cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psichologinė pagalba
Tradicinė psichologinės pagalbos forma - tête-à-tête pokalbis su pagalbą teikiančiu asmeniu. Priklausomai nuo šalies, psichologinės pagalbos institucijos gali būti valstybinės sveikatos sistemos dalis; neretai psichologinės pagalbos punktai įsteigiami įmonėse ir organizacijose, kurių darbuotojų ar narių veikla siejama su padidintu emociniu poveikiu. Daugelyje šalių yra nevyriausybinių organizacijų, kurių savanoriai teikia psichologinę pagalbą visuomenės nariams. Tokios organizacijos pagalbą paprastai suteikia telefonu (vadinamos psichologinės pagalbos/paramos linijos) arba elektroniniu paštu. Neinteraktyvi psichologinė pagalba gali būti teikiama internetinėse svetainėse.
Psichologinė pagalba grindžiama neformaliu bendravimu ir daugeliu atveju siekiama užtikrinti pagalbos ieškančio žmogaus anonimiškumą.
Taip pat skaitykite
Psychologische Beratung Counseling psychology
Gediminas Ramanauskas
Gediminas Ramanauskas (1961 m. birželio 22 d. Panevėžyje), choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Mokėsi Panevėžio J. Balčikonio vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje. 1972–1979 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. G. Navasaitienė ir N. Kazakauskienė). 1979–1984 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus darbo veteranų mišriajam chorui (1981–1983), 1984–1986 tarnavo sovietinėje armijoje. 1995 stažavo Anglijoje – Manchesterio universiteto Muzikos departamente.
Nuo 1986 rudens Šiaulių pedagoginio instituto (universiteto) Muzikos katedros dėstytojas, nuo 1992 vyr. asistentas.
Nuo 1986 vadovavo Muzikos katedros choro studijai, iš kurios vėliau suformuotas studentų mišrusis choras „Studium“ (45 dalyviai). Chorą išmokė daug įvairių autorių kūrinių, koncertavo su juo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Čekijoje, Švedijoje, Danijoje, Prancūzijoje. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei Gediminas Ramanauskas dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų (chorų konkurse savo kategorijoje laimėjo antrąją vietą) šventėms Lietuvoje, 1988, 1991 ir 1995 Baltijos studentų dainų šventėms „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje ir Tartu. 1997 III Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų chorų festivalyje Vilniuje G. Ramanausko diriguojamas choras ir kamerinis orkestras meniškai atliko Č. Sasnausko „Requiem“. 1986–1993 pedagogas vadovavo ir Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas" moterų chorui – jj parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. G. Ramanauskas diriguoja Šiaulių miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose.
Nuo 2006 m. sausio 6 d. yra koncertines įstaigos Šiaulių valstybinio kamerinio choro „Polifonija“ vadovas.
Šakos
Šakos – pelkė (žemapelkinis raistas) pietryčių Lietuvoje, Varėnos ir Šalčininkų rajonuose, 1 km į pietus nuo Rūdninkų, Rūdninkų girioje. Plotas – 24,73 km². Nutįsusi viršsalpinėje Merkio terasoje iš šiaurės rytų į pietvakarius per 13 km. 1,23 km² sudaro vidaus sausumos. Netoli Šakų šiaurinės ribos teka Merkys, o raiste prasideda jo intakai Špigulė ir Mažasis Pirčiupis.
Šakos yra raistinė žemapelkė. Durpių klodo vidutinis storis 1,3 m (didžiausias – 4,7 m). Durpių ištekliai 19,4 mln. m³. Durpės medieninės, medieninės–nendrinės, nendrinės–viksvinės, jų peleningumas 13,5 %, vidutinis drėgnumas 86 %. Šakų dugną dengia priesmėlis, smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 2,7 m sapropelio sluoksnis.
200 ha raisto ploto sukultūrinta. 1957 m. durpėse, 2,5 m gylyje, rastas ankstyvojo neolito kaulinis žeberklas. Didžioji dalis Šakų raisto patenka į Rūdninkų kraštovaizdžio draustinį.
Julius Kalibatas
Julius Kalibatas (g. 1952 m. vasario 23 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. apgynė disertaciją „Klinikinė-patogenetinė reikšmė imunokompetentinių ląstelių pokyčių alkoholinių kepenų ligų išsivystymui“, medicinos mokslų kandidatas. Stažavo Berno (1988-1989 m.), Monrealio (1993 m.) universitetuose. 1989 m. Rygos medicinos institute apgynė disertaciją „Lėtiniai alkoholiniai kepenų pažeidimai (patogenezė, klinika, diagnostika)“, medicinos mokslų daktaras.
Liūdni slibinai
Liūdni slibinai – 2008 m. sukurta muzikos grupė. Pagrindiniai grupės nariai – Dominykas Vaitiekūnas (g. 1987 m.), Vaidas Kublinskas (g. 1984 m.) ir Aistė Lasytė (g. 1987 m.).
Julius Kalibatas
Biografija
1980–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1996 m. VU Medicinos fakulteto Bendrosios praktikos gydytojo centro vadovas, nuo 1991 m. profesorius. 1997–2001 m. LR Sveikatos apsaugos ministerijos Asmens sveikatos departamento Pirminės sveikatos priežiūros skyriaus viršininkas. 2001–2006 m. Higienos instituto direktorius, žurnalo „Visuomenės sveikata“ vyr. redaktorius.
Liūdni slibinai
„Liūdni slibinai“ 2008–2017 m. Lietuvoje pasirodė arba surengė kelis šimtus koncertų. Grupė įvertinta Sauliaus Mykolaičio premija, laimėjo geriausios 2012 Metų grupės titulą M.A.M.A. apdovanojimuose bei T.Ė.T.Ė. 2011 m. apdovanojimų Tautos Balso nominacijoje.
2018 m. sausio mėnesį grupė paskelbė, kad nutraukia bendrą muzikinę veiklą neterminuotam laikui.
Julius Kalibatas
Mokslinė veikla
Sukūrė kepenų alkoholinių ligų imunopatogenezės teoriją. Paskelbė apie 230 mokslinių darbų. 7 išradimų autorius.
Liūdni slibinai
Pavadinimas ir logotipas
kairėje|Liūdnų slibinų logotipas|thumb Grupės pavadinimas paimtas iš aktoriaus Šarūno Banevičiaus teksto „Balos“, pagal kurį sukurta daina „Liūdni slibinai“.
„Liūdnų slibinų“ logotipą sukūrė Rimas Valeikis. Tai – perkurtas populiaraus holivudinių filmų personažo „Betmano“ ženklas, perpieštas su trimis galvomis ir slibino uodega.
Susikūrimas
„Liūdnus slibinus“ 2008 m. sukūrė trys tuometiniai Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir kino fakulteto vaidybos meno studentai Dominykas Vaitiekūnas, Aistė Lasytė ir Vaidas Kublinskas. Kurso vadovas – Vladas Bagdonas; dėstytojai – Saulius Bareikis, Cezaris Graužinis.
