cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Paaliosė
Paaliosė – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km nuo Kazokiškių, ties Neries ir Aliosės santaka, Panerių miškuose. Patenka į Neries RP. Kaime išlikęs ženklas, galbūt naudotas laivybos reguliavimui.
Paalksniai
Paalksniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Karklėnų. Paalksniuose yra senojo geležies amžiaus pilkapynas (Paalksnių pilkapynas, vietos gyventojų vadinamas „milžinkapiais“), vėlyvojo geležies amžiaus kapinynas (jame yra griautinių ir degintinių kapų), krikščioniškojo laikotarpio senkapis.
Violetta Villas
Violetta Villas (1938 m. birželio 10 d. Lježe – 2011 m. gruodžio 5 d. Klodzko Levine) – Lenkijos operos ir operetinės pop muzikos atlikėja.
Sakon Yamamoto
Sakon Yamamoto (jap. 山本 左近 , g. 1982 m. liepos 9 d.) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Japonijos.
Violetta Villas
Biografija
Violetta Villas gimė Lježe (Belgija). Baigė kūno kultūros institutą Varšuvoje. Koncertavo nuo 1960 iki 2011 m.
Populiariausiomis šios atlikėjos dainomis tapo „Ave Maria no morro”, „Do ciebie mamo”, „Dla ciebie miły”, „Oczy czarne” ir kt.
Sakon Yamamoto
Karjera
Savo lenktynininko karjerą Sakonas pradėjo 1994 m. kartingų varžybose. Vėliau jis lenktyniavo vis aukštesnėse lenktynių klasėse, o 2005 m. tapo Jordan ekipos lenktynininku bandytoju. Kitais metais jis tapo Super Aguri komandos lenktynininku. 2007 m. sezone jis atstovavo Spyker komandai. Po šių metų japonas karjerą tęsė GP2 čempionate.
2010 m. sezone japonas vėl grįžo į Formulės 1 lenktynes – jis tapo naujos Hispania Racing komandos lenktynininku bandytoju, o sezonui įpusėjus startavo lenktynėse.
2011 m. sezone japonas 3 etapams tapo Virgin Racing komandos atsarginiu lenktynininku.
Paaptekys
Paaptekys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vadoklių.
Paaukštoja
Paaukštoja – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Užuguosčio, prie kelio Nemaitonys–Užuguostis.
Dujotiekis Klaipėda-Kuršėnai
Dujotiekis Klaipėda-Kuršėnai – magistralinis dujotiekis Lietuvos teritorijoje, kuris jungia Klaipėdą ir Kuršėnus.
Istorija
2013 m. Lietuvos vyriausybė pritarė antrosios gijos dujotiekio Klaipėda-Panevėžys trasoje nuo Klaipėdos iki Kuršėnų statybai. Dujotiekio trasa eina per 550 sklypų. Žemės savininkams prieštaraujant dujotiekio statybai, dujotiekio trasoje esantys žemės sklypai eksploatuojami vadovaujantis žemės servitutais, civilinio kodekso nustatytais pagrindais. 2014 m. atplukdyti pirmieji dujotiekio vamzdžiai.
Pagrindinis dujotiekio tikslas – sudaryti sąlygas pilnai išnaudoti Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalą. Dujotiekio atšakos eis į Naująją Akmenę, Telšius, Rietavą, Plungę, Palangą, Gargždus.
2015 m. spalio 2 d. įvyko dujotiekio atidarymo ceremonija. Dujotiekio vamzdžiai yra 800 mm skersmens.
Techniniai duomenys
Magistralinio dujotiekio ilgis apie 110 km, skersmuo - 800 mm. Maksimalus darbinis slėgis - 5,4 MPa.
Kauno rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Kauno rajono savivaldybės taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 27 sumažintas Kauno rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinktas Valerijonas Senvaitis, jo pavaduotoju Donatas Jankauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Česlovas Ivaškevičius.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Paąžuolė (Rokiškis)
Paąžuolė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Obelių.
Apšriūtai (Malviško parapija)
Apšriūtai, Pečinkiai, taip pat Apšrūtai, Opšriūtai, Opšrūtai, (, nuo 1938 m. Bitzingen, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 16 km į vakarus nuo Pilkalnio, 17 km į šiaurės rytus nuo Gumbinės, Draugupės kairiajame krante.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Apšriūtų kaimo bendruomenė 1936 m. Minimi nuo 1664 m. Anksčiau vadinti Pečinkiais (Pettschincken, Pitzinken). Po 1709–1711 m. maro į kaimą atkelta zalcburgiečių ir vokiečių kolonistų: 1736 m. kaime gyveno 3 zalcburgiečių, 4 vokiečių ir 3 lietuvių šeimos. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su kolonistų iš Nasau kunigaikštystės sodybomis ir 11 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 91 gyventoju. 1854 m. Apšriūtuose buvo 16 gyvenamųjų pastatų ir 110 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų ir Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Malviško valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Malviško evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo mokykla.
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m.kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Vrangelio kalnai
Svarbiausios viršukalnės:
Vrangelio kalnai pavadinti Rusijos jūrininko Ferdinando Vrangelio garbei. Didžiuma kalnų patenka į Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinį parką.
Nota bene
miniatiūra|250px|right|Pastaba nota bene lapo viršuje [[rankraštis|rankraštyje su vokiškomis eilėmis (tekstas iš bibliotekos Maince)]]
Lotynišką frazę nota bene sudaro vienaskaitos 2-ojo asmens liepiamosios nuosakos veiksmažodis, sudarytas iš bendraties notāre („įsidėmėti“) ir bene („gerai“). Daugiskaitos forma – notate bene.
Baudžiamasis batalionas
thumb|right|200px|Bausmę štrafbatalione vykdantys kareiviai neturėdavo jokių skiriamųjų ženklų, vietoj kurių turėdavo raudonus trikampius, rodžiusius kad jie yra štrafbataliono kariai. Baudžiamasis batalionas (štrafbatalionas,, Strafe – 'bausmė', battalion – 'batalionas') – baudžiamasis vermachto dalinys Antrojo pasaulinio karo metais, į kurį patekdavo kareiviai, karo lauko teismo nuteisti mirties bausme ir kuriems bausmė buvo atidėta.
Istorija
Štrafbatalionai daugiausiai veikė Rytų fronte, kur jie vykdydavo pavojingiausias užduotis. Štrafbatalionų kareivių mirtingumas buvo didelis, nes juos naudodavo minų laukams valyti, šturmuoti sunkiai įveikiamus objektus ar ginti punktus, kuriuos atakuoja žymiai stipresnės pajėgos.
Sužeisti štrafbatalionų kareiviai dažnai būdavo nušaunami ar paliekami mirti, nes Vermachto gydytojams buvo nurodyta štrafbatalionų kareivių negydyti. Nukautų štrafbatalionų kareivių nelaidodavo ir palikdavo gulėti žūties vietoje.
Per visą bausmės laiką išgyvenę štrafbatalionų kareiviai būdavo perkeliami į paprastus fronto dalinius su paprastų kareivių teisėmis.
