cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kipro futbolo varžybos 2009–2010 m.
Kipro futbolo varžybos 2009–2010 m.
Crewe Alexandra FC
Crewe Alexandra FC – Anglijos futbolo klubas, įkurtas 1877 m. Kru mieste.
Alfrēds Kalniņš
Alfredas Kalninis (, 1879 m. liepos 23 d. Cėsys – 1951 m. gruodžio 23 d. Ryga) – Latvijos kompozitorius, vargonininkas.
Biografija
Mokėsi Cėsių progimnazijoje, Birkenrujės vokiečių gimnazijoje, privačiai pas vietos vargonininkus. Grojo Cėsių bažnyčioje. 1897–1901 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje. Vargonininkaudamas vadovavo chorams 1903–1911 m. Pernu, (1911–1915 m. ir 1918–1919 m. Liepojoje, 1915–1918 m. Tartu, 1919–1927 m. Rygoje. 1927–1933 m. gyveno JAV. 1933–1946 m. Rygos katedros vargonininkas, 1944–1948 m. Latvijos konservatorijos rektorius, nuo 1947 m. profesorius.
Sūnus Kanados kompozitorius Janis Kalninis.
Kūryba
Sukūrė apie 800 kūrinių, tarp jų kantatas „Muzikai“ (1913 m.), „Paskutinio teismo diena“ (1917 m.), „Darbas ir daina“ (1924 m.) ir „Jūra“ (1923 m.), simfoninę idilę „Mano gimtinė“ (1906 m.), simfoninę poemą „Latvija“ (1919 m.), kūrinių fortepijonui, vargonams, solo ir choro dainų, harmonizavo latvių liaudies dainų. Stambiausi kūriniai:
Trijntje Keever
thumb|Trijntje Keever
Trijntje Cornelisdochter Keever (1616 m. balandžio 10 arba 16 d. Edame, Nyderlandai – 1633 m. liepos 2 d. Tar Vyne, Nyderlandai) – aukščiausia visų laikų moteris, kurios ūgis jai mirus buvo 2 m 54 cm. Trijntje tuo metu buvo 17 metų.
Biografija
Trijntje Keever buvo Kornelijaus Keeverio ir Annos Pouwels dukra. Kornelijus dirbo laivo kapitonu, o Anna buvo jo kambarinė. Jie susituokė 1605 m. gegužės 24 d. Gimus dukrai, tėvai iškart atkreipė dėmesį į jos spartų augimą. Kai mergaitei tebuvo devyneri, jos ūgis jau siekė 2 metrus. Trijntje netgi atvyko aplankyti Bohemijos karalius Frederikas V, jo žmona Elizabeth ir princesė Amalia, kurie norėjo įsitikinti, kad jų žemėse tikrai gyvena devynmetė, aukštesnė negu dauguma Europos vyrų. Vėliau jos tėvai vežiojo ją po šalį ir rodė žmonėms už pinigus. Trijntje gavo „didelės mergaitės“ pravardę.
Varkaliai (Raseiniai)
Varkaliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šiluvos. Pietiniu pakraščiu teka Tvarkantė.
Juzefas Kostševskis
Biografija
1909-1914 m. studijavo archeologiją Berlyno universitete pas prof. G. Kosiną. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.
1914-1923 m. dirbo Mielzynkicho muziejuje, 1923-1958 m. Poznanės archeologijos muziejaus direktorius. Su kitais įkūrė Poznanės universitetą, 1919-1939 m., 1945-1950 m., 1956-1960 m. jo rektorius, nuo 1919 m. profesorius.
1920 m. įkūrė Lenkijos archeologų draugiją, iki 1969 m. jos pirmininkas. Įsteigė ir 1919-1969 m. redagavo „Przegląd Archeologiczny“, 1926-1939 m. „Z Otchłani Wieków“.
Mokslinė veikla
Pagrindė Lenkijos priešistorės chronologiją ir klasifikaciją, sukūrė teoriją apie slavus kaip autochtonus Lenkijoje, populiarino archeologiją. Tyrinėjo lužitėnų kultūrą, 1934-1939 m. kasinėjo Biskupino gyvenvietę, ankstyvųjų viduramžių miestus Gniezna, Poznanę.
Antanuvka (Molėtai)
Antanuvka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Balninkų.
Šumkai
Šumkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Bockų, apie 14 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 48 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Smokingas
thumb|200px|Smokingas Black tie
Smokingas – aprangos kodas žymimas angliškai Black tie, Tuxedo, Formal, prancūziškai Cravats noir.
Iškilmingas vakarinis švarkas su atlasine apykakle.
Prie smokingo derinamos paprasto modelio kelnės, juodas platus medžiaginis diržas, juoda peteliškė, juodi, bet nelakiniai suvarstomi batai.
Drauge einanti moteris dėvi vakarinę suknelę, o jei renginys mažiau oficialus – kokteilinę suknelę.
Sviderskis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Sviderskienė (ištekėjusi moteris) ir Sviderskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šarūnas Berlinskas
Biografija
1980 m. baigė Kretingos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją (Dabar Aleksandro Stulginskio Universitetas), inžinierius dėstytojas. 2002 m. Lietuvos žemės ūkio universitete (Dabar Aleksandro Stulginskio Universitetas) baigė edukologijos magistrantūrą.
Nuo 1985 m. Klaipėdos tarybinio ūkio technikumo dėstytojas-mokytojas, nuo 1991 m. Klaipėdos aukštesniosios technikos mokyklos autotransporto skyriaus vedėjas, vėliau direktoriaus pavaduotojas studijoms. Nuo 2002 m. Klaipėdos verslo ir technologijų kolegijos technologijų fakulteto prodekanas, nuo 2009 m. Klaipėdos valstybinės kolegijos direktoriaus pavaduotojas akademinei veiklai. 2009–2011 Kolegijos akademinės tarybos pirmininkas. Nuo 2010 m. LieMSIS valdybos narys.
Vienas iš Žemaitijos partijos organizatorių Klaipėdoje.
Džono Birčo draugija
Įkūrėjas Robertas Velčas jaunesnysis (1899–1985) nuodugniai parengė organizacinę infrastruktūrą 1958 m., įgalindamas tvirtą organizacijos skyrių kontrolę. Nors įkūrus bendriją jos būstinė buvo Belmonte, dabar ji įsikūrusi Grendšiute, Viskonsine, su vienu skyriu kiekvienoje JAV valstijoje. Organizacijai priklauso Amerikos Nuomonės Leidyba (American Opinion Publishing), leidžianti žurnalą „Naujasis amerikietis“ (The New American).
Vertybės
200px|thumb|Draugijos plakatas, raginantis JAV išstoti iš Jungtinių Tautų. Draugija laikosi originalistinio JAV Konstitucijos, kurią aiškina kaip paremtą fundamentaliais krikščionybės principais, interpretavimo. Ji siekia sumažinti valdžios galias, priešinasi perskirstymui bei ekonominiam intervencionizmui. Taip pat ne tik priešinasi kolektyvizmo, totalitarizmo bei komunizmo, bet ir socializmo ir fašizmo praktiniams taikymams bei teigia, kad šios idėjos yra paplitusios tarp esančiųjų JAV administracijoje. 1983 m. Crossfire, kongreso narys Larry McDonald (D-Džordžija), tuomet neseniai išrinktas šios draugijos prezidentas, savo organizaciją priskyrė prie senųjų dešiniųjų, o ne naujųjų dešiniųjų jėgų.
