cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valentinas Adamkevičius
Biografija
1950 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojai Aleksandras Kačanauskas ir Kipras Petrauskas. Nuo 1956 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas, 1964–1966 m. Solinio dainavimo katedros vedėjas. 1948–1950 m. ir nuo 1954 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1950–1954 m. Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatro solistas. Dainavo pagrindines lyrines, dramatines partijas operose, solo partijas kantatose ir oratorijose. Parengė apie 60 vaidmenų. Gastroliavo Europos miestuose, Indijoje. Atliko daug retų sudėtingų kūrinių, kuriuos parašė Džulijus Kačinis, Klodas Debiusi, Johanas Bramsas, Francas Šubertas, Otorinas Respinis.
Kabarda-Balkarija
thumb|right|250px|Respublikos žemėlapis Kabarda-Balkarija, Kabardos-Balkarijos Respublika (, Къэбэрдей-Балъкъэр Республикэ, ) – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Stavropolio kraštu šiaurėje, su Šiaurės Osetija rytuose, su Gruzija pietuose ir su Karačajevo Čerkesija vakaruose. Sostinė – Nalčikas.
Istorija
1922 m. sudaryta Kabardos-Balkarijos autonominis sritis, 1936 m. pertvarkyta į autonominę respubliką. Nuo 1992 m. Rusijos federacinė respublika.
Geografija
Kabarda-Balkarija plyti Kaukazo kalnų šiaurinėje pašlaitėje ir Kabardos lygumoje. Aukščiausia vieta – Elbruso kalnas (5642 m).
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -4 °C lygumoje iki -12 °C kalnuose, liepą atitinkamai 23 ir 4 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500–2000 mm. Didžiausios upės – Terekas, Malka, Baksanas.
Lygumose būdingos stepės, besimainančios su ąžuolų, bukų, skroblų miškais. Aukštikalnėse – subalpinės ir alpinės pievos, ledynai. Saugomos teritorijos: Paelbrusės nacionalinis parkas, Kabardos-Balkarijos rezervatas.
Gyventojai
Tautinė sudėtis 2010 m.:
Miestai
Kabardos Balkarijoje yra 8 miestai:
Be to, Dugulubgėjaus kaime gyvena 20,7 tūkst. gyventojų.
IGA
Žodžio Iga reikšmės:
IGA ir
Voroniai (Pakruojis)
Voroniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pašvitinio.
Vincas Vyčinas
Biografija
Gimė 1918 m. rugsėjo 21 d. Pitsburge, Pensilvanijoje, JAV. Studijavo Freiburgo universitete pas Eugen Fink. Po karo Pitsburgo Duquesne universitete 1958 m. įgijo daktaro laipsnį.
1926 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, į Jutkonių kaimą (Kupiškio valsčiuje).
1941 m. baigė vidurinę mokyklą.
1941–1942 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete filosofiją. Stiprų įspūdį palieka Antano Maceinos paskaitos. Čia jis susipažįsta su Martino Heidegerio Būties filosofija, kuri daro įtaką visai jo filosofinės minties raidai.
1941 m. V. Vyčinas priklausė studentų įkurtoje pogrindžio organizacijoje – Tautinio humanizmo brolija „Šarūnas“. Kurios tikslas – paruošti vadovaujančias sukilimo grandis – sukilimo organizatorius. Kiekvienas „Šarūno“ narys buvo įpareigotas savo gimtajame mieste ruošti sukilimo grandis ir sukilimo planą. Lietuva buvo padalinta į keturias apygardas: Rytų Lietuvos apygarda (Vilnius), vad. Vincas Vyčinas; Suvalkų apygarda (Kaunas), vad. „Ursus“; Vidurio Lietuvos apygarda (Šiauliai), vad. Ašaka; (Žemaičių apygarda), vad. Vytautas Jurevičius. Apygardų vadai įėjo į vyriausiąjį „Šarūno“ štabą. Štabo viršininko nebuvo – studentai buvo per jauni šioms pareigoms, todėl buvo ieškota patyrusio kariškio ir politiko. Laikinai štabo viršininko pareigas ėjo Vincas Vyčinas.
1926–1944 m. gyveno Lietuvoje. Gilinosi į Europos ir Lietuvos mitologiją ir senąją religiją.
1944 m. pasitraukė į Čekiją, vėliau į Vokietiją, ten nuo 1945 m. Freiburgo universitete tęsė filosofijos studijas. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Pittsburghe.
1955 m. Atnaujina filosofijos studijas Duquesne universitete. 1957 m. gavo filosofijos magistro laipsnį.
1958 m. gavo daktaro laipsnį.
Po studijų keletą metų dėstė filosofiją Prince George kolegijoje. Vėliau pradėjo dirbti statybų versle, laisvalaikiu rašė ir skaitė knygas
Aukštai vertino politeizmą, laikydamas jį geresne religijos forma, negu monoteizmas. Marijos Gimbutienės bendramintis. Politeizmo teoriją plėtojo Heideggerio filosofijos įtakoje.
