cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stefanija Turkevič
Biografija
1939 m. rudenį, Sovietų Sąjungai okupavus Vakarų Ukrainą, S. Turkevič dirbo repetitore ir koncertmeistere Lvovo operoje, 1940–1941 m. dėstė Lvovo konservatorijoje. Nacių okupacijos valdžiai konservatoriją uždarius, tęsė pedagoginį darbą Valstybinėje muzikos mokykloje. 1944 m. pasitraukė į Vieną. Bėgdama nuo sovietų, 1946 m. persikėlė į Pietų Austriją ir Italiją, kur jos antrasis vyras Narcizas Lukijanovičius (Нарциз Лукіянович) dirbo gydytoju britų kariuomenėje.
1946 m. rudenį S. Turkevič išvyko į Jungtinę Karalystę ir gyveno Braitone (1947–1951 m.), Londone (1951–1952 m.), Barou Gernyje (prie Bristolio, 1952–1962 m.), Belfaste (1962–1973 m.) ir Kembridže (nuo 1973 m.). XX a. penktojo dešimtmečio pabaigoje S. Turkevič grįžo prie komponavimo, sukūrė didesnę dalį savo kūrinių. 1957 m. skambino fortepijonu koncertuose ukrainiečių bendruomenėms Anglijoje, 1959 m. – koncerte Bristolyje. Dalyvavo Britų moterų kompozitorių ir muzikių draugijos veikloje.
Kūryba
S. Turkevič kūrė nuosaikaus modernizmo stiliumi, derino tradicinę toninę muziką su neoklasicizmo, neoromantizmo, ekspresionizmo ir, kartais, serijinės technikos elementais.
Sukūrė 7 simfoninės muzikos kūrinius: simfoniją Nr. 1 (1937 m.), simfoniją Nr. 2 (1952 m.), simfonijetę (1956 m.), simfoninius eskizus „Tapybos simfonija” (Малярська симфонія, 1962, 1975 m.), simfonines poemas „La Vita” (1964–1965 m.), „Space Symphony” (1972 m.), „Double Strings” (1976 m.); 6 baletus vaikams: „Peliukas Mikis” (Мікі-Маус, 1935 m.), „Pavasaris” (Весна, 1935 m.), „Rankos” (Руки, 1957 m.), „Koralai” (Коралі, ~1960–1970 m.), „Mavka” (Мавка, 1964, 1967 m.), „Kaliausė” (Страхопуд, 1969, 1976 m.); 4 operas vaikams: „Caras Ochas” (Цар Ох, 1930 m.), „Oksanos širdis” (Серце Оксани, 1960 m.), „Kucis” (Куць, 1969–1971 m.), „Daržovių sklypas” (Яринний городочок, 1969–1971 m.); 5 kūrinius chorui: liturgiją (1919 m.), psalmę (1919 m.), „Mokykitės, broliai mano” (Учітеся, брати мої, 1930-ieji), „Į mūšį, į mūšį” (До бою, до бою, 1930-ieji), „Triptikas” (Триптих, 1960, 1970 m.); šešis kamerinius-instrumentinius kūrinius; šešis kūrinius fortepijonui; daugiau nei 20 dainų (pagal Taraso Ševčenkos, Viros Vovk, Narcizo Lukijanovičiaus ir kitų eiles) ir kitus kūrinius.
Pavieniai S. Turkevič kūriniai atlikti tarpukariu Lvove ir Prahoje, 1956–1961 m. Vakarų Europoje, 1969–1970 m. – Kanadoje, XXI a. – Kanadoje ir Ukrainoje. Tačiau didesnė dalis darbų viešai dar nėra skambėjusi. 2014 m. 20 kompozitorės dainų išleista kompaktiniame diske Kanadoje (dalis „Galicians I – The Art Songs” kolekcijos).
2020 m. lapkričio 8 d. Lvovo filharmonijoje įvyko operos „Oksanos širdis” premjera, o gruodžio 26 d. Černivcių filharmonijoje – baleto vaikams „Kucis” premjera.
Linkaučių I tvenkinys
Linkaučių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 9 km į pietryčius nuo Krekenavos, Linkaučių kaimo vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Linkavos upę (Nevėžio intakas) 15 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,1 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 49,9 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Priešsroviui iškart telkšo didesnis Linkaučių II tvenkinys.
Nariuotasis pašiaušėlis
Nariuotasis pašiaušėlis (Alopecurus geniculatus) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Amerikos.
Augalas vienmetis. Stiebas status, iki 14-55 cm aukščio. Lapai linijiški, 2-8 cm pločio. Žiedynas – 6 centimetrų ilgio varpa su 6-7 mm ilgio oranžiniais žiedeliais.
Auga drėgnose pievose.
Natūrinė renta
Natūrinė renta – duoklė, viena žemės rentos formų.
Nariuotasis pašiaušėlis
thumb|left|200px|Žiedynas
Natūrinė renta
Istorija
Natūrinė renta didžiausią ekonominė reikšmę turėjo ankstyvaisiais viduramžiais kaip svarbiausia baudžiauninkų prievolių feodalui forma. Buvo mokama žemės nuomininkų jos savininkams natūra – žemės ūkio produktais. XIV a. – XVI a. plėtojantis piniginiams santykiams naturinę rentą pamažu pakeitė piniginė renta.
Entazė
thumb|150px|[[Korintinis orderis|Korintinės kolonos su entaze schema. Storiausia kolonos vieta – „D“ skerspjūvyje]] Entazė, Entazis ( – išgaubtumas, išsipūtimas, įtampa) – nedidelis kolonos liemens išgaubimas, ryškiausias – liemens pirmojo trečdalio (iš apačios) viršutinėje dalyje. Naudota klasikinių orderių kolonose senovės graikų architektūroje, kartais ir nedidelėse romaninėse kolonose. Nedidelis išgaubimas būdingas ir kai kurioms gotikinėms smailėms. Entazės terminą kaip svetimvardį savo traktate „Dešimt knygų apie architektūrą“ (De architectura libri decem) vartojo romėnų architektas ir architektūros teoretikas Vitruvijus.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Urugvajaus. Diplomatiniai santykiai buvo užmegzti 1931 m. Urugvajus niekada nepripažino Baltijos šalių okupacijos teisėta, 1947–1972 m. jo sostinėje Montevidėjuje veikė Lietuvos ambasada Pietų Amerikai.'''
Entazė
thumb|left|Heros šventykla [[Pestas|Peste: archajinio laikotarpio dorėninių kolonų liemens išgaubimas ryškesnis nei vėlesniuose klasikinio laikotarpio pastatuose]] Entazė optiškai sumažina kolonos įdubusio kontūro iliuziją. Senovės graikų architektai pastebėjo, kad vienodai storos kolonos dėl optinės apgaulės atrodo įlinkusios, todėl turi būti statomos su nedideliu kontūro išgaubimu. Panašiai įrengtos ir plačių graikiškų laiptų pakopos: kiekviena pakopa per vidurį aukštesnė nei abiejuose galuose. Kolonų išgaubimo būtinumą estetiniam pastato vaizdui nurodė ir Vitruvijus. Amerikiečių architektūros istoriko Vincento Skalio (Vincent Scully) nuomone entazė suteikia pastatui sunkaus antablemento iliuziją – kolonos atrodo tarsi išsipūtusios nuo didelio svorio.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Lietuvos nepriklausomybę nuo SSRS pripažino 1991 m. rugpjūčio 28 d. Santykiai atkurti 1993 m. kovo 8 d. Abi šalys yra JTO, Tarptautinio valiutos fondo, Pasaulio prekybos organizacijos ir kitų tarptautinių organizacijų narės. Urugvajus ir Lietuva santykinai panašios dydžiu valstybės – Urugvajaus gyventojų skaičius didesnis tik 30%, tačiau plotu Urugvajus Lietuvą lenkia 2,7 karto.