Draugija priešinosi 1960 m. pilietinių teisių judėjimui, teigdama, esą judėjime aukščiausias pareigas užima komunistai. Bendrija nepritarė pilietinių teisių aktui, tvirtindami, kad šis prieštarauja JAV Konstitucijos dešimtajai pataisai ir peržengia individualių valstijų teises priimti savus pileitinių teisių įstatymus. Draugija priešinasi „vieno pasaulio vyriausybei“, JTO, NAFTA, CAFTA, FTAA bei kitus laisvosios prekybos susitarimus ir pasisako už imigracijos mažinimą.
Sáez
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Padvarėlių apylinkė
Padvarėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Akmenės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palnosų apylinkės.
Kalnujų piliakalnis
Kalnųjų piliakalnis, žinomas ir Palendrių, Jovaišių ar Žieveliškės vardais – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Kalnujų kaimo, Kalnujų seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados Kalnujuose pasukus Jurbarko link plentu, už 550 m ­ keliuku į dešinę šiaurės vakarų kryptimi 650 m.
Piliakalnis
miniatiūra|250px|left|Nuo piliakalnio matyti autostrada miniatiūra|250px|left|Senkapis piliakalnio papėdėje Piliakalnis įrengtas dominuojančios aukštumos šiaurės vakarų krašte. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 27 m ilgio, 13 m pločio pietryčių gale, kur nuo aukštumos supiltas 2 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Jo išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 6 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 1 m aukščio, 6 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Šis pylimas juosia piliakalnį aplink 3­-5 m žemiau aikštelės, šlaite esančios 3 m pločio terasos pakraščiu. Šiaurės vakarų aikštelės gale supiltas 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Antro pylimo šiaurės vakarų papėdėje yra 13 m ilgio, 20 m pločio pietryčiuose trikampė terasa, nuolaidėjanti į išorę per 1,5 m. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Ant piliakalnio augę medžiai išretinti. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 1,1 ha. 300 m į šiaurės vakarus buvo senkapis (sunaikintas).
Tyrimai
1903 m. piliakalnį žvalgė Liudvikas Kšivickis. 1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Gudelių apylinkė (Prienai)
Gudelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veiverių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. 1954 m. prijungtos Guobų apylinkė, Jūrės stoties apylinkė ir dalis Subačiškių apylinkės, 1962 m. – dalis Ąžuolų Būdos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gudelių apylinkė pertvarkyta į Guobų apylinkę.
UEFA taurių taurė 1997–1998 m.
UEFA taurių taurė 1997–1998 m. – 38-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1997 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Pelynas
Pelynas, arba kartusis kietis, pelūnas, metėlis, kartėlis (Artemisia absinthium) – kiečių (Artemisia) genties augalas.
Daugiametis, 60-100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias arba kylantis, kiek briaunotas, lapuotas, prie pamato sumedėjęs, viršūninė dalis šakota, plaukuotas. Lapai pražanginiai, apšepę baltais plaukeliais, pamatiniai 6-9 cm ilgio ir 3-7 cm pločio, 2-3 kartus plunksniškai suskaidyti. Žiedynai – rutuliški, 2,5-5 mm skersmens graižai. Vainikėliai šviesiai geltoni. Lukštavaisis apie 1 mm ilgio, plokščias, neryškiai vagotas. Žydi liepos – rugpjūčio mėn., lukštavaisiai subręsta rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis. Auga dykvietėse, šiukšlynuose, skurdžioje žemėje.
Panaudojimas
thumb|Požymiai Šio augalas yra viena iš stipraus alkoholinio gėrimo – absento, tapusio bohemos simboliu, sudedamųjų dalių. Paplitęs mitas, jog absentas dėl pelynuose esančios medžiagos tujono sukelia haliucinacijas bei psichikos sutrikimus, tačiau tyrimai parodė, jog tujono koncentracija absente yra gerokai per maža tokiam poveikiui.
Naudojamas kaip prieskonis, ypač alkoholiniam gėrimui vermutui.
Rizikos
1998 metais JAV maisto ir vaistų kontrolės tarnyba įspėjo visuomenę, jog pelynas maisto papilduose gali sukelti nervų sistemos sutrikimus, pasireiškiančius rankų bei kojų tirpimu, mąstymo sunkumais, nesugebėjimu koncentruoti dėmesį bei paralyžiumi.
Vaistinė žaliava
Vaistinei žaliavai vartojamos iki 25 cm ilgio žydinčios viršūnės. Jos pjaunamos pradėjus augalams žydėti. Žaliavoje yra 0,5-2 % eterinio aliejaus, karčiųjų glikozidų, 142–224 mg% askorbino rūgšties, 31-46 mg% karotino, 4,03-7,68 mg% rauginių medžiagų, organinių rūgščių: obuolių, nikotino, gintaro, vyno.
Vaistinės savybės
Pelynas yra labai kartus ir dažnai vartojamas kaip vaistinis augalas. Pagrindinė indikacija – esant virškinamo trakto sutrikimams. Vartojamas liaudies medicinoje nuo tulžies pūslės, kepenų ligų, kirmėlių. Vartojamas sumažėjus apetitui bei sergant kvėpavimo organų ligomis. 1 puodeliui reikia 1/2 šaukštelio žaliavos, gerti kelis kartus per dieną, likus pusei valandos iki valgio. Negalima perdozuoti, nes per didelė pelynų dozė gali sukelti vėmimą ir traukulius.
Tuščiauliai
Tuščiauliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės. Seniūnaitijos centras. Kaimas stovi Neries dešiniajame krante, miškų apsuptyje. Kelias į Nemenčinę. Būdingos nausėdijos, vasarnamiai. Dalis kaimo faktiškai yra atskira gyvenvietė – Gėla. Ties Tuščiauliais Neryje yra 320 m ilgio rėva. Gali būti, kad tai K. Tiškevičiaus minima Tunčių/Šokių (Tańcy) rėva arba Filuto rėva.
Antapolis
Antapoliu vadinami kaimai:
Nabuchodonosaras II
thumb|Nabuchodonosaras II Nabuchodonosaras II (Nebukadnecaras, Nabukuduriusūras, dar vadinamas Nabuchodonosaras Didysis, 604 m. pr. m. e. – 562 m. pr. m. e.) – Babilonijos karalius.
Nabopalasaro sūnus. Laikomas išskirtinio talento valstybės vyru ir karvedžiu, jam valdant buvo pastatyti architektūros paminklai, išlikę iki mūsų dienų. Herodoto laikų Babilonas – tai daugiausia Nabuchodonosaro architektų kūrinys. Apie šį Babilonijos karalių daug rašoma Senajame Testamente, nors jo žygiai į Jeruzalę neturėjo didesnės reikšmės platesniame Vidurinių Rytų istorijos kontekste.
