosios vietos 1987 m. Budapešte.
L. Portišas nugalėjo D. Naną 4:2 ir pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Nuorodos
[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=Szirak+Interzonal&s=Szirak&y=1987 1987 m. Sirako tarpzoninio turnyro partijos]
Adomėliai (Kaišiadorys)
Adomėliai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vilūnų.
Milaknis
Milaknis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Voveraičiai (Tauragė)
Voveraičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 15 km nuo Tauragės, Tyrelio miške. Patenka į Tyrelio kraštovaizdžio draustinio teritoriją.
Santa Lusija (upė)
Santa Lusija  – didžiausia pietinės Urugvajaus dalies upė. Prasideda Cuchilla Grande aukštumose, Lavaljechos departamente. Teka į rytus, žemupyje pasuka į pietus ir įteka į La Platą. Žiotyse yra Tigrės sala. Didžiauai intakai – Santa Lusija Čikas ir San Chosė (dešinieji).
Geriamas vanduo iš čia tiekiamas šalies sostinei Montevidėjui ir kitoms pietuose esančioms vietoms.
Bacenas
thumb|300px|1826 m. bacenas ([[Bernas)]]
Bacenas  – šveicariška moneta, kaldinta Berne (Šveicarija) nuo XV a. iki XIX a. vidurio. Moneta pavadinta pagal monetoje pavaizduotą heraldinį lokį (iš Berno herbo). Batz, Bätz ar Petz – 'lokys'. Kai kurie kitur kaldinti bacenai buvo be lokių, pvz., Vo kantono, Bambergo bacenai.
Berno pavyzdžiu pasekė kiti Šveicarijos kantonai, dalis pietinės Vokietijos valstybių ir ėmė kaldinti savus bacenus. Pirmieji bacenai buvo sidabriniai, bet XVII a. tapo biloniniais.
Kroatijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Kroatijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Pirmosios rungtynės
-
Atsakomosios rungtynės
--
Gastrovaskulinė sistema
thumb|right|200px|Mėlynai apvesta medūzų ir polipų gastrovaskulinė ertmė. Gastrovaskulinė sistema, gastrovaskulinė ertmė (iš 'skrandis' +  'nedidelis indas') – duobagyvių ir šukuočių organų sistema, atliekanti virškinimo funkcijas. Gastrovaskuline sistema vadina ir plokščiųjų kirmėlių virškinimo sistemą.
Gastrovaskulinę sistemą paprastai sudaro skrandis ir nuo jo atsišakojantys kanalai (paprasti ar besišakojantys). Daugelio šukuočių šią sistemą sudaro ryklės šonuose išsidėstę nešakoti kanalai, į keturias šakas išsišakojęs akrogasterio kanalas, dichotomiškai besišakojantys vidurinio lygio kanalai, sujungti su aštuoniais meridioniniais kanalais. Taip iššakota gastrovaskulinė sistema ne tik virškina, bet ir paskirsto maisto medžiagas organizme (ir nereikia atskiros cirkuliacinės sistemos maisto medžiagoms išnešioti).
Come of Age
Come of Age (kitur vadinamas The Vaccines Come of Age) – antrasis studijinis britų indie rock grupės „The Vaccines“ albumas, išleistas 2012 m. rugsėjo 3 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje vietojoje Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Dainų sąrašas
Visus žodžius parašė Justin Hayward-Young, visą muziką parašė „The Vaccines“.
Figueirense Futebol Clube
Figueirense Futebol Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1921 metais įkurtas Florianopolyje.
2007–2008 m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A.
Catfights and Spotlights
„Catfights and Spotlights“ yra šeštasis britų pop grupės „Sugababes“ studijinis albumas, išleistas įrašų kompanijos „Island Records“ Nyderlanduose ir Airijoje 2008 m. spalio 17 d. ir Jungtinėje Karalystėje 2008 m. spalio 20 d. Albumo prodiuseriai yra Klas Åhlund, Steve Booker ir Orson bei Si Hulbert, The Invisible Men, Melvin Kuiters ir Max Martin.
Adomėliai (Trakai)
Adomėliai – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rūdiškių.
Europos investicijų bankas
Europos investicijų bankas – bankas ir nepriklausoma ES institucija. Jis teikia paskolas ir garantijas investiciniams projektams. Pagrindinis EIB uždavinys – ekonomiškai silpnesnių rajonų plėtros parėmimas. Teikiant finansavimą daugiausiai dėmesio skiriama smulkų ir vidutinių įmonių projektams. Bankui suteiktas aukščiausias kredito reitingas (AAA).
Įkūrimo istorija
Įkurtas 1958 m. sausio 1 d. vadovaujantis Romos sutarties nuostatomis. Bankas įsikūręs Liuksemburge, kur dirba aukštos kvalifikacijos darbuotojai iš visų ES valstybių. ES valstybės narės yra banko akcininkės. Banko įstatinį kapitalą formuoja visos valstybės narės. Vienai valstybei narei tenkanti kapitalo dalis priklauso nuo ekonominio konkrečios valstybės svorio Europos Sąjungoje.
Valdymas
Europos investicijų bankui vadovauja valdytojų taryba, direktorių taryba, valdymo komitetas ir audito komitetas.
