cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jautiena
Jautiena – galvijų (karvių) mėsa. Tai viena iš pagrindinių mėsos rūšių, plačiai naudojamų Australijoje, abiejose Amerikose, Europoje. Viduriniuose Rytuose labiau vertinama aviena, o ne jautiena. Jautienos valgymas yra draudžiamas hinduizme, nes pagal hinduistų tradicijas jaučiai labai gerbiami. Jautieną draudžia ir kai kurios budistų tradicijos.
Jautiena (raumenys) būna supjaustoma į steikus, file, šonines su kaulais ir kt. arba gali būti naudojama malta. Galvijų kraujas naudojamas gaminant kraujines dešras. Kitos valgomos dalys yra uodega, liežuvis, skrandžio žarnokai, kepenys, inkstai, sėklidės, širdis, kasa, smegenys (dabar juos valgyti draudžia dėl jaučių kempiškosios encefalopatijos), žarnos, tešmuo. Iš galvijų kaulų verdami sultiniai.
Kastruotų buliukų ir telyčių mėsa yra lygiavertė, nors telyčių mėsa yra kiek riebesnė, ne tokia raumeninga. Melžiamus ir veislinius galvijus skerdžia mėsai po to, kai jų produktyvumas sumažėja. Senesnių karvių ir bulių mėsa paprastai būna kietesnė, todėl jų jautieną dažniausiai naudoja faršui gaminti. Mėsiniai galvijai auginami arba laisvai ganomi arba bent dalį laiko auginami aptvaruose ar tvartuose šeriami specialiai paruoštais kombinuotais pašarais.
Didžiausi jautienos vartotojai pasaulyje yra JAV, Brazilija, Japonija ir Kinija. Didžiausi jautienos eksportuotojai yra Australija, Brazilija, Argentina, Kanada. Mėsinių galvijų auginimas yra svarbus Urugvajaus, Nikaragvos, Rusijos ir Meksikos ūkyje.
Tromsø IL
Trumsės IL – Norvegijos futbolo klubas iš Trumsės.
Hot Space
„Hot Space“ – 10-as studijinis grupės „Queen“ albumas, išleistas 1982 m. gegužės 21 d. Šiame albume grupė panaudojo daugiau sau neįprastų muzikos stilių – disko, pop, R&B ir šokių muzikos. Dėl šių eksperimentų tarp grupės roko gerbėjų šis albumas nebuvo toks populiarus, kaip kiti albumai.
Tromsø IL
Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. Sėkmingiausi metai buvo 1990 ir 2011 m., kai aukščiausioje lygoje užėmė antrą vietą.
Hot Space
Bendras „Queen“ darbas su David Bowie, daina „Under Pressure“, tapo antruoju grupės singlu, pasiekusiu pirmąją vietą UK Singles Chart tope. Didžioji dalis albumo buvo įrašyta Vokietijoje, Miunchene.
Šiame albume, kaip ir albume „The Game“, grupė panaudojo sintezatorių.
Dainų sąrašas
Pirma pusė
Antra pusė
Investor AB
Investor AB – Švedijos investicijų kompanija, 1916 m. įkurta ir vis dar valdoma Valenbergų šeimos. Kompanijai priklauso keleto didžiųjų Švedijos įmonių kontroliniai akcijų paketai. 2001 m. Investor AB rinkos vertė buvo 90 mlrd. Švedijos kronų (10 mlrd. eurų).
Investicijos
Kompanija turi akcijų šiose įmonėse: Astra Zeneca (veiklos sritis – farmacija), Electrolux (buitinė technika), Ericsson (telekomunikacijos), Saab (kariniai lėktuvai, transporto priemonės), Scania (transporto priemonės), SEB (finansų grupė, ją sudaro finansų įmonės, bankai).
Akcentai
Akcentai – iliustruotas pramoginis savaitraštis, nuo 1990 m. spalio iki 1997 m. leistas Kaune.
Istorija
Steigėjas ir leidėjas Jurgis Buitkus, individuali leidybos įmonė „Akcentai“. Tiražas 1990 m. – 25 000 egz., 1996 m. – 7600 egz. Leido įvairius neperiodinius priedus, 1994–1997 m. – mėnesinį priedą „Atšvaitai“. Abiejų apimtis 4 spaudos lankai. Tiražas 1994 m. – 9500 egz., 1996 m. – 3700 egz.
Korinto lyga
Korinto lyga, arba Helenų lyga – Senovės Graikijos lyga, miestų-valstybių ir regionų sąjunga, egzistavusi 338–322 m. pr. m. e., kurios sukūrimas buvo inspiruotas Makedonijos.
Raida
338 m. pr. m. e. jungtinės graikų pajėgos pralaimėjo Makedonijai Cheronėjos mūšį, ir po to Makedonijos karalius Filipas II sukūrė Helenų lygą, apėmusią didelę dalį graikų polių: senosios Tėbų hegemonijos, Antrosios Atėnų imperijos, Korinto, Etolijos ir kitas sritis.
Steigimo dokumente buvo numatyta, kad lygos nariai išlaikys savo konstitucijas, bet sostinė, kur rinksis pagrindinis valdymo organas sinedrionas bus Korinto mieste. Nariai įsipareigojo teikti karines pajėgas, priklausomai nuo jų dydžio ir galių, tačiau pagrindiniu armijos vadu buvo skiriamas Makedonijos karalius.
Lyga nustojo egzistuoti 322 m. pr. m. e., įvykus Lamijos karui. Vėlesniais laikais ją pakeitė Achajos ir Etolijos lygos.
Apigeninas
Apigeninas medicinoje
Nustatyta, kad apigeninas stabdo kai kurių rūšių vėžinių ląstelių linijų augimą. Jam priskiriama reikalingų normaliam ląstelės ciklui ir sunykimui genų (pvz., DLC1 reekspresijos sukėlimas per metilinimo proceso – universalaus genų raiškos valdymo mechanizmo, suvaldymą) veiklos rekonstrukcija. Taigi, jei vėžinėje ląstelėje geno raiška buvo užblokuota tik promotoriaus metilinimu – jis pats nebuvo visiškai sudarkytas ar eliminuotas, ekstraktai iš apigenino turinčių augalų ar išgrynintas apigeninas gali būti naudingas atkuriant tokio geno veiklą ir tuo normalizuojant ląstelę.
Neseniai parodyta, kad apigeninas:
Apigeninas sąveikauja su ciklosporinu – vaistu, slopinančiu imuniteto priešinimąsi organų persodinimo operacijose. Tirtas jo poveikis bcl-2 ir apoptozei. Vertintas transformuojančio augimo faktoriaus-β ir apoptozės indeksas sąveikoje su cyclosporinu A, jam pažeidus inkstus.
Glikozidai
Glikozidai, susidarantys apigeninui jungiantis su cukrumis, yra:
Apigeninas maiste
Apigenino gausu petražolėse, dygliuotojo ožerškio lapuose, guavose, kur kas mažiau česnakuose, kiniškuose kopūstuose, paprikoje, salieruose, žirniuose, pipirmėtėse.
Didenė
Didenė (Didymodon) – potijinių (Pottiaceae) šeimos samanų gentis. Auga žemomis vejomis. Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų kalkinė didenė (Didymodon tophaceus) – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Guntiškis
Guntiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Suginčių prie Verbiškių.
