cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oikoumene
Kūrėjų teigimu, albumo idėja yra apjungti įvairias pasaulio archajines tradicijas, sugrąžinti klausytoją prie gamtos, prie pirmykštės kultūros. Visos albumo dainos atliktos vokalistės Janos Vevos išgalvota kalba.
Autoriai
Panaudoti instrumentai: dafas, doira, dumbekas, udas, kalimba, reko-reko, kašišis, ašikas, tama, džambėjus, konga ir kt.
Vilkų Lauko piliakalnis
Vilkų Lauko piliakalnis (Kūplė) yra Šilalės rajone, Vilkų Lauko kaime, kairiajame Jūros upės krante.
Piliakalnio aikštelė buvo ovalo formos, tačiau šiaurės vakarinę jos dalį nuplovė Jūra. Dabar ji - trikampė, pailga šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi: 92 m ilgio ir 44 m pločio (šiaurės rytuose), 9 m - pietvakariuose. Jos šiaurės rytiniame krašte supiltas pusmetrio aukščio ir 7 m pločio pylimas, kurio išorinis 11 m aukščio šlaitas leidžiasi į 11 m pločio ir 4 m gylio griovį. Pietvakariniame aikštelės krašte supiltas metro aukščio ir 15 m pločio pylimas, kurio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio ir 2 m gylio griovį, už jo supiltas metro aukščio ir 5 pločio pylimas, už kurio lieka 12 su 6 m dydžio trikampis žemesnis kalvos smaigalys.
Į pietus nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos, molio tinko. Piliakalnio aikštelėje rasta akmeninių kirvių, žalvarinių apyrankių, karoliai, lipdytos keramikos ir kt.
Piliakalnyje lokalizuojama 1259 m. Livonijos Ordino pastatyta Georgenburgo pilis. 1260 m., po Durbės sukilimo jos įgula pasitraukė į Klaipėdą.
Kaspariškės (Rumšiškės)
Kaspariškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Rumšiškių.
Miglinas
Miglinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Miglinienė (ištekėjusi moteris) ir Miglinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Abukauskinė
Abukauskinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Piniavos.
Šepetys
thumb|Paprastas buitinis šepetys Šepetys – įrankis, skirtas šveisti ir valyti. Šepetį sudaro pagrindas (iš medžio, metalo arba plastiko), šveičiančioji dalis (natūralus arba dirbtinis pluoštas, viela) ir rankena arba laikiklis.
Didžioji dalis šepečių šiais laikais gaminami pramoniniu būdu. Anksčiau tai buvo specialių amatininkų cechų darbas. Kai kuriose šalyse šepečių gamyba tebelaikoma amatu.
Šepečių panaudojimas buityje
thumb|160px|Radiatorių šepetys
Buityje šepečiai daugiausia naudojami patalpoms valyti. Taip pat yra batų šepečiai, kriauklių ir klozetų valymo šepečiai. Šepečiai naudojami ir degėsiams arba pridžiūvusio maisto likučiams nuo indų valyti.
Šepečių panaudojimas pramonėje ir amatuose
Apdirbamojoje pramonėje naudojami „techniniai šepečiai“, kurių yra įvairiausių rūšių. Skirtingai nuo rankinių šepečių, pramoniniai šepečiai įstatomi į specialius įrankius arba mašinas.
Pagrindinės šepečių pramoninio panaudojimo sritys:
Raktikaulis
thumb|400px|right|Raktikaulio reljefo ypatybės thumb|400px|right|Raktikaulio reljefo ypatybės(2)
Raktikaulis – ilgasis, ištemptos S raidės pavidalo kaulas. Kaulas lengvai apčiuopiamas beveik per visą jo ilgį tarp minkštųjų audinių ties kaklo ir krūtinės riba. Priekinis raktikaulio linkis matyti visai greta krūtinkaulio rankenos.
Žodžio kilmė
Kaulas pavadintas pagal lotynišką pavadinimą 'raktelis', kadangi pagrindinis kaulo judesys yra aplink savo ašį, tarsi rakinantis raktas.
Raktikaulio padėtis ir reljefo ypatumai
Kaulas guli skersinėje ašyje. Jo storasis galas atsikreipęs į krūtinkaulį ir vadinamas krūtinkauliniu galu, extremitas sternalis (1), kuriame yra sąnarinis paviršius (facies articularis sternalis, 8), skirtas susinerti su krūtinkaulio raktikauline įlanka(incisura clavicularis sterni). Visai greta krūtinkaulinio sąnarinio paviršiaus, apatiniame raktikaulio paviršiuje yra sekli įduba - šonkaulinio raiščio įspaudas (impressio ligamenti costoclavicularis, 2). Nuo šio įspaudo prasidėjęs bendravardis raištis riša raktikaulį su pirmuoju šonkauliu. Vidurinis kaulo trečdalis vadinamas kūnu (corpus claviculae, 6), yra vamzdžio pavidalo. Raktikaulio kūnas pakeitęs linkį iš priekio atgal pereina į suplokštėjusį petinį galą (extremitas acromialis, 3). Šiame gale išsiskiria plokščias petinis sąnarinis paviršius (facies articularis acromialis, 7), kuris yra skirtas susinerti su mentės petine atauga (acromion). Petinio galo viršutinis paviršius lygus, o apatinis gruoblėtas. Įstrižai apatinio paviršiaus, atgal nuo sąnarinio paviršiaus driekiasi trapecinė linija (linea trapezoidea, 4). Šios linijos pabaiga, beveik atitinkanti kaulo užpakalinio linkio viršūnę, vadinama kūginiu gumburėliu (tuberculum conoideum, 5). Nuo šių šiurkštumų prasideda raiščiai.
Raktikaulio vystymasis
Raktikaulis ima kaulėti anksčiausiai iš visų kaulų, t. y., apie penktąją gemalo savaitę mezenchimos telkinyje užsimezga du (vidinis ir išorinis) pirminiai kaulėjimo centrai, kurie labai greitai (apie septintą gemalo savaitę) susilieja. Antriniai, krūtinkaulio ir petinio galų, centrai susiformuoja jau po gimimo, jaunystėje, apie 18-20 metus.
Raktikaulio dalių terminų lentelė
thumb|400px|none|Pagrindinės raktikaulio dalys
Raktikaulio lūžio eiga
Esant didelei traumuojančiai jėgai, lūžgaliai dislokuoja: - Proksimalinis raktikaulio galas tempiant m. sternocleidomastoideus dažnai pakeliamas į viršų; - Medialinis fragmentas- m. sternocleidomastoideus traukia proksimaline kryptimi; - Lateralinis fragmentas- m. deltoideus traukia žemyn, m. pectoralis major į medialinę pusę. Lūžimo vietoje matomas lokalus patinimas. Dažnai būna akivaizdi deformacija, pacientas kita ranka prilaiko traumuotą galūnę, skausmingi peties judesiai. Praėjus po traumos kelioms dienoms atsiranda poodinė kraujosrūva. Rentgeno nuotraukose matomas raktikaulio lūžis.
