cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albert Fish
Biografija
Iki 1879 metų gyveno vaikų globos namuose, ten gavo pravardę „Kiaušinis su kumpiu“. Kai auklė jį mušdavo, patirdavo seksualinį pasitenkinimą. Vėliau jis versdavo savo vaikus mušti jį per nuogą užpakalį.
1902 m. pirmą kartą buvo nuteistas už vagystę. 1910 metais nužudė pirmąjį žmogų – Tomasą Bedeną. 1924 m. liepos 11 dieną pagrobė ir nužudė 8-metę mergaitę. 1928 metais nužudė ir suvalgė dar vieną 9-metę mergaitę. 1934 metais buvo areštuotas už vienuolikmetės nužudymą. Tai buvo antras kartas, kai Fišas buvo teisiamas. Suimtas buvo tik po šešerių metų, kai mergaitės motinai parašė laišką ir prisipažino apie nusikaltimą.
Airijos futbolo varžybos 2018 m.
Pusfinalio rungtynės
--
Albert Fish
Biografija
Teisme Fišas buvo apkaltintas 100 vaikų išniekinimu, tačiau pats Fišas pareiškė, kad jų buvo 498. Tikslus aukų skaičius nežinomas. 1936 m. sausio 16 dieną jam buvo įvykdyta mirties bausmė – jis mirė elektros kėdėje.
Ukmergės gatvė
miniatiūra|2023 m. thumb|[[Lošimų priežiūros tarnyba]] thumb|[[Vilniaus rajono apylinkės teismas]]
Ukmergės gatvė – viena ilgiausių Vilniaus gatvių. Pavadinta Ukmergės vardu. Priklauso Šeškinės seniūnijai, Pašilaičių seniūnijai (nr. 240–400), Žvėryno seniūnijai (poriniai namai nr. 120–128).
Yra prekybos centrai: „BIG“, „Maxima“ (4 tūkst. m²), kitoje kelio pusėje – „Rimi Hypermarket“ parduotuvė (4,8 tūkst. m²), „Norfa“ (3,2 tūkst. m²) ir „Lidl“ (1,4 tūkst. m²).
Istorija
XVI a. Ukmergės ir Kalvarijų gatvės susiformavo kaip pagrindinės Šnipiškių priemiesčio gatvės.
XX a. aštuntajame dešimtmetyje Šnipiškėse buvo nutiesta nauja gatvė, gavusi Ukmergės g. vardą. 1988 m. ši gatvė pervadinta į Justo Paleckio gatvę, kuri vėliau vėl pervadinta ir Ukmergės g. Senoji gatvė prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios buvo pervadinta į Šnipiškių gatvę.
Nuo 2005 m. vyko Ukmergės ir Geležinio Vilko gatvių sankryžos rekonstrukcija. Šešių eismo juostų pločio Ukmergės gatvė buvo panaudota automobilių eismui centro link. Keturių eismo juostų gatvė prieš sankryžą išplatėjo iki šešių eismo juostų. Viena tapo skirta visuomeniniam transportui, kita naudojama dešiniajam posūkiui į Saltoniškių gatvę.
Žeimelio kapinių koplyčia
Koplyčia rūpinasi Žeimelio evangelikų liuteronų parapijos tikintieji. Koplyčią supančios vadinamosios „latvių kapinės“ yra veikiančios, užima 0,69 ha. Daugiau žmonių iš įvairių Lietuvos kampelių ir kaimyninės Latvijos čia susirenka į kapinių šventę, kuri vyksta pirmąjį rugpjūčio sekmadienį. miniatiūra|220px|left|Koplyčios interjeras
Koplyčia be rūsio, stačiakampio plano. Prižiūrėta, atnaujintu stogu, viduje sausa. Čia sudėtas bažnytinis ir kapinių priežiūros inventorius (sakykla, klausykla, senos durys, suolai, įrankiai).
Istorija
Kapinių viduryje stovinti akmenų mūro koplyčia išsiskiria su jos frontone gerai matoma 1831 m. data. Tai metai, kuriais buvo pastatyta koplyčia mirus Glebavo dvarininkui Peteriui Petrauskui (Petrauskiui). Šalia koplyčios P. Petrauskui pastatytas masyvus antkapinis pilko tufo kryžius. Ant jo yra įrašas: „''Grob Piotra Piotrowskiego Fundatora Kościola Zeymelskiego Katolickiego, Dziedzica dóbr Hlebowa y Zeymel - Przechodniu! na proźbę zmarlego žony Scholastyki, westchniy za im do BOGA – umart 1819. Feb. 28''“.
Žeimeliečiai mena prie koplyčios buvus varpą, tačiau prieš kelis dešimtmečius jis buvo pavogtas dėl brangaus metalo. Šiandien jo likimas nežinomas.
Kodėl ši koplyčia, skirta dvarininko P. Petrausko atminimui, čia atsirado, siejama su gyva legenda. Pasakojama, kad dvarininkas latvis P. Petrauskas labai mylėjo savo žmoną. Jis pats buvo protestantas, o lenkaitė žmona Sholastika – katalikė. Iš pagarbos mylimos žmonos tikėjimui, dvarininkas Žeimelyje 1826 m. pastatė katalikų bažnyčią. Savo ruožtu, mirus Glebavo dvarininkui, žmona mylimam vyrui atminti koplyčią pastatė jo išpažintos religijos bendruomenės kapinėse.
Profesinė rizika (filmas)
Profesinė rizika – 1967 m. Prancūzijoje sukurta drama.
Turinys
Žakas Diusė – populiarus nedidelio miestelio mokyklos mokytojas, dirbantis joje kartu su žmona Siuzana. vieną dieną mokinė Katerina apkaltina Žaką bandymu išprievartauti. Miestelio meras bando užglaistyti skandalą ir pasiūlo mokytojui išvažiuoti, tačiau šis tvirtina esąs nekaltas ir pasiryžęs gintis. Netrukus dar dvi mokinės pareiškia panašius kaltinimus, pradedamas tyrimas ir mokytojas suimamas. Nors jis neigia kaltinimus, situacija darosi vis sudėtingesnė. Siuzana bando išsiaiškinti, ką slepia trys merginos ir kodėl jos galbūt meluoja.
Simoniškis
Simoniškiu vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Plikių apylinkė (Telšiai)
Plikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Užminijų apylinkės.
Simoniškiai (Radviliškis)
Simoniškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Skėmių.
Johnny Gaudreau
Karjera
Nuo 2011 iki 2014 m. Godro žaidė NCAA čempionatuose, vėliau prisijungė prie NHL klubo Kalgario „Flames“. 2014-15 m. sezone jis buvo antras geriausias komandos žaidėjas (po Jiří Hudler), sekantį sezoną – geriausias. 2016-17 m. sezone patyrė traumą, bet sugebėjo per 72 rungtynes pelnyti 61 tašką.
Eleonora Koriznaitė
Eleonora Koriznaitė (g. 1960 m. birželio 6 d. Panevėžyje) – lietuvių teatro, kino ir TV aktorė.
Teatre
Nuo 1976 m. mokėsi Juozo Miltinio studijoje. Nuo 1980 m. Panevėžio dramos teatro aktorė, kur sukūrė per 90 vaidmenų.