Veikia Urugvajaus lietuvių bendruomenė. 2011 m. surašymo duomenimis, Urugvajuje gyveno 104 lietuviai, tačiau lietuvių kilmės gyventojų skaičius gali siekti 10 000, o lietuvių bendruomenė laikoma trečia pagal dydį Pietų Amerikoje po Brazilijos ir Argentinos. Tuo tarpu Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 9 Urugvajaus piliečiai.
Urugvajaus atstovas Lietuvoje reziduoja Helsinkyje. Lietuva šiuo metu neturi Urugvajui akredituoto ambasadoriaus. Tačiau Montevidėjuje – Lietuvos Respublikos garbės generalinis konsulatas, o Vilniuje veikia Urugvajaus Rytų Respublikos garbės konsulatas.
Pirmieji kontaktai
Pirmieji lietuviai Urugvajuje įsikūrė po Pirmojo pasaulinio karo.
Santykiai 1918–1940 m.
Remiantis oficialiais duomenimis, į Urugvajų 1923–1934 m. laikotarpiu atvyko 4299 žmonės. Dalis atsikėlė iš Argentinos ir Brazilijos. Imigrantai dirbo fabrikuose, skerdyklose, vertėsi amatais, smulkia prekyba. Beveik visi lietuviai kūrėsi Montevidėjuje esančiame Vilja del Sero priemiestyje, kur buvo plėtojama lietuviška veikla (pats Sero rajonas, įsikūręs anapus įlankos nuo Montevidėjo centro, įkurtas 1838 m.) Ilgainiui tarp lietuvių išeivių Urugvajuje susiformavo trys pagrindinės grupės – socialistų-prokomunistų, socialistų-patriotų ir katalikų. Dar 1925 m. įkurta Lietuvių darbininkų savišalpos ir kultūros draugijos kuopa, o 1929 m. – iki šiol veikianti Urugvajaus lietuvių kultūros draugija, įkurta patriotiškai nusiteikusių socialistų ir katalikų. Savo ruožtu komunizmui prijaučiantys lietuvių kairieji įsteigė Komunistinį lietuvių centrą, leido lietuviškas radijo programas. Taip pat lietuvių komunistai nuo 1935 m. iki 1975 m. leido dvisavaitinį laikraštis „Darbas“ – jis iš visų Urugvajaus lietuvių leidinių išsilaikė ilgiausiai. Urugvajaus lietuvių bendruomenė išsiskyrė tuo, kad buvo nemažai komunizmą palaikančiųjų išeivių ir jų organizacijos ilgą laiką buvo aktyviausios.
1933 m. įkurtas lietuvių liaudies teatras su skyriais Montevidėjo centre ir Vilja del Sero priemiestyje. 1932–1940 metais veikė daugiausiai Lietuvos Respublikos Vyriausybės išlaikoma daktaro J. Basanavičiaus lietuvių pradžios mokykla, 1932–1934 metais – Urugvajaus lietuvių klubas, turėjęs informacinį biurą, biblioteką ir leidęs laikraštį „Urugvajaus Aidas“. 1934–1939 m. veikė katalikiškų ir tautinių draugijų bei organizacijų atstovus vienijantis lietuvių centras. Be to, 1938 m. įkurta kairiųjų pažiūrų lietuvių organizacija – Urugvajaus lietuvių kultūros ir meno klubas. Vėliau, 1945 metais, kairiosios lietuvių organizacijos susivienijo į Urugvajaus lietuvių centrą, veikusį iki pat uždarymo 1975 m.
Tarpukariu Urugvajuje lankėsi lietuvių keliautojas ir žurnalistas Matas Šalčius.
miniatiūra|240px|right|Iš [[Jieznas|Jiezno kilusio Ch. Gurvičiaus muziejus Montevidėjuje]] miniatiūra|240px|right|Vienintelė [[Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia|lietuvių bažnyčia Urugvajuje]]
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Lietuvą okupavus SSRS, nuo 1940 m. kovo mėnesio Lietuvą atstovaujantis nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Kazimieras Graužinis išliko paskirtas atstovu Urugvajui. 1940 m. liepą dėl Lietuvos sovietinės okupacijos Kazimieras Graužinis įteikė protesto notas Urugvajaus užsienio reikalų ministrui. 1946 m. pabaigoje Argentina suspendavo diplomatinius santykius su Baltijos šalimis, dėl ko ten buvusi Lietuvos pasiuntinybė 1947 m. buvo perkelta į Montevidėją. 1950 metais Kazimieras Graužinis VLIK pasiūlymu inicijavo Urugvajaus lietuvių bendruomenės įkūrimą. Vėliau, 1962 m. birželį, reikalų patikėtiniu paskirtas Anatolijus Grišonas (pareigose išbuvo iki savo mirties 1977 m. sausį). Po 1977 m. Lietuvos diplomatinis atstovavimas Urugvajuje nutrūko dėl nelankstaus finansavimo ir kadrų problemų (nebuvo rastas pareigūnas, 1940 m. buvęs Lietuvos diplomatinėje tarnyboje).
Urugvajus nepripažino Lietuvos aneksijos de jure, tačiau laikėsi pragmatinio požiūrio pripažįstant Baltijos valstybių inkorporaciją de facto. Remiantis 1956 m. Lietuvos pasiuntinybės Vašingtone pro memoria, Urugvajus Lietuvos diplomatams išduodavo vizas „be jokių problemų ir klausimų“ ir kad buvo lengviau gauti vizas į Argentiną Urugvajuje, kadangi ten rezidavo Lietuvos įgaliotasis ministras. Lietuvos diplomatai, kaip oficialūs pareigūnai, buvo Urugvajaus valdžios pripažinti, įrašyti į diplomatinį sąrašą ir traktuojami oficialiai. Be to, 1963 m. vasario 16 d. Urugvajaus prezidentas priėmė lietuvių delegaciją ir oficialioje kalboje patvirtino Urugvajaus poziciją nepripažinti Baltijos valstybių aneksijos.
