cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
T-1 (BrO-1)
Gamyba
Lietuvos Aeroklubo sklandymo komitetas, nutaręs, kad T-1 visiškai atitinka mokomojo sklandytuvo reikalavimus, užsakė dar du tokius pat orlaivius. Juos ATM aviacijos būrelis pastatė 1934–35 metų žiemą. Tų pačių metų gegužę dar vieną pagamino Ukmergės Aukštesniosios amatų mokyklos sklandytojai. Iš viso iki 1940 m. Lietuvoje buvo pagaminta bent 10 vnt. „T-1". Sklandytuvai buvo gaminami Kaune, kai kurios dalys - Nidoje įsikūrusioje sklandymo mokykloje.
Eksploatacija
„T-1" statyba buvo užbaigta 1932 m. vidurvasarį, pirmą kartą į orą jis pakilo rugpjūčio 14 d. Petrašiūnuose. Pirmuosius skridimus atliko Rasytės sklandymo mokykloje instruktoriaus ketegoriją gavęs Gregorius Radvenis (Heidrikis). Po poros dienų, pradėjus sklandyti mokiniams, avarijos metu sklandytuvas buvo smarkiai aplaužytas.
Rudenį „T-1“ buvo suremontuotas ir dalyvavo Panevėžyje (miesto aikštėje) ir Marijampolėje įvykusiose pirmosiose Lietuvos sklandymo šventėse. 1933 m. „T-1“ buvo pervežtas į Neringą, kur sklandyti juo mokėsi ir piloto kvalifikaciją (skriejimas virš šlaito nemažiau kaip 5 minutes) gavo gauna pirmieji Lietuvos sklandytojai: 1933 m. – Br. Oškinis, 1934 m. – V. Butkevičius, A. Paknys, J. Steikūnas, V. Šalaviejus, V. Ašmenskas, J. Dovydaitis ir kiti.
Nuo 1934 m. su „T-1“ buvo sėkmingai skraidoma Nidos sklandymo mokykloje.Tais pačiais metais su iš Nidos kopų rytinio šlaito startavusiu „T-1“ išsilaikius ore 7 val. 02 min buvo pasiektas Lietuvos sklandymo rekordas.
Replika
Pagal išlikusius brėžinius 2020-2022 m. skrydžiams tinkančią šio sklandytuvo repliką sukūrė kaunietis oreivis, konstruktorius Benvenutas Ivanauskas.
Lobnoro dykuma
Lobnoro dykuma - dykuma, besidriekianti nuo Korlos miesto į rytus palei Kuruktagho papėdes į ankstesnįjį Tarimo baseiną Sindziange (tai Kinijos Uigūrų autonominis regionas). Šiaurės vakaruose yra Bagraškiolio ežeras (1030 m aukštyje). Lobnoro ežeras kitame gale yra 250 m žemiau.
Praeityje dabartinė Lobnoro dykuma buvo milžiniška pelkė rytinėje Sindziango dalyje. XX a. pabaigoje išdžiūvus Tarimui susidarė nederlinga dykuma. Kai kur dar aptinkamos drėgnos vietos upių vagų vietose. Smarkūs vėjai ir slenkančios kopos tapo šimtų žmonių mirties priežastimi.
Svenas Hedinas 1934 m. valtimi upėmis keliavo į Lobnoro ežerą. Tada jis matė daug gyvūnų. Vėliau statomos užtvankos sulaikė į Lobnoro ežerą tekančių upių vandenį, ir vietoj ežero liko druskinga lyguma.
Reljefas
Dabar Lobnoro dykuma yra molingų ir smėlingų plotų mišinys. Molis daugiausia geltonas ar geltonai pilkas, kietas, su smulkaus žvyro priemaišomis. Jis sudaro terasas, gūbrius ir plokštiškus telkinius (jardangai), kurie sudaryti iš gana aiškiai išsiskiriančių sluoksnių. Vertikalūs jardangų šonai būna vėjo nušlifuoti, dažnai apačioje jie būna išgraužti labiau. Tokius darinius skiria lygiagretūs vėjo išgraužti grioviai, nuo 2 iki 6 m gylio, orientuoti vyraujančių vėjų kryptimi - iš šiaurės rytų į pietvakarius. Slenkančių smėlynų ar kopų yra tik pietuose, ties Astin-tagh kalvomis.
Dykumos gyvūnija ir augalija skurdesnė negu Gobio. Šiaurinio pakraščio nendrynuose apsilanko laukiniai dvikupriai kupranugariai.
Smėlio audros
Iš beveik visos dykumos teritorijos smėlį nupučia smarkūs pavasario vėjai, o vėjo skraidinamos smiltys veikia kaip smėliasrautis. Pati dykuma yra dilinama, atplėštos dalelės nunešamos į Tarimo vandenis, sutekančius į ežerų sistemą. Daug smėlio perpučiama per nuolat besikeičiančią Tarimo vagą ir sugula į didžiules kopas, besitelkiančias rytinėje Taklamakano dykumos gale. Pavasarį pučiantys vėjai neša aibes dulkių, tad sudaro lyg dulkių skraistes.
Buvę ežerai
Tokie požymiai, kaip: rodo, kad regione anksčiau buvo daugiau ar mažiau platūs gėlavandeniai ežerai, dabar visiškai išdžiūvę.
Galmenų apylinkė
Galmenų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pilaitės apylinkės.
Eniskortis
Eniskortis  – antras pagal dydį Veksfordo grafystės miestelis, esantis pietryčių Airijoje. 10 838 žmonės (2011 m. duomenys). Per miestelį eina Dublinas–Roslerio uostas geležinkelio linija. Eniskorto traukinių stotis atidaryta 1863 m. lapkričio 16 d. Važiuoja reguliarūs autobusai į Dubliną, Voterfordą bei kitus miestus.
Miestelyje yra pilis, statyta 1205 m., joje gyventa iki 1951 m. Dabar ten įsikūręs Veksfordo grafystės muziejus, eksponuojami 1798 m. sukilimo eksponatai, su žemės ūkių susijusi tematika, kt. 1843 m. statyta katedra.
Čiunkai
Čiunkai (, nuo 1928 m. Tannenwalde) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Lietuvos pasienyje, 23 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų, Šešupės kairiajame krante.
Istorija
Įkurtas 1738 m. 1785 m. buvo kulmiškių kaimas ir pasienio gyvenvietė su 7 ugniakurais, 1821 m. – kulmiškių kaimas su 37 gyventojais, 1846 m. – dvaras ir vėjo malūnas su 3 gyvenamaisiais pastatais ir 54 gyventojais. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Visbarynų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1910 m. dvare gyveno 38 gyventojai. 1928 m. dvaras sujungtas su Tanenvaldės dvaru, sudaryta nauja Tanenvaldės kaimo bendruomenė. Po Antrojo pasaulinio karo dvaras išnyko.
Dimapuras
Dimapuras  – miestas rytų Indijoje, Nagalando valstijoje (didžiausias šios valstijos miestas). Įsikūręs prie Dhansirio upės, lygumoje, ~80 km į šiaurės vakarus nuo Kohimos. Miestą pasiekia vienintelis valstijoje geležinkelis (iš Guvahačio), yra vienintelis oro uostas. Keliai į Kohimą, Nagaoną ir Numaligarhą. Dimapuras yra svarbus prekybinis centras. Tai vienintelis Nagalando miestas, į kurį pateikti nereikia specialaus leidimo. Yra technologijų institutas, zoologijos sodas, arbatos ūkis (Čumukedimos priemiestyje). Veikia baptistų bažnyčia, Kali šventykla.