Raktikaulio lūžio gydymas
Dažniausiai taikomas konservatyvus gydymas: 1. Ranka imobilizuoja Dezo tvarsčiu. 2. " Žiedai " ar Quoit metodas - iškerpamos siauros marlės juostos, maždaug 1 metro ilgio, vidurinė dalis išplatėjusi, pridedama vatos, viena juosta savo išplatėjimu dedama peties sąnario priekyje, taip pat padaroma ant kitos peties, laisvai galai surišami, padėjus tarp menčių medžiagos, kad neveržtų. 3. "Aštuoniukės tipo tvarstis"- pradžioje padedama vatos ar plonos medžiagos gabalai aplink peties sąnarį einant per pažastį. Ligonis sėdi ir pečius atitraukia atgal pradedama bintuoti "aštuoniukės" formos tvarstis, kryžiuojant "aštuoniukę" tarp menčių, norint sustiprinti patvarumą sukryžiavimo vieta surišama tarpusavyje.
Operacinis gydymas taikomas:
Raktikaulio lūžio veikliosios medžiagos
Diclofenac (Geriamieji) Ibuprofen (Geriamieji) Tramadol (Leidžiami) Lorazepam (Geriamieji) Tramadol (Geriamieji) Diclofenac (Geriamieji) Paracetamol (Geriamieji)
Raktikaulio lūžio komplikacijos
1. Traumos ar operacijos metu galima pažeisti poraktikaulines kraujagysles. 2. Petinio rezginio sužeidimas. 3. Žaizdos supūliavimas. 4. Raktikaulio osteomielitas. 5. Pseudoartrozė, sulėtėjusi lūžgalių konsolidacija.
Ona Čebelytė-Jankauskienė
Ona Čebelytė-Jankauskienė (1894 m. gruodžio 31 d. Garliavoje – 1972 m. sausio 14 d. Kaune) – medicinos sesuo.
Biografija
1915 m. Kaune baigė Nikolajaus gailestingųjų seserų bendruomenės kursus. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės gailestingoji sesuo. Fronte ties Pskovu aplankiusi sužeistuosius carienė Aleksandra už pasiaukojamą darbą slaugant karius apdovanojo ją asmenine atminimo dovana – sidabriniu antpirščiu su brangakmeniais.
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1918–1920 m. dirbo Kauno miesto, 1920–1935 m. Karo ligoninėje, 1922–1930 m. ligoninės vyr. gailestingoji sesuo.
Vyras karo lakūnas Juozas Jankauskas.
Danutė Marčiulionienė
Elena Danutė Petronytė-Marčiulionienė (g. 1938 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos biologė ekologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, radioekologinių tyrimų pradininkė Lietuvoje.
Biografija
1947–1955 m. mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete, įgijo biologės, biologijos ir chemijos mokytojos specialybę. 1960–1962 m. Arvydų žuvininkystės ūkio inžinierė žuvininkė. 1963–1964 m. Tiekimo ir realizavimo valdybos inžinierė. 1967–1970 m. LSSR MA Fizikos ir matematikos instituto jaunesnioji mokslo darbuotoja, nuo 1970 m. Botanikos instituto mokslo darbuotoja, nuo 1990 m. Radioekologijos laboratorijos vadovė. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė. 1996–2004 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto dėstytoja.
Mokslinė veikla
Svarbiausių mokslinių tyrimų sritis – radioekologija ir ekotoksikologija, radionuklidų kaupimasis, migracija ir pasiskirstymas vandenyje, vandens augaluose ir jų ląstelėse, kai kurių vandens gyvūnų organizme. Atliko Kuršių marių, Lietuvos VRE vandens saugyklos ir Drūkšių ežero radioekologinius tyrimus. Ištyrė radionuklidų akumuliacijos vandens augaluose ir jų ląstelėse procesus bei įvairių faktorių poveikį jiems, radionuklidų pasiskirstymo ir jų migracijos ypatumus, radioekologinę ir ekotoksikologinę Drūkšių ežero situaciją. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. Trijų išradimų autorė.
August Bebel
Augustas Bebelis (, 1840 m. vasario 22 d. Kelno Doice – 1913 m. rugpjūčio 13 d. Pasuge, Šveicarija) – Vokietijos politinis veikėjas.
Biografija
1846 m. neteko tėvo, 1854 m. ir motinos. 1847–1854 m. mokėsi Veclaro mokykloje ir amato. 1854 m. darbininkas Veclare, 1858 m. Pietų Vokietijoje ir Austrijoje, 1860 m. tekintojas Leipcige.
Nuo 1861 m. socialdemokratinio judėjimo dalyvis, 1863 m. Darbininkų vienybės dienos dalyvis, 1865 m. Leipcigo Darbininkų švietimo asociacijos pirmininkas, 1866 m. Saksonijos Liaudies partijos kūrėjas, 1867 m. Vokietijos darbininkų sąjungos pirmininkas.
1869 m. Vokietijos socialdemokratų darbininkų (eizenachiečių) partijos kūrėjas ir vadovas. Nuo 1867 m. Šiaurės Vokietijos sąjungos, nuo 1871 m. (išskyrus 1881–1883) Vokietijos Reichstago narys. 1870 m. buvo suimtas, 1871 m. už kalbą parlamente, ginančią Paryžiaus komuną, nuteistas 2 m. kalėti.
Nuo 1890 m. gyveno Berlyne, dalyvavo rengiant Erfurto programą, dirbo laikraščio „Vörwärts" (Pirmyn) redakcijoje. 1881–1891 m. Saksonijos landtago atstovas. 1886 m. vėl kalėjo 9 mėnesius. 1909 m. mirus žmonai apsigyveno Šveicarijoje. 1913 m. jo vadovaujama SPD frakcija tapo didžiausia parlamentine frakcija, turėjo 110 narių.
Izobarinis procesas
thumb|250px|Izobarinio proceso grafikas Izobarinis procesas – pastovios masės dujų būsenos kitimas esant pastoviam slėgiui (p = const). Tada iš idealiųjų dujų būsenos lygties išplaukia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus:
kur
Gei-Liusako dėsnis
Šį dėsnį atrado prancūzų mokslininkas Lui Žozefas Gei-Liusakas, todėl jis vadinamas Gei-Liusako dėsniu. Jis teigia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus, kai slėgis nekinta:
Geiliusako dėsnį taip pat galima patikrinti bandymais. Pradinę dujų būseną apibūdina parametrai V_1 ir T_1, galinę izobariškai išsiplėtusių dujų būseną – parametrai V_2 ir T_2. Kad, plečiantis dujoms, slėgis išliktų pastovus, dujas reikia šildyti.
Izobarinio proceso grafikas
Izobarinio proceso metu dujų tūris tiesiog proporcingas jų temperatūrai:
Tiesinės priklausomybės (t. y. funkcijos y = kx) grafikas yra tiesė. Fizikoje tiesė, vaizduojanti pastovaus slėgio dujų tūrio priklausomybę nuo temperatūros, vadinama izobara. Krintant temperatūrai, dujų tūris mažėja. Jeigu T = 0, atrodytų, kad dujų tūris sumažėja iki nulio. Tačiau taip neįvyksta – atšaldytos dujos suskystėja, o skysčiams idealiųjų dujų dėsniai netinka.
Puplaukiai
Puplaukiai  – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Stasinės.
Eglinis luobatašis
Eglinis luobatašis (Tetropium castaneum L.) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas.
Morfologija
thumb|124px|left|Juodos spalvinės formos eglinis medkirtis.
