cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfonsas Danys
Biografija
1944–1946 m. mokytojavo Pakriaunių pradinėje mokykloje. 1946 m. išvyko į Kauną, kur metus studijavo veterinarijos akademijoje.
Mažeikiai
Kultūra ir menas
1905–1914 m. veikė Juozo Vaičkaus vaidintojų trupė, nuo 1911 m. Skrajojantis teatras, 1911–1914 m. Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1923 m. įsteigtas Mažeikių muziejus. Nuo 1928 m. veikia Mažeikių viešoji biblioteka. 1945 m. įkurti rajoniniai kultūros namai.
Alfonsas Danys
Biografija
1947 m. atvykęs į Vilnių pradėjo dirbti konditerijos fabrike „Žibutė“. Dirbdamas dvejus metus studijavo teisę, vėliau dirbo kitose įstaigose.
1953–1986 m. dirbo Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir vyriausybės žinių redaktoriaus pavaduotoju. Vėliau Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo vyriausiuoju redaktoriumi ir vertėju. Šiose pareigose A. Danys, kaip lituanistas, tvarkė oficialius kanceliarinės lietuvių kalbos dokumentus. Dirbdamas baigė Vilniaus Pedagoginio Instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.
Mažeikiai
Kultūra ir menas
Leidžiami laikraščiai: „Santarvė“ (nuo 1945 m.), „Būdas žemaičių“ (nuo 1996 m.).
Alfonsas Danys
Kūryba
Dirbdamas Lietuvos TSR Aukščiausioje Taryboje A. Danys pradėjo rašyti smulkius kūrinius – humoreskas, feljetonus. Publikuojamus darbus pasirašydavo Banio slapyvardžiu. Nuo 1961 m. humoreskas skelbė žurnalas „Šluota“ ir kiti įvairūs leidiniai. Viso paskelbta apie 250 kūrinėlių. Po 1982 m. žurnale „Pergalė“ publikuotų satyrinio romano „Rūkytas kumpis“ fragmentų, kurie pašaipiai vaizdavo tarybinę tikrovę, susiaurėjo sąlygos skelbti net ir smulkesnius kūrinėlius.
Mažeikiai
Architektūra
miniatiūra|[[Mažeikių Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia]]
Alfonsas Danys
Kūryba
Autoriaus plunksnai priklauso daugiau nei dvidešimt knygų: vienuolika romanų, aštuonios detektyvinės apysakos, du humoreskų rinkiniai. Kūrinių tematika – pokaris, pasaulėžiūros peripetijos, šiuolaikinio gyvenimo moralinės vertybės ir kt. A. Danys pirmąją knygą išleido būdamas penkiasdešimt ketverių. Rašė iki paskutinių gyvenimo dienų, paskutinę knygą išleido 2014 m.miniatiūra|A. Danys [[1948 m. Vilniuje dirbo sandelininku saldainių fabrike „Žibutė“. |link=Vaizdas:1948_m._Vilniuje_dirba_sandelininku_saldainių_fabrike_%22Žibute%22._Gyvenimiškos_patirtys_fabrike_atsispindi_rašytojo_romane_%22Saldaus_gyvenimo_klampynėse%22..jpg|alt=|kairėje]]
Muhuno Kilpos regionas
Muhuno Kilpos regionas – vienas iš trylikos Burkina Faso regionų. Įkurtas 2001 m. liepos 2 d.; 2006 m. čia gyveno beveik pusantro milijono gyventojų. Tai antras pagal gyventojų skaičių regionas Burkina Fase (po Centrinio regiono), jame gyvena 10,f% Burkina Faso gyventojų. Regiono sostinė – Dedugu. Regioną sudaro šešios provincijos:
thumb|left|250px|[[Muhunas netoli Dedugu]]
Mažeikiai
Architektūra
Miesto planas spindulinis. Sakraliniai pastatai:
Alfonsas Danys
Svarbesni kūriniai
Tarybiniais metais A. Danys atsisakė švelninti savo kūrinių turinį jį ideologizuojant, todėl stambesni rašytojo kūriniai, atvaizduojantys sovietmečio realijas, nebuvo publikuoti. Vienas iš tokių darbų – tai keturių tęstinių romanų serija, kurioje vaizduojama, kaip Lietuvos okupacijos sujaukė per ilgus metus susiformavusius kaimiškus santykius, sukėlė pokarinius neramumus, kolektyvizuojant griovė ūkius, pratino dorus žmones veidmainiauti ir vogti. Tai savotiška tam tikro sluoksnio žmonių gyvenimo okupaciniais metais analizė. Visas knygas sieja tie patys pagrindiniai personažai.
Mažeikiai
Architektūra
Istorizmo laikotarpio pastatai:
Alfonsas Danys
Svarbesni kūriniai
Sutryptų vilčių aimana (1970) – tai pirmoji knygų serijos dalis. Joje gvildenami pirmosios komunistinės ir vokiečių okupacijos įvykiai. Susidūrimas su komunistine ir nacistine ideologija, žydų genocidas. Kruvina puota (1970–1975) – romane vaizduojami sudėtingi kovotojų tarpusavio santykiai, sovietinės okupacijos žiaurumas, to meto kaimo žmonių tautiškumo ir komunizmo vertybinis supratimas. Rašytoją parašyti šį kūrinį paskatino realus susidūrimas su rezistencinės kovos dalyviais partizanais. Romanas paremtas tikrais įvykiais, pasakoja apie gimtojo kaimo jaunuolius stojančius į skirtingas barikadų puses.
Mažeikiai
Sportas
miniatiūra|LKL rungtynės: Mažeikių „Mažeikiai“ - Kauno „Žalgiris“ Ventos progimnazijos salėje, 2014 m.
Alfonsas Danys
Svarbesni kūriniai
Užkasti akmenys (1977) – romane atskleidžiamos klastingos, prievartinės kolūkių steigimo peripetijos, kaip atimama žemė ir išdraskomi vienkiemių ūkiai. Tačiau sukolektyvintos žemės riboženklių vietoje užkasami akmenys išlieka viltimi atgauti laisvę.
Skaudūs praeities sopuliai (1984–1986) – paskutinė serijos knyga vaizduoja gyvenimą praėjus keleriems dešimtmečiams po karo. Romane atskleidžiami praeities skauduliai paliečiantys ne tik veikėjus buvusius skirtingose barikadų pusėse, bet ir už tėvų politinę praeitį kenčiančių vaikų ir artimųjų skaudūs likimai.
Visi keturi romanai buvo išleisti tik nepriklausomybės metais.
Romanas Žemės trauka (1983–1987) pasakoja apie iš svetur į šalį atsikėlusios bajoriškos šeimos palikuonių pasaulėžiūrų priešingybes, vaizdingai atskleidžiami jų neatsiejami saitai su žeme, tapusia gimta.
Romane Rasoti takai gvildenami prieškarinių metų įvykiai. Vaizduojami anuometinėje Lietuvoje gyvenusių žmonių siekiai įprasminti savo gyvenseną, suvokti, kad išsilaisvinus iš daug metų slėgusios priespaudos turi keistis žmonių samprata. Sunkus pokaris, tačiau atgauta laisvė, sava lietuviška valdžia skatino kiekvieną sumaniau, našiau dirbti, siekti geresnio ir šviesesnio gyvenimo. Romane jautriu žodžiu atskleidžiami jaunimo tarpusavio santykiai, meilės ryšiai, savanaudiškos pastangos pirkliškomis vedybomis užsitikrini materialinę gerovę.