Apie pusę Dimapuro gyventojų sudaro nagai, likusieji – bengalai, dimasai, asamiečiai, orijai ir kt. Tai vienintelis Nagalando miestas, kur yra ženkli ne nagų dalis.
Istorija
Dimapuras buvo dimasų valstybės Kačario dalimi, kurį laiką – jos sostine. Iki šių dienų išlikę šio senovinio miesto liekanų. 1854 m. miestą užėmė britai ir priskyrė Asamo kolonijai.
Kaziškės apylinkė
Kaziškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Vinicai
Esama prielaidos, kad rusiškas kaimo pavadinimas susijęs vepsų kalbos žodžiu venänik 'rusas'. Pirmą kartą rusų šaltiniuose minimas 1137 m. IKi XX a. antrosios pusės vietovardis Vinicai reiškė ne vientisą gyvenamąją vietovę, o visą grupę nedidelių gyvenviečių, išsidėsčiusių arti viena kitos. 1926 m. surašymo duomenimis, į kaimą įėjo daugiau kaip keturiasdešimt gyvenviečių. Kaimo branduoliu tapo Vinicų valsčius (gyvenvietė prie parapinės cerkvės).
Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionatas
Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionatas - tai kasmet vykstančios šachmatų uždavinių ir etiudų sprendimo varžybos, kurias organizuoja Lietuvos Šachmatų kompozitorių sąjunga.
Istorija
Tarpukario Lietuvoje  V. Mikėnas, Lietuvos aide  1931 m. gruodžio mėn., pateikęs penkis uždavinius, paskelbė jų sprendimo konkursą ir susilaukė pasisekimo – dalyvavo 171 sprendėjas. Trisdešimt septyni iš jų teisingai išsprendė visus šachmatų uždavinius. Pagal išlikusius duomenis galima laikyti, kad tai buvo vienas pirmųjų šachmatų uždavinių sprendimo konkursų Lietuvoje.
Pokario Lietuvoje, populiarinant šachmatus didelį darbą  nuveikė V. Mikėnas, I. Vistaneckis, J. Stankūnas,  tuometinėje spaudoje vedamuose šachmatų skyreliuose. V. Mikėnas Komjaunimo tiesos laikraščio, Švyturio žurnalo šachmatų skyreliuose reguliariai organizuodavo neakivaizdinius šachmatų uždavinių sprendimo konkursus. Jie turėjo pasisekimą: sprendėjų tarpe. Jų skaičius siekdavo iki 300-350. Panašiai dalyvių būdavo ir I. Vistaneckio vedamuose konkursuose Jaunimo gretų žurnale bei Valstiečių laikraštyje.
1972 m. įsteigus Respublikinę šachmatų  kompozicijos komisiją prie Šachmatų federacijos  kompozicijos entuziastai: B. Gelpernas, E. Bachvalovas, G. Miškinis, bendradarbiaudami su laikraščių redakcijomis rengdavo neakivaizdines Lietuvos šachmatų uždavinių sprendimo pirmenybes.
Pasaulyje pradėjus plisti naujai šachmatų varžybų formai, akivaizdinėms šachmatų uždavinių ir etiudų sprendimo varžyboms, nuo 1978 m., jos pradėtos rengti ir Lietuvoje.
Naujosios varžybos pritraukė Lietuvos tuometinių šachmatų uždavinių sprendėjų elitą, įvairių neakivaizdinių uždavinių sprendimo konkursų prizininkus. Pirmuoju Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionu tapo Mečislovas Rimkus, sidabrą iškovojo Eugenijus Bachvalovas, o bronzą - M. Zasaitis.
Čempionato tvarka
Pradžioje Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo varžybos vyko pagal FIDE Šachmatų kompozicijų komisijos nustatyta  tvarką - dvi dienas: kiekvieną sprendžiant, nustatytą  uždavinių ar etiudų skaičių. Sprendimo laikas kiekviename ture ribotas. Nugalėtoją lemdavo ne tik už teisingus sprendinius surinkti balai. Esant lygiam surinktų balų skaičiui, pirmenybė teikiama tam, kuris sugaišdavo mažiau laiko. .
Nuo 2006 m. pradėjus rengti atvirajį Lietuvos čempionatą, jis vyksta pagal kitokią tvarką. Jame yra du turai (po 90 min.), kiekviename po 6  uždavinius: #2, #3, etiudas, h#, #n, s#.
Nuo 2016 m. bandyta uždavinių skaičių padidinti iki 7, pridedant pasakiškosios kompozicijos uždavinį, pav.,h# Madrasi, arba kitą;. 2016 m. ir 2017 m. čempionatai jau vyko su pasakiškaisiais uždaviniais, bet 2018 m. čempionatas - be jų.
Sprendimų vertinimas
Per varžybas dalyviams pateikiama spręsti visą eilę, skirtingų tipų, šachmatų kompozicijų. Už kiekvienos, jei išsitenka galvojimui  skirto laiko  ribose,  teisingą sprendimą, priklausomai nuo atsakymo išsamumo, dalyviai gauna tam tikrą balų kiekį.
Pasibaigus varžyboms jie sumuojami. Kas surenka daugiausiai balų, tas tampa nugalėtoju. Surinkus po lygiai balų, aukštesnę vietą užima dalyvis, sprendimui sunaudojęs mažiau laiko.
Už pilną užduoties sprendimą skiriami 5 (penki) balai. Nepilnas sprendimas vertinamas mažiau. Neteisingi ar neužbaigti variantai, vertinami nuliu balų. Jeigu sprendimų parašyta daugiau negu pagal sąlyga reikalaujama ir bent vienas iš jų yra neteisingas, tai sprendėjas už uždavinį gauna nulį balų.
Jeigu gynybos variantų nurodoma daugiau nei vienas (ar daugiau nei viena grėsmė) ir bent vienas iš jų yra neteisingas, tai sprendėjas už variantą (grėsmę) gauna nulį balų.
Lietuvos čempionatai
Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionatai ir jų medalininkai.
Atvirojo Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionato prizininkai
Valavelis
Valavelis – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 14 km į pietvakarius nuo Drohičino.
Taškas (skyrybos ženklas)
Taškas – skyryboje neutralus sakiniams skirti vartojamas ženklas.
Balina
Balina ( – „brastos žiotys“, ) – miestelis Mėjo grafystėje, šiaurės vakarų Airijoje. Įsikūręs Mojaus upės žiotyse, netoli Kilalos įlankos, Mojaus slėnyje, kalnų apsuptyje. 10 361 gyventojas (2011 m. duomenys). Pagal gyventojų skaičių užimą antrą vietą (po Kaslbaro) grafystėje.
Taškas (skyrybos ženklas)
Naudojimas lietuvių kalboje
1. Taškas dedamas tiesioginio sakinio gale.
2. Taškas dedamas po neryškios skatinamosios reikšmės sakinio, pasakomo ramiu balsu.
Balina
Balinoje gimė Mary Robinson – septintoji šalies prezidentė.
