cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vėjeliškių ežerėlis
Vėjeliškių ežerėlis – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 5,5 km į pietus nuo Raguvos ir 2,5 km iki Šilų. Ežerėlis tyvuliuoja Vėjeliškių kaime, į pietryčius nuo vieškelio. Ežerėlio kontūrai artimi apskritimui. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 80,4 m.
Visi krantai, išskyrus šiaurvakarinį, apaugę miškeliu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pakrantė nuo vieškelio pusės anksčiau būdavo naudojama kaip maudykla. Ežeras nenutekantis, priklauso Nevėžio upės intako Enčios baseinui.
Sinji
Sinji  – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 229 tūkst. (2014 m. duomenys). Rajone įsikūrusi Taipėjaus miesto savivaldybė. Tai modernus, kosmopolitiškas rajonas su prekybos centrais, parodų rūmais, pramogų arenomis ir kt. Stovi žymusis Taipei 101 dangoraižis. Yra nacionalinė Sun Jatseno memorialinė salė.
Kilungo upė šiaurėje Sinji skiria nuo Songšano.
Istorija
thumb|left|175px Japonijos okupacijos Taivane (1895–1945 m.) laikais Macujamos kaimas (松山庄) apėmė dabartinius Sinji ir Songšano rajonus. Kaimas buvo pavadintas pagal Macujamos miestą (松山市) Japonijoje ir įėjo į Taihoku prefektūros Šičisėjaus rajono (七星郡) sudėtį. 1968 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, Qū).
Andakoljas (Argentina)
Andakoljas  – miestelis Argentinoje, Neukeno provincijos šiaurėje, Andų priekalnėse (Vėjo Kordiljeros pašlaitėje), Neukeno aukštupio slėnyje. Minaso departamento centras. Keliai į Čos Malalį, Varvariką. Verčiamasi gyvulininkyste (ožkos, galvijai, avys), miškų kirtimu. Apylinkėse yra vario, aukso telkinių.
Laukstenių pilkapynas
Laukstenių pilkapynas – pilkapynas Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, apie 1,2 km į pietus nuo Laukstenių kaimo (Kazitiškio seniūnija), miške.
Andakoljas (Argentina)
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1910 m. Pavadinimas greičiausiai kečujų kilmės ir reiškia „aukštumų spindesys“.
Laukstenių pilkapynas
Tyrimai
Abipus proskynos išliko 35 pilkapiai. Kai kurie pilkapiai sulėkštėję, apardyti, jų sampiluose iškasta duobių. Dauguma pilkapių yra 5–7 m skersmens ir 0,5-0,8 m aukščio, dalis – 8–9 m skersmens, apie 1 m aukščio ir apie 3 m skersmens, iki 0,3 m aukščio. Jų sampilus juosia apskritos ir pailgos duobės, dalis pilkapių su akmenų vainikais; išliko vainikų liekanų. 2000-2001 m. Vida Kliaugaitė pilkapyne ištyrė 3 apardytus pilkapius ir spėjamo pilkapio vietą. Mirusieji laidoti sudeginti negiliose duobėse su įkapėmis arba be jų. Įkapės ypač negausios; rasta verpstukas ir žalvarinė įvija. Sampiluose aptikta degėsių sluoksnių, jie buvo apkrauti akmenų vainikais. Pilkapius juosė ovalios duobės, jose aptikta akmenų. Aplink viena pilkapį rastos 3 duobės, pripildytos žemių ir degėsių. Pilkapių forma ir sampilai būdingi I tūkstantmečio viduriui ir antrajai pusei. Ištirtieji pilkapiai datuojami VII a. - VIII a.
Joana (Kastilija)
Joana (1479 m. lapkričio 6 d., Toledo, Ispanija – 1555 m. balandžio 12 d., Valjadolidas, Ispanija) – Kastilijos ir Leono valdančioji karalienė, valdė nuo 1504 m. lapkričio 26 d. iki mirties. Astūrijos princesė nuo 1502 m. kovo 8 d. iki 1504 m. lapkričio 26 d. Aragono, Sicilijos, Neapolio, Majorkos ir Valensijos valdančioji karalienė, Barselonos valdančioji grafienė, valdė nuo 1516 m. sausio 23 d. iki mirties. Brabanto, Limburgo, Lotaringijos ir Liuksemburgo hercogienė, Namūro markizienė, Artua, Flandrijos, Chalorijos, Hainauto, Olandijos, Zelandijos ir Burgundijos grafienė nuo 1496 m. spalio 20 d. iki 1506 m. rugsėjo 25 d.
Codex Alimentarius
Organizacija įkurta siekiant standartizuoti įvairiose šalyse besiskiriančius su maistu susijusius reikalavimus, taip prisidedant prie maisto saugos ir skatinant laisvesnę pasaulinę prekybą maisto produktais. Codex Alimentarius teikia maisto produktų apibrėžimus (pavyzdžiui, kokie produktai gali būti vadinami šokoladu), nustato maisto priedų reguliavimą, reglamentuoja maksimalias leistinas sveikatai kenksmingų medžiagų (pavyzdžiui, pesticidų) ribas ir t. t. Nustatyti tarptautiniai standartai naudojami sprendžiant disputus tarp valstybių, ypač kylančius Pasaulio prekybos organizacijoje dėl prekybos maisto produktais ribojimo.
Codex Alimentarius komisijai priklauso 189 valstybės ir viena organizacija – Europos Sąjunga.
2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Apžvalga
thumb|240px|left|[[Paulius Nanartavičius 2015 m. ralyje „300 Lakes Rally“]] 2015 m. sezonas prasidėjo tradiciniu raliu „Halls Winter Rally“, kuriame savo pirmąją pergalę pasiekė Martynas Samsonas pilotuodamas „Mitsubishi Lancer Evo VIII“. Latvijoje vykusiame „Talsi“ ralyje LARČ įskaitoje nugalėjo Vytautas Švedas su šturmanu Žilvinu Sakalausku. Pirmą kartą surengtame „Utenos“ ralyje, kurį organizavo Martynas Samsonas, čempionato įskaitoje taip pat nugalėtoju tapo Vytautas Švedas. Ketvirtajame etape, ralyje „Žemaitija“ nugalėjo LARČ įskaitoje besivaržantys svečiai iš Latvijos Jānis Vorobjovs ir Andris Mālnieks. „300 Lakes“ ralyje, kuris buvo bendras ir Latvijos ralio čempionato etapas, LARČ įskaitoje pirmas buvo Vaidotas Žala. Iki šiol vykusį etapą „Kauno ruduo“ pakeitė Ramūno Čapkausko organizuojamas ralis „Rally Elektrėnai“, kuriame nugelėjo Vaidotas Žala, kuris taip pat pergalingai baigė tradiciškai paskutinį čempionato etapą „Rally Classic Druskininkai“.
Čempionato dalyviai varžėsi 6 įskaitose. Po praėjusio sezono įskaitų skaičius sumažėjo, buvo apjungtos įskaitos: 1 su 3 ir 4 su 5. Čempionato įskaitoje taip pat varžėsi svečiai iš Latvijos, Lenkijos ir Rusijos.
