cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekvirijos
Equus October buvo spalio 15 d. (per idas) švęsta šventė, kurių metu Marsui būdavo aukojamas lenktynes laimėjusio kinkinio dešinysis arklys. Šio arklio uodega būdavo skubiai gabenama į regiją, kad iš jos tekantis kraujas būtų įlašinamas į regijos ugniakurą. Dėl arklio galvos vykdavo tradicinis susirėmimas tarp Romos rajono Suburos gyventojų (norėjusių, kad galva būtų nugabenta į Suburos bokštą Turris Mamilia) ir „Via Sacra“ gavės gyventojų, kurie norėdavo galvą nugabenti į regiją.
Equus October buvo laikomas apeigomis, kurios pabaigdavo karinį sezoną ir buvo susijusios su sėkmingomis karinėmis kampanijomis, kurios užtikrindavo gerą derlių.
Gimtasis žodis
Gimtasis žodis – mėnesinis dalykinis-metodinis žurnalas, leistas 1989–2016 m. Vilniuje, A. Juozapavičiaus 10A.
Istorija
Pirmaisiais metais ėjo su paantrašte Lietuvių kalba ir literatūra mokykloje. Leidžia UAB leidykla „Gimtasis žodis“, įkurta 1995 m. Tiražas 1989 m. – 15 000 egz., 1993 m. – 4300 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Skirtas lietuvių kalbos ir literatūros mokytojams, studentams lituanistams, nuo 1992 m. – ir pradinių klasių mokytojams. Žurnale nuolat spausdinama kalbininkų, literatūros tyrinėtojų, aukštųjų mokyklų dėstytojų, metodininkų straipsniai, vadovėlių, kitų mokomųjų priemonių anotacijos, recenzijos ir kt.
1995–2016 m. leistas priedas žurnalas „Žvirblių takas“
Danutė Klumbytė
Biografija
1957-1968 m. Kriukų vidurinės mokyklos mokytoja, nuo 1968 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1991 m. profesorė.
Tarptautinės rusų kalbos ir literatūros dėstytojų asociacijos narė. Daugelio vadovėlių bendraautorė.
Keltų šalys
thumb|right|Keltų šalys Keltų šalys – šalys, kuriose gyvena keltai ir kuriose yra bent kažkiek išlikusios keltų kalbos. Tai šalys, kurių gyventojai laiko save keltų kultūros atstovais. Nuo XX a. vidurio nemažai kraštų ėmė skelbtis esantys keltiškumo nešėjai. Po kurio laiko šiuos kraštus imta laikyti keltiškais, o jų teritoriją imti vadinti keltų pakraščiu. Šių kraštų gyventojai linkę save vadinti keltų nacijomis.
Kol nebuvo prasidėjusi Romos respublikos ir germanų genčių ekspansija, visos Britų salos ir didelė dalis žemyninės Europos buvo keltų teritorija. Iki šių laikų keltiškumą išlaikė tik tas vadinamasis „Keltų pakraštys“.
Keltų šalys:
Papildomos šalys
Kartais keltų šalių ratas praplečiamas, tuomet keltų šalimis laikomos dar trys šalys: Keltiškai kalbančių bendruomenių yra ir už Europos ribų – Čiubuto slėnyje Patagonijoje (Argentina), Keip Bretono saloje (Naujoji Škotija, Kanada).
Y Celtiaid
Tenisas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Teniso varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 10 iki rugpjūčio 17 d. Olympic Green Tennis Center.
Pietų Či
Pietų Či dinastija  – kinų kilmės dinastija, 479–502 m. valdžiusi Pietų Kiniją (istorines Dzing, Jang, Liang, Dziao provincijas) bei Junanį, šiaurės Vietnamą.
Istorija
Dinastijos dradininkas buvo Liu Song dinastijos karvedys Siao Daočengas, kuris nužudė paskutinįjį Liu Song imperatorių ir titulavosi Gaodi. Pirmieji dinastijos imperatoriai buvo stiprūs, sėkmingai kovojo su pagrindine prieše šiaurėje - Šiaurės Vei. Tačiau po imperatoriaus Vudi mirties 493 m. šalyje kilo suirutė. Imperatoriaus giminaitis Siao Luanas išžudė tiesioginius įpėdinius ir paėmė valdžią, tituluodamasis imperatoriumi Mingdi.
Tanganikos teritorija
Tanganika, oficialiai Tanganikos teritorija – Britų imperijos kontroliuojamas Tautų Sąjungos mandatas kontinentinėje dabartinės Tanzanijos dalyje, egzistavęs 1919–1961 m.
Raida
Nuo 1885 m. ši teritorija sudarė didžiąją dalį Vokietijos Rytų Afrikos. Po I pasaulinio karo Versalio sutartimi atimta iš Vokietijos ir paversta mandatine teritorija. Ji pavadinta Tanganikos teritorija ir 1922 m. oficialiai perduota britams. Nuo 1946 m. ši teritorija buvo administruojama kaip JT globojamoji teritorija.
Britai siekė integruoti teritoriją su kitomis savo valdomis Rytų Afrikoje – pirmiausia Britų Rytų Afrika ir Ugandos protektoratu. Teritorijoje ėmė kursuoti Rytų Afrikos šilingas, Tanganika įstojo į bendrą muitų, pašto, telekomunikacijų sąjungą. Šie procesai paklojo pagrindus vėlesnei regioninei integracijai, kuri žinoma kaip Rytų Afrikos Sąjunga.
1961 m. liepos 9 d. britai suteikė Tanganikos mandatui nepriklausomybę. Čia susikūrė Tanganikos Respublika.
Gendrolis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gendrolienė (ištekėjusi moteris) ir Gendrolytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tomas Juška
Tomas Juška  (g. 1968 m. lapkričio 23 d. Kėdainiuose) – Lietuvos verslininkas.
1987 m. baigė Panevėžio rajono Ramygalos vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė VU Ekonomikos fakultetą, įgijo gamybos ekonomikos ir valdymo specialybę.
Tomas Juška yra vieno didesnių koncernų Lietuvoje „Libros holdingas“ vadovas ir akcininkas. 2006 m. žurnalo „Veidas“ atliktais tyrimo duomenimis, šis verslininkas turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 29 vietą.
Petras Vailionis
Petras Vailionis (g. 1941 m. liepos 9 d. Lapšių k., Lazdijų r.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1948 m. su seneliais ir sesute ištremtas į Sibirą, kur 1955 m. baigė Chramcovkos (Ceremchovo r., Irkutsko sr.) septynmetę mokyklą. Grįžęs į Lietuvą, baigė Raseinių vidurinės mokyklos aštuntą klasę. 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. A. Kairys ir A. Jankauskas). 1960–1966 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1969–1971 m. stažavo Leningrado valstybinėje N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (prof. E. Kudriavcevos choro dirigavimo klasė). 1979 m. tobulinosi Maskvos valstybinėje P. Čaikovskio konservatorijoje, o 1985 m. Odesos A. V Neždanovos valstybinėje konservatorijoje.
