cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Accept
Ankstyvieji metai (1971–1978)
Michael Wagener (gitara), vėliau tapęs garsiu prodiuseriu, ir Udo Dirkschneider (vokalas) dar 1968 m. buvo susibūrę į grupę „Band X“ ir periodiškai įvairiuose klubuose atlikinėdavo Rolling Stones ir Jimi Hendrix dainas. 1971 m. jie grupę pervadino į „Accept“. Pavadinimas buvo perimtas ir bliuzo grupės Chicken Sack albumo pavadinimo. Grupė toliau koncertavo klubuose, tačiau iki profesionalios muzikinės karjeros dar buvo toli. Sudėtis nuolat keitėsi ir net grupės nariai nebe prisimena, kas tiksliai pas juos grojo karjeros aušroje. Vienintelis pastovus narys nuo 1971 m. iki 1975 m. buvo Dirkschneider, o Wagener grupę paliko dar 1971 m.
Grupės sudėtis nusistovėjo tik 1975 m., ją sudarė Dirkschneider (vokalas), Wolf Hoffman (gitara), Gerhard Wahl (gitara), Diteris „Rubis“ Rubaksa (bosas) ir Frank Friedrich (būgnai). 1976 m. grupę paliko bosistas ir jo vietą užėmė Peter Baltes. Įdomu tai, kad Baltes pradžioje bosine gitara teko groti ne pagal pašaukimą, o dėka atsitiktinumo – grupėje, kurioje jis grojo, buvo trys gitaristai, tačiau nei vienas nenorėjo groti bosine gitara. Problemą išsprendė paprastai – Baltes ištraukė trumpą degtuką.
Ši grupės sudėtis, tapo pirmąja oficialia sudėtimi. Kontraktas dėl muzikos įrašu buvo pasirašytas po keturių savaičių, kai į grupę atėjo Peter Baltes. Dar 1975 m. grupė buvo atkreipusi į save dėmesį, kai laimėjusi jaunųjų talentų konkurse, gavo teisę įrašyti parodomąjį įrašą, tačiau tuomet tuo viskas ir apsiribojo.
Kontraktą grupė pasirašė po pasirodymo roko festivalyje „Rock am Rhein“ Vokietijoje 1976 m. rudenį, kur grupė užėmė trečią vietą. Į grupę atkreipė dėmesį įrašų kompanijos „Metronome“ atstovai. Kontraktas pilnaformačiui studijiniui albumui buvo pasirašytas tik 1977 m. su „Metronome“ padaliniu „Brain“ po ilgų perklausų ir derybų.
Visus 1977 m. grupė koncertavo gastrolėse ir dirbti prie debiutinio albumo pradėjo tik 1978 m., o pats albumas pasirodė tik 1979 m. 1978 m. lapkritį įrašų kompanija norėdama pagarsinti „Accept“ išleido EP, kuriame buvo daina „Lady Lou“. Tuo metu grupę paliko Gerhard Wahl ir prisijungė Jörg Fischer.
Karjeros pradžia (1978–1981)
thumb|150px|left|Pirmojo albumo [[Accept (albumas)|Accept (1979) viršelis]] Pirmasis grupės albumas, pavadintas tiesiog Accept tapo gana populiarus Europoje. Be to, šį albumą išleido ir JAV, pradžioje bandomuoju nedideliu tiražu, vėliau gerokai didesniu. Muzika pirmajame albume dar nebuvo tokia, kokia vėliau tapo skiriamuoju grupės bruožu, tačiau jame jau buvo kai kas iš grupės skiriamųjų bruožų: originalus vokalas ir sunki intensyvi ritmika. Po pirmojo albumo pasirodymo pasitraukė būgnininkas, nusprendęs nesiekti muzikinės karjeros. Jo vietą užėmė Stefan Kaufmann, kuris kaip profesionalus būgnininkas dalyvavo debiutinio albumo įrašo kai kur pakeisdamas Friedrich. Dabar grupės sudėtis jau buvo taip vadinama „klasikinė“. 1979 m. grupė įrašė savo antrą studijinį albumą I’m a Rebel, kuris prekyboje pasirodė 1980 m. pavasarį. Albumas gana sėkmingai buvo parduodamas abiejose Atlanto pusėse. Jį leido skirtingos firmos, skirtingais viršeliais. Vienintelė ne grupės narių kurta daina „I’m a Rebel“, kuri buvo išleista atskiru EP, kuriai buvo nufilmuotas muzikinis klipas. Būtent ši daina garsino visą albumą ir ją parašė Alex Young, grupės AC/DC įkūrėjų brolių Young vyresnysis brolis. Grupės muzikinė karjera buvo jau beįsibėgėjanti, liko tik viena problema – tekstai. Nei vienas iš grupės narių nemokėjo puikiai anglų kalbos, todėl dainų tekstams reikėjo koregavimo, kurią pradžioje atlikdavo ir prodiuseris Dirk Stefens. Trečiasis grupės albumas, pavadinimu Breaker prekyboje pasirodė 1981 m. pavasarį. Šiuo albumu praktiškai galutinai susiformavo grupės muzikinis stilius. Šis albumas buvo platinamas visame pasaulyje, tik angliškai kalbančiose šalyse skirto albumo teko iš dainos „Son of a Bitch“ išmesti necenzūrinius žodžius. Grupės garso režisieriumi įrašinėjant albumą buvo jos buvęs narys Michael Wagener. Išleidus albumą grupė leidosi į koncertinį turne po Europą, vieną koncertą surengę Didžiojoje Britanijoje, o vėliau išvyko į turą kartu su Judas Priest kaip apšildanti grupė. Po šio turne grupė tapo garsi pasauliniu mastu ir jau niekas jos nebekvietė apšildyti kitų.
Karjeros viršūnė (1981–1987)
1985 m. pasirodė šeštasis studijinis albumas Metal Heart. Garso režisieriui pavyko sušvelninti muziką išlaikant originalų vokalą ir muzikos stilių. Tačiau taikstymasis prie amerikietiškos rinkos atsiliepė dainų tekstams ir pačiai muzikai, ji skambėjo jau kiek kitaip nei ankstesniuose albumuose. Dainose buvo naudojami garsių kompozitorių (Bethoveno, Čaikovskio) kūrinių atkarpos atliktos gitara Wolf Hoffman. Albumas išpopuliarėjo JAV. Koncertiniai turai vyko JAV, Europoje ir Japonijoje. Po daugybės albumo leidimų skirtingose firmose, dainų rinkinio pasirodymo, video klipo filmavimo, grupė sudalyvavo dainininko Dio organizuotuose albumo Hear ’n Aid įrašyme, kurio už pardavimus surinktos lėšos skirtos badaujantiems Etiopojoje.
1986 m. pasirodė naujas albumas, jau septintas, Russian Roulette, persismelkęs antikarine tematika. Įrašinėdami šį albumą muzikantai grįžo pas Michael Wagener, nusprendę, kad ankstesnio albumo skambesys per daug „nulakuotas“. Tačiau visiškai grįžti prie Balls to the Wall] skambesio nepavyko: tai tikras heavy metal, tačiau jis buvo labiau komerciškas. Grupėje išsiskyrė nuomonės dėl muzikos stiliaus: Wolf Hoffman ir Peter Baltes norėjo ir toliau lygiuotis į JAV rinką, o Udo Dirkschneider, Stefan Kaufmann ir Jörg Fischer ilgėjosi aršaus greito garso. Tokia grupės sudėtimi Accept paskutinį kartą koncertavo 1986 m. spalio 1 d. Japonijoje. 1987 m. vasarą Dirkschneider paliko grupę ir įkūrė grupę U.D.O., prie kurios pirmojo albumo prisidėjo ir Accept muzikantai.