1987 m. baigė Lietuvos Valstybinės konservatorijos aktorinio meistriškumo katedrą (Donato Banionio mokinė).
Kine ir televizijoje
Filmavosi kine ir televizijoje: „Auksinė grandinė“, rež. A. Muratov; „Bausmės diena“, rež. G. Azimzade; „Don Žuanas“, rež. Jonas Vaitkus; „Eloiza ir Abeliaras“, rež. Juozas Javaitis; „Mano mažytė žmona“ – Rūta, rež. Raimundas Banionis ir kt.
1984 m. apdovanota kaip geriausia Lietuvos kino aktorė už Rūtos vaidmenį filme „Mano mažytė žmona“. Už tą patį Rūtos vaidmenį 1985 m. Tbilisio tarptautiniame jaunųjų kinematografininkų festivalyje apdovanota „Krištoline Tamara“. 1988 m. Sąjunginiame teatrų festivalyje gavo prizą už geriausią moters vaidmenį (Ivanka, S. Stratijev'o „Maksimalistas“, rež. P. Stoičev).
Lietuvos Kinematografininkų sąjungos Aktorių gildijos narė.
Bačkonių II tvenkinys
Bačkonių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 3,5 km į rytus nuo Žiežmarių miesto. Sudarytas užtvenkus Kalpės upelį (Strėvos intakas) 1,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 98,5 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas. Krantai apaugę mišku. Šalia yra buvusio Bačkonių dvaro sodyba ir Bačkonių kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias. Pasroviui už 0,39 km telkšo Bačkonių I tvenkinys.
Rainių apylinkė
Rainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viešvėnų apylinkės.
Keturakių apylinkė
Keturakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Užminijų apylinkės.
AB „Umega Group”
UMEGA Group AB – metalo gamybos ir apdirbimo įmonių grupė Lietuvoje, valdanti UAB Umega Agro, UAB SnolTherm (anksčiau AB "Utenos elektrotechnika) ir UAB Hennordic (anksčiau AB „Vienybė“). Įmonė įsikūrusi Ukmergėje. Dirba 397 darbuotojai.
Generalinis direktorius – Gediminas Čeika.
Istorija
Umega Group, AB (pirmasis įmonės pavadinimas- Utenos remonto mechaninė gamykla) įkurta 1980 metų balandžio mėnesį Utenoje. Iki nepriklausomybės paskelbimo pagrindinė veikla buvo traktorių ir jų variklių remontas, vėliau veikla keitėsi: pradėta metalinių baldų dalių, metalinių talpų, šienapjovių, bulviakasių, gaterių, puspriekabių žemės ūkiui, kieto kuro, šiaudais kūrenamų katilų ir kt. metalo gaminių gamyba. Iki šiol vykdoma puspriekabių žemės ūkiui ir katilų gamyba.
1995 metais įmonėje įkurtas suaugusiųjų mokymo centras.
2004 metų pabaigoje pradėta vykdyti 20 litrų talpos kanistrų gamyba.
AB „Utenos elektrotechnika“ (pirmasis įmonės pavadinimas- Laboratorinių elektros krosnių gamykla), dabar – UAB SnolTherm, įkurta 1960 metų spalio mėnesį Narkūnų km., Utenos rajone. Tai buvo pirmoji Utenos pramonės įmonė. Pagrindinė veikla įmonėje- laboratorinių elektros krosnių gamyba nepasikeitė ir išliko iki šių dienų. Vėliau pradėta elektrinių rankšluosčių (rankų džiovintuvų), aukštai temperatūrai atsparių termoizoliacinių medžiagų, įvairių metalo dirbinių gamyba, kuri išliko iki šiol.
2008 metų gruodžio 31 d. AB „Umega“ įvyko reorganizavimas, kurio metu prie įmonės prisijungė dukterinė Ukmergėje esanti AB „Vienybė“.
AB „Vienybė“ (pirmasis įmonės pavadinimas – Rytų prekybos ir pramonės draugija), dabar – UAB Hennordic, kuri pradėjo savo veiklą 1919 metų rugsėjo mėnesį. Pagrindinė veikla tuo metu – žemės ūkio padargų ir namų apyvokos daiktų remontas.
Marija Žilionytė
Marijona (Marija) Danutė Žilionytė – Šmitienė (g. 1930 m. vasario 20 d. Marijampolėje – 2014 m. Kaune, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos operos dainininkė, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistė, sopranas.
Biografija
miniatiūra|kairėje|Marija Žilionytė ir Rostislavas Andrejevas su muzikinio teatro kolektyvu gegužės pirmosios eisenoje.
Vienok kelią į operinį repertuarą Marijai Žilionytei atvėrė Fraskitos partija Žoržo Bize operoje „Karmen“, kurią ruošdama dainininkė dirbo su režisiere Regina Senkute ir dirigentu Juozu Indra.
Gastrolių metu Maskvoje, Kremliaus suvažiavimų rūmuose, jos atlikti Laimutės ir Betsi vaidmenys Benjamino Gorbulskio operetėse „Meilė ir skarda“ ir „Frank Kruk“ susilaukė teigiamo to meto teatro kritikų įvertinimo. 1968 m. solistė komandiruojama stažuotei į Kijevo konservatoriją pas profesorę M. Donec-Tesseir. Grįžusiai iš stažuotės jaunai dainininkei patikimas sudėtingas Amelijos vaidmuo Džiuzepės Verdžio operoje „Simonas Bokanegra“. Kauno muzikiniame teatre Marija Žilionytė dainavo iki 1990 m.
Vaidmenys
Marijos Žilionytės darbo metu Kauno muzikiniame teatre pradėti statyti lietuvių kompozitorių – Antano Belazaro, Vitolio Baumilo, Benjamino Gorbulskio kūriniai. XX a. septintame dešimtmetyje šalia operų ir sovietinių kompozitorių operečių į repertuarą buvo įtrauktos naujos latvių ir estų operetės, taip pat buvo statomos šiuolaikinės Rytų Europos šalių kompozitorių pjesės, net amerikiečių miuziklai. Kauno muzikinio teatro scena tuo metu buvo vienintelė, teikusi įtin plačią muzikinės scenos žanrų įvairovę.
Daininkės Marijos Žilionytės teatre atliekamų vaidmenų diapazonas buvo platus. Tai Silva ir Marica to paties pavadinimo Imrės Kalmano operetėse, Hana ir Anžela Franco Leharo operetėse„Linksmojoji našlė“ ir „Grafas Liuksemburgas“, Veronika Vitolio Baumilo operoje „Paskenduolė“, Fraskita Žoržo Bizė operoje „Karmen“, Mimi Džiakomo Pučinio „Bohemoje“, Klivija Niko Dostalio „Klivijoje“, Elena Žako Ofenbacho „Gražioji Elena“, Primadona Karmenčila ir Gabriekė Tadeušo Dobžanskio operetėje „Karaliaus ložė“, Onutė Antano Belazaro „Auksinės marios“, Laimutė Benjamino Gorbulskio „Meilė ir skarda“, Ramunė Jurgio Karnavičiaus operoje „Gražina“, Kerubinas Volfgango Amadėjaus Mocarto operoje „Figaro vedybos“, Aleksandro Doluchaniano Grožio konkursas ir kt. Iš viso teatre dainininkė sukūrė virš 70 vaidmenų. miniatiūra|dešinėje|Marijos Žilionytės kapas Petrašiūnų kapinėse Kaune
Apdovanojimai
Marijai Žilionytei suteiktas Lietuvos SSR nusipelnusios artistės vardas.
