cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kwame Nkrumah
Biografija
K. Nkruma 1945 m. gegužę atvyko į Londoną studijuoti Londono ekonomikos mokykloje. Po susitikimo su Džordžu Padmoru, Nkruma padėjo organizuoti penktąjį panafrikietišką kongresą Mančesteryje, vėliau įkūrė Vakarų afrikos nacionalinį sekretariatą, siekusį Afrikos dekolonizacijos. K. Nkruma taip pat buvo Vakarų Afrikos studentų sąjungos (WASU) viceprezidentas.
Kvamei Nkrumai garbės daktaro vardus suteikė Linkolno universitetas, Maskvos valstybinis universitetas, Kairo universitetas, Jogailos universitetas, Rytų Berlyno Humboldtų universitetas, kiti universitetai.
Liberijos dailė
thumb|[[Kranai|Kranų kaukė]] Liberijos dailė – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, dailė.
Tradicinis menas
Čiabuvių gentys kuria tradicines ritualines kaukes – dažniausiai juodos spalvos, medines, papuoštas rafijos pluoštu, kriauklelėmis, kartais polichromuotas. Kiekvienam regionui būdinga savita kaukių raiška. Vakarų Liberijos gentys išsiskiria kaukėmis–šalmais su stilizuotais veido bruožais, aukšta kakta, kruopščiai perteikta įmantria šukuosena, storais kaklais su tradiciniu kelių žiedų kaklo papuošalu. Rytų Liberijos gentys kuria labai įvairius kaukių tipus. Siekiama perteikti įvairias veido išraiškas, būdingos apvalios akių kiaurymės, plaukų, barzdos imitavimas, raudona spalva.
Kuriamos ir raiškios žmonių ir gyvūnų skulptūrėlės iš medžio, dramblio kaulo, molio, metalo. Gaminami baldai, namų apyvokos reikmenys, papuošalai. Būsto sienų tapyboje vyrauja geometriniai raštai ir figūriniai atvaizdai.
Profesionalioji dailė
Profesionalioji dailė ėmė klostytis tik XX a. antroje pusėje. Jos branduolį sudarė užsienyje studijavę dailininkai. dešimtame dešimtmetyje prasidėjęs pilietinis karas suardė menininkų bendruomenę. Žymiausi Liberijos dailininkai – skulptorius V. Ričardsas (kūrė realistines, etniškas skulptūras Liberijos istorijos ir folkloro temomis), tapytojas, grafikas J. Koli (abu per karą nužudyti), tapytoja C. Mensah (kuria abstrakčiojo ekspresionizmo stiliumi; emigravo į JAV). Kiti žymesni dailininkai: tapytojas ir architektas V. Ričardsas, tapytojas Omaras Al Chabu, grafikas ir tapytojas V. Madžoras.
Muromai
Nuo muromų kilęs Muromo miesto Vladimiro srityje pavadinimas.
Volga Finns
Kijoviec Kolonija
Kijoviec Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Dominikos himnas
Isle of Beauty, Isle of Splendour („Grožio Sala, Spindesio Sala“) – Dominikos valstybinis himnas. Jis buvo sukurtas 1967 m. dar šaliai siekiant nepriklausomybės nuo Jungtinės Karalystės bei oficialiai patvirtintas 1978 m., kai Dominika tapo nepriklausoma.
Žodžius himnui sukūrė Wilfred Oscar Morgan Pond (1912–1985), muziką parašė Lemuel McPherson Christian (1917–2000).
Southampton FC
Sautamptono FC – Anglijos futbolo klubas iš Sautamptono.
Istorija
Namų rungtynes nuo 2001 m. žaidžia St Mary's stadione.
Kazliškis
Kazliškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, šalia kelio Rokiškis–Pandėlys, 14 km į vakarus nuo Rokiškio, Nemunėlio dešiniajame krante, Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Kazliškio šilelis – gamtos paminklas.
thumb|left|[[Kazliškio bažnyčia]]
Istorija
Kazliškis minimas XVII a. Ukmergės pavieto aktuose, Kazliškio dvaras – 1744 m., koplyčia – 1796 m., sugriuvusi XIX a. antrojoje pusėje. XIX a. pabaigoje čia buvo du dvarai – Didysis Kazliškio dvaras ir Mažasis Kazliškio dvaras, vietovė priklausė Zarasų apskrities Pandėlio valsčiui.
1907–1910 m. pastatyta kryžminio plano Kazliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia su medine varpine. 1922 m. įsteigta pradinė mokykla, 1949–1959 m. vidurinė, 1959–1994 m. septynmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Kazliškio pagrindinė mokykla.
1925 m. įkurtas kooperatyvas, pieno perdirbimo bendrovė, spirito varykla. 1972 m. prie prijungti Balandiškio ir Naujakiemio viensėdžiai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įkurta biblioteka, 1954 m. paštas, medicinos punktas, kultūros namai.
Kazliškis 1999 m. pripažintas gražiausia gyvenviete Lietuvoje.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Polokvanė
Istorija
1884 m. būrai įkūrė nedidelę gyvenvietę šiaurės rytų dykynėse. Gyvenvietę nuolat puldinėjo vietinės gentys. 1886 m. perkelta į kitą vietą ir pavadinta Pitersburgu (Pietų Afrikos pionierių vado – Petrus Jacobus Joubert garbei). Būrų karo metu britai čia įsteigė koncentracijos stovyklą. Miesto statusą gavo tik 1992 m. O 2003 m. birželio 11 d. pervadintas į Polokvanę. Polokvanė – svarbus turistinis centras.
Nedelino katastrofa
miniatiūra|Garbės sargybinis šalia antkapio žuvusiems per katastrofą Nedelino katastrofa – 1960 m. spalio 24 d. Baikonuro kosmodrome įvykęs tarpkontinentinės balistinės raketos R-16 sprogimas. Sprogimo ir po to kilusio gaisro metu žuvo 126 žmonės, tarp jų TSRS strateginės paskirties raketinės kariuomenės vadas maršalas Mitrofanas Nedelinas.
Katastrofa įvyko likus pusei valandos iki bandomojo raketos starto. Dėl saugumo taisyklių pažeidimo įsijungė raketos antrosios pakopos variklis. Įkaitusių išmetamųjų dujų srovė pradegino pirmosios pakopos kuro bakus, o tada užsidegęs kuras užliejo starto aikštelę.
Ši katastrofa laikoma stambiausia visoje kosmoso užkariavimo istorijoje. Beveik 30 metų Tarybų Sąjungoje žinios apie šį įvykį buvo įslaptintos. Maršalo M. Nedelino palaikai atpažinti pagal munduro sagą. Oficialiai skelbta, kad jis žuvo lėktuvo katastrofoje.
Raketos konstruktorius M. Jangelis likus kelioms minutėms iki sprogimo iš starto aikštelės išėjo parūkyti ir liko gyvas.
