cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladislava Arminaitė
thumb|270px|[[Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė ir Vladislava Arminaitė lydi prezidentą Antaną Smetoną. Antroji skaučių stovykla Pažaislyje, 1938 m. liepos 12–20 d.]] Vladislava Arminaitė (1894 m. vasario 24 d. Marijampolėje, Rusijos imperija – 1966 m. Kaune, Lietuvos TSR; palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogė, skautininkė ir disidentė.
Biografija
1922 m. pervažiavo gyventi į Kauną, dirbo pavyzdinėje mokykloje prie „Saulės“ mokytojų seminarijos. 1933 m. rugsėjo 9 d. Valstybės prezidentas ir Skautų sąjungos šefas Antanas Smetona pakvietė Vladislavą Arminaitę į Vyriausiąjį skautų štabą, 1933–1935 m. ji buvo renkama šalies skaučių vade. Jos iniciatyva Valstybės teatre pradėti organizuoti Skautų organizacijos renginiai, ji dalyvaudavo skaučių vadovų mokyklos veikloje, pradėjo organizuoti greitai išgarsėjusias Skaučių stovyklas Karmėlavoje ir Pažaislyje. 1935 m. Lietuvos skautų sąjunga skilo į Skautų broliją ir Skaučių seseriją, pastarosios organizacijos vyr. skautininke tapo Vl. Armonaitė. Tais pačiais metais Kaune buvo sušauktas Pasaulio lietuvių kongresas, jį organizuoti padėjo skautai, vakaro prie Kauno pilies programą programą parašė ir renginį vedė Vl. Arminaitė. 1937 m. Kaune buvo sušauktas Skaučių seserįjos suvažiavimas, organizaciniai rūpesčiai taip pat gulė ant Vladislavos Arminaitės pečių. Nuo 1939 m. vadovavo 2-ajai pavyzdinei pradinei mokyklai Šančiuose, kur dirbo ir jos sesuo Sofija Arminaitė. Įkūrė mokinių teatrą, vaidinimams pati rašė pjeses. Nesutiko su sovietinės valdžios įvedimu Lietuvoje, 1941 m. gegužės 1-ąją „Saulutės“ slapyvardžiu pasirašytą Vl. Arminaitės kalbą paskelbė pogrindinis radijas. Nacistinės okupacijos metais įsitraukė į Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veiklą. Pokaryje buvo tardoma NKVD organų. 180px|thumb|Atminimo lenta
Dobričius
Dobričius – miestas šiaurės rytų Bulgarijoje, netoli Juodosios jūros. Išvystyta mašinų, maisto, tekstilės, odos, avalynės pramonė. Svarbus prekybos žemės ūkio produkcija centras.
Istorija
1949–1990 metais miestas vadinosi Tolbuchinu sovietų kariškio F. Tolbuchino (1894–1949) garbei.
Edgar Bechter
Edgar Bechter (g. 1988 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius ir atlikėjas. Grupės "Hypocrite" narys.
Katauskių dvaras
Katauskių dvaras – buvusio dvaro sodyba Katauskiuose, Raseinių rajone, netoli kelio, 7 km į pietvakarius nuo Šiluvos.
Dvaro sodybos fragmentai yra Dubysos regioninio parko bei Lyduvėnų kraštovaizdžio draustinio teritorijose. Sodyba įtraukta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Sodyba yra privati nuosavybė. Čia išlikę koplyčia–mauzoliejus (unik. kodas ), tvenkinys šalia koplytėlės, akmens mūro svirnas-ledainė, tokio pat mūro arklidė, įvairių kitų statinių griuvėsiai. Koplytėlė su rūsiu pastatyta 1835 m. Rūsyje buvo laidojami mirusieji. 2008 m. buvo išvalytas koplytėlės vidus, perlaidoti rūsyje rasti palaikai, sutvarkyta aplinka, atlikta koplytėlės išorės apdaila, pakeistos durys ir langai.
Istorija
Dvaras žinomas nuo 1584 m., nors Raseinių žemės teismo knygose tada vadintas Padubysiu ir priklausė Stanislovui Kotovskiui (Katauskiui). Pagal savininką vėliau pradėtas vadinti ir dvaras, kad nebūtų painiojams su kitais Padubysiais, kurių Dubysos krantuose ne vienas. XIX a. jis jau minimas kaip Viktoro Korevo dvaro palivarkas. 1907 m. dvarą nusipirko Stanislovas ir Antanina Korzonai.
Craig Porter Jr.
Kreigas Porteris jaunesnysis (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Klivlando „Cavaliers“ komandoje. Pagal sutarties sąlygas jis dalinasi laiką tarp „Cavaliers“ ir NBA G lygos klubo Klivlando „Charge“.
Profesionali karjera
2023 m. NBA naujokų biržoje nebuvo pašauktas, tačiau 2023 m. liepos 7 d. „Cavaliers“ su juo pasirašė dvipusę (two-way) sutartį.
Satelitinė valstybė
Satelitinė valstybė arba satelitas (lot. satelles, kilm. satellitis – palydovas, tarnas, bendrininkas) – formaliai nepriklausoma, bet esanti kitos valstybės politinėje ir ekonominėje įtakoje ir užsienio reikaluose jos proteguojama valstybė. Satelito terminas dažniausiai vartojamas ideologinei priklausomybei pabrėžti, tačiau taip pat gali turėti ekonominę ir karinę kitos valstybės įtaką.
Makiritariai
Makiritariai ( – „upės žmonės“, sav. ye’kuana, dekuana „kanojų žmonės“, so’to „žmonės“) – indėnų tauta, priklausanti karibams, gyvenanti šiaurės Amazonijoje: daugiausia pietų Venesueloje (Bolivaro ir Amazonės valst.), Ventuario, Kauros ir Paragvos aukštupių baseinuose, taip pat pasienio srityse Brazilijoje (Roraima), kur vadinami majongongais (maiongong). Populiacija apie 6500 žmonių. Makiritarių kalba priskiriama karibų kalbų šeimai (pagrindinės tarmės – kunanų, dekuanų, ihiaruanų, maitsių, majongongų). Portugališkai ir ispaniškai kalba nedaugelis. Pagal tikybą – prigimtinės religijos puoselėtojai.
Nors nuo XVIII a. vid. karibai ir europiečiai tarpusavyje kariavo, tačiau iki pat XX a. 5-ojo dešimtmečio europiečiai makiritarių žemių nebuvo pasiekę, tad šie išsaugojo tradicinę kultūrą.
Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (manijokai, kukurūzai, bananai ir kt.), žvejyba, medžiokle, rankiojimu. Nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio ėmė plisti gyvulininkystė. Gamina skobtinius luotus, aprūpintus varikliais. Amatai – pynimas, medžio drožyba.
Makiritariai gyvena dideliais (iki 500 žmonių) kaimais. Name gyvena 3–4 didžiosios šeimos, vadovaujamos išrinkto vado ir šamano. Būstai (ëttë) apskriti, 15–30 m skersmens, 8–16 m aukščio. Stogas kūgiškas, iš palmių lapų, atraminis stulpas simbolizuoja pasaulio ašį – ant jo viršūnės išraižomas genio – mitologinio dvynio-sutverėjo – paveikslas (dabar kartais pakeičiamas lėktuvu). Sienos pintos, apteptos moliu, išrašytos mitologiniais paveikslais. Namo viduryje – vyrų patalpa, o pasieniuose – skyriai vaikams ir moterims. Vadą ar šamaną laidoja ties kertinio stulpo pamatu, tada namą apleidžia.