Taškas (skyrybos ženklas)
Naudojimas lietuvių kalboje
3. Taškas dedamas po prijungiamojo sakinio, kurio pagrindinis dėmuo yra teigimo reikšmės, o šalutinis dėmuo – netiesioginis klausimas.
Česlovas Kundrotas
Česlovas Kundrotas (g. 1961 m. sausio 3 d. Mokolai) – Lietuvos ilgų nuotolių bėgikas ir lengvosios atletikos treneris. Olimpinės rinktinės narys. Nacionalinis čempionas ir rekordininkas.
1996 m. atstovavo šaliai vasaros olimpinėse žaidynėse. Maratono rungtyje bėgikas distancijos nebaigė. 1997 m. Frankfurto kasmetiniame maratone pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą – 2:12:35.
Ruklos I tvenkinys
Ruklos I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, Ruklos miestelio pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Ruklelės upelį (Neries intakas) 1,14 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 56,1 m. Krantai aukštoki, apaugę mišku. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augmenija, faktiškai virtęs pelke.
Tarailių apylinkė
Tarailių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Holivudas prie Tibro
Istorija
left|thumb|200px|Tibro upė Romoje Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, Holivudo kino studijos ėmė vis dažniau filmų gamybą iškelti į kitas šalis, taip siekdamos sumažinti savo išlaidas. Be to, tai buvo būdas gauti papildomas subsidijas šalyse, kurios buvo suinteresuotos, kad filmavimo darbai vyktų pas juos. Iki 6 dešimtmečio vidurio ženkli dalis JAV didelio biudžeto filmų buvo sukurti Europoje, daugiausia Britanijoje ir Italijoje. Abiejose šalyse Holivudo studijos bendradarbiavo su vietinėmis kompanijomis, tokiu būdu sudarydamos sąlygas jų plėtrai.
Italijoje filmų kūrėjai naudojosi didžiuliu „Cinecittà“ kino studijos kompleksu, kuris buvo pastatytas Benito Mussolini valdymo laikais ir kurio tikslas buvo Italijos kino suklestėjimas. 1943 m., nuvertus Mussolini, filmų kūrimas čia buvo sustabdytas ir nevyko iki 1948 m.
Amerikiečiai ir anksčiau kūrė filmus Italijoje (pvz. „Fox Films“ juosta „Nero“ 1922 m. arba „MGM“ epas „Ben-Hur: A Tale of the Christ“ 1925 m.), tačiau pokario investicijos buvo žymiai didesnės. Pradėjo populiarėti istoriniai filmai, kurių veiksmas dažniausiai vyko senovės Romoje ir kurių filmavimui reikėjo didelių erdvių. Greta šių juostų buvo sukurti ir tokie romantiniai filmai kaip „Atostogos Romoje“ su Audrey Hepburn (1953 m.) ir „Trys monetos fontane“ (1954 m.). Šiuose filmuose pagrindinius vaidmenis paprastai atlikdavo amerikiečių arba britų aktoriai, o italai tenkindavosi antraplaniais vaidmenimis. Vis tik ilgainiui ir vietinėmis kino žvaigždėms, tokioms kaip Sophia Loren, buvo patikėti pagrindiniai vaidmenys.
1962 m. čia buvo sukurtas epas „Kleopatra“, dėl užsitęsusių darbų bei neplanuotų išlaidų tapęs tuo metu brangiausiu istorijoje filmu.
Darbas su Holivudo kompanijomis leido suklestėti ir Italijos kinui. 1960 m. vietinė produkcija savo populiarumu pirmą kartą aplenkė Holivudo kūrinius. Vis tik šio įtaka išliko didelė, nes sėkmingi Italijos kino žanrai iš esmės buvo amerikiečių filmų kopijavimas (vietiniai vesternai buvo vadinami „spageti vesternais“, „Sword and sandal“ filmai – „peplum“). Net dalis italų aktorių ir režisierių pasirinkdavo angliškai skambančius pseudonimus.
Amerikiečių kūrybos Italijoje pikas buvo 1960-ieji, kuomet buvo sukurti tokie filmai kaip „Ben-Huras“ ir „Kleopatra“. 1964 m., kuomet istorinis filmas „Romos imperijos žlugimas“ patyrė finansinę nesėkmę, Holivudo entuziazmas epams sumažėjo, tačiau filmai, nors ir mažesnėmis apimtimis buvo ir toliau kuriami Italijoje. 2009 m. buvo išleistas dokumentinis filmas „Hollywood on the Tiber“, pasakojantis apie amerikiečių filmų kūrimą Italijoje.
Petras Povilas Bulvičius
Petras Povilas Bulvičius, (1874 m. birželio 29 d. Bartninkuose, Suvalkų gubernija, Rusijos imperija – 1969 m. lapkričio 16 d. Kaune, LTSR) – Romos katalikų kunigas Rusijoje ir Lietuvoje, uždraustos lietuviškos spaudos platintojas ir literatas.
Biografija
Gimė ir augo valstiečių šeimoje. 1886 m. baigė Bartninkų pradinę mokyklą, 1886–1893 m. mokėsi Suvalkų ir Marijampolės gimnazijose, nuo 1893 m. iki 1898 m. – Seinų kunigų seminarijoje. Dalyvavo slaptoje lietuvių klierikų veikloje, priklausė knygnešių draugijai „Sietynas“. Pastarąją organizaciją susekus, buvo suimtas, bet už užstatą paleistas. 1898 m. turėjo būti Varšuvoje įšventintas kunigu, bet ten buvo suimtas ir nubaustas 6 mėn. kalėjimo ir 3 metus tremties Tolimuosiuose Rytuose. Vyskupo Antano Baranausko pastangų dėka iš kalėjimo buvo išleistas anksčiau ir 1898 m. gruodžio 1 d. priėmė kunigo šventimus.
Kartu Vladivostoke kunigui teko rūpintis ir naujos mūrinės miesto bažnyčios statyba, vėliau konsekruotos Švč. Dievo Motinos vardu. Parapijiečiai gyveno skurdžiai ir lėšų trūko, jiems padėti 1903 m. buvo įsteigęs labdaros draugiją. 1904 m. prasidėjo karas su Japonija, Vladivostokas buvo apšaudomas japonų laivų artilerijos; Manžiūrijoje veikė Rusijos kariuomenė, tad teko vykti ir tenai aptarnauti kareivius katalikus. 1905 m. kunigas buvo atvykęs į Lietuvą, bet 1906 m. vėl grąžintas į tremtį.
Gyveno ir dirbo sielovadininku Vladivostoke, rašė straipsnelius į lietuviškus laikraščius. 1909 m. paskirtas kapelionu į Blagoveščenską. 1910 m. tapo Irkutsko kuratu, šiose pareigose išbuvo iki 1913 m. Vėliau pervažiavo į Sankt Peterburgą, o nuo 1914 m. klebonavo Latgaloje: Pasienės Šv. Domininko bažnyčioje. 1918 m. sugrįžo į į Nepriklausomybę paskelbusią Lietuvos Respubliką, paskirtas vikaru Virbalyje. Nuo 1920 m. tarnavo kapelionu Lietuvos kariuomenėje. 1921 m. Kaune įsteigė Aleksoto parapiją ir tapo jos pirmuoju klebonu, kartu eidamas Karo ligoninės kapeliono pareigas. Nuo 1931 m. tarnavo Veiveriuose, Bartninkuose, kur ir mirė.