Gudobelinis verpikas
Gudobelinis verpikas (Trichiura crataegi) – verpikų (Lasiocampidae) šeimos drugys.
left|thumb|250px|Gudobelinio verpiko vikšras. Nedidelis (sparnų plotis apie 30 mm), pilkas. Patinų antenos plačios, plunksniškos. Patelių antenos plonesnės. Galva ir kūnas apaugęs ilgias plaukeliais.
Vikšras melsvai pilka nugara, geltona papilve. Nugara apaugusi šereliais. Vasarą minta įvairių augalų (beržų, alksnių, gluosnių, drebulių, šermukšnių, ąžuolų, gudobelių, Ievų, mėlynių, vaivorų ir kt.) lapais.
Suaugėliai skraido vikriai, vasaros pabaigoje – rudens pradžioje.
thumb|center|260px|Gudobelinio verpiko patinas.
Rudauka
Rudauka – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 5,5 km į vakarus nuo Kalvarijos, Būdviečių pelkės pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 112,2 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę mišku. Rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, įsikūręs Juodelių kaimas.
Kirišai
Kirišai  – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, 110 km į pietryčius nuo Sankt Peterburgo, Volchovo dešiniajame krante. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo−Maskvos linijos. Keliai į Volchovą, Budgoščią. Naftos perdirbimo pramonė centras (ateina naftotiekis iš Almetjevsko). Taip pat chemijos pramonės mašinų gamybos, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, tekstilės, maisto (duonos, degtinės) pramonė. Veikia kraštotyros muziejus.
Istorija
Nuo 1693 m. rašytiniuose šaltiniuose minimas Kirišų kaimas. Iki XX a. pr. buvo mažas kaimas, bet pradėjo augti nutiesus geležinkelį. Per Antrąjį pasaulinį karą gyvenvietė sugriauta, apylinkėse vyko nuožmūs mūšiai. 1961 m. pradėjus statyti naftos perdirbimo gamyklą Kirišai atstatyti, o 1965 m. suteiktos miesto teisės.
Bartninkų herbas
Bartninkų herbas – Bartninkų miestelio simbolis.
Aprašas
Auksiniame herbinio skydo lauke šėlstantis aukštyn žiūrintis juodas lokys su sidabriniais nagais ir raudonu liežuviu. Aplink jį penkios raudonos bitės.
Istorija
Bartninkai istorinio herbo neturėjo. Lietuvos heraldikos komisija nusprendė susieti herbą su miestelio pavadinimu. Vietovės gyventojai iš seno vertėsi bitininkyste ir, greičiausiai, miestelio pavadinimas kilęs iš medaus kopinėjimo ( 'drevinės bitininkystės bitininkas' ). Drevė slavų kalbose – борть, o medaus kopinėtojai – бортьники. Komisija nutarė pavaizduoti nuo bičių besiginantį lokį.
Bartninkų herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1999 m. spalio 13 d. Etalono autorius – dail. Juozas Galkus.
Slavikų pagrindinė mokykla
Šakių rajono Slavikų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šakių raj., Slavikuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190823290. Steigėjas – Šakių rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Šakių Varpo mokyklos skyrius.
Istorija
miniatiūra|left
Slavikų apylinkėse pirmoji mokykla įsikūrė carinės priespaudos metais apie 1870 m. Pastatą, kuriame buvo mokykla, vadino „daraktoryne“. I pasaulinio karo metais mokykla sudegė, vėliau įsikūrė buvusiose Slavikų valsčiaus patalpose. 1937 m. įsteigtas penktas skyrius, 1938 m. – šeštas. 1944–1945 m. mokykla neveikė, po karo veikė Kališiuose ir Žiūriuose.
Patas (šachmatai)
Patas – pozicija šachmatuose, kai žaidėjas, kurio eilė daryti ėjimą neturi jokio legalaus ėjimo, tačiau jo karalius nėra šachuojamas. Patas – žaidimo pabaiga, rezultatas – lygiosios. Pato daugiausiai siekia pralaimintysis žaidėjas per endšpilį, tam, kad išvengtų gresiančio pralaimėjimo.
Kai kuriuose šachmatų variantuose, tokiuose kaip kirstukas, patas nebūtinai yra lygiosios, ir gali būti užskaitoma pergalė vienam iš žaidėjų (a) tam, kurio figūrų skaičius lentoje yra mažesnis arba (b) tam, kuriam yra patas.
Paprasti pavyzdžiai
Kai juodųjų ėjimas, pato pozicija kyla visose keturiose pozicijose diagramoje dešinėje. Patas – svarbus veiksnys endšpiliuose, endšpilio pozicija viršutiniame dešiniajame diagramos kampe dažnai kyla žaidžiant pėstininku ir karaliumi prieš kitą karalių, o apatiniame kairiajame kampe yra endšpilis su karaliene ir karaliumi prieš karalių bei bokšto pėstininką, kur partija taip pat baigiasi lygiosiomis. Tokio tipo pato pozicijos dažnai gelbsti žaidėjus nuo iš pirmo žvilgsnio pralaimėtos partijos.
Gelfandas-Kramnikas
Pato pozicija nebūtinai atsiranda kai yra mažai figūrų. Pozicija kairėje iškilo partijoje Gelfandas-Kramnikas, FIDE Kandidatų mače, 6 partija, Sanghi Nagaras 1994 metais. Kramnikas (Juodieji), turi dviem pėstininkais mažiau ir sutiktų su lygiosiomis. Gelfandas (Baltieji) ką tik sužaidė '''67. Be7? (iš e4), iš pirmo žvilgsnio stiprus ėjimas, kuris grasina 68. Vxf6, laimėti trečiąjį pėstininką arba 68.Bc7''', toliau spausti Juoduosius. Juodieji atsakė 67… Vc1! Jei baltieji kerta juodųjų neapgintą bokštą 68. Vxd8, lygiosios 68… Vh1+ 69. Kg3 Vh2+!, versdami 70. Kxh2 patas. Jei baltieji vengia pato ir žaidžia '''68. Bxg7+ Kxg7 69. Vxd8, lygiosios pastoviuoju šachu 69… Vh1+ 70. Kg3 Vg1+ 71. Kf4 Vc1+! 72. Ke4 Vc6+! 73. Kd3!? (73. d5 Vc4+; 73. Vd5 Vc2+) Vxf3+! 74. Kd2 Vg2+! 75. Kc3 Vc6+ 76. Kb4 Vb5+ 77. Ka3 Vd3+'''. Gelfandas sužaidė '''68. d5''' tačiau vis tiek buvo lygiosios.