Paskutinėmis karo dienomis, kai Trečiasis Reichas jau byrėjo, kareiviai ar rekrutai į štrafbatalionus patekdavo net už menkus nusižengimus.
Zootropolis
Zootropolis – 2016 m. JAV animacinis filmas, kurį sukūrė „Walt Disney Animation Studios“ ir išleido „Walt Disney Pictures“. Filmą įgarsino Ginnifer Goodwin, Jason Bateman, Idris Elba, Jenny Slate, Nate Torrence, Bonnie Hunt, Don Lake, Tommy Chong, J. K. Simmons, Octavia Spencer, Alan Tudyk ir Shakira.
Filme, kurio veiksmas vyksta Zootropolio mieste, kuriame sugyvena antropomorfiniai žinduoliai, pasakojama apie neįtikėtiną triušio policijos pareigūno ir raudonosios lapės sukčiaus partnerystę, kai jie atskleidžia nusikalstamą sąmokslą, susijusį su plėšrūnų dingimu.
Jungtinėse Amerikos Valstijose jis buvo išleistas 2016 m. kovo 4 d. Filmas sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų, kurie gyrė filmo scenarijų, animaciją, įgarsinimą, temą ir Michael Giacchino garso takelį. Jis visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 1 mlrd. dolerių, tapdamas ketvirtuoju pelningiausiu 2016 m. filmu. Filmas taip pat pelnė „Oskarą“ ir daugybė kitų apdovanojimų.
2022 m. lapkričio 9 d. „Disney+“ platformoje įvyko serialo „Zootropolis+“ premjera.
Katarzyna Konat
Katažyna Konat (Katarzyna Konat, g. 1996 m. sausio 17 d., ...) – Lenkijos futbolininkė, gynėja. Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms.
Karjera
Profesionalios futbolininkės karjerą pradėjo KKPK Medyk Konin. Su šia ekipa tapo Lenkijos čempione.
2013 m. birželį vykusiame Europos iki 17 metų čempionate futbolininkė su Lenkijos U-17 rinktine iškovojo aukso medalius.
2019 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 2021–2022 m. sezone tapo Ekstraliga čempione.
2022 m. vasarą persikėlė į Pomigliano (Italija).
Rinktinės
Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. Kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę.
Paąžuoliai (Utena)
Paąžuoliai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Saldutiškio.
Kauno rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Kauno rajono savivaldybės taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Petras Mikelionis.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Vrančos kalnai
Vrančos kalnai  – kalnagūbris Rytų Karpatų pietinėje dalyje, Rumunijoje, Vrančos apskrityje. Ilgis 60 km. Aukštis iki 1783 m (Goru kalnas). Būdingi mišrieji ir spygliuočių miškai, kalnų pievos.
Pagiriai (kaimas)
Pagiriai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, iš pietinės, rytinės ir šiaurinės pusių supantis Pagirių miestelį.
Melilja
Melilja – Ispanijos autonominis miestas, esantis Afrikoje, šiaurinėje Maroko pakrantėje. Iki 1995 m. kovo 14 d. buvo Malagos provincijos dalis, vėliau tapo autonominiu miestu. Iki Ispanijos įstojimo į ES Melilja buvo laisvasis uostas.
2008 m. mieste buvo 71 448 gyventojai. Dauguma jų – krikščionys ir musulmonai (daugiausia berberai), yra tautinių mažumų. Kalbama tiek ispaniškai, tiek tarifito kalba. Oficiali kalba yra ispanų, tačiau raginama suteikti oficialios kalbos statusą ir tarifitui.
Istorija
Pradžioje Meliljos vietoje buvo finikiečių, vėliau – pūnų miestas Rusadiras. Vėliau jis tapo Romos provincijos Tingitano Mauretanijos dalimi. Vėliau ji priklausė vandalams, Bizantijai, Ispanijos vizigotams. Istorija panaši į kitų Maroko Rifo ir pietų Ispanijos miestų istoriją. Miestą valdė Umajadai, Idrisidai, Hamudidai, Almoravidai, Almochadai, Marinidai ir Vatasidai. Melilja buvo Feso karalystės dalis, kai katalikiškieji karaliai karalienė Izabelė I Kastilietė ir karalius Ferdinandas II Aragonietis pareikalavo, kad 3-iasis Medinos Sidonijos hercogas Juan Alonso Pérez de Guzmán, žinomas kaip Guzmán el Bueno, užimtų šį miestą.
Hercogas pasiuntė į žygį Pedro Estopiñán, kuris 1497 m. užėmė miestą praktiškai be kautynių. Buvo praėję keletas metų po to, kai 1492 m. Kastilijos karalystė užvaldė Nasridų valdytą Granados emyratą, paskutinį Al-Andalusijos likutį. Meliljai grasino atkariavimu, ji buvo apgulta 1694–1696 m. ir 1774–1775 m. Vienas ispanų karininkas pareiškė: „Valanda ginant Melilją nuopelnų požiūriu verta daugiau kaip trisdešimties metų tarnybai Ispanijoje.“ Ispanai patyrė daug problemų ir nuo kaimyninių berberų genčių, kurios faktiškai buvo nepavaldžios Maroko sultonui.
1893 m. Rifo berberai apgulė Melilją, į miestą gynybai buvo įvesti 25 tūkst. kareivių.
1908 m. dvi kompanijos, kurias globojo El Roghi, tuometinio Rifo regiono vadas, pradėjo švino ir geležies rūdų gavybą 20 km nuo Meliljos. Nuo kasyklų buvo nutiestas geležinkelis. Tų pačių metų spalio mėnesį Roghi vasalai sukilo prieš jį ir užpuolė kasyklas, kurios liko neveikiančios iki 1909 m. birželio. Liepos mėnesį kasyklų darbininkai vėl buvo užpulti ir keletas nužudyti. Įvyko keletas kautynių tarp genčių karių ir ispanų. thumb|left|200px|Gyvenamieji namai Meliljoje, Viduržemio jūros pakrantėje.
1910 m. Rifo regionas buvo numalšintas ir ispanai vėl pradėjo eksploatuoti kasyklas, pradėjo Mar Chica uosto statybos darbus. Tačiau 1911 m. kilo nauji neramumai.
1921 m. berberai, vadovaujami Abd el Krim, sumušė ispanus. Berberai buvo numalšinti tik 1926 m., kai Ispanijos Marokas įvedė savo valdžią regione. thumb|right|250px|Meliljos žemėlapis Generolas Francisco Franco 1936 m. panaudojo Melilją kaip bazę sukilimui. Meliljoje vis dar stovi paminklas F. Frankui.
2007 m. lapkričio 6 d. Ispanijos karalius Chuanas Karlosas I ir karalienė Sofija apsilankė Meliljoje, vietiniai gyventojai surengė palaikymo demonstracijas. Vizitas sukėlė Maroko vyriausybės protestą. Tai buvo pirmas Ispanijos monarcho vizitas į Melilją per 80 metų.
Politinis statusas
Melilja ir Seuta yra dvi vienintelės Europos Sąjungos teritorijos Afrikos žemyne.