Eduardas Pilypaitis
Eduardas Pilypaitis (1911 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje – 1988 m. spalio 17 d. Vilniuje), choro ir instrumentinio ansamblio dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Apžvalga
Laimėjęs du etapus Lietuvos čempionu tapo Vytautas Švedas, antroje vietoje palikęs Vaidotą Žalą. Trečias liko latvis Jānis Vorobjovs.
Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras
Eduardas Pilypaitis
Biografija
Mokėsi Utenos ir Vilniaus gimnazijose, griežė smuiku moksleivių simfoniniame orkestre, dainavo chore. 1935–1939 smuikuoti mokėsi M. Karlovicziaus lenkų konservatorijoje Vilniuje. 1936–1941 dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrėliams įvairiose Vilniaus bendrojo lavinimo mokyklose. 1952 Lietuvos valstybinėje konservatorijoje įgijo choro dirigento specialybę (doc. A. Budriūno klasė). Pokario metais kurį laiką buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro chormeisteris, o 1945–1968 Lietuvos valstybinio akademinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" dirigentas. 1969–1978 Respublikinių profsąjungų Meno saviveiklos namų vyr. metodininkas, nuo 1978 Vilniaus miesto 3-osios ligoninės folklorinio ansamblio vadovas.
2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Apžvalga
Viena ašimi varomų (2WD) automobilių įskaitoje, nugalėjo Paulius Nanartavičius vairuodamas „BMW M3“. Antroje įskaitos vietoje liko Justas Tamašauskas su „Opel Astra“, trečioje Ričardas Baubinas su „Honda Civic“.
Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
Istorija
1732 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji minima ir 1767 m. Nemuno potvynis koplyčią 1829 m. sugriovė. Tais pačiais metais pastatyta laikina maldykla Paluobiuose, o 1856 m. – Patašiuose. Žemosios Panemunės dvaro dovanotoje žemėje 1877 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.
2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Apžvalga
Komandinėje įskaitoje nugalėjo Kauno „Autoralio“ komanda.
Eduardas Pilypaitis
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Liepos 5
Liepos 5 yra 186-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 187-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 179 dienos.
2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Apžvalga
Vaidotas Žala čempionatą pradėjo nauju automobiliu „Mitsubishi Lancer Evo IX“, vietoje buvusio „Subaru Impreza WRX STi“. Matynas Samuitis du čempionato etapus važiavo „Škoda Fabia S2000“ automobiliu.
Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
Istorija
IKi 1905 m. bažnyčioje vikaru buvo Antanas Tulaba, marijavitų tikėjimo Lietuvoje skleidėjas. Nuo 1967 m. klebonavęs Juozas Juškaitis (1922–1986) 1986 m. bažnyčią nudažė.
Liepos 5
Vardadieniai
Butginas – Mantmailė – Karolina – Filomena
Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia neoromaninio stiliaus, stačiakampio plano, vienabokštė, su siaura apside ir žemomis zakristijomis. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais.
Šventoriaus tvora medinė, su mūriniais stulpais. Stovi saugoma šventoriaus koplyčia. Pietvakarinėje šventoriaus dalyje palaidoti kunigai Simonas ir Juozas Skinkiai ir Juozas Juškaitis, stovi XX a. vidurio medinis kryžius.
Kirstukas nykštukas
Kirstukas nykštukas (Sorex minutus) – kirstukinių šeimos gyvūnas. Plačiai paplitęs Eurazijoje, įskaitant ir Lietuvą. Aktyvūs visą parą, minta smulkiais vabzdžiais ir kitais bestuburiais. Sveria vidutiniškai 4 gramus. Kaip ir visiems smulkiems žinduoliams jiems yra būdingas greitas metabolizmas, todėl privalo dažnai ir gausiai maitintis.
Klasikinė mechanika
Šiuolaikinė klasikinė mechanika
Šiuolaikinė klasikinė mechanika turi dvi formuluotes: Lagranžo mechanika ir Hamiltono mechanika. Jos iš esmės yra ekvivalenčios klasikinei (Niutono) mechanikai tačiau yra dažniau naudojamos šiuolaikinių mechanikos uždavinių sprendimui. Šiose naujose mechanikos formuluotėse iš esmės nebėra jėgos sąvokos, o daugiausia operuojama energijos sąvoka.
Kirstukas nykštukas
Dauginimosi sezonas tęsiasi maždaug nuo balandžio iki rugpjūčio. Vienoje vadoje būna 2-8 jaunikliai. Viena patelė per sezoną atveda 5 ir daugiau vadų, nes jaunikliai greitai auga. Vidutinė individo gyvenimo trukmė – šiek tiek daugiau nei 15 mėnesių. thumb|250px|left|Kirstuko nykštuko (kairėje) ir [[paprastasis kirstukas|paprastojo kirstuko palyginimas. Šalia – alaus kamštelis palyginimui]]
Klasikinė mechanika
Aristotelio fizika
Antikinės Graikijos filosofas Aristotelis susiejo medžiagų judėjimą su jos kilme. Pavyzdžiui, žemė ir vanduo, kadangi jie yra sunkūs, juda link visatos centro (Žemės), o ugnis ir oras yra lengvi, todėl juda nuo centro. Kadangi inercijos sąvoka buvo nežinoma, tai net pastovus tiesiaeigis judėjimas negalėjo būti paaiškintas be jėgos veikimo. Pavyzdžiui, Aristotelis aiškina, kad strėlės judėjimo priežastis yra ta, kad kai ji juda, ji sukuria tuštumą, kurios gamta nemėgsta ir todėl strėlė yra stumiama į priekį oro, kuris užpildo vakuumą.
Klasikinės mechanikos taikymo ribos
Klasikinė mechanika galioja kūnams, judantiems greičiais, žymiai mažesniais už šviesos greitį: v/c << 1. Jei ši sąlyga neišpildoma, tuomet reikia taikyti reliatyvumo teoriją.
Antra vertus, klasikinė mechanika nustoja galioti, kai de Broilio bangos ilgis nėra daug mažesnis, palyginus su nagrinėjamos sistemos matmenimis. Nereliatyvistiniu atveju de Broilio bangos ilgis lygus
kur h yra Planko konstanta, p yra impulsas.
Klasikinės mechanikos šakos
Pagrindinis klasikinės mechanikos skirstymas yra šiais tris šakas:
Kitas skirstymas yra paremtas matematiniu aprašymu:
Taip pat skirstymas gali būti paremtas taikymo sritimi:
Gžibovcė
Gžibovcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Grudeko ir apie 37 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Gruzijos provincijos
Gruzija yra suskirstyta 11 provincijų:
Autonominės respublikos
Autonominės respublikos Abchazija ir Adžarija buvo įkurtos TSRS laikais, jos pripažintos dabartinės Gruzijos konstitucijos. Abchazija yra vienetas, kuris siekia nepriklausomybės ir de facto yra nepriklausoma respublika, nors jos nepriklausomybę pripažįsta tik tokios pačios nepriklausomybės siekiančios šalys kaip Pietų Osetija ir Padniestrės respublika. De jure Abchazijos vadovas yra Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas tremtyje, o de facto - prezidentas (dabar - Sergejus Bagapšas.