Moterys vilki prikyštę (per šventes – puoštą biseriu), vyrai – juostą su plačiu galu priekyje. Kreolinė apranga labiau plinta tarp moterų.
Makiritarių bendruomenės daugiausia endogaminės. Giminės linija matrilinijinė, santuoka – matrilokalinė. Turi mitologinį epą „Vatuna“. Pagrindines šventes – įkurtuves, ūkines ir medžioklės šventes, berniukų ir mergaičių įšventinimus – lydi grojimas ilgomis (1,5 m) fleitomis.
Piramidė (geometrija)
thumb|240x240px|Piramidės 1-skeletas yra rato grafas Geometrijoje piramidė – briaunainis, gaunamas jungiant pagrindo daugiakampį su tašku, kuris vadinamas piramidės viršūne. Kiekviena pagrindo kraštinė ir viršūnės taškas sudaro trikampį, vadinamą šonine siena. Tai kūginis kūnas, turintis daugiakampį pagrindą. Piramidė, kurios pagrindas turi n kraštinių, turės briaunainio viršūnę,  sieną ir 2n briaunas. Visos piramidės yra dualios pačios sau.
Kai piramidės savybės atskirai neminimos, laikoma, kad ji yra taisyklinga kvadratinė piramidė, panaši į piramidžių statinius. Piramidės trikampiu pagrindu dažniausiai vadinamos tetraedrais.
Pasviros piramidės, panašiai kaip trikampiai, gali būti vadinamos smailomis, kai viršūnė yra virš pagrindo, vidinio jo ploto ribose, ir bukomis, kai viršūnė yra už pagrindo išorinio krašto. Stačioji piramidė yra ta, kurios viršūnė yra tiesiai virš pagrindo daugiakampio kampo arba briaunos. Tetraedrams piramidės statumas, smailumas ir bukumas keičiasi priklausomai nuo to, kuris trikampis yra laikomas piramidės pagrindu.
Piramidės yra prizmoidų poklasis. Piramidę galima sudvigubinti, t. y. paversti bipiramide, jei pridėsime kitą piramidės viršūnę priešingoje pagrindo pusėje.
Okotepekės departamentas
Okotepekės departamentas  – vienas iš 18 Hondūro departamentų. Yra šalies pietvakarinėje dalyje, Salvadoro ir Gvatemalos pasienyje. Administracinis centras – Nueva Okotepekė.
Geografija
Departamento paviršius kalnuotas, yra karštųjų versmių. Pagrindinė upė – Lempa.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 16 savivaldybių:
Makai (Roraima)
Makai – klajokliai medžiotojai-rankiotojai, žvejai.
Andrius Lipskis
Andrius Lipskis (g. 1988 m. vasario 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje. Kitados rungtyniavo Gargždų „Bangoje“, Vilniaus REO, „Šiaulių“ klube, Pakruojo „Kruojoje“ ir tuometiniame „Trakų“ klube. Vėliau grįžo į Telšius ir atstovavo „Džiugo“ klubui.
FK Banga
Nuo 2009 m. žaidė Gargždų „Bangoje“.
FK REO
2012 m. perėjo į REO, tačiau tais pačiais metais klubas bankrutavo, bei buvo pašalintas iš A lygos.
FK Šiauliai
2012 m. vasarą persikėlė į FK Šiauliai.
FK Kruoja
2013 m. žaidė Pakruojo „Kruojoje“.
FK Trakai
2014 ir 2015 m. buvo FK Trakai žaidėjas.
FC Džiugas
Žaidėjas ilgus metus (nuo 2016 m.) atstovavo Telšių „Džiugo“ komandai, kuri žaidė Pirmoje lygoje.
2021 m. žaidė FC Džiugas, kuris debiutavo A lygoje ir buvo vienas iš pagrindinių žaidėjų. 2021 m. balandžio 16 d. rungtynėse prieš FK Riteriai pelnė garbės įvartį žemaičiams, o Džiugas pralaimėjo 1:4. 2021 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą pelnė pirmą įvartį ir žemaičiai išsiveržė į priekį 1:0. Galutinis rezultatas 2:2.
Pratęsta sutartis ir 2022 m. sezonui.
2022 m. birželio 26 d. paskelbta, kad baigia profesionalo karjerą ir atsidės tėvystei bei trenerio karjerai.
Paskutines rungtynes A lygoje sužaidė 2022 m. birželio 26 d. prieš „Jonavos“ klubą.
Trenerio karjera
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Humbaba
miniatiūra|Humbaba – Kedrų girios sargas ([[Luvras)]] Humbaba arba Huvava  – demonas, Kedrų girios sargas. Turėjo liūto veidą, grifo nagus, jaučio ragus, o uodega užsibaigė gyvatės galva. Kūnas apaugęs aštriais žvynais. Pasižymėjo labai gera klausa. Turėjo septynias jį saugančias auras.
Gilgamešo epe Humbabą nužudo Gilgamešas ir Enkidu. Tuo metu jis turėjo tik vieną aurą. Po jo žūties Enlilis po vieną aurą atidavė laukams, upėms, nendrynams, liūtams, rūmams, girioms. Septintą aurą atidavė Ningalei.
Jonny Greenwood
Džonatanas Ričardas Gajus Grinvudas (Jonathan Richard Guy Greenwood, g. 1971 m. lapkričio 5 d. Oksforde, Anglijoje) – britų muzikantas ir kompozitorius. Geriausiai žinomas kaip alternatyviojo roko grupės „Radiohead“ gitaristas ir klavišininkas, taip pat kaip filmų muzikos takelių kūrėjas.
Kartu su savo vyresniuoju broliu Colin Greenwood mokėsi mokykloje Abingdone, kur ir sutiko būsimus „Radiohead“ narius. Greenwood buvo paskutinis narys, prisijungęs prie grupės, taip pat iš pradžių grojo klavišiniais ir lūpine armonikėle, vėliau tapo pagrindiniu gitaristu. Studijavo universitete, kurį metė grupei pasirašius kontraktą su įrašų leidykla „Parlophone“, o debiutiniame single „Creep“ girdima Greenwood gitara išpopuliarino visą atliekamą skambesį. Šiuo metu „Radiohead“ yra susilaukę didžiulio kritikų ir klausytojų pripažinimo bei pardavę virš 30 milijonų albumų kopijų. Kartu su kitais grupės nariais 2019 m. įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
2003 m. išleistas debiutinis solinis Greenwood įrašas, muzikos takelis filmui „Bodysong“. 2018 m. nominuotas Oskarui už garso takelį filmui „Nematomas siūlas“, o 2021 m. – už garso takelį filmui „Šuns galia“.
Diskografija
Bendri albumai
Garso takeliai
Dainų rinkiniai
EP
Lugal-dalu
thumb|180px|Lugal-dalu vaizduojanti statula (Stambulo Senovės Rytų muziejus)
Makai (Kolumbija-Brazilija)
Makai (makú, maco iš arav. „nebyliai“) arba nadahupai (Nadahup) – indėnų tauta (ar tautų grupė), gyvenanti šiaurės vakarų Amazonijoje: Kolumbijoje (Gvavjarės, Vaupeso dep.), Brazilijoje (Amazonės valst.) ir Venesueloje, Negro ir Žapuros tarpupyje, Vaupeso, Papurio ir kitų upių baseinuose. Populiacija apie 3000 žmonių. Vartoja keletą skirtingų makų-puinavių (nadahupų) kalbų, kurios galbūt giminingos tukanų kalboms, plinta ispanų ir portugalų kalbos. Pagal tikybą – prigimtinės religijos puoselėtojai.