Karjeros pabaiga (1987–1989)
Po Udo pasitraukimo, likę muzikantai ėmė ieškoti naujo vokalisto, turinčio balsą, kurį galėtų priimti JAV klausytojai. Pradžioje buvo pakviestas Rob Armitage, bet po pusę metų jį pakeitė David Reece. Kartu su juo grupė dalyvavo keliuose koncertuose ir įrašė albumą Eat the Heat, kuris buvo komerciškai pakankamai sėkmingas, nors daugelis gerbėjų jį laiko prastu. Tuo metu grupę paliko Jörg Fischer ir atėjo Jim Stacey. Grupę ėmė skaldyti vidiniai prieštaravimai – vokalistas turėjo problemų su narkotikais ir alkoholiu, o būgnininkas su sveikata. 1989 m. Accept iširo. 1990 m. buvo išleistas dvigubas albumas Staying a Life, kuriame buvo 1985 m. koncerto Japonijoje įrašas.
Atsikūrimas (1993–1996 ir 2005)
thumb|250px|Koncerto 2005 m. metu, dešinėje Udo. Dešimto dešimtmečio pradžioje grupė vėl susibūrė – Kaufmann iniciatyva prisijungė Dirkschneider, Hoffman ir Baltes. Kaufmann tapo ir naujuoju prodiuseriu. Naujasis atsikūrusios grupės albumas Objection Overruled, kuriame skambėjo tipiška grupei muzika buvo šiltai sutiktas tiek Europoje, tiek JAV.
Grupei teko spręsti kokiu keliu toliau eiti, bet nieko konkretesnio nebuvo padaryta, o dar vienas albumas, Predator, buvo išleistas vien todėl, kad nenorėta karjeros užbaigti prastu albumu. Vienuoliktasis albumas išėjo visai neblogas, kiek atkartojantis geriausius grupės laikus. Būgnais jau grojo Michael Cartellone. Galiausiai muzikantai nusprendė užbaigti Accept istoriją ir 1996 m. birželį paskutinį kartą koncertavo Tokijuje.
Nuo 1997 iki 2005 metų grupės nariai dirbo ties savo projektais ir tik 2005 m. buvo trumpam susibūrę nedideliam koncertiniam turui. Jame dalyvavo Hoffmann, Baltes, Dirkschneider, Frank ir Schwarzmann.
Atsikūrimas 2009 m.
2009 m. pradžioje Hoffman ir Baltes nusprendė atkurti grupę. Vokalisto vietą užėmė buvęs grupės „TT Quick“ balsas Mark Tornillo. Tų pačių metų balandžio 26 d. įvyko pirmosios repeticijos studijoje „Branch“ (Niudžersyje, JAV). Naują grupę sudarė du senieji nariai Hoffman ir Baltes, kai kuriais periodais kartu grojęs Herman Frank, Stefan Schwarzmann sėdo prie būgnų bei vokalistas Tornillo. 2010 metų rudenį pasirodė ir naujas albumas – Blood of the Nations, kurį išleido Nuclear Blast. Tais pačiais metais grupė leidosi į koncertinį turne, kurį sudarė 11 koncertų.
2010 m. gegužės mėn. video klipas dainai „Teutonic Terror“ pakilo į 5-ą vietą „MySpace“ pasauliniame visų žanrų video klipų sąraše, taip pat tapo numeris vietas ir metalo populiariausių dainų sąraše tame pačiame „MySpace“. Vokietijoje naujas albumas „Blood of the Nations“ oficialiuose populiarumo sąrašuose debiutavo 4-oje vietoje. Tai didžiausias grupės pasiekimas per visą jos karjerą.
2012 m. balandį buvo išleistas tryliktas grupės studijinis albumas pavadinimu Staliningrad, kurį, kaip ir ankstesnį, prodiusavo Andy Sneap.
2014 m. liepos 18 d. pasirodė ir keturioliktasis albumas – Blind Rage. Tais pačiais metais grupė pirmą kartą koncertavo Australijoje.
Prancūzijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Accept
Diskografija
Studijiniai albumai:
Rozenbergas
Rozenbergas arba Sopkinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Сопкино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Accept
Nariai
thumb|250px|[[Udo Dirkschneider 2005 m.]] thumb|250px|[[Wolf Hoffman koncerto metu Minske 2011 m.]] thumb|250px|right|[[Mark Tornillo (viduryje) su gitaristu Wolf Hoffmann in Stockholm, 2010 05 20]]
Rozenbergas
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. Šakenhofo valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 334 gyventojai. 1928 m. rugsėjo 30 d. kaimas prijungtas prie Šakenhofo. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės kaimas.
Asalis
Geografija ir klimatas
Asalio ežeras yra žemiausia Afrikos žemyno vieta (155 m žemiau jūros lygio), o dėl 57 °C vasaros temperatūros – ir viena karščiausių. Abu šie veiksniai lemia dar vieną rekordinę ypatybę – tai sūriausias vandens telkinys Žemėje, 10 kartų sūresnis negu vandenynas ir net sūresnis už Negyvąją jūrą.
Asalio ežeras yra viena nesvetingiausių planetos vietų. Juodų, šlakingų lavos kalvų fone saulės išdegintoje vietovėje beveik nėra augmenijos, išskyrus atsitiktinai išstypusį erškėtį. Beveik nėra ir gyvūnų. Lygumos aplink ežerą padengtos druskomis, kartais sudarančiomis vaizdingus darinius.
Geologija
Asalio ežero ypatumus galima paaiškinti jo padėtimi – jis yra priešais Raudonosios jūros įeigą, Afarų įdubos kampe. Čia sueina trys didieji mūsų planetos pamatų lūžiai – Rytų Afrikos lūžis, Raudonosios jūros ir Adeno įlankos riftai, čia dažnai vyksta žemės drebėjimai.
Be to, Afarų įduboje nesiliauja vulkaniniai procesai, ir išsilydžiusios uolienos milijonus metų trykšta į paviršių. Tokie reiškiniai paprastai vyksta jūros dugne, pavyzdžiui, Atlanto vandenyne, kurio dugnas palei vidurio duburius nuolatos atsinaujina. Iš tikrųjų Afarų įduba irgi būtų apsemta, jeigu ne pakrantės Danakilių kalnagūbris, užtveriantis kelią Raudonajai jūrai. Užtat šis kraštas – retas sausumoje susidariusio Žemės plutos tipo pavyzdys, toks paprastai būna vandenynų dugne.
Vis dėlto, nepaisant kalnų barjero, didelė Asalio ežero vandens dalis patenka iš jūros. Jis per uolienas prasisunkia į gilų ežero duburį, čia jį papildo vanduo, tekantis nuo kalvų per trumpus žiemos lietus. Jūros vandens druskos ir nuo kalvų nuplauti mineralai kaupiasi ant tų, kurie ilgainiui nusėdo grunte.
Tačiau ši žemė ne visada buvo tokia sausa kaip dabar. Maždaug prieš 10 000 metų klimatas buvo gerokai drėgnesnis, o ežero paviršiaus lygis 80 m aukščiau už dabartinį; tai liudija potvynių lygį žyminčios gėlo vandens moliuskų kriauklės, likusios ant aplinkinių kalvų. Tačiau didžioji buvusio ežero dugno dalis dabar virtusi balta lyguma.