Istorija
XVII a. priklausė Čivylių arba Giedraičių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. Pirmąkart paminėtas 1636 m. Vilniaus tijūnystės inventoriuje. XVII–XVIII a. dar vadinamas Gudiškiu (Gudziszki). 1755 m. kaime gyveno Jokūbo Raukšo ir Lauryno Tarailio, 1765 m. – Lauryno Tarailio ir Jokūbo Petronio šeimos. 1789 m. kaime buvo 2 ūkiai ir 7 gyv. Kaimas mokėjo 39 auksinus 28 grašius mokesčio.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 3 ūkiai 10 gyv.
Sueco įlanka
thumb|240px|Įlankos padėtis.
Sueco įlanka  – šiaurės vakarinė Raudonosios jūros dalis, skirianti Sinajaus pusiasalį (rytuose) nuo Afrikos žemyno (vakaruose). Pietinė įlankos riba vedama nuo Ras Muhamedo kyšulio iki Šadvano salos. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 325 km, plotis 15–46 km, gylis siekia iki 80 m. Jūriniai potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis iki 1,8 m.
Sueco įlanka susidarė tektoniniame lūžyje, skiriančiame Arabijos ir Afrikos plokštes.
Šiaurėje, ties Sueco uostamiesčiu, į Sueco įlanką įsijungia Sueco kanalas.
Rožinė šalmabudė
Rožinė šalmabudė – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, šalmabudžių (Mycena) genties grybų rūšis.
Miškai, parkai, žolėtos, drėgnos vietos, ant žemės, miško paklotės. Vasara, ruduo. Vaisiakūniai rožiniai, violetiškai rožiniai.
Vaisiakūniai kaip šalmabudžių genties - nedideli. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, jauna - kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, higrofaniška, pilkai rožinė, išblunkanti iki kreminės ar net balsvos spalvos, pakraščiai permatomai vagoti. Lakšteliai resvi, platūs, balti, subrendę - šviesiai rožiniai, prisegtiniai. Kotas 5–8 (10)×0,3–1 cm, į pamatą storėjantis, rusvas ar kepurėlės spalvos, ties pamatu baltai plaukuotas, šeriuotas. Trama plona, balta, ridikų, dujų kvapo. Sporos 6,5–8×4–4,5 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai išblunkantys, nemalonaus ridikų, dujų kvapo.
Auga pavieniui ar grupelėmis. Nuodinga, turinti muskarino. Labai dažna. Apsinuodijimo požymiai labai panašūs į tuos, kuriuos sukelia dvokiančioji šalmabudė.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 180 psl.
Gaižiūnų apylinkė (Dumsiai)
Gaižiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dumsių apylinkės.
Advokatų taryba
Advokatų taryba – Lietuvos advokatūros savivaldos (valdymo) institucija, advokatų ir advokatų padėjėjų veiklos priežiūros institucija. Institucijos pirmtakas - Lietuvos advokatų prezidiumas (Lietuvos TSR laikais). Advokatų taryba renkama iš advokatų 3 metams. Advokatų tarybos nariais gali būti advokatai, turintys ne mažesnį kaip 8 metų advokato veiklos stažą.
Viršužiglio šv. Onos koplyčia
Istorija
1883 m. Kampiškėse pastatyta koplyčia. 1909 m. įkurta atskira Kampiškių parapija, o praplėtus koplyčią pastatyta Kampiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia. Pastačius Kauno HE Kampiškių kaimas atsidūrė po vandeniu. Sovietinė valdžia, nepaisydama per Lietuvą nuskambėjusių kampiškiečių protestų, bažnyčią nugriovė, o jos medžiagas išgabeno į Šlienavos kaimą.
Atgavus nepriklausomybę, 1990–1995 m. Viršužiglyje šalia kapinių už kaimo bendruomenės lėšas buvo pastatyta koplyčia.
Architektūra
Koplyčią neatlygintinai suprojektavo ir vykdė statybos priežiūrą architektas Liucijus Albertas Dringelis. Projektuota laikantis liaudies architektūros tradicijų, derinantis prie kaimo aplinkos bei atsižvelgiant į ribotas finansines galimybes.
Koplyčia stovi aukščiausioje kapinių vietoje prie svarbiausių takų sankirtos, pagrindiniu fasadu atgręžta į vakarus, o šoniniu – į kelią. Vienabokštė, pseudobazilikinė, planas kryžiaus formos su išsikišusiomis į šonus zakristijomis, užbaigtas trisiene apside. Statinio tūris darnių proporcijų. Pagrindinė fasado kompozicija netradicinė – grakštus bokštas, dengtas keturšlaičiu stogeliu, su kylančiomis fasado plokštumomis. Tęsinyje pridengtos grotelėmis angos juosia bokšto viršų. Fasado plokštumoje abipus bokšto yra suporinti langai, kurių viršutinės nuožulnios linijos remiasi į stogo šlaitus. Statinio portalą išryškina vienšlaitis stogelis, paremtas kolonėlėmis. Šoninių fasadų kompozicija tradicinė – su aukštais stačiakampiais langais ir žemais zakristijos langeliais.
Viduje navas skiria dvi poros stulpų. Vidurinė nava aukštesnė, šoninės nuosekliai žemėja lauko sienų link. Apsidė žema. Sienos ir lubos apkaltos lentelėmis. Apsidėje stovi nedidelis, nesudėtingų stilizuotų formų L. Dringelio suprojektuotas altorius. Atsisakant tradicinės varpinės koplyčios šventoriuje, nedidelis varpas pakabintas viduje.
1037 m.
1037 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Limožas
Limožas – miestas Prancūzijos centre, Vjeno dešiniajame krante, Limuzeno regiono ir Aukštutinio Vjeno administracinis centras. Svarbus transporto centras – per miestą eina Paryžių ir Tulūzą jungiantis geležinkelis ir automobilių magistralė, veikia oro uostas. Miestas garsus emalio ir porceliano dirbinių gamyba. Išplėtota elektrotechnikos, avalynės, popieriaus, maisto, automobilių detalių pramonė. Netoli Limožo kasama urano rūda. Veikia universitetas, miestas žinomas technologinių tyrimų centru. Veikia keli muziejai.
Istorija
Žinomas kaip galų lemovikų genties centras. Senovės Romos laikais mieste veikė sentas, buvo kaldinami pinigai. Nuo III a. mieste plito krikščionybė. Mieste palaidotas Šv. Martynas, greta kurio kapo IX a. pastatytas vienuolynas. Tuo metu miestas buvo padalintas į dvi dalis – pavaldžią vienuolynui ir kitą – pavaldžią vyskupui. Nuo XI a. Limožas tapo svarbiu kultūros centru, mieste veikė muzikos mokykla. Šimtamečio karo metu abi dalys palaikė priešingas kovojusias puses. 1370 m. miestą nusiaubė Eduardo Juodojo princo vadovaujama anglų kariuomenė. Formaliai miesto dalys sujungtos tik 1792 m. XVIII a. ėmė plėtotis porceliano gamyba.
Architektūra
Romaninė gotikinė šv. Stepono katedra, daug XIII ir XIV. a. bažnyčių. XVIII a. Vyskupų rūmai.
Krepšinis
1929 m. mieste įkurtas vienas garsiausių Prancūzijos krepšinio klubas – CSP Limoges. Klubas devynis kartus tapo Prancūzijos krepšinio čempionu, buvo pirmasis Prancūzijos klubas 1993 m. laimėjęs Europos čempionų taurę. CSP Limoges taip pat 1988 m. iškovojo Europos taurių laimėtojų bei triskart (1982, 1983 ir 2000 m.) Koračo taurę.