Simoniškis I
Simoniškis I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Linkmenų, prie Prūdo ežero.
Andžejus Kretkovskis
Andžejus Kretkovskis (m. 1643) – Kujavijos Bresto vaivada.
Biografija
Kujavijos Bresto kašteliono Luko Kretkovskio (m. 1603) ir Barboros Dževickos (m. 1622) sūnus. Krokuvos generalinio oficialo Erazmo (1595-1639) brolis.
Iš pradžių buvo pasiuntinys į 1618 metų seimą, po to 1623 metais tapo Kujavijos Bresto pakamaris. Kujavijos Bresto kaštelionas 1632-1637 metais. Nuo 1637 iki 1643 Kujavijos Bresto vaivada.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona tapo Katerina Konopacka, Luko Konopackio duktė. Santuokoje gimė 3 sūnūs ir 4 dukterys.
Kita jo žmona buvo Jadvyga Tylicka, Kališo taurininko Jokūbo Tylickio duktė.
Bartaičių tvenkinys
Bartaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Gudienos gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus L-8 upelį jo aukštupyje 3,1 km nuo žiočių (Lomenos intakas). Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,84 km, plotis – iki 0,18 km. Yra 0,07 ha sala. Altitudė 98,3 m. Krantai aukštoki, aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Bartaičių kaimas, į rytus – Rečionių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1964 m.
Lietuvos ir Vanuatu santykiai
Lietuvos ir Vanuatu santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Vanuatu.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2015 m. rugsėjo 28 d.
2021 m. duomenimis, Lietuvoje negyveno nė vienas Vanuatu pilietis. 2019 m. Vanuatu gyveno bent trys Lietuvos piliečiai.
Santykių istorija
Lietuva ir Vanuatu santykius užmezgė 2015 m. rugsėjo 28 d., Lietuvos užsienio reikalų ministrui Linui Linkevičiui ir Vanuatu užsienio reikalų ministrui Serdžui Vohorui Niujorke pasirašius bendrąjį komunikatą dėl Lietuvos Respublikos ir Vanuatu Respublikos diplomatinių santykių užmezgimo. Vanuatu tapo 181 valstybe, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.
Socialinis teisingumas
Socialinis teisingumas – principas, kuriuo remiantis, gėrybės tam tikroje visuomenėje, bendruomenėje (pa)skirstomos, (pa)dalijamos „teisingai“, t. y. laikantis teisingumo. Kaip reikalavimas žinomas nuo pat Antikos (Aristotelis etc.). Ypač svarbiu tapo industrializacijos metais, XIX a. Popiežius Pijus XI savo enciklikoje „Apie visuomenės tvarką“ („Quadragesimo anno“) svarstė socialinio teisingumo klausimus. Pasak Hajeko, socialinis teisingumas yra tuščias politinis terminas (Friedrich August von Hayek, Socialinio teisingumo miražas // The Mirage of Social Justice, London 1976 m.). Kaip teisės principas kai kuriose valstybėse yra sudėtinė socialinės valstybės (principo) dalis.
Lietuvos ir Vanuatu santykiai
Santykių istorija
Tų pačių metų balandžio mėn. per JT Vaikų fondą Lietuva nukentėjusiai nuo tropinio ciklono Vanuatu skyrė 10 tūkst. eurų humanitarinės pagalbos.
Socialinis teisingumas
Šaltiniai
Справедливость
Lietuvos ir Vanuatu santykiai
Santykių istorija
Vanuatu yra dirbęs lietuvis Tomas Lamanauskas, kur prisidėjo prie nutiesto pirmo povandeninio ryšių kabelio.
Aivaras Meškinis
Aivaras Meškinis (g. 1995 m. lapkričio 13 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Lietuvos ir Vanuatu santykiai
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Vanuatu nėra viena kitai akreditavusios savo ambasadorių.
Aivaras Meškinis
Karjera
Nuo 2013 m. žaidė Panevėžio „Ekrane“.. 2014 m. persikėlė į Klaipėdos Granitas. Vėliau žaidė žemesniųjų divizionų komandose (Panevėžio „Baltijoje“, Kelmės „Kražantėje“, „Vilniaus Vytyje“ bei Vilniaus „Paneryje“.
Ignotas Pranciškus Pžebendovskis
Ignotas Pranciškus Ksaveras Pžebendovskis (1731–1791 m. rugsėjo 14 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Pamario vaivada (1772–1779), Krokuvos generalinis seniūnas (1779–1783), Malborko (1765), Kosciano (1769), Pucko ir Mirachovsko seniūnas. Nuolatinės taryos maršalka ir užsienio reikalų departamento konsularis (1786), karališko pašto generalinis direktorius (1776), Nuolatinės tarybos konsularis (1775), Edukacinės komisijos narys (1785).
Aivaras Meškinis
Karjera
Žiemos sezone atstovauja Turbotransfers ekipą, kuri žaidžia futsalo A lygoje. O lauko sezono metu rungtyniauja FK Elektrėnų Versmė ekipoje, III lygoje.
Ignotas Pranciškus Pžebendovskis
Biografija
Lenkijos bajorų Pžebendovskių giminės atstovas, herbo „Kuna“ savininkas.
Aivaras Meškinis
Rinktinės
Žaidė Lietuvos jaunių iki 17 m. rinktinėje, Lietuvos jaunių iki 18 m. rinktinėje, Lietuvos jaunimo iki 19 m. rinktinėje.
Trenerio karjera
2022 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.
Ignotas Pranciškus Pžebendovskis
Biografija
Čartoriskių partijos Prūsijoje pirmaujantis aktyvistas. Buvo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštystėse Čartoriskių konfederacijos maršalka (1764).
1764 m. buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1764 m. – pasiuntinys nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į karūnacinį seimą.
1776 m. Ignotas Pranciškus Pžebendovskis įėjo į Adnriaus Mokronovskio konfederacijos sudėtį.
Švento Stanislovo (1765) ir Baltojo erelio ordinų (1773) kavalierius.
Šeima ir vaikai
1754 m. vedė Feliciją Vielopolską, Sandomiro vaivados, grafo Jano Vielopolskio (1700–1773) ir Marianos Jablonovskos (1708–1765) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:
Purplių apylinkė (Telšiai)
Purplių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viešvėnų apylinkės.
Vadaktų koplyčia-mauzoliejus
Vadaktų koplyčia-mauzoliejus – Liaudos krašto dvarininkų Liutkevičių giminės mauzoliejus, esantis Vadaktuose (Sidabravo sen.) Radviliškio rajone, netoli kelio (100 m į vakarus). Koplyčia stūkso Vadaktų Šv. Agotos bažnyčios šventoriaus tolimajame kampe, senųjų kapinių pusėje. Pastatyta vietos bažnyčios fundatorių Liutkevičių atminimui. Nurodoma pastatymo data 1883 m.