Trumpą laiką vadovavo Čikagos Romuvai.
Filosofija
Vincas Vyčinas – egzistencionalizmo pasekėjas, tačiau jis nėra žinomiausias išeivijos filosovas. Egzistencializmo srovei priskiriami filosofai buvo skirtingų pažiūrų, dažnai nagrinėjo labai skirtingus žmogaus egzistencijos aspektus – tai, kas buvo įdomu ar aktualu jiems patiems atsižvelgiant į kultūrinį kontekstą. Be Vinco Vyčino Lietuvos egzistencializmo srovei taip pat priklausė: Juozas Girnius, Antanas Maceina, Jonas Repšys, Arvydas Šliogeris. Vincas Vyčinas yra Heideggerio pasekėjas, rašo: „Realizuodamas savo gyvenimą, t. y. susidurdamas su konkrečių galimybių aplinkybėmis Būties lauke, žmogus randa jį orientuojančius siekimus, veikimo kryptis, įvairias šiose kryptyse apyvokas ir pagaliau priemones“. Žmogus, siekdamas Būties atskleidimo, bando išdirbti, išdėstyti, iškelti reikšmes ir prasmes į visišką aiškumą. Visa V. Vyčino kūryba išleista kaip trijų tomų leidinys: Raštai I. spausdinami jo darbai skirti Martino Heideggerio filosofijai: bene žymiausio anglų kalba parašyto "Žemė ir dievai" vertimas ir lietuviškieji tekstai, pirmąkart spausdinti įvairiuose išeivijos leidiniuose. Raštai II. publikuojama „Didybė ir filosofija. Vakarų mąstymo tyrimas“ toliau tęsia V. Vyčino heidegeriškąjį mąstymą, trijų Henriko Ibseno dramų analizės asmenybiškumo aspektu. Na, o leidinį baigia nedidelė XX amžiaus vidurio vokiečių filosofijos apžvalga, rašyta išeivijos „Aidų“ žurnalui. Raištai III. Šioje studijoje remiantis Heideggerio filosofija pateikiamas grynai filosofinis žmogaus savo pasaulyje supratimas, o remiantis mitine pasaulėvoka pateikiamas savitas būdas numatyti būsimus laikus, kultūrinę rytojaus aušrą, kurią galima numanyti iš technologiniam mūsų kultūros etapui būdingos sumaišties, nerimo ir irimo.
Bibliografija
Straipsniai patalpinti žurnale „Aidai“:
Šilinės–Klevyčios miškai
thumb|255px|Barovkos miškas Poškonių apylinkėse Šilinės–Klevyčios miškai – miškų masyvas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Dieveniškių „iškyšulyje“, 14 km į rytus nuo Šalčininkų. Priklauso Šalčininkų miškų urėdijai, Poškonių ir Dieveniškių girininkijoms. Apima 45,5 km² plotą.
Šilinės–Klevyčios miškų masyvą sudaro Klevyčios, Kreivosios, Šilinės, Būkiškių, Geležių, Kaziuliškių, Barovkos miškai. Būdingas kalvotas paviršius. Vyrauja jauriniai silpnai nujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priemoliai ir priesmėliai. Gausu riedulių. Miškai patenka į Gaujos upės baseiną.
Medynai:
Šilinės–Klevyčios miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, tetervinai, plėšrieji paukščiai. Miškuose (90, 91 ir 113 kvartaluose) yra pilkapių Pietryčiuose yra Šilinės botaninis draustinis.
Miškus kerta Dieveniškių–Klevyčios kelias. Prie miškų įsikūrusios gyvenvietės: Paginai, Liudvinavas, Šetylos, Jokūbiškės, Ureliai, Gureliai, Vėjeliai, Biržė, Antaniškės, Ažumedis, Kreivoji, Geležiai ir kt.
Centradumblainiai
Centradumblainiai (Centrophyceae) – pirmuonių (Protista) karalystės titnagdumblių (Bacillariophyta) skyriaus dumblių klasė. Šios klasės skiriamasis bruožas yra centrinė (spindulinė) simetrija.
Smalvos
Smalvos – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Turmanto. Seniūnaitijos centras. Tautinė gyventojų sudėtis įvairi – gyvena lietuviai, lenkai, rusai, baltarusiai. Stovi Smalvų Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia (pastatyta 1857 m.) su varpine, biblioteka, kaimo salė. Smalvų kraštovaizdžio draustinis. Antrojo pasaulinio karo aukų kapinės. Šiauriau kaimo telkšo Kiaulinis, piečiau – Smalvykščio ežeras ir pelkė, 3 km į pietryčius – Smalvo ežeras.