Bernšteinas-Smyslovas
Kartais netikėtas patas išgelbėja pralošiantįjį. Partijoje tarp Bernšteino ir Smyslovo, Juodieji turėtų laimėti paaukoję f-pėstininką ir karaliumi remdami b-pėstininką. Tačiau Smyslovas pagalvojo, kad būtų gerai į priekį stumti b-pėstininką, dėl bokšto atvirkštinio surišimo, jei jis nukirs pėstininką, kai pėstininkas jau bus b2 laukelyje. Taigi partija tęsėsi taip: Dabar jei 2… Bh2+ 3. Kf3! Bxb2 patas. Smyslovas paėjo 2… Kg4 ir partija baigėsi lygiosiomis po '''3. Kf1'''. (plačiau Bokštas ir pėstininkas prieš bokštą (endšpilis))
Matulovičius-Minevas
Bernšteino-Smyslovo partijoje pato galimybė atsirado dėl klaidos, tačiau tokia galimybė gali kilti ir nedarant klaidų, kaip atsitiko partijoje Matulovičius-Minevas (dešinėje).
dabar 4. Bxa6 būtų patas. Baltieji sulošė '''4. Bc5+''', ir partija baigėsi lygiosiomis po kelių ėjimų.
Viliamsas-Harvitsas
Partijoje Viliamsas-Harvitsas (diagrama kairėje), Juodieji turi žirgu ir pėstininku daugiau endšpilyje. Paprastai toks pranašumas yra lemiamas, tačiau juodiesiems nėra galimybių siekti pergalės, nes Baltieji turi galimybę pasiekti patą. Partija tęsėsi taip 72…Ba8 73.Bc1 (vengiant 73…Žc2+) Ke3 74.Bc4 Ba4 75.Bc1 Kd2 76.Bc4 Kd3 (76…Žc2+ 77.Bxc2+! Kxc2 patas) 77.Bc3+! Kd4 (77…Kxc3 patas) 78.Bc1 Ba3 79.Bd1+ Kc5 (79…Bd3 80.Bxd3+! ir juodieji turi nepakankamai figūrų, kad laimėtų po 80…Žxd3 81.Kxa2, arba standartinė tvirtovė kampe ir lygiosios po 80…Kxd3) 80.Bc1+ Kb5 81.Bc7 Žd5 82.Bc2 Žc3 83.Bb2+ Kc4 84.Bb3! (diagrama dešinėje). Dabar žaidėjai sutiko su lygiosiomis, nes 84…Kxb3 arba 84…Bxb3 yra patas, taip pat kaip 84…Ba8 85.Bxc3+! Kxc3.
Korčnojus-Karpovas
Tyčinis patas po 124 ėjimo pirmojoje 1978 Pasaulio Čempionato partijoje Anatolijus Karpovas prieš Viktorą Korčnojų. Jau prieš daug ėjimų pozicija buvo teorinės lygiosios, tačiau žaidėjai nesikalbėjo, tai nei vienas nesiūlė lygiųjų.
Aukojimas
Figūra, kuri pasiūloma kaip auka dažnai gali nuvesti prie lygiųjų. Dvi iš žymiausių tokių partijų Evansas-Reševskis, JAV 1963 (diagrama žemiau kairėje) ir Pilnikas-Reševskis, JAV Čempionatas 1942 (diagrama dešinėje). Partijoje Pilnickas-Reševskis, po '''1… g4?? 2. Vf2!''' baltoji valdovė aukojama: Juodieji pralaimės jei nekirs, jei kirs – patas.
Pato taisyklės istorija
Šachmatų pirminiuose variantuose, patas buvo laikomas laimėjimu tai pusei, kuri tokią poziciją pasiekdavo, ir tokia taisykle kurį laiką šachmatuose laikėsi, nors žaidžiant iš pinigų, laimėjimas patu kartais laimėdavo tik pusę sumos. Pagal H. Dž. Murėjaus „Šachmatų istorija“, Anglijoje kurį laiką buvo taikoma, kad patą sukėlęs žaidėjas – pralaimi. Tai, kad patas yra lygiosios bendrai tapo priimta tik XIX a.
Tarkime, juodųjų karaliui patas, tai istorijos tėkmėje buvo taip:
Pato įtaka endšpilio teorijai
Jei patas būtų pralaimėjimas žaidėjui, kuris negali pajudėti, tai kai kurių partijų baigtis būtų kitokia, pavyzdžiui, tose situacijose, kai pato pozicija gali būti priverstinai pasiekta ir tada, kai patas tampa gynybos elementu.
Pagervinė
Pagervinė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 20 km į pietvakarius nuo Šiaulių, prie Šiaušės upelio ir Pagervinės miško.
thumb|Pagervinė
FK Spartakas Kaunas
Kauno „Spartakas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Istorija
Tai pirmasis LTSR aukščiausios lygos nugalėtojas 1945 m. Po metų jis kartu su Kauno „Dinamo“ komanda sudarė LTSR rinktinės branduolį, kurio pagrindu 1947 m. sukurtas būsimasis Vilniaus „Žalgiris“.
Jean Beausejour
Žanas Bosežuras (Jean André Emanuel Beausejour Coliqueo; g. 1984 m. birželio 1 d.) – Čilės futbolininkas, rungtyniaujantis krašto saugo pozicijoje.
Bosežuras yra haitiečių (iš tėvo pusės) ir mapučių (iš motinos pusės) kilmės.
2010 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė trejų metų sutartį su Birmingham City klubu.
Žaidėjas žaidė už Čilės jaunimo rinktinę, nacionalinėje komandoje debiutavo 2004 m. Pakviestas į 2010 m. pasaulio čempionatą: ten įmušė pergalingą įvartį į Hondūro rinktinės vartus, atnešusį pirmąją čiliečių pergalę pasaulio čempionato varžybose po 48 metų pertraukos.
Antoine de Saint-Exupéry
Antuanas de Sent Egziuperi (, g. 1900 m. birželio 29 d. – 1944 m. liepos 31 d.) – prancūzų pilotas, humanistas ir rašytojas, labiausiai žinomas dėl novelės Mažasis princas.
Biografija
Gimė gausioje penkių vaikų provincijos dvarininko šeimoje. Antuano tėvas mirė, kai būsimam rašytojui buvo vos ketveri. Mokėsi Liono mokykloje, vėliau Fribūro kolegijoje. Neišlaikęs stojamųjų egzaminų stojo į Prancūzijos karinę jūrų akademiją, tapo Dailės akademijos laisvuoju klausytoju. Studijavo architektūrą. Nuo 1921 m. pradėjo tarnybą Prancūzijos kariuomenės oro pajėgose Strasbūre. Dirbo remonto dirbtuvėse, netrukus išlaikė civilinės aviacijos lakūno egzaminus, vėliau, pervestas į Maroką, tapo karo lakūnu. 1922 m. baigė atsargos karininkų kursus ir buvo paskirtas tarnauti į aviacijos pulką netoli Paryžiaus. 1923 m. pateko į aviakatastrofą ir buvo atleistas iš kariuomenės. Dirbo įvairius darbus, kol 1926 m. įsidarbino lakūnu Prancūzijos pašto aviacijos kompanijoje „Aéropostale“, gabenusioje siuntas maršrutu Tulūza – Kasablanka. 1926 m. paskirtas Tarfaja stoties viršininku, joje dirbo pusantrų metu ir tuo pat metu parašė pirmą apsakymą „Pietų paštas“. 1929 m. įstojo į Bresto aukštuosius jūrų aviacijos kursus. Tais pat metais perkeltas į Argentiną, kur buvo paskirtas „Aeroposta Argentina“ aviakompanijos direktoriumi. 1931 m. parašė jį išgarsinusį romaną „Naktinis skridimas“. 1931 m. grįžo į Prancūziją, vėl dirbo lakūnu įvairiose avialinijose. 1935 m. gruodžio 30 d. liko gyvas, kai jo lėktuvas, bandant pasiekti greičio rekordą, nukrito Sacharos dykumoje. 1936 m. dirbo Prancūzijos laikraščio korespondentu Ispanijos pilietiniame kare. 1938 m. sausį persikėlė į Niujorką, iš kurio vasarį bandė skristi į Ugnies Žemę, tačiau jo lėktuvas patyrė katastrofą Gvatemaloje. Grįžo gydytis į Prancūziją. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, pradėjo tarnauti Prancūzijos aviacijos žvalgybos dalinyje. Po to, kai 1941 m. Trečiasis Reichas nugalėjo Prancūziją, persikėlė į Niujorką, kur 1942 m. parašė garsiausią kūrinį „Mažasis princas“. 1943 m. vėl grįžo tarnauti į Prancūzijos oro pajėgų žvalgybinę aviaciją.