Europos investicinio banko veikla Lietuvoje
Nuo 2004 m. Lietuva yra EIB nare. Lietuva turi savo atstovą banko direktorių taryboje. Iš banko gautos paskolos panaudotos Vilniaus oro uosto modernizavimo projektui - 10 mln. EUR, "Via Baltika" statybos ir rekonstravimo darbų projektas - 20 mln. EUR, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto plėtros projektas - 14 mln.EUR.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Catfights and Spotlights
Albumo dainos
Papildomos dainos
Pirofosforo rūgštis
Pirofosforo rūgštis arba difosforo rūgštis – vidutiniškai stipri neorganinė rūgštis. Tai į sirupą panašus skystis arba kitas kristalinis kūnas. Rūgštis bespalvė, bekvapė, higroskopinė bei tirpi vandenyje, dietilo eteryje ir etilo alkoholyje. Tai fosforo rūgšties anhidridas, gaunamas iš tos pačios fosforo rūgšties atskiriant vandens molekulę. Taip pat galimas ir atvirkštinis procesas (hidrolizė):
Pirofosforo rūgšties anijonai, druskos ir esteriai vadinami pirofosfatais.
Etnobotanika
Etnobotanika – mokslo šaka, kurios tyrimo sritis yra sankirtoje tarp botanikos ir etnologijos.
Etnobotanika tiria žmogaus sąveiką su augalais, apibrėžia augalų vaidmenį visuomenei tokiose srityse kaip būstas, įrankiai, apranga, ritualai, socialinis gyvenimas, medicina. Siauresnis mokslas, tiriantis vaistinių augalų naudojimą vadinamas etnofarmalogija.
Etnobotanikos pradininku laikomas amerikietis John W. Harshberger, kuris pirmą kartą šią sąvoką panaudojo 1895 m.
Pionkos
Pionkos  – miestas Radomo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje, vidurio Lenkijoje. 19 702 gyventojai (2011 m. duomenys). 1975–1998 m. priklausė Radomo vaivadijai, o iki 1975 m. buvo Kelcų vaivadijoje. Įsikūręs šiaurinėje istorinio Mažosios Lenkijos regiono dalyje. Nutolęs 20 km nuo Radomo ir 105 km nuo Varšuvos.
Istorija
Iki 1932 m. gyvenvietė buvo kaimas, žinomas kaip Zagożdżon. 1925 m. atidaryta nauja geležinkelio stotis, po trejų metų – paštas. 1929 m. gyvenvietė elektros perdavimo linijomis sujungta su Skaržysku-Kamena. Atidaryta nauja policijos nuovada. 1937 m. buvo pradėti ligoninės statybos darbai. 1954 m. suteiktos miesto teisės.
Ed O'Neill
Edvardas „Edas“ O'Nilas (g. 1946 m. balandžio 12 d.) – JAV aktorius.
Žymiausias jo vaidmuo FOX televizijos humoro seriale „Vedęs ir turi vaikų“, kur suvaidino pagrindinį personažą, batų pardavėją, šeimos galvą Elą Bandį, už kurį buvo nominuotas 2 „Auksinio gaublio“ apdovanojimams. Iš viso O’Neilas suvaidino daugiau nei 30 filmų.
Nuo 2009 m. filmuojasi ABC televizijos humoro seriale „Moderni šeima“, kur už vaidmenį buvo nominuotas po dviem Emmy ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimams. Nuo 2011 m. aktorius turi savo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje.
Asmeninis gyvenimas
O’Neill vedęs aktorę Catherine Rusoff. 1989 metais pora buvo išsiskyrusi, tačiau 1993 metais vėl pradėjo gyventi kartu.
Edas O’Neilas 22 metus pas meistrą Rorion Gracie treniruojasi brazilų džiudžitsu. 2007 m. gruodį jis apsigynė juodą diržą.
Balinis asiūklis
Balinis asiūklis (Equisetum fluviatile, sin. Equisetum limosum)  – asiūklūnų (Equisetophyta) skyriaus augalas, priklausantis asiūklių genčiai (Equisetum).
Daugiametis augalas, priklausomai nuo aplinkos sąlygų gali būti geofitas arba hidrofitas. Auga stovinčių vandenų (upių, ežerų, balų, griovių) pakraščiuose, pakrantėse. Vandeniui nusekus, dažnai atsiduria sausumoje. Mėgsta smėlingą, molingą, gausų organinių medžiagų dirvožemį, jis gali būti rūgštinės, bazinės ir neutralios terpės.
Morfologija ir anatomija
Augalas daugiametis, iki 120 cm aukščio. Stiebas lygus, žalias, be šakelių arba su neišsišakojusiomis šakelėmis. Stiebo vidus tuščiaviduris. Didžiąją dalį stiebo skersmens sudaro centrinė ertmė. Stiebas susideda iš bamblių su tarpubambliais. Pirmas nuo stiebo viršaus bamblys dažnai yra mažesnis už šalia esančią lapų makštį. Lapų makštys glaudžiai apkabina stiebą, jų pakraščiai yra juodos spalvos. Strobilas trumpas, bukas, stiebo viršuje esantis darinys.
Dauginimasis
Sporifikuoja birželio – liepos mėnesiais. Strobilas yra kiaušiniškos formos, jis sudarytas iš eilėmis išsidėsčiusių, sporas brandinančių struktūrų – sporangioforų. Jie yra nežymiai išsikišę, šešiakampio formos, o spalva priklauso nuo brandos lygio, gali būti: šviesiai žali, rusvi, juodi arba pilki. Sporangioforai dažnai yra tamsiausia strobilo dalis. Atėjus vasarai sporos subręsta ir yra išlaisvinamos iš sporangioforo. Jos yra platinamos vėjo bei vandens pagalba. Sporos skersmens dydis svyruoja nuo 34 iki 45 µm. Žiemą stiebai sunyksta ir supūva, tačiau kitais metais iš šakniastiebių sudygsta nauja šių augalų kolonija, kadangi jie atsparūs šalčiui.