Maroko vyriausybė kelis kartus reikalavo, kad Ispanija Marokui perduotų Seutą, Melilją, Perechilį ir kelias smulkias saleles Maroko pakrantėje, priklausančias Ispanijai.
Ispanija teigia, kad Seuta ir Melilja yra neatskiriama Ispanijos dalis nuo XV a., ir šiuo požiūriu jos šimtmečiais senesnės už Maroką, kuris nepriklausomybę gavo 1956 m. Marokas šią poziciją atmeta teigdamas, kad šis Ispanijos buvimas Maroko pakrantėje yra kolonijinės praeities likutis, kuris turi būti likviduotas.
Seuta ir Melilja nėra įtrauktos į Jungtinių Tautų Nesavivaldžių teritorijų sąrašą kaip kolonijos.
Ekonomika
Pagrindinis Meliljos verslas yra žvejyba. Kiti pajamų šaltiniai yra prekyba su Maroku (legali ir kontrabandinė), Ispanijos ir ES grantai.
Melilją su Ispanija sieja oro ir jūros maršrutai. Iš Maroko į Melilją importuojama daug vaisių ir daržovių. Iš gretimų Maroko teritorijų apie 36 tūkst. marokiečių kasdieną atvažiuoja į Melilją dirbti, apsipirkti ar pardavinėti savo prekes.
Vaivadijų mundurai
thumb|right|410px|Lietuvos ir Lenkijos bajorai, apsirengę vaivadijų mundurais Vaivadijų mundurai – Abiejų Tautų Respublikos bajorų proginiai vyriški rūbai, devėti 1776–1795 m.
Istorija
1776 m. eilinis ATR seimas įpareigojo kiekvienos vaivadijos atstovą posėdžių metu nešioti rūbus, pasiūtus iš vietinio audinio – tokiu būdu buvo išskiriami ir indentifikuojami to regiono pasiuntiniai. Seimo nutarime nebuvo detaliai aprašyta kaip turi atrodyti bajorų mundurai, kiekvienas seimūnas galėjo pasirinkti fasoną laisvai. Šiam sprendimui turėjo pritarti pavietų bajorijų seimeliai, kurie nustatė kokios spalvos turi būti žiponas ir kontušo juosta. Kai kurie seimeliai (pavyzdžiui Trakų vaivadijos bajorų susirinkimas) nutarė turėti du aprangos komplektus: vienų spalvų seimo posėdžių metu ir kitų – per pavietų seimelius ar kitom progom. thumb|left|190px|Dail. Jonas Nepomukas Levickis. ATR bajorų apranga Kai kurių vaivadijų bajorų suvažiavimų rezoliucijos:
Paąžuoliai (Paberžė)
Paąžuoliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės.
Paažvintė
Paažvintė – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, netoli Tauragnų.
Žirnainių tvenkinys
Žirnainių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 9 km į pietus nuo Kražių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Mergės intakas, Ančios baseinas) 0,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,41 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 140,3 m. Krantai neaukšti. Priešsroviui už 0,1 km yra užpelkėjęs bevardis 1,4 ha tvenkinys. Aplinkui plyti dirbami laukai. Vakaruose įsikūręs Žirnainių kaimas.
Keturiese prieš banką (komedija)
Keturiese prieš banką  – vokiška komedija, kuri pasirodė 2016 m.
Siužetas
Pasakojama apie keturis vyrukus. Trys iš jų svajoja, kad sėkmingai investuos, bet jų akcijos staiga nuvertėja. Trijulė norėtų atkeryšti ir dėl to kaltina Tobiasą, investicijų konsultantą, esą dėl jo kaltės prarado pinigus. Tiesą sakant, pats Tobias prarado darbą banke, o dėl visų nelaimių kaltas valdytojas Šumacheris. Tada ketveriukė nusprendžia ištaisyti padėtį ir ruošiasi apiplėšti banką. Jie atlieka žvalgybą, padaro namų darbus, net pavagia automobilį. Jų karštais pėdsakais seka geriausia tokių nusikaltimų tyrėja. Tada vyrukai nori rasti atpirkimo ožį. Jie pinigus sugalvoja paslėpti Šumacherio namuose.
Joachimas II Hektoras
Joachimas II Hektoras (1505 m. sausio 13 d., Kelnas – 1571 m. sausio 3 d. Kiopenikas) – Brandenburgo kurfiurstas, Joachimo I Nestoro sūnus. thumb|left|150px|Joachimo II Hektoro pirmoji žmona Magdalena Saksė 1539 metais priėmė liuteronystę, su išlaikymu, vis dėl to, daugeliu senų apeigų. Savo ekstravagancija, kurią skatinto jo finansinis agentas žydas Lipoldas, Joachimas privedė valstybinius finansus prie sutrikimo.
1542 metais, turkų kampanijos metu, jis vadovavo imperijos kariams Vengrijoje; kampanija neatnešė jam nei šlovės, nei pelno.
Šeima
1524 metais Joachimas II Hektoras vedė Magdaleną Saksę (1507–1534), Jurgio Barzdotojo ir Barboros Jogailaitės dukterį. Vaikai: Tapęs našliu, 1535 metais vedė Jadvygą Jogailaitę (1513–1573), Žygimanto I dukterį. Vaikai:
Dujotiekis Klaipėda-Panevėžys
Dujotiekis Klaipėda-Panevėžys – magistralinis dujotiekis Lietuvos teritorijoje, kuris jungia Klaipėdą, Šiaulius ir Panevėžį.
Istorija
2015 m. pastatytas 800 mm analogiškai einantis dujotiekis Klaipėda-Kuršėnai, kurio pajėgumai leidžia aplenkti dujotiekio Klaipėda-Panevėžys trasą iki Kuršėnų. Dujotiekio Klaipėda-Panevėžys atkarpa nuo Kuršėnų iki Panevėžio yra didesnio pralaidumo ir jungiasi su dujotiekiu Vilnius-Ryga, todėl juo galima gabenti gamtines dujas iš Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo į kitas Baltijos šalis.
Dubuklis (Trakų r.)
Dubuklis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Trakų, ties riba su Elektrėnų savivaldybe. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 153 m. Pietinis ir vakarinis krantai aukšti, šiaurinis krantas žemas, vietomis pelkėtas. Iš pietų ir vakarų supa Gilūšio miškas, šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, įsikūręs Dubuklės kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba. Ežeras nenutekantis, priklauso Strėvos baseinui.
Angolos futbolo varžybos 2011 m.
Finalo rungtynės
-
Arpas
thumb|200px|Arpas Arpas – grūdų vėtomoji mašina.
Vėtymo arpai Lietuvoje ėmė plisti XVIII a. paskutiniajame ketvirtyje, o gausiai išplito XIX a. antrojoje pusėje – XX a. Prieš Antrąjį pasaulinį karą beveik visi Lietuvos valstiečiai javus vėtė arpais.
Montanos vėliava
miniatiūra|Montanos vėliava nuo 1985 m. Montanos vėliava – vienas oficialių Montanos simbolių. Vėliava – tamsiai mėlynas stačiakampis su Montanos herbu centre. Virš herbo auksine spalva įterptas valstijos pavadinimas „Helvetica bold“ šriftu.