Voseliūnai
Voseliūnais vadinamos gyvenvietės:
Smalvos
thumb|left|[[Smalvų bažnyčia]]
Istorija
thumb|250px|left|Smalvos pavaizduotos XVII a. žemėlapyje „Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio“. Išleido M. K. Radvila, 1613 m. (Fragmentas)
Apie Smalvų dvarą žinoma nuo 1580 m. Tada jis priklausė Kelbauskams, 1600 m. atiteko Podbereskiams, vėliau Smalvas valdė Gintautai ir Bartoševičiai. 1812 m. per Lietuvą traukę prancūzai Smalvas sudegino, sunaikino vienuolyną, kuris veikė 1600–1832 m.
1920 m. Smalvos pateko į lietuvių-lenkų kovų fronto liniją. Lenkai stengėsi užimti Vilniaus-Turmanto geležinkelio liniją ir ties Smalvomis įvyko kautynės, po kurių lapkričio 3 d. lenkai paliko Smalvas. Tačiau jau lapkričio 5 d. jie vėl sugrįžo ir Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija paliko Smalvas lenkų pusėje, iki 1939 m. rudens.
Sovietmečiu buvo M. Melnikaitės kolūkio gyvenvietė.
Lees and Seas
„Lees and Seas“ – 3-asis „Leon Somov ir Jazzu“ dueto studijinis albumas, išleistas 2013 m. lapkričio 8 d.
2014 m. „M.A.M.A. 2013“ apdovanojimuose laimėjo geriausio metų albumo titulą.
Klaipėdos Smeltės progimnazija
Klaipėdos „Smeltės“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Reikjaviko g. 17, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290445190.
Jaronio duobė
left|120px
Klaipėdos Smeltės progimnazija
Istorija
1979 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė Klaipėdos 24-oji vidurinė mokykla. 1983 m. mokykloje įvestas sustiprintas istorijos mokymas. Nuo 1989 m. pradedamas sustiprintas muzikos mokymas. 1993 m. mokykla pavadinta „Smeltės“ vardu. 2007 m. išleista paskutinė 16-oji abiturientų laida. 2007 m., vykdant mokyklų tinklo pertvarką, mokykla reorganizuota į pagrindinę. 2011 m. spalio mėn. mokykla reorganizuota iš pagrindinės į progimnaziją.
Jaronio duobė
Jaronio duobė – karstinė smegduobė, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Kirdonėlių kaime (Pabiržės sen.), Biržų regioniniame parke.
Istorija
Įgriuva staiga atsivėrė 1957 m. kovo mėn. Pirmosiomis dienomis po įgriuvimo smegduobė buvo apie 10 – 12 m skersmens, didesnio kaip 14 m gylio savotiškas šulinys su beveik stačiomis rudo riedulingo priemolio sienomis, nusileidusiomis iki 8 – 9 m gylio, o žemiau matėsi 10 – 15 m skersmens ir apie 3 m aukščio ovališkas „rentinys“ iš suskeldėjųsių ir aptrupėjųsių viršutinių devoninių gipso, selenito bei dolomito sluoksnių. Duobė priminė didžiulį molio katilą su apskritu gipso piltuvu dugne. Ilgainiui, byrant statiems priemolingiems kraštams, naujoji smegduobė viršutinėje dalyje plėtėsi, mažėjo jos gylis. Praėjus vos keletui metų, nuo subyrėjusio grunto užsikimšo apačioje esantys požeminiai kanalai, ėmė kauptis paviršinis kritulių vanduo, ir įgriuva tapo ežeriuku. Pradiniame etape telkinyje vandens gylis buvo iki 10 m. Būta pora atvejų, kai iš šios smegduobės visas susitelkęs vanduo buvo išbėgęs per dugne atsinaujinusias kiaurymes, kurias po kiek laiko vėl sandariai užkimšo nuo stačių šlaitų suvirtęs molingas gruntas.
Geologija
Vertikalusis urvas su vandens poveikiui neatspariomis uolienomis buvo susidaręs dar ledynmetyje. Gipsą vėliau tirpino horizontaliai cirkuliavęs vanduo. Vandens lygiui laipsniškai žemėjant, tuštuma gilyn vis platėjo, kol pasidarė tokia didelė, kad apiręs gipso ir dolomito skliautas neišlaikė, nugarmėjo žemyn, o su juo ir visas 8 – 9 m storio priemolio sluoksnis. Jo vandens lygis šioje įduboje nebūna pastovus: pavasarinio polaidžio laikotarpiu vanduo netgi ne visada sutelpa, išsilieja per kraštus, o labiausiai jis nuslūgsta sausringiausiais metu tarpsniais.
KamAZ-4911
KamAZ-4911 Extreme – rusiškas sportinis sunkvežimis gaminamas Kamos automobilių gamykloje. Lenktyniauja raliuose „Šilko kelias“ ir „Dakaro ralis“.