Supijus
Supijus  – upė Ukrainoje (Kijevo sritis ir Čerkasų sritis); kairysis Dniepro intakas. Prasideda pelkėje Černigovo srities Bobrovicko rajone. Teka į pietus per Padnieprės žemumą. Įteka į Kremenčuko tvenkinį.
Didžiausias intakas – Kovrajus (dešinysis).
Slėnis nuo 1,3 iki 3 km pločio. Salpa užpelkėjusi, 0,5-1 km pločio. Vaga 2-8 m pločio, žemupyje – 20 m. Vidurupyje upė patvenkta, baseinas numelioruotas. Prie Supijaus įsikūręs Jagotino miestas.
Palemono dinastija
Palemono dinastija – legendinė Lietuvos ir Žemaitijos valdovų dinastija. Pagal istorikų užrašytas XV–XVI a. legendas lietuvių protėviu yra laikomas Palemonas, kuris iš Romos plaukęs per Nemuną, apsistojęs prie Dubysos upės žiočių (dabartinio Seredžiaus miestelio) pradėjo šią dinastiją. Šios legendos atsirado lietuviams ieškant garbingų tautos šaknų, kurias būtų galima priešpriešinti lenkų tvirtinimui, jog jie sukultūrino barbarišką Lietuvos kraštą.
Tai, jog lietuviai savo šaknų pradėjo ieškoti taip toli – pačioje Romoje – nėra neįprastas dalykas tų laikų kontekste: tuo metu didelė Eurazijos valstybių dalis teigė, jog yra kilusios iš Romos imperijos ar net esančios jos tiesioginis tęsinys (Osmanų imperija, Vokietija (Šv. Romos Imperija) ir kt.).
Pasak legendos, Palemonas buvo Nerono giminaitis, pabėgęs iš Romos su 500 kilmingųjų šeimų. Jie keliavo į šiaurę per Baltijos jūrą ir pasiekė Nemuno deltą. Plaukdami aukštyn, pasiekė Dubysą, kur apsistojo. Vėliau iš jų kilo Gediminaičių dinastija. Palemono dinastijos valdovai esą valdė Lietuvą iki XIII amžiaus. Paskutinis jos narys buvo Rimgaudas, kuriam mirus baigėsi Palemono dinastija.
Lietuvos pasidalijimas
Pasak A. Vijūko Kojelavičiaus, po kunigaikščio Palemono mirties jo sūnūs pasidalijo tuometinės Lietuvos žemes ir įkūrė sostines.
Po brolių mirties Kuno sūnus Kernius gavo iš tėvo žemes tarp Neries, Nevėžio ir Dauguvos, o kitas jo sūnus Gimbutas gavo Žemaitiją.
Paryškinti langeliai žymi kunigaikščius, kurių vardai atitinka istorinių asmenybių vardus.
Algirdas Titus Antanaitis
Algirdas Titus Antanaitis (1927 m. sausio 4 d. Trakeliai, Naujamiesčio valsčius – 2003 m. spalio 25 d. Lemontas, JAV, palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, poetas, publicistas.
Biografija
1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. Nuo 1949 m. gyveno Čikagoje. 1957 m. baigė De Paulo universitetą Čikagoje. 1968–1991 m. vadovavo Čikagos lietuvių sceninio humoro ir satyros grupei „Antras kaimas“. 1971–1988 m. vedė lietuvių radijo valandėles. 1994–1997 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete, Klaipėdos universitete.
Gaudaičiai
1561 m. turėjo 13 valakų žemės.
Kazimierava (Balninkai)
Kazimierava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Laičių.
FC Internațional Curtea de Argeș
Kurtia de Ardžešo „Internaţional“ – Rumunijos futbolo klubas iš Kurtia de Ardžešo.
Dantytieji bučiai
Dantytieji bučiai (Odontobutidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Gyvena į Pietų Kinijos jūrą įtekančiose upėse ir šiaurės vakarų Ramiajame vandenyne.
Šeimoje 6 gentys, 20 rūšių
Philippe Landry
Biografija
Mokėsi Otavos universitete, teatro fakultete. Besimokydamas vaidino tiek vietinei, tiek plačiajai publikai. Pagrindinis amplua – aktorius-komikas. Vaidino pjesėse „Paukščių konferencija“, „Turkaretas“, „Voicekas“, „Draugai“, „Kivi“, „Pralošti farsą“, „Karai“, „Zozoto nuotykiai“, „Mėnulio pasakos“, „Ik Onkaro laboratorija“. Taip pat, daugeliui šių spektaklių, sukūrė garsus.
Vaidino televizijos seriale „Fifti-fifti“, kurį rodė TFO televizija.
Liardas
thumb|right|Prancūzijos karaliaus Karolio IX (1560-1574) laikų liardas (skersmuo 15 mm, masė 0,89 g), nukaldintas Dižono kalykloje 1574 m.
Philippe Landry
„Sugrįžimas į Pripetę“
Filipas Landris taip pat žinomas kaip dramaturgas. Pjesė „Sugrįžimas į Pripetę“, kurią pastatė trupė „Théâtre de Dehors“, Otavos 2011 m. „Neformaliojo meno festivalyje“ buvo nominuota 2012 m. Rido premijai, „Metų pasiekimo“ nominacijoje. Prieš tai ji buvo pristatyta festivalyje „Gyvi lapai“. Pjesė, skirta buvusiam Černobylio avarijos likvidatoriui, tapo žinoma ir Ukrainoje.
Liardas
Liardas – viduramžių (XIV–XVIII a.) Prancūzijos moneta.
Philippe Landry
„Sugrįžimas į Pripetę“
Filipas taip pat rašo antrąją „Sugrįžimo į Pripetę“ redakciją, dalyvaujant Kvebeko dramaturgui Mišeliui Ueletui.
Liardas
Pirmiausia liardus kaip smulkias monetas pradėjo kaldinti Dofinė, 1342 m. prie Prancūzijos prijungta istorinė sritis. Liardas buvo lygus 3 Dofinės denjėms. Liardai buvo kaldinami iš bilono (labai negryno sidabro). Averse paprastai būdavo pavaizduotas delfinas.
Liudviko XI laikais (1461–1483 m.) liardas tapo visos Prancūzijos moneta, lygia 3 Turo denjėms. Moneta svėrė 1,2 g, ją kaldino iš 250 prabos sidabro.
1648 m. buvo išleistas pirmas varinis 3,8-4 g svėręs liardas. Ant vienų tokių monetų būdavo kalamas nominalas 3 denjės (3d), ant kitų – užrašas Liard de France.
Liardus kaldino iki naujos Prancūzijos monetų sistemos (frankas, lygus 100 santimų) įvedimo. Paskutinius liardus iš apyvartos išėmė 1856 m. Tuo metu liardas buvo lygus 1,4 sū.
Liardus kaldino ir Monako kunigaikštystė – 1720 m. ji nukalė pirmas tokias monetas (iš bilono).
Nyderlandų liardai
XVI a. Imperatorius Karolis V Nyderlanduose įvedė smulkią monetą liardą. Vėliau taip vadino smulkią monetą (1/124 kronentalerio) Austrijos Nyderlanduose, kol šiuos 1794 m. okupavo revoliucinė Prancūzija.
Kapo
Kapo – 1960 m. sukurta drama, nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.