Adžarija kurį laiką irgi siekė didesnės autonomijos, bet Gruzijos centrinė valdžia sugebėjo tą judėjimą nuslopinti.
Regionai
Regionai buvo suformuoti Prezidento įsakais 1994-1996 m. kaip laikini administraciniai vienetai, kol bus išspręsti konfliktai su separatistinėmis Abchazija ir Pietų Osetija. Regionų administracijoms vadovauja valstybės komisarai (gruz. სახელმწიფო რწმუნებული), neformaliai vadinami gubernatoriais ir skiriami Gruzijos prezidento.
Regionai skirstomi į rajonus (gruz. რაიონი): thumb|left|Gruzijos rajonų žemėlapis
Pūstapėdžių apylinkė
Pūstapėdžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. 1954 m. prijungtos Bardauskų apylinkė, dalis Stirniškių apylinkės, dalis Rūdos apylinkės, dalis Mockabūdžių apylinkės ir dalis Bajorų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pūstapėdžių apylinkė prijungta prie Šeimenos apylinkės.
Islandijos ledynai
thumb|250px|Palydovinė Islandijos nuotrauka thumb|250px|Ejafjadlajokudlis Islandijos ledynai dengia apie 11 % Islandijos sausumos ir turi didelį poveikį kraštovaizdžiui.
Daug Islandijos ledynų yra virš ugnikalnių. Aktyviausi ir žymiausi ugnikalniai yra po didžiausiu Vatnajokudlio ledynu. Tai Grímsvötn ir Bárðarbunga ugnikalniai. Ugnikalnio išsiveržimo metu ištirpęs didelis kiekis vandens gali sukelti ledyninio ežero išsiveržimo potvynį (LEIP) islandiškai vadinamą jökulhlaup.
Tindfjalajokudlis
right|350px|thumb|Tindfjalajokudlis
Tindfjalajokudlis (Tindfjallajökull) yra stratovulkanas Islandijos pietuose, dengiamas 19 km² ploto ledyno. Jo aukščiausia viršūnė vadinama Ymiru, pagal milžiną iš Skandinavijos mitologijos. Paskutinis išsiveržimas vyko holocene.
Paežerys (Panevėžio r.)
Paežerys – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 11 km į pietvakarius nuo Karsakiškio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,29 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 52,2 m. Visi krantai žemi, užpelkėję ir apaugę medžiais ir krūmynais. Vakariniame krante stūkso miškelis, eina kelias. Šiaurės vakaruose išteka upelis į Vilktupio upelį (Lėvens intakas). Į pietus įsikūrusi Vaivadų gyvenvietė, rytuose – Paežerių I kaimas.
Cigelnė (Kelmė)
Cigelnė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tytuvėnų.
Gudelių apylinkė (Vilkaviškis)
Gudelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pagramdų apylinkės ir dalis Stirniškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gudelių apylinkė prijungta prie Šeimenos apylinkės.
Panteonas
Panteonas (🇬🇷 'visadievė [šventykla]') – simbolinė dievų visuma politeistinėse religijose. Panteonas paprastai sudaromas, remiantis konkrečios religijos mitų ir kultų sistemomis. Jam priskiriama skirtingas skaičius dievų, jie įvairiai skirstomi, dažniausiai vyrauja aukščiausiasis dievas ar jų pora. Svarbiausiojo dievo parinkimas aiškinamas pagal įvairius motyvus – atsižvelgiama į šalies politinius prioritetus, pagrindinę ūkio šaką, net klimatą. Skirtingose religijose panteonas nebuvo statiškas, jis kito priklausomai nuo įvairių įtakų. Retkarčiais pasitaiko atvejų, kai dievo funkcijos ar savybės būdavo įasmeninamos ir imtos garbinti kaip savarankiškos dievybės. Panteone galėjo kisti dievų reikšmingumas, jų funkcijos. Į panteoną būdavo įtraukiami ir nukariautų tautų dievai.
Panteoną sudarančių dievų skaičius neaprėpia visų kokios nors religijos žinomų dievų skaičiaus. Paprastai „visi dievai“ surikiuojami pagal kokias nors numerologines kategorijas (pvz., 12 metų mėnesių = 12 dievų). Kadangi dievavardžiai nėra griežtai apibrėžti (vieno dievo epitetas gali virsti nauju to paties dievo atžvilgiu, o vėliau – atskiru dievu), galutinė dievų imtis nesuskaičiuojama, o dievų skaičius iš prigimties negali būti tikslus ir apibrėžtas. Be to, net ir toje pačioje religijoje skirtingos bendruomenės, kulto centrai, šventyklos skirtingu laiku gali labiau pabrėžti vienus ar kitus dievus. Todėl net ir išsamūs dievų sąrašai neaprėpia visų kurios nors religijos gerbiamų dievų. Įvairiose religijose vartojama „visų dievų“ (plg. indų Višvedevai) sąvoka bandoma aprėpti visus dievus, tačiau ši sąvoka netrukus virsta kuopine dievybe, neapimančia visų dievų.
Nausodžio senosios kapinės
Nausodžio senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Senkapiais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24250, senas registro kodas – L583) – neveikiančios kapinės pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Nausodžio kaime (Žalgirio seniūnija), 0,71 km į vakarus nuo V. Mongirdo gatvės tilto per Prūdupį, Minijos kairiajame krante.
Kapinės
Įrengtos slėnio terasoje, žemėjančioje į pietvakarius. Ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 70 m ilgio, 40 m pločio, buvusios apjuostos stambių akmenų tvora, kurios išlikęs apie 54 m ilgio fragmentas. Apaugusios spygliuočių miškų. Laidojimo žymių nesimato.
Grudekas (Balstogė)
Grùdekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 33 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Supraslio upė. Kaimas yra Grudeko stačiatikių dekanato centras.
Nausodžio senosios kapinės
Kapinės
Teritorijos plotas – 0,19 ha, perimetras – 108 m.
Grudekas (Balstogė)
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Kaimo istorija glaudžiai susijusi su Chodkevičių šeima. XV a. kaime buvo pastatyta pilis. 1490 m. įkurta Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija. 1498 m. Aleksandras Chodkevičius finansavo vienuolyno statybas. XVI a. gyvenvietei buvo suteiktos miesto teisės. XVII a.-XVIII a. gyvenvietė priklausė Pacų, Sapiegų ir Radvilų šeimoms. XIX a. įkurtos Grudeko žydų kapinės, taip pat pastatyta Grudeko Habanimo sinagoga, Grudeko Piaskovos sinagoga ir Grudeko Senoji sinagoga.