Grupės kūrybinės veiklos pradžia tapo scenos kalbos užsiėmimuose statyta poezijos kompozicija „Kol vaikai miega, reikia skubėti augti“ pagal įvairių Lietuvos poetų eiles. Tada buvo sukurtos dainos, kurios vėliau tapo pirmosiomis „Liūdnų slibinų“ repertuaro dainomis: „Aktorius“ (tekstas Šarūno Banevičiaus), „Sakai atstok“(tekstas Roberto Danio) , „Palikimas“ (tekstas – Henriko Radausko „Dovanos“).
2008 m. spalio 3 d. grupė debiutavo koncerte Kauno Palemono vidurinėje mokykloje. Netrukus grupė pasirodė ir tarptautinio dainuojamosios muzikos festivalio „Tai – aš“ „Naktinėjimų“ koncerte, skirtame pradedantiesiems dainuojamosios poezijos atstovams.
Koncertinė veikla
Per pirmus egzistavimo metus „Liūdni slibinai“ pasirodė per keturiasdešimt įvairių renginių. 2008–2009 metų sezono metu dalyvavo Vilniaus universiteto Bardų festivalyje, „Purpuriniame vakare“ Anykščiuose, Kauno technologijos universiteto organizuojamuose dainuojamosios poezijos vakaruose, bardų vakare „Bardakas“, su „Bardų žygiu per Lietuvą“ apkeliavo Kauną, Panevėžį ir Vilnių.
Pirmaisiais metais grupės vardą populiarino „Daina, raginanti tautą“, tarp žmonių vadinama tiesiog „Ralio, karvytės“. Ši daina buvo kuriama kaip liaudies dainų parodija.
Grupė gavo Sauliaus Mykolaičio premiją. Pirmaisiais metais „Liūdni slibinai“ gavo netgi savotišką įvertinimą ir iš užsienio kolegų – Amerikiečių performansų ir muzikos grupė „My barbarian“, užsukusi į Vilniaus universiteto bardų vakarą, pamatę grupę, pakvietė šiuos padaryti bendrą projektą partizanų ir Amerikos tema per Šiuolaikinio meno centre vykstančią Х Baltijos tarptautinio meno trienalę.
Per pirmus metus grupė sukūrė per dvidešimt kūrinių. 2009 m. birželio 3 d. muzikos klube „Tamsta“ (Vilniuje) įvyko pirmas jų solinis koncertas. Grupės nariai į talką pasikvietė savo kurso draugus, pirmą kartą į sceną žengė fiktyvus liaudies šokių ansamblis „Liūdna pažiūrėti“. Šiame koncerte pirmą kartą groja grupės būgnininkas – Jonas Lengvinas, toliau grojęs su grupe iki 2012 m. rudens. 2010 m. grupė buvo pakviesta dalyvauti didžiausiame muzikos festivalyje Lietuvoje „Be2gether“, taip pat festivalyje „Tamsta Muzika“, rengia autorinius koncertus didžiųjų Lietuvos miestų teatrų salėse.
2012 m. „Liūdni slibinai“ M.A.M.A. apdovanojimuose buvo išrinkti Metų grupe bei antrą kartą nominuoti kaip „Metų alternatyva“. Tais pačiais metais antrą kartą nominuoti „Tautos balso“ nominacijoje, o grupės narys Dominykas Vaitiekūnas pelnė „Metų charizmos“ titulą.
2013 metų rudenį „Liūdni slibinai“ surengė penkerių metų gyvavimo sukaktį žymintį koncertinį turą per dešimt Lietuvos miestų „5 kartus ralio!“. Tą patį rudenį grupė taip pat surengė koncertus tautiečiams Jungtinėse Amerikos Valstijose (Los Andžele, Čikagoje, Ročesteryje ir Niujorke). 2013 metų pabaigoje grupė surengė koncertą su VDU kameriniu orkestru Kaune. Šventiniai koncertai su šiuo orkestru taip pat įvyko 2014 metais ir 2015 metų sausio mėnesį.
2014 metų pradžioje grupė pasirodė konferencijoje TedxVilnius. Jų pasirodymo vaizdo įrašas „Youtube“ kanale kol kas yra daugiausiai peržiūrų iš visų TedxVilnius įrašų sulaukęs video. 2014 metų rudenį atlikėjai taip pat dalyvavo Sofar Sounds Vilnius iniciatyvoje – slaptame akustiniame pasirodyme vienoje Vilniaus svetainėje.
Per savo gyvavimo metus grupė kelis kartus yra surengusi pasirodymus Londone.
Kūryba
Dainų tekstams „Liūdni slibinai“ naudoja lietuvių klasikų bei naujosios kartos poetų eilėraščius. Grupės repertuare roko stiliumi pagal Kristijoną Donelaitį parengta daina „Pavasario linksmybės“. Netradicinį skambesį atlikėjai taip pat suteikė Maironio eilėraščiams „Mergaitė“, „Išnyksiu kaip dūmas“ bei „Kas tas paslaptis suprastų“. 2012 m. rudens ture „Liūdni slibinai“ taip pat pristatė pagal Antano Baranausko „Anykščių šilelį“ sukurtą muzikinį kūrinį. Trijulė pratęsė M. Martinaičio eilėraščių ciklo apie žemaitį Kukutį tradiciją, grupės dainose taip pat skamba lietuvių liaudies motyvai.
„Liūdnų slibinų“ kūryboje gausu ir jaunesnės kartos poetų darbų. Dainose naudojami Henriko Radausko, Sigito Parulskio, Juozo Erlicko, Kazio Binkio, Justino Marcinkevičiaus, Šarūno Banevičiaus ir kitų žodžiai. Kiekvienais metais daugėja ir autorinės grupės narių kūrybos – pvz., Vaido Kublinsko daina „Jeigu aš būčiau gražus“, Aistės Lasytės „Jeigu aš būčiau vyras“, Dominyko Vaitiekūno „Jeigu aš būčiau didelis“.
Įvairių žanrų muziką kuria patys „Liūdni slibinai“, panaudojant įvairius muzikinius stilius – liaudies muzikos motyvus, pop bei roko, hip-hop ir kitų muzikos pakraipų elementus.
2013 metų sausio mėnesį „Liūdni slibinai“ pristatė pirmąjį oficialų savo muzikinį vaizdo klipą „Netvarka“. 2014 metais grupė pristatė vaizdo klipus ir dainoms „Girdžiu, ką jūs tylite“ bei „Mergaitė“. Dainos „Girdžiu, ką jūs tylite“ klipas tais pačiais metais laimėjo trečiąją vietą „KlipVid“ muzikos video klipų konkurse.
„Albumas, raginantis tautą“
220x220px|Albumas be jokių Ė|thumb Antrojo grupės gimtadienio proga grupė išleido debiutinį albumą – kompaktinę plokštelę „Albumas, raginantis tautą“. Albumas pavadintas pagal plačiausiai tuo metu žinomą jų dainą „Daina, raginanti tautą“.
Albumo įrašams buvo panaudotas dar vienas instrumentas – bosinė gitara. Kartu groti buvo pakviesta LMTA studijuojanti Aušra Murauskaitė, kuri liko grupės sudėtyje iki 2012 m. rudens. Nelengvu įrašų pardavimo laiku grupė surengė du nemokamus koncertus Vilniuje ir Kaune, kuriuose prašė paaukoti „kiek nori“ debiutinio albumo leidybai.