Turinys
Antrasis pasaulinis karas. 14-metė žydaitė Edita kartu su tėvais atsiduria koncentracijos stovykloje, kur netrukus nuo jų atskiriama bei patenka į sąrašą turinčių mirti dujų kameroje. Editai pavyksta pasprukti ir pasislėpti, o ją aptikęs stovyklos gydytojas ir politinė kalinė Sofija padeda jai išsisukti: atiduoda drabužius ir numerį neseniai mirusios kalinės Nikolės, kuri buvo kriminalinė nusikaltėlė, o ne žydė. Su nauja tapatybe Edita grįžta į stovyklą ir išsiunčiama į prievartinius darbus. Pradėjusi už maistą parsidavinėti kareiviams, ji su laiku tampa ir kitų kalinių prižiūrėtoja – kapu.
Stovykloje pasirodo sovietų belaisviai ir vieną jų, Sašą, Edita įsimyli. Frontui vis labiau artėjant, priimamas sprendimas evakuoti kareivius ir kapus, o visus kalinius sušaudyti. Saša ir jo bendražygiai įtikina Editą atjungti tvorą saugančią elektros srovę ir taip padėti jiems pabėgti. Stovyklos apsauga atidengia ugnį ir daugelis kalinių, tarp jų ir Edita, žūna...
Smėliniai grundalai
Smėliniai grundalai (Kraemeriidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima.
Šeimoje 2 gentys, 8 rūšys.
Ansis Epneris
Ansis Epneris (, 1937 m. spalio 26 d. Ryga – 2003 m. balandžio 2 d. ten pat) – latvių kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.
Biografija
1962 m. baigė Latvijos universiteto Filologijos fakultetą, 1969–1971 m. studijavo Aukštuosiuose kino režisūros kursuose Maskvoje. 1960–1966 m. dirbo Latvijos TV. 1969–1991 m. Rygos kino studijos režisierius. 1984–1992 m. dėstė Latvijos muzikos akademijoje, nuo 1991 m. – Latvijos kultūros akademijoje; šios akademijos Kino, TV ir teatro meno fakulteto vadovas; nuo 1991 m. profesorius. 1991 m. Rygoje įkūrė kino studiją AVE, buvo jos vadovas, prodiuseris, režisierius.
Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 100 dokumentinių filmų, dauguma jų – sporto tema, filmų portretų, kultūros, visuomeninės tematikos filmų. Jie ekspresyvūs, dinamiško, asociatyvaus montažo. Daugelio savo studijoje kurtų filmų prodiuseris.
Prancūzijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Žiogė
Žiogė – kaimas pietrytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Pavandenės, šalia kelių ir  sankirtos.
Kazbiejai
thumb|left|[[Vokė ties Kazbiejais]]
Etimologija
1628–1631 m. totorių kilmės didikas, Ašmenos žemės raštininkas Jonas Kirdiejus kaimą paminėjo atlikdamas Lietuvos totorių reviziją: „Netoli Vokės upės buvo kaimas Chazbejievičiai (Chazbiejewicze) – dabar Kazbėjai. Jo pavadinimas kilęs iš patronimo – totoriaus Chazbėjaus sūnų“. Taigi, Kazbėjai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo totoriško asmenvardžio Kazbėjus. Panašus tikriausiai totoriškas vietovardis buvo ir netoliese – Afindevičiai.
Istorija
Tai buvęs rėžinis gatvinis kaimas, minimas XVII a. pradžioje. Iki XX a. pradžios jame gyveno totoriai. Perėjus Vokės upę per tiltą Gardino plentu, ir pasukus į dešinę buvo totoriaus Chazbėjaus dvaras.
Kazbėjai 1969 m. buvo prijungti prie Vilniaus miesto.
Radlnia
Radlnia – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dainava (Ukmergė)
Dainava – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie kelio, 1 km į pietryčius nuo kelio , Šventosios dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Ukmergės rajono Dainavos pagrindinė mokykla, kultūros namai (nuo 1969 m.), biblioteka, paštas (LT-20039), stovi Dainavos koplyčia.
miniatiūra|left|Paštas miniatiūra|left|Dainavos kraštovaizdis su riboženkliu (nuo Ukmergės plento)
Istorija
1950–1992 m. buvo Leonpolio paukštininkystės ūkio centrinė gyvenvietė. Eksperimentinė gyvenvietė pastatyta 1965–1971 m. (kaip pavyzdinė, architektai V. Šimkus ir Ramūnas Kamaitis, TSRS valstybinė premija 1971 m.). Želdynus projektavo kraštovaizdžio architektas Alfonsas Kiškis. Gyvenvietėje veikė aštuonmetė mokykla (nuo 1968 m.), vaikų darželis, medicininis punktas, ryšių skyrius, buitinio aptarnavimo įstaigos.
1979 m. lapkričio 28 d. prie Dainavos prijungti Algirdų (623 gyv.) ir Dimšiškių (23 gyv.) kaimai.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Augustas Aleksandras Potockis
Biografija
thumb|left|150px|Augusto Aleksandro Potockio žmona Aleksandra Potockytė Grafo Aleksandro Stanislovo Potockio (1778–1845) ir Anos Tiškevičiūtės (1776–1867) vyresnysis sūnus.
1830–1831 metais Augustas Potockis su jaunesniuoju broliu Moricu dalyvavo 1831 m. sukilime. Po sukilimo pralaimėjimo broliai emigravi iš Lenkijos į Galiciją. Augustas Potockis buvo emigracijoje iki 1830-ų metų pabaigos, tapęs pagal tėvo valią, dar iki Lenkijos karalystės sugrąžinimo, turtingų Vilinuvo, Choinubo,ir Zastuvo vadlų savininku.
1840-ų metų vidury Augustas Potockis grįžo kartu su žmona į Varšuvą. Po savo tėvo mirties (1845) jis tapo pilnateisiu Vilianuvo, Neporento, Osecko, Chrosno ir Opatuvo dvarų savininku, taip pat buvo atsakingas už plačias savo žmonos valdas. thumb|left|200px|Rūmai Vilianuve Išsirinko savo rezidenciją Vilianuvą, kur Augustas Potockis pradėjo statybos veiklą bendradarbiaujant su architektu Henriku Markoniu, kuris, dar pagal savo tėvo užsakymą, Vilianuvo rūmuose pastatė Stanislovui Kostka Potockiui ir Aleksandrai Liubomirskaitei mauziliejų. Taip pat Henrikas Morikonis finansuojant Augustui Potockiui pastatė Šventos Aleksandro ligoninė pastatą (savo tėvo magnato garbei) ir Šventos nos parapijos bažnyčią (Augusto motinos garbei). Paskutinis pastatas buvo baigtas (po atskiros šventyklos galutinės rekonstrukcijos) jau po Augusto Potockio mirties, kuris po ilgos ligos mirė 1867 metais.
Kopėčių paradoksas
Kopėčių paradoksas – Wolfgang Rindler pasiūlytas įsivaizduojamas specialiosios reliatyvumo teorijos eksperimentas kurio metu vienam stebėtojui atrodo, jog kopėčios telpa į garažą, o kitam stebėtojui atrodo, jog netelpa.
Augustas Aleksandras Potockis
Biografija
Augustas Potockis nepaliko po savimi vaikų ir testamento, jo dvarai buvo padalinti tarp kitų paveldėtojų. Jo žmona Aleksandra paveldėjo Vilianuvo valdas, kurias valdė iki pat savo mirties, 1892 metų.
Kopėčių paradoksas
Paradoksali situacija
Kopėčios yra šiek tiek ilgesnės nei garažas. Pirmasis stebėtojas neša kopėčias į garažą, kurio abiejuose galuose yra atviros durys. Antrasis stebėtojas yra garaže.