Imago
Rusvi vabalai labai panašūs į tamsųjį luobatašį (Tetropium fuscum Fabr.) Skiriasi priešnugarėlės taškuotumu (eglinio luobatašio taškai tankesni ir stambesni) ir antsparnių pečių plaukuotumu (tamsiojo luobatašio antsparnių pečiai apaugę tankiais geltonais plaukeliais, o eglinio ne tokie tankūs).
Taip pat eglinis luobatašis labiau "mėgsta" eglę, pušis puola rečiau. Tamsusis luobatašis pušį puola dažniau.
Lerva
18 – 25 mm ilgio, tipiškos ūsuočių lervos išvaizdos – storokos, balsvai rusvos, su tamsiai ruda "galvute". Pagal išvaizdą atskirti nuo daugelio kitų rūšių ūsuočių (ypač tamsiojo luobatašio) lervų gana sunku. thumb|200px|left|Eglinio luobatašio pažeistas medis.
Biologija ir ekologija
Dažniausiai puola eglę, rečiau pušį. Retkarčiais puola maumedį ar kėnį. Buvo aptiktas ir egzotiškuose medžiuose, tokiuose kaip pocūgė ar sitkinė eglė.
Paprastai pažeidžia viduramžius bei brandžius, nusilpusius, o kartais visiškai sveikus ir jaunus medžius. Kiaušinius deda į siaurus žievės plyšius. Išsiritusios lervos žievėje ir po žieve graužia vingiuotus takus. Takai po žieve, paliečia ir balaną. Išsinėrusios keturis kartus lervos medienoje išgraužia iki 8 cm ilgio kablio formos taką, kurio gale virsta lėliuke. Išsiritę vabalai prasigraužia į išorę.
Vystymosi trukmė 1–2 metai.
Suaugėliai skraido visa vasarą. Suaugę vabalai nesimaitina, tik eikvoja medžiagas, kurias sukaupė būdami lervos stadijos.
Paplitimas
Paplitęs šiaurinėje Eurazijos dalyje, nuo Ispanijos iki Japonijos. Pietuose paplitimo arealas siekia Šiaurės Italiją, Albaniją, Rumuniją, Turkiją, Mongoliją, Šiaurės Kiniją, Korėją.
Lietuvoje dažnai aptinkamas spygliuočių miškuose, ypač eglynuose.
Mažeikių apylinkės seniūnija
Mažeikių apylinkės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Šiaurės Korėja
Šiaurės Korėja, oficialiai Korėjos Liaudies Demokratinė Respublika (KLDR, ) – valstybė Rytų Azijoje, Korėjos pusiasalio šiaurinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kinija, šiaurės rytuose – su Rusija, pietuose – su Pietų Korėja. Rytuose Šiaurės Korėja prieina prie Japonijos jūros, vakaruose – prie Geltonosios jūros. Seniau buvusios vieningos valstybės, Korėjos, dalis. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Pchenjanas.
Režimas Šiaurės Korėjoje plačiai vertinamas kaip stalininė diktatūra. Valstybės vyriausybė teigia besivadovaujanti čučhės ideologija, sukurta Kim Ir Seno, buvusio šalies lyderio. Dabartinis valstybės lyderis – Kim Džongunas, Kim Čen Iro sūnus. Šalies geriausi santykiai su kitomis oficialiai socialistinėmis valstybėmis – Vietnamu, Laosu, ypač su Rusija ir Kinijos Liaudies Respublika, taip pat su Kambodža ir Mianmaru. Po didžiulio bado dešimtajame praeito šimtmečio dešimtmetyje, iš dalies kilusio dėl didžiosios ekonominės partnerės TSRS žlugimo, lyderis Kim Čen Iras nuo 1995 m. pradėjo vykdyti „Kariuomenė – svarbiausia“ politiką, taip siekdamas padidinti ekonominę koncentraciją ir paremti šalies kariuomenę.
Kęsčiai
Kęsčiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 11 km į vakarus nuo Tauragės ir 10 km į pietryčius nuo Žygaičių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra maisto prekių parduotuvė, Kęsčių gaisrinės muziejus, Kęsčių pagrindinė mokykla, biblioteka, medicinos punktas, aerodromas. Kęsčių kultūros namai buvo pripažinti gražiausiais Tauragės rajone. Yra išlikusios kolūkių fermos, daugumą sovietinės technikos tebeturi kaimo gyventojai. Kęsčių dvaro liekanos. 2009 m. pabaigoje žmonės susibūrė ir įkūrė Kęsčių kaimo bendruomenę „Elbenta“.
Šiaurės Korėja
Šiaurės Korėjos kultūra stipriai kontroliuojama vyriausybės. Vyriausybės organizuojamas Arirango festivalis, į kurį įtraukiama daugiau kaip 100 000 dalyvių, yra visų pirma skirtas dviejų lyderių išaukštinimui. Žaidynės vyksta didžiausiame stadione pagal talpumą pasaulyje – Rungrado gegužės 1 stadione, kuriame telpa 114 000 žmonių.
Kęsčiai
Gatvės
Kęsčių kaime yra šios gatvės:
Šiaurės Korėja
Istorija
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Korėją okupavo rusų ir amerikiečių kariuomenės. 1948 m. šalis buvo padalinta. Komunistai užvaldė šiaurę, o pietinėje dalyje nugalėjo amerikiečių remiama demokratinė vyriausybė. Šiandien abi pusės yra susipriešinusios, tarp šalių įrengta viena stipriausiai saugomų sienų pasaulyje. Pastaruoju metu komunistinė Šiaurės Korėja demonstruoja savo karinę galią (branduolinė programa) visam pasauliui.
Kęsčiai
Istorija
Kaimas minimas 1642 m. Tauragės dvaro inventoriuje, priklausąs Paprūsio vaitijai. Tada jam priklausė 11 valakų žemės. Vėliau Kęsčiuose būta dvaro, jo savininkas buvo Kiekštaitis, jam priklausė 100 margų žemės ir malūnas. Iš dvaro išliko tik keli medžiai, perstatytas gyvenamasis namas ir keli ūkiniai pastatai.
Sovietmečiu kaimas liaudiškai vadintas Vienybe (pagal buvusio kolūkio „Vienybė“ pavadinimą).
Mika
Mika − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kanagavos prefektūra
Kanagavos prefektūra – Japonijos prefektūra, esanti pietinėje Kanto regiono dalyje, Honšiū saloje. Sostinė – Jokohama.
Mika
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mikienė (ištekėjusi moteris) ir Mikaitė (mergautinė pavardė).
Kanagavos prefektūra
Istorija
Viduramžiais, prefektūros vietoje buvo Sagamio ir Musašio žemės.
Kamakura, buvusi centrinėje Sagamio žemės dalyje, Kamakuros laikotarpio metu (1185–1333) buvo Japonijos sostinė.
Mika
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šiaurės Korėja
Istorija
2006 m. spalio 9 d. apie 4:30 val. (Lietuvos laiku), šiaurėje, esančioje vienoje iš šachtų, susprogdino branduolinį užtaisą (manoma, kad nuo 5 iki 15 kilotonų galios). Aplinkinių valstybių seismologai užfiksavo 4 balų žemės drebėjimą pagal Richterio skalę.
