cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abha
Geografija
Abha yra išsidėstęs pietiniame regione, o jo namai yra vieni iš didžiausiam aukštyje esančių pastatų Saudo Arabijoje, apie 3300 metrų virš jūros lygio. Vietovė yra labai priklausoma nuo lietaus, dėl ko artiniausių kaimų gyventojams žiemą kartais tenka patirti potvynius. Pučiantis gaivus vėjas vasaros metų pusiasalį daro patrauklesniu. Abha yra Asiro provincijos administracinė sostinė, todėl čia yra valstybinės institucijos, bei medicinos ir mokslo įstaigos. Abhoje yra Karaliaus Khalido Universitetas (King Khaled University) ir Princo Sultono viešbučių vadybos koledžas (Prince Sultan College for Hotel Management). Abhoje yra vietinis oro uostas iš kurio tiesiogiai galima nuvykti į mažiausiai keturis miestus: Rijadą, Džidą, Taifą ir Damamą. Al Vatanas (Al Watan) yra vienas pagrindinių Saudo Arabijos dienraščių, kurio redakcija ir spaustuvė yra Abhoje.
Turizmas
Saudo Arabijos valdžia tam, kad pritrauktų turistus į miestą, sugalvojo Abhos festivalį. Jo metu mieste ir jo prieigose vyksta sporto renginiai, įvairūs šou, parodos ir muzikiniai vaidinimai, kuriuose dalyvauja žymiausi šalies poetai ir dainininkai.
Sirijos pilietinis karas
Sukilėlių puolimai (2012 m. lapkritis–2013 m. kovas)
Lapkričio 22 d. užėmė Majadinas, esantį rytinėje Deir az Zoro muchafazoje. Aktyvistai teigė, jog sukilėliai kontroliuoja didžiules teritorijas prie Irako pasienio.
2013 m. sausio 17 d. modžahedų ir kurdų grupuotės susirėmė prie Ras al Aino miesto.
Vasario 2 d. sukilėliai atkirto vyriausybės kontroliuojamas Alepo teritorijas nuo miesto oro uosto.
Vasario 11 d. islamistų sukilėliai užėmė Thaurą (Al-Thawrah) Rakos muchafazoje ir didžiausią Sirijos hidroelektrinę.
Kovo 6 d. sukilėlių pajėgos užėmė Rakos miestą. Tai pirmasis provincijos centras, kurį prarado Asado režimas. Švęsdami, gyventojai nuvertė didžiulę bronzinę, Bašaro tėvo, Hafezo al-Asado statulą. Taip pat sukilėliai sugavo Rakos gubernatorių ir Baath partijos miesto pirmininką.
Kovo 23 d. sukilėliai užėmė oro gynybos bazę, kuri yra prie strateginio greitkelio, jungiančio Damaską ir Darą.
Kovo 25 d. sukilėliai pradėjo didžiausią Damasko miesto centro bombardavimą, nuo sukilimo pradžios. Buvo bombarduojama centrinė miesto aikštė, valdančiosios partijos, oro žvalgybos ir valstybinės televizijos būstinės. Bombardavimas prasidėjo, kai sukilėliai surengė puolimą mieste.
Balandžio 3 d. sukilėliai užėmė karinę bazę prie Daros miesto.
Vyriausybės ir Hezbollah puolimai (nuo 2013 m. balandžio)
Balandžio mėn. Hezbollah pradėjo puolimą, kuriuo siekta užimti Kusairo miestą.
Gegužės 2-3 d. Sirijos armija ir Shabiha Banijase surengė skerdynes per kurias žuvo daugiau nei 100 civilių. Sirijos armija ruošiasi naujam mūšiui dėl Alepo.
Panzer
Panzer gali reikšti:
Pavardė:
Karčiupio hidrografinis draustinis
Gamta
Čia susiformavusios retos augalų bendrijos, aptikti į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti gauruotieji gvazdikai (tik trečia augavietė šalyje) bei melsvieji gencijonai. Kiti retieji augalai: bestiebės ir paupinės usnys, paprastosios karlinos, raudonėliai.
Darius Meškauskas
Darius Meškauskas (g. 1964 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.
Biografija
Baigė Vilniaus Simono Daukanto vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1988–1990 m. Marijampolės dramos teatro, nuo 1990 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. 1993–1995 m. Lietuvos muzikos akademijos, nuo 2004 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.
Sukūrė vaidmenų miuzikluose, kino ir televizijos filmuose. Vaidyba temperamentinga, įtaigi, būdinga improvizacija, vidinė ekspresija, virtuoziškas persikūnijimas.
Azoto trichloridas
Azoto trichloridas – dar vadinamas trichloraminu. Cheminė formulė: NCl3. Tai geltonas, aliejingas skystis. Lydymosi temperatūra 233 K (-40 °C). Virimo temperatūra 344 K (71 °C).
Acritopappus
Acritopappus – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Azoto trichloridas
Gamyba
Gaminamas leidžiant Cl2 dujas per amoniako tirpalą vandenyje.
Susidaro kaip šalutinis produktas organinėse reakcijose kuriose dalyvauja amoniako dariniai ir chloras.
Nedideliais kiekiais gali susidaryti dezinfekuojant vandens tiekimo linijas monochloraminu.
Saugumas
Azoto tricloridas yra pavojinga sprogstamoji medžiaga. Sprogsta, kai pašildomas iki 93 °C, apšviečiamas ar sukrečiamas. Taip pat gali sprogti, kai liečiasi su rugštimis, guma ir kitomis organinėmis medžiagomis. Sprogus 1-2 g šios medžiagos galima apkursti.
Azoto triclorido sprogimas laboratorijoje apakino žymų chemiką Humphry Davy ir jis pasamdė Faradėjų kaip padėjėją, taip atverdamas kelią Faradėjui į mokslininkų gretas.
Amonitas
Amonitas – sprogstamasis mišinys amonio nitrato pagrindu.
Sprogalai, kurių pavadinimai prasideda AN, yra gaminami iš susmulkinto ir visiškai sauso amonio nitrato (NH4NO3), pridedant įvairių priedų. Tarp jų:
Balbieriškis (reikšmės)
Balbieriškiu vadinamos trys gyvenvietės Prienų rajone:
FC Šiauliai
„Šiaulių“ futbolo klubas, o trumpai vadintas FK „Šiauliai“ arba FC „Šiauliai“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.
Istorija
2004 m. pradžioje buvo įkurta VšĮ „Šiaulių futbolo klubas“, bei suburta nauja FK „Šiauliai“ komanda, išstatyta į Pirmą lygą ir paskelbtas tikslas patekti į A lygą.
2004 m. dalyvavo Pirmoje lygoje ir tapo nugalėtojais.
2005 m. iškopė į A lygą. Dešimt sezonų šiauliečiai dalyvavo elito diviziono kovose.
2014 m. pradžioje vietoje FK Šiauliai pavadinime atsirado FC Šiauliai.
2015 m. turėjo didelių finansinių problemų. Vyko tyrimai dėl rungtynių rezultatų įtakojimo. Klubo vadovybė ieškojo galimų investuotojų.
2016 m. sausio mėn. žaidėjai buvo susirinkę į treniruotes, bet vasario 1 d. buvo oficialiai pranešta apie tai, kad traukiasi iš A lyga.