Kolibriniai
Kolibriai arba kolibriniai (Trochilidae) – čiurlinių paukščių (Apodiformes) šeima. Kartais išskiriami į savarankišką kolibrinių paukščių (Trochiliformes) būrį.
Kolibriams priklauso daugelis mažiausių pasaulyje paukščių rūšių. Tai labai smulkūs ir nedideli, blizgantys, metalo spalvos paukščiai. Smulkiausia rūšis yra paprastasis kamaninis kolibris (Mellisuga helenae), kuris nedaug didesnis už kamanę (Bombus). Patinėlio kūno ilgis 5,51 cm, svoris 1,95 g – tai smulkiausia pasaulio paukščių rūšis. Stambiausia rūšis didysis kolibris (Patagona gigas) dydžiu prilygsta paprastąjam varnėnui (Sturnus vulgaris), kurio kūno ilgis 23 cm, tarp išskleistų abiejų sparnų galų skersmuo 21,5 cm, sveria 18–24 g.
Kūnas raumeningas, kompaktiškas, pėdos mažos, snapas specializuotas iš žiedų siurbti nektarą. Skraido greitai ir vikriai. Plasnojant sparnai juda aštuoniuke, mažesnės rūšys per sekundę suplasnoja iki 80 kartų. Todėl labai tankiai plasnodami sparnais, pakimba ore ir laibu snapeliu siurbia iš žiedų nektarą arba renka smulkius vabzdžius. Snapo forma ir ilgis atitinka žiedų, iš kurių siurbia nektarą, formą. Aktyvūs tik dieną, naktimis kūno temperatūra labai nukrinta.
Kolibriai paplitę Pietų ir Šiaurės Amerikoje, nuo Ugnies Žemės (pietuose), iki pietinės Aliaskos (šiaurėje). Daugiausia rūšių yra aptinkama tropiniuose miškuose.
Sistematika
Priklausomai nuo šaltinio, pasaulyje yra apie 343 –356 rūšys, tarptautinė ornitologų sąjunga pripažįsta 360 kolibrių rūšių. Iš daugelio rūšių yra išskiriami ir porūšiai.
Pošeimis: Trochilinae – Tikrieji kolibriai
Tikrųjų kolibrių šeimos rūšių, genčių klasifikacija (nepilnas sąrašas):
Julijonas Būtėnas
Julijonas Būtėnas (1915 m. kovo 24 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius, Biržų apskritis – 1951 m. gegužės 22 d. Rūdšilio giria prie Lekėčių) – Lietuvos žurnalistas, pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas. miniatiūra|160px|left|Atminimo kryžius su parašiutu miške netoli kelio
Biografija
Brolis Petras Būtėnas. Baigė Linkuvos gimnaziją, 1933–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. 1937 m. baigė Karo mokyklą.
Nuo 1934 m. bendradarbiavo dienraštyje „Rytas“, dirbo jo redakcijoje. 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius“ užsienio politikos apžvalgininkas. Lietuvą okupavus TSRS, 1940 m. rugpjūčio mėn. atvykęs į Berlyną tapo Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) nariu. 1941 m. kovo mėn. įstojo į LAF kovos padalinį – Tautinio darbo apsaugą. 1941 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą dirbo LAF informacijos štabe, buvo pogrindžio dienraščio „Į laisvę“ redakcijos narys. Taip pat Vytauto Didžiojo universiteto Filosofijos fakulteto Žurnalistikos katedros jaunesnysis asistentas. Nuo 1942 m. gegužės mėn. kaip „Į laisvę“ korespondentas – lietuvių antinacinio pogrindžio ryšininkas Berlyne. 1943–1944 m. dienraščio „Ateitis“ korespondentas. 1944 m. Vietinės rinktinės štabo karininkas spaudos ir informacijos reikalams. 1944 m. nacių kalintas Salaspilio, Gdynės koncentracijos stovyklose; pabėgo.
1945 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Informacijos biuro vedėjas Vokietijoje, Eltos biuletenių redaktorius, kartu bendradarbiavo leidiniuose „Tėviškės žiburiai“, „Mažasis židinys“ ir kt. 1946–1948 m. dirbo VLIK Informacijos tarnyboje Pfulingene. Rašė į Lietuvių fronto bičiulių sąjūdžio ir kt. spaudą. Nuo 1947 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas. Nuo 1949 m. dirbo VLIK kariniame skyriuje Miunchene (slapyvardis Stevė, Margis). 1950 m. spalio 3 į Lietuvą palydėjo partizano J. Lukšos (slap. Daumantas) desantą ir grįžo. 1951 m. balandžio 19 d. su J. Kukausku parašiutais nusileido į Kazlų Rūdos miškus. Žuvo išduotas. 1999 m. leitenantas (po mirties).
