cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Redaktorius
Teksto redaktoriai
Profesionalūs redaktoriai gali specializuotis teksto srityje. Taisomos kalbos, stiliaus klaidos, su autoriumi gali būti aptariamas ir tobulinamas teksto prasminių dalykų pateikimas. Jei redaktorius yra tik kurios nors srities specialistas, paprastai tekstams tobulinti yra kviečiamas stilistas, taisantis kalbos stiliaus dalykus ir gramatines klaidas. Kadangi pastarosios yra dėl apsirikimų neišvengiamos spaudos srityje, tekstai būna patikrinami korektoriaus. Jo vaidmuo atsiradus kompiuterinei technikai ir elektroninėms tvarkyklėms yra sumenkėjęs. Stilisto ir korektoriaus darbas paparastai dar vadinamas techniniu redagavimu. Tai reiškia kažką pakeisti, patobulinti ir pan. Redagavimas daugiausia atliekamas leidyklose, redakcijose profesionalių redaktorių.
‎Redagavimo lygmenys ir redaktorių tipai
Redaktoriai:
Kalbant apie teksto redagavimo lygmenis, išskiriami keli pagrindiniai:
Readaktorių tipai, kaip ir redagavimas, klasifikuojami įvairiai, bet leidyklų darbuotojus, dažniausiai vadinamus redaktoriais, apibendrintai galima skirti į 3 pagrindines grupes :
Nors redaktoriams tenka vadybos užduočių, pagrindine jų atsakomybe išlieka tekstų kokybė, tai yra mikrolygmeniu atliekami darbai. Šiuolaikinėje Lietuvos knygų leidyboje nėra išsikristalizavusi turinio, arba kitaip kūrybinio, redaktoriaus darbo erdvė. Lietuvos leidykloms (skirtingai nei gilesnes leidybos tradicijas turinčioms užsienio leidykloms) vis dar trūksta specialistų, galinčių redaguoti tekstą makrolygmeniu.
Kasbaraičių apylinkė
Kasbaraičių apylinkė (arba Kazbaraičių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raseinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalnujų apylinkės ir Laužų apylinkės.
Paulių apylinkė
Paulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paalsio apylinkės.
Romos tema
Romos tema – tai viena iš pagrindinių loginės šachmatų mokyklos temų, susijusių su šachmatų figūrų atitraukimu ir įtraukimu. Teminiame klaidinančiajame pėdsake baltųjų grasinimą atremia juodųjų figūra. Todėl pradžioje baltieji įgyvendina paruošiamąjį planą ir atitraukia neparankią juodųjų figūrą į paralelę liniją. Tai sumažina figūros galimybes gintis, kas silpnina juodųjų poziciją.
Galimos kelios juodųjų figūros susilpninimo pasekmės: besiginančioji juodųjų figūra kertama, užstojama, ji blokuoja šalia juodųjų karaliaus ar kitos figūros laukelį, baltieji laimi tempą (cugcvangas) ir kt.
1955–1965 m. Lietuvos TSR rajonų reformos
'''1955–1965 m. LTSR rajonų reformos''' – procesai, kurių metu 1955–1965 m. keliais etapais buvo atliekami Lietuvos TSR rajonų stambinimai. Reformas pradedant, 1955 m. respublikoje buvo 87 rajonai, įkurti 1950 m. Rajonų ir apylinkių situaciją reformų pradžioje labiausiai atitiko 1954 m. LTSR apylinkių reforma, išsami gyvenviečių situacija pateikta 1959 m. suskirstymo žinyne (tačiau jau nebe 87, bet 79 rajonuose). Apylinkių situaciją besibaigiant reformoms atitiko 1963 m. LTSR apylinkių reforma. Visiškai baigiant rajonų reformas 1965 m. liko 44 rajonai – toks Lietuvos suskirstymas į rajonus gyvavo iki pat 1994 m., o daugelio rajonų ribos išliko nepakitusios iki šių dienų.
Reformos
Rajonai buvo reformuojami keliais etapais, kurių seka nebuvo iš anksto suplanuota. Rajonai buvo stambinami taip:
Romos tema
Istorija
Temą 1858 m. atrado anglų šachmatų kompozitorius Henris Kidsonas (Henry Edwin Kidson, 1832–1910)
Romos tema naudojama ir etiuduose. Pirmą kartą tai padarė latvių šachmatininkas ir šachmatų kompozitorius Hermanis Matisonas (Hermanis Matisons, 1894–1932).
Uždaviniai
Romos temos uždaviniams būdinga, kad juodųjų gynyba, mėginimo žaidime ir po paruošiamojo plano įvykdymo, atliekama ta pačia susilpnintąja figūra.
NGC 6528
220px|thumb|NGC 6528 kamuolinis spiečius
NGC 6528 – kamuolinis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Nuo Saulės šis spiečius nutolęs 25 800 šm, o nuo galaktikos centro – 2000 šm. Objekto regimasis ryškis – 9,60, o regimasis skersmuo – 16,6 arkminutės.
Šį spiečių 1784 m. birželio 24 d. atrado astronomas William Herschel (savo kataloge pažymėjo kaip H 2.200).
Danguje NGC 6528 matomas netoliese NGC 6522 – kito kamuolinio spiečiaus.
Iš kitų kamuolinių spiečių NGC 6528 išsiskiria dideliu metališkumu, savo sudėtimi jis labai panašus į NGC 6553 spiečių, o tai rodytų, kad abu spiečiai susiformavo panašioje aplinkoje.
Baukio ežeras
Baukio ežeras arba Kunigiškių ežeras - ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Vyžuonų, Dvarašilio miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius - 0,42 km, plotis - iki 0,15 km. Altitudė 105,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Į šiaurę įsikūręs Kunigiškių II kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės intako Nasvės baseinui.
Frank Turner
Francis Edvardas Turneris (Francis Edward Turner, g. 1981 m. gruodžio 28 d.) – anglų pankroko ir folk muzikos atlikėjas ir dainų autorius. Karjerą pradėjo kaip post-hardcore grupės „Million Dead“ vokalistas. 2005 m., išsiskyrus grupei, pradėjo solinę karjerą, daugiausiai grodamas akustinę muziką. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs devynis solinius albumus, iš kurių naujausiasis, „FTHC“, išleistas 2022 m. vasarį.
Diskografija
Soliniai albumai
KK Kretinga
Kretingos „Kretinga“ – komanda, atstovaujanti vakarų Lietuvoje įsikūrusį to paties pavadinimo miestą ir dalyvaujanti Regionų krepšinio lygos pirmenybėse.
Istorija
Kretingos „Kretingos“ komanda buvo įkurta 1999 m., tačiau pirmaisiais savo egzistavimo metais didesniais pasiekimais nepasižymėjo. Klubo atgimimas prasidėjo maždaug 2014 m., kuomet prie komandos vairo stojo vietos krepšinio mokyklą baigęs Arimantas Mikaločius.
Daugiausia naujojo trenerio pastangomis 2016-2017 m. sezono pradžioje prie „Kretingos“ ekipos buvo prisijungęs vienas garsiausių kretingiškių Aidas Viskontas.