Gametofitą sudaro moteriškos ir vyriškos lyties individai. Gametofito plokštelės pavidalo dariniai galuose nusmailėja, būna siūliški. Anteridžių ilgis yra 6 – 8 kartus didesnis už jų plotį, kartu su 8 pailgėjusiom dengiamosiomis ląstelės sudaro vainiką, archegonės taip pat pailgėjusios.
thumb|left|Sporifikuojantis balinis asiūklis
Panaudojimas
Balinio asiūklio jauni ūgliai gali būti vartojami maistui nedideliais kiekiais ir tinkamai apdorojus karščiu arba išdžiovinus. Jame aptinkamas fermentas – tiaminazė, kuris skatina vitamino B neįsisavinimą organizme, todėl vartojant dideliais kiekiais galima smarkiai pakenkti sveikatai. Suaugę ūgliai buityje gali būti naudojami kaip šveitimo priemonė. Šiame augale gausu sicilio dioksido, kuris naujausiais tyrimais yra mezosporinės struktūros, hierarchinė fibrilinė biogeninė medžiaga, kuri yra ekonomiška ir nekenksminga aplinkai. Ji gali pakeisti fizines ir chemines savybes, suteikti naujų galimybių absorbcijos, katalizės, chromatografijos, dujų kaupimo ir sensorinių jutiklių srityse. Taip pat, augale aptinkama keletas alkaloidų, tokių kaip nikotinas.
Paplitimas
Auga Lietuvoje, plačiai paplitęs šiaurinėje Šiaurės Amerikos dalyje bei Šiaurės pusrutulio vidutinio klimato zonose.
Salongos nacionalinis parkas
Salongos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje, Bandundu, Vakarų Kasajaus ir Pusiaujo provincijų teritorijose. Įkurtas 1970 m. ir apima net 36 000 km² teritoriją.
Nacionaliniame parke saugomi žmogaus mažai paliesti Kongo džiunglių plotai su čia paplitusiais retais gyvūnais – mažosiomis šimpanzėmis, salongais, rudaisiais kolobais, afrikiniais miškiniais drambliais, afrikiniais siaurasnukiais krokodilais, konginiais povais. Parkas pasiekiamas tik vandens keliais. Čia gyvena bantų tauta ijaelimai.
Urugvajaus ryšiai
Urugvajaus ryšių sistema:
Salongos nacionalinis parkas
1984 m. Salongos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, bet nuo 1999 m. yra rizikos grupėje dėl paplitusio brakonieriavimo.
Urugvajaus ryšiai
Telefono linijų: 996.701 (2004)
Radijo stotys: AM 94, FM 115, trumpųjų bangų 14 (septynios neveikiančios) (1998)
Radijo aparatų: 1.97 milijonų (1997)
Televizijos stotys: 26 (1997)
Interneto ryšio tiekėjai: 5 (1999)
Internetinis šalies kodas: UY
Valdas Lastauskas
Valdas Lastauskas (g. 1967 m. vasario 25 d.) – Lietuvos teisininkas, valstybės tarnautojas, diplomatas, Lietuvos ambasadorius Azerbaidžiane.
Biografija
1992 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1990–1991 m. buvo Vilniaus Vyriausiojo policijos komisariato tardytojas. 1991 pradėjo dirbti Lietuvos URM Konsulinių sutarčių skyriuje, 1993–1996 m. buvo konsulas Lietuvos ambasadoje Varšuvoje.
1996–2000 m. vadovavo Lietuvos ir Vokietijos UAB „Drauda“, 2000–2004 m. – UAB „Konslita“. 2001–2005 m. buvo UAB NDX Development teisės departamento direktorius. 2005–2006 m. dėstė VU Teisės fakultete.
2005 m. grįžo į diplomatinę tarnybą, dirbo Lietuvos Generaliniame konsulate Kaliningrade, 2008–2011 m. buvo ministras patarėjas Lietuvos ambasadoje Lenkijoje.
2011–2013 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos, o 2013–2014 m. – energetikos ministerijos kancleris.
Nuo 2014 m. rugpjūčio 12 d. – Lietuvos ambasadorius Azerbaidžiano Respublikoje. 2021 m. gruodžio 3 d. buvo paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Latvijos Respublikoje.
V.Lastauskas kalba vokiečių, lenkų, rusų bei anglų kalbomis.
Vakarinis kurtinys
Vakarinis kurtinys, tradiciškai – kurtinys (Tetrao urogallus) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitimas
Vakariniai kurtiniai paplitę Europoje nuo Pirėnų kalnų ir tęsiasi iki Vidurio Sibiro vakarinių pakraščių.
Išvaizda
Vakarinių kurtinių patinai yra vieni iš stambiausių Lietuvos miškų paukščių – beveik kalakuto dydžio. Atstumas tarp išskleistų sparnų abiejų galų 87-125 cm  – patino didesnis, patelės mažesnis. Uodega apvali, sparnai platūs, kojos apaugusios plunksnomis.
Patinas
Patinų kūno ilgis apie 87 cm, svoris 3,900-4,300 kg, maksimaliai iki 6,500 kg. Galva, kaklas, kūno šonai ir apatinė dalis bei antuodegis juodi. Sparnai, uodega ir nugara rudi. Krūtinė žvilga žalsvu ar melsvu atspalviu. Sparnuose yra dėmių. Smakro plunksnos ilgesnės už kitas galvos plunksnas, todėl, kai paukštis jas pašiaušia, atrodo lyg esąs su barzda. Virš akių – nedidelės odinės raudonos spalvos dėmės (vad. papuošalais).
Patelė
Jaunikliai iki pirmojo šėrimosi panašūs į pateles.
