cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maria Konopnicka
Biografija
1862 m. rugsėjį susituokė su Jarosław Konopnicki. Dėl dalyvavimo 1863 m. sukilime kartu su vyru bijodami represijų išvyko gyventi į Vieną ir Drezdeną. 1864 m. gyvendami užsienyje susilaukė pirmojo sūnaus Tadeusz. 1865 m. gavę amnestiją grįžo į Rusijos imperiją. Iš viso per santuoką pagimdė aštuonis vaikus, iš kurių du mirė būdami dar kūdikiai. Vėliau vienoje iš savo autobiografinių knygų rašė, kad negalėjo pakęsti vyro jai primestų buities darbų bei socialinės nelygybės tarp vyrų ir moterų. 1876 m. išsiskyrė su savo vyru ir su vaikais išvyko gyventi į Varšuvą.
Vilnius
Viešasis transportas
Yra Vilniaus geležinkelio stotis, Vilniaus tarptautinis oro uostas, Vilniaus autobusų stotis.
Apskritimas
Apskritimo lygtis
Apkritimo, kurio centras yra koordinačių pradžios taške (0, 0), lygtis yra:
Maria Konopnicka
Biografija
Kaip rašytoja debiutavo 1870 m. Kališo miesto laikraštyje Kaliszanin. 1908 m. parašė knygą Priesaika (Rota), kuri yra viena iš svarbiausių Lenkijos patriotinių knygų. 1878 m. mirė jos tėvas, tais pačiais metais pradėjo dalyvauti visuomeninėje veikloje prieš socialinę nelygybę ir moterų priespaudą. 1882 m. išvyko į Austriją, vėliau į Italiją. Užsienyje bendravo su kitų šalių rašytojais bei moterų teisių gynėjomis. 1884-1887 m. dirbo moterų žurnalo Świt redaktore.
Mirė 1910 m. spalio 8 d. Lvove nuo plaučių uždegimo. Rašytojos garbei Suvalkuose jos vardu pavadintas Suvalkų Marijos Konopnickos licėjus.
Apskritimas
Apskritimo lygtis
Apskritimas yra atskiras elipsės atvejis.
Vilnius
Viešasis transportas
Veikia privatūs autobusų vežėjai ([Eurolines]], Ollex).
Apskritimas
Apskritimo lygtis
Polinėje koordinačių sistemoje apskritimo koordinatės x ir y išreiškiamos taip:
Apibrėžtinis apskritimas
Apskritimas, kuris eina per visas daugiakampio viršūnes, vadinamas apibrėžtiniu apskritimu, o daugiakampis vadinamas įbrėžtiniu daugiakampiu.
Vilnius
Bevielis internetas
Veikia dešimtys nemokamo Wi-Fi zonų:
Apskritimas
Apibrėžtinis apskritimas
120px|left 120px|right Apie kiekvieną trikampį galima apibrėžti vienintelį apskritimą. Iš to galima daryti išvadą, kad vienintelį apskritimą galima nubrėžti ir per bet kuriuos tris plokštumos taškus, nesančius vienoje tiesėje.
Vilnius
Gyventojai
kairėje|frameless|1071x1071px|Vilniaus gyventojų pasiskirstymas pagal gimimo metus
Apskritimas
Apibrėžtinis apskritimas
Apie trikampį apibrėžto apskritimo centras yra to trikampio kraštinių vidurio statmenų susikirtimo taškas.
Vilnius
Žymūs žmonės
Kultūros ir mokslo lopšys. Gyveno, dirbo, kūrė Laurynas Stuoka-Gucevičius, Adomas Mickevičius, Česlovas Milošas, Juozas Tumas-Vaižgantas, Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Simonas Stanevičius, Žemaitė, Simonas Daukantas, Liudas Gira, Petras Cvirka. Gimė ir gyveno smuikininkas–virtuozas Jaša Heifecas, vaikystę praleido vienas drabužių parduotuvių tinklo „Marks and Spencer“ įkūrėjų Mikelis Marksas.
Apskritimas
Apibrėžtinis apskritimas
Apibrėžto apie trikampį apskritimo spindulio formulė:
Vilnius
Miesto objektai
miniatiūra|kairėje|Iš kairės į dešinę:Šv. Onos ir Bernardinų bažnyčių ansamblis · Gedimino bokštas · Aušros vartai · Pilies gatvė · Šnipiškės · Lietuvos Respublikos prezidentūra
Apskritimas
Apibrėžtinis apskritimas
Apskritimą apibrėžti galima tik apie tą keturkampį, kurio priešingųjų kampų suma lygi 180°.
Vilnius
Aukštutinė pilis
miniatiūra
Apskritimas
Apibrėžtinis apskritimas
Apie kiekvieną taisyklingąjį daugiakampį galima apibrėžti vienintelį apskritimą.
Vilnius
Aukštutinė pilis
Gedimino kalno ovalioje aikštelėje stūkso Vilniaus aukštutinės pilies liekanos su Gedimino bokštu. Kalno aukštis nuo papėdės siekia 47–48 m. Pasižymi stačiais šlaitais (35°–40°).
Katedros aikštė
miniatiūra|Katedros aikštė
Apskritimas
Įbrėžtinis apskritimas
Apskritimas, kuris liečia visas daugiakampio kraštines, vadinamas įbrėžtiniu apskritimu, o daugiakampis vadinamas apibrėžtiniu daugiakampiu.
Vilnius
Rotušės aikštė
miniatiūra
Svarbiausia „miestietiškojo” Vilniaus erdvė – nuo vidurmažių miesto savivaldą simbolizavusios Rotušės aikštė. Jos centre – klasicistinė Rotušė, sukurta žymiausio šio stiliaus architekto Lietuvoje, Katedros autoriaus Lauryno Gucevičiaus, savo stiliumi sujungianti dviejų pagrindinių senojo Vilniaus aikščių – Katedros ir Rotušės – urbanistinius akcentus. Rotušės aikštės tolimiausiame kampe – Šv. Kazimiero bažnyčia, kuri yra vienas ankstyviausių Baroko paminklų Vilniuje. Bažnyčios kertinis akmuo padėtas 1604 m. Lietuvos globėjo karalaičio šv. Kazimiero kanonizacijai skirtų iškilmių, kurios tapo simboline Baroko epochos pradžia Lietuvoje.
Apskritimas
Įbrėžtinis apskritimas
120px|left Į trikampį galima įbrėžti vienintelį apskritimą. Į trikampį įbrėžto apskritimo centras yra trikampio pusiaukampinių susikirtimo taške.
Į keturkampį galima įbrėžti apskritimą tik tuomet, kai keturkampio priešingų kraštinių ilgių sumos yra lygios.
Vilnius
Aušros Vartai
Nuo Rotušės aikštės Aušros vartų gatvė veda link vienintelių likusių gynybinės sienos Aušros vartų. Prie jų yra svarbiausias šios vietos akcentas – Aušros Vartų koplyčia su garsiuoju Švč. Mergelės Marijos paveikslu, kurį išgarsino didieji Vilniaus romantikai Adomas Mickevičius ir Julijus Slovackis. Aušros Vartų koplyčia – vienas svarbiausių Švč. Mergelės Marijos kulto centrų visoje Vidurio Europoje, Lenkijoje reikšme ir garsu lygintinas tik su Čenstakavos sanktuariumu. Aušros Vartų erdvė primena, kad Vilnius yra „Šiaurės Jeruzalė” ne tik dėl vaidmens žydų kultūroje. Čia greta glaudžiasi trys krikščioniškos konfesijos. Šalia Aušros Vartų – dar ir katalikų Šv. Teresės bažnyčia ir karmelitų vienuolynas, o greta – stačiatikių Šv. Dvasios cerkvė, kurioje yra XIV a. Vilniaus stačiatikių kankinių palaikai. Kitoje gatvės pusėje už Jono Kristupo Glaubico projektuotų vartų yra ir graikų apeigų katalikų Bazilijonų vienuolynas bei Švč. Trejybės cerkvė.