Kadangi kopėčios juda garaže esančio stebėtojo atžvilgiu, jam atrodo, jog jos sutrumpėja ir yra trumpesnės nei garažas, todėl tam tikru momentu įmanoma uždaryti abejas garažo duris iš karto ir vėl jas atidaryti nepalietus kopėčių. Tačiau pirmajam stebėtojui(nešančiam kopėčias) atrodo, jog garažas sutrumpėja, nes jis juda jo, o kartu ir kopėčių atžvilgiu, ir todėl niekaip neįmanoma vienu metu trumpam uždaryti abejų durų nepalietus kopėčių.
Sprendimas
thumb|250px|left|Garažo atskaitos sistema: sutrumpėjo kopėčios. thumb|250px|Kopėčių atskaitos sistema: sutrumpėjo garažas. Paradokso priežastis yra tame, jog įvykių vienalaikiškumas yra reliatyvus. Garaže esančiam stebėtojui vienalaikis įvykis - abejų durų uždarymas ir atidarymas - nėra vienalaikis stebėtojui nešančiam kopėčias.
Pastarajam atrodys, jog pirma užsidarė ir atsidarė priekinės durys, ir tik kopėčių galui pro jas išlindus užsidarė ir atsidarė galinės durys. Abiem stebėtojams atrodys, jog durys kopėčių nepalietė.
C. Gimnàstic de Tarragona
Taragonos CG – Ispanijos futbolo klubas iš Taragonos.
Istorija
Klubą 1886 m. kovo 1 d. įkūrė penkiolikos žmonių grupė, kuri susitiko Cafè del Centre Rambla Nova gatvėje. Kaip rodo klubo pavadinimas, iš pradžių buvo įkurta gimnastikai reklamuoti. Vėliau klubo nariai pradėjo organizuoti fechtavimąsi, žygius pėsčiomis, boksą ir dviračių sportą. 1914 m. klubas perėmė vietinį futbolo klubą „Club Olímpic de Tarragona“ ir sudarė savo futbolo komandą, naudodamas ankstesnes „Olímpic“ spalvas: raudoną, baltą ir juodą.
1918 m. sausį „Gimnàstic“ debiutavo Katalonijos čempionate ir 1927 m. tapo antrojo diviziono čempionais.
1943–1944 m. sezone rungtyniavo Tercera División, o kitą sezoną persikėlė į Segunda División.
1946–1947 m. sezone ekipa užėmė antrąją vietą antrajame divizione ir pateko į aukščiausią šalies lygą. 1947 m. ji taip pat pateko į „Copa del Generalísimo“ pusfinalį, bet pralaimėjo RCD Espanyol.
Debiutas elito divizione pavyko, nes 1947–48 m. sezoną baigė septintoje vietoje. 1948 m. sausio 11 d. „Bernabéu“ stadione 3:1 nugalėjo Madrido „Real“.
Klubas dar du sezonus žaidė aukščiausiame lygyje, o 1949–1950 m. liko trylikti ir pralaimėjo atkrintamąsias rungtynes prieš CD Alcoyano.
Nuo 1950–1951 m. rungtyniavo Antrame divizione, o nuo 1953–1954 m. žaidė trečioje pakopoje.
Ilgą laiką rungtyniavo trečioje pakopoje, būta net iškritimų vienam sezonui į ketvirtą pakopą.
2001–2002 m. vėl grįžo į Antrą divizioną, bet po sezono iškrito į trečią pakopą.
2004–2005 m. vėl žaidė Antrame divizione, o sekančiais metais užėmė antrą vietą ir iškopė į elito divizioną.
Po penkiasdešimt šešerių metų, 2006–2007 m. sezone, „Gimnàstic“ grįžo į aukščiausią lygą. Ekipą treniravo Luisas Cezaris Sampedro. Klubas galiausiai nukrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2007–2008 m. sezono rungtyniavo Segunda División, nuo 2012–2013 m. – trečioje pakopoje, nuo 2015–2016 m. vėl Segunda División, nuo 2019–2020 m. – trečioje pakopoje.
Stadionas
Iki 1972 m. namų rungtynes ​​žaidė „Avenida Catalunya“ stadione.
1972 m. persikėlė į naująjį „Nou Estadi“ stadioną, kuris talpina 14, 5 tūkst. žiūrovų.
Karantinas
Kilmė ir istorija
Žodis karantinas kilęs nuo italų kalbos quarante, reiškiančio skaičių 40. Šis kildinamas iš tokios pačios reikšmės lotynų kalbos žodžio quadraginta.
40 dienų taisyklė buvo žinoma jau senovės Graikijoje, manant, kad ligos, pasireiškiančios per šį laikotarpį, yra ūmios ir itin pavojingos. Tuo tarpu ligos, aptinkamos per ilgesnį laiką, buvo priskiriamos prie lėtinių ir keliančių mažesnį pavojų aplinkiniams. Senajame Testamente randami įsakymai izoliuoti užsikrėtusiuosius ir sudeginti jų rūbus, ypač išskiriant maro ir raupų atvejus. 549 m. išleisti Justiniano I įsakai liepdavo karantinuoti sugrįžusiuosius iš kraštų, kur pasireikšdavo epidemijos.
Karantinas buvo taikomas ir viduramžių Europoje. Žinoma, kad jau XIII a. Italijos uostuose laivų įgulai buvo draudžiama 40 dienų išlipti į krantą, siekiant patikrinti, ar pirkliai neparvežė maro užkrato. Reaguodamos į epidemijas, atskirais laikotarpiais karantino įsakymus buvo išleidusi Rusija, Didžioji Britanija, JAV ir kitos šalys. XIX a. pabaigoje ir XX a. suaktyvėjus tarptautiniam bendradarbiavimui sveikatos apsaugos klausimais (1907 m. įkūrus Tarptautinį visuomenės sveikatos biurą, kurį 1947 m. pakeitė Pasaulio sveikatos organizacija), ligų plitimo suvaldymas tapo labiau koordinuotas, tačiau tai nepanaikino karantino būtinybės ir šį kovos su epidemijomis priemonė yra naudojama iki šių dienų.
Karantino taikymas
thumb|right|275px|Sporto salė, paversta į ligoninę, skirtą susirgusiųjų izoliavimui ir karantinavimui. [[Uhanas, Kinija, COVID-19 pandemijos metu 2020 m. pradžioje.]] Karantinas skelbiamas teritorijoje, užkrėstoje pavojingų ligų sukėlėjais. Teritorija gali būti lokali, pavyzdžiui, tam tikras pastatas, kuriame tikrinama, ar įtariami užsikrėtimu žmonės ar gyvūnai neserga. Jeigu įtariama, kad liga išplitusi plačiau, karantinuojama teritorija gali tapti visas miestas, rajonas, regionas ar net valstybė. Kiekviena šalis turi savitą karantino reguliavimo tvarką ir ją taiko atsižvelgdama į ligos pobūdį.
Pasaulio sveikatos organizacija yra nustačiusi tarptautinius principus, kurių turi laikytis valstybės, taikydamos karantiną:
Tuo atveju, jei karantinas teritorijoje skelbiamas dėl gyvybei pavojingos ligos, kuria serga žmonės, pvz., maro ar raupų, sanitarinės priemonės gali būti itin griežtos: įvažiavimas į teritoriją leidžiamas tik asmenims su specialiais leidimais, išvažiavimas iš karantino zonos leidžiamas tik per karantino įstaigas, kur žmonės kelias dienas ar savaites tikrinami, ar neserga.
