cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Port Lokas
Miestas turi savo futbolo komandą „Bai Bureh Warriors“, kuri žaidžia Nacionalinėje futbolo Siera Leonės pirmojoje lygoje, kuri yra antra pagal pajėgumą šalies futbolo lyga.
Štombergas
Štombergas:
Kazimieravo ežeras
Kazimieravo ežeras - ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, 4 km į pietvakarius nuo Paberžės, prie Kazimieravo kaimo, Kazimieravo ornitologiniame draustinyje. Ilgis iš šiaurės į pietus - 0,92 km, plotis iki 0,63 km. Altitudė 128 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis aukštesnis. Į vakarus ir šiaurę plyti ~ 80 ha pelkė. Į rytus ir pietus auga miškas. Pietuose įteka Skardžiaus upelis, šiaurėje išteka link Marijampolio tvenkinio Musės intakas Savenė.
Seredžiaus II piliakalnis
Seredžiaus II piliakalnis (Palocėliai, Seredžiaus piliavietė) – piliakalnis (A1936) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Seredžiaus pietinėje dalyje, Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas nuo plento centrinės Seredžiaus sankryžos miestelio žemutinėje dalyje pasukus keliu į dešinę pietų kryptimi ir toliau į kairę rytų kryptimi palei Nemuną – iš viso 600 m, yra kairėje, šiaurėje.
Piliakalnis
thumb|100px|left|Seredžiaus Palocėlių piliakalnis
Piliakalnis yra Nemuno ir Dubysos santakoje, jų dešiniuosiuose krantuose, 700 m į pietryčius nuo Seredžiaus pirmojo piliakalnio. Piliakalnį sudaro rytinė kalvelė ir nuo jo į vakarus esantis pylimas. Aikštelė beveik kvadratinė, 50x55 m dydžio. Vakarinėje pusėje, už 30 m pločio griovio supiltas 65 m ilgio, 20 m pločio, 5,5 m aukščio pylimas, pailgas pietų – šiaurės kryptimi. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.
Piliakalnis apardytas Naujųjų laikų dvarvietės, arimų, Nemuno potvynių, dabar dirvonuoja.
Tyrimai
thumb|100px|left|Seredžiaus Palocėlių piliakalnis2000–2002 m. Linas Kvizikevičius rytinio piliakalnio centre, aikštelėje ištyrė 25 m² plotą, po 120 cm storio XVII a.–XVIII a. dvarvietės sluoksniu aptiko storą (kasta iki 3 m gylio, bet sluoksnio apačia nepasiekta) supilto žvyro sluoksnį su plytgaliais, molio tinku, geležinėmis vinimis, žalvarine skardele. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. pradžia.
Astraviškiai
Astraviškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Dietkauščiznos, 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo Astraviškių ežerėlis, teka Dysna.
Betūtis šovinys
thumb|right|200px|Išardytas 4,7×33 mm kalibro šovinys. Kulka būna visiškai pasislėpusi parako užtaise, kulkos kanalą dengia plastikinis kamštis. Betūtis šovinys  – šovinys, kuris vietoj tūtos (tūtelės) turi tūtos pavidalo presuoto parako užtaisą, prie kurio priklijuoti kulka (sviedinys) ir padegamoji kapsulė. Kitas variantas – kulka yra presuoto parako blokelio viduje.
Betūtis šovinys naudojamas kai kurių šiuolaikinių tankų pabūkluose.
Betūčių šovinių privalumai:
Šoviniai su parako užtaisu kulkoje
Tokius šovinius vėl kūrė Antrojo pasaulinio karo metais. III Reiche buvo sukurti betūčiai pistoletų šoviniai, bet jų taip ir nepradėjo gaminti.
XX a. 8-tą dešimtmetį tokius šovinius sukūrė Italijos kompanija Fiocchi Munizioni, o juos naudojantį pistoletą kulkosvaidį Benelli CB M2 – kompanija Benelli. Šio ginklo naudojami 9 mm kalibro pistoletiniai šoviniai yra galingesni už standartinius 9×19 mm Parabellum šovinius. Tačiau tuo metu buvo sumažėjusi paklausa pistoletams kulkosvaiodžiams, kadangi masiškai plito šturmo šautuvai, naudojantys tarpinius šovinius.
Betūčius šovinius su užtaise galinėje sviedinio dalyje naudojo ir Japonijos aviacinė patranka Ho-401. Šių šovinių sviedinių balistika buvo prasta dėl mažo greičio, tad jie tiko tik antžeminiams taikiniams apšaudyti iš arti.
Nepaisant to, kad betūčių šovinių sviediniuose esantis nepakankamas parako kiekis yra per mažo galingumo, betūtes granatas naudoja kai kurie granatsvaidžiai – povamzdiniai GP-25 ir GP-30 bei automatiniais AGS-40 Balkan.
Žabiru
Paplitę nuo Meksikos iki Argentinos. Gyvena didelėmis grupėmis prie upių ir tvenkinių. Minta žuvimis, moliuskais ir varliagyviais, kartais smulkiais žinduoliais.
Lizdą įsirengia aukštai medžiuose. Peri nuo rugpjūčio iki rugsėjo mėn. Deda 2-4 kiaušinius. Paeiliui peri abu poros nariai.
Obnižė
Obnižė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Drohičino, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 79 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Guillaume Amontons
Guillaume Amontons (1663 m. rugpjūčio 31 d. – 1705 m. spalio 11 d.) – prancūzų fizikas ir mokslinių instrumentų išradėjas. Smarkiai patobulino barometrą, psichrometrą ir termometrą.
Jo vardu pavadintas Amontonso krateris, esantis Mėnulyje.
Aloyzas Zairys
Aloyzas Zairys (1940 m. balandžio 8 d. Satarečiuje, Utenos rajonas – 2009 m. balandžio 3 d. Jurbarke) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Ankstyvoje vaikystėje neteko tėvų. 1941 m. dėl galvos traumos darbe mirė tėvas, 1942 m. dėl ligos mirė motina. Augo pas senelę Stasiškiuose, nuo 1956 m. – pas motinos brolį. Baigė Vaiskūnų pradžios, 1955 m. Dubuliškio septynmetę mokyklas, 1959 m. Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1965 m. Lietuvos veterinarijos akademiją. Įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.
1989–1995 m. Alytaus UAB „Vijūnė“ direktorius, UAB „Eudora“ Vilniaus filialo direktorius. 1995–1997 m. Tauragės apskrities viršininko administracijos Jurbarko rajono žemės ūkio valdybos viršininkas.
1990–1995 m. Jurbarko rajono tarybos deputatas, 1995–2009 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.
Lietuvos demokratinės darbo partijos Jurbarko rajono tarybos pirmininkas. 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
Palaidotas Jurbarko miesto senosiose kapinėse.
Žmona – Birutė, sūnus Robertas, Arūnas, Audronis.
Skirsnemunės piliakalnis
Skirsnemunės piliakalnis – buvęs piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Skirsnemunės pietinėje dalyje, Skirsnemunės seniūnija.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo kryžiuočių Skirsnemunės (Kristmemelio) pilis, pastatyta 1313 m. ir stovėjusi iki 1328 m. Pilį 1314 m. rudenį puolė didžiojo kunigaikščio Vytenio kariuomenė, tačiau neužėmė. Nesėkmingas pilies puolimas buvo ir 1324 m. vasarą, tačiau dėl lietuvių spaudimo 1328 m. pilis buvo apleista. Neaišku, ar šioje vietoje vėliau buvo atstatyta nauja Skirsnemunės pilis, kurią 1409 m. sunaikino žemaičiai.