Lugal-dalu
Šumero karalių sąraše toks valdovas nėra minimas, tačiau aptikta Lugal-dalu vaizduojanti statula, ant kurios įrašytas jį identifikuojantis vardas. Statulos stilius panašus į kitų Šumero valdovų statulų, pvz., Meanesio, Entemenos (En-aba-tumo I sūnų). Šią pilko kalkakmenio ar gipso statulą aptiko Edgar James Banks. 1904 m. jis paskelbė straipsnį, pavadintą „Seniausia statula pasaulyje“ (visgi aptikta senesnių statulų, pvz., Urfos žmogus, Ain Gazalio statulos).
Makai (Kolumbija-Brazilija)
Makų gentys:
Lugal-dalu
Ant statulos archajiniu dantiraščiu įrašyta: 𒂍𒊬 𒈗𒁕𒇻 𒈗𒌓𒉣𒆠 = è-sar lugal-dalu lugal adab-(ki) („Esar šventykloje, Lugal-dalu, Adabo karalius“ (turima omenyje Adabe stovėjusi šventykla).
Makai (Kolumbija-Brazilija)
Makai laikomi šiaurės vakarų Amazonijos čiabuviais, juos iš dalies išstūmė tukanai. XIX–XX a. vid. nukentėjo nuo kaučiuko surinkėjų, bet išsilaikė izoliuotai. Vėliau į jų žemes ėmė skverbtis gyvulių augintojai, ūkininkai, vėliau – FARC partizanai. Daug makų pražuvo dėl ligų, ginkluotų susidūrimų su atėjūnais.
thumb|left|200px|Makų gyvenamos sritys
Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (ypač manijokų auginimu), medžiokle (pasitelkiant lankus su strėlėmis ir pučiamuosius vamzdžius), rankiojimu. Dalį metų praleidžia klajodami.
Gyvena nedidelėmis judriomis bendruomenėmis po 15–35 žmones. Stato didžiuosius namus (malokas), kuriuos galbūt perėmė iš tukanų, arba keletą nedidelių stačiakampio plano namelių be sienų, su dvišlaičiu stogu. Klajodami gyvena paprastose palapinėse.
Makai vaikšto nuogi ar pusnuogiai, vyrai nešioja puoštą genitalijų apdangalą su virvele.
Mitologija tyrinėta nedaug.
Colin Greenwood
Kolinas Čarlzas Grinvudas (Colin Charles Greenwood, g. 1969 m. birželio 26 d. Oksforde, Anglijoje) – britų muzikantas ir kompozitorius. Geriausiai žinomas kaip alternatyviojo roko grupės „Radiohead“ bosistas. Taip pat groja kontrabosu ir elektroniniais instrumentais.
Kartu su savo jaunesniuoju broliu Jonny mokėsi mokykloje Abingdone, kur ir sutiko būsimus „Radiohead“ narius. Šiuo metu „Radiohead“ yra susilaukę didžiulio kritikų ir klausytojų pripažinimo bei pardavę virš 30 milijonų albumų kopijų. Kartu su kitais grupės nariais 2019 m. įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
Be „Radiohead“ veiklos, Greenwood taip pat kuria muziką filmams, groja bosine gitara kitų atlikėjų įrašuose bei savo grupės narių soliniuose įrašuose.
Marius Ganusauskas
Marius Ganusauskas (g. 1994 m. gegužės 13 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.
Jonavos „Lietava“
Karjerą pradėjo tuometiniame „Lietavos“ klube, kuris rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2013 m. gegužės 11 d. sužaidė prieš Radviliškio „Lokomotyvas“. 2013 m. birželio 1 d. rungtynėse prieš „Poloniją“ pelnė du įvarčius ir jonaviškiai nugalėjo rezultatu 2:1. Kartais žaisdavo dublerių ekipoje: jonaviškiai 2016 m. birželio 30 d. rezultatu 16:0 sutriuškino Alytaus „Dainavos B-SRC“ ekipą. Tris įvarčius pelnė M. Ganususkas.
UMF „Snaefell“
2018 m. pradžioje išvyko į Islandiją ir atstovavo UMF Snaefell.
FK „Jonava“
2020 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir žaidė „Jonavos“ klube. Jonaviškiai tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti aukščiausioje šalies lygoje.
2021 m. karjerą tęsė FK Jonava. LFF sprendimu jonaviškiai į A lygą nepateko. Po šio sprendimo treneriai ir dalis žaidėjų paliko klubą, bet M. Ganusauskas jame liko. Po pirmųjų Pirmos lygos rungtynių, kuriose rezultatu 3:2 buvo nugalėtas Plungės „Babrungas“ Marius Ganusauskas davė interviu, kuriame pasidalino mintimis apie rungtynes ir apie LFF sprendimą.
2021 m. gegužės 14 d. jonaviškiai Pirmoje lygoje rezultatu 7:0 sutriuškino „Atmosferos“ klubą. Šiose rungtynėse net keturis įvarčius pelnė M. Ganusauskas.
A lygoje debiutavo 2022 m. kovo 19 d. rungtynėse prieš Bangą ir jose pasižymėjo pelnydamas įvartį.
2022 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė įvartį. Žalgiečiai nugalėjo rezultatu 3:1.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Chaskovas
Chaskovas – miestas pietinėje Bulgarijoje, netoli sienos su Turkija ir Graikija; srities centras. Išvystyta mašinų, maisto, tabako, tekstilės pramonė. Į vakarus nuo miesto yra balneologinis kurortas Haskovski Mineralni Bani. 2003 m. pastatyta didžiausia pasaulyje Švč. Mergelės Marijos statula (32 metrų aukščio).
Gyvatės jūra
thumb|right|220px| Gyvatės jūra (Mare Anguis) Krizių jūros (Mare Crisium) šiaurės rytuose Gyvatės jūra (, 23°N, 67°W) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje.
Gyvatės jūra yra netaisyklingos formos sustingusios lavos laukymė, esanti į šiaurės rytus nuo Krizių jūros (žr. schemą). Skersmuo 130−150 km. Pagal plotą (10 000 km²) tai labiau Mėnulio ežeras nei jūra. Prie jos yra Eimarto krateris (skersmuo 46 km).
Tomas Žiukas
Tomas Žiukas (g. 1970 m. gruodžio 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, rungtyniavęs vidurio gynėjo pozicijoje. Daugiausia žaidė Vilniaus „Žalgirio“, Šiaulių „Karedos“ klubuose, yra rungtyniavęs Rusijoje ir Vokietijoje.
Tomas Žiukas Lietuvos nacionalinėje rinktinėje sužaidė 45 varžybas ir įmušė 1 įvartį (pasaulio čempionato atrankos varžybose į Airijos vartus).
Vokietijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Vokietijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Atsakomosios rungtynės
-
Finalo rungtynės
---
Veliko Tirnovas
Veliko Tirnovas – miestas šiaurinėje Bulgarijoje, prie Jantros upės. Išvystyta mašinų, elektrotechnikos, tekstilės, chemijos, medienos, maisto pramonė.
Olančo departamentas
Olančo departamentas  – vienas iš 18 Hondūro departamentų. Yra šalies vidurio rytinėje dalyje, Nikaragvos pasienyje. Administracinis centras – Chutikalpa.
Veliko Tirnovas
Mieste veikia universitetas, archeologijos muziejus. Yra V–VI a. Bizantijos Carevec tvirtovės liekanos, XII–XIV a. cerkvės ir rūmai, daug unikalaus stiliaus pastatų. Miestas saugomas kaip architektūros paminklas.
