cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeffrey Sarpong
Karjera
Rungtyniavo Ispanijos, Naujosios Zelandijos, Turkijos (Elazığspor) bei Graikijos (Véroia, AO Xanthi) klubuose.
2015 m. rugpjūčio pabaigoje persikėlė į Naujosios Zelandijos Velingtono „Phoenix“ klubu.
FK Panevėžys
2021 m. žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Debiutavo 2021 m. kovo 7 d. rungtynėse prieš Sūduva, kurias panevėžiečiai laimėjo rezultatu 1-0. Pasirodė aikštėje 84 min. po keitimo ir žaidė iki rungtynių pabaigos. Pasižymėjo įvarčiu 2021 m. balandžio 29 d. į Džiugo vartus. Žaidėjas išrinktas į simbolinę XV (15) turo rinktinę.
LFF taurės 2021 m. turnyre aštuntfinalio rungtynėse prieš Kauno Žalgirį, kurios įvyko 2021 m. birželio 16 d., pasižymėjo dviem įvarčiais. Pagrindinis laikas ir pratęsimas baigėsi esant lygiam rezultatui 2:2. Galiausiai, įmušė baudinį baudinių serijoje ir svarbiai prisidėjo, kad FK Panevėžys patektų į kitą etapą.
2021 m. spalio 27 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydamas įvartį (55 min. ) ir rezultatas tapo 1:0 panevėžiečių naudai. Vėliau varžovai išlygino rezultatą. Rungtynės baigėsi lygiosios 1:1. Kauniečiai išsaugojo gan saugų atstumą nuo artimiausių persekiotojų.
2021 m. gruodžio mėn. buvo pratęsta sutartis su žaidėju ir 2022 m. sezonui.
2022 m. spalio 2 d. pasižymėjo pelnydamas du įvarčius. Abu įvarčiai krito pačioje rungtynių pabaigoje, jau per pridėtą laiką.
2022 m. gruodžio mėn. sutartis buvo pratęsta dar metams.
2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“ oficialiai debiutavo „Panevėžio“ klube. Panevėžiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 4:0. Žaidėjas pelnė pirmą rungtynių įvartį, o vėliau atliko rezultatyvų perdavimą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kvainoja
Kvainoja arba Mažasis intakas,  – upė Indokinijos pusiasalyje, vakarų Tailande. Upę išgarsino 1957 m. sukurtas filmas Tiltas per Kvai upę.
Pavadinimas
Iki 1960 m. upė vadinosi Meklongu. Antrojo pasaulinio karo metais, Japonijai tiesiant Rangūnas – Bankokas geležinkelį, prie Kančanaburio per upę karo belaisviai pastatė geležinkelio tiltą. 1952 m. Pjeras Bulio belaisvių darbą džiunglėse, statant tiltą, aprašė romane „Tiltas per Kvai upę“. Aprašomos statybos vyko ant Meklongo intako Kvai.
Filmo dėka tiltas tapo turistų traukos centru, o upei prigijo Kvai vardas. Tailando vyriausybė nutarė Meklongo aukštupiui ir jo intakui suteikti atskirus vardus: dešiniajam – Kvainoja (mažasis intakas) ir kairiajam – Kvaija (didysis intakas).
Hidroelektrinės
Dabar ant Kvainoja upės stovi viena HE.
Vačiralongkono elektrinė (14.79925°N, 98.59747°W) 2001 m. liepos 13 d. pavadinta sosto įpėdinio princo Vačiralongkono vardu yra 300 MW galingumo ir trys elektrinės generatoriai per metus pagamina vidutiniškai 460 GWh energijos. Statybos darbai prasidėjo 1979 m. ir baigti 1985 m. užtvenkus upę, susidarė 8 860 000 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 155 m virš jūros lygio.
Garų jūra
thumb|right|280px| Garų jūra Mėnulio matomosios pusės šiauriniame pusrutulyje Garų jūra (, 13°N, 4°W) – Mėnulio jūra, esanti centrinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje.
Garų jūra tikriausiai užima seną smūginį baseiną ar didelį kraterį, jos medžiaga yra iš Erastoteno periodo (prieš 3,2−1,1 mlrd. metų), apylinkių medžiaga senesnė, iš vėlyvojo Imbrio (>3,2 mlrd. metų).
Garų jūra yra beveik Mėnulio matomosios pusės centre, šiek tiek į šiaurę ir į rytus. Skersmuo 245 km, plotas 55 000 km². Nuo Lietų jūros šiaurės vakaruose ją riboja Apeninų kalnai (6, žr. schemą), nuo Giedros jūros šiaurės rytuose − Hemo kalnai (9, Montes Haemus). Vakaruose jūra susisiekia su Kaitros įlanka (5, Sinus Aestuum). Jūros šiaurės vakarų pusėje yra maža Tikėjimo įlanka (7, Sinus Fidei). Jūros rytinėje pusėje ryškus krateris − Manilijus (8, 39 km skersmens).
Justinianas
Justinianas gali reikšti:
Skersė (upė)
Skersė - upelis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, kairysis Strėvos intakas. Išteka iš Stančikų ežero, maždaug 1 km į pietvakarius nuo Pastrėvio, įteka į Strėvą žemiau Senųjų Kietaviškių kaimo.
Sovietmečiu melioruojant dirvas nemaža upelio vagos atkarpa buvo ištiesinta, nukreipus ją melioracijos grioviais. Ilgis - 6 km.
Šeškiniai (Kelmė)
Šeškiniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kražių.
Rusijos moterų krepšinio rinktinė
Rusijos moterų krepšinio rinktinė – Rusijos nacionalinė moterų krepšinio komanda.
The King of Limbs
The King of Limbs – aštuntasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 2011 m. vasario 18 d. Kitaip nei ankstesniajame albume, kuriame skambėjo tradicinės dainų struktūros ir instrumentuotės, šiame įraše grupė nukrypo į eksperimentacijas tiek muzikoje, tiek pačiame įrašyme.
Albumui pristatyti grupė neišleido nė vieno singlo, tačiau dainai „Lotus Flower“ buvo sukurtas vaizdo klipas. 2012 m. „Radiohead“ pradėjo pasaulinį koncertinį turą, o dėl dainų sudėtingumo prie koncertinės grupės prisijungė antras būgnininkas Clive Deamer.
Nors albumo netradicinis skambesys ir trumpesnė trukmė suskaldė kritikų ir klausytojų nuomones, „The King of Limbs“ debiutavo septintojoje Britanijos ir šeštojoje JAV albumų reitingų vietose, taip pat buvo įtrauktas į įvairių publikacijų geriausių metų albumų sąrašus. 2012 m. įrašas buvo nominuotas „Grammy“ apdovanojimuose geriausio alternatyvios muzikos albumo ir geriausio specialaus leidimo įpakavimo nominacijose, o daina „Lotus Flower“ nominuota geriausio vaizdo klipo, geriausio roko atlikimo ir geriausios roko dainos nominacijose.
Kūrybinė grupė
Radiohead
Papildomi muzikantai
Techninis personalas
Dizainas
William Turner
Viljamas Terneris (Tiorneris, piln., 1775 m. balandžio 23 − 1851 m. gruodžio 19 d.) – anglų tapytojas ir grafikas. Apibūdinamas sėkmingiausiu ir įvairiapusiškiausiu XIX a. Anglijos peizažistu ir vienu garsiausių Europos mene. Žymiausiu jo paveikslu minimas „Karo laivas „Temeraire“, tempiamas vilkiko į paskutinį doką išardymui“.