Naroikos
Naroikos  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 9 km į šiaurės rytus nuo Drohičino, apie 12 km į vakarus nuo Semiatyčių ir apie 79 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime gyvena rusėnai, podlašukų ir polešukų etninės grupės.
Istorija
X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1508 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK. Kaimas tuo metu priklausė Mykolas Glinskiui. Kaimas buvo užrašomas Narojty, Narojczyce, Narowicze ir Narejko. 1865–1866 m. pastatyta Šv. Kosmos ir Damijono cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Tais laikais kaimas buvo Bielsko apskrities Naroikų valsčiaus centras. 1996 m. įkurta Narojkų Šv. Kosmio ir Damjano parapija.
Judo laiškas
Judo laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Laiško autorius vadina save Judu, Jokūbo broliu. Tai reiškia, kad jis galėjo būti vienas iš Jėzaus „brolių“ ar „pusbrolių“, minimų evangelijose. Šiuo laišku siekiama sustiprinti krikščionis, kad jie galėtų atremti klaidų skleidėjų mokymus. Judo laiško tekstas iš dalies sutampa su Antrojo Petro laiško antru skyriumi.
Turinys
Laiško autorius ragina kovoti už tikėjimą, perspėja apie klaidų skleidėjus, cituoja ištrauką iš apokrifinės Enocho knygos. Laiškas užbaigiamas šlovinimo malda.
Autentiškumas
Euzebijus „Ekliaziastinėje istorijoje“ jį priskiria „Antilegomena“ arba ginčytiniems raštams, nors Judo laiškas ir buvo daugelio pripažįstamas. Abejones dėl šio laiško autentiškumo sustiprino tai, kad jame cituojama apokrifinė Enocho knyga. Origenas (veikale „Prieš Celsą“), Jeronimas ir Augustinas Judo laiško nelaikė kanoniniu.
Władysław Tryliński
Vladislav Trilinski (1878 m. birželio 20 d. Telšiuose, Rusijos imperija – 1956 m. vasario 6 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – komunikacijų ir transporto inžinierius, išradėjas.
Šulcas
Šulcas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šulcienė (ištekėjusi moteris) ir Šulcaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bagdononių apylinkė
Bagdononių apylinkė (iki 1971 m. Bagdanonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Granapolio apylinkės ir dalies Kazokiškių II apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Čižiūnų apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1973 m. kovo 28 d. Bagdononių apylinkė prijungta prie Semeliškių apylinkės.
Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla
Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškyje., Dariaus ir Girėno g. 27, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190910578. Pavadinta lakūnų S. Dariaus ir S. Girėno vardu.
Istorija
Pradėjusi veikti pokaryje, 1947 m. kaip rusų mokykla, iki šių dienų patyrė visų istorinių-politinių laikotarpių įtaką pedagoginės minties, mokymo ir auklėjimo raidai. Pirmieji moksleiviai mokėsi pastate Laisvės alėjoje, kiti dabartinėje Vinco Kudirkos mokykloje, kol jai buvo paskirta nuolatinė vieta - nedidelis ir jaukus pastatas Dariaus ir Girėno gatvėje. Tai vienas seniausių mokyklų pastatų Radviliškyje, kuriame anksčiau veikė progimnazija.
Rajono tarybos sprendimu nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. mokykla prijungimo būdu reorganizuota į Radviliškio Gražinos pagrindinę mokyklą.
Stasys Makūnas
Stasys Makūnas (g. 1956 m. spalio 19 d. Zapyškyje) – Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1963 m. pradėjo lankyti Zapyškio aštuonmetę mokyklą, 1971–1974 m. mokėsi Kauno 2-oje vidurinėje mokykloje. 1974–1980 m. studijavo Kauno medicinos instituto Gydomajame fakultete.
1980–1981 m. Vilniaus miesto 2-osios klinikinės ligoninės gydytojas internas, 1981–1984 m. Trakų rajono Aukštadvario tuberkuliozinės ligoninės gydytojas. Nuo 1984 m. Jurbarko rajono centrinės ligoninės gydytojas psichiatras, 1992–1993 m. – vyriausiojo gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams. Nuo 2003 m. UAB „Jurbarko šeimos klinika“ direktorius. Jurbarko rajono psichikos sveikatos centro gydytojas psichiatras.
1995–2007 m. ir 2016–2019 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.
Nuo 1988 m. vasaros dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. Buvo išrinktas Sąjūdžio Jurbarko tarybos pirmininku, Sąjūdžio seimo nariu. 1993–1995 m. Tėvynės sąjungos Jurbarko skyriaus narys.
Žmona Onutė, gydytoja. Vaikai Darius, Skirmantė, Viktorija.
Devono sala
thumb|150px|right|Vaizdas iš kosmoso
Devono sala – sala Kanados Arktiniame salyne, priklausanti Nunavuto teritorijai – Kanada. Sala užima 55 247 km². Tai yra 27 pagal dydį pasaulyje, 6 pagal dydį Kanadoje bei didžiausia neapgyvendinta sala Žemėje. Rytinę salos dalį skalauja Bafino jūra.
Dėl santykinai didelio aukščio virš jūros lygio ir padėties tolimojoje šiaurėje, Devono saloje yra tik nedidelė avijaučių, nedidelių paukščių ir žinduolių populiacija. Gyvūnija randama daugiausia Truelove žemumoje, kurioje yra palankus mikroklimatas, kuris leidžia išsilaikyti santykinai vešliai arktinei augalijai. Temperatūra trumpu šiltuoju sezonu (40-55 dienos) retai pakyla virš 10 °C, o žiemą nukrenta iki -50 °C.
1924 m. saloje buvo įkurta gyvenvietė Dundas Harbour, tačiau dėl atšiauraus klimato apleista 1951 m.
Roisas
Roisas  – upė centrinėje ir šiaurės Šveicarijoje; Arės (Reino baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Alpėse, Gotardo masyve. Aukštupyje teka Urserentalio slėniu, prateka Šiolingeno tarpekliu (kur virš upės Sankt Gotardo perėjoje įrengtas garsus Velnio tiltas). Upė prateka Keturių Kantonų ežerą. Toliau teka į šiaurę, įteka į Arę ties Brugu.
Svarbiausi intakai: Mažoji Emė, Lorcė. Ant upės įrengta keletas užtvankų. Roisas teka trijų kantonų teritorijomis: Urio, Liucernos bei Argau, taip pat Cugo ir Ciuricho kantonų ribomis. Prie jos yra šie miestai: Andermatas, Altdorfas, Liucerna, Melingenas, Brugas.
Šumacheris
Šumacheris − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zombie Nation
Zombie Nation – vokiškas techno ir elektro muzikos projektas - grupė. Jis sukurtas miuncheniečio didžėjaus, atlikėjo ir prodiuserio Florijano Senfterio, slapyvardžiu Splank!, 1998 metais. Iki 1999 projekte dalyvavo ir Emanuelis Guentheris, slapyvardžiu Mooner.