Nuo 1964 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės“ (1965) organizatorius, meno vadovas ir dirigentas. 1980 m. chorui suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Per tris dešimtmečius susiformavo mergaičių ir merginų choro studija, kurią lankė iki 500 sostinės moksleivių. „Liepaitės“ Lietuvos miestuose ir miesteliuose bei užsienyje surengė apie 1000 koncertų, plačiai išpopuliarino daug įvairių epochų ir stilių kūrinių.
P. Vailionis mergaičių ir merginų choro studijos pagrindu 1992 m. Vilniuje įkūrė „Liepaičių" chorinio dainavimo mokyklą, yra jos direktorius ir meno vadovas. Mokykloje trys ikimokyklinės klasės ir šeši mergaičių chorai: 1-osios klasės, 2-osios klasės, 3-4-ųjų klasių, 5-osios klasės, 6-7-ųjų klasių ir 8-11-ųjų klasių. Įkurta profesinio mokymo 9-12-ųjų klasių merginų grupė ir muzikinio švietimo grupė vyresniojo amžiaus merginoms bei vaikinams. P. Vailionis sukūrė reliatyvu pagrįstą savą muzikos rašto mokymo sistemą, kuria naudojamasi ir mokant chorus.
1991–1997 m. chorvedys vadovavo SKAT vyrų ir mišriajam chorui, su juo koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, 1994 m. tarptautiniame chorų konkurse Graikijoje pelnė tris prizus, dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
P. Vailionis žinomas ir kaip muzikos pedagogas.
Nuo 1968 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1973 m. vyr. dėstytojas, nuo 1983 m. e. doc. pareigas, nuo 1985 m. docentas, nuo 1992 m. profesorius. Per 30 pedagoginio darbo metų išugdė nemažą būrį chorvedžių, parašė mokslo tiriamųjų ir metodinių darbų, sudarė dainų rinkinių chorams.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
286 m. pr. m. e.
'''286 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vartnikai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vartenīkai prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 115 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Ernst Kaltenbrunner
thumb|right|250px|E. Kaltenbruneris Niurnbergo tribunole
Ernstas Kaltenbruneris (, g. 1903 m. spalio 4 d. Ryde – 1946 m. spalio 16 d. Niurnberge) – vienas svarbiausių Niurnbergo tribunole nuteistų nacistinių nusikaltėlių, buvęs SS Vyriausiosios imperijos saugumo valdybos (RSHA) vadovas ir reicho Vidaus reikalų ministerijos stats-sekretorius (1943–1945), SS obergrupenfiureris ir policijos generolas (1943), SS kariuomenės generolas (1944).
Biografija
Gimė advokato šeimoje. Mokėsi Graco aukštojoje technikos mokykloje, 1926 m. baigė teisę Graco universitete. Vienu jo bendramokslių buvo Adolfas Eichmanas. Dirbo Zalcburgo teisme, vėliau vertėsi privačia teisininko praktika Lince. 1932 m. įstojo į Vokietijos NSDP ir SS, 1935 m. pradėjo vadovauti Austrijos SS.
Aktyviai dalyvavo 1934 m. puče, kurio metu žuvo Austrijos kancleris E.Dolfusas. Pučui nepasisekus, buvo kalinamas. Po 1938 m. anšliuso A.Zeis-Inkvarto ministrų kabinete buvo paskirtas stats-sekretoriumi saugumo klausimais. 1941 m. liepos mėn. paskirtas Vienos policijos ir SS dalinių vadovu, nuo 1943 m. sausio 30 d. – Vyriausiosios imperijos saugumo valdybos (RSHA) vadovas.
E. Kaltenbruneris buvo atsakingas ir už koncentracijos stovyklų veiklą, asmeniškai kontroliavo, kaip naudojami ten sukurti masinio kalinių naikinimo būdai. Mauthauzeno stovykloje specialiai jam buvo organizuota kalinių kelių rūšių parodomoji egzekucija.
1945 m. gegužės 12 d. E. Kaltenbrunerį suėmė amerikiečiai, perdavė Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolui, kuriame jis kaltintas karo nusikaltimais bei nusikaltimais prieš žmoniją ir nuteistas mirties bausme. 1946 m. spalio 16 d. pakartas.
Kiaunas
left|120px
Kiaunas – ežeras rytų Lietuvoje, Aukštaitijoje, Ignalinos rajono pietvakariuose, Utenos rajono paribyje, 4 km į vakarus nuo Linkmenų. Iš šiaurės rytų į pietvakarius nusidriekęs 2,28 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 146,6 m. Gylis iki 12,5 m. Ežeras rininis, krantai smulkiai vingiuoti, lėkšti, vietomis pelkėti, pietvakariuose apaugę mišku (Palabažio, Zablačiškio miškai). Šiaurės rytinėje Kiauno dalyje yra salelė (plotas 0,04 ha). Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Pietvakariuose iš Aiseto ežero įteka Aiseta, rytuose išteka Žeimenos intakas Kiauna. Ežero pratakumas 2062 %.
Prie Kiauno įsikūrę kaimai: Kiauneliškis, Krivasalis, Sidabrinė. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis Kiaũnas kildinamas nuo gyvūno pavadinimo „kiaunė“.
Zoroastristų kalendorius
Zoroastristų kalendorius  – tai artimai susijusių kalendorių grupė, kuris iki šių laikų yra naudojama zoroastristų bendruomenėse Irane, Indijoje ir kitur, kaip liturginis kalendorius.
Istorija
Iki Zoroastrizmo kalendoriaus sukūrimo, senovės iranėnai naudojo Saulės-Mėnulio tipo Avestos kalendorių, paremtą Babiloniečių kalendoriumi. III-VII a. buvo galutinai atsisakyta Mėnulio ciklo naudojimo, ir pereita prie Saulės kalendoriaus sistemos. Manoma, kad Sasanidų karalius Ardaširas I (226–241 AD) pirmasis pasiūlė prie 12 tradicinių mėnesių, kurių kiekvienas turėjo 30 dienų (taigi, viso 360 dienų) pridėti papildomas 5 dienas. Šios buvo pavadintos Gatha. Vėlesni Sasanidų Persijos valdovai ne kartą vykdė kalendoriaus reformas. Ypač tai lietė Naujųjų metų (Nauruzo) dieną. 226 m. Nauruzas, švenčiamas fravardino 1 d., sutapo su spalio 1 d. Julijaus kalendoriuje. Vėliau Nauruzas perkeltas į Aduro 1 d. (apie birželio 21), kol 1006 m. jis nukeltas į Fravardino 1 d.