Judėjimas
Greitai ir lengvai bėgioja žeme. Kyla labai triukšmingai, tankiai mosuodami sparnais. Skrenda tiesia linija. Tupia medžiuose ir ant žemės.
Gyvensena
Poligamas. Kovo-balandžio mėnesiais ruošia tuoktuves. Tuoktuvėms patinai pasirenka brandžių ar bręstančių pušynų aikšteles, aukštapelkių saleles bei pakraščius. Žiemos pabaigoje sniege išraižyti rėžiai rodo kurtinių ruošimąsi tuoktuvėms. Tuoktuves kelia labai anksti ryte, dar neprašvitus, tupėdami medžiuose ar vaikščiodami žeme.
Suaugę vakariniai kurtiniai lesa uogas (mėlynes, girtuokles, avietes, katuoges, gervuoges), pumpurus, lapus, vabzdžius, kirmėles, moliuskus. Rudenį išskrenda į pamiškes. Ten renka sėklas, akmenėlius (virškinimui), kadagio uogas, drebulių lapus. Patinai žiemą lesa pušų spyglius, patelės – beržų, alksnių žirginėlius ir pumpurus.
Kurtinių biotopas Lietuvoje
Gyvena mišriuose eglės-pušies medynuose, aukštapelkių ir pereinamojo tipo pelkių aplinkoje. Mėgsta miško aikšteles, pieveles, kirtavietes, gaisravietes.
Ištisus metus Lietuvoje sėsliai gyvena pamėgtuose miškuose, migruoja tik ieškodamas maisto, ramybės ir saugumo.
Medžioklė
Medžioti draudžiama.
Diego Simeone
Diegas Pablas Simeonė (g. 1970 m. balandžio 28 d.) – buvęs Argentinos futbolininkas, treneris. Rungtyniavo besiginančiojo saugo pozicijoje, buvo ilgametis Argentinos rinktinės žaidėjas (savo laiku buvo daugiausiai už rinktinę sužaidęs futbolininkas).
Biografija
Futbolininko karjerą pradėjo 1987 m. Argentinos klube Vélez Sársfield. Vėliau beveik visą karjerą praleido Italijoje ir Ispanijoje, žaidė tokiuose prestižiniuose klubuose kaip Inter, Lazio, Atlético Madrid. Karjerą baigė Argentinoje, Racing Club komandoje.
Simeonė Argentinos nacionalinėje rinktinėje žaidė 14 metų, per tą laiką rungtyniavo 106 varžybose ir įmušė 11 įvarčių. Dalyvavo 4 Copa America ir 3 pasaulio čempionatuose, 1996 m. Atlantos olimpinėse žaidynėse laimėjo sidabro medalį su Argentinos olimpine rinktine. Žaisdamas rinktinėje Diegas Simeonė pagerino tuo metu Diegui Maradonai priklausiusį daugiausiai už rinktinę sužaistų varžybų skaičių. Dabar tiek Maradonos, tiek Simeonės rodiklius yra pagerinę Robertas Ajala ir Chavjeras Zanetis.
2006 m. pabaigęs karjerą Racing Club komandoje tapo jos treneriu ir sėkmingai užbaigė 2006 Clausura čempionatą. Netrukus tapo Estudiantes de La Plata treneriu ir padėjo klubui pirmą kartą per 23 metus įveikti Boca Juniors. 2006 m. rudenį Simeonė buvo išrinktas Argentinos lygos metų treneriu. 2007 m. Simeonė tapo River Plate treneriu ir pakeitė legendinį futbolininką ir trenerį Danielį Pasarelą. Nors Libertadores taurės atrankoje klubas iškrito anksti, bet laimėjo 2008 Clausura. Tačiau kitas sezonas susiklostė nesėkmingai, treneris perėjo į San Lorenzo klubą, bet ir iš jo atleistas dėl prastų rezultatų. 2011 m. sausio 19 d. pasirašė vienerių metų kontraktą su Italijos Katanijos „Calcio“ klubu. 2011 m. birželio 1 d. nusprendė nepratęsti sutarties.
2011 m. gruodžio 23 d. pasirašė 2,5 metų sutartį su Atlético Madrid klubu. Su šiuo klubu dukart laimėjo La Liga pirmenybes (2014 ir 2021 m.), kartą iškovojo Copa del Rey taurę, dukart laimėjo UEFA Europos lygą (2012, 2018 m.) bei UEFA Supertaurę (2012, 2018 m.), be to, du kartus pasiekė UEFA Čempionų lygos finalą (2014 ir 2016 m.).
Sizalinė agava
Sizalinė agava arba sizalis – agavinių (Agavaceae) šeimos augalų rūšis, iš kurios lapų daromas stiprus, lankstus pluoštas. Naudojamas virvėms ir šiurkštiems audiniams gaminti. Apie metro ilgumo sizalio agavos lapų pluoštas ypač atsparus drėgmės poveikiui.
Augintas kadaise tik Centrinėje Amerikoje, dabar – daugelyje tropinių ir subtropinių sričių. Yra ir vadinamos sizalio kanapės. Jos skiriasi nuo pilkųjų savo blizgančia balta spalva. Baltos skalbinių virvės yra iš sizalio. Jis tempiasi taip pat kaip Manilos pluoštas, tačiau yra kietesnis ir trumpesnis; sizalis ne toks lankstus. Sizalio virvės naudojamos jachtose.
Bresto apskritis (1513–1795)
Bresto apskritis – LDK Bresto vaivadijos nuo 1566 iki 1795 m. administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs dabartinės Baltarusijos pietvakariuose ir Lenkijos rytuose. Apskrities centras – Brestas. Šiaurėje ribojosi su Valkavisko apskritimi, šiaurės rytuose su Slanimo apskritimi, rytuose su Pinsko apskritimi, pietuose su Voluinės vaivadija, pietvakariuose su Liublino vaivadija, vakaruose su Palenkės vaivadija.