Balstogės vaivadija (1919–1939)
Balstogės vaivadija  – 1919–1939 m. egzistavusi vaivadija II Lenkijos respublikos šiaurinėje dalyje, į kurią įėjo dalis lietuvių etninių žemių. Centras – Balstogė. Vaivadijoje buvo 35 miesto tipo valsčiai ir 128 kaimo tipo valsčiai. 1921 m. vaivadijos plotas buvo 32 450 km², o 1939 m. – 26 036 km². Vaivadija turėjo savo herbą. Vaivadija šiaurėje ribojosi su Lietuva, šiaurės vakaruose su Rytų Prūsija, šiaurės rytuose su Vilniaus vaivadija, rytuose su Naugarduko vaivadija, pietuose su Polesės vaivadija ir Liublino vaivadija ir vakaruose su Varšuvos vaivadija.
Istorija
thumb|left|Vaivadija [[1937 m.]]
Vaivadija įkurta 1919 m. rugpjūčio 14 d. kaip II Lenkijos Respublikos administracinis vienetas. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį dalis Augustavo, Gardino ir Sokulkos apskričių bei visos Seinų ir Suvalkų apskritys buvo priskirtos Lietuvos Respublikai. Tačiau po bolševikų pralaimėjimo Lenkijos-sovietų kare Lenkijos kariuomenė ir lenkai greitai juos atkovojo. Prasidėjus karui 1939 m., vaivadija panaikinta. Tų pačių metų rugsėjo mėnesį visą vaivadiją išskyrus Suvalkų apskritį ir dalį Augustavo apskrities perėmė Baltarusijos TSR, kur buvo įkurta baltarusiška Balstogės sritis. 1941 m. birželio mėnesį visą vaivadiją užėmė Trečiasis Reichas, kur buvo įkurta nauja vokiška Balstogės sritis. 1944 m. šias žemes vėl užėmė Baltarusijos TSR ir atkūrė buvusią sritį, bet jau 1945 m. dalis buvusios vaivadijos žemių buvo perduotos Lenkijos Liaudies Respublikai, kur 1946 m. buvo įkurta nauja Balstogės vaivadija. Po karo dalis Augustavo, Sokulkos, Bielsko, Balstogės apskričių žemių bei visos Gardino ir Valkavisko apskritys atiteko Baltarusijos TSR.
Gyventojai
Pagal 1921 m. gyventojų surašymo duomenis vaivadijos gyventojų tankumas buvo 40,2 gyv./km² ir gyveno 1.305.284 gyventojai, kurių tautinė ir religinė sudėtis atrodė taip:
1931 m. vaivadijos gyventojų tankumas buvo 49 gyv./km² ir gyveno 1 646 844 gyventojai, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:
Administracinis suskirstymas
Po vaivadijos įkūrimo 1919 m. rugpjūčio 14 d. vaivadijoje buvo 12 apskričių. 1921 m. vasario 19 d. prie vaivadijos buvo prijungtos Bialoviežos, Gardino ir Valkavisko apskritys. 1922 m. rugpjūčio 1 d. buvo panaikinta Bialoviežos apskritis, kuri buvo prijungta prie Bielsko apskrities. 1925 m. sausio 1 d. buvo panaikinta Seinų apskritis ir prijungta prie Suvalkų apskrities. 1928 m. Balstogės miestas tapo atskira apskritimi. 1932 m. balandžio 1 d. buvo panaikinta Kolno apskritis, kuri buvo prijungta prie Lomžos ir Ostrolenkos apskričių. 1939 m. balandžio 1 d. Lomžos, Ostrolenkos ir Ostruvo apskritys buvo prijungtos prie Varšuvos vaivadijos.
Pavlukai
Pavlukai  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante.
Philipp Neumann
Filipas Noimanas (g. 1992 m. vasario 20 d. Kelne) – Vokietijos krepšininkas, žaidžiantis Oldenburgo „EWE Baskets“.
Ūgis – 2,10 m.
Karjera
Kai jam buvo 18 m., F. Noimanas pasirašė profesionalų kontraktą su Bambergo klubu „Brose Baskets“. Per 2009–2010 m. sezoną buvo labai mažai naudotas, tačiau vis tiek tapo Vokietijos lygos ir taurės laimėtoju su klubu „Brose Baskets“. Kituose sezonuose jis vėl laimėjo čempionatą ir taurę. Laimėjęs Vokietijos čempionatą ir taurę nusprendė nedalyvauti NBA naujokų biržoje.
2013 m. gruodžio mėnesį F. Noimanas buvo paskolintas Oldenburgo klubui „EWE Baskets“. 2014 m. birželio mėnesį pasirašė sutartį su „EWE Baskets“.
Suomijos markė
Suomijos markė buvo oficiali Suomijos valiuta pradėta naudoti nuo 1860 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
Lietuvos kariuomenė
Lietuvos kariuomenė – Lietuvos karinių pajėgų visuma.
