cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terekas
Terekas  – svarbi šiaurės Kaukazo upė. Prasideda Gruzijoje, pietvakarinėje Kazbeko kalno pusėje. Žemiau Kizliaro miesto suformuoja apie 4000 km² ploto pelkėtą deltą. Pagrindiniai intakai: Ardonas, Fiagdonas, Malka ir Sunža. Įrengta hidroelektrinių.
Pagrindiniai miestai: Vladikaukazas, Beslanas, Mozdokas ir Kizliaras.
Upės mityba pagrįsta daugiausia ledynų ir sniego tirpsmo vandeniu. Vandeningiausia upė būna pavasarį ir vasarą.
Manoma, kad Chazarijos sostinė Samandaras buvo įsikūrusi prie Tereko.
Šveicarijos futbolo asociacija
Šveicarijos futbolo asociacija  – Šveicarijos futbolo vykdomoji institucija. Organizuoja Šveicarijos Superlygą, kurioje žaidžia 10 klubų, bei kitas žemesnes lygas, Šveicarijos futbolo taurę, taip pat kuruoja Šveicarijos vyrų futbolo rinktinę, moterų bei jaunimo rinktines.
Asociacija įkurta 1895 m.; viena seniausių pasaulyje. Įsikūrusi Šveicarijos sostinėje Berne. Dalyvavo steigiant FIFA. Nuo 1904 m. Ciuriche yra įsikūrusi Tarptautinė Futbolo Asociacijų Federacija (FIFA). Šveicarijos mieste Nione taip pat yra įsikūrusi UEFA.
Asociacijos prezidentas yra Dominique Blanc.
KK178
KK178 – krašto kelias, jungiantis Bradesius ir Daugailius. Kelio ilgis – 29,19 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Bradesiuose, trišalėje sankryžoje su. Eina per Rokiškio, Zarasų ir Utenos rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Zaduoja, Gipėnai, Dusetos, Antalieptė. Baigiasi Daugailiuose, trišalėje sankryžoje su magistraliniu keliu. Kelias kerta dvi Sartų ežero įlankas, kelias protakas tarp ežerėlių ir šio ežero, Antalieptėje kerta Šventąją.
Bohemian Rhapsody
„Bohemian Rhapsody“ – daina, parašyta žymaus britų dainininko Freddie Mercury ir įrašyta 1975 m. su grupe „Queen“ jų albumui „A Night at the Opera“.
Ši daina turėjo milžinišką komercinį pasisekimą. Kai ji buvo išleista 1975 m. pabaigoje singlo pavidalu, UK Singles Chart singlų topo pirmoje vietoje daina išsilaikė devynias savaites iš eilės, o pardavimai 1976 m. pradžioje siekė daugiau nei milijoną kopijų. 1991 m., po F. Mercury mirties, daina vėl pakilo į pirmąją topo vietą penkioms savaitėms. Tokiu būdu šis singlas tapo trečiu geriausiai parduodamu JK per visą istoriją. JAV topuose ši daina pasiekė devintą topų vietą 1976 m., o tapo singlu nr. 2 1992 m., kai daina buvo atlikta filme „Wayne's World“. „Bohemian Rhapsody“ laikoma viena geriausių visų laikų dainų.
2018 m. gruodį daina tapo dažniausiai klausoma XX a. daina – įvairiose platformose ji buvo perklausyta 1,6 milijardo kartų.
Dainos sandara
„Bohemian Rhapsody“ sudaryta iš šešių skyrių: intro (0:00–0:48), baladės (0:48–2:35), gitaros solo (2:36–3:03), operos (3:03–4:07), sunkiojo roko (4:07–4:55) ir outro (pabaigos) (4:55–5:55).
Saulės akmuo
thumb|180px|right thumb|180px|rightSaulės akmuo silikatų klasės, lauko špatų grupės mineralas, labradorito atmaina.
Karioka
6010 gyventojų (2019 m., su Mažąja Martinika).
Istorija
Ankstyvieji atvykėliai į salą ją pavadino Karioka (Kayryouacou), reiškiančią rifų salą.
1656 m. saloje apsilankė Père du Tertre – vėžių žvejys iš Gvadelupės. Jis tapo pirmuoju europiečiu, apsilankiusiu saloje. Nuo to laiko sala priklausė Prancūzijai. 1750 m. saloje buvo atliktas pirmasis gyventojų surašymas – tuo metu saloje gyveno 199 gyventojai. 1763 m. sala tapo Didžiosios Britanijos kolonija; kaip tik tuo metu britai užgrobė ir šalia esančią Grenadą. 1776 m. saloje gyveno jau 3 289 gyventojai (skaičiuojant tik vergus ir jų prižiūrėtojus).
Nuo 1974 m., kai Grenada tapo nepriklausoma, Kariokos sala priklauso jai.
Kariokos salos gyventojai dažnai migruoja į Didžiąją Britaniją, ypač į Bedfordo miestą. Tarp gyventojų yra toks posakis: „jei tu gyveni Kariokoje, tu tikrai turi giminių Bedforde, jei tu gyveni Bedforde, tu tikrai pažįsti ką nors iš Kariokos“.
Agrofizika
Agrofizika – tarpdisciplininė mokslo šaka, esanti augalų biologijos, agronomijos, fizikos ir biofizikos sandūroje. Agrofizikos objektas – fizikiniai, fizikocheminiai ir biofizikiniai reiškiniai agroekosistemose (sistemoje „dirvožemis-augalas-atmosfera“), kuriuos tiria fizikiniais metodais.
Marta Argerich
Martha Argerich (g. 1941 m. birželio 5 d., Buenos Airėse, Argentinoje) – Argentinos pianistė.
Agrofizika
Agrofizika remiasi gretimų sričių mokslais (agrobiologiniais – augalų biologija, augalininkystė, dirvotyra, agrotechnija; fizikiniais matematiniais – bendroji, eksperimentinė, matematinė fizika; geomokslais – geofizika, meteorologija). Ji apima dirvos kietos fazės fiziką, dirvožemio hidrofiziką ir šilumos fiziką, prie dirvos esančio oro sluoksnio aerodinamiką, augalų fotobiologiją ir pan.
Marta Argerich
Biografija
Argerich gimė Buenos Airėse. Ji pradėjo groti pianinu būdama trejų metų. Argerich kilmė yra neaiški: kai kurie sako, kad yra katalonų kilmės, o kiti teigia, ji yra kilusi iš Kroatijos. Penkerių metų amžiaus, ji mokėsi pas mokytoją Vincenzo Scaramuzza, kuris pasižymėjo savo lyrizmu ir jausmo svarba. Argerich pirmąjį savo debiutinį koncertą surengė 1949 metais, būdama aštuonerių metų. Šeima persikėlė į Europą gyventi 1955 metais, kur Argerich Austrijoje studijavo su Friedrichu Gulda. Vėliau ji studijavo su Stefan Askenase ir Maria Curcio. 1957 m., būdama šešiolikos, ji laimėjo Tarptautinį Ženevos muzikos konkursą ir Tarptautinį Ferruccio Busoni konkursą. Didžiausią įtaką jai padarė austrų pianistas Friedrich Gulda, pas kurį ji mokėsi 18 mėnesių.