Pirmasis Zombie Nation albumas buvo išleistas 1999 pavasarį didžėjaus Hell įrašų kompanijos - „International Dj Gigolo Records“. „Kernkraft 400“, vieno iš pirmojo albumo įrašų, remiksas užėmė aukščiausias pozicijas pasaulio dainų topuose ir buvo apdovanotas auksiniais ir platininiais diskais, kuriuos atlikėjas pasikabino savo namų tualete, taip maištaudamas prieš komercinę muziką. Nuo 2001 metų F. Senfteris leido naujus muzikos įrašus skirtingose muzikos kompanijose Zombie Nation ir kitu, John Starlight, pseudonimu. 2002 jis neatnaujino kontrakto su „International Dj Gigolo Records“ ir įkūrė savo įrašų kompaniją, „Dekathlon Records“, kurioje 2003 metais išleido antrąjį albumą „Absorber“. 2005 buvo įkurtas „Dekathlon Records“ padalinys, šįkart John Starlight vardu, - „UKW Records“. Šiame padalinyje 2006 pasirodė ir garsiausias jo albumas - „Black Toys“.
Dabar F. Senfteris leidžia dainas abiejose savo įrašų kompanijose Zombie Nation vardu. 2007 vasarą jis sukūrė muzikinį duetą su atlikėju Tiga, ZZT, o jų daina „Lower State of Consciousness“, sulaukė didelio elektroninės muzikos kritikų pripažinimo. Naujausio Zombie Nation singlo „Gizmode“ vaizdo klipas jau rodomas per daugelį muzikinių kanalų.
Kietkalnis
Kietkalnis – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Luokės.
CJSO Kaunas
CJSO Kaunas – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, žaidęs pirmenybėse tarpukariu.
Istorija
Jaunalietuvių sporto organizacija (JSO) įkurta 1931 m. kaip „Jaunosios Lietuvos“ atstovas sporte. Pirmąją klubo vadovybę sudarė Geležinis (pirmininkas), Kenstavičius, Sluoksnavičius, Bulvičaitė ir Leimonas. 1939 m. buvo apie 300 JSO klubų. CJSO buvo veikliausias, kiti aktyviausi buvo JSO Kybartai, JSO Panevėžys, JSO Ukmergė, JSO Zarasai, JSO Skuodas ir kiti. JSO kultyvavo visas sporto šakas, išskyrus šaudymą.
Astrovka
Astrovka – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Obelių.
Vilkiškės
Vilkiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kaišiadorių, Palomenės kryptimi, prie kelio ir Rudijos upelio. Veikia Vilkiškių koplyčia, kapinės.
Etimologija
miniatiūra|240px|left|Koplyčia Vilkiškių kapinėse miniatiūra|240px|left|Poilsio zona Vilkiškėse prie tvenkinio
Vardas kildinimas iš gyvūno vilkas su vietovardine priesaga ir galūne -iškės. Tačiau Kaišiadorių rajone žinoma ir asmens pavardė Vilkas, kas leidžia spėti, kad tai gali būti asmenvardinis vietovardis.
Istorija
Pirmasis paminėjimas yra 1739 m. Žaslių parapijos krikšto knygoje.
XIX a. pab. buvo Vilkiškių kaimas ir palivarkas Trakų apskrities Žaslių valsčiuje, Smilgių apylinkėje. Priklausė Palomenės dvarui. 1866 m. palivarke gyveno 50 žmonių (3 stačiatikiai, 41 katalikas, 5 sentikiai, 1 evangelikas), o kaime 154 katalikai ir 5 žydai.
1923 m. Vilkiškių kaime buvo 51 ūkis (kiemas) ir 276 gyventojai, Vilkiškių dvare – 1 ūkis (kiemas) ir 9 gyventojai.
Klaipėda
Klaipėda – trečias pagal gyventojų skaičių ir plotą Lietuvos miestas, įsikūręs Vakarų Lietuvoje, Pajūrio žemumoje, ties Kuršių marių ir Baltijos jūros santakos vieta. Miestas taip pat yra Klaipėdos apskrities administracinis centras. Svarbiausias Vakarų Lietuvos pramonės centras, kelių, geležinkelių ir jūrų transporto mazgas. 2019 m. pab. sudarytame savivaldybių gerovės indekso reitinge Klaipėdos miestui teko trečia vieta.
Iš dalies dėl regioninės reikšmės turinčio neužšąlančio Klaipėdos uosto prie Akmenos-Danės upės žiočių, miesto istorija yra sudėtinga. 1252 m. senosios kuršių gyvenvietės vietoje pastatyta Livonijos ordino pilis, prie kurios įsikūrė miestas. Vėliau miestas priklausė Vokiečių ordinui, Prūsijos kunigaikštystei, Prūsijos karalystei ir Vokietijai. Po Pirmojo pasaulinio karo pagal Versalio taikos sutartį Klaipėda ir Klaipėdos kraštas buvo atskirtas nuo Vokietijos ir po 1923 m. inscenizuoto Klaipėdos sukilimo, teritorija prijungta prie Lietuvos. 1939 m. po vokiečių paskelbto ultimatumo Klaipėda vėl okupuota Vokietijos. 1945 m. miestas su Klaipėdos kraštu okupuotas Sovietų Sąjungos ir prijungtas prie Lietuvos TSR.
Eilę metų po Lietuvos Respublikos nepriklausomybės atkūrimo Klaipėdos miesto gyventojų skaičius mažėjo dėl gyventojų persikėlimo į Klaipėdos priemiesčius ir atokesnius kraštus. Klaipėdos miesto gyventojų skaičius sumažėjo nuo 202,929 (1989 m. surašymas) iki 162,360 (2011 m. surašymas). Statistikos departamentui besiruošiant 2021 m. surašymui buvo pastebėta, kad nuolatinių Klaipėdos miesto gyventojų skaičius pirmą kartą nuo 1991 m. buvo augantis. Fiksuotas +3,92% metinis gyventojų prieaugis.
Mieste veikia keletas muziejų (žymiausias – Lietuvos jūrų muziejus), veikia Klaipėdos dramos ir muzikinis teatrai. Žymiausi renginiai – Jūros šventė ir Pilies džiazo festivalis, kasmet pritraukiantys daug miesto svečių. Iš miesto nesunku pasiekti populiarius pajūrio kurortus, pietuose esančią Nidą ar šiaurėje įsikūrusią Palangą. Miesto globėjas – Šv. Brunonas Kverfurtietis.
miniatiūra|kairėje|[[Klaipėdos pilis|Klaipėdos pilies (Memelburgo) modelis]] miniatiūra|left|Fontanai Dangės skvere miniatiūra|left|[[Klaipėdos dramos teatras]] miniatiūra|left|Burlaivis „[[Meridianas (laivas)|Meridianas“]]
Bešaro vilaja
Bešaro vilaja yra Alžyro vakaruose, Maroko pasienyje, daugiausia Sacharos dykumoje. Sostinė – Bešaras.
Klaipėda
Etimologija
Senasis Klaipėdos pavadinimas Memel yra vandenvardinis vietovardis. Manoma, kad vietinės baltų gentys (skalviai ir galbūt kuršiai) šitaip vadino Nemuno tėkmę žemupyje, o Vokiečių ordinas šį pavadinimą tik perėmė. Piliai ir miestui toks vardas buvo suteiktas, kadangi manyta Marių sąsmauką ties Danės upe esant Nemuno žiotimis. Memelburgas minimas nuo 1252 m. rugpjūčio 1 d., kai Kuršo vyskupas Heinrichas raštu patvirtino, kad miestas bus įkurtas toje vietoje, kur stovi ir šiandien. Miestą, kaip ir Nemuno upę, vokiečiai pavadino Mėmeliu.