2016 m. vasario 1 d. oficialiai pranešta, kad FC „Šiauliai“ nežais A lygoje. VŠĮ „Šiaulių futbolo klubas“ informavo, kad neturint generalinio rėmėjo, FC „Šiauliai“ nedalyvaus 2016 m. Lietuvos futbolo federacijos A lygos varžybose. Vėliau paaiškėjo, kad kelerius metus gali ir apskritai nebegyvuoti, nevykdyti veiklos.
Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.
Emblemos
2004 m. įkurto klubo emblema buvo stebėtinai panaši į FKK Šiauliai logotipą.
Piaskai (Hainuvkos apskritis)
Piaskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Dubiče Cerkevnės, apie 10 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 58 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1967 m. kaime įvesta elektra.
Didžioji pocūgė
Didžioji pocūgė (Pseudotsuga menziesii) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, pušinių (Pinaceae) šeimos, pocūgių (Pseudotsuga) genties visžalių, vienanamių medžių rūšis.
thumb|left|250px|Pakrantinės pocūgės (Pseudotsuga menziesii var. menziesii) spygliai ir kankorėžiai thumb|left|250px|74 m aukščio ir 13,3 m kamieno apimties [[Pakrantinė pocūgė (Pseudotsuga menziesii var. menziesii) auganti 15 km nuo Port Renfrew Vankuverio saloje (Britų Kolumbija)]]
Paplitimas
Didžioji pocūgė savaime paplitusi plačioje Šiaurės Amerikos vakaruose: nuo vidurio Britų Kolumbijos (Kanada) šiaurėje, iki šiaurės vakarinių Meksikos valstijų, o rytuose iki vidurio Kolorado (JAV).
Augavietės
Savaiminio paplitimo kraštuose auga kalnuotuose regionuose, nuo jūros lygio iki 3050 m aukščio altitudėse.
Didžiosios pocūgės Lietuvoje
Lietuvoje introdukuota melsvoji pocūgė (Pseudotsuga menziesii var. glauca), kuri pakankamai gerai auga Lietuvos klimato sąlygomis. Šie medžiai buvo užveisti dvarų parkuose ir egzempliorių iki šiol išlikę Užugirio dvare (Ukmergės raj.), Užutrakio dvaro parke (Trakų raj.), Vilniaus Botanikos sodo Vingio parko skyriuje, Sapiegų rūmų parke Vilniuje ir kitur. Skaičiuojama, kad Lietuvoje pocūgių medynai užima apie 5 ha, daugiausia Alytaus apskrityje.
Rūšies varietetai
Išskiriami du didžiosios pocūgės varietetai, nors botaninėje literatūroje pasitaiko šaltinių, kur išskiriamas ir trečiasis didžiosios pocūgė varietetas – meksikinė pocūgė (Pseudotsuga menziesii subsp. lindleyana):.
Matmenys
Didžiosios pocūgės Pseudotsuga menziesii var. menziesii varietetas šalia visžalės sekvojos ir karališkojo eukalipto yra aukščiausiai augantis medis. Pakrantinių pocūgių varieteto savaiminio paplitimo arealo brandžiuose miškuose aukštis siekia daugiau kaip 60-75 m. Jų kamienai iki 1,5–2 m skersmens. Aukščiausios „Diornerio pocūgės“ aukštis 99,76 m, kamieno skersmuo 3,35 m. Ji auga East Fork Brummit Creek, Coos apygardoje, Oregono valstijoje. Su storiausio, 4,85 m skersmens kamienu didžioji pocūgė „Queets Fir“ auga Queets upės slėnyje, Olympic National Park, Vašingtono valstijoje, JAV. Pagal paskutinius tyrimus teigiama, kad jos gali išaugti maksimaliai nuo 130 iki 145 metrų aukščio, bet į dar aukštesnes medžio lajas jau nutrūktų vandens gavimas.
Požymiai
Visžalis medis. Didžiosios pocūgės laja kūgiška, siaura, šakota. Kamienas ilgas ir tiesus. Spygliai 15-30 cm ilgio, apie 1-1,5 mm storio, gelsvai žali. Moteriški kankorėžiai 4-10 cm ilgio, 3-3,5 cm pločio, vyriški – gelsvai žali, 2-3 cm ilgio. Sėklos 5-6 mm ilgio, subręsta per 12 mėnesių. Didžiosios pocūgės sulaukusios 12 – 15 metų amžiaus brandina kankorėžius
Amžius
Didžiosios pocūgės gyvena daugiau kaip 500 metų. Nustatant amžių pakrantinių pocūgių varieteto augimo vietose, 650 metų amžius pasitaiko gana neretai. Vankuverio saloje žiemos metu siautėjant viesului ir išvertus pakrantinę pocūgę, iš kelmo rievių skaičiaus buvo nustatytas to medžio amžius: 1350 metų (Stoltmann 1987 m.). Pagal kelmo rieves kituose šaltiniuose nurodoma kita, 1307 metų amžiaus turėjusi didžioji pocūgė. Visi šie seniausi medžiai yra pakrantinės pocūgės varietetas
Atsparumas
Didžioji pocūgė priskiriama 4-6 atšiaurumo zonoms, bet gali augti ir 7 atšiaurumo zonoje, tik reikalinga papildoma priežiūra karštu ir sausringu metų laikotarpiu.
Panaudojimas
Didžioji pocūgė vertinama dėl savo kokybiškos medienos, sodinama daugelyje šalių kaip dekoratyvinis augalas.
Simbolika
Didžioji pocūgė yra pavaizduota Kaskadijos subregiono ar valstybės įkūrimo šalininkų judėjimo vėliavoje.
Vaistinė kraujalakė
Vaistinė kraujalakė (Sanguisorba officinalis) – erškėtinių (Rosaceae) augalas. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Auga apydrėgnėse ir drėgnose pievose. Seniau augalas buvo vartojamas medicinoje kraujavimui sulaikyti. Dabar vartojamas tik liaudies medicinoje ir veterinarijoje (dažniausiai gyvulių žarnyno susirgimams gydyti). Lapai valgomi kaip salotos.
Juozapatas Kuncevičius
Juozapatas Kuncevičius (,, apie 1580 m. Vladimiras, Voluinė – 1623 m. lapkričio 12 d. Vitebskas) – Lietuvos arkivyskupas, nuo 1643 m. palaimintasis, nuo 1867 m. šventasis (šventė – lapkričio 12 d.) pirmasis unitų šventasis.
Biografija
Tėvas, ukrainietis pirklys, vadinosi Kunčycas. Užėmęs aukštas bažnytines pareigas, Juozapatas „subajorino“ pavardę į Kuncevičių. Mokėsi vietinėje stačiatikių mokykloje, 1596 m. atvyko į Vilnių mokytis pirklio amato. 1604 m. įstojo į Vilniaus Švč. Trejybės bazilijonų vienuolyną. 1609 m. įšventintas jerėjumi ir paskirtas novicijų auklėtoju, nuo 1614 m. vienuolyno archimandritas. 1617 m. paskirtas Bytenės prie Slanimo vienuolyno igumenu. Nuo 1617 m. Polocko unitų vyskupas koadjutorius. Jis ir metropolitas V. Rutskis Rūtos dvare prie Naugarduko sukvietė bazilijonų vienuolynų kapitulą, sujungė Vilniaus, Bytenės, Žirovicų, Minsko ir Naugarduko bazilijonų vienuolynus, reorganizavo bazilijonų ordiną ir įkūrė Šv. Bazilijaus Didžiojo ordiną – Švč. Trejybės kongregaciją su centru Vilniuje – bazilijonai. Nuo 1618 m. Polocko arkivyskupas. Uoliai propagavo Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių uniją, kuriai priešinosi stačiatikiai. Nužudytas sukilusių unijai priešiškų Vitebsko gyventojų. Palaikai saugoti Polocko unitų katedroje, vėliau slapstyti įvairiose vietose, 1949 m. perkelti į Šv. Petro baziliką Romoje.