~1200–1251 m. ir 1261–1795 m. veikusios Lietuvos karinės pajėgos vadinamos „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomene“. 1918–1940 m. – Tarpukario Lietuvos kariuomene. 1990 m. balandžio 25 d. atkurta Lietuvos kariuomenė.
Sudaro ~23 tūkst. karių bei tarnautojų. 2020 m. tarp jų buvo 11453 profesionalių karių, 3281 – šauktinių, 5261 – karių-savanorių, 263 – kariūnų (LKA studentų), 2859 – civilių tarnautojų.
LDK kariuomenė
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės 1253–1263 m. ir 1275–1569 m. veikusi organizuota karinė jėga. Po Liublino unijos iki Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. – savarankiška Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės sudėtinė dalis.
1918–1940 m.
Tarpukario Lietuvos kariuomenė – Lietuvos Respublikos 1918–1940 m. karinės pajėgos. 1918–1920 m. kovojo už Lietuvos laisvę su bolševikais, bermontininkais ir lenkais.
Sudarė 9 pėstininkų, 4 artilerijos ir 3 kavalerijos pulkai, karo aviacijos pajėgos ir pagalbinė kariuomenė: inžinerijos, geležinkelininkų, ryšininkų ir transporto padaliniai. Buvo ginkluota šiuolaikine lietuviška ir užsienietiška karine technika.
Atkūrimas (nuo 1990 m.)
Paskelbus nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimą, svarbiausia buvo nepriklausomybę įtvirtinti, užtikrinti šalies suverenitetą. Vienas skubiausių darbų – iš sovietų kariuomenės perimti sienų kontrolę, pasiekti, kad iš nepriklausomos valstybės teritorijos būtų kuo greičiau išvesta okupacinė kariuomenė, ir atkurti savąją – Lietuvos kariuomenę.
1990 m. kovo 12 d., kitą dieną po Lietuvos atstatymo akto paskelbimo, Atkuriamasis Seimas priėmė nutarimą, kad SSRS karinė prievolė Lietuvos piliečiams negalioja. 1990 m. kovo 14 d. nutarimu Lietuvoje nutraukta sovietų karinių komisariatų veikla. SSRS užėmė priešišką Lietuvai poziciją, skelbė ultimatumus, grasino. 1990 m. balandį įvedė 76 dienų ekonominę blokadą. Tokiomis sąlygomis kurta nepriklausomos Lietuvos krašto apsauga.
Vadovybė
Pagal Konstituciją, vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas yra prezidentas.
Krašto apsaugos sistemos planavimu tiesiogiai užsiima Krašto apsaugos ministro vadovaujama Krašto apsaugos ministerija. Ministrui pavaldus kariuomenės vadas, kuriam karo metu pavedama vadovauti visoms Lietuvos ginkluotosioms pajėgoms. Gynybos ir mobilizacijos planų rengimu užsiima Gynybos štabas.
Sudėtis
alt=|miniatiūra|400px|Kariuomenės struktūrinė schema (angl.) Lietuvos kariuomenę sudaro: Sausumos ir savanorių pajėgų pagrindinis kovinis vienetas yra batalionas. Detalią kariuomenės struktūrą nustato, kariuomenės junginius bei dalinius steigia, reorganizuoja ar likviduoja krašto apsaugos ministras, vadovaudamasis Seimo patvirtinta principine kariuomenės struktūra. Karinėms operacijoms vykdyti sudaromos operacinės pajėgos. Jas sudaro kariuomenės pajėgų rūšių ir kitokie kariniai vienetai, kariuomenės vado paskirti Jungtinio štabo viršininko operaciniam vadovavimui. Specialiosioms karinėms funkcijoms ir užduotims vykdyti gali būti sudaromi nuolatiniai junginiai ir kiti specializuoti kariuomenės vienetai.
Sausumos pajėgos
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos yra pagrindinė Lietuvos karinė gynybinė jėga, todėl, reformuojant Lietuvos kariuomenę, daugiausia dėmesio ir didžiausi finansiniai ištekliai skiriami būtent šiai pajėgų rūšiai. Sausumos pajėgas sudaro: thumb|MPB „Geležinis vilkas“ kariai pratybų metu
alt=Lietuvos karys Afganistane|miniatiūra|Lietuvos karys Afganistane
Karinės oro pajėgos
thumb|Lietuvos KOP lengvasis atakos lėktuvas L-39ZA Albatros Lietuvos karinės oro pajėgos (toliau – KOP) yra sudedamoji Lietuvos kariuomenės dalis, kurios paskirtis – Lietuvos oro erdvės kontrolė, apsauga ir gynyba, parama sausumos ir jūrų pajėgoms, paieškos gelbėjimo bei specialiųjų operacijų vykdymas, krovinių ir žmonių pervežimas. KOP šiuo metu tarnauja ir dirba apie 1200 profesionaliosios karo tarnybos karių ir civilių tarnautojų. KOP daliniai yra išsidėstę visoje Lietuvos teritorijoje: Pastaruoju metu KOP atliekama karinės technikos modernizacija: įsigyti 3 nauji taktiniai transportiniai lėktuvai C-27J Spartan, atnaujinta ir modernizuota turima karinė technika – lėktuvai L-39ZA , L-410 bei sraigtasparniai Mi-8. Planuojama atnaujinti sraigtasparnių parką.