Lietuvos valdžios remta J. Basanavičiaus lietuvių mokykla buvo uždaryta, o vietoje jos 1941 m. lietuvių kultūros draugija įkūrė Sero lietuvių klubą. Po Antrojo pasaulinio karo šiek tiek išaugo lietuvių Urugvajuje skaičius, šiems atvykus iš Europos karo pabėgėlių stovyklų, daugiausia burtasi Montevidėjuje. Kai kurių šaltinių duomenimis, 1946 m. Montevidėjuje vyko pirmasis Pietų Amerikos lietuvių kongresas. 1950 m. įkurta Urugvajaus lietuvių bendruomenė, tais pačiais metais kunigų J. Bružiko ir V. Mikalausko iniciatyva įkurta lietuviška parapija (jai paskirta Fatimos mergelės bažnyčia baigta statyti 1953–1954 metais). 1961 m. vien Montevidėjuje gyveno apie 7500 lietuvių. 1963 m. vasario 21 – 26 dienomis surengtas Antrasis Pietų Amerikos Lietuvių kongresas, kuriame dalyvavo apie 230 svečių. Kongreso dalyvių atstovai buvo priimti Prezidentūroje, Užsienio Reikalų ministerijoje, Montevidėjo miesto merijoje bei Urugvajaus arkivyskupo. 1973 m. lietuvių bendruomenės funkcijas perėmė Urugvajaus lietuvių kultūros draugija. XX a. 6-ajame dešimtmetyje sovietinė propaganda buvo paplitusi Urugvajuje paveikė dalį Urugvajaus lietuvių – dalis dėl sunkių gyvenimo sąlygų ar ideologinių nuostatų 1959 metais iš Urugvajaus išvyko į Lietuvos TSR. Iš viso 100 lietuvių (kelios dešimtys šeimų), tiek komunistų, tiek nekomunistų. Kai kurie vėliau bandė grįžti į Urugvajų, bet nebe visiems tai pavyko.
Taip pat būta ir lietuvių, kurie prisijungė prie Urugvajaus kraštutinių kairiųjų organizacijos Tupamarų, kovojusių prieš Urugvajaus valdžią ir elitą, turėjusias stiprias pozicijas Sero rajone. Per ginkluotus konfliktus tarp valdžios pajėgų ir kairiųjų teroristų metu be žinios dingo lietuvių kilmės kairiųjų radikalų aktyvistė Viktorija Grišonaitė. Taip pat yra bent vienas lietuvių kilmės policininkas, kuriuos nužudė kairiųjų radikalų grupuotė – Ildefonsas Kazlauskas. 1979 metais Montevidėjo uoste lietuviai paminėjo atvykimo į Urugvajų 50 metų sukaktį.
Andrejanas Zacharovas
Andrejanas Zacharovas (, 1761 m. rugpjūčio 19 d. – 1811 m. rugsėjo 8 d. Sankt Peterburge, Rusijoje) – rusų architektas, žinomas ampyro architektūros stiliaus atstovas, Admiraliteto pastatų komplekso Sankt Peterburge kūrėjas.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
miniatiūra|160px|right|Dviejų šalių vėliavos Lietuvos Respublikos aikštėje Montevidėjuje
Andrejanas Zacharovas
Biografija
A. Zacharovas gimė Admiraliteto kolegijos smulkaus tarnautojo šeimoje. Ankstyvame amžiuje tėvas jį atidavė į dailės mokyklą prie Sankt Peterburgo dailės akademijos, kur mokėsi iki 1782 m. Jam dėstė A. F. Kokorinovas, I. E. Starovas ir J. M. Feltenas. 1778 m. A. Zacharovas gavo mažąjį sidabro medalį už sodybos užmiestyje projektą, 1780 m. – didįjį sidabro medalį už „architektūrinę kompoziciją, reprezentuojančią princų namus“. Baigęs mokslus, jis gavo Akademijos didįjį aukso medalį ir teisę į stipendiją tęsti mokslą užsienyje. 1782–1786 m. tęsė studijas Paryžiuje pas Ž. F. Šalgreną. miniatiūra|200px|left|Rusijos banko moneta (2012) miniatiūra|250px|right|Admiraliteto pastatas, Sankt Peterburgas
1786 m. grįžo į Sankt Peterburgą ir pradėjo dirbti dėstytoju Dailės akademijoje, tuo pat metu pradėdamas domėtis projektavimu. Po kurio laiko A. Zacharovas buvo paskirtas visų nebaigtų statyti Dailės akademijos pastatų architektu. Po to jis dirbo Sankt Peterburge, įgijo karinio jūrų laivyno žinybos vyriausiojo architekto vardą.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai po 1991 m.
2000 m. tarp šalių pasirašytas susitarimas dėl abipusio vizų režimo panaikinimo.
Andrejanas Zacharovas
Biografija
Nuo 1787 m. dėstė Dailės akademijoje, tarp jo studentų buvo architektas A. I. Melnikovas. Nuo 1794 m. tapo Sankt Peterburgo dailės akademijos akademiku.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai po 1991 m.
Būta keli aukščiausiojo lygio vizitai. Dar 1996 m. Urugvajuje lankėsi Lietuvos prezidentas Algirdas Brazauskas. 2004 m. gegužės pabaigoje vykusio darbo vizito Meksikoje metu laikinasis Lietuvos prezidentas Artūras Paulauskas susitiko su Urugvajaus prezidentu Jorge Batlle Ibanez, kurį pakvietė vizito į Lietuvą, o šis savo ruožtu pakvietė Lietuvos vadovą apsilankyti Urugvajuje. Taip pat Urugvajus žadėjo paramą Lietuvos kandidatūrai į Jungtinių Tautų Ekonominę ir socialinę tarybą.
Andrejanas Zacharovas
Biografija
1799 m. pabaigoje Pavelo I dekretu Zacharovas buvo paskirtas vyriausiuoju Gatčinos, kur jis dirbo beveik dvejus metus, architektu.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai po 1991 m.
2008 m. liepos 22 d. Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje su oficialiu vizitu lankėsi Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus, kur buvo priimtas Urugvajaus prezidento Tabare Ramon Vasquez Rosas, susitiko su su Urugvajaus Senato ir Senato užsienio reikalų komiteto pirmininku Rodolfo Nin Novoa. Vizito proga Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje buvo atidaryta foto paroda „Su meile – Lietuva“ ir kino režisieriaus Šarūno Barto filmų retrospektyva „Atradimas: Šarūnas Bartas iš Lietuvos“.
Andrejanas Zacharovas
1799–1804 m.
Šiuo laikotarpiu A. Zacharovo atliktas darbas buvo grindžiamas didėjančiu užduočių sudėtingumu ir architekto talento atskleidimu. Jis dirbo su vis sudėtingesniais projektais.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai po 1991 m.
Nėra žinoma, ar Lietuvoje yra lankęsis Urugvajaus prezidentas.
Andrejanas Zacharovas
1799–1804 m.
1799–1800 Gatčinoje tęsė nežinomo architekto pradėtą statyti liuteronų Šv. Petro bažnyčią. Jam vadovaujant, pastatas buvo žymiai perstatytas, baigta vidaus apdaila, taip pat sukurtas ikonostasas ir baldakimas. Labiausiai pastebimos išraiškingos naujojo pastato detalės buvo paauksuotas gaidys su rutuliu, užkelti ant varpinės smailės (sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metu, neatstatyti).
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Santykiai po 1991 m.
2012 m. Montevidėjuje atidarytas Lietuvos Respublikos garbės konsulatas.
Andrejanas Zacharovas
1799–1804 m.
Gatčinos rūmų parke Kuprotasis tiltas buvo pastatytas A. Zacharovo pagal jo paties projektą, pirmieji dokumentiniai įrodymai datuojami 1799–1804 m. Tiltas turi dvi plačias pakrančių atramas, suprojektuotas terasų pavidalu apžvalgos aikšteles. Terasos ir tilto tarpsnis yra apsuptas baliustrados, tilto viduryje įrengti akmeniniai suolai poilsiui. Tilto architektūra skirta suvokti iš didelio atstumo, jo elementai sukuria šviesos ir šešėlio žaismą, aiškiai matomą iš tolo.