2016-2019 m. „Kretinga“ pateko į RKL ketvirtfinalio etapą, tačiau nė karto nesugebėjo jo peržengti, o 2019-2020 m. dėl COVID-19 pandemijos nutraukos sezoną „Kretingos“ komandai pagal reguliariojo sezono rezultatus atiteko 7-oji vieta.
Burundžio demografija
|thumb|right|400px|Vaikai [[Bužumbūra|Bužumbūroje, Burundžio sostinėje.]]
thumb|right|400px|Gyventojų skaičiaus kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų padidėjo daugiau nei du kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
thumb|right|400px|Burundžio gyventojų skaičiaus piramidė (2005 m. duomenys).
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Burundžio demografiją.
Gyventojų skaičius: 1 060 714 (2013 m. apskaičiavimai)
Gimstamumas: 40,04 gimimų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)
Metinis populiacijos prieaugis: 3,08 % (2013 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių pasiskirstymas:
Vidutinis moterų gimdymo amžius: 21,3 metai (2010 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas:
AIDS/ŽIV:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
'''5–14 m. amžiaus vaikų darbas:'''
'''15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:'''
Etninės grupės:
Religijos:
Kalbos:
Tomas Konstantas Osolinskis
Tomas Konstantas Osolinskis (1716-1782 ) – Krokuvos kanauninkas (1730), Nursko seniūnas (1739) , Palenkės kardininkas (1778) , Palenkės medžioklis (1783) , Drohičino taurininkas (1785).
Buvo pasiuntiniu nuo Nursko žemės į 1752 metų seimą. Buvo Čartoriskių konfederacijos narys 1764 metais ir pasiuntinys į 1764 metų konvokacinį seimą nuo Nursko žemės.
Buvo baroko bažnyčios Ciechanuve, baigtos statyti 1739 metais fundatorius. Ten jis buvo palaidotas.
Paupio apylinkė
Paupio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paišlynio apylinkės.
Burundis olimpinėse žaidynėse
Burundis olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1996 m. ir nuo tada šalis siuntė savo sportininkus dalyvauti visose paskesnėse vasaros olimpinėse žaidynėse. Žiemos olimpinėse žaidynėse Burundis niekada nedalyvavo.
Iš viso šalis yra iškovojusi du medalius (vieną aukso, vieną sidabro). Vénuste Niyongabo 1996 m. žaidynėse pelnė aukso medalį lengvosios atletikos sporto šakoje. Po dvidešimties metų, 2016 m. žaidynėse, Francine Niyonsaba šaliai iškovojo antrąjį, sidabro medalį. 2000 m. olimpiadoje dalyvavo jauniausia šalies atstovė – 15-metė atletė Diane Nukuri. Vyriausias šalies atstovas buvo 2008 m. dalyvavęs maratono bėgikas Joachim Nshimirimana, kuriam tuomet buvo 35-eri metai.
Burundžio nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1990 m., o Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas 1993 m.
Aleksandras Grigorjevas
Aleksandras Grigorjevas (, 1837 m. rugsėjo 4 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – po 1886 m. Rusijos imperija ) – rusų istorinio ir portretinio žanro tapytojas, keturiolikos maišto dalyvis.
Biografija
Aleksandras Grigorjevas gimė 1837 m. rugsėjo 4 d. Sankt Peterburge titulinio patarėjo Konstantino Ivanovičiaus Grigorjevo šeimoje.
Aleksandras Grigorjevas įstojo mokytis į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. Studijų metu pasižymėjo kaip gabus studentas. Už pasiekimus dailėje tris kartus buvo apdovanotas Dailės akademijos sidabro medaliu (1851 ir 1858 m.), du kartus – didžiuoju sidabro medaliu (1861 ir 1862 m.). 1862 m. Grigorjevas gavo mažąjį aukso medalį už paveikslą „Mozė išgauna vandenį iš uolos”.
Alexander Wienerberger
Aleksandras Vinerbergeris (, 1891 m. gruodžio 8 d. Vienoje  – 1955 m. sausio 5 d. Zalcburge ) – austrų inžinierius chemikas, 19 m. dirbęs TSRS chemijos įmonėse. Dirbdamas Charkove sukūrė 1932–1933 m. Holodomoro fotografijų seriją, kuri yra masinio bado Ukrainoje įrodymas.
Biografija
Aleksandras Vinerbergeris gimė 1891 m. (kituose šaltiniuose klaidingai nurodoma 1898 m. ) Austrijos-Vengrijos sostinėje Vienoje, žydo ir čekės šeimoje, bet, pasak dukters, pats save laikė austru ir ateistu.
Aleksandras Grigorjevas
Biografija
1877 m. Grigorjevas Peterburgo dailės akademijos užsakymu nutapė Šv. Jurgio paveikslą Nikolajaus stebuklingojo cerkvei, esančiai Atkarske. 1882 m. pagal Dailės akademijos užsakymą jis nutapė ikoną „Paskutinė vakarienė” Aleksino parapijai.
Alexander Wienerberger
Biografija
1910–1914 m. mokėsi Vienos universiteto Filosofijos fakultete.
Pirmojo pasaulinio karo metu buvo mobilizuotas į Austrijos-Vengrijos kariuomenę, dalyvavo mūšiuose su rusų armija, 1915 m. pateko į nelaisvę.
1917 m. galėjo persikelti į Maskvą, kur su draugais įkūrė chemijos laboratoriją. 1919 m. rudenį su padirbtais dokumentais per Estiją iš Tarybinės Rusijos bandė bėgti į Austriją, bet Pskove buvo areštuotas ČK agentų. Vinerbergeris buvo nuteistas už šnipinėjimą. Didžiąją 1920-ųjų dalį praleido Lubiankos kalėjime Maskvoje. Kalint jo chemijos įgūdžius įvertino valdžia. Fabrikuose dirbo kaliniai užsieniečiai, Vinerbergeris paskirtas lakų ir dažų gamybos inžinieriumi, vėliau dirbo sprogmenų gamyklose.
1927 m. iširo jo santuoka su Pabaltijo vokiete Josefina Renimoise (Rönimois), kuri kartu su dukra Annemarie ir sūnumi Aleksandru liko Estijoje (vėliau Annemarie emigravo į Austriją).
1930-ųjų pradžioje su šeima gyveno Maskvoje, kur dirbo vadovaujantį darbą chemijos gamykloje. 1932 m. išsiųstas į Liubučianų gyvenvietę Maskvos srityje, kur dirbo plastiko gamyklos techniniu direktoriumi, o 1933 m. – į Charkovą panašioms pareigoms.
Fotografiniai 1932–1933 m. bado įrodymai
dešinėje|mini|276x276 px| A. Vinerbergerio nufotografuota alkana mergaitė iš Charkovo – viena iš garsiausių [[Holodomoras|Holodomoro nuotraukų.]] Gyvendamas tuometinėje Ukrainos TSR sostinėje Charkove, Vinerbergeris tapo didžiulio bado liudininku, fotografavo šį reiškinį miesto gatvėse, nepaisydamas NKVD arešto grėsmės.