Vaistinė kraujalakė
thumb|left|210px|Vaistinės kraujalakės žiedas
Rūtelė
Rutkos Lentpjūvė, Rūtelė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 28 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 136 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW651 ir vaivadijos kelias Nr.25px|DW655. Per kaimą teka Šešupės upė ir jos intakas Potopka. Kaime taip pat yra bažnyčia.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1925 m. įkurta Rūtelės Šv. Motinos Lenkijos Karalienės parapija. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Aesalus scarabaeoides
Aesalus scarabaeoides – elniavabalių (Lucanidae) šeimos vabalas.
Išvaizda, gyvenimo būdas
Kūnas 5 - 7 mm ilgio, blizgus, juodai rudas, kresnas. Primena smiltvabalį.
Lervos vystosi lapuočių medžių (dažniausiai ąžuolo ir buko) trūnijančioje medienoje. Generacijos trukmė nuo vienerių iki trejų metų.
Paplitimas
Aptinkamas Centrinėje ir Pietų Europoje, pietų Švedijoje, Lenkijoje. Nykstantis daugelyje šalių dėl trūnijančios ąžuolo medienos trūkumo.
Tikėtina, jog gali gyventi ir Lietuvoje, bet neaptiktas.
Algimantas Jablonskis
Algimantas Jablonskis (1927 m. gruodžio 9 d. Kretingoje – 2004 m. liepos 3 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, redaktorius.
Biografija
„Žinijos“ draugijos lektorius, „Švyturio“ žurnalo redakcinės kolegijos narys. Parengė daugiau nei 140 įvairių publikacijų periodinėje spaudoje, bendradarbiavo su Lietuvos televizija ir radiju.
Mažasis poliarinis kiras
Mažasis poliarinis kiras (Larus glaucoides) – kirinių (Laridae) šeimos paukštis. Išvaizda ir dydžiu panašiausias į didijį poliarinį kirą, bet už jį truputį mažesnis (mažesnis ir už sidabrinį kirą). Baltijoje stebimi tik žiemos apdaru. Šių dviejų rūšių ypatumas, kad tai vieninteliai iš stambiųjų kirų, kurių didžiosios plasnojamosios plunksnos nė kiek nėra juodos. Suaugusių paukščių žiemos apdaru mantija šviesiai pilka (kaip sidabrinio kiro). Galva, kaklas ir dalis krūtinės išmarginti tokiomis nekontrastingomis pilkai rudomis dėmelėmis ar juostelėmis. Balasas labai panašus į sidabrinio kiro, tik kiek aukštesnis.
Nuo labai panašaus suaugusio didžiojo poliarinio kiro skiriasi mažesne ir apvalesne galva ir ne tokiu masyviu snapu. Kojos (taip pat jauniklių ir nesubrendusių paukščių) rusvos. Pirmamečiai jaunikliai margi. Visas jų kūnas nusėtas smulkiomis pilkai rudomis ir šviesiai balsvomis mažomis dėmelėmis. Sparnų viršuje dėmės stambesnės ir ryškesnės. Jauniklių snapo galas juodas, o pamatas pastebimai šviesesnis. Antrają žiemą jauni paukščiai daug šviesesni už pirmamečius jauniklius. Nugaroje jau matomi suaugusiam paukščiui būdingos šviesiai pilkos mantijos lopai. Galva ir kaklas panašiai dryžuoti kaip suaugusio paukščio. Trečiais metais apdaras būna dar panašesnis į suaugusių paukščių. Galutinai suaugusį apdarą įgauną ketvirtais metais.
Gyvena jūrose ir kituose vandens telkiniuose. Lietuvoje labai retai aptinkamas Baltijos jūroje.
Japoninė pocūgė
Japoninė pocūgė (Pseudotsuga japonica) – pušinių šeimai (Pinaceae) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Auga Japonijoje: Ki pusiasalyje (Honšiū) ir Koči prefektūroje (Šikoku).
Tai visžalis, spygliuotis medis, kurio aukštis siekia 30 m, kamieno skersmuo iki 1,5 m. Spygliai 15-25 cm ilgio, apie 1,5 mm storio, gelsvai žali. Moteriški kankorėžiai 4-5 cm ilgio, 2-2,2 cm pločio, šokoladiškai rudi, sudaryti iš 15-20 plaušelių, vyriški – cilindriški, gelsvai rudi. Sėklos 6-9 mm ilgio.
Auga mišriuose kalnų miškuose, 500–1100 m aukštyje.
Partizanas
thumb|Partizanų žeminė prie [[Viršurodukis|Viršurodukio kaimo]]
Partizanas − vietos gyventojų savanoriškų karinio pasipriešinimo būrių, veikiančių priešo užnugaryje, dalyvis Partizanais gali tapti profesionalūs kareiviai, nespėję pasitraukti su savo daliniais ir užsilikę priešo užnugaryje. Partizanais gali būti vadinami kovotojai, kurie karinėmis priemonėmis ir naudodami partizaninio karo taktikas kovoja prieš savo šalyje veikiančius okupantus: priešiškos šalies vyriausybę arba karinę vadovybę, jų pasiuntinius ar dalinius įsiveržusius jėga ar kitais neteisėtais, laisvę varžančiais būdais.
Tupolev Tu-104
thumb|right|300px|Tu-104B leidžiasi [[Stokholmo-Arlandos oro uostas|Arlandos oro uoste]] Tu-104 (pagal NATO kodifikaciją Camel) – pirmasis tarybinis ir trečiasis pasaulyje reaktyvinis keleivinis lėktuvas (po britų De Havilland Comet ir kanadiečių Avro Jetliner).
Lėktuvo gamybos istorija
Lėktuvo modelis pradėtas kurti 1954 m. liepos mėn. bombonešio Tu-16 bazėje (naudotas padidinto diametro fiuzeliažas, variklio gondola, važiuoklė, fiuzeliažo apačion perkelti sparnai).
Pirmasis Tu-104 skrydis įvyko 1955 m. birželio 17 d., o lapkričio 5 d. į orą pakilo pirmasis serijinės gamybos lėktuvas. 1956 m. rugsėjo 15 d. Tu-104 skrido pirmuoju reguliariu reisu Maskva-Omskas-Maskva, pakeisdamas iki tol naudotą lėktuvą Il-14 ir sutrumpindamas skrydžio laiką nuo 13 val. 50 min. iki 7 val. 40 min.
Charkovo, Omsko ir Kazanės aviacijos gamyklose buvo pastatytas 201 įvairių modifikacijų Tu-104 lėktuvas. Gamyba nutraukta 1960 m. Šiais lėktuvais pervežta apie 90 milijonų keleivių.