Istorija
Pirmoji Montanos vėliava buvo įteisinta 1905 m. Šią vėliavą sudarė tik valstijos herbas ir tamsiai mėlynas fonas. 1981 m. virš herbo įterptas Montanos pavadinimas, kad vėliava iš tolo būtų atskiriama nuo kitų valstijų vėliavų. Taip pat patikslintos vėliavos spalvos. 1985 m. patvirtintas pavadinimo šriftas.
Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmai
miniatiūra|2023 m. thumb|2012 m.
Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmai – kultūrinės paskirties pastatas Vilniuje, Kauno g. 5.
Istorija
1958 m. pastatytas. Vyko šokiai ir kino seansai, dirbo kavinė. 1963–1993 m. veikė Vilniaus lenkų teatras. Ilgainiui pastatą perėmė alternatyvios kultūros atstovai, jame surengę „Fete de la Musique“ ir „Strokes Temple“ festivalius. 1994 m. frontono viduryje vietoje buvusio Tarybų Sąjungos herbo pritaisyta Mindaugo Navako skulptūra „Kablys“, dėl kurios pats pastatas imtas vadinti Kabliu. 1997 m. rūmuose įsikūrė muzikinis klubas „GreenClub“, antrame aukšte veikė „Geležinis kablys“. Pastatas kelis kartus degė. 2011 m. Viliaus Alesiaus iniciatyva pastate įkurtas alternatyvaus laisvalaikio jaunimo centras „Kablys“.
Ora et labora
miniatiūra|220px|right|Freska [[Bjenas|Bjene (Lombardija)]]
Ora et labora – lotynų kalbos posakis, pradėtas vartoti katalikų bažnyčioje, prigijęs krikščioniškoje kultūroje.
Lotyniška ora et labora frazė buvo dvasiniu šūkiu vienuolio Šv. Benedikto iš Nursijos, kuris 529 m. įkūrė seniausią katalikų vienuolių benediktinų ordiną. Šv. Benediktas įrašė žodžius ora et labora ordino reguloje „Regula Benedicti“. Benediktinų vienuoliai savo veikloje vienijo maldą ir fizinį darbą.
Šv. Benedikto parašyta regula davė pradžią visai Vakarų bažnyčios vienuolystei, padarė esminę įtaką Europos civilizacijos bei kultūros raidai. Vienuoliai dirbo siekdami pragyventi ir padėti kitiems žmonėms materialiai arba dvasiškai.
Posakio kilmė
Pagal bažnyčios tradiciją laikoma, kad šūkis „Melskis ir dirbk“ yra iš šv. Benedikto regulos. Iš tikrųjų šis šūkis atsirado gerokai vėliau. Spėjama, kad XIX a. jį sugalvojo vienas autoritetingas benediktinų abatas iš Vokietijos. Prancūzijos tyrinėtojas Marie-Benoit D. Meeuws parodė, kad išraiška „ora et labora“ kilo iš knygos „Benediktinų gyvenimas“, kurį XIX a. parašė pirmasis naujosios Boironeso (Beuronese) abatijos abatas.
Power Hit Radio
Power Hit Radio – nacionalinė radijo programa, pradėta transliuoti 2003 m. Transliuojama per 9 siųstuvų tinklą visoje Lietuvoje. Nuo 2017 m. priklauso „All Media Baltics“ bendrovei.
PHR programą daugiausiai sudaro muzika ir pramoginės laidos, orientuotos į 15–35 m. jaunimo auditoriją. Tyrimo duomenimis daugiau nei du trečdaliai 16–39 m. klausytojų klausosi radijo kasdien. PHR kasdien pasiekia 4,9 % visų Lietuvos radijo stočių klausytojų (101,5 tūkst.)
Klaudia Jedlińska
Klaudija Jedlinska (Klaudia Jedlińska, g. 1999 m. spalio 11 d., ...) – Lenkijos futbolininkė, puolėja. Buvo kviečiama į Lenkijos jaunimo rinktines.
Karjera
2022 m. perėjo į UKS SMS Łódź.
2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka
UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht” (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra” prieš Kuopio „Kups” (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Klaudia Jedlińska prieš belges žaidė visas rungtynes.
Rinktinės
Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. 2016, 2017 m. kviesta į WU-17 rinktinę. 2018, 2019 m. kviesta į WU-19 rinktinę.
Dujotiekis Klaipėda-Jurbarkas
Dujotiekis Klaipėda-Jurbarkas – magistralinis dujotiekis Lietuvos teritorijoje, kuris jungia Klaipėdą ir Jurbarką.
Istorija
Dujotiekio Klaipėda-Jurbarkas statybos buvo vykdomos trimis etapais: 2007 m. nutiesta atkarpa nuo Šakių iki Jurbarkas, 2012 m. užbaigta atkarpa Jurbarkas – Tauragė, o po to nutiesta jungtis tarp Tauragės bei Klaipėdos. Dujotiekio statybos užbaigtos 2013 m. Pagrindinis dujotiekio tikslas – išplėsti dujų transportavimo galimybes iš Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo. Visa projekto vertė – 48,81 milijonai €.
Skirstymo sistema
Pastatytos dvi naujos dujų skirstymo stotys, Jurbarke (2007 m.) ir Klaipėdoje (2013 m.), kurios buvo prijungtos prie dujotiekio sistemos. Įrengtas Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo prijungimo prie perdavimo sistemos mazgas.
Dujotiekis
Dujotiekis sumontuotas iš plieninių polietileno izoliacija padengtų 400 mm skersmens vamzdžių. Dujotiekio trasa 29 vietose kerta valstybinės reikšmės kelius, 45 vietose vietinės reikšmės žvyrkelius, 3 rajoninės reikšmės kelius ir 2 geležinkelius.
CB Peñas Huesca
Hueskos „CB Peñas Huesca“ – profesionali Ispanijos krepšinio komanda iš Hueskos, žaidžianti antroje pagal pajėgumą Ispanijos krepšinio lygoje LEB Oro. Nuo 2008 m. komandos pavadinimas yra Lobe Huesca.
Komanda rungtyniavo ACB lygoje nuo 1983 iki 1996 metų. Vėliau klubas metus žaidė antroje pagal pajėgumą LEB lygoje, tačiau iškart po sezono pasitraukė iš lygos, bei ilga laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose. Po 14 metų pertraukos klubas vėl grįžo į LEB Oro lygą, po to kai 2010 m. LEB Plata finale nugalėjo "CD Huelva Baloncesto" komandą (89–67).
Įdomūs faktai
1992-1993 m. sezone kuomet tuometinis Hueskos klubas rungtyniavo elitinėje Ispanijos krepšinio lygoje ACB, čia kurį laiką rungtyniavo legendinis Lietuvos krepšininkas Rimas Kurtinaitis.
2010-2011 m. sezone komandoje rungtyniavo Latvijos krepšinio rinktinės puolėjas Rolands Freimanis.
2011 m. vasarą komandą papildė antras komandos istorijoje lietuvis - Gintaras Leonavičius.
Pabaigai (Marijampolė)
Pabaigai – Marijampolės miesto dalis, esanti miesto vakaruose už Tarpučių. Buvusi rytinė Pabaigų kaimo dalis.