1803–1804 m. sukūrė Vasilijaus salos užstatymo projektą, kuris turėjo būti vykdomas pagal Prancūzijos miestų statybos mokyklos tradiciją: ansamblio vieningumą turėjo pasiekti bendras pastatų išdėstymo ritmas ir tos pačios architektūrinės detalės. Vykdant projektą turėjo būti atlikta Mokslų akademijos pastato pertvarka.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išversta Felisberto Ernandeso, Oracijaus Kirogos, Chuano Karloso Onečio, Alfredo Gravinos, Marijo Aregio, Marijo Benedečio kūrinių. Garsus urugvajiečių dailininkas Chosė Gurvičius yra išeivis iš Lietuvos. Montevidėjuje veikia Chosė Gurvičiaus muziejus, Sero rajone dailininko garbei pavadinta gatvė.
Andrejanas Zacharovas
1799–1804 m.
A. Zacharovas parengė Žemutinio Naugardo mugės architektūrinio plano projektą, kurį architektas A. A. Betankuras įgyvendino po kelerių metų.
Admiraliteto pastatas
1805 m. A. Zacharovas buvo paskirtas Jūrų ministerijos vyriausiuoju architektu. Šiose pareigose jis buvo atsakingas už civilinių ir pramoninių pastatų ir statinių statybos ir projektavimo valdymą. Pirmasis architekto projektas naujoje pozicijoje buvo Admiraliteto pastato Sankt Peterburge rekonstrukcija. Pradinę Admiraliteto statybą atliko architektas I. K. Korobovas 1738 m. Šis pastatas yra didžiausias Rusijos ampyro stiliaus architektūros paminklas. Kartu tai yra miestą formuojantis pastatų ir architektūrinis Sankt Peterburgo centras. A. Zacharovas darbus vykdė 1806–1811 m. Sukūręs naują grandiozinį pastatą, kurio pagrindinio fasado ilgis siekia 407 m, jis išlaikė jau esančio plano konfigūraciją. Suteikdamas Admiralitetui nuostabią architektūrinę išvaizdą, jis sugebėjo pabrėžti objekto centrinę vietą mieste (pagrindinės magistralės suartėja su juo trimis spinduliais). Pastato centre yra monumentalus bokštas su smaigaliu, ant kurio įtaisytas laivelis, tapęs miesto simboliu. Dviejuose fasado sparnuose, simetriškai išdėstytuose bokšto šonuose, paprasti ir aiškūs tūriai pakaitomis susikerta su sudėtingu ritminiu piešiniu, pavyzdžiui, lygiomis sienomis, stipriai išsikišančiais portikais, giliomis lodžijomis. Stipriąja apdailos puse laikytina skulptūra. Dekoratyviniai pastato reljefai papildo didelius architektūrinius tūrius, grandioziniai platūs fasadai yra dengiami sieninių skulptūrų grupių šešėliais. Pastato viduje išlikę tokie originalūs interjerai kaip fojė su didžiuliais laiptais, posėdžių salė ir biblioteka. Šviesos gausą ir išskirtinės apdailos grakštumą užgožia aiškus monumentalių architektūrinių formų griežtumas.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvių veikla koncentruojasi Urugvajaus lietuvių kultūros draugijos klubo patalpose Vilja del Sero rajone. 2019 m. vasario 16 d. proga vadovaujant Urugvajaus lietuvių menininkui Gabriel Vuljevui Lietuvių klubas padabintas maždaug 40 metrų ilgio lietuviška freska.
Andrejanas Zacharovas
Kiti darbai Sankt Peterburge ir apylinkėse
Admiraliteto statybų metu A. Zacharovas taip pat dirbo su kitomis užduotimis: 1806–1808 m. parengė Provianto salos plėtros projektą, 1806–1809 m. – Galerijos uosto ansamblio projektą. Be to, jis produktyviai dirbo plėtojant Kronštato miesto projektus. Iki 1811 m. architektas dirbo prie vieno reikšmingiausių Kronštato statinių – Šv. Andriejaus soboro (neišlikęs).
Darbas provincijoje
A. Zacharovas parengė vyriausybinių pastatų ir bažnyčių projektus Rusijos gubernijų ir valsčių miestams. Ekspertai pažymi jų pabrėžtiną monumentalumą.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Netoli Montevidėjo centro nuo 1960 m. yra aikštė, pavadinta Lietuvos Respublikos vardu (Plaza Republica de Lituania). Aikštėje stovi du paminklai: vienas jų – akmuo su Gedimino stulpais bei užrašu, kitas – abstrakti skulptūra, 2002 m. kovo 11 d. pastatyta lietuvių kilmės Urugvajaus skulptoriaus Eduardo Lopaičio kartu su Chosė Ermanu. Montevidėjo senamiestyje netoli uosto stovi ir apleistas Imigrantų viešbutis, kur, atvykę į gretimą uostą, iki tol, kol susirasdavo darbą apsistodavo imigrantai, įskaitant lietuvius. Aktyviai veikia lietuvių bendruomenė, Urugvajaus lietuvių kultūros draugija, Urugvajaus lietuvių jaunimo sąjunga (ši 2018 m. sausį surengė XXI Pietų Amerikos lietuvių jaunimo kongresą), nuo 2001 m. veikia lituanistinė mokykla „Gabija“ (nuo 2001), 1994 m. įkurta merginų tautinių šokių grupė „Giedra“, vaikų šokių grupė „Rintukai“, 1968 m. įkurta jaunimo šokių grupė „Ąžuolynas“.
Los Andželo uostas
Los Andželo uostas – Ramiojo vandenyno uostas Los Andžele, Kalifornijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose. Specializuojasi keleivių ir krovos srityse.
Istorija
1932 m. rugpjūtį uosto teritorijoje vyko buriavimo varžybos 1932 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Andrejanas Zacharovas
Darbas provincijoje
Pavyzdžiui, apie 1805 m. A. Zacharovas sukūrė Jekaterinoslavo (dab. Dnipras) Šv. Didžiosios Kankinės Kotrynos soboro projektą. Bažnyčia buvo pastatyta po architekto mirties, 1830–1835 m., pavadinta Viešpaties Atsimainymo soboru ir išliko iki šių dienų. Šį projektą taip pat panaudojo architektas S. E. Dudinas, pastatęs Aleksandro Nevskio soborą Iževske.
A. Zacharovas buvo palaidotas Smolensko stačiatikių kapinėse Sankt Peterburge. 1936 m. jo ir tėvų palaikai ir antkapiai buvo perkelti į Aleksandro Nevskio lavros Lazarevskajos kapines.
Los Andželo uostas
Veikla
2016 m. Los Andželo uostas priėmė 20 % visos metinės JAV konteinerių krovos. Pagrindinės importo prekės – baldai, automobilių dalys, aprangos prekės, avalynė, elektronikos priemonės. Pagrindinis eksportas – atliekų popierius, gyvūnų pašarai, metalo atliekos ir sojų pupelės.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Ekonominiai santykiai
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Urugvajų.
Los Andželo uostas
Veikla
2020 m. pagrindiniai prekybos partneriai buvo uostai iš Kinijos, Japonijos, Vietnamo, Pietų Korėjos ir Taivano.