Istorija
Apskritis įkurta 1513 m. ir priklausė Palenkės vaivadijai. 1566 m. reformuota, kai iš pietinių Trakų vaivadijos žemių įkurta Bresto vaivadija. Apskritis sudaryta iš rytinių Palenkės vaivadijos žemių: Kobryno, Bresto ir Kameneco.
Po Liublino unijos nuo 1596 m. iki 1616 m. iš apskrities prie Palenkės vaivadijos, Mielniko žemės buvo prijungtos Bukovicės, Horodiščės, Jablono, Kozeradų, Palenkės Mendzyžeco, Polubičės, Rosošo ir Vitulino gyvenvietes.
Eugenija Bajorytė
Eugenija Bajorytė-Adomaitienė (1941 m. birželio 19 d. Mirabelėlyje, dab. Kupiškio rajonas – 2011 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorė ir dainininkė, išgarsėjusi vaidmenimis kine XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje.
Bresto apskritis (1513–1795)
Administracinis suskirstymas
Apskritį sudarė 5 seniūnijos: Bresto, Ziolavos, Kamenecas, Kobryno ir Šarašovos seniūnijos.
Eugenija Bajorytė
Biografija
1949–1960 m. mokėsi Skapiškio vidurinėje mokykloje. Dirbo Panevėžio elektrotechnikos gamykloje, 1961 m. lankė Panevėžio muzikos mokyklą. 1962–1965 m. mokėsi Vilniaus muzikos technikume. 1965–1970 m. studijavo LSSR konservatorijos vokalo klasėje (vadovas Juozas Karosas). Nuo 1970 m. LSSR filharmonijos solistė.
Bresto apskritis (1513–1795)
Administracinis suskirstymas
Didžiausios apskrities gyvenvietės – Palenkės Biala, Biaroza, Višnicė, Voučynas, Vysokajė, Hana, Haradzišča, Dzivinas, Kamianecas, Kobrynas, Kodenis, Dokuduv Piervšai, Palenkės Mendzyžecas, Pružanai, Piščacas, Ružanka, Slavatičė, Vlodava, Čarnaučicai, Šarašova ir Palenkės Januvas.
Eugenija Bajorytė
Biografija
Išgarsėjo vaidmenimis kine. Būdama dar studente, debiutavo iš karto dviejuose vaidmenyse (Martos ir Janės) Almanto Grikevičiaus ir Algirdo Dausos filme „Jausmai“ (1968 m.). Šios juostos filmavimo metu aktorė susipažino su savo būsimu vyru, aktoriumi Regimantu Adomaičiu, su kuriuo po filmo 1968 m. spalio 5 d. ir susituokė.
1969 m. nusifilmavo dar viename A. Grikevičiaus filme „Ave vita!“. Vėliau suvaidino keliuose filmuose tik epizodinius vaidmenis. Originalaus grožio aktorė vaidmenyse įkūnijo naujo laikmečio iššūkius priimančias moteris, skleidė amžino moteriškumo paslaptį ir rafinuotą erotiškumą.
Trys sūnūs: Vytautas (g. 1972 m.), Gediminas (g. 1977 m.), Mindaugas (g. 1980 m.). Palaidota Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.
Kazys Milašius
Kazys Milašius (1949 m. gegužės 2 d. Juodlaukis, Kelmės valsčius) – Lietuvos sporto darbuotojas, treneris, dėstytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos slidinėjimo čempionas.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1999 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Necmettin Erbakan
thumb|Nedžmetinas Erbakanas Nedžmetinas Erbakanas (, g. 1926 m. spalio 29 d. – m. 2011 m. vasario 27 d. Ankara) – Turkijos politikas, inžinierius ir akademikas, nuo 1996 iki 1997 m. – Turkijos ministras pirmininkas. Jam buvo daromas spaudimas, kad pasitrauktų iš ministro pirmininko pareigų, o vėliau jis buvo pašalintas Turkijos konsulato, nes pažeidė konstitucinį religijos ir valstybes atskyrimą. Vėliau pašalinimas buvo patvirtintas Europos Žmogaus Teisių Teismo (EŽTT).
Kazys Milašius
Biografija
Nuo 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) darbuotojas, nuo 1979 m. dėstytojas, nuo 2001 m. Sporto ir sveikatos fakulteto Sporto metodikos katedros vedėjas; nuo 2001 m. profesorius.
Necmettin Erbakan
Erbakanas pasisakė už islamo vertybių Turkijoje įtvirtinimą ir nusigręžimą nuo to, ką Erbakanas suvokė kaip neigiamą poveikį, keliamą glaudžių santykių su Vakarų pasauliu. Erbakano politinės pažiūros ėmė prieštarauti Turkijoje Atatiurko įtvirtintam sekuliarizmo principui, kas baigėsi jo pašalinimu iš posto. Erbakanas su Milli Görüş buvo islamiškojo nacionalizmo kūrėjai šiuolaikinėje Turkijoje.
Šionau
Šionau arba Oktiabrskojė (, nuo 1938 m. Kleinschönau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Октябрьское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities nuo 1874 m. birželio 11 d. Dytrichsvaldės-Šionau valsčiaus kaimas. Priklausė Šionau parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės kaimas.