Kūrybos įvertinimas
Už romanus Kraujo lašas auskaruose (1993) ir Kelionė į nebūtį (1995) suteikta Lietuvos Šiaulių sąjungos premija.
Romanas Žemės trauka (2001) išeivijos laikraštyje „Lietuvių balsas“ paskelbtame dar niekur nespausdintų literatūros kūrinių, susijusių su Lietuvos laisvės iškovojimu, konkurse iš šešiasdešimties pretendentų laimėjo ketvirtą vietą.
Įamžinimas – Alfonso Danio memorialinis parkas
alt=|kairėje|miniatiūra|Skulptūrų parkas Trumpiškių kaime Lietuvos–Latvijos pasienyje, Obelių seniūnijoje, beveik išnykusiame Trumpiškių kaime, gimtosios sodybos vietoje Alfonsas Danys 2000 m. pastatė kryžių „Danių giminei atminti“. 2014 m. rašytojo anūkas Žilvinas Danys Trumpiškių kaime pradėjo kurti lietuviškos mažosios architektūros parką, skirtą Alfonsui Daniui ir jo broliui gydytojui Jurgiui Daniui atminti. Remiantis etnografinėmis fotografijomis parke atkuriama XVIII–XIX a. mažoji architektūrą, būdingą Šiaurės Rytų Aukštaitija i.
Nuorodos
Juozo ir Alfonso Keliuočių palikimo studijų centras
Įdėjos knygoms – iš "Respublikos"
Danių dinastijos įkvėpimo šaltinis
Jurgis Danys
UEFA taurių taurė 1974–1975 m.
UEFA taurių taurė 1974–1975 m. – 15-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1974 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Šventežerio ežeras
Šventežeris – ežeras, telkšantis Šventežerio miestelyje, Lazdijų rajone, į rytus nuo kelio.
Priklauso Šešupės baseinui, hidrologinis nr. 15030079. Šventupė jungia su Dusios ežeru.
Šventežeris užima 15,2 ha, savo forma primena lygiagretainį, kurio įstrižainė apie 0,65 km driekiasi rytų–vakarų kryptimi, plotis - iki 0,42 km. Altitudė 151,2 m. Krantai žemi, iš dalies pelkėti, atviri, toliau nuo pakrančių nutiestos miestelio gatvės. Šiauriniame pakraštyje plyti dirbami laukai. Rytuose išteka upelis link Šventupės.
Trumpaausės smiltpelės
Paplitusios pietų ir pietvakarių Afrikoje. Apsigyvena atvirose smėlingose lygumose, kartais sukultūrintuose laukuose. Slėptuvei įsirausia paprastos konstrukcijos, iki 2 m gylio urvą. Urvo gale įrengiama lizdo kamera. Gyvena pavieniui, poromis ar šeimų grupėmis. Aktyvios naktį. Maitinasi sėklomis, taip pat vabzdžiais. Per sausrą ir badmetį migruoja.
Švedijos herbas
Švedijos herbas – valstybinis Švedijos simbolis. Yra du herbo variantai: didysis (karališkasis) ir mažasis (naudojamas vyriausybės).
Didžiojo herbo skydą sudaro keturi mažesni skydai. Dviejuose iš jų mėlyname fone pavaizduotos trys karališkosios karūnos, kituose dviejuose – Folkungų dinastijos liūtai baltai mėlyname fone. Skydą laiko du karūnuoti liūtai. Taip pat dažnai herbas puošiamas karūnomis, insignijomis.
Mažąjį herbą sudaro skydas su trimis karūnomis mėlyname fone, karūnuotas karališkąja karūna.
Karūžiškė
Karūžiške vadinami kaimai Šilalės rajone:
Žytkavičai
Žytkavičai (arba Žitkovičiai,, ) – miestas pietų Baltarusijoje, prie Bresto-Gomelio geležinkelio; rajono centras. Maisto, medienos apdirbimo pramonė.
Istorija
Žytkavičai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1500 m. XIX a. buvo kaimas, Mozyriaus apskrities Žytkavičų valsčiaus centras. Miesto statusą įgijo 1971 m.
Sokratas
Sokratas (469 m. pr. m. e. Alopekėje, netoli Atėnų – 399 m. pr. m. e. Atėnuose) – senovės graikų filosofas, gyvenęs ir veikęs Atėnuose. Vienas žymiausių pasaulio filosofų.
Biografija
Gimė Alopekėje (netoli Atėnų) 469 m. pr. m. e. skulptoriaus Sofronisko ir pribuvėjos Fainaretės šeimoje. Jaunystėje Sokratas gavo gerą pradinį išsimokslinimą, mokėsi pas Anaksagorą. Išmoko ir skulptoriaus amato, bet skulptoriumi nedirbo, atsidėjo filosofijai, todėl gyveno skurdžiai. Sulaukęs 18 metų tapo Atėnų piliečiu, davęs priesaiką laikytis įstatymų. Per Peloponeso karą kovėsi Poteidajos, Amfipolio ir Delijo mūšiuose, Poteidajos mūšyje išgelbėjo gyvybę kilmingam atėniečiui Alkibiadui. Aktyviai dalyvavo Atėnų visuomeniniame gyvenime, teismų, komisijų, tarybų darbe, bet užimti aukštas politines pareigas atsisakydavo. Buvo principingas, nepaperkamas, mėgiamas kilmingų atėniečių jaunuomenės. Oficialiai apkaltintas, kad negerbiąs tradicinių dievų ir tuo tvirkinąs jaunimą bei nuteistas mirti. Žlugdė draugų pastangas išgelbėti jį iš kalėjimo, savo mirtimi norėjo parodyti, jog įstatymams būtina paklusti, net jei nuosprendis neteisingas. Mirė ryžtingai išgėręs nuodų taurę. Buvo vedęs Ksantipę, turėjo tris sūnus.
Pasak antikinių šaltinių, Sokratas buvęs bjaurios išvaizdos, panašus į sileną – kresnas, pilvotas, storasprandis, išsprogusiomis akimis, riesta nosimi, didele burna ir storomis lūpomis, nuplikęs, vaikščiodavo vargingai apsirengęs, basomis. Amžininkai stebėjęsi, kad jo išvaizda neatitinka „sielos grožio“. Jo bjauri figūra vaizduota karikatūrose (Aristofano „Debesyse“). Išliko daug Sokrato portreto kopijų: galva pagal amžininko skulptūrą Neapolio nacionaliniame archeologijos muziejuje, pagal ją Lisipo jau po Sokrato mirties sukurtas portretas (romėnų kopija) Nacionaliniame romėnų muziejuje, biustas Vatikane, statulėlė Britų muziejuje.
Sokrato filosofinės idėjos
Suformavo požiūrį į filosofiją kaip būdą siekti gyvenimo išminties. Savąja filosofijos samprata siekė atsiriboti nuo sofistų reliatyvizmo. Pasak Sokrato, pažinimui būdingas besąlygiškas tikrumas. Jis pasiekiamas specialiu protavimo metodu, žmonėms bendraujant intelektualiai, susiduriant jų nuomonėms. Nuomonių gretinimas, tiksliai formuluojant klausimus, padedąs atskleisti prieštaravimus ir prieiti prie sąvokų apibrėžimų, kurie ir reiškia tai, kas iš tikrųjų yra. Šį Sokrato metodą Platonas pavadino dialektiniu. Sokratas juo stengėsi paaiškinti, kaip žmogus turi siekti gėrio, grožio ir tiesos. Aukščiausia gėrio apraiška laikė etines vertybes, o jų pažinimą – būtina dorovingo elgesio sąlyga. Filosofija, skatindama refleksiją ir padėdama išsiaiškinti etines sąvokas, tarnaujanti gėriui. Tad žmogaus dorovingumas priklausąs nuo jo noro ir sugebėjimo siekti žinių.