Istorija
Prijungti prie miesto XX a. pabaigoje. Dalis gyvenvietės liko už miesto ribų.
Steigviliai
Steigviliai – kaimas šiaurės rytinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio, 4 km į šiaurę nuo Ūdekų. Kaimas turi daug išlikusių autentiškų mūrinių ir medinių gyvenamųjų namų, klėčių. Ties rytine kaimo dalimi, pro dirbamus laukus teka Beržtalio upė. Šalia kaimo stovi Steigvilių malūnas. Yra žemės ūkio bendrovė „Žiemagra“.
thumb|240px|left|[[Steigvilių vėjo malūnas po remonto, 2020 m.]] miniatiūra|240px|left|Medinių rastų [[klėtis su prieklėčiu]] thumb|left|240px|Senas kaimo sodžius thumb|left|240px|Medinis gyvenamasis namas su prieangiu
Istorija
Pietinėje kaimo pusėje, Beržtalio kairiajame krante buvo įsikūrusi Steigvilių senovės gyvenvietė, datuojama I tūkst. II puse – II tūkst. pradžia. Sovietiniais metais, archeologinių tyrinėjimų metu, Steigviliuose rastas juodos spalvos lipdytas puodas plonomis sienelėmis.
Kaimas minimas 1555 m. „Guostagalio inventoriuje“. Tuomet Steigviliai buvo Paberžtalio vaitijos dalis, valdoma vaito Jono Steigvilionio (rašoma, gimusio Steigviliuose). 1728 m. Steigvilių kaimas dar buvo žinomas kaip „Paberžtalio kaimas“.
thumb|right|240px|Pasaulio tautų teisuolis, kunigas [[Vladas Požėla su artimaisiais, 1939 m.]]
XIX a. spaudos draudimo laikais kaimo ūkininkų sodybose lankydavosi garsus Lietuvos knygnešys Jurgis Bielinis. Čia jis turėjo savo užuovėjas – vietas, kuriose galėdavo ilgesniam laikui apsistoti ir būti tikras, kad jo niekas neįskus žandarams. Čia atvažiavusio knygnešio laukdavo sodiečiai, norintys įsigyti ne tik jo atvežtos draudžiamosios spaudos, bet ir padiskutuoti su juo apie savo ir Lietuvos reikalus. Bieliniui patiko bendrauti ir su veikliu ir išsilavinusiu vietos jaunimu, nes gyvendami pasiturinčiai, tėvai stengėsi vaikams duoti kitokį gyvenimą – leisti juos į mokslus.
1889 m. vasarą knygnešystės organizatorius Motiejus Čepas Diržiuose įkurė draugiją (kuopelę) lietuviškoms knygoms ir laikraščiams skaityti bei platinti. Draugijai priklausė Diržių, Bardiškių ir Steigvilių kaimų ūkininkai: Ignas Povilaitis, Aleksys Jaras, Juozas Beinoras, Juozas Šiurna, Juozas Čepas ir kiti. Sekmadieniais vyrai rinkdavosi Loncmenio miške ir ten skaitydavo uždraustas knygas. Išpuvusio medžio drevėje buvo įsirengę knygyną – biblioteką, o skaitykla tapdavo miško aikštelė. Paprastai, kai susirinkusieji aikštelėje skaitydavo uždraustą spaudą, vienas iš draugijos narių eidavo sargybą. Saugodavo, kad jų slėptuvės neaptiktų žandarai.
1903 m. steigviliečio ūkininko Poželos klėtyje buvo surengtas vienas pirmųjų lietuviškų vakarų, kurio metu buvo suvaidinta žeimeliečio daktaro, literato Adomo Sketerio pjesė „Iš tamsos į šviesą“. Vaidinimą, kuriame pats dalyvavo, plačiai aprašė tuometis publicistas, vėliau vienas iš LKP įkūrėjų ir lyderių, Vincas Mickevičius-Kapsukas. Jo straipsnyje „Laiškas iš Lietuvos“ rašoma:
''[…] Nemažą triukšmą tarp žmonių ir policijos taip pat padaro ir naminiai spektakliai. […] Pereitą rudenį ir žiemą buvo pasklidusios dėl tų spektaklių Suvalkų gubernijoje kratos ir kalbos. […] Panašios kalbos dabar pasklido apie Steigvilių sodžių (Panevėžio pav.), kur pereitą vasarą buvo vaidinama nauja drama „Iš tamsos į šviesą“. Dramos turinys yra toks: pabaigusį 4 klases vaikiną tėvai būtinai varo į seminariją; tas neina ir už tai išvaromas iš tėvų namų. Bet jis nepameta mokslo, pabaigia gimnaziją ir universitetą. Tuo tarpu tėvo apmaudas pradeda mažti, jis atsimena savo sūnaus kalbas ir pradeda gailėtis, kad taip aštriai su juo apsiėjo, tuomet juodu vėl susitaiko. Toks, trumpai sakant, buvo tos dramos turinys. Tema čionai labai gerai parinkta, ypatingai, kad Steigvilių apylinkėje yra labai daug leidžiančių į mokslą savo vaikus.; Žmonių per spektaklį buvo susirinkę apie pustrečio šimto. Roles atliko vaidintojai labai gerai, norint kai kurias vaidino paprastos sodietės mergaitės. Įspūdis publikai buvo padarytas labai didelis, vaidinant buvo toks tykumas, kad būtų buvę galima girdėti musę lekiant; tik kai tėvas varė iš namų savo sūnų už tai, kad neina į seminariją, kai kurios dėdienės, matyt, taip pat turinčios besimokančius sūnus, ėmė šaukti: „Į seminariją važiuok! Į seminariją!…“ Didesnei daliai spektaklis labai patiko, norint kiti ėjo ten kokių „komedijų“ pažiūrėti, kiti kokių kalbų apie karą pasiklausyti. Tik senesniųjų dalis atrado, kad ten buvo išjuokiami kunigai… […] Ypatingai uostinėjo, ar nebuvo per tą spektaklį kas apie karą kalbama, ar nebuvo caro valdžia kritikuojama. Buvo besirengianti vienur kitur kratą padaryti, bet iki šiol dar nesusirengė; bent tik dabar gąsdina, kad reikėsią vaidintojams ir vietą davusiam pinigais užmokėti kokią bausmę.''
1919 m. spalio pabaigoje Steigvilių kaime įvyko Pasvalio komendantūros dalinių ir bermontininkų susirėmimas. Pastarieji pralaimėjo ir buvo išvyti Bauskės kryptimi.
Nepriklausomos Lietuvos laikais Steigviliai buvo seniūnijos centras. Seniūnijai priklausė Steigviliai, Steigvilių vienkiemiai, Aleksejevka II ir Naujadvario kaimas. 1932 m. Steigvilių seniūnas buvo Motiejus Indrišiūnas, jo pavaduotojas – Motiejus Požela. 1941 m. vasario mėnesį seniūnijos pagrindu sudaryta Steigvilių apylinkė.
Tarpukariu kaime veikė Steigvilių Pieno perdirbimo draugijos pieninė.