Parapija įkurta XV a. 1887 m. pastatyta nauja bažnyčia, kurią Antrojo pasaulinio karo metu sugriovė TSRS kariuomenė, liko tik bokštas. Bažnyčioje kunigavo:
Konstantinas Jablonskis
Konstantinas Jablonskis (1892 m. rugpjūčio 23 d. Mintaujoje, Latvija – 1960 m. liepos 28 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisės istorikas, akademikas.
Biografija
Kalbininko Jono Jablonskio ir literatės Konstancijos Sketerytės–Jablonskienės sūnus.
1909 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1909–1911 m. studijavo Peterburgo psichoneurologijos institute, 1911–1916 m. Maskvos universiteto Teisės fakultete. 1919 m. vedė Maskvos universiteto absolventę matematikę Sofiją Landsbergytę. 1919 m. bolševikų valdžios paskirtas Centrinio istorijos archyvo vedėjo pavaduotoju.
1919–1920 m. rūpinosi Lietuvos archyvų organizavimu bei knygų ir archyvinės medžiagos iš Lietuvos dvarų pargabenimu į Kauną. 1919–1936 m. Valstybinės archeologijos komisijos narys, 1930–1935 m. pirmininkas. 1922–1939 m. Kauno apygardos teismo teisėjas. 1929 m. su grupe istorikų Kaune įsteigė Lietuvos istorijos draugiją. 1933 m. baigęs Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą, nuo 1935 m. universiteto neetatinis lektorius, nuo 1940 m. docentas, nuo 1941 m. profesorius. 1938–1940 m. Valstybės tarybos narys.
1940–1941 m. LSSR Centrinio archyvo Pažaislyje direktorius. 1941 m. balandžio 25 d. įsteigus LSSR MA Istorijos institutą, tapo pirmuoju jo direktoriumi (iki 1943 m.). 1944–1960 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto profesorius. Nuo 1946 m. Lietuvos istorijos instituto mokslinis bendradarbis, nuo 1958 m. LSSR istorijos Ikispalinio laikotarpio sektoriaus vadovas. 1956 m. tapo LSSR Mokslų akademijos tikruoju nariu. Sudarė ir paskelbė vertingų Lietuvos istorijos šaltinių rinkinių.
Klykiai
Klykiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, šalia kelio, prie Klykių ežero. Stūkso Klykių piliakalnis, Klykių kalnas (237 m), Klykių ąžuolas. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka (nuo 1954 m.). Klykiams priklauso 48 sodybos.
Apeninai
thumb|right|300px|Apeninų kalnai [[Emilija-Romanija|Emilijoje-Romanijoje]]
Apeninai arba Apeninų kalnai – kalnų grandinė, besitęsianti nuo Italijos šiaurės iki pietų palei rytinę pakrantę. Šie kalnai „paskolino“ savo pavadinimą ir Apeninų pusiasaliui, kuris užima daugiausiai Italijos teritorijos. Apeninuose yra piečiausias ledynas Europoje Kalderono ledynas.
Kalnai nusidriekę per 1200 km. Ašinė kalnų dalis sudaryta daugiausia iš klinties, skalūnų ir smiltainio, o pakraščiai – iš nuosėdinių uolienų. Pietvakarinėje dalyje vyksta vulkaniniai reiškiniai.
Klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo. Vakariniuose, pavėjiniuose šlaituose iškrenta 1000–2000 mm per metus (Ligūrijos Apeninuose – iki 3000 mm), rytiniuose šlaituose ir tarpukalnių įdubose – 600–800 mm per metus. Kalnuose prasideda Tibro, Arno ir kt. upės.
Iki 300–500 m aukščio šiaurėje ir 600–800 m pietuose, auga sodai, parkai, vynuogynai, alyvmedžių giraitės, yra natūralios augmenijos (subtropinių krūmynų, miškų) ruožų. Iki 900 m šiaurėje ir 1000–1200 m aukščio pietuose, auga mišrieji miškai (ąžuolai, pušys, kaštonai), krūmynai, pievos; aukščiau auga bukų ir spygliuočių (kėnių, pušų) miškai, o aukščiausiuose kalnagūbriuose yra subalpinių bei alpinių pievų.
Skirstymas
Šiuolaikiniai geografai Apeninus dalija į tris dalis: šiaurinę, vidurio ir pietinę.
Šiauriniai Apeninai pasižymi švelniomis formomis, neaukštais kalnais. Šie kalnai dar skirstomi į kitas tris dalis – Ligūrijos, Toskanos ir Umbrijos Apeninus.
Vidurio Apeninuose plyti aukščiausios visų Apeninų viršukalnės. Čia yra ir Gran Saso kalnų masyvas su aukščiausia Apeninų viršukalne Korno Grandė (2912 m).
Aukščiausios pietų Apeninų viršukalnės yra šios – Mileto (2050 m) ir Polino (2248 m).
Aukščiausios Apeninų viršukalnės
thumb|right|200px|Aukščiausia Apeninų viršukalnė [[Korno Grandė]]
Istorinis pažymėjimas
II pasaulinio karo pabaigoje Italijos kampanijos metu Ašies pajėgos Apeninus panaudojo kaip gynybinę sieną, geriau žinomą Gotų linijos vardu. Priešinga pusė (Sąjungininkai) nesėkmingai atakavo gynybos liniją 1940-ųjų m. rugsėjį.
Nemunaitis (kaimas)
Nemunaitis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, į rytus nuo Nemunaičio miestelio, dešiniajame Nemuno krante. Ties kaimu Nemunas daro kilpą. Kairiajame Nemuno krante buvusi kaimo dalis priskirta Alytaus seniūnijai.
Adomiškėlis
Adomiškėlis – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Alantos.
Nemunaitis (kaimas)
Istorija
XIX a. tai buvo katalikų gyvenvietė Trakų apskrities Alovės valsčiuje.