„Albumas be jokių Ė“
Albumą sudaro 14 trečiųjų ir ketvirtųjų grupės gyvavimo metų dainų rinkinys. Albume taip pat pridėtos papildomos dviejų dainų versijos – specialiai Tomo Stirnos parengta dainos „Jeigu aš būčiau vyras“ aranžuotė bei akustinis „Pieno fabrikėlio“ variantas.
„Imkit mane ir klausykit“
2013 m. rudenį pristatytas dainų rinkinys pagal lietuvių klasikų poetų tekstus. Penktojo savo gimtadienio proga elektroninę šio rinkinio versiją savo gerbėjams grupės dovanojo nemokamai. 2014 metų pradžioje Vilniaus knygų mugėje „Liūdni slibinai“ pristatė „Imkit mane ir klausykit“ rinkinį išleistą kompaktinės plokštelės pavidalo. Rinkinį sudaro 14 dainų, kompaktinėje plokštelėje įrašai papildyti 15 daina – GeraiGerai sukurtu dainos „Anykščių šilelis“ remiksu.
Šio rinkinio muzikinėje intro dalyje skamba adaptuoti Martyno Mažvydo Prakalbos į malonųjį skaitytoją žodžiai, tariami „Google“ vertimo programos roboto balsu.
„Viskas netrukus baigsis“
2015 m. pristatytas ketvirtasis grupės albumas, kurį sudaro vien Aistės Lasytės, Vaido Kublinsko ir Dominyko Vaitiekūno autorinė kūryba.
Danutė Kalibatienė
Danutė Kalibatienė-Pučinskaitė (g. 1951 m. birželio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – vidaus ligos, plonosios žarnos fermentų aktyvumo pokyčių epidemiologiniai ir klinikiniai tyrimai. Pirmoji ištyrė plonosios žarnos fermento laktazės nepakankamumo (hipolaktazijos) paplitimą tarp Lietuvos gyventojų. Pirmą kartą Lietuvoje atliko (su E. Kazėnaite) suaugusiųjų epidemiologinius ir klinikinius gliuteninės enteropatijos tyrimus.
Tvartas
thumb|250px|Žemaičių tvartas (kūtė). [[Žemalėnai, 1937 m.]] thumb|250px|Aukštaitiškas tvartas. [[Salos (Ignalina)|Salos II]]
Antanas Breimelis
Antanas Breimelis (1900 m. birželio 19 d. Meškalaukyje, Biržų valsčius – 1950 m. kovo 17 d. Suchobezvodnojės lageris, Gorkio sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.
Biografija
1919 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1925 m. – Aukštuosius karininkų kursus, 1932 m. – Italijos karališkąją karo akademiją Turine.
Tvartas
Istoriniuose šaltiniuose tvartai (kūtės, gurbai) minimi nuo XVI a. Tvartų dydis priklausė nuo gyvulių skaičiaus ir ūkio dydžio. Didesniuose ūkiuose kiekvienai gyvulių rūšiai būdavo statomi atskiri tvartai (kiaulidė, arklidė, karvidė, vištidė, avidė), o tvartų galuose būdavo pristatomos daržinės pašarui laikyti. Pietryčių Lietuvoje, kur vyravo smulkūs ūkiai, tvartai dažnai statyti po vienu stogu su gyvenamuoju namu.
Antanas Breimelis
Biografija
1919 m. liepos mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenės Vilniaus batalioną. 1919 m. spalio mėn. – 1920 m. gruodžio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1919 m. gruodžio mėn. Devintojo pėstininkų pulko kulkosvaidžių komandos karininkas. 1920 m. pasižymėjo per kautynes su Liucjano Želigovskio rinktinės daliniais ties Pikeliškėmis. Nuo 1923 m. sausio mėn. 2-osios kulkosvaidžių kuopos vadas.
Tvartas
Tvartų pamatai paprastai aukšti, iš akmenų, surištų cemento arba kalkių skiediniu su žvyru. Sienos iš molio arba apvalių rąstų, kampuose suleistų į sąsparas. Dvarų tvartai statyti iš plytų, akmenų. Vietoj lubų paprastai dėtos kartys, ant kurių kraudavo šiaudus ir šieną. Tvartų stogai paprastai šiaudiniai, keturšlaičiai, nuo XX a. pradėti statyti dvišlaičiai, čerpiniai arba skiedriniai, plačiomis pastogėmis. Senieji tvartai būdavo belangiai arba su mažais langeliais. Karvėms ir arkliams durys didelės, dvivėrės, o kiaulėms ir avims – mažos, vienvėrės.
Antanas Breimelis
Biografija
1928–1932 m., 1934–1936 m. Karo mokyklos dėstytojas, 1936–1937 m. Karo mokyklos inspektorius. Nuo 1932 m. rugsėjo mėn. tarnavo Vyriausiajame štabe. 1938 m. pulkininkas. 1937–1939 m. Šeštojo pėstininkų pulko, nuo 1939 m. balandžio mėn. Septintojo pėstininkų pulko vadas.
Tvartas
Tarybiniais metais paplito plytiniai, dvišlaičio stogo tvartai, kurie kolūkiuose būdavo mechanizuoti, gyvuliai išskirstyti po atskirus pastatus. Namų ūkių tvartuose paprastai būdavo laikomi keli gyvuliai, tvartai sujungiami su daržinėmis.
Antanas Breimelis
Biografija
SSRS okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. birželio mėn. Lietuvos liaudies kariuomenės 3-osios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, nuo 1940 m. rugsėjo mėn. Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 294-ojo šaulių pulko vadas. 1941 m. birželio 16 d. NKVD suimtas, kalintas Gorkio kalėjime. 1942 m. gruodžio 30 d. nuteistas kalėti.
Stasys Daunys
Stasys Daunys (1922 m. spalio 14 d. Auksučiuose, Gruzdžių valsčius – 2011 m. sausio 16 d. Rumšiškėse ) – Lietuvos etnografas, muziejininkas, poetas.
Biografija
Nuo 1940 m. bendradarbiavo, o 1944–1945 m. ir 1947–1949 m. dirbo Šiaulių „Aušros“ muziejuje. 1945 m. pakviestas dirbti į Liaudies švietimo komisariatą muziejų skyriaus inspektoriumi muziejų reikalams. Trūkstant darbuotojų, antraeilėse pareigose dirbo Vilniaus A. Puškino muziejaus direktoriumi. Pablogėjus sveikatai grįžo į Šiaulius. Dalyvavo Mokslų akademijos Istorijos instituto archeologinėse ekspedicijose. 1949 m. suimtas, iki 1956 m. kalintas Sverdlovsko lageriuose, 1956 m. reabilituotas. Nuo 1956 m. dirbo Panevėžio kraštotyros muziejuje, 1957–1966 m. Rokiškio kraštotyros muziejaus direktorius. 1966–1977 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus skyriaus vedėjas. 1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1977–1982 m. Paminklų konservavimo instituto etnografas – vyr. architektas. 1982 m. išėjo į pensiją.
