cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūzija
Architektūra
Nėra atskiros prancūziškos architektūros, ji vystėsi kartu su kitomis kaimyninėmis Europos šalimis. Prancūzijoje yra statinių iš įvairių epochų ir laikotarpių kaip Romos imperijos laikų, romanikos, gotikos, renesanso, baroko, rokoko, ampyro ir modernistinių.
Dailė
Prancūzijos renesanso dailė XVI a. pradėjo vystytis veikiama italų ir flamandų dailininkų įtakos, kuriuos kvietėsi Prancūzijos karaliai. Prancūzijoje gyvenimo pabaigoje gyveno ir mirė Leonardas da Vinčis. Svarbiausiais prancūzų renesanso tapytojais vadinami Žanas Klujė ir jo sūnus Fransua. XVII a. garsiausiais Prancūzijos klasikinio baroko dailininkais buvo Italijoje kūrę Nikola Pusenas ir Klodas Lorenas. Prancūzijoje kūrė Simonas Vujė, Žoržas de La Turas. XVII a. pabaigoje Prancūzijos dailėje didelę reikšmę turėjo pirmasis Liudviko XIV oficialus dailininkas Šarlis Lebrenas.
XVIII a. Prancūzijoje išsivystė rokoko stilius, kurio garsiausiai atstovais buvo Antuanas Vato, Fransua Bušė, Žanas Šardenas, Žanas Onorė Fragonaras. Populiaria XVIII a. tapytoja moterimi buvo Elizabet Vižė Lebren. XVIII a. pabaigoje napoleoninės eros klasicizmo reikšmingiausiu dailininku buvo Žakas Lui Davidas, XIX a. klasikinės dailės tradicijas pratęsė Ž. O. D. Engras. Ryškiais XIX a. pradžios prancūzų romantizmo kūrėjais buvo Eženas Delakrua ir Teodoras Žeriko. XIX a. viduryje suklestėjo prancūzų realistinė tapyba, kūrė Gustavas Kurbė, Kamilis Koro ir Barbizono mokyklos tapytojai. XIX a. Prancūzijos akademizmo garsiais tapytojais buvo Viljamas Adolfas Bugro, Aleksandras Kabanelis, Žanas Leonas Žeromas. thumb|left|280px| [[Luvras Paryžiuje XXI a. pradžioje buvo lankomiausiu pasaulio meno muziejumi]] thumb|250x250px| [[Delakrua paveikslas „Laisvė barikadose“ (1830 m.) ]] XIX a. pabaigoje Prancūzijoje susiformavo impresionistinė dailė, kurios garsiausiais atstovais buvo Eduaras Manė, Klodas Monė, Ogiustas Renuaras, Kamilis Pisaro, Edgaras Dega. Po to sekė neoimpresionistinė dailės fazė, kurią atstovavo Žoržas Sera, bei postimpresionistiniai tapytojai Polis Sezanas, Polis Gogenas ir Anri de Tuluz Lotrekas. XIX a. pabaigoje kūrė primityvistas Anri Ruso, simbolistinės krypties tapytojai (Odilonas Redonas, Gustavas Moro ir nabių grupės dailininkai). Tuo metu iškilo Prancūzijos skulptūros menas. Skulptorius Ogiustas Rodenas tapo garsiausiu moderniųjų laikų Europos skulptoriumi, garsėjo skulptoriai Aristidas Majolis, Antuanas Burdelis.
XX a. pirmojoje pusėje Paryžius tapo pasaulio meno centru. Jame susiformavo modernistinio meno srovės fovizmas, kubizmas, siurrealizmas. Daug Prancūzijos XX a. dailininkų vertinami vienais reikšmingiausių XX a. menininkų. Tai Anri Matisas, Žoržas Brakas, Marselis Diušanas, Roberas Delonė, Fransis Pikabija, Fernanas Ležė, Morisas Utrilo ir kiti. Po antrojo pasaulinio karo Paryžiaus reikšmė meno pasaulyje sumenko. XX a. antroje pusėje Prancūzijos dailę atstovavo Balthus, Žanas Diubufė, Ivas Kleinas, Nikė de San Fal.
Paryžiuje įsikūręs lankomiausias pasaulio meno muziejus − Luvras. Kiti vieni populiariausių muziejų: Orsė muziejus ir Pompidu centras Paryžiuje.
Muzika
Šiuolaikinė populiarioji muzika yra prancūzų hip hopas, elektroninė muzika ir popmuzika. Vienas žinomiausių prancūzų elektroninės muzikos atlikėjų yra Žanas Mišelis Žaras, kurio muzika pasiekė plačią prancūzų auditoriją. Prancūzų elektroninės muzikos atlikėjai „Air“, „Daft Punk“, Laurent Garnier, David Guetta, „Stromae“ ir „Justice“ sulaukė sėkmės tiek lokaliu, tiek tarptautiniu mastu. Dainininkės Mylène Farmer, Patricia Kaas, Nolwenn Leroy gerai žinomos frankofoniškame pasaulyje.
Sportas
Prancūzijoje 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionatas, 1960 m. – I Europos futbolo čempionatas, 1984 m. – VII Europos futbolo čempionatas, 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionatas, 2016 m. XV Europos futbolo čempionatas.
Luna 1
thumb|right|200px|Luna 1 Luna 1 ( – Mėnulis 1), žinomas kaip pirmasis kosmoso erdvėlaivis, dar žinomas kaip Mečta ( – svajonė) – pirmasis kosminis zondas, praskriejęs netoli Mėnulio (5995 km aukštyje virš paviršiaus) ir tapo pirmuoju dirbtiniu Saulės palydovu. Taip pat buvo pirmasis iš Tarybų Sąjungos (SSRS) nepilotuojamų erdvėlaivių programos Luna, skirtų Mėnulio tyrinėjimams ir taip pat pirmasis erdvėlaivis, sėkmingai paleistas Mėnulio link.
Misijos eiga
Luna 1 buvo paleistas 1959 metų sausio 2 dieną 16:41 GMT laiku raketa nešėja SS-6 iš Baikonuro kosmodromo. Pasiekus antrąjį kosminį greitį Luna 1 atsiskyrė nuo savo 1472 kg masės trečiosios pakopos. Sausio 3 dieną 113000 km nuotolyje nuo Žemės buvo paleistas didelis (apie 1 kg masės) natrio garų debesis. Šis oranžinės spalvos švytintis dujų pėdsakas buvo matoma virš Indijos vandenyno sulig šešto ryškio žvaigžde leido astronomams sekti šį erdvėlaivį. Ji taip pat pasitarnavo kaip eksperimentas tiriant dujų elgesį kosmose. Po 34 valandų skrydžio, sausio 4 dieną Luna 1 praskrido 5995 km nuotoliu nuo Mėnulio paviršiaus. Po to pradėjo suktis aplink Saulę tarp Žemės ir Marso orbitų.
Erdvėlaivio įranga
Erdvėlaivis turėjo radijo ryšio įrangą, radijo sekimo įtaisą, telemetrinę sistemą, penkis skirtingus mokslinių tyrimų įtaisus, skirtus tarpplanetinei erdvei tirti, tarp kurių buvo magnetometras (magnetiniams laukams tirti), Geigerio skaitiklis, scintilografas, mikrometroritų detektorius bei kita įranga.