Lietuvos ir Urugvajaus santykiai
Ekonominiai santykiai
miniatiūra|150px|right|[[Teodoras Daukantas|T. Daukantas, reikalų patikėtinis Urugvajuje 1931–1934 m.]] miniatiūra|150px|rigt|[[Jonas Aukštuolis|J. Aukštuolis, pasiuntinys Urugvajuje 1934–1939 m.]] miniatiūra|150px|Buvęs Urugvajaus prezidentas [[Julio Maria Sanguinetti|J. M. Sanguinetti, Vytauto Didžiojo ordino kavalierius]]
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Pasiuntiniai Urugvajui
Sąrašas nėra baigtinis
Urugvajaus ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai Urugvajaus piliečiai
Šešiems Urugvajaus piliečiams yra įteikti Lietuvos valstybiniai apdovanojimai. Žemiau pateikiamas apdovanotųjų sąrašas:
Tiolis
alt=R – S – H|miniatiūra|Tiolis su sulfihidrilo (mėlyna) grupe. Tiolis – organinis junginys, turintis sulfidrilo (–C–SH ar R–SH) grupę (kur R yra alkilas arba alkilinės grupės anglies atomas). Tioliai yra analogiški alkoholiams (siera užima deguonies vietą alkoholyje hidroksilo grupėje).
Dauguma tiolių turi stiprų, panašų į česnakų ar supuvusių kiaušinių kvapą. Jie taip pat yra dedami į gamtines dujas, kad būtų lengviau jas aptikti (kadangi gamtinės dujos neturi kvapo).
Struktūra ir ryšiai
Tioliai ir alkoholiai turi panašią sandarą. Ilgis tarp atomų jungtyje C-S yra 180 pikometrų. Tai yra apie 40 pikometrų daugiau nei jungtyje C-O, nes sieros atomas yra didesnis nei deguonies. Jungtis C-S-H sudaro maždaug 90° laipsnių kampą. Kietoje ir skystoje būsenoje tioliai yra labai nepatvarūs, labiausiai jį veikia Van der Valso jėga tarp dviejų dvivalenčių sieros atomų. alt=CH3-S-H|miniatiūra|Susidaręs metantiolis po vandenilio sulfido ir metanolio reakcijos.
Gavimas
Tioliai gaunami reaguojant vandenilio sulfido dujoms ir alkoholiams dažnai esant rūgštiniam katalizatoriui arba apšvietus UV spinduliais:
Esant metanolio pertekliui vyks antra reakcija:
Artūras Rakauskas
Artūras Rakauskas – Lietuvos verslininkas, investuotojas, milijonierius, milijonieriaus Augustino Rakausko sūnus. Jis yra statybos, remonto ir buities prekių parduotuvių tinklo „Senukai“ vadovas.
2019 m. po sandorio su tėvu Augustinu Rakausku priklauso 34.5 proc. akcijų Vokietijos atsinaujinančios energetikos kompanijoje „Danpower Baltic“, taip pat 46 proc. akcijų „Tamo“ grupėje, kuri vysto elektroninį dienyną „Tamo“.
Jazz fontanas
„Jazz fontanas“ – kasmet Lietuvoje vykstantis tarptautinis vaikų ir jaunimo džiazo muzikos festivalis-konkursas.
Istorija
Renginys vyksta Panevėžyje gegužės mėn. pradžioje nuo 2002 m.
Programa
Festivalis-konkursas vyksta dvi dienas. Jame gali dalyvauti instrumentalistai, vokalistai, vokaliniai ir instrumentiniai ansambliai, chorai, orkestrai, mišrūs projektai. Atvyksta Lietuvos, Ukrainos, Baltarusijos, Rusijos, Latvijos, Lenkijos jaunieji džiazo muzikos atlikėjai, jų mokytojai. D kategorijoje varžosi ir senjorai. Rengiamas Jam session. Vertinimo komisijos pirmininkė – muzikologė, džiazo muzikos kritikė Jūratė Kučinskaitė.
Festivalio credo: kuo daugiau jaunimo susidomės džiazo muzika, tuo intelektualesnė ir dvasiškai brandesnė bus visuomenė.
Šnipiškių žydų kapinės
Istorija
Kapinės šioje vietoje veikė nuo XV a. pabaigos ar XVI a. Jų teritorija plėtėsi žydams įsigyjant bei prijungiant aplinkinius žemės sklypus. Kapinių sklypai sujungti į vieną ir didžiausią plotą – 4,3 ha – pasiekė XVIII ir XIX a. sandūroje. Visa kapinių teritorija priklausė valstybei – Vilniaus pilies ir eiguvos jurisdikcijai.
1817 m. Carinės Rusijos administracija nusprendė kapines uždaryti. Motyvuojant vietos trūkumu, šis sprendimas buvo įgyvendintas 1831 m., pradėta tvirtovės statyba kapinių teritorijoje. Tvirtovė užėmė ketvirtį kapinių žemės, likusi teritorija rezervuota apšaudymo laukui. Carinė valdžia išmokėjo kompensacijas nusavintos tvirtovės statybai žemės ir pastatų savininkams nepaisant to, ar savininkai buvo privatūs, ar valstybė. 1935 m. Vilnių valdžiusi Lenkijos administracija pranešė kapinių vietoje statysianti sporto stadioną, tačiau tam pasipriešino Vilniaus rabinas Chaimas Oizeris Grodzenskis, nepriėmęs jokių kompromisų. Lenkų valdžia kapines paskelbė muziejine vertybe. Po Antrojo pasaulinio karo tarybinė valdžia kapines galutinai likvidavo. Kapinių bei aplinkinėje teritorijoje buvo pastatyti Vilniaus sporto rūmai bei plaukiojimo baseinas. Dalis tvirtovės, sporto rūmų statybas bei komunikacijų tiesimą išgyvenusių palaidojimų yra išlikę.
Mynajus
Mynajus  – gyvenvietė vakarų Ukrainoje, Užkarpatės srities vakaruose, netoli Slovakijos pasienio.
Istorija
Gyvenvietė pavadinimu Ninai žinoma nuo viduramžių. Tuo metu valda dažnai keitė savo feodalus, kurie buvo pavaldūs Vengrijos karūnai.
Po Pirmojo pasaulinio karo gyvenvietė teko Čekoslovakijai, o po Antrojo pasaulio karo perduota sovietų Ukrainai.
Rangers WFC
Rangers Football Club – Škotijos futbolo klubas iš Glazgo. Šis straipsnis apie klubo moterų futbolo ekipą.
Mynajus
Sportas
Minaj Arena, futbolo stadionas, kurio talpa 3 000.
Rangers WFC
Istorija
2008 m. suburta moterų ekipa. Rungtyniavo aukščiausiame šalies moterų futbolo divizione. 2014 m. užėmė antrą vietą.
2021–2022 m. sezone tapo Škotijos čempionėmis.
Pelinis pašiaušėlis
Pelinis pašiaušėlis (Alopecurus myosuroides) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos ir Šiaurės Amerikos.
Augalas vienmetis arba dvimetis. Stiebas status, 20-45 cm aukščio. Lapai linijiški, beplaukiai, 1 cm pločio. Žiedynas – 3-12 cm ilgio varpa su žalsvais ar pupuriškais žiedeliais. Žydi birželio-rugsėjo laikotarpiu.