Adomiškės
Adomiškėmis vadinami kaimai:
Jacques de Morgan
Žakas de Morganas (, 1857 m. birželio 3 d. Huisseau–sur–Cosson, Luaros ir Šero departamentas – 1924 m. liepos 12 d. Paryžius) – prancūzų archeologas, egiptologas, geologas, etnologas.
Salduvės parkas
thumb|Senoliai vaikšto Salduvės parku nuo piliakalnio link [[Talkša|Talšos ežero]]
Jacques de Morgan
Biografija
Su tėvu nuo 1868 m. dalyvavo archeologiniuose tyrinėjimuose. 1879–1882 m. studijavo Aukštesniojoje kasybos mokykloje Paryžiuje.
Salduvės parkas
Salduvės parkas – parkas Šiaulių rytinėje dalyje, Salduvėje.
Jacques de Morgan
Biografija
1887–1889 m. atkasė 576 kapus ties Alaverdi ir Achtala (Armėnija). 1892–1897 m. Egipto senienų tarybos direktorius, tyrė I dinastijos faraonų kapus Nagdade, Dahšuro piramidę, joje rado Vidurinės dinastijos valdovų lobių, maštabą Sakaroje. 1897–1912 m. tyrė Persijos archeologinės vietoves. Tyrinėjo Sūzus, atkasė stelą su Hamurapio kodeksu, Elamo įrašų. 1907 m. Tunise atrado Kapsos kultūrą. Paskelbė daugiau kaip 130 veikalų apie archeologinius tyrimus Kaukaze (1889 m.), Persijoje (5 t., 1894–1905 m.), Egipto kilmės tyrimą (1896 m.), Egipto senienų katalogą (su U. Buria, G. Legrenu ir kitais, 1894–1905 m.), žmonijos priešistorės (1921 m.) ir Rytų priešistorės tyrimą (1925 m.), etnologijos veikalą apie tyrimus Malaizijoje (1886 m.), armėnų tautos istoriją (1919 m.), numizmatikos veikalą apie Sasanidų monetas (1913 m.), Rytų, antikos ir viduriniųjų amžių numizmatikos vadovėlį (2 t., 1923–1924 m.). Parašė geologijos veikalų.
Protagonistas
thumb|200px|[[Šekspyras|V. Šekspyro „Hamletas, Danijos princas“. Dail. William Morris Hunt, apie 1864 m.]] Protagonistas (iš 🇬🇷 'tas, kuris atlieka pirmąją dalį, pagrindinis veikėjas') – literatūros, teatro, kino ar muzikos pasakojimo pagrindinis veikėjas (pagrindinė arba pirminė figūra), konfliktuojantis su antagonistu. Auditorija dažniausiai yra linkusi susitapatinti su protagonistu.
Terminai protagonistas ir pagrindinis veikėjas gali būti paaiškinami įvairiai ir priklausomai nuo šaltinio gali apibrėžti skirtingą sąvoką. Grožinėje literatūroje protagonisto istorija gali būti nupasakojama iš kito veikėjo perspektyvos (kuriuo taip pat, bet nebūtinai, gali būti pasakotojas).
Salduvės parkas
2003 metais rytinėje Talšos ežero pakrantėje, Talšos bei Salduvės parkuose buvo įrengtas „Talšos ekologinis takas“. Taką sudaro 23 stotelės, jose pastatyti informaciniai stendai.
Protagonistas
Senovės Graikija
Ankstyviausi žinomi veikėjo pavyzdžiai yra iš Senovės Graikijos. Iš pradžių dramatiški pasirodymai apėmė tik šokius ir chorą. Vėliau, anot Aristotelio, poetas Tespidas savo tragedijose iškėlė mintį, jog vienas iš aktorių turėtų išeiti priekin ir vesti dialogą su choru. Taip apie 536 m. buvo sukurtas tragedijos žanras. Kiek vėliau poetas Aischilas savo pjesėse pristatė antrąjį aktorių, sugalvodamas dviejų veikėjų dialogo idėją. Dar vėliau, Sofoklio pjesesė, atsirado ir trečiasis aktorius.
Senovės Graikijos teatre trys aktoriai atlikdavo po vieną tragedijos pagrindinį draminį vaidmenį; protagonistas suvaidindavo pagrindinį vaidmenį, o kiti vaidmenys atitekdavo deuteragonistui (antram pagal svarbą veikėjui) ir tritagonistui (trečiam pagal svarbą veikėjui). Protagonistą parinkdavo dramaturgas (kartais pats juo būdavo), protagonistas pasirinkdavo deuteragonistą ir tritagonistą.
Toras
Toras gali reikšti:
Karpis (Italija)
Istorija
Miesto pavadinimas kilo nuo carpinus betulus, skroblo, kuris ypač buvo paplitęs Po lygumoje viduramžiais. Priešistoriniais laikais čia gyveno Vilanovos kultūros atstovai.
Lombardų karalius Aistulfas Karpio pilyje pastatė Šv. Marijos bažnyčią 752 m. Tai buvo dabartinio miesto pradžia. 1319-1525 m. Karpį valdė Pio šeima, o vėliau Estės kaip Modenos kunigaikštystės dalį.
Miestas gavo Sidabro medalį už karinę drąsą pasipriešinant nacių okupacijai per Antrąjį pasaulinį karą.
Karpyje yra kasmetinio Italijos maratono finišas, o startas Maranele. Renginy dalyvauja apie 1000 sportininkų, jis vyksta nuo 1988 m.