Bibliografija
Poezijos rinkiniai:
Gdynės Asseco Prokom
Gdynios „Asseco Prokom Trefl" – Lenkijos krepšinio komanda iš Gdansko (anksčiau Sopoto). Vienintelė Lenkijos komanda rungtyniaujanti Eurolygoje. Dabartiniai Lenkijos čempionai.
Komandos sudėtis 2008–2009 m.
2008 m. lapkričio 15 d.
Luna 13
Misija
„Luna 13“ į orbitą aplink Žemę buvo iškeltas 1966 m. gruodžio 21 d. ir po trijų dienų atliko sklandų nusileidimą Audrų vandenyno (Oceanus Procellarum) teritorijoje, tarp Krafto ir Seleuko kraterių. Vainiklapio formos aparato karkasas prasivėrė, buvo iškeltos antenos ir jau po keturių minučių po nutūpimo pradėtos radijo transliacijos. Gruodžio 25–26 d. aparatas viso persiuntė 5 panoramines Mėnulio kraštovaizdžio nuotraukas iš skirtingų Saulės kampų. Kiekvieną nuotrauką persiųsti užtruko apytiksliai 100 minučių. Ryšys su aparatu nutrūko 1966 m. gruodžio 28 d.
Įranga
Aparatas svėrė 1620 kg, jo ilgis siekė 2,5 m (įskaitant nusileidimo aparatą), skersmuo – 1 m. Kosminis aparatas buvo aprūpintas mechaniniu grunto matavimo penetrometru, dinamografu ir radiacijos densitometru, kuris skirtas surinkti duomenis apie Mėnulio paviršiaus mechanines ir fizines savybes bei kosminės spinduliuotės atspindėjimą.
Trijų ašių akselerometras išmatavo nusileidimo jėgos veiksmingumą 20–30 cm grunto gylyje smūgio metu. Penetrometras buvo skirtas apskaičiuoti kokio stiprumo jėgos prireiktų norint prasiskverbti pro Mėnulio regolitą. Densitometro paskirtis buvo nustatyti paviršinio regolito tankį. Keturi radiometrai matavo infraraudonąją spinduliuotę ir nustatė, jog Mėnulio temperatūra siekė 117 ±3 °C, tuo tarpu radiacijos detektorius nustatė, kad radiacijos lygis būtų mažiau nei pavojingas žmonėms.
Galvutė (žiedynas)
thumb|rihgt|200px|[[Rausvasis dobilas (Trifolium hybridum)]]
Galvutė – paprastasis žiedynas su trumpa, kartais pastorinta ašimi. Ašies viršūnėje užauga daug trumpakočių arba bekočių žiedų (dobilas).
Vierobiai
Vierobiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje, kai buvo kolonizuojama Jalovos giria, tada kaimas vadinosi Worobiejów. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kubinė amazonė
Kubinė amazonė (Amazona leucocephala) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Kūnas 30-35 cm ilgio. Pagrindinė plunksnų spalva žalia su juodu apvadu. Galvos plunksnos iki viršugalvio ir aplink akis baltos. Gurklys ir dalis krūtinės rožiškai raudonos spalvos. Ausų landos plunksnos tamsiai pilkos spalvos. Ant pilvo vos matoma violetinė dėmė. Pauodegis su geltonais galais ir pavienėmis raudonomis plunksnomis. Patelių ir jaunų paukščių mėlynai rožinė spalva ne tokia ryški arba iš viso nėra. Porūšiai skiriasi nežymiai.
Paplitimas
Paplitusi Kuboje ir gretimose salose, pvz., Bahamuose ir kt.
Gyvenimo būdas
Apsigyvena miškuose, ypač spygliuočių. Užskrenda į vaismedžių sodus. Paukščiai nebaikštūs ir gana triukšmingi. Gyvena nedideliais pulkais (iki 30 individų). Poravimosi metu susiskirto poromis.
Įrašyta į Tarptautinė raudonąją knygą.
Laikymas
Paukščiai gali išmokti pamėgdžioti žmogaus balsą. Dėl šios priežastis jie gaudomi, todėl gamtoje papūgų sumažėjo. Nelaisvėje dauginasi retai.
Radiocentras
Radiocentras – radijo stotis Lietuvoje. Transliuojama iš Vilniaus Spaudos rūmų nuo 1991 m. sausio 31 d. Transliuoja radiją FM dažniais visoje Lietuvoje, taip pat ir internete. Grojama įvairi, daugiausiai užsienietiška ir lietuviška pop muzika.
Adresas: UAB „Radiocentras“, Laisvės prospektas 60, LT-05120 Vilnius.
Transliavimas
Naujai įkurta radijo stotis buvo transliuojama Lietuvos nacionalinio radijo II programos kanalais. 1991 m. rudenį pradėta transliuoti UTB ir FM siųstuvais, o nuo 1992 m. transliuojama visą parą. Radijo stoties galima klausytis visoje Lietuvos teritorijoje. Internetu transliuojama nuo 2002 m.
Laidos
Darbo dienomis:
Šeštadieniais:
Konstantinas I
Konstantinas I arba Konstantinas Didysis (Flavius Valerius Aurelius Constantinus; 272 m. vasario 27 d. Naise –  337 m. gegužės 22 d.) – Romos imperijos imperatorius. 306 m. Britanijos legionų paskelbtas 34-uoju imperatoriumi valdė iki mirties 337 m. Viena žymiausių IV a. asmenybių.
Vykdė karines, politines, religines ir ekonomines reformas, kurios leido sustiprinti susilpnėjusią Romos imperiją. 311–312 m. per Keturių augustų kovą, dėl valdžios Licinijus ir Konstantinas I sumušė kitus du augustus Maksencijų ir Maksimianą; jų ir Galerijaus šeimos buvo išžudytos.
Biografija
285 m. Diokletianas paskyrė Maksimianą koimperatoriumi. 288 m. šis paskyrė Konstancijų pretorių prefektu Galijoje. Jis paliko Eleną ir vedė Maksimiano podukrą Teodorą 288 ar 289 m. Diokletianas įkūrė Tetrarchijos sistemą, kai paskyrė Konstancijų ir Galerijų jaunesniaisiais imperatoriais (cezariais). Kovo 1 d. Konstancijus buvo išsiųstas į Galiją numalšinti Karausijaus ir Elekto sukilimo. Konstantinas apsigyveno Diokletiano rūmuose kaip numatomas tėvo įpėdinis.
Diokletiano pavedimu Konstantinas kovėsi su barbarais prie Dunojaus 296 m., su persais Sirijoje 297 m. Vadovaujant Galerijui kariavo Mesopotamijoje 298–299 m. Jis tapo aukščiausio rango tribūnu 305 m. pabaigoje.
303 m. pavasarį grįžęs į Nikomediją Konstantinas pamatė, kad Diokletianas pradėjo didžiausią krikščionių persekiojimą Romos imperijos istorijoje. Vasario 23 d. Diokletianas liepė sugriauti Nikomedijos bažnyčią, sudeginti raštus ir paimti iždą. Po to buvo siaubiamos kitos bažnyčios, krikščionys buvo šalinami iš pareigybių, o kunigai buvo įkalinami. Nėra įrodymų, kad Konstantinas prisidėjo prie persekiojimų, tačiau jis taip pat aktyviai negynė krikščionių.