VIII a., valdant šachui Jazdegerdui III (632–651 m.) buvo atsisakyta tradicijos pradėti skaičiuoti metus kaskart nuo naujo valdovo atėjimo į sostą. Buvo nuspręsta nebeatnaujinti eros, ir skaičiuoti kalendorių nuo Jazdgerdo valdymo pradžios, t. y. 632 m. Šie metai tapo vadinamosios Jazdegerdo eros (Y.Z.) atskaitos tašku.
1990 m. Kalifornijos zoroastristų asociacija pasiūlė skaičiuoti erą nuo mitinio Avino amžiaus pradžios (1737 m. pr. m. e.). Ši era, žymima trumpiniu ZRE, yra alternatyva tradiciniam skaičiavimui.
Struktūra ir skirtumai
Zoroastristų kalendorius buvo praktiškai identiškas Egipto kalendoriui: metai čia visą laiką turėjo 365 d., kurios buvo dalinamos į 12 mėnesių ir 5 papildomas dienas. Kitaip nei Europoje, čia neįvyko kalendorinė reforma ir nebuvo pridėtos keliamosios dienos, kad prisitaikytų prie Saulės ciklo. Todėl metų pradžia ėmė atsilikti nuo sezonų: 226 m. fravardino 1 sutapo su spalio 1 pagal Julijaus kalendorių, o 1006 m. - su kovo 21 d., t. y. "atsiliko" daugiau nei 0,5 metų. Toks kalendorius yra vis dar naudojamas Zoroastristų tarpe ir vadinamas Qadimi (senuoju) kalendoriumi. 2000 m. pagal šį kalendorių Nauruzas prasidėjo liepos 22 d.
IX a. persų mokslininkas Denkardas atkreipė dėmesį į kalendoriaus neatitikimą metų laikams ir suskaičiavo, kiek dienų turėtų būti pridedama prie metų. Jo apskaičiavimais, per 1440 m. persiški metai atsiliks nuo sezono vieneriais metais, todėl reikėjo kas 4 metus pridėti po vieną dieną (kaip Julijaus kalendoriuje), kas 40 metų pridėti po 10 dienų, arba kas 120 metų pridėti 1 mėnesį (30 dienų) ir t. t. Jis pats siūlė pridėti po mėnesį, tačiau jo reforma nebuvo įvykdyta.
X a. daug zoroastristų pabėgo į Indiją nuo Islamo persekiojimo, kur tapo žinomi kaip parsai. Būdami izoliuoti nuo likusios Irane zoroastristų bendruomenės, jie patys išsprendė problemą, ir apie 1125 m. pridėjo papildomą mėnesį (Aspandarmad vahizak), kad bent šiek tiek išlygintų neatitikimą. Tačiau vėliau jie nebesilaikė taisyklės ir nebedėjo papildomų mėnesių. Tokiu būdu atsirado mėnesio skirtumas su Qadimi kalendoriumi. Šis parsų kalendorius yra žinomas kaip Šachanšachi (imperinis) kalendorius. Juo vis dar seka nemažai parsų bendruomenių Indijoje. 2000 m. pagal šį kalendorių Nauruzas prasidėjo rugpjūčio 21 d.
1906 m. dalis Mumbajaus parsų, vadovaujamų Khurshedji Cama, pasiūlė kalendoriaus reformą. Jie siūlė reguliariai, kas 4 metus, pridėti keliamąją dieną, kuri turėjo būti paskutinė metų diena, 6-oji Gatha (Avardad-sal-Gah). Be to, jie pasiūlė, kad Nauruzas visada būtų per pavasario lygiadienį, t. y. kovo 21 d. (tuo metu kiti du kalendoriai šventė Nauruzą atitinkamai rugpjūčio 15 ir rugsėjo 14 d.). Nors dėl neatitikimų per kalendorių istoriją "išnyko" vieneri metai, reformatoriai šių papildomų metų nepridėjo. Toks reformuotas kalendorius yra žinomas kaip Fasli kalendorius. 2000 m. pagal šį kalendorių Nauruzas prasidėjo kovo 21 d.
Iš pradžių tokia reforma nesusilaukė daug šalininkų ir buvo kritikuojama kaip griaunanti tradiciją. 1930 m. naują kalendorių priimti ryžosi Irano zoroastristai, pavadinę jį Bastani (tradiciniu) kalendoriumi. Šį priėmimą palengvino faktas, kad tuo metu Irane įvykdyta nacionalinio kalendoriaus reforma, irgi reguliariai pridedant keliamąsias dienas ir Nauruzą siejant su pasavario lygiadieniu. Taip buvo lengviau derinti religines dienas su nacionaliniu kalendoriumi. Nepaisant to, ortodoksiniai zoroastristai Irane vis dar laikosi Qadimi kalendoriaus.
Dabar zoroastristai visame pasaulyje naudoja tris skirtingas kalendorines sistemas. Yra bandymų jas suvienyti, pereinant prie Fasli sistemos, tačiau tam priešinasi konservatyvioji dvasininkija.
Mėnesiai
Mėnesiai yra vadinami mah. Jie visi turi 30 dienų.
Dienos
Kalendoriuje mėnesių dienos (roj) nėra numeruojamos, bet turi vardus, reiškiančius tam tikras dievybes, religines sąvokas. Savaites atitinka keturios dienų grupės kiekvieną mėnesį. Pirmosios dvi savaitės turi po 7 dienas, o antrosios - po 8. Kiekviena savaitė prasideda diena, skirta Ahurai Mazdai.
Seniausias išlikęs dienų pavadinimų variantas yra šis:
Paskutinės penkios metų dienos vadinamos taip:
Šventės
Svarbiausios zoroastristų šventės yra šios:
Nuorodos
Kalendoriaus pristatymas
Kanų kino festivalis
Istorija
Benito Mussolinio valdomoje Italijoje rengiamas Venecijos kino festivalis į dešimtmečio pabaigą teikė vis didesnę pirmenybę fašistinių šalių kino, visų pirma Italijos ir Vokietijos filmams, dėl to 1938 m. prancūzų kino kūrėjai pasitraukė iš Venecijos festivalio ir kreipėsi į Prancūzijos vyriausybę su prašymu paremti alternatyvaus tarptautinio kino renginio organizavimą. Pirmasis tarptautinis kino festivalis Kanuose įvyko 1939 m. rugsėjo 1 d. Kitą dieną po atidarymo prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas nutraukė festivalį. Jis vėl buvo surengtas 1946 m., o nuo 1947 m. jį pradėta oficialiai vadinti Tarptautiniu Kanų kino festivaliu. Tais metais buvo parodyti filmai iš 16 pasaulio šalių. Dėl nepakankamo finansavimo 1948 ir 1950 m. festivalis nebuvo rengiamas.
Iki XX a. 6-ojo dešimtmečio pr. reikšmingai išaugo festivalio apimtis ir išsiplėtė geografija. 1951 m. festivalis buvo perkeltas iš rudens į pavasarį. 1955 m. Didysis festivalio prizas buvo pavadintas „Auksine palmės šakele“. 1959 m. imta rengti kino mugę (Marché du Film).