Tuo atveju, jei karantinas teritorijoje skelbiamas dėl gyvūnų ligų (pvz., kempinligės), draudžiama iš teritorijos išvežti gyvūnus, mėsą ir kitus jų produktus, sunkesniais atvejais gali būti apribojamas ir transporto įvažiavimas bei išvažiavimas, statomos sanitarinės užkardos, kuriose vyksta mašinų patikrinimai dėl to, ar neišvežama mėsa ir kt.
Karantino trukmė nustatoma pagal užkrečiamos ligos pobūdį, paprastai atsižvelgiant į tai, kiek laiko užtrunka nuo užsikrėtimo iki simptomų pasireiškimo. Jeigu karantino metu pasireiškia simptomai, individai izoliuojami gydymui.
Efektyvumas
Karantino efektyvumas susijęs su ligos pobūdžiu: kuo liga labiau užkrečiama, o po užsikrėtimo kurį laiką nepasireiškia simptomai, tuo karantinas gali efektyviau mažinti epidemijos plitimą. Karantino poveikis taip pat tampriai susijęs su galimybėmis kuo greičiau izoliuoti užsikrėtusiuosius. Jeigu izoliaciją įmanoma vykdyti greitai ir efektyviai, karantino duodama nauda stabdant epidemiją gali būti palyginti nedidelė. Siekiant geriausio rezultato, paprastai derinamos tiek karantino, tiek ligonių izoliacijos priemonės.
MUD
MUD (pradžioje – Multi-User Dungeon, vėliau – Multi-User Dimension ir Multi-User Domain)  – daugelio žaidėjų realaus laiko virtualus pasaulis, paprastai tekstinio tipo. MUD apjungia vaidmenų žaidimų, hack and slash, player versus player, interaktyvios grožinės literatūros ir internetinių pokalbių elementus. Žaidėjai gali skaityti kambarių, objektų, kitų žaidėjų, ne žaidėjų veikėjų ir virtualiame pasaulyje atliktų veiksmų aprašymus. Paprastai žaidėjai sąveikauja vieni su kitais ir su žaidimo pasauliu klaviatūra rinkdami komandas, kurios primena natūralią kalbą.
Be fantastikos, žaidimų vyksmo vieta galėjo būti pagrįsta populiarių knygų, filmų, animacijos, istorijos laikotarpių, antropomorfiniais gyvūnais apgyvendintų pasaulių motyvais ir t. t. Ne visi MUD yra žaidimai; kai kurie jų skirti edukaciniams tikslams, kiti tėra virtualios pokalbių aplinkos. Lankstus daugelio MUD serverių pobūdis lemia tai, kad MUD gali būti naudojami įvairiose srityse nuo informatikos mokslinių tyrimų iki geoinformatikos iki medicininės informatikos iki analitinės chemijos. MUD pritraukė daugumos sričių, tokių kaip komunikacija, sociologija, teisė ir ekonomika, mokslininkų dėmesį.
Dauguma MUD yra mėgėjiški projektai ir yra nemokami; vienuose priimami aukojimai ir leidžiama įsigyti virtualių daiktų, kituose už narystę reikia susimokėti mėnesinį mokestį. Prie MUD galima prisijungti standartiniu telnet klientu arba specializuotais MUD klientais, kurie pagerina naudotojo aptarnavimo kokybę.
Tokių daugelio žaidėjų internetinių žaidimų vaidmenimis (MMORPG), kaip „EverQuest“ ir „Ultima Online“, ir susijusių virtualaus pasaulio žanrų, tokių kaip socialinių virtualių pasaulių, pvz., „Second Life“, istorijos šaknys siekia MUD žanrą. Iš tiesų, prieš termino MMORPG atsiradimą, tokio stiliaus žaidimai paprasčiausiai buvo vadinami grafiniais MUD žaidimais.
Žaidimo stilius
Įprastiniame MUD žaidime žaidėjas yra supažindinamas su „patalpa“, kurioje stovi jo veikėjas, patalpoje esančiais objektais, kitų žaidėjų veikėjais ir kompiuterio valdomais veikėjais (NPC) bei su visais išėjimais. Norėdamas įvykdyti užduotį, žaidėjas įveda tekstinę komandą, pvz., take apple ('paimti obuolį') arba attack dragon ('atakuoti drakoną'). Judėjimas žaidimo aplinka paprastai vykdomas suvedant kryptį (arba jos sutrumpinimą), kuria žaidėjas nori judėti. Pavyzdžiui, suvedant north ('šiaurė') arba tiesiog n palieptų žaidėjo veikėjui išeiti iš esamos patalpos kryptimi į šiaurę.
MUD klientai paprastai turi funkcijas, kurios leidžia kai kurias užduotis įvykdyti nesunkiai. Pavyzdžiui, komandų mygtukai, kuriuos žaidėjas gali paspausti, norėdamas pajudėti tam tikra kryptimi arba paimti daiktą. Taip pat yra įrankių, kurie prideda greitųjų klavišų funkciją, t. y. makrokomandų, kurios leidžia žaidėjui, kad ir, pavyzdžiui, judėti aplinkui naudojantis rodyklių klavišais savo klaviatūroje.
Krikštasuolė
thumb|240px|Krikštasuolė rusų name
Krikštasuolė – garbingiausia lietuvių (ypač aukštaičių, suvalkiečių) trobos vieta, užstalės kampas ties namo šoninės ir galinės sienų sandūra. Krikštasuolėje buvo sodinami garbingi svečiai, jaunieji, kūmai, ten sėdėdavo šeimininkas. Krikštasuolė puošta šventųjų paveikslais, šeimos fotografijomis, dažnai kabėdavo rankšluostinė su gražiu rankšluoščiu.
Krikštasuolės sakralumas atėjęs iš senovės baltų tikėjimo, kad namo kertėje gyvenančios namų dvasios. Ten buvo statomas rugiapjūtės pradėtuvių pėdas, buvo kabinamas rugiapjūtės, linarovio pabaigtuvių vainikas.
Škotijos futbolo varžybos 1978–1979 m.
Finalo rungtynės
-
Peržaidimas
-
Farneso Baras
Farneso Baras  – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijos šiaurės vakaruose, Kambrijos grafystėje, Farneso pusiasalyje, prie Airijos jūros (Morkamo įlankos). Miestui priklauso priešais esanti Volnio (Walney) sala. Plentas į Alverstoną, geležinkeliai į Karlailą, Lankasterį. Karinių laivų (daugiausia povandeninių) statyba ir remontas, juodoji metalurgija, metalo apdirbimas, dyzelinių variklių gamyba, tekstilės, popieriaus pramonė. Farneso Bare yra XII a. cisteriečių abatijos griuvėsiai, XII a. Pylo pilies liekanos, rotušė, Šv. Jurgio, Šv. Marijos, Šv. Juozapo bažnyčios, parkas. Netoliese prasideda Ežerų kraštas.
FK Šauliai
Ginkūnų „Šauliai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.
Istorija
Futbolo klubas „Šauliai“ įkurtas 1997 m. Šiaulių mieste. Daugelis klubo narių - dirbantys Šiaulių miesto įmonėse, bet yra ir moksleivių bei studentų.
Komanda žaidžia III lygoje, taip pat mažojo futbolo turnyruose.
2018 m. ŠAFF III lygos pirmenybėse užėmė trečią vietą. Net penki komandos žaidėjai pelnė po šešis įvarčius (Paulius Aukštikalnis, Dominykas Jurgaitis, Remigijus Mikočionis, Dainius Misevičius ir Tomas Staponkus).