Jaunystė ir mokslai
Džozefas Melordas Viljamas Terneris gimė tikriausiai 1775 m. balandžio 23 d. Kovent Gardene, Londone. Buvo vieninteliu tėvo William Turner ir mamos Mary Marshall sūnumi. Pakrikštytas gegužės 14 d. Sesuo Marija Ana gimė 1778 m. ir mirė 1783 m. vaikystėje. Motina buvo psichiškai ligota, 1799 m. užregistruota Šv. Luko lunatikų ligoninėje, nuo 1800 m. prižiūrėta Betlemo ligoninėje ir mirė 1804 m. Tėvas Viljamas buvo kirpėju ir perukų gamintoju. 1785 m. būsimasis dailininkas buvo išsiųstas pas giminaičius į Brentfordą (dabar Londono dalis), 1786 m. – į Margeitą, kur lankė mokyklą, 1789 m. – į Saningvelą, kaimą prie Oksfordo. Tėvas rėmė sūnaus polinkius į meną, eksponavo jo piešinius savo parduotuvėje.
1789 m. gruodį Viljamas Terneris įstojo į Karališkosios akademijos mokyklą. Piešimo klasėje mokėsi piešti pagal antikinių skulptūrų modelius. 1792 m. perėjo į piešimo iš natūros klasę. Tobulino įgūdžius iš architektūrinių piešinių. Savo „tikruoju mokytoju“ Terneris įvardijo Thomas Malton, topografinių peizažų autorių. Terneris nuo 1794 m. lankėsi daktaro Thomas Monro namuose, kur vykdavo pradedančių dailininkų vakarinės klasės. Thomas Monro vėliau buvo atsakingas už Ternerio motinos priežiūrą. Tuo metu Londone buvo populiarūs peizažai ir topografiniai vaizdai. 1791 m. Terneris lankėsi Bristolyje pas tėvo draugus. Tikriausiai ten pradėjo tapyti etiudus iš natūros. Terneris išsiugdė kūrybinę rutiną – vasarą keliaudavo ir kurdavo etiudus, žiemą dirbdavo ties gatavais paveikslais sekančių metų parodoms. Pirmieji Ternerio grafikos darbai buvo publikuoti „Copper-Plate Magazine“ (1794–98 m.) ir „Pocket Magazine“ (1795–96 m.). Jo akiratį praplėtė to meto peizažistų John Robert Cozens ir Richard Wilson kūryba.
Terneris keliavo po Midlendsą (1794 m.), Jorkšyrą ir Ežerų kraštą (1797 m.), Velsą (1792, 1795 ir 1798 m.). 1801 m. lankėsi Škotijoje. Nuo 1790 m. dailininkas eksponavo akvareles Karališkojoje Londono akademijoje. 1796 m. Akademijoje parodė pirmąjį aliejinį paveikslą „Žvejas jūroje“, kuris rodė jaunojo menininko ambicijas kurti ne vien topografinius vaizdus. Kiek vėliau Terneris pradėjo tapyti istoriniais, mitologiniais ir literatūriniais motyvais. 1795 m. meno mėgėjas baronetas Richard Colt Hoare jam užsakė grupę peizažų, vaizduojančių Solsberio katedrą ir jo kaimo sodybą prie Souro upės Safolke. Literatas William Beckford užsakė savo vilos vaizdų ir įsigijo pirmąjį Ternerio istorinį paveikslą „Penktasis Egipto maras“ (Indianapolio meno muziejuje), įtakotą Nikola Puseno. Bridžvoterio hercogas 1800 m. užsakė peizažą „Olandų valtys štormo metu“. 1802 m. trumpos Amjeno taikos su Napoleono Prancūzija metu Terneris, remiamas privačių rėmėjų, lankėsi Paryžiuje, kur galėjo susipažinti su dailės darbais Luvre. Po to lankėsi Šveicarijos Alpėse. Jį lydėjo Newbey Lowson, kuris mokėjo prancūziškai ir iš dalies rėmė kelionę.
thumb|right|260px| „Žvejas jūroje“ (1796, [[Teito galerija, Londonas)]] 1799 m. Viljamas Terneris tapo Britanijos Karališkosios akademijos asocijuotu, 1802 m. – tikruoju nariu. Apie 1800 m. Terneris buvo pasiturinčiu ir perspektyviu dailininku, persikėlė į Harley gatvės namą, kur iš pradžių dalinosi studiją su marinistu J. T. Serres. 1803 m. tapo vieninteliu savininku, įsigijo aplinkinį sodą. 1804 m. Terneris atidarė nuosavą galeriją Harley and Queen Anne gatvių sankryžoje. Joje galėjo būti eksponuojama iki 30 darbų. Walter Fawkes, žemvaldys ir būsimas Anglijos paralamento narys, tapo jo akvarelių aistringu mėgėju. Kitu rėmėju tapo Trečiasis Egremonto erlas George Wyndham. Terneris su jais susidraugavo ir dažnai viešėdavo rėmėjų sodybose Anglijos kaime. Jis apsistodavo Farnlėjuje nuo 1808 m. beveik kasmet iki Walter Fawkes mirties 1825 m. Lankėsi Egremonto erlo rezidencijoje Petvorte ir Kokermauto pilyje, kurią nutapė. Prie rėmėjų prisidėjo seras Džonas Leičesteris.
Ternerio sėkmė sukėlė kolegų Akademijoje pavydą, jų susitikimuose būdavo susikirtimų ir įžeidinėjimų. Akademikas Joseph Farington, kuris parėmė Ternerio priėmimą į Akademiją, vėliau jo paveikslus apibūdino „painiu nesusipratimu“. Akademijos prezidentas suniekino Ternerio Temzės vaizdus. Reikšmingas to meto Anglijos dailės rėmėjas baronetas George Beaumont ypač buvo skeptiškas Ternerio atžvilgiu. Terneris retai eksponavo 1804 m. įsteigtos meno draugijos „Britų Institucijos“ parodose, kurioje George Beaumont buvo labai įtakingu.
Brandos metai
1808 m. Viljamas Terneris užėmė perspektyvos profesoriaus vietą Akademijoje, greičiau dėl to, kad nebuvo kitų tinkamų kandidatūrų. Terneris postu didžiavosi ir pasirašydavo P. P. ar R. A. prieš savo parašą. Jis pradėjo dėstyti 1811 m. Postą išlaikė iki 1837 m., nors paskutinius 10 metų nebedėstė. 1807 − 1819 m. jis ruošė grafikos seriją „Liber Studiorum“ mokymo ir teorijos tikslais, kurios pasirodė 71 lakštas. 1807 m. Terneris nusipirko sklypą Tvikenheme prie Temzės, kur pasistatė vilą. Asmeniniame gyvenime Terneris nuo 1798 m. apie dvidešimt metų draugavo su našle Sarah Danby. Ji pagimdė dukteris Evelina ir Džordžiana (1801 ir 1811 m.), kurios, tikima, galbūt buvo Ternerio vaikai. 1813 m. Terneris lankėsi Devone, kur pabandė tapyti aliejinį paveikslą „Upokšnio perėjimas“ plenere. Paveiksle vaizduojamos mergaitės tikriausiai yra Evelina ir Džordžiana. 1816−1826 m. publikuota graverių George ir William Bernard Cooke sukurta grafikos serija „Picturesque Views on the Southern Coast of England“ pagal Ternerio paveikslus, sukurtus 1810 ir 1811 m. kelionių po Pietų Anglijos grafystes metu. Kita grafikos serija „Picturesque Views in England Wales“, vaizduojanti krantus, uostus, upes, buvo publikuojama 1827−1838 m., bet neužbaigta. Nors Terneris jas vertino komercinėmis nesėkmėmis, iš tikro jos populiarino dailininko vardą ir reikšmingai prisidėjo prie jo pajamų.