Olančo departamentas
Olančas yra didžiausias Hondūro departamentas, didesnis, nei Salvadoro valstybė.
Veliko Tirnovas
Istorija
Kaip didelė gyvenvietė žinomas nuo XI–XII amžiaus. Buvo Antrosios Bulgarijos imperijos sostinė, 1598 ir 1686 m. Tirnovo sukilimų centras. Iki 1965 m. vadinosi Tirnovu.
Counter-Strike: Condition Zero
Counter-Strike: Condition Zero – pirmojo asmens šaudyklė, kurią sukūrė „Valve“, „Turtle Rock Studios“ ir „Ritual Entertainment“. Žaidimą 2004 m. kovo 23 d. išleido „Valve“ ir „Sierra Entertainment“. „Condition Zero“ naudoja GoldSrc žaidimų variklį. Žaidimas turi 2 vieno žaidėjo režimus: Tour of Duty ir Condition Zero: Deleted Scenes. Kartu su kitais „Valve“ žaidimais, 2013 m. vasario 5 d., „Condition Zero“ buvo išleistas „Mac OS X“ ir „Linux“ operacinėms sistemoms.
Olančo departamentas
Geografija
Vakarinė ir šiaurinė departamento dalys yra kalnuotos (kalnuose auga pušų ir kietmedžių miškai). Centrinėje dalyje plyti savana, išvagota Guajapės baseino upių. Rytinė dalis apaugusi tropikų džiunglėmis. Dalis jų priklauso į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtrauktam Platano upės biosferos rezervatui. Departamente taip pat yra Talagvos olos, kuriose randama archeologinių radinių.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 23 savivaldybes:
Counter-Strike: Condition Zero
Žaidimas
„Counter-Strike: Condition Zero“ žaidimo stilius identiškas kitoms „Counter-Strike“ serijos dalims. Pagrindinis žaidimo tikslas – priklausomai nuo komandos, susprogdinti arba nukenksminti bombą, išlaisvinti visus įkaitus, arba nužudyti visą priešininkų komandą. Žaidimas nuo kitų savo serijos dalių išsiskiria savo vieno žaidėjo režimais Tour of Duty ir Condition Zero: Deleted Scenes.
Režime Tour of Duty, žaidėjas dalyvauja turuose, kurie žaidėjui duoda įvairius tikslus. Vienas žemėlapis turi nuo 1 iki 3 užduočių, kurias atlikęs, žaidėjas atrakina kitą žemėlapį ir naujas užduotis. Režime iš viso yra 6 turai.
Režime Condition Zero: Deleted Scenes, žaidėjas atlieka misijas. Daugelis misijų reikalauja žaidėjo atlikti užduotis daugiau nei viename žemėlapyje, kuriuose reikia išspręsti galvosūkį arba surasti būdus apeiti įvairias kliūtis. Šiame režime nėra pinigų – žaidėjas pradeda kiekvieną misiją su tam tikrais ginklais ar įranga. Kai kuriose misijose žaidžiama su DI komandos nariais, tačiau dažniausiai žaidėjas žaidžia pats vienas.
Kūrimas
„Rogue Entertainment“ žaidimą kurti pradėjo 2000 m. 2001 m. gegužės mėn. apie jo kūrimą paskelbė E3 konferencijoje. Metų pabaigoje žaidimo kūrimo vadovas Jim Molinet paliko „Rogue Entertainment“ ir perėjo į „Sony“. Netrukus po to įmonė iširo. Po iširimo „Valve“ perdavė teises į žaidimo kūrimą bendrovei „Gearbox Software“, kurie prieš tai sukūrė papildomą turinį kitam „Valve“ žaidimui – „Half-Life“.
Po kelių išleidimo atidėjimų „Gearbox Software“ nesugebėjo sukurti žaidimo iki nustatyto 2002 m. termino. Žaidimo kūrimas buvo perduotas įmonei „Ritual Entertainment“, kurie pavertė „Counter-Strike: Condition Zero“ į vieno žaidėjo režimo žaidimą su 20 atskirų, viena su kita nesusietų misijų. Žaidimą tikėtasi išleisti 2003 m. „Windows“ ir „Xbox“ platformoms kartu su kelių žaidėjų režimu, kurį parengė „Turtle Rock Studios“.
„Valve“ paskelbė žaidimą pabaigtu ir pradėjo dalinti kopijas kritikams, kurie žaidimą įvertino vidutiniškai 60 %. „Condition Zero“ kūrimas prasidėjo iš naujo. „Ritual Entertainment“ buvo pašalinta nuo tolesnio žaidimo kūrimo. „Valve“ paskyrė „Turtle Rock Studios“ žaidimo kūrimo užbaigimui. Jie pridėjo naują dirbtinio intelekto sistemą, kuri buvo testuota „Counter-Strike 1.6“, prieš išleidžiant „Condition Zero“. Pabaigtas žaidimas yra panašus į prieš tai sukurtą „Gearbox Software“ versiją. Jis taip pat turi 12 misijų, kurias sukūrė „Ritual Entertainment“. Šis misijų rinkinys vėliau buvo pavadintas Deleted Scenes.
Įvertinimas
„Counter-Strike: Condition Zero“ žaidimų apžvalgų ir įvertinimų svetainėje Metacritic vidutiniškai gavo 65 iš 100 balų, remiantis 33 kritikų apžvalgomis.
Lojolos universitetas Čikagoje
Lojolos universitetas Čikagoje – privatus jėzuitų Universitetas Čikagoje, Ilinojuje. Universitetas buvo įsteigtas kaip Šv. Ignaco kolegija 1870 m. ir yra didžiausias Jėzuitų katalikiškas universitetas JAV.
FK Žemčužyna Odesa
Odesos futbolo klubas „Žemčužyna“ – buvęs Ukrainos futbolo klubas iš Odesos.
Istorija
Klubas įkurtas 2013 m. Žaidė mėgėjų lygoje kelis sezonus, o vėliau tapo profesionaliu klubu.
Tapo 2016/2017 m. Antros lygos nugalėtojais ir pateko į Pirmą lygą.
Debiutavo 2017/2018 m. Pirmoje lygoje. Po sezono paskelbta, kad klubas likviduojamas.
Spalvinė gama
Balta ir mėlyna.
Daniel Konarzewski
Danielius Konaževskis (,, g. 1871 m. rugpjūčio 21 d. Sankt Peterburge – m. 1935 m. balandžio 3 d. Varšuvoje) – carinės Rusijos karininkas ir Lenkijos generolas, Rusijos-Japonijos, Pirmojo pasaulinio, Lenkijos–Ukrainos, Lenkijos-sovietų karų, Didžiosios Lenkijos sukilimo 1918–1919 m. dalyvis.
Lietuvoje žinomas kaip marionetinės Vidurio Lietuvos Respublikos įkūrimo įvykių dalyvis.
Biografija
thumb|left|160px|Danielius Konaževskis, 1918 m. D. Konaževskis gimė 1871 m. Peterburge, kur baigė karinius mokslus, išvyko savanoriu į Rusijos-Japonijos karą. Vėliau dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare (pėstininkų pulko vadas, pulkininkas vokiečių fronte, buvo kontūzytas). 1917 m. įstojo į I–jį Lenkų korpusą, dalyvavo kovose dėl Lenkijos nepriklausomybės.
1921 m. balandžio mėn. Vidurinėje Lietuvoje paskirtas generolo Želigovskio pavaduotoju, 1921 m. gruodžio 1 d. tapo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vyriausiuoju vadu ir juo buvo iki Vilniaus krašto prijungimo prie Lenkijos 1922 m., po to paskirtas vadovauti karinei apygardai Gardine.