1962 m. atsirado pirmoji lygiagreti festivalio programos dalis – Prancūzijos kino kritikų sąjungos rengiama Tarptautinė kritikų savaitė, skirta režisieriams pristatantiems savo debiutinius arba antruosius darbus. 1969 m. Kino režisierių asociacija surengė pirmąsias Dvi režisierių savaites – nekonkursinę programos dalį, kurioje rodomi filmai iš viso pasaulio ir kuri pasižymi nepriklausoma atranka.
1972 m. buvo suformuotos dvi komisijos, kurių viena buvo atsakinga už prancūzų filmų, o kita – už užsienyje sukurtų filmų atranką į festivalio programą (iki tol valstybės spręsdavo, kuriuos filmus siųsti į Kanų festivalį). 1978 m. buvo įsteigtas „Auksinės kameros“ apdovanojimas už geriausią kino debiutą ir „Ypatingojo žvilgsnio“ programa.
1995 m. buvo įkurta dar viena oficialiosios programos dalis „Cinéfondation“, kurios tikslas yra visame pasaulyje remti kiną ir jaunus kino kūrėjus. 2002 m. festivalis oficialiai ėmė vadintis tiesiog Kanų festivaliu. 2010 m. įkurta Trumpųjų filmų programa.
Programa ir renginiai
Oficialiąją festivalio programą sudaro įvairios dalys, kurių svarbiausios yra Konkursinė programa, kurioje pristatomi „plačiajai visuomenei skirti meniniai filmai“, ir Ypatingojo žvilgsnio programa, kurioje dėmesys skiriamas kino meno ir estetikos naujovėms. Oficialiąją programą sudaro ir kitos dalys: Trumpųjų filmų, Nekonkursinių filmų, Ypatingųjų peržiūrų, Vidurnakčio peržiūrų, Kanų klasikos ir kino mokykloms skirta „Cinéfondation“ programa.
Festivalio metu kitos organizacijos taip pat rengia įvairias programas, kaip antai Dvi režisierių savaitės ir Tarptautinė kritikų savaitė. Be to, vyksta įvairūs su kinu susiję renginiai: filmų mugė (Marché du Film), meistriškumo pamokos, kino prodiuserių susitikimai, parodos.
Vertinimo komisija
Kiekvienais metais festivalio valdyba paskiria kelias vertinimo komisijas, kurių užduotis išrinkti ir apdovanoti geriausius festivalio filmus: meninių filmų žiuri, „Cinéfondation“ ir trumpųjų filmų programų žiuri, Ypatingojo žvilgsnio programos žiuri ir „Auksinės kameros“ (debiutinių filmų) žiuri. Vertinimo komisijos paprastai sudaromos iš iškilių tarptautinių kino menininkų, atsižvelgiant į jų nuopelnus kinui ir reputaciją tarp kolegų.
Apdovanojimai
thumb|right|Auksinės palmės šakelės logotipas. Svarbiausias festivalio apdovanojimas yra „Auksinė palmės šakelė“ (Palme d‘Or), teikiamas už geriausią festivalio filmą. Antrasis pagal reikšmingumą apdovanojimas yra „Didysis prizas“ (Grand Prix). Taip pat teikiamas „Žiuri prizas“ (Prix du Jury).
Kiti konkursinės programos apdovanojimai: „Auksinė palmės šakelė už geriausią trumpąjį filmą“ (Palme d'Or du court métrage), Geriausio režisieriaus apdovanojimas (Prix de la mise en scène), Geriausios aktorės apdovanojimas (Prix d'interprétation féminine), Geriausio aktoriaus apdovanojimas (Prix d'interprétation masculine), Geriausio scenarijaus apdovanojimas (Prix du meilleur scénario).
Povilas Vaitoška
Povilas Vaitoška (1943 m. gegužės 10 d. Šukionių k., Biržų r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Baigęs Vabalninko B. Sruogos vidurinę mokyklą, 1961–1966 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. A. Liberis). 1971–1977 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė K. Kšanas).
Nuo 1966 rudens Vaitkūnų (Anykščių r.) kultūros namų meno vadovas, subūrė nedidelį mišrųjį chorą.
Nuo 1967 Žagarės (Joniškio r.) kultūros namų meno vadovas, suorganizavo mišrųjį chorą ir vokalinius ansamblius.
Nuo 1969 rudens N. Akmenės 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Mokyklos jaunučių chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei, o vokalinius ansamblius ir solistus – „Dainų dainelės" zoniniams konkursams. P. Vaitoška taip pat vadovavo N. Akmenės cemento gamyklos kultūros rūmų mišriajam chorui, jį parengė 1970 respublikinei dainų šventei. Suorganizavo ir Akmenės rajono švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, kuris 1975 respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1977 rudens P. Vaitoška Rumšiškių (Kaišiadorių r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Skambus buvo mišrusis choras (60 dalyvių), kuris atlikdavo sudėtingesnes dainas, gražiai pasirodė 1979 mokyklų zoninėse varžybose. Mokytojas Rumšiškių liaudies buities muziejuje padėjo organizuoti etnografinių ir folklorinių ansamblių koncertus ir kitus renginius.
Nuo 1985 Vabalninko B. Sruogos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir Šukionių kaimo kultūros namų meno vadovas – vadovauja vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. 1995 chorvedžiui suteikta vyresniojo muzikos mokytojo kvalifikacijos kategorija.
P. Vaitoška buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, dirigavo Joniškio ir Biržų rajonų dainų šventėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Samadhi
Samadhi ( „susidėjimas“) – indiškojoje tradicijoje aukščiausio sąmoningumo būsena, kurioje išnyksta bet koks dualumas ir pereinama į viršsąmoninį būvį, kurio neįmanoma suvokti protu ir apsakyti žodžiais. Samadhi transcenduoja visas jutimines patirtis, taip pat laiką, erdvę ir priežastingumą. Hinduizme, budizme laikoma visų dvasinių pasiekimų viršūne. Patandžalio jogos sistemoje samādhi yra Aštuonlinkio kelio paskutinioji pakopa, budizme svarbiausia Tauriojo aštuonialypio kelio gija. Teigiama, kad sugebėjimas patirti samadhi yra išankstinė sąlyga, išvaduojanti iš samsaros.
Tadas Karosas
Tadas Karosas (g. 1963 m. Vilniuje) – Lietuvos verslininkas, investuotojas, holdingo „LTk Capital“ įkūrėjas ir savininkas.
Biografija
1986 m. baigė teisės studijas Vilniaus universitete ir penkerius metus dirbo pagal specialybę. Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę buvo vienas iš pirmųjų šalyje jaunų žmonių, turėjusių drąsos kurti privatų verslą besiformuojančios laisvos rinkos ekonomikos sąlygomis. Būdamas 28-erių ėmė kurti ir vystyti įmones Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.