Techniniai duomenys
300px|right
Valdymas
Palyginus su vėlesniais laineriais Tu-104 buvo sunkus, skrydyje nestabilus, linkęs pavojingiems aukščio šuoliams (staigus neplanuotas kilimas, po to staigus pikravimas žemyn) ir sunkiai valdomas. Neretai nepavykdavo išlaikyti rekomenduojamo 225–250 km/val tūpimo greičio ir lėktuvas tūpdavo 270–300 km/val greičiu. Mažiau pakrautą lėktuvą būdavo sunku nuleisti paskutinius metrus, jis buvo linkęs netūpdamas sklęsti virš nusileidimo tako. Navigacinė įranga irgi dar nebuvo tobula. Skrydžio saugumas labai daug priklausė nuo pilotų meistriškumo ir patirties.
Eksploatacija
1956–1958 m. dėl įvykusių avarijų pristabdžius Comet skrydžius, Tu-104 buvo vieninteliai pasaulyje eksploatuojami reaktyviniai oro laineriai.
Čiukuras
Čiukuras – medinių trobesių trikampė anga, esanti stogo gale, ties kraigu. Gali būti atviras arba uždaras.
Dūminėse pirkiose (t. y., iki XVIII–XIX a.) pro čiukurą iš namo pasišalindavo dūmai, vėliau pritaikytas pastogei vėdinti. Čiukuro pakraščiai paprastai dengti vėjalentėmis, lėkiais, kurie saugo šiaudinę stogo dangą.
Čiukurai atsirado IX–XII a. namuose su ugniakurais. Pradėjus daryti čiukurus vietoj dvišlaičių ir keturšlaičių stogų įrenginėta čiukuriniai ir laužyti čiukuriniai stogai. Čiukurai paplito Lietuvoje (daugiausia Žemaitijoje), Latvijoje, germanų ir slavų žemėse.
Tupolev Tu-104
Eksploatacija
Katastrofą patyrė 37 šio tipo lėktuvai (18 proc. nuo pagamintų lainerių), žuvo 1147 keleiviai. Tai – blogiausias rodiklis tarp visų serijinių tarybinių keleivinių lėktuvų. Iš šešių čekoslovakų įsigytų Tu-104 sudužo trys lėktuvai. Tačiau nors pagal šių dienų standartus lėktuvas buvo nepatikimas, jis buvo tiek pat patikimas kiek ir kiti to meto reaktyviniai keleiviniai lėktuvai.
Plėšrūno ir grobio sąveika
Plėšrūno ir grobio sąveika – biologinė sąveika, kurioje plėšrūs organizmai minta kitais organizmais – grobiu. Grobį plėšrūnai nužudo prieš ėsdami arba jis žūsta ėdamas. Tam tikra prasme grobiu galima laikyti ne tik gyvūnus, bet ir augalus ar grybus, kuriuos suėda gyvūnai. Dauguma plėšrūnų – gyvūnai, bet pasitaiko ir plėšrių augalų (pvz., saulašarė) ir grybų. Plėšrūniško mitimo reiškinys vadinamas plėšra arba plėšrūnyste. Plėšrūno ir aukos populiacijų santykių matematinis modelis tapatus parazitų ir šeimininkų santykių modeliui.
Parazitai nuo plėšrūnų skiriasi tuo, kad organizmai, kuriais minta parazitas, paprastai išgyvena, o saprotrofai minta jau negyvais kūnais, organizmų atliekomis, likučiais, puvenomis.
Plėšrūnų ekologinei grupei priklauso:
Vilnius Kaunas Klaipėda (1999 albumas)
Vilnius Kaunas Klaipėda yra grupės Foje albumas, įrašytas 1997 m. trijų atsisveikinimo koncertų Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje metu. Jis buvo išleistas 1999 m. Bomba Records CD ir MC.
Prieš koncertus laikraščiuose buvo išplatinta anketa fanams pažymėti, kokias dainas jie nori išgirsti. Dauguma į albumą įtrauktų dainų, tarp jų ir paskutinė, buvo įrašytos Kaune, nes šio koncerto įrašas techniškai buvo geriausias.
Albume vienoje dainoje bosu groja pirmasis grupės bosistas Darius Tarasevičius, t. y. grupė grojo ta sudėtimi, kuria pradėjo savo karjerą.
Dainos
Muzika ir žodžiai Andriaus Mamontovo.
Žmonės
Kiti
Albumo detalės
Įrašyta:
Teosofija
Teosofija ( – dievas, sophia – išmintis, žinojimas) – filosofinė dvasinė doktrina, kuri skelbia, kad žmogus gali rasti tiesioginį ryšį su Dievu ir pažinti jį specialia praktika (intuicija, kontempliacija). Nuo teologijos skiriasi tuo, kad remiamasi patirtimi (ją bandoma teoriškai sisteminti), o ne Dievo apreiškimu ar religinėmis dogmomis.
thumb|right|250px|Teosofijos draugijos emblema (Užrašo vertimas - Nėra aukštesnės religijos kaip tiesa)
Svarbiausias tikslas – lyginamasis įvairių religijų tyrimas, siekiant atskleisti bendrą religinių simbolių prasmę, sukurti universalų ir nedogmatišką dvasinį judėjimą bei propaguoti jį visuose kraštuose, ypač tarp inteligentijos. Doktrinoje eklektiškai jungiami budizmo, brahmanizmo, krikščionybės, okultizmo ir kiti elementai.
Teosofai tiki, kad didieji mokytojai, prie kurių priskiriamas ir Jėzus Kristus, yra tobuli tapę žmonės, kreipiantys žmonijos istoriją. Viešpats Mitra, Viešpats Krišna, Viešpats Buda ar Viešpats Kristus esą skirtingi tos pačios esybės vardai.
Teosofijos judėjimo pradžia laikomi 1875 m., kai rusė H. Blavatskaja Niujorke įsteigė teosofų draugiją. Vėliau šios draugijos centras persikėlė į Madrasą.
Teosofijos terminas vartojamas gana neapibrėžtai ir ne visada vienareikšmiškai. Prie teosofijos kai kada priskiriama net gnosticizmas, neoplatonizmas. Terminas vartojamas teisingiau, kai atspindi kai kurias XVI–XVIII a. filosofines dvasines koncepcijas, ypač vokiečių A. Paracelso, J. Bėmės, švedo E. Svedenborgo ar prancūzo L. K. Sen–Marteno.
XX a. pr. R. Šteineris plėtodamas teosofiją sukūrė antroposofijos filosofiją. Teosofijai atliepia ir naujųjų laikų judėjimas Naujasis amžius.
Vydūnas atliepė teosofijos, antroposofijos idėjoms Lietuvoje.
617 m.
617 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Mauritanijos ugija
Ugija  – Mauritanijos valiuta. ISO 4217 kodas – „MRO“. Ugija padalinta į 5 chumus. Tai vienas iš dviejų nedešimtainių piniginių vienetų pasaulyje (Kitas – Madagaskaro ariaris).
Ugija buvo pradėta naudoti 1973 m., kuri pakeitė CFA franką santykiu: 1 ugija = 5 CFA frankai.
thumb|left
Baravykynė (Molėtai)
Istorija
1838 m. minimas Baravykynės vienkiemis.
Naukaimis (Šimkaičiai)
Naukaimis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Vadžgirio. Pro kaimą teka Šaltuona.
Tarsi danguje (filmas)
Tarsi danguje – 2004 m. švedų režisieriaus Kajaus Pollako sukurtas meninis filmas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko švedų aktoriai: Michaelis Nyqvistas, Frida Hallgren, Helena Sjöholm ir kt.