Charkove per badmetį A. Vinerbergeris slapta padarė apie 100 nuotraukų. Jose užfiksuota žmonių eilės prie parduotuvių, išbadėję vaikai, lavonai gatvėse, masinės bado aukų kapavietės. Fotografuojama buvo su vokiška Leica fotokamera, kurią, tikėtina, jam perdavė draugai iš užsienio.
1934 m. išvykdamas į Austriją, Vinerbergeris negatyvus persiuntė diplomatiniu paštu per Austrijos ambasadą. Imtis šios atsargumo priemonės reikalavo Austrijos diplomatai, nes buvo didelė inžinieriaus asmeninių daiktų kratos pasienyje tikimybė, o rastos nuotraukos galėjo kainuoti gyvybę. Grįžęs į Vieną Vinerbergeris perdavė nuotraukas kardinolui Teodorui Innitzeriui, kuris kartu su Tarptautinio tautinių mažumų komiteto generaliniu sekretoriumi Ewald Ammende jas pristatė Tautų Lygai.
1934 m. Tėvynės Frontas Austrijoje išleido Vinerbergerio medžiagą kaip nedidelę brošiūrą pavadinimu „Rusija, kokia ji yra iš tikrųjų“ („Rußland, wie es wirklich ist“), bet be nurodyto autoriaus.
Vinerbergerio fotografijos pirmą kartą tapo prieinamos visuomenei 1935 m., kai Ewald Ammende išleido knygą „Ar Rusija turėtų badauti?“ („Muss Russland Hungern?“), nors saugumo sumetimais nebuvo nurodytas nuotraukų autorius.
Po Anšliuso Vinerbergeris išvengė persekiojimo dėl savo tėvo žydiškos kilmės pareikšdamas, kad šis nebuvo jo biologinis tėvas. Dėl Vinerbergerio žinomumo ir jo ankstesnės antisovietinės veiklos hitlerininkai buvo linkę juo tikėti, nors ir atsisakė priimti į NSDAP. 1939 m. A. Vinerbergeris Austrijoje išleido savo atsiminimų knygą apie gyvenimą Tarybų Sąjungoje, o dvi knygos dalys skirtos Holodomorui. Nuotraukos taip pat buvo įtrauktos į 1942 m. išleistus jo memuarus.
1944 m. Vinerbergeris užėmė karininko ryšininko pareigas Rusijos išvadavimo armijoje. Po karo jam pavyko išvengti perdavimo tarybinei armijai – jis atsidūrė JAV okupacinėje zonoje Zalcburge, kur ir mirė 1955 m.
Nemaršionių apylinkė
Nemaršionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paliepių apylinkės ir Pryšmančių apylinkės.
Laoso ir Lietuvos santykiai
Laoso ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Laoso ir Lietuvos.
Vasaros audra
Siužetas
Komandos iš visos Vokietijos įsikuria ramioje stovyklavietėje ir savaitę treniruodamiesi ruošiasi finalinei irklavimo rungčiai. Teritorija, kurioje jie ruošiasi regatai priklauso pietų Vokietijos irklavimo klubui RSC. Tobis (aktorius Robert Stadlober) ir Achimas (aktorius Kostja Ulmann) ilgus metus buvo geriausi draugai ir kaip komandos kapitonas ir irkluotojas jie padėjo savo komandai pasiekti ne vieną pergalę. Dabar jų laukia kitas iššūkis – regata šalies pakraštyje. Tačiau ši kelionė nebebus tik paprasta vasaros stovykla ir pirmosios problemos netrunka pasirodyti.
Laoso ir Lietuvos santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, ASEM narės. 2022 m. pradžioje Lietuvoje Laoso piliečių negyveno.
Vasaros audra
Siužetas
Berniukai džiaugiasi žinia, jog šalia jų įsikurs merginų irklavimo komanda iš Berlyno, tačiau, dėl netikėto likimo posūkio, merginų komandos pasirodymas atšaukiamas ir jas pakeičia Queerschlag („Queerstrokes“) gėjų jaunimo irklavimo komanda.
Laoso ir Lietuvos santykiai
Laosas yra akreditavęs ambasadorių Lietuvai (reziduoja Švedijoje). Lietuva Laosui ambasadoriaus akreditavusi nėra.
Vasaros audra
Siužetas
Kai labai laukta Berlyno mergaičių komanda pakeičiama į atletiškų vaikinų – gėjų, Tobis ir jo komanda priverčiama grumtis su savo išankstiniais nusistatymais, baimėmis ir, galbūt, paslėptais troškimais. Įtampa auga, Tobio, Achimo ir kitų galvose kaupiasi pyktis ir galiausiai išsilaisvinimas, tarsi kaip vasaros audra, kuri nenumaldomai kaupiasi virš ežero kranto.
Laoso ir Lietuvos santykiai
2022 m. pradžioje Lietuvoje Laoso piliečių negyveno.
Vasaros audra
Siužetas
Viduje tvyranti įtampa tarp jo komandos ir „Queerschlag“ narių, pastūmėja Tobį prisipažinti apie ilgai užslėptus jausmus savo draugui ir komandos nariui Achimui, kuris neabejingas savo merginai Sandrai (aktorė Miriam Morgenstern). Atstumtas Achimo, Tobis jaučiasi prislėgtas, tačiau jį iš dalies paguodžia nauja draugystė su „Queerschlag“ komandos nariu Leo (aktorius Marlon Kittel).
Laoso ir Lietuvos santykiai
Santykiai po 1991 m.
Laosas Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 20 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. rugsėjo 1 d.
Vasaros audra
Siužetas
Galų gale, Tobis prisipažįsta savo komandos nariams esantis homoseksualus. Filmo pabaigoje visos komandos susirungia finalinėje regatoje.
Garso takelis
Filmo garso takelyje skamba hitu tapusi daina „Willkommen“ iš albumo Herz, kurį atlieka vokiečių duetas Rosenstolz; singlas 2004 metų rugsėji pateko į Vokietijos Top 10.
Laoso ir Lietuvos santykiai
Santykiai po 1991 m.
2009 m. gegužės 26 d. įvyko susitikimas tarp Lietuvos ir Laoso užsienio reikalų ministrų. Lietuvos užsienio reikalų ministras Vygaudas Ušackas Hanojuje (Vietnamas) vykstančiame Azijos ir Europos susitikimo šalių užsienio reikalų ministrų susitikime susitiko su Laoso užsienio reikalų ministru Thonglounu Sisoulithu.
2012 m. balandį Lietuvos užsienio reikalų viceministrė Asta Skaisgirytė Liauškienė Brunėjaus sostinėje Bandar Seri Begavane susitiko su Laoso užsienio reikalų viceministru ir aptarė dvišalius santykius. Tų pačių metų lapkričio 5-6 d. viceministrė dalyvavo devintajame Europos ir Azijos valstybių vadovų susitikime, vykusiame Laoso sostinėje Vientiane, ir kalbėjo energetinio saugumo tema globalių iššūkių sesijoje. Tais pačiais metais Laosas Lietuvai akreditavo Vokietijai reziduojantį Laoso ambasadorių.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Laose 2004 m. lankėsi lietuvių keliautojas ir fotografas Paulius Normantas.