Karjera
Argerich tapo žinoma pianiste, kai ji laimėjo 1965 m. septintąjį Tarptautinį F. Šopeno pianistų konkursą, Varšuvoje, būdama 24 metų. 1966 m. debiutavo Jungtinėse Valstijose. Tais pačiais metais, ji taip pat įrašė savo pirmąjį albumą, kuriame skambėjo Šopeno, Bramso, Ravelio, Prokofjevo, Listo muzika. 1965 metais ji įrašė Šopeno Scherzo Nr. 3, Polonezą op. 53, bei kitus kūrinius.
Argerich taip pat garsėja savo atlikimu Prokofjevo Koncerto fortepijonui Nr. 3, M. Ravelio Koncerto fortepijonui G-dur, Bacho Partita Nr.2 c-moll, kurią ji įrašė kelis kartus.
Agrofizika
Agrofizikoje kuriami fizikiniai modeliai skirti nagrinėti globalius ar lokalius sudėtingų ekosistemų aspektus, pvz., energijos srautus, teršalų dinamiką ir t. t.
Marta Argerich
Karjera
Argerich taip pat skatina bei palaiko jaunus atlikėjus. Ji yra svarbi konkursų narė. 1980 m. Tarptautiniame F. Šopeno pianistų konkurse dėl Argerich veiksmų pianistas Ivo Pogorelić atsidūrė dėmesio centre: po trečiojo konkurso turo Pogorelić buvo pašalins, o Argerich teigė, jog jis „genijus“ ir būtina jį perkelti į kitą turą, tačiau kiti žiuri nariai su ja nesutiko. Ji, protestuodama prieš žiūri sprendimą, paliko žiuri nario kėdę. Taip pat ji rėmė keletą menininkų, įskaitant Gabriela Montero ir Sergio Tiempo.
Jos spaudos ir viešumo baimė lėmė likusiąją savo karjeros dalį. Vis dėlto ji yra plačiai pripažįstama, kaip viena iš didžiausių jos laikų pianistų.
Tomáš Malec
Karjera
Žaidė Slovakijos, Austrijos ir Norvegijos klubuose.
2018 m. prieš sezoną tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Šiame sezone pasižymėjo aštuoniais įvarčiais.
Po 2018 m. sezono pranešta, kad žaidėjas nebeatstovaus FK Žalgiris.
2019 m. sezone rungtyniavo Latvijoje ir atstovavo FK RFS. Aukščiausioje lygoje sužaidė devyniolika rungtynių ir pelnė šešis įvarčius.
Vėliau persikėlė į Italiją ir rungtyniavo Vis Pesaro dal 1898. Serie C sužaidė septyniolika rungtynių.
2020–2021 m. sezone rungtyniavo FK Senica. Sužaidė 31 rungtynes.
2021–2023 m. žaidėjas atstovavo GKS Tychy (Lenkija).
2023 m. persikėlė į Čekiją. Atstovavo „Postejovo“ klubui. [https://prostejovsky.rej.cz/clanky/sport/1509-fotbalisty-1-sk-prostejov-posiluje-tomas-malec Fotbalisty 1. SK Prostějov posiluje Tomáš Malec] Šis klubas rungtyniavo Antroje lygoje ir tarp šešiolikos dalyvių sezono metu kovojo dėl išlikimo Antrojoje lygoje.
192 m.
192 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jeronimas Florijonas Radvila
Jeronimas Florijonas Radvila (, 1715 m. gegužės 4 d. Palenkės Bialoje – 1760 m. gegužės 17 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|180px|Jeronimo Florijono Radvilos antroji žmona Magdalena Čapska Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Karolis Stanislovas Radvila, motina Ona Kotryna Sanguškaitė. Brolis Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė.
Šeima
Žmonos Teresė Sapiegaitė (Teresa Sapieha) (išsiskyrė), Magdalena Čapska (Magdalena Czapska) (išsiskyrė), Anelė Miačinska (Aniela Miączyńska), bet vaikų neturėjo.
V Bialos ponas. Bialoje ir Nesvyžiuje išlaikė apie 5000 karių armiją su savu generolu. Dėl motinos įtakos Slucke atidarė baleto mokyklą, Slucke ir Palenkės Bialoje įsteigė teatro trupes, netgi visą Bialos pilies pastogę pavertė teatro sale. Vaidinimuose dalyvavo ir jo Slucke įsteigtos karo mokyklos kadetai.
Tačiau garsėjo savo žiaurumu. Jo Bialos pilies požemiuose kankinosi daugybė kalinių, tarp kurių buvo ir jo žmonos. Sugalvodavo įvairiausių kalinių kankinimo būdų.
Valstybės tarnyba
1739 m. LDK taurininkas, 1750 m. LDK didysis vėliavininkas, Pšesmycko ir Kšiževsko seniūnas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Mikutaičiai II
Mikutaičiai II – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Žindaičių, kairiajame Mituvos krante, prie.
Audencia Business School
Audencia Business School, įkurta 1900 metais, yra Europos verslo mokykla, turinti universiteto miestelius Paryžiuje, Nante ir Pekine.
2015 m. „Financial Times“ ESCP buvo suteikta 63-ta vieta tarp Pasaulio verslo mokyklų. 2015 metais jos vadybos studijų programos magistras „Financial Times“ buvo įvertintas 24-ta vieta.
Mokymo programos yra akredituojamos trijų institucijų: AMBA, EQUIS ir AACSB. Mokyklos absolventai yra žinomi versle ir politikoje, pavyzdžiui, Jean Arthuis (prancūzų politikas) ir Thomas Cailley (režisierius). Mokykla yra École nationale de l'aviation civile partneris dvigubo inžinerijos laipsniui / vadybininkas.
Amsterdamo košmaras
Amsterdamo košmaras  – 1988 m. Olandijoje sukurtas detektyvinis filmas apie žudiko maniako gaudynes miesto kanaluose.
Filmas sulaukė didelio populiarumo gimtinėje, kur į jį buvo parduota daugiau kaip 970 tūkst. bilietų. Dešimto dešimtmečio pradžioje juosta buvo demonstruojama ir Lietuvos kino teatruose.
Pagrindiniai aktoriai
Pagrindiniai vaidmenys ir jų atlikėjai:
Turinys
left|thumb|220 px|Žudiko gaudynės Ryte po vienu iš Amsterdamo tiltų randamas pakabintas nužudytos prostitutės kūnas. Bylą tirti imasi inspektorius Viseris, vienišas dvylikametės Anekės tėvas. Vienintelė liudininkė – sena benamė – tvirtina mačiusi pabaisą, išnirusią iš kanalo ir vėliau ten nusitempusią kūną.
Dachilijos regionas
Dachilijos regionas – regionas Omano šiaurės rytuose, Hadžaro kalnuose. Administracinis centras – Nizva. Regionas padalintas į 8 vilajatus.
Amsterdamo košmaras
Turinys
Kitą rytą randami dviejų ekologų, naktį ėmusių vandens mėginius prie chemijos gamyklos, kūnai. Viseriui nusikaltimą tirti padeda kolega Vermeris, patyręs naras, kurio merginą anksčiau nuviliojo Viseris.
Policininkai nusikaltimo vietoje randa gylio matuoklį, naro peilio nuolaužą bei kostiumo atplaišą. Požymiai rodo, kad žmogžudystę įvykdė naras, tačiau Amsterdame jų daugiau nei 8000, todėl įtariamųjų ratas vis dar didelis.