1815 m. italų skulptorius Antonijus Kanova apibūdino Ternerį „didžiu menininku“. 1817 m. Terneris lankėsi Belgijoje ir Olandijoje. 1818 m. Terneris eksponavo paveikslą „Vaterlo laukas“. 50 kūrinių su Reino upės vaizdais akvarele ir guašu įsigijo Walter Fawkes, kuris juos eksponavo savo name Londone. 1819 m. seras Džonas Leičesteris savo namuose atidarė galeriją su kita Ternerio darbų kolekcija. Šios parodos dar labiau patraukė publikos dėmesį dailininko kūrybai. 1822 m. Terneris praplėtė savo galeriją ir kai kuriais atvejais netgi pirko savo paties paveikslus atgal. 1819 ir 1829 m. Terneris lankėsi Italijoje. Taip pat lankėsi Prancūzijoje, nutapė šių šalių vietovių vaizdų. Pagal juos buvo paruošta grafikos serija „Wandering by the Loire and Seine“ („Klajonės po Luarą ir Seną“, 1833-35 m.). thumb|left|240px| „Didysis kanalas, Venecija“ (apie 1835, [[Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)]] thumb|left|240px| „Karo laivas „Temeraire“, tempiamas vilkiko į paskutinį doką išardymui“ (1839, [[Nacionalinė Londono galerija)]] Viljamas Terneris iliustravo ir kūrė vinjetes literatūriniams Valterio Skoto, Bairono, Džono Miltono ir kt. kūriniams. Jis buvo pažįstamas su poetu Samueliu Rodžersu, aplankė Valterį Skotą. 1823 m. Terneris gavo karališkąjį užsakymą istoriniam paveikslu „Trafalgaro mūšis“ (Nacionaliniame Jūreivystės muziejuje Grinviče). 1825 m. mirė rėmėjas Walter Fawkes. Ternerio tėvas, kuris prižiūrėjo jo vilą ir buvo didelis sūnaus meno gerbėjas, mirė 1829 m. Po šių įvykių Terneris dažnai svečiavosi Egremonto erlo rezidencijoje Petvorte, kur nuolat būdavo triukšmingų ir įvairių lankytojų. Trečiasis Egremonto erlas George Wyndham mirė 1837 m.
Karališkosios akademijos prezidentas Thomas Lawrence 1830 m. apibūdino Ternerį „pirmuoju peizažo tapytoju Europoje“. Dailininkas po truputį apleido istorines ir mitologines temas. Jo Venecijos vaizdai, tapyti po 1833 m. viešnagės Venecijoje (lankėsi dar 1835 (?) ir 1840 m.), tapo labai populiariais. 1839 m. Terneris atkreipė dėmesį į seną karo laivą, dalyvavusį Trafalgaro mūšyje, „Temeraire“, kurį Temzės upe buksyravo vilkikas, ir jį nutapė. Šis paveikslas įvardijamas garsiausiu Viljamo Ternerio kūriniu. 1843 m. jaunas kritikas Džonas Raskinas publikavo knygą „Šiuolaikiniai tapytojai“, kurioje Ternerį iškėlė į pirmą vietą tarp Anglijos dailininkų. 1841 ir 1844 m. Terneris lankėsi Šveicarijoje. 1845 m. du kartus trumpai keliavo į Prancūziją. Antro apsilankymo metu vakarieniavo su Prancūzijos karaliumi Liudviku Pilypu, kurį pažinojo nuo tų laikų, kai jis buvo tremtyje Anglijoje. Karalius buvo padovanojęs jam tabokinę.
Džozefas Melordas Viljamas Terneris mirė 1851 m. gruodžio 19 d. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje Londone netoli prie tuo metu aukščiausiai vertinto Anglijos akademinio tapytojo Džošua Reinoldso. 1862 m. katedroje jam pastatyta statula iš palikimu skirtų 1000 svarų sterlingų. Tais pačiais metais publikuota pirmoji biografija, kurią parašė Walter Thornbury. Savo palikimą, vertą 140 000 svarų sterlingų, Terneris norėjo palikti rėmimo fondui sukurti, kuris finansiškai remtų senus, publikos neįvertintus ar užmirštus menininkus. Po teismų didesnioji dalis turto atiteko tolimiems giminaičiams. Paskutiniais metais Terneris tikėjosi, kad jo palikimo kūriniai bus priestate prie nesenai įsteigtos Nacionalinės Londono galerijos.
Kūryba
Viljamo Ternerio kūrybą paveikė Klodas Lorenas, Nikola Pusenas, Rafaelis, Ticianas. Įtakos padarė Piranezio grafika. Jo marinos buvo paveiktos XVII a. olandų marinistinės dailės, pavyzdžiui, Willem van der Velde. Savo ruožtu Viljamas Terneris vertinamas vienu garsiausių jūrinio peizažo autoriumi Europos dailėje. Didžiąją dalį savo kūrinių V. Terneris testamentu paliko nacionalinei Londono galerijai. Palikimą sudarė apie 300 paveikslų ir apie 19000 piešinių. Dalis kūrinių 1897 m. pradėti eksponuoti Teito galerijoje Londone. 1908 m. Joseph Duveen pastangomis buvo atidarytas naujas Teito galerijos priestatas, skirtas Ternerio palikimui eksponuoti. Po 1928 m. potvynio Ternerio kūriniai ant popieriaus buvo perkelti į Britų muziejų, 1987 m. grąžinti į Teito galerijos naują priestatą Clore Gallery.
Britų muziejuje yra beveik visų, apie 900, Ternerio grafikos darbų kompozicijos ir apie 80 akvarelių. Viso Terneris paliko apie 550 aliejinių paveikslų ir 1500 akvarelių. Su kitu garsiu peizažistu Džonu Konstebliu Viljamas Terneris buvo pažįstami, bet niekuomet neturėjo artimesnių ryšių − jų požiūris į peizažo tapybą buvo labai skirtingas. Ternerio kūryba stilistiškai priskiriama romantizmui, įtakojo impresionistus. XX a. pradžioje įžvelgta jo kūrybos sąsajų su simbolistiniu, abstrakčiuoju peizažo vaizdavimu.
2010 m. viešo aukciono metu J. Paul Getty muziejus V. Ternerio paveikslą „Šiuolaikinė Roma − Campo Vaccino“ įsigijo už 29,7 mln. svarų sterlingų. 2006 m. venecijietiškas peizažas „Džudeka, La Donna della Salute ir San Džordžas“ buvo parduotas už 20,5 mln. svarų sterlingų.
Skriaudžių tvenkinys
Skriaudžių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 5 km į pietvakarius nuo Veiverių miestelio, pietiniame Skriaudžių gyvenvietės pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Kokės upelį jo aukštupyje (Vabalkšnės intakas) 8,67 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,42 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 86,3 m. Tvenkinį į 2 dalis dalija giliai iš šiaurės įsiterpęs 1,3 ha pusiasalis. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Pietvakariuose 16 m pločio sąsiauriu jungiasi su bevardžiu 3,5 ha tvenkiniu. Į pietus yra įkurtas Skriaudžių geomorfologinis draustinis.
Tvenkinys įrengtas 1980 m.
Šeškiniai (Vilkaviškis)
Šeškiniai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Aistiškių, šalia kelio.
Danas Šimkevičius
Danas Šimkevičius (g. 2003 m. kovo 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje. Atstovauja Panevėžio klubui.
Karjera
Nuo 2019 m. žaidėjas priklausė „Panevėžio“ klubui. A lygoje 2019 ir 2020 m. nesužaidė nei minutės, nors būdavo registruojamas rungtynėms. Žaisdavo Panevėžys B ir Panevėžio FA ekipose.