Šajenai
Šajenai arba čejenai (, iš sij. Šahíyela – "šnekantys neaiškia kalba", sav. Tsétsêhéstâhese) – indėnų tauta, priklausanti algonkinų grupei, gyvenanti JAV (Montanoje, Oklahomoje). Populiacija – virš 22 tūkst., tačiau didelė jų dalis nėra grynakraujai (metisai, maišyti su kitais indėnais). Kalba šajenų kalba, nors dabar dauguma – tik angliškai. Tikintieji – krikščionys (baptistai, menonitai), yra priklausančių indėnų bažnyčiai, išpažįstančių tradicinį tikėjimą.
Šajenai skirstomi į 2 grupes:
Istorija
XVII a., iki susiduriant su baltaisiais, šajenai gyveno dabartinėje Minesotoje, vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu. XVIII a. persikėlė tarp Raudonosios ir Šajenų upių dab. Šiaurės Dakotoje. XIX a. pr. prisijaukinę arklius perėjo prie raitos bizonų medžioklės. Dėl dakotų spaudimo atsitraukė prie Šajenų upės aukštupio į Juoduosius kalnus (Pietų Dakota). Keliantis į vakarus prie šajenų prisišliejo gimininga sutajų gentis. Apie 1820 m. dalis šajenų patraukė į pietus prie Arkanzaso upės (Koloradas) ir sudarė pietų šajenų branduolį. Pasilikę sudarė šiaurės šajenus.
Kultūra
Šajenai priklauso lygumų indėnų kultūrinei tradicijai. Šeima didelė, matrilokalinė. Buvo ribota poligamija. Genčiai vadovavo taryba, sudaryta iš 44 vadų. Nuo XIX a. vid. valdyme dalyvavo 7 karinių bendrijų sąjunga. Tarp paprotinių šajenų apeigų žinomas medžioklės šokis, Saulės šokis, Strėlės atgimimo apeiga, pašventinimas trims kultūriniams didvyriams. Išskirta aukščiausia dievybė – Himmaviho. Išsiskyrė žyniai (4 šventų strėlių saugotojai) ir šamanai. Nuo 1890 m. paplito dvasių šokis, pejotizmas.
Šiaurės Korėja
Istorija
2009 m. gegužės 25 dieną sėkmingai atliko antrąjį požeminį branduolinį bandymą. Bandymas buvo sėkmingai įvykdytas ir aukštesnio lygio pagal sprogimo galią ir jo valdymo technologiją.
2011 m. gruodžio 17 d. nuo širdies smūgio mirė ilgametis šalis vadovas Kim Čen Iras. Jo postą užėmė jauniausias sūnus Kim Džongunas. Tų pačių metų gruodžio 30 d. jam suteiktas valstybinės armijos vadovo titulas
2016 m. sausio 6 d. 1 val. 30 min. UTC laiku (10 val. 30 min vietos laiku) Šiaurės Korėjoje buvo susprogdinta branduolinė bomba. Apie įvykdytą termobranduolinės bombos sprogdinimą patvirtino pati Šiaurės Korėjos vadovybė.
2017 m. liepos 4 d. valstybė paleido pirmąją šalies istorijoje tarpžemyninę balistinę raketą „Hwasong-14“. Tų pačių metų liepos 28 d. šalis įvykdė ir antrąjį šios raketos skrydį. Jo metu raketa pasiekė 3 724,9 km aukštį ir nuskrido 998 km link Japonijos jūros. Tuo pačiu 2017 m. rugpjūtį JAV žvalgyba pranešė mananti, kad Šiaurės Korėja savo pajėgose turi branduolines galvutes, kurias sugebėtų nuskraidinti iki JAV teritorijos.
Politinė sistema
Šiaurės Korėjoje yra įsitvirtinęs totalitarinis režimas, labiausiai primenantis stalinistinį režimą buvusioje Sovietų Sąjungoje. Oficialiai valstybė yra „demokratinė“, tačiau ilgą laiką vienvaldis lyderis buvo Kim Ir Senas. Po jo mirties 1994 m. valdžia atiteko jo sūnui Kim Čen Irui. Socialistinio lagerio valstybių ekonomikų krizės neaplenkė ir KLDR. Valstybei išgyvenant ekonominius sunkumus Kim Čėn Irui vis sunkiau sekėsi išlaikyti visą valdžią savo rankose. Jį spaudžia buvę jo tėvo Kim Ir Seno bendražygiai. Korėjos tolimesnė politika labai neaiški, yra bandymai reformuoti ūkį: bandoma prekes pardavinėti už savikainą, specialiai įkurtose teritorijose įsileido užsienio kapitalą, kuriose veikia laisvosios rinkos dėsniai. Tuo tarpu valstybėje toliau ribojama žodžio laisvė, vykdomi formalūs rinkimai, egzistuoja formalus parlamentas, į kurį vienbalsiai išrinkti deputatai vienbalsiai palaiko visus vadovybės nurodymus. Nepastebimos tolimesnės reformos. KLDR pradėjus gamintis atomines bombas buvo nuspręsta, kad tuo visos politinės reformos ir baigėsi.
Ypač dažnai Šiaurės Korėja kritikuojama dėl įvairių žmogaus teisių pažeidimų, pavyzdžiui, dažnai kartu su nusikaltėliu ten nubaudžiama ir visa jo šeima.
Diplomatiniai santykiai
Nors dažnai tituluojama uždariausia pasaulio valstybe, Šiaurės Korėja yra užmezgusi diplomatinius santykius su 164 nepriklausomomis valstybėmis. Šiaurės Korėja buvo priimta į JTO 1991 m. rugsėjo 17 d., tuo pat metu, kaip Pietų Korėja ir Baltijos valstybės. Iš viso turi 52 ambasadas, konsulatus ir nuolatines misijas ir pagal tai lenkia tokias valstybes kaip Latvija, Estija ir Singapūras. Kita vertus, šalies nepripažįsta Japonija, JAV, Pietų Korėja, Prancūzija ir kitos.
Lietuva su Šiaurės Korėja diplomatinius santykius yra užmezgusi nuo 1991 m., tačiau nėra jai akreditavusi ambasadorių. Tuo tarpu Pchenjanas yra paskyręs ambasadorių Lietuvai, reziduojantį Varšuvoje.
Tarptautiniai santykiai ir karinės pajėgos
Nors 1953 m. Korėjos kare buvo sudarytos paliaubos, santykiai tarp Šiaurės Korėjos ir Pietų Korėjos, JAV, Japonijos vyriausybių išliko įtempti. Techniškai tarp Korėjų tebevyksta karas. Abi Korėjos 2000 m. pasirašė Birželio 15-osios Šiaurės-Pietų Sujungimo Deklaraciją, kuria abi pusės pasižadėjo ieškoti taikaus susijungimo. Be to, 2007 m. spalio 4 d. vyko Šiaurės ir Pietų Korėjų vadovų derybos, kuriose prabilta apie oficialų karo užbaigimą.
2002 m. JAV Prezidentas Džordžas Volkeris Bušas Šiaurės Korėją įvardijo kaip „blogio ašies“ valstybę, o valstybės sekretorė Condoleezza Rice – kaip tironijos bastioną. Aukščiausios svarbos susitikimas su JAV įvyko 2000 m., kai į Pchenjaną susitikti su Šiaurės Korėjos lyderiu nuvyko JAV valstybės sekretorė Madeleine Albright, tačiau nepaisant to, ligi šiol valstybės tarpusavyje nėra užmezgusios formalių diplomatinių santykių.
