cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2009 m. Formulės 1 sezonas
Lenktynininkų pasikeitimai
Pasitraukė iš Formulės 1
Pasikeitimai sezono metu
Pakeitė komandas
Debiutuoja Formulėje 1
Pasitraukė iš Formulės 1
FIA ir FOTA konfliktas
2009 m. balandžio 30 dieną FIA patvirtino naujas 2010 m. sezono taisykles.
Naujos taisyklės labai papiktino daugumą Formulės 1 ekipų, mat jos prieštaravo biudžetų ribojimui, arba dviejų pasirinkimų variantui. Tokio priešiškumo pasekmė tapo visų komandų (išskyrus Williams ir Force India) atsisakymas pasirašyti dalyvavimo čempionate sutartį kitiems metams. 2009 m birželio 8 d. šios ekipos susitarė tarpusavyje neteikti besąlyginių paraiškų dalyvauti 2010 m. čempionate. Kitą dieną FIA prezidentas Max Mosley paragino ekipas kuo greičiau pasirašyti dalyvavimo čempionate sutartis, nes, pasak jo, tik tokiu atveju ekipos gali bandyti pakeisti taisykles.
Nepaisant tarpusavio nesusitarimų birželio 12 d. FIA oficialiai paskelbė naujajame sezone dalyvaujančių sąrašą. Be dabartinių ekipų sezone dalyvaus trys naujos ekipos - Campos Grand Prix, Manor Gran Prix ir USF1.
Birželio 18 d. FOTA (Formulės 1 ekipų asociacija) surengė susirinkimą, po kurio išplatino pranešimą, kad nesutinka su FIA pasiūlymais ir po šio sezono ruošiasi rengti alternatyvų čempionatą. Jeigu tai įvyktų, 2010 m. sezone Formulėje 1 nebūtų tokių ekipų, kaip „Ferrari“, „McLaren“, „Renault“, „BMW“, „Toyota“, „Brawn“, „Red Bull“ ir „Toro Rosso“.
Birželio 24 d. oficialiai buvo patvirtinta, kad tarp FIA ir FOTA pasiektas susitarimas. Sutarta, kad kitais metais dar galios 2009 m. sezono taisyklės. Skelbiama, kad komandos sutiko per dvejus metus sumažinti savo išlaidas iki dešimtojo dešimtmečio ankstyvųjų metų lygio. Be to, gamintojams priklausančios ekipos įsipareigojo teikti techninę paramą 2010 m. pirmenybėse dalyvausiančioms komandoms.
Praėjus aistroms po šių įvykių rugsėjo 9 dieną į FOTA gretas buvo leista sugrįžti Williams ir Force India ekipoms. FOTA į savo gretas šią dieną oficialiai pakvietė ir tris naująsias ekipas, debiutuosiančias 2010 m. sezone - „Campos Grand Prix“, „Manor Grand Prix“ ir USF1.
Renault ir 2008 m. Singapūro GP tyčinė avarija
2009 m. rugsėjo 21 d. buvo išspręstas dar vienas Formulėje 1 kilęs skandalas. Renault ekipa buvo įtarta 2008 m. Singapūro GP sukėlusi tyčinę savo lenktynininko N. Piquet jaunesniojo avariją, taip stengiantis padėti geriau pasirodyti kitam savo lenktynininkui - F. Alonso.
Prieš pat Singapūro lenktynes komandos vadovai Flavio Briatore ir Pat Symonds susitarė su N. Piquet jaunesniuoju dėl šio tyčinės avarijos. Buvo sutarta avarijos laikas ir vieta - ji pasirinkta ten, kur nebuvo jokios avarinės automobilių pakėlimo technikos. Po avarijos į trasą buvo išleistas saugos automobilis, o porą ratų prieš tai F. Alono apsilankė techninio aptarnavimo zonoje. Tokios situacijos dėka jis tapo pirmas ir laimėjo šias lenktynes.
Po Vengrijos GP lenktynių F. Briatore atleido iš Renault ekipos jaunąjį brazilą. 2009 m. liepos 30 dieną atleistas sportininkas padavė parodymus FIA dėl Singapūro GP tyčinės avarijos sukėlimo. Rugpjūčio mėnesį dėl tokių įvykių apklausiami Renault vadovai ir F. Alonso. Rugsėjo 16 d. Renault iš savo ekipos atleidžia abu vadovus - F. Briatore ir P. Symondsą.
Rugsėjo 21 d. Renault komanda gauna dvejų metų lygtinę diskvalifikaciją. Pasikartojus reglamento prasižengimui, bauda įsigalios. F. Briatorei uždrausta dirbti bet kurioje auto lenktynių komandoje, Patui Symondsui – 5 metus. Patvirtinama, kad F. Alonso nieko nežinojo apie suplanuotą avariją.
T-16
thumb|250px|T-16 [[Užpaliai|Užpalių mstl.]] thumb|250px|T-16 schema thumb|250px|T-16 variklio D-21A2 schema T-16 (, iš 'traktorius' + 16 (serijos numeris)) – savaeigė šasi, sukurta Charkovo  savaeigių šasi gamykloje 1961 m. T-16 savaeigė šasi žinoma dėl sėkmingų eksploatacinių savybių derinių – paprastumo, ekonomiškumo, lengvo remonto, pigumo.
2009 m. Formulės 1 sezonas
Tvarkaraštis
thumb|right|200px|Naujame [[Trasa Yas Island|Yas Marina žiede vyks pirmasis Abu Dabio Grand Prix]] 2009 m. Formulė 1 pirmąsyk lankysis Jungtiniuose Arabų Emyratuose, naujai įrengtoje trasoje Abu Dabyje, tradiciškai suprojektuotoje vokiečių architekto Hermanno Tilkės. Abu Dabio Grand Prix bus paskutinis sezono etapas, todėl Brazilijos Grand Prix perkeltas į priešpaskutinį, šešioliktą, etapą. Kinijos GP taip pat perkeltas iš tvarkaraščio pabaigos į trečią etapą. Po dvejų metų pertraukos Japonijos etapas vėl bus rengiamas Suzukoje. 2009 m. Formulė 1 nebesilankys Kanadoje bei Prancūzijoje. Tai bus pirmas kartas per visą F1 istoriją kai nebus rengiamas etapas Šiaurės Amerikos žemyne, o Prancūzijoje etapas nevyko vienintelį kartą - 1955 metais.
T-16
Tarp 1961 m. ir 1995 m. buvo pagaminta virš 0,5 milijonų vienetų įvairių modifikacijų T-16 savaeigių šasi. Daug T-16 naudojama ir šiandien ūkio bei viešųjų darbų srityje.
Komplektacija
T-16 savaeigė šasi lengvai komplektuojama su: ir su daug kitų žemės, bei kitiem darbams nudirbti skirtos technikos.
2009 m. Formulės 1 sezonas
Komandinė įskaita
† Pilotai nefinišavo, tačiau buvo klasifikuoti, nes baigė 90 % lenktynių distancijos.
‡ Lenktynes sustabdžius įveikus mažiau nei 75 % distancijos, Malaizijos Grand Prix lenktynėse pilotai iškovojo pusę taškų.