Ručiūnų apylinkė
Ručiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Sueco sąsmauka
Būdingas paviršius – dykuminga lyguma (aukštis iki 107 km), padengta kopomis ir barchanais. Daug druskožemių, druskos ežerų. Sueco sąsmauką kerta Sueco kanalas.
Juozas Audėnas
Juozas Audėnas (iki 1939 m. Audickas 1898 m. rugsėjo 25 d. Rumpiškėnai, Panevėžio apskr. – 1982 m. spalio 10 d. Niujorkas) – Lietuvos pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas, ekonomistas.
Biografija
1919 m. Lietuvos partizanas. 1920–1923 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, vėliau – Kauno pašte. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą; 1926–1928 m. universiteto „Varpininkų“, 1926–1929 m. Studentų savišalpos draugijos, 1927 m. – studentų atstovybės pirmininkas.
1930–1936 m. Kauno mokesčių inspekcijos inspektorius, 1936–1939 m. miesto savivaldybės Finansų skyriaus vedėjas. 1939–1940 m. žemės ūkio ministras. Per 1940 m. birželio 14-15 d. vyriausybės posėdį siūlė priimti TSRS ultimatumą. 1940–1944 m. bendrovės „Lietūkis“ finansų administratorius, dėstė Profesinių sąjungų institute. Nuo 1942 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos CK narys, nuo 1951 m. jo pirmininkas.
1943 m. kovo-lapkričio mėn. Vyriausiojo lietuvių komiteto, 1943–1944 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys, buvo gestapo paieškomas. 1946–1948 m. gyveno Hanau lietuvių stovykloje Vokietijoje, Lietuvių tremtinių bendruomenės centro valdybos vicepirmininkas. Nuo 1949 m. gyveno JAV. Nuo 1951 m. Lietuvos laisvės komiteto narys, 1952–1956 m. komiteto žurnalo „Lietuva“ redakcinės kolegijos pirmininkas. Nuo 1954 m. Pavergtųjų Europos tautų seimo Lietuvos delegacijos narys. Nuo 1958 m. Bendro Amerikos lietuvių šalpos fondo direktorius ir 1960–1964 m. vicepirmininkas. 1961–1964 m. ir nuo 1967 m. VLIK vicepirmininkas, 1964 m. pirmininkas, 1965–1966 m. generalinis sekretorius, nuo 1967 m. informacijos ir bendrųjų reikalų vedėjas. 1963 m. suredagavo VLIK leidinį anglų kalba „Dvidešimt kovos metų dėl Lietuvos laisvės“.
Kiaulinės saulažuvės
Kiaulinės saulažuvės (Cyttidae) – saulėžuvių (Zeiformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 3 rūšys. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Juozas Olinardas Penčyla
Juozas Olinardas Penčyla (1908 m. gruodžio 29 d. Naumiestyje – 1979 m. lapkričio 27 d. Bogotoje, Kolumbija) – Lietuvos dailininkas. Vienas žymiausių tarpukario Lietuvos šaržistų ir karikatūristų.
Biografija
1927 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, studijavo Lietuvos universitete. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokėsi Justino Vienožinskio ir Mstislavo Dobužinskio studijose. 1943 m. baigė tapybos studijas Vilniaus dailės akademijoje.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1930 m., daugiausia darbų paskelbė leidiniuose „Lietuvos žinios“, „Lietuvos aidas“, „Geležinkelininkas“, „Suvalkietis“, „Sekmadienis“, „Kuntaplis“, „Vapsva“ ir kt. Ypač mėgo piešti šaržus Kauno Konrado kavinėje, kurioje rinkdavosi kūrybinė inteligentija. 1943–1944 m. dirbo Marijampolės teatro dailininku, vėliau pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. išvyko į Kolumbiją, iki mirties gyveno Bogotoje. Nuo 1949 m. šaržus spausdino laikraščio „El Espectador“. Surengė 5 individualias parodas Kaune, po vieną Bogotoje ir Medeljine (Kolumbija).
Vienos šnicelis
thumb|220px|Vienos šnicelis Vienos šnicelis  – vienas žinomiausių Vienos virtuvės patiekalų.
Tai – didelis (dažnai už lėkštę didesnis) plonas muštas veršienos šnicelis, paniruotas miltuose, kiaušinio plakinyje ir džiūvėsiuose bei iškeptas dideliame kiekyje taukų arba lydyto sviesto. Patiekiamas su žaliomis, agurkų, bulvių salotomis arba virtomis bulvėmis, apibarstytomis smulkintomis petražolėmis. Kartu pridedamas gabalėlis citrinos ir saliero.
Šis patiekalas į Vieną atkeliavo XV a. pabaigoje iš šiaurės Italijos, kur gaminamas panašus Milano muštinis (Milanesa). Kulinarijos knygose pirmą kartą aprašytas 1884 m.
Iš kiaulienos ar kalakutienos tokiu pačiu būdu pagaminti šniceliai taip pat gali būti vadinami vieniškais, tačiau šiuo atveju pavadinime turi būti nurodoma mėsos rūšis, iš kurios pagamintas patiekalas.
The Works
„The Works“ – 11-as grupės „Queen“ studijinis albumas, išleistas 1984 m. vasario 27 d. Kitaip nei prieš tai išleistame „Hot Space“ albume, grupė grįžo prie sau būdingo roko stiliaus. Tai buvo pirmasis „Queen“ albumas išleistas CD formatu.
Dainų sąrašas
Pirma pusė
Antra pusė
Petrozavodskas
Petrozavodskas  – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, Karelijos Respublikos sostinė. 281 023 gyventojai (2020 m.). Įsikūręs Onegos ežero vakariniame krante.
Istorija
thumb | 200px | left | Paminklas Petrui I thumb | 220x124px | left | Sovietų vaikai suomių koncentracijos stovykloje Petrozavodske 1703 m. prie Petro I įsteigtos geležies apdirbimo ir patrankų gamybos įmonės įsikūrė Petrovskajos gyvenvietė. 1777 m. ji gavo apskrities miesto teises ir buvo pavadinta Petrozavodsku. Nuo 1923 m. Karelijos Respublikos sostinė. 1940 m. buvo atidarytas Petrozavodsko universitetas. 1941–1944 m. miestas buvo suomių užimtas ir pervadintas Äänislinna.
1991 m. miestas tapo Karelijos Respublikos sostine.
Rausvenė
Rausvenė (Bryoerythrophyllum) – potijinių (Pottiaceae) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – riestakraštė rausvenė (Bryoerythrophyllum recurvirostrum). Stiebas iki 4 cm aukščio, apaugęs rausvais rizoidais. Lapai prie pagrindo išgaubti, pamažu siaurėjantys ir beveik iki viršūnės su į išorę lenktais kraštais. Auga tankiomis, rausvai rudomis vejomis griovių pakraščiuose, karjeruose, ant žemėmis apneštų akmenų, betoninių statinių. Lietuvoje gana reta samana.
...Baby One More Time Tour
„..Baby One More Time Tour“ yra debiutinis amerikiečių pop atlikėjos Britney Spears koncertinis turas. Turas palaikė Britney pirmąjį studijinį albumą „...Baby One More Time“.
Istorija
Pati pasirodymų aikštelė buvo tik iš laiptų bei dviejų platformų, kur buvo Spears grupė. Tommy Jeans (Tommy Hilfiger) buvo oficialus šio turo rėmėjas. Spears atliko aštuonias dainas iš savo albumo bei „koverius“: Madonna – „Vogue“ ir „Material Girl“, Janet Jackson „Black Cat“ ir „Nasty“ ir Journey „Open Arms“. „Tommy Jeans“ (Tommy Hilfiger) buvo oficialus „The United States and Canada Summer“ turo rėmėjas.