Dingimo istorija
1944 m. liepos 31 d. jis dingo oro žvalgybos misijos metu skrisdamas iš Korsikos į kontinentinę Prancūziją rinkti informaciją apie vokiečių kariuomenės judėjimą Ronos upės slėnyje. Tokie dingimai buvo dažni dėl to, kad žvalgybiniai skrydžiai buvo atliekami po vieną, o ne grupėmis ir jei karys negrįždavo jo tolesnį likimą buvo galima tik įsivaizduoti. Taip ir garsaus rašytojo tiksli žūties priežastis ilgą laiką nebuvo žinoma, buvo manoma, kad Egziuperi lėktuvas nebuvo pašautas ir nukrito dėl techninių problemų. Taip pat egzistavo hipotezė, kad tokiu būdu Egziuperi nusižudė. 2000 m. narai prie Marselio krantų rado sudužusio žvalgybinio sunkiojo naikintuvo Lockheed P-38F-5 liekanas, tokio pat, kokiu 1944 m. liepos 31 d. Egziuperi išskrido į žvalgybinę misiją. 2004 m. balandžio 7 d. tyrėjai iš Prancūzijos povandeninės archeologijos departamento patvirtino, kad lėktuvas iš tikrųjų buvo pilotuojamas Egziuperi, bet tikroji žūties priežastis nebuvo nustatyta. Buvo tvirtinama, kad jis nebuvo numuštas. 2008 m. kovą Liuftvafės 200-tosios Bf-109 G-6 eskadrilės pilotas prisipažino, kad tą dieną patruliavo toje teritorijoje ir atidengė kulkosvaidžių ugnį į pastebėtą priešo dvimotorį lėktuvą. Netrukus jis ėme kristi ir sudužo į vandenį, o parašiutu niekas neiššoko. Liuftvafės pilotą pusę šimtmečio kankino įtarimai, kad jis užmušė vieną mėgstamiausių savo vaikystės knygų autorių. Taip po daugiau nei 50 metų paaiškėjo, kad Antoine de Saint-Exupéry žuvo mūšyje. Tačiau šia versija yra stipriai abejojama.
Energetikos ir technikos muziejus
miniatiūra|2023 m. miniatiūra|2020 m.
Buvusios elektrinės administracinis pastatas nėra muziejaus dalis, jame įsikūrusi Italijos ambasada Lietuvoje.
Pavadinimas
Įsteigus muziejų jo pavadinimas buvo VšĮ Lietuvos energetikos muziejus. 2008 m. atnaujinus ir praplėtus ekspozicijas, pervadintas kaip Energetikos ir technikos muziejus. Pavadinimas VšĮ Lietuvos energetikos muziejus šiuo metu vartojamas tik oficialiuose raštuose ir korespondencijoje.
Istorija
1982 m. Lietuvos kultūros ministerija paskelbė, kad Vilniaus centrinė elektrinė yra vietinės reikšmės technikos istorijos paminklas, saugomas valstybės. 1985 m. TE-I buvo perduota Vilniaus šilumos tinklams. 1997 m. buvo sustabdyti garo katilai, tiekę garą pramonės įmonėms, 1998 m. sustabdyti ir vandens šildymo katilai. 2000 m. AB „Lietuvos energija“ ir SPAB Vilniaus šilumos tinklai sudarė sutartį dėl Lietuvos energetikos muziejaus steigimo Vilniaus centrinės elektrinės patalpose. 2002 m. lapkričio 29 d. pasirašyta Viešosios įstaigos Lietuvos energetikos muziejus steigimo sutartis. Steigėjai – Vilniaus miesto savivaldybė, Nacionalinė elektros energetikos asociacija (NEEA) ir Lietuvos šilumos tiekėjų asociacija (LŠTA). 2003 m. vasario 15 d. Lietuvos energetikos muziejaus atvėrė duris lankytojams. Atidarymo diena sutapo su Vilniaus elektrinės 100-mečio minėjimu.
Ekspozicija
Veikia 5 nuolatinės ekspozicijos:
Energetikos ekspozicija
Energetikos ekspozicija apima tris didžiausias muziejaus erdves – turbinų salę, katilų salę, rūsį. Čia eksponuojama išsaugota Vilniaus centrinės elektrinės įranga (garo turbinos, garo katilai, elektrinės valdymo pultas ir kt.), su elektros energijos gamyba ir tiekimu susijusi įranga (elektrinių maketai, elektros skaitikliai). Autentiška muziejaus įranga – garo katilas ir turbina – atkurti pasitelkiant papildytos realybės technologiją. Greta autentiško senosios Vilniaus elektrinės valdymo pulto įrengtas elektrinės valdymo pulto simuliatorius.
Vilniaus pramonės ekspozicija
Vilniaus pramonės ekspozicija pristato Vilniaus pramonės istoriją nuo pirmųjų amatininkų cechų Vilniuje iki vėlyvojo sovietmečio Vilniaus pramonės. Ją galima išskirti į dvi dalis: „Pagaminta Vilniuje“ ir „Vilniaus miesto plėtra“:
Colin Firth
Kolinas Endriu Firtas (g. 1960 m. rugsėjo 10 d.) – Anglijos filmų, televizijos ir teatro aktorius. Jo filmai pasaulio mastu uždirbo 3 milijardus JAV dolerių. Jo labiausiai pripažintas vaidmuo yra Jurgis VI 2010 m. filme „Karaliaus kalba“, už kurį jis gavo Oskarą.
Energetikos ir technikos muziejus
Interaktyvi ekspozicija „Technikos mokslas ir technika vaikams“
Interaktyvios ekspozicijos apima eksponatus, pristatančius pagrindinius fizikos reiškinius. Tam yra skirti specialūs agregatai, buitinėmis sąlygomis iliustruojantys gravitacijos, Koriolio efekto, difrakcijos, elektromagnetinio lauko ir kitų fizikinių reiškinių savybes.