Sovietmečiu kaimas priklausė Karolio Poželos vardo kolūkiui, kurio centras buvo Bardiškiuose. Buvusiame ūkininko Valiulio sodybos name kelerius metus veikė Steigvilių pradinė mokykla. Šiame name taip pat veikė biblioteka, buvo demonstruojami kino filmai, organizuojamos vakaronės.
Pabaldakis
Pabaldakis – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, tarp Peršokšnų, Baldoko ir Keročio ežerų.
Dujotiekis Pabradė-Visaginas
Dujotiekis Pabradė-Visaginas – magistralinis dujotiekis Lietuvos teritorijoje, kuris jungia Pabradę ir Visaginą.
Istorija
2005 m. dujotiekio statybos buvo oficialiai užbaigtos. Dujotiekio paskirtis – tiekti dujas Visagino ir Ignalinos atominės elektrinės katilinėms. Gamtinių dujų poreikis katilinėse svyruoja nuo 4 mln. iki 14,7 mln. m³ kasmet.
2011 m. birželį dujotiekio infrastruktūroje užbaigti kontrolinio įtaiso paleidimo ir priėmimo kamerų įrengimo statybos darbai, kurie kainavo 2,480 mln. Lt.
Pabaldiškis
Pabaldiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Laičių.
Židikų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Židikų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Židikų miestelyje, prie kelio. Klasicistinės struktūros ir romantizmo architektūrai būdingų bruožų.
Bažnyčia išsiskiria tuo, jog joje esančiuose vargonuose yra išlikęs vienintelis Lietuvoje žinomas mechaninio būgno pavyzdys. Šalia bažnyčios esančioje varpinėje kabantis 1651 m. liejimo varpas - seniausias Mažeikių rajone.
Parapijoje švenčiami šv. Jono Krikštytojo atlaidai (birželio 24 d.) ir šv. Onos atlaidai (liepos 26 d., bet keliami į artimiausią sekmadienį).
Istorija
thumb|Židikų šv. Jono Krikštytojo bažnyčios altoriai thumb thumb|Bažnyčia iš paukščio skrydžio, 2023 m.
Židikai 1614 m. dovanoti Kražių jėzuitų kolegijai. 1636–1773 m. veikė jėzuitų misija. Apie 1636 m. Kražių kolegijos rektorius Kristupas Timinskis pastatė medinę koplyčią, kuri buvo Sedos, o vėliau - Pikelių parapijos filija. Jėzuitai bažnyčiai 1671 m. dovanojo 4 valakus žemės. Bažnyčia pastatyta 1688 m. 1786 m. Steponas ir Magdalena Dauginai fundavo altariją ir jai dovanojo 700 muštų talerių. 1792 m. pastatytas altarijos namas.
1819–1821 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia su šiaudiniu stogu (čerpinis stogas pradėtas dengti 1824 m.). Laikinoji bažnyčia dar stovėjo; buvo Pikelių parapijos filija. 1830 m. Kuršo žemvaldys baronas Sakenas padovanojo bažnyčiai 12 registrų vargonus. 1841 m. į Židikus paskirtas administratorius kunigas Vincentas Voinovičius vyskupijos kurijai pranešė radęs bažnyčią apleistą. Netrukus Alsėdžių dekanas užantspaudavo Židikų bažnyčią, joje uždraustos pamaldos. Židikų valdytojas paprašė vyskupijos vadovybės leidimo nugriauti supuvusį bažnyčios bokštą ir įsipareigojo pastatyti varpinę. Ji pastatyta 1842 m., nugriovus minėtą medinį bažnyčios bokštelį. 1850 m. minima parapinė mokykla. 1853 m. įkurta parapija, o parapijos klebonu paskirtas kun. Jonas Vaškevičius. 1858 m. pastatyta medinė klebonija. Apie 1861 m. bažnyčia suremontuota ir išpuošta, o 1862 m. ją pašventino Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius. Vyskupas M. Valančius Židikuose taip pat lankėsi 1850 m. ir 1856 m..
1905 m. vasarą vietoj lenkiškų, pradėtos giedoti lietuviškos valandos.
Pagal architekto Jono Muloko projektą kunigo Vaclovo Martinkaus rūpesčiu kapinėse 1940–1941 m. pastatyta mūrinė koplyčia. 1942 m. koplyčia pašventinta. Joje palaidota rašytoja Marija Pečkauskaitė.
Nuo 2009 m. bažnyčioje kasmet vyksta sakralinės muzikos festivalis „Musica Divina“. Prieš 2009 m. vykusį festivalį, bažnyčioje įrengti du elektriniai šildytuvai.
2013 m. bažnyčia atrinkta dalyvauti Europos Sąjungos lėšomis finansuojamame projekte Leader-12-Šiaurės Vakarų Lietuva-05-012, kurio metu buvo sutvarkyta bažnyčios aplinka. Projekto vertė – 50 000,00 Lt.
2018 m. liepos 26 d. bažnyčioje vykusio Norvegijos ansamblio Ensemble International koncertu atidarytas tradicinis, kasmetinis Dautarų dvaro festivalis Muzikinė vasara Dautarų dvare.
2021 m. bažnyčioje vyko sakralinio meno ir paveldo simpoziumas „Versmės“. Jo metu bažnyčios šventoriuje buvęs 1821 m. koplytstulpis su pieta buvo išvežtas restauracijai. 2022 m. liepos 23 d. restauratoriaus Dovydo Ušinsko sukurta koplytstulpio kopija su originaliomis skulptūrėlimis iškilmingai pašventinta.
Nuo 2018 m. rugpjūčio mėn. parapijos klebonu dirba kun. relig. m. mgr. Dainoras Židackas, atvykęs iš Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapijos, zakristijonu nuo 1981 m. dirba Kazimieras Malakauskas.
Architektūra ir interjeras
Bažnyčia yra klasicistinės struktūros ir romantizmo architektūrai būdingų bruožų (panaši į Žemalės bažnyčią), stačiakampio plano, bebokštė. Ji vientiso tūrio, monumentali, darnių proporcijų ir nesudėtingų formų. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro su baltais arkiniais vartais, kuriems iš šonų įrengti dveji mažesni varteliai.
Pastato planas simetriškas išilginės ašies atžvilgiu. Siauru mediniu karnizu apvainikuotą pastatą dengia aukštas stogas. Ties presbiterijos susiaurėjimu jis nelūžta, tik sklandžiai subanguoja, kampe sudarydamas trikampę pastogę. Bažnyčios langai arkiniai - apačioje aukšti, viršuje - žemi. Pagrindinis įėjimas - šiaurinio fasado viduryje, pabrėžtas stačiakampe tinkuota įduba, jos ašyje - stambi durų arka ir nedidelis langas virš jo. Frontonas atskirtas šlaitiniu stogeliu.
Vientisa bažnyčios interjero erdvė dviem poromis stulpų sudalyta į tris navas. Centrinė nava platesnė už šonines ir šiek tiek aukštesnė, pereinanti į stačiakampę presbiteriją. Žemų lubų zakristija įrengta už didžiojo altoriaus. Šiaurės vakarų kampe yra nedidelis priesienis su laiptais į vargonų chorą.