Trijų Kryžių paminklas
thumb
Apskritimas
Įbrėžtinis apskritimas
Į kiekvieną taisyklingąjį daugiakampį galima įbrėžti vienintelį apskritimą.
Įbrėžtinio apskritimo spindulys:
Vilnius
Trijų Kryžių paminklas
Paminklas (trys balti gelžbetoniniai kryžiai) Kalnų parke, ant Plikojo kalno (architektas Antanas Vivulskis). Priklauso Vilniaus pilių rezervatui.
Apskritimas
Apskritimo ir tiesės tarpusavio padėtis
150px150px150px
Vilnius
Televizijos bokštas
miniatiūra
Aukščiausias (326,4 m) Lietuvos statinys. Yra Karoliniškėse, prie Neries šlaito. 165 m aukštyje įrengta kavinė „Paukščių takas“.
Apskritimas
Apskritimo ir tiesės tarpusavio padėtis
Tiesė ir apskritimas gali neturėti bendrų taškų (a), gali turėti vieną bendrą tašką (b) arba du bendrus taškus (c).
Apskritimo kirstinė
Tiesė, turinti su apskritimu du bendrus taškus, vadinama apskritimo kirstine.
Vilnius
Rasų kapinės
Įkurtos 1796 m., vienos seniausių ir svarbiausių šalies kapinių. Čia palaidoti Jonas Basanavičius, Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Mykolas Romeris, Balys Sruoga ir kiti.
Apskritimas
Apskritimo liestinė
Tiesė, turinti su apskritimu vieną bendrą tašką, vadinama apskritimo liestine.
left|frame right|frame
Televizijos bokštas
miniatiūra|dešinėje|150px|Televizijos bokštas su siųstuvais Televizijos bokštas arba telekomunikacijų bokštas – aukšta, vertikali konstrukcija, statinys (bokštas), kurio paskirtis – viršūnėje įtaisytomis antenomis siųsti televizijos, radijo bangas.
Televizijos ir radijo bokšto konstrukciją sudaro apskritas arba žiedinės plokštės pavidalo pamatas, cilindrinis, kūginis, kartais prizmės arba piramidės pavidalo stiebas, neaukštuose bokštuose pasitaiko ir spragotų stiebų. Statomas iš plieno, monolitinio arba surenkamojo gelžbetonio.
Apskritimas
Dviejų apskritimų tarpusavio padėtis
150px150px150px
Vilnius
Europos aikštė
miniatiūra
Apskritimas
Dviejų apskritimų tarpusavio padėtis
Du plokštumos apskritimai, kurių centrai sutampa, vadinami koncentriniais (a). Du koncentriniai apskritimai, kurių spinduliai vienodi, sutampa, o koncentriniai apskritimai su skirtingais spinduliais bendrų taškų neturi (a).
Televizijos bokštas
Telekomunikacijų bokštai taip pat naudojami radijo ryšiu palaikomoms telekomunikacijoms, tokioms kaip telefono skambučių perdavimai, kurie šiandieną vis labiau prieinami optinio kabelio ar palydovinio ryšio priemonėmis. Nuo radijo stiebų skiriasi laisvai stovinčia, stabilia konstrukcija, nereikalaujančia ją išlaikančių atotampų, taip pat panaudojamu plotu.
Vilnius
Europos aikštė
Dešiniajame Neries krante, Konstitucijos prospekte, įsikūrusi Europos aikštė yra vienas didžiausių verslo traukos centrų Vilniuje ir Lietuvoje. Čia įsikūręs 2004 m. atidarytas Europos bokštas – aukščiausias pastatas Baltijos šalyse, Vilniaus miesto savivaldybės, Vilniaus verslo uosto pastatai.
Pamėnkalnis
Pamėnkalnis yra Vilniaus centre (jo viršūnėje gerai matomi stovi Profsąjungų rūmai, o giliau – Santuokų rūmai) tarp Pamėnkalnio, V. Kudirkos, K. Kalinausko ir Tauro gatvių.
Universitetai
miniatiūra|[[VU kiemelių ansamblis]]
Senamiestis
1994 m. į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas urbanistikos paminklas. Kartais vadinamas didžiausiu Europos senamiesčiu. Įšlikę autentiškų XIV–XIX a. pastatų. Miestas yra vienas iš Europos plytų gotikos kelio stočių.
Religija
Yra 23 vienuolynai (daugiausiai Lietuvoje).
Katalikai
thumb|[[Vilniaus Šv. Onos bažnyčia|Šv. Onos bažnyčia]]
Yra ~40 įvairių stilių katalikų bažnyčių (daugiau apie jas žr. čia, koplyčias – čia):
Sentikiai
1825~1830 m. įsikūrė sentikiai. Viena didžiausių sentikių bendruomenių Baltijos šalyse. Jiems priklauso 1904–1905 m. pastatyta Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė, nuo XIX a. pradžios veikiančios kapinės.
Kitos religijos
Yra Vilniaus Dievo Motinos Ėmimo į Dangų katedra, Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra su vienuolynu ir kitos stačiatikių cerkvės (daugiau jas žr. čia), Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia, Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčia, dvi žydų religinės bendruomenės, morse stiliumi statyta žydų sinagoga, musulmonų sunitų bendruomenė ir kt.
Sportas
Yra Žalgirio stadionas, LFF stadionas, Vingio parko stadionas, Kalnų parko stadionas, „Avia Solutions Group“ arena (iki 2020 m. lapkričio „Siemens“ arena), Pramogų arena, „Sportima arena“. Didžiausias plaukimo baseinas – sportinis, 50 metrų Lazdynų baseinas.
2011 m. rugsėjo 7–12 d. „Siemens“ arenoje vyko XXXVII Europos vyrų krepšinio čempionato antrojo etapo varžybos.
Miestui atstovauja „Ryto“, „Sakalų“ ir „Perlo“ krepšinio klubai, taip pat „Žalgirio“ futbolo klubas.
Išnarai
left|120px
Išnarai – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono pietryčiuose, apie 2,5 km į rytus nuo Inturkės. Įeina į Labanoro regioninį parką. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 2,7 km, plotis iki 2,1 km. Altitudė 146,5 m. Gylis iki 3,1 m. Ežero dubuo susidarė išgulėjus ledo luistui. Krantai žemi, labai pelkėti (Liūnų pelkė, Pavašuokio raistas ir kt.), apaugę krūmais ir medžiais, tik pietinis kiek aukštesnis ir sausas. Dugnas padengtas storu dumblo sluoksniu. Ežerą supa Kerijos, Pašulniškių ir kiti miškai, o pietinėje pakrantėje plyti pievos ir dirbami laukai. Išnarai vakaruose ilgu ir siauru sąsiauriu (dar vadinamu Vašuoko ežeru) jungiasi su Gėluoto ežeru. Pietuose įteka I-1 upelis, o šiaurėje į Kertuojų ežerą išteka Išnara (Vaikštėnų upė) (Žeimenos baseinas). Ežero pratakumas 681 %.
Šalia Išnarų ežero įsikūrę kaimai: Laukininkai, Surguškiai, Pavašuokys.