2021 m. pirmose sezono rungtynėse pagrindinis panevėžiečių vartininkas Rafael Broetto patyrė traumą ir buvo pakeistas. Tose rungtynėse į vartus stojo Šarūnas Jurevičius, tačiau nuo antrojo turo pagrindiniu vartininku tapo Šimkevičius. Supertaurės rungtynėse visas rungtynes vartus gynė Danas Šimkevičius, tačiau baudinių serijoje į vartus stojo Rafael Broetto, kuris tapo šių rungtynių didvyriu. Gegužės mėn. Danas Šimkevičius pateko į simbolinę savaitės rinktinę. Rungtynėse prieš Džiugą surinko 231 „InStat“ naudingumo balą.
2021 m. rugsėjo mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta iki 2024 m.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Vida Kazlauskaitė
Vida Kazlauskaitė (1960 m. vasario 10 d. Minčiukuose – 2000 m. lapkričio 5 d. Panevėžyje) – Lietuvos teisininkė, prokurorė.
Biografija
1978 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą, o 1981 m. – Vilniaus buhalterinį technikumą. 1981–1987 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultete.
1980 m. dirbo Panevėžio rajono tarpūkinėje įmonėje. 1990–1995 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijos sistemoje, tarnybą baigė eidama Panevėžio miesto vyriausiojo policijos komisariato Tardymo skyriaus viršininko pavaduotojos pareigas. 1995–1997 m. dirbo Panevėžio apygardos prokuratūros Nusikaltimų asmeniui skyriaus prokurore. 1997 m. vasario-gruodžio mėn. – Panevėžio apygardos prokuratūros Nusikaltimų asmeniui skyriaus vyriausioji prokurorė. 1999 m. suteiktas vyresniosios teisininkės rangas.
Jono Pauliaus II aikštė
Jono Pauliaus II aikštė – aikštė, esanti Vilniuje, Antakalnyje, prie Olandų žiedo ir šalia Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios. Pavadinta Popiežiaus Jono Pauliaus II vizitui į Lietuvą ir Vilnių atminti jo vardu. Planuojama aikštę rekonstruoti. Numatoma ne tik šalia įrengti viešąją erdvę atitinkančią baroko stilių, bet ir atkurti XIX a. viduryje šalia bažnyčios stovėjusią koplyčią, įrengti Jonui Pauliui II skirtą paminklą (skulptūrą arba stelą). Tam Vilniaus miesto savivaldybė planuoja skelbti konkursą.
Kolumbo kiaušinis
miniatiūra|220px|right|„Kolumbas ir kiaušinis“ ([[Johann Geyer, 1847)]] miniatiūra|220px|right|Kiaušinio formos monumentas [[San Antonio Abadas|San Antonio Abade (Ibisa, Ispanija) Kolumbui, Naujojo Pasaulio atradėjui]]
„Kolumbo kiaušinis“ – terminas, skirtas įvardyti genialią idėją ar atradimą, kuri po atradimo suprantama labai lengvai dėl savo paprastumo. Tokiu sparnuotu posakiu pavadinamas paprastas sudėtingos užduoties sprendimo būdas. Posakis susijęs su ispanų keliautoju Kristupu Kolumbu, o ši istorija dažnai prisimenama, kai kalbama apie kūrybiškumą.
Istorija
Teigiama, kad Kolumbui išplaukus iš Ispanijos per Atlantą ir atradus Amerikos žemyną, jam grįžus buvo pakviestas į svečius pas kardinolą Mendosą. Svečių prašymu Kolumbas ėmė pasakoti apie šią kelionę. Tačiau prie stalo kompanijoje atsirado drąsus pavyduolis, tvirtinęs, jog tai galėjo padaryti bet kuris kitas patyręs jūrininkas. Tuomet Kolumbas pasiūlė jam išspręsti paprastą uždavinį – pastatyti ant stalo virtą kiaušinį smailiuoju galu. Niekam nepasisekė to padaryti. Tada Kolumbas atsakė, kad nėra nieko paprastesnio ir paėmė kiaušinį, nesmarkiai stuktelėjo į stalą jo smailąjį galą, kevalas suskilo, kiaušinio gale atsirado nedidelė plokštuma, todėl kiaušinis galėjo stabiliai stovėti ant stalo. „Tai visiškai paprasta!“ – šaukė pavyduoliai. „Suprantama, – atsakė Kolumbas, – bet tik tuomet, kai tai jau žinoma.“
Tačiau tikėtina, kad šis epizodas, kuris buvo aprašytas italų keliautojo Džirolamo Benconio 1565 m. knygoje „Naujojo Pasaulio istorija“ (Historia del Mondo Nuovo), tėra tik legenda. Panaši legenda buvo žinoma Italijoje ir Ispanijoje dar seniai prieš Kolumbą. Ispanijoje yra panašus į „Kolumbo kiaušinį“ frazeologizmas – „Chuanelo kiaušinis“ (huevo de Juanelo), taip pat reiškiantis sudėtingos problemos paprastą sprendimą. Panašios istorijos aprašytos ispanų dramaturgo Pedro Kalderono komedijoje „Dama vaiduoklė“ (La Dama duende) ir italų meno istoriko Džordžo Vazario knygoje „Žymiausių tapytojų, skulptorių ir architektų gyvenimai“ (1550).
Plinijus (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Plinijus (Nr. 5) piečiau Giedros jūros Plinijus (, 15.4°N, 23.7°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis tarp Giedros ir Ramybės jūrų. Pavadintas romėnų gamtamokslininko Gajaus Plinijaus (23−79 m.) vardu.
Plinijaus krateris (5, žr. schemą) yra į pietus nuo Giedros jūros ir faktiškai priklauso Ramybės jūros (piečiau) baseinui. Į vakarus nuo jo yra Hemo kalnai (10, Montes Haemus). Kraterio skersmuo 43 km. Jo pakraščių sienos yra terasinės ir iškyla 2,3 km aukščiau kraterio dugno. Centre yra aukštas vienišas kalnas, dugne yra keletas kitų kalvų ir mažų kraterių. Kraterio vakarinėje pusėje yra vienišas kalnas, nuo kurio seka kalvų grandinė (Promontorium Archerusia) iki Hemo kalnų.
2022 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
2022 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas – 18-as tarptautinis lengvosios atletikos čempionatas, kuris vyko JAV mieste Judžine.
Telemedicina
Telemedicina – kompiuterinių ir telekomunikacinių technologijų naudojimas medicinos informacijos apsikeitimui. Yra vienas iš greičiausiai augančių sveikatos apsaugos segmentų pasaulyje (apie 20 % per metus).
Šeškupė
Šeškupė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Peliškių.
Million Reasons
„Million Reasons“ – amerikiečių atlikėjos Lady Gaga antrasis singlas iš penktojo studijinio albumo „Joanne“ (2016). Daina išleista 2016 metų spalio 6 dieną. Nuo lapkričio 1 dienos pradėta groti radijo stotyse.
Gyvas atlikimas
Atlikėja pirmą kartą dainą pristatė gyvai "Dive Bar Tour" metu, kuris vyko Jungtinių valstijų Nashville miesto bare.
Jonas Dereškevičius (1891)
Jonas Dereškevičius (1891 m. kovo 7 d. Sūsninkų kaime, Kalvarijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1988 m., palaidotas Kaune) – Lietuvos pedagogas, visuomenininkas, spaudos bendradarbis.