Per 30 veiklos metų yra įsteigęs dešimtis įvairių sričių įmonių, kurių dauguma sėkmingai išvystytos iki rinkos lyderių pozicijų ir pelningai parduotos. Reikšmingiausias pastarųjų kelerių veiklos metų sandoris - 2021 m. privataus kapitalo investuotojams „Mid Europa Partners“ parduotas elektroninių parduotuvių tinklas Pigu.lt
Vystomos įmonės
2001 m. įkūrė holdingo bendrovę „LTk Capital“, kuri veikia kaip aktyvus investicijų valdytojas.
Pastaraisias metais verslininkas yra susidomėjęs investicijomis į startuolių projektus. 2014 m. įsteigė ir investavo į Pietų Afrikos Respublikoje vystomą startuolį „SNAPnSAVE“. 2014 m. kaip įkūrėjas ir investuotojas dalyvavo steigiant Kenijoje sukurtą saulės energijos įmonę „Pawame“; šis startuolis vis dar yra vystomas.
2021 m. aktyviai ėmėsi maisto gamybos bendrovės „Maisto namai“ vystymo. Nuo 2008 m. veikianti įmonė verslininko sumanymu plečia veiklos spektrą koncentruodamąsi į pasauliniu mastu sparčiai augančią verslo sritį - kokybiškų pusgaminių (angl. ready-to-cook meal) gamybą. "Maisto namai" yra vieni iš didžiausių šios srities pirmeivių Lietuvoje.
Tadas Karosas puoselėja didžiausio Baltijos šalyse restoranų tinklo "Čili Pizza" veiklą nuo pirmojo Lietuvoje tikros picos restorano "Čili" atidarymo 1997 m. iki šių dienų. Tinklą sudaro per 100 restoranų – keletą Ukrainoje, Lenkijoje bei Rumunijoje, tačiau daugiausia veikiama Baltijos šalyse. Nuo 2014 m. pradėjo veikti padalinys Madride, Ispanijoje. Restoranų tinklą tiesiogiai valdo holdingui "LTk Capital" priklausanti bendrovė „Čili Holdings“.
Išvystytos ir parduotos įmonės
1991 m. įkurtas ir vystytas pirmasis Lietuvoje kosmetikos ir parfumerijos parduotuvių tinklas „Sarma“ (dabar - parduotuvių tinklas „Douglas“). 2004 m. daugiau nei trečdalį Lietuvos kosmetikos ir parfumerijos rinkos užimanti ir 80 parduotuvių turinti „Sarma“ buvo parduota Švedijos investicijų fondo „East Capital Amber Fund“ bendrovei „Baltic Cosmetic Holding“ (BCH). 2007 metais, įsigijęs 51 proc. BCH akcijų, į Lietuvos rinką įžengė didžiausias Europos parfumerijos ir kosmetikos prekybos tinklas „Douglas Holding".
1991 m. įkurta kosmetikos ir parfumerijos gaminių importo ir didmeninės prekybos įmonė „Kruzas Nordic Cosmetics Distribution“, kuri yra šiuo metu veikiančios įmonės „Berner Lietuva“ pirmtakė. „Kruzas Nordic Cosmetics Distribution“ 2007 m. ir 2009 m. vykdė plėtrą Latvijoje ir Estijoje, o 2014 m.įmonė buvo parduota suomių įmonei „Berner Ltd.“
2000 m. įkurta, išvystyta ir parduota fizinės apsaugos paslaugas teikianti įmonė „Gelvora“, kuri 2008 m. parduota užsienio investuotojui. Dabar jos pagrindu veikia UAB „G4S Lietuva“ – didžiausia apsaugos kompanija Lietuvoje, priklausanti Didžiojoje Britanijoje įsikūrusiam koncernui G4S.
2001 m. įkurta skolų išieškojimo ir valdymo bendrovė „Gelvoros saugos konsultacijos“; įmonė parduota Švedijos investuotojui.
2005 m. įkurtas SPA centrų ir masažo salonų tinklas „East Island“, kuris vėliau parduotas Lietuvos investuotojui.
2007 m. įkurtas internetinis pramogų portalas ir internetinė televizija „ctv.lt“ ; parduota 2011 m.
2008 m. investuota į elektroninę parduotuvę „Pigu.lt“; įmonė 2021 m. parduota privataus kapitalo investuotojams „Mid Europa Partners“.
2009 m. Tado Karoso valdomos įmonės pradėjo įgyvendinti elektroninės komercijos „Amazingsales.com“ projektą Belgijoje, Olandijoje ir Vokietijoje. Verslas buvo parduotas 2012 m.
Austrijos vyrų rankinio rinktinė
Austrijos vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Austrijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Austrijos rankinio federacija.
1973 m.
1973 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Liepa Gruodis
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Ignalinos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Ignalinos rajono savivaldybės taryba – Ignalinos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru penktai kadencijai 18 tarybos narių balsais išrinktas Bronis Ropė. Kitas kandidatas, socialdemokratas chirurgas Olegas Sosunovas gavo 7 balsus. Mero pavaduotoju išrinktas Henrikas Šiaudinis (Valstiečiai liaudininkai), administracijos direktoriumi paskirtas Rimantas Mačys (Valstiečiai liaudininkai)
Nuorodos
Oficiali svetainė
Varnikų piliakalnis
Varnikų piliakalnis, Veršupka – piliakalnis Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Trakų seniūnija. Pasiekiamas iš plento, už Ostruvkos pasukus į šiaurę plentu link Varnikų, už 2,9 km yra dešinėje į šiaurę nuo plento (Žemaitės gatvės), jam pasisukus į vakarus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 170 m į pietus nuo Galvės ežero, 130 m į šiaurės rytus nuo Nerespinkos ežero, 750 m į šiaurės rytus nuo Trakų piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 30x20 m dydžio, iki 1,5 m aukščio iškiliu viduriu. Šiaurės vakarų ir pietryčių šlaituose, 2-3 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio į išorę nuolaidėjanti terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, pietvakarinis šlaitas - seno karjero duobės. Dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs mišriu mišku.
Šiaurės vakarų papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotosios keramikos.
Tyrimai
1959 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5100 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį, paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kibiras
thumb|160px|Senovinis medinis kibiras Kibiras – indas skysčiams (dažniausiai vandeniui) semti, nešti bei laikyti. Paprastai būna skardiniai ar plastikiniai, su lanko pavidalo rankena (vieliniu, plastikiniu).
Senovėje kibirus iš medinių šulelių gamindavo kubiliai. XIX a. pasitaikydavo pagamintų iš perskeltos medžio trinkos. Paprastai buvo platėjantys į viršų su iš kanapių ar kadagių vytelių pagamintu pasaitu. Aukštaitijoje iki XX a. vid. buvo naudojami mediniai, metalu kaustyti, su vieliniu pasaitu kibirai. Vėliau paplito metaliniai kibirai, o dabar daugiausiai naudojami plastikiniai.