Atradimai
Šios misijos metu surinkti duomenys suteikė daugiau informacijos apie Van Aleno juostą, Saulės vėją. Šio erdvėlaivio pagalba buvo taip pat nustatyta, kad Mėnulis neturi magnetinio lauko.
99 m.
99 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dalijimo linijos (heraldika)
Skirtingų dalijimo linijų formų galerija
Dalis šių kraštų formų neturi lietuviškų pavadinimų
Gervė (žvaigždynas)
thumb|Gervės žvaigždynas
Gervė (Grus, Gru) – 45-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas, nematomas Lietuvoje. 1603 m. žvaigždynas buvo išskirtas J. Bajerio kaip atskira Pietų Žuvies žvaigždyno dalis.
Ryškiausia žvaigždė:
Rožūnė
Rožūnė (Lavatera) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos augalų gentis, pavadinta šveicarų botaniko ir gydytojo J. C. Lavatero (1741-1809) garbei. Gentyje yra apie 24 rūšys. Lietuvoje auginamos dvi rūšys, kartais sulaukėja:
Turija
Turija  – upė Ispanijos rytuose. Upės atkarpa nuo ištakų iki Teruelio vadinama Guadalaviaru. Teka per Teruelio, Valensijos miestus. Po katastrofiško 1957 metų potvynio upė buvo padalinta į dvi atšakas, aplenkiančias Valensiją. Senoji vaga tapo pėsčiųjų zona, parku.
Pascha
thumb|280px|right|Pesacho šventė Vilniaus Šalom Aleichem Žydų mokykloje 2006 m. Pascha (Pesachas) (, (Velykos, praėjo pro šalį )) – viena svarbiausių Judaizmo religinių metinių švenčių žydams.
Istorija
Nuo VII a. pr. m. e. vykdavo tik Jeruzalėje. Jėzaus laikais Jeruzalės gyventojų skaičius (apie 40 000 žmonių) Paschos metu, užplūdus maldininkams, padidėdavo iki 150 000. Pascha vykdavo nisano mėnesį (pagal dabartinį kalendorių nuo kovo vidurio iki balandžio vidurio) 14 d. išvakarėse. Tą vakarą kiekviena šeima aukodavo ėriuką: taip būdavo paminimas pirmas toks aukojimas, kaip tikima, įvykęs prieš pat Dievui išvaduojant izraelitus iš Egipto. Tą naktį Dievas „praėjo“ pro izraelitų namus, nes jų durų staktos ir sąramos buvo apšlakstytos ėriuko krauju, ir paliko gyvus tų namų pirmagimius.
Tradicijos
Per Paschą ir savaitę po to valgoma nerauginta duona maca, iškepta greitosiomis ir be mielių. Tai turėdavo priminti skubų susiruošimą kelionėn, kai faraonas pagaliau išleido izraelitus iš Egipto. Be to, taip būdavo paminima pirmoji duona, kepta iš naujų grūdų, praėjus keturioms dienoms po izraelitų įžengimo į Kanaaną. Iš pradžių Pascha būdavo švenčiama namuose, bet Naujojo Testamento laikais ji tapo svarbiausia maldininkų iškilme, švenčiama Jeruzalėje.
Tradiciškai visas raugintas maistas prieš Paschą turėtu būti sudeginamas. Pirmasis, antrasis ir paskutinis šventės vakaras pažymimas didele vakariene, kurios tvarka griežtai reglamentuota tradicijų: stalo priekyje sėdi šeimos galva ir skaito Išėjimo knygos fragmentą, maldas, liturginių himnų rinkinį, prie stalo vykdomi žaidimai vaikams. Pagal paprotį prieš šventinės vakarienės pabaigą ant stalo pastatoma graži taurė su vynuogių sultimis ir paliekamos praviros durys. Ši taurė yra vadinama „pranašo Elijo taure“ (Mesijo šauklio).
Šventės metu ant stalo dedamas sūrus vanduo, į jį mirkomos ir valgomos aitrios daržovės. Sūrus vanduo simbolizuoja vergų ašaras, o daržovių aitrumas – jų kančias. Šventė prasideda vyno ar midaus taurės laiminimu. Prieš valgį atliekamos rankų plovimo apeigos.
Rifto slėnio karštligė
Rifto slėnio karštligė (RSK) – tai virusinė liga, galinti pasireikšti lengvais arba sunkiais simptomais. Lengvi simptomai gali būti tokie: karščiavimas, raumenų skausmas ir galvos skausmas; šie simptomai dažnai tęsiasi ne ilgiau nei savaitę. Sunkios formos ligos simptomai gali būti šie: apakimas praėjus trims savaitėms po užsikrėtimo, galvos smegenų infekcija, sukelianti didelius galvos skausmus ir sumišimą, bei kraujavimas kartu su kepenų pažeidimu, galintys pasireikšti per kelias pirmąsias dienas. Jeigu prasideda kraujavimas, užsikrėtusiojo mirties tikimybė siekia 50 %.
Priežastis
Ligą sukelia RSK virusas, priklausantis flebovirusų rūšiai. Virusas plinta nuo sąlyčio su užsikrėtusių gyvulių krauju, kvėpuojant oru šalia skerdžiamo užsikrėtusio gyvulio, išgėrus užsikrėtusio gyvulio žalio pieno arba įkandus užsikrėtusiam uodui. Ligą gali perduoti atrajotojų pobūriui priklausantys gyvūnai, kaip antai karvės, avys, ožkos ir kupranugariai. Šie gyvūnai dažniausiai užsikrečia įkandus uodui. Neatrodo, kad infekciją vienas žmogus gali perduoti kitam žmogui. Diagnozė nustatoma radus kraujyje antikūnų prieš virusą arba patį virusą.
Profilaktika ir gydymas
Žmonės gali išvengti ligos skiepydami nuo jos gyvūnus. Tai reikia atlikti prieš protrūkį, nes pradedant skiepijimą protrūkio metu, situacija gali pablogėti. Taip pat naudinga riboti gyvūnų judėjimą protrūkio metu ir mažinti uodų skaičių bei vengti įkandimo. Vakcina žmonėms yra, tačiau nuo 2010 m. jos naudojimas nėra plačiai paplitęs. Užsikrėtus, specifinio gydymo nėra.
Epidemiologija ir istorija
Ligos protrūkių yra buvę tik Afrikoje ir Arabijoje. Protrūkiai paprastai kyla liūčių periodais, kai padaugėja uodų. Pirmą kartą ligos gyvuliams protrūkis aprašytas Rifto slėnyje Kenijoje 1913 m.,, o virusas pirmą kartą izoliuotas 1931 m.
Rusijos demografija
Rusijoje, kuri yra didžiausia šalis pagal plotą, žmonių tankumas yra, palyginti, retas – vidutiniškai kvadratiniam kilometrui tenka 8,3 žmogaus. Tai viena rečiausiai apgyvendintų pasaulio šalių. Palyginimui, bendras pasaulio gyventojų tankumas yra 45 žm/km². Didžiausia dalis gyventojų gyvena miestuose.
Rusijos tautinės mažumos
thumb|500px|right|Natūralus Rusijos gyventojų prieaugis 1950-2014 m. {{legend|#4863A0|[[Gimstamumas}} {{legend|#C24641|Mirtingumas}} {{legend|#1fb714|Natūralus gyventojų prieaugis}}]] Rusijoje gyvena daugiau kaip šimto tautybių žmonės. 79 % gyventojų – rusai.
Kinai Rusijoje
Rusijoje sparčiai auga kinų skaičius. Trys ketvirtadaliai jų apsigyvena Sibire bei Primorjės krašte. Kinai – sparčiausiai auganti Rusijos tautinė mažuma. TSRS žlugus iki tol akylai saugota Tarybų Sąjungos-Kinijos siena tapo silpnai kontroliuojama. 4300 km ilgio siena atsivėrė tarpusavio prekybai. Tai leidžia kinams laisviau patekti į Rusiją.
Žinių ir literatūros aruodas
Žinių ir literatūros aruodas – savaitraštis, leistas 1930 m. gegužės – rugsėjo mėn.Kaune.
Istorija
Leido ir redagavo Vincas Šlekys. Nr. 22-30 ėjo pavadinimu „Šviesa“. Pasirodė 30 numerių.
Didžiarauliškių ežeras
Didžiarauliškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono šiaurės vakaruose, 6 km į šiaurę nuo Aukštadvario. Plotas 25,6 ha. Ilgis (iš vakarų į rytus) 0,84 km, didžiausias plotis 0,45 km. Altitudė 171,6 m. Pietvakarinis krantas status, kiti – lėkšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos, auga miškeliai. Įteka keturi upeliai, šiaurės rytuose išteka vienas link Juodžio ežero (Dabintos upės baseinas).
Prie Didžiarauliškių ežero esantys kaimai: Galalaukis, Paberžė, Didžiarauliškės, Zaulcai.
100 m.
100 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Rausiavabaliai
Rausiavabaliai (Colonidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Kūnas 1,2-3,6 mm ilgio, tamsiai rudas, kartais raudonai rudas, apaugęs tankiais švelniais gelsvais plaukeliais. Antsparniai raukšlėti, juos dengia maži gumburėliai. Kojos ir antenos šviesesnės.
Gyvena dirvožemyje ant grybų pažeistų šaknų. Į dirvos paviršių išlenda palankiomis meteorologinemis sąlygomis ir tik trumpam. Aptinkami kirtavietėse, miškų aikštelėse, miškų pakraščiuose.
Pasaulyje yra apie 100 rūšių. Lietuvoje žinomos tik 3 rūšys.
Aksajus
Aksajus (iš tiurk. – „baltas vanduo“) gali reikšti:
Trakų istorijos muziejus
thumb|200px|Trakų istorijos muziejus herbas. thumb|200px|[[Trakų pusiasalio pilis]] thumb|200px|[[Trakų pilies tiltas]] Trakų istorijos muziejus – muziejus Trakuose, įsikūręs Lietuvos gynybinės architektūros komplekse – Salos ir Pusiasalio pilyse. Muziejaus steigėjas – Lietuvos Respublikos kultūros ministerija.
Muziejaus fonduose sukaupti dideli archeologijos, numizmatikos, raštijos, taikomosios dailės, istorijos eksponatų rinkiniai.
Istorija
Įkurtas 1948 m. liepos 28 d. kaip Trakų kraštotyros muziejus. Pirmoji ekspozicija atidaryta 1952 m. pabaigoje. 1955 m. direktore paskyrus istorikę N. Kovriginą, muziejinis darbas suintensyvėjo, renkami eksponatai, pradėti archeologiniai tyrimai Trakų pilių ir miesto teritorijoje.
1959 m. direktore tapus Irenai Misiūnienei, prasidėjo nuoseklus ir sistemingas muziejaus mokslo tiriamasis darbas ir eksponatų kaupimas. Intensyviai vykdomi archeologiniai tyrimai. Jų metu rasti radiniai perduoti Trakų istorijos muziejui. Organizuotos tiriamosios etnografinės ekspedicijos, kaupiama medžiaga apie Trakų žemės istoriją ir jos žmones. Inventorizuojami, konservuojami ir restauruojami eksponatai, susisteminamos eksponatų kolekcijos.
1961 m. restauruoti Salos pilies centriniai rūmai perduodami muziejui. Anksčiau vadintas kraštotyros muziejumi pervadinamas į Trakų istorijos muziejų. Jau 1962 m. Salos pilies centriniuose rūmuose įrengta pirmoji ekspozicija. 1967 m. muziejuje įrengta atskira karaimų etnografinė paroda (išplėsta 1997 m.).
1987 m. restauruotas Salos pilies priešpilis ir vakariniai kazematai. Čia 1992 m. įrengta nauja muziejaus ekspozicija.
Aksajus (Kazachstanas)
Aksajus – miestas Kazachstane, dešiniajame Utvos krante. Yra geležinkelio stotis. Netoliese plyti Karačiagajaus naftos ir dujų telkinys.
Trakų istorijos muziejus
Istorija
Muziejus plėtoja ryšius su Rheinės miesto muziejumi (Vokietija), Rakverės muziejumi (Estija), pasirašytos sutarys su Varmijos ir Mozūrų Olštyne, Malborko pilies, Brodnicos muziejais (visi Lenkija).
Aksajus (Kazachstanas)
Istorija
Iki 1967 m. buvo nedidelė gyvenvietė Kazachstanas. Vėliau jai suteiktas miesto statusas, pradėta vystyti naftos ir dujų gavybos pramonė.
DV
dV gali reikšti:
dv gali reikšti:
dv. gali reikšti:
Trakų istorijos muziejus
Istorija
Nuo 1995 m. Trakų istorijos muziejus yra tarptautinės Pilių ir muziejų aplink Baltijos jūrą asociacijos narys.
Eksponatai
Muziejuje sukaupta daugiau kaip 340 000 eksponatų: stiklo, porceliano, pypkių, spaudų, kartografijos, numizmatikos, raštijos, taikomosios dailės eksponatų kolekcijos. Unikalūs karaimikos bei archeologijos eksponatų rinkiniai.
Veikla
Muziejus konsultuoja Trakų Vytauto Didžiojo gimnazijos ir Aukštadvario mokyklos muziejus bei Kelių muziejų Vievyje.
Kasmet Pusiasalio pilyje vyksta Viduramžių šventė. Jos metu vyksta riterių turnyrai, amatų šventė, prekyba.
Administracija
Muziejaus skyriai:
Muziejaus direktoriai:
KamAZ-4326
thumb|250px|KamAZ-4326
KamAZ-4326 – bortinis vilkikas gaminamas Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).
Gajas (Mazovijos Vysokio apskritis)
Gajas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 6 namai ir 54 gyventojai, iš kurių 26 vyrai ir 28 moterys.
Puikonių apylinkė
Puikonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vandžiogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1958 m. birželio 27 d. prijungta prie Vandžiogalos apylinkės.
Sterkulijiniai
Sterkulijiniai (Sterculiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus magnolijainių (Magnoliopsida) klasės augalų šeima.
Nikolajus Leskovas
Nikolajus Leskovas (, 1831 m. vasario 16 d. Gorochovo kaimas, dab. Oriolo sritis – 1895 m. kovo 5 d. Sankt Peterburgas) – rusų rašytojas, publicistas, dramaturgas.
Biografija
1847–1849 m. dirbo Oriolo teismo tarnautoju. 1849–1860 m. Kijeve – valstybės ir privačių įstaigų tarnautojas, kaip laisvasis klausytojas lankė paskaitas Kijevo universitete. Nuo 1861 m. gyveno Sankt Peterburge.
Iš pradžių bendradarbiavo liberaliame žurnalo „Otečestvennye zapiski“, vėliau nuo revoliucinių demokratų nutolo ir iki 1874 m. savo kūrinius daugiausia spausdino konservatyviame žurnalo „Russkij vestnik“.
Kūryba
Parašė realistinių apsakymų ir apysakų. Romanuose, apysakoje „Paslaptingas žmogus“ sukūrė neigiamus nihilistų paveikslus, satyriškai vaizdavo jų gyvenimą komunoje. Kituose kūriniuose (apsakymai „Kristus svečiuose pas valstietį“, 1881 m., „Žvėris“, 1883 m.) aukštino stačiatikių tikėjimą, kūrybiškus, tvirtą ir savitą charakterį turinčius žmones, priešpriešino jiems nihilistus, sukčius, naujuosius valstybės ir bažnyčios tarnautojus. Nuo 1875 m. nuo stačiatikių bažnyčios nutolo, palaikė protestantiškąją etiką ir L. Tolstojaus idėjas, naudodamasis liaudies anekdotais parašė satyros apybraižų apie stačiatikių dvasininkų hierarchų gyvenimą („Archijerėjų gyvenimo smulkmenos“, 1878 m., „Archijerėjų vizitai“, 1879 m., „Šventenybių šešėliai“, 1881 m.). Devinto – dešimto dešimtmečio kūryboje kritikavo Rusijos imperijos politinę sistemą, kaltino valdžią įvedus policinį valdymą. jo prozai būdingas legendos ir anekdoto derinimas, vaizdinga kalba.
Apysakos „Ledi Makbet iš Mcensko apskrities“ motyvais 1934 m. Dmitrijus Šostakovičius parašė operą, nauja operos redakcija – „Katerina Izmailova“ 1962 m. Lietuvių periodinėje spaudoje jo kūrybos vertimų pradėta skelbti 1927 m.
Bibliografija
thumb|250px|Ilja Repinas. Nikolajus Leskovas. Popierius, pieštukas, 1888-1889 m.
Žlobek Malai
Žlobek Malai  – buvęs kaimas Lenkijos rytuose, Vlodavos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietus nuo Vlodavos ir apie 73 km į rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Žinių nešėjas
Žinių nešėjas – rankraštinis laikraštėlis, leistas nelegaliai 1884–1885 m. Peterburge.
Istorija
Leido Jonas Beržanskis, Rokas Šliūpas, nuo 1885 m. Povilas Matulionis ir Juozas Skrupskelis. Daugintas hektografu. Išėjo apie 10 numerių.
Zasinyčiai
Zasinyčiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Alizavos. Išlikusi Zasinyčių dvaro sodyba.
Etimologija
Žmonės pasakoja, kad turtingas Salamiesčio dvarininkas turėjo dvi dukras – Zosę ir Teklę. Vienai nupirko žemės ir pastatė sodybą (dabar čia Zasinyčių dvaras), o kitai skyrė dvarelį Tekliampolyje, kuris neišliko. Jei tai tiesa, tuomet Zasinyčiai – dvarininkinis vietovardis.
Elliot Goldenthal
thumb|250px|right|Elliot Goldenthal Elliot Goldenthal (g. 1954 m. gegužės 2 d.) – amerikiečių kompozitorius, kurio kūriniai pasižymi išradingu įvairių muzikinių stilių, žanrų ir atlikimo technikų mišiniu.
Taip pat jis yra žinomas savo muzika garso takeliams. Elliot Goldenthal yra sukūręs garso takelius tokiems filmams, kaip „Interviu su vampyru“, „Svetimas 3“, „Final Fantasy: Spirits Within“, „Frida“, „Visa griaunantis“ (Demolition Man), „Titas“, Across the Universe ir kitiems. Jo garso takeliai buvo ne sykį nominuoti Oskarui, Grammy apdovanojimams, Auksinio gaublio ir kt. apdovanojimams. „Fridos“ muzika laimėjo tiek Oskarą, tiek Auksinį gaublį.
1996 m. Elliot Goldenthal kartu su režisiere Julie Taymor sukūrė pirmąją savo operą, pavadintą „Grendel“ ir pasakojančią Beovulfo istoriją iš pabaisos akių.
Šiurkščioji viksva
Šiurkščioji viksva (Carex pseudocyperus) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalas. Savaime auga Europoje, Šiaurės Azijoje, Šiaurės Amerikoje, taip pat ir Lietuvoje.
Augavietės
thumb|left|210px|Iliustracija iš Deutschlands Flora in Abbildungen (1796) Auga žemapelkėse, raistuose, grioviuose, upių ir ežerų pakrantėse, šlapiose pievose. Randama iki 800 m aukštyje. Auga nedideliais kereliais.
Biologija
Tai daugiametis, 40-100 cm aukščio žolinis augalas. Turi trumpą, iki 10 cm ilgio šliaužiantį šakniastiebį be palaipų. Stiebas status, su trimis šiurkščiomis briaunomis, ties pamatu lapuotas. Lapai 5-20 cm ilgio, 5-15 mm pločio, geltonai žali, šiurkštūs, išilgai lenkti.
Žydi ir brandina vaisius gegužės-liepos mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisius – geltonas ar šviesiai rudas, 2 mm ilgio ir 1 mm pločio riešutėlis. Maišeliai pailgi, žalsvi, su snapeliais. Sėklas išnešioja vanduo. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais. Augalas diploidinis, 2n = 66.
Dažnai auga su kitomis viksvomis ir sudaro hibridus, kurie retai sterilūs.
Sistematika
Išskiriami trys pagrindiniai varietetai:
El Centras
El Centras (iš ispanų kalbos reiškia „centras“) – miestas JAV, pietų Kalifornijoje. Jis yra pagrindinis miestas El Centro metropolijoje, kuri užima visą Imperatoriškąją apygardą. Miestas yra Imperatoriškosios apygardos centras, didžiausias miestas Imperatoriškajame slėnyje. El Centro taip pat yra didžiausias JAV miestas visas esantis žemiau jūros lygio (- 50 pėdų). Miestas įsikūręs šalia San Diego ir Los Andželo bei tarp Finikso ir San Diego.
Miestas įkurtas 1906 m., kai W. F. Holt ir C.A. Barker už maždaug $40 už akrą įsigijo žemę, kurioje pastatytas El Centro ir investavo dar $100 000.
Mieste vystoma mažmeninė ir didmeninė prekyba, transportavimas ir žemės ūkis. Netoliese yra du pasienio punktai komerciniam ir nekomerciniam transportui. 2000 m. mieste gyveno 37 835, o 2006 m. 40 563 žmonių. 2010 m. kovo mėn. duomenimis, El Centro yra didžiausias nedarbo lygis (27,3 %) iš visų JAV miestų.
Sistras
Sistras – Rytuose naudojamas muzikos instrumentas.
thumb|300px|Sistras
Šis instrumentas buvo panašus į šių laikų tarškynę, tai pagaliukas, kurio viršus turi kilpą, o per ją pervertuose strypuose būdavo sumaunamos kaladėlės, akmenukai ir panašios smulkmenos, kurios kratant skleisdavo šaižų garsą. Šis instrumentas dažniausiai buvo naudojamas per deivės Hatora iškilmes, kai einanti priešais žynius, šventyklos merginų procesija tarškindavo sistrais. Šis instrumentas labiausiai išpopuliarėjo Senovės Egipte. Sistras taip pat dažnai sutinkamas ir Senovės Egipto literatūroje, o hieroglifų rašte netgi turėjo savo atskirą simbolį.
Šis instrumentas buvo taip pat paplitęs ir Mesopotamijos, Indijos bei Artimųjų Rytų regione.
Šiais laikais sistrai vis dar naudojami per Koptų ir Etipopijos bažnyčių pamaldas.
San Marino socialistų ir demokratų partija
Pirmoji socialistinė partija San Marine buvo įkurta 1906 m., tačiau žymesnio vaidmens nevaidino, nes šalies politinis gyvenimas labai priklausė nuo Italijos.
1976 m., suskilus San Marino socialdemokratų partijai buvo įkurta San Marino vieningoji socialistų partija (PSS), kuri rinkimuose nuolat gauna 11-15 % balsų, o nuo 1978 m. įeina į vyriausybę. 1977 m. priimta programa Socialistinis projektas. Partijoje apie 800 narių. SI narė nuo 1976 m.
1990 m. ji pasivadino Socialistų partija(PSS), o 2005 m. vasario 9 d. susijungė su 2001 m. susikūrusia Demokratų partija (PDS).
Struktūra
Naujoji partija kas 3 metus šaukia kongresą, kuris renka sekretorių, kuris kordinuoja partijos veiklą ir pirmininką, atstovaujantį partijai, taip par išrenka 80 narių Vykdomąją tarybą ir Politinį biurą.
PSDS išlaikė narystę SI, nuo 2005 m. PES narė
PSS sekretoriai
PSDS sekretoriai: Pirmininkai:
Rumunijos socialdemokratų partija
Rumunijos socialdemokratų partija, (PSD, rum.: Partidul Social Democrat) – pagrindinė kairiojo centro Rumunijos partija.
Įkurta 2001 m. birželio 16 d. susijungus PDSR ir PSDR.
Istorija
Rumunijos socialistų demokratų partija, (PSDR, rum.: Partidul Socialist Democratic Roman)įkurta 1893 m. Bukarešte, susijungus Rumunijoje veikusioms darbininkų organizacijoms. Iki 1910 m. vadinosi Socialdemokratų darbininkų partija (rum.:Partidul Social Democrat al Muncitorilor din România), iki 1918 m. Rumunijos socialdemokratų partija, vėliau Socialistų partija. 1916 m. uždrausta.
1921 m. partija skilo, dalis įsijungė į III Internacionalą, dalis 1927 m. atkūrė Rumunijos socialdemokratų partiją. 1944–1947 veikė legaliai, bet iš rinkimų buvo eliminuota, vėliau inkorporuota į Komunistų partiją.
1989 m. buvusio generalinio sekretoriaus Adriano Dimitriu iniciatyva atkurta kaip PSDR, 1990 m. sausio mėn. įregistruota, buvo atkurta jos narystė SI, 1990 m. parlamento rinkimuose PSDR gavo 5 vietas, 1992 m. vietų negavo.
Rumunijos socialinės demokratijos partija,(PDSR, rum.: Partidul Democratiei Sociale din Romania) įkurta 1992 m. balandyje kaip Demokratinis Nacionalinio gelbėjimo frontas (FDSN, rum.:Frontul Democrat al Salvarii Nationale). FDSN ir partijos lyderis Jonas Iliesku 1990 m. išrinktas Rumunijos prezidentu. 1992 m. parlamento rinkimuose gavo 117 vietų Atstovų rūmuose ir 42 senate.
1993 m. PDSR susijungė su Respublikonų partija, Bendradarbiavimo partija ir Rumunų socialistų demokratų partija.
1996 m. rinkimuose PDSR gavo tik 91 vietą Atstovų rūmuose ir 41 senate. 2000 m. savivaldybių rinkimuose gavo 13 180 mandatų iš 41 378 ir 1461 merų postus iš 2957.
Susivienijimas
2000 m. parlamento rinkimuose abi partijos dalyvavo kartu su Humanistų partija (PUR) ir laimėjo 36,88 % balsų bei 155 vietas Atstovų rūmuose bei 37,35 % balsų ir 65 vietas Senate. Tai ir lėmė partijų susivienijimą.
2004 m. koalicija gavo 132 vietas Atstovų rūmuose.
Partijoje apie pusė milijono narių. 2003 m. priimta programa, statutas, išrinkta 157 narių Centrinė taryba.
SI tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d. Europos socialistų partijos narė nuo 2004 m.
Pretčas (Elbė)
Pretčas (Elbė),  – iki 2009 m. buvo atskiras Vokietijos miestas, o dabar yra Bad Šmydebergo sudėtinė dalis. 20,92 km² plote gyvena 1595 žmonės (2007 m. duomenys). Gyvenvietė išsidėsčiusi ant kairiojo Elbės kranto, Saksonijos-Anhalto žemėje. Į pietryčius plyti Diubenero gamtos parkas. Pirmą kartą paminėtas 981 m. Šventosios Romos imperatoriaus Otono II dokumente. XVII a. pabaigoje miesto pilyje gyveno Brandenburgo–Ansbacho markgrafienė ir Saksonijos kurfiurstė Eleonora, o kiek vėliau – Kristijana Ebergardina Branderburgietė-Bairoitietė (Saksonijos–Lenkijos–Lietuvos valstybės valdovo Augusto Stipriojo žmona).
Šalies valdovas Augustas Stiprusis perėjo į katalikų tikėjimą, o žmona liko evangelikė. Ji pasitraukė į savanorišką tremtį ir gyvendavo tai Hartenfelzo pilyje Torgau mieste, tai Pretčo pilyje. Valstybės sostinėje Drezdene lankydavosi retkarčiais, šalti santykiai išliko ir su vieninteliu jos vaiku – sosto įpėdiniu Frydrichu Augustu, kuris buvo vedęs uolią katalikę. Pretče Kristijana Ebergardina įsigijo ir valdė stiklo fabriką, tuo pačiu pagyvindama miesto ekonominį gyvenimą. Mirė Saksonijos kurfiurstė–Lenkijos karalienė–Lietuvos didžioji kunigaikštienė būdama penkiasdešimt penkerių metų. Palaidota miesto bažnyčioje, vyras ir sūnus laidotuvėse nedalyvavo. Po Antrojo pasaulinio karo miestas priklausė Vokietijos Demokratinei Respublikai. Pilyje nuo 1960 m. veikė vaikų prieglauda ir mokykla.
Harmony (grupė)
„Harmony“ – buvusi olandų pop grupė, specialiai sukurta 1978 m. „Eurovizijos“ dainų konkursui.
Grupę sudaro Rosina Lauvars, Donaldas Liveldas ir Abas van Vaudenbergas. Anksčiau atlikėjai buvo žinomi kaip pop grupės Sommerset nariai.
1978 m. „Harmony“ atstovavo savo šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „'t Is OK“, kuri su 37 taškais užėmė tryliktą vietą.
Grupės narė Rosina Lauvars 1980 m. išleido savo pirmąjį ir kol kas vienintelį albumą „Caravan“.
Kretkampio šv. diakono Stepono bažnyčia
'''Kretkampio šv. diakono Stepono bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kretkampio kaime, 5 km į šiaurės rytus nuo Lekėčių, 3,5 km į vakarus nuo Vilkijos šv. Jurgio bažnyčios. Pastatyta iki 1918 m.
Istorija
Kretkampio dvaro savininkas Steponas Vaizbūnas 1866 m. pastatė mūrinę koplyčią savo šeimos nariams laidoti. Kunigas Romanas Zaremba 1908 m. ją suremontavo, pristatė medinę zakristiją. Iki 1918 m. kunigas Sabas pastatė erdvesnę medinę koplyčią ir joje laikė pamaldas. Kretkampyje 1940–1941 m. gyveno arkivyskupas Pranciškus Karevičius, vėliau prelatas Jonas Naujokas. Po Antrojo pasaulinio karo koplyčia veikia bažnyčios teisėmis.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, medinė. Vienabokštė, su prieangiu ir mūrine apside. Šventoriuje yra kapinės.
Statistinis dažnis
Dažniai grafiškai vaizduojami histogramose kaip tam tikro aukščio stulpeliai, kur stulpelio aukštis (kai intervalai vienodo pločio) arba stulpelio plotas (kai intervalai gali būti skirtingo pločio) rodo dažnio dydį.
Tvarkingai išdėstyti dažniai sudaro dažninį skirstinį, kuris gali būti išreikštas dažnių lentele ar histograma.
Dažnių tipai
Dažniai dichotomiškai skirstomi į keletą tipų, kurie gali būti suderinami. Pvz., santykinis kauptinis teorinis dažnis.
Skirstymas pagal dažnio dydžio išreiškimo būdą:
Galenis
Galenis (Abutilon) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 150 rūšių, paplitusių tropikų ir subtropikų srityse. Genties pavadinimas sudarytas iš graikiškų žodžių: a – ne, bous – jautis ir tilos – viduriavimas; augalas naudojamas nuo viduriavimo. Tai žoliniai augalai arba krūmai. Jų žiedai išauga lapų pažastyse.
Jurgis Baltrušaitis
Jurgis Baltrušaitis:
Statistinis dažnis
Dažnių tipai
Skirstymas pagal duomenų šaltinį:
Galenis
Lietuvoje gana dažnai patalpose auginamas hibridinis galenis (Abutilon x hybridum) ir labai retas pluoštinis galenis (Abutilon theophrasti). thumb|left|210px|[[Pluoštinis galenis (Abutilon theophrasti)]]
Statistinis dažnis
Dažnių tipai
Skirstymas pagal duomenų susietumą:
Bermudos herbas
200px|right|thumb|Bermudos herbas
Bermudos herbas vaizduoja raudoną liūtą, kuris laiko skydą. Raudonas liūtas yra Anglijos simbolis, tai įrodo priklausymą šiam kraštui.
Žukuvas (reikšmės)
Žukuvas vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Tula
Tula (rus. Тула) – miestas Rusijoje, Tulos srities administracinis centras, esantis 193 km į pietus nuo Maskvos, ant Upos krantų. Tula yra Rusijos miestas-didvyris.
2007 m. Tuloje gyveno 504 tūkst. gyventojų (33-ias pagal dydį Rusijos miestas). Su priemiesčiais – 650 tūkst. gyv., o su miestais palydovais sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena 1,09 mln. gyventojų (2005). Nuo XVII a. Tula garsėja savo meduoliais.
Geografija
Tulos klimatas saikingai žemyninis: vasara gana šilta, liepos mėn. vidutinė temperatūra +18,6 °C, žiema saikingai šalta. Vidutinė metinė temperatūra −4,4 °C. Metinis kritulių kiekis – 500–550 mm, iš jų vasarą – iki 200 mm, rudenį – 130 mm, žiemą – iki 100 mm, pavasarį – 110–120 mm. Vyrauja pietų, vakarų ir pietvakarių vėjai.
Per Tulą teka upė Upa, dešinysis Okos intakas. Į Upą Tuloje įteka trys intakai – Tulica, Voronka ir Bežka. Tula apsodinta liepomis, topoliais, beržais, klevais, uosiais, ąžuolais, kaštonais ir maumedžiais. Priemiesčiuose yra miško zonos, kurios yra senųjų XVI–XVII a. želdinių, pasodintų strateginiais tikslais, likučiai.
Istorija
left|miniatiūra|Tula XX a. pradžioje Tula buvo svarbi Maskvos Rusijos gynybai. Ji buvo pietiniame valstybės pakraštyje, iš kur puldinėjo Krymo totoriai, netoliese buvo valstybės siena su Lietuvos didžiąja kunigaikštyste, todėl Tula buvo įtvirtinta. XIV a. Tula buvo totorių chano Džanybeko žmonos Taidulos valda. 1503 m. prijungta prie Maskvos didžiosios kunigaikštystės. 1514-21 m. kairiajame Upos krante buvo pastatytas akmeninis Tulos kremlius, kuris tapo miesto branduoliu. 1552 m. Tula atlaikė Krymo chano Devleto I Girėjaus 30 000 kariuomenės apgultį.
XVII a. viduryje Rusijos siena pasislinko į pietus, ir Tula iš miesto tvirtovės ėmė virsti prekybos ir pramonės centru. Maskvos valdovai skatino tradicinės Tuloje kalvystės vystymąsi, kadangi valstybei reikėjo geležies ir muškietų gamybos pramonės. Valdiška ginklų gamyba prasidėjo 1595 m., kai caras Fiodoras I atleido muškietų ginklakalius nuo duoklės ir prievolių už įsipareigojimą gaminti ginklus valstybei.
XVII a. pradžioje amatinę ginklų gamybą ima keisti gamyklinė. 1712 m. Petro I įsakymu Tuloje imama statyti pirmoji valstybinė ginklų gamykla Rusijoje. Tula tapo pripažintu ginklų ir metalinių gaminių gamybos centru Rusijoje. 1797 m. Tula tapo gubernijos centru. miniatiūra|2000 m. išleista atmintinė 2 rublių [[moneta, skirta 55-tosioms pergalės Antrajame pasauliniame kare metinėms ir miestui - didvyriui Tulai]] 1812 m. Tula daug prisidėjo prie Napoleono kariuomenės sutriuškinimo. 1812-14 m. Tulos ginklininkai kariuomenei pagamino 600 tūkst. šautuvų, o Tulos gyventojai tarnavo reguliarioje kariuomenėje ir šauktinių daliniuose. Tulos šauktinių daliniai su mūšiais perėjo visą Europą, o 1814 m. kovą įžengė į Paryžių.
Kobusai
Kobusai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Cechanoveco, apie 27 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 60 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Sienicos upė. 1921 m. kaime buvo 18 namų ir 98 gyventojai, iš kurių 56 vyrai ir 42 moterys, iš jų 88 lenkai ir 18 gudai.
Tula
Istorija
Pasibaigus karams su Napoleono Prancūzija ginklų poreikis sumažėjo, tad Tulos gamintojai užsiėmė naujomis sritimis – ėmė gaminti samovarus ir armonikas, kurie netrukus įgijo pasaulinį garsą.
XIX a. pab. – XX a. pr. Tuloje pradėjo veikti stambios metalurgijos, metalo apdirbimo, karinės ir cukraus pramonės įmonės. Taip pat veikė ir amatinė samovarų, armonikų, meduolių gamyba.
Tarybų valdžia Tuloje pradėjo veikti 1917 m. gruodžio 20 d. Rusijos pilietinio karo metais Tulos pramonės ginklais aprūpino Raudonąją Armiją.
1941 m. spalį – gruodį beveik 45 dienas Tula buvo beveik visiškai apsupta, buvo apšaudoma vokiečių pabūklų ir minosvaidžių, bombarduojama aviacijos. Vokiečiams Tulos paimti nepavyko, jų kariuomenė buvo nustumta tolyn.
Pramonė
Šiuo metu Tula yra pramoninis miestas. Jame vyrauja šios pramonės rūšys: Šalia Tulos yra geležies rūdos, rusvosios anglies kasyklų.
Švietimas
Žinomiausios Tulos aukštosios mokyklos: Taip pat Tuloje filialus turi kitų Rusijos miestų aukštųjų mokyklų filialai:
Transportas
Tula yra stambus geležinkelio mazgas. Iš Tulos geležinkelio linijos eina į Maskvą, Oriolą, Kalugą, Uzlovają, Kozelską. Iki 1996 m. veikė Tulos-Lichvino siaurojo geležinkelio linija.
Pagrindinė geležinkelio stotis – Tula I.
Per miestą eina magistralės Maskva-Simferopolis (tranzitiniai automobiliai važiuoja apvažiavimu) ir Kaluga-Riazanė.
Miesto transportas – autobusai, tramvajai, troleibusai ir maršrutiniai taksi.
Lietuviai
Pirmojo pasaulinio karo metais Tuloje apsistojo nemažai lietuvių karo pabėgėlių, iš Lietuvos buvo perkelta Žemaičių vyskupijos kurija, veikė pradinė lietuvių mokykla, buvo evakuota Vilniaus piešimo mokykla. Tuloje veikė ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius.
Akademikas (žurnalas)
thumb|180px|Pirmasis žurnalo numeris, 1933 m. Akademikas – Lietuvos akademinio jaunimo žurnalas, ėjęs 1933–1939 ir 1993–1995 m. Kaune.
Istorija
Išleistas vietoj laikraščio „Studentų balsas“. 1933–1939 m. du kartus per mėnesį leido Vytauto Didžiojo universiteto studentų tautininkų korporacija „Neo-Lithuania“.
Iki 1939 m. išleisti 136 numeriai. Tiražas 1938 m. – 2000 egz. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė bei „Vilties spaustuvė“ Kaune.
Tautininkų krypties. Rašė kultūros, politikos, studentų gyvenimo klausimais, spausdino grožinės literatūros kūrinius, žurnale nagrinėti teoriniai politikos pagrindai, kultūros ir tautos raidos santykiai, analizuotos akademinio gyvenimo ir studentijos problemos, skleistos tautininkų idėjos, spausdinti B. Brazdžionio, J. Lindės-Dobilo, S. Nėries, A. Smetonos, B. Sruogos, Vydūno, E. Volterio ir kt. raštai.
1993–1995 m. Kaune kaip atkurtas 1933–1939 m. leistas to paties pavadinimo žurnalas ėjo studentų kultūros žurnalas. Leidėja – tautinė lietuvių studentų korporacija Neo-Lithuania. Išėjo 3 numeriai, tiražas 1993 m. – 3000 egz., 1995 m. – 1000 egz.
Kuprėjus
Kuprėjus arba Savelio jautis (Bos sauveli) – dykaragių šeimos, jaučių pošeimio laukinis porakanopis žinduolis. Paplitęs Kambodžos šiaurinės ir rytinės dalies retmiškiuose. Patino kūno ilgis iki 235 cm, aukštis 170–190 cm, masė iki 900 kg. Uodega iki 100 cm. ilgio. Rudai juodas, kojų apatinė dalis juoda. Patelė pilka arba rusva. Plaukai trumpi. Ragai (patino ir patelės) išlinkę ratu. Aptiktas 1937 m. Retas, gyvena nedidelėmis bandomis.
Emilijus Zubas
Emilijus Zubas (g. 1990 m. liepos 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.
Žaidėjo karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Panevėžio „Ekrane“. Klubui atstovavo 2008–2012 m.
2013 m. sausio mėn. persikėlė į Latviją. Atstovavo Daugavos klubui, tačiau nuomos pagrindais buvo skolinamas GKS Bełchatów (Lenkija), AEK Larnaca (Graikija), Viborg FF (Danija), ir vėl grįžo į GKS Bełchatów (Lenkija).
Keletą sezonų pralaido Izraelyje. Bnei Yehuda Tel Aviv FC ekipos vartus aukščiausioje šalies lygoje gynė daugiau nei šimtą kartų.
2021 m. gruodžio pradžioje pasirašė 1,5 metų kontraktą su Portugalijos FC Arouca klubu.
2022 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas paliko Arouca klubą ir tapo laisvuoju agentu.
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas keliasi į Izraelį ir atstovaus Hapoel Tel Aviv FC.
Rinktinės
Lietuvos rinktinėje debiutavo draugiškose varžybose prieš Albaniją.
Juozas Baltrušaitis
Juozas Baltrušaitis:
Žinovas (laikraštis)
Žinovas – laikraštis, ėjęs 1933 m. birželio 18 d. – 1934 m. birželio mėn. Kaune.
Istorija
Leido ir redagavo Jurgis Dabryla. Iš pradžių buvo dienraštis, nuo 1933 m. rugsėjo ėjo dukart per savaitę, vėliau – savaitraštis. Spausdino F. Sokolovskio spaustuvė ir G. Lano spaustuvė Kaune. Išėjo 106 numeriai.
Zaslona
Zaslona – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę Balbieriškio.
Zarasų Pauliaus Širvio progimnazija
Zarasų Pauliaus Širvio progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Zarasuose, P. Širvio g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190203229. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla jauniausia rajone, atidaryta 1984 m. rugsėjo 1 d. kaip Zarasų 2-oji vidurinė mokykla. Buvo sukomplektuotos 22 klasės, mokytis susirinko 519 moksleivių, pradėjo dirbti 34 mokytojai.
Nepriklausomybės įtvirtinimo metais mokykloje įvyko daug pasikeitimų: 1990 m. įrengtas tikybos, 1991 m. informatikos kabinetai, greta anksčiau dėstytos vokiečių kalbos pradėta dėstyti anglų kalba. Mokykla pasirinko sustiprinto humanitarinio lavinimo kryptį su pagilintu gimtosios kalbos mokymu. 1993 m. lietuvių kalbos mokytojos A. Krivickienės iniciatyva mokykloje įrengtas lietuvių kalbos kabinetas, suaktyvėjo mokyklos lituanistų veikla, organizuoti turiningi literatūriniai vakarai, kalbos savaitės, raiškiojo skaitymo bei kiti konkursai. 1996 ir 1997 m. mokyklos skaitovai dalyvavo respublikos jaunųjų skaitovų konkurse. 1996 m. gegužės mėn. Lietuvos Respublikos švietimo ministerija mokyklai patvirtino humanitarinį profilį. Nuo 1998 m. mokiniai be humanitarinio profilio gali pasirinkti ekonominį su sustiprintu matematikos bei užsienio kalbos dėstymu profilį.