Šis filmas pasiekė Lietuvos kino teatrus 2006 m., festivalio „Scanorama“ metu ir žiūrovų buvo išrinktas vienu geriausių festivalio filmų.
30 Seconds to Mars
30 Seconds to Mars – alternatyviojo roko grupė, susikūrusi 1998 metais Luizianos valstijoje (JAV).
Istorija
Grupę „30 Seconds to Mars“ 1998 metais įkūrė aktorius ir dainininkas Jared Leto (vokalas, gitara) kartu su savo broliu Shannon Leto ir keliais draugais. Laikui bėgant grupės nariai keitėsi, tačiau Jared ir Shannon Leto vis dar yra grupėje. Nuo 2003 iki 2018 m. grupėje taip pat grojo gitaristas Tomo Miličević. 2007 metais grupę paliko bosistas Matt Wachter, kurio vietą pasauliniame ture užėmė kitas bosistas Tim Kelleher. Taip pat 2009 metais grupei rengiant pasaulinį turą prie jos prisijungė Braxton Olita (klavišiniai).
Muzika
Grupė didžiojoje scenoje debiutavo 2002 metais. Pirmuoju grupės hitu tapo daina "Attack".
Grupė išleido tris albumus: 2002 m. - „30 Seconds to Mars“, 2005 m. - „A Beautiful Lie“ ir 2009 m. - "This is War". Pirmojo albumo muzika maištingesnė, labiau alternatyvi (žr. Alternatyvus rokas), o antrojo - ramesnė ir lyriškesnė. „30 Seconds to Mars“ albumui „A Beautiful Lie“ parašė 40 dainų, iš kurių į albumą atrinko 10. Trečiasis albumas visiškai skiriasi nuo pirmųjų dviejų.
Pasak grupės narių, jų kūrybą įkvepia tokios muzikos grupės, kaip U2, The Cure, Led Zeppelin ir Pink Floyd“.
Gerbėjai
„30 Seconds to Mars“ turi nemažai gerbėjų, kurie yra susibūrę į draugijas, pavyzdžiui, „Echelon“ ir „The Mars Army“. Šios draugijos nėra oficialios, jų nariai stengiasi populiarinti grupės muziką savo šalyse ir miestuose. Aktyviai kuriasi Lietuvos ir Baltijos šalių „Echelon“ draugijos.
Juodi plaukai
Juodi plaukai – tamsiausi ir dažniausi žmonių (Homo sapiens) plaukai. Juoda plaukų spalva yra dominantinis genetinis požymis, jis aptinkamas visų tautybių žmonėse. Juodi plaukai turi daug eumelanino.
Labiausiai žvilgantys plaukai būna juodi plaukai. Kartais juodais vadina ir labai tamsiai rudus (juodai rudus) plaukus.
Juodi plaukai gali būti rudoki, minkštai juodi ar mėlynai juodi. Kartais juodi plaukai saulės šviesoje gali turėti sidabriškai mėlyną žvilgesį. Anglų kalboje juodus plaukus paprastai vadina 'gagato juodumo' arba  'varno (kranklio) juodumo'.
Juodi plaukai būdingi Pietų Europos, Šiaurės Afrikos europidams, taip pat vakariniams airiams (jiems būdingi juodi banguoti plaukai ir mėlynos akys). Jie paplitę ir centrinėje Europoje. Juodaplaukių mažiausia apie Baltijos jūrą, kur, spėjama, atsirado šviesūs plaukai kaip žmonių požymis.
Juodi žmonių plaukai skiriasi tekstūra. Tiesūs juodi plaukai būdingi azijiečiams ir indėnams. Mišrios kilmės grupėse galima aptikti tiek garbanotų, tiek banguotų ar lygių juodų plaukų.
Rutka (Hainuvkos apskritis)
Rutka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Drogheda FC
Droedos FC – buvęs Airijos futbolo klubas iš Droedos.
Istorija
1975 m. klubas prijungtas prie Drogheda United komandos.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Žymantė Jonuškaitė
Žymantė Vladislava Jonuškaitė (1936 m. rugsėjo 30 d. Vaduvos, Skapiškio valsčius – 2001 m. gegužės 20 d. Palanga, palaidota Palangos kapinėse) – Lietuvos skulptorė.
Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinato Palangos gintaro ceche meno vadove.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių parko skulptūrų („Saulytė“ 1968 m. Palangoje, „Putamarė“ 1975 m. Klaipėdoje), reljefų interjerams („Pajūry“ 1961 m., „Kanklininkas“ 1965 m., „Kęstutis ir Birutė“ 1968 m., „Palanga“ 1975 m., „Eglė ir Žaltys“ 1985 m.), terakotinių skulptūrėlių („Svajojanti“, „Dainuoja“, abi 1963 m.), skulptūrinių portretų. Kūriniai lyriški, skaidrios nuotaikos, apibendrintų, dekoratyvių formų. Guašu ir akvarele nutapė peizažų, natiurmortų, sukūrė etaloninių gintaro dirbinių. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose, individuali paroda surengta Palangoje 1987 m. Lietuvos dailės muziejus saugo jos darbus „Berniukas su ratu“ (7 dešimtmetis), „Per balą“ (7 dešimtmetis), „Mergaitė su obuoliais“ (1977 m.), „Neringa“ (1979 m.), „Jūros puta“ (1987 m.).
Sulinkiai
Sulinkiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje vakarinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus Šiaulėnų. Yra durpynas.
Nikolajus Tichonovas
Nikolajus Tichonovas (, 1905 m. gegužės 14 d. Charkove – 1997 m. birželio 1 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, 1980–1985 m. – TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas.
Validumas
Validumas (matavimo patikimumas; ) – tai matavimo kokybės apibūdinimas, rodantis, ar tikrai yra pamatuojama tai, ką siekiama pamatuoti. Psichologinių, sociologinių matavimo priemonių, daugiausia testų, kokybės kriterijus – matavimų tikslumas, stabilumas.
Rodikliai
Matavimo patikimumas apibūdinamas šiais rodikliais:
2002–2007 m. UEFA lygų koeficientai
2002–2007 m. UEFA šalių koeficientai skaičiuojami siekiant nustatyti 2008 m. startuojančiuose Europos futbolo turnyruose dalyvaujančių klubų skaičių pagal šalis. Skaičiavimams naudojami 5 sezonų duomenys. Pagal šią rikiuotę taip pat skirstomos komandos į atskirus atrankos etapus.
Čempionų lyga
Šiame turnyre nedalyvaus Lichtenšteino komanda, kadangi šioje šalyje nevyksta futbolo čempionatas (tik taurės turnyras). Be to, CSKA Sofia komandai, nors ji ir tapo Bulgarijos čempione, neleista dalyvauti turnyre, kadangi negavo UEFA licencijos; jos vietą užėmė Levski Sofia.
UEFA taurė
Šiame turnyre kaip pirmoji kiekvienos šalies komanda traktuojama taurės laimėtoja (arba finalininkė, jeigu taurę laimėjusi komanda žaidžia Čempionų lygoje).
Kanados geografija
right|thumb|250px|Kanados topografinis žemėlapis thumb|250px|Biogeografinės Kanados zonos
Kanados geografija – Kanados gamtinių sąlygų aprašymas.
Padėtis
Kanada yra didžiausia Amerikos ir antra pagal plotą (po Rusijos) šalis visame pasaulyje. Jos plotas – apie 9 093 507 km². Didelį Kanados plotą (apie 9 %) sudaro salos ir salynai. Kanada užimą šiaurinę Šiaurinės Amerikos žemyno dalį.