Turo datos
a Šis koncertas buvo festivalio Woodstock 1999 dalis.
Katancaro provincija
Katancaro provincija (it. Provincia di Catanzaro) – Italijos provincija Kalabrijos regione. Katancaras yra provincijos ir regiono sostinė.
Elena Jasnauskaitė
Elena Jasnauskaitė (g. 1950 m. Šiauliuose) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1968 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1972-1986 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. Atliko pagrindinius vaidmenis daugiausia A.Ragauskaitės režisuotuose spektakliuose. Vaidino Lietuvos akademiniame dramos teatre, filmavosi Lietuvos kino studijos filmuose.
Lietuvos balsas (6 sezonas)
Lietuvos balsas – muzikinė talentų laida, pradėta rodyti 2012 m. per LNK televiziją. Šios laidos originalas buvo sukurtas Olandijoje ir per trumpą laiką išpopuliarėjo visame pasaulyje.
6 sezonas
Šeštasis sezonas prasidėjo 2018 m. rugsėjo 9 d. LNK eteryje. Projekto šeštajame sezone mokytojų kėdes užėmė Donatas Montvydas, Inga Jankauskaitė, Leon Somov ir naujasis projekto mokytojas Justinas Jarutis. Projektą vedė Rolandas Mackevičius.
= Aklosios perklausos =
Aklosios perklausos. 7 laida (Spalio 21 d.)
= Nokautai =
Nokautai. 10 laida (Lapkričio 9 d.)
= Dvikovos =
Graužiai (Josvainiai)
Graužiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietuose, 2 km į rytus nuo Kunionių, apie 1 km į pietus nuo Vainikų, prie Šingalių–Paliepių kelio. Vakariniu pakraščiu vingiuoja Šušvė ir yra ją supantis Šušvės kraštovaizdžio draustinis.
Istorija
Iki XX a. vid. per kaimą ėjo kelias Josvainiai–Labūnava (buvo tiltas per Nevėžį). Veikė pradinė mokykla.
Netoli kaimo 1938 m. tyrinėtas senkapis, o jame lobis. Kitas lobis 1939 m. rastas pačiame kaime.
Henry Miller
thumb|Henry MillerHenris Valentinas Milleris (1891 m. gruodžio 26 d. – 1980 m. birželio 7 d.) – JAV rašytojas ir dailininkas. Geriausiai žinomas dėl tradicinių literatūros normų laužymo bei naujos romano formos, kurioje persipina romanas, autobiografija, visuomenės kritika, filosofija, siurrealistinės asociacijos ir misticizmas. Labiausiai tai atsiskleidžia jo trilogijoje Vėžio atogrąža, Ožiaragio atogrąža ir Juodasis pavasaris. Taip pat H. Milleris rašė kelionių atsiminimus ir literatūros kritikos esė.
Biografija
Milleris gimė vokiečių katalikų siuvėjo Heinricho Millerio ir Luizos Marijos Neiting šeimoje Manhetene, Niujorke, tačiau jau pirmaisiais jo gyvenimo metais persikėlė į Brukliną, kur ir prabėgo visa Henrio vaikystė bei paauglystė. Jaunystėje jis išbandė daugybę skirtingų profesijų, kurį laiką studijavo Niujorko koledže. 1928–1929 m., kelis mėnesius gyveno Paryžiuje su antrąja žmona June Edith Smith (June Miller). Kitais metais H. Milleris persikėlė į Paryžių gyventi vienas ir ten apsistojo iki Antrojo pasaulinio karo pradžios. Jis gyveno praktiškai be pinigų ir buvo priklausomas nuo gerumo, pvz., Anaïs Nin, kuri tapo jo meiluže ir finansavo Vėžio atogrąžos leidimą 1934 m.
1931 m. rudenį H. Milleris savo draugo Alfredo Perlèso dėka gavo korektoriaus darbą Chicago Tribune Paryžiaus versijoje. H. Milleris pasinaudojo galimybe publikuoti kai kuriuos savo straipsnius prisidengdamas Perlèso pavarde, nes korektoriams nebuvo leidžiama publikuotis laikraštyje.
Kai kuriuose jo kūriniuose atvirai aprašomos seksualinės patirtys – tai paskatino diskusiją apie teisinius ir socialinius apribojimus sekso scenoms Amerikos raštijoje. H. Millerio romanai buvo draudžiami JAV dėl „nešvankumo“. Tačiau garsioji trilogija (Vėžio atogrąža, Ožiaragio atogrąža ir Juodasis pavasaris) buvo slapčia įvežamos į Valstijas ir H. Milleris tapo gerbiamas pogrindinėje kultūroje. Vienas pirmųjų H. Millerį kaip didį rašytoją 1940 m. paminėjo Džordžas Orvelas rašinyje Inside the Whale : „Mano nuomone, jis yra vienintelis puikios vaizduotės, tačiau mažiausiai vertinamas prozininkas, atsiradęs anglakalbių kultūroje pastaraisiais metais. Net jei tai bus laikoma pervertinimu, tikriausiai visi sutiks, kad H. Milleris yra neordinarus rašytojas, vertas ne tik mesto žvilgsnio; ir visgi, jis visiškai negatyvus, nekonstruktyvus, amoralus rašytojas, tartum pranašas Jona pasyviai priimantis blogį, tarsi V. Vitmanas tarp numirėlių.“
1940 m. jis sugrįžo į JAV ir apsigyveno Kalifornijoje. Toliau rašė savo iššaukiančius kūrinius, kurie metė iššūkį Amerikos moralinėms ir kultūrinėms vertybėms. Paskutinius gyvenimo metus praleido Los Andžele.
1961 m. JAV pagaliau išleista Vėžio atogrąža buvo palydėta teismo procesų, kuriuose buvo kvestionuojami Amerikos įstatymai dėl pornografijos, banga. JAV Aukščiausiasis Teismas, 1964 m. paneigė valstijos teismo išvadas dėl nešvankumo ir paskelbė knygą literatūros kūriniu; tai buvo vienas žymiausių seksualinės revoliucijos įvykių. Elmeris Gertzas, laimėjęs bylą dėl romano leidybos Ilinojuje, tapo geru H. Millerio draugu. Jų susirašinėjimas vėliau buvo išspausdintas.
H. Milleris taip pat buvo dailininkas, o savo tapymą aprašė knygose. Vienas artimų jo draugų buvo prancūzų dailininkas Grégoire Michonze. Taip pat jis buvo pianistas mėgėjas.
Po mirties H. Milleris buvo kremuotas, o jo pelenai išbarstyti Ramiajame vandenyne. Henry Millerio akvarelės dabar saugomos dviejuose muziejuose: Henry Millerio meno muziejuje Omači mieste Nagano prefektūroje, Japonijoje ir Henry Millerio meno muziejuje Kalifornijoje.