Dėl sveikatos problemų 1922 m. lapkričio 22 d. išėjo į atsargą, apsigyveno žmonai priklausančiame Punžionių dvare (dab. Švenčionių rajone). Generolo pastangomis buvo pastatyti nauji dviejų aukštų dvaro rūmai, ūkiniai pastatai, buvo sutvarkytas parkas, užveistas didelis sodas.
Netrukus sugrįžo į karinę tarnybą Lenkijos kariuomenėje, kur 1923 m. rugpjūčio 19 d. paskirtas 1–osios karinės apygardos vadu Varšuvoje. 1924 m. pakeltas į divizijos generolus. 1926 m. tapo gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju, nuo 1931 m. – Lenkijos kariuomenės inspektorius Varšuvoje.
1935 m. generolas staiga mirė Varšuvoje nuo širdies smūgio. Iš pradžių laikinai jis buvo palaidotas Balingrado parapijos kapinėse, vėliau su visomis regalijomis perlaidotas baigtoje statyti Punžionių koplyčioje.
Pazardžikas
Pazardžikas – miestas Bulgarijos pietvakarinėje dalyje, prie Maricos upės. Išvystyta maisto, tekstilės, mašinų pramonė. Miesto centre yra didelė pėsčiųjų zona.
Aedas (Škotija)
Aedas (,, 840–878 m.) – piktų ir Škotijos karalius. Jis tapo piktų ir škotų karaliumi 877 m., kai pakeitė savo brolį Konstantiną I.
Biografija
Albos karalių kronikoje apie Aedą rašoma: „Aedas valdė tą pačią karalystę vienerius metus. Jo valdymo trumpumas istorijai nepaliko nieko įsimintino. Jis buvo nužudytas Nrurimo mieste“. Nrurimas iki šiol neidentifikuotas.
Ulsterio metraščiuose rašoma, kad 878 m. „piktų karalių Aedą nužudė jo bendražygiai“.
Ilgesnis pasakojimas yra interpoliuotas škotų poeto Endriu veikale „Orygynale Cronykil of Scotland“. Čia rašoma, kad Aedas valdė vienerius metus ir buvo nužudytas savo įpėdinio Giriko, o kituose karalių sąrašuose pateikiamas toks pat pranešimas.
900 m. karaliumi tapo Aedo sūnus Konstantinas II.
Kenijos geografija
thumb|250px|Kenijos topografinis žemėlapis thumb|240px|Viena aukščiausių Afrikos vietų – [[Kenijos kalnas]]
Kenijos geografija – Kenijos Respublikos gamtinių sąlygų aprašymas.
Nukakai
Nukakai (Nükâk) – indėnų tauta, vieni iš makų, gyvenantys šiaurės vakarų Amazonijoje: Kolumbijoje, Gvavjarės departamente, San Chose del Gvavjarės savivaldybėje, tarp Gvavjarės ir Iniridos upių. Populiacija – 400–550 žmonių. Vartoja nukakų kalbą, priskiriamą makų-puinavių (nadahupų) kalboms. Pagal tikybą – prigimtinės religijos puoselėtojai.
Kenijos geografija
Padėtis
Kenija įsikūrusi Rytų Afrikoje, Indijos vandenyno pakrantėje. Maždaug per vidurį šalį kerta pusiaujas. Ribojasi šiaurėje su Etiopija (sienos ilgis 867 km), šiaurės rytuose su Somaliu (684 km), pietuose su Tanzanija (775 km), vakaruose su Uganda (814 km), šiaurės vakaruose su Pietų Sudanu (317 km). Bendras sausumos sienų ilgis – 3457 km. Yra viena vieta, kur Kenijos valstybinė siena išlieka ginčytina – Ilemio trikampis (su Pietų Sudanu ir Etiopija).
Iš pietryčių-rytų Keniją skalauja Indijos vandenynas. Pakrantės ilgis siekia 536 km. Krantai sprūdiniai, mažai raižyti. Pakrantėje yra nedidelių salų: Lamu salynas, Funzis, Mombasos sala, Vasinis.
Nukakai
Tai pusiau klajokliškai gyvenantys medžiotojai-rankiotojai, kurie taip pat užsiima ir lydimine žemdirbyste (augina manijokus, batatus, tarą, jamsus, ananasus, kukurūzus, datulines paprikas ir kt.). Žvejoja šamus, piranijas, cikles, rajas, rankioja palmių, kaktusų, pasiflorų vaisius, vėžlius, vabalus, varles, sraiges, pluoštinius augalus. Gamindavosi peilius iš piranijų dantų, molinius indus, dabar naudoja metalinius.
Iki XX a. vid. gyveno iš esmės atskirtyje nuo pasaulio. Nuo 1965 m. į jų žemes ėmė skverbtis ūkininkai, gyvulių augintojai, vėliau FARC partizanai, kokos prekeiviai. 1988 m. 49 nukakai pasirodė Kalamaro gyvenvietėje, traukdamiesi nuo naujakurių antpuolių. Pasigavę infekcines ligas, nukakai patyrė epidemiją – dėl jos populiacija nuo maždaug 1000 sumažėjo iki 400. 1993 m. Kolumbijos valdžios pastangomis epidemija buvo sustabdyta. Nors nukakams buvo sudaryta rezervacija, ūkininkai slapčia ten sodino kokainmedžių pasėlius, gausiai naudojo chemikalus ir taip toliau kėlė pavojų nukakams. 2006 m. ~80 nukakų atsikraustė į gyvenvietes, kiti liko gyventi klajokliškai džiunglėse.
Kenijos geografija
Padėtis
thumb|left|240px|Rytų Afrikos lūžių zonos skardžiai ties Samburu
Paviršius
Kenija išsidėsčiusi šiaurės rytinėje Rytų Afrikos plokščiakalnio dalyje; jo aukštis keičiasi nuo 500 m rytuose iki 1500 m vakaruose. Rytuose jis pakopomis leidžiasi link Indijos vandenyno pakrantės, kur driekiasi nuo 50 km (pietuose) iki 200 km (šiaurėje) pločio akumuliacinė žemuma. Tuo tarpu vakaruose plokščiakalnis pamažu žemėja Viktorijos ežero link, šiaurinėje dalyje – stačiais šlaitais leidžiasi Turkanos ežero link. Plokščiakalnio vidurinę dalį (iš šiaurės į pietus) kerta Rytų Afrikos lūžių zona. Plačių ir gilių grabenų dugne yra užgesusių ir veikiančių ugnikalnių, karštųjų versmių. Lūžių zonos rytuose yra Aberdero (didžiausias aukštis 3994 m), vakaruose – Mau (2668 m) plokščiakalniai. Kenijos vidurinėje dalyje yra Kenijos kalno (5199 m, Batiano kalnas – aukščiausias Kenijoje), rytuose (netoli Ugandos sienos) – Elgono (4321 m, Vagagajaus kalnas) vulkaniniai masyvai. Vulkaniniuose masyvuose yra lavos laukų, pakrantėje paplitę karstiniai reiškiniai. Į rytus nuo Turkanos ežero driekiasi Gabros ir Merilio plynaukštės, kurios stačiais šlaitais leidžiasi link Čalbio dykumos. thumb|240px|Liūčių debesys [[Masai Mara|Masai Maroje]]
Klimatas
Nepaisant to, kad Kenija yra abipus pusiaujo, dėl palyginti didelio aukščio virš jūros lygio, klimatas subekvatorinis. Kalnuose būdingas vertikalusis zoniškumas. Vidutinė mėnesio temperatūra pakrantėje 24–27 °C, vidurinėje dalyje 12–18 °C, vakaruose 22–24 °C. Kenijos rytuose per metus iškrinta 1000–1800 mm, vidurinėje dalyje ir vakaruose 1500–2000 mm, šiaurėje ir šiaurės rytuose 220–250 mm kritulių. Netoli pusiaujo 2 drėgnieji laikotarpiai – kovas–balandis ir lapkritis–gruodis. Pačiose aukštikalnėse yra sniego. Dažnos sausros (ypač, šiaurėje), atogrąžų ciklonai.