Šiaurės Korėja jau ilgą laiką išlaiko gerus santykius su Kinijos Liaudies Respublika ir Rusija. 1989 m. žlugus komunizmui Rytų Europoje ir 1991 m. suirus TSRS, Šiaurės Korėja išgyveno krizę – neteko svarbaus sąjungininko. Šalis išlaiko glaudžius santykius su socialistinėmis Pietryčių Azijos šalimis – Vietnamu, Laosu ir Kambodža.
2017 m. Šiaurės Korėjai sėkmingai išbandžius tarpžemyninės balistinės raketos bandymus ES ir JAV papildė iki tol naudotas ekonomines sankcijas. Pagal JT Saugumo tarybos rezoliuciją šaliai buvo uždrausta eksportuoti akmens anglis, geležį ir jos rūdą, šviną ir jo rūdą, taip pat žuvį ir jūrų gėrybes. Po šio sprendimo ES sankcijos taikomos iš viso 103 asmenims ir 57 subjektams.
Propaganda prieš Pietų Korėją
Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos oficialioje svetainėje teigiama, kad JAV vyriausybė kontroliuoja Pietų Korėją ir yra ten įvedus 40 000 JAV kareivių armiją tam, kad neleistų korėjiečiams susijungti.
KLDR taip pat praneša, kad bet koks pietų korėjietis, besistengiantis kirsti sieną tarp Korėjų, bus nužudytas JAV karininkų.
Tokie teiginiai tarptautinės bendruomenės atmesti.
Administracinis suskirstymas
Šiaurės Korėja yra suskirstyta į 9 provincijas, 3 ypatinguosius regionus ir 2 miestų savivaldybes.
Geografija
Šiaurės Korėja yra įsikūrusi rytinėje Azijos dalyje, Korėjos pusiasalyje. Iš vakarų šalį skalauja Geltonoji, o iš rytų – Japonijos jūra. Turi priėjimą prie Korėjos įlankos. Šiaurėje ribojasi su Kinija ir Rusija, pietuose – su Pietų Korėja.
Šalyje yra trys kalnynai – Hamhiongo, Tebeko, Kema. Kema kalnuose yra aukščiausias Šiaurės Korėjos taškas – Pektu (2744 m). Vakarinėje dalyje plyti žemumos.
Šalyje gan platus upių tinklas. Dažnai jos patvinsta bei padaro didelių nuostolių (2007 m. pavasario potvynis paliko tūkstančius žmonių be namų). Ilgiausia upė – Amnokas. Kitos upės: Imdzinas, Namas, Jalu.
Ekonomika
thumb|250px|Iš kosmoso 2000 m. padarytos nuotraukos galime spręsti, kad Šiaurės Korėjoje elektra labai taupoma, kiek daugiau spindi tik sostinė Pchenjanas
Kanagavos prefektūra
Istorija
Edo laikotarpiu, vakarinė Sagamio žemės dalis buvo valdoma Odavaros pilies daimjo, rytinė dalis – tiesiogiai Tokugavos šiogūnato.
Jokohama, Kavasakis ir kiti didieji miestai buvo stipriai nuniokoti 1923 m. įvykusiame Didžiajame Kanto žemės drebėjime ir 1945 m. JAV bombardavimo metu.
Šiaurės Korėja
Ekonomika
Korėjos pusiasalyje nuo amžių pietuose buvo daugiau išvystytas žemės ūkis, šiaurė buvo mažiau apgyvendinta, bet ten buvo daugiau naudingų iškasenų. Didžiausi Šiaurės Korėjos, kaip ir Pietų Korėjos, ekonomikos pokyčiai įvyko XX a. Okupacinė Japonijos valdžia plėtojo Šiaurės Korėjoje pramonę ir taip pritraukė naujų gyventojų. Tai tęsėsi iki antrojo pasaulinio karo pabaigos. Padalinus Korėją tarp JAV ir TSRS, abiejų korėjų ekonomikos raida išsiskyrė. Šiaurės Korėja po antrojo pasaulinio karo perėjo prie planinės ekonomikos, daug dėmesio skyrė sunkiosios pramonės plėtojimui. Nuo 1970 m. pradėjo modernizuoti savo ekonomiką: ėmė iš užsienio valstybių paskolas, pirko įrangą. Iš dalies jai padėjo taip pat planinį ūkį plėtojusi TSRS. Šiaurės Korėjos planinis ūkininkavimo būdas nepasiteisino kaip ir kituose planinę ekonomiką turėjusiose valstybėse, jos prekės nebuvo konkurencingos ir jau 1980 m. ji buvo paskelbta bankrutuojančia valstybe, nes negalėjo atiduoti paskolų. Nuo 1982 m. Šiaurės Korėja iš dalies pakeitė savo ekonominę politiką, pradėjo daugiau dėmesio kreipti į žemės ūkį, energetikos ir transporto sektorių bei kurti bendro kapitalo įmones, bet tai nedavė apčiuopiamų rezultatų. TSRS ir Kinijos atsisakymas teikti pagalbą, gamtiniai kataklizmai, didelės išlaidos kariuomenei tik dar labiau sužlugdė Šiaurės Korėjos ekonomiką. Manoma, kad nuo 1992 m. iki 1998 m. Šiaurės Korėjos ekonomika galėjo smukti perpus, o nuo bado mirti apie 10 % visų gyventojų. Galiausiai tarptautinė bendruomenė pradėjo teikti Šiaurės Korėjai humanitarinę pagalbą. Jos apimtys apie 200–300 milijonų JAV dolerių per metus. Tai sudarytų apie 0,5–0,75 % jos bendrojo vidaus produkto, arba po 10–15 dolerių kiekvienam jos gyventojui. Ateityje Šiaurės Korėja planuoja įsteigtose specialiose zonose įsileisti užsienio kapitalą. Nors ir priimti įstatymai dėl įmonių savarankiško ūkininkavimo, planinės ekonomikos atsisakyti neketinama.
Demografija
Šiaurės Korėja yra viena iš etniškai ir lingvistiškai homogeniškiausių valstybių pasaulyje: beveik visi gyventojai yra šiaurės korėjiečiai ir visoje šalyje dominuoja korėjiečių kalba. Labai nedideles tautines mažumas sudaro kinai, japonai, vietnamiečiai ir pietų korėjiečiai.
Kanagavos prefektūra
Miestai
Kanagavos prefektūroje esti 19 miestų:
Miesteliai ir kaimai
Pateikiami miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Turizmas
Kamakura žymi budistų šventyklomis ir šintoistų šventovėmis.
Jokohamos kinų kvartalas yra didžiausias kinų kvartalas Japonijoje ir vienas didžiausių pasaulyje.
Sportas
Kanagavoje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Borovikų geležinkelio stotelė
Borovikų geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Borovikų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Mileičycių valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Novi Nužeco geležinkelio stotelės yra 2,7 km ir iki Čeremchos geležinkelio stoties yra 10,7 km.