Vykdydamas apklausas, Viseris viename nardymo klube susipažįsta su Laura ir jos psichiatru Poteriu, anksčiau taip pat buvusiu naru. Viseris ir Laura pradeda susitikinėti, tuo tarpu žmogžudystės nesiliauja, o kanale apžiūrinėdamas nuskendusį laivą su žudiku susiduria ir sunkiai sužeidžiamas Vermeris.
Policijos vadovai vis labiau spaudžia Viserį, kad žudikas būtų kuo greičiau surastas, o šiam sulaikius vieną įtariamąjį, tuoj pat skelbia apie nusikaltimo išaiškinimą, tuo tarpu Laura ima įtarti, kad su žmogžudystėmis gali būti susijęs jos psichiatras.
Bartas
Bartas yra pavardė, pseudonimas.
Douglas MacArthur
Daglasas Makarturas (1880 m. sausio 26 d. Litl Roke, Arkanzase – 1964 m. balandžio 5 d. Vašingtone, JAV ) – JAV armijos generolas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis.
Biografija
Gimė JAV generolo leitenanto A. Makarturo šeimoje. Jaunystėje gyveno daugelyje JAV vietovių. 1903 m. baigė Vest Pointo karo akademiją.
Dalyvavo Pirmojo pasaulinio karo veiksmuose Prancūzijoje dislokuotos JAV 42-osios divizijos štabo viršininku, vėliau – divizijos vadu. Nuo 1919 m. iki 1922 m. Vest Pointo akademijos komendantas. Nuo 1923 m. tarnavo JAV pajėgose Filipinuose. Nuo 1930 m. iki 1935 m. JAV armijos štabo viršininkas. Nuo 1935 m. iki 1941 m. JAV karinis patarėjas Filipinuose. Nuo 1937 m. tapo Filipinų feldmaršalu. Antrojo pasaulinio karo pradžioje vadovavo didvyriškai Filipinų gynybai, už kurią 1942 m. balandžio 1 d. buvo apdovanotas aukščiausiu JAV kariniu apdovanojimu – Garbės medaliu (Medal of Honor). Nuo 1942 m. liepos vadovavo JAV puolimui Naujojoje Gvinėjoje, o vėliau ir Filipinuose. Nuo 1945 m. balandžio mėnesio paskirtas JAV pajėgų Ramiajame vandenyne vadu. 1945 m. rugsėjo 2 d. JAV linijiniame laive „Misūri“ (USS Missouri (BB-63)) priėmė visišką Japonijos kapituliaciją, po kurios paskirtas JAV okupacinių pajėgų Japonijoje vadu.
Tomas Šernas
Biografija
1979–1983 m. mokėsi Buivydiškių technikume, studijavo Vilniaus veterinarijos akademijoje, 1997–2000 m. Vytauto Didžiojo universitete, 2000–2002 m. Vilniaus universitete. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje, vėliau dirbo Kauno zoologijos sode, 1991 m. – Medininkų posto muitininkas, šiuo metu – Lietuvos evangelikų reformatų generalinis superintendentas, Kauno evangelikų reformatų parapijos administratorius.
Tomas Šernas turi žmoną Rasą ir dukterį Gertrūdą.
Medininkų tragedija
1991 m. liepos 31 d. Medininkų pasienio posto užpuolimo metu Tomui Šernui šautiniu ginklu buvo sužalota galva, pažeistos smegenys. Tomas išgyveno, tačiau dėl patirtų sužalojimų kurį laiką negalėjo kalbėti bei savarankiškai judėti. Visi kiti tuo metu Medininkų poste budėję rinktinės „Aras“ bei muitinės pareigūnai žuvo iškart.
Manuel Antonio Cange
Manuel Antonio Cange (Locó; g. 1984 m. gruodžio 25 d.) – futbolininkas, Angolos rinktinės ir Petro Atlético klubo gynėjas.
Tomas Šernas
Medininkų tragedija
Kai kurie šaltiniai teigia, jog Tomas Šernas vėliau atpažino vieną iš OMON būrio budelių – Igorį Gorbaną, tačiau nei vienas iš jų nebuvo sulaikytas, greičiausiai dėl teiginių nepagrįstumo bei įrodymų stokos. Manoma, jog tragedijos kaltininkai slapstosi Rusijoje. Kaip 2003 m. teigė generalinis prokuroras Antanas Klimavičius, Igoris Gorbanas tragedijos metu buvo Vilniuje, tačiau į Medininkus nevyko ir žudynėse nedalyvavo.
Manuel Antonio Cange
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2003 m. rugsėjo 20 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate. Taip pat dalyvavo 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Tomas Šernas
Medininkų tragedija
2006 m. žurnalistė Aurelija Arlauskienė išleido knygą „Tomas Šernas: vakar buvo rytoj“, kurioje pateikiama daug faktų apie Tomo gyvenimą, tragediją, reabilitaciją, dalyvavimą evangelikų reformatų veikloje.
Anastasija
Anastasija (iš 🇬🇷 – „prisikėlimas“) gali reikšti:
Pajūralio dvaras
Pajūralio dvaras – dvaras, buvęs Pajūralyje.
Istorija
Minimas nuo XVIII a. pradžios. 1606 m. dvaras priklausė Grigorijui Voiniatui, vėliau jį valdė Magnovskis, Ruščikas, Stongvilovičius, Pilsudskis. Pastarasis 1842 m. perdavė Stemplių dvaro savininkui Kazimierui Plateriui, kuris 1860 m. perleido savo sūnėnui, Vilkėno dvarininko Pranciškaus Platerio sūnui, Vladislovui Plateriui. Po baudžiavos panaikinimo, kai valstiečiai išsipirko savo turėtas žemes, Vladislovo Platerio Didžiojo Pajūrio dvarui liko 699 dešimtinės žemių ir 370 dešimtinių miško. Lietuvos Nepriklausomybės laike, vykdant žemės ūkio reformą dvaro centrui buvo palikta 80 ha, o kita išdalyta. Dvaro centrą nupirko iš Amerikos sugrįžęs Juozas Masaitis (1948 m. ištremtas į Sibirą).
Pilėnai (reikšmės)
Pilėnais vadinama:
Geza II
Geza II (, 1130 m. Krokuva – 1162 m. kovo 21 d. Buda, dab. Budapešto dalis) – 1141-1162 m. Vengrijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karalius Bela II Aklasis, motina Serbijos kunigaikštytė Ilona.
Šeima
Apie 1132 m. vedė Mstislavo Vladimirovičiaus dukterį Eufrosiniją (1130-1186 m.). Jiems gimė:
Valdymas
thumb|left|Gezos II karūnavimas Palaikė draugiškus santykius su Prancūzija. Dalyvavo dinastinėse kovose dėl Kijevo sosto – 1148-1152 m. padėjo Iziaslavui Mstislavovičiui, kurio seserį Eufrosiniją buvo vedęs, kovoti su Jurijumi Dolgorukiu ir kitais. 1155 m. kariavo su Bizantija, 1158 m. – su Šventosios Romos imperija. Pasikvietė į Vengriją vokiečių kolonistų.