Biografija
Kilęs iš valstiečių. Baigęs Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo Seinuose. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis – delegatas nuo Seinų miesto. Paskelbus Lietuvos Nepriklausomybę buvo Švietimo mininsterijos inspektoriumi Seinų, Augustavo ir Suvalkų apskritims. Nuo 1918 m. sausio 15 d. Seinų „Žiburio“ gimnazijos muzikos ir gimnastikos mokytojas. Vienas iš Lietuvos kariuomenės ir lietuviškų mokyklų agitatorių Seinų krašte. 1923–1926 m. dirbo Seinų apskrities, likusios Lietuvos sudėtyje, pradinių mokyklų inspektoriumi. Nuo 1926 m. – Skuodo progimnazijos mokytojas, vėliau direktorius. 1929 m. paskirtas vienos iš Kauno pradinių mokyklų direktoriumi, o 1941 m. – Vilniaus miesto vyresniuoju inspektoriumi. Laikraščių ir žurnalų „Šaltinis“, „Lietuvos aidas“, „Rytas“, „Trimitas“ bendradarbis.
Zarasų rajono savivaldybės viešoji biblioteka
Zarasų rajono savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Zarasų rajono savivaldybėje.
Istorija
Biblioteka įkurta 1923 m. gegužės 15 d. kaip Centrinio valstybės knygyno Zarasų skyrius, kuris 1936 m. Zarasų valstybine viešąja biblioteka. Karo metu kilus gaisrui sunaikinta (turėjo 6178 tomų), atkurta 1942 m. 1943 m. duomenimis, buvo 256 skaitytojai, per mėnesį buvo išduodama 800 leidinių. Veikė skaitykla. Po II pasaulinio karo biblioteka įsikūrė Pakalnės g. 1, 1950 m. ji tapo rajonine biblioteka, bet tais metais bibliotekoje įvyko gaisras ir sudegė dauguma knygų. Po gaisro biblioteka įsikūrė M. Melnikaitės gatvėje, 1953 m. persikėlė į kultūros namus. 1973 m. biblioteka įsikūrė buvusios gimnazijos patalpose D. Bukonto g. 20. 1974 m. biblioteka pradėjo dirbti centralizuotai ir tapo centrine biblioteka su 42 filialais. 1995 m. pavadinta Zarasų rajono savivaldybės viešąja biblioteka su 22 filialais.
Padaliniai
1995 m. buvo 22 filialai. 2009 m. tinkle buvo 19 teritorinių padalinių ir 2 knygų išdavimo punktai (Kimbartiškės ir Biržūnų), nuo 2010 m. – 18 padalinių, nuo 2015 m. – 16 padalinių. 2022 m. gegužę buvo šie bibliotekos padaliniai:
Gardino hidroelektrinė
Gardino hidroelektrinė – viena galingiausių hidroelektrinių Baltarusijoje. Pastatyta ant Nemuno upės.
Istorija
Elektrinės statybos prasidėjo 2008 m., o 2012 m. rugsėjo 1 d. oficialiai pradėti jėgainės eksploatavimo darbai. Atidarymo metu tai buvo galingiausia hidroelektrinė šalyje. Instaliuota elektrinės galia – 17 MW.
Ninlilė
Ninlilė ( – 'vėjų valdovė' arba 'laukų valdovė') – deivė, minima šumerų mitologijoje, Enlilio sutuoktinė. Tikėtina, kad pradžioje ji buvo viena iš Deivės-Motinos hipostazių, bet nuo ankstyvojo Babilono laikotarpio iškyla kaip atskira veikėja. Augant jos kaip Enlilio žmonos reikšmei, ryškėja Ninlilės kaip Enlilio patarėjos, pagalbininkės paveikslas, ji tampa mielaširdingąja deive, sušvelninančia Enlilio rūstį. Ašūro mieste, kur vietoje Enlilio garbintas Ašūras, Ninlilė laikyta pastarojo sutuoktine (sykiu su Ištar).
Mite apie Enlilį ir Ninlilę pasakojama, kaip Enlilis sugulė su jaunąja Ninlile vandenyse ir dėl to buvo ištremtas į požemio karalystę. Ninlilė sekė jam iš paskos ir pagimdė sūnų Naną (mėnulio dievą) bei 3 chtonines dievybes.
Šeškučiai
Gyventojai
thumb|left|250px|Pelkynės šalia Šeškučių thumb|left|250px|Nuoroda į Šeškučius nuo kelio Karačiūnai–Bezdonys
Juodasis Elsteris
Juodasis Elsteris  – upė rytų Vokietijoje; dešinysis Elbės intakas. Teka Saksonijos, Brandenburgo ir Saksonijos-Anhalto žemėse. Upės ilgis – 178 km. Ištakos Lužicoje, netoli Elstros miestelio.
Teka per Kamencą, Hojersverdą, Zenftenbergą, Lauchhamerį, Elsterverdą, Bad Lybenverdą, hercbergą ir Jeseną. Elsteryje įteka į Elbę.
Svarbesni intakai: Hoyerswerdaer Schwarzwasser, Pulsnitz, Große Röder, Kleine Elster ir Schweinitzer Fließ.
Vitebsko hidroelektrinė
Vitebsko hidroelektrinė – galingiausia hidroelektrinė Baltarusijoje.
Counter-Strike: Source
Apžvalga
„Counter-Strike: Source“ pasižymi komandiniu, į tikslą orientuotu, pirmojo asmens šaudyklės stiliaus žaidimu. Žaidžiant siekiama įgyvendinti konkretaus žaidimo žemėlapio tikslą: nukenksminti bombą, išgelbėti visus įkaitus arba nužudyti visą priešininkų komandą. Galutinis žaidimo tikslas yra laimėti daugiau raundų nei priešininkų komanda. Žaidėjui mirus, jis neprisikelia, kol neprasideda kitas raundas, nors tai priklauso nuo žaidžiamo serverio pobūdžio. Ši žaidimo funkcija išskiria „Counter-Strike“ nuo kitų pirmojo asmens šaudyklių žaidimų, kuriuose žaidėjai prisikelia iškart arba po trumpo laiko tarpo.
Lyginant su pirmtaku, žaidimas yra kiek realistiškesnis. Šaudant bėgant bei šaudant nuspaudus gaiduką drastiškai sumažėja pataikymo tikslumas. Ginklų padarytos žalos stiprumas priklauso nuo to, į kurias konkrečias žaidėjo veikėjo kūno vietas buvo pataikyta. Šūviai į galvą yra mirtiniausi, į kitas kūno vietas – mažiau pavojingi. Žalai įtakos taip pat turi šaudymo atstumas ir priešo dėvimi šarvai.
Plėtojimas
„Counter-Strike: Source“ iš pradžių, 2004 m. rugpjūčio 11 d., buvo išleistas beta versijoje „Valve Cyber Café“ programos nariams. 2004 m. rugpjūčio 18 d. beta versija buvo išleista „Counter-Strike: Condition Zero“ žaidimo turėtojams, taip pat tiems, kurie buvo gavę „Half-Life 2“ kuponą kartu su kai kuriomis „ATI Radeon“ vaizdo plokštėmis. Žaidimas buvo įtrauktas į „Half-Life 2“ rinkinius, kurie buvo išleisti 2004 m. lapkričio 16 d.
2006 m. spalio 11 d. „Valve“ išleido eksperimentinį atnaujinimą „Dynamic Weapons Pricing“. Pagal šią sistemą daiktų kainos žaidime buvo nustatomos atsižvelgiant į jų paklausą praėjusią savaitę.
2010 m. kovo 5 d. „Valve“ paskelbė išleisianti savo pagrindinius žaidimus, įskaitant „Counter-Strike“ serijos žaidimus, operacinei sistemai Mac OS X. Žaidimus buvo numatyta išleisti 2010 m. balandžio mėn. Bendradarbiaudama su „Hidden Path Entertainment“, 2010 m. gegužės 7 d. „Valve“ išleido atnaujinimą su naujomis ypatybėmis ir funkcionalumais. Į atnaujinimą buvo įtraukti 144 (dabar 146) nauji pasiekimai žaidėjams (achievements), domination and revenge sistema, panaši į „Team Fortress 2“ žaidime naudojamą žaidėjų statistiką, Source variklio atnaujinimas ir kt. 2010 m. birželio 23 d. „Valve“ publikai pristatė Mac OS X sistemai skirto žaidimo beta versiją. 2013 m. vasario 5 d. „Valve“ išleido versiją Linux operacinei sistemai.