Karo žygiai
Dar būdamas sosto paveldėtoju Nabuchodonosaras dalyvavo karo žygiuose. 607–606 metais vadovavo kariuomenei Asirijoje. 605 metais pr. m. e. nugalėjo faraoną Nechą II mūšyje prie Karkemišo. Mirus tėvui, nutraukė karines operacijas ir grįžo į Babiloną, kur buvo karūnuotas.
Tapęs karaliumi, Nabuchodonosaras išsirengė į Siriją ilgam karui, nors tai buvo ne daugiau nei karinės galios demonstravimas beveik nesutinkant pasipriešinimo, o jo tikslas – užtikrinti duoklės rinkimą. Imperijos sienų patikrinimas turėjo tapti kasmetiniu įvykiu – ne tik dėl mokesčių bei duoklės rinkimo, bet ir siekiant nubausti nepaklusnius miestus ar teritorijas. Šios kampanijos metu Judėjos karalius Jehojakimas savanoriškai pasidavė Nabuchodonosarui, ir daug izraelitų buvo kaip įkaitai išsivaryti į Babiloną.
Nors vėlesnės babiloniečių kartos nepaprastai gerbė Nabuchodonosarą, jo gyvenamuoju laikotarpiu į sostą vis dar rimtai pretendavo chaldėjai. Dešimtaisiais jo valdymo metais (595 m. pr. m. e.) įsižiebė sukilimas, ir numalšinti jį pavyko tik žiauriai susidorojant karine jėga.
Faraonui Aprijui bandant įsiveržti vasalinės karalystės sukilo vėl, tikėdamosi jo pagalbos. Po trejų metų apgulties Nabuchodonosaro kariuomenė 587–586 metais užėmė Jeruzalę, sugriaudama Saliamono šventyklą ir išsivarydama gyventojus į nelaisvę. Ilgiausiai – 13 metų – truko Tyro miesto apgultis (585–573).
Statybos
Paskutinį Ninevijos egzistavimo šimtmetį Babilonas buvo nuniokotas užpuolikų ir sukilėlių. Nabuchodonosaras tęsė savo tėvo pradėtus atstatymo darbus ir pavertė sostinę vienu iš pasaulio stebuklų. Buvo atstatytos senos šventyklos, iškilo nauji pastatai Babilono dievų garbei. Tiltas ir požeminė perėja sujungė Eufrato atskirtas miesto dalis. Buvo pabaigtos dar Nabopalasaro pradėtos karališkųjų rūmų statybos. Savo žmonai Semiramidei pastatė kabančiuosius sodus.
Nabuchodonosaras išlaikė draugiškus santykius su medais, nes retai teužsimenama apie grėsmę rytinėms sienoms. Tačiau nors Babilonijos santykiai su Medija tarsi buvo draugiški, į karaliavimo pabaigą Nabuchodonosarui turėjo kilti įtarimų dėl medų ketinimų. Todėl į šiaurę nuo Babilono buvo pastatyta didžioji gynybinė siena, nusitęsusi nuo Siparo iki Upio, – garsioji Medų siena, sumanyta kaip užkarda barbarų gentims sulaikyti ir puolimui iš šiaurės apsunkinti.
Valdymo pabaiga
Apie Nabuchodonosaro valdymo pabaigą išliko mažai istorinės medžiagos. Senojo Testamento Antrosios Karalių knygos paskutiniame skirsnyje kalbama apie Babilonijos paskirto Jeruzalės valdytojo nužudymą, galbūt pakursčius egiptiečiams. Iš fragmentiško teksto galima suprasti, kad Babilonijos karalius rengėsi žygiuoti į Egiptą, bet nėra žinoma jokių detalių. Nabuchodonosaras mirė 562 m. pr. m. e., soste jį pakeitė sūnus Amel Mardukas (Evil Merodachas), apie kurį žinoma tik tiek, kad jis buvo nemėgstamas Babilone. Po dvejų metų naujasis karalius yra nušalinamas nuo sosto 560 m. pr. m. e. svainio, karo vado Neriglisaro. Po dvidešimt metų 539 m. pr. m. e., Babiloną užkariauja karalius Kyras.
Torulė
Torulė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Bockų, apie 21 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 51 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo Leščkos upė įteka į Nužeco upę. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mykolė Krinickaitė-Astaškienė
Mykolė Krinickaitė-Astaškienė (1908 m. spalio 19 d. Rygoje – 1954 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė, režisierė, dramaturgė, lektorė, vertėja.
Biografija
1929 m. baigusi Vilniaus mokytojų seminariją mokytojavo pradžios mokyklose. 1930 m. su kitais įkūrė Vilniaus lietuvių scenos mėgėjų kuopą (nuo 1936 m. Vilniaus lietuvių teatras, nuo 1939 m. Vilniaus skrajojamas „Vaidilos“ teatras). 1931–1944 m. šio teatro aktorė ir režisierė, 1941–1944 m. vadovavo teatro lėlių trupei, režisavo jos spektaklius. 1936 m. eksternu baigė Varšuvos teatro institutą.
Kūryba
Bendradarbiavo Vilniaus lietuvių spaudoje – „Vilniaus žodis“, „Varsnos“, „Versmė“. Paskelbė straipsnių teatro klausimais, eilėraščių, apsakymų.
Parašė pjeses:
Kūryboje vaizduojamas Vilniaus krašto lietuvių gyvenimas, siekiama aktyvinti jų tautinį ir kultūrinį sąmoningumą. Plačiausiai buvo statoma Tverečiaus tarme parašyta komedija „Išmakė“, kurioje keliamas inteligentų ir kaimiečių santykių klausimas, smerkiama sugedusi miesto moralė, aukštinamas kultūros įgijęs žmogus, be jokių materialinių sumetimų pasiaukojantis savo kraštui.
Eduardas Kalninis
Eduardas Kalninis (, Kalninis 1904 m. spalio 25 d. Ryga – 1988 m. sausio 1 d.) – latvių tapytojas marinistas.
Biografija
Tapybos mokslu pradėjo su tėvais 1914–1917 m. gyvendamas Tomske pas J. Moškevičių. 1923–1932 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje pas V. Purvytį, nuo 1945 m. joje dėstė, nuo 1955 m. profesorius. 1970 m. TSRS dailės akademijos narys.
Kūryba
Nutapė didingą, rūstų jūros grožį perteikiančių peizažų, žanrinių kompozicijų, vaizduojančių žvejų gyvenimą („Sielininkai“ 1935 m., „Naujos burės“ 1945 m., „Permainos“ 1949 m., „Septintoji Baltijos regata“ 1952–1954 m., „Latvijos žvejai Atlante“ 1957 m., „Distancija“ 1967 m., „Baltijos jūros audra“ 1972 m.). Paveikslai realistiniai, būdinga virtuoziškai ištobulinta toninė modeliuotė, apibendrinimas, romantinė nuotaika, vėlesniems paveikslams – ekspresija, patosas. Nuo 1927 m. dalyvavo parodose.
Real Murcia CF
Mursijos „Real“ – Ispanijos futbolo klubas iš Mursijos.