Sokrato etinių sąvokų teorija žymiai prisidėjo prie etikos mokslo pažangos, davė pradžią kai kurių logikos procedūrų (indukcijos, analogijos) struktūros sampratai. Sokrato mintis, kad sąvokoje glūdi besąlygiškas būties turinys, turėjo įtakos tikrovės idealistinei sampratai susidaryti. Šia linkme Sokrato filosofiją plėtojo Platonas
Škotijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Škotijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Finalo rungtynės
-
Peržaidimas
--
Pagilūtės telmologinis draustinis
left|140px|[[Aukstaitijos nacionalinis parkas]] Pagilūtės telmologinis draustinis yra Švenčionių rajono Kaltanėnų seniūnijoje, prie kelio, tarp Kūrinių, Pagilūtės bei Kuklių kaimų, Labanoro girios pakraštyje.
Draustinyje saugomi Pagilūčio pelkynai, kaip sudėtingiausia Aukštaitijos nacionaliniame parke pelkinė ekosistema.
Pagilūtės telmologinis draustinis žymus retųjų rūšių augalais bei ypač vertingas ornitologiniu požiūriu. Jame peri šaukštasnapės antys (Anas clypeata), pilkosios gervės (Grus grus), raudonkojai tulikai (Tringa totanus), nendrinės lingės (Circus aeruginosus), mažieji kragai (Tachybaptus ruficollis), didieji baubliai (Botaurus stellaris), stulgiai (Gallinago media), šiltu metų laiku stebimi didieji baltieji garniai (Ardea alba) ir kiti reti bei dažni paukščiai.
Karužalaukis
Karužalaukis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Giedraičių. Piečiau kaimo teka kairysis Širvintos intakas Žvirblis, vakarų pusėje auga Verbylų miškas.
Žalieji karveliai
Žalieji karveliai (Treron) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Treron pompadora]]
Battle Born
„Battle Born“ yra 4-asis Las Vegaso alternatyvaus roko grupės The Killers albumas, išleistas 2012 m. rugsėjo mėn. 17 d. Debiutavęs 1-oje Did. Britanijos bei Airijos albumų topo vietose, su daugiau nei 94 000 nupirktų egzempliorių tapo vienu iš daugiausiai kopijų 2012 metais debiutinę savaitę parduotu albumu Did. Britanijoje, o taip pat – ketvirtu iš keturių studijinių The Killers albumų, kurie pasiekė aukščiausią poziciją.
Istorija
Albumas pasirodė, praėjus 4 metams po paskutiniojo grupės albumo „Day & Age“. Per tuos metus grupė surengė pasaulinį turnė, virš metus laiko truko grupės veiklos pertrauka, o vokalistas Brandon Flowers išbandė solinę karjerą ir išleido sėkmingą debiutinį albumą „Flamingo“. Albumo pavadinimas „Battle Born“ vėlgi, kaip ir 2-asis albumas „Sam's Town“, susijęs su grupės gimtąja vieta, nes frazė „Battle Born“ figūruoja JAV Nevados valstijos vėliavoje; taip pat vadinasi ir grupės įrašų studija Las Vegase (Nevadoje), kurioje buvo įrašyta didesnioji albumo kūrinių dalis, be to, albume yra ir daina tokiu pat pavadinimu. Pirmąkart grupės istorijoje ji bendradarbiavo net su 5 prodiuseriais: Steve Lillywhite, Damian Taylor, Brendan O'Brien, Stuart Price ir Daniel Lanois. Albumo įkvėpėjais grupė vadina Tom Petty, „Talking Heads“, „Roxy Music“ ir „Electric Light Orchestra“.
Papildomi kūriniai
„Battle Born: Deluxe Edition“ įtrauktos papildomos dainos:
Singlai ir vaizdo klipai
Rugpjūčio mėn. išleistas singlas „Runaways“. Jis JAV žurnalo „Rolling Stone“ skaitytojų buvo išrinktas Geriausia vasaros daina, o jo vaizdo klipą režisavo Warren Fu.
Trečiasis singlas „Here with Me“ išleistas 2012 m. gruodžio mėn. Jo vaizdo klipą režisavo garsus Holivudo režisierius Tim Burton, ir tai yra jau antras jo ir grupės bendras video po 2006 m. režisuoto „Bones“. Klipe vaidina britų aktorius Craig Roberts bei Holivudo aktorė Winona Ryder.
Kiti faktai
Pristatant šį albumą, grupė išvyko į pasaulinį turnė „Battle Born World Tour“, kurį spalio 26 d. pradėjo Did. Britanijoje. Kadangi tik paskelbus apie koncertus, bilietai buvo netrukus išpirkti, grupė pranešė surengsianti savo stambiausią iki šiol koncertą. Jis įvyko 2013 m. birželio mėn. 22 d. Londono Vemblio stadione, o jį stebėjo apie 90 000 žiūrovų.
Grifito parkas
Grifito parkas yra didelis viešasis parkas, įkurtas rytinėje Santa Monikos kalnų dalyje, Los Andžele, Kalifonijoje. Parkas užima 17 km² teritoriją ir yra vienas didžiausių municipalinių parkų Šiaurės Amerikoje, bei antras pagal dydį miesto parkas Kalifornijos valstijoje. Grifito parkas yra dažnai vadinamas „Los Andželo centriniu parku“.
Grifito observatorija
280px|thumb|right|Grifito observatorija, 2006 metų rugpjūtį Grifito observatorija - observatorija, stovinti Los Andžele, Kalifornijoje. Įsikūrusi ant pietinio Holivudo kalvos šlaito esančiame Grifito parke, nuo kurio atsiveria vaizdas į Los Andželo pietryčiuose, Holivudą pietuose bei Ramųjį vandenyną pietvakariuose. Observatorija yra plačiai lankoma turistų, kadangi joje gausu su kosmosu ir mokslu susijusių eksponatų.
Istorija
Žemę kurioje šiandien stovi observatorija, 1896 metais Los Andželo miestui padovanojo Griffith J. Griffith. Jis taip pat paaukojo lėšas pačios observatorijos, parodų salės, bei planetariumo statyboms, kurios prasidėjo 1933 metų birželio 20 dieną. Pastatą suprojektavo architektas John C. Austin, pasiremdamas preliminariais Russell W. Porter brėžiniais. Observatorija buvo atidaryta 1935 metų gegužės 14 dieną. Per pirmąsias penkias darbo dienas ją aplankė 13 000 žmonių.
2002 metais observatorija buvo uždaryta renovacijai, 2006 metų lapkričio 3 dieną ji buvo vėl atidaryta.
Sharon Drucker
miniatiūra|dešinėje Šaronas Diukeris (g. 1967 m. liepos 26 d.) – Izraelio krepšinio treneris, anksčiau vadovavęs Vilniaus „Lietuvos Rytui“.
2010 m. birželio 26 d. tapo Salonikų "Aris" klubo vyr. treneriu. 2011 m. vasario 13 d. buvo atleistas.
Sunderland AFC
Sanderlando AFC – Anglijos futbolo klubas iš Sanderlando.