2013 m. Laose apsilankė lietuvių kelionių žurnalistai Martynas Starkus ir Vytaras Radzevičius ir įspūdžius nufilmavo „Starkaus ir Radzevičiaus kelionės“ dokumentikos aštuntajame sezone pavadinimu „Su Būda per džiungles“.
2020 m. rugsėjį Europos Sąjungos delegacijos vadovės Laose pareigas pradėjo eiti Lietuvos diplomatė Ina Marčiulionytė. 2022 m. sausį jos iniciatyva Laoso nacionalinėje bibliotekoje Vientiane pristatytos į laosiečių kalbą išverstos Europos Sąjungos šalių knygos vaikams, tarp jų – lietuvių rašytojos Monikos Vaicenavičienės „Kas yra upė?“.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Laoso siekė 31,5 tūkst. eurų, o iš Laoso importuotų produktų nebuvo.
Pasiuntiniai Laosui
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Laosui.
Minix
Minix yra Unix tipo mikrobranduolinės architektūros kompiuterių operacinė sistema. Andrew S. Tanenbaum sukūrė ją mokymo tikslais. Minix operacinė sistema paskatino Linux kūrimuisi. Minix vardas susideda iš dviejų žodžių minimali ir Unix.
Minix yra nemokama atviro kodo programinė įranga, platinama su BSD licencija nuo 2000 m. balandžio mėnesio.
Istorija
Andrew S. Tanenbaum sukūrė Minix operacinę sistemą Amsterdamo Vrije universitete ir pristatė iliustruotą savo vadovėlį „Operacinės sistemos kūrimas ir įgyvendinimas“ (1987). Sutrumpintas 12 000 eilučių C kalbos kodas, atminties valdymas ir failų sistema Minix 1.0 yra išspausdinti knygoje. Prentice-Hall taip pat išleido dvejetainio ir Minix kodo diskelį su naudojimo vadovu. Minix 1 buvo sistema – vadinama suderinama su septintosios versijos Unix.
Tanenbaum iš pradžių sukūrė Minix OS suderinamą su IBM PC ir su IBM PC/AT mikrokompiuteriais naudojamais dar ir dabar. Minix 1.5 išleista 1991 metais, buvo galimas mikrokanalinėms IBM PS/2 sistemoms, vėliau buvo perkelta į Motorola 68000 ir SPARC architektūras, remiantis Atari ST, Commodore Amiga, Apple Macintosh ir Sun SPARCstation kompiuterių platformomis. Taip pat buvo neoficialus uostų Intel 386 PC suderinamumas su (32-bitų apsaugotas režimas), National Semiconductor NS32532, ARM ir INMOS transputer procesoriais. Meiko mokslininkų naudota ankstyvoji Minix versija, kaip MeikOS operacinė sistema. Minix operacinėje sistemoje procesus gali paleisti vartotojas, tai buvo galima daryti ir SunOS ir Solaris operacinėmis sistemomis, ši funkcija vadinama SMX.
68k pagrįsta architektūros paklausa sumažėjo, tačiau ir Minix 2.0, išleista 1997 metais, buvo prieinama tik x86 ir Solaris SPARC architektūroms. Minix 2.0 pridėjo POSIX.1 atitikmenį, palaikantį 386 ir vėlesniais 32-bitų režimais, ir pakeisti Amoeba tinklo protokolai, įtraukti į Minix 1.5 su TCP/IP. Neoficialus uostų Minix 2.0.2 iki 68.020 režimu pagrįstas ISICAD Prisma 700 Workstation ir Hitachi SH3 buvo sukurta HP Jornada 680/690 PDA.
Minix-VMD yra Minix 2 variantas skirtas Intel IA-32 palaikantiems procesoriams, sukurtas dviejų Vrije universiteto mokslininkų, kurie pridėjo virtualiosios atminties palaikymą X Window System.
Minix 3
Minix 3 buvo viešai paskelbtas 2005 m. spalio 24 dieną, Andrew Tanenbaum paskelbe per savo kalbą „ACM Symposium Operating Systems Principles“ konferencijoje. Nors ji vis dar veikė kaip pavyzdinė versija, tačiau buvo visapusiškai pertvarkyta ir tinkama naudoti kaip rimta sistema, ribojanti išteklius ir programoms, kurios reikalauja didelio patikimumo. Minix 3 palaiko IA-32 architektūros suderinamas sistemas. Jis tiekiamas Live CD formatu, kuris leidžia jį naudoti kompiuteryje be jokio įdiegimo į standųjį diską.
Versija 3.1.5 buvoo išleista 2009 lapkričio 5 dieną. Joje X11, emacs, vi, cc, gcc, perl, python, ash, bash, zsh, ftp, ssh, telnet, pine ir daugiau nei 400 kitų Common UNIX programų. Su versija X11 buvo ženklus perėjimas nuo tekstinių sistemų. Kita šios versijos funkcija yra tokia, kad ji sugeba atlaikyti tvarkyklės lūžinėjimus, ir daugeliu atvejų procesai būtų automatiškai keičiami, nekeičiant veiklos procesų. Tokiu būdu Minix savarankiškai „išsigydo“ ir gali būti naudojama procesams reikalaujantiems didelio patikimumo.
Minix ir Linux
Torvaldas (Linux kūrėjas) naudojo ir vertino Minix, bet jo projektavimas skyrėsi nuo Minix architektūros daugeliu atvejų, ypač dirbant su monolitiniais branduoliais vietoje mikrobranduolių. Tai buvo patvirtinta po Tanenbaumo ir Torvaldso diskusijos. Tanenbaumas vėl paaiškino loginį pagrindą naudojant mikrobranduolį 2006 metų gegužę. Ankstyvoji Linux branduolio plėtra buvo baigta ant Minix pagrindinės sistemos, kuri leido Linux paveldėti įvairių funkcijų iš Minix, tokių kaip Minix failų sistemos.
2004 m. gegužės mėnesį Kenneth Brown iš Alexis de Tocqueville institucijos iškėlė kaltinimus, kad didžioji dalis Linux branduolio buvo nukopijuota nuo Minix. Šie kaltinimai buvo paneigti visuotinai. Pats Tanenbaumas kritikavo Kenneth Browną ir publikavo didelį, paneigiantį kaltinimus, straipsnį savo nuosavoje svetainėje.
Licencijavimas
Licencijavimas buvo laikomas gana liberalus. Minix licencijų mokestis buvo labai mažas (69$), palyginti su kitų operacinių sistemų. Nors Minix operacinei sistemai buvo palinkėta būti kuo prieinamesne studentams, tačiau jo leidėjas nebuvo pasiruošęs pasiūlyti tokios licencijos. Tai neleido naudoti Minix kaip laisvai platinamai programinei įrangai.