Česlovas Kasputis
thumb|Česlovas Kasputis Česlovas Kasputis (g. 1952 m. gruodžio 9 d. Lygiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos energetikas, AB „Šiaulių energija“ administracijos vadovas ir generalinis direktorius.
Biografija
1960–1970 m. mokėsi Nemakščių vidurinėje mokykloje. Dalyvavo meno saviveikloje, vaidino mokyklos teatre. 1970–1975 m. Kauno politechnikos institute studijavo pramonės šiluminę energetiką, inžinierius.
1975–1979 m. Rėkyvos Valstybinės Rajoninės elektrinės rajoninės katilinės meistras. 1979–1982 m. Šiaulių Šilumos tinklų katilų ūkio tarnybos viršininkas, 1982–1990 m. – Šiaulių Šilumos tinklų vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, 1990–1994 m. įmonės vyriausiasis inžinierius, 1994–2001 m. – technikos direktorius, 1996–2001 m. UAB „Šiaulių energija“ direktoriaus pirmasis pavaduotojas. Nuo 2001 m. AB „Šiaulių energija“ administracijos vadovas ir generalinis direktorius.
Vienas iš Šiaulių miesto ir Šiaulių rajono šilumos ūkio modernizavimo programos autorių, vienas iš biokuro panaudojimo šilumai ir elektros energijai gaminti kartu kogeneracijos principu iniciatorių. Jo iniciatyva Šiauliuose 2004 m. vėl buvo pradėta gaminti elektros energija.
Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos narys, Lietuvos šiluminės technikos inžinierių sąjungos narys, Šiaulių pramonininkų asociacijos narys, asociacijos tarybos narys. Lions klubo narys, 2007-2008 m. Šiaulių Lions klubo „Alka“ prezidentas.
Už ilgametį darbą energetikoje apdovanotas Lietuvos Respublikos Seimo padėkos raštu, energetikų garbės ženklu, už aukštą profesionalumą bei ištikimybę profesijai suteiktas profesijos riterio vardas.
Björn Cederberg
thumb|Stigas Bliumkvistas / Bjornas Kederbergas su Saab 99 Turbo, 1980 m. Hunsriuko ralyje, Vokietijoje Bjornas Kederbergas (SV Björn Cederberg; 1937 m. birželio 23 d.), pravarde „Kapten“  – žymus Švedijos automobilių ralio šturmanas. Jo geriausia ir sėkmingiausia partnerystė buvo su pilotu Stigu Blūmkvistu su Saab 99 Turbo, kuriuo jie sėkmingai važiavo daugybėje tarptautinių ralių nuo 1979 m. iki 1982 m. Vėliau, 1982 m. ekipažas persėdo į Audi Quattro automobilį, su kuriuo taip pat sėkmingai lenktyniavo iki 1985 m.
Muzafarabadas
Muzafarabadas  – miestas šiaurės rytų Pakistane, Kašmyre, 76 km nuo Abotabado, prie Dželamo ir jo intako Nelamo (Indo baseinas). Laisvojo Kašmyro administracinis centras. Verčiamasi tekstilės pramone, amatais, prekyba žemės ūkio produkcija. Yra dvi istorinės tvirtovės – raudonoji ir juodoji.
Istorija
Miestas senovėje buvo žinomas kaip Udabhanda. Jis buvo Šahių dinastijos sostinė. Šiuolaikinis pavadinimas „Muzafarabadas“ suteiktas po 1848–1949 m. Kašmyro karo, kuomet miestas tapo Laisvojo Kašmyro sostine. Pavadintas sultono Muzafaro Chano garbei. 2005 m. miestas smarkiai sugriautas Kašmyro žemės drebėjimo.
Kelionė į Žemės centrą
„Kelionė į Žemės centrą“ (pranc. Voyage au centre de la Terre) – trečioji Žiulio Verno „Nepaprastųjų kelionių“ serijos knyga, išleista 1864 m. Knygai įtaką padarė 1863 m. brito Čarlzo Lailio išleistas veikalas „Geologiniai senovės žmogaus įrodymai“ (angl. Geological Evidences of the Antiquity of Man).
Anotacija
thumb|125px|left|Vaizdas, kurį išvydo keliautojai savo kelionės metu Profesorius Otas Lidenbrokas su savo palydovais – jaunu mokslininku Akseliu ir islandų medžiotoju Hansu – leidžiasi į nepaprastą kelionę – jie pasiryžę pasiekti Žemės centrą ir įminti mūsų planetos paslaptis. Romane gausu gamtos mokslo žinių, tačiau skaitytoją labiausiai žavi keliautojų drąsa, ryžtas ir fantastiški atsitikimai. „Kelionė į Žemės centrą“ – poetiškas pasakojimas apie Žemės praeitį – prikausto skaitytojų dėmesį, priverčia drauge su autoriumi leistis į nežinomybę ir išgyventi nepaprastus nuotykius.
Leidimas lietuvių kalba
Knygą lietuviškai 2002 m. išleido Kauno leidykla ANBO.
193 m.
193 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvių žemių konfederacija
thumb|250px|Baltų gentys apie 1200 m. ([[Marija Gimbutienė)]] thumb|250px|Lietuvos valstybės plėtra XIII a. - XV a. Lietuvių žemių konfederacija – lietuvių genčių ikivalstybinio laikotarpio politinis junginys, gyvavęs XII a. pab. – XIII a. ketvirtame dešimtmetyje. Iš Lietuvių žemių konfederacijos susidarė Lietuvos valstybė.
Susidarymo prielaidos
Lietuvių žemių konfederacijos susidarymą lėmė tai, kad gentinė diduomenė virto žemių valdovais – kunigais, besiremiančiais pastoviomis kariuomenėmis. Šiems virtus kunigaikščiais ir stiprėjant kunigaikščių valdžiai, jų galingiausieji įtvirtino savo hegemoniją ir virto vyresniaisiais kunigaikščiais; jų valdos tapo kunigaikštystėmis. Jų vadovaujamai žemių sąjungai priklausė visa lietuvių etninės bendrijos teritorija, jiems buvo pavaldūs visi ar didžioji dauguma lietuvių genčių kunigaikščių.
Lietuvių žemių konfederacija stiprėjo palankiomis aplinkybėmis: Lietuvos kaimynai buvo silpni, slavų kunigaikštystės susiskaldžiusios, lietuvių kunigaikščiai su savo kariaunomis jas puldinėjo, o tai stiprino vyresniųjų kunigaikščių valdžią. Lietuvių žemių konfederacijos branduolys buvo Lietuvos ir galbūt Pietų Nalšios žemės.
Konfederacija
thumb|left|Žemaičių kunigaikštis Vykintas Vyresniųjų kunigaikščių buvo keli, iki XIII a. antrojo dešimtmečio vidurio labiausiai pasireiškė Dangerutis ir Stekšys. Jiems XIII a. pr. žuvus kovose su Livonijos vokiečiais aukščiausią valdžią įgijo 5 vyresnieji kunigaikščiai iš trijų šeimų: Živinbudas, Daujotas su Viligaila ir Dausprungas su Mindaugu. Jų vadovaujamai lietuvių žemių konfederacijai priklausė šios žemės su jų kunigaikščiais: Šiaurės Žemaitijoje – Kuleiniai, Laukuva ir Tverai (valdė kunigaikštis Vykintas), Pietų Žemaitijoje – Ariogala, Betygala, Raseiniai (kunigaikštis Erdvilas), Rytų Žemaitijoje – Šiauliai (Saulė; kunigaikščiai Bulaičiai), Aukštaitijoje – Upytė (kunigaikščiai Ruškaičiai), Deltuva (kunigaikščiai Bikšys, Buteikis, Juodikis, Ligeikis). Šie Lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščiai ir vyresnieji kunigaikščiai 1219 m. sudarė Lietuvos-Voluinės sutartį – tai žinių apie Lietuvių žemių konfederaciją pagrindinis šaltinis; iš jos sužinome, kad Lietuvių žemių konfederacija gyvavo, sužinome kunigaikščių vardus.