Neatpažintas skraidantis objektas
thumb|right|NSO Vokietijoje thumb|right|NSO Amerikoje, [[Naujasis Džersis|Naująjame Džersyje, 1952 m.]] thumb|1870 metų fotografija, daryta virš Niuhemšyro miesto, dažnai žinoma paslaptingo orlaivio pavadinimu thumb|1566 metų Hans Glaser drožinys, kuriame vaizduojamas 1561 m. [[Niurnbergas|Niurnbergo įvykis]] thumb|Astronomo E. W. Maunder piešinys, vaizduojantis 1882 m. lapkričio 17 d. stebėtą reiškinį, pavadintą „Auroriniu spinduliu“, kurį taip pat stebėjo JK Guildauno observatorija. NSO arba neatpažintas skraidantis objektas  – objektas kuris skrenda ir kurio jį stebintis žmogus negali atpažinti. Taisyklės pilotams ir oro dispečeriams nurodo apie tai pranešti NSA duomenis renkančiai institucijai. Dažniausiai taip pavadinami stebėtojui neįprasti skraidantys aparatai arba gamtos reiškiniai. NSO aviacijoje nereiškia „ateivių kosminis laivas“.
2020 m. balandžio 29 d. Pentagonas viešai paskelbė tris trumpus video įrašus kurie praeityje buvo slapti. Juose matyti greitai skrendančios dėmės dantytais kraštais. Šie įrašai nufilmuoti karinės aviacijos pilotų virš Ramiojo vandenyno, apie 160 km nuo Amerikos krantų. Viename įrašų pilotas komentuoja jog dėmė juda prieš stiprų vėją, kitame - jog stebimas objektas, atrodo, sukasi.
Populiarioje kultūroje NSO prasmė yra kita - taip dažniausiai vadinamas ateivių iš kosmoso žvaigždėlaivis. Yra daug asmenų, teigiančių, kad NSO ir juos valdančius ateivius iš kitų pasaulių matė iš arti, ar net buvo į šiuos neva ateivių laivus patekę (savanoriškai ar pagrobti ateivių). Šiuo metu, manoma, kad reiškinius, kuriuos galima pavadinti NSO, visame pasaulyje jau stebėjo daugiau kaip 50 mln. žmonių. Pseudomoksliniai NSO tyrimai populiariai vadinami ufologija. Populiariojoje kultūroje NSO dažniausiai siejami su ateiviais ir nežemiška jų kilme arba slaptais karinių aparatų bandymais.
Skraidanti lėkštė
Kitas populiarus terminas, kuriuo nusakomas vienos formos NSO, yra skraidanti lėkštė. Jis paplito po JAV verslininko Kenneth Arnold pranešimo apie pastebėtą NSO. Arnoldas teigė, jog „jie skrido tarsi lėkštė, jei paleistum ją virš vandens“. Žiniasklaidoje jo teiginiai buvo klaidingai interpretuoti ir sudarytas vaizdas, kad objektai buvo lėkštės formos. Tačiau paplitus šiam terminui, pradėjo daugėti pranešimų ir apie lėkštės formos skraidančius objektus.
NSO tyrimai
Kitą oficialų ir išbaigtą NSO pasirodymų tyrimą atliko Kanada. 1968 metais NSO atvejai buvo pervesti iš Kanados Nacionalinio gynybos departamento (Department of National Defense) į Nacionalinią tyrimų tarybą (National Research Council). Baigiantis septintam dešimtmečiui kanadiečiai buvo sukaupę 750 NSO pasirodymo atvejų įrašus.
2007 m. kovo 22 d. Prancūzija paviešino savo turimus duomenis apie NSO. Prancūzijos nacionalinė kosmoso agentūra pristatė interneto svetainę, kurioje pateikiamas sukauptų duomenų archyvas, turintis daugiau kaip 1 600 užfiksuotų (video ir foto medžiaga) atvejų, kurie sukaupti per penkis dešimtmečius. Šiame archyve sukaupti ir tokie atvejai, kai NSO matė tūkstančiai žmonių, o valstybės kosmoso agentūra niekaip negali paaiškinti stebėtų objektų. Prancūzija yra vienintelė pasaulio šalis, paskutinius du XX a. dešimtmečius viešai vykdanti NSO tyrimų programą.
Anksčiau vyriausybinės ar nepriklausomos mokslinės organizacijos yra tyrusios šį reiškinį Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje, Belgijoje, Danijoje, Australijoje, Graikijoje, Švedijoje, Brazilijoje, Meksikoje, Ispanijoje ir Tarybų Sąjungoje. Kol kas nei vienos valstybės vyriausybė viešai nepalaikė hipotezės, kad NSO gali būti nežemiškos kilmės.
2010 vasario 18 d. Jungtinė Karalystės gynybos ministerija ir Nacionaliniai archyvai paskelbė viešai tyrimus surinktus 1994–2000 metais. Paskelbtą medžiagą sudaro daugiau nei 6 tūkstančiai puslapių.
NSO paaiškinimai
right|thumb|Meteorologinis balionas iškart po paleidimo. Tiems atvejams, kai pasakojimų apie NSO negalima paaiškinti haliucinacijomis, sapnavimu dieną, masine isterija ar kitais psichologiniais bei socialiniais fenomenais, siūlomi šie paaiškinimai:
NSO egzistavimo skeptikai, kurie mano, kad tai natūralūs ar žmonių sukurti objektai, siūlo tokius paaiškinimus:
NSO egzistavimo šalininkai, manantys, kad NSO negalima paaiškinti vien aukščiau nurodytomis priežastimis, siūlo tokius paaiškinimus:
NSO aprašymai istorijoje
Kai kurių tyrinėtojų teigimu, istorijoje ir seniausiose istorinėse knygose galima atpažinti keistus NSO apibūdinimus, kurie sutinkami ir šiandien. Žemiau pateiktas sąrašas garsesnių atvejų, kai buvo dokumentuoti NSO:
NSO aprašymai religinėse knygos
Kai kurių tyrinėtojų teigimu, NSO aprašymai sutinkami ir religinėse žydų bei indų knygose:
NASA
NASA oficialiai neigia NSO, kartais įvardijamų kaip skraidančių lėkščių, egzistavimą, tačiau pavieniai NASA pareigūnai ir astronautai teigia matę NSO. Žemiau pateikti tokie atvejai:
JAV ir Jungtinės Karalystės kariškių pranešimai
2009 m. metais JK gynybos ministerija paskelbė, kad nebetirsianti naujų pranešimų apie NSO, nes nėra duomenų, jog jie keltų saugumo pavojų. Tačiau R. Salasas ir kiti atsargos kariškiai 2010 m. rugsėjo 27 d. surengtoje konferencijoje, jie teigė, kad teigė priešingai. Britų ir JAV atsargos kariškiai surengė spaudos konferenciją, kurioje paviešino, kad nuo 1948 m. NSO pasirodo aplink Didžiosios Britanijos ir JAV branduolinių raketų bazes ir nukenksmina ginklus, o kartą net buvo nusileidę JK bazėje. Kariškiai paliudijo, kad JK ir JAV vyriausybės stengiasi nuslėpti informaciją apie minėtus NSO pasirodymus.
R. Salasas teigė, kad pats matė kaip 1967 m. kovo 16 d. Montanoje esančioje Malmstromo oro pajėgų bazėje pasirodžiusį NSO. R. Salasas teigė, kad „Aš budėjau, kai objektas atskrido ir sukiojosi tiesiai virš bazės. Raketos išsijungė – 10 „Minuteman“ branduolinių raketų. Po savaitės tas pats nutiko ir kitoje vietoje. Yra didelis šių objektų, kad ir iš kur jie atskrenda, susidomėjimas mūsų raketomis. Aš asmeniškai manau, kad jie yra ne iš Žemės planetos“. Jo žodžius oficialiai patvirtino dar 6 atsargos kariškiai. Nors jiems po susidūrimo su NSO buvo uždrausta viešai apie tai kalbėti, tačiau dabar jie yra išėję į pensiją ir nusprendė daugiau šių faktų nebeslėpti, deklaruodami, kad visuomenė turi apie tai žinoti. Pasak jų, apie tokius susitikimus su NSO žino dar bent 120 kariškių, tačiau kurie atvirai apie tai prabilti nepasiryžo.