Nausodžio senosios kapinės
Istorija
Įrengtos XVI a. buvusiose bendrose kaimo ganyklose. Veikė iki XIX a. Vėliau, iki XX a. vidurio jose laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Vadinamos Maro kapeliais, Senkapiais. Seniau kapinėse stovėjo ąžuolinis kryžius, stogastulpis ir 1927 m. atnaujinta koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos ir 2 angeliukų skulptūromis. Tarpukario ir pokariu dalis tvoros nuardyta, akmenys panaudoti statyboms. 1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV512), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L583), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Grudekas (Balstogė)
Istorija
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1862 m. pastatyta Grudeko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia. Carmečiu tai buvo Balstogės apskrities miestelis. 1897 m. iš gyvenvietės atimtos miesto teisės. 1909 m. pastatyta Grudeko Ohel Jakovo sinagoga.
Nausodžio senosios kapinės
Tyrimai
1956 m. žvalgė Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1991 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė. 1974 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas.
Grudekas (Balstogė)
Istorija
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934-1937 m. pastatyta ''Švč. Jėzaus Širdies'' bažnyčia. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945 m. rugsėjo 9 d. įkurta Grudeko Švč. Jėzaus Širdies parapija. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1946-1970 m. pastatyta Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė. Nuo 1989 m. kaime vyksta gudų jaunimo muzikos šventė Basovišča.
Lu Siunas
Lu Siunas (, tikroji pavardė Žou Šuren ), 1881 m. rugsėjo 25 d. Šaosinas – 1936 m. spalio 19 d. Šanchajus) – Kinijos rašytojas, poetas, vertėjas, literatūros kritikas.
Biografija
Gimė išsilavinusioje šeimoje. 1898 m. įstojo į Dziangnano karinę jūrų akademiją (江南水師學堂), po metų pervestas į akademijos kalnakasybos ir geležinkelių mokyklą, o 1902 m., kaip daug kitų studentų tuo metu, išsiųstas studijuoti į Japoniją. Medicinos studijoms Lu Siuną paskatino tėvo liga, tačiau studijuodamas Japonijoje jis apsisprendė iškeisti mediciną į literatūrą. Tam jį pastūmėjo nutikimas paskaitoje, žiūrint skaidres iš Rusijos-Japonijos karo: vienoje skaidrių buvo vaizduojama šnipinėjimu apkaltintų kinų egzekucija, kurią abejingai stebėjo kiti kinai. Vėliau Lu Siunas rašė, kad tai jį įtikino, jog gydyti kinų tautos dvasines ligas svarbiau negu fizines.
Nuo 1906 m. dirbo literatūrinį darbą Tokijuje, vertė iš vokiečių, rusų kalbų. 1909 m. grįžo į Kiniją. 1912–1926 m. dirbo Švietimo ministerijoje Pekine. 1920–1926 m. Pekino universitete dėstė kinų literatūrą. Priklausė įvairioms kairiųjų organizacijoms, bet į Kinijos komunistų partiją neįstojo.
Kūryba
Lu Siuno novelė „Pamišėlio dienoraštis“ (1918 m. skelbta žurnale, 1922 m. išleista novelių rinkinyje „Šauksmas“) paprastai laikoma pirmuoju moderniosios kinų grožinės literatūros kūriniu, parašytu šnekamąja kalba (baihua), o ne klasikine literatūrine kalba, seniai nutolusia nuo kasdienės šnekamosios. Iš tiesų kūrinių šnekamąja kalba buvo spausdinta ir iki Lu Siuno, tačiau tai daugiausiai buvo pramoginė, vadinamoji "drugelių ir mandarininių ančių" literatūra, kurią reformistiškai nusiteikę Judėjimo už naująją kultūrą atstovai smerkė kaip neatitinkančią tuometinės visuomenės poreikių. Taip pat jau 1917 m. buvo išspausdinta jaunos rašytojos Čen Hengdže (Chen Hengzhe) novelė "Viena diena".
Tačiau būtent "Pamišėlio dienoraštis" susilaukė didžiausio atgarsio. Novelė, kurioje kritikuojama tūkstantmetė Kinijos kultūra (apibūdinama kaip kanibalistinė), padarė didelę įtaką Gegužės ketvirtosios judėjimui. Lu Siunas taip pat sukūrė novelių, poezijos, ironiškų pasakojimų apie savo jaunystę, parašė literatūros kritikos darbų. Jo kūryboje vyrauja patriotinės, socialinės temos, keliamos revoliucinės idėjos, nagrinėjamos visuomenės moralės problemos, kritikuojamas žmonių abejingumas, būdingas aiškus, kartais pašaipus stilius. Jo novelių yra išversta į lietuvių kalbą.
ASEAN susitarimas dėl tarpvalstybinio užterštumo smogu
thumb|right|250px|[[Singapūras|Singapūro centras 2006 spalio 6 d. apimtas smogo dėl miško gaisrų Sumatroje, Indonezijoje.]] ASEAN susitarimas dėl tarpvalstybinio užterštumo smogu – tarptautinė sutartis, kuria siekiama sumažinti oro taršą, kylančią dėl miškų ir kitokių gaisrų. Sutartis buvo pasirašyta 2002 m. birželio 10 d. Kvala Lumpūre, Malaizijoje tarp ASEAN priklausančių valstybių ir įsigaliojo 2003 m. lapkričio 25 d. Susitarimą yra ratifikavusios visos dešimt ASEAN narių, paskutinė tai padarė Indonezija 2014 m.
Susitarimas buvo iššauktas XX a. paskutiniame dešimtmetyje Pietryčių Azijoje pablogėjusios oro kokybės. Ši problema kilo daugiausiai dėl didelio masto medienos atliekų, likusių iškirtus miškus, deginimo Indonezijoje, siekiant atlaisvinti plotus žemės ūkio veiklai. Su vėju dūmai buvo nupučiami tolimus atstumus, užteršdami orą gretimose valstybėse. Labiausiai nuo to nukentėjo kaimyninės valstybės – Malaizija ir Singapūras. Problema nėra išspręsta iki šiol; paskutinis didesnis oro užterštumo, kurio šaltinis Indonezija, protrūkis įvyko 2013 m. birželį, ypač palietęs Singapūrą.
Pagrindiniai susitarimo tikslai yra skatinti šalių bendradarbiavimą, siekiant regione geriau kontroliuoti ir sumažinti oro taršą, kylančią dėl gaisrų. Tai daroma keičiantis informacija, patirtimi, suteikiant abipusę pagalbą krizių atveju.
Susitarimo pagrindu yra įkurtas koordinavimo centras, vyksta kasmetiniai ratifikavusių šalių atstovų susitikimai.
Vilniaus Juzefo Ignacijaus Kraševskio gimnazija
Istorija
Mokyklos pastatas pastatytas 1951 m., jame 1952-1954 m. buvo įsikūręs Pedagoginis institutas.