Ežerėvardis Išnaraĩ kildinamas nuo žodžio išnara („iširęs, išsinarstęs daiktas“), kuris galbūt mena ežero išsidriekimą.
Apskritimas
Dviejų apskritimų tarpusavio padėtis
Du nekoncentriniai apskritimai plokštumoje gali neturėti bendrų taškų (b ir c), gali turėti vieną bendrą tašką (d ir e) arba du bendrus taškus (f).
Centrinis kampas
125px|thumb|Centrinis kampas
Kampas, kurio viršūnė yra apskritimo centre, o kraštinės kerta apskritimą, vadinamas centriniu kampu.
Centrinio kampo, nedidesnio už pusapskritimį, laipsninis matas yra lygus jį atitinkančio apskritimo lanko laipsniniam matui. Centrinis kampas, kuris remiasi į pusapskritimį, yra ištiestinis ir jo laipsninis matas lygus 180 laipsnių.
Skritulio išpjovos AOB plotas yra: kur r yra skirtulio spindulys, o \alpha yra išpjovos kampas AOB.
Įbrėžtinis kampas
150px|thumb|Įbrėžtiniai kampai ACB ir ADB yra lygūs, nes remiasi į tą patį lanką Kampas, kurio viršūnė yra apskritimo taškas, o kraštinės kerta apskritimą, vadinamas įbrėžtiniu kampu.
Įbrėžtinio kampo laipsninis matas yra lygus pusei jį atitinkančio apskritimo lanko laipsninio mato.
Įbrėžtinio kampo savybės:
Termino kilmė
Terminą apskritimas lietuvių kalboje įvedė Jonas Jablonskis.
Televizijos bokštas
Televizijos bokštai dažnai yra atviri visuomenei, jose neretai įrengiamos apžvalgos aikštelės, taip pat restoranai, kavinės.
Kviriškis
Kviriškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Biržų, prie kelio, Šilų miško vakariniame pakraštyje.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
EuroBasket 2011 E grupė
EuroBasket 2011 E grupė buvo viena iš dviejų antrojo 2011 m. Europos krepšinio čempionato etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko rugsėjo 7-11 dienomis Vilniaus Siemens arenoje. Į šią grupę pateko po tris geriausias pirmo etapo A ir B grupių komandas. Keturios pirmos komandos pateko į finalinį čempionato etapą.
Liudas Adomauskas
Liudas Adomauskas (1880 m. balandžio 8 d. Notėnai, Telšių apskr. – 1941 m. rugpjūčio 16 d. Paneriai, Vilnius) – Lietuvos komunistinės krypties veikėjas.
Biografija
1903 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1903–1921 m. kunigavo. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės kapelionas. Dirbo Palonuose, 1921 m. atsisakė kunigystės. 1922 m. LKP laikraščio „Žarija“ ir „Naujoji gadynė“ redaktorius bei leidėjas. 1923–1926 m. su kitais kuopininkais kalintas už komunistinę veiklą. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo nuteistas mirti, bet bausmė pakeista 15 m. kalėjimo, 1928 m. amnestija sumažinta per pusę, 1934 m. iš kalėjimo paleistas.
1940 m. rėmė Lietuvos sovietinę okupaciją ir aneksiją. 1940 m. birželio mėn. okupacinės valdžios paskirtas Liaudies vyriausybės valstybės kontrolieriumi. Nuo 1940 m. liepos mėn. Liaudies seimo pirmininkas, pasirašė jo deklaracijas apie valstybinę santvarką, kad Lietuva paskelbta sovietine socialistine respublika ir dėl LTSR įstojimo į TSRS; jas į TSRS Aukščiausiosios tarybos sesiją vežusios delegacijos narys. Vėliau LTSR Aukščiausiojo Teismo narys, valstybės kontrolės liaudies komisaras. 1941 m. vasario mėn. įstojo į VKP(b). Per nacistinę okupaciją sušaudytas Paneriuose.
Abiponai
Gyveno Gran Čiake, daugiausia tarp Bermecho upės ir Malabrigo upelio pietuose. Buvo narsūs kariai, kurie netrukus prisijaukino iš konkistadorų atimtus arklius ir ilgai priešinosi žemių kolonizacijai. Manoma, ka pradžioj gyveno ir Šiauriname Čiake, prie Pilkomajo, Paragvajaus upių, vėliau pasitraukė į pietus, iš rytinio Paranos kranto juos išstūmė gvaraniai. 1640 m. nugalėjo matarus ir dominavo savo gyvename regione. Vertėsi medžiokle, žvejyba, rankiojimu. Buvo karingi, vedami šamano paskirto karo vado.
XVIII a. abiponų žemėse pradėjo kurtis krikščioniškos misijos: 1748 m. San Jerónimo del Rey (dabartinio Rekonkistos miesto vietoje), 1749 m. Purísima Concepción (prie Salado upės), 1750 m. San Fernando del Río Negro (dabartinės Resistensijos vietoje), 1763 m. Santo Rosario y San Carlos del Timbó (dabartinės Eraduros gyvenvietės vietoje). 1768 m. iš Amerikos išvarius jėzuitus misijos užsidarė, o abiponai paliko gyvenvietes. Daug jų išnaikino tobai ir mokoviai.
Austrų jėzuitas Joseph Brigniel sudarė abiponų kalbos žodyną, gramatiką, nupiešė jų žemių žemėlapį. 1896 m. šis jo darbas įtrauktas į Boletín la Academia Nacional de Ciencias rinkinį. Kitas austrų jėzuitas Martín Dobrizhoffer aprašė abiponų papročius, gyvenimo būdą (De Abiponibus, Viena, 1784 m.). Apie abiponus rašė Charles Darwin veikale The Descent of Man.
XIX a. pr. abiponai sudarė taiką su Korienteso provincija. Abiponai buvo skirstomi į tris grupes: riukachus (rükahes), gyvenusius lygumose, nakaigetergechus (nacaigueterguejes), gyvenusius miškuose ir jaukanigus (yaaucanigas), gyvenusius paupių pelkynuose. Pastarieji galėję būti ir mepenai, asimiliavęsi su abiponais.
Iki XIX a. abiponų grupės tebegyveno į šiaurę nuo Santa Fė. Dabar oficialiai laikomi išnykusiais, nors teigiama, kad Formosos provincijos pietryčiuose yra išlikę jų palikuonių.
Horostita
Horostita  – kaimas Lenkijos rytuose, Virikų valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Virikų, apie 22 km į vakarus nuo Vlodavos ir apie 62 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1521 metais. Kartais minimas kaip Chorostyta arba Forostita. Apie 1699 m. įkurta Horostitos Aukščiausiojo Viešpaties Kryžiaus parapija. 1702 m. pastatyta medinė Horostitos Aukščiausiojo Viešpaties Kryžiaus cerkvė. Iki 1795 m. kaimas buvo šalia Lenkijos karalystės ir LDK sienos, priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žemynas
Žemynas (dar vadinama kontinentu, iš lotynų kalbos žodžio continere) – didelis vientisas sausumos plotas Žemės planetoje.
Pasaulio žemynai
Žemynų skirstymas gana ginčytinas – skirtingais būdais suskaičiuojama nuo keturių (sujungiant į vieną žemyną Afriką ir Euraziją) iki septynių žemynų (išvardinti žemiau).
Plotas ir gyventojų skaičius
Visų žemynų plotas yra 148 647 000 km² arba apie 29,1 % žemės ploto (510 065 600 km²).
Kęstutis Gudynas
Kęstutis Gudynas (g. 1960 m. Senažiškėje, Marijampolės rajonas) – teisininkas, teisėjas, Kauno apygardos administracinio teismo (KAAT) vicepirmininkas, buvęs tardytojas, prokuroras.