Pulkininkas Charlesas Haltas teigia matęs NSO Karališkojo oro laivyno Bentwaters bazėje, netoli Ipswicho, vienoje iš kelių Didžiojoje Britanijoje esančių bazių, kuriose yra branduolinių ginklų. Pasak kariškio, tai nutiko prieš 30 m. Iš pradžių jis pamatė objektą, šaudantį šviesos spinduliais į bazę, tada per karinį radiją išgirdo, kad ateiviai nusileido toje vietoje, kur buvo laikomi branduoliniai ginklai.
Apklausos
1969 m. Nacionalinės mokslų akademijos atlikto NSO tyrimo išvadose rašoma, kad „mažiausiai tikėtinas NSO paaiškinimas yra hipotezė apie protingų nežemiškų būtybių lankymąsi“. 2006 m. atliktos apklausos duomenimis, tik 24,6 % amerikiečių sutiko arba tvirtai sutiko, kad NSO gali būti kitų planetų kosminiai laivai. 1970 metais žurnalistikos profesoriaus Herbert Strentz atlikto spaudos ir visuomenės reakcijos į pranešimus apie NSO tyrimo išvadose teigiama, kad pasak apklausų, baimė būti išjuoktiems yra antra pagal svarbumą priežastis, kodėl žmonės nepraneša apie stebėtus NSO. Taip pat, 18,4 % laikraščių straipsnių apie NSO be kita ko aprašo, kad apie matytus NSO pranešę liudininkai patyrė pajuoką.
Sektos
Nuo 1950 m. pradėjo kilti su NSO susijusių sektų banga. Žinomesnės – Aetherius Society, Islamo tauta (Nation of Islam), raelizmas, scientologija. 1997 metais pagarsėjo Dangaus vartai, kurios 37 nariai įvykdė grupinę savižudybę, kad jų sielos kosminiu laivu būtų nugabentos į kometą, kurioje gyvena Jėzus.
Šių sektų bendras bruožas yra tikėjimas ateivių iš kitų planetų egzistavimu ir lankymusi žemėje bei taip aiškinami NSO pasirodymai. Taip pat, šie ateiviai užima esminę vietą sektos ideologijoje, pavyzdžiui, būna siųsti Dievo, ar patys turi kitose religijose dievams priskiriamą vaidmenį – yra sukūrę Visatą, sukūrę žmones, dabar juos prižiūri, ir panašiai.
Prancūzijos pilietybė
Prancūzijos pilietybės politika yra pagrįsta jus soli pilietybės įgijimo modeliu. Paprastai, jeigu vaikas gimė Prancūzijos teritorijoje, jis tampa šios šalies piliečiu, nepriklausomai nuo jo tėvų pilietybės. Toks pilietybės įgijimo principas įteisino liberalų ir atvirą pilietybės įgijimą imigrantams, tačiau pastarosios įstatymo nuostatos sukėlė pasipiktinimą pačių Prancūzijos piliečių ir kai kurių Prancūzijos partijų tarpe. Dėl šios priežasties įstatymas buvo keletą kartų koreguotas. Naujausiame įstatyme panaikintas „grynas“ jus soli modelis bei išreiškiamas siekis, kad pilietybė imigrantų tarpe būtų įgyjama asmiliacijos būdu.
Dviguba pilietybė Prancūzijoje nėra įteisinta, tačiau įstatymai jos nedraudžia ir nėra reikalavimo tampant Prancūzijos piliečiu atsisakyti iki tol turėtos pilietybės.
Pilietybės įstatymo raida
Modernus nacionalinės pilietybės institutas atsirado kaip Didžiosios Prancūzijos Revoliucijos (1789 m.) padarinys. 1803 m. buvo priimtas Pilietinis Kodeksas, kuriame įteisinami abu pilietybės modeliai - Ius sanguinis ir jus soli. Šiame įstatyme įtvirtinami pagrindiniai pilietybės principai: Paminėtina, kad visi po to sekę Prancūzijos pilietybės kodeksai išsaugo šiuos pilietybės principus, paprastai tik papildydami ir/ar pakeisdami tam tikras šio įstatymo dalis.
Vieni iš esminių Prancūzijos pilietybės įstatymo pakeitimų įvesti XX a. antrajame - aštuntajame dešimtmečiuose. 1915 – 1917 m. buvo numatytas administracinį pilietybės atėmimas natūralizuotiems asmenims. 1927 m. Parlamentas priima liberaliausią Pilietybės įstatymą, kuriuo palengvinamos natūralizacijos sąlygos, Prancūzija tampa dar atviresne imigrantams. 1938 m. Prancūzijos pilietybės įstatymas vėl keičiamas ir griežtinimas. Jame numatyta, kad natūralizuoti asmenys tik po 5 m. gali balsuoti ir kandidatuoti, taip pat sugriežtintos denatūralizacijos sąlygos.
1945 m. pakeistame Pilietybės Kodekse išreiškiamas atviras požiūris į integraciją, palengvinamos sąlygos Prancūzijos kolonijai priklausančių teritorijų gyventojams įgyti Prancūzijos pilietybę. Tokios įstatymų nuostatos "atveria sienas" imigrantams laisvai apsigyventi Prancūzijoje. 1961 m. Pilietybės įstatymas vėl griežtinamas. Pakeistos nuostatos, reguliuojančios buvusių kolonijų piliečių priėjimą prie pilietybės ir vėl jas sugriežtinant. 1973 m. Pilietybės įstatymo pataisos leido perduoti Prancūzijos pilietybę neribotom kartom piliečių vaikams. Iki tol egzistavo būtina sąlyga, kad tėvai turėjo būti Prancūzijos piliečiai bei būti gimę Prancūzijoje, tad pilietybę galėdavo įgyti tik antros kartos prancūzų vaikai.
XX a. pabaigoje - XXI a. pradžioje. Pilietybės įstatymo koregavimas įgauna svarstyklių pavidalą. Priklausomai nuo politinių jėgų pasiskirstymo parlamente, pilietybės įstatymas tai sugriežtinamas, tai padaromas liberalesniu. 1993 m. priimtame Pilietiniame Kodekse buvo panaikintas dvigubas jus soli, keitėsi jus soli reglamentavimas, sugriežtintas šeimos susijungimas. 1998 m. atkuriamas liberalus jus soli bei dvigubas jus soli Alžyro piliečių vaikams. Liberalizuojamas pilietybės įgijimas sutuoktiniui. 2003 m. vėl sugriežtinamas pilietybės įgijimas sutuoktiniui, pristatomi Prancūzijos pilietybės pareigų ir teisių žinių testai. 2006 m. Sugriežtintas pilietybės įgijimas sutuoktiniui, sistemizuojamos pilietybės ceremonijos bei panaikinamos kai kurios lengvatos buvusių kolonijų piliečiams natūralizacijos procese.
Pilietybės įgijimas
Prancūzijos pilietybė yra įgyjama gimimo metu, remiantis jus soli (AO3, jeigu vaikas yra pamestinukas, nežinomos tapatybės ar kitu atveju jis būtų bepilietis.), ir jus sanguinis (AO1, jeigu vaiko abu tėvai yra Prancūzijos piliečiai, nepriklausomai nuo vaiko gimimo teritorijos) pilietybės įgijimo modeliais, po gimimo bei natūralizacijos būdais.