World of Tanks
World of Tanks – daugelio žaidėjų žaidimas, skirtas kovoms naudojant XX a. vidurio šarvuotąsias kovos mašinas. Žaidimą sukūrė Baltarusijos įmonė „Wargaming.net“ ir išleido 2010 m. spalio 30 d. World of Tanks debiutavo 2012 m. World Cyber Games e-sporto renginyje.
Žaidimas platinamas nemokamai, tačiau kūrėjai gauna pajamų iš žaidėjams nusipirkti siūlomų žaidimo privilegijų, kaip kad padidinta karinės technikos įsibėgėjimo sparta. Visa žaidimo esmė yra kovos tarp žaidėjų, kurių kiekvienas valdo po šarvuotą kovos mašina.
Apžvalga
Žaidime yra daugiau nei 700 šarvuotų kovos mašinų, kurios suskirstytos į kategorijas pagal kilmės šalį (Sovietų Sąjunga, Vokietija, Britanija, Prancūzija, Kinija, JAV, Japonija, Čekoslovakija, Švedija, Italija ir Lenkija), o šios savo ruožtu skirstomos į tankų tipus – lengvasis tankas, vidutinis tankas, sunkusis tankas, prieštankinės savaeigės ir savaeigės patrankos (artilerija).
Naujus šarvuotos technikos tipus galima atrakinti pasinaudojant iš žaidimo gautais patirties taškais bei kreditais.
miniatiūra|left|Paveikslėlis iš žaidimo
Mūšių rūšys
Žaidime mūšiai yra 6 rūšių.
Standartinis mūšis
Kova susideda iš 2 komandų, kurių kiekviena turi po 15 žaidėjų. Abiejų komandų tikslas yra sunaikinti priešo tankus arba užimti priešų bazę. Be šio mūšio tipo dar yra ir „šturmo“ mūšis, kuriame tik viena komanda turi savo bazę, kurią privalo apginti nuo priešų bei „kontratakos“ mūšis, kurio žemėlapio centre yra viena bazė, kurią turi užimti kuri nors iš dviejų komandų.
Treniruotės mūšis
Mūšį organizuoja vienas iš žaidėjų, kuris pasirenka žaidimo žemėlapį bei mūšio tipą. Jis gali pakviesti draugų bei juos suskirstyti į dvi komandas. Tokiu būdu visi gali ugdyti savo įgūdžius bei išbandyti naujas taktikas. Už šiuos mūšius patirtis ar kreditai nesuteikiami.
Būrys
Žaidėjas gali į būrį pasikviesti iki dviejų draugų ir jungtis į standartinį mūšį, bet tik su draugu ar draugais toje pačioje komandoje.
Komandinis mūšis
Vienas iš žaidėjų gali iš draugų ar atsitiktinių žaidėjų sudaryti 7 žmonių komandą ir kautis prieš tokiu pat principu sudarytas komandas
Kuopos
Vienas iš žaidėjų gali iš draugų ar pažįstamų surinkti 15 žaidėjų komandą ir kovoti prieš kitas tokiu pat būdu surinktas komandas.
Klanų karai
Žaidėjų sukurti klanai kovoja dėl dominavimo žaidimo žemėlapyje. Kovos vyksta standartinio mūšio principu.
Tvirtovės mūšiai
Kiekvienas klanas turi tvirtovę, kurią gali ginti, plėsti ir gauti papildomų resursų ir misijų. Vyksta karai tarp skirtingų klanų tvirtovių, galima nugriauti priešo pastatus ir/ar atimti daugiau priešo tvirtovės resursų. Tvirtovės mūšiai vyksta 6, 8 arba 10 lygio tankais atitinkamai surinkus į komandą iki 6, 10 arba 15 žaidėjų. Tvirtovės mūšio komandos nariai privalo būti to klano nariai, o jei jų neužtenka, galima pasikviesti ir ne to klano žaidėjų, bet jų neturi būti daugiau nei pusės komandos.
Dominavimo režimas
Tai eksperimentiniai režimai. Esti dviejų rūšių: vienas žaidėjas prieš 15 arba standartinio mūšio tipo 15 prieš 15. Dominavimo režimo mūšiai vyksta specialiuose žemėlapiuose, su naujais elementais žaidime - tanko remontavimo apskritimais, kuriuose per 5 sekundes suremontuoja pažeistą tanką. Taip pat yra neutralios vėliavos, kurias reikia nuvežti į priešo vėliavos apskritimą. Šiame režime nebėra užiminėjamos bazės. Mūšį laimi žaidėjas ar komanda surinkusi daugiausiai taškų. Taškai duodami už šūvio pataikymą į priešą, sunaikinimą, daugiausiai už vėliavos nunešimą į priešo teritoriją.
Petrauskaitė
Petrauskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Petrauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Petrauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Religija Lietuvoje
right|thumb|200px|[[Vilniaus katedra, Romos katalikų maldos namai.]] thumb|200px||[[Kauno mečetė, islamo maldos namai.]] thumb|200px|[[Vilniaus choralinė sinagoga, judaizmo maldos namai.]] thumb|200px|[[Vilniaus kenesa, karaimų maldos namai Vilniuje.]] thumb|200px|[[Romuva|Romuviečių sueigos vieta, Žemaičių Alkas, Šventojoje.]]
Lietuvoje religinių organizacijų veiklą nustato Lietuvos Respublikos religinių bendruomenių ir bendrijų įstatymas, jame nustatoma, kad religija yra atskirta nuo valstybės, kartu pripažįstama kiekvieno žmogaus tikėjimo bei religinių apeigų laisvė.
Religinės bendrijos
Religinės bendrijos, Lietuvoje pripažintos tradicinėmis:
Kitos religinės bendruomenės ir tikėjimai irgi gali būti pripažinti įstatymo numatyta tvarka, tačiau nuo 1995-ųjų metų naujų tikėjimų į tradicinių sąrašą įtraukta nebuvo. Be tradicinių religijų, Lietuvoje veikia ir įvairūs Naujieji religiniai judėjimai bei sektos.
Seimas 2001 m. liepos 12 d.nutarimu Nr. IX-464 suteikė valstybės pripažinimą Lietuvos evangelikų baptistų bendruomenių sąjungai. Sąjunga veikia Lietuvoje nuo XX a. pradžios. Pripažinimas reiškia, kad pripažinta valstybės religinės bendrija yra valstybės socialinio, dvasinio ir kultūrinio paveldo dalis, kuri yra valstybės palaikoma.
Šiuo metu Seime užregistruoti du projektai suteikti tokį pripažinimą Jungtinei Metodistų Bažnyčiai Lietuvoje ir Krikščionių sekmininkų bažnyčių sąjungai Lietuvoje.