Padainupys
Padainupys – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Mastaičių, kelių ir  sankryžoje.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Stotelė kelyje į Pažėrus miniatiūra|240px|left|Padainupys ties kryžkele
1933 m. kaime vietos Šaulių iniciatyva buvo pastatytas paminklas lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžiui atminti. Paminklas nugriautas apie 1950 m. ir užkastas netoliese, lauke. Atstatytas 1989 m. Padainupio kaimo gyventojų iniciatyva.
Berlyno karališkieji rūmai
thumb|right|250px|Berlyno karališkieji rūmai Berlyno karališkieji rūmai – Prūsijos karalių ir Vokietijos imperatorių rezidencija Berlyne, Pilies aikštėje.
Istorija
Berlyno karališkųjų rūmų vietoje gotikinę rezidencinę pilį XV a. viduryje pradėjo statyti Brandenburgo markgrafas ir Šventosios Romos imperijos kurfiurstas Frydrichas II Hohencolernas. Po šimtmečio pilis buvo perstatyta į puošnius renesansinius rūmus, tapo viena svarbiausių šios dinastijos rezidencijų. Vėliau rūmai buvo plečiami ir rekonstruojami, įgijo ankstyvojo baroko bruožų. Valdant kurfiurstui Frydrichui III, kuris 1701 m. Karaliaučiuje karūnuotas Prūsijos karaliumi Frydrichu I, buvo pradėtas didžiausias Berlyno rūmų pertvarkymas. Jie tapo svarbiausia Prūsijos karalystės valdovų rezidencija. Rūmų architektas Andreasas Šliuteris rezidenciją perstatė į brandžiojo baroko rūmus. Architektas Johanas Eosanderis fon Gėtė 1706–1713 m. išplėtė karališkųjų rūmų kompleksą, suformavo antrąjį vidinį kiemą. Šią rekonstrukciją užbaigė Martinas Heinrichas Bėmė. Rūmai nuo tol tarnavo ir kaip Prūsijos karalių, vėliau – Vokietijos imperatorių rezidencija, ir kaip valstybės valdymo institucijų būstinė. Tarpukariu juose veikė rūmų muziejus.
1944 m. gegužės mėnesį ir 1945 m. vasarį rūmai buvo bombarduojami, Berlyno šturmo metu juos apšaudė artilerija. Tačiau fasadai ir konstrukcija išliko gana tvirti. Po karo planuota rūmus atstatyti, tačiau Vokietijos socialistinės vienybės partijos generalinio sekretoriaus Valterio Ulbrichto įsakymu 1950 m. jie buvo susprogdinti. Rūmų vietoje suformuota K. Markso ir F. Engelso aikštė bei 1974 m. pastatyti Respublikos rūmai – VDR parlamentas. Respublikos rūmai buvo nugriauti 2002–2008 m. 2008 m. prasidėjo Berlyno karališkųjų rūmų atstatymas.
Pečeneg
(, reikš. pečenegas, GRAU indeksas 6П41) – rusiškas kulkosvaidis.
Atnaujintas PKM variantas. Tai pagreitino serijinę gamybą, palengvino naudojimą.
Vamzdis
Tvirtesnis vamzdis leido perkelti kojeles prie vamzdžio žiočių, tai pagerino kulkosvaidžio atramą ir ~70% sumažino sklaidą.
Vamzdis turi priverstinį aušinimą oru. Vamzdis turi išilginių keterų formos radiatorių ir apgobtas gaubtu. Šaudant iš vamzdžio išsiveržiančios parako dujos siurbia orą iš priekinės tarpo tarp vamzdžio ir vamzdžio gaubto dalies. Susidaro šalto oro srautas nuo angos gaubto užpakalinėje dalyje, kur po pernešimo rankena yra įtėkio anga, link vamzdžio žiočių.
Pagerintas vamzdžio aušinimas leido atsisakyti atsarginio vamzdžio. Todėl kulkosvaidžio komplekto masė, nepaisant to, kad vamzdis tapo sunkesniu, sumažėjo. Vamzdžio konstrukcija sumažino oro srautą, kuris nuo įkaitusio vamzdžio kyla aukštyn ir apsunkina taikymąsi.
Vamzdžio konstrukcija leidžia iššauti 400 šūvių neslopstant taiklumui. Ilgiausia nenutrūkstama serija – 600 šūvių (3 juostos × 200 šovinių – standartinė kovinė komplektacija). Mūšyje gali iššauti iki 1000 šūvių per valandą, neblogint kulkosvaidžio taiklumo ir negadinant vamzdžio. Vamzdžio patvarumas – iki 30 tūkst. šūvių (intensyviai šaudant).
Atnaujinimas
Atnaujintas variantas vadinasi –SP (, GRAU indeksas 6П69).
Chorolas
Chorolas  – upė Ukrainoje, Sumų ir Poltavos srityse; Psiolo dešinysis intakas (Dniepro baseinas). Prasideda ties Červona Slobodos kaimu, teka į pietus Padnieprės žemuma. Žemupyje pasuka į pietryčius, įteka į Psiolą ties Popivka.
Slėnis trapecinis, asimetriškas, iki 10-12 km pločio. Salpa pelkėta, apaugusi krūmokšniais, nuo 0,2-0,5 km iki 1,5-2 km pločio. Vaga vidutiniškai vingiuota, 40-80 m pločio. Prie Chorolo įsikūręs Myrgorodo miestas.
Dieveniškių valsčius
Dieveniškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietryčių Lietuvos ir vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dieveniškės.
Istorija
XVI a. viduryje minimas kaip karališkasis valsčius. Carmečiu atkurtas 1802 m., iš pradžių buvo kaip kaimo bendruomenė, vėliau tapo valsčiumi Vilniaus gubernijoje. 1926 m. dalis Dieveniškių valsčiaus perduota Benekainių valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Baltarusijos TSR. 1941 m. vasario 17 d. valsčius priskirtas Lietuvos TSR (vienintelis buvusios Ašmenos apskrities valsčius dabartinės Lietuvos teritorijoje). Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Šalčininkų rajonui (9 apylinkės).
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Kazimierava (Panevėžys)
Kazimierava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Velykių.
Paprastieji žvaigždininkai
Šeimoje 9 gentys, apie 50 rūšių.
Rentgeno spinduliai
[[Vaizdas:Roentgen-Roehre.svg|thumb|
K – katodas (spinduliuoja elektronus, įelektrintas neigiamai)
A – anodas (įelektrintas teigiamai)
X – rentgeno spinduliuotė
Uh – katodo kaitinimo įtampa
Ua – greitinančioji įtampa]] thumb|Pirmasis medicininis rentgenų spindulių panaudojimas. Vilhelmas Rentgenas padarė savo žmonos Anna Bertha Ludwig rankos [[Rentgeno nuotrauka|Rentgeno nuotrauką.]] thumb|[[Vilhelmas_Rentgenas|Vilhelmas Rentgenas, 1895 metais atrado Rentgeno spindulius.]] Rentgeno spinduliai  – elektromagnetinės bangos, kurių bangos ilgis yra 10–0,01 nm, dažnis nuo 30 iki 30 000 PHz (1 P Hz = 1015 hercų). Fotonų energija – 0,1–100 keV. (Šie skaičiai įvairiuose literatūros šaltiniuose gali šiek tiek skirtis, nes ribos nėra griežtai apibrėžtos). Rentgeno diapazonas dar skirstomas į minkštą (mažiausios energijos) ir kietą (didžiausios energijos) rentgeno spinduliavimą.