Šurkus
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šurkienė (ištekėjusi moteris) ir Šurkutė (mergautinė pavardė).
Klaipėda
Etimologija
Kada atsirado pavadinimas Klaipėda, nėra aišku. Šaltiniuose jis minimas nuo XV a. pradžios: Ldk Vytauto laiške 1413 m. rašoma Caloypede, 1420 m. Kryžiuočių ordino derybų su Vytautu santraukoje kalbama apie castrum Memel alias Klawppeda. Trečią kartą Klaipėdos vardas (Cleupeda) minimas 1422 m. pasirašytoje Melno taikos sutartyje. A. Cvekas dar 1898 m. sandą klai- siejo su – „atviras, tuščias, lygus, plynas“, o -pėda su pads – „padas, grįstinė, laitas, grendymas“. Viso sudurtinio žodžio prasmė reikštų žemą, lygią, plyną vietą. Tai vienas rimčiausių Klaipėdos vardo kilmės aiškinimų, kurį patvirtina ir latvis Janis Endzelynas. Tokiu atveju vietovardis tikriausiai esąs kuršiškas. Kai kurie kiti XX a. kalbininkai (Jurgis Gerulis, Pranas Skardžius, Antanas Salys) buvo linkę manyti, kad miesto pavadinimas yra asmenvardinės kilmės, tačiau tam įrodyti trūksta faktų.
Liaudies etimologija taip pat turi savą miesto vardo versiją – neva pavadinimas kilęs nuo žodžių junginio „klampi pėda“ (iš legendos apie du brolius). Teigiama, kad du lietuviai ieškoję naujos vietos prie jūros apsigyventi ir vienas nuskendęs raiste (tarmiškai „klaipoje“), palikęs tik savo pėdas (klaipa + pėda).
Geografija
Klaipėda įsikūrusi Pajūrio žemumoje ir Kuršių nerijos šiaurinėje dalyje; mieste į Klaipėdos sąsiaurį įteka Danė. Miestui priklauso Kiaulės Nugaros sala Kuršių mariose. Miesto plotas yra 110 km² – 38 % naudojama pastatams, 1,4 % keliams, 8,45 % ūkininkavimui, 14,08 % vandens, ir 38 % kt.
Klimatas
miniatiūra|dešinėje|Klaipėdos klimatą veikia [[Baltijos jūra]]
Klaipėdoje vyrauja vidutinių platumų jūrinis, pereinantis į žemyninį, klimatas, kuriam didelę įtaką daro Baltijos jūra. Žiemos švelnios arba šaltos, vasaros dažniausiai šiltos, bet atskirais metais gali pasitaikyti vėsių arba karštų. Vidutinė sausio ir vasario nakties oro temperatūra -5 °C, dienos 0 °C. Vidutinė daugiametė sausio temperatūra yra aukščiausia Lietuvoje ir siekia -1,4 °C. Liepos ir rugpjūčio dienomis oras vidutiniškai įšyla iki +20 °C, naktimis atvėsta iki +14 laipsnių. Karščiai reti, bet daugiau kaip 25 laipsnių oro temperatūra vasarą pakyla apie 12 kartų, o daugiau kaip 30 laipsnių – apie vieną kartą per metus. Žemiausia oro temperatūra yra buvusi -33 °C, aukščiausia – +34 °C. kairėje|miniatiūra|150px|[[Rūkas Klaipėdoje]] Krituliai iškrenta visus metus, bet dėl vakarinių pernašų ir jūros artumo didžiausias jų kiekis būna vasaros antrojoje pusėje bei rudenį, kai per mėnesį iškrenta iki 90 mm kritulių. Sausiausias metas – pavasaris. Sniegas iškrenta kiekvienais metais ir yra labai įprastas reiškinys žiemą bei kovo mėnesį. Tačiau dažnai pasninga ir spalį, lapkritį bei balandį. Iki 1990 m. Klaipėdoje kartais pasnigdavo ir gegužės mėnesį, o šlapdribų yra pasitaikę rugsėjį. Žiemą mieste dažna lijundra (vyraujat pietvakarių vėjui ir neigiamai oro temperatūrai), plikledis, šerkšnas, pūgos. Tarybiniais laikais yra buvę atvejų, kai dėl pūgų miestas būdavo visiškai paralyžiuotas visai dienai. Tačiau 1994 m. liepą mieste visiškai nebuvo kritulių (0,0 mm).
Perkūnijos dažnos vasarą ir rudenį. Jos Klaipėdoje būna dviejų tipų: žemyninės, kurios susidaro pučiant rytiniams vėjams šiltomis vasaros dienomis, bei jūrinės, kurios atkeliauja su vakariniais vėjais tuo atveju, kai jūra būna šiltesnė už žemyną. Šios perkūnijos ypač būdingos tada, kai po karščių rugpjūčio mėnesį virš jūros apsistoja šalta orų masė. Slenkant atmosferos frontams, perkūnija Klaipėdoje pasitaiko ir žiemą.
Viesulai Klaipėdoje reti ir buvo pastebėti tik miesto apylinkėse, dažniausiai virš Baltijos jūros. Jie buvo silpni ir krantą pasiekę sunykdavo. Tiesiogiai viesulas nėra Klaipėdos kliudęs. Tačiau škvalai vasarą galimi, nors palyginti reti. Įprastos audros nuostolių pridaro dažniau. Vasarą Klaipėdoje galima kruša, kuri pasitaiko kas keletą metų.
Speigai gana dažni, pasitaiko beveik kasmet. Klaipėdoje jie kartais būna itin grėsmingi, nes stiprų šaltį gali lydėti labai žvarbus rytų vėjas. Paskutinį kartą tokie sibirietiški speigai buvo 2006 m. sausio mėnesį.
Šurkus
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Klaipėda
Miesto dalys
Danės kairiajame krante, ties žiotimis yra Klaipėdos senamiestis (jame XIII–XV a. susiformavo stačiakampis gatvių tinklas), prie Kuršmarių – Smeltė. Dangės dešiniajame krante yra Naujamiestis (miesto centras), į šiaurę nuo jo, prie Baltijos – Giruliai (vasarvietė), Kuršių nerijoje – Smiltynė.
2001 m. gruodžio 20 d. Klaipėdos miesto savivaldybės taryba patvirtino Klaipėdos miesto gyvenamųjų rajonų schemą, pagal kurią Klaipėdos miestas buvo padalytas į 60 gyvenamųjų mikrorajonų. 2015 m. Klaipėdos savivaldybės tarybos nutarimu buvo priimtas įsakymas „Tvari urbanistinė raida“, kuriuo buvo suformuoti 13 naujų miesto rajonų su 126 mikrorajonais (kvartalais):
thumb|[[Klaipėdos senamiestis su Šv. Jono bažnyčia, 20 a. 3–4 dešimtmetis]]
Parkai ir miškai
Parkai:
Vokiečių ordinas
Manoma, kad baltų gyvenvietėse šiuolaikinio miesto teritorijoje gyventa jau nuo VII amžiaus.
miniatiūra|Senovinė Klaipėdos pilies ir miesto graviūra (1684 m.)
Klaipėdos pilis įkurta 1252 m. (Memele Castrum). Gynybinio forto statybos užbaigtos 1253 m. Memelburge įsitvirtino Livonijos ordino kariuomenės daliniai, vadovaujami magistro Eberhardo fon Zaino. Pilies įsteigimo dokumentus magistras Eberhardas pasirašė 1252 m. liepos 29 d., o rugpjūčio 1 d. Kuršo vyskupas Heinrichas fon Liucelburgas.