Lenktynininkai
†Felipe Massa su Ferrari dalyvavo Vengrijos GP kvalifikacijoje, tačiau dėl smarkios avarijos nedalyvavo lenktynėse.
Kornvalis
Kornvalis  – grafystė Jungtinėje Karalystėje, pietvakarių Anglijoje. Sostinė ir vienintelis didmiesčio statusą turintis – Truras.
Skirtingai nuo Velso ar Škotijos formali grafystės unija su Anglija niekada nebuvo įforminta, todėl juridiškai Kornvalis išlieka nepriklausoma grafystė net neįeinanti į Didžiosios Britanijos sudėtį. Faktiškai Kornvalis yra Anglijos dalis nuo XII amžiaus, kai paskutiniai nepriklausomi grafai buvo anglų sutriuškinti.
thumb|left|240px|Šv. Mykolo kalno vienuolynas thumb|left|240px|Bodmino dykros
Senieji Kornvalio gyventojai kalbėjo kornų kalba, šiuo metu kalba yra gaivinama, bet 99,8 % šiuolaikinio Kornvalio gyventojų temoka angliškai.
Viduramžiais Kornvalis buvo svarbus alavo kalnakasybos centras, tačiau šiuo metu ši pramonės šaka bankrutavo. 2006 m. Kornvalio kasyklų kraštovaizdis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Kornvalis – viena skurdžiausių (pagal atlyginimus ir BVP vienam gyventojui) Jungtinės Karalystės dalių.
Hamameliažiedžiai
Hamameliažiedžiai (Hamamelididae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus magnolijainių (Magnoliopsida) klasės augalų poklasis.
Krintantysis kvarkas
Krintantysis kvarkas – pirmosios kartos kvarkas, kurio krūvis lygus –1/3 e. Jis yra sunkesnis tik už kylantįjį kvarką, o jo masė – tarp 4 ir 8 MeV. Pagal standartinį modelį šis ir krintantysis kvarkas yra sudėtinės nukleonų dalys. Pavyzdžiui, protoną sudaro 2 kylantieji kvarkai ir vienas krintantysis kvarkas, neutroną – vienas kylantysis kvarkas ir du krintantieji kvarkai. (Pastaba: didžioji dalis nukleonų masės atsiranda dėl energijos gliuonų lauko, kuris laiko kvarkus drauge, o ne dėl pačių kvarkų masės.)
Kylančiojo kvarko egzistavimo prielaida iškelta 1964 m., kai Murray Gell-Mann ir George Zweig išvystė kvarkų modelį. Atrastas giluminės neelastinės sklaidos eksperimento Stenfordo linijiniame greitintuve metu 1967 m.
Kaljubas
Kaljubas  – miestas Egipto šiaurėje, Kaljubijos muchafazoje, Nilo deltoje, šiaurinėje Kairo aglomeracijos dalyje. Per miestą eina geležinkelis ir plentas, jungiantys Kairą su Aleksandrija. Verčiamasi daugiausia tekstilės pramone (medvilnės valymas, medvilninių ir šilkinių audinių gamyba). Prekyba apylinkėse auginama medvilne, javais, vaisiais. Veikia laikraščio „Al-Ahram“ leidykla.
Istorija
Kaljubas šaltiniuose minimas nuo 641 m., arabams užkariaujant Egiptą. Miesto statybai panaudotos Heliopolio liekanos. Ajubidų valdymo laikais Kaljube pastatyta Didžioji mečetė (1182 m., perstatyta 1735–1736 m.). 1804–1805 m. miestas nuniokotas mameliukų. Iki XIX a. vid. Kaljubas buvo muchafazos centras (vėliau perkeltas į Banhą). 2006 m. Kaljube įvyko didelė geležinkelio avarija, kurios metu žuvo 58 žmonės.
Vincas Auryla
Vincas Auryla (1923 m. gruodžio 7 d. Ricieliuose, Liškiavos valsčius, Alytaus apskritis – 2009 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, literatūros tyrinėtojas, vadovėlių autorius, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Lazdijų gimnazijoje, 1944 m. baigė Alytaus mokytojų seminariją, 1946 m. Vilniaus mokytojų institutą. 1948 m. Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
Nuo 1948 m. dirbo vidurinėse mokyklose, Trakų mokytojų seminarijoje, LSSR švietimo ministerijoje. 1950–2000 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1972–1979 m. Lietuvių ir užsienio literatūros katedros vedėjas, nuo 1986 m. profesorius. 1954–1978 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1963 m. filologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1975 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Jungtinių Tautų vaikų fondo (UNICEF) Lietuvos nacionalinio komiteto pirmininkas. Nuo 1991 m. Tarptautinės vaikų literatūros tyrinėtojų asociacijos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Mokslinė veikla
Pagrindinė literatūrologinių tyrinėjimų sritis – lietuvių vaikų literatūra. Atsižvelgdamas į tyrinėjimo objekto specifiką, sukaupęs didelę vaikų literatūros dėstytojo patirtį, savo darbuose nuosekliai derino istorinius, aksiologinius ir didaktinius aspektus, daug dėmesio skyrė atskirų žanrų specifikai, skirtingų meninių individualybių stiliaus savitumui atskleisti.
Lietuvos ir užsienio spaudoje paskelbė straipsnių apie vaikų literatūrą ir literatūros mokymo metodiką. Parengė leidinį „Literatūros mokymo klausimai vidurinėje mokykloje“ (3 kn., 1971–1989 m.), lietuvių vaikų prozos (1977 m.), poezijos (1980 m.) ir dramaturgijos (1984 m.) antologijas, antologiją „Lietuvių egzodo vaikų ir jaunimo literatūra 1945–1990“ (t. 1, 2002 m.), lietuvių rašytojų kūrinių vaikams rinkinių.
Slobudka (Hainuvka)
Slobudka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurę nuo Narevkos, apie 27 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 42 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
BP
BP − pasaulinė dujų ir naftos gavybos bendrovė, įsikūrusi Londone, Jungtinėje Karalystėje. BP yra viena iš didžiausių pasaulio naftos bendrovių‎. Šiuo metu penkiuose pasaulio žemynuose, daugiau kaip 130 pasaulio šalių dirba apie 103 tūkst. BP darbuotojų. Bendrovės pavadinimas kilęs iš buvusio jos pavadinimo - British Petroleum.
BP veikla
BP veiklą galima suskirstyti į 3 pagrindines sritis:
Iša
Iša (jorubų kalba: Iṣa, alternatyviai rašoma Icha, Ica) – jorubų karalystė, egzistavusi Benino viduryje, Kalvų departamento centrinėje dalyje, su sostine Bantės mieste.
Karalystės gyventojai sudaro atskirą jorubų etninę subgrupę, vadinamą išais. Kalba atskira išų kalba (ede Ica), kuri priklauso joruboidų kalboms. Ja kalbančiųjų priskaičiuojama apie 63 tūkst.
Išos gyventojai neramumų laikais buvo linkę migruoti į vakarus ir pietus, dėl ko formavosi ifių subetnosas. XIX a. pabaigoje Iša atiteko Prancūzijai. Tradicinė monarchija nutrūko XX a. I pusėje.
Pragmatinis ateizmas
Istoriškai religingi žmonės pragmatinį ateizmą dažnai siedavo su amoralumu ir tamsumu (neišprusimu), hedonizmu, moraliniu reliatyvizmu.