Rentgeno spindulių gavimas
Rentgeno spinduliai gaunami rentgeno aparatuose panaudojant įgreitintus elektronus. Dideliu greičiu atsitrenkę į anodą, jie savo judėjimo energijos nedidelę dalį (0,1–5 %) išspinduliuoja rentgeno spindulių pavidalu.
Astronomijoje rentgeno spinduliai susidaro labai aukštos temperatūros (1–100 milijonų K) plazmoje, sąveikaujant didelės energijos elektronams su magnetiniu lauku (sinchrotroninis spinduliavimas) arba didelės energijos elektronams su mažos energijos fotonais (Komptono reiškinys).ll
Rentgeno spindulių poveikis
Rentgeno spinduliai yra jonizuojančiosios spinduliuotės rūšis, todėl yra kenksmingi žmogui ir elektroniniams prietaisams.
R. Betis Balompié
„Betis“ Balompié – Ispanijos futbolo klubas iš Sevilijos.
Istoprija
Klubo ištakos siekia 1907 m. 2016/17 m. La Liga pirmenybėse užėmė 15 vietą.
Tvirtoji Ranka
Tvirtoji Ranka – 1965 m. sukurtas vesternas pagal vokiečių rašytojo Karlo Majaus romaną.
Turnys
Tvirtoji Ranka jau 10 metų ieško savo šeimos žudiko, pravarde Generolas. Pastarasis, surinkęs didelę armiją vyrų, stengiasi išprovokuoti konfliktą tarp indėnų bei nedidelio miestelio gyventojų, kad galėtų netrukdomas šeimininkauti įsigytoje žemėje, kurioje tikisi rasti aukso. Po to, kai nužudomas komančių vado sūnus, Tvirtoji Ranka ir jo draugas Vinetu turi 3 dienas, kad rastų ir pristatytų indėnams žudiką, kitaip prasidės karas. Link miestelio pajuda kariuomenė, o indėnai ima telkti savo pajėgas.
Kol jiedu ieško kaltininko, Generolas parduoda komančiams ginklus su tuščiais šoviniais, tikėdamasis, kad susidūrime su kariuomene jie visi žus ir nebebus kliūčių ieškoti aukso.
Aristide Bancé
Aristidas Bansė (Aristide Bancé; g. 1984 m. rugsėjo 19 d.) – Dramblio Kaulo Krante gimęs Burkina Faso futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Dramblio Kaulo Kranto klubo „ASEC Mimosas“ žaidėjas.
Gimė Dramblio Kaulo Krante, šeimoje, iš kurios kilo kitas garsus futbolininkas Aruna Dindane. Jaunystėje išvyko į Burkina Fasą. Pradžioje rungtyniavo Burkina Faso ir Dramblio Kaulo Kranto komandose, bet 2003 m. išvyko į Belgiją. Rungtyniavo Ukrainoje, Vokietijoje, Turkijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Suomijoje, Latvijoje, Kazachstane ir kitur.
Nuo 2003 m. rungtyniauja Burkina Faso rinktinėje. Ženkliai prisidėjo prie šios komandos istorinio patekimo į 2013 m. Afrikos Tautų taurės finalą, kuomet pusfinalio varžybose nuolat atakavo Ganos vartus ir įmušė įvartį.
Adolfas Ersas
Adolfas Ersas (, iki 1914 m. Adolfs Rūniks, 1885 m. birželio 13 d. Gibeniai, dab. Cėsių savivaldybė – 1945 m. vasario 28 d. Ryga) – latvių rašytojas.
FC Unirea Alba Iulia
Alba Julijos „Unirea“ – Rumunijos futbolo klubas iš Alba Julijos.
Adolfas Ersas
Biografija
Ankstyvuosiuose kūriniuose vyrauja legendų, antikos mitologijos motyvai. Romane „Meilės vaivorykštė“ vaizduojami septyni meilės tipai, kuriems atstovauja Erotas, Afroditė, Demetra, Apolonas, Panas, Dionisas ir Kristus. Apsakymų rinkiniuose, romanuose yra lietuviškų motyvų, vaizduojamas Latgalos krašto gyvenimas. Bendravo su lietuvių rašytojais, parašė knygų apie Lietuvą. Lietuvių kalba 1936 m. išleista jo knyga „Račinskio meilės paslaptis“.
Mažasis tampriagrybis
Mažasis tampriagrybis (Calocera cornea) – tampriagrybių genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai maži, tamprūs, drebučių konsistencijos, cilindro, kuokos formos, labai retai nežymiai šakoti, viršutinėje dalyje šiek tiek nusmailėję, 0,5-1,5 cm aukščio, šviesiai geltoni, rusvai geltoni, rudai geltoni. Trama gelsva. Sporos 8-10 x 3-4,4 μm.
Būdingi požymiai: šiek tiek panašus į lipnųjį tampriagrybį, bet jo vaisiakūniai nedideli, auga vienas šalia kito didelėmis kolonijomis ant išvartų, šakų, kelmų.
Auga vasarą ir rudenį, didesnėmis ar mažesnėmis grupėmis, miškuose, parkuose, soduose, sodybvietėse ant papuvusios medienos. Neretas. Nevalgomas.
Kaarta
Bambarų Kaartos karalystė (bambarų kalba: Kaarta Bamanan Famamara) – istorinė Afrikos valstybė, 1753–1890 m. egzistavusi dab. vakarų Malio (Kajeso regionas) ir pietvakarių Mauritanijos (Hod el Garbio ir Asabos vilajų) teritorijoje. Ją sukūrė bambarų tauta.
Istorija
Kaartos valstybė susiformavo istoriniame Diafanu regione. Dar XVII a. viduryje nuo Segu mieste valdžiusios bambarų kilmės dinastijos Kulibali, atskilo jos atšaka, kuri rezidavo Sunsana mieste. Kuomet XVIII a. pradžioje Segu Kulibali dinastija įkūrė Bamarų imperiją, Sunsanos Kulibali (dar vadinami Masasi) neprisijungė prie imperijos ir įkūrė atskirą Kaartos valstybę su sostine Nioro mieste. Karai tarp Kaartos ir Bamarų imperijos vyko nuolat, ir Bamarų imperijos kariuomenė keletą kartų nusiaubė Kaartą. Tačiau XIX a. pradžioje Kaarta sustiprėjo ir tapo regiono lydere. Karalius Musa Kurabo vykdė karus prieš Futa Toro, 1803 m. nukariavo Chaso valstybėlę Bambuko regione. Karaliaus Bodian Mariba laikais Karta siaubė Galamo, Bondu, Salumo karalystes vakaruose.
Valdant Mamadi Kandijan (1843–1854 m.) pietuose iškilo galinga fulbių džihado valstybė Tukulerų imperija. 1854 m. Tukulerų valdovas Umaras Talis nukariavo Nioro sostinę ir išžudė visą valdovo šeimą. Kaarta buvo paversta Tukulerų imperijos vasale, o jos fama buvo skiriami iš centrinės valdžios ir lojalūs Tukulerų imperijai.
Kaartoje interesus reiškė ir prancūzai, kurie ją suvokė kaip grėsmę vasaliniam Futa Toro imamatui. 1878 m. jų ekspedicija sunaikino Sabucirės fortą ir nukariavo didelę dalį Kaartos. 1890 m. Prancūzai nukariavo likusią teritorijos dalį. 1904 m. Kaarta oficialiai aneksuota ir įjungta į Prancūzijos Vakarų Afriką.
Fama sąrašas
Visos datos apytikrės.
Stare Lepkai
Stare Lepkai – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.