Kulvos dvaro parkas
Kulvos dvaro parkas – parkas Vidurio Lietuvoje, Kulvos gyvenvietėje (Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). Įveistas Kulvos dvare. Iš­li­ku­si se­nų lie­pų alė­ja. Turtingas den­dro­lo­gi­niu požiūriu. Skelb­ti­nas vie­ti­nės reikš­mės gam­tos pa­min­klu. thumb|left|220px|Takas link aukuro
Lietuvių žemių konfederacija
Konfederacija
Konfederacijai veikiausiai priklausė ir Neries XIII a. vidurio didysis kunigaikštis Parbus, Rytų Nalšios kunigaikštis Bunys, Šiaurės Nalšios nežinomo vardo kunigaikštis, Mindaugo sesers vyras ir kunigaikščio Lengvenio tėvas, taip pat XIII a. vidurio kunigaikščiai Gerdenis, Daumantas, Karšuvos žemės kunigaikščiai. Kartais, pvz., 1207 m. vyresnieji kunigaikščiai kovai su priešu sutelkdavo visą Lietuvių žemių konfederacijos kariuomenę, bet dažniausiai žemės kariaudavo pavieniui – 1208 m. – Upytė, 1229 m. – Nalšia, 1236 m. Šiaulių, arba Saulės mūšyje Vykintas su Bulaičiais.
Kulvos dvaro parkas
Parko plotas – 10,5 ha. Tvarkytas ir apsodintas 2008 m..
Lietuvių žemių konfederacija
Konfederacija
Nuoseklios koordinuotos politikos Lietuvių žemių konfederacija dar neturėjo. Tuo naudodamiesi Livonijos vokiečiai įsitvirtino Padauguvyje. Prieš 1235 m. mirus Dausprungui, šeimai ėmęs vadovauti Mindaugas susidorojo su galingaisiais politiniais konkurentais, veikiausiai su Živinbudu, Daujotu, Viligaila arba jų įpėdiniais, Lietuvių žemių konfederaciją pavertė Lietuvos valstybe ir pats 1235–1244 m. iškilo į Didžiuosius kunigaikščius.
Kulvos dvaro parkas
2011 m. pastatytas atminimo akmuo Abraomui Kulviečiui.
Parko teritorijoje stovi atnaujintas Kulvos kultūros centras.
194 m.
194 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jasionovas (reikšmės)
Jasionovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Bartaška
Bartaška − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bartaškienė (ištekėjusi moteris) ir Bartaškaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tverečiaus seniūnija
Tverečiaus seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ignalinos rajono savivaldybės pietryčiuose.
Soboloch Majanas
Soboloch Majanas  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Orulgano kalnagūbrio vakariniame šlaite (Verchojansko kalnagūbrio dalis). Teka į vakarus labai pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro daugybę meandrų. Įteka į Leną (vieną jos atšakų) 700 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Kystatyamo.
Tverečiaus seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 2 seniūnaitijos:
Soboloch Majanas
Didžiausias intakas – Nimingdė (dešinysis).
Šardara
Šardara  – miestas Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, prie Syrdarjos upės ir Šardaros tvenkinio. Veikia Šardaros hidroelektrinė. Statybinių medžiagų gamybos pramonė.
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1968 m. Sovietmečiu miestas buvo žinomas kaip Čardara (Чардара).
Eduardas Gasparaitis
Eduardas Gasparaitis (g. 1948 m. spalio 9 d. Anykščiuose) – Lietuvos ir Šiaulių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1992–2008 m. Gruzdžių žemės ūkio mokyklos direktorius.
1988–1990 m. Gruzdžių Sąjūdžio iniciatyvinės grupės pirmininkas, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
1990–1994 m. Gruzdžių apylinkės tarybos narys ir 2003–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Audrutė, vaikai Eglė, Mindaugas.
Babrai (Veisiejai)
Babrai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Avižienių, prie kelio.
Selenitas
150px|thumb|Selenito kristalas
Selenitas – hidratuotas kalcio sulfatas. Bespalvė gipso forma. Cheminė formulė: CaSO4·2H2O.
Kietumas pagal Moso skalę yra 1,5-2.
Etimologija
Selenitas neturi nieko bendro su seleniu, medžiagų pavadinimo panašumas kilo iš jų senovės graikų kalbos žodžio selēnitēs, reiškiančio mėnulį.
Šiaurinė pečialinda
Kūno viršutinė pusė žalsvai rusva, ant sparno šviesi skersinė juostelė. Antakis neryškus, gelsvai baltas. Pilvas balsvas, krūtinė geltono atspalvio.
Lietuvoje reta. Gyvena retuose lapuočių miškuose, parkuose. Lizdą krauna ant žemės birželio viduryje. Deda 5-6 visiškai baltus kiaušinius.
Dahiros regionas
Iki 2006 m. regionui priklausė dar 2 vilajatai (Buraimis ir Mahdadas), kurie atskirti į naują Buraimio guberniją.
Bartaškienė
Bartaškienė − lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Marquinhos Carioca
Markušas Vinisijus Vidalis Kunja, žinomas kaip Markinjušas Karioka (Marcus Vinícius Vidal Cunha; g. 1987 m. kovo 21 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus gimtinėje. Vėliau žaidė Rumunijoje, Azerbaidžane.
Bartaškienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Bartaška.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marquinhos Carioca
Karjera
Vėliau atvyko į Lietuvą. 2018 m. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Šiame sezone pasižymėjo keturiais įvarčiais.
Po sezono pranešta, kad žaidėjas nebeatstovaus Vilniaus „Žalgiriui“.
Vėliau rungtyniavo Indonezijoje (Badak Lampung FC) bei Albanijoje (KS Turbina Cërrik).
KK179
KK179 – krašto kelias, jungiantis Dusetas ir Dūkštą. Kelio ilgis – 41,42 kilometro. Šiame krašto kelyje yra viena „juodoji dėmė“.
Jonas Novogreckis
Jonas Novogreckis (g. 1962 m. gruodžio 4 d. Gergždeliuose, Šiaulių rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
KK179
Maršrutas
Kelias prasideda Dusetose, sankryžoje su. Eina per Zarasų ir Ignalinos rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Vencavai, Matuikiškės, Degučiai, Biržūnai, Salakas, Dūkšteliai. Baigiasi 1 km į šiaurę nuo Dūkšto, sankryžoje su. Degučiuose kelias susikerta su magistraliniu keliu, prie Bikėnų kaimo kelias kerta Šventąją, už Salako eina piečiau Luodžio ežero, prie kelio pabaigos, piečiau stūkso Dūkšto piliakalnis. miniatiūra|240px|left|Šalia [[Degučiai (Zarasai)|Degučių]] miniatiūra|240px|left|Prie [[Dūkšteliai|Dūkštelių]]
Jonas Novogreckis
Biografija
1981 m. baigė Kuršėnų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Šiaulių 13-tą technikos mokyklą ir įgijo frezuotojo specialybę, 1990 m. baigė Kūno kultūros institutą.