1323 m. pavasarį ir vasarą Gedimino vadovaujama lietuvių kariuomenė atvyko prie Nemuno ir jau užėmusi miestą apgulė Klaipėdos pilį bei nusiaubė Sembos kraštą, tokiu būdu priversdama ordiną spalio mėnesį pradėti derybas dėl paliaubų. Planuojant atsakomojo puolimo kampaniją prieš Žemaitiją, 1328 m. Livonijos ordino įgulą Memelyje pakeitė riteriai iš Prūsijos. Tačiau lietuvių grėsmė ir išpuoliai smarkiai pakenkė miesto plėtrai: 1379 m. pilis ir miestas iki pat paribių buvo nusiaubti lietuvių, o 1389 m. miestą atstatinėję darbininkai užpulti žemaičių.
1422 m. pasirašyta Melno taikos sutartis stabilizavo valstybinę sieną tarp Vokiečių ordino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ateinantiems 501 metams. Prasidėjo aktyvesnis Klaipėdos apylinkių apgyvendinimas. 1475 m. miestui suteiktos sausumos miestams būdingos Kulmo miesto teisės. Memelis liko dalimi to, kas tapo Prūsija, o vėliau ir Vokietija. Siena su Lietuva išliko nepakitusi iki pat 1919 m. Tai buvo viena ilgiausiai besitęsusių sienos sutarčių Europoje, minėta dabar jau nebegiedamame Vokietijos himno pirmajame posme Von der Maas bis an die Memel, kuriame aprašomos vokiškų žemių sienos nuo Maso upės vakaruose iki Nemuno upės rytuose.
Prūsijos kunigaikštystė
Po to, kai Albrechto Brandenburgiečio iš Hohencolernų dinastijos valdoma Brandenburgo markgrafystė oficialiai atsivertė į liuteronybę, nepaisant miesto gubernatoriaus ir karo vado Eriko iš Brunsviko prieštaravimų, Klaipėdos miestas taip pat liuteronybę paskelbė oficialia religija. 1525 m. susikūrė Lenkijos vasalinė valstybė Prūsijos kunigaikštystė. Tai buvo ilgo miesto ir uosto klestėjimo laikotarpio pradžia. Klaipėda veikė ir kaip uostas kaimyninei Lietuvai, o derlingos vietovės Nemuno žiotyse leido auginti kviečius ir juos eksportuoti kaip pelningą produkciją. Vokiečių pirkliai galėjo keliauti į Lietuvą, naudotis Žemaitijos vandens keliais, todėl XVI a. Klaipėda itin sparčiai vystėsi. Atsirado pirmieji amatų cechai, buvo įsteigta pirklių gildija, prasidėjo laivų statyba ir jūrų prekyba, kūrėsi anglai, olandai, škotai, danai, švedai. 1540 m. mieste kilo gaisras, sudegė beveik visas miestas. Po gaisro susiformavo stačiakampis senamiesčio gatvių tinklas.
Po Labguvos traktato pasirašymo 1656 m., Šiaurės karo metu, Šventosios Romos imperijos kurfiurstas Frydrichas Vilhelmas atvėrė Klaipėdos uosto prieigą švedų laivams. Pajamos iš prekybos švedų laivais dalintos perpus. 1660 m. pasirašyta Olivos taika užtikrino Prūsijos nepriklausomybę nuo ATR ir Švedijos.
1627 m. pradėti viso miesto gynybinių įtvirtinimų, iš esmės pakeitusių Klaipėdos statusą ir ateities perspektyvas, statymo darbai. 1678 m. lapkričio mėnesį nedidelė švedų kariuomenė įsiveržė į Prūsijos teritoriją, tačiau neįstengę perimti Klaipėdos gynybinės pilies, buvo priversti atsitraukti.
Prūsijos karalystė
miniatiūra|dešinėje|[[Fachverkas|Fachverko stiliaus pastatai Klaipėdos miesto centre]]
Bešaro vilaja
2019 m. nuo Bešaro vilajos atskirta Beni Abeso vilaja.
Klaipėda
Prūsijos karalystė
Iki XVIII a. pradžios Klaipėda išsiplėtė iki vienos stipriausių tvirtovių visoje Prūsijoje, o 1701 m. miestas tapo oficialia Prūsijos karalystės dalimi. 1709-1711 m. mieste siautė maras. Nepaisant sudėtingų įtvirtinimų, Septynerių metų karo metu, 1757 m., miestą buvo užėmę rusų kariai, kurie pasitraukė tik 1762 m. Pasibaigus karui, Klaipėdos pilies ir sutvirtinimų priežiūra ilgainiui buvo pamiršta, tačiau miestas nenustojo augti.
Povonzkų kapinės
thumb|300px|Kapinių schema Povonzkų kapinės (lenk. Cmentarz Powązkowski) – seniausios ir svarbiausios Varšuvos kapinės Varšuvos senamiesčio Volios (Wola) rajone, tarp Spokojna, Okopowa, Powązkowska, Smętna, Wawrzyszewska, Ostroroga ir Tatarska gatvių. Užima 43 ha, vienu mažiau, negu Vatikanas.
1815 m.
1815 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Klaipėda
Prūsijos karalystė
miniatiūra|kairėje|Kuršių Nerijos tvirtovė
Povonzkų kapinės
Nuo 2014 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.
1815 m.
Mirtys
Nedatuota
Klaipėda
Prūsijos karalystė
1773 m. Klaipėda tapo Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos dalimi. Antrojoje XVIII a. pusėje nedideli, palyginti su Rygos, Klaipėdos muito mokesčiai suviliojo anglų pirklius įkurti pirmąsias pramonines lentpjūves mieste, o tai savo ruožtu skatino įrengti medienos uostą. Iš per Klaipėdą eksportuojamos medienos buvo statomas Britanijos karališkasis laivynas. Iš 1784 m. į Klaipėdą atplaukusių 996 laivų net 500 priklausė anglams. 1792 m. miestą aplankė 756 britų laivai, norėję gabenti medieną iš Lietuvos miškų netoli Klaipėdos. Specializacija medienos gamyboje Klaipėdos pirkliams garantavo pajamas ir ekonominį stabilumą daugiau nei šimtui metų. Per tą laikotarpį miestas taip pat normalizavo prekybinius santykius su Karaliaučiumi, kurie laikyti įtemptais nuo XVI a. regione pasireiškusio politinio nestabilumo. 1800 m. miesto importą daugiausiai sudarė druska, geležis ir silkės, o eksportą, kuris smarkiai viršijo importą – javai, kukurūzai, kanapės, linai, sėmenys ir ypatingai mediena. Anot 1815 m. Encyclopædia Britannica, Klaipėda laikyta „geriausiu jūriniu uostu Baltijos regione“.