Nacionalinė Sirijos opozicinių jėgų koalicija
Nacionalinė Sirijos opozicinių jėgų koalicija, dar vadinama Sirijos nacionaline koalicija – opozicinių grupių koalicija, dalyvaujanti Sirijos pilietiniame kare. Įkurta 2012 m. lapkričio mėn. Dohoje, Katare. Buvęs Damasko mečetės imamas Moaz al-Khatib, laikomas moderniuoju islamistu, buvo išrinktas koalicijos prezidentu, bet 2013 m. balandžio 22 d. atsistatydino. Riad Seif ir Suheir Atassi, kurie yra garsūs demokratijos aktyvistai, buvo išrinkti viceprezidentais. Trečiasis viceprezidento postas liks laisvas tol, kol kurdai išsirinks savo atstovą. Mustafa Sabbagh buvo išrinktas koalicijos generaliniu sekretoriumi. Koaliciją sudaro 63 nariai, iš kurių 22 yra iš Sirijos nacionalinės tarybos.
Struktūra ir tikslai
2012 m. lapkričio mėn. įsteigus nacionalinę koaliciją prezidentu buvo išrinktas Moaz al-Khatib. Riad Seif ir Suheir Atassi – viceprezidentais. Mustafa Sabbagh – generaliniu sekretoriumi. Koaliciją sudaro 63 nariai, iš kurių 22 yra iš Sirijos nacionalinės tarybos.
Nacionalinės koalicijos pagrindiniai tikslai yra nuversti Bašaro al-Asado vyriausybę ir "jos simbolius, išformuoti saugumo pajėgas, suvienyti ir remti laisvąją Sirijos armiją, nesiderėti su al-Asado vyriausybe ir nuteisti asmenis, atsakingus už sirų žudymus ir Sirijos naikinimą.
Tarptautinis pripažinimas
thumbnail|left|Koalicijos nariai [[Doha|Dohoje. Centre, prezidentas Moaz al-Khatib su viceprezidentais Riad Seif ir Suheir Atassi]]
2012 m. lapkričio 12 d. naujai įkurtą nacionalinę koaliciją, kaip teisėtą Sirijos žmonių atstovę, pripažino Persijos įlankos arabų šalių bendradarbiavimo taryba, taip nutraukdama Sirijos vyriausybės, vadovaujamos Bašaro al-Asado, pripažinimą.
Vėliau, Arabų Lyga (išskyrus Alžyras, Irakas ir Libanas) pripažino koaliciją, kaip teisėtą atstovą ir kaip pagrindinį partnerį.
Nacionalinę koaliciją remia Prancūzija, Jungtinės Valstijos, Jungtinė Karalystė ir Turkija. 2012 m. lapkričio 11 d. Jungtinės Valstijos paskelbė pareiškimą spaudai, jog sveikina sirų atstovus formuojant koaliciją. Taip pat dar kartą patvirtino savo įsipareigojimus siunčiant humanitarinę ir neginkluotą pagalbą bei pagyrė Katarą už paramą koalicijai.
Lapkričio 13 d. Prancūzija pripažino koaliciją, kaip vienintelę Sirijos žmonių atstovę ir laikinąją vyriausybę ateities demokratinėje Sirijoje bei paragino visas Europos valstybes padaryti tą patį. Jungtinės Valstijos pripažino koaliciją, kaip teisėtą Sirijos žmonių atstovą, tačiau prezidentas Barack Obama atsisakė pripažinti koaliciją, kaip vyriausybę tremtyje.
Lapkričio 15 d. Turkija pripažino nacionalinę koaliciją, kaip vienintelę Sirijos žmonių atstovę. Lapkričio 19 d. Europos Sąjunga pripažino, kad nacionalinė koalicija yra teisėta Sirijos gyventojų siekių atstovė.
Fliugelhornas
Fliugelhornas – aukšto registro varinis pučiamasis instrumentas.
Paprastai fliugelhornas būna derinimo in Bb. Registras toks pat, kaip korneto ar trimito. Išgaunamas garsas švelnus ir šviesus, kas ir yra pagrindinis skirtumas, skiriantis jį nuo trimito, kurio garsas yra gan spengiantis.
Fliugelhornas – dominuojantis instrumentas fanfariniuose orkestruose, tačiau jį galima pamatyti ir kitokio orkestro sudėtyje.
Pažėrai (Jurbarkas)
Pažėrai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Girdžių, kairiajame Tidiko krante.
Naujienos apylinkė
Naujienos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krosnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. 1954 m. prijungtos Pagrandų apylinkė, Sūsninkų apylinkė, Zapalimų apylinkė ir dalis Tabarauskų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1975 m. sausio 29 d. Naujienos apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Kalvarijos apylinkės (didžioji dalis) ir Liudvinavo apylinkės.
Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden
Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden - tai specialiai išleistas Video albumas, kuriame nufilmuotas Lady Gagos pasaulinis turas The Monster Ball.
Filmavimas
Filmavimas vyko Vasario 21 - 22 dienomis, 2011 metais, Madison Square Garden Arenos aikštėje, esančioje Niujorke. The Monster Ball turas kritikų įvertintas labai pankiai: jiems paliko įspūdį koncerto scenografija, atlikta muzika, ektravagantiški sceniniai atlikėjos drabužiai, kuriuos sukūrė visame pasaulyje garsus dizaineris Geogrio Armani, bet labiausiai jiems patiko profesionalus dainininkės dainų atlikimas gyvai. Atlikėja šiuo turu uždirbo per 227,4 mln. JAV Dolerių ir šis koncertinis turas pateko į pelningiausių koncertinių turų dvidešimtuką muzikos istorijoje.
Abraomas
Apie vardą Abraomas skaitykite Abraomas (vardas)
miniatiūra|dešinėje|280px|Abraomas aukoja Izaoką, [[1650 m. Laurent de LaHire pvsk. ]]
Abraomas ( tar. Abraham) – biblinis personažas (dar Ibrahim), laikomas senovės žydų patriarchu, žydų tautos protėviu.
Abraomą gerbia ne tik judaistai, bet ir krikščionys bei musulmonai. Savo dorumu ir tikėjimo tvirtumu jis pralenkęs visus Senojo Testamento teisuolius.
Pasak Biblijos, Abraomas kilęs iš Ūro ir gyvenęs II tūkstantmetyje pr. m. e., apie 1800 m. pr. m. e. Jis buvo vienos vakarų semitų klajoklių genties, gyvenančios kažkur tarp Viduržemio jūros ir Mesopotamijos, vadovas.
Abraomui teko svarbus vaidmuo krikščionybės, judaizmo ir islamo religijose. Sudaręs sandorą su Dievu, Abraomas pasižadėjo jį garbinti ir praktikuoti apipjaustymą, o Dievas užtikrino, kad iš Abraomo giminės kils tautos, kurioms bus lemta apgyvendinti Kanaaną. Su Hagara Abraomas susilaukė sūnaus Izmaelio. Sarai gimė Izaokas.
Plačiai žinomas pasakojimas apie tai, kaip Dievas, norėdamas išbandyti Abraomo tikėjimą, liepė jam paaukoti sūnų Izaoką. Tačiau, kai Abraomas jau buvo bežudąs savo sūnų, angelas jį sustabdė. Krikščionys šiame pasakojime įžvelgia alegoriją su Jėzaus Kristaus mirtimi ant kryžiaus ir prisikėlimu.