Kniečiai
Kniečiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, faktiškai šiaurinė Šimkaičių miestelio dalis, kitapus Bebirvyčio. Seniūnaitijos centras. Šiaurinė kaimo dalis anksčiau buvo Raseinių rajone.
Lotas (navigacinis prietaisas)
thumb|right|250px|Lotas Lotas – navigacinis prietaisas, skirtas matuoti vandens gyliui iš laivo. Rankinis lotas – prie metrais sužymėto lyno (lotlynio), pritvirtintas svambalas; gylis matuojamas iki 50 m. Vandens slėgio skirtumas gilumoje (iki 200 m) ir paviršiuje matuojamas hidrostatiniu lotu. Hidroakustinis lotas, vadinamas echolotu, matuoja gylį pagal laiką, per kurį ultragarso signalas, pasiųstas iš laivo, nueina iki jūros (ežero) dugno ir grįžta atgal.
Švedijos krona
thumb|260px|right|20 Švedijos kronų Švedijos krona (SV svensk krona; ISO 4217 SEK) – Švedijos valiuta nuo 1873. 1 krona padalinta į 100 erių, tačiau 2011 m. rugsėjo 30 d. nutrauktas jų galiojimas. Anglų kalboje valiuta vadinama Swedish crown ('Švedijos krona'). Neoficialiai Švedijos krona cirkuliuoja Alandų salose (priklauso Suomijai) kartu su euru.
Artes mechanicae
Artes mechanicae – mokslai, priešingi laisviesiems mokslams (artes liberales); techniškieji mokslai. Praktiškieji todėl, nes turi naudos ir yra pritaikomi praktikoje, priešingai nei laisvieji mokslai.
Manoma, jog žmogus, užsiiminėjantis laisvaisiais mokslais yra laisvas, nepriklausomas, nes neturi kaip užsidirbti, nes jo mokslai jam neduoda (praktinės) naudos. Artes mechanicae, priešingai, nors ir suvaržo žmogaus laisvę, tačiau duoda naudos.
Sąvoka pradėjo formuotis po Boethiaus laiku apie V–VI m. e. a.
Mokslai
Johannes Scotus Eriugena (gyvenęs IX a.) skirstė juos į septyni mokslus:
Vištiniai karveliai
Vištiniai karveliai (Gallicolumba) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje yra apie 16-17 rūšių, tačiau nemažai rūšių yra anksčiau išnykusių.
Gyvena ant žemės, Filipinų, Indonezijos ir Ramiojo vandenyno regiono drėgnuosiuose tropiniuose miškuose. Minta vaisiais ir sėklomis.
Patronuojanti įmonė
Patronuojanti įmonė – įmonė, turinti daugumą akcininkų ar kitų dalyvių balsų kitoje įmonėje arba būdama kitos įmonės akcininkė (dalyvė), turi teisę skirti ir atšaukti daugumą šios įmonės administravimo, valdymo ar priežiūros organo narių, arba turinti galimybę daryti lemiamą įtaką kitai įmonei dėl sudarytų su šia įmone sutarčių arba dėl šios įmonės steigimo sandorio ar įstatų nuostatų; arba dėl sutarčių, sudarytų su kitos įmonės akcininkais (dalyviais), kontroliuojanti daugumą šios kitos įmonės akcininkų (dalyvių) balsų; arba kompetentingos institucijos (pvz., Konkurencijos taryba) nuomone, daranti lemiamą įtaką kitai įmonei.
Petras Raudonikis
Petras Raudonikis (1869 m. rugpjūčio 27 d. Kavarske – 1950 m. lapkričio 18 d. Vičiūnuose (Kauno raj.) – farmacininkas, jaunystėje – politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi Kavarsko pradžios mokykloje, Liepojos gimnazijoje baigė 4 klases, bet, pritrūkęs lėšų, pradėjo Šlavėnų dvare mokyti vaikus, vėliau Kaune dirbo Brazausko vaistinėje.
1895–1917 m. – LSDP narys. 1897 m. už draudžiamos literatūros platinimą kalintas, ištremtas į Kaukazą. 1901 m. Maskvos universitete išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus ir dirbo Fereino laboratorijoje bei optikos įmonėje. 1903 m. už ryšius su Tilže ir lietuviškos spaudos platinimą vėl suimtas, kalėjo Maskvos ir Kauno kalėjimuose, 1904 m. grąžinus lietuvišką spaudą paleistas, bet netrukus Maskvoje vėl suimtas už politinę neištikimybę ir ištremtas į Nižnij Novgorodą be teisės grįžti į Lietuvą.
1905 m. leista persikelti į Tiflisą. 1906 m. grįžo į Maskvą, išlaikė provizoriaus egzaminą, baigė Maskvos universitetą ir buvo paskirtas asistentu. Gavęs stipendiją, metus stažavosi Visbadeno laboratorijose, 1908 m. apgynė magistro darbą ir iki 1919 m. dirbo Maskvos universitete. Be to, 1913–1916 m. dėstė Maskvos moterų medicinos institute, turėjo savo laboratoriją. 1919 m. pakviestas profesoriaus pareigoms, atsisakė ir išvažiavo į Vilnių, po to – į Kauną.
1919–1922 m. Kaune vadovavo savo įkurtai laboratorijai. 1922–1939 m. – Lietuvos universiteto ir VDU, 1944–1950 m. – Kauno valstybinio universiteto profesorius, 1934–1939 m. – katedros vedėjas.
Be aktyvios mokslinės veiklos užsiėmė ir farmacijos praktika, vadovavo savo vaistinei, organizavo jos darbą. 1939 m. išėjo į pensiją, bet 1945 m. grąžintas į Kauno valstybinį universitetą organizuoti Farmacijos katedrą.