Auga pievose, dažna piktžolė javų laukuose.
thumb|left|160px|Žiedynas
Kazanės Dievo Motinos katedra (Sankt Peterburgas)
Istorija
XVIII a. pabaigoje Rusijos imperatorius Pavelas I ketino pastatyti Sankt Peterburge didelę katedrą, kad ji galėtų konkuruoti su Šventojo Petro bazilika. Cerkvės architektai buvo buvę baudžiaunininkai Andrejus Voronichinas ir Ivanas Kolodinas. Po karo su Napoleonu soboras tapo Rusijos karinės šlovės paminklu. Būtent čia palaidotas rusų karvedys Michailas Kutuzovas ir saugomi to karo trofėjai. 1932 m. sovietinė valdžia Kazanės soborą uždarė. Čia veikė valstybinis religijos ir ateizmo muziejus. 1991 m. soboras buvo grąžintas tikintiesiems, o muziejus persikėlė į kitą pastatą.
Naide Gomes
Enezaide do Rosário da Vera Cruz Gomes (dar žinoma kaip Naide Gomes, g. 1979 m. lapkričio 20 d.) – San Tomė ir Prinsipėje gimusi, bet nuo 2001 m. Portugalijai atstovaujanti lengvaatletė. Karjerą pradėjusi kaip daugiakovininkė, bei dalyvavusi daugybėje rungčių, šiuo metu sportininkė specializuojasi šuolio į tolį rungtyje.
Biografija
Sportininkė 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse atstovavo San Tomė ir Prinsipei 100 m barjerinio bėgimo rungtyje. Distanciją įveikusi per 14.43 s ji liko paskutinė savo grupėje ir į kitą etapą nepateko. 2001 m. gegužės 22 d. sportininkė gavo Portugalijos pilietybę ir pradėjo atstovauti šiai šaliai. 2004 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate Gomes penkiakovės kovoje iškovojo auksą. Nuo 2002 m. lengvaatletė pradėjo aktyviau varžytis šuolių į tolį sektoriuje.
Atlabara FC
Atlbara Football Club, o trumpai vadinamas Atlabara – Pietų Sudano futbolo klubas iš Džubos, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Džubos miesto stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų. Vos pastatytas talpino 7 tūkt., o po renovacijos 12 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas Džuboje. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
2013, 2015, 2019 m. tapo šalies čempionais. Atstovavo Pietų Sudanui Afrikos žemyno turnyruose.
Beranės opština
Opštinos plotas – 717 km², gyventojų tankis – 48,9 gyv./km².
Opštinos gyventojai
Opštinos gyventojų skaičiaus kitimas
Etninė sudėtis 2003 m.
Vileitos
Vileitos – Baltarusijos kaimas, priklausantis Vitebsko srities Pastovių rajone. Išsidėstęs pasienyje su Lietuvos Respublika, už kilometro nuo Švenčionių rojone esančio Mociškės kaimo, administraciškai įeina į Jūravo apylinkę.
Kupetinis kaimas išsidėstęs 23 km nuo rajono centro Pastovys ir 8 km nuo apylinkės centro Jūravas, 11 km nuo geležinkelio stoties Olsia. Aplink plyti pelkynai, nuo Adutiškio atiteka upė Kamoja. 2013 m. įsteigtas vietinės reikšmės pelkių draustinis Vileity.
Istorija
Adutiškio parapijoje kunigavusio Julijono Steponavičiaus 1948 m. duomenimis apie 90 % vileitiškių tuo metu tvirtindavo esą lietuviai. 1961 m. veikė pradinė mokykla, kaimas priklausė Kalinino kolūkiui. 1965 m. buvo 26 sodybos su 68 gyventojais, o 2009 m. teliko trys gyv.
2011 m. kaimo apylinkėse nukrito baltarusių pasieniečių malūnsparnis Ecureuil АS 355 NP, du ekipažo nariai ir kartu skridę trys žurnalistai žuvo. Po metų jiems atidengtas paminklas.
Sonata Visockaitė
Sonata Visockaitė (g. 1972 m. liepos 13 d.) – Lietuvos teatro, televizijos, kino ir radijo aktorė, režisierė. Lietuvos edukologijos universiteto dėstytoja.
Subatninkai
Subãtninkai (arba Subatnykai;, ) – agromiestelis Baltarusijos vakaruose, Gardino srities Vijos rajono Subatninkų apylinkėje. Išsidėstęs į rytus už 7 km nuo Lietuvos–Baltarusijos valstybinės sienos, Gaujos ir jos intako Matrunos (Matrenos) santakoje. Automobiliniai keliai į Dieveniškes, Geranainis, Lipniškes ir Klevyčią. Už 9 km geležinkelio stotis „Gauja“. 698 gyventojai (2010 m.). Veikia vidurinė mokykla ir vaikų darželis, ambulatorija, kultūros namai.
Sonata Visockaitė
Biografija
Dar ankstyvoje vaikystėje susidomėjo knygomis, teatru ir aktoriniu gyvenimu. Todėl 1993 m. įstojo į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją. Kurso vadovas Jonas Vaitkus. 1997 m. baigė aktoriaus specialybę su sustiprintu muzikiniu paruošimu. Po šių studijų 1997 m. įstojo į magistro studijas taip pat Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Kurso vadovas Oskaras Koršunovas. 1999 m. įgytas dramos aktoriaus magistro laipsnis.
Subatninkai
Istorija
thumb|250px|left|Valsčiaus būstinė tarpukaryje
Sonata Visockaitė
Biografija
Nuo 1999 m. tapo O. Koršunovo teatro trupės aktorė. 1997–1999 m. dėstė scenos kalbą Vilniaus pedagoginio universiteto bakalaurams. Nuo 2002–2005 m. dėstė privačias fortepijono pamokas. 2002–2008 m. vaidybos ir kino mokytoja neformalaus integruoto meninio ugdymo studijoje „Terra Bella“. Nuo 2005 m. tapo Vilniaus pedagoginio universiteto, Kultūros ir meno edukologijos instituto, Meninio ugdymo katedros lektorė, Teatro suvokimo pagrindų bei sceninės kalbos raiškos ugdymo dėstytoja.
Nuo 2008 m. Vilniaus pedagoginio universiteto teatro studijos „3D“ vadovė, įkūrėja, ir režisierė.
Radijas
thumb
Subatninkai
Miestelio bažnyčia
XX a. pr. pagal arch. Vladislovo Stipulkovskio projektą pradėta naujos mūrinės bažnyčios statybą. Dabraulėnuose įkurta molinių plytų ir čerpių fabrikas, įrengimus jam Umiastovskiai pirko Prancūzijoje. 1904 m. neogotikinis pastatas buvo baigtas, o 1928 m. bažnyčia buvo konsekruota Šv. Vladislovo vardu, taip pagerbiant pagrindinį aukotoją – Trakų apskrities maršalką Vladislovą Umiastovskį (1834–1905). Fundatorių primena ir 1931 m. atidengta memorialinė lenta, kabo ir kitos atminimo lentos grafams Umiastovskiams. Po pagrindiniu altoriumi įrengta laidojimo kripta su grafų palaikais.
Sonata Visockaitė
Edukacinė veikla
2003 m. vaikų ir jaunimo kūrybinių kino stovyklų-seminarų „Kinotrakas“ viena iš organizatorių ir vedėjų
Subatninkai
Miestelio bažnyčia
Vengrijos karaliaus Šv. Vladislovo figūra centriniame altoriuje padaryta pagal Vilniaus arkikatedroje esantį pavyzdį. Šoninis altorius vaizduoja Šv. Mergelę Mariją, šis paveikslas ir 1809 m. pagaminti vargonai perkelti iš senosios bažnyčios. Viduje stovintys suolai pažymėti Žemislaulio rūmų ženklu. Vienos iš trijų navų požemyje įrengta dar viena, mažesnė laidojimo kripta.