Naujieji religiniai judėjimai
Lietuvoje naujieji religiniai judėjimai (NRJ) dažniausiai priskiriami visi tikėjimai, neįtraukti į Lietuvos Respublikos religinių bendruomenių ir bendrijų įstatymo 5 straipsnyje esantį tradicinių religinių bendruomenių ir bendrijų sąrašą. Dalis Lietuvoje veikiančių netradicinių religinių bendruomenių turi gana ilgą istoriją (pvz., septintosios dienos adventistai, sekmininkai, metodistai, Naujoji apaštalų bažnyčia, Jehovos liudytojai), ir gali gauti valstybės pripažintų religinių bendrijų statusą. Tokį statusą jau turi Lietuvos evangelikų baptistų bendruomenių sąjunga.
NRJ banga kilo 1989–1995 m., Lietuvai atgaunant nepriklausomybę; šis laikotarpis taip pat pasižymėjo dideliais pokyčiais visuomenės gyvenime apskritai. Vėliau ši banga nuslūgo, naujųjų religinių bendruomenių narių skaičius pastebimai nebeauga, nors pačių naujųjų religinių judėjimų daugėja.
287 m. pr. m. e.
'''287 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Religija Lietuvoje
Naujieji religiniai judėjimai
Visoms netradicinėms religinėms bendruomenėms, įskaitant ir NRJ, save priskyrė apie 0,48 proc. Lietuvos gyventojų. Naujieji religiniai judėjimai, veikiantys Lietuvoje:
287 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Vladas Zajančkauskas
Vladas Zajančkauskas (1915 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaryje, Vokietijos imperija – 2013 m. rugpjūčio 5 d. Sutone, Masačusetsas, JAV) – nacių karo nusikaltėlis, kaip SS pagalbinio vieneto puskarininkis dalyvavęs žydų žudynėse Varšuvos geto likvidavimo metu.
Biografija
Gimė 1915 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaryje. 2002 m. prieš V. Zajančkauską buvo pradėtas tyrimas dėl įtarimų dalyvavus Holokauste. 2005 m. iš jo buvo atimta JAV pilietybė. Į JAV V. Zajančkauskas emigravo 1950 m. iš Austrijos ir 1956 m. tapo natūralizuotu JAV piliečiu. 1950 m. atvykęs į Jungtines Valstijas, V. Zajančkauskas imigracijos pareigūnams tvirtino, jog karo metais iki 1944 m. dirbęs savo tėvų ūkyje, paskui pabėgęs į Vokietiją, o iš ten – į Austriją. Jis teigė, kad jo žmona esanti gimusi Lietuvoje, o iš tiesų ji gimusi Lenkijos rytuose, Travnikų kaime – būtent ten įrengtoje Travnikų koncentracijos stovykloje jiedu ir susipažino. Teismuose dėl pilietybės atėmimo ir deportacijos V. Zajančkauskas prisipažino melavęs dėl sutuoktinės gimtinės, bet taip elgęsis atseit pamokytas kitų lietuvių – tie įspėję, jog paminėjus Travnikų vietovę imigracijos pareigūnams, jo teigimu, gali kilti „papildomų klausimų“ ir leidimas apsigyventi Jungtinėse Valstijose gali užtrukti keletą metų. Dar po kurio laiko V. Zajančkauskas prisipažino melavęs ir dėl savo buvimo vietos karo metais. Jis paliudijo, jog buvo Lietuvos kareivis, paimtas į sovietų armiją. 1941 m. jis pakliuvęs vokiečiams į nelaisvę ir buvęs išvežtas į Travnikų koncentracijos stovyklą. Ten, jo teigimu, naciai privertę jį dirbti išvien ir paskyrę vadovauti Travnikų konclagerio valgyklai.
V. Zajančkauskas tikino, kad jis buvo paliktas koncentracijos stovykloje ir tuo metu, kai daugelis kitų nacių talkininkų buvo išsiųsti malšinti Varšuvos geto sukilimo. Malšinant sukilimą, buvo išžudyta daugiau kaip 10 000 žydų. Tačiau JAV pareigūnas Elis Rosenbaumas pateikė neginčijamų įrodymų (tarp jų – seną nacių sargybinių budėjimo tvarkaraštį iš Travnikų konclagerio), kurie patvirtina, jog V. Zajančkauskas buvo „bendrininkas vykdant genocidą“ ir neabejotinai dalyvavo Varšuvos geto likvidavime.
2010 m. JAV teismo nutarimu 95 metų V. Zajančkauskas turėjo būti deportuotas iš šalies, tačiau Lietuvai atsisakius jį priimti taip ir liko gyventi JAV. Mirė 2013 m. rugpjūčio 5 d. Sutone.
Parašė prisiminimų knygą „Mano gyvenimo trupiniai šiame gražiame pasaulyje“, kurioje papasakojo apie savo vaikystę ir karo metus.
Gimtinė (laikraštis)
Gimtinė – mėnesinis tėviškės pažinimo laikraštis, leistas nuo 1989 m. gegužės 30 d. iki 2009 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1990 m. Nr. 5 ėjo kaip Lietuvos kraštotyros draugijos (Sąjūdžio) mėnraštis.
Rašė apie Lietuvos vietovių praeitį, kultūros paveldą, lietuvių papročius, tradicijas, etnografinius bruožus, žymius kraštiečius. Tiražas 1989 m. – 30 000 egz., 1997 m. – 2000 egz. Buvo leidžiami neperiodiniai priedai „Kūlgrinda“ ir „Tėviškėlė“.
Redaktorius Kazys Račkauskas.
Hipertekstas
Hipertekstas – dokumentas, turintis savyje nuorodas į kitus dokumentus (ar kitas sritis tame pačiame dokumente) kurie skaitytojui per tas nuorodas greitai ir lengvai pasiekiami. Hiperteksto principu sudaromi interneto tinklalapiai. Platesne prasme hipertekstu gali būti pavadinta tokias nuorodas naudojanti lentelių, iliustracijų ar kita panaši sistema. Hipertekstas yra pamatinė žiniatinklio, kurio puslapiai rašomi HTML, dalis.
Kartais hipertekstinę kūrinio pateikimo formą specialiai naudoja rašytojai.
Emilija Leviškienė
Emilija Leviškienė-Drupaitė (g. 1935 m. spalio 5 d. Skėriuose, Linkuvos valsčius) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1961 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
1956–1960 m. Linkuvos rajono laikraščio „Socialistinis kelias“ korespondentė, atsakingoji sekretorė. 1960–1979 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ redakcijos pramonės skyriaus korespondentė, nuo 1965 m. – vedėja. 1979–1994 m. – Šiaulių televizorių gamyklos sociologė, sociologijos-psichologijos laboratorijos vadovė, 1991–1995 m. – įmonės laikraščio „Žydrasis ekranas“ redaktorė. Kartu bendradarbiavo miesto ir šalies spaudoje. 1995–1998 m. laikraščio „Litas“ korespondentė Šiauliuose, dienraščio „Šiaulių kraštas“ korespondentė. Rašinių temos – gamyba, statyba, komunalinis ūkis, prekyba, žmonių tarpusavio santykiai, moralės problemos. 1999–2003 m. AB „Šiaulių energija“ atstovė spaudai.