Pilietybės įgijimas po gimimo
Pilietybės įgijimas po gimimo remiasi Jus Soli (AO5) modeliu: pilietybės įgijimas asmenims gimusiems šalyje jei tėvai nėra piliečiai Prancūzijoje. Jeigu vaikas gimė Prancūzijos teritorijoje o jo tėvai yra užsienio piliečiai, Prancūzijos pilietybę gali gauti šiais nurodytais atvejais:
Pilietybės įgijimas užsieniečiams po gimimo galimas tik tokiu atveju jeigu vaikas negimė dabartinės Prancūzijos teritorijoje, gimė santuokoje, jis gali tapti Prancūzijos piliečiu jeigu yra patenkinamos šios sąlygos:
Pilietybės įgijimas natūralizacijos būdu
Natūralizacija Prancūzijoje išsiskiria tuo, kad yra nemokama, tačiau jos metu reikalaujama atlikti specialų testą. Jo klausimai ir sudėtis nėra viešai skelbiami. Asmuo, siekiantis gauti Prancūzijos pilietybę turi gerai mokėti prancūzų kalbą, privalo įrodyti savo asimiliacijos lygį  bei tai, jog yra „geras“ visuomenės narys (aktyviai dalyvauja visuomeninėje veikloje, moka mokesčius ir pan.)
Prancūzijoje natūralizacijos būdu pilietybė gali būti įgijama remiantis šiais modeliais:
Pilietybės įgijimas nuolatinio gyvenimo pagrindu Asmuo, sulaukęs 18 metų, kurio nė vienas iš tėvų negimė Prancūzijoje ir nėra Prancūzijos pilietis bei jis pats negimė Prancūzijoje, gali įgyti pilietybę, pateikęs prašymą natūralizacijos būdu, jeigu 5 metus nuolat gyvena Prancūzijoje ir turi pastovų pajamų šaltinį (ne mažiau kaip 5 metus). Asmenys, esantys Europos Sąjungos, Europos Ekonominės Erdvės ir Šveicarijos pilečiai turi turėti leidimą nuolat gyventi Prancūzijoje.
2006 m. lengvatos pradedant natūralizacijos procesą galiojo šioms grupėms asmenų:
Pilietybės įgijimas socializacijos pagrindu Remiamasi asmens iki pilnametystės gyvenimo Prancūzijoje pilietybės įgijimo modeliu. Tai yra asmenys, kurie gimė ne Prancūzijos teritorijoje Yra sulaukęs 18-os metų ir gyveno Prancūzijoje nemažiau kaip 5 metus (galima su pertraukomis). Apsigyventi Prancūzijoje jis turėjo būdamas ne jaunesnis kaip 11-os metų amžiaus.
Dviguba pilietybė
Prancūzijos Pilietybės įstatyme dviguba pilietybė nors ir nėra tiesiogiai įtvirtinta, bet yra pripažįstama, nes įtraukti jus soli elementai bei nustatytas teisinis reguliavimas leidžiantis įgijus kitos valstybės pilietybę neatsisakyti turimos. Tai sudaro galimybę asmenims turėti dviejų valstybių pilietybę.
Dėl šios priežasties Prancūzija yra nurodoma kaip civilinio kolektyvinio pilietybės modelio šalininkė, kuomet vienoje tautoje gali būti daug pilietybių. Yra laikomasi nuomonės, kad tautybė įgyjama ir yra atvira visiems. Asmuo tautybę gali įgyti, kaip ir pilietybę asimiliaciją (išmokstant kalbą, perimant kultūrą).
Nepaisant to, kad Prancūzija visada leido naujai natūralizuotiems piliečiams išlaikyti savo ankstesnes pilietybes, tačiau asmenims, įgijus pilietybę kitais būdais bei išvykus į užsienį ir ten įgijus kitos šalies pilietybę, Prancūzijos pilietybę būdavo prarandama.
Tik XX a. viduryje, Prancūzijos parlamentas leidžia išvažiavusiems gyventi į užsienį ir įgijusiems tos šalies pilietybę ne jaunesniems kaip nei penkiasdešimt metų turintiems vyrams, išlaikyti Prancūzijos pilietybę. Tik XX a. aštuntajame dešimtmetyje įteisinama lyčių lygybę. Leidžiama tiek vyrams, tiek moterims išlaikyti Prancūzijos pilietybę.
Pilietybės netekimas
Prancūzijoje pilietybės netekti galima jos atsisakius, nuolat gyvenant užsienyje, įgijus kitos šalies pilietybę, dėl nelojalumo ar įvykdžius kriminalinį nusikaltimą.
Prancūzijos pilietybės netekimas, remiantis pilietybės atsisakymo modeliu (LO1) Prancūzijoje institucijos gali atsisakyti priimti teigiamą sprendimą dėl pilietybės atsisakymo. Asmenys, norintys atsisakyti Prancūzijos pilietybės turi tenkinti bent vieną iš šių sąlygų:
Pilietybės netekimas dėl nuolatinio gyvenimo užsienyje, remiantis L02 pilietybės neteikimo modeliu, Prancūzų pilietybė, jei yra įgyta pagal kilmę, gali būti anuliuota tik pagal teismo sprendimą, jei:
Pilietybė netenkama dėl nelojalumo, išdavystės ar dėl pilietinių teisių pažeidimo, remiantis L07 pilietybės netekimo modeliu, jei asmuo atitinka šiuos kriterijus:
Netekimas dėl kitų (kriminalinių) nusikaltimų įvykdymo, remiantis L08 pilietybės netekimo modeliais. Prancūzija yra viena iš dviejų ES-15 valstybių, kurioje reglamentuotas pilietybės netekimas dėl mažesnių nusikaltimų padarymo nei grėsmė gyvybiniams valstybės interesams.
Kredito kortelė
Kredito kortelė – mokėjimo kortelė, susieta su sąskaita banke. Skiriasi nuo debeto kortelių, nes suteikia galimybę pirkti kreditu. Kredito kortelių dydį ir formą apibrėžia ISO 7810 standartas. thumb|left|Kredito kortelės Kredito kortelę dažniausiai išduoda bankai, išdavimo metu nustatomas kredito limitas. Seniau atsiskaitymo metu kortelės savininkui užtekdavo pasirašyti pirkimo čekį, pastaruoju metu dažniausiai naudojama elektroninė sistema (naudojanti magnetinę juostelę), užtikrinanti, kad kortelė nėra padirbta ir kad kortelėje yra pakankamai pinigų (arba pakankamas kredito limitas). Kredito kortelėmis taip pat galima atsiskaityti telefonu ar internetu.
Dažnai išduodamos apsaugotos kredito kortelės, kur prieš gaudamas kortelę savininkas privalo įnešti tam tikrą sumą pinigų (100–150 % maksimalaus kredito dydžio). Šalyse, kuriose kaupiamos asmenų kredito istorijos, tokios kortelės išduodamos tiems, kurie neturi kredito istorijos arba turi prastą istoriją. Lietuvoje anksčiau tai buvo dažniausia išduodamų kredito kortelių rūšis, bet pastaruoju metu dažniau išduodamos kortelės, kur nustatomas kelių mėnesių atlyginimo dydžio didžiausias kreditas.