JAV žurnalistas ir rašytojas Jonathan Rauch pragmatinį ateizmą apibūdino kaip „atsisakymą taip rūpintis religijomis ir pasirinkimą verčiau rūpintis žmonėmis“.
Padvariai
Padvariai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, faktiškai šiaurės rytinis Kretingos priemiestis. Įsikūręs šalia Akmenos ir Burkštino santakos, sudarytas Padvarių tvenkinys. Padvarių seniūnaitija. Yra pensionatas (įkurtas 1946 m.), vaikų darželis (įkurtas 1984 m.). Šalia – architektūrinis Kretingos dvaro palivarko pastatų ansamblis. Pro gyvenvietę eina geležinkelis Vilnius–Klaipėda, keliai,. Medienos apdirbimo pramonė.
Kultūros paveldas
thumb|left|210px|right|Kaimo turizmo sodyba thumb|left|210px|right| thumb|left|210px|right| thumb|left|210px|right|
Christopher Tolkien
Christopher Reuel Tolkien (1924 m. lapkričio 21 d. – 2020 m. sausio 15 d.) – anglų ir prancūzų akademikas, redaktorius, trečiasis ir jauniausias rašytojo J. R. R. Tolkino sūnus. Labiausiai jis žinomas dėl to, kad redagavo ir išleido nepabaigtus savo tėvo darbus. Jis nupiešė žemėlapius, skirtus iliustruoti J. R. R. Tolkieno „Žiedų valdovą“, kuriuos jis pasirašė inicialais C. J. R. T. Raidė J. yra vardo John trumpinys, Christopher krikšto vardas, kurio jis paprastai nenaudojo.
1212 m.
1212 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Melsvakotis nuosėdis
Melsvakotis nuosėdis (Cortinarius collinitus) – nuosėdžių (Cortinarius) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5-10 (12) cm skersmens, iš pradžių varpelio formos, kūgiška, iškili, senesnių paplokščia, su buku gūbreliu, lygi, gleivėta, ypač lipni drėgnu oru, blizganti, gelsva, oranžiškai ruda. Lakšteliai violetiniai, vėliau geltonai rudi, rudi, priaugtiniai. Kotas 5-14 cm ilgio, 1-2 cm storio, gleivėtas, melsvas, su skersiniais netaisyklingais dryžiais, verpstiškas, pagrindas smailus, melsvai rudas, su keliais rudais, plaušingais apvadais. Trama gelsva, storoka, be ypatingo kvapo ir skonio.
Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais spygliuočių miškuose, ypač eglynuose, kartais lapuočių miškuose. IV kategorijos valgomas grybas. Lietuvoje dažnas.
Beniuliai
Beniuliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Stačiūnų.
Arvydas Juozaitis
Arvydas Juozaitis (g. 1956 m. balandžio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, humanitarinių mokslų daktaras, rašytojas, publicistas, sportininkas, politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1963–1974 m. mokėsi Vilniaus 7-oje vidurinėje mokykloje. 1974–1980 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Pramonės ekonomikos fakultete, ekonomistas. 1982–1985 m. VU aspirantas. 1985–1987 m. LSSR konservatorijos dėstytojas. 1986 m. VU apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Subjektyvioji realybė ir istorinis subjektas Vilhelmo Diltėjaus filosofijoje“.
1987–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto mokslinis bendradarbis. 1998–2004 m. VU Tarptautinės verslo mokyklos filosofijos dėstytojas. 2001–2003 m. ministro pirmininko Algirdo Brazausko patarėjas švietimo ir kultūros klausimais. 2004–2009 m. Lietuvos generalinio konsulato Kaliningrado srityje kultūros atašė. 2009–2012 m. gyveno ir dirbo Rygoje. 2012–2017 m. LTOK viceprezidentas. 2013–2018 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto lektorius, nuo 2018 m. Sveikatos mokslų fakulteto docentas.
Moka rusų, anglų, latvių, supranta lenkų, vokiečių kalbas.
Politinė veikla
thumb|Arvydas Juozaitis sako kalbą [[Roko maršas|Roko maršo metu Tauragėje, 1988 m.]]
1988 m. balandžio 20 d. perskaitė viešą pranešimą „Politinė kultūra ir Lietuva“, tapusiu viena iš Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio ideologijos ištakų. 1988 m. birželio 3 d. išrinktas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės nariu, vėliau – Sąjūdžio Seimo tarybos nariu. Sąjūdžio programos, roko maršų, kitų Sąjūdžio akcijų rengėjas. 1989 m. rinkimuose į SSRS Liaudies deputatų suvažiavimą Sąjūdis iškėlė varžytis su LKP CK I sekretoriumi Algirdu Brazausku. Likus kelioms savaitėms iki rinkimų, Sąjūdžio Tarybos sprendimu savo kandidatūrą atsiėmė. 1990 m. paskelbė straipsnį „Istorinė klaida“. 1990 m. vienas iš Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų. 1994–1998 m. Santarvės fondo kūrėjas ir pirmininkas.
2018 m. birželio 11 d. 55 visuomenės veikėjai išplatino kreipimąsi į Lietuvos piliečius ir Arvydą Juozaitį, ragindami jį dalyvauti 2019 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimuose, kviesdami remti jo kandidatūrą. Tarp pasirašiusiųjų: rašytojai Algimantas Baltakis, Vytautas Bubnys, poetės Erika Drungytė, Vidmantė Jasukaitytė, kompozitorius Algimantas Raudonikis, aktoriai Juozas Budraitis, Ramūnas Cicėnas, Virginija Kochanskytė, Gediminas Storpirštis, sportininkai Lina Kačiušytė, Romas Ubartas, signatarai Jurgis Jurgelis, Audrius Rudys, Sąjūdžio pradininkai Bronius Genzelis, Saulius Lapienis, Bronius Leonavičius, Algimantas Nasvytis, eksministrai Leonas Ašmantas, Jonas Biržiškis, Albertas Sinevičius, lituanistai Alvydas Butkus, Jūratė Laučiūtė, Aldonas Pupkis, istorikai Tomas Baranauskas, Valdemaras Šimėnas, astronomas Gunaras Kakaras, fizikas Libertas Klimka, dailininkai Rimantas Dichavičius, Arūnas Sakalauskas, Aloyzas Stasiulevičius, filosofai Vytautas Rubavičius, Krescencijus Stoškus, žurnalistas Vidas Mačiulis, akademikas sociologas Romualdas Grigas, mitologas Dainius Razauskas, psichologas Gediminas Navaitis ir kiti. 2018 m. rugsėjo 17 d. paskelbė kandidatuosiantis prezidento rinkimuose.
Nuo 2020 m. partijos Kartų solidarumo sąjunga – „Santalka Lietuvai“ pirmininkas.
Kūrybinė veikla
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio leidinio „Sąjūdžio žinios“ redaktorius ir leidėjas. 1990 m. savaitraščio „Šiaurės Atėnai“ vienas iš steigėjų, redaktorius ir leidėjas. 1995–2000 m. žurnalo „Naujoji Romuva“ vyriausiasis redaktorius. 2007–2009 m. žurnalo „Baltika“ (Kaliningradas/Karaliaučius) ir žurnalo „Paralelės“ (Kaliningradas/Karaliaučius-Klaipėda) redakcinių kolegijų narys. Nuo 2003 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Lietuvos žurnalistų sąjungos, Tomo Mano draugijos narys. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas.