Kai nemokama ir atviro kodo Unix operacinė sistema tokia kaip Linux ir 386BSD tapo prieinamos, 1990 m. pradžioje daug savanorių programuotojų atsisakė Minix. 2000 m. balandžio mėn. Minix tapo nemokama / atviro kodo programinė įranga pagal leistinas laisvosios programinės įrangos licenciją, tačiau iki šio laiko kitos operacinės sistemos pranoko Minix savo galimybėmis, ir nuo to laiko Minix tapo studentų ir mėgėjų operacinė sistema.
FTHC
FTHC – devintasis anglų atlikėjo ir dainų autoriaus Frank Turner studijinis albumas, išleistas 2022 m. vasario 11 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Kūrybinė grupė
Papildomi muzikantai
Techninis personalas
Dizainas
Gambijos ir Lietuvos santykiai
Gambijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Gambijos ir Lietuvos. Neformalūs santykiai tarp Lietuvos ir Gambijos siekia dar XVII a. vid.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2000 m. vasario 17 d. Nepaisant senos santykių istorijos, santykiai tarp dviejų valstybių išlieka minimalūs ir nė viena valstybė nėra viena kitai akreditavusi ambasadoriaus.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Abi 2022–2024 m. laikotarpiui buvo išrinktos į Jungtinių Tautų Žmogaus teisių tarybą.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno du Gambijos piliečiai.
Pirmieji kontaktai
thumb|[[Jakobas Ketleris, kurį laiką valdęs Gambijai priklausančią salą.]] Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei kaip vasalas pavaldžios Kuršo ir Žiemgalos Kunigaikštystės valdovai Ketleriai turėjo valdą Gambijoje – 1651 m. kolonizuotą šv. Andriaus salą. Vis dėlto Kuršas buvo priverstas atsisakyti pretenzijų į šią teritoriją po dešimtmečio kilus karui tarp LDK ir Rusijos. Koloniją perėmė anglai, salą pavadino šv. Džeimso vardu ir įkurdino čia pagarsėjusį vergų perskirstymo centrą.
Santykiai po 1991 m.
Diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti 2000 m. vasario 17 d.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Gambijoje yra lietuviškas baras, pavadinimu „Labas“.
2013–2014 m. du lietuviai (vienas jų – afrikanistas Gediminas Degėsys) organizavo pirmą tokio pobūdžio ekspediciją pavadinimu „Septynios Afrikos“, kurios metu aplankė septynias Afrikos valstybes, tarp jų – Gambiją.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Gambijos siekė 394,2 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Gambiją.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
Nei Lietuva, nei Gambija nėra viena kitai akreditavusi ambasadorių.
Bedugnis (Utenos r., Užpalių sen.)
Bedugnis arba Kaimynas - ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, 2,5 km į vakarus nuo Užpalių. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,09 km, plotis - iki 0,045 km. Altitudė 108,1 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Ežerėlis nenutekantis, priklauso šiaurrytine pakrante tekančio Š-8 upelio baseinui (Šventosios upės intakas). Šalia įsikūręs Kaimynų kaimas.
Pigmaliono efektas
Pigmaliono efektas - taip socialinėje psichologijoje vadinama nuostatos įtaka socialiniam suvokimui. Nuostatos turi įtakos tiek suvokimo selektyvumui, tiek vertinimo pobūdžiui. Pigmaliono efektu vadinama išsipildanti pranašystė arba tiksliau tai, jog kažkas įvyksta, ko buvo tikimasi. Faktą, kad nuostatos turėjo įtakos suvokimui žmogus gali ir nuneigti, jo neįsisąmoninti. Pigmaliono efektas būtent tą ir įrodo.
Robert Rosenthal ir Lenore Jacobson jo esmę pagrindė tyrimu, 1968 metais. Lankydamiesi pradinėse mokyklose jie pasakydavo mokytojams, kad, testų duomenimis, tam tikri mokiniai yra potencialūs pirmūnai. Faktiškai jokių intelekto ar kitokių testų su mokiniais nebuvo atlikta, o mokinių pavardės buvo pasirinktos atsitiktinai. Bet mokytojams nenujaučiant eksperimentuotojai sukūrė palankią jų nuostatą kai kurių mokinių atžvilgiu. Pasąmoningai mokytojai iš „pažymėtų“ mokinių daugiau tikėjosi, labiau juos spaudė ir daugiau su jais dirbo. Rezultatas buvo toks, kokio ir tikėtasi. Eksperimentuotojams atvykus po metų, „pažymėtųjų“ vaikų pažangumas statistiškai reikšmingai skyrėsi nuo kitų vaikų pažangumo. Tai ir yra Pigmaliono efekto esmė.
Jūkainių apylinkė
Jūkainių apylinkė (arba Jukainių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pryšmančių apylinkės.
Juodligė
Juodligė – pavojinga infekcinė liga, perduodama tiesioginio kontakto metu nuo naminių gyvulių arba per naminių gyvulių produktus. Kitaip dar vadinama Sibiro opa. Juodlige gali sirgti gyvuliai ir žmonės. 1876 m. juodligės sukėlėją nustatė Robertas Kochas. thumb |Juodligės bacilos beždžionės audiniuose
Sukėlėjai
Juodligę sukelia stambus, lazdelės formos sporas gaminantis mikrobas Bacillus anthracis. Infekcijos šaltinis yra žolėdžiai gyvuliai. Jų liga pasireiškia viduriavimu, kraujingomis išskyromis, kraujo užkrešėjimu. Sergantys gyvuliai, išskirdami juodligės lazdeles su išmatomis ir šlapimu, užkrečia dirvožemį ir žolę, taip užkrėsdami kitus besiganančius žolėdžius. Laukuose, kuriuose užkasti nuo juodligės kritę gyvuliai, šios sporos išsilaiko iki kelių dešimtmečių. Į žemės paviršių jos patenka nuo lietaus arba kasinėjant. Ėsdami sukėlėjų sporomis užkrėstą žolę ar gerdami vandenį, juodlige užsikrečia gyvuliai.
Žmonės dažniausiai užsikrečia tiesioginio kontakto su gyvuliu metu, todėl susirgimai neretai susiję su melžėjo, veterinaro, skerdiko, odos, kailio, vilnos apdirbėjo profesijomis. Įmanoma užsikrėsti valgant sergančio gyvulio produktus, įkvepiant užkrėsto oro, įgėlus kraują siurbiančiam vabzdžiui, kuris prieš tai buvo įsisiurbęs juodligės židinyje.
Juodligės sukėlėjai gali būti naudojami kaip bakteriologinis ginklas: infekcija pavojinga gyvuliams ir žmonėms, lengvai platinama įvairiais būdais. Patekęs į organizmą, sukėlėjas dauginasi, išskiria nuodingas medžiagas, patenka į kraują ir formuoja atokius uždegimo židinius.
Simptomai
Kai žmogus užsikrečia juodlige, maždaug 1-8 dienas trunka inkubacinis ligos periodas, rečiau - nuo kelių valandų iki 60 dienų. Pagal užsikrėtimo būdą gali pasireikšti odos, plaučių, žarnų arba sepsinės (kraujo užkrėtimo) juodligės formos.