Counter-Strike: Malvinas
„Counter-Strike: Malvinas“ yra „Counter-Strike: Source“ modifikacija, kurią Source žaidimo variklio pagrindu sukūrė ir platino Argentinos interneto hostingo įmonė „Dattatec“. Modifikacija visame pasaulyje išleista 2013 m. kovo 4 d. Žaidime žaidimas vyksta Stenlyje, Folklando salų sostinėje, kurioje Argentinos specialiosios pajėgos kovoja prieš britų „teroristus“. Žaidimas savo tikslu yra panašus į kitus serijos žaidimus; kiekvienas raundas laimimas susprogdinus bombą arba pašalinus visus priešo komandos narius. Šiuo žaidimu įmonė pagerbė 1982 m. Folklandų karo metu žuvusius 650 Argentinos ir 255 Jungtinės Karalystės karius. Jungtinės Karalystės žaidimo bendruomenėje ši modifikacija sukėlė aršias diskusijas, hakeriai 2013 m. kovo 27 d. pasikėsino į „Dattatec“ svetainę.
Įvertinimas
„Counter-Strike: Source“ sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų. Remiantis devyniomis žaidimų apžvalgų svetainės „Metacritic“ kritikų apžvalgomis, žaidimui skirti 88 balai iš 100.
Salų jūra
thumb|right|280px| Salų jūra Mėnulio matomosios pusės šiauriniame pusrutulyje Salų jūra (, 7°N, -31°W) – Mėnulio jūra, esanti centrinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje.
Andriukėnai
Andriukėnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Magūnų, Baluošos kairiajame krante, Baltarusijos pasienyje. Seniūnaitijos centras. Vakaruose – Baluošos durpynas. Pro kaimą eina kelias Prienai–Dalininkai.
Sokonių tvenkinys
Sokonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 3,5 km į vakarus nuo Jiezno. Sudarytas užtvenkus V-2 upelį (Verknės intakas) 1,44 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,93 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 87,5 m. Krantai aukštoki. Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui telkšo nedidelis (0,88 ha) tvenkinėlis, pasroviui, žemiau užtvankos, prasideda Nemuno kilpų regioninis parkas. Šalia įsikūręs Sokonių kaimas.
Civitates orbis terrarum
thumb|[[Vilnius|Vilniaus žemėlapis, pateiktas Civitates orbis terrarum.]]
Civitates orbis terrarum (dar žinomas kaip Brauno ir Hogenbergo atlasas) – miestų atlasas, pirmąsyk išleistas 1572 m. Vėlesni atlaso leidimai pasirodė 1575, 1581, 1588, 1598 ir 1617 m. Iš viso buvo perleistas net 46 kartus, lotynų, vokiečių, prancūzų kalbomis. Žemėlapiai navienodai tikslūs - vieni (pavyzdžiui, Bomono Belgijoje) tarsi paprasti ir tikslūs miestų planai, kiti (pavyzdžiui, Kembridžo Anglijoje) - tikri meno kūriniai be tikslaus mastelio, kuriuose pavaizduoti ir miestiečiai, gyvūnai, o svarbiausi pastatai pateikti išskirtinai. Paskutiniuose leidimuose buvo sudėti 546 miestų panoraminiai, paukščio skrydžio vaizdai bei žemėlapiai. Pagrindiniai atlaso sudarytojai yra redaktorius Georg Braun, graveris Franz Hogenberg bei žemėlapių atlaso Theatrum orbis terrarum autorius Abraham Ortelius. Civitates orbis terrarum kūrė virš šimto kartografų ir dailininkų, graviravusių iliustracijas vario plokštėse pagal pieštinius miestų vaizdus. Veikalas išsiskiria įvairove (nubraižytas net Pekino planas) ir yra labai tikslus. Šiuo kūrinys tapo pavyzdžiu vėlesniems miestų atlasams.
Atlaso iliustracijose šalia miestų vaizdų pateikiama ir jų gyventojų tradicine apranga atvaizdai. Kaip nurodoma pirmojo leidimo pratarmėje, G. Braun tikėjosi, jog žmonių vaizdavimas atlase užkirs kelią planais karybos tikslais pasinaudoti turkams, kadangi jų religija draudė žiūrėti į pieštinius žmogiškus pavidalus. Šalia miestų piešinių atlase taip pat pateikiamos trumpos miestų istorijos bei aprašymai.
Vilnius
1581 m. išleistame atlaso leidime įdėtas Vilniaus žemėlapis, vienas pirmųjų detalių šio miesto vaizdų (po 1544 m. išleistos S. Miunsterio „Cosmographia“), ir jo aprašymas. Yra 28 punktų eksplikacijos, daugumos pažymėtų pastatų buvimas pagrįstas kitais šaltiniais. Trys eksplikacijos nepažymėtos pačiame žemėlapyje: Die Wersope (11), Die schwarze munche (20) bei Die Keur Kaste (22).
Vilniaus žemėlapis dokumentiškai netikslus, pats planas bei jo aprašomoji dalis rengta ne vienu laiku. Miestas vaizduojamas didelis, tačiau menkai išsivystęs: dauguma pastatų mediniai vienaukščiai, netvarkingai sustatyti. Pavaizduoti administraciniai pastatai bei kelių šalių atstovybės nurodo miesto kaip sostinės statusą. Vaizduojamų šventovių analizė atskleidžia perteikiamą katalikybės dominavimą, kas nėra realistiška to meto situacija Vilniuje.
Algirdas Gustaitis (1939)
Algirdas Gustaitis (g. 1939 m.) – Lietuvos futbolininkas ir treneris.
Biografija
Būdamas 14 m. ėmė lankyti krepšinio treniruotes. Tačiau jį pastebėjo futbolo treneris Neverauskas ir pakvietė į futbolo treniruotes, nuo 1956 m. žaidė Autonormalės Kapsukas komandoje, vėliau Šešupė Kapsukas komandoje. Pusmečiui buvo „Atlante“, vėliau metus praleido „Tauro“ komandoje, karinės tarnybos metu žaidė „Saliute“. Po to kurį laiką žaidė Baltika Kaliningrad, Ukrainos komandose. 1975 m. su „Sūduva“ laimėjo LTSR pirmenybių bronzą. Karjerą baigė 1981 m.
Žaidė vartininku, vienintelis iš Marijampolės senosios kartos futbolininkų yra žaidęs dviejuose LFF taurės finaluose (1962 m. ir 1976 m.). Iš viso yra žaidęs penkiuose Lietuvos futbolo taurės finaluose: 2 su „Sūduva“ („Šešupe“), 2 su Vilniaus „Saliutu“, 1 su Kėdainių „Nevėžiu“ (1970 m.). Dukart pripažintas geriausiu Lietuvos vartininku.
Dirbo šaltkalviu.
Difamacija
Difamacija ( 'apkalbinėjimas', 'šmeižimas'; fama 'reputacija') – pramanytų ar tikrų asmenį žeminančių žinių skleidimas.
Difamacija, kaip teisingos informacijos, nors ir žeminančios žmogaus garbę paskleidimas, nėra laikoma baudžiamąja veika (nusikaltimu). Tikrovės neatitinkančios informacijos (melagingų žinių platinimas tą suvokiant kaltininkui yra šmeižtas (paprastai baudžiamasis nusižengimas), už jį numatyta baudžiamoji atsakomybė (tiesa, byla keliama tik privataus kaltinimo tvarka, t. y., tik esant nukentėjusiojo skundui).