Koplyčios pastato angos – durų pagrindiniame fasade ir nišų kraštinėse sienose – aklinai užmūrytos. Įėjimo į koplyčią niša uždengta masyviu metaliniu skydu, ant kurio iškiliomis raidėmis lenkų kalba įrašyti palaidotųjų vardai ir gyvenimo datos: Liutkevičiai Zigmantas (1820–1893) ir Agota (1813–1902). Statinys turi klasicizmo bruožų.
Istorija
Naujieji Vadaktų dvaro savininkai Agota Liutkevičienė ir Zigmantas Liutkevičius 1883 m. perstatė ir restauravo dabartinę Vadaktų bažnyčią. Šį indėlį byloja įrašas atminimo lentoje bažnyčioje.
Compensa koncertų salė
mini|2023 m. mini|2015 m. mini|[[Fojė]]
Compensa koncertų salė – 1100 m² renginių salė, esanti Vilniuje, Šnipiškėse.
>2000 sėdimų vietų (1200 parteryje, 1100 balkone), stovimų – 3000. Technika pritaikyta televizinių projektų organizatoriams, transliacijoms bei filmavimams. Pavadinta draudimo bendrovės „Compensa“ vardu.
Salų valsčius
Salų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Salos.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1920 m. priskirtas Vidurinei Lietuvai. 1942–1944 m. Vokietijos okupacinė valdžia valsčių priskyrė Lietuvos generalinei sričiai, čia buvo įkurtos lietuviškos administracinės įstaigos, vietinių gyventojų prašymu – 3 lietuviškos pradinės mokyklos.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Simuliškis
Simuliškis – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Miežiškių.
Jevdokija Popadinova
Jevdokija Popadinova (g. 1996 m. spalio 26 d.) – Bulgarijos futbolininkė, puolėja.
Atstovavo jaunimo rinktinėms, o vėliau – nacionalinei Bulgarijos rinktinei.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti Bulgarijoje. Atstovavo Sportika Blagoevgrad.
Vėlesniais metais bandė laimę Anglijoje, studijavo JAV ir žaidė koledžų ekipose.
Grįžusi į Europą rungtyniavo Danijoje. 2020 m. tapo „Olborgo“ klubo puolėja.
Nuo 2022 m. atstovavo Unione Sportiva Sassuolo Calcio.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
Kitados atstovavo U-17 ir U-19 jaunimo rinktinėms.
2013 m. debiutavo Bulgarijos moterų futbolo rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Makedoniją
2021 m. birželio 14 d. draugiškose rungtynėse prieš Turkijos rinktinę pasižymėjo įvarčiu.
Simutiškė
Simutiškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Janapolės.
Karštenių apylinkė
Karštenių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žarėnų apylinkės.
Priesmėlis
miniatiūra|Priesmėlio krūva Priesmėlis – gruntas, dirvožemis, nuosėdinė uoliena arba tiesiog nuosėdos, nuogulos sudarytos iš daugiausia aleurito, smėlio bei didesnių dydžių bei molio dydžio dalelių.
Lucijus Veras
Lucijus Aurelijus Veras (, 130 m. gruodžio 15 d. – 169 m.) – buvo Romos imperatorius nuo 161 m. iki mirties 169 m. kartu su savo įtėviu broliu Marku Aurelijumi. Lucijaus Vero ir Marko Aurelijaus valdymas buvo pirmas atvejis, kai Romos imperija buvo valdoma diarchiškai, o tai vis dažniau pasitaikydavo vėlesnėje imperijos istorijoje.
Gimęs 130 m. gruodžio 15 d., jis buvo vyresnysis Lucijaus Aelijaus Cezario sūnus, pirmasis Adriano įvaikis ir įpėdinis. Užaugęs ir išsilavinimą įgijęs Romoje, prieš užimdamas sostą ėjo keletą politinių pareigų. Po biologinio tėvo mirties 138 m. jį įsivaikino Antoninas Pijus, kuris pats buvo įsivaikintas Adriano. Vėliau tais pačiais metais Adrianas mirė, o sostą paveldėjo Antoninas Pijus. Kai 161 m. mirė Antoninas Pijus, jį pakeitė Lucijus Veras ir jo įbrolis Markas Aurelijus. Didžiąją jo valdymo dalį užėmė vadovavimas karui su Parta, kuris baigėsi romėnų pergale ir tam tikrais teritoriniais laimėjimais. Iš pradžių įsitraukęs į Markomanų karus, jis susirgo ir 169 m. mirė. Romos senatas jį sudievino kaip Divus Verus.
Priesmėlis
Panaudojimas
Kaip statybinė medžiaga naudojama, kai statybose reikalingas gruntas, užpildyti tuštumas, duobes, supilti pylimus ir pan. Kartais priesmėlis naudojamas kaip statybinė medžiaga statiniams.
Emil Nolde
Emilis Noldė (tikr. Emilis Hansenas,, 1867 m. rugpjūčio 7 d., Noldės km. – 1956 m. balandžio 15 d., Seebüll km.) – XX a. Vokietijos tapytojas, grafikas, akvarelistas. Ekspresionizmo meno srovės atstovas.
Biografija
Emilis Hansenas gimė 1867 m. rugpjūčio 7 d. Noldės kaime (dab. Danijoje pietuose, prie sienos su Vokietija) valstiečių šeimoje. Jaunystėje vertėsi medžio drožinėjimu, kurio išmoko prie Flensburgo. Dirbo drožėju ir piešėju baldų gamybos įmonėse Miunchene, Berlyne ir Karlsrujėje. 1889 m. lankė vakarines klases Karlsrujės dailės mokykloje. 1892−1898 m. jis gyveno Šveicarijoje ir mokė techninio piešimo Industrinio meno muziejuje Sankt Galene. Vėliau tobulinosi piešime ir grafikos technikoje Friedrich Fehr mokykloje Miuchene, bei pas Adolf Holzel Dachau. 1899 m. Hansenas persikėlė į Paryžių, kur lankė Žiuljano akademiją, susipažino su impresionistų ir postimpresionistų kūryba. 1902 m. E. Hansenas gyveno Kopenhagoje, vedė Ada Vilstrup ir pasikeitė pavardę pagal gimtąją vietovę į Noldės. E. Noldė vasaromis gyvendavo Danijos Alseno saloje, o žiemą − Berlyne. P. Noldė kūrė ofortus, tapė ryškių spalvų peizažus, gatvių scenas, portretus. 1906−1907 m. E. Noldė priklausė Dresdeno ekspresionistų grupei Die Brücke ir 1910 m. dalyvavo įkuriant Naująją secesiją − dailininkų ekspresionistų draugiją Berlyne.