Andinis lubinas
Andinis lubinas  – lubinų (Lupinus) rūšis, auganti Andų kalnuose (Ekvadoras, Peru, Bolivija).
Tai vienmetis augalas šakotu tuščiaviduriu stiebu. Aukštis 0,5–2,8 m. Vešlus, auga sparčiai. Lapai sudėtiniai, delniški, sudaryti iš 5–12 lapelių. Veda tamsiai mėlynus žiedynus, panašius į kitų lubinų. Vaisius – 5–12 cm ilgio ankštis su 2–3 (kartais iki 9) sėklomis.
40 % sėklos sudaro baltymai, 20 % augaliniai riebalai, todėl andinio lubino sėklos Andų gyventojų naudojamos maistui – sriubų, troškinių, salotų gamybai, patiekiamos drauge su kukurūzais. Tiesa, dėl gausios alkaloidų koncentracijos sėklos karčios, bet keletą dienų palaikius vandenyje kartumas išnyksta. Andinis lubinas gerina dirvožemį praturtindamas jį azotu.
Kalninės katžuvės
Kalninės katžuvės (Nematogenyidae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – Nematogenys inermis. Paplitusios Pietų Amerikoje, Čilėje, gėluose vandenyse.
Pecados y Milagros
Pecados y Milagros - trečiasis atlikėjos Lila Downs albumas išleistas 2011 m. spalio 18 d.
Klaipėdos centrinis stadionas
thumb|right|250px|Rungtynės tarp [[FK Mažeikiai ir FK Klaipėda stadione]] Klaipėdos centrinis stadionas – įvairių paskirčių stadionas Klaipėdoje. Penktas didžiausias stadionas Lietuvoje.
Istorija
Stadiono statybos pradėtos 1925 m., o atidarytas 1927 m. Pirmoji rekonstrukcija atlikta 1964 m.
2000 m. vietoje suolų radosi geltonos ir mėlynos spalvos kėdutės.
2014 m. nugriautos senosios tribūnos, kėdutės pakeistos naujomis ir buvo įrengtos vietos žiniasklaidos specialistams.
2016 m. įrengta nauja žolės laistymo sistema. Buvo atnaujinta ir lietaus vandens surinkimo ir nutekėjimo sistema esanti tarp futbolo aikštės ir bėgimo takų. Pakeista bėgimo takų, šuolių į tolį bei aukštį, o taip pat ir rutulio stūmimo sektorių danga, kuri atitinka šiuolaikinius standartus. Ankstesniais metais ji buvo sudaryta iš atskirų dalių, o dabartinė yra vientisa.
2019 m. pasirodė informacija, kad Klaipėdoje turėtų atsirasti naujas stadionas, kurio statybos kainuotų 43 milijonus eurų.
Stadiono paskirtis
Stadionas dažniausiai naudojamas futbolo varžyboms rengti, bet turi ir lengvosios atletikos bėgimo takus, infrastruktūrą. Stadione žaidžia ir regbio klubas.
Ankstensniais metais čia vyko A lygos rungtynės. Šiuo metu Klaipėdos miestas neturi klubo elitiniame divizione, todėl vyskta Antros lygos rungtynės. (2020 m. sezone)
Stadiono talpa
Anksčiau stadionas talpino 9000 žiūrovų. Šiuo metu talpina 4 428 žiūrovus (sėdimos vietos).
Smolnica (Hainuvka)
Smolnica  – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Perkučo draustinis
Perkučo draustinis - draustinis esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Draustinyje saugomos įvairios Augustavo girios medžių rūšys: eglė, pušis, lazdynas, klevas, liepa ir drebulė. Prie Mikaševo ežero auga pelkiniai miškai. Taip pat draustinyje yra išsausėjęs Kruglako ežeras, kuriame auga beržai ir pelkiniai augalai.
Dėlinukas
left|120px
Klaipėdos dviračių trekas
Klaipėdos dviračių trekas – atviras lauko velodromas Klaipėdoje.
Kasabian
Kasabian – britų indie roko grupė iš Lesterio. Grupės pavadinimas kilo nuo Lindos Kasabian, Charles Manson kulto (Mansonų šeima) narės.. Kasabian lyginama su „Primal Scream“, kadangi groja panašų elektroninį indi roką, bei su „The Stone Roses“ ir „Oasis“ dėl vokalo stiliaus panašumų.
Akrofobija
Akrofobija (iš 'viršūnė' + phobia 'baimė') – fobija, pasireiškianti baime aukščiui.
Aukščio baimė yra viena labiausiai paplitusių fobijų, kurios metu bijoma šuolių ir kritimų. Akrofobai vengia aukštų paviršių: daugiaaukščių namų balkonų, skardžių kraštų ir panašiai. Taip pat akrofobija gali atsirasti žmonėms, turintiems sutrikusią koordinaciją arba vidinės ausies funkciją. Dažni akrofobijos simptomai: svaigulys, nerimas, dusulys, pykinimas, prakaitavimas, alpimas. Nuo 2% iki 5% viso pasaulio žmonių kenčia nuo akrofobijos, dvigubai dažniau akrofobėmis yra moterys nei vyrai.
Akrofobijos pakankamai paprasta išvengti. Tam tereikia vengti aukštų paviršių, o kraštutiniu atveju fokusuoti žvilgsnį ties artimais objektais ir negalvoti apie aukštį.
Sangailiškiai
Sangailiškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kulvos.
Preston North End FC
Preston North End FC – Anglijos futbolo klubas iš Prestono. Laimėjo pirmąjį.
Jonas Dapkevičius
Jonas Dapkevičius (g. 1944 m. liepos 15 d. Ginčų k., dab. Radviliškio rajonas) – chorvedys ir pedagogas.
Biografija
1964–1967 m. dirbo Šeduvos kultūros namuose, vadovavo mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai. Taip pat vadovavo Šeduvos žemės ūkio technikumo merginų chorui ir „Bangos" kolūkio mišriajam chorui.
Nuo 1971 m. Radviliškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, aukštesniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei), vaikų choro ir vokalinių bei instrumentinių ansamblių vadovas. Mergaičių ansamblis dalyvavo „Dainų dainelės" konkursuose. 1978–1990 m. vadovavo Radviliškio kultūros rūmų mišriajam chorui, vėliau švietimo darbuotojų mišriajam chorui, nuo 1983 iki 1986 m. rajono mokytojų moterų chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. Taip pat vadovavo Radviliškio 17-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos berniukų chorui, Radviliškio miškų ūkio, dujų eksploatavimo kontoros, geležinkelio mazgo vokaliniams ansambliams. Su geležinkelininkų vyrų vokaliniu ansambliu Baltijos respublikų vokalinių ansamblių konkurse pelnė antrąją vietą.
Nuo 1992 m. Radviliškio žemės ūkio mašinų gamyklos mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1980–1990 m. Radviliškio vaikų muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1990 m. direktorius.