2017 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas
Dopingas
Tarptautinė sunkiosios atletikos federacija dėl reguliarių dopingo vartojimo pažeidimų iš čempionato diskvalifikavo devynias šalis: Rusija, Kinija, Kazachija, Armėnija, Turkija, Moldova, Ukraina, Baltarusija, Azerbaidžanas. Sprendimas priimtas po virtinės teigiamų dopingo testų pakartotinai ištyrus 2008 m. ir 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių mėginius.
Transeksualūs sportininkai
Pasaulio čempionate pirmą kartą dalyvavo lytį pakeitusi sportininkė. Naujosios Zelandijos atstovė Laurel Hubbard pakeitė lytį iš vyro 2012 m., o nuo 2017 m. jai leista dalyvauti sunkiosios atletikos moterų varžybose. Hubbard laimėjo sidabro medalius rovimo ir daugiakovės rungtyse.
Moterų svorio kategorijos
Pirmą kartą pasaulio čempionate vyrai ir moterys turėjo tokį patį svorio kategorijų kiekį. Moterų varžybose neliko svorio kategorijos virš 75 kg, kurią pakeitė svorio kategorijos iki 90 kg ir virš 90 kg.
Lietuvos dalyvavimas
Aurimas Didžbalis pelnė bronzą rovimo rungtyje ir sidabrą daugiakovėje, bet medaliai buvo anuliuoti dėl teigiamo dopingo rezultato.
Žeimių šventoriaus Pietų koplyčia
'''Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios šventoriaus Pietų koplyčia''' – raudonų plytų mūro, neogotikinė koplyčia, stovinti Jonavos rajone, Žeimių miestelyje, priklausanti Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios architektūriniam kompleksui. Viena iš trijų šventoriaus koplyčių, stūksanti jo pietinėje dalyje prie tvoros. 2020 m. duomenimis, koplyčia tarnavo ūkinėms reikmėms, nereikalingo inventoriaus saugojimui.
Pietų koplyčia – regioninis architektūros ir memorialinis paminklas, nuo 2014 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. miniatiūra|200px|left|Vidaus patalpoje – kryžminis smailėjantis skliautas
Istorija
1906 m. pagal architekto Vaclovo Michnevičiaus projektą buvo pastatyta ir pašventinta nauja Žeimių bažnyčia. XX a. pradžioje šventoriuje iškilo trečioji, neogotikinė koplyčia, prišlieta prie tvoros pietų pusėje (dvi klasicistinės koplyčios pastatytos anksčiau). Pietų koplyčios rūsyje buvo laidojami kilmingos Kosakovskių giminės atstovai.
Architektūra
Koplyčios statinys kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto, su įėjimu iš šiaurės pusės (nuo bažnyčios). Ji su laidojimo rūsiu. Pastato stogas dvišlaitis, su skardos lakštų danga. Stogą puošia molio plytų mūro laiptuoti frontonų parapetai su keturkampiais bokšteliais priekiniame (šiaurės) ir galiniame (pietų) fasaduose. Priekinio fasado frontone virš įėjimo įtaisytas reljefinis skydas su Kosakovskių giminės herbu. Priekyje dvi viršūnes vainikuoja metaliniai ornamentuoti kryžiai (ant rytų pusės bokštelio kryžius neišlikęs). Ant pietų fasado įtaisyti metalinis ornamentuotas ir lietas kryžiai.
Į koplyčią pakylama tašytų akmenų blokų laiptais su atraminėmis sienutėmis. Įėjimo durys metalinės, ornamentuotos, dvivėrės, su ažūrinėmis supraporto grotelėmis ir signatūrine plokštele: „''Фабр. железн. и[здел.] C. Щенcновича вь Вильн[е]''”. Koplyčia vienos patalpos. Įrengtas tinkuoto plytų mūro kryžminis smailėjantis patalpos skliautas. Viduje paklotos šachmatiškai išdėstytų keraminių plytelių grindys.
Prie vakarų sienos įrengta ornamentuota ažūrinė metalo tvorelė su vienos varčios varteliais, yra grotelės tarp koplyčios ir šventoriaus tvoros. Statinio pamatas su lauko akmenų mūro rūsio sienomis, dekoruotomis reljefinėmis rišamojo skiedinio siūlėmis. Cokolis sudėtas iš tašytų akmenų blokų. Koplyčios rūsyje įrengta tinkuoto plytų mūro skliautelių ant metalinių sijų perdanga su anga karstui nuleisti. Kultūros vertybių registro dosjė minimas rūsyje esantis karstas su palaikais. Yra Felikso, Mamerto ir Stanislovo Kosakovskių memorialinė lenta su įrašu lenkų kalba: „''Ś. P. / Feliks / KOSSAKOWSKI / wieku lat 70. / Mamert Syn Feliksa / KOSSAKOWSKI / wieku lat 40. / Stanislaw Syn Mamerta / Zycia lat 2. / Martyna / DŁÓSKA / wieku lat 50. / Stroskana Żona z działkami po / stracie dobrego / Męža, Ojca, Matki / i Syna, tę pamiątkę poświęca / proszą o pozdrowienie Anielskie''.”
Sviati Juras
Sviati Juras  – Slovakijos miestas, esantis šalies vakaruose, netoli sostinės Bratislavos.
Istorija
1209 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta Sviati Juro vietovė. 1647 m. suteiktos laisvojo miesto teisės. Tuo metu regionas ir miestas priklausė Vengrijos karalystei. 1603–1664 m. buvo statomos miesto gynybinės sienos, tačiau 1663 m. per turkų Osmanų antpuolį miestas labai nukentėjo. Taip pat buvo užimta ir sugriauta Baltoji Pilis, kuri buvo svarbus regiono administracinis centras.
Nuo XVIII a. regione ir mieste kūrėsi vokiečių bendruomenės, vadinamieji padunojės švabai. Jie į regioną atėjo su savo kalba, religija ir kultūra. Po Antrojo pasaulio karo vokiečiai buvo deportuoti iš regiono ir perkelti į Vokietiją, Austriją ar kitas Vakarų Europos šalis.
1840 m. buvo nutiestas pirmasis geležinkelis Vengrijos karalystėje iš Bratislavos į Sviati Jurą.
Jabiru Aircraft
„Jabiru Aircraft“ – australų lengvųjų civilinių lėktuvų bei jiems skirtų dalių projektuotojai ir gamintojai. Įmonė įsikūrė 1988 m. Bundabergo mieste, Kvinslando valstijoje.
Lėktuvai gaminami iš kompozitinių medžiagų, su virš kabinos išdėstytu sparnu, monoplanai. Važiuoklė neįtraukiama.
Istorija
Rodney Stiff ir Phil Ainsworth 1988 m. įkūrė kompaniją, ir jau 1991 m. lapkričio mėnesį buvo pristatytas jų pirmasis lėktuvas LSA 55/2k, kuris Australijos civilinės aviacijos priežiūros tarnybos pripažintas tinkamu naudoti. Jame panaudotas itališkas KFM 112M variklis, išvystantis 62 arklio galias.
Alvydas Petkevičius
Alvydas Petkevičius (1950 m. balandžio 19 d. Alytuje – 2021 m. gruodžio 27 d. ) – tapytojas, Alytaus kultūros premijos laureatas.