Nepaisant to, kad E. Noldė 1920-ųjų pabaigoje ir 1930-ųjų pradžioje rėmė nacionalsocialistų partiją, jo kūriniai buvo įtraukti į nacistų 1937 m. organizuotą „degeneracinio meno“ parodą Miunchene. 1941 m. jam buvo uždrausta tapyti. Nuo 1938 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos E. Noldė slaptai kūrė daugiausiai mažo formato akvareles. Emilis Noldė mirė 1956 m. balandžio 15 d. Seebüll kaime (dabar Vokietijoje prie sienos su Danija, Noikircheno dalis). Palaidotas prie savo namo kartu su žmona. Šiame name Seebüll kaime įsteigtas Ados ir Emilio Noldės fondas, muziejus.
Piotras Potulickis
Piotr Potulicki ( m. 1606 m.) – Kališo vaivada 1583 metais, Kujavijos Bresto vaivada 1580 metais, Plocko vaivada 1576 metais, Pžemensko kaštelionas 1573 metais, Vyšogrodo seniūnas.
Chadžidimovas
Chadžidimovas – miestas pietvakarių Bulgarijoje, Blagojevgrado srityje, istoriniame ir geografiniame Čečos (Čečkos) regione. Chadžidimovo savivaldybės administracinis centras. Apie 85 km atstumu nutolęs į pietryčius nuo Blagojevgrado miesto centro. 2011 m. surašymo duomenimis, mieste gyveno 2 730 asmenų. Išsidėstęs arti pasienio su Graikija.
Piotras Potulickis
1576 metais pasirašė Krokuvos sinodą. 1589 metais buvo Bytomo-Bendzinskio traktato ratifikacijos signataras pacifikaciniame seime.
Chadžidimovas
Istorija
Chadžidimovas įkurtas sujungus Gornianų ir Dolna Singartijos kaimus. Šiuose kaimuose gyveno etniniai bulgarai ir turkų mažuma.
Kurį laiką po susijungimo (1934–1961 m.) gyvenvietė buvo žinoma kaip Žostovas, bulgarų generolo Konstantino Žostovo, gimusio netoliese esančiame Gajtininove, vardu.
Nuo 1951 m. vadinamas revoliucionieriaus Dimo Chadžidimovo garbei. 1996 m. Chadžidimovas buvo paskelbtas miestu.
Sportas
thumb|right|300px|D. Lekino vardo stadionas (Стадион „Димитър Лекин“)
Markas Kornelijus Frontonas
Márkas Kornèlijus Frontònas (lot. Marcus Cornelius Fronto, 95 m. Kirta, Numidija – 166 m.) dar žinomas tik kaip Frontònas – berberų kilmės romėnų oratorius, retorikas ir gramatikas, kurio reputacija senovėje lyginta su Katono ir Cicerono reputacijomis, dėl jo prakalbų, kurios visos yra prarastos. Imperatorių Marko Aurelijaus ir Lucijaus Vero mokytojas. 143 m. buvo konsulas.
Biografija
Frontonas gimė 95 m. e. m. Kirtoje, kaip Romos pilietis. Jis save vadino „libijiečiu iš klajoklių libių“. Frontonas įgijo išsilavinimą Kartaginoje ir Romoje, kur, valdant imperatoriui Adrianui, greitai išgarsėjo kaip advokatas. Imperatorius Antoninas Pijus paskyrė jį Marko Aurelijaus ir Lucijaus Vero auklėtoju; su pirmuoju jis palaikė artimus santykius. 143 m. du mėnesius (rugpjūtį ir rugsėjį) buvo konsulas, bet dėl prastos sveikatos atsisakė Azijos prokonsulato pareigų.
Be oratorystės, Frontono gramatikos ir retorikos studijos pelnė jam daug pasekėjų, vadinamų Frontoniani. Šiuolaikiniai Frontono kalbos meistriškumo vertinimai grindžiami informacija, pateikta Frontono aplinkos nario Aulo Gelijaus veikale „Noctes Atticae“ ir išlikusių Frontono laiškų rinkiniu (daugiausia Markui Aurelijui ir Liucijui Verui). Laiškai suteikia naudingos informacijos apie Antoninus ir Frontono vertinimus apie ankstesnius rašytojus bei jo nurodymus dėl kalbos ir stiliaus.
Frontonas stengėsi atgaivinti nykstančią savo laikų lotynų kalbą, atgaivindamas ankstesnių romėnų respublikos rašytojų žodyną. Sukurta elocutio novella („naujoji iškalba“) dažnai buvo dirbtinė ir pedantiška, tačiau ji turėjo didelę įtaką ir suteikė lotyniškai prozai naujo gyvybingumo.
Išlikę raštai
Iki 1815 m. vieninteliai Frontonui priskiriami gramatikos traktatai buvo „De nominum verborumque differentiis“ ir „Exempla elocutionum“. Paiškėjus, jog šie jam klaidingai priskiriami ir atradus tikruosius Frontono raštų fragmentus – romantizmo tyrinėtojai nusvylė, nes atrodė neatitikantys didelės rašytojo reputacijos. Iš dalies dėl to, kad Frontono mokymai, kuriuose akcentuojamas antikinių rašytojų studijavimas ieškant stulbinančių žodžių, neatitiko tuometinės mados ir nes jie nepagrindė prielaidos, jog Frontonas buvo išmintingas Marko Aurelijaus patarėjas (iš tiesų juose nėra jokių politinių patarimų pėdsakų), bei dėl to, kad Frononas laiškuose dažni skundėsi dėl blogos sveikatos. Šie nepalankūs vertinimai pasikeitė, kai Frontonas pradėtas vertinti toks, koks buvo, o ne siekiant prielaidas įrodyti. Jo garsiausios kalbos „Prieš krikščionis“ išlikę fragmentai.
Didžiąją dalį laiškų sudaro susirašinėjimai su Antoninu Pijumi, Marku Aurelijumi ir Lucijumi Veru, kuriuose Frontono mokinių charakteriai atsiskleidžia labai palankiai, ypač dėl jų abiejų, regis, išsaugoto prisirišimo savo senajam mokytojui. Aurelijaus ir Frontono laiškai, atskleidžiantys intymų jų santykių pobūdį, yra vieninteliai meilės laiškai (neaišku ar homoerotiniai), išlikę iš antikos laikų. Taip pat yra laiškų draugams, daugiausia patariamojo pobūdžio, bet yra ir vienas, kuriame nesusitvardantis Frontonas (ego epistulas invitissime scribo, „Nekenčiu rašyti laiškų“) skundžiasi dėl Aulo Gelijaus bandymų gauti jo raštų kopijų publikavimui.
Baltauodegis fajetonas
Išvaizda
Paukštis yra iki 80 cm dydžio, kurio pusę ilgio sudaro uodega. Vyrauja baltos plunksnos su juodų plunksnų juostomis. Taip pat išsiskiria jo 89-96 cm ilgio sparnai su juodomis viršūnėmis. Kūnas grakštus, aptakios formos. Kiti išsiskiriantys požymiai – juodos juostos prie akių ir geltonas snapas.
Mityba, elgsena
Baltauodegis fajetonas minta žuvimis skraiduolėmis, kalmarais, krabais. Maisto tyko sklandydamas virš jūros paviršiaus. Skraidančias žuvis pasigauna ore, kitą grobį – po vandeniu, nerdamas iš maždaug 20 m aukščio, nors nėra geras plaukikas.