Mirus žmonai Sarai, Abraomas vedė Keturą. Ji pagimdė Zimraną, Jokšaną, Medaną, Midjaną, Išbaką ir Šuahą.
Abraomas mirė sulaukęs 175 metų.
Raguvos gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2016 m. miniatiūra|265px|right|Nuo parko pusės miniatiūra|265px|right|Stogastulpis mokyklos jubiliejui (aut. [[Vytautas Ulevičius)]]
Panevėžio rajono Raguvos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžio raj., Raguvoje, Laisvės g. 24, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190398245. Filialas: Panevėžio rajono Raguvos vidurinės mokyklos Šilų filialas.
Gimnazijos teritorija
Gimnazija įsikūrusi 5,2 ha plote, iš kurių maždaug 2 ha užima parkas. 1997 m. savivaldybės sprendimu parkas buvo įteisintas ir pavadintas Vaišvilų parku. Šiuo metu jame auga apie 120 dekoratyvinių medžių ir krūmų rūšių, tarp kurių ypač retai Lietuvoje auginami - tulpmedis, raudonlapis bukas, ptelija ir kiti. Čia peri net 35 rūšių paukščiai. Gražiausias parke perintis paukštis - svilikas, o lakštingalų giesmės pavasariais nenutyla nuo sutemų iki vidurnakčio. Mokyklos teritorija kruopščiai prižiūrima. 2007 m. Panevėžio r. savivaldybė apdovanojo mokyklą prizu švietimo įstaigų aplinkų tvarkymo konkurse laimėjusią III vietą. Pro parką teka Nevėžis.
Istorija
thumb|left|200px|Raguvos vidurinės mokyklos mokiniai 1922 m. vasario 16 d. dalyvauja Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo minėjime thumb|left|200px|Raguvos mokyklos mokiniai šventiniame mitinge 1922 m. vasario 16 d. thumb|left|200px|Raguvos vidurinės mokyklos mokytojai XX a. trečiame dešimtmetyje
Žymiausi mokiniai
Įvairiu metu Raguvoje veikusiose mokyklose mokėsi ar ją baigė daug žymių žmonių: mokslų daktarai V. Andriulis, V. Mačiulis, poetas ir skaitovas P. Kulvinskas, mokytojai ekspertai A. Slučka, R. Samavičius, muziejininkas V. Ruzas ir daugelis kitų:
Vytautas Piesliakas
Vytautas Piesliakas (g. 1953 m. birželio 28 d. Kaune) – teisėtyrininkas penalistas, baudžiamosios teisės teoretikas, šiuolaikinės Lietuvos baudžiamosios teisės pagrindėjas, naujojo LR BK rengėjas; buvęs Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros vedėjas (1990–2010 m.), habilituotas socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Dirvinė našlaitė
Dirvinė našlaitė (Viola arvensis) – našlaitinių (Violaceae) šeimos augalas.
Vytautas Piesliakas
Išsilavinimas
1971 m. baigė Vilniaus 21-ąją vidurinę mokyklą. Studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete (1971–1976 m.). 1980 m. kovo 4 d. Charkovo F. Dzeržinskio teisės institute (Ukraina) apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją tema „Atleidimas nuo baudžiamosios atsakomybės, ryšium su patraukimu administracinėn atsakomybėn“, teisės mokslų kandidatas.
Mokslinė, praktinė veikla
1976–1981 m. VU TF Baudžiamosios teisės katedros asistentas. Nuo 1981 metų rugsėjo VRM aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto dėstytojas, docentas (1986 m.), Lietuvos policijos akademijos Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros vedėjas (1990–2010 m.). Apgynė habilitacinį darbą tema “Baudžiamųjų įstatymų principinės nuostatos ir jų įgyvendinimas naujame Lietuvos Respublikos baudžiamajame kodekse” (1995 m.), habilituotas socialinių mokslų teisės krypties daktaras, profesorius (1996 m.), Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas (nuo 1997 m. gruodžio mėn.).
Dirvinė našlaitė
Stiebas šakotas, lapuotas, apaugęs negausiais plaukeliais,10-20 cm aukščio. Lapai kiaušiniški ir lancetiški. Žiedai nedideli, išaugę ant ilgų žiedkočių. Vainikėlis mažesnis už trispalvės našlaitės, geltonas arba baltas, su tamsiais ruoželiais apatiniame vainiklapyje. Vaisius - dėžutė.
Vytautas Piesliakas
Mokslinė, praktinė veikla
Stažavosi Kopenhagos verslo mokykloje (1991 m., Danija), Makso Planko tarptautinės bei užsienio šalių baudžiamosios teisės institute Freiburge Vokietijoje (1993, 1995, 1997 m.), pagal Europos Tarybos organizuotą programą stažavosi Olandijoje (1996 m.), Vokietijos Aukščiausiame Teisme (2005 m., Austrijos Aukščiausiame Teisme (2008).
Dirvinė našlaitė
Žydi gegužės – spalio mėn. Sėklos pradeda bręsti liepos mėn. Dauginasi sėklomis. Auga laukuose, ganyklose, pakelėse, dirvonuose. Mėgsta lengvas dirvas.
Vytautas Piesliakas
Mokslinė, praktinė veikla
Vytautas Piesliakas dėstė baudžiamosios teisės, nusikalstamų veikų kvalifikavimo teorinių ir praktinių problemų bei nusikalstamų veikų padarymo teisinių pasekmių kursus (magistrantūros studijų studentams). Skaitė pranešimus Kopenhagos verslo mokykloje, Makso Planko tarptautinės bei užsienio šalių baudžiamosios teisės institute Freiburge (1991 ir 1997 m.), dalyvavo ir skaitė pranešimus konferencijose bei kolokviumuose Tartu (1989 m.), Rygoje ir Helsinkyje (1990 m.), Strasbūre (Europos Taryboje 1993, 1994, 1996 m.), Miunchene (1996, 2002 m.), Liuksemburge (1997 m.), Indijoje (2006 m.).
Dirvinė našlaitė
Žaliavai ruošiama antžeminė dalis. Ji pjaunama augalams žydint. Našlaičių lapuose yra iki 0,13, stiebuose - 0,08, šaknyse - 0,05 %, o sėklose ir žieduose tik pėdsakai rutino; žieduose yra antocianinių glikozidų (violanino, 3-glikozido delfinidino, 3-glikozido neonidino ir kitų), žolėje - iki 0,0085 % eterinio aliejaus, 39,4 mg% karotino, violaksantino, zeaksantino, auroksantino ir flavoksantino, taip pat askorbino rūgšties, saponinų, gleivių, salicilo rūgšties ir iki 12 % mineralinių medžiagų.
Našlaičių preparatai neturi pašalinio poveikio.