Povonzkų kapinės
Istorija
Įkurtos 1790 m. seniūno Merkelio Korvino Šymanovskio dovanotame 2,6 ha sklype. Pašventintos 1792 m. gegužės 20 d. Abiejų Tautų Respublikos karalius Stanislovas Augustas ir jo brolis Michalas Poniatovskis davė lėšų, kad kapinėse būtų pastatyta bažnyčia. Pagal architekto Dominiko Merlinio projektą ji baigta 1793 m. thumb|250px|Šv. Honoratos vartai
Kapinėse palaidoti
thumb|250px|Česlavo Nemano kapas katakombose
Klaipėda
Prūsijos karalystė
miniatiūra|dešinėje|[[Klaipėdos rotušė buvo laikinoji Prūsijos karaliaus Frydricho Vilhelmo III, jo žmonos karalienės Luizės ir jų vaikų rezidencija]]
Napoleono karų metu Klaipėda tapo laikinąja Prūsijos karalystės sostine, kai čia 1807–1808 m. apsigyveno karalius Frydrichas Vilhelmas III, su žmona Luize, dvariškiais, patarėjais ir svarbiausiais vyriausybės nariais. 1807 m. spalio 9 d. karalius Klaipėdoje pasirašė dokumentą, vėliau pavadintą Spalio ediktu, kuriuo buvo panaikinta baudžiava visoje Prūsijoje. Kartu su baudžiavos panaikinimu priimtas naujas miesto įstatymas leido bet kurios tautybės atstovams įsikurti administracinėje miesto dalyje. Anglai ir škotai greitai užėmė vienas aukščiausių vadovaujančiųjų pareigų vietos magistrate, prekyboje, uoste ir pradėjo dominuoti miesto ekonominiame, kultūriniame ir kalbiniame gyvenime (aukštuosiuose visuomenės sluoksniuose dominuojanti kalba buvo anglų, o vietinių vokiečių tarmė buvo prisotinta angliškais žodžiais ir posakiais), vyravo angliškas gyvenimo būdas, mada.
Žemės aplink Klaipėdą patyrė ekonominį nuosmukį Napoleonui Bonapartui vykdant ekonominę blokadą prieš anglų, vokiečių ir italų prekybininkus. 1812 m. Napoleonui pasitraukus iš Maskvos po nesėkmingo žygio į Rusiją, generolas H. Jorkas atsisakė tenkinti maršalo Ž. Makdonaldo prašymą sustiprinti Klaipėdos gynybinę sistemą Prūsijos sąskaita.
1854 m. įvyko didysis Klaipėdos gaisras, kurio metu sudegė 330 gyvenamųjų namų, 83 sandėliai, 133 tvartai, 49 daržinės, 3 bažnyčios, 5 mokyklos, teatras ir 9 svečių namai.
Vokietijos imperija
Po vokiečių žemių suvienijimo į Vokietijos imperiją 1871 m. Klaipėda tapo šiauriausiu Vokietijos miestu.
Didžiulę įtaką miesto raidai XIX a. turėjo Prūsijoje prasidėjusi pramonės revoliucija ir su tuo susiję urbanizacijos procesai. Nors Klaipėdos gyventojų skaičius XIX a. padidėjo keturis kartus ir 1910 m. išaugo iki 21 470, miestas vystymosi tempais atsiliko nuo kitų Vokietijos miestų. To priežastys daugiausiai buvo politinės. Klaipėda buvo labiausiai į šiaurę ir rytus nutolęs Vokietijos miestas ir nors vyriausybė ir ėmėsi skirti didžiules dotacijas medžių sodinimui, siekdama stabilizuoti smėlio kopas Kuršių nerijoje, didžioji dalis finansinių išteklių Rytų Prūsijos provincijoje buvo sukoncentruota provincijos sostinėje Karaliaučiuje. Tarp reikšmingų Vokietijos investicijų į infrastruktūrą pavyzdžių buvo paplūdimio ruožų plėtra, naujas laivų kanalas Piliava–Karaliaučius, leidęs mieste švartuotis laivams su 6,5 m grimzle ir kainavęs apie 13 milijonų markių.
Sunkiosios pramonės nebuvimas XIX a. 8-ąjį ir 9-ąjį dešimtmečiais sąlygojo Klaipėdos gyventojų augimo stagnaciją. Medienos gamyba ir toliau išliko pagrindine pramonės šaka. Miestas išliko svarbiausiu Baltijos regiono prekybos mediena tašku. 1800 m. mieste veikė Didžiosios Britanijos konsulatas; 1900 m. ten lankėsi Didžiosios Britanijos vicekonsulas ir Lloyd’s agentai. Amžiaus pabaigoje dėl mažėjančios prekybos su Britanija daugelis anglų pargrįžo tėvynėn. XIX–XX a. sandūroje Klaipėda – apskrities miestas.
miniatiūra|kairėje|Klaipėdos centrinis pašto skyrius, buvusi [[Friedrich Wilhelm Argelander|Frydricho Vilhelmo Argelanderio ir Prūsijos monarchų rezidencija]] miniatiūra|1920 m. veikusio [[Klaipėdos siaurukas|Klaipėdos siauruko stotis]]
Nuo 1900 m. tarp Klaipėdos ir Kranto (Kuršių nerijos pietuose) bei tarp Klaipėdos ir Tilžės ėmė kursuoti garlaiviai. Per Eitkūnus, Prūsijos pasienio stotį, buvo nutiestas geležinkelis iš pagrindinio Rytų Prūsijos geležinkelių mazgo Įsručio į Sankt Peterburgą. Klaipėda geležinkeliu taip pat buvo sujungta su Įsručiu per Tilžę, iš kur vėliau buvo galima pasiekti Karaliaučių, tačiau tam tekdavo kirsti net 4 kilometrų pločio Nemuno (seniau Memelio) upės slėnį trimis tiltais.
Antrojoje XIX a. pusėje Klaipėda tapo lietuvių kalba lotyniškais rašmenis spausdintų knygų leidybos centru. Spauda lietuvių kalba buvo draudžiama netoliese esančioje Rusijos imperijoje, kurios provincija (Lietuvos gubernija) ribojosi su Vokietijos Rytprūsiais. Knygas per sieną išnešiodavo knygnešiai.
1910 m. vokiečių surašymo metu Klaipėdos teritorijoje gyventojų skaičius siekė 149 766, iš kurių 67 345 gyventojai save laikė lietuviais. Klaipėdos mieste ir uoste, taip pat miesto priemiesčiuose gausiai gyventa etninių vokiečių, o užmiesčio gyvenvietėse – daugiausiai būta etninių lietuvių.
Tarpukaris
miniatiūra|Turgaus gatvė ir [[Klaipėdos Šv. Jono bažnyčia|Šv. Jono liuteronų bažnyčia]] miniatiūra|kairėje|Klaipėda iki [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo]] miniatiūra|kairėje|Vokietijos kariuomenė Klaipėdos uoste. 1939 m. kovo mėn. miniatiūra|dešinėje|1925 m. [[Lietuvos kariuomenės vyriausiasis vadas Silvestras Žukauskas Klaipėdoje]]
Pagal 1919 m. Versalio taikos sutartį, pasirašytą po Pirmojo pasaulinio karo, Klaipėda ir jos kraštas buvo atskirti nuo Vokietijos valstybės ir tapo Antantės valstybių protektoratu. Prancūzams buvo laikinai pavestas regiono administravimas, iki kol bus surastas nuolatinis sprendimas. Tiek Lietuva, tiek Lenkija kėlė pretenzijas į Klaipėdos valdymą, tačiau nerandant bendro sutarimo atrodė, kad Klaipėdos miestas taps laisvuoju miestu, panašiu į Dancigą. Nelaukdami nepalankaus Antantės sprendimo, lietuviai nutarė inicijuoti Klaipėdos sukilimą ir regioną perimti jėga. Sukilimas buvo įvykdytas 1923 m. sausio mėnesį, kuomet Vakarų Europa savo dėmesį buvo sutelkusi į Rūro srities okupaciją. Lietuvių vykdyta aneksija vokiečių sutikta palankiai, o iš prancūzų tesulaukta labai menko pasipriešinimo. Iš pradžių Tautų Sąjunga oficialiai užprotestavo tokį sukilimą, tačiau 1923 m. vasario mėnesį pripažino pasikeitusią geopolitinę situaciją ir Lietuvos pretenzijas į krašto administravimą. 1924 m. gegužės 8 d. pasirašyta Klaipėdos konvencija pripažino Klaipėdos kraštą nedaloma Lietuvos respublikos dalimi, tačiau su sąlyga, kad kraštui bus užtikrinta plati autonomija.