John Frusciante diskografija
thumb|lefrightt|260px|John Frusciante koncerte su Red Hot Chili Peppers 2006-aisiais John Frusciante, geriausiai žinomo iš savo karjeros su grupe Red Hot Chili Peppers, diskografiją sudaro vienuolika studijinių albumų bei keturi EP, taip pat du albumai, įrašyti kartu su Josh Klinghoffer bei Joe Lally, grupės Ataxia vardu. Frusciante paliko Red Hot Chili Peppers 1992-aisiais, nuo pervargimo, kurį sukėlė staigus grupės išpopuliarėjimas. Pirmąjį savo solinį albumą „Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt“ jis išleido 1994-aisiais. Antrasis albumas, „Smile from the Streets You Hold“, buvo išleistas 1997-aisiais. Jis pašalintas iš prekybos paties muzikanto noru 1998-aisiais. Po sugrįžimo į Red Hot Chili Peppers, Frusciante kartu su grupe įrašė „Californication“ ir netrukus išleido savo trečiąjį albumą „To Record Only Water for Ten Days“.
2006-aisiais Red Hot Chili Peppers išleido dvigubą albumą „Stadium Arcadium“, kuris laimėjo „Grammy“ apdovanojimą. Tai buvo paskutinis albumas, kuriame grojo Frusciante. Neilgai trukus, jis pradėjo įrašinėti savo dešimtąjį solinį albumą „The Empyrean“, kuris buvo išleistas 2009-aisiais. Tais pačiais metais gitaristas pranešė, jog palieka grupę Red Hot Chili Peppers. 2012 m. išleido EP „Letur-Lefr“ bei „Sect In Sgt“ EP (po „Trickfinger“ slapyvardžiu), taip pat albumą „PBX Funicular Intaglio Zone“, kurio tęsinys „Enclosure“ buvo išleistas 2014 m. Po metų buvo išleistas albumas „Trickfinger“, kurio tęsinys „Trickfinger II“ išleistas 2017 m. Tuo pačiu metu, Frusciante taip pat dirbo kartu su Venetian Snares grupėje „Speed Dealer Moms“, grupėse „Swahili Blonde“ ir „Kimono Kult“ su buvusia žmona Nicole Turley, taip pat grupe „Black Knights“. 2019 m. jis grįžo į „Red Hot Chili Peppers“ ir 2022 m. kartu su jais išleido du naujus albumus - „Unlimited Love“ ir „Return of the Dream Canteen“.
Juga
Seniausiose kosmografinėse tradicijose išskiriamos 4 jugos, kurios yra aprašomos epinėje literatūroje:
Jugos pavadinimas kilęs iš lošimo kauliukais (matyt, susiję su burtų metimu archainės visuomės gyvenime) – taip buvo vadinamos lošimo kauliuko pusės su skaičiais 4, 3, 2 ir 1, ir šioje sekoje palankumas mažėjo. Mokyme apie jugą ši simbolika vėliau taip pat vystoma: keičiantis jugoms, (dharmos) dėsnio pagrindas silpnėja – iš pradžių jis laikosi ant 4 „stulpų“, po to – ant 3, ant 2 ir, pagaliau, ant 1; jugų trukmės taip pat sudaro santykį 4:3:2:1, ir jos trunka atitinkamai 1 728 000–1 296 000–864 000–432 000 metų.
Keturios jugos sudaro vadinamąją mahajugą („didžiąją jugą“ – 4 320 000 metų), o 1000 mahajugų, einančių viena po kitos, – 1 kalpą, arba vieną Brahmos „dieną“; kalpa, savo ruožtu, dalinama į 14 manvantarų („Manu periodų“), kurių kiekvieno metu valdo vienas iš dėsnio aiškintojų ir turi Manu vardą. Kiekvienos kalpos pabaigoje danguje pasirodo 12 (kitose versijose – 7) saulės, jos iki pelenų sudegina pasaulius, ir šie užgimsta naujojoje kalpoje. Brahmos gyvenimas trunka 100 dieviškųjų metų, ir šiam laikotarpiui pasibaigus, sunaikinami ne tik pasauliai, bet ir visos būtybės, įskaitant ir patį Brahmą, o paskui, po 100 dieviškųjų metų chaoso, užgimsta naujasis Brahma.
Pagal tradiciją, šiuo metu mes turime 6-ąjį kalijugos tūkstantmetį, ir šis laikotarpis, perskaičiavus metus, prasidėjo iš 17 į 18 dieną 3102 metų vasarį prieš mūsų erą; ji įeina į esamos kalpos 28-osios mahajugos 7-ąjį manvantarą, kurį valdo Manu Vaišvasvata, laikomas „Manu Įstatymų“ kūrėju. Kalpa vadinama „varaha“ („šernas“ – tokiu pavidalu Višnus įsikūnijo) ir yra esamo Brahmos 51-ųjų metų pirmoji dieviškoji diena.
Havajai (salynas)
Pavadinimas
Šis salynas kurį laiką buvo vadintos Sendvičo salomis. Tokį vardą savo rėmėjo, Sendvičo grafo Džono Montagu (John Montagu) garbei suteikė kapitonas Džeimsas Kukas, 1778 m. sausio 18 d. priplaukęs šį iki tol europiečiams nežinomą salyną. XIX a. šis pavadinimas palaipsniui nustotas vartoti.
Dabartinis salyno pavadinimas kilęs iš didžiausios salos vardo.
Topografija
Havajų salyną sudaro 137 sausumos plotai, užimantys 16 634 km², būtent, 19 stambesnių salų ir atolų, taip pat gausybė mažų salelių, ištįsusių Ramiajame vandenyne 2400 km ilgio grandine iš šiaurės vakarų į pietryčius tarp 19 ir 29 šiaurės paralelės, pradedant Kurės atolu šiaurėje ir baigiant Havajų (Didžiąja) sala pietuose. Tradiciškai Havajų saloms priskiriami ir povandeniniai kalnai, priklausantys tai pačiai geologinei formacijai. Tai labai izoliuotas sausumos plotas, kadangi nuo artimiausio žemyno jį skiria apie 3000 km atstumas.
Didžiausios Havajų salos užima 99 % viso archipelago ploto (iš šiaurės į pietus; alternatyvūs pavadinimai lietuviškuose šaltiniuose, plotas vieno kv. km. tikslumu, didžiausias aukštis virš jūros lygio): Viso išvardintos salos, išskyrus Kahoolavę, gyvenamos. thumb|400px|Havajų karštojo taško veikla Ramiajame vandenyne paliko pėdsaką, sudarytą iš povandeninių ugnikalnių, vadinamą Imperatoriaus kalnagūbriu
Havajų Šiaurės Vakarų salos
Į šiaurės vakarų nuo Niihau driekiasi vadinamosios Havajų Šiaurės Vakarų, arba Havajų Pavėjinės, salos. Tai nedidelės salelės, rifai ir atolai, kuriuose nėra nuolatinių gyventojų. Tarp jų paminėtinos šios (alternatyvūs pavadinimai havajiečių kalba, plotas):
Geologija
Havajų salynas yra virš jūros lygio iškilusių ugnikalnių virtinė, kurią iškėlė Havajų karštojo taško vulkaninė veikla ir priklauso Havajų - Imperatoriaus kalnagūbrio grandinei, nusidriekusiai maždaug 6000 km nuo povandeninio Loihi ugnikalnio iki Aleutų lovio vakarinės dalies. Salos tėra tik nedidelė dalis geologinės formacijos, kuriai priklauso daugiau kaip 80 didelių vulkaninių skydų (kai kurie šaltiniai nurodo ir didesnius skaičius ir kurią suformavusios lavos apytikslis tūris yra 775 000 km³.