Šalis yra tarp Ramiojo vandenyno vakaruose, Atlanto vandenyno rytuose ir Arkties vandenyno šiaurėje. Kranto linijos ilgis – 202 080 km. Tai ilgiausia pasaulyje kranto linija (prie to prisideda didelė stambių salų gausa). Neskaitant salų, kranto ilgis – 60 180 km.
Krantai šiaurėje ir kai kur šiaurės rytuose žemi, palyginti mažai vingiuoti, rytuose statūs, daugiausia fjordiniai, vakaruose labai aukšti, fjordiniai. Gausu didelių įlankų: iš šiaurės įsiterpia didžiulė Hadsono įlanka, didelės Amundseno, Butijos įlankos, rytuose didelės Šv. Lauryno, Ungavos įlankos. Tarp Hadsono ir Šv. Lauryno įlankų susidaręs didelis Labradoro pusiasalis.
thumb|240px|Ieties kyšulys Niufandlando saloje
Kraštiniai Kanados taškai:
thumb|left|240px|Atšiaurus Bafino Žemės kraštovaizdis. [[Asgardo kalnas]]
Salos
Kanadoje priskaičiuojama 52 455 salos. Pagal šį rodiklį tai 4 valstybė pasaulyje (po Švedijos, Suomijos ir Norvegijos). Dauguma Kanados salų yra didelės, daugiausia negyvenamos, ledynais padegtos Kanados arktinio salyno salos. Tarp jų yra kelios iš didžiausių pasaulio salų: Bafino Žemė (507 451 km², 5-a pasaulyje), Viktorijos Žemė (217 291 km², 8-a), Elsmyro Žemė (196 236 km², 10-a), Bankso sala (70 028 km², 24-a), Devono sala (55 247 km², 27-a), Akselio Heibergo sala (43 178 km², 32-a), Melvilio sala (42 149 km², 33-a). Didžiausia rytų pakrantės sala – Niufaundlandas (108 860 km², 16-a pasaulyje), taip pat didesnės Keip Bretono, Antikosčio, Princo Edvardo salos. Didžiausia vakarų pakrantės sala – Vankuverio (31 285 km², 43-a pasaulyje), kitos didesnės – Greihamo sala (Haida Gvai salynas), Morsbio sala, Karališkosios Princesės sala.
Didelių salų yra ir Kanados ežeruose: Manitulinas (2766 km² Hurono ežere, didžiausia pasaulyje sala ežere), Renė Levasjoro sala (2020 km², susidarė užtvenkus Manikuagano tvenkinį). Jatkajedo ežere yra įdomus darinys – jame yra sala, kurioje yra ežeras, jame dar sala, o jame – vėl ežeras. Tame ežerėlyje yra dar maža salelė.
Paviršius
Labiausiai kalnuota yra vakarinė šalies dalis, kuria driekiasi Kordiljerų grandinės: Uoliniai kalnai, Makenzio kalnai, Franklino kalnai, Ričardsono kalnai, Selvino kalnai. Palei Ramiojo vandenyno pakrantę tęsiasi Pakrantės kalnai, kurių dalyje, Šv. Elijo kalnagūbryje stūkso aukščiausia Kanados vieta – Logano kalnas (5959 m). . Kanados šiaurės vakarus užima Jukono plokščiakalnis.
Vidurio ir rytų Kanadoje vyrauja lygumos ir plokščiakalniai (300–1500 m). Apie pusę šalies ploto užima Laurentijos plokščiakalnis, juosiantis Hadsono įlanką, plyti Didžiosios lygumos ir Centrinės lygumos. Hadsono įlankos pietinėse pakrantėse – Hadsono žemuma. Rytuose paviršius taip pat kalnuotas, tik kur kas mažiau, nei vakaruose. Čia siekia šiaurinė Apalačų kalnų dalis (Notr Damo kalnai, Šikšoko masyvas), kyla Naujojo Bransviko ir Naujosios Škotijos aukštumos. Labradoro pusiasalio rytiniu pakraščiu ištįsę Torngato kalnai, Kumajeto ir Kiglapaito kalnai.
Kanados arktinio salyno salos bei daugelis kitų didesnių salų taip pat kalnuotos.
Kanadoje gausu karstinių reljefo formų, yra apie 2000 karstinių urvų (ilgiausias – Kastlgardo, giliausias – Arktomiso; Uoliniuose kalnuose), taip pat ledo urvų.
Vakarų Kanadoje fiksuojamas seismiškumas ir vulkanizmas. Ugnikalniai užgesę arba snaudžiantys (paskutinis didesnis išsiveržimas – Siakso Kūgio, XVI–XVIII a.).
thumb|left|240px|Miškai žiemą. [[Britų Kolumbija]]
Klimatas
Klimatinės sąlygos šalyje labai skirtingos: didžiuma šalies yra vidutinių platumų ir subarktinio klimato juostose. Šalies vidurinėje dalyje klimatas labai žemyninis ir sausringas, vakarinėse ir rytinėse pakrantėse drėgnesnis.
Į šiaurę nuo 40° šiaurės platumos vasaros dienos trunka nuo 14–15 h (pietuose) iki 5 mėnesių (šiaurėje; poliarinės dienos), žiemos dienos – 9–10 h; poliarinės naktys ties 70° šiaurės platumos trunka 2 mėnesius, šiaurinėje dalyje – iki 5 mėnesių. Atmosferos cirkuliacijai įtakos turi Havajų, Azorų, Arkties, Grenlandijos anticiklonai ir Aleutų bei Islandijos ciklonai; žiemą Didžiosiose Lygumose susidaro Kanados anticiklonas, vasarą į rytus nuo Uolinių kalnų – terminė depresija. Rytinės pakrantės klimatui įtakos turi šaltoji Labradoro srovė, vakarinės pakrantės klimatui – šiltoji Aliaskos srovė. Nuo Uolinių kalnų dažnai pučia činukas.
Sausio mėnesio vidutinė temperatūra vakarinėje pakrantėje (apie Vankuverį) svyruoja apie 0 °C, rytinėje pusėje (Otava, Monrealis, Torontas, Sent Džonsas) – tarp -5 ir -10 °C, centriniuose rajonuose (Vinipegas, Saskatūnas, Edmontonas) – tarp -10 ar -15 ir -20 °C, o šiaurėje dar šalčiau – tarp -20 ir -30 °C (Jelounaifas, Ikaluitas), ir dar žemesnės. thumb|240px|Perkūnija [[Kvebekas|Kvebeke]] Liepą oras pietinėje šalies pusėje įšyla nuo 13–15 iki 20–23 °C (pakrantėse) ar 25–28 °C (centrinėse lygumose). Šiaurės vakaruose laikosi 10–20 °C, šiaurėje 4–12 °C, o vietomis arktinėse salose – žemiau 0 °C.