1981 m. įstojo į komjaunimą, o 1985 m. vasarą oficialiai išstojo. 1988 m. aktyviai įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, Pavenčių grupės pirmininkas, Šiaulių rajono Sąjūdžio tarybos narys. Nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys, 1996–2000 m. Tėvynės sąjungos Šiaulių rajono skyriaus sekretorius, 2001 m. Šiaulių rajono skyriaus pirmininkas, 2004 m. TS Šiaulių regiono koordinacinės tarybos pirmininkas ir atstovas TS prezidiume.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2011 m. Vyriausybės atstovas Šiaulių apskrityje.
Išsiskyręs, vaikas Audrius. .
Kvapioji stirnabudė
Kvapioji stirnabudė (, sin Tricholoma irinum) – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, stirnabudžių (Lepista) genties grybų rūšis.
Tarp žolių, mišrieji, drėgni, žolėti miškai, raistai, miškų pakraščiai. Vasara, ruduo. Vaisiakūniai tamprūs, kūno spalvos, aštraus, priplėkusio kvapo.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 (20) cm skersmens, jauna – varpeliška, vėliau – netaisyklingai paplokščia, higrofaninė, mėsinga, plaušuota, gelsvai rusva, kreminė, kūno spalvos. Lakšteliai siauri, tankūs, kreminiai, priaugtiniai. Kotas 7–10×1–4 cm, į pamatą storėjantis, plaušuotas, išilgai vagotas, tamprus, kepurėlės spalvos. Trama balta, rusva, stora, minkšta, nekarti, nemalonaus kvapiosios našlaitės kvapo. Sporos 6–9×3–6 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai masyvūs, mėsingi, tamprūs, auga didelėmis grupėmis.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 123 psl.
Naurzumo ežerai
Naurzumo ežerai – ežerų sistema Kustanajaus srityje, Kazachstane. Ežerai nutolę nuo Kustanajaus miesto apie 180 km.
Į sistemą įeina apie dešimt didesnių ir nemažai mažesnių ežerų. Didžiausi iš jų yra Žarmanas, Aksuatas, Atalykas, Kemelis, Šaškakolis, Kulagolas, Suly, Kulaikolis, Kensuatas.
Sistema užima 22 000 ha plotą. Ežerai yra ypatingi tuo, kad išsidėstę stepėje, turi ypatingą florą ir fauną. Čia per paukščių migraciją galima išvysti retas paukščių rūšis. Ežerų apylinkėse sutinkama apie 20 tūkst. vandens paukščių.
Ežerų sistema yra senoviniame slėnyje tarp Tobolo ir Turgajaus upių. Netoli telkšo Sarymoino ežeras.
Naurzumo ežerų sistema yra maitinama tirpstančiu sniegu. Taip pat Naurzumo-Karasu upe, kuri įteka į Aksuatą. Yra nemažai šaltinių.
1938 m. susirūpinta sistema ir jį buvo įtraukta į srities draustinį.
Komašuvka (reikšmės)
Komašuvka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
WKS Śląsk Wrocław
Istorija
Klubas įkurtas 1947 m. Dalyvauja elito diviziono kovose. Yra tapęs Ekstraklasa čempionais. right|thumb|290px|Komandos autobusas
Naujasodžiai (Jurbarkas)
Naujasodžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Jurbarko priemiestis 1 km į rytus nuo Jurbarko, prie kelio. Yra Genocido aukų kapinės, Kaimo turizmo sodyba „Jurodis“.
André Venceslau Valentim Macanga
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1999 m. rugsėjo 28 d. Su rinktine žaidė dvejas 2006 m. pasaulio čempionato rungtynes, antrosiose rungtynėse gavo dvi geltonas korteles, buvo pašalintas iš aikštės ir paskutinėse rungtynėse negalėjo žaisti. Dalyvavo 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
195 m.
195 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vytautas Skuodis
Vytautas Skuodis:
Staroseljė
Istorija
1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Henrietenhofo, nuo 1928 m. Senkaimio valsčiaus kaimas. Priklausė Smedyčių parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Orechovo apylinkės kaimas.
Leonbergeris
Istorija
Leonbergo miesto tarybos narys Heinrich Essig (1808–1889) 1830 me. sugalvojo išvesti tokią šunų veislę, kuri atrodytų kaip liūtas Leonbergo miesto herbe. Iš pradžių kryžmino juodai baltą niūfaundlendą su senbernaru, vėliau šunims įliejo Pirėnų kalnų šunų kraujo. Pirmas šuo, pavadintas tikru „leonbergeriu“, gimė 1846 m. Iš pradžių leonbergeriai saugojo galvijus ir tempė krovinius. Po pirmojo pasaulinio karo buvo likę tik penki grynaveisliai leonbergeriai. Po antrojo pasaulinio karo išgyveno aštuoni šunys ir jie yra beveik visų dabartinių leonbergerių protėviai. Nors veislė nėra labai populiari, ją galima sutikti visame pasaulyje. Ypač jų daug Vokietijoje, Skandinavijos šalyse, Prancūzijoje. Šių šunų populiarumas pradėjo augti būtent po antrojo pasaulinio karo. Dabar naudojami paieškai ir gelbėjimui (gali gelbėti skęstančius kaip ir niūfaundlendai), kaip terapijos šunys. Šiuolaikinis leonbergeris – šeimos ir namų šuo, prisitaikantis prie šiandieninių sąlygų ir poreikių.
Oficialus standartas nustatytas 1949 m., atnaujintas standartas - 1996 m.
Menkerė
Menkerė  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Orulgano kalnagūbrio vakariniame šlaite (Verchojansko kalnagūbrio dalis) dvejomis ištakomis – Synča ir Niolanu. Aukštupyje teka kalnais, toliau vingiuoja į vakarus labai pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro daugybę meandrų. Įteka į Leną 603 km nuo jos žiočių.
Leonbergeris
Fizinės savybės
Sankanda žirklių tipo. Kaukolė kupolo formos. Akys rudos, žiūri švelniai, maloniai. Ausys nukarusios. Kaklas stiprus, be pagurklio. Skirtingai nuo kitų masyvių šunų, jie nesi seilėja, nebent kai kurie masyvesni patinai. Geri plaukikai, labai mėgsta vandenį.
Menkerė
Didžiausias intakas – Džiuedžesindė (kairysis).
Leonbergeris
Fizinės savybės
Kailis vidutinio ilgio, vidutiniškai minkštas, atsparus vandeniui. Patinai turi ypatingai storą kailį ant kaklo ir krūtinės ląstos („karčius“), kurie galutinai susiformuoja 4 metų amžiaus šuniui. Kalių „karčiai“ mažiau pastebimi. Šeriasi, ypač pavasarį ir rudenį. Kailis geltonas, raudonas, rausvai rudas, smėlinis. Gali turėti juodymių. Visada turi juodą (ne rudą) kaukę. Uodega tankiai apaugusi, išaugusi žemai. Tarp kojų pirštų turi plėves.