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1983 m. iki 1986 m. Šakių rajono prokuratūros stažuotojas, tardytojas, nuo 1986 m. iki 1989 m. Kauno miesto Požėlos r. prokuratūros tardytojas, nuo 1989 m. iki 1992 m. Nusikaltimo tyrimo departamento prie LR generalinės prokuratūros Kauno skyriaus tardytojas, nuo 1992 m. iki 1995 m. Prienų r. prokuratūros vyr. prokuroras, nuo 1995 m. iki 2000 m. Kauno m. prokuratūros vyr. prokuroro pavaduotojas, nuo 2000 m. Kauno miesto apylinkės teismo, nuo 2005 m. Kauno apygardos administracinis teismo teisėjas, nuo 2008 m. kovo mėn. teismo pirmininko pavaduotojas.
Moka lietuvių, rusų kalbas.
Zabarauskai (Ubiškės)
Zabarauskai – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Ubiškių.
Ivan Tavčar
thumb|Ivan TavčarIvanas Tavčaras (slovėn. Ivan Tavčar, 1851 m. rugpjūčio 28 d. Poljana, Slovėnija – 1923 m. vasario 19 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas, advokatas, politikas ir žurnalistas. Vienas pirmųjų slovėnų realizmo atstovų.
Biografija
Būsimasis rašytojas gimė vargingoje valstiečių šeimoje Poljanoje, kur 1858 metais pradėjo mokytis pradinėje mokykloje. Ją baigęs įstojo į gimnaziją Liublianoje, tačiau dėl disciplinos pažeidimų turėjo palikti šią mokymo įstaigą ir pereiti į kitą gimnaziją Novo Meste. Vis dėlto, Tavčaras naujoje mokykloje nesimokė ilgai, nes jam pavyko sugrįžti į gimnaziją Liublianoje, kurią baigęs pasirinko teisės studijas Vienos universitete. 1875 metais Tavčaras grįžo į Liublianą ir tapo teisės praktikantu, bet šiame mieste gyveno trumpai, nes neilgai trukus (1877) atvyko į Kranją ir įsidarbino pas dr. Mencingerją. Tačiau 1880 metais jis ir vėl sugrįžo į Liublianą ir tąkart pasiliko šiame mieste iki savo mirties. Prabėgus keleriems metams po grįžimo į Liublianą, 1884 metais atidarė privačią advokatų kontorą bei Kranjo valstybiniame susirinkime pradėjo politinę karjerą, su savo bendražygiu Ivanu Hribarju įkūręs ypač radikalią liberalų partijos būstinę, o 1894 metais pats pradėjo jai vadovauti bei kurį laiką tvarkė partijos „Slovėnų tauta“ suvestinę. 1901–1907 m. Tavčaras buvo valstybinio susirinkimo deputatas, nuo 1911 iki 1921 metų – Liublianos meras. Rašytojo žmona Franė Tavčar buvo viena svarbiausių tuometinių „Slovėnijos moterų judėjimo“ atstovių. Jos skatinamas Tavčaras aktyviai dalyvavo daugybėje nacionalinių draugijų: tapo pirmosios slovėnų dviračių organizacijos „Slovėnijos dviratininkai“ klubo prezidentu ir gimnastikos draugijos „Sokol“ vadovu. Paskutiniais gyvenimo metais, susirgęs žarnyno vėžiu, rašytojas nutraukė aktyvų dalyvavimą visuomeninėje veikloje ir tuo metu daug laiko praleido savo dvare Visokoje. Tavčaras mirė Liublianoje ir buvo palaidotas Visokos kapinėse.
Kūryba
Ankstyvasis laikotarpis (1863–1875)
Brandusis laikotarpis
Šiuo laikotarpiu rašytojas daugiausiai kūrė apsakymamus kaimo ir istorijos tematika. Jam priskiriami ir Tavčaro vėlyvieji kūriniai. Nors vėlyvuoju laikotarpiu rašė mažai, bet tuo metu sukūrė didžiausius ir geriausius darbus.
Žymiausi darbai
Dumblis (Varėnos r., Kaniavos sen., Šilinių km.)
Dumblis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Šilinių kaimo, apie 8 km į pietus nuo Panočių, Padubičių miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,46 km, plotis – iki 0,43 km. Altitudė 134,7 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas sausas. Ežeras telkšo ~ 25 ha dydžio Dumblio pelkės pietrytinėje dalyje. Vakaruose išteka K-1 upelis link Kaniavėlės upės (Ūlos intakas).
Trakų internatinė sporto mokykla
Trakų internatinė sporto mokykla, Trakų mokykla-internatas – buvusi vidurinė sporto internatinė mokykla, 1957–2000 m. veikusi Trakuose, Birutės g. 42. Joje kartu su bendrojo lavinimo dalykais buvo vedamos ir irklavimo sporto pamokos. Čia mokėsi ir vietiniai, ir vaikai iš įvairių Lietuvos vietų, jos vardą garsino žymūs sportininkai.
Istorija
Pradžioje Trakuose tebuvo tik septynmetė lietuvių mokykla, o vidurinėje mokykloje buvo dėstoma rusų ir lenkų kalbomis. Tėvams teko ieškoti išeities, norint turėti mokyklą su lietuviškomis klasėmis. Jų iniciatyvą sudarytas pradinis mokinių sąrašas buvo pateiktas Švietimo ministerijai, ir Trakuose nuo 1957 m. pradėjo savo gyvavimą mokykla-internatas. Pradžioje ji buvo įsikūrusi 1924–1957 m. veikusios Trakų mokytojų seminarijos patalpose, Kudirkos g. 14. Pirmaisiais metais internato įvairiose klasėse mokėsi iki 200 moksleivių. Augant besimokančiųjų skaičiui, po penkerių metų mokykla persikėlė į naujas patalpas Birutės g. 42.
Mokykla buvo pakankamai populiari, į ją siuntė mokytis savo vaikus pasiturintys tėvai, nes jiems teko mokėti už moksleivių pragyvenimą. Vėliau visą mokymo įstaigos išlaikymą perėmė valstybė. Pedagogų iniciatyva apie 1962 m. pradėta organizuoti iškilmingas abiturientų brandos atestatų įteikimo ceremonijas Trakų pilyje, kuri prasidėdavo iškilminga eisena nuo mokyklos, pritariant mokinių orkestrui. Internatinėje mokykloje buvo ugdoma pamaina respublikos irklavimo sporto suaugusiųjų rinktinei. LSSR akademinio irklavimo federacija rūpinosi, kad jaunimui čia būtų sudarytos geros sąlygos kelti sportinį meistriškumą.
Antigvos ir Barbudos vėliava
thumb|200px|[[Vaizdas:FIAV 111100.svg|20px Valstybinė vėliava, pločio ir ilgio santykis: 2:3]] thumb|right|[[Vaizdas:FIAV 000010.svg|20px Valstybinė vėliava jūroje, pločio ir ilgio santykis: 2:3]] Antigvos ir Barbudos vėliava buvo priimta 1967 metų vasario 27 dieną. Ją sukūrė mokyklos mokytojas Reginaldas Samuelis.
Trakų internatinė sporto mokykla
Direktoriai
thumb|200px|Buvęs bendrabutis (2012 m.) thumb|200px|Renovuotas buvusios mokyklos-internato pastatas Birutės g. 42
Antigvos ir Barbudos vėliava
Saulė simbolizuoja naujos eros pradžią. Spalvos turi keletą reikšmių. Juoda spalva reiškia Antigvos ir Barbudos gyventojų afrikietiškus protėvius, mėlyna spalva – viltį, raudona spalva – jėgą. Spalvų seka geltona, mėlyna, balta taip pat yra stilizuota saulė, jūra ir abiejų salų krantai.