Daugiausia kritulių iškrinta Kordiljerų vakariniuose šlaituose (2500 mm, kai kur 6000 mm per metus), mažiausiai – Kanados vidurinėje dalyje (300–500 mm); rytų kryptimi kritulių kiekis didėja iki 1000–1500 mm per metus. Beveik visur žiemą laikosi pastovi sniego danga (pietvakariuose ji išsilaiko apie 2 mėnesius, prerijose 5–6 mėnesius, Elsmyro saloje 10 mėnesių). Sniego padengtose žemumose, pučiant stipriam vėjui, dažnai kyla pūgos. Ramiojo ir Atlanto vandenynų pakrantėse žiemą dažnai tvyro rūkas. Didžiosiose Lygumose nuo gegužės–birželio iki rugpjūčio–rugsėjo būna viesulų. Apie 3/5 Kanados paviršiaus užima daugiametis įšalas.
thumb|240px|Kopermaino upė šiaurės Kanadoje. [[Nunavutas]] thumb|240px|Vaizdingas [[Moreino ežeras. Banfo NP, Alberta]]
Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia
'''Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Skriaudžių kaime, 4,5 km į pietvakarius nuo Veiverių, prie kelio. Neobarokinė, turi neorenesanso bruožų.
Kanados geografija
Hidrografija
Vidaus vandenys užima 8,9 % Kanados teritorijos. Kanados upėms tenka ~7 % pasaulio atsinaujinančių vandens išteklių.
Kanadoje išskiriami 5 pagrindiniai baseinai:
Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia
Istorija
1829–1834 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. 1889 m. norėta padidinti, valdžia neleido. Kunigas M. Juodišius su parapijiečiais bažnyčią 1895–1896 m. perstatė ir padidino (sąmatinė vertė 12 611 rb). Vargonininkas Pranas Puskunigis (1860–1946 m.) Skriaudžiuose 1906 m. įkūrė kanklininkų būrelį. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis.
Sitė
Sitė  – upė Rusijoje, vidurio Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštės šiaurės rytiniame pakraštyje, teka šiaurės kryptimi daugiausia per Vidurio Jakutijos lygumą. Įteka į Leną netoli Sangaro.
Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia
Istorija
1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. Jis 1908 m. įsteigė biblioteką – skaityklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apardyti bažnyčios skliautai. 1918 m. kunigo T. Žilinsko rūpesčiu bažnyčia suremontuota, uždengtas stogas. Ji remontuota ir po Antrojo pasaulinio karo. Klebonas Vincas Čėsna aštuntajame dešimtmetyje įdėjo naujas grindis.
Kanados geografija
Hidrografija
Ilgiausia upė – Makenzis. Upių tinklas tankus. Upės maitinamos daugiausia sniego (ypač šalies pietuose ir vidurinėje dalyje) ir lietaus. Lygumų upėms būdingi pavasario potvyniai, Kordiljerų upėms – vasaros poplūdžiai. Pietuose upės būna užšalusios 3 mėnesius, šiaurėje iki 9 mėnesių. Upės vandeningos, daug kur slenkstėtos. Gausu krioklių (Niagaros – vandeningiausias, 2407 m³/; Džeimso Briuso – aukščiausias, 840 m; Cerberio – aukščiausias krytis, 475 m; kiti žymesni – Aleksandros, Atabaskos, Virdžinijos, Montmorenso).
Kanadoje yra virš 2 milijonų ežerų, 561 ežeras didesnis, nei 100 km² (žr. Kanados ežerai). Ežerai daugiausia ledyninės kilmės. Didžiausi ežerai: Didieji ežerai (pasienyje su JAV; Hurono ežero dalis 36 000 km² yra didžiausias ežeras šalyje), Didysis Lokių ežeras (31 328 km², didžiausias vien Kanadoje esantis ežeras), Didysis Vergų ežeras, Vinipego ežeras, Atabaskos ežeras, Šiaurės Elnių ežeras, Netilingo ežeras. Kordiljerose gausu upių slėnius užpildžiusių ežerų (Okanagano, Šusvapo, Kvesnelio, Babino). Gausu didelių tvenkinių (Smolvudo tvenkinys, Kaniapisko tvenkinys, Roberto Buraso tvenkinys ir kt.).
Sitė
Didžiausias intakas – Dikžtiujonė (108 km; kairysis).
Upė užšąla spalio antroje pusėje, atitirpsta gegužės pabaigoje.
Kanados geografija
Hidrografija
Kanadai priklauso daugiausia pasaulyje ledynuose sukaupto vandens. Ledynų plotas – 146 500 km². Dauguma jų slūgso Kanados arktiniame salyne, ypač Elsmyro Žemėje (77 600 km², ledo storis vietomis siekia 2 km). Šiek tiek jų yra Kordiljerose.
Kanadai priklauso ~25 % Žemės pelkių ir šlapynių plotų.
Dirvožemiai
Plačioje spygliuočių miškų zonoje nuo Kanados rytinės pakrantės iki Atabaskos ežero slūgso rūgštūs jauražemiai, šlynžemiai ir durpžemiai, centrinėse prerijose – išplautžemiai ir juodžemiai. Saskačevano provincijos pietuose yra kaštonžemių. Kanados vakaruose vyrauja rudžemiai. Tundroje ir apie Hadsono įlanką iš akmeningų ir smėlingų ledyninių nuogulų bei sudūlėjusių kristalinio pamato uolienų susidarė ledžemiai. Pačioje šiaurėje slūgso akmeningi poliarinių dykumų pradžiažemiai ir kalkžemiai. thumb|left|240px|Sengirė [[Makmilano provincinis parkas|Makmilano provinciniame parke Vankuverio saloje. Britų Kolumbija]]
Gyvoji gamta
Kanada yra viena miškingiausių pasaulio valstybių. Joje auga ~9 % pasaulio miškų ir ~18 % pasaulio pirmykščių girių (2020 m.). Bendras šalies miškingumas – 34,1 % (2018 m.). Per visą šalį plačia juosta driekiasi taiga, kur auga baltosios ir juodosios eglės, popieržieviai beržai, amerikiniai maumedžiai, Bankso pušys, balzaminiai kėniai. Pačiuose pietryčiuose, į pietus nuo taigos, yra spygliuočių ir plačialapių miškų zona. Dideli miškų masyvai taip pat auga žemutiniuose Kordiljerų šlaituose. Ramiojo vandenyno pakrantėje auga girios iš didžiųjų pocūgių, sitkinių eglių, didžiųjų kėnių. thumb|240px|Tundros platybės. [[Ivaviko nacionalinis parkas, Jukonas]] thumb|240px|Baltasis lokys. [[Manitoba]] thumb|240px|[[Atlantinis mormonas|Mormonai. Niufaundlandas ir Labradoras]] thumb|240px|[[Princo Edvardo salos nacionalinis parkas]]
Šiaurės Kanadoje plyti dideli tundros plotai, piečiau pereinantys į miškatundrę. Pačioje šiaurėje ir arktinėse salose plyti arktinės dykumos. Centrinę pietų Kanados dalį užima dideli stepių ir miškastepių plotai – Kanados prerijos. Pietuose, kalnų vidinių rajonų slėniuose, – kalnų stepės, aukščiau – kalnų miškastepės. Aukštikalnėse – alpinės pievos, ledynai, akmenynai.
Gyvūnija
Kanadoje gausi gyvūnijos įvairovė: šalies šiaurėje sutinkami baltieji lokiai, ruoniai, vėpliai, šiauriniai elniai, avijaučiai, poliarinės lapės, baltieji kiškiai, lemingai. Taigos gyvūnai: briedžiai, vapičiai, bizonai, rudieji lokiai (grizliai), kanadinės lūšys, vilkai, rudosios lapės, kanadiniai bebrai. Mišriuosiuose miškuose veisiasi elniai, meškėnai, pilkosios voverės, pietiniuose nemiškinguose rajonuose – šakotaragės antilopės, kojotai. Būdingiausi Kordiljerų gyvūnai: snieginiai ir kalnų avinai, švilpikai, baribalai, pumos. Didžiosiose Lygumose veisiasi goferinių šeimos žinduoliai.