Žarnų forma pasireiškia užsikrėtus per maistą arba kai komplikuojasi odos juodligė. Ligos eiga taip pat labai sunki: aukšta temperatūra, ryški intoksikacija, pilvo skausmai, pykinimas, vėmimas, viduriavimas gleivingu su kraujo priemaiša skysčiu. Negydoma liga pereina į sepsinę formą.
Eiga
Nuo užsikrėtimo iki požymių atsiradimo praeina 2-3 dienos. Ligos forma priklauso nuo užsikrėtimo būdo. Odos formos metu, sukėlėjo patekimo vietoje atsiranda niežtinti raudona dėmė, kuri vėliau virsta gelsvo skysčio prisipildžiusia pūsle. Pūslė lengvai plyšta, jos vietoje susidaro opelė, aplink kurią formuojasi naujos pūslytės, kurios irgi greitai plyšta. Opelės susilieja ir virsta stambia neskausminga opa. Jos dugnas pasidengia sausu juodu įdubusiu šašu.
Oda aplink opą būna labai patinusi, bet neparaudusi. Vystosi pažeistos srities limfmazgių uždegimas. Būna aukšta temperatūra, šaltkrėtis, bloga savijauta. Nukritus šašui, opa užgyja, jos vietoje lieka randas. Plaučių forma pasireiškia uždegimu. Juodligės plaučių uždegimas būna sunkus: pasireiškia aukšta temperatūra, silpnumu, sąmonės pritemimu. Ligonis dūsta, atkosti daug kraujingų skreplių ir dažniausiai 2-3 parą miršta.
Žarnų formai būdinga aukšta temperatūra, ryški intoksikacija, pilvo skausmai, vėmimas, viduriavimas kraujingomis išmatomis. Mirštama 2-3 parą. Sepsio (kraujo užkrėtimo) formai būdingas karščiavimas, paviršinės ir vidaus organų kraujosrūvos, smegenų dangalų dirginimo reiškiniai. Odos formai būdinga opa užgyja per 2-3 savaites. Sergant kitomis formomis sveikstama sunkiai, dažnai vystosi komplikacijos. Pasveikstama tik laiku pradėjus tinkamą gydymą.
Komplikacijos
Veido opos linkusios komplikuotis sepsiu. Sepsio forma neretai komplikuojasi plaučių uždegimu ar žarnų pažeidimu, ir atvirkščiai, plaučių ir žarnų formos gali komplikuotis sepsiu. Nuo sepsio ligoniai miršta. Žarnų juodligė gali komplikuotis žarnų nepraeinamumu, žarnos opos prakiurimu.
Tyrimai
Odos forma dažniausiai nustatoma įvertinus klinikinius požymius, profesiją. Svarbu atskirti juodligę nuo kitos kilmės susirgimų. Juodligės diagnozę galutinai patvirtina sukėlėjo išskyrimas ir identifikavimas iš opos, skreplių, išmatų, kraujo.
Gydymas
Gydymą pradėti būtina kuo anksčiau, tik įtarus juodligę. Ligonis privalomai hospitalizuojamas. Suaugusiųjų juodligė pradedama gydyti ciprofloksacinu. Penicilinas ir doksiciklinas vartotini tik nustačius sukėlėjo jautrumą šiems antibiotikams. Nėščioms ir vaikams gali būti skiriama amoksicilino.
Rekomenduojami ir kelių antibiotikų deriniai. Kartu su antibiotikais skiriamas specifinis gamaglobulinas, juodligės serumas. Vaisto vartojimo formą, kaip ir gydymą, priklausomai nuo ligos formos, eigos, epidemiologinės situacijos parenka ir skiria gydytojas. Gydymas trunka ne trumpiau, nei 60 dienų. Tam, kad infekcija neplistų, pažeista galūnė imobilizuojama, vengiama chirurginių procedūrų. Organizmo apnuodijimui mažinti ir organizmo vidinių terpių pastovumui (homeostazei) palaikyti lašinami tirpalai į veną.
Profilaktika
Įtariant kontaktą ar kontaktavusiems su juodligės nešiotoju, skiriamas profilaktinis mėnesio trukmės antibiotikų kursas, kartu skiriant vakciną nuo juodligės. Neturint vakcinos, antibiotikų skiriama iki 60 dienų. Kai kurių profesijų žmonės, kuriems yra didesnė tikimybė užsikrėsti, yra skiepijami. Slaugant ir perrišant ligonį, sergantį odos forma, būtina mūvėti gumines pirštines. Slaugantieji plaučių forma sergantį ligonį, privalo dėvėti priešmarinį kostiumą. Ligonio baltiniai ir palata dezinfekuojami. Juodligės profilaktikai svarbios veterinarinės - sanitarinės priemonės. Kritę gyvuliai arba mirusieji žmonės deginami.
Juodligė Lietuvoje
1920–1986 m. Lietuvoje buvo užregistruoti 187 juodlige sirgę žmonės ir 1006 gyvuliai. Didelis šios ligos protrūkis buvo nustatytas buvusiame Ariogalos rajone 1953 m. Tuomet susirgo 36 gyvuliai ir 17 žmonių, iš jų 3 asmenys mirė. Paskutinį kartą Lietuvoje juodligės atvejai buvo užregistruoti 1974 m. buvusiame K. Giedrio kailių fabrike ir Prienų rajone.
Ruzos tvenkinys
Ruzos tvenkinys - tvenkinys Rusijoje, Maskvos srities vakaruose, Ruzos upės (Okos baseinas) slėnyje. Užpildytas 1965-1966 m. Ilgis apie 33 km, plotis iki 2 km, giliausia vieta siekia 21,2 m. Tvenkinys telkšo Smolensko-Maskvos aukštumoje, 182,5 m aukštyje virš jūros lygio. Sudarytas 550 m ilgio ir 25 m aukščio užtvankos. Vandens kritimo aukštis 18,5 m.
Tvenkinys užšąla lapkričio pabaigoje, atitirpsta balandžio pabaigoje. Laivuojamas. Tvenkinys įeina į Vazuzos vandens sistemą, vandeniu aprūpinančią Maskvos miestą. Pakrantės lankomos poilsiautojų. Žvejyba (karšiai, lydekos, starkiai, ešeriai, kuojos, pūgžliai, aukšlės, plakiai, vėgėlės).
Šalia Ruzos tvenkinio veikia keltas poilsio namų, stovyklų. Įsikūrę Belianaja Goros ir Ostašiovo kaimai.
Validas II
thumb|240px|Al Mafdžaro rūmų liekanos Validas II (, apie 707–744 m.) – VIII a. arabų kalifas iš Omejadų dinastijos, valdęs 743–744 m.