Kanagavos prefektūra
Sportas
Beisbolo:
Tinklinio:
Algonkinų kalbos
Algonkinų kalbos – indėnų kalbų pošeimis (neretai laikoma kaip šeima), kurią sudaro algonkinų tautų vartojamos kalbos. Algonkinų kalbos kartu su dar keliomis smulkiomis kalbomis sudaro algų kalbų šeimą. Algonkinų kalbų arealas užima šiaurinę JAV Didžiųjų lygumų dalį, rytinę JAV pakrantę bei praktiškai visą Kanadą nuo Uolinių kalnų iki Labradoro. Tiesa, dabar didelė dalis kalbų išnykę, išlikusios sparčiai nyksta.
Šiaurės Korėja
Religija
Nors pagal vakarietiškus standartus daugelį gyventojų būtų galima pavadinti nereligingais, didžioji populiacijos dalis yra religinga sociologiniu požiūriu – tokių tradicinių religijų kaip budizmas ir konfucionizmas kultūrinė įtaka vis dar daro poveikį šiaurės korėjiečių dvasiniam gyvenimui.
Šiaurės Korėjos konstitucija skelbia religijos laisvę, bet, anot JAV valdžios pranešimo, iš tikrųjų religinė veikla šalyje suvaržyta. Pasak CŽV faktų knygos, egzistuoja valdžios remiamos religinės grupės, kurių paskirtis yra sudaryti tikėjimo laisvės iliuziją. Persekiojamus krikščionis remianti organizacija „Open Doors“ tvirtina, kad Šiaurės Korėjoje krikščionys  persekiojami žiauriau nei bet kurioje kitoje pasaulio šalyje.
Algonkinų kalbos
Spėjama, kad algonkinų prokalbė, iš kurios išsirutuliojo dabartinės algonkinų kalbos vartota prieš 2500–3000 m., bet jos protėvynė neaiški.
Šiaurės Korėja
Kultūra
Šiaurės Korėjoje veikia plataus masto Kim Ir Seno ir Kim Džon-ilo asmens kultas, taigi jie yra šlovinami kiekvienoje meno srityje.
Algonkinų kalbos
Iš algonkinų kalbų kilo daug dabar žymių vietovardžių (Čikaga, Masačusetsas, Otava, Konektikutas, Ilinojus, Mičiganas, Viskonsinas, Milvokis ir kt.), taip pat žodžiai mokasinas, skunkas, eskimas, oposumas, totemas, tomahaukas, vigvamas ir kt.
Šiaurės Korėja
Kultūra
Svarbus įvykis Šiaurės Korėjoje yra masinės žaidynės. Paskutiniosios didžiosios žaidynės buvo vadinamos „Arirang“. Masinės žaidynės apima šokius, gimnastiką ir choreografiją, kuriomis paminima Šiaurės Korėjos istorija ir Korėjos darbo partijos revoliucija. Masinės žaidynės vyksta įvairiose Pchenjano vietose.
2004 m. liepą Gogurjo kapų kompleksas tapo pirmuoju objektu šalyje, įtrauktu į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Lietuvos Respublikos Seimas
thumb|200px|Lietuvos Respublikos Seimo herbas Lietuvos Respublikos Seimas (LRS) arba tiesiog Seimas – Lietuvos parlamentas, nacionalinė įstatymų leidžiamosios valdžios institucija. Seimą sudaro tiesiogiai ir slaptu balsavimu ketveriems metams išrinktas 141 Seimo narys. Seimas laikomas išrinktu, kai yra išrinkta bent 3/5 Seimo narių. Naujai išrinktą Seimą susirinkti į pirmąjį posėdį, kuris turi įvykti per 15 dienų po Seimo išrinkimo, kviečia Respublikos Prezidentas.
Keturakiai
Keturakiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Žlibinų.
Lietuvos Respublikos Seimas
Jeigu Respublikos Prezidentas nekviečia Seimo susirinkti, Seimo nariai renkasi patys kitą dieną pasibaigus 15 dienų terminui. Seimas kasmet renkasi į eilines pavasario bei rudens sesijas. Jos trunka nuo kovo 10 iki birželio 30 d. ir nuo rugsėjo 10 iki gruodžio 23 d.
Seimo Pirmininkas bent trečdalio visų Seimo narių siūlymu, o Konstitucijos numatytais atvejais – Respublikos Prezidentas gali sukviesti neeilines sesijas.
Seimo posėdžiams vadovauja Seimo Pirmininkas arba vienas iš jo pavaduotojų. Po rinkimų pirmąjį Seimo posėdį pradeda vyriausias pagal amžių Seimo narys.
Seimo struktūrą ir darbo tvarką nustato Seimo Statutas. Jis turi įstatymo galią.
Seimo funkcijos
Lietuvos Respublikos Seimas:
Seimo nario įgaliojimai
Seimo nario įgaliojimai nutrūksta, kai:
Pirmalaikiai Seimo rinkimai
Pirmalaikiai Seimo rinkimai gali būti rengiami Seimo nutarimu, priimtu bent 3/5 visų Seimo narių balsų dauguma.
Pirmalaikius Seimo rinkimus gali paskelbti ir Respublikos Prezidentas:
Respublikos Prezidentas gali skelbti pirmalaikius Seimo rinkimus, jeigu:
Seimo nutarime ar Respublikos Prezidento akte dėl pirmalaikių Seimo rinkimų nurodoma naujo Seimo rinkimų diena. Naujo Seimo rinkimai turi būti surengti per 3 mėnesius nuo sprendimo dėl pirmalaikių rinkimų priėmimo.
Pirmalaikių Seimo rinkimų metu naujai išrinktas Seimas 3/5 visų Seimo narių balsų dauguma per 30 dienų nuo pirmosios posėdžio dienos gali paskelbti pirmalaikius Respublikos Prezidento rinkimus.
Tokiu atveju Respublikos Prezidentas, pageidaujantis dalyvauti rinkimuose, iš karto įregistruojamas kandidatu.
Jeigu praėjo mažiau negu treji metai jo pirmosios kadencijos laiko – Respublikos Prezidentas renkamas tik likusiam pirmosios kadencijos laikui, kuris nelaikomas antrąja kadencija.
Dabartinis Seimas (2020-2024 m.)
miniatiūra|267x267px|[[Lietuvos Respublikos Seimo pirmininkas|Seimo Pirmininkė Viktorija Čmilytė-Nielsen]]
Višnevo valsčius
Višnevo valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Višnevas. Ribojasi su Domanicės, Lukuvo, Sedlcių, Skužeco ir Zbučino valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 125,87 km², iš kurių: Valsčius sudaro 7,85 % apskrities teritorijos.
Administracinis suskirstymas
Borki Kosiorkai, Borki Paduchai, Borki Soldai, Ciosnai, Dačbogai, Gostchožas, Helenuvas, Kačorai, Lipniakas, Lupinai, Mošcibrodai, Mošcibrodi Kolonija, Mročkai, Mircha, Nove Okninai, Oknini Podzdrujas, Plutai, Radomišlas, Šmiarai, Stare Okninai, Stok Višnevskai, Tvorkai, Višnevas, Višnev Kolonija, Vulka Višnevska, Vulka Volinecka, Zablociai.