Vytautas Piesliakas
Mokslinė, praktinė veikla
Vytautas Piesliakas dalyvavo tarptautinėje programoje „Baudžiamosios teisės vaidmuo reaguojant į politinės sistemos neteisėtumus, ryšium su politinių sistemų pasikeitimais” (Strafrecht in Reaktion auf Systemunrecht) koordinuojamoje Makso-Planko tarptautinės bei užsienio šalių baudžiamosios teisės instituto Vokietijoje (1997–1999 m.), „Dopingas ir jo teisinis reguliavimas”, koordinuojamoje Erlangeno universiteto kartu su Makso-Planko institutu Vokietijoje (2001–2002 m.), respublikinėse programose „Nusikalstamumas ir kriminalinė justicija”(1995–1998) bei „Nusikalstamumo Lietuvoje dinamika, prognozė, kontrolės kryptys ir šiuolaikinė kriminalistikos koncepcija”(2001–2004), buvo vienas iš programų vadovų.
Mokslo leidinių „Jurisprudencija”, „Teisės problemos” redakcinės kolegijos narys.
Nuo 1993 iki 1999 metų buvo Lietuvos delegacijos vadovas Europos Tarybos nusikalstamumo problemų komitete, dalyvavo Europos Tarybos Nusikalstamumo problemų komiteto darbo grupėse „Europa pasikeitimų laikotarpiu: baudžiamoji politika ir baudžiamoji teisė”, ir „Baudžiamieji teisiniai bei kriminologiniai organizuoto nusikalstamumo aspektai“ kaip Lietuvos ekspertas.
Nuo 1993 iki 1999 m. buvo naujojo Lietuvos baudžiamojo kodekso rengimo darbo grupės vadovas, LR Seimo sudarytos darbo grupės Baudžiamojo kodekso pataisoms rengti vadovas (nuo 2006 m.).
Moka anglų, rusų, vokiečių kalbas, supranta lenkiškai.
Teisės pažeidimai
2008 m. rugsėjo 19 d. Kaune, M. Valančiaus g. sukėlė avariją, kurios metu sudaužė savo ir dar du automobilius.
Sánchez
Sánchez − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos partizanai
Lietuvos partizanai – partizaninės kovos prieš Sovietų Sąjungos valdžią Lietuvoje dalyviai 1944–1953 m. Panašūs antisovietinio pasipriešinimo judėjimai Antrojo pasaulinio karo pabaigoje susidarė ir kitose sovietų okupuotose valstybėse ir teritorijose – Estijoje, Latvijoje, taip pat Lenkijoje, Rumunijoje ir Galicijoje. Skaičiuojama, kad partizaninės kovos laikotarpiu žuvo 30 000 Lietuvos partizanų ir jų rėmėjų.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Rytų frontas priartėjo prie Lietuvos. Iki 1944 m. pabaigos sovietai vėl užėmė ir okupavo Lietuvą. Nedelsiant pradėtos represijos prieš šalies gyventojus ir prievartinis okupuotos šalies gyventojų šaukimas į sovietų karo tarnybą. Nuo represijų ir šaukimo į karinę tarnybą pasitraukę į miškus Lietuvos partizanai pradėjo organizuotą kovą su sovietų represiniu aparatu ir jo vietiniais rėmėjais. Savo dokumentuose partizanai pabrėžė, kad jų galutinis tikslas yra nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimas. Partizaniniam karui vykstant nebe pirmus metus tapo aišku, kad Vakarai neįsikiš į Rytų Europos reikalus ir partizanai kovoja su žymiai stipresniu priešininku. Galiausiai partizanai aiškiai ir sąmoningai nusprendė nebepriiminėti naujų narių. Partizanų vadovybė buvo sutriuškinta 1953 m. taip faktiškai užbaigiant partizaninį judėjimą, nors atskiri kovotojai išsilaikė iki septintojo dešimtmečio.
Ištakos
Antrojo pasaulinio karo išvakarėse nacių Vokietija ir Sovietų Sąjunga pasirašė Ribentropo-Molotovo paktą, kuriuo Rytų Europą pasidalino į įtakos sferas. Po dar keleto slaptų susitarimų Lietuva pateko į sovietų įtakos sferą ir 1940 m. birželį buvo Sovietų Sąjungos okupuota. Sovietai pradėjo Lietuvos sovietizaciją ir masines represijas, kurias nutraukė tik prasidėjęs Sovietų Sąjungos-Vokietijos karas. 1941 m. birželio mėn. sovietai į Sibirą ir kitas atokias Sovietų Sąjungos vietas ištrėmė daugiau nei 17 000 lietuvių.
Prasidėjus Sovietų Sąjungos – Vokietijos karui kilo antisovietinis 1941 m. sukilimas. Nors iš naciai pradžioje sutikti kaip išlaisvintojai ir dėta daug vilčių į nepriklausomybės atkūrimą, tačiau Vokietijai neskubant tenkinti šių lūkesčių ir tęsiant okupaciją nuotaikos pasikeitė. Lietuvių pogrindžio skatinami lietuviai boikotavo nacių pastangas sudaryti lietuviškus Waffen-SS būrius. Tik 1944 m. naciams pavyko suorganizuoti generolo Povilo Plechavičiaus vadovaujamą Vietinę rinktinę kovai su sovietų ir lenkų partizanais. Netrukus vokiečiai šiame darinyje įžvelgė per didelius savarankiškumo siekius ir Vietinę rinktinę paleido, o jos vadovus 1944 m. gegužės 15 d. suėmė. Generolas Plechavičius atsidūrė nacių koncentracijos stovykloje Salaspilyje. Nepaisant to, apie pusė Vietinės rinktinės karių tapo naujų partizanų būrių, pasiruošusių kovai su sovietais, nariais.
1944 m. vasarą Lietuvos laisvės armija (LLA) organizavo pasipriešinimą Raudonosios Armijos užimtoje teritorijoje, į kurį įsijungė Lietuvos kariai, šauliai, LAF ir VLIK aktyvistai, Vietinės rinktinės nariai, represuotų ir ištremtų į Sibirą artimieji. Vyrai ėmė slapstytis, vengdami armijos, saugumo represijų, plėšikavimo ir mobilizacijos.
Sovietinė propaganda, norėdama sumenkinti partizaninį judėjimą partizanus vadino žydšaudžiais, nacių talkininkais, buržuaziniais nacionalistais, banditais. Ginkluoti būriai, suburti iš okupacijai pritariančiųjų, talkino NKVD ir Raudonajai armijai, ir sovietinėje propagandoje buvo vadinami liaudies gynėjais. Savo ruožtu, žmonės tokius vadino paniekinamai – stribais ( – naikintojas, t. y. NKVD naikintojų batalionų narys) arba (Aukštaitijoje) skrebais.