Po 1991 m. bažnyčia priklauso Gardino vyskupijos Vijos dekanatui.
Sonata Visockaitė
Edukacinė veikla
2005 m. antrame tarptautiniame vaikų ir jaunimo filmų festivalyje seminaras tema „Vaikų kūrybiškumo ugdymas per kino kūrybą“ („Lietuvos“ kino teatras)
2005 m. projekte „Veiksmo savaitė“ seminare “Apie kino kūrybos galimybes mokykloje 11 m. – 14 m. moksleiviams ir neformaliojo bei meninio ugdymo mokytojams” (Vilniaus Mokytojų namai, Lietuva)
2007 m. seminare “Kultūros mainų programa: keitimasis patirtimi su Rygos savivaldybe“, skaitytas pranešimas tema „Menų studijos „Terra Bella“ vaikų ir jaunimo edukaciniai projektai“ (Vilnius, Lietuva)
2008 m. edukacinės programos – kūrybinių užsiėmimų bei diskusijų po filmų pravedimas tema “Europos kinas – kultūrų dialogai”, Panevėžio apskrities G. Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka (Panevėžys); T. Liubertienės privati pagrindinė m-kla (Vilnius)
2008 m. kūrybinių kino dirbtuvių užsiėmimų bei diskusijų po filmo pravedimas tema Europos kinas – kultūrų dialogai” projekte “Kino knyga – tarpkultūrinis dialogas”, Lietuvos vaikų ir jaunimo centras, Vilnius
2008 m. kūrybinių kino dirbtuvių užsiėmimų bei diskusijų po filmo pravedimas tema “Europos kinas – kultūrų dialogai” projekte “Kino knyga – tarpkultūrinis dialogas”, Lietuvos vaikų ir jaunimo centras, Vilnius
Studijos, seminarai, kursai
1993–1994 m. Modernaus šokio studijos, dėst. Dž. Valenti (Italija)
1994 m. Šiuolaikinio šokio seminaras, dėst. E. Hanial (Naujoji Zelandija)
1997–1998 m. Modernaus šokio studijos, dėst. B. Nordstrom-Loeb (Minesota, JAV)
1999 m. žongliravimo studijos, J. Thoma (Prancūzija)
2005 m. Vilniaus šokio spaustuvės’05 „Vasaros šokio mokykla“- Modernaus šokio seminaras, A. Katinas, M. S. Saivosalmi (Lietuva- Suomija)
2006 m. dalyvavimas Trakų raj. Savivaldybės Švietimo centro seminare „Laisvo ugdymosi patirtis“ (Trakų raj., Lietuva)
2006 m. dalyvavimas tarptautiniame seminare „In2Play“- training-course horsted by Dynamix, Wales, UK
2006 m. dalyvavimas Forumo teatro seminare ”Forum Theatre- Public Engagement with Science” (British Council, Lietuva)
2007 m. kūrybinės dirbtuvės aktoriams “Aktoriaus darbas kine“, kūrybinių dirbtuvių vedėjas olandų kino ir teatro režisierius Frans Weisz (Kinematografininkų sąjunga, Vilnius)
2007 m. seminaras “Vaikų ir jaunimo filmų kūrimo patirtis“. Seminaro vedėja suomių kino režisierė Kirsi Marie Liimatainen (Kinematografininkų sąjunga, Vilnius)
2007 m. Lyno akrobatikos seminaras, Naujojo cirko trupė iš Prancūzijos „Les Colporteurs“ (Menų spaustuvė ir Prancūzų kultūros centras, Vilnius)
2008 m. dalyvavimas tarptautinėje mainų programoje „Drums for Peace“, teatriniame projekte „Acting Around“, St. David (Velsas, UK)
2008 m. aktorinės praktikos seminaras, seminaro vadovai – režisierius Paul Davies ir choreografė Catherine Bennet (Volcano teatras, Velsas, Jungtinė Karalystė), Menų spaustuvė (Vilnius
2009 m. dalyvavimas seminare režisieriams, aktoriams, teatro pedagogams “Kokybė jaunųjų žiūrovų teatre: kaip ją apibrėžti ir panaudoti praktikoje”, seminaro vadovė Andrea Gronemeyer (Manheimas, Vokietija)
Kita patirtis
1994 m. grojo fortepijoninės muzikos festivalyje (LMA, Lietuva)
2005–2007 m. režisierės padėjėja, ruošiant vaikus pasirodymams TV3 laidoms „Vaikų balsas“ bei „Išsipildymo akcija“
2006 m. spektaklio „Sutemų maldos“ pastatymas su VPU KMEI I k. studentais viena iš kūrėjų ir statytojų (Mokytojų namai, Vilnius; Jūros šventė, Klaipėda)
2006 m. režisierės asistentė, kuriant lietuvių vaidybinį meninį filmą „Varnų ežeras“, rež. I. Kurklietytė
2006 m. III Vilniaus tarptautinio vaikų ir jaunimo filmų festivalio žiuri narė („Skalvija“, Vilnius)
2007 m. sukurti kūriniai-vaidmenys pagal Forumo teatro metodiką, dalyvaujant Forumo teatro pasirodymuose (JKJBS „Žingsnis“, Panevėžio raj.; Vaidilos teatras, Vilnius; „Tiltas“, VGTU; „Sniego gniūžtė“, Pilaitės vid. m-kla, Vilnius)
2007 m. IV Vilniaus tarptautinio vaikų ir jaunimo filmų festivalio žiuri narė („Skalvija“, Vilnius)
2007 m. dalyvavimas mokslo ir meno spektaklyje „Langas į šviesą“ („Di luce in luce“) – mokslo ir meno, šviesos reginių spektaklis, pristatantis natūralius optinius atmosferos reiškinius uždaroje erdvėje, LUX – tarptautinis šviesos festivalis (VU, Kvantinės elektronikos katedra, Lazerių tyrimų centras, Vilnius)
2008 m. sukurti kūriniai-vaidmenys pagal Forumo teatro metodiką, dalyvaujant Forumo teatro pasirodymuose (Radvilų gimnazija, Vilnius; Bezdonių J. Slovackio vid. m-kla, Bezdonys; Naujosios Vilnios asociacijos Vaikų ir Jaunimo Dienos centre „Mūsų nameliai“, Naujoji Vilnia; Užupio gimnazija, Vilnius; Rūdiškių vid. m-kla, Trakų raj.
2008 m. V Vilniaus tarptautinio vaikų ir jaunimo filmų festivalio žiuri narė („Skalvija“, Vilnius)
2008 m. sukurti kūriniai-vaidmenys pagal Forumo teatro metodiką, dalyvaujant Forumo teatro pasirodymuose (Taujėnų vid. m-kla, Ukmergė; Ukmergės Šilo vid. m-kla, Ukmergė; Karmėlavos Karlo Buračo vid. m-kla, Kauno raj.; Žeimių vid. m-kla, Jonava; Panevėžio Minties gimnazija, Panevėžys; J. Urbšio gimnazija, Kaunas; Minties gimnazija, Vilnius.