Istorija
Prancūzijoje difamacija istoriškai buvo laikoma nusikaltimu spaudos srityje, atitinkamu spaudos įstatymo pažeidimu Vokietijoje – privatus šmeižtas.
Darryl F. Zanuck
Derilas Frensis Zanukas (, 1902 m. rugsėjo 5 d. Vahu, Nebraska, JAV – 1979 m. gruodžio 22 d. Palm Springsas, Kalifornija, JAV) – amerikiečių kino prodiuseris ir scenaristas. Jis buvo vienas iš klasikinės Holivudo studijų sistemos kūrėjų ir daugelį metų buvo pagrindinė „20th Century Fox“ figūra. Zanukas taip pat dirbo Mark Canfield, Melville Crossman ir Gregory Rogers slapyvardžiais.
Biografija
Daug metų Zanukas buvo „Warner Brothers“ gamybos vadovas. 1933 m. Zanukas kartu su Džozefu Skenku įkūrė „20th Century Pictures“. 1935 m. jų kompanija susijungė su „Fox Film Company“ ir tokiu būdu buvo įkurta kino kompanija „20th Century Fox“, o Zanukas tapo viceprezidentu.
Filmas „Koks žalias buvo mano slėnis“ („How Green Was My Valley“, 1941 m.) 1942 m. buvo pripažintas geriausiu filmu, ir Zanukas, kaip prodiuseris, už jį gavo „Oskarą“. Per savo karjerą jis tris kartus yra gavęs Memorialinę Irvingo G. Talbergo premiją. Holivudo šlovės alėjoje Zanuko garbei įspausta žvaigždė. 1954 m. už viso gyvenimo nuopelnus apdovanotas „Auksiniu gaubliu“. Jis buvo Amerikos režisierių gildijos garbės narys. Dar dvi „Oskaro“ nominacijas jam pelnė filmai „G Men“ (geriausias originalus scenarijus) ir „Ilgiausia diena“ („The Longest Day“, geriausias filmas); Zanukas penkis kartus buvo nominuotas Laurel apdovanojimui.
Nuo 1924 m. iki mirties Zanukas buvo vedęs aktorę Virdžiniją Foks, juodu susilaukė trijų vaikų. Vienas iš jo sūnų buvo kino prodiuseris Ričardas D. Zanukas. Senta Berger yra sakiusi, kad iš Zanuko pusės buvo patyrusi šiurkštų seksualinį priekabiavimą, Natali Vud ir Džoan Kolins apie jį irgi kalbėjo panašius dalykus.
Zanuko vardu pavadintas kalnas ir kalno viršūnė Antarktidoje. 2010 m. filme „Džeris Kotonas“ („Jerry Cotton“) Deril Zanuk (Daryl Zanuck) yra inspekcijos direktorės vardas.
Insinuacija
Insinuãcija ( – 'įsiteikimas') – šmeižikiškas prasimanymas; bandymas mėginimas sukelti įtarimą, primesti kaltę, nuplėšti garbę ; piktavališkas sumanymas. Plačiąja prasme – šmeižtas.
Insinuacija yra užuominos rūšis, netiesiogiai juodinant, neigiamai apibūdinant žmogų. Tikslas – pakirsti klausytojų, skaitytojų, klientų (ir pan.) pasitikėjimą adresatu, priešininku (diskusijose, ginčuose ir kt.).
Politinio turinio užuominos, nukreiptos prieš politikus, valdžios ir valdymo institucijas, sudaro specifinę insinuacijų porūšį. Paprastais tokiais atvejais nėra neigiamo moralinio-etinio vertinimo siekiant išvengti galimų teisminių ir kitokių represijų iš atitinkamų asmenų pusės.
Retorika
Retorikoje insinuacija yra retorikos priemonė, siekiant ką nors įteigti nepastebimai, vengiant klausytojų nepasitenkinimo, kuris galėtų kilti, atsisakant užuominos formos, o mintį išsakant tiesiogiai.
Civilinė teisė
Insinuacijos sąvoka žinoma nuo Bizantijos laikų. Įvedė imperatorius Justinianas. Insinuacija buvo teisminis dovanojimo tvirtinimas, buvo viršijama nustatyta suma. Tikslas – apriboti išlaidumą.
SPG-9
250px|miniatiūra|dešinėje|SPG-9 Tulos muziejuje SPG-9 Kopjo, 6G6 (, GRAU indeksas) – tarybinis stovinis prieštankinis granatsvaidis. Į ginkluotę priimtas 1963 m. Įgula – 4 žm., jie gali pernešti išardytą (žygio padėtyje) granatsvaidį didelius nuotolius, o sudėtą (kovinėje padėtyje) – perkelti iš vienos vietos į kitą keičiant ugnies pozicijas.
Vėliau granatsvaidžiui sukurta skeveldrinė priešpėstinė granata.
Šalys naudotojos
thumb|right|Rumunijos kareiviai su AG-9 (pagal licenciją gaminamas rumuniškas SPG-9 variantas) žygio padėtyje. thumb|right|Mongolijos kareiviai demonstruoja SPG-9 granatsvaidį Afganistano kareiviams šaudykloje netoli Darulamano pėstininkų mokyklos Kabule.
Utu
Utu ( – 'švytintis, diena'), vėliau Akade – Šamašas ( – 'saulė') – sauliškasis senovės šumerų dievas, mėnulio dievo Nanos sūnus, Inanos (Ištar) brolis. Šumere jo sutuoktine laikyta Šerida (arba Sudanga), Akade – Aja, pasiuntinys – Bunenė.
Kasdien Utu keliauja dangumi, vakare dingsta, o ryte pakyla iš už kalnų. Paprastai jo kasdienei kelionei vartus atidaro du dievai–sergėtojai. Laikyta, kad naktį Utu keliauja per požemių karalystę, nešdamas šviesą, gėrimą ir valgį mirusiesiems. Utu, kaip visareginčios šviesos įsikūnijimas, laikytas ir teisėju, tiesos ir teisingumo viešpačiu. Jau nuo XXVI a. pr. m. e. randami įrašai – „Utu – mano teisėjas“. Utu laikytas ir orakulų sergėtoju. Saulės kaitra, pragaištingumas buvo priskiriami ne Utu, o Nergalui.
Utu kaip miesto globėjas buvo garbinamas Uruke, laikytas pirmosios Uruko dinastijos steigėju. Utu svarbus Uruko mituose apie Inaną ir Dumuzį (ten Utu – Dumuzio pagalbininkas), epuose apie Enmerkarą, Lugalbandą, Gilgamešą. Taip pat Uru garbintas Larsoje ir Sipare.
Bernard Lown
Bernardas Lounas (1921 m. birželio 7 d. Utenoje – 2021 m. vasario 16 d. Chesnut Hill, Masačusetse ) – Lietuvos žydų kilmės JAV gydytojas, kardiologas, defibriliatoriaus išradėjas, Nobelio taikos premijos laureatas (1985 m.).
Biografija
Gimė Utenoje 1921 m. kaip Boruchas Lacas. Jo tėvas Utenoje turėjo lentpjūvę. B. Lounas mokėsi Utenoje, o 1935 m. su šeima išvyko į JAV. 1945 m. baigė Jeilio universiteto medicinos fakultetą. 1945–1946 m. dirbo Niuheveno ligoninės gydytoju. 1947–1948 m. Niujorko internatinės žydų ligoninės gydytojas. 1948–1950 m. medicinos rezidento padėjėjas Niujorko Monteflioro ligoninėje. 1950–1953 m. kardiologijos mokslinis bendradarbis Peterio Bento Brighamo ligoninėje Bostone. 1955–1956 m. medicinos asistentas, vadovavo Samuelio A. Levino kraujagyslių tyrimo laboratorijai.