Veiklos pradžioje vadinosi Vilniaus 2-ąja vidurine mokykla. Po Naujosios Vilnios prijungimo prie miesto 1958 m. gavo Vilniaus 26-osios vidurinės mokyklos pavadinimą. 1967 m. pastatytas keturių aukštų priestatas, kuris šiandien yra pagrindinė mokyklos dalis. 1976 m. pastatyta sporto salė. Mokinių labui mokyklos direktorius Jan Zakrzevski seną ir naują rajoną sujungė geležiniu tiltu.
1993 m. mokykla pakeitė savo vardą, Pedagogų taryba globėju pasirinko rašytoją J. I. Kraševskį. Nuo 1993 m. rugsėjo mokykloje vienintele dėstoma kalba liko lenkų. 1994 m. minint mokyklos 50-ties metų jubiliejų mokyklai iškilmingai įteikta vėliava.
Ekonominė antropologija
Ekonominė antropologija yra mokslo sritis, tirianti žmonių ekonominį elgesį naudodama tiek ekonomikos, tiek antropologijos metodus. Yra išskiriamos trys ekonominės antropologijos paradigmos: formalizmas, substantyvizmas ir kultūrinė paradigma.
Formalizmas
Formalizmo modelis yra labiausiai susietas su neoklasikine ekonomika, įvardinant ekonomiką kaip siekiamybę maksimizuoti naudą, esant stygiaus sąlygomis. Kaip bandymas naudoti neoklasikinės ekonomikos teoriją, siekiant analizuoti subjektus, formalizmo kryptis ekonomikos antropologijoje gali būti siejama su naująja institucine ekonomika. Šis požiūris dažniausiai remiasi sekančiomis centrinėmis idėjomis:
Kai kurie antropologai naudoja žaidimo teoriją, kaip modelį aiškinantį racionalų pasirinkimą atsižvelgiant į specifinę kultūros ir tarpasmeninių suvaržymų įtaką. Formalistai, tokie kaip Raymond Firth ir Harold K. Schneider, tvirtina kad neoklasikinis ekonomikos modelis gali būti pritaikytas bet kuriai visuomenei, jei tinkamos modifikacijos yra priimtos, pabrėždami neoklasikinių principų universalumą. Visos žmogiškos kultūros yra „pasirinkimus darančių individų, įtakotų alternatyvių sąmoningų ar nesąmoningų reikšmių, vedančių į alternatyvias pasekmes“ rinkinys, kur pasekmės yra kultūriškai išreikšti tikslai. Tikslai reiškia ne vien ekonominę ar finansinę naudą, bet viską ką individas vertina kaip svarbų dalyką – prestižą, solidarumą ar laisvalaikį.
Medžiotojų – rinkėjų ir neolito kultūrų kontekste formalistų modelis susiduria su didelėmis mainų išlaidomis, todėl dažniai yra supaprastinamas iki bilateralios monopolijos modelio.
Kadangi formalistų modelis nusako kas turi būti maksimizuota pasirinkimų prasme, kas dažnai įtraukia kultūriškai išreikštus vertės tikslus, jis gali būti pakankamas siekant paaiškinti žmonių elgesį bet kokiame kontekste. Tradicinė prielaida, kurią formalistai pasiskolino iš neoklasikinės ekonomikos, yra tai, kad individas darys racionalius pasirinkimus remdamasis išsamia ar daline informacija, kuri yra neišreikšta pilnai specifiniais aspektais, siekdamas maksimizuoti viską, ką jis mano esą jam vertinga. Nors pasirinkimai gali būti įvairūs, informacija apie pasirinkimus gali būti pilna arba ne, maksimizacijos ir ekonomikos principai yra naudojami.
Substantyvizmas
Visuomenės išgyvenimo strategija yra suprantama kaip adaptacija prie aplinkos ir materialinių faktorių, kuri gali ir neįtraukti naudos maksimzacijos. Ekonomika matoma kaip procesas kai visuomenė susiduria su jos materialiais poreikiais. Polany terminas „ didžioji transformacija“ aiškina visuomenių padalijimą į kapitalistines visuomenes, kur dominuoja rinkos dėsniai ir priešindustrines visuomenes, kuriose nėra kapitalistinių principų ir, kurios vystosi ne pagal Vakarietišką modelį. Polany diskutuoja, substantyvizmas gali būti analizuojamas būtent remiantis antruoju visuomenės tipu. Diskutuojama, kad planuotos-centralizuotos rinkos atveju individualus pasirinkimas yra paremtas ne maksimalia ekonomine nauda, o daugiau socialiniu bendravimu, kultūrinėmis vertybėmis, morale, religija ar politika. Daugumoje valstiečių ir gentinių bendruomenių gamyba yra skirta patiems gamintojams, kaip priešprieša „produkcijai skirtai mainams“ kas įgalina maksimalų naudingumą. Šių visuomenių tipai yra tokie skirtingi, jog jokia viena teorija negali jų paaiškinti.
Remiantis Polany, modernios kapitalistinės visuomenės pagrindas yra tai, kad individų pragyvenimo sistema remiasi racionalaus pasirinkimo principu. Tuo tarpu ne kapitalistinėse, priešindustrinėse visuomenėse šis principas visiškai netinka. Šios visuomenės, ne taip kaip kapitalistinės, remiasi perskirstymu ir grįžtamumo principais. Grįžtamumas yra apibrėžiamas kaip esminis keitimosi gerybėmis ar paslaugomis procesas, paremtas ilgalaikiais santykiais. Perskirstymas reikalauja stipraus politinio reguliavimo, tokio kaip giminyste paremtas lyderiavimas, kuris gauna ir perskirsto resursus remiantis specifiniais kultūriniais principais. Visuomenėse kurios nėra paremtos rinkos principais, perskirstymo ir grįžtamo principai dažniausiai pasireiškia kartu. Rinka paremtas keitimasis yra esminis ir dominuojantis modelis industrinėse visuomenėse, kai ne rinka paremtas perskirstymas ir grįžtamumas dažniausiai pasireiškia šeimos ar namų ūkių sistemose, kur perskirstymo funkcija kartais yra perimta valstybės institucijų ar labdaros organizacijų.
Dar vienas svarbus substantyvizmo teorijos pamatas yra „įsiterpimas“. Ekonomika yra įtvirtinta abiejuose – ekonominiame ir ne ekonominiame institutų kontekste labiau nei išskirstyta į skirtingas sferas. Keitimasis vyksta, ir yra reguliuojamas visuomenės, dažniau nei yra paliekamas „socialinėje tuštumoje“. Pavyzdžiui, valdžia ar religija gali būti svarbios ekonomikai, tiek kiek ekonominių institutų prasme. Sociokultūriniai įsipareigojimai, normos ir vertybės vaidina svarbią rolę visuomenės pragyvenimo strategijose. Todėl bet koks bandymas atskirti ekonomiką nuo kitų su ja glaudžiai susijusių sferų, kaip politika ar kultūra, sukelia nepilną ir netikslų ekonominių procesų supratimą. Substantyvizmo analizė koncentruojasi ties įvairių socialinių institutų tyrimo ir jų įtakos žmonių pragyvenimo modeliams reikšmės. Rinka tėra viena iš institutų įtakojančių ekonominių mainų esmę. Polany centrinis argumentas yra, kad institutai yra pirminiai ekonominių procesų organizatoriai. Substantyvizmo ekonomika yra „institutinis žmogaus ir aplinkos santykių procesas, kuris įtakoja besitęsiantį materialios naudos patenkinimo aprūpinimą“.