Jabiru Aircraft
Istorija
1995 m. kompanija pradėjo plėsti savo veiklą, pradėti gaminti lėktuvai, kuriems galima nuimti sparnus, taip pat ir nuosavi varikliai.
Alvydas Petkevičius
Biografija
1965–1969 m. studijavo Kauno taikomosios dailės technikume.
Dailininkas aštuntojo dešimtmečio pradžioje intensyviai savarankiškai dirbo kaupdamas žinias ir tapybos technikos patirtį.
Alvydas Petkevičius gyveno ir dirbo Alytuje. Kūrė natiurmorto, peizažo ir sakralinės tapybos darbus. 1992 m. tarptautinėje sakralinio meno bienalėje „Sakrum 92“ tapo laureatu, 1992 m. paskirta Alytaus miesto savivaldybės kultūros premija už 1988–1992 m. kūrybą.
Alvydo Petkevičiaus kūriniai saugomi Lietuvos kultūros ministerijoje, Lietuvos dailės muziejuje, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.
Kūryba
Svarbiausi kūriniai: natiurmortų serija „Seni daiktai“, triptikai „Sniegas“, „Šviesa“, trisdešimt sakralinių paveikslų, daugiau kaip du šimtai gamtos peizažų.
Dailininkas sukūrė apie tris tūkstančius tapybos darbų.
Parodos
Nuo 1975 m. prasidėjo dailininko parodinis gyvenimas. Surengė 14 asmeninių parodų, svarbiausios: 1990 m. Alytuje, 1992 m. dailės galerijoje „Langas“, 2000 m. jubiliejinė retrospektyvinė paroda Alytaus kraštotyros muziejuje, 2003 m. Lietuvos ambasadoje Suomijoje. 1985 m. dalyvavo Lietuvos dailės metinėje parodoje Vilniuje, 1992 m. Opolėje (Lenkija), 1993 m. Temperėje (Suomija).
Vileikis
left|120px
Vileikis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į pietvakarius nuo Saldutiškio, Lydimo miške. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,18 km. Altitudė 150 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Šiaurėje išteka upeliukas link Galuonio ežero intako Vyžintos.
Piarkovičai
Piarkovičai – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 7 km į vakarus nuo Drohičino.
Istorija
XIX a. buvo Kobryno apskrities Piarkovičų valsčiaus centras, vėliau dvaras priklausė Valavelio valsčiui.
Tigrai (filmas)
Tigrai – 2020 m. sukurtas biografinis filmas pagal buvusio futbolininko Martino Bengsstono autobiografinę knygą „San Siro šešėlyje“. Juosta buvo atrinkta atstovauti Švediją geriausio užsienio filmo kategorijoje 94–ojoje Oskaro ceremonijoje.
Turinys
16–metis futbolo talentas iš Švedijos Martinas Bengstonas pasirašo sutartį su Milano „Inter“ futbolo klubu. Palikęs gimtuosius namus jis atvyksta į naują jam šalį, kur, nemokėdamas kalbos ir papročių, turi konkuruoti su bendraamžiais dėl vietos komandoje ir dėl savojo šanso tapti pagrindinės sudėties žaidėju.
Genius loci
thumb|150px|Vynuogynų globėjas [[Bakchas ir gyvatė-Agatodaimonas – Vezuvijaus genius loci. Romėnų freska iš Pompėjų]] Genius loci (iš lotynų k. „vietos dvasia“) senovės romėnų religijoje – dvasia (genijus), sergstinti tam tikrą geografinę vietą (kalną, mišką, gyvenvietę). Religinėje ikonografijoje vietos dvasia vaizduota su tokiais atributais kaip gausybės ragas, patera arba gyvatė. Būta papročio šią dvasią vaizduoti freskose dvejopomis hipostazėmis – kaip antropomorfinę būtybę arba kaip gyvatę. Vietos dvasioms buvo statomos šventyklos, atliekami aukojimai. Genius loci kultas per kryžkelių globėjus larus imperatoriaus Augusto buvo įtrauktas į imperinį kultą. Romos cezaris (imperatorius) buvo laikomas visos Romos imperijos genius loci. Romėnų gramatikas Servijus, komentuodamas Vergilijaus „Eneidos“ eilutes teigė, jog „nėra vietos be savo dvasios“ (Nullus enim locus sine genio est).
Maždaug nuo XVIII a. genius loci samprata buvo atgaivinta britų rašytojų. Ši samprata ypač imta naudoti kraštovaizdžio architektūroje (architektai formuodami parkus, želdynus paisydavo ypatingos vietos dvasios, ją atvaizduodavo skulptūromis). Romantinėje literatūroje rašytojai ir poetai dažnai aukština tam tikros pamėgtos vietovės dvasią. Iš čia kilusi dabar paplitusi genius loci samprata – subjektyviai jaučiama ypatinga tam tikros vietovės atmosfera.
Genius loci samprata archetipinė – kone kiekvienoje mitinėje-religinėje sistemoje yra dievybių arba dvasių klasė, atsakinga už tam tikros vietovės globą (pvz., lietuvių laukpačiai, žemėpačiai, arabų džinai, japonų kami ir kt.). Taip pat genius loci artima šiuolaikinėje fenomenologijoje vartojama Zeitgeist sąvoka, reiškianti tam tikro laikmečio dvasią.
Igara
Igara  – upė Gudijoje ir Lietuvoje; Juodosios Ančios kairysis intakas. Prasideda Lazdijų rajono pietuose, Kapčiamiesčio girioje, Pertako ornitologiniame draustinyje, 2 km į pietryčius nuo Pertako kaimo. Vinguriuoja į pietryčius negyvenamais Kapčiamiesčio girios plotais, beveik per visą ilgį sudaro Lietuvos–Gudijos sieną (skiria Lazdijų ir Gardino rajonus). Įteka į Juodąją Ančią ties Varviške, likus 0,4 km iki Ančios santakos su Nemunu.
Balčių apylinkė (Tauragė)
Balčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žygaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Visbarų apylinkės ir Žygaičių apylinkės.
Vėžalaukio ąžuolas
Vėžalaukio ąžuolas – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajone, Vėžalaukio kaime (Mažonų sen.), 2,5 km į vakarus nuo kelio. Objektas pasiekiamas iš kelio, 1,2 km į pietryčius nuo Lomių. Informacinėmis rodyklėmis nepažymėtas. miniatiūra|220px|left|Vėžalaukio ąžuolas
Vėžalaukio ąžuolas žaliuoja dirbamų laukų apsuptyje, tarp Agluonos (Šešuvies intako) ir Gryblaukio miško, 150 m į pietus nuo vienkiemio, šalia praeinančio lauko keliuko. Tame pačiame kaime auga saugomas Agluonos ąžuolas.
Medį paskelbė saugomu LR Aplinkos ministrass 2016 m. vasario 8 d. (įsakymo Nr. D1-88).
Eurolygos 2017–2018 m. sezonas
Eurolygos 2017–2018 m. sezonas – 2-asis sezonas naujo formato Eurolygos varžybose.
Formatas
2017–2018 sezonas yra 2-asis Eurolygos naujo formato turnyras, kurio reguliariajame sezone žaidė 16 komandų. Iš 16-os komandų 11-a yra Eurolygos A licencijos savininkai, tarp jų ir Kauno „Žalgiris“. Reguliariajame sezone visos 16 Eurolygos komandų tarpusavyje sužaidė po dvejas rungtynes – namuose ir išvykoje. Po 30 reguliariojo sezono rungtynių aštuonios geriausios komandos pateko į ketvirtfinalį. Ten serija vyksta iki trijų pergalių. Lemiamos kovos vyks finalinio ketverto principu. Finalinis ketvertas vyks Serbijoje, Belgrado mieste, Belgrado arenoje.