Nuo 1965 m. Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.
1213 m.
1213 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Agnė Gregorauskaitė
Agnė Eglė Gregorauskaitė (1938 m. gegužės 20 d. Kaune – 2022 m. liepos 25 d. Klaipėdoje ) – Lietuvos aktorė.
Biografija
Tėvai Marijonas Gregorauskas (1908–1995) ir Kazimiera Kymantaitė (1909–1999).
Mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje.
1959–2005 m. Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro (nuo 1998 m. Lietuvos nacionalinis dramos teatras) aktorė.
Sukūrė per 100 vaidmenų teatre, nuo 1946 m. vaidino kino ir televizijos filmuose, radijo pjesėse.
Lieporių gyvenvietė
thumb|Archeologė [[Birutė Salatkienė tyrimų vietoje]] thumb|Gyvenvietės tyrimus paskatino statomas [[Gytariai|Gytarių mikrorajonas]] thumb|Lieporių gyvenvietės vieta 2010 m.
Lieporių senovinė gyvenvietė, Lieporių I gyvenvietė – archeologinė gyvenvietė Šiaulių miesto pietinėje dalyje, į vakarus nuo kelio Šiauliai–Kelmė, ant kalvelės, tarp Vijolės ir Šventupio upelių, tarp buv. Lieporių kaimo ir Gytarių gyvenamojo mikrorajono.
Tyrimai
Aptikta 1983 m., 1992–2006 m. gyvenvietę tyrė Šiaulių Aušros muziejus (archeologė Birutė Salatkienė). Aptikti trys kultūros horizontai, priskiriami akmens amžiui, senajam ir viduriniam geležies amžiui. Gyvenvietės radiniai rodo, kad jos gyventojai vertėsi geležies lydymu. Aptikta geležies rūdos kasimo duobių, kai kuriose jų iškasta geležies rūda buvo apdeginama, rasta degėsių. Taip pat rasta šulinių ir medinis klojinys, kurie buvo naudojami geležiai sodrinti, židinių, kalvio žaizdras, metalo lydymo krosnelių (rudnių) ar jų liekanų, daug gargažių. Kai kurių šulinių šonai sutvirtinti skeltomis ir tašytomis medinėmis lentomis. 1995–1997 m. tirto šulinio 2 m gylyje aptikta 1,8 m ilgio ir 0,8 m pločio (išliko tik 80–90 cm aukščio apatinė dalis) medinė konstrukcija. Šulinio viduje rasti 4 liepų žievės kibirėliai. Tarp dviejų šulinių aptiktas medžio lentų klojinys su nuolydžiu į pietų pusę, kurio gale buvo 7 m ilgio ir 3,4 m pločio duobė. Manoma, šis įrenginys taip pat naudotas geležies rūdai sodrinti.
Gyvenvietėje dar rasta akmeninių trintuvų (naudoti nukaltiems geležies dirbiniams šlifuoti), grublėtu ir lygiu (puoštu gnaibytu raštu) paviršiumi keramikos, medinių pastatų liekanų. Manoma, gyvenvietė apleista po VIII a. pradžios gaisro. Tai rodo ir VIII a. pradžia datuojami vėlyviausi gretimo Lieporių kapinyno kapai.
Aukštakalnis (Utena)
Aukštakalnis – šiaurės vakarinė Utenos miesto dalis, esanti Vyžuonos ir Krašuonos santakoje. Yra rajono centrinė ligoninė, Utenos Aukštakalnio progimnazija.
Jonas Dambrauskas
Jonas Dambrauskas (1892 m. gegužės 23 d. Pamusių k., Musninkų valsč., Vilniaus apskr. – 1982 m. kovo 8 d. Kaune) – kompozitorius, vargonininkas ir choro dirigentas.
Talentas (reikšmės)
Žodis talentas reiškia:
Jonas Dambrauskas
Biografija
Muzikos mokėsi pas Čiobiškio vargonininką B. Peckų, paskui – pas kompozitorių ir dirigentą K. Galkauską. Taip pat lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. 1910 m. pradėjo vargonininkauti Kietaviškėse (Trakų raj.). Išgirdęs jaunąjį muzikantą griežiant vargonais, Varšuvos muzikos instituto direktorius E. Mlynarskis pakvietė studijuoti į šį institutą: mokytis vargonavimo pas M. Surzyriski, kompozicijos pas K. Szymanowski, taip pat mokėsi ir diriguoti. 1917 m. baigęs studijas, keletą metų vargonininkavo Kaltinėnuose ir Valkininkuose, organizavo chorus, rengė koncertus ir teatralizuotus muzikinius vaidinimus.
1917 m. Jonas Dambrauskas kaltaneniečių deleguojamas į Vilniaus konferenciją arba Lietuvių konferenciją, kuri Vilniuje išrinko Lietuvos Tarybą, o pastaroji 1918 m. vasario 16 d. paskelbė atkurianti Lietuvos Nepriklausomybę.
1922 m. Kaune įkūrė kultūros draugiją „Gabija“, buvo jos pirmininkas, iki 1928 m. vadovavo šios draugijos chorui, kurį 1924 m. parengė pirmajai visos Lietuvos dainų šventei Kaune. Su „Gabijos“ choru 1927 m. pastatė K. Strazdo „Lietuviškas vestuves“. 1922–1946 m. dirbo Kauno Valstybės teatro sufleriu, orkestro artistu ir chormeisteriu, buvo dramos trupės muzikos dalies vedėjas.
1922–1939 m. vadovavo Kauno įgulos bažnytiniam chorui, su kuriuo rengė koncertus Kaune ir kitur. Choras atliko L. Cherubini „Requiem“, Dž. Rossini „Stabat Mater“, K. Hartmanno oratoriją „Išganytojo mirtis“, V. A. Mocarto „Requiem“, Č. Sasnausko „Requiem“, J. Dambrausko oratorijos „Pro hominibus“ fragmentus ir nemaža kitų pasaulio klasikų religinių kūrinių, su solistais ir simfoniniu orkestru surengė daug įspūdingų koncertų. Naujai perkomponavo ir pastatė Miko Petrausko operą „Eglė žalčių karalienė“ – 1939 m. „Eglės“ pavadinimu ją suvaidino 14 kartų. miniatiūra|200px|left|Atminimo lenta Kaune, Rotušės a.
1946–1950 m. vadovavo Kauno valstybinio universiteto studentų mišriajam chorui. 1946 m. respublikinei dainų šventei parengė 120 dainininkų chorą ir konkurse pelnė antrąją vietą, o 1950 m. respublikinės dainų šventės konkurse – pirmąją. Koncertų surengė Kaune, Leningrade ir Vilniuje.