Virsmo salė – moderniausia ekspozicija Baltijos šalyse
Interaktyvi 1000 kv. m ploto ekspozicija įrengta 6 m po žeme pristato žmogaus santykį su skirtingomis energijos rūšimis ir energijos transformaciją. Ekspoziciją sudaro virš dvidešimt interaktyvių eksponatų, tarp jų – dvi didžiausios Baltijos šalyse Tesla ritės, įrengtos Faradėjaus narve.
Stogo terasa
Stogo terasoje pristatomas atsinaujinančios energijos išteklių – sumontuotų ant muziejaus stogo vėjo ir saulės jėgainės – naudojimas ir veikimas; interaktyvus Gedimino kalno stendas; ekskursija „Vilniaus modernėjimo istorija“.
Laikinos ekspozicijos
Muziejuje nuolatos vyksta laikinos tiek paties muziejaus, tiek kitų institucijų ar asmenų kuruojamos ir kurtos parodos ir ekspozicijos. Muziejaus erdvės pritaikytos įvairių meno rūšių, technikos paveldo ir kitokio pobūdžio ekspozicijoms.
Kita veikla
Muziejuje nuolatos vedamos apžvalginės ir teminės ekskursijos, edukacinės programos ir kūrybinės dirbtuvės bei kitos pramogos skirtingo amžiaus vaikams ir suaugusiems. Muziejuje vyksta meno ir kitokio pobūdžio parodos, nuomojamos patalpos renginiams, filmavimams, organizuojamos šventės.
Šiaurės Airijos futbolo asociacija
Šiaurės Airijos futbolo asociacija  – Šiaurės Airijos futbolo vykdomoji institucija. Istoriškai buvo visos Airijos salos asociacija. Nepainiotina su Airijos Respublikos futbolo asociacija, kuri organizuoja varžybas Airijos Respublikoje.
Juozapas Tadas Oginskis
thumb|200px|Juozapo Tado Oginskio žmona Ona Koribut-Višnioveckaitė Juozapas Tadas Oginskis (, 1700 m. – 1736 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos didikų Oginskių giminės. Tėvas Kazimieras Dominykas Oginskis (1665–1733 m.), motina – Eleonora Vainaitė. Seserys – Marcibelė, Teresė, Elena ir Marijona Oginskaitės.
Šeima
Vaikai:
Veikla
1729 m. Lietuvos ginklininkas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės generolas majoras, nuo 1730 m. – Trakų vaivada.
Modou Sougou
Modu Sugu (g. 1984 m. gruodžio 18 d.) – futbolininkas, Senegalo rinktinės ir Rumunijos CFR Cluj klubo saugas.
žaidžia nuo 2007 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje.
29-asis teritorinis šaulių korpusas
miniatiūra|Paminklas [[Didieji Lukai|Didžiuose Lukuose su užrašu: „Čia palaidoti žuvusieji 1941 m. 29-ojo lietuviškojo nacionalinio korpuso kariai, kurių vardai žinomi tik Dievui“]] Raudonosios darbininkų ir valstiečių armijos 29-asis teritorinis šaulių korpusas (1-os formuotės) arba Raudonosios darbininkų ir valstiečių armijos Lietuviškasis nacionalinis korpusas – buv. Lietuvos liaudies kariuomenės pagrindu suformuota TSRS ginkluotųjų pajėgų 11-osios armijos (nuo 1941 m. liepos pr. – 22-osios armijos) sudėtinė dalis. Veikė nuo 1940 m. rugpjūčio 30 d. iki 1941 m. rugsėjo II pusės (iš tiesų – iki 1941 m. rugpjūčio pab.).
Formuotės
Buvo trys 29-ojo šaulių korpuso formuotės:
Lietuvos kariuomenės pertvarkymas į Raudonosios armijos korpusą
Vykdant TSRS gynybos liaudies komisaro 1940 m. rugpjūčio 17 d. direktyvinį nurodymą Nr. 0/2/105022 Pabaltijo ypatingosios karinės apygardos Karinei tarybai, atskira LTSR kariuomenė, t. y. Lietuvos liaudies kariuomenė turėjo būti palikta vienerius metus, iki galutinio šios kariuomenės likvidavimo iš jos pašalinant visą „nelojalų elementą“. Rugpjūčio 17 d. nurodyme buvo pateikti ir būsimo 29-ojo teritorinio šaulių korpuso struktūros metmenys.
1940 m. rugpjūčio 30 d. LTSR Liaudies Komisarų Taryba nutarė „perorganizuoti Lietuvos Liaudies Kariuomenę į Raudonosios Armijos šaulių teritorinį korpusą ir įjungti jį į Pabaltijo Ypatingosios Karo Apygardos kariuomenės sudėtį“, t. y. iš esmės likviduoti buv. Lietuvos kariuomenę. Vykdant šį nutarimą, Pabaltijo ypatingosios karinės apygardos žinion turėjo būti perduota visas buv. Lietuvos kariuomenės turtas ir visos buv. Lietuvos krašto apsaugos ministerijai pavaldžios įstaigos; Kauno karo mokykla turėjo būti pertvarkyta į Raudonosios armijos Vilniaus pėstininkų karo mokyklą, o karo komendantūros – į Pabaltijo ypatingajai karinei apygardai pavaldžius sovietinio pavyzdžio karinius komisariatus.
Oficialiai 29-asis teritorinis šaulių korpusas buvo įsteigtas Vyriausiosios likvidacinės komisijos (LTSR krašto apsaugos ministerijai ir Lietuvos liaudies kariuomenei likviduoti) pirmininko V. Vitkausko 1940 m. rugpjūčio 30 d. įsakymu, kuris skelbė: „Remiantis Pabaltės Karo Apygardos Karinės Tarybos nutarimu, nuo š. m. rugpjūčio mėn. 30 d. Lietuvos Liaudies Kariuomenė performuojama į SSRS Raudonosios Armijos 29 šaulių teritorinį korpusą. Pagrindas: Pabaltės Karo Apygardos Karinės Tarybos 1940 m. rugpjūčio mėn. 30 d. raštas Nr. 00298/C“. Netrukus po šio įsakymo paskelbimo 29-asis šaulių korpusas perėmė didžiąją dalį Lietuvos liaudies kariuomenės ginkluotės bei turto (įskaitant 20 karo lėktuvų, 44 lengvuosius tankus ir 10 šarvuotųjų transporterių). Rugpjūčio – rugsėjo mėn. atleidus apie 500 Lietuvoje gimusių korpuso dalinių politinių vadovų (vad. „politrukų“), juos pakeitė kitose Raudonosios armijos dalyse parinkti politiniai vadovai; tuo pat metu apie 300 ne Lietuvoje gimusių asmenų buvo paskirti korpuso dalinių kariniais komisarais, o korpuso štabai ir kai kurie daliniai papildyti karininkais nelietuviais. Dalis korpuso karininkų ir civilių tarnautojų buvo išleisti į atsargą ar atleisti iš tarnybos Raudonojoje armijoje, o nenumatytos performuoti buv. Lietuvos kariuomenės valdybos, tarnybos, įstaigos ir įmonės – ilgainiui panaikintos.