Šis „įsiterpimo“ konceptas yra labai svarbus ekonominės antropologijos tyrimo lauke. Granovetter savo tyrimuose, susijusiuose su Kinijos verslo tinklais Indonezijoje, pastebėjo, jog individuali ekonomika yra įsiterpusi tinkluose, dėl stiprių asmeninių santykių. Klientų rato formavimo procese, asmeniniai santykiai vaidina didesnę rolę, nei ekonominiai sandėrių procesai. Ekonominiai mainai vyksta dažniausiai ne tarp nepažįstamų asmenų, bet tarp asmenų kurie yra susiję ilgalaikiais santykiais. Granovetter aiškina neoliberalius ekonominius reiškinius, atskirdamas juos nuo visuomenės ir kultūros, tačiau pabrėžia socialinių santykių, kurie yra esminė žmogiškųjų santykių dalis, svarbą: „ Asmenys nesielgia ar nesprendžia kaip atskiros dalys, nepriklausomos nuo socialinių santykių, bet jie taip pat nesivadovauja išankstiniu scenarijumi, parašytu visuomenės institutų. Jų veiksmai yra labiau priklausomi nuo socialinio bendravimo, nei įsiterpimo jame“.
Kultūrinė paradigma
Kai kuriems antropologams realizmo kritika universaliam Vakarietiškos ekonomikos modeliui nėra pakankama. Stephen Gudeman ginčijasi, kad kertiniai procesai, nusakantys išgyvenimą, yra kultūriškai įtakoti. Todėl visi išgyvenimo ir pragyvenimo modeliai, nesvarbu ar tai būtų mainai, nauda ar pinigai, turi būti nagrinėjami atsižvelgiant į vietinį šių reikšmių supratimą.
Vietoj to, jog būtų bandoma pritaikyti Vakarietišką universalų ekonomikos modelį, vertinti visuomenę reikėtų pagal toje visuomenėje galiojančius dėsnius ir tendencijas. Savo darbe apie gyvenimo ypatybes, Gudeman siekia pristatyti „pačių žmonių ekonominius konstruktus“, t. y. ne tik vertinti vertybių konstruktus, pagal kuriuos žmonės yra linkę pirkti ir kiek dėmesio jie skiria laisvalaikiui, bet pačių žmonių ekonominę koncepciją, pvz., kaip žmonės supranta mainus, nuosavybę ar naudą. Jo aprašyta valstiečių visuomenė Panamoje parodo, kad vietiniai gyventojai prekiauja ne dėl didesnės naudos, bet dėl „ekvivalenčių mainų“, kada prekės vertė yra nustatoma pagal įvairius išteklius naudotus jos gamybai. Tik pašaliai asmenys prekiauja siekdami vien naudos, ir taip atnešdami sumaištį į šią visuomenę.
Gudeman ne tik atmeta formalistų požiūrį, kad ekonominiai procesai yra universalūs, bet taip pat kritikuoja substantyvistų poziciją, teikdamas, jog šie daro tą pačią klaidą kaip ir formalistai, bandydami rasti modelį, bendrą visoms priešindustrinėms visuomenėms. Tačiau jis pritaria substantyvistų iškeltai socialinių institutų svarbai ekonominiuose procesuose. Gudeman neigia bet kokį universalizuotą ekonominį modelį, ar tai būtų formalistinis ar substantyvistinis ar marksistinis, teigdamas jog šie yra per daug etnocentriniai. Jo požiūriu, visi žmogiškųjų santykių modeliai yra paimti iš mokslinio pasaulio, kur jie pagrindžiami kaip materialinis pasaulis, ir tada pritaikomi žmogiškajam pasauliui. Vietoj to „ jog bandytų sukurti universalius ekonominius modelius pritaikydami juos subjektams, antropologai turėtų siekti analizuoti vietinius modelius kaip pagrindą“. O šie modeliai gali radikaliai skirtis nuo Vakarietiško ekonomikos modelio.
Gudeman kuria post-modernų kultūrinio reliatyvizmo modelį. Bendrais bruožais kultūrinis reliatyvizmas, gali būti lyginamas substantyvistų idėjoms, tik labiau pabrėžiant kultūrinį konstruktyvizmą, ir didesnį dėmesio sutelkimą ties sociokultūrine dinamika. Kol substantyvistai labiausiai kreipia dėmesį į institutus, kaip jų pagrindinį analizės subjektą, kultūrinės paradigmos atstovai linkę detaliau analizuoti vietines visuomenes, su kuriomis jie dirba. Abi šios antropologijos kryptys atmeta formalistų modelį, kuris remiasi prielaidom, jog visas žmonių elgesys yra gali būti aiškinamas racionalių sprendimų priėmimu ir naudos maksimizavimu.
Požiūrių kritika
Formalistų požiūris susilaukė nemažai kritikos. Centrinė šio požiūrio esmė, kuri siejama su žmogiškuoju elgesiu, yra ginčijama dažniausiai. Trumpai tariant nuomonė, kad racionalus pasirinkimas ir naudos maksimizavimas yra universalūs negali būti pritaikomi visoms kultūroms. Tačiau taip pat požiūris apie Vakarietiška ekonomikos modelį, kaip apie redukcionistinį susilaukia kritikos. Prattis teigia, kad naudos maksimizavimo prielaidos yra tautologinės, nes žiūrint į individą, kad ir ką šis bedarytų, net jei tai yra jo laisvalaikis, gali būti suprantama kaip naudos maksimizacija. Net jei asmuo nesiekia maksimizuoti pinigų, tai yra aiškinama, kaip malonumo ar kokios kitos vertybės maksimizacija. Šis teiginys negali būti pagrįstas ir moksline prasme negalimas vartoti. Pavyzdžiui, asmuo gali aukoti savo laiką, finansus ar sveikatą siekdamas pagelbėti kitiems. Formalistai įvardintų tai, jog žmogus stengiasi padėti siekdamas maksimizuoti pagalbos reikšmę, todėl ir aukoja kitus savo resursus, nes vis tiek siekia sustiprinti savo reikšmę ir taip maksimizuoti naudą. Bet tai tiesiog spėjimas, šio asmens motyvai gali būti visiškai nesusiję su nauda ar tuo labiau jos didinimu. Panašiai kalba Gudeman, jog Vakarietiškos ekonomikos antropologas, studijuodamas kitas kultūras, visada sugebės įžvelgti situacijas, kada asmenys stengiasi elgtis „racionaliai“. Taip pat formalistai susidūrę su elgesiu, kuomet nėra siekiama maksimizuoti naudos, ši elgesį laikys iracionaliu. Tačiau šie, su naudos maksimizavimu, nesusiję elgesio veiksmai, veikiančiajam individui gali atrodyti pakankamai racionalūs ir logiški, nes jie gali būti grįsti visiškai kitokiomis reikšmėmis ir supratimu.