306 m. spalio 28 d. Maksencijus, pavydėdamas Konstantinui, pasiskelbė imperatoriumi. Galerijus jo nepripažino, bet nenuvertė. Severas buvo pasiųstas sutramdyti Maksencijų, bet jo armija, kuriai anksčiau vadovavo Maksimianas, perėjo į priešo pusę ir įkalino Severą. 307 m. pabaigoje Maksimianas grįžo į politiką, nuvyko į Galiją pas Konstantiną, pasiūlė vesti dukrą Faustą ir augusto titulą. Mainais Konstantinas turėjo paremti Maksencijaus sukilimą. Konstantinas vedė Faustą ir politiškai pripažino Maksencijų, bet jis nesiuntė karių į Italiją. Jis kovėsu su piktais (307 m.), brukterais (308 m.), frankais (310 m.), o taikos metu rėmė ekonomiką ir menus.
308 m. lapkričio 11 d. Galerijus Karnunte sušaukė tarybą, kurią sudarė Diokletianas, Galerijus ir Maksimianas. Konstantinas buvo nužemintas iki cezario, Maksimianas atsistatydino, Licinijus tapo Vakarų augustu. Konstantinas neatsisakė augusto titulo, o Maksiminas Daja pyko, kad Licinijus buvo paaukštintas vietoj jo. Galerijus nusileido ir abu pradėjo vadinti augustais 310 m.
310 m. Konstantinas pasiuntė Maksimianą į Pietų Galiją, o pats kariavo su frankais. Jis paskelbė, kad Konstantinas miręs ir bandė užimti sostą, bet armija liko ištikima Konstantinui. Pagautas Maksimianas pasikorė liepos mėn. Liepos 25 d. nežinomas oratorius atskleidė Konstantino giminystės ryšį su gerbiamu imperatoriumi Klaudijumi II. Buvo pabrėžta, kad Konstantino valdymas remiasi prigimtine teise, o ne kitų imperatorių pripažinimu.
310 m. viduryje Galerijus susirgo, paskelbė ediktą, toleruojantį krikščionybę, ir mirė. Maksiminas užėmė Mažąją Aziją, o Maksencijus ruošėsi karui su Konstantinu. Dėl didelių mokesčių ir suprastėjusios prekybos kilo riaušės Romoje ir Kartaginoje. Domicijus Aleksandras Afrikoje pasiskelbė imperatoriumi, bet buvo nužudytas. 311 m. Maksencijus paskelbė karą Konstantinui, kuris sudarė sąjungą su Licinijumi ir pasiūlė seserį Konstanciją į žmonas. Maksiminas sudarė sąjungą su Maksencijumi. 312 m. pavasarį Konstantinas su 40 tūkst. karių perėjo Alpes ir prie Taurinoro Augustos susidūrė su Maksencijaus kavalerija. Konstantinas laimėjo mūšį ir dauguma Šiaurės Italijos miestų perėjo į jo pusę po trumpos kovos. Maksencijus pasitiko Konstantiną prie Romos su dvigubai didesne armija. Prieš mūšį Konstantinas nusprendė armijos simboliu pasirinkti graikiškas raides Χ ir Ρ, pirmas dvi Kristaus (ΧΡΙΣΤΟΣ) raides, kurios sudarė simbolį ☧. Konstantinas greitai laimėjo Milvijo tilto mūšį, o Maksencijus nuskendo bėgdamas.
312 m. spalio 29 d. Konstantinas įžengė į Romą. Maksencijaus kūnas buvo išgriebtas iš Tibro, jo galva buvo nukirsta ir nešiojama gatvėse, kad visi matytų. Po to galva buvo nusiųsta į Kartaginą ir miestas pasidavė Konstantinui. Jis neaukojo Jupiteriui, bet pažadėjo Senatui grąžinti privilegijas ir nekeršijo Maksencijaus remėjams. Pats Maksencijus buvo paskelbtas tironu, o jo įsakymai negaliojančiais. Jo pastatyti pastatai buvo dedikuoti Konstantinui arba senieji buvo pertvarkyti (pvz.: Circus Maximus), kad būtų didesni už Maksencijaus. Konstatinas išformavo pretorių sargybą.
Licinijus ir Konstantinas I pasidalijo Romos imperiją: Licinijus 312 m. tapo Rytų Romos imperijos, Konstantinas I – Vakarų Romos imperijos valdovu.
313 m. Licinijus ir Konstantinas I susitiko ir paskelbė Milano ediktą, kuriuo oficialiai uždraudė persekioti krikščionis, jiems suteikė tokias pat teises kaip ir senosioms religijoms. Susitikimas nutrūko, nes Maksiminas įsiveržė į Licinijaus teritoriją. Licinijus nugalėjo ir netrukus Maksiminas mirė Tarse. Abu likę imperatoriai greitai susipyko ir 314 ar 316 m. Cibalių mūšyje Konstantinas nugalėjo Licinijų. Po Mardijos mūšio 317 m. Konstantino sūnūs Krispas ir Konstantinas II bei Licinijaus sūnus Licinianas tapo cezariais. Konstatinas gavo Panoniją ir apsistojęs Sirmijuje kariavo su gotais ir sarmatais 322-323 m.
Konstantinas I ne tik nustojo persekiojęs krikščionis, bet faktiškai pavertė krikščionybę valstybine religija. Tai nepatiko Licinijui, kuris nebuvo toks atviras krikščionybei ir Bažnyčioje įžvelgė Konstantino remėją. Konfliktas tarp dviejų imperatorių baigėsi pilietiniu karu 324 m. Konstantinas, padedamas frankų nugalėjo didesnę Licinijaus armiją, kurią rėmė gotai, Andrianapolio mūšyje. Licinijus persikėlė per Bosforą ir paskyrė Martinianą Vakarų augustu. Konstantinas taip pat laimėjo Helesponto mūšį liepą ir Chrysopolio mūšį rugsėjo 18 d. Licinijus ir Martinianas pasidavė Nikomedijoje, kai buvo pažadėta, kad jie nebus nužudyti. Konstantinas tapo visos Romos imperijos valdovu. Licinijus buvo pasiųstas į Tesalonikus, o Martinianas į Kapadokiją, bet 325 m. Konstantinas apkaltino Licinijų rengiant sąmokslą ir abu pakorė. Licinijaus sūnus buvo nužudytas 326 m. 326 m. tarp gegužės 15 ir birželio 17 d. Konstantinas suėmė ir nunuodijo savo vyriausiąjį sūnų Krispą. Liepą jis nužudė savo antrąją žmoną Faustą, Krispo pamotę, perkaitinant pirtį. Jų vardai buvo ištrimti iš oficialių dokumentų ir monumentų. Šaltiniai, bandantys paaiškinti šiuos įvykius yra nepatikimi. Vėliau atsirado mitas, teigiantys, kad Krispas ir Fausta buvo meilužiai.