1956–1958 m. medicinos jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1958–1962 m. mokslinis bendradarbis, 1962–1963 vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1963–1970 m. vadovavo Samuelio A. Levino koronarinės priežiūros skyriui. Vėliau dirbo Horvaldo universitete asistentu profesoriumi, vadovavo Medicinos departamento visuomenės sveikatos mitybos mokyklos kraujagyslių tyrimo laboratorijai. Dirbo kardiologijos konsultantu Niutono-Velesni ligoninėje Masačiūsetse, Betho Izraelio ligoninėje Bostone, Vaikų ligoninės medicinos centre Bostone. Skaitė paskaitas, dėstė keliolikoje pasaulio universitetų. 1972 m. apdovanotas Rėjaus C. Fišerio medaliu, 1978 m. Tekaso širdies instituto sidabro medaliu, A. Roso Makintairo aukso medaliu, Ričardo ir Hindos Rozentalių, Amerikos širdies asociacijos, 1982 m. medicinos taikos medalionu, 1983 m. Jungtinių Tautų Organizacijos švietimo, mokslo ir kultūros, 1985 m. Gandžio taikos ir kitais apdovanojimais.
1985 m. kaip vienam iš tarptautinio judėjimo „Pasaulio gydytojai prieš branduolinį karą“ lyderių, jam buvo paskirta Nobelio premija. Ši pasaulinė medikų federacija, suvienijusi apie 150 000 gydytojų iš 40 šalių, buvo įkurta Ženevoje 1980 m. Labai energinga organizacijos veikla Šaltojo karo sąlygomis suvaidino reikšmingą vaidmenį, kad branduolinio ginklo platinimas būtų uždraustas. 1985 m. federacijai „Pasaulio gydytojai prieš branduolinį karą“ paskirtą Nobelio Taikos premiją atsiėmė B. Lounas ir Jevgenijus Čazovas. Nobelio komiteto pareiškime dėl premijos buvo pasakyta: Ši organizacija atnešė žmonijai reikšmingą naudą, platindama autoritetingą informaciją ir prisidėdama prie to, kad būtų suvoktas branduolinio konflikto katastrofiškos pasekmės.
B. Lounas buvo Džono Hopkinso, Vorčesterio, Čarlzo (Praha), Buenos Airių, Barselonos, Hirosimos ir kitų universitetų bei koledžų garbės daktaras, Naujojo Orleano garbės pilietis, Amerikos gydytojų asociacijos, Gydytojų socialinės atsakomybės asociacijos įkūrėjas ir jos vadovas (1960–1970), JAV - Kinijos gydytojų draugystės asociacijos prezidentas (1974–1978), buvo JAV–TSRS mokslinio bendradarbiavimo koordinatorius. Brukline veikia jo vardu pavadintas širdies kraujagyslių centras. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę du kartus lankėsi Lietuvoje.
Josef Jakubowski
Biografija
1924 m. lapkričio 9 d. šalia kaimo esančiame miške buvo rastas pasmaugtas trejų metų Inos Nogens sūnus Evaldas. J. Jokubovskis tapo įtariamuoju ir buvo suimtas. 1925 m. kovo mėnesį prasidėjo teismo procesas, kaltinamasis neturėjo alibi, o vienintelis protiškai neįgalus liudininkas teigė matęs įtariamąjį, tą rytą kai buvo nužudytas vaikas, einantį iš miško. Inos Nogens broliai teigė, kad J. Jokubovskis nesirūpino vaiku. J. Jokubovskis visą laikė teigė esąs nekaltas ir prastai mokėdamas vokiškai negalėjo tinkamai gintis, o dėl lėšų stygiaus vertėjo neturėjo. 1925 m. kovo 26 d. nuteistas mirties bausme, kuri buvo įvykdyta Štrelice 1926 m. vasario 15 d. Dvi dienos prieš mirties bausmės įvykdymą kaltinamojo advokatas išsiuntė laišką teisėjui, kad mirties bausmės vykdymas būtų atidėtas, nes advokatas buvo įsitikinęs, kad kaltinamasis yra nekaltas.
1928 m. policijai apklausus Inos Nogens motiną ir abu brolius paaiškėjo, kad tai jie suplanavo žmogžudystę siekdami atsikratyti Inos Nogens nesantuokiniu sūnumi ir taip visą kaltę suversti vieninteliam kaime gyvenusiam užsieniečiui. 1929 m. liepą Augustas Nogensas buvo nuteistas mirties bausme, bet vėliau bausmė pakeistą į kalėjimą iki gyvos galvos. Po tikrųjų kaltininkų išaiškinimo Vokietijos žmogaus teisių organizacija pateikė kaltinimus klaidingą nuosprendį paskyrusiems prokurorams ir teisėjams, kurie buvo atleisti iš darbo.
Po Jokubovskio bylos Veimaro respublikoje iki A. Hitlerio atėjimo į valdžią 1933 m. buvo įvykdytos vos kelios mirties bausmės. To meto žurnalistai Rudolf Olden ir Max Barth 1928 m. Sonntags-Zeitung laikraščio 3 numeryje išsakė nuomonę, kad Jokubovskis buvo nuteistas dėl to kad buvo užsienietis. Jokubovskio byla buvo aprašyta daugelyje knygų, straipsnių, sukurti filmai, o Noištrelice klaidingai nuteistojo garbei pavadinta gatvė Josef-Jakubowski-Straße.
Palangos miesto savivaldybės viešoji biblioteka
Palangos miesto savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Palangos miesto savivaldybėje. Įsikūrusi Palangos miesto centre, Vytauto g. 61, į šiaurę nuo Palangos bažnyčios.
Istorija
Atidaryta 1937 m. balandžio 15 d. kaip II eilės biblioteka Palangos mieste adresu Vytauto g. 84. Prasidėjus II pasauliniam karui, biblioteka perkelta į blogesnes patalpas. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 2333 tomai, 278 skaitytojai, per mėnesį išduota 1500 leidinių; veikė skaitykla. Po karo biblioteka atkurta 1946 m., veikė Vytauto g. 55. 1952 m. įkurta vaikų biblioteka. 1992 m. biblioteka persikėlė į naujas patalpas, 1995 m. tapo savivaldybės biblioteka. 1996 m. į naujas patalpas persikėlė Palangos bibliotekos skyrius – Šventosios biblioteka.
Šeškuškė
Šeškuškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Švenčionėlių.
Istorija
Iki 2015 m. vadinosi Šeškuškė I. 2015 m. prie kaimo prijungta Šeškuškė II, kaimas pervadintas į Šeškuškę.
Čerėnai
Čerėnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Magūnų. Seniūnaitijos centras. Šalia telkšo keli ežerai (Vaukštelis, Kriauklė, Puržemis, Didėška), toliau vakaruose teka Neris. Eina kelias Punžonys–Noselėnai.
Felix Kekoh
Feliksas Kekohas (g. 2001 m. kovo 1 d.) – Kamerūno futbolininkas, saugas. Kitados atstovavo Kamerūno U-20 jaunimo rinktinei.
Green Eagles FC
Čomos „Green Eagles“ – Zambijos futbolo klubas iš Čomos. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Green Eagles Football Club arba Green Eagles. Namų rungtynes žaidžia Nepriklausomybės stadione, talpinančiame 3 000 tūkst. žiūrovų.
Felix Kekoh
Karjera
Kamerūne rungtyniavo „Apejes“ klube.