Ketverių metų paukštis pirmą kartą atskrenda į tropinių salų pakrantę perėti. Susitelkia nedidelės paukščių kolonijos. Veisimosi periodas gali trukti bene visus metus. Tuoktuvės pradedamos porų sinchroniniais skrydžiais. Pora kartu perina vienintelį kiaušinį, kurį padeda ant plikos žemės ar plyšyje prie medžių šaknų, tarp uolų. Išsirita jauniklis po 40 dienų.
Taksonomija
Taksonominėje nomenklatūroje fajetonų vardas kildinamas nuo graikų mitologinio Faetono. Skiriami 6 porūšiai:
2013 m. Brazilijos Grand Prix
Šios lenktynės buvo paskutinės Formulėje 1 australui Mark Webber. Lenktynėse 9 pergalę iš eilės pelnė vokietis Sebastian Vettel.
Šiame sezone pirmą kartą nuo 1980 m. McLaren ekipa nė karto nefinišavo ant podiumo.
Pagrabuosčiai
Pagrabuosčiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Molėtų, prie Grabuostos ir Lėgaus upelių (Siesarties intakai). Pro kaimą eina plentas. Toliau vakaruose stūkso Liesėnų piliakalnis.
Istorija
1652 m. kaimas minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Rumunija Antrajame pasauliniame kare
Rumunijos karalystė į Antrąjį pasaulinį karą įsitraukė 1941 m. birželio 22 d., kai kartu su Vokietija įsiveržė į Sovietų Sąjungą. Rumunijos pajėgos karo pradžioje sudarė 358 100 karių (17,5 divizijos), 60 tankų, 423 lėktuvai.
Rumunų kariai Rytų fronte kovėsi kartu su vokiečiais. 1944 m. kariniai veiksmai persikėlė į Rumuniją, po to šalyje įvyko valstybinis perversmas. Jonas Antonesku ir jo šalininkai buvo areštuoti, į valdžią atėjo jaunasis karalius Mykolas I. Nuo to momento Rumunija ėmė kariauti antihitlerinės koalicijos pusėje. Karui pasibaigus 1947 m. buvo paskelbta Rumunijos Liaudies Respublika.
Užsienio politika. Suartėjimas su Trečiuoju Reichu
Į Pirmajį pasaulinį karą Rumunija įsitraukė 1916 m. vasarą Antantės pusėje, o 1918 m. gegužę su Centrinėmis valstybėmis pasirašė separatinę taiką. Likus dienai iki Vokietijos imperijos kapituliacijos Rumunija vėl paskelbė jai karą ir taip pato viena iš karą laimėjusių valstybių. Prancūzų ir britų politikai palaikė tokį žingsnį, nes laikė Rumuniją gera priedanga nuo komunizmo plitimo Pietryčių Europoje.
1939 m. rugsėjo 1 d. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Rumunijos karalystė, valdoma karaliaus Karolio II, oficialiai paskelbė neutralitetą. Nepaisant to, greitai besikeičianti situacija Europoje 1940 metais, taip pat vidaus politikos postūmiai pakeitė šią poziciją.
Flora Carabella
Flora Karabela (, 1926 m. vasario 15 d. – 1999 m. balandžio 19 d.) – italų kino, televizijos ir teatro aktorė.
Biografija
Flora gimė kompozitoriaus Ezio Carabello šeimoje, studijavo Silvio D‘Amico dramos akademijoje. Karjerą pradėjo kaip teatro aktorė.
1950 m. ji ištekėjo už aktoriaus Marcello Mastroianni, su kuriuo susilaukė dukters Barbaros. Nors oficialiai jie neišsiskyrė, santykiai nutrūko 1964 m., išaiškėjus vyro ryšiams su kitomis moterimis. 1972 m. Marcello ir prancūzų aktorei Catherine Deneuve susilaukus dukters Kjaros, mergaitė daug laiko praleisdavo su Flora (kalbama, kad Flora siūlė Deneuve įvaikinti Kjarą).
Extreme E
Extreme E – 2021 m. debiutavęs elektra varomų visureigių FIA organizuojamas čempionatas. Sezono lenktynės vyksta skirtingose pasaulio vietose, kuriose iškeliama aplinkosauginė problema. Taip pat čempionate remiamasi vyrų ir moterų lygiomis teisėmis, o komandose lenktyniauja po vieną vyrą ir moterį.
Čempionate naudojamas „Spark Odyssey 21“ visureigis. Jis turi 54 kWh „Williams“ sukurtą bateriją ir iš viso gali išnaudoti 400 kW galią.
Visa čempionato logistika vyksta specialiai paruoštu krovininiu laivu „RMS St Helena“. Taip siekiama sumažinti taršą, kurią išmeta transporto naudojimas. Laivo varikliai buvo perdirbti, kad jis galėtų naudoti kuo švaresnį dyzeliną.
Čempionai
2021 m. sezonas prasidėjo lenktynėmis Saudo Arabijoje. Šiame sezone vyko 5 lenktynės Grenlandijoje, Saudo Arabijoje, Italijoje, Didžiojoje Britanijoje ir Senegale.
Pirmojo sezono čempionais tapo buvusio F|Formulės 1 čempiono Niko Rosbergo vadovaujama „Rosberg X Racing“ komanda.
2022 m. čempionatą paskutinėse lenktynėse Urugvajuje laimėjo Formulės 1 čempiono Luiso Hamiltono „Team X44“ komanda, kuriai atstovavo Cristina Gutiérrez ir Sébastien Loeb.
Lengvasis pėstininkas
miniatiūra|300x300px|Britų armijos lengvasis pėstininkas XIX a.
Po Antrojo pasaulinio karo terminas „lengvieji pėstininkai“ evoliucionavo ir dabar paprastai reiškia greitojo reagavimo dalinius, kurie ypač pabrėžia greitį ir mobilumą, o ne šarvuotumą ir ugnies galią. Kai kurie daliniai ar batalionai, kurie istoriškai atliko skirmišerių vaidmenį, dėl tradicijos išsaugojo pavadinimą „lengvieji pėstininkai“.
Juodasis žirkliasnapis
Juodasis žirkliasnapis (Rynchops niger) – kirinių (Laridae) šeimos jūrinis paukštis, priklausantis vienai iš trijų labai panašių žirkliasnapių rūšių. Sutinkamas Pietų ir Šiaurės Amerikoje.
Išvaizda
Suaugęs paukštis yra 40–50 cm ilgio, jo sparnų mostas siekia 107–127 cm, svoris – nuo 212 iki 447 g, patinai stambesni. Išskirtinis snapas ryškiaspalvis, prie pagrindo raudonas, toliau - tamsus, juodas. Jo posnapis ilgesnis, pritaikytas košti vandeniui skrydžio metu. Turi neįprastas paukščiams akis, panašias kaip kačių, su vertikaliais vyzdžiais.