Šiuo metu yra modernizuojami KOP radarai.
Karinės jūrų pajėgos
thumb|Lietuvos KJP Flyvefisken klasės patruliniai laivai Lietuvos karines jūrų pajėgas (toliau – KJP) sudaro: Karo laivų flotilėje yra 13 laivų: 5 patruliniai laivai, 2 minų paieškos laivai, 1 vadovavimo ir aprūpinimo laivas, 1 fregata (planuojama nurašyti), 3 uosto kateriai ir 1 paieškos bei gelbėjimo laivas. 2007 m. Lietuvos KJP nusipirko 3 Flyvefisken klasės patrulinius laivus iš Danijos karališkojo laivyno. 2008 m. pasirašyta sutartis dėl dviejų Hunt klasės išminavimo laivų pirkimo iš Jungtinės Karalystės.
Specialiųjų operacijų pajėgos
thumb|SOP „Žaliukai“ 1995 m. pradėtos formuoti LK Specialiosios pajėgos. Tai nedidelis karinis vienetas, vėliau tapęs atskira Lietuvos kariuomenės dalimi. 2002 m. Specialiosios pajėgos įsteigtos oficialiai – įkurtas Specialiųjų operacijų junginys (SOJ), atskiriems specialiųjų operacijų vienetams pradėjo vadovauti bendras štabas. 2008 m. balandžio 3 d. SOJ de jure tapo Specialiųjų operacijų pajėgomis (SOP).
SOP sudaro:
Iš SOP padalinių galima suformuoti eskadronus konkrečioms užduotims. Lietuvoje SOP gali būti panaudotos, jei policija pritrūktų pajėgumų ar reaguotų į teroristinius išpuolius.
Kiti padaliniai
thumb|Karo policija thumb|Lietuvos kariuomenės jungtinis štabas miniatiūra|Kariuomenės orkestro autobusas
Personalas
Kariuomenės struktūrą Seimas kasmet tvirtina įstatymu. Jame nustatomi ribiniai karių skaičiai, struktūros gairės 5 metams į priekį. Karių skaičiaus pokytis pagal metus: *  – planuojami skaičiai;
Lietuva ir NATO
thumb|Lietuvos KOP lėktuvas L-39ZA rikiuotėje su NATO oro policijos olandų F-16
2004 m. kovo 1 d. 19–a NATO šalių ratifikavo prisijungimo prie NATO protokolą. NATO generalinis sekretorius Japas de Hopas Šeferis pakvietė 7 Vidurio ir Rytų Europos šalis prisijungti prie NATO.
2004 m. kovo 17 d. NATO taryba nusprendė dėl Baltijos oro policijos ir jai reikalingų pajėgų dislokavimo Lietuvoje. Kovo 25 d. krašto apsaugos ministras Linas Linkevičius įsakymu nuo kovo 29 d. NATO šalių naikintuvams leista patruliuoti Lietuvos oro erdvėje. Šiuo įsakymu taip pat leista į Lietuvą atvykti šiuos skrydžius vykdantiems NATO valstybių kariams ir karinėms pajėgoms priskirtiems civiliams tarnautojams. Kovo 29 d. Vašingtone deponavus NATO ratifikavimo raštus, Lietuva tapo visateise NATO sąjungininke. Baltijos šalių oro erdvė nuo pirmos dienos saugota pagal NATO standartus.
Tarptautinės operacijos
>200 Lietuvos karių tarnavo tarptautinėse misijose Afganistane, Irake ir Kosove. Pora karininkų, kaip stebėtojai, dalyvavo Jungtinių Tautų stebėtojų misijoje UNIMOG Gruzijoje, vienas štabo karininkas – ES operacijoje „Althea“ Bosnijoje ir Hercegovinoje. ES operacijoje Čade ir Centrinėje Afrikos respublikoje Lietuva dalyvavo skirdama 2 štabo karininkus į ES operacijų vadavietę.
Kariai misijose keičiasi kas pusmetį. Į tarptautines operacijas vyksta kariai-profesionalai, kariai-savanoriai, civiliniai krašto apsaugos tarnautojai.
Įranga
thumb|Lietuvos kariuomenės [[Prieštankinis ginklas|prieštankinės sistemos FGM-148 Javelin]]
Dėl Lietuvos įsipareigojimų ir NATO rekomendacijų, nemažai KAM išlaidų skiriama nusipirkti ginklams ir karinei technikai, ją atnaujinti bei didinti kovinį efektyvumą. Lietuvos tikslas – ~25% gynybos išlaidų skirti ginklų ir technikos pirkimams ir atnaujinimams.