Nuo 1945 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Sukūrė stambių vokalinių ir simfoninių kūrinių muzikos dramos spektakliams, dainų ir giesmių chorams bei solistams. Ypač populiarios jo harmonizuotos lietuvių liaudies dainos chorams. Daina „Jau žirgelis pabalnotas“ ir „Malda už Tėvynę“ (su šia giesme Kaune prasidėdavo radijo laidos) skambėjo keliose JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. Dirigavo Kauno miesto dainų šventėse ir konsultavo mėgėjų chorus. Buvo apdovanotas „Šaulių žvaigždės“ medaliu ir Gedimino ordino palydo garbės ženklu (1939 m.), o 1962 m. kompozitoriui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
2014 m. kovo 11 d. Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčioje (Nepriklausomybės a. 14A) atidengtas bareljefas: „1923–1939 m. Įgulos bažnyčioje vadovavo chorui ir rengė simfoninius koncertus kompozitorius dirigentas Jonas Dambrauskas. / Įamžinimo sumanytojas dirigentas prof. Petras Bingelis / fundatorius Arvydas Garbaravičius / skulptorius Stasys Žirgulis“.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
2009 m. Belgijos Grand Prix
2009 m. Belgijos Grand Prix – 12-osios Formulės 1 FIA organizuojamo 2009 m. sezono lenktynės. Jos vyks Spa trasoje netoli Spa miestelio Belgijoje.
Paskutinius du sezonus čia nugalėjo Ferrari lenktynininkai. 2008 m. čia triumfavo Felipe Massa, 2007 m. - Kimi Raikkonenas. Iš šių lenktynininkų šiose lenktynėse dalyvaus tik suomis, nes F. Massa po patirtos traumos Vengrijoje nespėjo pasveikti. Jį pakeis Ferrari pilotas bandytojas italas Luca Badoeris.
Penktadienio treniruotės
Penktadienio pirmose treniruotėse pasirodė lietus, tad rezultatai buvo šiek tiek netikėti. Pirmąją vietą treniruotėse užėmė italas Jarno Trulli su Toyota (1:49.675 min.). Sezono lyderis Jensonas Buttonas liko antras (1:50.283), trečias - ispanas Fernando Alonso su Renault (1:50.368).
Antrojoje treniruočių dalyje lietus nepasirodė, o greičiausias buvo britas Lewis Hamiltonas (1:47.201). Antras liko vokietis Timo Glockas (1:47.217), trečias - suomis Kimi Raikkonenas (1:47.285).
Girėnai (Vilkaviškis)
Girėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Totorkiemio, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
2009 m. Belgijos Grand Prix
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienį treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo vokietis Nickas Heidfeldas (1:45.388). Antras greičiausias liko Jarno Trulli (1:45.462), trečias - Adrianas Sutilas iš Force India (1:45.677).
Girėnai (Vilkaviškis)
Istorija
XIX a. viduryje kaimas vadintas Papečkiais.
2009 m. Belgijos Grand Prix
Kvalifikacija
Sausoje trasoje vyksiančioje kvalifikacijoje sensacingai nugalėjo italas Giancarlo Fisichella su Force India. Jis buvo greitas visose kvalifikacijos dalyse. Kitose aukštose vietose startuosiantys lenktynininkai taip pat nustebino greičiu. Antras liko kitas italas J. Trulli su Toyota, trečias BMW-Sauber atstovaujantis N. Heidfeldas. Kitas šios ekipos narys lenkas Robertas Kubica užėmė penktąją starto vietą. Ketvirtas liko brazilas Rubensas Barrichello.
Automobiliai, naudojantys KERS, pažymėti "‡" simboliu.
Lenktynės
Automobiliai, naudojantys KERS, pažymėti "‡" simboliu
Įskaitos po lenktynių
Pastaba: Pateikti tik penki geriausi rezultatai.
Rimkai (Kulva)
Rimkai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, apie 1 km nuo Jonavos. Seniūnaitijos centras. Stovi sentikių Rimkų Dievo Motinos Gimimo cerkvė, yra jų kapinės (nuo XVIII a.). Rytinė kaimo dalis prijungta prie Jonavos miesto.
Birutė Rokaitė-Vanagienė
Birutė Rokaitė-Vanagienė (1934 m. lapkričio 9 d. Mosėdyje, Skuodo raj.--2011 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkė, įvairių autorių kūrinių redaguotoja, „Šiaurės vakarų žemaičių tarmės žodyno“ autorė (I tomas, A--O, 2014, Lietuvių kalbos institutas).
Apdovanojimai
Lietuvos Respublikos mokslo premija, 1994 m.
Laugaliai
Laugaliai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Gargždų. Yra pensionatas.
Istorija
1967 m. dalis kaimo prijungta prie Gargždų. 2018 m. kaimas panaikintas prijungiant prie Gargždų.
Benkartai
Benkartai – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Parudaminio.
Didžioji zylė
Didžioji zylė (Parus major) – zylinių (Paridae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Paplitusi Eurazijoje nuo Atlanto vandenyno iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros aukštupį, Obės ir Jenisėjaus vidurupį, Stano kalnyną. Pietuose arealo riba eina Amūro vidurupiu, Mongolija, šiaurės Kazachstanu, Iranu, Artimaisiais Rytais, Viduržemio jūros regionu.
Lietuvoje labai dažna rūšis – manoma, kad peri 350 000 – 600 000 porų. Aptinkama ištisus metus, neretai žiemoja, nors dalis individų žiemą ir migruoja piečiau. Lietuvoje gyvena porūšis Parus major major.
Išvaizda
Viršugalvis, gerklė ir pagurklis juodi, melsvo atspalvio spindesio. Nugarinė dalis gelsvai žalia. Skruostai balti. Pakaušyje balta dėmė. Sparnai melsvai pilki su šviesia skersine juostele. Kūno apatinė pusė geltona, tik gerklė, juostelė per krūtinės ir pilvo vidurį ir pauodegys juodi. Patelės kūno apatinė pusė gelsva, o ant krūtinės juoda juostelė ne tokia ryški. Sveria 16-17 g.
Elgsena
Gyvena įvairiuose miškuose, priemiesčiuose, sodybose, pavieniuose medžiuose. Peri inkiluose arba uoksuose. Labai judri, aktyvi šviesiu paros metu. Žiemą skraido būriais po 5-10 individų. Vasarą patelės nakvoja lizduose, patinai – medžių šakose; žiemą – inkiluose, uoksuose, įvairiose angose.
Lizdą pradeda sukti balandžio antrojoje pusėje iš žaliųjų samanų, šerių, vilnos. Kiaušinius deda balandžio pabaigoje – gegužės pradžioje. Dėtį sudaro 8-12 ovalūs, balti ar balsvi su rudomis dėmelėmis kiaušiniai. Patelė peri 13-15 dienų. Išsiritusių jauniklių galva ir nugara apaugusi pūkų kuokštais. Lizdą jaunikliai palieka per 16-19 dienų. Apie 60 % didžiųjų zylių per metus veda dvi vadas. Gyvena apie dešimt metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 13–15 metų.
Mityba
Maistą renka medžių lajoje, ant žemės. Minta daugiausia vabzdžiais, taip pat augaliniu maistu. Žiemą labai dažnai lankosi lesyklose, kur minta trupiniais, lašiniais, grūdais, sėklomis. Didžioji zylė – naudingas sodo paukštis, naikinantis kenkėjus.
2001 m. Dakaro ralis
'''2001 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 2001 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 23-asis Dakaro ralis. Šio ralio bendras lenktynių ruožų ilgis buvo 10 600 km. Dakaro ralis prasidėjo ties Paryžiumi, tęsėsi Ispanijos, Maroko, Mauritanijos bei Malio teritorijomis ir baigėsi Senegale. Automobilių kategorijoje nugalėjo Vokietijos lenktynininkė Jutta Kleinschmidt, motociklų – Fabrizio Meoni, o sunkvežimių – Karel Loprais.