Paplitimas
Peri Pietų ir Šiaurės Amerikoje. Šiaurinė populiacija žiemoja šiltesniuose Karibų jūros ir subtropinio Ramiojo vandenyno pakrančių vandenyse, tuo tarpu Pietų Amerikos žirkliasnapiai perskrenda tik nežymius atstumus ryšium su kasmetiniais potvyniais, užliejančiais jų mitybos plotus upių seklumose. Daug laiko praleidžia smėlingose upių ir lagūnų seklumose, pakrantėse, paplūdimiuose. Veisiasi pavienėmis grupėmis. Padeda nuo trijų iki septynių kiaušinių, kuriuos peri abu tėvai.
Mityba
Grobį gaudo daugiausia dideliais būriais, skrisdami žemai prie vandens paviršiaus. Skrydžio metu panardinta apatine snapo dalimi košia vandenį, taip užkabindami ir susemdami smulkių žuvų, vabzdžių, vėžiagyvių, moliuskų. Maitinasi ir dieną, ir naktį.
Taksonomija
Genties vardas Rynchops kildinamas iš senovės graikų rhunkhos – „snapas“ ir koptō - „nukirsti“. Vardo dalis niger yra iš lotynų kalbos – „juodas“.
Yra trys porūšiai:
.al
.al – interneto šalies kodo aukščiausio lygio domenas (ccTLD) Albanijos interneto domenų vardų sistemoje. Jį administruoja AKEP (Autoriteti i Komunikimeve Elektronike dhe Postare). Įsigaliojo nuo 1992 m.
Amber Hill
Amber Hill (g. 1997 m. rugpjūčio 21 d. Vindzore) – Jungtinės Karalystės sportinio šaudymo sportininkė, kuri specializuojasi stendinio šaudymo rungtyse, olimpietė.
Biografija
2013 m. pasaulio čempionate užimta 5-a vieta. 2015 m. Europos žaidynėse Hill pelnė auksą moterų apvaliosios aikštelės rungtyje.
Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo moterų apvalios aikštelės rungties varžybose. Atrankoje sportininkė numušė 70 taikinius ir užėmusi 5-ą vietą pateko į finalinį šaudymą. Finale sportininkė liko paskutinė ir galutinėje rikiuotėje užėmė 6-ą vietą.
2018 m. Sandraugos žaidynėse iškovotas sidabro medalis. 2019 m. laimėjo pirmąjį Europos čempionatų medalį - bronza mišrių komandų rungtyje.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Hill turėjo startuoti moterų apvalios aikštelės varžybose, bet sportininkė užsikrėtė COVID-19 virusu ir iš olimpiados turėjo pasitraukti.
Karališkasis albatrosas
Karališkasis albatrosas (Diomedea epomophora) – albatrosinių šeimos jūrinis paukštis. Karališkojo ir keliaujančiojo albatrosų išskleistų sparnų plotis vienas didžiausių tarp visų paukščių (maždaug 3 m).
Aprašymas
Karališkasis albatrosas vidutiniškai yra nuo 112 iki 123 cm ilgio, vidutinis svoris – 8,5 kg. Patinai yra nuo 2 iki 3 kg sunkesni nei patelės. Vidutinis sparnų plotas nuo 2,9 iki 3,28 m, kartais net 3,5 m. Jaunikliams būdinga balti galva, kaklas, kūnas ir kaklas. Uodega yra balta, išskyrus juodą galą. Vidutinė gyvenimo trukmė – 58 metai.
Daugiausiai minta kalmarais, žuvimis, vėžiagyviais.
Sindriūniškis
Sindriūniškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Pasvalio.
Angolos išlaisvinimo ginkluotosios pajėgos
Angolos išlaisvinimo ginkluotosios pajėgos (, sutrumpintai FALA) – Nacionalinės sąjungos už visišką Angolos nepriklausomybę (UNITA), svarbios politinės grupuotės Angolos pilietinio karo metu, karinis sparnas.
Istorija
Po apmokymų Kinijoje 1965 m. pirmieji kariniai kadrai grįžo į Angolą, apsigyveno rytinėje šalies dalyje ir pradėjo mobilizaciją bei partizanų verbavimą. Taip susiformavo pirmasis FALA užuomazgų kontingentas.
Didėjant UNITA narių skaičiui tarp gyventojų, didėjo ir partizanų skaičius, todėl buvo galima vykdyti veiksmingus karinius mokymus. Tai leido jiems pradėti šalies išlaisvinimo iš portugalų kolonializmo nagų misiją, ką įrodė 1966 m. gruodžio 4 ir 25 d. išpuoliai atitinkamai Kasamboje ir Luau. Buvo įkurti pirmieji kariniai regionai, jų nepriklausomos zonos ir operatyviniai frontai.
Antrasis UNITA kongresas įvyko 1969 m., kai buvo parengta FALA programa. Joje buvo numatyta išplėsti partizaninį karą į centrinę, pietinę ir šiaurinę šalies dalis ir suformuoti kompaktiškus partizanų kontingentus visiems tuo metu egzistavusiems frontams, zonoms ir kariniams regionams.
Kadangi taikaus Angolos problemos sprendimo galimybės buvo menkos, UNITA atliko moderatoriaus vaidmenį, kad būtų išvengta ginkluotos konfrontacijos, kurią, viena vertus, sukėlė MPLA remianti Sovietų Sąjunga, kita vertus, Angolos nacionalinio išsivadavimo frontą (FNLA) remiančios Jungtinės Amerikos Valstijos.
Angolos išsivadavimo liaudies judėjimas (MPLA), pasitelkęs kubiečius, pažeidė Alvoro susitarimą ir nusprendė užgrobti valdžią ginklu.
Pilietinio karo metu FALA paliko miestus ne tik tam, kad persitvarkytų, bet ir tam, kad partizaniniu karu pasipriešintų Luandos mažumos režimui. Dėl neramumų 1976 m. gegužės mėn. buvo surengta Kuanzos konferencija, po kurios buvo paskelbtas Kuanzos manifestas. Pastarajame buvo išdėstyta FALA programa, skirta karių ir kadrų, kurie tuo metu buvo traumuoti agresyvios sovietų karo mašinos, remobilizacijai.
Dabar vyko teritorinė kariuomenės organizacija, apimanti frontus ir savarankiškus karinius regionus.
1977 m. prie UNITA prisijungė daug žmonių, todėl partizanų skaičius smarkiai išaugo.
Tų pačių metų kovo mėnesį Huambo provincijos Bendos mieste įvyko ketvirtasis judėjimo kongresas, kuriame buvo nustatyti tolesni FALA tikslai, pavyzdžiui, suformuoti pirmuosius apmokytus, aprūpintus ir motyvuotus batalionus.
1980 m. pusiau reguliarių batalionų plėtra suteikė ginkluotai kovai naujo pagreičio, dėl to buvo užkariautos naujos teritorijos ir įtvirtintos jau užkariautos. Buvo parengta daugiau priešlėktuvinės artilerijos, inžinerijos, žvalgybos, specialiųjų komandosų, ryšių, logistikos ir medicinos pagalbos specialistų.
1982 m. įvyko penktasis suvažiavimas, kuriame buvo parengta nauja FALA strategija, apimanti karinių kolonų ir kompaktiškų partizanų būrių formavimą visuose politiniuose ir kariniuose frontuose.
Sineliškiai
Sineliškiai – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Noriūnų.