328 m. buvo baigtas tiltas per Dunojų. Konstantinas ketino juo pasinaudoti vėl užimant Dakiją, apleistą Aureliano laikais. 332 m. žiemą jis vėl kovojo su sarmatais ir gotais. Dėl prasto oro ir bado mirė apie 100 tūkst. gotų, kol jie pasidavė. 334 m. sarmatų liaudis nuvertė savo vadus. Konstantinas juos nugalėjo ir išplėtė savo valdžią į jų žemes. Dalis sarmatų buvo apgyvendinti kaip valstiečiai Ilyrijoje, kiti buvo priimti į armiją. 336 m. Konstantinas pasivadino Dacicus maximus.
Konstantinas I smarkiai susirgo po Velykų pasninko 337 m. Jis apsikrikštijo ir mirė užmiesčio viloje, vadinamoje Achyronu, tų metų gegužės 22 d. Po mirties jo garbei Bizantijos sostinė Bizantijus buvo pavadinta Konstantinopoliu.
Valdymo reikšmė
Konstantinas krikščionių istorikų buvo vadinamas Didžiuoju. Taip jis vadintas ir dėl daugybės pergalių pergalių prieš barbarus ir antro po Augusto ilgiausio valdymo, kuris truko 31 metus.
Konstantinas įvedė rytietiškus imperatoriaus garbinimo papročius, įvedė imperatoriaus titulo paveldėjimą, įteisino krikščionybę, reformavo pinigus, įkūrė naują sostinę kai kurias piliečių profesijas padarė paveldimas.
Įvairiems teologiniams nesutarimams išspręsti, jo iniciatyva buvo sušauktas pirmasis Nikėjos susirinkimas.
Čivyliai (Giedraičiai)
Čivyliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Giedraičių.
Istorija
Kaimas minimas 1777 m. Giedraičių bažnyčios mirusiųjų metrikų knygoje.
CONCACAF
CONCACAF – Šiaurės, Centrinės Amerikos ir Karibų asociacijų futbolo konfederacija. Viena iš šešių žemyninių FIFA konfederacijų.
Žiežmarių apylinkė
Žiežmarių apylinkė (iki 1954 m. Žiežmarių I apylinkė ir Žiežmarių II apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
CONCACAF
Konfederacija suformuota 1961 m., susijungus dviem regioninėms futbolo organizacijoms: CCCF (Centrinės Amerikos ir Karibų futbolo konfederacija) ir NAFC (Šiaurės Amerikos futbolo konfederacija). Iš viso yra keturiasdešimt CONCACAF narių.
Šiaurės Amerika pasaulio futbolo čempionate
CONCACAF zonos komandos, dalyvavusios pasaulio futbolo čempionatuose:
Šaknis (kalbotyra)
Šaknis – kertinė, neskaidoma žodžio dalis, formalus ir semantinis žodžio branduolys be afiksų. Šaknis yra bendra visiems giminiškiems žodžiams, pridedant priesagas, galūnes, priešdėlius, intarpus gali tapti bet kuria reikšmine kalbos dalimi. Kiekvienas reikšminis žodis turi bent vieną šaknį (sudurtiniai – dvi ir daugiau). Kiekviena kalba turi praktiškai neribotą šaknų skaičių, o kitų žodžio dalių imtis yra baigtinė.
Lietuvių kalboje (kaip ir indoeuropiečių kalbose apskritai) būdingi vienskiemenės šaknies žodžiai (pvz., ei-, ei-ti, ei-klus, ėj-imas; plg. skr. i-, e-ti, i-hi). Kartais pasitaiko žodžių, kuriuos sudaro tik šaknis (be afiksų): gal, tik, daug. Būna ir dviskiemenių šaknų.
Yra dvejopas šaknų išskyrimo būdas: pagal etimologiją ir sinchroniniu būdu. Pvz., sinchroniškai žodžio dien-a šaknis yra dien-, bet etimologiškai iš tiesų šaknis yra die- (su formantu -n-) ir bendra su žodžius Die-vas, dei-vė sudarančiomis šaknimis, kurios kilusios iš ‘šviesti, būti šviesiam’.
Taip pat reikia atkreipti dėmesį, kad indoeuropiečių kalbose šaknims galioja trijų laipsnių balsiokaitos taisyklė – šaknies balsis gali būti trejopo ilgumo: normaliojo, pailgintojo ir silpnojo (arba nykstamojo), pvz., gerti (normalusis) – gėrė (pailgintasis), esti (normalusis) – sen. 'esąs' (nykstamasis), kerpa (normalusis) – kirpo (silpnasis).
Yžnė
Yžnė – upė pietų Žemaitijoje, Šilalės rajone; Akmenos (Jūros baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, į šiaurę nuo Šiauduvos. Teka pietryčių kryptimi per Dievyčio ežerą, Padievyčio tvenkinį, prateka Lapkalnio, Balės miškus. Įteka į Akmeną 50 km nuo jos žiočių, 2 km į pietus nuo Kaltinėnų.
Pagrindinis intakas – Viksvė (kairysis).
Vidutinis nuolydis 182 cm/km. Vidurupio ir žemupio vaga vingiuota. Prie Yžnės esančios gyvenvietės: Payžnys, Vosgirdai.
Istorija
Yžnė (Jense) minima XIV a. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose.
Upėvardis greičiausiai yra -n- vedinys nuo šaknies yž-, iš yža, iža („ižas, plona ledo plėvė“).
Inuitai
Inuitai ( – „žmonės“) – grupė kultūriškai panašių Arkties tautų, artimų savo kultūra ir kalba.
Žodis inuit inuktito kalba reiškia 'žmonės', o inuk 'žmogus inuitas'. Inuitų kalbos priskiriamos eskimų-aleutų kalboms.
Gyvenama teritorija
Inuitai gyvena:
Krokialaukio Tomo Noraus-Naruševičiaus gimnazija
miniatiūra|265px|right|Renovuotas pastatas
Alytaus rajono Krokialaukio Tomo Noraus-Naruševičiaus gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytaus raj., Krokialaukyje, Žuvinto g. 41, vykdanti pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190245331.
Istorija
1819 m. Krokialaukyje įkurta parapijinė mokykla. 1870 m. atidaryta valdiška pradinė mokykla. Apie ją daugiau duomenų nėra, bet žinoma apie pradinę mokyklą, veikusią nuo 1903 m. dabartinės pieninės pastate. Pirmojo pasaulinio karo metais mokykla buvo uždaryta, 1926 m. perkelta į buvusias bravoro patalpas už upės. Veikė 4 skyriai. 1937 m. atidaryti 5 ir 6 skyriai, todėl 2 didelės klasės įrengtos buvusiose valsčiaus patalpose. Nuo 1944–1945 m. pradinė mokykla vėl dirbo tik už upės esančiose patalpose, pastatas buvo pertvarkytas, įrengtos 4 klasės.