Menkerė
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės pabaigos.
Leonbergeris
Charakteris
Tai puikus šeimos šuo, kompanjonas. Labai draugiškas su vaikais, bet yra labai didelis ir gali žaisdamas netyčia juos sužeisti savo svoriu ar letena. Judresnis, negu dauguma kitų didelių veislių. Pasižymi aukštu intelektu, ištikimybe ir meile visiems besąlygiškai šeimos nariams. Būtina anksti sociologizuoti. Tinka kelionėms, ilgai nepavargsta. Iš prigimties nėra agresyvus, nebent nebuvo tinkamai auklėtas.
Leonbergeris – sodybų šuo, sunkiau ištveria šildymo sezoną gyvendamas bute atšiauresniame klimate. Idealiausios sąlygos – didelė aptverta teritorija ir galimybė laisvai įeiti į namus. Puikus sargas, gąsdinantis ne agresija, o galinga išvaizda.
Šarkijos regionas
Šarkijos regionas – regionas Omano rytuose, prie Arabijos jūros. Administracinis centras – Suras. Regionas padalintas į 11 vilajatų.
Maisiejūnų piliakalniai
Maisiejūnų piliakalniai yra Kaišiadorių rajono vakaruose:
Grandinis
Grandinis Lietuvos kariuomenėje
Grandinis yra Lietuvos kariuomenės laipsnis. Grandinis yra vyresnis už eilinį ir už vyresnįjį eilinį.
Grandiniu gali tapti karys, ištarnavęs eiliniu arba jūreiviu ne mažiau kaip 4 metus. Grandinio laipsnį suteikia dalinio vadas vyresnysis karininkas (pradedant majoru sausumos ir karinėse oro pajėgose ir pradedant komandoru leitenantu karinėse jūros pajėgose).
NATO šalių karinių laipsnių klasifikacijoje Lietuvos grandinis atitinka OR4 klasę. Šioje klasėje yra Vokietijos štabsjefreitoriai ir vyresnieji štabsjefreitoriai bei JAV kapralas (corporal)).
Pilėnai (Anykščiai)
Pilėnai – viensėdis pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Kavarsko, prie kelio.
Naujoji Vilnia
Naujoji Vilnia – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo miesto centro, pakeliui į Mickūnus. Praeina Vilniaus–Daugpilio geležinkelis (Naujosios Vilnios geležinkelio stotis), keliai ir. Elektrinių traukinių Kaunas-Vilnius galutinė stotis (už Naujosios Vilnios el. traukiniams yra Elektrodepo stotelė).
Yra Naujosios Vilnios Šv. Kazimiero bažnyčia, Vilniaus Švč. M. Marijos, Taikos Karalienės bažnyčia, Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė, Naujosios Vilnios poliklinika, Respublikinė Vilniaus psichiatrijos ligoninė, kelios bibliotekos, paštas, knygynas „Vaga“, stadionas, kultūros namai, kūrybos centras, Gerovės parkas, Valstybinė teismo medicinos tarnyba.
thumb|left|Miestelio vaizdas XX a. pr. thumb|left|Rusijos caro valdymo laikais išmūryti [[Respublikinė Vilniaus psichiatrijos ligoninė|Psichiatrinės ligoninės pastatai]] thumb|left|Lenkų kariškiai Naujojoje Vilnioje 1935 m.
Etimologija
1860–1862 m. nutiesus geležinkelį, prie Vilnios upės įkurta geležinkelio stotis buvo pavadinta. Toks pavadinimas labiau siejosi su Vilniaus gubernijos miestu Vileika, kuris buvo už 100 km į rytus nuo šios stoties. Vileika – tai slaviškas maloninę reikšmę turintis vedinys iš Neries slaviško pavadinimo Vilija. Dėl kalbų maišymo apslavėjusių vietos gyventojų taip vadinama ir Vilnios upė. Tad naujoji geležinkelio stotis pavadinta pro šalį tekančios upės slavišku vardu Vileika, tik prie jo pridėtas pažyminys Novaja (Naujoji). 1904 m. buvo pavadinta kaip Novovileiskas, vėliau lietuviškai vadinta Nauja Vilnia, XX a. 2-ojoje pusėje nusistovėjo įvardžiuotinė forma Naujoji Vilnia.
Istorija
Naujosios Vilnios gyvenvietė išaugo iš čia pradėtų statyti gamyklų ir fabrikų. Pirmąjį fabrikėlį, gaminusį popierių čia apie 1630 m. pastatė Balceris Reinertas (tuo metu gyvenvietė dar vadinta Rokantiškėmis) ir vėliau atidavė jį kraičio savo dukrai Daratai, tekėjusiai už Tochtermano.
Tapo miesteliu XIX a. 2-ojoje pusėje, 1860 m. nutiesus Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį ir įsteigus geležinkelio stotį, miestelyje apsigyvenus geležinkelininkams. XIX a. pabaigoje buvo įkurti medžio apdirbimo, odų, mielių, dalgių, peilių ir pasagvinių fabrikai. 1903 m. pirmąkart gavo miesto teises (minima kaip ). 1911 m. pastatyta neogotikinio stiliaus šv. Kazimiero bažnyčia. 1920 m., Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą, dauguma fabrikų buvo uždaryti. 1933 m. prie miesto prijungti 5 kaimai (Jabłonówka, Wierzby Polskie, Poręby Górańskie, Żwirble Dolne, Żwirble Górne) iš Mickūnų valsčiaus. Naujoji Vilnia Lietuvai grąžinta 1939 m. kartu su Vilniumi. 1939 m. Lietuvą užėmus TSRS, buvo įkurta karinė bazė.
1941–1942 m. per Vokietijos okupaciją miestelyje buvo TSRS karo belaisvių stovykla (~5000 jų žuvo). Stovyklos aukos buvo laidojamos Naujosios Vilnios karo belaisvių kapinėse. 1944 m. liepą per TSRS ir Vokietijos kariuomenių kovas Naujoji Vilnia sudegė, atstatyta po karo. 1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. Nors 1947 m. lapkričio 12 d. Naujoji Vilnia buvo prijungta prie Vilniaus, bet 1950 m. vėl gavo atskiro miesto teises (rajoninio pavaldumo). 1952 m. gruodžio 22 d. miestas (kaip Nauja Vilnia) gavo srities pavaldumo teises. 1957 m. gruodžio 16 d. galutinai prijungta prie Vilniaus miesto.
thumb|right|310px|Paminklinis garvėžys gyventojų trėmimams iš [[Lietuvos TSR atminti]]
Iki 1990 m. veikė „Neries“ žemės ūkio mašinų, „Žalgirio“ metalo staklių, „Spalio“, „Spalio 40-mečio“, „Statybos apdailos mašinų“ gamyklos, vyno darykla. XX a. 8–9 dešimtmetyje pastatyta daugiaaukščių gyvenamųjų namų kvartalų. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, didelės Naujosios Vilnios įmonės bankrutavo, išaugo nedarbas.