Kredito kortelių numeravimas
Kredito kortelės numeruojamos vieningai – numerį sudaro 13–16 skaitmenų, iš kurių du ar trys pirmi nusako kortelės tipą, 6 skaičiai nusako kortelę išdavusį banką ar įstaigą (BIN), o likę skaičiai parenkami pagal tam tikras taisykles, leidžiančias lengvai atpažinti klaidingai įvestą kortelės numerį (Luhn'o formulė, aprašyta ISO/IEC 7812, B priedo 1-je dalyje.).
Galvos smegenų žievė
thumb|right|260px|Galvos smegenų žievė Galvos smegenų žievė  – tai nervinių ląstelių sluoksnis smegenų apsiausto paviršiuje. Tai svarbiausia centrinės nervų sistemos dalis, nes ji yra aukščiausio lygio integracinės nervinės veiklos materialioji medžiaga. Sudaryta iš pilkosios medžiagos. Storis 2-5 mm, abiejų pusrutulių paviršiaus plotas apie 0,22 m², žievėje yra apie 14-15 milijardų nervinių ląstelių (0,1 mm² yra apie 215 nervinių ląstelių). Joje gausu įvairaus gylio vagų ir vingių. Skiriamos 4 smegenų žievės skiltys:
skiriamos ir dar dvi papildomos dalys – sala ir limbinė skiltis.
Sluoksnių kiekis žievėje nuo 5 iki 8, tačiau standartiškai tyrinėjant ją laikoma, kad jų yra 6, kaip ir embrioniniu laikotarpiu, paskutinio ketvirčio metu, visose naujosios žievės sluoksnių yra 6.
Smegenų žievėje įvairūs mokslininkai išskiria laukus ir nevienodą jų skaičių: A. Campbell (1905 m.) – 20, K. Brodmanas (1909 m.) – 47, broliai C. ir O. Vogt (1919 m.) – 200 laukų. Neurologai labiausiai pripažintas skirstymas – Brodmano. Žievė pagal funkciją skirstoma į tris dideles dalis: sensorinę, motorinę ir asociacinę (ši užima didžiausią plotą).
Eglė Mikulionytė
Eglė Eutropija Mikulionytė (g. 1964 m. gruodžio 14 d. Kaunas) – Lietuvos aktorė, režisierė.
Biografija
Baigusi Juozo Naujalio muzikos mokyklą Kaune. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, J. Vaitkaus mokinė.
1983–1984 m. Komijos muzikinio teatro Syktyvkare baleto trupės artistė. 1984–1986 m. Kauno ketvirtosios sporto mokyklos meninės gimnastikos trenerė, 1986–1989 m. Kauno pantomimos teatro, 1990–2006 m. Lietuvos akademinio dramos teatro (nuo 1998 m. Lietuvos nacionalinis dramos teatras) aktorė. 2008 m. įkūrė teatrą „Jaja“.
Sukūrė vaidmenų kine, režisavo spektaklių. Vaidyba plastiška, įtaigi, turi improvizacijos elementų.
Bora Bora
thumb|right|250px|Bora Bora. Otemanu k. thumb|right|250px|Rifas ir lagūna thumb|right|250px|Salos pakrantė Bora Bora – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje. Įeina į Draugijos salyno Pavėjines salas. Plotas 38 km². Gyvena 10 605 gyventojai (2017 m.). Gyventojų tankumas – 279 žm./km². Įeina į Bora Bora komuną. Svarbiausia gyvenvietė – Vaitapė.
Gamta
Bora Bora yra 260 km į šiaurės vakarus nuo Taičio. Sudaro pagrindinė sala – dviejų užgesusių ugnikalnių (Pahia k. – 660 m, ir Otemanu k. – 727 m) apirusios viršūnės. Salą supa didelė lagūna, nuo vandenyno atribota koralinių rifų atolų (Tubuati, Motu Mute, Tubuai). Į lagūną galima įplaukti tik per vieną įplauką Motus.
Kalnelio Gražioniai
Kalnelio Gražioniai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, Aukštelkų seniūnijoje, prie kelio Aukštelkai – Karčemos, 5 km į šiaurės rytus nuo Radviliškio. Seniūnaitijos centras. Veikia kiaulininkystės bendrovė „Gražionių bekonas“. miniatiūra|240px|left|Gyvenvietės centre
Yra Kalnelio Gražionių buvusio dvaro sodyba – architektūros paminklas.
Bora Bora
Turizmas
Bora Bora dažnai vadinama „Ramiojo vandenyno perlu“. Ramybė, balto smėlio paplūdimiai, krištolo skaidrumo lagūna, palmių giraitės, žaliuojančios kalvos, žydinčios hibiskų gėlės, egzotiški gyventojai salą daro turistų rojumi. Metinė oro temperatūra svyruoja apie 24–28 °C. Gaivina švelnūs rytų pasatai. Saloje yra viešbutis, nameliai ant polių, oro uostas (JAV karinės bazės palikimas) ir kita aukšto lygio turistinė infrastruktūra. Populiari turistų atrakcija – povandeninis nardymas milžiniška faunos įvairove pasižyminčiuose rifuose. Automobilių transportas menkai išvystytas siekiant išsaugoti salos gamtą, tačiau galima keliauti dviračiais, pėsčiomis, valtimis.
Eyvind Johnson
Eyvind Johnson (Eivinas Junsonas, 1900 m. liepos 29 d. – 1976 m. rugpjūčio 25 d.) – romanistas ir novelistas. Švedijos akademijos narys. 1974 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Biografija
Gimė Norbotene, nuskurdusio ūkininko šeimoje. Išmėgino daugybę profesijų, išėjo sunkią gyvenimo mokyklą. Ilgą laiką gyveno užsienyje.
Kūryba
Junsonas parašė daugybę romanų, didelis novelės meistras. Anksti įžvelgė nacizmo grėsmę. Sukūrė demokratiją simbolizuojančią trilogiją. Rašytojo romanuose realistiškai vaizduojamas XX amžiaus pradžios darbininkų gyvenimas. Didelę įtaką Junsono kūrybai turėjo M. Prustas. Naudodamasis istorine medžiaga, rašytojas sprendžia aštrias socialines problemas. Visoje kūryboje būdingas humanizmas ir psichologizmas.
Karužiškės
Karužiškėmis vadinami kaimai Vilniaus rajone:
Alofaaga angos
thumb|250px|Alofaaga angos
Alofaaga angos arba Taga angos – gamtinis objektas Samoa vastybėje, prie vakarinio Savajo salos kranto, netoli Tagos kaimelio. Susidarė į vandenyną nutekėjus lavai iš Savajo ugnikalnių ir vėstant suformavus lavos vamzdžius. Bangos, risdamosis per šias angas dėl spaudimo suformuoja aukštai į orą išsiveržiančias čiurkšles.
Šaktizmas
Šaktizmas – viena iš keturių pagrindinių hinduizmo krypčių (greta vaišnavizmo, šaivizmo bei smartizmo). Ši hinduizmo srovė garbina deivę Šakti (kartais dar vadinama Devi) – Dieviškąją Motiną – kaip aukščiausią dievybę. Taip pat Šakti gali būti garbinama ir kaip Dievo Šivos žmona – Parvati, Durga, Kali ir t. t. Ideologijos atžvilgiu šaivizmas ir šaktizmas turi daug panašumų. Kadangi Šiva įkūnija vyriškąjį pradmenį, o Šakti moteriškąjį, todėl jie vienas kitą papildo. Šaktizmo srovė yra linkusi pabrėžti materijos ir dvasios tapatumą, todėl ji žvelgia į materiją kaip į kūrybinę kibirkštį. Jos požiūriu materija nėra linkusi apgauti bei įpainioti būtybes į neišmanymo pančius. Dėl šios priežasties šaktizmo išpažinėjai Šakti garbina dėl materialios naudos ir galutinės dvasinės laisvės. Kai kurios šaktizmo atšakos yra persipynusios su tantrizmu.