Pasipriešinimo organizacija ir struktūra
thumb|right|230px|Vieni iš Tauro apygardos kūrėjų. Iš kairės: J. Pileckis-Šarūnas, V. Gavėnas-Vampyras, A. Baltūsis-Žvejys, V. Navickas-Auksutis ir J. Lelešius-Grafas thumb|MGB tyrėjo sprendimas pradėti bylą prieš įtariamąjį partizanų rėmimu asmenį
Į aktyvų ginkluotą pasipriešinimą per visą partizaninio karo laikotarpį įsitraukę apie 50 tūkstančių Lietuvos gyventojų. Partizanus rėmė apie 100 tūkstančių neginkluotame pasipriešinime dalyvavusių gyventojų. Lietuvos partizanai buvo gerai organizuoti, kovotojai nešiojo uniformas, buvo sukurta vieninga vadovavimo struktūra. Partizanų ginkluotę sudarė čekiški Škodos šautuvai, rusiški Maksimo sunkieji kulkosvaidžiai ir įvairių modifikacijų, daugiausia vokiški ir sovietų lengvieji kulkosvaidžiai ir automatai. Partizanai kovojo su sovietų valdžios pareigūnais bei specialiais NKVD naikintojų batalionais, vykdė sovietų įstaigų antpuolius, žudė vietinius komunistų aktyvistus ir pareigūnus, spausdino pogrindžio leidinius ir taip ženkliai uždelsė sovietų valdžios konsolidaciją Lietuvos kaime. Patekę į nelaisvę partizanai buvo kankinami ir žudomi, jų artimieji tremiami į Sibirą. Už tai sovietų aktyvistai susilaukdavo žiaurių partizano keršto akcijų. NKVD daliniai ir stribai taikė visas priemones siekdami palaužti pasipriešinimą – dažnai nužudytų partizanų kūnai buvo numetami miestelių aikštėse ir neleidžiama jų laidoti.
Partizanų stovyklavietės ir žeminės bei bunkeriai buvo įrengiami miškingose pelkėtose ar nuošaliose vietose. Slėptuvės – sodybose pas patikimus žmones gyvenamuose pastatuose, daržinėse, tvartuose, netgi šuliniuose. Partizanus remiantys gyventojai sovietų valdžios buvo griežtai persekiojami, teisiami už „pagalbą banditams“, jų šeimos tremiamos į Sibirą.
Jau 1944 m. nedideli partizanų daliniai ėmė jungtis į stambesnius junginius. Tokie junginiai vėliau tapo apygardomis, kurias sudarė kelios rinktinės, o pastarosios skirstėsi į smulkesnius vienetus – tėvūnijas, būrius, skyrius.
Partizanų rėmėjai
Be aktyviai su ginklu veikusių partizanų partizaninėje kovoje dalyvavo ir jų rėmėjai, pačių partizanų vadinti slapukais, rėmėjais, ryšininkais, LLA Organizaciniu sektoriumi, LLKS bičiuliais. Rėmėjai teikė partizanams paramą maistu, medikamentais, būstu, medžiagomis slėptuvėms ir bunkeriams įrengti, rinko informaciją, platino partizanų spaudą. Rėmėjų sodybose dažnai buvo įrengiami bunkeriai ir slėptuvės partizanams. Partizanų rėmėjais buvo kaimo gyventojai, dažnai partizanų rėmėjais tapdavo partizanų šeimos nariai ir giminaičiai. Partizanai rėmėjams skirdavo apdovanojimo raštus, specialias juosteles.
Už pagalbą partizanams rėmėjams grėsė mirtis, kalėjimas, tremtis. Dažnai po rėmėjų suėmimo jų šeimos patekdavo į sekančios trėmimų bangos sąrašus. Iš 120–150 tūkst. ištremtųjų Lietuvos gyventojų apie 1/3 buvo partizanų ir partizanų rėmėjų šeimų nariai. Už partizanų aprūpinimą medžiagomis spaudai 1946-51 m. suimti 29 valstybinių leidyklų ir spaustuvių darbuotojai, už antisovietinės spaudos platinimą vien 1947 m. suimti 640 žmonių. 1944–1953 m. mirties bausme ir kitomis, daugiausia 25 m. laisvės atėmimo bausmėmis, buvo nuteisti apie 16 tūkst. partizanų rėmėjų. Už pagalbą partizanams buvo teisiami ir nieko bendro su partizaniniu judėjimu neturėję asmenys, kurie buvo apkaltinti turtą pasisavinti norinčių kaimynų ar giminių, pasirodyti norinčių stribų.
Statistiniai duomenys
Lietuvoje 1944–1952 m. laikotarpiu buvo suimta 18 819 pasipriešinimo sovietų okupacijai dalyvių, iš kurių 12 459 buvo pogrindžio kovotojų rėmėjai. Per visą partizaninio karo laiką, Lietuvoje žuvo 20 101 partizanas (apie pusę 16-21 metų amžiaus). Per šį laikotarpį legalizavosi 8 493 kovotojai.
Istorikų duomenimis 1944 m. rudenį veikė apie 12 tūkst. Lietuvos partizanų, 1945 m. pavasarį apie 30 tūkst., 1946 m. vasarą – apie 4,5 tūkst., 1950 m. rudenį apie 1,2 tūkst. Lietuvos partizanų. Partizanai kovojo su žymiai gausesnėmis sovietų pajėgomis. CŽV vertinimu, Lietuvoje 1948 m. buvo 60 000 sovietų karių, o tiesiogiai prieš partizanus kovojo 30 tūkst. MGB karių ir 30 tūkst. stribų.
Partizaninio karo etapai
Partizaninis karas prieš sovietų okupaciją skirstomas į tris etapus: spontaniško pasipriešinimo (1944–1946 m.), gerai organizuoto pasipriešinimo judėjimo (1946–1948 m.) ir partizaninio karo nuslopinimo etapus (1949–1953 m.).
Pradinis organizacinis partizaninio karo etapas (1944 m. vasara – 1946 m. vasara)
thumb|right|200px|[[Motiejus Pečiulionis ]] 1944 m. LLA pagrindu įkurti ir pradėti dislokuoti pasipriešinimo daliniai miškuose, taip pat pradėjo kurtis atskiros partizanų apygardos.
1944 m. liepos 9 d. vienintelis Lietuvoje likęs VLIK’o Karo tarybos narys gen. M. Pečiulionis per sukarintą pogrindinę organizaciją LLA ėmėsi organizuoti pasipriešinimą krašto okupacijai. 1944 m. liepos 17 d. Šiauliuose gen. M. Pečiulionis-Miškinis pasirašė direktyvą Nr 1: jei Raudonosios Armijos nepavyks sustabdyti, LLA karinėms pajėgoms įsakoma slėpti ginklus ir pereiti į pogrindį; liepos 20 d. įsakymu Nr. 21 LLA perskirta į 2 sektorius: veikiantį (VS) ir organizacinį (OS) – rezervą, VS vadu paskirtas kpt. A. Karalius, LLA vado pavaduotoju – A. Eidimtas.
Partizanų būrius papildė vengiantys šaukimo į Raudonąją armiją bei galimų represijų ir trėmimų vyrai, kurie slėpėsi miškuose ir spontaniškai jungėsi prie partizanų. 1944–1945 m. Lietuvos miškuose buvo apie 30 tūkstančių ginkluotų vyrų. Pirmaisiais partizaninio karo metais, tebevykstant Antrajam pasauliniam karui, žuvo apie 10 000 partizanų – apie pusę visų partizanų žūčių per visą kovos laikotarpį. Partizanų grupės buvo santykinai didelės – po 100 ir daugiau karių. 1944 m. – 1946 m. partizanai stodavo į atviras kautynes su Raudonos armijos, MGB, stribų daliniais (Kalniškės, Paliepių, Sedos, Virtukų mūšiai). Sovietų valdžia nebuvo įsitvirtinusi ir partizanai galėjo kontroliuoti ištisus kaimus ir miestelius.