29-ojo šaulių korpuso formavimas užtruko iki 1940 m. pabaigos. Korpuso divizijos buvo formuojamos iš pradžių Utenos, Biržų ir Zarasų apskrityse, vėliau daugiausia Vilniuje ir jo apylinkėse. Lietuvos okupacinei administracijai baiminantis lietuviškojo šaulių korpuso karininkų masinio „išėjimo pas vokiečius“, 1940 m. rugsėjį beveik visas korpusas buvo sutelktas LTSR rytiniame pakraštyje, t. y. atokiau nuo LTSR sienos su Vokietija. Korpuso ir jo divizijų štabai nuo tada buvo dislokuoti Vilniuje, dauguma korpuso dalinių – Vilniuje ir jo apylinkėse, kai kurie – Rokiškyje, Obeliuose, Kupiškyje, Švenčionėliuose ir Ukmergėje.
Korpuso struktūra
29-ąjį šaulių korpusą sudarė „korpuso dalys“ (tiesiogiai korpuso štabui pavaldūs daliniai; iš buv. Lietuvos kariuomenės aviacijos, ryšių bei kavalerijos dalinių, taip pat dalies artilerijos, karo technikos ir pėstininkų dalinių), 179-oji ir 184-oji šaulių divizijos.
Kijoviec PGR
Kijoviec PGR  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje.
29-asis teritorinis šaulių korpusas
Korpuso struktūra
Po 1940 m. atlikto buvusios Lietuvos kariuomenės sumažinimo 1941 m. pr. joje, t. y., 29-ajame šaulių korpuse tarnavo apie 12 tūkst. kariškių – įskaitant kelis tūkst. korpuso dalinių karinių komisarų bei politvadovų; ~3200 iš jų korpuso čekistai (NKVD ypatingųjų skyrių darbuotojai) laikė „politiškai nepatikimais“ ir 1941 m. pr. jau buvo numatę suimti.
Pirmosios represijos
1941 m. gegužės mėn. korpuso dalys buvo išvestos į vasaros stovyklas: 179-asis šaulių divizija į Pabradės - Švenčionėlių poligoną, 184-asis šaulių divizija ir korpuso korpusinės dalys - į Varėnos poligoną. 1941 m. birželio 8-12 d. korpuso ir daugumos dalių vadai ir kai kurie aukštieji karininkai išsiųsti į tobulinimosi kursus Maskvos karo akademijoje. Juos pakeitė Raudonosios armijos karininkai, korpusą papildė ir eiliniai Raudonosios armijos kariai.
Karo pradžioje
1941 m. birželio 22 d. prasidėjus Vokietijos įsiveržimui į Sovietų Sąjungą, kitą dieną buvo pradėta prievartinė korpuso evakuacija į Rusiją, tačiau ją sužlugdė lietuvių karių sukilimas. Iš Raudonosios armijos pasitraukė beveik visos 29-ojo šaulių korpuso dalys, buvusios Varėnos poligone. Tuo tarpu 179-oji šaulių divizija iš Lietuvos (iš Pažeimenės poligono) buvo evakuojama apsupta nelietuviškų Raudonosios armijos dalių, – todėl šios divizijos kariai iš jos traukėsi daugiausia pavieniui arba nedidelėmis grupėmis, kartais pasipriešindami ginklu. Per korpuso karių sukilimą ir prievartinę korpuso evakuaciją žuvo apie 120 lietuvių karių.
Šakelis
Šakelis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 6 km į pietvakarius nuo Kalvarijos, Būdviečių pelkės pietinėje dalyje. Ežeras pusmėnulio formos, ilgis iš pietų į pietryčius – 0,35 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 111,1 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę mišku. Pietuose išteka upelis link Šešupės. Šalia įsikūręs Juodelių kaimas.
29-asis teritorinis šaulių korpusas
Karo pradžioje
1941 m. liepos pradžioje Rusijos (dab. Pskovo srities pietinės dalies) teritoriją pasiekė tik nedidelė korpuso dalis - apie 1500 karių. Netrukus buvo suimti ir išvežti į Norilsko lagerius dar apie 80 karių, įskaitant 20 karininkų. Liepos – rugpjūčio mėn. dalis korpuso dalinių dalyvavo kautynėse su vokiečiais, keli šimtai lietuvių karių tada pateko į nelaisvę.
Išformavimas
1941 m. rugpjūčio pab. korpusas buvo išformuotas, o jo kariai išskirstyti į kitas Raudonosios armijos dalis; apie 50 karininkų išvežta į karininkų kursus „Vystrel“ (Solnečnogorske, už 50 km nuo Maskvos Tverės kryptimi), vėliau išskirstyti į įvairias karo mokyklas.
Molėtų rajono taryba 1990–1995 m.
Molėtų rajono taryba – Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Molėtų rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Molėtų rajono taryba.
Teisinis pagrindas
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Trikotažininkas
Trikotažininkas – valstybinės įmonės, vėliau AB „Utenos trikotažas“ dvisavaitis laikraštis, leistas nuo 1984 m. sausio 6 d. iki 1996 m. vidurio Utenoje.
Kiršiai
Kiršiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Telšių, prie plento. Pro kaimą prateka upė Patekla. Dabar upė ties Ūbiškės gyv. užtvenkta ir suformuotas Ubiškės tvenkinys nuo Kiršių k. iki Ūbiškės.
Čilubio apskritis
Čilubio apskritis – viena iš Zambijos Šiaurės provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Čilubis. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 66 338 žmones.
Stanislovas Jurgis Oginskis
Stanislovas Jurgis Oginskis (lenk. Stanisław Jerzy Ogiński, 1710 m. – 1748 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Giminė ir dvarai
Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Marcijonas Mykolas Oginskis (1672–1750 m.). Brolis Tadas Pranciškus Oginskis (1712–1783 m.)
Veikla
1738 m. Mstislavlio kaštelionas, vėliau ir Vitebsko kaštelionas.
Šeima
Nuo 1739 buvo vedęs kunigaikštytę Marijoną Oginskaitę, Vilniaus vaivados Kazimiero Dominyko Oginskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnūs: Motiejų ir Aloyzą.
Audrius Dzikaras
Audrius Dzikaras (g. 1957 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, poetas.
Biografija
1981 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1981–1989 m. dirbo dailininku Vilniaus „Dailės“ kombinate. 1990–2001 m. žurnalo Krantai meninis redaktorius, 1996–2012 m. bendrovės „UpArtas“ direktorius.
Kūryba
Nuo 1983 m. dalyvauja parodose. Individualios surengtos Vilniuje (1988 m.), Ronėje (1993 m.). Nuo 1992 m. „Grupės l“ narys.