Komandos
2017–2018 m. sezone žaidžia trys nauji klubai: „Chimki“, „Malaga“ ir „Valensija“.
Reguliarus sezonas
Reguliarus sezonas truko nuo 2017 m. spalio 12 d. iki 2018 m. balandžio 6 d.
SV = Sužaista varžybų; LV = Laimėta varžybų; PV = Pralaimėta varžybų; ĮT = Įmesta taškų; PT = Praleista taškų; TS = Taškų skirtumas. Šaltinis: Eurolyga
Ketvirtfinalis
Ketvirtfinalio kovos truko nuo 2017 m. balandžio 17 d. iki gegužės 1 d.
Finalinis ketvertas
Finalinio ketverto varžybos bus sužaistos Belgrado arenoje 2018 m. gegužės 18–20 d.
Apolinaras Opulskis
Apolinaras Opulskis (1884 m. liepos 22 d. Pakvistyje, Mažeikių apskr. – 1948 m. birželio 14 d. Vilniuje) – mokytojas esperantininkas, esperanto kalbos propaguotojas (nuo 1915 m.).
Biografija
Vaikystėje su tėvais išvyko į Peterburgą, kur ir pradėjo mokslus. Studijuodamas Peterburgo universitete fizikos-matematikos fakultete susirgo tuberkulioze, universitetą 1912 m. baigė, bet valstybinius egzaminus išlaikė 1915 m. Maskvos universitete.
A. Opulskis nuo 1912 m. lapkričio 10 d. iki 1916 m. gruodžio 31 d. mokytojavo Panevėžio moterų gimnazijoje, kartais pamokų turėjo ir realinėje mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis evakavosi į Rusiją, gyveno Petrograde ir Maskvoje. Nuo 1917 m. sausio 1 d. iki spalio 10 d. dirbo Rusijos valstybės kontrolės revizoriaus padėjėju, nuo 1917 m. spalio 12 d. iki 1918 m. rugpjūčio 1 d. – Nikopolio (Ekaterinoslavo gub. Ukrainoje) komercinės mokyklos mokytoju.
Marco Schwarz
Marco Schwarz (g. 1995 m. rugpjūčio 16 d. Filache) – Austrijos kalnų slidininkas, pasaulio čempionas ir olimpinis prizininkas.
Apolinaras Opulskis
Biografija
1919 m. jis grįžo į Lietuvą, kur nuo 1919 m. gegužės 1 d. mokytojavo Kauno lenkų gimnazijoje ir nuo 1919 m. rugsėjo 1 d. iki 1922 m. rugpjūčio 31 d. – Kauno komercinėje mokykloje. Nuo 1922 m. rugsėjo 1 d. iki 1924 m. rugpjūčio 1 d. dirbo Švietimo ministerijoje aukštųjų mokyklų inspektoriumi. 1924 m. rugpjūčio 1 d. tapo Kauno II gimnazijos direktoriumi. Jo paties prašymu 1926 m. rugsėjo 1 d. buvo perkeltas į Mažeikių gimnaziją. Čia dėstė matematiką, fiziką ir kosmografiją. Nuo 1927 m. gegužės 1 d. iki mokslo metų pabaigos buvo gimnazijos vicedirektoriumi. Nuo 1928 m. rugpjūčio 1 d. iki 1936 m. A. Opulskis dirbo Tauragės komercinėje mokykloje. 1938 m. rugsėjo 11 d. perkeltas į Plungės progimnaziją, kurioje dirbo iki 1940 m. sausio 1 d. 1941 m. vasario 1 d. švietimo liaudies komisaro įsakymu paskirtas į Skuodo vidurinę, o 1942 m. rugsėjo 1 d. perkeltas į Mažeikių gimnaziją, tačiau jau tą pačią dieną įsakymas buvo atšauktas ir jis išvyko į Viekšnių progimnaziją, kurioje dirbo iki 1946 m. rugsėjo 1 d.
Marco Schwarz
Biografija
2012 m. jaunimo olimpinėse žaidynėse pelnė trys aukso medalius.
2015 m. pasaulio taurės etape Italijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmęs trečiąją vietą slalomo rungtyje.
Apolinaras Opulskis
Biografija
Nuo 1912 m. jaunimo tarpe skleidė lietuvybę, dirbo Blaivybės, Esperantininkų, Lietuvių-latvių vienybės draugijose, dėstė Mažeikių liaudies universitete esperanto kalbą, pirmojoje matematikos-fizikos mokytojų konferencijoje skaitė pranešimą „Kaip organizuoti praktikos darbai mūsų mokyklose“, kuris buvo išspausdintas konferencijos darbuose.
Marco Schwarz
Biografija
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange austras vyrų slalomo varžybose užėmė 11-ąją vietą, o greitojo nusileidimo rungtyje liko 4-as. Mišrių komandų varžybose kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnė sidabro medalį.
Apolinaras Opulskis
Biografija
Mirė Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse; ant jo paminklo yra epitafija esperanto kalba.
Marco Schwarz
Biografija
2019 m. pasaulio čempionate pelnyti pirmieji apdovanojimai – sidabras komandinėje rungtyje ir du bronzos medaliai slalomo ir daugiakovės varžybose.
2021 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionato vyrų daugiakovės varžybų nugalėtojas.
Snapelis
thumb|right|250px|Beisbolo kepuraitė (su snapeliu) Snapelis - horizontali ar kiek palinkusi plokštelės pavidalo galvos apdangalo dalis kaktos srityje virš veido, apsauganti nuo saulės spindulių ir kritulių. Snapelius turi kai kurios kepurės ir kai kurie šalmai.
Saulius Kleiza
Saulius Kleiza (g. 1964 m. balandžio 2 d. Kaune) – Lietuvos rutulio stūmikas. Olimpinės rinktinės narys ir antro rezultato šalyje savininkas. Daugkartinis nacionalinis čempionas.
Snapelis
Snapelio funkcijos:
Kepurių snapeliai
Kepurių snapeliai paprastai būna kieti, šiais laikais jie paprastai būna plastikiniai, dažnai - aptraukti audiniu. Seniau snapeliai dažniausiai būdavo odiniai, karo metais neretai buvo naudojami odos pakaitalai (pvz., presštofas).
Nedideli snapeliai būna pusmėnulio formos. Beisbolo kepuraičių ir kai kurių kitų kepurių snapeliai būna gana ilgi.
Šalmų snapeliai
Kovinių šalmų snapeliai neretai būna vientisi su pagrindine šalmo dalimi - tiesiog reikiamu kampu atlenktas priekinis šalmo kraštas.
Torelavega
Torelavega  – miestas šiaurės Ispanijoje, Kantabrijoje, 25 km į pietvakarius nuo Santandero, prie Besajos ir Sachos upelių santakos. Besajos slėnio komarkos centras. Geležinkeliu ir greitkeliu Torelavega jungiasi su Santanderu. Vystoma chemijos, plaušienos, statybinių medžiagų, tekstilės, elektrotechnikos, metalo ir medienos apdirbimo, maisto (pieno, šokolado) pramonė, apylinkėse kasamos geležies, cinko, švino rūdos, vyksta galvijų mugės, plėtojamas turizmas.