Valstybinė vėliava jūroje, kurią naudoja tik valstybinė pakrantės apsauga, susideda iš raudono kryžiaus baltame lauke ir valstybinės vėliavos kantone.
Fruktozė
Fruktozė – natūralus vaisių cukrus, kurio yra daug meduje, vaisiuose, daržovėse ir uogose.
Fruktozės molekulinė formulė tokia pat, kaip ir gliukozės (C6H12O6). Tačiau fruktozė – ne polioksialdehidas, o polioksiketonas. Jos molekulėje yra trys asimetriniai anglies atomai, jų konfigūracija tokia pat, kaip ir atitinkamų gliukozės molekulės atomų. Taigi fruktozė – gliukozės izomeras.
Fruktozė dažniausiai būna ciklinių formų (α arba β), bet tie ciklai ne šešianariai kaip gliukozės, o penkianariai. Vandeniniai fruktozės tirpalai yra pusiausvyri.
Išgryninta fruktozė – balti smulkūs milteliai, panašūs į cukrų tiek savo išvaizda, tiek ir energine verte – 375 kcal 100 g., tačiau 1,2–1,8 karto už jį saldesnė, už gliukozę saldesnė maždaug 3 kartus. Tai greitai pasisavinamas angliavandenis. Ji gerai tirpsta vandenyje ir spirite, atspari aukštai temperatūrai. Yra malonaus, gaivaus, saldaus skonio, pagerina vaisių ir uogų aromatą.
Vartojimas
thumb|Kristalinė fruktozė Fruktozė pasaulyje vis dažniau vartojama vietoje cukraus. Jos yra meduje, visuose vaisiuose bei uogose, turinčiose salsvą skonį, todėl ji dar vadinama vaisių cukrumi, tačiau per dieną rekomenduojama suvartoti ne daugiau kaip 45 g. Fruktozę, kaip atskirą produktą, galima nusipirkti beveik visose parduotuvėse.
Fruktozė tapo svarbia nesveiko maisto pramonės žaliava. Ja saldinami džemai, šokoladai, sausainiai, sultys, konditerijos gaminiai, jogurtai, gėrimai. Vis dažniau fruktozės dedama ir į motinos pieną pakeičiančius mišinius, vaisių tyreles.
Fruktozė išryškina kai kurių kavos rūšių kartoką skonį, tad tinka saldinti kavą, taip pat ir arbatą, kompotus. Jos daugiau reikia tam pačiam saldumo efektui pasiekti karštuose gėrimuose ir daug mažiau šaltuose.
Kepiniai su fruktoze yra gražaus rusvo atspalvio. Juos reikia kepti maždaug 50 laipsnių žemesnėje temperatūroje negu kepinius su cukrumi. Fruktozė gerai sugeria drėgmę, todėl kepiniai ilgiau liks švieži, minkšti ir purūs. Bet dėl šios savybės fruktozės miltelius reikia saugoti nuo drėgmės, visuomet laikyti sandariai uždengtus ir sausoje vietoje.
Vietoj cukraus panaudojus fruktozę labai kvapnios tampa visos sultys, uogienės, ypač fruktoze apibarstytos šviežios uogos, įvairūs desertai, netgi šiek tiek ja paskaninta mėsa. Su fruktoze gaminami vynai yra išskirtiniai ir aromatingi.
Poveikis
Fruktozė dėl daugelio savybių yra priskiriama sveikam maistui. Ji skatina B grupės vitaminų ir geležies įsisavinimą, veikia kaip ilgalaikis energijos šaltinis.
Apie 13 % patekusios į organizmą fruktozės sunaudojama organizmo energetiniams poreikiams, o didžioji dalis sukaupiama glikogeno pavidalu kepenyse ir gali būti panaudojama sunkiai dirbant, badaujant, adaptuojantis, ilgalaikės įtampos metu. Tyrimais nustatyta, kad ji veikia tonizuojamai, tad rekomenduojama vartoti sportininkams, vairuotojams ir visiems, kurie patiria didelius krūvius.
Organizme fruktozė pasisavinama iš kraujo lėčiau negu cukrus. Nors fruktozė yra saldesnė už cukrų, į organizmo ląsteles ji patenka kasai neišskiriant insulino. Kadangi beveik jokios kitos ląstelės organizme negali metabolizuoti fruktozės, fruktozė daugiausia perdirbama kepenyse. Jei organizme/kraujyje yra per daug angliavandenių, fruktozė trukdo gliukozės pašalinimą iš kraujo taip pablogindama diabeto kontrolę. Anksčiau buvo klaidingai manoma kad organizme esant pakankamai insulino, fruktozė nedidina cukraus kiekio kraujyje, dėl to laikyta tinkamu saldikliu sergantiems cukralige ar turintiems riziką ja susirgti. Tačiau tolesni tyrimai parodė, kad išgryninta fruktozė (sirupo ar kitokiu pavidalu) padidina diabeto riziką ar jos pasekmes.
Dirbtinai gausiai fruktoze maitinamų žiurkių kepenys buvo pakenktos panašiai kaip alkoholikų kepenys (fruktozės metabolinis kelias beveik toks pats kaip etilo alkoholio). Tik kepenys sugeba metabolinti fruktozę, nė viena kita organizmo ląstelė (išskyrus spermatozoidus) neturi tam reikalingų fermentų.
Fruktozės perteklius taip pat didina riziką susirgti podagra.
Fruktozės vartojimas didina LDL, trigliceridų ir apolipoprotein-B lygius kraujyje. Tai baltymas, dėl kurio ant kraujagyslių sienelių gali susidaryti plokštelinės apnašos, kurios sukelia širdies ir kraujagyslių ligas.
Nors fruktozės glikeminis indeksas mažas, ji stipriai mažina ir jautrumą insulinui, t. y. blogina antro tipo diabeto būklę (antro tipo diabetas iš esmės ir yra toli pažengęs sisteminis atsparumas (nejautrumas) insulinui).
Dėl galimų neigiamų pasekmių medikai rekomenduoja riboti fruktozės suvartojimą, vartoti labai saikingai.
Gudukas
Gudukas (Rozites) – nuosėdinių (Cortinariaceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga:
Brahmačarja
Brahmačarja – vienas iš keturių vedų šventraščiais pagrįstas gyvenimo tarpsnis (ašrama), kurį privalėdavo nueiti trijų aukščiausiųjų socialinių sluoksnių (varnų) atstovai: brahmanas, kšatrijas ir vaišijas. Tai skaistus jaunystės laikotarpis, skirtas studijoms. Jaunas vyras keletą metų būdavo mokiniu. Jis gyvendavo dvasinio mokytojo namuose, laikydamasis jo nurodymų religijos ir dvasingumo klausimais. Brahmačarja gyvenimo tarpsnis pirmiausia buvo skirtas dvasinių vertybių puoselėjimui. Protinis lavinimasis bei įvairių įgūdžių gludinimas buvo pagalbinė kilnių būdo bruožų ugdymo priemonė, kuri turėjo paskatinti savirealizaciją. Net ir iš karališkos kilmės sūnaus buvo tikimasi, jog jis iškęs rūsčias ir griežtas pratybas. Šiais laikais tik nedaugelis hinduistų griežtai laikosi visų senovės išminčių nurodymų.