Sunkusis pėstininkas
miniatiūra|259x259px|Antikinės Graikijos sunkieji pėstininkai - hoplitai
Sunkusis pėstininkas – sunkiai ginkluotas ir šarvuotas pėstininkas, kuris buvo mokomas rengti priekines atakas ir (arba) įtvirtinti gynybinį mūšio linijos centrą. Tuo jie skyrėsi nuo lengvosios pėstininkų kariuomenės, kuri yra palyginti judri ir lengvai šarvuota kariuomenė, skirta žvalgybai ir kitoms taktinėms užduotims, nepritaikytoms sunkesnės apkrovos kariams. Sunkieji pėstininkai paprastai naudojosi tankiomis mūšio lauko formacijomis, tokiomis kaip skydo siena ar falanga, padaugindami savo veiksmingą ginklų svorį, sutelkdami jėgas.
Sunkieji pėstininkai buvo labai svarbūs daugeliui senovės kariuomenių, pavyzdžiui, graikų hoplitams, makedonų falangitams ir romėnų legionieriams. Žlugus Romai, Europoje sunkiųjų pėstininkų skaičius sumažėjo, tačiau vėlyvaisiais viduramžiais vėl ėmė dominuoti šveicarų pikininkai ir vokiečių landsknechtai. Parako eros karyboje paplitus šaunamiesiems ginklams, tankūs būriai tapo vis pavojingesni, o sunkieji šarvai buvo arba neveiksmingi, arba per daug nepatogūs, kad būtų naudingi taktiniu požiūriu. XVIII a. pradžioje sunkiąją pėstininkų kariuomenę pakeitė linijinė pėstininkų kariuomenė, ginkluota muškietomis ir durtuvais.
Druskiai (Molėtai)
Druskiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.
Istorija
1652 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Jonas Druskis. 1667 m. kaimas vadinamas Druskoniais.
Sinkiškis
Sinkiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Obelių.
FK Jazzhotel-Grigiškės
Grigiškių „Jazzhotel“ – Lietuvos futbolo klubas iš Grigiškių.
Istorija
Grigiškių komanda veikė dar sovietmečiu. Po Nepriklausomybės atgavimo komanda žaidė III lygoje, 1995 m. pateko į II lygą, kur 1998 m. iškovojo sidabrą, o 1999 m. – bronzą. Po 2001 m. sezono komanda iširo. Atkurta 2011 m. remiant viešbučiui „Jazz Hotel“.
Vakarų Baltijos laivų statykla
Vakarų Baltijos laivų statykla – akcinė bendrovė, viena didžiausių Klaipėdos įmonių.
Istorija
Gamykla įsteigta 1952 m. TSRS Laivų statybos ministerijos sprendimu. Pirmasis laivas pastatytas 1958 m. Pagrindinė produkcija buvo žvejybiniai laivai Baltijos jūros ir Arkties vandenyno laivynams. Laivų statykla "Baltija" buvo suprojektuota ir pastatyta serijinei laivų ir plūduriuojančių dokų gamybai. Statykla "Baltija", kaip ir kitos laivų statybos įmonės buvusioje TSRS, be laivų statymo cechų turėjo mechaninio surinkimo cechus su universalia įranga, taip pat mažajėgius liejimo ir transporto cechus ir t. t. Laivų projektai buvo gaunami iš projektavimo institutų. Buvusioje TSRS visų laivų statybos įmonių veiklos planavimo klausimus spręsdavo sąjunginė Laivų Statybos ministerija. Tam buvo sutelktos žymios mokslininkų bei specialistų pajėgos. Įmonėms likdavo tik "iš viršaus" priimtų programų įgyvendinimas. Todėl įmonių specialistai buvo ugdomi tam, kad sugebėtų gerai įvykdyti "centro" planus.
Iki 1990 m. buvo pastatyti 122 žvejybiniai traleriai, 57 didieji žvejybiniai traleriai-šaldytuvai, 66 vidutiniai „Barenco jūra“ tipo traleriai Arktikos laivynams, 55 „Moriana“ tipo žuvies apdorojimo laivai-refrižeratoriai Kaspijos jūros ir Tolimųjų Rytų laivynams, 69 upinės/jūrinės baržos, 4 upiniai keltai vietiniam upių laivynui. Nauja įmonės veiklos kryptis tapo bendradarbiavimas su danų laivų statyklą "Odense A/S".
Pagrindinę eksportuojamos produkcijos dalį sudarė plieniniai plaukiojantys dokai. Iš viso buvo pastatyti 65 dokai, kurie iki šiol eksploatuojami Bulgarijoje, Kuboje, Vokietijoje, Suomijoje, Islandijoje, Indonezijoje, Mozambike, Singapūre, Rumunijoje, Lenkijoje.
Dabartis
Nuo 1997 m. gamykla priklausė Odensės laivų statyklai (Odense Steel Shipyard Ltd.), A.P. Moller-Maersk Group narei. Gamykloje galima statyti iki 115×19,7 m dydžio laivus. Gaminami laivų korpusai, blokai, antstatai. Gamykla įsikūrusi Klaipėdoje, Pilies g. 8.
Nuo 2010 m. UAB „Vakarų Baltijos laivų statykla“ vardu įmonė tapo Estijos kapitalo grupei „BLRT Grupp“ priklausančios AB „Vakarų laivų gamyklos“ dalimi. Bendrovė gamina laivų antstatus, korpusų struktūrines dalis, yra pastačiusi vilkikų, jūrinių platformų tiekimo laivų. Per paskutinį XX a. deš. surinkti „Asta“ tipo šeši prekybos laivų korpusai „Lietuvos jūrų laivininkystei“, prisidėta prie „Algirdas“ tipo laivų statybos. 1994–1996 m. pastatyti sausakrūviai „Vytautas“ ir „Gediminas“. Per 50 metų statykloje pastatyta virš 450 laivų ir dokų.
Šaltiniai
Baltijos laivų statykla/Baltija Shipbuilding Yard. Sud. K.Demereckas, Klaipėda, 2002.
Smurgainių valsčius
Smurgainių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Smurgainys.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1926 m. sausio 1 d. gyvenvietės Świetlany ir Rybaki prijungtos prie Žadiškių valsčiaus. Iki 1939 m. Smurgainių valsčiuje (Vaistame, Vileikoje, Maladečinoje, Vyšniave) veikė lietuviškos organizacijos, 1943 m. gyveno 1707 lietuviai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Klāvs Kramēns
Klavas Kramenas (g. 2000 m. liepos 7 d.) – Latvijos futbolininkas, centro gynėjas.
„Valmieros“ klubas
2017 m. perėjo į „Valmiera“. 2017 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje ir tapo šios lygos nugalėtojais.
Jūrmalos „Spartaks“
Nuo 2019 m. priklausė Jūrmalos „Spartaks“. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2021 m. nuomos pagrindais atstovavo Jūrmalos „Noah“, tačiau vasarą šis klubas buvo pašalintas iš Latvijos čempionato.
2023 m. pradžioje tapo žinoma, kad Jūrmalos „Spartaks“ nesieks LFF-A tipo licencijos, o vėliau negavo ir LFF-B tipo licencijos.