Miesto apylinkėse (10 km į šiaurės vakarus) yra paleolitinis Altamiros urvas (pasaulio paveldo objektas), pro Torelavegą eina maldininkų kelio į Kompostelos Santjagą šaka. Yra teatras, 2 aukštosios mokyklos, neogotikinė Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (1892 m.), pilies liekanos.
Istorija
Miestą XIII a. pab. įkūrė Kastilijos didikas Garsilasas de la Vega I. Iš Vegų pavardės kilo ir miesto pavadinimas („Vegos bokštas“). Viduramžiais tapo svarbiu gyvulininkystės centru. 1895 m. Torelavegai suteiktos miesto teisės.
Tsongų kalba
Tsongų kalba, kitaip šangaanų arba hitsongų kalba (Xitsonga) – bantų kalba (Nigerio–Kongo šeima), vartojama tsongų, gyvenančių Pietų Afrikoje: Zimbabvėje (pietryčiuose), Mozambike (pietuose), Pietų Afrikos Respublikoje (ten viena iš oficialių šalies kalbų), Esvatinyje. Kalbančiųjų skaičius – apie 3,7 mln. žmonių (XXI a. pr.), be to, PAR ~3,4 mln. žmonių ją vartoja kaip antrąją kalbą.
Tsongų kalba agliutinacinė, toninė. Turi 7 balsius, daug priebalsių. Būdinga savitos daiktavardžio semantinės ir gramatinės klasės (žmonių, augalų, daugiskaitos ir kitos; iš viso 14), kurių formalus rodiklis – vienskiemenis priešdėlis. Dažniausia žodžių tvarka sakinyje – SVO (veiksnys–tarinys–papildinys). Turi skolinių iš portugalų, anglų, afrikanų, zulų kalbų.
1890–1920 m. tsongų kalbą tyrinėjo šveicarų misionierius Anri-Aleksandras Žiuno. Jis su kolegomis parengė Biblijos vertimą (1907 m.), sudarė žodyną, pritaikė lotynišką raštą. 1996 m. tsongų kalba paskelbta valstybine Pietų Afrikos Respublikoje. Ja parengta tsongų kalbos žodynų, gramatikų, transliuojamos radijo laidos, mokomasi Pietų Afrikos Respublikos mokyklose.
MILF (2018 filmas)
MILF – 2018 m. sukurta komedija apie tris drauges, kurios atostogų metu užmezga romanus su gerokai jaunesniais vyrais. Vieną pagrindinių vaidmenų atlieka filmo režisierė Axelle Laffont, o epizodinį – jos ir režisieriaus Seržo Hazanavičiaus duktė Mitty Hazanavicius.
Turinys
Sonia, Cecilė ir Eliza – trys draugės, perkopusios savo keturiasdešimtmetį, vyksta į Pietų Prancūziją, kur ketina padėti Cecilei parduoti jai priklausantį vasarnamį ir tuo pačiu paatostogauti. Čia jos sutinka vos dvidešimties sulaukusius vaikinus Žiuljeną, Polą ir Markusą (pastarasis nuo vaikystės pažįsta Cecilę), dirbančius vietiniame plaukimo klube. Jie kartu praleidžia daug laiko ir pažintis perauga į vasaros romaną.
Giedraičių Graužinių koplyčia
Graužinių koplyčia–mauzoliejus – Graužinių šeimos mauzoliejinė koplyčia, stovinti Giedraičių miestelio (Molėtų raj.) kapinėse. Šalia koplyčios pastatyti du paminkliniai akmenys Graužiniams.
Graužiniai
Graužiniai įkūrė Martyniškių dvarą. Kazimieras Graužinis (?–1911) ir Regina Lukoševičiūtė-Graužinienė – žemdirbiai ūkininkai, Martyniškių dvaro savininkai. Jų 9 vaikai:
Anatolijus Solovjanenko
Anatolijus Solovjanenko – ukrainiečių tenoras, operos dainininkas. TSRS liaudies artistas (1975). Lenino premija (1980).
Kablelis
Kablelis – skyrybos ženklas, skirtingose kalbose naudojamas skirtingais tikslais. Jo forma panaši kaip ir apostrofo arba vienos kabutės, tačiau kablelis rašomas apačioje, ant pagrindinės linijos. Vieni šriftai vaizduoja kablelį kaip šeik tiek įlinkusią arba tiesią trumpą liniją arba kaip mažą devynetą su užtušuotu centru. Kablelis naudojamas atskirti sakinio dalims (prijungiamųjų sakinių, vienarūšėms...).
Nuorodos
Daugiau informacijos apie kablelį
Čekijos demografija
|thumb|right|450px|Čekijos populiacijos kaita [[1993–2010 m. Gyventojų skaičius pateikiamas milijonais.]]
thumb|right|450px|Čekijos gyventojų amžiaus piramidė ([[2007 m.).]]
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Čekijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 10 162 921 (2013 m. liepos mėn. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: -0,134 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 8,62 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas: 0,97 migrantų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Urbanizacija:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
AIDS/ŽIV:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
'''15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:'''
Gyventojų nutukimas:
Religijos:
Etninės grupės:
Tikrasis gelžmedis
Užauga iki 30 m aukščio, turi drūtą (iki 2 m skersmens) kamieną. Žievė pelenų pilkumo su rausvarudžiu spindesiu. Lapai paprastieji, priešiniai, stambūs, 7-15 cm ilgio ir 1,5–3,5 cm pločio. Apatinė pusė balkšva. Žiedai dvilyčiai, 4–7,5 cm skersmens, turi 4 baltus žiedlapius ir keletą oranžinių kuokelių. Vaisius – kiaušiniškas, su 1-2 sėklomis. Tikrojo gelžmedžio mediena labai kieta, tvirta, sunki. Jos tankis – nuo 940 iki 1195 kg/m³ (esant 14 % drėgnumui). Sunkiai apdirbama, todėl naudojama geležinkelių, stambių statinių statyboms. Augalo žiedai, lapai, šaknys, sėklos pasižymi maloniu aromatu, todėl naudojamos smilkalų gamybai, liaudies medicinoje.
Tikrasis gelžmedis auga drėgnuosiuose tropikų miškuose, ypač upių slėniuose. Rytų Himalajuose ir Vakarų Ghatuose auga iki 1500 m aukštyje, Šri Lankoje – iki 1000 m aukštyje.
Medis Indijoje žinomas kaip nagčampa. Taip pat vadinamas nāgakesara, nāgapuṣpa („gyvačių gėlė“), Mianmare – Kant Kaw, Tailande – bunnak, Malaizijoje – penaga, Asame – nahor, angliški pavadinimai – Ceylon ironwood, Indian rose chestnut ir Cobra’s saffron.
Nahva
Nahva – kaimas Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Šardžos emyrate. Nahva yra antros eilės anklavas Omanui priklausančioje Madhoje, kuri savo ruožtu yra Omano eksklavas ir anklavas JAE teritorijoje.