Gyventojai
thumb|300px|Naujoji Vilnia XX a. pradžios žemėlapyje
Futbolas
Buvę futbolo klubai:
Susisiekimas
thumb|right|Iš [[Vilniaus geležinkelio stotis|Vilniaus geležinkelio stoties atvyksta keleivinis traukinys]]
Yra Naujosios Vilnios geležinkelio stotis. Išvystytas susisiekimas su kitomis miesto dalimis: kursuoja tiesioginiai autobusai į Pavilnį, stotį, Antakalnį, senamiestį, Centrą, Mickūnus, Grigaičius, Gurius.
Lukšių seniūnija
Lukšių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 8 seniūnaitijos:
Ankstyvoji pečialinda
Ankstyvoji pečialinda (Phylloscopus trochilus) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai.
Išvaizda
Patino ir patelės kūno viršutinė dalis rusvai pilka, rudenį gelsvai žalia. Virš akių neryškus balsvas antakis. Antroji didžioji plasnojamoji plunksna ilgesnė už šeštąją. Kūno apačia gelsvai balta, rudenį ryškiai geltona. Snapas rudas. Kojos šviesiai rudos. Rainelė ruda. Jauniklių kūno viršus žalsvas, apačia gelsva. Išsiritusių jauniklių galva ir pečiai apaugę retais, gana ilgais, pilkai baltais pūkais. Žiotys geltonai oranžinės.
Biologija
thumb|left|270px|Ankstyvosios pečialindos giesmė Laikosi šviesiuose su gausiu pomiškiu lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, ypač pamiškėse. Peri Nemuno ir kitų upių lankų karklynuose, laukų giraitėse, soduose, paežerių krūmynuose, raistuose, krūmuotose pievose, retesniuose pušų su beržais jaunuolynuose. Už žaliąją ir pilkąją pečialindą daug retesnė girioje, gausesnė retmėse ir arti vandens. Judriai straksi, skraido medelių ir krūmų šakomis.
Keliauja ir maitinasi dieną. Prie lizdo neramiai piepsi – balsas liūdnesnis ir labiau prislopęs negu pilkosios pečialindos. Liepos mėnesį neperinčios, jaunos ankstyvosios pečialindos jungiasi prie klajojančių įvairiarūšių giesmininkų būrelių, bet pačios tarpusavyje nesudaro didesnių būrių net migruodamos.
Lizdą krauna ant žemės, bet jį pastebėti gana sunku. Vienoje dėtyje paprastai būna 5–7 kiaušiniai, patelės perimi apie dvi savaites. Jaunikliai lizde pasilieka 15–18 dienų. Juos lesina abu porelės nariai. Per metus užaugina vieną vadą. Žuvus lizdui, deda antrą kartą.
Lesa vabzdžius, ypač mėgsta vikšrus, muses, uodus.
Plėšriamusės
Plėšriamusės (Laphria) – Musių plėšrūnių (Asilidae) gentis.
Aprašymas
Aptinkamos visoje Palearktikoje miškų bei miškastepių zonose. Tai gana stambios (15 – 25 mm), plaukuotos musės. Spalva paprastai būna juoda. Kartais, pamėgdžiojant bites, ant kūno turi kelias juostas geltonų, rusvų ar oranžinių plaukelių.
Maitinasi įvairiais vabzdžiais (tarp jų bitėm, vabalais, vapsvom, kartais ir kitom musėm plėšrūnėm). Lervos taip pat plėšrios, vystosi dažniausiai po spygliuočių medžių žieve bei medienoje, kur maitinasi ūsuočių, straubliukų, blizgiavabalių ar kitų vabalų lervomis.
Huronas
Geografija
Huronas virš jūros lygio iškilęs 177 m. Jo plotas – 59 596 km², didžiausias ilgis 332 km, plotis 295 km, gylis 229 m. Ežero krantai žemi, šiaurinėje ir vakarinėje ežero pusėje – labai vingiuoti. Ežeras MakKinaso sąsiauriu susijungia su Mičigano ežeru. Iš Aukštutinio ežero į Huroną įteka Sent Mari upė. Huroną su Erio ežeru sieja nedidelis Sent Klero ežeras. Huroną ir Sent Klero ežerą jungia Sent Klero upė, o iš Sent Klero ežero į Erį teka Detroito upė. Ežero šiaurės rytinėje dalyje įsteigtas Karaliaus Jurgio įlankos salų nacionalinis parkas.
Plėšriamusės
Rūšys
Pasaulyje plėšriamusių yra apie 18 rūšių:
Huronas
Ekonomika
Hurono ežeras – Šv. Lauryno vandens kelių sistemos dalis. Žiemą vandens kelias užšąla. Didžiausi Hurono ežero uostai – Bei Sitis, Kolingvudas, Midlandas. left|thumb|Huronas, išryškintas kitų [[Didieji ežerai|Didžiųjų ežerų fone.]]
Plėšriamusės
Rūšys
Lietuvoje aptiktos dvi plėšriamusių rūšys: kuprotoji plėšriamusė (Laphria gibbosa) ir kamaniškoji plėšriamusė (Laphria flava).
Hou
Hou – paveldimas Kinijos kilmingųjų titulas, atitinkąs markizą. Valdant Hanų dinastijai titulo paveldėjimas buvo panaikintas.
Džou dinastijos laikais hou buvo antras pagal aukštumą tituluotųjų aristokratų titulas:
Prie hou titulo paprastai pridėdavo srities ar miesto, kurį gaudavo valdyti, pavadinimą (pvz., Siliano hou). Hou valdas paprastai gaudavo pasienyje, kur ir Europoje būdavo markos. Jei suteikus hou titulą neduodavo miesto ar srities valdyti, tokį hou vadindavo le-hou ('eilinis hou').
Universal Studios
Universal Studios (taip pat žinoma kaip Universal Pictures) – JAV kino studija, priklausanti bendrovei „Comcast“. Tai viena ilgiausiai gyvuojančių kino studijų Holivude.
Istorija
Studiją 1912 m. įkūrė Carl Laemmle, Mark Dintenfass, Charles Baumann, Adam Kessel, Pat Powers, William Swanson, David Horsley ir Jules Brulatour.
KK180
KK180 – krašto kelias, jungiantis Druskininkus ir Seirijus. Kelio ilgis – 29,87 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Druskininkuose, Veisiejų gatvėje. Eina per Druskininkų savivaldybę ir Lazdijų rajoną. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Leipalingis, Mažonys, Barčiūnai, Cibūliai. Baigiasi Seirijuose, trišalėje sankryžoje su. Druskininkuose kelias kerta Nemuną, eina į šiaurės rytus nuo Seirijo ežero. miniatiūra|250px|left|Netoli Seirijų
Kosovo mūšis
Kosovo mūšis arba Amzelfeldo mūšis (serb. Boj na Kosovu) įvyko 1389 m. birželio 28 d. dabartinio Prištinos miesto apylinkėse. Serbams vadovavo kunigaikštis Lazaras Hrebeljanovičius (Lazar Hrebeljanović) iš Kruševaco, kuris dieną prieš mūšį serbų stačiatikių bažnyčios buvo karūnuotas serbų imperatoriumi. Osmanams vadovavo Muradas I. Jį mūšio metu nužudė serbų didikas ir riteris Milošas Obiličius, kuriam pavyko prasibrauti į osmanų stovyklą. Kunigaikštį Lazarą osmanai paėmė į nelaisvę ir nužudė.
Mūšio aplinkybės
thumb|left|Kosovo mūšis – Adam Stefanović, 1870