Arktinėse jūrose gyvena nykštukiniai tikrieji banginiai, narvalai. Gausu migruojančių paukščių. Peri įvairios žąsys, kanadinės gervės, poliarinės žuvėdros, baltieji tetervinai, baltosios pelėdos, snieginės žąsys, lediniai narai, rausiančiosios pelėdos, amerikiniai kalakutai.
Vandenys labai žuvingi: jūrose plaukioja juodadėmės, Atlanto, ledjūrio menkės, plekšnės, jūrinės vėgėlės, jūrinės lydekos, Atlanto ir juodieji otai, jūriniai ešeriai, atlantinės lašišos, krabai, krevetės, amerikinės austrės, jūrų ežiai, vidaus vandenyse – arktinės palijos, Šiaurės Amerikos ežerų ir vaivorykštiniai upėtakiai, kanadiniai sterkai, amerikiniai upiniai unguriai.
Iš viso Kanadoje skaičiuojama ~200 žinduolių, 460 paukščių, virš 40 varliagyvių, virš 40 roplių, virš 1200 žuvų rūšių.
Gamtosauga
Taip pat įsteigti provincijų parkai (žymesni – Dinozaurų parkas, Algonkino provincinis parkas), nacionalinės laukinės gamtos teritorijos, migruojančių paukščių rezervatai, jūrų laukinės gamtos teritorijos, UNESCO biosferos rezervatai.
10 gamtinių UNESCO pasaulio paveldo objektų (žr. Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Amerikoje ir Karibuose).
Pagrindinės ekologinės problemos: metalų lydimas ir nuotekos, transporto tarša, miškų kirtimas, oro tarša ir jos keliami rūgštieji lietūs, vandenyno tarša.
Žastikaulis
Žastikaulis  – ilgasis rankų (priekinių galūnių) kaulas, pridėtinio skeleto dalis. Žastikaulis sudarytas iš kūno (corpus humeri) ir dviejų galų – proksimalinio ir distalinio. Proksimalinis galas užsibaigia žastikaulio galva (caput humeri), o distalinis – suplokštėja ir baigiasi krumpliu (condylus humeri).
Žmogaus žastikaulio sandara
Žastikaulis – vienintelis žmogaus žasto kaulas. Prie jo šliejasi gausus raumenų masyvas, einantis į dilbį ir krūtinės lanką. Žastikaulis – tipiškas ilgasis kaulas. Jo tuščiavidurė centrinė dalis vadinama kūnu arba diafize (corpus humeri, s. diaphysis humeri). Kūnas pereina į du galus arba epifizes – artimąjį ir tolimąjį (extremitas proximalis et distalis humeri).
Kūnas
Kūno (corpus humeri) artimoji dalis yra vamzdžio, o tolimoji – tribriaunės prizmės pavidalo, todėl artimiausios dalies paviršiai ir briaunos neryškios, o tolimosios – ryškios.
Paviršiai vadinami pagal tai, į kur jie atsikreipę: priekinis vidinis (facies anteromedialis), priekinis šoninis (facies anterolateralis) ir užpakalinis (facies posterior). Yra tik dvi ryškesnės paviršius skiriančios briaunos – vidinė (margo medialis) ir šoninė ( margo lateralis).
Užpakaliniu paviršiumi įstrižai – iš viršaus ir vidinės pusės žemyn ir į šoną – driekiasi sekli, plati stipininio nervo vaga (sulcus nervi radialis).
J
J ir j – dešimtoji lotynų abėcėlės ir šešioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra jot.
Žastikaulis
Kūnas
Priekiniame šoniniame kūno paviršiuje, beveik prie proksimalinės metafizės, matyti platoka deltinė šiurkštuma (tuberositas deltoidea), prie kurios tvirtinasi deltinis raumuo. Kaulas maitinamas per priekinio vidinio paviršiaus viduryje esančią maitinamąją angą (foramen nutricium).
Artimasis žastikaulio galas
Artimasis žastikaulio galas (extremitas proximalis), užsibaigia žastikaulio galva (caput humeri), kuri yra beveik pusrutulio formos, atsigręžusi į vidų ir sąnariniu paviršiumi susinerianti su mentės sąnarine duobe. Galvos briauną juosia vagelė – anatominis kaklas (collum anatomicum), prie kurio tvirtinasi sąnario kapsulė.
J
Šia raide žymima:
Žastikaulis
Artimasis žastikaulio galas
Žemiau kaklo kyšo du gumburėliai – mažasis (tuberculum minus), labiau atsikreipęs į priekį, ir didysis (tuberculum majus), atsikreipęs į šoną. Nuo jų tolydžio nykdamos leidžiasi mažojo gumburėlio skiauterė (arba vidinė lūpa, crista tuberculi minoris, s. labium madiale) ir didžiojo gumburėlio skiauterė (arba šoninė lūpa, crista tuberculi majoris, s. labium laterale). Gumburėliai ir jų skiauterės apriboja tarpgumburėlinę vagą (sulcus intertubercularis), į kurią gulasi dvigalvio žasto raumens ilgosios galvos sausgyslė. Pereidamas į kūną, proksimalinis galas sulaibėja; ši vieta vadinama chirurginiu kaklu (collum chirurgicum), nes per ją kaulas neretai lūžta.
Tolimasis žastikaulio galas
Tolimasis žastikaulio galas (extremitas distalis) suplokštėja ir baigiasi krumpliu (condylus humeri), kuris susineria su dilbio kaulais. Krumplys tarytum sudėtas iš dviejų dalių: madialinė cilindro formos dalis vadinama žastikaulio skridiniu (trochlea humeri), o apvali šoninė dalis – žastikaulio galvute (capitulum humeri). Abipus krumplio iškyla vidinis antkrumplis (epicondylus medialis), ir šoninis antkrumplis (epicondylus lateralis). Tarp jo ir skridinio užpakalinėje pusėje yra alkūninio nervo vaga (sulcus nervi ulnaris), kurioje beveik visai po oda gulintis bendravardis nervas yra lengvai užgaunamas. Antkrumpliai jungiasi su vidiniu ir šoniniu kūno kraštais atitinkamai vidine antkrumpline skiautere (crista supraepicondylaris medialis, s. crista supracondylaris medialis), ir šonine antkrumpline skiautere (crista supraepicondylaris lateralis, s. crista supracondylaris lateralis). Prie medialinės skiauterės kartais gali būti gana ryški išauga – antkrumplinė atauga (processus supracondylaris), anksčiau vadinta trečiuoju antkrumpliu.
Virš krumplio plokščiame užpakaliniame paviršiuje matyti gili alkūnės duobė (fossa olecrani), į kurią ištiesus ranką įsitaiso alkūnkaulio bendravardė atauga. Priekiniame paviršiuje virš krumplio yra dvi duobės. Į vidinę gilesnę, gulinčią virš skridinio, sulenkus ranką per alkūnę, įeina alkūnkaulio vainikinė atauga (fossa coronoidea). Į šoninę, seklesnę, esančią virš žastikaulio galvutės, atsiremia stipinkaulio galvos apvadas tad ji ir vadinama stipinine duobe (fossa radialis).