Vilius Matulis
Vilius Matulis (1933 m. sausio 1 d. Mumeliškėse, Degučių valsčius – 2009 m. kovo 5 d.) – Lietuvos mokslininkas, fizikos-matematikos mokslų daktaras, pirmasis Lietuvoje apgynęs disertaciją iš matematinės logikos, vienas iš informatikos mokslo tyrimų Lietuvoje pradininkas.
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: matematinė logika (sekvenciniai klasikinio predikatų skaičiavimo variantai, sekvencijų išvedimo paieškos taktikos). V.Matulis vienas iš pirmųjų Lietuvoje pradėjo taikyti skaičiavimo techniką ir matematinius metodus ne tik mokslo, bet ir praktiniams ūkio uždaviniams spręsti.
Biografija
1951 m. baigė Antalieptės vidurinę mokyklą.
1956 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. Porą metų dėstė Vilniaus statybos technikume. Nors diplominį darbą rašė iš tikimybių teorijos, vadovaujamas prof. Jono Kubiliaus, 1958 m. išlaikė stojamuosius egzaminus į matematinės logikos aspirantūrą V.A. Steklovo Matematikos instituto Leningrado (dabar – Sankt Peterburgo) filiale ir Fizikos ir matematikos (dabar – Matematikos ir informatikos) instituto buvo komandiruotas specializuotis matematinės logikos srityje (vadovas – prof. N. A. Šaninas). V. Matulis nagrinėjo sekvencinius klasikinio predikatų skaičiavimo variantus bei sekvencijų išvedimo paieškos taktikas. 1961 m. Vilius Matulis sėkmingai baigė aspirantūrą, grįžo į Vilnių ir pradėjo dirbti Fizikos ir matematikos institute.
1962 m. spalio 1 d., ruošiantis institute pradėti naudoti elektronines skaičiavimo mašinas (ESM), buvo įkurtas Skaičiavimo matematikos sektorius (SkMS), kurio vadovu tapo V. Matulis. 1963 m. V. Matulis apgynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją, pradėjo skaityti matematinės logikos kursą Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete, vadovavo studentų diplominiams darbams.
1962–1964 m. vadovavo projektui „Kolūkių ir tarybinių ūkių pasėlių ir gyvūlių bandos planavimo sistema“.
1964 m. V. Matulio iniciatyva pradėta domėtis tinklinio planavimo ir valdymo uždaviniais. Pirmosios programos buvo sudarytos Lietuvos statybininkams, bet gana greitai pradėta sudarinėti programas Maskvos, Leningrado, Novosibirsko ir kitų miestų projektavimo ir konstravimo biurams, laivų statykloms bei kitoms organizacijoms. 1969 m. viena iš sistemų buvo demonstruota TSRS Liaudies ūkio pasiekimų parodoje vykusioje sąjunginėje geriausiųjų programinės įrangos darbų peržiūroje ir buvo apdovanota dviem sidabro ir keliais bronzos medaliais.
Tokio masto programų sistemų kūrimo darbai TSRS buvo vykdomi tik keliose grupėse. Grupės teoriniai darbai šia tematika sąjungoje irgi buvo pakankamai gerai žinomi. Už šiuos darbus pagrindiniai jų vadovai V. Matulis ir A. Čaplinskas 1987 m. buvo apdovanoti Lietuvos TSR Ministrų Tarybos premija.
1993 m. buvo išrinktas Vilniaus miesto Tarybos nariu. Tuo pat metu V. Matulis atsisakė darbo institute, išėjo į pensiją.
V. Matulis yra daugelio mokslinių darbų, paskelbtų įvairiuose leidiniuose autorius, ruošė habilitacinį darbą tema „Resursų skirstymo tinklinio planavimo ir valdymo sistemose algoritmų kompleksas“. Be mokslinių tyrimų daug jėgų ir energijos skyrė mokslinei-organizacinei veiklai – organizavo (kartu su sektoriaus darbuotojais) seminarus, konferencijas, renginių darbų leidybą.
Frans Eemil Sillanpää
Frans Eemil Sillanpaa (Fransas Emilis Silanpė, 1888 m. rugsėjo 16 d. – 1964 m. birželio 3 d.) – Suomių rašytojas. 1939 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Biografija
Gimė Hemenkiurės valsčiuje, vargingo valstiečio šeimoje. Studijavo medicinos ir gamtos mokslus Helsinkio uneversitete. Dirbo laikraščių redakcijoje.
Kūryba
Silanpė yra parašęs dešimt romanų bei apysakų, keletą novelių kūrinių. Pirmuosiuose kūriniuose žymi ankstyvosios K. Hamsuno ir J. Aho kūrybos įtaka. Žmogus traktuojamas kaip įdvasinta gamtos dalelė, turinti paklusti jos stichinei galiai. Vėlesnėje kūryboje įsivyrauja socialiniai motyvai, pilietinio karo, klasių kovos tematika. Daug dėmesio imta skirti psichologinei analizei, žmogaus ir gamtos santykiui. Paskutiniųjų gyvenimo metų kūriniai jau yra autobiografinio pobūdžio.
Spraudaičių piliakalnis
Spraudaičių piliakalnis (Veringa) yra Šilalės rajone, Spraudaičių kaime, kairiajame Jūros ir dešiniajame Bario upių krantuose.
Piliakalnio aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi: 85 m ilgio ir 44 m pločio šiaurės vakariniame krašte. Aikštelės krašte supiltas 56 m ilgio, 1,7 m aukščio ir 11 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 6 m pločio ir 2 m gylio griovį. Už jo supiltas antrasis – 60 m ilgio, 0,7 m aukščio ir 7 m pločio pylimas, už kurio yra antrasis gynybinis griovys – 4 m pločio ir 80 cm gylio. Už jo supiltas trečiasis – 5 m pločio dabar visiškai suardytas pylimas, už kurio yra tik vakariniame krašte matomas 8 m pločio ir 2 m gylio trečiasis griovys.
Piliakalnyje lokalizuojama apie 1259 m. žemaičių pastatyta bevardė pilis, blokavusi Vilkų Lauko piliakalnyje stovėjusį Livonijos Ordino Georgenburgą.
Adamarina
Adamarina – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gižų, prie kelio.
Etimologija
Anksčiau kaimas vadintas Suvalkėliais. Manoma, kad dabartinis pavadinimas (Ada Marina) gali būti susijęs su Napoleono kariuomenės apsilankymu šioje vietovėje.
CLAMP no Kiseki
CLAMP no Kiseki (CLAMPノキセキ) tai knygų serija skirta CLAMP penkiolikos metų jubiliejui. Amerikoje jas publikuoja Tokyopop. Iš viso CLAMP no Kiseki sudarytas iš dvylikos tomų. Kiekvienas tomas tai – spalvota, 32 puslapių knyga su santraukomis apie tam tikra CLAMP kūrinį, interviu su CLAMP ir jų draugais/partneriais, originaliais piešiniais ir išskirtinėmis, trumpomis komiksų sekomis. Be to, kiekvienas leidimas išeina su trimis specialiomis šachmatų figurėlėmis, vaizduojančiomis personažus iš įvairių CLAMP kūrinių.
Japonijoje jau išleisti visi 12 tomų, o Šiaurės Amerikoje kolkas tik 6 tomai.