Pareigos
Brahmačarja turėjo vykdyti šiuos įsipareigojimus:
Žemė (laikraštis)
Žemė – savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“ priedas, leistas 1907–1911 m., 1918–1919 m. Vilniuje ir 1919–1928 m. Kaune.
Istorija
Ėjo dukart per mėnesį, 1918–1920 m. – nereguliariai, 1928 m. – savaitraštis. Leido Felicija Bortkevičienė, akcinė bendrovė „Varpas“. Spausdino J. Zavadskio spaustuvė Vilniuje, Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 365 numeriai.
Rašė augalininkystės, gyvulininkystės, žemdirbystės, sodininkystės ir kitais klausimais.
Bendradarbiavo P. Bliūdžius, K. Grinius, K. Jašinskas, S. Klimas, J. Krikščiūnas, K. Stukas, P. Vitkauskas ir kt.
Redagavo K. Alyta, P. Gaidelionis, K. Gaigalytė, V. Mickevičaitė, V. Oškinis.
Vanagų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. Panaikinta iki 1948 m.
Chelmo stačiatikių dekanatas
Chelmo stačiatikių dekanatas  – vienas iš penkių Liublino-Chelmo stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanatas ribojasi su Terespolio, Liublino ir Zamostės dekanatais. Dekanato centras yra Chelmo mieste.
Parapijos
Dekanate yra 3 parapijos:
Žemaičių vyskupas
thumb|125px|Vyskupijos herbas Žemaičių vyskupas – Žemaičių vyskupijos, veikusios 1417–1926 m. Žemaitijoje valdytojas.
Istorija
thumb|Žemaitijos vyskupijos [[Kapitula|kapitulos herbas, 1738 m.]] Žemaičių vyskupijos istorijos pradžia – 1413 m., kai Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir Lenkijos karalius Jogaila su lenkų kunigais atvyko krikštyti žemaičių. Iškilus nesusipratimams su Kryžiuočių ordinu vyskupija įsteigta nebuvo. 1417 m. vasarą Konstanco susirinkimas nutarė pakartotinai kartu su Vytautu į Žemaitiją pasiųsti delegaciją. Ji turėjo baigti žemaičių krikštą ir įsteigti vyskupiją. 1417 m. spalio 23 d. Vytauto aktu patvirtintas vyskupijos įsteigimo faktas, o spalio 24 d. Konstanco susirinkimo atstovas Vilniaus katedros kleboną Motiejų Vilnietį (Trakiškį) konsekravo vyskupu ir paskyrė į Žemaitiją. Vyskupijos centru buvo pasirinkti Medininkai (dab. Varniai), vyskupijai suteiktas Medininkų vardas. Vėliau ji pavadinta Žemaičių vyskupija. Rusijos caro valdžia 1840 m. Žemaičių vyskupiją pavadino Telšių vyskupija, bet pavadinimas neprigijo. Po 1863 m. sukilimo caro patvirtintu nutarimu, nesuderinus su popiežiumi, Žemaičių vyskupijos centras iš Varnių 1864 m. iškeltas į Kauną, bet tik 1883 m. popiežius Leonas XIII įteisino Žemaičių vyskupijos centro perkėlimą, oficialiai tai atlikta 1895 m. 1926 m. įsteigta Kauno arkivyskupija.
Žemaitijos vyskupijos istorija traukia daugelio istorikų dėmesį. Vis dėlto klausimų, į kuriuos neatsakyta, lieka dar nemažai, nes trūksta dokumentų, kurie paaiškintų atskirus faktus, įvykius ilgoje Žemaičių vyskupijos gyvavimo istorijoje. Tas pats ir kalbant apie Žemaitijos vyskupus. Jų sąrašą yra pateikęs Motiejus Valančius, tačiau vėlesni istorikų tyrinėjimai parodė, kad jame išspausdinta vyskupų eilė nėra visai teisinga, ypač supainiota XV a. ir iš dalies XVI a. vyskupų eilė ir vyskupavimo datos. Žemaičių vyskupų sąrašo sudarymui, dirbdamas Vatikano archyvuose, daug dėmesio yra skyręs istorikas Zenonas Ivinskis. Jo surinkti faktai apie Žemaičių vyskupus iki XVIII a. išspausdinti 1987 m. Romoje išleistoje Z. Ivinskio knygoje „Krikščionybė Lietuvoje“. Čia, kaip yra nurodęs Z. Ivinskis, visos pavardės dokumentuotos autentiškai pagal Vatikano archyvų šaltinius.
Žemaičių vyskupų charakteristiką, rašydamas habilitacinį darbą „Žemaičių vyskupija nuo XV iki XVII a. pradžios: sandara ir aprūpinimas“ yra tyrinėjęs ir lenkų istorikas G. Blaščikas (Blaszczyk). Konkretų XV–XVI a. Žemaičių vyskupų sąrašą pateikia ir 1984 m. Romoje išleisto „Codex mednicensis seu Samogitiae dioecesis” I dalis (sudarė Paulius Jatulis). Remiantis juo bei Z. Ivinskio ir G. Blaščiko pateiktais faktais, sudarytas šis Žemaičių vyskupų sąrašas.
Vieną naujausių, šiuo metu labiausiai vertinamų Žemaičių vyskupų sąrašų, išspausdintą 1996 m. Vilniuje, Lietuvos katalikų mokslo akademijos „Metraštyje“, t. 10. parengė akademikas, profesorius, kunigas Paulius Rabikauskas SJ.
Grikis (ežeras)
Grikis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 8,5 km į pietus nuo Panočių, Dubičių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 134,8 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas ir sausas. Ežeras telkšo ~ 9 ha dydžio Grikio pelkėje kartu su į šiaurės rytus telkšančiu Grikučio ežeru. Ežero krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Kaniavėlės upės intako K-1 baseinui.
Škilinpamūšio parkas
Parkas užima apie 5 ha plotą šalia dvaro, kuriame 1839 m. dvarininkas Bistramas pastatė rūmus ir ūkinius pastatus.
Parku teka bevardis upelis, įtekantis į Mūšą.
Šalia rūmų auga mažalapių liepų eilė. Parke auga apie 15 vietinių rūšių medžių: pušų, eglių, daug lapuočių (vinkšna (skersmuo – 90 cm, aukštis – 20 m). Apie 13 introdukuotų rūšių ir formų augalų (kininės ir pilkosios tuopos, sidabriniai baltieji gluosniai, melsvaspyglės didžiosios pocūgės, sidabriniai ir europiniai maumedžiai). Yra du reti kvapieji beržai.
Parke auga paprastasis ąžuolas, kurio skersmuo – 1,5 m, o aukštis – 23 m.
Karališkieji tironai
Karališkieji tironai (Tyrannus) – tironinių (Tyrannidae) šeimos žvirblinių paukščių gentis. Stamboki, minta vabzdžiais, kuriuos pagauna skrisdami. Snapas stambus ir platus. Sparnai ilgi, nusmailėję.
Paplitę atvirose ir pusiau atvirose vietose. Gina savo teritoriją, nuveja už save stambesnius paukščius.
Kiškeliškis
Kiškeliškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Siesikų, prie Drungės upelio, netoli buvusio durpyno. Yra Kiškeliškio dvaro rūmų griuvėsiai.
Etimologija
Kiškeliškio kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Kiškis mažybinės-maloninės formos Kiškelis. Asmenvardis Kiškis kilo nuo laukinio gyvūno pavadinimo. Vietovės pavadinimas turi populiariąją vietovardžių priesagą -iškis.