Galų gale yra taip pat ir substantyvistinis požiūris, jog ekonominiai institutai kaip ir individo ekonominė veikla yra įsiterpę į sociokultūrinę sfera ir negali būti aiškinami kaip izoliuoti. Socialinis bendravimas vaidina didžiulę rolę individo ekonominiame gyvenime, todėl negalima analizuoti individo kaip atskiros dalies nekreipiant dėmesio į visą jį supančią sistemą.
Vokiečių ekonomistai Gunnar Heinsohn ir Otto Steiger teigia jog prekybos rinka yra neuniversali, pradedant Karl Polany įvardintų skirtumų tarp rinkos ekonomikos, perskirstymo ir grįžtamumo. Tačiau jie kritikuoja ir formalizmą ir substantyvizmą už nesugebėjimą paaiškinti rinkos racionalumo ir jos istorinio atsiradimo pamatų. Jie išplėtojo teorija kuri paaiškina privačios nuosavybės atsiradimą, pinigų atsiradimą ir t.t kurią pavadino „ pinigų, rinkos, palūkanų nuosavybės teorija“. Ir pritaikė šį savo modelį besipletojančioms ekonomikoms, kur dinaminių rinkų supratimas yra esminis, nes tikslas yra sukurti tas rinkas kur ankčiau jų nebuvo.
Jakubinas
Jakubinas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
III. Kerületi TVE
Budapešto „Kerület“ – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto, Obudos rajono.
Istorija
1887 m. sausio 27 d. įkurtas klubas.
1926–1928 m. buvo prijungtas VAC Budapest klubas.
1931 m. tapo Magyar kupa nugalėtojais, finale įveikę Ferencvárosi TC.
2020–2021 m. tapo Trečios lygos, Vakarų grupės nugalėtojais ir pateko į Antrą lygą.
Marnaka (ežeras)
Márnaka – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 6 km į rytus nuo Karsakiškio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,62 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 64,4 m. Vakarinis ir šiaurinis krantai užpelkėję, stūkso miškelis. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Iš ežero pietuose išteka Lėvens intakas Marnakėlė. Prie ežero įsikūręs Paežerio II kaimas, į vakarus – Butėnų kaimas.
Vandenvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo marnaka (brantas, lipikas ir kt.).
Meždurečenskas
Meždurečenskas  – miestas 60 km į rytus nuo Novokuznecko, prie Tomės ir jos intako Usos santakos, Kemerovo sritis, Rusija; Meždurečensko miesto apskrities centras. 104 800 gyv. (2009 m.). Geležinkelis į Novokuznecką. Statybinių medžiagų, maisto (duonos, pieno, alaus) pramonė. Prie Meždurečensko kasamos akmens anglys. Yra Kraštotyros muziejus.
Lietuviai
1951 m. pradžioje Meždurečensko lageriuose buvo apie 300 lietuvių. 1951 m. lapkričio mėn. į Meždurečenską iš Novosibirsko kalinių persiuntimo kalėjimo atvežta dar apie 150 lietuvių; 1952 m. sausio mėn. jie visi buvo išsiųsti į Olžeraso lagerį.
Totorkiemio apylinkė
Totorkiemio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Korostenis
Korostenis  – miestas šiaurės Ukrainoje, Žitomyro srityje, šalia Užo upės; Korostenio rajono administracinis centras. Didelis geležinkelių mazgas (eina Sankt Peterburgo–Žitomyro ir Kijevo–Kovelio geležinkeliai).
Kelių tiesimo mašinų, gelžbetoninių pabėgių gamyba, statybinių medžiagų (gelžbetonio), chemijos, baldų, medienos apdirbimo, tekstilės (medvilnės), verpimo ir audimo, siuvimo, mezgimo, porceliano, maisto (mėsos, duonos, pieno, vyno) pramonė. Apylinkėse kasamas ir apdirbamas granitas. Veikia kraštotyros muziejus.
Istorija
Miestas įkurtas daugiau nei prieš tūkstantmetį. Šaltiniuose minimas nuo 945 m. kaip Iskorostenis (sen. rus. Изъкоръстѣнь). Tai buvo slavų genties drevlianų sostinė. Vėliau buvo prijungta prie Kijevo Rusios. 946 m. senasis Isorostenis sudegintas kunigaikštienės Olgos.
Šiandieninis miestas santykinai mažas, nes yra labai arti Černobylio. Po Černobylio avarijos sritis buvo paskelbta savanoriškos evakuacijos zona.
Elektrėnai
Stovi Elektrėnų Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės bažnyčia (pastatyta 1996 m.), Elektrėnų literatūros ir meno muziejus (nuo 1977 m.), socialinės globos namai, vaikų globos namai, paštas (LT-26001), kultūros ir sporto centrai, 50 m ilgio baseinas (atsidarė 1989 m.), ledo arena (veikia nuo 1976 m.), 1973 m. atidarytas atrakcionų parkas „Vaikų pasaulis“, neveikė nuo 2012 m., 2019 m. išardytas, palikti tik keli atrakcionai. Veikia šiluminė jėgainė (nuo 1962 m.), virš miesto iškyla 3 jos kaminai (du 250 m aukščio ir vienas 150 m). Du iš jų 2021 m. demontuoti.
Etimologija
thumb|left|250px|Jubiliejinis savivaldybės albumas thumb|right|250px|Dekoratyvinė skulptūra „Himnas darbui“ (1975), vienas iš miesto simbolių thumb|right|Nuo marių kranto matoma [[Elektrėnų bažnyčia]] thumb|right|250px|2021 m. Lietuvos elektrinėje buvo išmontuoti du bokštai
Elektrėnai yra pramoninis vietovardis. Miestas kūrėsi aplink šiluminę jėgainę (Lietuvos VRE, tuo metu didžiausią elektrinę Lietuvoje), gaminančią elektros energiją, todėl gyvenvietė 1962 m. balandžio 19 d. buvo pavadinta elektros vardu su lietuviška priesaga -ėnai.
Geografija
thumb|left|[[Lietuvos elektrinė]]
Elektrėnai įsikūrę specialiai elektrinei aušinti suformuotų Elektrėnų marių šiaurinėje pakrantėje, prie magistralės. Mieste yra 3 seniūnaitijos:
Istorija
Elektrėnai įkurti 1960 m. laukuose pradėjus statyti šiluminę jėgainę. Bendrojo plano, kuriame vyrauja blokiniai namai, autoriai – architektai Kazimieras Bučas ir Birutė Kasperavičienė. Pirmajam namui pamatai pakloti 1960 m. birželio 29 d. Kadangi jėgainės įrengimams aušinti reikia vandens, netoliese užtvenkta Strėva ir užlieti čia buvę Perkūnkiemio, Raistinės ir kiti kaimai. 1961 m. liepos 18 d. iškilmingai padėtas kertinis Lietuvos elektrinės akmuo. 1962 m. balandžio 19 d. Elektrėnai tapo miesto tipo gyvenviete. 1962 m. davė srovę pirmasis 150 MW energetinis blokas, 1972 m. paleistas paskutinis, aštuntasis (300 MW). 1968 m. Elektrėnuose įvyko pirmasis Lietuvoje (ir antrasis Baltijos šalyse) džiazo festivalis „Jaunystė 68”.