Mikalajūnas
Mikalajūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
GSM perjungimas
GSM sistemoje yra keturi perjungimo tipai, perjungiant skambučius:
Pirmieji du perjungimų tipai vadinami vidiniais perjungimais ir yra vykdomi tik bazinės stoties kontrolerio. Taupant signalo perdavimo trukmę ir dažnių juostą, šio perjungimo metu komutacinė stotis nedalyvauja. Po perjungimo komutacinė stotis yra informuojama apie perjungimo pabaigą.
Paskutiniai du perjungimų tipai yra vadinami išoriniais ir yra vykdomi kartu su komutacine stotimi.
EF
Žodis EF gali reikšti:
Vladimiras Andrijauskas
Vladimiras Andrijauskas (1825 m. Kentralių dvare, Telšių apskr. – 1891 m. ten pat) – gydytojas, 1863 m. sukilimo rėmėjas, tremtinys.
Biografija
Parašė istorijos mokslui svarbų Maskvos ir Varnių laikotarpio dienoraštį.
Mardasavas (Marcinkonys)
Mardasavas – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Puvočių, piečiau Merkio ir Ūlos santakos. Garsėja senovinėmis dzūkų tradicijomis, kaimą supa Mardasavo miškas, paupy įrengta stovyklavietė. Dešiniakrantė Mardasavo dalis patenka į Merkinės seniūniją. Kapinaitėse ant Merkio kranto išlikę 3 mediniai kryžiai be užrašų. Kaimo apylinkėse rasta mezolito ir neolito laikotarpių gyvenviečių. Yra partizanų bunkerių.
Istorija
thumb|left|160px|Tiltas per Merkį ties Mardasavu
XIX a. pab. Mardasavas pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, buvo kaimo apylinkės centras (į ją pateko Purpliai, Puvočiai, Kašėtos, Kaibūčiai, Blindynė).
1923 m. buvo atidaryta lietuvių liaudies mokykla. Tais metais Mardasave buvo 30 ūkių ir 166 gyventojai.
Lietuvos vėliava
thumb|130px|Lietuvos vėliava, iškelta vertikaliai
Lietuvos valstybės vėliava – Lietuvos tautinė vėliava, oficialus valstybės simbolis – trispalvė vėliava, oficialiai naudota tarpukario nepriklausomybės metais, sovietų okupacijos metu uždrausta ir vėl naudojama nuo 1989 m. kovo 20 d.
Aprašymas
Lietuvos Respublikos valstybės vėliavos ir kitų vėliavų įstatymo 2 straipsnyje teigiama: "Lietuvos valstybės vėliava – oficialus Lietuvos valstybės simbolis, tautinė vėliava – audeklas iš trijų lygių horizontalių spalvų juostų: viršutinės – geltonos, vidurinės – žalios, žemutinės – raudonos."
Lietuvos heraldikos komisijos patvirtintos Lietuvos vėliavos spalvos:
Vėliavos protokolas
thumb|200px|Lietuvos vėliava ant stiebo Lietuvos valstybės vėliavos audeklo pločio ir ilgio santykis turi būti 3:5. Paprastai prie, virš ar ant pastatų keliama Lietuvos valstybės vėliava yra 1 metro pločio ir 1,7 metro ilgio. Lietuvos valstybės vėliava gali būti ir kitokių Lietuvos Respublikos Vyriausybės nustatytų matmenų, tačiau šių vėliavų audeklo pločio ir ilgio santykis visada turi atitikti santykį 3:5.
Kai Lietuvos valstybės vėliava iškeliama vertikaliai, heraldinėje dešinėje pusėje turi būti geltona juosta, viduryje – žalia, kairėje – raudona (heraldinė dešinė yra paprasta kairė stebėtojui. Tai reiškia, kad geltona juosta vertikaliai pakabintoje vėliavoje, žiūrovui turėtų būti kairėje pusėje.).
Minint gedulą, Lietuvos valstybės vėliava nuleidžiama 1/3 stiebo ilgio. Jeigu Lietuvos valstybės vėliava keliama ne ant stiebo, ji keliama su gedulo ženklu – prie vėliavos koto prisegamas 10 cm pločio juodas kaspinas, kurio galai siekia vėliavos apačią.
Vėliavos iškėlimo vietos
Lietuvos valstybės vėliava nuolat iškeliama prie, virš arba ant Lietuvos Respublikos Seimo, Respublikos Prezidento rezidencijos, Vyriausybės ir ministerijų, Konstitucinio Teismo ir kitų teismų, Generalinės prokuratūros, Lietuvos banko, Vyriausiosios rinkimų komisijos, Gedimino pilies bokšte Vilniuje, savivaldybių tarybų pastatų, pasienio kontrolės punktuose. thumb|left|Lietuvos vėliava Gedimino pilies bokšte
Valstybinių švenčių dienomis valstybės vėliava keliama prie, virš arba ant kitų valstybės ir savivaldybių institucijų bei įstaigų, kitų įstaigų, įmonių ir organizacijų, taip pat gyvenamųjų namų.
Lietuvos valstybės vėliava taip pat keliama prie, virš arba ant Lietuvos Respublikos diplomatinių atstovybių, konsulinių įstaigų ir jų padalinių, taip pat specialiųjų misijų, esančių užsienio valstybėse, valstybinių aukštųjų, aukštesniųjų, valstybės ir savivaldybių bendrojo lavinimo mokyklų (paprastai prasidėjus mokslo metams ir nuleidžiama jiems pasibaigus) pastatų; savarankiškų karinių dalinių teritorijose, laivuose, įregistruotuose Lietuvos Respublikos ar įplaukusiuose į jos teritorinius vandenis ir uostus; prie, virš arba ant pastatų, kuriuose vyksta balsavimas, rinkimų į Lietuvos Respublikos Seimą, savivaldybių tarybas ar Europos Parlamentą ir Respublikos Prezidento rinkimų, taip pat referendumo, dieną.
Lietuvos valstybės vėliava taip pat keliama tarptautinių viešųjų renginių vietose, sporto arenose per Lietuvos čempionatus ir pirmenybes, tarptautines sporto varžybas ir kt. thumb|200px|Keliama Respublikos Prezidento vėliava
Lietuvos valstybės vėliava nuolat pastatoma Lietuvos Respublikos Seimo, Vyriausybės, Konstitucinio Teismo, Aukščiausiojo Teismo ir kitų teismų posėdžių salėse; Seimo Pirmininko (ir jo pavaduotojų), aukščiausiųjų valstybės pareigūnų (Prezidento, Ministro Pirmininko, ministrų), Konstitucinio Teismo pirmininko ir teisėjų, kitų teismų pirmininkų, Lietuvos Respublikos vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininko, karinių dalinių vadų, diplomatinių atstovybių, konsulinių įstaigų, specialiųjų misijų, esančių užsienio valstybėse, vadovų darbo kabinetuose.
Vėliavos iškėlimo progos
thumb|200px|2007 m. vasario 16 d. ant Signatarų namų iškeltos valstybinės vėliavos Lietuvos valstybės vėliava prie valstybės ir savivaldybių institucijų bei įstaigų iškeliama šiomis dienomis:
Lietuvos valstybės vėliava prie, virš arba ant kitų valstybės ir savivaldybių institucijų bei įstaigų, kitų įstaigų, įmonių ir organizacijų, taip pat gyvenamųjų namų, keliama valstybinių švenčių dienomis: