cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šurikenas
Naudojimas
Yra išlikę liudijimų, kad šurikenų ašmenys būdavo padengiami nuodais, taip norint padidinti jų daromą žalą arba, kad palikus juos matomoje vietoje, kas nors paimtų į rankas ir šitaip nusinuodytų. Kiti liudijimai pasakoja, kad šurikenus kartais užkasdavo žemėje arba gyvūnų išmatose ir leisdavo jiems rūdyti ir rinkti anaerobines bakterijas. Jei ašmenų galas pažeisdavo žmogaus audinius, jis galėjo susirgti, tuomet nepagydoma stablige.
Šurikenai yra paprastas ginklas, tačiau dėl jų įvairaus panaudojimo bei gana lengvos gamybos, jų istorinė vertė gerokai išauga. Priešingai nei katana ar kiti ašmenuoti ginklai, šurikenai nebuvo gerai saugomi, vien dėl to, kad tai buvo „lengvai išmetamo ir pakeičiamo“ ginklo tipas.
Šiandien
Šiuolaikiniai šurikenai, priešingai nei istoriniai, yra gaminami iš nerūdijančio plieno. Juos galima įsigyti ginklų parduotuvėse arba užsisakyti iš interneto daugelyje Europos arba Šiaurės Amerikos šalių. Šiuos ginklus draudžiama nešiotis arba laikyti daugelyje šalių (pvz.: Kanadoje, Vokietijoje), tačiau kitose šalyse, kaip kad JAV, šie ginklai yra uždrausti tik kai kuriuose regionuose (pvz.: Kalifornija, Indiana). Kai kuriais atvejais šiuos ginklus galima laikyti, tik gavus vietinės valdžios leidimą ir turint tai patvirtinantį įrodymą.
San Fernandas (Čilė)
San Fernandas  – miestas vidurio Čilėje, O’Higinso regione, į pietus nuo Rankagvos, Kolčagvos slėnyje prie Tingiririkos upės; Kolčagvos provincijos centras. Apylinkėse auginami vaismedžiai, tabakas, kviečiai, veisiami vynuogynai. Yra 1744 m. pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia, ginklų aikštė, Neandro Šilingo Kamposo senieji licėjaus rūmai.
Istorija
1742 m. įkurta San Fernando de Tinguiririca gyvenvietė. XIX a. veikė britų įsteigtas tabako fabrikas.
Takoriškės
Takoriškės  – kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Eigirdų apylinkėje.
Istorija
Kaimas žinomas nuo XVII a., kai priklausė Smolensko sargybiniui Kazimierui Ladzėtai. Vėliau valdė Paklevskiai, Dakurnos. XIX a. šio palivarko savininkas Radkevičius Takoriškių kaime įrengė degtinės varyklą (išliko akmens mūro pastatas), pasodino liepų alėją.
Nuo carinės Rusijos laikų įėjo į Ašmenos apskrities Jurotiškių valsčių. 1861 m. jame gyveno 87 žmonės, 1897 m. – 330 žm., 1940 n. – 347 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Takoriškių apylinkę, 1960–1965 m. – į Daugirdiškių apyl. ir Jurotiškių apyl. 1965–1985 m. vėl tapo Takoriškių apylinkės centrine gyvenviete. 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. kaime gyveno 154 žm. , o 2010 m. – 112 kaimiečių.
Iki XIX a. vid. apylinkių gyventojai sudarė ištisinį lietuvių kalbos arealą. Jis tęsėsi nuo Eišiškių ir Rodūnios į pietryčius per Šalčininkus, Varanavą, Dieveniškes, Geranainis, Subatninkus, Lipniškes, Lazūnus, Takoriškes ir siekė Beržuonos upės žemupį, Nalibokų girios vakarinę dalį.
Monika Ošmianskienė
Biografija
Nuo 2012 iki 2020 m. dirbo programuotoja UAB „Softnova“.
2019 m. kovo 3 d. savivaldybių tarybų rinkimuose su Remigijaus Šimašiaus visuomeniniu komitetu „Už Vilnių, kuriuo didžiuojamės“ buvo išrinkta į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą. 2019 m. birželio 1 d. tapo viena iš Laisvės partijos steigėjų ir valdybos narė, nuo 2020 m. balandžio išrinkta Vilniaus miesto savivaldybės tarybos Laisvės partijos frakcijos seniūne, dirbo socialinių reikalų komitete.
2020 m. spalio 11 d. su Laisvės partija dalyvavo Seimo rinkimuose ir tapo išrinktąja 2020–2024 m. Seimo nare, surinkusi virš 22 tūkst. pirmumo balsų bei pateko į II rinkimų turą Žirmūnuose (surinko ~13 % balsų).
Pakaliubičų valsčius
Pakaliubičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pakaliubičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m., į valsčių prijungtas Jarominos valsčius.
Merreikh Aweil FC
Merreikh Aweil Football Club, o trumpai vadinamas Merreikh Aweil – Pietų Sudano futbolo klubas iš Aveilo, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Aveilo miesto stadione, talpinančiame tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas Aveile. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Lietuvos Karo aviacijos Penktoji eskadrilė
Lietuvos karo aviacijos Penktoji eskadrilė – nuo 1932 iki 1940 m. egzistavęs Lietuvos karo aviacijos dalinys, naikintuvų eskadrilė, dislokuota Aleksoto (Žagariškių) aerodrome Kaune, nuo 1934 m. – Zokniuose prie Šiaulių. 1932 m. spalio 1 d. – 1935 m. liepos 29 d. ji buvo vadinama Penktąja oro eskadrile, nuo 1935 m. liepos 30 d. – Penktąja eskadrile.
Karo aviacijos vado 1935 m. liepos 30 slaptu įsakymu Nr. 10 Penktoji oro eskadrilė buvo pervadinta Antrąja naikintojų eskadrile. Slaptumui išsaugoti 2-oji naikintojų eskadrilė buvo vadinama 5-ąja eskadrile.
Struktūriškai eskadrilė nuo 1935 m,. įėjo į II (naikintuvų) grupės sudėtį.
Įkūrimas
miniatiūra|Lietuvos Karo aviacijos karys, 1930-1940 m. Plačiant karo aviaciją, 1-oisios (naikintuvų) eskadrilės pagrindu 1932 m. spalio 6 d. suformuota 5-oji (naikintuvų) eskadrilė. Jos vadu paskirtas majoras Jonas Pyragius. 1934 m. eskadrilė perkelta į Zoknius.
Vadovybė
1932 m. spalio 6 d. – 1934 m. liepos 9 d.: majoras Jonas Pyragius (1901–1975)
1934 m. lapkričio 15 d. – 1939 m. lapkričio 23 d.: majoras Jonas Adomaitis (1902-?)
Setkė
Setkė  – upė, tekanti Estijoje, Rytų Viru apskrityje. Ištakos šalia Isandajärv kaimo, esančio šalia Kurtnos ežerų. Teka šiaurės kryptimi. Silamejės mieste įteka į Suomijos įlanką. Upės ilgis – 24 km, baseino plotas – 93,7 km².
Lietuvos Karo aviacijos Penktoji eskadrilė
Vadovybė
1939 m. lapkričio 23 d. – 1940 m. rugpjūtis: kapitonas Juozas Nausėda (1904–2000)
Setkė
Veisiasi ešeriai, kuojos, lydekos, karšiai bei upiniai vėžiagyviai.
Lietuvos Karo aviacijos Penktoji eskadrilė
Vadovybė
Eskadrilės vadas buvo pavaldus Aviacijos, nuo 1933 m. vasario 15 d. – Karo aviacijos viršininkui; nuo 1935 m. rugsėjo 1 d. – II grupės vadui.
Personalas
Eskadrilėje nuolat tarnavo 14 pilotų, keletas šaulių, 5-6 mechanikai, vienas puskarininkis – eskadrilės ginklininkas ir 2-3 civiliai tarnautojai ar administracines pareigas ėję puskarininkiai.
Kovinis rengimas
miniatiūra|Gloster Gladiator, naudoto ir Lietuvos Karo aviacijos 5-oje eskadrilėje, piloto kabina Vidutiniškai 1938 m. kiekvienu 5-ajai eskadrilei priklausiusiu naikintuvu buvo skraidyta 50 val. Vieno skrydžio vidutinė trukmė sudarė 27 min. Tokias pat naikintuvais ginkluotos 7-osios eskadrilės lėktuvais vidutiniškai buvo skraidyta 70 val., t. y. 30 proc. ilgiau.
Lyginant su kitomis naikintuvų grupės eskadrilėmis, 5-oji eskadrilė buvo ginkluota stipriausiai: 1938 m. pabaigoje 1-ojoje eskadrilėje pavestas užduotis galėjo vykdyti 13, 5-ojoje – 14 naikintuvų, 7-ojoje – 9, vėliau – 8 naikintuvai.
Toks orlaivių skaičius viršijo Štabų žinyne nustatytą eskadrilės ginkluotės apibrfėžimą, pagal kurį eskadrilę sudaro 3 grandys po 3-4 naikintuvus.
Nors buvo numatyta, kad eskadrilių ginkluotę sudarys ne vien naikintuvai, bet ir ryšio bei lavinimosi lėktuvai, 1938–1940 m. tokių lėktuvų nebuvo skirta.
Bazės
Eskadrilė buvo įkurta Kauno Aleksoto (Žagariškių) aerodrome.
1934 m. iš Kauno eskadrilė buvo perkelta į Zoknių aerodromą prie Šiaulių.
Technika
miniatiūra|Lietuvos Karo aviacijos Letov Š-20L
Likvidavimas
Eskadrilė buvo išformuota po Lietuvos okupacijos, SSRS likviduojant Lietuvos karo aviaciją, 1940 m. spalio 28  d.
SSRS KOP perėmė eskadrilės eksploatuotus Gloster Gladiator naikintuvus, tačiau jų nenaudojo, išskyrus vieną jų, Nr. G-713, perduotą Tautinei eskadrilei.
Kitus lėktuvus okupantų kariuomenė panaudojo kaip treniruočių taikinius Šilėnų poligone.
FC Kiryat Gat (moterys)
Kirjat Gato „Maccabi“ – Izraelio futbolo klubas iš Kirjat Gato. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione ir tapo Izraelio čempionėmis.
Istorija
2010 m. suburta moterų futbolo ekipa, kuri netrukus pateko į aukščiausią šalies lygą.
2016–2017 m. sezone tapo čempionėmis pirmą kartą klubo istorijoje. 2017–2018 m. sezone apgynė titulą.
2020–2021 m. vėl tapo šalies čempionėmis. O 2021–2022 m. apgynė titulą.
2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka
2022–2023 m. UEFA moterų čempionų lygos atrankos burtai lėmė, kad susitiko su Estijos čempionėmis FC Flora.
2022 m. rugpjūčio 18 d. įvyko pusfinalio rungtynės, kuriose Izraelio atstovės rezultatu 5-0 sutriuškino estes.
2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Šiose rungtynėse rezultatu 3-1 pergalę šventė varžovės „Juventus”. Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, ekipa iš Italijos, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.
Herceg Novio opština
Herceg Novio opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Herceg Novis (12739 gyv.). Opštinoje gyvena 33034 gyv. (2003 m.).
Opštinos plotas – 235 km², gyventojų tankis – 140,57 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 38,6% viso opštinos gyventojų.
Gyventojai
Etninė opštinos gyventojų sudėtis:
! tautybė ! skaičius ! procentas
Serhijus Kovalecas
Serhijus Kovalecas (Сергій Іванович Ковалець) – Ukrainos futbolo specialistas, 2016 m. gegužės mėn. atvykęs į Lietuvą ir tapęs „Trakų“ vyr. treneriu.
Biografija
Žaidėjo biografijoje yra sužaistos dešimt rungtynių už nacionalinę Ukrainos rinktinę.
2005 m. baigė žaidėjo karjerą ir pradėjo trenerio darbą. iš pradžių asistavo kitiems, o vėliau pats stojo vadovauti komandoms.
Kovalecas 2016 m. atvyko į Lietuvą ir tapo FK Trakai vyr. treneriu. Komandai vadovavo nuo 2016 metų rugsėjo 1 dienos iki sezono pabaigos.
2017 m. dirbo Slovakijoje ir treniravo FC Tatran Prešov.
Pokacio valsčius
Pokacio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pokacis.
Matilda Giunter-Buczynska
Matilda Giunterytė–Bučinska (pilnas vardas – Matilda, Klara, Konstancija,, 1811 m. sausio 11 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1867 m. Varšuva, Lenkijos Karalystė) – filantropė, Šv. Vincento Pauliečio brolijos Vilniuje steigėja ir šios brolijos prezidentė.
Biografija
thumb|200 px|left|Giunterių valdytas [[Dabraulianų dvaras (Kazimiero Bachmatavičiaus litografija, 1835 m.)]]
Matilda Giunterytė – Bučinska gimė 1811 m. sausio 11 d. (pakrikštyta kovo 15 d.) Vilniuje grafų Adomo Giunterio ir Aleksandros Tyzenhauzaitės Giunterienės šeimoje. Buvo vyriausioji jų duktė. Be jos augo jaunesnės seserys: tapytoja Idalija Giunterytė – Mostovska (1813 m.) ir rašytoja Gabrielė Giunterytė-Puzinienė (1815 m.).
1834 m. Matilda Giunterytė ištekėjo už dvarininko Mauricijaus Bučinsko, kuris turėjo dvarą Medile, netoli Svierių ežero. Vėliau nusipirko valdas Švenčionių apylinkėse.
1851 m. Adomui Giunteriui padalinus turtą trims dukterims, Dabraulianų dvaras atiteko vyriausiajai dukteriai – Matildai Giunterytei – Bučinskai.
Po vyro mirties, Matilda Bučinska kažkiek laiko gyveno Paryžiuje. Ten susipažino su filantropinėje veikloje dalyvaujančiais žmonėmis, buvo susitikusi su Misionierių vienuolyno generolu Joanu Etjenu, iš kurio gavo pritarimą Vilniuje steigti vargšais besirūpinančią šv. Vincento Pauliečio broliją.
1862 m., dar prieš išvykstant Matildai Bučinskai į Nižnij Novgorodą, jos dvare Dabraulianuose iki 1864 m. nuo caro valdžios slėpėsi sukilėlis, rašytojas Vincentas Duninas-Marcinkevičius.
1864 m. Matilda Bučinska išprašė leidimo sugrįžti iš Nižnij Novgorodo į tėvynę, grįžo ir netrukus 1867 m. mirė. Palaidota Varšuvoje, Povonzkų kapinėse.
Geležinis žmogus 2
Geležinis žmogus 2  – 2010 m. JAV mokslinės fantastikos filmas apie Marvel komiksų superherojų Geležinį žmogų. Tai yra antrasis „Marvel Cinematic Universe“ filmas ir filmo „Geležinis žmogus“ tęsinys, kurį režisavo Jon Favreau, o pagrindinį vaidmenį atliko Robert Downey Jr.
Filmas sulaukė tęsinio – „Geležinis žmogus 3“ (2013 m.).
Siužetas
Multimilijonierius Tonis Starkas iš politikų, žiniasklaidos bei visuomenės dabar patiria milžinišką spaudimą pasidalinti geležinio žmogaus paslaptimis. Vyksta Expo paroda. Ivanas Vanko sukuria panašų kostiumą ir užpuolą Tonį Starką, kurio sveikatai Geležinio žmogaus kostiumas pradeda kenkti. Jis pamato tėvo brėžinius ir pradeda kartu su pagalbininku kovoti prieš blogį…
Bernatonių karjeras
Bernatonių karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,57 km, plotis – iki 0,48 km. Altitudė 41,8 m. Krantai vietomis statūs, apaugę krūmynais. Pietinės tvenkinio dalies kranto linija vingiuota, čia atnaujinti žvyro kasybos darbai. Pietrytine pakrante teka Sanžilės kanalas, už jo – plyti dirbami laukai. Vakarinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūrusi Bernatonių sodų bendrija, į šiaurę plyti dirbami laukai.
Palesės valsčius
Palesės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Palesė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Kaukenesas
Kaukenesas  – miestas vidurio Čilėje, Maulės regione, 393 km į pietus nuo Čilės Santjago, į pietvakarius nuo Talkos, prie Kaukeneso upės; Kaukeneso provincijos centras. Praeina plentas Talka–Konsepsjonas. Apylinkėse auginamos vynuogės, javai, vaisiai, veisiami gyvuliai. Vilnos išdirbimo pramonė. Yra Šv. Alfonso bažnyčia, universiteto padalinys, keletas kolegijų.
Istorija
1742 m. mapučių kaimo vietoje ispanai įsteigė gyvenvietę, kuriai davė vardą Villa de Nuestra Señora de las Mercedes de José de Manso del Tutuvén. 1826 m. miestas pervadintas į Kaukenesą (mapučių kalba reiškia vietinę žuvų rūšį). Miestą nusiaubė 2010 m. Čilės žemės drebėjimas.
Kurema
Kurema  – ežeras Palamusės savivaldybėje, Jegevos apskrityje, Estijoje. Plotas – 397 ha, tai 11-as pagal dydį šalies ežerų. Vidutinis gylis – 5,9 m, didžiausias gylis – 13,3 m. Ežeras telkšo 83 metrai virš jūros lygio.
Išteka Amė, kairysis Emajegio intakas.
Joshua Silva
Džošua Silva, Džošua Markešas Pereira da Silva (Joshua Marques Pereira da Silva ; g. 1990 m. rugpjūčio 21 d.) – PAR gimęs futbolininkas iš Portugalijos, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Portugalijoje. Žaidė Internacional Almancil, Sporting CP, Louletano DC jaunimo ekipose.
Profesionalo karjerą pradėjo SC Olhanense. Buvo skolinamas žemesniųjų divizionų klubams.
2014 m. atstovavo Bydgoščiaus „Zawisza“ futbolo klubui, su kuriuo pateko į antrąjį UEFA Europos lygos atrankos etapą.
Vėliau žaidė Budės „Glimt“ (Norvegijoje), bei vokiečių „Viktoria 1889 Berlin“, ir „Dynamo“ klubuose.
2019 m. grįžo į ir „Olhanense“, kuris tuo metu žaidė trečios pakopos pirmenybėse. Per du sezonus sužaidė 26 rungtynes.
Alytaus „Dainava“
Atvyko į Lietuvą. 2021 m. liepos mėn. buvo paskelbta, kad tapo Alytaus „Dainavos“ nariu.
A lygoje debiutavo 2021 m. liepos 19 d. rungtynėse prieš Vilniaus „Riterius“ 24 min. pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. Galutinis rungtynių rezultatas 2:1 alytiškių naudai.
„Louletano“ klubas
2022 m. sausio mėn. pasirašė sutartį su Louletano DC.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Yra atstovavęs Portugalijos U-21 jaunimo rinktinei. Joje sužaidė dvejas rungtynes.
Bilozirija
Bilozirija  – gyvenvietė centrinėje Ukrainoje, Čerkasų srityje, netoli Dniepro upės, 12 km nuo Čerkasų.
Istorija
Gyvenvietė pavadinimu žinoma nuo viduramžių. 1754 m. čia buvo pastatyta cerkvė.
Po Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m. gyvenvietė atiteko carinei Rusijai.
Sportas
Vietos futbolo komanda „Zoria“, žaidė mėgėjiškame lygmenyje.
Gyvenvietę garsino futbolo komanda „Čerkaščina-Akademija“, kuri čia įsikūrė 2018 m., tačiau po sezono (2019 m. vasarą) vėl išsikėlė į Čerkasus.
„Zoria“ futbolo stadionas, kurio talpa 1 000.
Lebu
Lebu  – miestas Čilėje, Bio Bijaus regione, 145 km į pietvakarius nuo Konsepsjono, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie Lebu upės žiočių; Arauko provincijos centras. Praeina plentas į Konsepsjoną pro Lotą. Verčiamasi žvejyba, medienos apdirbimu, turizmu. Jūros pakrantėje yra Benavideso ola, kurioje vyksta kasmetinis Lebu kino festivalis.
Lebu komunai priklauso vandenyne esanti Močos sala.
Istorija
1862 m. įkurta Lebu gyvenvietė, kuri suklestėjo kaip akmens anglių gavybos centras. 1875 m. tapo provincijos centru. XX a. pab. baigus anglies gavybą, miestas nuskurdo. Lebu miestą nusiaubė 2010 m. Čilės žemės drebėjimas.
Rėja (reikšmės)
Rėja gali reikšti:
Šveicarijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
FK Aksu
„Aksu“ futbolo klubas, o trumai „Aksu“ FK – Kazachijos futbolo klubas iš Aksu, šalies šiaurės rytuose. Namų rungtynes žaidžia Centriniame stadione, Pavlodare. Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 2018 m. Tais pačiais metais debiutavo Antros lygos pirmenybėse, liko 15 vietoje. 2019 m. užėmė tryliktą vietą.
2020 m. sezone tapo Antros lygos, ketvirtos grupės nugalėtojais ir pateko į Pirmą lygą. Bankrutavus „Irtyšiaus“ klubui, atsirado palanki terpė kilti į aukštesnį lygmenį.
2021 m. debiutavo Pirmoje lygoje ir tapo šių pirmenybių nugalėtojais. Šis pasiekimas suteikia klubui teisę dalyvauti 2022 m. Premjer lygoje.
La Unjonas
La Unjonas ( – 'sąjunga') gali reikšti šias vietoves:
Laktitas
Laktitolis (laktitas, laktozitolis, laktobiozitas), E966 – poliolis, ne cheminės sintezės produktas, o gaunamas iš natūralių medžiagų. Naudojamas kaip tūringasis saldiklis.
Disacharidas, sintetinis karbohidratuotas alkoholis, gaminamas iš pieno cukraus (laktozės), išgauto iš išrūgų (pieno). Karbohidratuotas alkoholis yra cheminis terminas, laktitolio sudėtyje nėra alkoholio (etanolio).
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos.
Kolašino opština
Kolašino opština  – viena iš dvidešimt trijų Juodkalnijos savivaldybių. Administracinis centras ir didžiausia gyvenvietė - Kolašinas (2989 gyv.). Per opštiną eina Belgrado - Baro geležinkelis.
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Diplomatiniai santykiai tarp Bosnijos ir Hercegovinos bei Lietuvos užmegzti 1992 m. lapkričio 6 d., tą pačią dieną kaip ir nepriklausomybės pripažinimas.
Laktitas
Saldaus skonio kristalų pavidalo milteliai arba bespalvis tirpalas. Labai gerai tirpsta vandenyje. Mažo kaloringumo saldiklis.
Teikia ne tik energiją ar saldumą, bet ir konsistenciją, drėgmę, yra rišamoji medžiaga. Kaitinamas karamelizuojasi.
Maisto priedas
Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E966. Nepatvirtintas JAV.
Auksinas (reikšmės)
Auksinas gali reikšti:
Laktitas
Vartojimas
Laktitolis naudojamas daugeliui kepinių ir konditerijos gaminių. Dažnai dedamas į diabetikams skirtus maisto produktus.
Naudojamas kaip antikristalinė, tekstūrą gerinanti medžiaga apdorojant kepinius (ypač biskvitus), ledus, šokoladą, kietus ir minkštus saldainius, želė, uogienes, glajus, kramtomąją gumą.
Poveikis
Lėtai virškinamas ir nevisiškai metabolizuojamas, tinkamas diabetu sergantiems žmonėms.
Paros norma nenustatyta. Pašalinis poveikis: laktitolį organizmas dalinai absorbuoja ir perdirba kaip gliukozę, likusi dalis fermentuojama storojoje žarnoje. Fermentacijos metu susidaro dujos, kurios aktyvina žarnyno veiklą ir gali sukelti vidurių pūtimą. Žmonėms netoleruojantiems šios medžiagos gali laisvinti vidurius. Pašalinis poveikis dažniausiai pasireiškia panaudojus 25-30 gramų vienkartinę dozę, kuri yra gerokai didesnė negu naudojama maiste. Nepatariama vartoti vaikams.
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Vengrijoje, Bosnijai ir Hercegovinai – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Danijoje.
Kolašino opština
Opština yra centrinėje Juodkalnijos dalyje. Didelę dalį jos teritorijos užima kalnai - Siniajevina, Belasica, Komova, Vuča. Per savivaldybę teka Taros ir Moračos upės, kurių slėniuose gyvena dauguma opštinos gyventojų. Šiaurės rytinėje dalyje yra Biogrado miško nacionalinis parkas. Tarp turistų lankomų įžymybių yra Moračos vienuolynas.
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 11 Bosnijos ir Hercegovinos piliečių.
Kolašino opština
Gyventojai
Opštinoje gyventojų surašymo duomenimis gyvena 8380 gyv. (1,35% visų šalies gyventojų), gyventojų tankis – 11,09 gyv./km² (2011 m.). Administracinio centro Kolašino gyventojai sudaro 30 % visų opštinos gyventojų.
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Vakarų Balkanų šalimis (Kroatijos Respublika, Albanijos Respublika, Šiaurės Makedonijos Respublika, Juodkalnija, Serbijos Respublika, Bosnija ir Hercegovina, Kosovo Respublika) grupė (dabartinė pirmininkė – Laima Liucija Andrikienė (TS-LKD)).
Kolašino opština
Gyventojai
Tautinė sudėtis 2003 m.:
Bosnijos ir Hercegovinos ir Lietuvos santykiai
Santykiai valstybingumo laikotarpiu
Lietuvos ir Bosnijos ir Hercegovinos diplomatiniai santykiai užmegzti 1992 m., metais, kai Bosnija ir Hercegovina paskelbė savo nepriklausomybę.
Iškart po Bosnijos ir Hercegovinos atsiskyrimo nuo Jugoslavijos iki 1995 m. vyko karas. Lietuva dalyvavo NATO vadovaujama operacijoje „Operation Joint Endeavour“ (IFOR), kurios metu 1996 m. balandžio 17 d. žuvo Lietuvos karys vyr. ltn. Normundas Valteris. Taip pat Lietuva 1996–2004 m. laikotarpiu dalyvavo NATO operacijoje „Operation Joint Guard / Operation Joint Forge“ (SFOR), nuo 2004 m. – Europos Sąjungos (ES) operacijoje ALTHEA.
2007 m. pasirašytas susitarimas dėl investicijų skatinimo ir apsaugos.
Nuo 2013 m. Lietuva bei Bosnija ir Hercegovina bendradarbiauja tiriant „Ūkio banko“ grupės veiklą. 2017 m. lapkričio 30 d. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijoje lankėsi delegacija iš Bosnijos ir Hercegovinos.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
thumb|2005 m. tarp dviejų šalių žaistų ir lygiosiomis pasibaigusių varžybų futbolo žaidėjų pozicijų schema. Į lietuvių kalbą išversta Izeto Sajarličiaus kūrybos.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, tiesioginių investicijų tarp šalių nebuvo.
Lietuvos ordinų kavalieriai Bosnijos ir Hercegovinos piliečiai
Vienam Bosnijos ir Hercegovinos piliečiui įteiktas Lietuvos valstybinis apdovanojimas – 2005 m. gegužės 3 d. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi apdovanotas Haris Muzejinović. Nėra žinių apie Bosnijos ir Hercegovinos valstybinių apdovanojimų kavalierius lietuvius.
Gidonas Šapiro
Gidonas Šapiro (Bilas) (g. 1974 m. spalio 17 d.) – žydų kilmės Lietuvos laidų vedėjas ir grupės ŽAS narys.
Biografija
Mokėsi Telšių 5-oje vidurinėje mokykloje, studijavo Vilniaus universitete.
Laidų vedimas
Savo karjerą televizijoje pradėjo su grupe ŽAS vesdamas Tango TV komedijų-parodijų laidas. Nuo 2009 m. per Lietuvos ryto TV veda kulinarinę laidą „Skonio reikalas“, kurioje pristato įvairių Europos šalių nacionalines virtuves.
Daukniūnų karjeras
Daukniūnų karjeras arba Klevečkinės karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,69 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 41,4 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis statūs. Iš vakarų ir šiaurės supa Berčiūnų miškas, kitur plyti pievos. Į rytus teka Sanžilės kanalas, už jo įsikūrę Bernatonių ir Klevečkinės kaimai. Įeina į Sanžilės kraštovaizdžio draustinį.
Tvenkinys nenutekantis, priklauso Nevėžio baseinui. Tvenkinyje tebevyksta kasybos darbai.
Papaukos valsčius
Papaukos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Papauka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungtas Kruhaveco valsčius.
La Unjonas (Čilė)
La Unjonas  – miestas Čilėje, Los Rioso regione, 40 km į šiaurę nuo Osorno, prie Ljoljehujės ir Radimadžio santakos; Ranko provincijos centras. Žemės ūkio regiono centras. Vystomas turizmas (į vakarus nuo miesto telkšo Rankas ir daug kitų ežerų, driekiasi miškai, kalnai, vakaruose įsteigtas Alerse Kostero nacionalinis parkas).
Istorija
La Unjonas įkurtas 1827 m., nors apylinkėse jau seniau veikė katalikų misijos. XIX a. vid. savo pramonę čia pradėjo vokiečiai – statė malūnus, alaus daryklas, pieninę, linų fabriką. 2007 m. La Unjonas tapo provincijos centru.
Subedžio tvenkinys
Subedžio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Telšių. Sudarytas užtvenkus Subedžio upelį (Markijos intakas, Plinkšių ežero baseinas) 7,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 127,2 m. Krantai aukštoki. Į rytus stūkso miškas. Netoliese įsikūrusios kelios Kalnėnų kaimo sodybos. Į vakarus plyti pievos ir dirbami laukai, nutiestas kelias.
FK Zorâ Bilozirija
Bilozirijos „Zorâ“ – Ukrainos futbolo klubas iš Bilozirijos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1965 m. Namų rungtynes žaidė Zorios stadione.
2010 m. komanda laimėjo Čerkasų srities futbolo taurę. Dar kartą ją iškovojo 2012 m.
2012, 2013, 2014 m. tapo Čerkasų srities futbolo pirmenybių nugalėtojais.
2014 m. vasarą klubas susijungė su FK Čerkaskij Dnipro iš Čerkasų ir nustojo gyvuoti kaip savarankiškas darinys.
2018 m. čia veikė futbolo akademija.
Naurašilių karjeras
Naurašilių karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Smilgių miestelio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,49 km, plotis – iki 0,2 km. Vakarinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Altitudė 56,9 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Čia pat į vakarus telkšo 3,2 ha dydžio karjero tvenkinys, į pietryčius - 1 ha karjero tvenkinys. Iš šiaurės prieina Aukštakiškio miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Naurašilių kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Šuojos upės baseinui.
Kotoro opština
Kotoro opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Kotoras (5341 gyv.). Opštinoje gyvena 22947 gyv. (2003 m.).
Gyventojai
Pagal 2003 m. surašymo duomenis opštinos gyventojų sudėtis pagal tikėjimą buvo toks:
Martynas Bialobžeskis
Martynas Bialobžeskis (g. 1976 m. lapkričio 21 d. Vilniuje) - lietuvių kompozitorius, nuo 2000 iki 2007 m. festivalio "Druskomanija" meno vadovas; nuo 2015 iki 2018 m. festivalio "Jauna muzika" meno vadovas.
Biografija
1994 m. baigė Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų gimnaziją, 1999 m. - Lietuvos muzikos ir teatro akademijos kompozicijos specialybės bakalauro studijas. Kompozicijos mokėsi pas Bronių Kutavičių - Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje, ir pas Julių Juzeliūną - LMTA.
Rudzianeco valsčius
Rudzianeco valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rudzianecas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungtas Uvaravičų valsčius.
Martynas Bialobžeskis
Biografija
Tėvai - pianistai Aušra Marija Banaitytė (g. 1944 m.) ir Jurgis Bialobžeskis (1938-2008). Brolis - aktorius Andrius Bialobžeskis. Sutuoktinė - Jurgita Petrauskaitė (išsiskyrę). Duktė - Rusnė Bialobžeskytė (g. 2010 m.).
Kūryba
Ankstyvuoju kūrybiniu periodu aktyviai dalyvavo Lietuvos pop muzikos kūrimo industrijoje, rašė tekstus ir vokalines partijas įvairioms Lietuvos grupėms ir atlikėjams: "Sel", "Mango", "Junior", Aistei Pilvelyte, Alanui Chošnau, Lukui Pačkauskui ir kt. Kartu su Andriumi Mamontovu sukūrė tekstus miuziklui "Tadas Blinda" 2004 m. M. Bialobžeskis sukūrė muziką daugiau kaip šešiasdešimčiai (60) dramos spektaklių. Teatro srityje autorius dirba Lietuvoje ir užsienyje: Graikijoje, Suomijoje, Kroatijoje, Lenkijoje ir kt. Tris kartus nominuotas Auksiniam scenos kryžiui už geriausią muziką dramos spektakliui. 2008 m. Apdovanotas "Versmės" prizu už geriausią muziką spektakliui pagal nacionalinę dramaturgiją ("Katinas Temzėje", rež. Gintaras Makarevičius). Daugiausiai bendradarbiauja su teatro režisieriais Cezariu Graužiniu, Evaldu Jaru, Antanu Gluskinu. Aktyviai rašo elektroninę muziką. Nuo 2008 m. iki 2016 m. - elektroninės muzikos ansamblio "Diissc Orchestra" narys. M. Bialobžeskio elektroninės kompozicijos skambėjo Lietuvos šiuolaikinės muzikos festivaliuose "Gaida", "Jauna muzika", "Kopa", "Enter", "Iš arti", "Druskomanija", "Permainų muzika"; taip pat užsienyje - Lenkijoje, Estijoje, Vokietijoje, Ukrainoje, JAV.
Nuo 2012 m. aktyviai rašo muziką kinui. 2017 metais Talino kino festivalyje "Black Nights" apdovanotas prizu už geriausią muziką kino filmui ("The Man Slayer. The Virgin. The Shadow", rež. Sulev Keedus, Estija).
Elektroakustiniai kūriniai:
Parengtos programos kartu su ansambliu “Diissc Orchestra”:
Mixed media kūriniai:
Kūriniai orkestrui:
Muzika teatrui:
Apdovanojimai
Nominacijos
Geriausios dainos (Junior)
„Geriausios dainos“ – paskutinis grupės Junior albumas, išleistas 1999 m.
Martynas Bialobžeskis
Apdovanojimai
Auksinio scenos kryžiaus nominacijos už geriausią muziką dramos spektakliui:
Geriausios dainos (Junior)
1999 m. rudenį buvo surengtas „Junior“ atsisveikinimo koncertinis turas, kuris baigėsi tų pačių metų lapkričio 18 d. finaliniame koncerte Kauno Sporto halėje.
Albumo detalės
Įrašyta garso įrašų studijoje „Cactus Pro“, Klaipėdoje, 1996-1999 m.
Programavimas, aranžuotės, klavišiniai: Ž.Liulys, išskyrus (1) - L.Žiulpa, (10) - M.Kazakevičius.
Saksofonas (tenoras): A.Kilis (3).
Vokalai: Rosita, Laima, Mintarė, Andrius, Eglė.
Grupės prodiuseriai: Gintaras Bendžius, Mindaugas Bendžius, Žilvinas Liulys.
Galutinis masteringas ir įrašų korekcijos: A.Pugačiauskas (studija A+A).
Airijos kronikos
miniatiūra|250px|right|„Olsterio analų“ rankraštis
Airijos kronikos – tai šiuolaikinis pavadinimas hipotetinio bažnytinių analų rinkinio su Airijos istorijos įvykių nuo 432 iki 911 m. e. m. aprašymais. Kronikas kūrė bažnyčių ir vienuolynų neįvardinti metraštininkai.
Keli išlikę analai labai panašūs, pateikiantys įvykių istoriją ta pačia seka ir dėstymu, kol 911 m. juose jau tęsiami atskiri pasakojimai. Tai „Inišfaleno analai“, „Olsterio analai“, „Scoti kronika“, „Klonmaknoiso analai“, „Tigernacho analai“, „Roscrea analai“, „Boilo analai“ ir „Airijos fragmentiniai analai“.
Turinys
Įvykiai dėstomi atskiruose skyriuose su atskirų metų pavadinimais. Daugelį skyrių tesudaro vienas ar du sakiniai, o kai kurie metai teturi vieną ar du įrašus. Štai per 806 m. Ajonos abatijos antpuolį vikingai išžudė visus jos gyventojus, ir tai kronikoje užrašyta, kaip įprasta, trumpai: „Ajonos bendruomenę išžudė svetimšaliai, tai yra, šešiasdešimt aštuonis (aukų skaičius)“.
Sudervės dvaras
Sudervės dvaro sodyba įsikūrusi Sudervės kaime (Vilniaus rajonas). Išlikę dviaukščiai dvaro rūmai, kuriuose įsikūrusi mokykla, taip pat oficina, rūsys, parko želdiniai (lapuočių alėjos (vyrauja klevai), vaismedžiai). Teritorijoje telkšo du nedideli tvenkiniai ir Prūdelio ežeras su kanalais.
thumb|200px|left|Oficina thumb|200px|left|Rūsys
Airijos kronikos
Turinys
Po 800 m. vikingų išpuolių aprašymai (kaip paminėtame pavyzdyje) taip pat sudaro didelį skaičių įrašų. Kituose įrašuose minimi astronominių įvykių stebėjimai, pvz., saulės užtemimas, vykęs 512 m. birželio 29 d. Dalis įvykių už Airijos ribų taip pat minimi Kronikose. Kai kurie VIII ir IX a. laikotarpiai iš Anglijos istorijos yra tiksliau nušviečiami, nei Anglosaksų kronikoje.
Sudervės dvaras
Istoriniuose šaltiniuose Sudervės dvaras minimas nuo XVI a. II p. XVI a. pab. šioje dvarvietėje stovėjusi reformatų bažnytėlė, koplyčia. XVIII a. dvaras priklausė jėzuitų naujokynui prie Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčios. 1776–1782 m. jį įsigijo vyskupas Valentas Volčiackis. XIX a. pr. Sudervės dvarą valdė Lanevskių-Volkų giminė. Tuomet dvare buvo 9 pastatai. Nuo XX a. pr. dvaras priklausė Vilniaus universiteto rektoriui (1925–1926 m.), profesoriui, Slavistikos katedros vedėjui – Marijanui Zdziechovskiui (1861–1938).
Airijos kronikos
Turinys
Mažiausiai iki VII a. vidurio Kronikos buvo datuojamos pagal kalendų (mėnesio pradžios dienų) seką po laisvos sausio 1–osios. Ši schema, kaip ir dauguma pasaulio istorijos joje iki 400 m., daugiausiai rėmėsi romėnų teologo Rufino Akviliečio, kūrusio V a. pradžioje, raštais.
Augalija
Augalija – augalų bendrijų (fitocenozių) visuma, susidaranti tam tikroje teritorijoje. Jei vertinama tiriamame plote egzistuojančių skirtingų augalų taksonų (dažniausiai rūšių) visuma, jai pavadinti naudojame terminą flora. miniatiūra|250px|Mišrieji (plačialapių ir spygliuočių) miškai yra Lietuvai būdingos klimatinio klimakso augalų bendrijos
Mininis transportas
thumb|right|300px|Mininis transportas „Velikij Kniaz Konstantin“ ir jo mininis kateris „Česma“ Mininis transportas  – stambus karo laivas, vežiojantis mininius (ginkluotus kártinėmis minomis) ar torpedinius katerius.
Augalija
Augalijos tipai
Kiekvienos gamtinės zonos augaliją galima priskirti vienam iš trijų tipų: zoninei, azoninei arba ekstrazoninei.
20-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
20-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia 2000 m. vasario mėn. 1 d., pabaiga – 2000 rugpjūčio mėn. 30 d.
Augalija
Zoninė augalija
Zoninę augaliją nulemia klimatas. Ten, kur pasireiškia sąlygos, tipiškai būdingos vienai ar kitai gamtinei zonai (temperatūra bei kritulių kiekis), susidaro to klimato sąlygas geriausiai atitinkančios brandžios augalų bendrijos (dar vadinamos klimatinio klimakso bendrijomis). Joms būdinga per amžius nekintanti rūšių sudėtis.
20-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
Prizininkai
Pasibaigus turnyrui du žaidėjai buvo surinkę daugiausiai taškų - po 12 iš 14 galimų. Nustatymui, kam atiteks aukso ar sidabro medalis teko sulyginti konkurentų papildomus rodiklius. Jie buvo aukštesni Gintauto Petraičio iš (Kauno), todėl jam atiteko čempionato aukso medalis, o Rišardui Kurylo – sidabro medalis. Bronzą, surinkęs 9,5 taško, laimėjo Algirdas Rauduvė (Kaunas).
Mininis transportas
Mininio transporto idėją 1876 m. pasiūlė admirolas Stepanas Makarovas, o 1877 m. keleivinis garlaivis buvo perdirbtas į mininį transportą „Velikij Kniaz Konstantin“ ('Didysis kunigaikštis Konstantinas').
Augalija
Zoninė augalija
Lietuvos gamtinės zonos klimatinio klimakso augalų bendrijos yra mišrieji (plačialapių ir spygliuočių medžių) miškai.
Mininis transportas
Mininiai transportai labai padidino mininių ir torpedinių katerių veikimo nuotolį, šie kateriai pasidarė tinkamesni puolimui. Kai kurie mininiai transportai, tokie kaip Rusijos „Velikij Kniaz Konstantin“ ir Prancūzijos „Foudre“, turėjo sistemą, leidusią greitai įkaitinti katerių garo katilus (tuometinius katerius varė garo mašinos).
Augalija
Azoninė augalija
miniatiūra|Grikių laukai – dirbtinės azoninės bendrijos pavyzdys|250px Augalų bendrijos, atitinkančios ne gamtinės zonos klimatą, bet tam tikros vietos (lokalias) sąlygas yra vadinamos azoninėmis – jos išskiriamos į natūralias arba dirbtines.
Ekstrazoninė augalija
Ekstrazonine augalija vadinamos gretimos zonos augalijos salelės, esančios kurios nors gamtinės zonos ribose (tai gali būti į miško zoną įsiterpę maži stepių augalijos plotai).
Mininis transportas
Mininių transportų trūkumas buvo katerių pakėlimo ir nuleidimo į vandenį sunkumas jūrai banguojant. Ši problema buvo išspręsta tik Antrojo pasaulinio karo metais, kai buvo sukurti dokiniai desantiniai laivai.
Augalija
Augalijos reikšmė ekosistemose
Augalija yra neatskiriama ekosistemų dalis. Norint suprasti jos įvairovę, augalų rūšių pasiskirstymą Žemėje, augaliją reikia tirti būtent šiame kontekste.
Mininis transportas
Šarvuočio „Inflexible“, ginkluoto ir nuleidžiamais mininiais kateriais, kapitonas, paklaustas, ką darytų, jei jo šarvuotis sutikų jūroje kitą tokio pat stiprumo šarvuotį, atsakė: „Aš pasistengčiau išvengti mūšio laikydamasis už priešininko matomumo ribų. O sulaukęs sutemų nuleisčiau į vandenį abu savo mininius katerius ir pasiųsčiau pulti priešo šarvuotį.“
Augalija
Augalijos reikšmė ekosistemose
Augalai nėra pasiskirstę tam tikroje teritorijoje atsitiktinai. Jie suformuoja tam tikrus rūšių kompleksus. Visi augalo rūšies individai, kartu augantys viename plote, formuoja populiacijas. Atskirų rūšių populiacijos didesniame (nuo kelių kvadratinių metrų iki kv. kilometro) plote, augdamos vienos šalia kitų, sudaro bendrijas, kurias tiria fitosociologijos mokslo šakos specialistai.
Mininis transportas
Admirolas Makarovas, žinodamas kuklias mininių katerių galimybes (lėtumas, ginklas – kártinės minos, silpna konstrukcija, netikimas audringai jūrai), numatė, kad šio tipo laivai tinka tik inkaravietėse stovintiems laivams atakuoti. Taip mininiai transportai bei mininiai kateriai ir buvo naudojami Rusijos-Turkijos kare.
Augalija
Augalijos reikšmė ekosistemose
Vertindami teritorijoje esančią augaliją, mokslininkai pirma nustato, kokio pobūdžio augalai joje tarpsta, kokių pasigendama. Tada vertinamas aptiktų rūšių populiacijų gausumas, kartais jas priskiriant funkcinėms, taksonominėms ar morfologinėms grupėms. Tokių detalių tyrimų reikia todėl, kad visi ekosistemoje esantys organizmai yra susieti sudėtingais tarpusavio ryšiais.
Mininis transportas
Rusijos-Japonijos karas buvo tokių laivų naudojimo pabaiga. Tuo metu jau pasirodė torpediniai kateriai, gerokai pranašesni už mininius katerius, tačiau laivai buvo apginkluoti vadinamąja priešminine artilerija, skirta kovai su torpediniais kateriais ir minininkais.
Augalija
Ekologijos svarba ekosistemose trejopa
miniatiūra|Laumžirgis nėrimuisi išnaudoja buveinėje esančią augaliją
Mininis transportas
Rusijos-Japonijos karo metu tik dviem kateriams, nuleistiems nuo šarvuočių, pavyko sėkminai atakuoti.
Apollon Ladies FC
Limasolio „Apóllōn“ – Kipro futbolo klubas iš Limasolio. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame divizione ir tapo Kipro čempionėmis.
Istorija
Klubas įkurtas 1954 m. O 2007 m. suburta moterų futbolo ekipa. Jau netrukus, 2008–2009 m. sezone tapo čempionėmis. Nuo to laiko dominavo šalies moterų futbolo čempionatuose. Atstovaudavo Kiprui UEFA moterų čempionių lygoje. 2014–2015 m. turnyre susitiko su Gintra-Univestitetu ir nugalėjo šiaulietes rezultatu 3-1. Nulinėmis lygiosiomis sužaidė su Vllaznia (Albanija). Rezultatu 3-1 nugalėjo KÍ Klaksvík (Islandija) ir pateko į kitą etapą.
2022–2023 m. sezone visose 22 rungtynėse iškovojo pergales ir neprarado nė taško. Iškovojo tryliktą čempionių titulą.
Sudėtis
2022 m. rugsėjo 4 d.
Moikovaco opština
Moikovaco opština  – viena iš 23 Juodkalnijos savivaldybių. Administracinis centras ir didžiausia gyvenvietė yra Moikovacas (3969 gyv., 2011 m.). Antra pagal dydį gyvenvietė yra Polja su 1506 gyventojais (2011 m.)
Opštinos plotas – 367 km², gyventojų tankis – 23 gyv./km². Administracinio centro Moikovaco gyventojai sudaro apie 40 % visų opštinos gyventojų.
Savivaldybė yra šiaurinėje centrinės Juodkalnijos dalyje ir ribojasi su kitomis Juodkalnijos opštinomis - šiaurėje Plevlios ir Bijelo Polės, pietuose - Kolašino ir Šavniko, rytuose - Beranės, vakaruose Žabliako.
Betty Heidler
Betty Heidler (g. 1983 m. spalio 14 d. Berlyne) – Vokietijos kūjo metikė. Olimpietė, pasaulio rekordininkė ir čempionė.
Plavo opština
Plavo opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Plavas (3615 gyv.). Opštinoje gyvena 13805 gyv. (2003 m.).
Opštinos plotas – 486 km², gyventojų tankis – 28,41 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 26,2% viso opštinos gyventojų.
Gyventojai
Plavo opštinos gyventojų skaičiaus kitimas:
Sasna (baltų žemė)
thumb|right|350px|XIII a. Prūsijos žemės. Sasna – tamsiai pilka. Sasna (prūs. Sasnā, ;, Saska) – vienas iš senovės Prūsijos regionų, buvęs dabartinėje šiaurinėje Lenkijoje.
Pagiegalos šiaurinis karjeras
Pagiegalos šiaurinis karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 3 km į vakarus nuo Karsakiškio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,3 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 60 m. Krantai žemi. Šiaurėje išteka 0,17 km upelis link Lėvens intako Pietupio. Šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai, į pietus už 35 m telkšo Pagiegalos pietinis karjeras. Šalia įsikūręs Pagiegalos kaimas.
Rečkų valsčius (Gomelis)
Rečkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rečkos.
Sasna (baltų žemė)
Pavadinimo kilmė
Žemės pavadinimo variantai yra Sasna, Sassen, Sasno, Soysim, Sossen, Sassen, Szossen ir Czossin.
Rečkų valsčius (Gomelis)
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje, jam priskirti buvę Bartalamejeukos valsčius ir Šarscino valsčius.
Sasna (baltų žemė)
Pavadinimo kilmė
Jos pavadinimas tradiciškai kildinamas iš prūs. sasnis, reiškiančio „kiškis“. Sasendorfo kaimas (Sassendorf) vėliau buvo pervadintas į Hasendorf („kiškių kaimas“). Kita hipotezė pavadinimą kildina iš prūs. sāuss „sausas“, nors kraštas pasižymi vandens gausa, arba ‘medžio brazdas; pušis’.
Kita aiškinimų grupė krašto pavadinimą kildina iš Saksonijos pavadinimo, kadangi jį kolonizavo saksai ir žodis Sassen vokiečių žemaičių kalboje reiškia 'Saksonija'. Prūsijos žemės, atseit, kolonistams priminė Osterode am Harz apylinkes Saksonijos hercogijoje. Kolonistų miestas Osterodė buvo pavadintas pagal Osterode am Harz.
Įtvirtinimus, pastatytus ties vakarine Sasnos siena galbūt užkariavimo laikais, prūsai vadino Sassenpils arba Sassenpil(e)). Pagal saksoniškąjį aiškinimą teigiama, kad kad prūsai sujungė vietinį vokišką pavadinimą Sassen su prūsišku pils 'pilis'. Tikėdami liaudies etimologija kad prūsiškas pavadinimas susijęs su kiškiais vokiečių kolonistai įtvirtinimus ir jų apylinkes vadino Hasenberg, Hasenburg ir Haasenberg 'kiškių kalva; kiškių pilis'.
1569 m. Hamelno mokyklos rektorius Hanibalas Nulejus (Hannibal Nullejus) minėjo Nova Saxonia 'Naujoji Saksonija'. Galbūt šiuo pavadinimu jis pavadino saksų gyvenvietes Sasnoje, nes Kurken kaimas ties Osterode turėjo legendą labai panašią į Hamelno žiurkininko istoriją.
Istorija
Sasnos Petras Dusburgietis neminėjo savo vienuolikos Prūsijos žemių sąraše. Ji nepaminėta ir Danijos karaliaus Valdemaro II 1323 m. didžiojoje knygoje.
Sasna pirmąkart paminėta kaip terra Soysim 1267 m. Bohemijos karaliaus Otokaro II parašytame dokumente, kuriuo jis pripažįsta Vokiečių ordino teises į Sasną. Tai buvo maža, retai apgyvendinta teritorija tarp Galindos ir Liubavos. Prieš atvykstant Vokiečių ordino riteriams Sasną plėšė mazoviečiai, tad Sasnos gyventojai pasitraukė šiauriau. Dėl šios teritorijos ginčijosi Vokiečių ordinas, Mazovijos kunigaikštystė ir Kujavija, kol galų gale ją prisijungė Vokiečių ordino valstybė. Naujoji teritorija Sassen buvo sukurta sujungus Pagudės, Pamedės ir Galindos dalis. Sasną pradžioje valdė iš Christburgo, o vėliau jos administracinis centras buvo įsteigtas Osterodėje.
Intensyvus miškingo regiono įsisavinimas prasidėjo 1320 m., vadovaujant Žemutinės Saksonijos kilmingiesiems. Kolonizacijos maksimumas buvo 1325 m. Energingiausi kolonizacijos vykdytojai buvo Kulmo landkomtūras grafas Otas fon Lauterbergas-Šarcfeldas (Count Otto von Lauterberg-Scharzfeld) ir Christburgo komtūras Liuteris fon Braunšveigas (Luther von Braunschweig). Šiaurėje ties Livmala fon Braunšveigo nurodymu buvo įkurti kaimai Groß Altenhagen, Nikelshagen ir Hagen (vėliau Bienau) Netrukus ėmė vystytis Osterodės ir Gilgenburgo miestai. Tuo metu kai Liuteris fon Braunšveigas tapo Vokiečių ordino Didžiuoju magistru (1331 m.) vakarinė Sasna buvo kolonizuota 35-30 km juosta į pietus iki Soldau. Kiti kaimai su Žemutinės Saksonijos pavadinimais buvo Wonsin (pavadintas pagal Wense), Ülsen (pagal Uelzen) ir Sachse.
Pagal 1343 m. Kališo taiką pietų Sasna atiteko Mazovijos kunigaikštystei, nors nežinoma, ar iki šias žemes užkariaujant Vokiečių ordinui Mazovija kada nors jas valdė. Ši pietinė dalis 1384 m. buvo paminėtas kaip Zakrże.
Sasna buvo įjungta į Prūsijos hercogiją 1525 m., o vėliau sudarė Osterodės ir Neidenburgo kreisus.
1945 m. regioną ėmė valdyti Lenkija.
Šveicarijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Plužinės opština
Plužinės opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Plužinė (1494 gyv.). Opštinoje gyvena 4272 gyv. (2003 m.).
Igilik FK
„Igiliko“ futbolo klubas, o trumai „Igiliko“ FK – Kazachijos futbolo klubas iš Karatau, šalies pietuose. Angliškuose šaltiniuose žinomas Iglik Qaratay pavadinimu. Namų rungtynes žaidžia Centriniame stadione, Karatau mieste. Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. Tais pačiais metais debiutavo Antros lygos pirmenybėse.
Nugarių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje, žemame Dirnupio kairiajame krante, įsiterpęs į upelio slėnį, netoli jo santakos su Babrungu, pelkių apsuptoje vietoje. Piliakalnis beveik visai nuplautas upelio, tad detalesnių duomenų apie jo buvusią išvaizdą nėra. Išliko tik pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi pailga 16x7 m dydžio jo šlaito ir aikštelės dalis, nuo jos į šiaurę tęsiasi 11 m ilgio, 5 m pločio piliakalnio kalvos dalis, kurios šiaurės vakarų šlaitas tebegriūva į Dirnupį. Pietvakarinis piliakalnio šlaitas status, 4,5 m aukščio, kiti išgriuvę. Piliakalnio liekanos apaugusios ąžuolais ir liepomis.