Aukščiausia Nairobyje užfiksuota temperatūra +32,7 °C, žemiausia +1,1 °C.
thumb|240px|Salelė su mineralizuotais ežerais [[Turkana|Turkanos ežere]]
Hidrografija
Didžioji dalis Kenijos pateka į Indijos vandenyno baseiną – per šalį rytų link teka Tana (ilgiausia šalyje) ir Galana, taip pat Evaso Ngiras (Džubos intakas). Vakarinė šalies pusė yra Nilo baseine: jam priklauso didžiausias Afrikoje Viktorijos ežeras (Kenijoje yra jo šiaurės rytinis pakraštys; įteka Nzola, Migoris), Turkanos ežeras (su Turkvelo, Kerijo upėmis). Upių tinklas retas. Didelė dalis upių sausrymečiu nusenka arba išdžiūsta, o per liūtis ištvinsta. Nenuotakiuose tektoniniuose duburiuose telkšo Magadžio, Naivašos, Bogorijos, Baringo, Nakuru ežerai (dalis jų druskingi, mineralizuoti). Sudaryta keletas tvenkinių (Keseso, Gitaru, Kindarumos, Kiamberės ir kt.). Upėse nemažai krioklių.
Dirvožemiai
Kenijos šiaurėje vyrauja akmeningi, kai kur (į rytus nuo Turkanos ežero) druskingi pusdykumių gipsažemiai. Į vakarus nuo Turkanos ežero stūksančiuose kalnuose būdingi gipsažemiai ir akmeningi kalkžemiai, plačiuose periodinių upių slėniuose (daugiausia Kenijos rytinėje ir vidurinėje dalyje) – druskožemiai, pietrytinės dalies lygumose – molingi geltonžemiai, pajūrio žemumoje – smėlžemiai, Tanos upės slėnyje – verstžemiai. Vulkaniniuose masyvuose vyrauja vulkanžemiai ir blizgažemiai.
thumb|left|240px|Flamingai Nakuru ežere
Gyvoji gamta
Didžiąją Kenijos dalį užima savanos: plokščiakalnyje plyti šiauriniai akacijų ir miramedžių krūmynai bei sąžalynai, šiaurėje – sausringesni somaliniai lapus metančių augalų brūzgynai, Viktorijos ežero pakrantėse – aukštažolės savanos bei savanų ir miškų mozaikos. Taip pat šiaurėje aplink Turkanos ežerą plyti pusdykumės ir skurdūs kserofitiniai krūmokšniai. Miškai veši vandenyno pakrantėje, kalnų masyvų šlaituose bei vulkaninių kūgių papėdėse. Kenijos ir Elgono vulkaninių masyvų viršūnėse plyti alpinės pievos. Pakrantėse yra mangrovių, drėgnuose tektoniniuose duburiuose – užliejamų pievų ir šlapynių.
thumb|240px|Aukštikalnių miškai ir krioklys [[Aberdero nacionalinis parkas|Aberdero nacionaliniame parke]] thumb|240px|Afrikiniai drambliai Samburu nacionaliniame rezervate
Kenijos miškingumas (2018 m.) – 6,1 %.
Kenijoje sutinkama daugelis stambiųjų Afrikos savanų ir retmiškių žinduolių: liūtų, afrikinių dramblių, gepardų, leopardų, hienų, hieninių šunų, servalų, šakalų, įvairių antilopių (gnu, kanų, vandeninių ožių, mažųjų kudu, dukerių, impalų, oribių, sunių ir kt.), gazelių, zebrų, raganosių (baltųjų ir juodųjų), hipopotamų, buivolų, žirafų, karpočių, genetų. Iš paukščių būdingi afrikiniai stručiai, sekretoriai, grifai, flamingai, marabu, patarškos, einiai, gervės ir kt. Žymiausias roplys – Nilo krokodilas.
Aplinkos apsauga
Saugomos teritorijos užima 12,3 % Kenijos ploto. Kenijoje įsteigtas 21 nacionalinis parkas (2022 m.), taip pat dar keletas gamtos rezervatų, laukinės gamtos draustinių, medžioklės rezervatų. Seniausi ir didžiausi nacionaliniai parkai – Rytų Cavo nacionalinis parkas (13 747 km²) ir Vakarų Cavo nacionalinis parkas (9065 km², abu įsteigti 1948 m.). UNESCO pasaulio paveldo objektais paskelbti Kenijos kalno nacionalinis parkas, Turkanos ežero nacionaliniai parkai (pagrindinis – Sibilojaus nacionalinis parkas), Kenijos Rytų Afrikos lūžių zona (atskiri ežerai bei ugnikalniai). Saugomi 6 Ramsaro konvencijos objektai (bendras plotas 2654,49 km²): Nakuru (nuo 1990 m.), Naivašos (1995 m.), Bogorijos (2001 m.), Baringo (2002 m.), Elmenteitos (2005 m.) ežerai, Tanos upės delta (2012 m.).
Pagrindinės ekologinės problemos: pramoninė ir buitinė vandens tarša, vandens stygius dėl sausrų ir pesticidų naudojimo, brakonieriavimas, miškų kirtimas, dykumėjimas, dirvožemio erozija, invazinės rūšys (Viktorijos ežere suvešėję vandens hiacintai).
Julija Stoliarenko
Julija Stoliarenko (g. 1993 m. balandžio 8 d. Visagine) – Lietuvos sportininkė, mišrių kovos menų ir Lethwei kovotoja. Ji pirmoji iš Lietuvos, kuri tapo Europos braziliško džiudžitsu čempione suaugusių tarpe, pirmoji istorijoje pasaulio Lethwei profesionalų moterų čempionė, pirmoji iš Lietuvos kilusi kovotoja, kuri pateko į didžiausią kovinio sporto organizaciją – UFC.
Biografija
J. Stoliarenko gimė ir augo Visagine. Lietuvoje susiformavo kaip atletė. Ji nuo 12 metų pradėjo užsiiminėti karatė, vėliau įvaldė braziliško džiudžitsu ir mišrių kovos menų technikas. Treniruojasi Kauno sporto klube „Fighter House/ Roger Gracie Academy” (treneris Donatas Uktveris).
2020 m. duomenimis, buvo organizacijų Invicta FC (Invicta Fighting Championships) 57–61 kg svorio kategorijos (bantamweight) ir ILFJ (International Lethwei Federation Japan) 62 kg svorio kategorijos (featherweight) čempionė. Iš 12 kovų aštuoniose laimėjo, bendras rezultatas 8-3-1.
2020 m. rugpjūčio mėn. oficialiai debiutavo UFC čempionate, Las Vegase surengtame mišrių kovos menų turnyre „UFC on ESPN +32“, kur patyrė pralaimėjimą taškais.
2023 m. liepos 22 d. dvikovoje prieš anglę Molly McCann pirmajame raunde laimėjo užlaužus priešininkės ranką.