Biografija
Validas II buvo kalifo Jazido II sūnus (pilnas vardas – Abu al Abasas al Validas ibn Jazidas). Nuo jaunystės jis garsėjo palaidu elgesiu ir girtuoklyste, tad po tėvo mirties 724 m. Damaske kalifu buvo patvirtintas jo dėdė Hišamas. Validas pasitraukė į dykumą, kur nuolat lėbavo privačiose rezidencijose apsisupęs sugėrovais. Jis buvo, sakoma, neprastas poetas, skyręs eiles meilei, moterims ir vynui, bei neužmiršdavęs paskirti kandžių eilių dėdei Hišamui. Panašu, kad jis gaudavo nemažai pajamų ir jo rėmimui priskiriamos Al Mšatos (dab. Jordanija) ir Al Mafdžaro (dab. Vakarų krantas) rūmų statybos (dabar likę griuvėsiai). Abu šie rūmai yra to meto Omejadų architektūros ryškūs pavyzdžiai, kurių dekore nepaisyta griežtų islamo reikalavimų vaizdiniams.
Po Hišamo mirties 743 m. Validas tapo Damasko kalifu pagal Jazido II nustatytą paveldėjimo eiliškumą. To meto kalifate buvo pradėję vėl nerimti šiitai ir charidžitai, o nearabų musulmonai mavaliai, numaldyti Umaro II politikos, irgi pradėjo kelti nepasitenkinimą dėl nelygių teisių su arabais musulmonais. Tačiau pagrindinė grėsmė Valido II valdžiai kilo iš kitų Omejadų pretendentų, nes Hišamas dar anksčiau jau buvo ruošęs sąlygas tapti kalifu vienam iš savo sūnų. Validas II greitai susidorojo su opozicija, įkalino pusbrolį Suleimaną ibn Hišamą. Savo įpėdiniais Validas II paskyrė kelis savo menkai žinomus sūnus. Tai sukėlė dar vieną nepasitenkinimo bangą tarp Omejadų ir tarp jų lyderiu iškilo Valido I sūnus Jazidas (vėliau Jazidas III). 744 m. pavasarį, kai Validas II buvo išvykęs, Jazidas su savo šalininkais užėmė Damaską, taip pradėdamas Trečiąjį kalifato pilietinį karą (Trečiąją fitną). Jazidas III turėjo kalbitų, jemenitų ir kai kurių šalininkų iš Šiaurės Sirijos genčių paramą. Validas II prisiglaudė rūmuose prie Palmyros, kur buvo surastas ir nužudytas.
Kutinirpako nacionalinis parkas
Kutinirpako nacionalinis parkas – Kanadoje, Nunavute, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1988 m. Šiauriausia Kanados vieta.
Saugomas Elmyro salai būdingas arktinės dykumos kraštovaizdis. Į parko teritoriją įeina aukščiausias Nunavuto kalnas – Barbeau viršukalnė (2 616 m). Kalnus dengia ledo kepurės, gausu ledynų. Vietovėje per daugelį amžių kartais užklysdavo eskimų ir inuitų protėviai. Dabar negyvenama. Parke sutinkami karibu, avijaučiai, poliarinės lapės, arktiniai kiškiai, baltosios meškos, ruoniai, vėpliai, narvalai, medžiokliniai sakalai.
Mean
Mean arba Meanpe – etruskų moteriškoji mitologinė figūra.
Mean vaizduota tiek su sparnais, tiek be jų. Kai kada vaizduojama drauge su Thalna.
Laoso transportas
Laoso transporto sistema įtraukia kelis modernius greitkelius bei oro uostus. Kadangi valstybė neturi priėjimo prie jūros, Laose nėra jūrinių uostų, todėl laivyba neitin vystoma ir Mekongo upe.
Eksperimentinis kinocentras
thumb|240px|Eksperimentinis kinocentras Eksperimentinis kinocentras – seniausia kino mokykla Italijoje, įkurta 1935 m. Ir šiuo metu tai yra svarbiausia įstaiga, kurioje studijuojamas kino menas: vaidybinio, dokumentinio, animacinio. Centro kūrėjas ir pirmasis vadovas (1936–1948 m.) buvo kino kritikas ir kinematografininkas Umberto Barbaro.
Laoso transportas
Geležinkeliai
Laose yra vienas trumpas geležinkelio ruožas.
2007 m. sausį buvo pradėta tiesti 3,5 km ilgio siaurojo geležinkelio (bėgių plotis apie 1 m) atšaka nuo Tailando - Laoso draugystės tilto link keleivių ir krovinių terminalo Laose. Bandomasis važiavimas įvyko 2008 m. liepos 4 d., o 2009 m. kovo 9 d. Tailando princesė Maha Chakri Sirindhorn paskelbė liniją atidaryta. Ateityje planuojama geležinkelio ruožą pratęsti iki už 12 km esančios sostinės Vientiano.
Eksperimentinis kinocentras
Didelė dalis centro archyvų buvo sunaikinta ir kitaip prarasta Antrojo pasaulinio karo metu, vykstant Vokietijos okupacijai.
Paskirtis
Kino centras skirtas tobulinti kino meną, audio bei vizualines technologijas, jį sudaro fondas, nacionalinė kino mokykla ir nacionalinis kino archyvas. Kino mokykla yra Romoje, kur 3 metus trunkančio kurso metu yra ruošiami aktoriai, režisieriai, scenaristai, kostiumininkai, kino bei garso operatoriai, stilistai bei montuotojai. Įsikūrusi greta kino studijos „Cinecittà“, mokykla garsėja aukštais vertinimo kriterijais (kiekvienoje klasėje mokosi vos 6 studentai). Šiame centre mokėsi žymiausi ne tik Italijos, bet ir kitų šalių kino režisieriai bei aktoriai.
Laoso transportas
Geležinkeliai
Be Tailando, Laosas neturi jungčių geležinkeliu su kitomis kaimyninėmis valstybėmis. Visgi svarstomi planai ateityje nutiesti geležinkelio liniją į Ha Tinh provinciją Vietname. Visos Laoso kaimynės naudoja tokį patį siaurąjį geležinkelį, įskaitant ir Kiniją iki Junanio provincijos.
Anksčiau Laose yra buvęs trumpas geležinkelio tiltas per Mekongą, naudotas transportavimui per upę.
Greitkeliai
Laose yra 21 716 km greitkelių, iš kurių 9 673,5 km yra asfaltuoti, o likusieji 12 042,5 km žvyrkeliai. Eismas valstybėje vyksta dešiniąja puse.
Japonijos valdžios lėšomis Laose buvo sukonstruotas modernus greitkelis, jungiantis Savanaketo miestą su Vietnamo pasienio miesteliu Lao Bao. Tai gerokai palengvino keliones Laosu. Kelionė greitkeliu teužtrunka porą valandų, tuo tarpu dar 2002 m. šį atstumą duobėtu keliu geriausiu atveju pavykdavo įveikti per devynias valandas.
Laosą su Tailandu jungia 3 tiltai, kertantys Mekongo upę: Vientianas ir Tailando miestas Udon Thani yra sujungti Pirmuoju draugystės tiltu.