Geografija
Gyvenvietė įsikūrusi JAE šiaurės rytuose, 506 m aukštyje virš jūros lygio, užima 5,26 km² plotą. Pasiekiama važiuojant į Madhos anklavą šiauriniu keliu į pietus nuo Chor Fakano miesto vadovaujantis kelio ženklais, vedančiais į Naująją Madhą. Ją su Nahva jungia apie 5 km ilgio vingiuotas kalnų kelias. Įvažiuojant į eksklavą, maždaug už 80 m nuo sienos riboženklio stovi JAE policijos skyrius. Pats kaimas išsidėstęs vienoje kelio pusėje, jame yra apie 40 pastatų, taip pat medicinos punktas. Skiriamos dvi dalys – Naujoji Nahva (arčiau nuo įvažiavimo) ir Senoji Nahva (toliau nuo įvažiavimo).
Nors geografinė Nahvos padėtis neįprasta, tačiau šis kaimas nėra vienintelis eksklavas, apsuptas kito anklavo; pasaulyje yra panašių pavyzdžių, tarp kurių – Barlė-Nasau ir Barlė-Hertogas Europoje.
Brahmagupta
Brahmagupta (598 m. – ~667 m.) – indų matematikas ir astronomas.
Jis labiausiai žinomas dėl nulio (skaičiaus) atradimo ir moderniosios (dabartinės) skaičių sistemos sukūrimo. Taip pat jis parašė Brāhmasphuṭasiddhānta ir Khaṇḍakhādyaka, kurie yra laikomi pirmaisiais matematikos ir astronomijos vadovėliais. Iki XVI a. jie buvo atspirties taškas tolesniems tyrinėjimams.
Brahmagupta buvo dažnai kritikuojamas, kad plagijuodavo ankstesnių autorių darbus.
miniatiūra|left|Brahmaguptos formulė
Umanakas
Umanakas – miestelis Avanatos savivaldybėje šiaurės vakarų Grenlandijoje, kuriame gyvena apie 1 500 gyventojų. Tai šiauriausias salos miestas, turintis sraigtasparnio nusileidimo aikštelę. Umanakas yra medžioklės ir žvejybos bazė. Jame veikia konservų fabrikas ir marmuro kasykla.
Danijos ir Grenlandijos vaikai ir dabar tiki, kad Kalėdų Senelis gyvena Spraglebugteno įlankoje, kiek į vakarus nuo Umanako. Viena Danijos televizijos kompanija ten yra pastačiusi trobelę iš durpių, kuri ir laikoma Kalėdų Senelio namais.
Geografinė padėtis
Umanakas įsikūręs 590 km šiauriau šiaurinio poliarinio rato esančioje Umanako saloje, išsidriekusioje Umanako fjorde, kuris įsiterpęs tarp Grenlandijos ir Nusako pusiasalio. Saloje yra širdies formos Hjertefjeldeto kalnas, kurio aukštis 1 175 m.
Miestelio bendruomenės gyvenime dalyvauja kaimyninių Satuto, Ilorsjuto, Ikerasako, Kvarsuto, Ukusisato, Niakvornato, Nugatsiakvo kaimų gyventojai.
Vagaro tarptautinis oro uostas
Vagaro oro uostas (IATA kodas: FAE, TCAO kodas: EKVG) – vienintelis Farerų salų oro uostas, nutolęs 1,9 km į rytus nuo Siorvaguro. Oro uoste įsikūrusi Farerų nacionalinė aviakompanija – „Atlantic Airways“.
Istorija
Vagaro saloje esantį Vagaro oro uostą Antrojo pasaulinio karo metu pastatė britų inžinieriai. Vieta buvo pasirinkta dėl prasto matomumo iš jūros pusės ir dėl galimo vokiečių karinių laivų antpuolio. 1942 m. pavasarį nutūpė pirmasis lėktuvas.
Po karo aerodromas buvo apleistas ir nenaudojamas. 1963 m. buvo atidarytas, kaip civilinis oro uostas dviejų Siorvaguro gyventojų, Hugo Fjørðoy ir Lars Larsen, kurie dirbo Islandijos oro linijų kompanijoje „Icelandair“, dėka. Iš Vagaro oro uosto buvo pradėti reguliarūs skrydžiai į Bergeno, Kopenhagos ir Glazgo oro uostus, naudojant Douglas DC-3 lėktuvą. Vėliau skrydžius pradėjo vykdyti „Faroe Airways“ aviakompanija. 1967 m. rugsėjo 28 dieną įmonė nutraukė savo veiklą. Iki 2004 m. „Maersk Air“, kartu su „Atlanto Airways“, vykdė kelis skrydžius.
Ruklos II tvenkinys
Ruklos II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, 1 km į pietus nuo Ruklos miestelio. Sudarytas užtvenkus Ruklelės upelį (Neries intakas) 2,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,3 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 57,7 m. Krantai aukšti, apaugę mišku (Gaižiūnų miškas). Į rytus nuo užtvankos telkšo 0,54 ha tvenkinys.
Juozas Demikis
thumb|right|260px|Tomsko Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia. Prie sienos matosi vijokliais apaugęs klebonų atminimo kryžius Juozas (Juozapas) Demikis (, 1876 m. rugpjūčio 28 d. Liepalotuose, Suvalkų gubernija, Rusijos imperija – 1937 m. rugpjūčio 13 d. Kaune, Lietuvos Respublika) – Romos katalikų kunigas Latvijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.
Biografija
Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Įstojo ir magistro laipsniu baigė Sankt Peterburgo kunigų seminariją, 1897 m. įšventintas kunigu ir kunigavo Latvijoje. 1899–1900 m. buvo nusiųstas tarnauti vikaru Krasnojarsko bažnyčioje, vėliau paskirtas Tomsko kuratu (tuo metu Vakarų Sibire veikė trys stambios katalikiškos parapijos, jų klebonai buvo pavaldūs tiesiai Magiliavo arkivyskupui ir vadinosi kuratais). 1909 m. vyskupas Jonas Cepliakas vizitavo Sibiro ir Tolimųjų Rytų katalikiškas parapijas; po šios kelionės buvo įsteigti trys Sibiro dekanatai: Omsko, Irkutsko ir Tomsko. Pastarojo vadovu, kartu ir Tomsko Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčios klebonu buvo patvirtintas kun. Juozas Demikis. Dekanato teritorija buvo didelė, joje gyveno 35 770 parapijiečių.
Tiek būdamas kuratu, tiek tarnaudamas dekanu jis daug prisidėjo statydamas naujas bažnyčias Marienburge, Mariinske, Borokovkoje, Kainske, Novonikolaevske; taip pat pradėjo statyti katalikiškas šventoves Taigoje, Barnaule ir Bijske.
Aptarnaujamoje teritorijoje gyveno nemažai lietuvių tremtinių, jie buvo išblaškyti po Sibiro platybes, bet kai kur gyveno sutelktai. Taip Tomsko gubernijos Spasko kaimelyje (dab. Novosibirsko srities rajoninis centras Vengerovo) 6 000 katalikų bendruomenėje tremtiniai lietuviai sudarė daugumą. Seniūnas Pranas Milinis su iš Ylakių parapijos kilusiu kun. Matu Veitu pastatė katalikišką bažnyčią, tame kaime atliko tremties bausmę ir mirė žinomas 1863 m. sukilėlis kunigas Aleksandras Miliauskas. Šalia Spasko apie 1880 m. buvo įkurtos dar dvi lietuviškos kolonijos: Baisogala ir Šeduva.