Tapo aliejumi, daugiausia peizažus („Kelias“ 1983 m., „Tiltas“ 1985 m., „Pirmasis sniegas“ 1986 m., „Tamsus peizažas“ 1988 m., „Šulinys be rentinio“ 1993 m., „Šventykla“ 1999 m.). Naudoja metafizinės tapybos raiškos priemones: realūs daiktai sukomponuoti paslaptingoje, sustingusioje, dematerializuotoje aplinkoje. Kūriniai tamsaus prislopinto kolorito.
William Harvey
Viljamas Harvėjus ( 1578 m. balandžio 1 d. Folkstonas, Anglija – 1657 m. birželio 12 d. Hampstedas, Londonas, Anglija) – anglų medikas ir fiziologas, pirmasis sistemingai aprašęs kraujotakos ratą ir širdies svarbą kraujotakai.
Žinojimas prieš Harvėjų
Prieš Harvėjų, žinios apie širdies ir kraujagyslių sistemą buvo skurdžios, daugiausiai paremtos romėnų gydytojo Galeno (129–199?) teorijomis, kuriomis jis teigė, kad venos paskirsto kraują po kūną, o arterijose yra pneuma – gyvybinės sielos mišinys.
Pasivaikščiojimai
Pasivaikščiojimai – Lietuvoje rodoma laida. Pirmą sezoną buvo rodoma 2010 metais per TV1 kanalą. Nuo 2014 m. transliuojama per Info TV. Kūrėjas – Rytis Zemkauskas. Laida rodoma kas dvi savaites, pasikeisdama eterį su kita, tų pačių režisierių kuriama laida, Alchemija. Laidoje pakviečiama vis po kitą įžymybę, su ja kartu vaikštant po miesto gatves ir kalbama apie aktualias temas. 2013 m. pabaigoje išleista to paties pavadinimo knyga. Knygoje „Pasivaikščiojimai“ publikuojami pokalbiai iš 20 laidų.
Kloda Duža
Kloda Duža  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą teka Lutnios upė.
Apskritagalvis bandrenis
Apskritagalvis bandrenis (Echinops sphaerocephalus) – astrinių (Asteraceae) šeimos, bandrenių (Echinops) genties augalas.
Auginamas darželiuose, bet randamas ir sulaukėjęs. Mėgsta kalkingas dirvas. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Žiedai balti ar melsvi. Sėklose susikaupia iki 25 proc. aliejaus. Augalas medingas, turi daug nektaro ir žiedadulkių.
Baltarusijos futbolo federacija
Baltarusijos futbolo federacija – Baltarusijos futbolą vystanti institucija, organizuojanti Baltarusijos aukščiausią futbolo lygą, Baltarusijos vyrų futbolo rinktinę ir Baltarusijos moterų futbolo rinktinę.
Federacija buvo įkurta 1989 m. Minske. FIFA narė yra nuo 1992 m., po metų buvo priimta į UEFA.
2011–2019 m. federacijai vadovavo Sergejus Rumas, nuo 2019 m. – Vladimiras Bazanovas.
Varėnos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Varėnos rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Varėnos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 6 d. Varėnos rajono savivaldybės meru išrinktas Elvinas Jankevičius. Mero pavaduotoju paskirtas Marius Juškevičius, administracijos direktoriumi – Stasys Alekna, jo pavaduotoju – Tadas Valentukevičius.
Kupediniai
Kupediniai (Archostemata, sin. Cupedina) – mažiausias vabalų pobūris, kuriam priklauso apie 50 rūšių, suskirstytų į 5 šeimas. Tai primityvūs vabalai, panašūs į pirmuosius vabalus, žinomus iš fosilijų.
Šiame pobūryje yra ir vienintelė vabalų rūšis, kuriai būdinga pedogenezė (dauginimasis lervinėje stadijoje) – Micromalthus debilis.
Kiriu
Kiriu  – miestas vidurio Japonijoje, Honšiū saloje, Gunmos prefektūroje, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Tokijo, prie Vatarasės upės, Kanto lygumoje. Miestas plentu ir geležinkeliu jungiasi su Tokiju. Tekstilės (šilko), maisto, elektrotechnikos, mašinų (automobilių dalių, tekstilės pramonės mašinų) gamybos pramonė. Šilkaverpių auginimo regiono prekybinis centras. Yra nuo 1949 m. veikiantis Gunmos universiteto inžinerijos fakultetas. Yra zoologijos sodas, vabzdžių, tekstilės, meno muziejai.
Liudvikas Jakimavičius
Liudvikas Jakimavičius (1959 m. rugpjūčio 21 d. Kuliuose, Plungės rajone – 2022 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje ) – Lietuvos rašytojas.
Biografija
1985 m. Vilniaus universitete baigė lituanistikos studijas, 1991 m. Lietuvos muzikos akademijoje – scenaristų kursus.
1988–1990 m. vienas iš kultūros mėnraščio „Sietynas“ redaktorių. Dirbo žurnalo „Metai“ redakcijoje, nuo 1998 m. savaitraščio „7 meno dienos“ redakcijoje. 1998–2004 m. Baltijos TV scenaristas bei režisierius. 2004–2007 m. dirbo žurnalo „Literatūra ir menas“, 2007–2008 m. – „Verslo žinios“ redakcijoje. 2008–2011 m. dirbo Bernardinai.lt redakcijoje.
Kiriu
Istorija
Kiriu nuo seno garsėjo kaip šilkaverpių auginimo ir šilko gamybos centras.
Kupediniai
Archostemata pobūrio vabalai gana reti. Permo fosilijos rodo, kad kadaise šie vabalai buvo plačiai paplitę.
Greenpeace
thumb|right|Greenpeace protestuoja prieš L'oreal.
Greenpeace – tarptautinė aplinkos apsaugos organizacija, įkurta 1971 m. Vankuveryje (Vancouver). Žinoma savo akcijomis prieš atmosferinius ir požeminius atominius bandymus, banginių medžioklę, miškų naikinimą, naftos kompanijų politiką ir kt. Greenpeace turi tautines ir regionines būstines 41 šalyje, jungiamas Amsterdame esančios Greenpeace International. Organizacija finansiškai remiama maždaug 2,8 mln. visame pasaulyje esančių rėmėjų ir labdaros organizacijų, tačiau vyriausybių ir korporacijų paramos nepriima.
Greenpeace organizacija, anksčiau žinoma kaip Greenpeace Foundation, savo pirmąją kampaniją pradėjo 1971 m. rugsėjo 15 d. Ja buvo protestuojama prieš atominių ginklų bandymus Aliaskoje.
Misija
Savo oficialioje svetainėje Greenpeace skelbia tokią savo misiją:
Organizacijos struktūra
Centrinė organizacijos būstinė Greenpeace International įsikūrusi Nyderlanduose, Amsterdame. Ji vienija 28 tarptautiniu bei nacionaliniu mastu veikiančius padalinius, kurių veikla aprėpia daugiau nei 40 šalių. Organizacijos padaliniai veikia autonomiškai, tačiau jie visi skelbia tas pačias tiesas bei nuolat ieško rėmėjų savo veiklai palaikyti.