Miesto ir krašto aneksija turėjo didžiulę įtaką Lietuvos ekonomikai ir užsienio santykiams. Vienu metu Klaipėdos krašte buvo sukuriama net iki 30 % viso Lietuvos BVP ir net 70–80 % šalies prekybos su užsieniu vyko per Klaipėdos miestą. Regione, kuris sudarė tik apie 5 % Lietuvos teritorijos, buvo sutelkta net trečdalis visos šalies pramonės. Per Klaipėdą ėjo 75,6 % Lietuvos eksporto ir 64,8 % importo. Veimaro Vokietija, kuriai vadovavo užsienio reikalų ministras Gustavas Stresemanas, palaikė diplomatinius santykius su Lietuva. Tačiau, Vokietijai tapus nacistine valstybe, šios šalies vyriausybė siekė susigrąžinti Klaipėdos regioną į vokiečių rankas ir dėl to kilo politinė įtampa. Provokiškos partijos ėmė laimėti visus regiono lygmeniu rengtus rinkimus į Klaipėdos parlamentą, kuris neretai grumdavosi su centrinės valdžios iš Lietuvos paskirtu Klaipėdos direktoratu. Lietuvių pastangos sulietuvinti Prūsijos lietuvius skatinant lietuvių kalbą, kultūrą, švietimą vietinių gyventojų dažnai būdavo pasitinkamos su pasipriešinimu.
Kadangi įtampa tarpukario Europoje ir toliau augo, buvo numanoma, kad Vokietija gali imtis veiksmų prieš Lietuvą, kad susigrąžintų regiono kontrolę. Vokietijos užsienio reikalų ministras Joachimas fon Ribentropas 1939 m. kovo 20 d. pateikė Lietuvos užsienio reikalų ministrui ultimatumą, reikalaudamas grąžinti Klaipėdos miestą ir jo kraštą Vokietijai. Lietuva, negalėdama užsitikrinti tarptautinės paramos savo vidaus ir užsienio politikai, pasidavė ultimatumui ir mainais į galimybę naudotis Klaipėdos uostu kaip laisvuoju, 1939 m. kovo 22 d. vėlyvą vakarą perdavė ginčijamą regioną Vokietijai. Iš miesto pasitraukė nemažai lietuvių ir žydų gyventojų. Tų pačių metų kovo mėnesį uoste lankėsi ir miesto gyventojams kalbą skaitė Adolfas Hitleris. Tai buvo paskutinė Hitlerio okupuota teritorija prieš Antrąjį pasaulinį karą.
1815 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Klaipėda
Sovietmetis
miniatiūra|kairėje|Lenino aikštėje (dabar – Atgimimo aikštė) prie viešbučio „Klaipėda“, apie 1980 m.
Per Antrąjį pasaulinį karą miestas labai nukentėjo nuo sovietų aviacijos bombardavimų bei vokiečių įgulos vykdytų sprogdinimų. Nuo 1944 m. spalio pradėti į Vokietiją evakuoti miesto gyventojai. Beveik tuščią miestą sovietų Raudonoji armija užėmė 1945 m. sausio 28 d. Mieste buvo likę apie 50 žmonių. Evakavus beveik visus senuosius miesto gyventojus, miestas neteko senojo septynių šimtmečių vokiečių-lietuvių-prūsų sambūvio tradicijų. Po karo Klaipėdos miesto teritorija buvo įtraukta į Lietuvos TSR sudėtį, pažymint naujos eros miesto istorijoje pradžią ir miesto, priklausiusio vokiškai kalbančioms žemėms, pabaigą. miniatiūra|dešinėje|Modernūs pastatai Klaipėdos mieste Klaipėdoje sovietai įsteigė didžiausią žuvininkystės bazę Tarybų Sąjungos europinėje dalyje. Mieste buvo pastatyta milžiniška laivų gamykla bei laivų remonto bazė, žvejybos uostas. Nuo 1959 m. pabaigos miesto gyventojų skaičius pradėjo sparčiai augti ir 1989 m. mieste buvo apie 203 000 nuolatinių gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo beveik visi miesto gyventojai buvo atvykę iš Lietuvos, Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos ir pakeitė buvusius vokiškai kalbančius gyventojus. Iš pradžių miesto savivaldybėje vyravo rusakalbė vietos valdžia, tačiau po Josifo Stalino mirties į Klaipėdą iš kitų Lietuvos gyvenviečių atvyko daugiau žmonių nei iš kitų sovietinių respublikų ir sričių. Tuo metu lietuviai tapo pagrindine etnine grupe mieste.
Iki 7-ojo – 8-ojo dešimtmečių sandūros Klaipėda Tarybų Sąjungai buvo svarbi tik dėl ekonomikos, o kultūrinė ir religinė veikla buvo minimali ir apribota. Naujoji Klaipėda naujakurių iš visos TSRS buvo kuriama nepaisant miesto istorijos arba priešpriešinant save jai. Kelis pirmuosius pokario dešimtmečius Klaipėda atliko iš esmės ekonominės TSRS provincijos su itin išvystyta žvejybos pramone vaidmenį. Per jūrų uostą geležinkelio keltu Klaipėda–Mukranas buvo plukdomi sovietų strateginiai kroviniai į Rytų Vokietiją. Miestas pradėjo plėtoti kultūrinę veiklą tik apie 1970–1980 m. Vienu iš kultūrinių proveržių laikoma Jūros šventė, kuri kasmet pritraukia tūkstančius žmonių iš visos šalies atvykti į Klaipėdą.
Dabartis
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę miesto ekonominę plėtrą labai skatino užsienio investuotojai, tarp jų didelės bendrovės „Philip Morris“, „Siemens“, „Radisson SAS“; 2005 m. Klaipėdoje buvo 20 iš 100 didžiausių Lietuvos investuotojų. Lietuvos žvejybos laivynas ir Jūros žvejybos bendrovė dėl nevykusios privatizacijos bankrutavo. Uostui didelį pelną davė iš Rusijos į Vakarus vežamų žaliavų reeksportas, jis sėkmingai konkuravo su gretimais Baltijos uostais. 1992 m. įkurta Lietuvos Respublikos karinių jūrų pajėgų pagrindinė bazė. 1997 m. Klaipėdoje sukurta laisvoji ekonominė zona.
Plėtojosi kultūra. Remiantis Šiaulių (pedagoginio) universiteto ir Klaipėdos konservatorijos rekomendacijomis, 1991 m. įsteigti Klaipėdos ir LCC tarptautinis universitetai tapo Vakarų Lietuvos regiono kultūros ir mokslo centrais.
2014 m. Klaipėdą aplankė 64 kruiziniai laivai, pagal šį rodiklį pirmą kartą buvo aplenkta Latvijos sostinė Ryga. 2015 m. atlikta 2015 m. Klaipėdos miesto teritorinė reforma.