Galinės smegenys
thumb|right|260px|Hipokampas (Amono ragas) Galinės smegenys, didieji pusrutuliai, arba tiesiog smegenys – tai didžiausia ir labiausiai išsivysčiusi galvos smegenų dalis, iš viršaus ir šonų apgaubianti kitas galvos smegenų struktūras. Ją sudaro du pusrutuliai (hemispera cerebralis), sujungti baltosios medžiagos dariniu – didžiąja smegenų jungtimi (corpus colosum), pusrutulius skiria išilginis smegenų plyšys, o nuo smegenėlių jas skiria skersinis smegenų plyšys. Kiekvienas pusrutulis susideda iš apsiausto, pamato mazgų su priedinėmis struktūromis ir šoninių skilvelių.
Apsiaustas sudaro vingiais ir vagomis išraižytą pusrutulių paviršinį sluoksnį. Paviršinį jo sluoksnį sudaro pilkoji medžiaga - smegenų žievė, o po ja yra baltosios medžiagos sluoksnis. Smegenys turi tris paviršius: viršutinį šoninį, apatinį ir vidinį, taip pat yra trys pagrindinės vagos - centrinė, momeninė pakaušio ir šoninė smegenų vagos. Smegenys dalijamos į šešias skiltis - kaktinę, momeninę, smilkininę, pakaušinę, limbinę skiltis ir salą.
Užvalkiai
Užvalkiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 3 km į pietus nuo Petkūnų. Iš vakarų supa Lepšynės miškas, iš pietų ir rytų – Užvalkių miškas. Pietiniu pakraščiu teka Linkavos intakas Kreivė.
Istorija
1586 m. minimas Užvalkių dvaras. XIX a. pab. Užvalkiai Panevėžio apskrityje buvo Štrauchmanų valda, o Kauno apskrityje – Žukauskų ir Misevičių valda. Tarybiniais metais priklausė Truskavos apylinkei.
Danutė Tikužienė
Biografija
Baigė Telšių dailės technikumą. Baigusi darbo Klaipėdos dailės kombinate. Kombinatui bankrutavus, užsiima į tautodailę.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1995 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2008 m. Parodose dalyvauja nuo 1999 m.
Savajas
thumb|250px|Savajas iš palydovo
Savajas  – sala Samoa salyne, viena iš dviejų pagrindinių Samoa valstybę sudarančių salų. Nuo į rytus esančios Upolu salos atskirta Apolimos sąsiauriu. Plotas 1707 km². Savajo ilgis 70 km, plotis 40 km. Salą sudaro bazaltinis ugnikalnio skydas. Yra aktyvių vulkaninių kraterių, plyti lavos laukai. Aukštis iki 1858 m (Silisili k.). Palei vakarinį salos krantą driekiasi Alofaaga angos.
Savajuje gyvena 42,8 tūkst. gyventojų (2001 m.). Pagrindinės gyvenvietės – Salelonga, Fagamalas, Asau. Verčiamasi bananų auginimu, kakavos, kopros apdirbimu.
Clarissa Pinkola Estés
Klarisa Pinkola Estes (Clarissa Pinkola Estés, g. 1945 m. sausio 27 d.) – amerikiečių mokslininkė, psichoanalitikė, poetė ir rašytoja.
Biografija
Ankstyvoji biografija miglota, autorė nesyk skirtingai nurodė jos faktus. Gimė indėniškos kilmės meksikiečių imigrantų šeimoje. Vėliau įvaikinta vengrų darbininkų (Maruska Hornyak ir Joszef Pinkola) šeimoje.
1976 m. įgijo bakalauro laipsnį Loretto Heights kolegijoje (Indiana), 1981 m. The Union institute (Sinsinatis) apgynė daktaro disertaciją iš lyginamosios kultūrologijos bei klinikinės psichologijos. Vėliau studijavo Jungo institute Šveicarijoje (1984 m. gavo analitikės diplomą).
1971 m. pradėjo psichologės, lektorės karjerą. 1992 m. pradėjo rašyti knygas.
Gvadalupės Fondo, skirto įvairiems žmonių gyvenimo gerinimo projektams įkūrėja, Kolorado rašytojų, remiančių LGBT bendruomenę, įkūrėja ir direktorė, K. G. Jungo švietimo ir tyrimų centro vadovė.
Veikla
Yra išleidusi keletą knygų, iš kurių žymiausia – „Bėgančios su vilkais“. Pasak autorės, tai ilgamečio jos psichoanalitinio darbo patirties apibendrinimas pateiktas pasitelkiant liaudies pasakų motyvus išanalizuotus per jungo analitinės psichologijos archetipų prizmę. Knyga yra tarsi vadovas į dvasinį moterų pasaulį, su brandos tarpsnių aprašymais bei patarimais saviugdai.
Nikolajus Prževalskis
Biografija
1863 m. baigė Rusijos kariuomenės Generalinio štabo akademiją Sankt Peterburge. 1864–1867 m. dėstė geografiją ir istoriją Varšuvos junkerių mokykloje. Rusijos geografų d-jos narys (1886).
Padedamas rusų geografo P. Semionovo-Tian-Šanskio, Nikolajus Prževalskis surengė 5 ekspedicijas: Per visas ekspedicijas nukeliavo > 33 200 km, atrado ir aprašė Centrinės Azijos kalnagūbrius (Kunluno ir Nanšano kalnuose): Altintago, Arkatago (Peževalskio), Burban Budaišano, Ulan Darbano ir kt., patikslino Tibeto kalnyno šiaurines ribas, aprašė apkeliautų kraštų gamtą ir gyventojus, apibūdino Centrinės Azijos klimatą. Surinko 15 – 16 tūkst. egzempliorių herbariumą (iš viso ~ 1700 rūšių, iš kurių 218 rūšių aprašytos pirmą kartą), zoologinę kolekciją (> 7500 egz; aptiko ir aprašė laukinį dvikuprį kupranugarį ir Prževalskio arklį), mineralų kolekciją.
Achilas
Achilas (🇬🇷) graikų mitologijoje – legendinis graikų didvyris, Trojos karo dalyvis. Žymiausias ir pagrindinis Homero „Iliados“ veikėjas. Jis kariavo achajų (graikų) pusėje Trojos kare.
Nikolajus Prževalskis
Biografija
Parašė knygas:
Nikolajaus Prževalskio vardu pavadinta keletas geografinių objektų, augalų ir gyvūnų rūšių.
Achilas
Gyvenimas
left|thumb|160px|Achilas Achilas buvo Tesalijos karaliaus Pelėjo ir jūrų deivės Tetidės sūnus, mirmidonų (pietų Tesalijos tautos) karalius. Pagal padavimą, kurio nežinojo Homeras, tačiau buvusio senoviniame epe, Achilo motina Tetidė, norėdama išbandyti ar Achilas yra mirtingas ar ne, iškart po jo gimimo ruošėsi įkišti jį į verdantį vandenį, kaip kad darydavo su ankstesniais savo vaikais, tačiau tam pasipriešino Pelėjas. Pasak vėlesnių pasakojimų, Tetidė bandė Achilą padaryti nemirtingu išmaudžiusi jį Stikso vandenyje. Achilo sužeidžiama vieta liko tik kulnas, už kurio jį maudydama laikė Tetidė.