Kadangi Ramiojo vandenyno plokštė slenka į šiaurės vakarus 9-10 cm per metus greičiu, seniau susiformavę ugnikalniai jau gerokai nutolo nuo karštojo taško ir yra nebeaktyvūs, o jų iškeltos salos mažesnės, kadangi jas per daugybę metų paveikė erozija. Didesnis vulkaninis aktyvumas per pastaruosius du šimtus metų pastebimas tik pietinėje (Didžiojoje) saloje (Kilauea per pastaruosius du dešimtmečius kasmet išmeta apie 2 km³ lavos) ir povandeniniame Loihi ugnikalnyje.
Maui, Molokai, Lanai ir Kahoolavė yra likutis prieš 1,2 mln. metų susiformavusios didelės Maui Nui salos (apie pusantro karto didesnė už dabartinę Didžiąją salą), kuri prieš 200 000 metų suskilo į minėtąsias salas, o jos vulkaninis aktyvumas baigėsi sulig paskutiniu užfiksuotu Haleakalos išsiveržimu 1790 m. (duomenys prieštaringi). Maui Nui sudarė 7 vulkaniniai skydai. Ilgainiui, kylant Pasaulinio vandenyno lygiui, o Maui Nui ugnikalniams smengant dėl svorio ir erozijos, vanduo užliejo juos jungusius balnus ir atskyrė į savarankiškas salas. Didžiausias vandenyno gylis tarp šių salų siekia 500 m.
Beveik visa karštojo taško lava yra bazaltinė, todėl ir Havajų vulkanai sudaryti iš bazaltinės uolienos, jų išsiveržimai priskiriami Havajų tipui, t. y. kai skysta ir labai karšta lava liejasi ramiai, be sprogimų ir pasklinda dideliame plote. Ji gali lietis „ugnies užuolaidomis“, kai raudonai įkaitusi lava pro plyšius trykšta iki keliasdešimties metrų aukštumo fontanais, arba suformuodama lavos ežerus.
Havajai yra didelio tektoninio aktyvumo zonoje, čia kasmet fiksuojami apie 50 žemės drebėjimų, stipresnių negu 3,5 balo pagal Richterio skalę.
Klimatas
220px|thumb|right|Kauai salos pakrantėDrėgmę į Havajus atneša pasatai, todėl daugiausiai kritulių iškrenta šiaurinėse ir rytų pakrantėse, o pietinės ir vakarinės (pavėjinės) pakrantės yra sausesnės. Dauguma kritulių iškrenta žiemos mėnesiais (rugpjūtis – balandis), o sausi orai dominuoja nuo gegužės iki rugsėjo.
Oro temperatūra jūros lygyje svyruoja nuo 29-32 °C vasaros mėnesiais iki 18-21 °C žiemą. Oras žemumose retai įšyla virš 32 °C ar atvėsta žemiau 16 °C. Tačiau aukštumose žymiai vėsiau: Mauna Loa, Mauna Kea ir Haleakalą žiemomis kartais uždengia sniegas.
Vandenyno vandens temperatūra ties Havajais svyruoja nuo 23 °C vasario mėnesį iki 27 °C rugsėjį. Pavėjinėje salų pusėje vanduo kai kuriomis itin šiltomis dienomis gali trumpam įšilti iki 32 °C, bet tai nėra įprastas reiškinys.
Nors Havajų orus daugiausiai lemia pasatai, čia kyla ir vietiniai vėjai, kai kuriose vietovėse pasiekiantys 100-160 km/val. greitį (Kula ir Lahaina vietovėse, vakariniuose Haleakalos šlaituose Maui saloje).
Lietūs vietomis labai gausūs: įprasta, kad priešvėjinėje salų pusėje per dieną trumpai palytų iki 10 kartų.
Fauna ir flora
thumb|left|220px|Endeminis Havajų augalas - sidabrinis kardas (Argyroxiphium sandwicense ssp. macrocephalum) Havajų salyno fauna ir flora izoliuotai vystėsi milijonus metų, todėl pasižymi endeminių rūšių gausybe. Įvertinant vietinių rūšių raidą, reikia atsižvelgti ir į tai, kad dabartinės salos yra palyginti jaunos, nes virš vandens iškilo tik maždaug prieš 10 mln. metų, o senosios, šiaurinėje salyno dalyje esančios salos, nugrimzdo arba buvo labai paveiktos erozijos, tapo atolais, taigi endeminių rūšių egzistavimo sąlygos nuolatos kito. Pavyzdžiui, Kurės atolas, po truputį su Ramiojo vandenyno plokšte migruodamas į šiaurę, atsidūrė prie vadinamosios Darvino taško ribos, t. y. tokios temperatūros vandenyse, kur dar gali augti koraliniai rifai (Kurė yra šiauriausias planetos atolas).
Pirmųjų žmonių, polineziečių, atvykimas VI a. pr. m. e. padarė esminę įtaką vietinei gyvajai gamtai. Buvo kertami miškai, auginami įvežtiniai augalai ir gyvūnai (iki pirmųjų žmonių pasirodymo čia visai nebuvo žinduolių). Atvykėliai atgabeno ėdrias kiaules ir ožkas, ilgainiui smarkiai pakenkusias augalams ir dirvožemiui, ir žiurkes, pridariusias daug žalos vietiniams paukščiams ir bestuburiams. Šiuo metu dalis senųjų Havajų rūšių išnyko arba joms gresia išnykimo pavojus: iš 2690 augalų rūšių net 946 yra nevietinės, o 800 vietinių rūšių gresia išnykimas. right|thumb|220px| 23 [[Arekiniai|vėduvių (Pritchardia) rūšys yra Havajų endemikai]]. Kai kurie sąmoningi mėginimai subalansuoti padėtį baigėsi nesėkme. Štai XX a. antrojoje pusėje Havajuose buvo įveista Indijos mangustų (Herpestes auropunctatus), tikintis, kad jos reguliuos vietinę žiurkių populiaciją. Tačiau pasirodė, kad mangustos sėkmingai naikina tik kai kurių rūšių žiurkes, bet padaro labai daug žalos paukščiams ir ropliams. Paprastosios mainos (Acridotheres tristis) buvo įveistos, kad naikintų cukranendrių kenkėjus, tačiau tapo agresyvių įvežtinių piktžolių – amerikinės lantanos (Lantana camara) – platintoju. Boigos (tikrųjų žalčių pošeimio atstovai), matyt, su kroviniais pateko į Havajus ir pradėjo sparčiai plisti, bet vyriausybei investavus nemažas lėšas, išnaikintos, kol nespėjo padaryti esminės žalos vietinėms paukščių populiacijoms.
Pasaulio gamtos fondas Havajų drėgnuosius miškus ir Havajų sausuosius miškus įtraukė į Global 200 ekologinių regionų sąrašą.
Graužiai
Graužiai vadinami kaimai Lietuvoje:
Akiračiai (mėnraštis)
Akiračiai – JAV lietuvių atviro žodžio mėnraštis, ėjęs 1968 m. liepos iki 2005 m. sausio Čikagoje, o nuo 2005 m. – Lietuvoje.
Leidinys
Leidžia Santaros-Šviesos federacija. Rašo politikos, ekonomikos, kultūros, lietuvių literatūros bei kalbos temomis, skelbia Lietuvos ir išeivijos spaudos apžvalgas, recenzijas, interviu, poleminius straipsnius, laiškus. Bendradarbiauja Lietuvos ir lietuvių išeivijos žurnalistai, politikai, mokslo, kultūros veikėjai. Kasmet išeina po 10 numerių.
Spausdino Morkūno spaustuvė.