Trečiasis draugystės tiltas pradėtas tiesti 2009 m. kovą. Jis jungs Tailando šiaurės rytuose esančią Nakhon Phanom provinciją su Khamouano provincija Laose.
Ketvirtasis draugystės tiltas turėtų būti pastatytas 2011 m. Greitkelis drieksis nuo Kinijos Junanio provincijoje esančio Kunmingo link Chiang Rai miesto Tailande, kirsdamas Bokeo provinciją Laose. Tokiu būdu kelionė nuo Kunmingo iki Chiang Rai sutrumpės iki 5 valandų. Tai trišalio bendradarbiavimo tarp Kinijos, Tailando ir Laoso rezultatas.
Laivyba
Mekongo upe bei jos intakais besidriekiantys laivybiniai keliai Laose yra 4 587 km ilgio. Be to, šalyje yra dar 2 897 km laivybinių kelių, pritaikytų nedideliems laiveliams, kurių grimzlė yra iki 0,5 m.
Laoso valstybei priklauso 1 jūrinis prekybinis laivas, kurio talpa yra 2 370 tonų.
Naftotiekis
Laose yra 136 km ilgio vamzdynas, kuriuo gali būti transportuojami naftos produktai.
Oro uostai
Laose yra 52 oro uostai, iš kurių 9 turi grįstus nusileidimo takus. Iš jų ilgiausią nusileidimo taką turi Vatai tarptautinis oro uostas (ilgesnis nei 2 438 m). Keturių oro uostų takų ilgis yra nuo 1 524 iki 2 437 m, likusių keturių - 914 - 1 523 m.
Ilgiausias negrįstas nusileidimo takas viršija 1 524 m, dar 17 oro uostų turi takus nuo 914 iki 1 523 m. Likusių 25 oro uostų takų ilgis neviršija 914 m.
Manicheizmas
thumb|240px|Manio gimimas. XIII–XIV a. kinų piešinys ant šilko
Istorija
Manicheizmo pradininku laikomas Manis (~215–277 m.), kilęs iš Ktesifono (tuomet Sasanidų valdyto Irako). Gimęs žydų – krikščionių (eklezeitų) šeimoje, jis siekė baigti Jėzaus Apreiškimą, save suvokė kaip didžiųjų religijų įkūrėjų – Jėzaus, Zaratustros ir Budos – įpėdinį. Savo mokymą Manis išdėstė septyniuose tekstuose (Didžioji Evangelija, Dangaus lobynas, Šapūro knyga), parašytuose sirų aramėjų ir vid. persų kalbomis. Į savo tikėjimą Manis įtraukė ne tik jo aplinkoje veikusios krikščionybės, zoroastrizmo, mandėjų religijos bruožus, bet ir budizmo, hinduizmo simboliką. Kai kurių krikščionių Manis buvo sutinkamas kaip Kristaus pažadėtasis Globėjas (Šventoji Dvasia), todėl Viduržemio jūros baseino regione manicheizmas vadintas Šventosios Dvasios bažnyčia. Sasanidų imperijoje valdant karaliui Šapūrui I, Manis skleidė savo mokymą, bet į valdžią atėjus Bahramui I, Maniu ėmė skųstis zoroastrizmo kunigai, todėl šis buvo nuteistas mirties bausme. Sakoma, kad Manis mirė 277 m., kalėjime surakintas grandinėmis, o jo lavonas buvo prikaltas prie Bet‑Lapato miesto vartų.
thumb|left|130px|Manichėjų pranašas Švytintis Jėzus. XIII a. kinų piešinys
Manicheizmas atsirado tuo laikmečiu, kai krikščionybė dar tik plito, o senoji romėnų religija silpo. Manio tikėjimas greitai ėmė plisti tiek į vakarus, tiek į rytus: 280 m. manicheizmo apaštalas pasiekė Romą, III a. antroje pusėje taip pat ėmė plisti Egipte, iš ten – po visą Šiaurės Afriką, ypač Kartaginą, po Ispaniją, Galiją. 296 m. Romos imperatorius Diokletianas pradėjo manichėjų persekiojimą, jie taip pat buvo persekiojami ne tik Romos imperijoje, bet ir Persijoje. Dėl didelių persekiojimų tiek iš romėnų, tiek iš krikščionių pusės, V – VI a. manicheizmas iš esmės visoje Romos imperijoje buvo sunaikintas. Tuo tarpu rytuose ši religija plito daugiausia per šilko kelią – per šiaurės Indiją, Tibetą, Turkestaną, manichėjai VII a. pasiekė Kiniją. 763 m. uigūrų kaganas Boku Tekinas priėmė manicheizmą, ir iki pat Uigūrų kaganato žlugimo 840 m., ši religija ten buvo valstybinė. Kinijoje manicheizmas susipynė su maištingais liaudies judėjimais prieš imperinę valdžią. 843 m. Tangų imperatorius Udzongas ėmėsi naikinti budizmą ir manichejizmą, 1370 m., Mingų dinastijos valdovai manichėjizmą uždraudė. Kylant islamui, manichėjų idėjos dažnai plito po musulmonų visuomenę ir buvo pritaikomos, bet valdant Abasidų kalifui Mahdi (775–785 m.) pradėtas Manio religijos sekėjų persekiojimas. Nors ir varžomas, ilgiausiai manichejizmas išsilaikė Kinijoje – bent iki XIV a. pab. Uigūrų Karachodžos karalystėje gyvavo iki 1335 m., kol šią užėmė mongolai.
Manichejizmas padarė ženklią įtaką kitoms religijoms – Armėnijoje kilęs paulikionų judėjimas, vėliau jį pratęsę albigiečių, bogomilų bei katarų tikėjimai tiesiogiai kildinami iš manicheizmo.
Mokymas
Manicheizmui būdinga radikali dualistinė kosmologijos ir antropologijos samprata, pasaulio raida aiškinta kaip gėrio ir blogio pradų, t. y. dvasios ir materijos nuolatinė kova. Materija laikyta ne pasyviu blogio principu, bet aktyvia ir galinga jėga. Manyta, kad žmogaus prigimtį sudaro dvi sielos, viena susijusi su Dievu, kita per materiją – su velniu. Manichėjai laikė, kad Dievas, nors ir yra galingas, bet nėra visagalis, nes Šėtonas lygiai taip pat amžinas ir galingas. Žmogaus siela ir pasaulis esti Dievo ir Šėtono, šviesos ir tamsos nuolatinės bei žūtbūtinės kovos vieta.
Pasak Manio, blogis įveikiamas per uolią askezę, celibatą ir neturtą – privalu atsisakyti mėsos valgymo, vyno gėrimo, lytinių santykių. Tik taip žmogus galįs atsiriboti nuo medžiagiškumo ir skleisti gėrį. Manichėjų bendruomenėms buvo būdinga griežta hierarchija: bendruomenei vadovavo vienas aukščiausiasis vadovas, toliau ėjo 12 apaštalų, 72 vyskupai ir 360 kunigų. Išpažinėjai buvo skirstomi į išrinktuosius, dažniausiai gyvenančius vienuolių bendruomenėse, ir klausytojus (audientes).