1946–1951 m. veikė progimnazija, joje buvo 7 klasės, 1951 m. mokykla tapo vidurine, atidaryta aštuntoji klasė, dvi klasės įrengtos buvusio valsčiaus patalpose. 1954 m. pertvarkytos mokyklos patalpos, esančios gyvenvietės centre. 1955 m. baigta už upės esančio mokyklos pastato antro aukšto statyba. 1960 m. įrengtos mokyklos dirbtuvės. 1962 m. prie senosios mokyklos pradėtas statyti priestatas, 1964 m. statybos darbai baigti. 1976 m. baigta naujo priestato statyba ir įrengta moderni mokykla. 1999 m. mokyklai suteiktas inžinieriaus, diplomato, ministro Tomo Noraus-Naruševičiaus vardas. 2001 m. atlikta mokyklos stogo ir langų renovacija.
2014 m. rugsėjo 30 d. tapo Krokialaukio Tomo Noraus-Naruševičiaus gimnazija.
Šluotelė
thumb|200px|left|Šluotelė thumb|right|200px|[[Tuščioji aviža (Avena fatua)]] thumb|200px|right|[[paprastoji smilga|Paprastosios smilgos žiedynas]]
Šluotelė – sudėtinis žiedynas, kurį sudaro ant pagrindinės ašies išsidėstę žiedai ar paprasti žiedynai - kekės (alyva), varputės (kai kurie javai), graižai (kai kurie graižažiedžiai).
Būdinga daugeliui miglinių augalų: avižai, smilgoms, lendrūnams.
Aiga Grabuste
Aiga Grabuste (g. 1988 m. kovo 24 d. Rėzeknėje) – Latvijos lengvaatletė, kuri specializuojasi daugiakovių rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narė.
Nuo 2007 m. Grabuste varžosi stambiausio rango varžybose. Jos geriausias pasiekimas – 13 vieta 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate. 2010 m. įveikė pasaulio penkiakovės normatyvą ir pateko į 2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatą kur liko paskutinėje 8 vietoje.
Kelnaitės
thumb|200px|Moteriškos kelnaitės thumb|200px|Vyriškos apatinės [[glaudės]]
Kelnaitės gali būti įvairių spalvų, medžiagos, formų, yra ir pusiau permatomų (priskiriama erotiniam trikotažui). Dar XX a. 2-ojoje pusėje daug kur apatinių demonstravimas viešumoje buvo retas reiškinys, tačiau šiuo metu Vakarų visuomenėse apatiniai nėra taip kruopščiai slepiami, todėl juos galima pastebėti kasdienybėje (ypač šiltuoju metų laiku) kyšant iš po viršutinio trikotažo – kelnių ar sijono (ypač iš nugaros pusės), priklausomai nuo pastarųjų savybių (dydžio, storio, medžiagos pluošto, prigludimo), kūno formų ir padėties (pasilenkus ir sėdint labiau nei stovint). Kai kurios merginos ir moterys sąmoningai pasirenka savo aprangą, siekdamos išryškinti arba paslėpti savo kelnaites. Anglosaksų kultūroje yra net atsiradęs terminas visible panty line (arba VPL – matoma kelnaičių linija).
Kelnaičių rūšys:
Povilas Budrevičius
Povilas Budrevičius (1892 m. sausio 23 d. Kalvarija – 1956 m. sausio 31 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, Kariuomenės teismo pulkininkas.
Biografija
1916 m. baigė Tifliso karo mokyklą, 1924 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.
TSRS vėl okupavus Lietuvą, 1945 m. kovo 10 d. suimtas, kalintas Kaune, 1945 m. liepos mėn. – 1946 m. gruodžio mėn. kalėjo Vorkutlage, (Komija). 1946 m. gruodžio mėn. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. 1947-1953 m. kalintas Karagandos lageryje (Kazachija). 1953 m. kovo mėn. paleistas, 1955 m. grįžo į Lietuvą.
Įvertinimas
1927 m. 2 rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
Kirgizijos futbolo varžybos 2015 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF.com svetainės duomenys
Kelmagraužiai
Kelmagraužiai (Prionus) – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Šortugajus
Šortugajus – archeologinė vietovė šiaurės Afganistane, Tacharo provincijoje, prie Amudarjos kranto. Vietovė siejama su Harapos civilizacija, įkurta II tūkstantmetyje pr. m. e. Manoma, kad tai buvęs prekybinis centras, susijęs su šiame regione gausiais lazurito telkiniais. Miestą sudaro dvi kalvos, kurių plotas po 2 ha. Vienoje iš kalvų buvo gyvenvietė, kitoje – tvirtovė.
Šortugajuje rastas antspaudas su trumpu įrašu, dažyta keramika, molinė vežimu pakinkyto jaučio skulptūrėlė, ąsočių, taurių, aukso detalių, lazurito ir kitokių karolių, grąžtų, apyrankių. Miesto plytos atitinka Harapos plytų matmenis. Rasti Harapos įrašai ir antspaudai patvirtina, kad vietovė priklausė Harapos civilizacijai, ne tik prekiavo su ja.
Apylinkėse rastos senovinio lauko ir irigacinių įrenginių liekanos.
Išilginė banga
thumb|305px|Išilginės bangos sklidimas dvimatėje gardelėje. Išilginė banga – banga, kurioje fizikinio dydžio pokyčiai vyksta išilgai bangos sklidimo krypties. Jei kalbama apie terpėje sklindančią bangą, išilginėje bangoje terpės dalelės juda ta pačia kryptimi kaip ir banga. Mechanikoje išilginės bangos taip pat yra vadinamos slėgio bangomis. Geriausias išilginės bangos pavyzdys yra garso bangos.
thumb|305px| [[Plokščia banga|Plokščia slėgio banga.]]
Žirginys
right|thumb|250px|[[gluosnis|Gluosnio žirginys]]
Būdingas lazdynui, alksniui, beržui.
Tvaskučių apylinkė
Tvaskučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Švėkšnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta Budvyčių apylinkė ir dalis Vilkėno apylinkės. 1960 m. vasario 16 d. Tvaskučių apylinkė prijungta prie Inkaklių apylinkės (didžioji dalis) ir Stemplių apylinkės.
Le Mano Sarthe Basket
Le Mano Sarthe Basket – Prancūzijos krepšinio komanda.
Komandos sudėtis 2008-2009 m.
2008 m. liepos 25 d.
🇫🇷 Vincent Collet
Čivyliškiai
Čivyliškiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Zibalų.
Italijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Italijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
SS Cosmos
Seravalės „Cosmos“ – San Marino futbolo klubas iš Seravalės. Pavadintas New York Cosmos klubo garbei.
Netikrosios žibakės
Netikrosios žibakės (Lampanyctus) – žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Interviu
Mokslas
Socialinėje psichologijoje ir panašiuose moksluose interviu yra informacijos gavimas žodine apklausa, naudojama siekiant sukurti darbines hipotezes, dominančias tyrėją, norint papildyti ar patikslinti duomenis, gautus kitais tyrimo metodais, ar panaudoti kaip pagrindinį duomenų rinkimo būdą.
Žiniasklaida
Interviu terminas dažniausiai siejamas su žurnalistika. Čia jis gali turėti dvejopą reikšmę:
Interviu žanrine forma dažniausiai naudojama:
Pokalbio forma interviu žanro publikacijoms suteikia įtikinamumo, dramatiškumo, kartais intymumo atspalvį.