2008 m. spektaklio „Grinčas ir Kalėdos” pastatymas – režisierė (VPU, Vilnius)
2008 m. spektaklio „Varna gelbėtoja“ pastatymas – režisierė, („Lietuvos“ ansamblis, Vilnius)
2009 m. spektaklio „Prieš miglą“ pastatymas – režisierė (teatrų festivalis „Tiltai“ (Panevėžys), IX vaikų ir jaunimo teatrų festivalis (Birštonas)
Lypa
Lypa – upė Ukrainoje, Voluinės srityje; kairysis Styrės intakas (Pripetės baseinas). Ilgis siekia 45,3 km, baseino plotas – 538 km².
Karmos valsčius
Karmos valsčius yra buvęs:
Karma (reikšmės)
Karma gali reikšti:
Lietuvos futbolo varžybos 2022 m.
Lietuvos futbolo varžybos 2022 m.
Kvietimas licencijuotis 2022 m. sezonui
Lietuvos futbolo federacija 2021 m. lapkričio 18 d. pakvietė klubus registruotis 2022 m. sezono UEFA, A, I, II ir moterų A lygos klubų licencijavimo procesui.
2021 m. gruodžio 20 d. LFF pasidalino informacija apie klubų pateiktas paraiškas licencijuotis 2022 metų pirmenybėms.
A lygos licencijų pareiškėjai
Licencijavimo komiteto posėdis dėl A lygos licencijų išdavimo vyko 2022 metų vasario 3 dieną.
Pirmos lygos licencijų pareiškėjai
LFF I lygos pirmenybėse norą pareiškė 16 komandų – 9 klubai bei 7 dublerinės aukščiausiojo diviziono klubų ekipos.
Licencijavimo komiteto posėdis dėl LFF I lygos licencijų suteikimo vyko 2022 m. vasario 18 dieną.
Antros lygos licencijų pareiškėjai
Licencijavimo komiteto posėdis dėl LFF II lygos licencijų suteikimo vyko 2022 m. vasario 18 dieną.
Moterų A lygos licencijų pareiškėjai
Lietuvos moterų A lygos čempionate paraiškas pateikė 8 komandos.
Licencijavimo komiteto posėdis dėl moterų A lygos licencijų suteikimo vyko 2022 m. vasario 18 dieną.
UEFA licencijų pareiškėjai
Licencijavimo komiteto posėdis dėl UEFA licencijų išdavimo vyko 2022 m. balandžio 29 dieną.
COVID-19 pandemija
Prasidėjus pasiruošimui prieš sezoną, FK Žalgiris komandoje susidarė COVID-19 užkrėtimų židinys – daugiau nei 10 narių. Daugiau apie rimtus užkrėtimus šiame sezone pranešimų nebuvo.
2022 m. LFF Supertaurės rungtynės
Dėl Supertaurės varžėsi čempionai Vilniaus „Žalgiris“ ir vicečempionai FK Sūduva. 2021 m. žalgiriečiai iškovojo ir LFF taurę, tad dėl Supertaurės varžėsi su marijampoliečiais.
Lietuvos klubų rezultatai 2022-2023 m. UEFA varžybose
FK Žalgiris pirmą kartą Lietuvos futbolo istorijoje pateko į UEFA organizuojamų klubų turnyrų grupių etapą.
LFF III lyga
Šiame sezone LFF III lygos varžybos vyko 5-ose zonose.
Vilniaus zona
Dalyvių skaičius buvo padidintas nuo 14 iki 16, turnyras vyko 1,5 rato sistema. Pirmenybių pradžia - 2022 m. balandžio 23 d., pabaiga – spalio 23 d.
Kauno zona
Po dviejų bendrų KAFF ir MAFF sezonų, šiais metais pirmenybės vyko tik kaip Kauno zona, nors žaidė ir viena MAFF komanda. Pirmenybių pradžia - 2022 m. balandžio 10 d., pabaiga - spalio 2 d.
Klaipėdos zona
Pirmenybių pradžia - 2022 m. gegužės 22 d., pabaiga – lapkričio 13 d.
Šiaulių zona
Pirmenybių pradžia – 2022 m. gegužės 11 d., pabaiga – spalio 6 d.
Panevėžio zona
Registracija vyko iki balandžio 4 d. Pirmenybių pradžia buvo numatyta 2022 m. balandžio 17 d., bet vėliau atidėta iki gegužės 25 d. Varžybos baigėsi spalio 15 d.
SFL
SFL pirmenybės prasidėjo 2022 balandžio 22 d.
Finalas
2022 m. spalio 16 d. Kauno S. Dariaus ir S. Girėno stadione su žaistos finalo rungtynės. Tai buvo inauguracinės rungtynės šiame stadione po 4 metus trukusios rekonstrukcijos.
Uzbekistanas 1 – 0 Lietuva
---
Bulgarija 2 – 3 Lietuva
---
Lietuva 0 – 1 Latvija
---
Italija 7-0 Lietuva
Lietuvos rinktinės sudėtis: Greta Lukjančukė, Greta Valikonienė, Monika Piesliakaitė (63 min. Vestina Neverdauskaitė), Milda Liužinaitė, Lolita Žižytė, Algimantė Mikutaitė, Loreta Rogačiova (46 min. Laura Ruzgutė), Judita Sabatauskaitė (73 min. Anika Kyžaitė), Liucija Vaitukaitytė, Paulina Sarkanaitė (83 min. Marija Galkina), Ugnė Lazdauskaitė.
Atsargoje: Aušra Klevečkaitė, Neda Klezaitė, Tereza Romanovskaja, Austė Bernotaitė, Ema Kriaučiūnaitė, Eitvydė Partikaitė.
Pievinis pašiaušėlis
Pievinis pašiaušėlis (Alopecurus pratensis) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos, introdukuota Šiaurės Amerikoje.
Augalas vienmetis, užaugantis iki 110 cm aukščio. Stiebas status. Lapai linijiški, beplaukiai, 0,5 cm pločio. Žiedynas – 3-12 cm ilgio varpa su 4-6 mm ilgio baltais žiedeliais. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje ir yra viena anksčiausiai pražystančių žolių.
Auga pievose, mėgsta neutralią, drėgną, derlingą dirvą. Vengia pažliugusių ar sausų vietų.
thumb|left|160px|Žiedynas
Šveicarijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Turnyrinė lentelė
Tarpinės lygos 1 grupė: Tarpinės lygos 2 grupė:
Stok Mandevilis
Stok Mandevilis – kaimas centrinės Anglijos pietuose, Bakingamšyro grafystėje, už 4,9 km į pietus nuo grafystės centro Eilsberio, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Vendoverio miestelio. Stok Mandevilis garsėja kaip vieta, kurioje gimė parolimpinių žaidynių judėjimas. miniatiūra|200px|left|Geležinkelio stotis miniatiūra|200px|left|Ligoninė miniatiūra|200px|left|Parapijos bažnyčia miniatiūra|200px|left|Kaimo riboženklis
Istorija
Ankstesnis gyvenvietės vardas Stoc, senojoje kalboje reiškiantis „fermą, kaimelį“, istoriniuose šaltiniuose minimas nuo 1086 m. Praėjus dviem šimtmečiams, kai šios žemės tapo įtakingos normanų giminės Mandevilių valdomis, pradėtas naudoti ilgesnis – Stok Mandevilio vardas.
1801 m. kaime gyveno 248 žmonės, 1901 m. jų buvo 411, o 2001 m. populiacija išaugo iki 6009 žmonių. .