1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė.
Leonardas Vaitys
Leonardas Raimundas Vaitys (1943 m. liepos 17 d. Kaune – 2022 m. balandžio 11 d.) – Lietuvos architektas, redaktorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė dailininko Jono Vaičio (1903–1963) šeimoje. 1961–1968 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete.
Nuo 1968 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto architektas, 1978–1985 m. projektų vyriausiasis architektas, 1985–1987 m. visuomeninių pastatų projektavimo skyriaus vadovas, 1987–1991 m. instituto vyriausiasis architektas. 1991–2011 m. UAB „Forma“ vadovas. Nuo 2012 m. žurnalo „Archiforma“ leidėjas ir vyriausiasis redaktorius.
Meldra Gūža
Dalyvavo Eurovizijos dainų konkurso Latvijos nacionalinėje atrankoje. 2004 m. Eirodziesma atrankoje ji dalyvavo su savo tėvu Johny Salamander ir laimėjo antrąją vietą su daina We Share The Sun. 2007 m. dalyvavo su savo tėvu ir Robertu Velsu su daina The Legends Of Rock N' Roll ir buvo septintoje vietoje. 2009 m. Johny Salamander dalyvavo su Meldros parašyta daina Party, tačiau nepateko į finalą.
Leonardas Vaitys
Biografija
Parašė architektūros teorijos ir kritikos straipsnių.
Meldra Gūža
Išsilavinimą įgijo Rygos prancūzų licėjuje ir Modernios muzikos akademijoje Jungtinėje Karalystėje.
Leonardas Vaitys
Realizuoti architektūriniai projektai
thumb|260px|L. Vaičio suprojektuota Lietuvos Respublikos ambasada Minske
Meldra Gūža
2004 m. kartu su tėvu išleido albumą We Share The Sun. 2011 m. spalį išleido debiutinį solo albumą.
Verpstūnai
Verpstūnai (Aculepeira) paplitęs ir Lietuvoje.
Dydis: patelė 12-14, patinėlis – 7-8 mm. Galvakrūtinė rausvai ruda, akių sritis ir šonai šviesesni. Krūtinė tamsiai ruda. Cheliceros ir kojos šviesiai rudos. Pilvelis išilgai ovalinis, paprastai rausvas, raudonai rudas ar juodas, abiejuose galuose nusmailėjęs, viršutinėje pusėje su gelsvu ąžuolo lapo piešiniu.
Veisiasi vasarą. Rezga apskritą tinklą, kuris būna apie 50 cm virš žemės.
Gyvena ant žemų krūmų, žolių, tvorų. Mėgsta atviras, saulėtas vietas.
Tinklinis 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Tinklinio varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 9 iki rugpjūčio 24 d. Sostinės vidaus stadione ir Pekino technologijų instituto sporto salėje.
Medalių lentelė
Vyrai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza Moterys
! Auksas ! Sidabras ! Bronza
1673 m.
1673 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Girdauskas
Girdauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Girdauskienė (ištekėjusi moteris) ir Girdauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Igliškėliai (kaimas)
Igliškėliai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, prie Igliškėlių miestelio.
Ploučnicė
Ploučnicė  – upė Čekijos Respublikoje, dešinysis Elbės intakas. Ištekanti iš dviejų vietų – pietinio Oseknos pakraščio (390 m) bei Horženi Pasekio kaimo Ještede (654 m).
Stenokardija
Krūtinės angina – trumpalaikis krūtinės skausmas, sukeliantis spaudimo, tempimo, gniaužimo pojūtį krūtinėje. Šis skausmas paprastai prasideda už krūtinkaulio (centrinėje krūtinės dalyje), rečiau jis jaučiamas šiek tiek kairiau krūtinkaulio. Skausmas gali plisti: dažniausiai jis plinta į rankas (ypač kairiąją), taip pat į apatinį žandikaulį, kaklą, mentę, duobutę po krūtinkauliu (skrandžio link). Krūtinės anginos skausmą gali skatinti fizinis krūvis, stresas, šaltis, sotus maistas.
Simptomai. Simptomai paprastai prasideda fizinio krūvio ar emocinio streso metu. Skausmą sustiprina šaltas ir vėjuotas oras, gausus maistas. Skausmas yra panašus į sunkumą ir stiprų spaudimą krūtinėje, žmogui pradeda trūkti oro, atsiranda pečių, alkūnių, plaštakų (dažniau kairiosios) sunkumo ir tirpulio, gerklės smaugimo pojūtis. Diskomfortas gali plisti į rankas, tarpumentį, kaklo sritį.
Lokalizacija – už krūtinkaulio arba arti jo, bet kurioje vietoje tarp duobutės ir kaklo. Tačiau anginis skausmas jaučiamas tik iradiacijos zonoje, t. y. tik kairiajame petyje, kairėje rankoje, tik apatiniame žandikaulyje, apatinėje sprando, viršutinėje nugaros dalyje, virš kairės mentės ar tarpumentėje, retai tik dešinėje rankoje. Skausmas plinta kairės rankos vidiniu paviršiumi, kairiąja mente, kairiuoju petimi, žandikauliu, kartais dešine ranka. Krūtinės angina ne visuomet iradijuoja.
Provokuojantys veiksniai – fizinė įtampa, ypač esant šaltam vėjuotam orui ir pavalgius. Krūtinės anginą provokuoja ir emociniai veiksniai (skubėjimas, išgąstis, pyktis ir kt.), ypač kartu su fizine įtampa. Provokuojantys veiksniai sukelia tachikardiją, hipertenziją, padidina širdies darbą, dėl to padidėja miokardo deguonies poreikis. Krūtinės angina gali prasidėti ramybėje ir be provokuojančių veiksnių poveikio bet kuriuo paros metu. Spontaninės krūtinės anginos lokalizacija, iradiacija, pobūdis visiškai nesiskiria nuo įtampos krūtinės anginos, tik kartais ji šiek tiek ilgiau trunka, intensyviau jaučiama. Prasidėjus krūtinės anginos priepuoliui, ligonis dažniausiai esti truputį pablyškęs, jo kraujospūdis šiek tiek padidėjęs
Krūtinės anginos gydymas. Krūtinės anginos priepuolis praeina, kai nutraukiamas provokuojančio veiksnio poveikis (fizinė įtampa) ir padedama po liežuviu 1 tabletė (0,5 mg) nitroglicerino. Kartais reikia suvartoti 2-3 tabletes per 15 minučių.