Redaktorių kolegija
Redaktorių kolegijos nariais yra buvę: Donatas Bielskus, Karolis Drunga, Raimundas Mieželis, Liūtas Mockūnas, Zenonas Rekašius, Tomas Remeikis, Alfredas Erichas Senas, Julius Šmulkštys, Tomas Venclova, Vytautas Zalatorius, Henrikas Žemelis, Vaidas Repečka.
Bendradarbiai
Algirdas Titus Antanaitis, Zita Čepaitė, Leonardas Dambriūnas, Vytautas Aleksandras Jonynas, Vytautas Kavolis, Violeta Kelertienė, Gražutė Šlapelytė-Sirutienė, Rimvydas Šliažas, Vincas Trumpa.
1038 m.
1038 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Žarnokai
thumb|right|200px|Skrandžio gabalėliai Italijos turguje
Žarnokai - gyvulio skrandžio gabalėliai ar žarnos, skirti valgymui, taip pat valgis iš galvijo, avies ar kiaulės skrandžio, supjaustyto gabalėliais ir išvirto sriuboje.
Jautienos žarnokai paprastai daromi iš pirmų trijų karvės skrandžio dalių (prieskrandis, tinklainio, knygenos). Šliužą maistui naudoja gerokai rečiau.
Žarnokus daro ir iš avių, ožkų, kiaulių ir elnių skrandžių.
Neplautas skrandis dvokia nuo apvirškinto skrandžio turinio, todėl jį kartais laiko netinkamu maistui. Gaminant žarnokus skrandžiai turi būti labai gerai išvalyti ir išplauti.
Laima Peleckienė
Laima Peleckienė (g. 1958 m. gegužės 7 d. Pakruojyje) – Lietuvos žurnalistė, pedagogė.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą, 1987 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete žurnalistikos specialybę.
1981–1985 m. vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Šiauliuose. 1985–1989 m. – Šiaulių „Titnago“ spaustuvėje leidžiamų, ryšių kanalais perduodamų Šilalės, Joniškio, Kelmės, Tauragės rajonų laikraščių korektorė ir išleidžiančioji redaktorė, 1990–1991 m. – Lietuvos telegramų agentūros ELTA Šiaulių krašto korespondentė. Nuo 1991 m. dienraščio „Lietuvos rytas“, nuo 2001 m. „Lietuvos žinios“ korespondentė Šiaulių krašte. Nuo 2006 m. UAB „Komunikacijos vartai“ direktorė.
Latvijos geografija
Latvija yra šalis rytinėje Baltijos jūros pakrantėje, tarp Estijos ir Lietuvos. Apie 98 % šalies teritorijos yra žemiau nei 200 m virš jūros lygio. Paskutinis ledynmetis padalino Latviją į tris pagrindinius regionus (neskaitant mažai išraižytos pakrantės lygumos): morenines Vakarų ir Rytų aukštumas ir Vidurio žemumą. Moreninės kalvos su daugybe ežerų ir upelių kraštovaizdyje vyrauja (40 % teritorijos). Latvijoje yra daugiau nei 12 000 upių, tačiau tik 17 jų yra ilgesnės nei 100 km, taip pat daugiau nei 3000 nedidelių ežerų. Didžiausios upės yra Dauguva, Lielupė, Gauja, Venta ir Salaca.
Latvija turi 531 km smėlėtą pakrantę, Liepoja ir Ventspilis yra svarbūs neužšąlantys Baltijos jūros uostai. Šiaurės vakaruose krantus skalauja sekli Baltijos jūros Rygos įlanka.
Apie 52 proc. šalies teritorijos dengia miškai (tarp jų pušynai sudaro 34%, eglynai – 18%, beržynai – 30% ). Gamtiniai ištekliai: gintaras, durpės, klintis, dolomitas, vandens energija, ariama žemė.
Pagal plotą, kuris sudaro 64,559 kv. km, Latvija yra šiek tiek mažesnė už Lietuvą, tačiau didesnė nei tokios Europos šalys kaip Albanija, Belgija ar Šveicarija.
Reljefas
Latvijos centre plyti Centrinė Vidžemės aukštuma (Gaizinkalnas, 311 m). Į šiaurės rytus nuo jos, Estijos pasienyje, yra Alūksnės aukštuma (Delinkalnis, 271 m). Latvijos pietryčiuose yra upių slėnių, ežerų duburių suskaidyta Latgalos aukštuma (Didysis Liepukalnis, 289 m) - moreninės kalvos ir keimai. Tarp Centrinės Vidžemės ir Latgalos aukštumų yra Rytų Latvijos žemuma, o jos centre - plokščia, pelkėta Lubano žemuma. Latvijos teritorija geologiniu požiūriu yra Rytų Europos platformoje. Kristalinis pamatas Latvijos šiaurės rytuose stūgso 300-400 m gylyje, pietvakariuose - iki 2200 m. Nuosėdų dangą sudaro viršutinio proterezojaus, paleozojaus, triaso, jūros karbonatinės ir terigeninės nuosėdos, kvartero dariniai.
Vandens telkiniai
Latvijoje teka apie 12 400 upių, iš kurių didžiausios yra Dauguva, Lielupė, Gauja, Venta, Nemunėlis ir Uogrė. Didžiausioji upė Dauguva nuo seno buvo svarbiu vandens keliu. Ja vietinės gentys, taip pat vikingai, rusai ir kiti europiečiai naudojo prekybai ir kariniams tikslams. 1020 km ilgio Dauguva (aukštupyje vadinama Vakarų Dvina) išteka iš Valdajaus aukštumos Rusijos Tverės srityje, vingiuoja per šiaurinę Baltarusiją ir pasisuka į Latviją, kuria teka 352 km iki įteka į Rygos įlanką. Ties Ryga Dauguva yra nuo 650 iki 750 m pločio, o deltoje - 1,5 km. Bendras metinis Dauguvos debitas yra 21 km3.
Latvijos upės priklauso atviros Baltijos jūros (Venta), Rygos įlankos (Lielupė, Dauguva, Gauja, Salaca), Suomijos įlankos (Siniaja, Ludza, Utroja ir Velikaja) baseinams. Bendras upių ilgis 37 500 km. 880 upių ilgesnių nei 10 km, 17 ilgesnių nei 100 km Daugiausiai vandens su savo intakais į jūrą atplukdo Dauguva, Lielupė, Venta, Gauja ir Salaca. Upių tinklo vidutinis tankumas 580 m/km². Užšalusios būna gruodžio-kovo mėnesiais.
Klimatas
Latvijoje vyrauja vidutinių platumų klimatas, pereinamasis iš jūrinio į žemyninį. Sausio vidutinė temperatūra pajūryje nuo -2 °C iki -3 °C, rytuose -7 °C, liepos atitinkamai +16 °C ir +18 °C. Kritulių 550-800 mm per metus (~70 % vasarą). Daugiausiai jų iškrinta Vidžemės aukštumoje, mažiausiai Vidurio Latvijos žemumoje. Vegetacijos laikotarpis 175 - 195 dienos. Vyrauja vakarų vėjai. Per metus būna 150 - 180 apsiniaukusių dienų.%.