Centrinis bažnyčios altorius - su šv. Jono Krikštytojo paveikslu, virš kurio didelis krucifiksas, pastatytas antrame aukšte. Bažnyčios kairiosios navos altoriaus pirmajame tarpsnyje yra Švč. Mergelės Marijos su Vaikeliu aptaisais (drabužio apkaustas, tikėtina, XVIII a.) puoštas paveikslas. Šio altoriaus antrajame tarpsnyje - Švč. Mergelės Marijos ir jos tėvų - šv. Joakimo bei šv. Onos paveikslas. Iš šonų pastatytos šv. Hiacinto ir šv. Dominyko skulptūros. Virš paveiklo tarpukariu įrengtas Švč. Jėzaus Širdies ženklas. Dešiniosios navos altoriaus pirmajame tarpsnyje patalpintas šv. Barboros aptaisais puoštas paveikslas. Antrajame tarpsnyje - šv. Jurgio paveikslas. Iš šonų pastatytos šv. Kazimiero ir šv. Jono Nepomuko skulptūros. Presbiterijoje esančiuose altoriuose iš kairės į dešinę yra Jėzaus Alyvų sode paveikslas, Jėzų krikštyjančio šv. Jono Krikštytojo paveikslas ir šv. Antano Paduviečio aptaisais puoštas paveikslas. Virš šio altoriaus įrengtos dviejų angelų skulptūros, tikėtina iš XVII a. pirmosios pusės. Prof. A. Aleksandravičiūtės teigimu, tokios skulptūros Lietuvos muziejuose ir bažnyčiose ypač retos - jų iš viso išlikę apie 30.
Bažnyčios šventoriuje yra vienas kapas ant kurio paminklinės lentos parašyta A. Sadauskas - bažnyčios geradarys. Šventoriuje taip pat yra koplytstulpis su medine Švč. Mergelės Marijos skulptūra bei koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos statula, stovi du kryžiai: vienas perkeltas nuo M. Pečkauskaitės kapo, o kitas 1990 m. pastatytas jos 60-osioms mirties metinėms.
Vargonai
Bažnyčioje įrengti vargonai datuojami maždaug 1830 m. (perstatyti XX a. pradžioje) ir laikomi vienais paskutinių klasicistinio prospekto pavyzdžių. Puošti primityviomis ir hiperbolizuotomis rokokinių ornamentų formomis. Klasicistinė vargonų prospekto kompozicija sudaryta iš dviejų aukštų šoninių bokštų ir centrinio bokštelio bei juos jungiančių tarpinių laukelių. Vargonų meistras nėra žinomas. .
Židikų bažnyčios vargonuose yra išlikęs vienintelis Lietuvoje žinomas mechaninio būgno pavyzdys (kuomet būgnijimo efektas išgaunamas spaudžiant griežykloje įmontuotą pedalą, sujungtą su velenu, turinčiu alkūnę su būgno lazda. Lazdai beldžiant į grindis, po jomis esantis oro tarpas rezonuoja ir atstoja būgną). Dauguma vargonų vamzdžių, oro skirstymo dėžė ir mechanika yra išlikę autentiški.
Vargonai šiuo metu yra avarinės būklės.
Varpinė
Pirmą kartą Židikų varpinė paminėta 1688 m. 1824 m. ji sudegė, o varpai išsilydė. 1841-1842 m. pastatyta nauja varpinė jau po vienuolikos metų perstatyta. Šalia bažnyčios stovinti dabartinė varpinė pastatyta 1897 m. gegužės 14 d. Tai liudija užrašas rusų kalba ant vienos iš varpinės sijų. Varpinės statybos iniciatorius - tuometinis Židikų parapijos klebonas Vincentas Bogdišenka. 2019 m. pabaigoje Mažeikių rajono savivaldybės lėšomis varpinė suremontuota: atlikti medinių konstrukcijų, lentų apkalo, cokolio, durų, stogo remonto ir kiti darbai.
Varpinė netaisyklingo kvadrato plano, jos pamatai - akmens mūro, tinkuoti. Karkasas balkių. Keturi kampiniai rąstai tašyti, o juos jungiantieji ir sijos pjauti. Sienos išilginių lentų, rusvai dažytos. Stogas keturšlaitis, dengtas skarda. Virš jo pritvirtintas kupolėlis su kaltiniu geležiniu kryžiumi. Į varpinės vidų veda tijų pakopų betoniniai laiptai. Visų varpinės sienų viršuje yra vertikalios, stačiakampės garsinės angos, užpildytos horizontaliai sukaltomis lentelėmis. Į bažnyčią atgręžto fasado apačioje - dvivėrės durys iš vertikalių lentų. Viduje mediniai laiptai, po stogu, ant medinių sijų kabo varpas.
Kunigai
Žinoma, jog 1831 m. sukilime dalyvavo nuo 1829 m. iki 1834 m. Židikų parapijos filialistu buvęs kun. Antanas Savickis (1792-1836). 1864 m. Židikuose suimtas Židikų vikaras kun. Justinas Siesickis, apkaltinas tuo, jog perskaitė sukilėlių manifestą Luokėje ir ragino gyventojus jungtis prie sukilimo. 1865 m. jam buvo atimta kunigystė, o jis pats 8 metams ištremtas į Sibirą. Parapija Židikuose įsteigta 1853 m. Nuo parapijos įsteigimo klebonais Židikuose dirbo šie kunigai:
Iš Židikų parapijos kilę šie dvasininkai: kun. kankinys Klemensas Arlauskas (1910-1991), kun. Juozapas Olšauskas (1910-1988), kun. Donatas Liutika (g. 1988 m.).
Choras
Parapijoje veikia mišrus vyrų ir moterų choras, vadovaujamas vargonininkės Nijolės Jurgelevičienės. Choras gieda sekmadienio ir švenčių šv. Mišiose.
Anksčiau bažnyčioje vargonininkais dirbo Jankauskas, Šteinys, ilgiausiai - P. Spurgana (apie 50 metų).
FK Torpedo-Vladimir
Vladimiro „Torpedo“ futbolo klubas, o trumpai FK „Torpedo-Vladimir“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Vladimire.
Istorija
thumb|Emblema (iki 2015 m.) 1959 m. buvo įkurtas futbolo klubas. Žaidė PFL.
2021–2022 m. sezone Antrame divizione 2-oje zonoje liko tryliktoje vietoje.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Pabaliai (Panevėžys)
Pabaliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Velykių.
Pabaliai (Trakai)
Pabaliai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Senųjų Trakų. Įsikūręs Račkūnų miško pakraštyje, prie kelio iš Ladygų. Kaimas pradėjo sparčiai augti nuo XXI a. pr., kai čia pradėtas statyti nausėdijų kvartalas.
Vidurio Sibiro plokščiakalnis
thumb|right|230px|Vidurio Sibiro plokščiakalnis. [[Putorano plynaukštė]] Vidurio Sibiro plokščiakalnis – plokščiakalnis Rusijoje, rytų Sibire, Jakutijoje, Krasnojarsko krašte ir Irkutsko srityje. Pietuose ribjasi su Sajanų, Pribaikalės ir Užbaikalės kalnais, vakaruose Jenisėjaus upė skiria nuo Vakarų Sibiro lygumos, šiaurėje ribojasi su Šiaurės Sibiro žemuma, o rytuose – su Lenos upe ir Vidurio Jakutijos žemuma.