Hitopadeša
thumb|160px|XIX a. „Hitopadešos“ rankraštis iš [[Nepalas|Nepalo]]
Hitopadeša ( „tinkamas pamokymas“) – senovės indų pamokomų pasakėčių rinkinys, sukurtas sanskritu ~IX–XI amžiuje. Tradiciškai „Hitopadešos“ autoriumi laikomas panditas Narajana iš Bengalijos, nors kaip ir daugelio senųjų indiškų tekstų taip ir šio autorystė nėra aiški. Rinkinyje perpasakojama nemažai „Pančatantros“ istorijų.
„Hitopadeša“ yra vienas iš svarbesniųjų senųjų indų tekstų: jis išverstas į visas didžiąsias indų kalbas, taip pat į Pietryčių Azijos kalbas, persų, anglų, rusų, vokiečių, prancūzų, ispanų ir kt. 2018 m. išverstas lietuviškai. „Hitopadešą“ komentavo Mogolų imperatorius Akbaras. Pirmasis angliškai tekstą išvertė Čarlzas Vilkinsas. Seniausias žinomas „Hitopadešos“ rankraštis rastas Nepale ir datuojamas 1373 m.
Dėliukas (Simno sen.)
Dėliukas – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 4 km į pietvakarius nuo Simno. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,11 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 130 m. Krantai žemi, vietomis pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Ežerą prateka Rūdynėlio upelis (Kriaušiaus intakas, Dovinės baseinas). Į šiaurę įsikūręs Kavalčiukų kaimas.
Arabų Kalifatas
Kalifatas  – teokratinė arabų valstybė, susikūrusi VII amžiuje Arabijos pusiasalyje, kurios idėja išlaikyta iki XXI a. Valstybės aukščiausia valdžia priklausė kalifui. Be pagrindinės kalifų linijos, beveik be pertrūkių valdžiusios 632–1923 m., buvo keletas kitų kalifų linijų.
Pagrindinė kalifų linija
Kalifatas dažniausiai siejamas su pagrindine kalifų linija, kuri buvo įkurta po Mahometo mirties 632 m., ir beveik be pertrūkių išlaikyta iki 1923 m. Per šį ilgą laikotarpį kalifo titulas buvo pripažįstamas penkioms skirtingoms dinastijoms: Rašidunams, Omejadams, Bagdado Abasidams, Kairo Abasidams ir Osmanams. Per tą laiką tiek Kalifato teritorija, tiek kalifo statusas daug kartų keitėsi. Tam tikrais laikotarpiais kalifai turėdavo dvasinę ir pasaulietinę valdžią milžinoškose imperijose, o atskirais laikais jie buvo tiesiog nominalūs dvasiniai lyderiai.
Rašidunai (632–661)
350px|thumb|Kalifato teritorija 622–750 m. Rašidunai buvo pirmieji keturi („tikrieji“) kalifai, valdę iš karto po Mahometo mirties, ir artimai susiję su Mahometu. Jų valdymo metu kalifato teritorija išsiplėtė milžiniškose teritorijose nuo dabartinės Libijos vakaruose iki Irano rytuose. Tuo metu aukščiausia valdžia arabų valstybėje priklausė kalifui, kurio galios neribojo joks valstybės organas, jam priklausė beveik visa kalifato žemė. Kalifas turėjo tiek politinę, tiek karinę, tiek religinę valdžią. Iš tiesų jis buvo imperatorius ir popiežius viename asmenyje. Arabų kalifatą galima vadinti karine teokratine despotija. Kalifatas buvo imperinė valstybė, jo užkariauti kraštai virsdavo paprastomis beteisėmis provincijomis. Joms valdyti kalifas skirdavo savo vietininkus emyrus, kurie rėmėsi arabų karine jėga.
Omejadai (661–750)
Omejadai buvo nauja dinastija, kilusi iš trečiojo kalifo Utmano. Jų valdymo metu kalifato teritorija išsiplėtė labiausiai ir apėmė žemes nuo Ispanijos vakaruose iki Pakistano rytuose. Užkariautų šalių ir tautų kultūros laimėjimų arabai nesunaikino. Jų pagrindu jie sukūrė savitą ir gana brandžią kultūrą ir pradėjo Islamo aukso amžių. Jie perėmė svarbius senovės Rytų ir Antikos kultūros elementus ir juos išlaikę vėliau perdavė viduramžių Europai. Valstybė klestėjo ir ekonomiškai: buvo įvestas bendras viso kalifato piniginis vienetas – auksinis dinaras. Kalifato gyventojai buvo prekybos tarpininkai tarp Europos, Afrikos ir Azijos. Gyventojų daugumą sudarė musulmonai. Arabai kontroliavo prekybos kelius Artimuosiuose Rytuose, Viduržemio jūros pakrantėje ir Centrinėje Azijoje.
Nepaisant to, kalifate ryškėjo diskriminacija ir susiskaldymas. Nepaisant tautinės ir religinės įvairovės, arabų kalba kalifate VIII a. pasidarė valstybinė. Arabai jose kūrėsi kaip kolonistai, apsigyvendavo stovyklose – tarsi kokiuose kariniuose miesteliuose, išlaikomuose valstybės. Jau tuomet visa kalifato visuomenė suskilo į kelias dalis: arabus musulmonus, kurie užėmė svarbiausius postus valstybėje, musulmonus nearabus, kurių skaičius valstybėje augo, bet kurie turėjo gerokai mažiau teisių, laisvuosius kitatikius ir beteisius vergus. Nearabai didžiuliais mokesčiais išlaikė valstybę. Nemusulmonams tekdavo atiduoti pusę ar net du trečdalius derliaus. Muitai irgi buvo renkami nevienodi: iš pirklių musulmonų 2,5 %, o iš ne musulmonų – 5 %.
Bagdado Abasidai (750–1258)
thumb|350px|IX a. pabaigoje suskilęs Kalifatas Bagdado Abasidai kildinosi iš Mahometo dėdės Abaso ir užvaldė milžinišką Omejadų imperijos teritoriją. Ateidami į valdžią jie pasinaudojo musulmonų nearabų (pirmiausia persų) nepasitenkinimu esama padėtimi ir sukėlė savotišką „Abasidų revoliuciją“.
Nepaisant to, kad Bagdado kalifate buvo atliktos pažangios reformos, apriboti mokesčiai ir tęsėsi Islamo aukso amžius, tarp pačių musumonų reiškėsi akivaizdūs kultūriniai skirtumai, išryškėję tarp atskirų sektų (sunitai ir šiitai) ir etninių grupių (arabai, berberai, persai ir pan.). Kalifato tautos buvo labai skirtingos, kalifatas jungė regionus, esančius net trijuose žemynuose: Afrikoje, Azijoje ir Europoje. Valdyti iš vieno centro tokią didžiulę teritoriją ilgesnį laiką buvo labai sunku. Tai lėmė Kalifato dezintegraciją: atskiros provincijos buvo valdomos de facto nepriklausomų emyrų, kurie tik nominaliai pripažino kalifo valdžią, o vėliau jos visai nepripažino.