Latvijos klimatui įtaką daro vyraujantys pietvakarių vėjai, ateinantys iš Atlanto vandenyno. Drėgnumas yra gan aukštas, dangus paprastai būna debesuotas. Per metus vidutiniškai būna tik 30-40 saulėtų dienų. Vidutiniškas kritulių kiekis žemumose paprastai viršija 20 colių (500 mm), o aukštumose gali siekti ir viršyti 30 colių (760 mm) ribą. Šiltasis sezonas trunka 125-155 dienas. Vasaros būna vėsios ir lietingos. Vidutinė temperatūra birželio mėnesį siekia apie 17 °C, nors kartais temperatūra šokteli iki 34 °C. Žiema ateina lėtai ir trunka nuo gruodžio vidurio iki kovo mėnesio vidurio. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja nuo maždaug -2 °C pakrantėje iki maždaug -7 °C šalies rytuose. Retkarčiais temperatūra gali smarkiai kristi iki -40 °C šalčio. Apačioje pateikiami klimato rekordai:
Dirvožemiai
~52 % Latvijos žemės ūkio naudmenų yra jauriniuose (daugiausiai velėniniuose jauriniuose) dirvožemiuose. Velėninių jaurinių dirvožemių daugiausia aukštumose. Velėninių karbonatinių dirvožemių yra 4 %, aliuvinių - 2 %. Žemumose labiau paplitę jauriniai, velėniniai glėjinai (iš jų viso yra 15 %), velėniniai jauriniai glėjiniai (8 %) ir pelkiniai dirvožemiai (19 %).
Augalija ir gyvūnija
Didelę dalį šalies dengia miškai (apie 40 % Latvijos ploto). 51 % visų miškų yra pušynai. Jų daugiausia šalies vakaruose, pietryčiuose ir šiaurės vakaruose. Eglynai užima 17 %, o beržynai 21 % miško. Yra ąžuolynų, alksnynų, drebulynų. Pavieniui auga klevai, liepos, uosiai. Per paskutiniuosius 100 metų Latvijos miškų plotas padvigubėjo ir šis procesas tęsiasi. Miškais nederlingi plotai užauga savaime arba yra užsodinami. Beveiki visi Latvijos miškai yra laisvai prieinami, dėl to paplitęs mėlynių, spanguolių, grybų rinkimas.
Latvijos miškininkystės įstatymai yra vieni griežčiausių Europoje, jais reguliuojami miškų kirtimai. Kasmet miškuose išauga apie 25 mln. kubinių metrų medienos, o iškirsti leidžiama apie 12-13 mln. kubinių metrų, dėl to dideja brandžių ir senų miškų dalis. Dėl gausių medienos resursų Latvijoje yra gerai išvystyta medienos apdirbimo pramonė, mediena ir jos produktai yra svarbi šalies eksporto prekė. Latvijos medienos apdirbimo įmonės yra svarbūs žaidėjai Europos rinkose.
Tradicinis Latvijos miškininkystės metodas plynai kertant nedidelius plotus bei platus miškų, kurie yra mažai paveikti žmonių veiklos, tinklas, taip pat gyventojų judėjimas iš kaimiškųjų vietovių į miestus leido susikurti unikaliai biologinei įvairovei miškuose, kur randamos gyvūnų ir paukščių rūšys, nesutinkamos ar labai retos kitur Europoje.
Pievos užima 4 %, o pelkės 4,7 % Latvijos ploto. Labiausiai pelkėti šiaurės rytai. Iš viso yra ~2000 aukštesniųjų augalų rūšių, iš jų 1390 gaubtasėklių, 84 plikasėklių rūšys. 240 rūšių yra vaistinės, 155 tinka maistui, 284 dekoratyvinės ir 100 nuodingų.
Manoma, kad pirmieji gyvūnai gyvenę Latvijos teritorijoje ledynmečiu buvo vabzdžiai ir kiti bestuburiai. Pirmieji žinduoliai atklydę į Latviją buvo šiaurės elniai, kurie dabar gyvena tundroje. Šiek tiek vėliau pradėjo gyventi ir mėsėdžiai - rudieji lokiai, vilkai ir poliarinės lapės. Dabartinio Latgalos regiono teritorijoje gyvenę rudieji lokiai dabar išnaikinti. Ilgainiui kintant klimatui, prasidėjo augmenijos ir gyvūnijos pokyčiai. Atlanto laikotarpiu, kai klimatas buvo šiltesnis, Latvijos teritorijoje gyveno daug žolėdžių: tauras, laukiniai arkliai ir stumbrai. Latvijoje šiuo metu yra 507 stuburinių ir apie 17 540 rūšių bestuburių gyvūnų. Pagal 1992 m. Pasaulio gamtos fondo studiją Latvijoje gyvena juodųjų gandrų, bebrų, ūdrų, lūšių ir vilkų populiacijos. Taip pat yra daug elnių (86 000: taurieji elniai ir stirnos), šernų (32 000) ir lapių (13 000).
Tam tikrą poveikį gyvąjai gamtai padarė sovietinis periodas. Vakarinė Latvijos pakrantė buvo kruopščiai saugomas pasienio regionas. Beveik visi namai netoli jūros buvo nugriauti ar perkelti. Taip susidarė apie 300 km ūkinės veiklos neveikiama jūros pakrantė, su kuria ribojasi pušų ir eglių miškai bei smėlio kopos. Iki šiol išliko draudimas statyti statinius arčiau nei 1 km iki jūros pakrantės. Tuo tarpu jūros pakrantė aplink Rygą sovietiniais laikais buvo labai veikiama turizmo. Jūrmala, su savo SPA ir viešbučiais, aukštomis pušimi, smėlėtais paplūdimiai, senovine architektūra tebetraukia turistus tiek iš Rytų, tiek iš Vakarų.
Plotas ir sienos
Plotas: iš viso: 64,588 km² žemė: 64,588 km² vanduo: 0 km²
Pajūris: 498 km
Aukščio ekstremalumai: Žemiausias taškas: Baltijos jūra 0 m Aukščiausias taškas: Gaizinkalnas 312 m
Latvijos geografinės koordinatės
Žemėtvarka
Žemėtvarka: ariama žemė: 27 % miškai 46 % kitas: 14 % (1993 duomenys)
Dargužių apylinkė (Jonava)
Dargužių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kulvos apylinkės ir Žeimių apylinkės.
UEFA taurė 2004–2005 m.
UEFA taurė 2004-2005 m. – 34-asis UEFA taurės turnyras (47-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2004 m. vasarą. Taurę laimėjo klubas, 2005 m. gegužės 18 d. finale nugalėjęs  klubą. Iš esmės pasikeitė turnyro formatas: įvestas papildomas atrankos etapas, o antrajame pagrindinių varžybų etape klubai suskirstyti į 8 grupes po 5 klubus. Paskesni etapai nepakito.
Grupių turnyras (1/32 finalo)
Klubai suskirstyti į 8 grupes. Grupių turnyrai vyko vieno rato sistema (be atsakomųjų rungtynių). Grupių galutinės lentelės:
Fluorescencija
thumb|300px|right|Fluorescuojantys mineralai Fluorescencija – reiškinys, būdingas kai kurioms medžiagoms. Apšviestos (dažniausiai ultravioletiniais spinduliais), jos sugeria tuos spindulius ir skleidžia regimąją šviesą, t. y. didesnio bangos ilgio šviesą. Šis spinduliavimas baigiasi, vos tik nutraukiamas išorinis apšvietimas.
Fluorescencijos terminas kilo iš mineralo fluorito (kalcio fluorido) pavadinimo, kadangi jame pirmiausia buvo pastebėtas fluorescencijos reiškinys.
Fluorescencija turi daug praktinių pritaikimų mineralogijoje, gemologijoje, cheminiuose sensoriuose (flurescencinė spektroskopija), fluorescenciniame žymėjime, dažuose, biologiniuose detektoriuose ir, dažniausiai, fluorescencinėse lempose.