Licenzijuoti Greenpeace padaliniai
Licenzijuoti Greenpeace padaliniai finansiškai remia Greenpeace International veiklą, organizuoja vietines kampanijas, dalyvauja tarptautiniuose projektuose bei padeda kurti pasaulinių organizacijos kampanijų programas.
! Licenzijuoti Greenpeace padaliniai
Organizacijos prioritetai
Greenpeace organizuoja kampanijas bei projektus pagal savo tam laikotarpiui nustatytus prioritetus. Greenpeace rengia kampanijas, skatinančias alternatyvius jūrinių išteklių bei atsigaminančios energijos panaudojimo sprendimus, taip pat, savo veikla kreipia dėmesį į per didelius pasaulinės žūklės mastus ir atominės energetikos keliamus pavojus.
Šiuo metu organizacija koncentruojasi į globalinio atšilimo stabdymą bei pasaulio vandenyno bei senųjų miškų išsaugojimą. Greenpeace savo tikslų siekia įprastiniais aplinkosaugos organizacijos metodais (pvz.: dalyvavimas tarptautinės konferencijose, lobizmas ir kt.), tačiau į daugelį savo kampanijų įtraukia taikius tiesioginio poveikio veiksmus.
Organizacija garsėja tiesioginio poveikio veiksmais ir tokiu būdu pritraukia dėmesį į tam tikras aplinkosaugos problemas. Pavyzdžiui, Greenpeace aktyvistai apsupa save banginių medžiotojų harpūnais ar įsiveržia į atominės energetikos bazes apsirengę radioaktyvių atliekų statinėmis.
Dzialdovas
Dzialdovas  – miestas Lenkijos pietryčiuose, (Varmijos Mozūrų vaivadija) prie Vkros intako Dzialdovkos upelio, Dzialdovo apskrities centras. 21 100 gyv. (2003 m.).
Pro Dzialdovą eina geležinkelis Hava-Nasielskas ir Nidzica-Brodnica. Yra metalo konstrukcijų gamykla, stiklo, statybinių medžiagų, baldų, avalynės, maisto pramonė; spaustuvė.
Istorija
Dzialdovo vietoje buvusią prūsų sasnių pilį XII a. pab. užėmė Vokiečių ordinas. Į apylinkes nuo XIV a. kėlėsi kolonistai iš Mozūrijos. 1340–1350 m. Vokiečių ordinas čia pastatė savo pilį, prie jos kūrėsi Soldau gyvenvietė. Miesto teisės nuo 1344 m.
1409 m. miestas sudegintas lietuvių. XV a. dėl Dzialdovo su kryžiuočiais kariavo lenkai, kurie 1410 m. ir 1454 m. trumpai jį buvo užėmę. Po 1466 m. Torunės taikos Dzialdovas liko Vokiečių ordinui. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1657 m. Brandenburgo hercogystės, nuo 1701 m. Prūsijos karalystės, nuo 1871 m. Vokietijos imperijos miestas.
XVI a. – XVIII a. prekybos ir amatų miestas. Nuo 1530 m. čia paplito evangelikų liuteronų tikėjimas. XIX a. lenkybės centras Mozūrijoje. 1920 m. atiteko Lenkijai. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė koncentracijos stovykla. 1920–1975 m. ir nuo 1999 m. – Dzialdovo apskrities centras.
Architektūra
Išlikusi barokinė rotušė, statyta 1796 m., 1922 m. perstatyta, gotikinė kryžiuočių pilis, statyta XIV a. viduryje, iki 1470 m. keliais etapais praplėsta, XVI a. ir XVII a. perstatyta.
Činsalio apskritis
Činsalio apskritis – viena iš Zambijos Šiaurės provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Činsalis. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 128 646 žmones.
Mažieji Beiniūnai
Mažieji Beiniūnai arba Uljanovskojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Kleinbeinuhnen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ульяновское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Gudvalių valsčiaus, nuo 1818 m. Beiniūnų valsčiaus kaimas. Priklausė Dambraukos, nuo 1738 m. Žabynų, nuo 1907 m. vėl Dambraukos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Samtero fortas
thumb|right|250px|Samtero forto vieta
Samtero fortas – mūrinis pajūrio įtvirtinimas Čarlstono uoste, Pietų Karolinoje. Fortas yra gerai žinomas kaip vieta, kurioje buvo paleisti JAV pilietinį karą pradėję šūviai.
Kazimieras Marcijonas Oginskis
Kazimieras Marcijonas Oginskis (1680–1727 m.) – Lietuvos ir Abiejų Tautų Respublikos karinis ir politinis veikėjas.
Giminė
Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Grigalius Antanas Oginskis (1654–1709 m.), motina Teofilė Čartoriska. Sesuo Elžbieta Magdalena Oginska.
Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right|Sudargo mokykla
Šakių rajono Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Sudarge (Šakių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190823333. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.
Nuo 2012 m. Šakių rajono Kidulių pagrindinės mokyklos Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinio ugdymo skyrius.
Istorija
1884 m. Sudarge buvo parapinė katalikiška mokykla, kurioje mokėsi 49 vaikai. 1944–1945 m. m. mokykla nedirbo. 1949–1950 m. m. pradžios mokykla pradėta pertvarkyti į septynmetę, nuo 1961–1962 m. m. aštuonmetė mokykla. Įsteigtas bendrabutis, kuriame gyveno apie 30 vaikų. Dalis lietuvių vaikų mokėsi ir iš Kaliningrado srities. Veikė prailgintos darbo dienos grupės, įrengta mokyklos valgykla, mokymo kabinetai, pastatytas dviejų aukštų (8 klasių-kambarių) mūrinis mokyklos pastatas.
Nuo 1986–1987 m. m. įvestas privalomas devynmetis mokymas, mokykla pavadinta nepilna vidurine. Sekančiais mokslo metais ji vadinama devynmete, 1992–1993 m. m. pagrindine (9 klasių), nuo 2000–2001 m. m. pagrindine (10 klasių) mokykla. 2012 m. rugpjūčio 31 d. Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla prijungta prie Kidulių pagrindinės mokyklos.
Pavadinta kunigo knygnešio Martyno Sederevičiaus (1829–1907) vardu.
Moko akmuo
Moko akmuo riedulys Upninkų miške, ne­to­li Už­upio kai­mo (Jonavos rajono savivaldybė). Aukš­tis - 4 m, il­gis - 6 m. Gi­liai įsmi­gęs į že­mę.
1912 m.
1912 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Avia Solutions Group arena
Savybės
Yra 5 km nuo Vilniaus centro, Verkių seniūnijoje. Šalia uždaras vandens parkas, PC „Ozas“, renginių aikštelė ir parkas. Turi mažesnį priestatą, Jeep areną. Šalia įrengta 1500 vt. parkingas bei 150 vt. požeminė aikštelė.
Vyksta krepšinio (FIBA Čempionų lygos, LKL) ir kt. sporto varžybos, koncertai, teatro spektakliai, baleto ir cirko pasirodymai, autoriniai vakarai, šou, parodos, verslo renginiai (konferencijos, kongresams, seminarai), TV filmavimai.