Nuo 1995 m. mokykloje renkamas mokinių prezidentas, plėtojama mokinių savivalda. Nuo 1996 m. vasario ledžiamas mokyklos laikraštis „Ausla“ ir rengiamos įspūdingos Užgavėnių šventės su eitynėmis miesto gatvėmis. Nuo 1997 m. pavasario mokykloje rengiamos tradicinės teatro savaitės, į kurias suvažiuoja moksleivių teatriniai kolektyvai iš įvairių Lietuvos vietų. 1997 m. gegužės 22 d. atvėrė duris mokyklos muziejus, kuriame jau yra virš tūkstančio eksponatų, sukaupta daug archyvinės medžiagos. Muziejui vadovauja istorijos mokytoja Rimutė Morozovienė, parašiusi ir išleidusi dvi knygas, skirtas istorijos mokymuisi. 1998 m. gruodžio mėn. įkurta mokyklos interneto svetainė. Veikia Zarasų Pauliaus Širvio mokyklos labdaros ir paramos fondas.
1997 m. rugpjūčio 25 d. mokyklai suteiktas poeto Pauliaus Širvio (1920–1979) vardas. Šio kraštiečio vardą mokykla pasirinko todėl, kad čia sustiprintu lygiu dėstomi humanitariniai dalykai.
1999 m. mokykloje atidarytas rajono pedagogų švietimo centras, veikia gyventojų kompiuterinio raštingumo kursai. Mokyklos mokytojai bei mokiniai dalyvavo Atviros Lietuvos fondo remiamuose projektuose, Socrates Comenius taptautinėje programoje buvo kuriamas bendras projektas su Belgijos Zotegemo miesto mokykla, bendradarbiaujame su Italijos, Vokietijos bei Šveicarijos mokyklomis.
2000 m. mokyklai patvirtintas profiliuotos vidurinės mokyklos statusas. 2002 m. tapo Pauliaus Širvio pagrindine mokykla. 2009 m. prie mokyklos prijungtas Suvieko pagrindinio ugdymo skyrius, mokosi tik 5-8 klasių mokiniai. Nuo 2011 m. progimnazija. 2020 m. prijungta Salako pagrindinė mokykla.
Mokiniai
1984–1993 m. mokyklą baigė 5 aukso ir 21 sidabro medalininkas.
Žukuvas (Vlodavos apskritis)
Žukuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Vlodavos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 71 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įšsidėstęs Vlodavos kauburyje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1514 metais. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kalbuko ugnikalnis
Kalbuko ugnikalnis  – ugnikalnis Čilėje, Los Lagoso regione, Ljankihuės provincijoje, į pietus nuo Ljankihuės ežero. Įeina į Ljankihuės nacionalinį rezervatą. Aukštis 2003 m.
Nuo 1837 m. ugnikalnis buvo išsiveržęs 10 kartų. Labai galingas išsiveržimas įvyko 1893–1894 m. kuomet 30 cm dydžio vulkaninės bombos skriejo 8 km nuo kraterio. 1917 m. išsiveržimo metu susidarė laharai, iškilo lavos kupolas, 1929 m. išsiveržimo metu liejosi lava, veržėsi piroklastiniai srautai. Paskutinis išsiveržimas įvyko 2015 m. balandį.
Sacha Baron Cohen
Sacha Noam Baron Cohen (g. 1971 m. spalio 13 d. Londone, Anglija) – žydų kilmės britų aktorius, humoristas, Oskarui nominuotas scenarijų autorius ir filmų įgarsintojas, visame pasaulyje išgarsėjęs savo sukurtais prieštaringais personažais – Kazachstano žurnalistu Boratu, netradicinės orientacijos Austrijos dizaineriu Brunu, reperiu Ali G bei admirolu generolu Aladinu. Aktorius yra pareiškęs, kad daugiau jų nebevaidins, nes jie tapo pernelyg atpažįstamais, todėl toliau jais persirengus filmuotis „mockumentary“ žanro filmuose yra per daug sudėtinga.
Kalbuko ugnikalnis
1861 m. Kalbuko ugnikalnį tyrinėjo Ignas Domeika.
Ugnikalnio pavadinimas kilo iš mapudungunų kalbos žodžių kallfü ko, reiškiančių „žydrą vandenį“.
Sacha Baron Cohen
S. B. Cohen yra baigęs Kembridžo universitetą, laimėjęs nemažai prestižinių apdovanojimų (Auksinį gaublį, du BAFTA ir kt.) ir vedęs iš Australijos kilusią aktorę Isla Fisher. Jiedu augina 3 vaikus: dukras Olive (g. 2007 m.) bei Elula Lottie Mirriam (g. 2010 m.) ir sūnų Montgomery Moses Brian (g. 2015 m.). Aktorius turi ir lietuviškų šaknų – jo prosenelis gimęs Kaune.
2010 m. buvo paskelbta, kad S. B. Cohen vaidins dainininką Freddie Mercury grupės „Queen“ biografiniame filme „Mercury“, tačiau 2013 m. liepą aktoriaus ir filmo kūrėjų keliai išsiskyrė dėl kūrybinių nesutarimų.
Toše Proeski
Atstovavo Makedoniją 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina Life ir užėmė 14 vietą. Dalyvavo įvairiuose pasaulinio lygio koncertuose, 2004 m. paskirtas UNICEF geros valios ambasadoriumi ir šios organizacijos himno atlikėju. Išleido keletą dainų su garsiais atlikėjais: Gianna Nannini, Karolina Gočeva, Jeff Beck, Željko Joksimović.
2007 m. spalį, būdamas vos 26 metų, Toše žuvo autoavarijoje Kroatijoje. Laidojimo dieną paskelbtas nacionalinis gedulas, o dainininkui po mirties suteiktas Makedonijos garbės piliečio statusas.
Šeštokų mokykla
Lazdijų rajono Šeštokų mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šeštokuose (Lazdijų raj.), Lazdijų g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190609393. Filialas Lazdijų rajono savivaldybės Šeštokų vidurinės mokyklos Naujosios Kirsnos skyrius. Nuo 2015 metų Šeštokų mokyklos 11-12 klasės priklauso Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijai.
Istorija
Pirmoji mokykla Šeštokų geležinkelio stoties gyvenvietėje įkurta 1902 m. Tai buvo privati mokykla. Ją išlaikė tėvai, leidę mokytis savo vaikus. Mokėsi tik 5 mokinukai, todėl 1909 m. mokykla nustojo veikusi. Šeštokuose gyventojų skaičius vis didėjo, todėl reikėjo ir mokyklos. 1912 m. vėl atidaryta pradinė mokykla, kurioje visų dalykų buvo mokoma rusų kalba. Ši mokykla veikė tik dvejus metus, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vokiečiai mokyklos duris užkalė, o mokinius ir mokytojus išvaikė.
1921 m. buvusiame Delnicos dvare įsteigta lietuviška pradinė mokykla. Rugsėjo 1-ąją į mokyklą susirinko apie 20 mokinių. Juos mokė Jonas Šmulkštys. 1923 m. rudenį mokykla perkeliama į Rudnicko namus dabartinėje Sodų gatvėje (namas sudegęs). Vienoje klasėje tilpo visų 3 skyrių vaikai. Po vėlinių mokinukų padaugėdavo, ateidavo ir tie, kurie tarnavo ūkininkams, o kovo pabaigoje jie vėl išeidavo ganyti.