Istorija
Iki 1951 m. veikė pradinė mokykla, vėliau – aštuonmetė mokykla. 1952 m. Kiškeliškio kaime tuometiniam „Vienybės“ kolūkiui priklausančiame pastate buvo įsteigta biblioteka, kuriame buvo iki 1963 m. Vėliau biblioteka perkelta į Petronių, dar vėliau – į Miliūnų kaimą. Biblioteka veikė iki 1976 metų vidurio.
Gyventojai
thumb|left|250px|Dvaro rūmai
Kauno Švč. Trejybės (Seminarijos) bažnyčia
'''Kauno Švč. Trejybės bažnyčia''' (arba Kauno seminarijos bažnyčia) – neparapinė katalikų bažnyčia, stovinti Kauno senamiestyje, A. Jakšto g. 1, Rotušės aikštės šiaurės vakariniame kampe. Vėlyvojo renesanso stiliaus, turi ir gotikos bruožų. Šalia yra Kauno kunigų seminarija. miniatiūra|200px|left|Restauruotame interjere – modernus altorius miniatiūra|250px|right|Paradinės durys iš Rotušės aikštės
Istorija
Kaune XVI a. viduryje įsikūrė vienuolės bernardinės. Jos įsigijo medinį vienuolyną. Jį 1595 m. iškeitė į mūrinį. Kauno maršalka (vėliau tapęs Minsko vaivada) Aleksandras Masalskis nupirko ir dovanojo bernardinėms naujų valdų. Miesto gaisras 1624 m. nuniokojo pastatus. Jie neatstatinėti, o visa teritorija planuota iš naujo.
1625–1634 m. išmūryta bažnyčia ir vienuolynas (fundavo A. Masalskis). Į bažnyčios vakarų sienos apačią įjungta buvusio namo siena, o į centrinius vienuolyno rūmus – buvusio namo galas su arkiniu įvažiavimu. Vienuolyno teritorija apjuosta aukšta mūro siena. Į ją įjungti anksčiau stovėjusių trijų namų galai. Bažnyčią 1668 m. nuniokojo gaisras, sudegė archyvas. Atstatyta bažnyčia konsekruota 1703 m. XVIII a. paaukštintas varpinės bokštas.
1782 m. išmūryta tvora, atskyrusi ūkinį kiemą (1938 m. didesnė dalis tvoros nugriauta). Vienuolyno Dabravolės ir Zapyškio palivarkai 1795 m. atiteko Prūsijai. Vietoj jų paskirtas Ašmenos apskrities Remizavo palivarkas.
Vienuolynas 1864 m. uždarytas. Jo vakarinėje dalyje įsikūrė iš Varnių atkelta Žemaičių vyskupijos būstinė su kunigų seminarija. Rytinė dalis su bažnyčia atiteko Kauno parapijai (tik iki 1935 m. centrinių rūmų pirmame aukšte buvo seminarijos biblioteka).
Netoli bažnyčios, pietų pusėje, XVII a. pastatyta Šv. Jurgio bažnyčios varpinė su vartais apatinėje dalyje, vedančiais į bernardinų (vyrų) vienuolyną. Pagal inžinieriaus Karolio Reisono 1933 m. projektą tarp bokšto ir Švč. Trejybės bažnyčios įterptas 3 aukštų kunigų seminarijos administracinis pastatas.
Nepriklausomybės metais ši bažnyčia buvo parapinė. 1938 m. bažnyčia atiduota saleziečiams. 1939 m. pagal architekto prof. Mykolo Songailos projektą buvo pertvarkytas bažnyčios vidus. 1942–1944 m. parapijos klebonas salezietis Bronius Paukštys (1897–1966), kitų kunigų padedamas, išgelbėjo apie 200 žydų.
1940 m. parapija turėjo 5643 parapijiečius. Po Antrojo pasaulinio karo dar kurį laiką naudota seminarijos tikslais.
Bažnyčia nuo 1962 m. uždaryta, interjeras sunaikintas, atiduota knygų bazės sandėliui. Pagal architektų Birutės Kugevičienės ir Liudos Perevičienės projektus 1969 m. pradėta rekonstruoti ir restauruoti bažnyčia, buvęs vienuolynas. 1978 m. šventovė perduota Kunigų seminarijai. Švč. Trejybės bažnyčią seminarija savo lėšomis restauravo, įrengė šiuolaikinį interjerą – modernų altorių, sietynus, vargonus, vitražus. 1982 m. vasario 17 d. dar remontuoti nebaigtoje bažnyčioje vyskupas Liudvikas Povilonis laikė pirmąsias koncelebruotines Šv. Mišias.
Architektūra
Bažnyčia vėlyvojo renesanso stiliaus (turi ir gotikos bruožų), halinė, su priestatais ir bokštu prie šono. Ant aukšto stogo ir apsidės yra bokšteliai. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Skliautai žvaigždiniai ir kryžminiai. Yra 9 altoriai. Prie bažnyčios šliejasi mūrinis 3 aukštų kunigų seminarijos pastatas ir 2 aukštų mūriniai buvusio vienuolyno centriniai rūmai, sujungti su tarpiniu 2 aukštų korpusu. Ansamblio teritoriją supa aukšta mūro tvora.
Turgaus aikštė
thumb|200px|left|[[Žagarės turgaus aikštė prieš karą]] Turgaus aikštė – neužstatyta miesto ar kaimo dalis, kurioje perkami ir parduodami įvairūs daiktai. Turgaus aikštės būdavo aktyvaus miestų gyvenimo dalis, centrai. Pasižymėjo savita architektūra. Dar ir šiais laikais turgaus aikštės kai kur yra centrinėje miesto dalyje, kur greta stovi rotušė, kitų savivaldos institucijų (pvz., pirklių organizacijų, prekybos rūmų) būstinės.
Klišiai (Ukmergė)
Klišiai – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Siesikų.
Marius Jovaiša
Marius Jovaiša (g. 1973 m. birželio 21 d. Vilniuje) – leidėjas, fotografas, keliautojas, dokumentinių filmų autorius, išgarsėjęs albumu „Neregėta Lietuva” parodas ir pristatymus.
Senelis Leonas Jovaiša (g. 1921 m.), pedagogas, VU profesorius. Tėvas Eugenijus Jovaiša (g. 1950 m.), archeologas, VPU profesorius, Lietuvos Mokslų Akademijos narys ekspertas. Motina Audronė Jovaišienė, tarnautoja. Sesuo Indrė Jovaišaitė-Blaževičienė.
Biografija
1991 m. baigė Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą. 1991–1995 m. Vilniaus pedagoginiame universitete studijavo istoriją. 1993 m. Vaxjo universitete (Švedija) baigė kompiuterių mokslus (duomenų tinklai ir saugumas).
1994-2008 m. reklamos agentūrų „Etnomedija”, „Etnora“, „MIA“ ir „Euro RSCG MIA“ vadovas, 2004–2008 m. Lietuvos reklamos biuro (reklamos savitvarkos organizacija) valdybos pirmininkas, 2005–2008 m. Lietuvos reklamos biuro Arbitražo komisijos pirmininkas, nuo 2008 m. UAB „Unseen Pictures“ direktorius. Organizavo „Neregėtos Lietuvos” parodas ir pristatymus Australijoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Airijoje, Argentinoje, JAV, Kanadoje ir kitose šalyse.
Žmona Brigita Jovaišienė (g. 1976 m.), vadybininkė. Turi keturis vaikus.
Svarbiausi darbai ir parodos
Asmeninės parodos:
Žaibo nušviesti
Siužetas
Filmas „Žaibo nušviesti“ sukurtas Jolitos Skablauskaitės, Petro ir Povilo Dirgėlų novelių motyvais. Jį sudaro trys atskiros novelės apie žmones, nepritampančius visuomenėje, gyvenančius savo dvasinių išgyvenimų ir fantazijų pasaulyje.