1999 m. patvirtintas Elektrėnų herbas. Miesto himnu laikoma daina „Elektrėnų žiburiai“, muzika Eduardo Balsio, žodžiai Stasio Žlibino.
Sportas
Nuo 2015 m. Elektrėnų savivaldybės teritorijoje kasmet vyksta Lietuvos automobilių ralio čempionato „Elektrėnų ralio“ etapai asfalto ir žvyro dangomis.
Elektrėnuose nuo 1972 m. organizuojamas tradicinis bėgimas „Aplink Elektrėnų marias“
Demos Shakarian
Lietuvių kalba išleista Demoso knyga, parašyta kartu su bendraautoriais: Demosas Šakarijanas, Džonas ir Elizabeta Šeril. Laimingiausi žemėje žmonės. Leidykla: TPEVŽB-Europa, Leuven, Belgium, 1996.
Reichsmaršalas
thumb|right|Reichsmaršalo H. Geringo uniforma left|thumb|100px|Reichsmaršalo H. Geringo [[maršalo lazda.]]
Reichsmaršalas ( 'Reicho (imperijos) maršalas') – aukščiausias nacistinės Vokietijos karinis laipsnis, aukštesnis už liuftvafės generolą feldmaršalą.
Reichsmaršalo titulas pirmą kartą pasirodė dar iki XII a., Šventosios Romos imperijos laikais. Karo metu reichsmaršalais vadino vyriausius Šventosios Romos imperijos kariuomenės vadus. Tai buvo laikinų pareigų pavadinimas, naudotas XII–XVI a.
Istoriškai reichsmaršalo titulas nebuvo unikalus ar itin prestižinis, kaip kad buvo hitlerinėje Vokietijoje. Vokietijos imperijoje ir Pirmojo pasaulinio karo metais nė vienas Vokietijos kariškis šio laipsnio neturėjo.
Antrojo pasaulinio karo metais vienintelis šio reichsmaršalas buvo Hermanas Geringas (Hermann Göring), kuriam šį laipsnį 1940 m. liepos 19 d. suteikė A. Hitleris. H. Geringas buvo vyriausiasis liuftvafės vadas, taip pat turėjo daug kitų titulų, kaip kad Reicho meistras medžiotojas, Keturmečio plano įgaliotasis komisaras.
Hitleris paskyrė Geringą reichsmaršalu, kad nurodytų jį kaip viršesnį kitiems vermachto generaliteto atstovams, irgi gavusiems tą dieną aukštus laipsnius. A. Hitleris buvo pasirinkęs H. Geringą kaip kaip savo įpėdinį Trečiojo Reicho vadovą. Geringui aukštesnis laipsnis buvo svarbus, kad Hitlerio mirties atveju būtų aiški pareigų paveldėjimo seka.
Iš tikrųjų A. Hitleris 1945 m. balandžio 30 d. įpėdiniu paskyrė grosadmirolą Karlą Denicą. Pats K. Denicas apie pareigų perėjimą sužinojo tik 1945 m. gegužės 1 d. iš Martino Bormano ir Jozefo Gebelso.
Reichsmaršalo skiriamieji ženklai buvo gaminami iš gryno aukso, o maršalo lazda – iš dramblio kaulo. Reichsmaršalo antpečiuose buvo pavaizduotos sukryžiuotos maršalo lazdos ir virš jų – vokiškas erelis.
Hakha
Hakha (MY ဟားခါးမြို့) – miestas rytų Mianmare, Činų kalnuose, Činų valstijos sostinė (nuo 1974 m., perkelta iš Falamo). ~20 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas XV a. ir ilgą laiką buvo mažas kaimelis. 1890 m. Hakhą užėmė britai. Įkurta baptistų misija.
Petras Vaškys (1873)
Petras Vaškys (1873 m. – 1952 m.) – Mosėdžio seniūnas, knygnešys, milo spaudėjas.
Biografija
Bendravo su Juozu Tumu-Vaižgantu. Gabeno lietuviškas knygas iš Tilžės (maršrutu Mosėdis – Plungė – Babrungo upelis – Tilžė). Kartais važiuodavo tėvo arkliu, jam padėdavo knygnešys Valteris. Atsivežtas lietuviškas knygas slėpdavo mosėdiškių daržinėse. Vėliau jas veždavo į Liepoją, Vilnių (atiduodavo knygnešiui Gadeikiui), Kauną ir kt.
Milams spausti namuose iš ąžuolo pats buvo įruošęs spaudimo stakles. Mosėdyje buvo gerbiamas žmogus, dirbo miestelio seniūnu. Jo sūnus Petras Vaškys (1921–2001) Filadelfijoje išgarsėjo kaip vaškinių skulptūrų menininkas, anūkas Rimantas Eidiejus – skulptorius.
Songšanas
Songšanas, seniau Sungšanas – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 208 tūkst. (2016 m. duomenys).
Yra Songšano oro uostas ir Taipei Arena. Veikia Taipėjaus universitetas ir Nacionalinis atvirasis universitetas. Netoli Taipei 101, kalvos šlaituose, yra kapinės, kuriose palaidoti Taivano karo padėties laikmečio civilių ir politinių aukų palaikai.
Istorija
thumb|left|175px Gyvenvietė pradžioje vadinta Malysyakkaw, kas ketagalanų kalba reiškia „kur upė daro vingį“. Kinų kalba pavadinimas buvo užrašomas kaip 麻里錫口社. 1815 m., valdant Čingų dinastijai, buvo sutrumpinta iki 錫口 (pe̍h-ōe-jī: Siah-kháu).
Japonijos okupacijos Taivane (1895–1945 m.) laikais buvo svarbus arbatos auginimo regionas. 1920 m. gyvenvietė kartu su dabartiniu Sinji rajonu sudarė Macujamos kaimą (松山庄), kuris taip buvo pavadintas pagal Macujamos miestą (松山市) Japonijoje ir įėjo į Taihoku prefektūros Šičisėjaus rajono (七星郡) sudėtį.
1949 m. buvusiuose arbatos laukuose buvo įkurdintos Gomindano pabėgėlių šeimos.
1968 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, Qū). 1980 m. buvo labiausiai apgyvendintas miesto rajonas.
MMORPG
thumb|Populiarus MMORPG žanro žaidimas – „[[Ultima Online“]] MMORPG ( 'daugelio žaidėjų interneto žaidimas vaidmenimis') – interneto kompiuterinis žaidimas vaidmenimis, kurį žaidžia daug žaidėjų vienu metu. Tai daugelio žaidėjų žaidimo internete (MMOG) specifinis tipas.