Išsidėstęs ant Sibiro platformos. Būdingi kalvagūbriai ir plačios plynaukštės (Jenisėjaus kalvagūbris, Viliujo plynaukštė, Putorano plynaukštė – aukštis iki 1701 m). Išplitęs amžinasis įšalas. Klimatas kontinentinis; būdingi dideli temperatūrų skirtumai.
Vyrauja maumedžių miškai; pietuose – pušų – maumedžių ir pušų miškai. Šiaurinėje plokščiakalnio dalyje – kalnų tundra. Pietiniuose slėniuose yra miškastepių.
Lietuvos praktinio šaudymo sporto federacija
miniatiūra|LPŠSF logotipas
Lietuvos praktinio šaudymo sporto federacija (LPŠSF) – praktinio šaudymo sportą Lietuvoje reguliuojanti organizacija.
Tarptautinės praktinio šaudymo sporto konfederacijos (IPSC) narė ir oficiali šios sporto šakos atstovė Lietuvoje.
Atsakinga už nacionalinį reitingą, rinktinių komplektaciją, sportininkų delegavimą į tarptautines varžybas ir nacionalinių pirmenybių organizavimą.
Šiuo metu vadovauja prezidentas Vitalijus Grinčenko.
Istorija
Aukščiausias Lietuvos praktinio šaudymo sportininkų pasiekimas – Rinat Bektemirov užimta 2 vieta pistoletų rungtyje 2013 m. Europos čempionate atviro diviziono „Senior“ kategorijoje.
Pabalinė
Pabalinė – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 1 km nuo Kamšų.
Cristian Portilla
Kristijanas Portilja Rodrigesas (g. 1988 m. rugpjūčio 28 d.) – Ispanijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Žaidėjas rungtyniavo gimtinėje bei Graikijos, Kipro, Vengrijos, Indonezijos ir Šiaurės Amerikos lygose. Atstovavo Ispanijos jaunimo rinktinėms.
Vilniaus „Žalgiris“
Jau kovo 4 d. pranešė, kad šis žaidėjas atstovaus trečiojo diviziono Unionistas de Salamanca klubui.
2020–2021 m. sezone atstovavo CD Tropezón klubui.
Jata (upė)
Jata  – upė šiaurės Bolivijoje, Beni departamente; Mamorės kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda ežeringoje ir pelkėtoje vietoje į šiaurės rytus nuo Rogagvos ežero. Teka į šiaurės rytus Beni ir Mamorės tarpupiu, smarkiai meandruoja. Slėnis pelkėtas, gausybė ežerų (didžiausi – Rogagvado, Huaitunaso). Įteka į Mamorę Brazilijos pasienyje, į šiaurę nuo Gvajaramerino, netoli Mamorės ir Beni santakos.
Didžiausias intakas – Benisitas (kairysis).
Didesnės gyvenvietės prie Jatos: Puerto Jata, Puerto Teresa, Rosario del Jata, Tres Mapechosas, Emboskada.
Jatoje užfiksuota 118 žuvų rūšių, priklausančių 29 šeimoms.
Rogagvadas
Rogagvadas  – ežeras Bolivijos šiaurėje, Beni departamente, Jakuimos provincijoje, 85 km į šiaurės vakarus nuo Santa Ana de Jakuimos, pelkėtoje ir ežeringoje lygumoje. Patenka į Amazonės baseiną (Jatos baseiną). Ilgis iki 51 km, plotis iki 22 km. Tai vienas didžiausių šalies ežerų.
thumb|left|230px|Ežeras palydovinėje nuotraukoje Saugomas Beni ir Pando lagūnų nacionaliniame rezervate. Didžiausia gyvenvietė prie Rogagvado – Kokinalis.
Padubysys
Padubysys – kaimas Pakruojo rajono savivaldybės pietuose, 1 km į pietus nuo Rozalimo, prie Dubysos ir Daugyvenės upių.
Istorija
XVI a. minimas Padubysio dvaras.
Angolos futbolo varžybos 2012 m.
Angolos futbolo varžybos 2012 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: soccerway.
Nadia Krezyman
Nadia Krezyman (Nadia Krezyman, g. 2004 m. birželio 24 d., ...) – Lenkijos futbolininkė, saugė. Buvo kviečiama į Lenkijos jaunimo rinktines.
Karjera
2022 m. perėjo į UKS SMS Łódź.
Montes Klarosas
Montes Klarosas  – miestas rytinėje Brazilijoje, Minas Žeraise, 422 km į šiaurę nuo Belo Horizontės, Brazilijos plokščiakalnyje. Yra oro uostas, praeina Salvadoro–Rio de Žaneiro geležinkelis. Tekstilės, maisto (kondensuoto pieno), farmacijos (insulino), statybinių medžiagų (cemento) pramonė. Miesto apylinkėse vystoma žemdirbystė (pupelės, ryžiai, cukranendrės, javai, medvilnė), veisiami galvijai. Montes Klarose veikia 1962 m. įkurtas universitetas, folkloro muziejus. Vyksta tarptautinis folkloro festivalis.
Istorija
Europiečiai dabartinio miesto žemėse ėmė kurtis 1707 m. Miesteliu tapo 1831 m. (tada vadintas Vila de Montes Claros de Formigas). Nuo 1857 m. Montes Klarosas tapo atskira savivaldybe. 1882 ir 1889 m. miestą nusiaubė gaisrai. XX a. 8-ajame dešimtmetyje imta sparčiai plėtoti pramonė, suplūdo daug naujakurių.
Sumner Welles
thumb|180px|Sumner Welles Samneris Velesas (Sumner Welles; 1892 m. spalio 14 d. Niujorke – 1961 m. rugsėjo 24 d. Naujajame Džersyje) – JAV diplomatas, ėjęs valstybės sekretoriaus pavaduotojo pareigas.
Welles laikomas vienu iš svarbiausiu Franklino Ruzvelto patarėju užsienio politikos klausimais. Ruzvelto administracijoje Welles'as buvo laikomas Lotynų Amerikos ekspertu, taip pat kaip vienas iš svarbiausių Sovietų Sąjungos įvykdytos Baltijos šalių okupacijos JAV nepripažinimo politikos architektu. 1940 m. liepos 23 d. Welles paskelbė žymiąją deklaraciją, kurioje buvo smerkiama Sovietų Sąjungos agresija. Tačiau laikui bėgant Sumner Welles'o pažiūros keitėsi, 1942-43 metais jau linko pripažinti Baltijos šalių inkorporaciją į Sovietų Sąjungą, o tie gyventojai "kurie nepanorės gyventi po Rusijos valdžia, turės teisę laisvai emigruoti". Nuo 1943 vasaros Welles jau galutinai pripažino Baltijos šalių priklausomybę Sovietų Sąjungai, dėl Baltijos šalių negyvybingumo būti valstybėmis.