1945 m. liepą, pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, sovietai paskelbė „amnestiją“ skirtą paskatinti pasislėpusius nuo šaukimo legalizuotis. Pagal 1957 m. sovietų ataskaitą legalizacijos kampanija patraukė 38 838 asmenis (tarp jų 8 350 buvo priskirti „ginkluotiems nacionalistiniams banditams“ ir 30 488 – nuo šaukimo besislapstantiems dezertyrams).
Branda (1946 m. vasara – 1948 m.)
thumb|right|210px|[[Adolfas Ramanauskas-Vanagas 1947 m.]]
Antrajame partizaninės kovos etape partizanų būriai tapo mažesni, bet geriau organizuoti. Partizanai susiskirtė į sritis ir apygardas bei siekė didesnės centralizacijos. Šio etapo metu buvo atkurti koordinaciniai ryšiai tarp atskirų Lietuvos partizanų apygardų, nors judėjimo vadovybė skaudžiai nukentėjo dėl MGB agento J. Markulio-Erelio ardomosios veiklos. Vis dėlto J. Markulis gan greitai buvo demaskuotas. Iš viso buvo trys partizanų sritys ir devynios apygardos:
Atvirus susirėmimus su NKVD/MGB pakeitė pogrindinė veikla. Partizanai ėmė slėptis bunkeriuose ir daugiau dėmesio skyrė politinei ir propagandinei veiklai taip siekiant išlaikyti žmonių pasipriešinimo dvasią. Daug dėmesio skirta trukdyti rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą 1946 m. vasarį ir į Lietuvos TSR Aukščiausiąją Tarybą 1947 m. vasarį. Partizanai leido įvairius biuletenius, lapelius, laikraščius. Iš viso buvo beveik 80 skirtingų periodinių partizanų leidžiamų leidinių. Taktiką pakeitė ir MGB. Jie ėmėsi agentų verbavimo ir naikintojų batalionų formavimo. Partizanai į tai atsakė baudžiamosiosmis akcijomis prieš kolaborantus. Skaičiuojama, kad nuo partizanų rankų krito apie 19 000 tokių kolaborantų. Šis partizaninės kovos aspektas ypač akcentuotas sovietų propagandos, kuri partizanus vaizdavo kaip žudikus ir banditus.
1945 m. rugsėjo 16 d. Marijampolės vls. Skardupių k. klebonijoje Tauro apygardoje įvyko steigiamasis Lietuvos išlaisvinimo komiteto (LIK) posėdis. Jame dalyvavo plk. L. Butkevičius-Luobas, kpt. L. Taunys-Kovas, kun. A. Ylius-Vilkas, ltn. V. Bacevičius-Vygandas, J. Pileckis-Brokas; komiteto sudėtis: pirm. L. Butkevičius, pavad. L. Taunys ir A. Ylius, nariai – V. Bacevičius, J. Pileckis, V. Radzevičius. Iškeltas tikslas – sutelkti visas pogrindžio jėgas nepriklausomai Lietuvos valstybei atkurti. Parengtas atsišaukimas į Lietuvos visuomenę. Spalio mėnesį LIK, entuziastingai besiplėtodamas, patyrė stiprų smūgį – areštuoti vadovai, kurie vėliau buvo sušaudyti.
1946 m. lapkričio mėn. įvyko Tauro apygardos vadų posėdis, kuriame dalyvavo A. Baltūsis-Žvejys, TA polit. sk. virš. A. Vabalas-Gediminas, rinktinių vadai, J. Lukša ir J. Markulis. Pripažintas Vyriausiojo ginkluotųjų pajėgų štabo (VGPŠ) vadovavimas partizanų veiklai, numatyta sušaukti visų Lietuvos partizanų apygardų vadų suvažiavimą (1947 01 18), kur būtų patvirtinti Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) ir Vyriausiojo Lietuvos atstatymo komiteto (VLAK)'o įkūrimo aktai. 1946 pab. VGPŠ būstinėje Vilniuje, Žygio g., įvyko 1-asis VGPŠ posėdis, kuriame BDPS atstovavo J. Markulis, VGPŠ – A. Kamarauskas-plk. Vytis, J. Lukša-Kazimieras, A. Zaskevičius-Tautvaiša; po posėdžio išleistas VGPŠ 1-asis įsakas, paruoštas J. Lukšos: patvirtintas Lietuvos padalinimas į 3 partizanų veiklos sritis ir patvirtinti jų vadai. 1946 m. gruodžio 28 d. sugretinę turimus faktus, J. Lukša, A. Zaskevičius ir B. Barzdžiukas suvokė, kad J. Markulis yra MGB agentas ir J. Lukša iš Vilniaus išvyko į TA pranešti apie J. Markulio išdavystę bei pavojų partizanų vadovybei.
1948 m. liepos 7-9 d. V. Vokietijos mieste Baden-Badene įvyko VLIK’o ir Lietuvos rezistencijos atstovų susitikimas, kuriame dalyvavo prof. J. Kaminskas, prel. M. Krupavičius, J. Brazaitis, V. Sidzikauskas, Tauro apygardos atstovas J. Lukša, Jonas Deksnys ir svečio teisėmis J. Pajaujis. Nutarta, kad Lietuvos laisvinimo kovai krašte vadovauja krašto rezistencijų apjungiąs organas, o užsienyje – VLIK’as ir ryšį tarp jų palaiko Lietuvos pogrindžio atstovas užsieniui. J. Deksnys įsipareigojo iki 1948 m. rugpjūčio 1 d. likviduoti BDPS užsienio delegatūrą. Vėliau J. Deksnys įkūrė Lietuvos rezistencinę santarą (LRS), kuri pretendavo atstovauti krašto pasipriešinimui užsienyje.
Nuosmukis ir organizuoto pasipriešinimo pabaiga (1949–1953 m.)
Šio etapo metu atkurta visos Lietuvos partizanų sąjūdžio pasipriešinimo vadovybė, nes A. Baltūsio-Žvejo sudarytas BDPS Prezidiumas buvo visiškai sunaikintas. Nežiūrint nuostolių ir skaudžių praradimų 1948 m. – 1953 m. miškuose tebekovojo apie 2 tūkst. partizanų.
thumb|Partizanai [[Ignalina|Ignalinos apylinkėse 1949 m.]] 1949 m. vasario 22 d. Prisikėlimo apygardos (PA) štabe, Minaičių k., tarp. Baisiogalos ir Radviliškio, įvyko visos Lietuvos partizanų suvažiavimas, kuriame dalyvavo BDPS Prezidiumo pirm. J. Žemaitis-Vytautas, sekr. P. Bartkus-Žadgaila, visuom. dalies virš. Juozas Šibaila-Merainis, l. e. PL sr. vado pareigas A. Ramanauskas-Vanagas, ir tuometinis Tauro apygardos vadas A. Grybinas-Faustas, Prisikėlimo apygardos vadas L. Grigonis-Užpalis, Vakarų Lietuvos sr. štabo virš. V. Gužas-Kardas, PA štabo virš. B. Liesys-Naktis.