Kuomet šiitai Bujidai 945 m. galutinai užėmė paskutiniąją kalifo kontroliuotą teritoriją – Iraką, Kalifatas liko tik idėja: jis nebeturėjo savo valdomos teritorijos. Tačiau kalifo institucija ir dvaras išliko: kalifas buvo pripažįstamas kaip nominalus musulmonų lyderis, turėjęs autoritetą dvasiniuose reikaluose. Politiniuose reikaluose jis buvo priverstas pripažinti kitos (kariniu atžvilgiu stipresnės) dinastijos viešpatavimą. Iš pradžių tai buvo Bujidai, vėliau – Seldžiukai.
Kairo Abasidai (1261–1517)
1258 m. mongolai užėmė Bagdadą, o paskutinįjį Abasidų kalifą nužudė. Tačiau kalifatas ir kalifo institucija buvo atkurta po trejų metų, 1261 m., kuomet kitos Abasidų linijos atstovas buvo atgabentas į Kairą. Ten kalifai rezidavo iki pat XVI a., globojami dviejų Mameliukų dinastijų – Bahrių (iki 1382 m.) ir Burdžių (nuo 1382 m.).
Tuometiniai kalifai neturėjo jokių politinių galių, ir buvo labai nominalūs. Jų vardu musulmonų pasaulyje viešpatavo Egipto sultonai, ir tik keletui kalifų pavyko paimti kontrolę. Tai – vadinamasis šešėlinis kalifatas.
Osmanai (1517–1923)
Nuo XV a. musulmonų pasaulyje stiprėjantys Osmanai ėmė pretenduoti į Kalifo postą. Kuomet sultonas Selimas I, užkariavęs dideles teritorijas Artimuosiuose Rytuose, ėmė kontroliuoti švenčiausias musulmonų vietas Meką ir Mediną, o 1517 m. užėmė Egipto sostinę Kairą, kur rezidavo Abasidų kalifai. Paskutinis Abasidų kalifas al-Mutavakilis III pervežtas į Stambulą, kur atsisakė savo posto ir perdavė jį Osmanų dinastijai. Nuo tada Osmanai tapo islamo pasaulio lyderiai ir atstovai, o kalifato centras perkeltas į Stambulą.
Visi Osmanų sultonai po Selimo taip pat titulavosi ir musulmonų kalifais. Tokiu būdu pasaulietinė valdžia vėl tapo neatsiejama nuo religinės, tik dvasinė valdžia iš tikro neperžengė Osmanų imperijos ribų. Tiesa, Osmanų imperijai traukiantis XIX a., Osmanų kalifo dvasinė valdžia liko įtakinga buvusiose Imperijos teritorijose – Egipte ir kitur. Kalifatas buvo galutinai panaikintas 1922 m., panaikinus Osmanų imperiją. Kalifo titulas po to nebuvo atkurtas.
XXI a.
XXI a. pr. Artimuosiuose Rytuose susikūrusi teroristiniais pagrindais veikianti Irako ir Levanto islamo valstybė 2014 m. pasiskelbė kalifatu ir siekia suvienyti visą musulmonų Umą.
Lietuvių atsargos batalionas
Lietuvių atsargos batalionas – Rusijos kariuomenės karinis dalinys, 1917–1918 m. veikęs Smolenske. Vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.
Istorija
Pradėtas formuoti 1917 m. pabaigoje – 1918 m. pradžioje Lietuvių karių sąjungos CK rūpesčiu Smolenske, atokiau nuo Rusijos-Vokietijos fronto, kur buvo didelė lietuvių karo pabėgėlių kolonija ir karinių reikmenų sandėliai. 1917 m. lapkričio mėn. Rusijos karo ministerija davė leidimą formuoti pėstininkų pulką, bet po 1917 m. Spalio perversmo leista kurti tik atsargos batalioną.
1917 m. gruodžio 5 d. Minsko karinės apygardos viršininko įsakymu į batalioną turėjo būti siunčiami visi apygardos kariai lietuviai. 1918 m. sausio mėn. batalionas, kurį sudarė keturios pėstininkų kuopos, ūkio ir ryšių padaliniai, turėję apie 600 karių, buvo visiškai sukomplektuotas. Veikė lietuvių kalbos kursai, kuriuose juose mokyta skaityti, rašyti, skaičiuoti, t. p. Lietuvos istorijos ir geografijos, vyko tautinis auklėjamasis darbas. 1918 m. sausio 31 d. paskelbus Rusijos kariuomenės demobilizaciją batalioną mėginta įtraukti į tarybinę kariuomenę. Bataliono vadovybei atsisakius, vasario 8 d. batalionui nutrauktas aprūpinimas maistu, amunicija ir kt. 1918 m. kovo 5 d. gautas Minsko karinės apygardos štabo įsakymas bataliono karius demobilizuoti, paskirta likvidavimo komisija. Dalis karių iki balandžio 8 d. išvyko į Lietuvą, dauguma jų stojo Lietuvos kariuomenės savanoriais, kiti – perėjo į Tarybų Rusijos kariuomenę. Bataliono vadas – Jurgis Kubilius.
Kūra
Kūra – upė Lietuvoje, Šiaulių ir Joniškio rajonuose; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda ties Lygudais, 4 km į pietvakarius nuo Gruzdžių. Teka šiaurės rytų kryptimi. Įteka į Mūšos aukštupį 151 km nuo šios upės santakos su Nemunėliu, į vakarus nuo Rudiškių.
Intakas – Girstulė (dešinysis).
Kęstutis Andziulis (1929)
Kęstutis Andziulis (g. 1929 m. gegužės 24 d. Laikiškiai, Kauno apskritis – 2007 m. gegužės 8 d. Kaunas) – Lietuvos tarptautinės kategorijos futbolo teisėjas, žurnalistas. K. Andziulio brolis Vytautas Andziulis – pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas, spaustuvininkas.
Biografija
1937–1942 m. mokėsi Kauno Petrašiūnų pradinėje mokykloje, 1942–1944 m. Kauno jėzuitų gimnazijoje, 1945–1949 m. Kauno finansiniame technikume, 1949–1951 m. Kauno trenerių mokykloje, 1952–1957 m. studijavo Leningrado P. F. Lesgafto kūno kultūros instituto Neakivaizdiniame skyriuje Kaune, įgijo trenerio-dėstytojo specialybę.
Steponas Dapševičius
Biografija
Baigęs Viekšnių (Akmenės r.) septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė ir J. Karosas). Būdamas trečiame kurse, pradėjo vadovauti saldainių fabriko „Gegužės pirmoji" mišriajam chorui.
Nuo 1954 m. rudens Kaltinėnų (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (70 dalyvių) ir skudučių ansamblio vadovas – abu kolektyvus parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei.
Kęstutis Andziulis (1929)
Biografija
1940–1951 m. Kauno 4-osios septynmetės mokyklos kūno kultūros mokytojas, 1951–1953 m. Kauno 15-osios vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas, 1953–1954 m. dienraščio „Kauno tiesa“ kultūros ir sporto skyriaus korespondentas, 1954–1989 m. dienraščio „Kauno tiesa“ Sporto ir informacijos skyriaus vedėjas.