UEFA čempionų taurė 1982–1983 m.
UEFA čempionų taurė 1982–1983 m. – 28-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1982 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1983 m. gegužės 25 d. finale laimėjęs prieš.
Raudonakis akmenyninis ešerys
Raudonakis akmenyninis ešerys (Ambloplites rupestris) – ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos gėlavandenė žuvis.
Savo išvaizda panašus į Micropterus dolomieui, bet yra mažesnis. Kūnas iki 43 cm ilgio. Svoris – iki 1,4 kg. Pasižymi slepiamąja spalva, todėl labai lengvai prisitaiko prie įvairių povandeninių objektų. Minta mažesnėmis žuvimis, vabzdžiais ir vėžiagyviais.
Paplitęs JAV Šv. Lauryno upėje, Misisipės baseine, Didžiųjų ežerų regione.
Žaiginys
Žaiginys – miestelis Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytuose. Seniūnaitijos centras. Miestelio išdėstymas radialinio plano. Stovi medinė Žaiginio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1917 m.,), veikia Žaiginio Pranciškaus Šivickio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-60055), nuo 2003 m. veikia kaimo bendruomenė „Bitupis“. Miesteliu prateka Sandrava, pietryčiuose plyti Žaiginio miškas. Keliai į Betygalą, Šiluvą, Burbiškius, Papušynį.
thumb|left|250px|Vienas buvusių dvaro pastatų (Svirnas) miniatiūra|250px|left|[[Sandrava Žaiginyje]]
William N'Gounou
Viljamas Tondžis N’Gunu (William Tonji N’Gounou; g. 1983 m. liepos 31 d.) – Nigerio futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Žaiginys
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš žodžio žaiginys („sukartos kartys lauke pašarui ar javams džiovinti“).
William N'Gounou
Futbolininko profesionalo karjerą 2008 m. pradėjo Švedijoje. 2011 m. debiutavo Nigerio rinktinėje. 2012 m. Afrikos Tautų taurės varžybose įmušė pirmą istorijoje Nigerio įvartį (į Tuniso vartus) Afrikos Tautų taurės čempionate.
Žaiginys
Istorija
1907–1915 m. veikė privati mokykla (vėliau sudegė).
LTSR metais miestelis buvo Žaiginio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Grikutis
Grikutis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 8,5 km į pietus nuo Panočių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,26 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 134,8 m. Krantai žemi, pelkėti, ežeras telkšo ~ 9 ha dydžio Grikio pelkės rytinėje dalyje kartu su į pietvakarius esančiu Grikio ežeru. Ežerą supa Drucminų ir Podubičių miškai. Ežeras nenutekantis, priklauso Kaniavėlės intako K-1 baseinui.
Luokesai
Luokesai – ežeras Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į pietus nuo Molėtų, tarp plentų vakaruose ir  rytuose.
Ežero plotas 107,4 ha. Ilgis iš vakarų į rytus 2,43 km, didžiausias plotis 0,83 km. Paviršiaus altitudė 146,1 m. Didžiausias gylis 43,8 m dviejose vietose – ežero viduryje ir vakarinėje dalyse, vidutinis gylis 14,4 m. Ežeras rininės kilmės. Baseino plotas 6,0 km². Kranto linija vingiuota, jos ilgis 6,53 km, su salų krantais 7,66 km. Šiaurės vakarų ir pietinis krantai statūs, aukšti, apaugę mišku, šiaurinis ir rytinis krantai – lėkšti, kai kur pelkėti. Ežerą supa Ąžuolijos, Berželių, Varelių, Žagarinės, Duobužių miškai. Yra 2 miškingos salos ežero šiaurės rytų dalyje (1,78 ha ir 0,92 ha).
Pietuose įteka Luokesaičio upelis iš Luokesaičio ežero, rytuose išteka Kirneilė į Kirneilio ežerą. Ežeras priklauso Šventosios baseinui. Ežero pratakumas 12 %.
Prie ežero įsikūrę Luokesos, Ažuluokesos, Paluokesos kaimai. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos, rytinėje pakrantėje yra stovyklavietė. 2001 m. ir 2002 m. ežere aptiktos 2 polinės senovės gyvenvietės.
Ežerėvardis kildinamas nuo žodžių luokas („lūgnas, liūnas“), luoknas („luognas, vandens užliejama vieta, vadaksnis“). Pirminė reikšmė galbūt susijusi su („lėpti, glebti, linkti“).
Katišius
Katišius tai:
Pilsotas
thumb|180px|Kuršių žemės Pilsotas – kuršių žemė, kurią sudarė siauras žemės ruožas palei pajūrį prie Dangės upės, tarp Kuršių marių ir Ceklio. Šiaurėje ribojosi su Mėguva.
Šios žemės ribose dabar yra Kretingalė, Plikiai, Dargužiai (Dargužiuose 2003 m. aptikta XI-XII a. kuršių gyvenvietė). Didžiausias miestas Klaipėda. Daugiausiai kuršių paminklų Pilsote išsidėstę Dangės ir Smeltalės upių pakrantėse.
Kavkaz Center
Kavkaz Center – privati Čečėnijos sukilėlius palaikanti interneto svetainė, jos pačios teigimu siekianti būti „nepriklausoma, tarptautine ir islamiška čečėnų interneto agentūra“ ir „neatstovaujanti jokių valstybinių struktūrų nuomonės“.
Kavkaz center 1999 m. kovą Grozne, Čečėnijoje įkūrė buvusio Čečėnijos informacijos ministro ir tuometinio „nacionalinio informacijos centro“ vadovo Movladžio Udugovo vadovaujamas Nacionalinis strateginių tyrimų ir politinių technologijų centras.
Veikla Lietuvoje
Kurį laiką svetainės tarnybinė stotis buvo Lietuvoje. Dėl to protestavo Rusija, kadangi svetainėje buvo pateikiami faktai ir nuomonės, prieštaraujantys Rusijos politikai Kaukazo regione.
2004 m. rugsėjį svetainė buvo uždaryta ir iškelta byla dėl tautinės neapykantos kurstymo, o tarnybinę stotį paėmė Valstybės saugumo departamentas. Tai įvyko po to, kai svetainėje buvo paskelbtas čečėnų vado Šamilio Basajevo laiškas, kuriame jis prisiima atsakomybę dėl Beslano mokyklos įkaitų krizės bei publikuotos pasiruošimo šiam išpuoliui nuotraukos.
Kitas skandalas kilo, kai tarnybinę stotį į savo butą Seimo viešbutyje norėjusiam perkelti ir taip nuo VSD veiksmų ją apginti siekusiam parlamentarui Petrui Gražuliui buvo atjungtas interneto ryšys.
Svetainės priešininkai kaip argumentu, kodėl ją reikia uždaryti, rėmėsi oficialios Rusijos valdžios teroristu laikomo čečėnų lauko vado Šamilio Basajevo pareiškimu, pateiktu svetainėje, kurio pateikimo faktas (Rusijos ir VSD vertinimu) daro šią svetainę teroristine, taip pat keleto radikalių dalyvių svetainės forume išsakytomis mintimis. Tuo tarpu svetainės idėjiniai šalininkai teigė, kad visos informavimo priemonės skelbia teroristų ir nusikaltėlių žodžius, ir niekas jų už tai niekur demokratinėse šalyse neuždaro. Taip pat argumentuota, jog Kavkaz Center tėra naujienų svetainė, o radikalių minčių yra pareiškiama daugelyje lietuviškų forumų ir jos netrinamos.