Laikinoji valdymo komisija
miniatiūra|220px|right|[[Vidurinės Lietuvos herbas]]
Istorija
Laikinoji valdymo komisija (toliau – LVK) buvo įkurta 1920 m. spalio 12 d., netrukus po įvykusio lenkų generolo Želigovskio maišto ir Vilniaus krašto okupacijos, paskelbiant nepriklausomą Vidurinę Lietuvą.
Formaliai LVK gyvavo iki 1922 m. balandžio 6 d., kai Lenkijos seimas priėmė įstatymą Vidurinę Lietuvą prijungti prie Lenkijos.
Sudėtis ir veikla
Į LVK sudėtį įėjo 1920 m. spalio 9 d. atsišaukimą „Vidurinės Lietuvos žmonėms“ („Do ludności Litwy Środkowej“) pasirašę lenkų politikai, visuomenės ir kariniai veikėjai: Witold Abramowicz, Leon Bobicki, Mieczysław Engiel, Jerzy Iwanowski, Wacław Iwanowski, Teofil Szopa, Aleksander Zasztowt. Vyriausiasis Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas generolas Želigovskis paskyrė LVK narius Komisijos departamentų direktoriais. Komisijoje buvo 11 departamentų ir prezidentas, kuris kartu vadovavo ir Vidaus reikalų departamentui (Witold Abramowicz, vėliau Stefan Mokrzecki ir Aleksander Meysztowicz). LVK prezidentas atstovavo Vidurio Lietuvos užsienio politiką, šaukė ir vadovavo pasitarimams, rūpinosi įstatymų leidyba ir teise. Jo pavaduotoju buvo viceprezidentas, kuris pakeisdavo prezidentą visose jo veiklos srityse. Darbo ir socialinės apsaugos departamentui vadovavo Mieczysław Engiel.
LVK taip pat priklausė:
LVK veikla:
Toliūnai
Toliūnais vadinami kaimai:
Laikinoji valdymo komisija
Sudėtis ir veikla
LVK rinkosi į eilinius posėdžius du kartus per savaitę, taip pat sušaukdavo neeilinius posėdžius.
Koncertmeisteris
Koncertméisteris  – orkestro vienarūšių styginių instrumentų grupės (paprastai smuikų sekcijos) vadovas; pianistas-akomponiatorius (akompanimento atlikėjas), padedantis muzikos atlikėjams (daugiausia dainininkams) arba jų kolektyvams rengti partijas ir akompanuojantis jiems per koncertus.
Kaip grupei vadovaujantis atlikėjas koncertmeisteris ne tik prižiūri kitus muzikantus, bet ir atlieka kūrinio solo partijas. Smuikų sekcijos vadovas dar vadinamas „pirmuoju smuiku“. Didesniuose orkestruose antrųjų smuikų vadovas, lyderis taip pat dažnai vadinamas koncertmeisteriu. Didesniuose simfoniniuose orkestruose paprastai yra keletas koncertmeisterių, vadinamieji pirmieji ir antrieji koncertmeisteriai. Antrasis veikia kaip pirmojo pavaduotojas.
Orkestro koncertmeisteris ar „pirmasis smuikininkas“ dar gali būti vadinamas primarijumi.
Havaro salos
thumb|240px|Viešbutis Havaro saloje thumb|200px|Havaro vėliava
Havaro salos  – negyvenamų salų grupė Bahreino įlankoje, prie vakarinių Kataro krantų. Priklauso Bahreinui, įeina į Pietų muchafazą. Plotas – 52 km². Salyną sudaro 36 salos bei dar daug smulkių seklumų, nerijų, uolų. Didžiąją dalį salyno užima Havaro sala, kurios plotas 41 km², aukštis – 22 m.
Kitos salos:
Havaro salos yra vos 1,9 km nuo Kataro kranto ir 19 km nuo Bahreino krantų. Dėl jų ilgai vyko teritoriniai ginčai tarp šių dviejų šalių, tačiau 2001 m. dvišaliu susitarimu salynas oficialiai pripažintas Bahreinui, tačiau Džinano sala priskirta Katarui.
Salose yra išlikę laukinės gamtos – gyvena nykstantys Sokotros kormoranai, baltieji oriksai, džeiranai, aplinkiniuose vandenyse plaukioja diugoniai.
Seniau Havaro salas buvo apgyvendinusi beduinų davasirų gentis. 1820 m. čia būta dviejų kaimų. Dabar salos negyvenamos, Havaro saloje yra viešbutis ir policijos postas, aplink salas žvejoja vietiniai žvejai.
Ed O'Brien
Edvardas Džonas Obrajanas (Edward John O'Brien, g. 1968 m. balandžio 15 d. Oksforde, Anglijoje) – britų muzikantas, geriausiai žinomas kaip alternatyviojo roko grupės „Radiohead“ gitaristas bei dainų autorius. Taip pat leidžia solinę kūrybą EOB slapyvardžiu.
Mokėsi mokykloje Abingdone, kur ir sutiko būsimus „Radiohead“ narius Anot muzikanto, jo rolė grupėje yra atlikti muziką ir padėti pagrindiniam dainų autoriui Thom Yorke. Dainose jis dažniausiai gitara kuria ambientinius garsus ir tekstūras, pasitelkęs į pagalbą įvairius efektus, taip pat atlieka pritariamuosius vokalus. 2010 m. žurnalas „Rolling Stone“ jam skyrė 59–ąją vietą visų laikų geriausių gitaristų sąraše. Kartu su kitais grupės nariais 2019 m. įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
2020 m. balandį išleido debiutinį solinį albumą „Earth“, susilaukusio teigiamų kritikų įvertinimų.
Paštinė bomba
thumb|right|250px|Pašto bomba JAV Nacionaliniame pašto muziejuje Vašingtone Paštinė bomba, paštinė mina  – sprogstamasis įtaisas siuntinyje, banderolėje ar panašioje pašto siuntoje, skirtas sprogti atidarymo metu ir užmušti ar sužaloti siuntos gavėją.
Paštines bombas naudoja kaip terorizmo priemonę. Kai kuriose valstybėse egzistuoja institucijos, kurios turi užkirsti kelią siunčiamoms paštinėms bomboms ir tirti jų panaudojimo atvejus.
Šie sprogstamieji įtaisai taip sukonstruojami, kad sprogtų išsyk atidarius. Ši idėja paremta manymu, kad siuntinį atidarys tas žmogus, kuriam adresuotas.
Apie pavadinimą
Korektiškiausias pavadinimas yra paštinė mina. Nuo seno žodžiu bomba vadinami teroristų naudojami sprogmenys, ypač savadarbiai, nors pagal naudojimą jie paprastai atitinka minas, kartais – granatas. Iš to kilęs terminas paštinė bomba.
Anglų kalboje plačiai naudojamas terminas, tačiau šis terminas pažodžiui reiškia 'laiškinė bomba' arba 'laiškas bomba'. Užminuoti laiškai įmanomi, tačiau jų galingumas mažas, nes į paprastą laišką tilptų nedaug sprogmenų. Anglų kalboje žodžiu letter bomb paprastai vadina užminuotas banderolės dydžio ar didesnes siuntas.
Patentuojamumas
Paštinės bombos (kaip ir priešpėstinės minos) yra objektai, kurie pagal Europos patentų konvenciją nėra patentuojami, kadangi tokių išradimų skelbimas ar panaudojimas prieštarauja moralei.