Interviu pagal pokalbio užrašymo būdus gali būti skirstomi:
Pasirengimo procesas
Prieš eidamas į interviu su pašnekovu, žurnalistas turėtų atkreipti dėmesį į šiuos dalykus:
Prieš interviu iš pradžių reikia susipažinti su objektu (išstudijuoti keliamą klausimą, problemą, temą) ir pašnekovu, nes pastarasis tikisi, jog žurnalistas atvyks žinodamas kiek įmanoma daugiau. Be to, nuo pasirengimo priklauso ir paties interviu kokybė. Informacijai rinkti tinka ne tik pašnekovo straipsniai ar straipsniai apie jį, bet ir jo aplinkos žmonių pakalbinimas.
Pagal etiketą susitarti dėl pokalbio reiktų ne mažiau kaip prieš parą. Taip pat reikia nustatyti interviu laiką, vietą, pokalbio trukmę (informacinio pobūdžio interviu pageidautina trukmė – 30-45 min.), turėti pasiruošus klausimyną, pasirengti papildomas priemones (diktofoną ir t. t.). Dėl diktofono naudojimo reiktų atsiklausti pašnekovo. Telefonu taip pat reikia pasakyti, kad įrašinėjama.
Reikšmingi yra ir iš pirmo žvilgsnio ne tokie svarbūs dalykai, todėl patariama deramai apsirengti. Susitikus ar dar tik tariantis su būsimu pašnekovu dėl pokalbio, reiktų nupasakoti, apie ką bus kalbama, bei pasakyti, ar tai bus interviu, ar didesnės publikacijos dalis. Prieš interviu reikia prisistatyti, nurodyti kokią žiniasklaidos priemonę atstovaujama.
Prieš interviu galima paplepėti, pasišnekučiuoti nebūtinai apie būsimo pokalbio temą, o apie bendrus dalykus. Tai leis išblaškyti įtampą, pasidaryti sau palankią atmosferą. Po interviu rekomenduojama sugrupuoti savo pastebėjimus. Jei iškils klausimų, galima iškart juos užduoti arba po to paskambinti, patikslinti.
Žarovas (Šupiniai)
Žarovas (,, nuo 1938 m. birželio 6 d. Schuppenau, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 6 km į pietvakarius nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Rakitino apylinkės gyvenvietė, 1993 m. prijungta prie Vetrovo.
Vižarai
Vižarai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Grudeko ir apie 30 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Graikų komedija
Graikų komedija, kaip literatūros žanras, išsivystė Atėnų politinio ir socialinio gyvenimo kontekste bei tapo atspindžiu visko, kas buvo charakteringa atėniečiams. Remiantis Aristoteliu, komedija savo pirminę formą įgavo Megaros ir Sicijono miestuose, šių miestų gyventojai buvo pagarsėję savo šiurkštaus humoro ir absurdo jausmu. Susarionas, vienas iš ankstyvųjų poetų komikų, buvo kilęs iš Megaros miesto.
Senoji komedija
thumb|Kaukė, naudota komedijoje (II a. pr. m. e.) Iš išorės komedija buvo pati ekstravagantiškiausia parodija, karikatūra, o iš esmės tai buvo pats kandžiausias plūdimas ir žmogaus šmeižimas. Satyra ir koneveikimas buvo nukreipti prieš visų nemėgstamus asmenis, kuriuos ne tik vadino tokiais epitetais kaip bailys, kvailys ir sukčius, bet jie buvo reprezentuojami sakant ir darant viską, kas buvo niekinga, pavyzdžiui, vaizdavimas jo kenčiant absurdiškas situacijas ir pažeminimą. Bet vien tik tai nebūtų sulaukę tokio komedijos pripažinimo ir pavergę tokius rafinuotus ir išsilavinusius piliečius kaip graikai. Komikas dramaturgas, kuris galėjo gauti galimybę būti išklausytas Atėnuose, privalėjo iš tragedijos perimti visas jos geriausias savybes, tokiais kaip choro šokiai, aktorių kaukės, sceninės dekoracijos ir scenografija, ir visų svarbiausia – stilistiškai taisyklinga graikų kalba, nes viso to iš dramaturgo reikalavo žiūrovai, lygiai kaip iš poeto lyriko ar oratoriaus. Tokiu būdu komedija tapo pripažinta dramos atšaka, pasižyminti puikiais gyvybingais dialogais bei poetiniu subtilumu chorinėse partijose.
Senoji komedija buvo politinio pobūdžio. Ji puldavo atskirus asmenis, garsius politinius veikėjus, rodydavo skirtingų luomų santykius, nagrinėdavo filosofijos, mokslo, meno, literatūros klausimus. Įžymiausias šios Senosios komedijos kūrėjas, kurį F. Engelsas pavadino „komedijos tėvu", buvo Aristofanas (apie 445–385 m. pr. m. e.). Poetas nurodo, jog rašytojas turįs tarnauti savo tautai, jis turįs „daryti savo piliečius geresniais", pavyzdžiais rodyti jiems kelią į šaunumą: „Kas vaikams yra mokytojas, tas suaugusiems poetas". Aristofanas turėjo įtakos ir naujųjų laikų rašytojams: Rablė (XVI a.), Svifto ir Fildingo (XVII a.) kūryboje jaučiamas senojo dramaturgo poveikis.
Pirmoji komedija buvo suvaidinta 486 m. pr. m. e. Žymiausi senieji komedijų kūrėjai buvo Kratinas, Eupolis ir Aristofanas. Deja, tik pastarojo kūriniai išliko iki šių dienų.
Vidurinė komedija
Riba tarp Senosios ir Viduriniosios komedijos nėra labai aiški. Tačiau šios dvi komedijos turi reikšminių skirtumų, kurie padeda atskirt vieną laikotarpį nuo kito. Trys pagrindiniai skirtumai, kuriais Vidurinė komedija skyrėsi nuo Senosios:
Kur Senoji komedija parodijavo ir rašė pamfletus, Vidurinė komedija kritikavo ir recenzavo. Viduriniosios komedijos laikotarpis truko nuo Peloponeso karo pabaigos iki kol Atėnus užgrobė Aleksandras Makedonietis; maždaug nuo V a. pr. m. e. pabaigos iki IV a. pr. m. e. vidurio. Tai buvo neapsakomai produktyvus spektaklių laikotarpis, tačiau nukentėjo savitas stilius. Mėgiamiausios temos buvo to laikotarpio literatūra ir socialinės ypatybės, kurios buvo nagrinėjamos pasitelkiant lengvą, o ne grubią pajuokos formą. Nuostabieji Eschilo ir Sofoklio kūriniai, puikiausios ištraukos iš Homero ir patys gražiausi lyriniai Pindaro bei Simonido eilėraščiai buvo laisvai parodijuojami, tačiau buvo nepamirštami ir elementai iš mitologijos. Kalbant apie visuomenę, dažniausiai būdavo puolamos tam tikros visuomenės „grupės“, kaip prostitutės, veltėdžiai, puotautojai, ypatingai – arogantiški virėjai, kurie visada buvo mėgstamiausias viduriniosios komedijos taikinys.
Viduriniosios komedijos kūrėjų darbų neišliko, išskyrus Aristofano „Plutas“.