Savivalda
Miestas turi savivaldybės statusą Klaipėdos apskrityje. Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Klaipėdos miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Klaipėdos miesto savivaldybės administracija. Seniūnijų nėra.
Herbas
miniatiūra|dešinėje|150px|Klaipėdos miesto antspaudas, 1446 m. (skersmuo 200 mm). Iš Prūsijos kultūros paveldo fondo [[Berlynas|Berlyne.]]
Klaipėdos herbas naudojamas ir kaip Klaipėdos miesto savivaldybės herbas. Šiuolaikinę herbo versiją sukūrė dizaineris Kęstutis Mickevičius. Dabartinis herbas buvo sukurtas atkuriant senus Klaipėdos miesto antspaudus (analogiškus tiems, kurie buvo naudojami 1446 m., 1605 m. ir 1618 m.). Herbas patvirtintas 1992 m. liepos 1 d.
Merai
Atkurtoje Lietuvoje Klaipėda turėjusi 8 merus:
Miesto objektai
miniatiūra|Vokiška, sovietinė ir moderni lietuviška architektūra Klaipėdoje
Teatro aikštė
Teatro aikštė yra Klaipėdos miesto širdis. Tai labai mėgstama klaipėdiečių ir jų svečių susibūrimo vieta, be kurios neįsivaizduojamos tokios šventės kaip tarptautinis Pilies džiazo festivalis, Jūros šventė ir kiti renginiai. Teatro aikštė tokį pavadinimą gavo dėl čia pastatyto klasicizmo stiliaus Klaipėdos dramos teatro pastato. XX a. pradžioje buvo nutarta aikštės viduryje statyti Simono Dacho paminklą–fontaną, o jo viduryje Simono Dacho atminimui pastatyta skulptūra, vaizduojanti jaunutę basą mergaitę. Ši „Taravos Anikės“ skulptūra ir šiandien yra lankomiausia Klaipėdos miesto skulptūra, kurios neaplenkia turistai.
Barškuolės
Barškuolės (Crotalus) – angių (Viperidae) šeimos gyvačių gentis, priklausanti duobagalvių angių (Crotalinae) pošeimiui. Uodegos gale turi unikalų perspėjimo organą – barškutį.
Gentyje yra šios rūšys:
Klaipėda
Danės upės krantinės
Kairiojoje Danės upės krantinės promenadoje galima išvysti šešis paminklinius knechtus, kurie įprasmina ir pasauliui primena svarbius Lietuvos jūreivių žygdarbius. Simboliškai pagerbtos ir trys jachtos – „Lietuva“, „Dailė“ bei „Audra“, kurios Sąjūdžio metais, 1989 m., pasipuošusios trispalvėmis, perplaukusios Atlanto vandenyną. Šis žygis, pavadintas „Lietuvos garbei ir vienybei“ ir tęsėsi iš Klaipėdos iki Niujorko ir atgal, tapo laisvės simboliu. Anot buvusio Klaipėdos mero Rimanto Taraškevičiaus, 1989-ųjų žygio reikšmė ne menkesnė nei Baltijos kelias. Tie patys jūreiviai 1992–1993 m. pirmą kartą Lietuvos istorijoje su jachta „Lietuva“ apiplaukė pasaulį.
1907–1945 m. stovėjo pergalės prieš Napoleoną 100-o metų sukakties proga pastatytas paminklas „Borusija“.
Dar vienas bronzine įmontuota plokštele dekoruotas knechtas yra skirtas Gintarui Paulioniui, 1994-aisiais irkline valtimi, pavadinta „Alfredas Jansenas“, perplaukusiam Baltijos jūra. Pats naujausias knechtas įrengtas 2009 m., primena apie tūkstantmečio kelionę aplink pasaulį jachta „Ambersail“. Su šūkiu „Vienas vardas – Lietuva“ 2008 m. spalio 5 d. startavo „Tūkstantmečio odisėja“. miniatiūra|dešinėje|Klaipėdos undinėlė prie [[Danės upės]]
Apskritai Klaipėdoje gausu mažosios architektūros, miesto centre galima rasti daugybę skulptūrų ir kitokių paminklų. Vienas jų dešiniajame Danės krante netoli Biržos tilto atidengta undinėlės skulptūra (autorius – skulpt. Klaudijus Pūdymas, 2015).
Paminklas vieningai Lietuvai „Arka“
Paminklas „Arka“ pastatytas Klaipėdoje 2003 m., minint Tilžės akto 85-ąsias ir Klaipėdos krašto susijungimo su Lietuva 80-ąsias metines. Paminklas sveria 150 tonų ir yra 8,5 metro aukščio. Mažoji kolona iš raudonojo granito simbolizuoja Mažąją Lietuvą ir jos kultūrinį paveldą, o pilkoji – Didžiąją Lietuvą. Viršutinė tartum nuskelta paminklo dalis vaizduoja Karaliaučiaus sritį (Kaliningradą), dabar priklausančią Rusijai. Ant paminklo iškalti Ievos Simonaitytės žodžiai: „Esame viena tauta, viena žemė, viena Lietuva“. Skulptūros autorius Arūnas Sakalauskas.
Skulptūrų parkas
1977 m. įkurtame Skulptūrų parke eksponuojama moderniosios lietuvių skulptūros (1977–1991 m.) galerija po atviru dangumi su 116 skulptūrinių kompozicijų. Daugiau kaip dešimtmetį skulptūros buvo statomos Smiltynėje vasaros metu skulptorių pleneruose.
Burlaivis „Meridianas“
Miesto simbolis – burlaivis „Meridianas“. Tai mokomasis burlaivis, pastatytas 1948 m. Suomijoje, Turku laivų statykloje. Kaip mokomasis burlaivis nustojo veikęs 1967 m., vėliau stovėjo Danės upės krantinėje netoli iržos tilto, burlaivyje veikė baras-restoranas. 2013 m. burlaivis visiškai rekonstruotas, šalia jo esančioje krantinėje įkurtas mažas muziejus po atviru dangumi.
Ekonomika
miniatiūra|kairėje|Kruizinis laivas „Costa Pacifica“ [[Kruizinių ir karinių laivų terminalas|Klaipėdos kruizinių ir karinių laivų terminale]] miniatiūra|dešinėje|[[Klaipėdos jūrų uostas]]
Klaipėda yra svarbus vakarų Lietuvos ekonomikos centras. Šalia miesto veikiantis neužšąlantis jūrų uostas lemia tai, kad Klaipėda yra kartu ir labai svarbus transporto mazgas, kuriame susikerta geležinkelių, plentų, tarptautinių keltų linijos. Uoste dirba nemažai didelių krovos, laivų remonto ir statybos bendrovių, teikiamos visos su jūros verslu ir kroviniais susijusios paslaugos. Uostas per metus gali perkrauti iki 35 mln. t įvairių krovinių. Rytinėje miesto dalyje veikia Klaipėdos laisvoji ekonominė zona, leidžianti įmonėms gauti tam tikro lygio mokestinių lengvatų. Mieste veikia daug įmonių, kurios savo pagamintą produkciją eksportuoja į užsienio rinkas. Čia taip pat 2001 m. pastatyta pirmoji Pabaltijyje geoterminė jėgainė. 2014 m. įgyvendintas Lietuvos energetinės nepriklausomybės projektas – Suskystintų gamtinių dujų terminalas su SGD laivu–saugykla „Independence“.