Vaidotas Šlekys
Vaidotas Šlekys (g. 1972 m. vasario 11 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Karjerą pradėjo Panevėžio „Ekrane“. Nuo 1994 m. žaidė įvairiuose Šveicarijos, Lichtenšteino ir Austrijos klubuose. Aukščiausio lygio karjerą taip pat baigė „Ekrane“.
Šlekys už Lietuvos rinktinę sužaidė 32 varžybas, per kurias įmušė 3 įvarčius.
Barış Alper Yılmaz
Baryšas Alperis Jylmazas (g. 2000 m. gegužės 23 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės saugas, vingeris.
Stanislovas Lisovskis (1880–1964)
= Stanislovas Lisovskis =
Barış Alper Yılmaz
Karjera
2012–2017 m. atstovavo Rize İl Özel İdarespor. Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje (Turkija).
Nuo 2017 m. atstovavo Ankara Demirspor. 2020–2021 m. sezone rungtyniavo Keçiörengücü SK.
Stanislovas Lisovskis (1880–1964)
GYVENIMO APRAŠYMAS
Gimė nepasiturinčioje bajorų luomo šeimoje Vilniuje. Jo tėvas, Stanislovas Juzefas, dirbo geležinkelio valdininku, motina Matilda – Biesiekierskių kilmės.
Barış Alper Yılmaz
Karjera
Nuo 2021 m. liepos 9 d. priklausė Galatasaray SK. Tapo 2022–2023 m. Turkijos čempionu. Klubas pateko į 2023–2024 m. Čempionų lygą. Turkų varžovais tapo FK Žalgiris. Žaidė 2023 m. liepos 25 d. rungtynėse Vilniuje.
Stanislovas Lisovskis (1880–1964)
GYVENIMO APRAŠYMAS
Baigė Vilniaus klasikinę gimnaziją – elitinę vidurinę mokyklą su sustiprintu humanitarinių dalykų, matematikos ir gamtos mokslų mokymu. 1900 m. įgijęs brandos atestatą, įstojo į Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. I laipsnio studijų diplomą gavo 1914 m. Būdamas filologijos fakulteto laisvuoju klausytoju studijavo filosofiją, psichologiją, indoeuropiečių kalbų lyginamosios gramatikos įvadą bei bulgarų ir čekų kalbą. Dalyvavo Jano Bodueno de Kurtėnės ir Aleksiejaus Šachmatovo užsiėmimuose.Be to, Stanislovo Ptašyckio vedamas lavinosi bibliotekininkystės ir bibliografijos srityje.
Nuo 1910 m. aktyviai dalyvavo studentų bibliografijos ratelyje, kur perskaitė visą eilę pranešimų knygos ir bibliotekos istorijos temomis, kreipdamas ypatingą dėmesį į lenkiškos knygos ir Lenkijos bibliotekų istoriją.
Nuo 1911 m. rugpjūčio iki 1915 m. pabaigos dirbo Sankt Peterburgo dailės akademijos bibliotekos vyriausiojo bibliotekininko padėjėju lenkiškų knygų skyriuje. Veikė minėtos akademijos akredituotoje Rusų bibliologijos draugijoje, kur laikui bėgant tapo jos valdybos nariu. Perskaitė begales pranešimų susijusių su Lenkijos bibliotekininkyste ir bibliografija.
1912 m. leidosi į mokslinę kelionę į Bilgariją ir Serbiją, kurios metu susipažino su užsienyje veikiančia bibliotekų sistema.
1913 m. Sankt Peterburgo dailės akademija delegavo jį į Maskvoje vykstančius bibliotekininkystės srities specialistų tobulinimo kursus. Sugrįžęs į buvusią darbovietę prie Nevos upės, Rusų bibliologijos draugijai paruošė ataskaitą apie bibliotekininkystės kursus Maskvoje.
1915 m. Sankt Peterburgo dailės akademija išleido jo bibliografinį darbą ''Pol'skaâ literatura, istorììâ i drevnosti v 1912-1913 gg. Biblìografììâ''. Po metų suredagavo ir publikavo ''[http://dlibra.umcs.lublin.pl/dlibra/doccontent?id=20362 Lenkišką Sankt Peterburgo kalendorių sekantiems 1916 metams. Iliustruotas žinių apie istoriją ir literatūrą metraštis (grupinis darbas tų, kuriuos likimas nunešė prie Nevos)] ,'' kurį išleido Vaclavas Zgoda.
1916 m. jam buvo sunkūs ir itin nepalankūs, kadangi susirgo sunkaus laipsnio anemija, po to skorbutu su komplikacijomis.
1922 m. spalio 15 d. Šv. Kotrynos bažnyčioje (pagrindinėje Sankt Peterburgo Romos katalikų šventykloje)dalyvaujant liudininkams, tuo tarpu Stanislovui Ptašyckiui, susituokė su Jadvyga Volanska, Stanislovo Adolfo (gydytojo) ir Antoninos Helenos (Silvestrovičių giminės) Volanskų dukra.
1916–1922 m. lenkų mokykloje dirbo mokytoju ir teikė privačias pamokas.
1922 m. sugrįžo į Lenkiją ir apsigyveno Liubline, kur šalia Stanislovo Ptašyckio ėjo kontraktinio archyvaro pareigas valstybiniame archyve.
1924 m. liepos 1 d. paskirtas etatiniu archyvaru minėtame archyve. Čia dirbo iki 1927 m. pabaigos. Per šį laikotarpį kelis kartus buvo pašauktas į Specialiosios komisijos delegaciją Sankt Peterburge, kur eidamas mokslinio vertintojo pareigas pagal Rygos sutarties dokumentų išieškojimo teisę siektų atgauti caro valdžios pavogtus ir išvežtus senuosius I Žečpospolitos spaudinius.
Remdamasis atliktais darbais, paruošė Lenkijos vienuolynų inkunabulų suvestinę (virš 4500) bei išsamiai aprašė visą eilę pranešimų apie kultūrinę Lenkijos vienuolynų reikšmę, lenkų kilmės aldinus ir elzevyrusSankt Peterburgo rinkiniuose ar Juzefo Andriejaus Zaluskio kolekcionavimo aistrą.
1928 m. sausio 1 d. pašauktas senųjų spaudinių ir cimelijų vadovu Vilniaus Stepono Batoro universiteto viešojoje bibliotekoje. Dirbo iki universiteto bibliotekos perdavimo lietuviams (1939 m. gruodžio 15 d.). Nuo 1940 m. sausio 15 d. iki 1945 m. balandžio 15 d. ėjo bibliografo pareigas, vėliau išvažiavo į Lenkiją.
Gyvendamas Vilniuje suorganizavo ir susistemino senųjų spaudinių skyrių, parengė inkunabulų katalogą. Tuo pačiu ėjo direktoriaus pavaduotojo pareigas. Iš svarbiausių tuo metu jo publikuotų darbų galima išvardinti šiuos: Universiteto viešoji biblioteka rusų laikais (1932 m. Vilnius), Vilniaus universiteto viešoji biblioteka 1919-1929 (1931 m. Vilnius),Universiteto bibliotekos senieji spaudiniai (1932 m. Vilnius), Apie Zigmunto raštų likimą („Vilnius. Ketvirtinis leidinys, skirtas Vilniaus miesto reikalams“, 1939, r.1, Nr.2, 145–152 psl.).
Didelių monografinių parodų organizatorius ir scenaristas: „Universiteto bibliotekos senieji spaudiniai“, „Pono Tado šimtmetis“, „Andriejus Sniadeckis“ (chemikas, gydytojas), „Gutenbergas spaudos raidos fone“, „Adomo Mickevičiaus kūryba“ ir pan.