Dauguma ginkluotės pirkimų ir atnaujinimų projektų skirta Sausumos pajėgų, ypač „Geležinio Vilko“ brigadai aprūpinti. Nusipirkta prieštankinių sistemų FGM-148 Javelin, priešlėktuvinių raketų „Stinger“, transporto priemonių, lengvųjų pėstininkų ginklų, minų paieškos ir išminavimo priemonių, kolektyvinės ir individualios apsaugos nuo branduolinio, biologinio ir cheminio ginklo priemonių.
Bet aprūpinamos ir kitos pajėgos: Karinių jūrų pajėgų priešmininės kovos laivams nupirkta modernesnė įranga, nupirkti daugiafunkciniai patruliniai laivai, pasirašyta sutartis dėl 2 NATO standartų priešmininės kovos laivų pirkimo, atnaujinta taktinės transporto aviacija, nupirkti sraigtasparniai. Planuojama atnaujinti ilgojo nuotolio radarus ir kt.
Uniformos
LK Materialinių resursų departamentas parengė karių išvaizdos, uniformų dėvėjimo ir ženklų nešiojimo taisykles. Tinkamu aprangos dėvėjimu siekiama formuoti teigiamą Lietuvos karių įvaizdį.
Taisyklėse apibrėžta, kas yra kario uniforma, kas gali ją dėvėti, numatyti uniformos dėvėjimo apribojimai, dėvėjimo tvarkos pagal rūšis ir ansamblius. Nustatyta skiriamųjų ženklų nešiojimo tvarka, kario išvaizdos reikalavimai.
Tikras kraujas
Tikras kraujas  – JAV televizijos serialas, kurį sukūrė ir režisavo Alan Ball. Serialo siužetas paremtas Charlaine Harris „The Southern Vampire Mysteries“ knygų serija, kurioje pasakojama apie vampyrų ir žmonių gyvenimą fiktyviame Bon Temps miestelyje, Luizianos valstijoje. Pagrindinis serialo veiksmas sukasi ties Sookie Stackhouse (kurią vaidina Anna Paquin), padavėją, kuri turi telepatijos gebėjimų.
Serialas transliuojamas per „HBO“ televiziją Jungtinėse Valstijose. Premjera įvyko 2008 m. rugsėjo 7 d. Serialas gavo kritikų pripažinimą ir laimėjo keletą apdovanojimų, kaip kad Auksinis gaublys ir Emmy.
Siužetas
Dėl dirbtinio kraujo išradimo Japonijoje, vampyrai iš nakties pabaisų virto eiliniais piliečiais. Nepaisant to, jog vampyrai oficialiai atsisakė siurbti žmonių kraują, dauguma paprastų žmonių vis dar laiko juos priešiškais, ypač tokiame provincialiame miestelyje kaip Bon Temps.
Tačiau, viename bare dirbanti padavėja Sookie Stackhouse nejaučia vampyrams neapykantos, kadangi dėl turimų telepatijos sugebėjimų ji nuo vaikystės būdavo atstumiama. Vieną vakarą į barą „The Merlotte“ užsuka 173 metų amžiaus vampyras Bill Compton. Jiedu susitinka, Sookie pajaučia negalinti perskaityti Bill minčių ir netikėtai jie pamilsta vienas kitą... Tačiau jų meilės reikalus pradeda drumsti žinia, kad Sookie viršininkas ir "The Merlotte" baro savininkas Sam Merlotte seniai ją myli, žmonių mintys, kurias ji girdi apie tai, kad susidėjo su vampyru skaudina ją, bet ir bendradarbė paslaptingai dingsta… Galbūt draugauti su vaikinu vampyru nėra jau tokia gera mintis?
Viliaka
Viliaka  – miestas šiaurės rytų Latvijoje, Balvų savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Balvų, netoli sienos su Rusija. 1254 gyventojai (2021 m.). Veikia tekstilės pramonė.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XIII a. Iki 1917 m. vadinta Marienhauzenu. Miesto teisės nuo 1945 m. 2009–2021 m. buvo Viliakos savivaldybės administracinis centras.
NUTS:ES
NUTS:ES – Ispanijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
NUTS 1 lygmenyje suskirstyta pagal Autonominių bendruomenių grupes. NUTS 2 lygmenyje šalis skirstoma į autonomines bendruomenes. NUTS 3 lygmenį atitinka provincijos, jos į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojamos pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU.
Puyi
Aisin Gioro Puyi (1906 m. vasario 7 d. – 1967 m. spalio 17 d.) – dvyliktasis ir paskutinis mandžiūrų Čingų dinastijos Kinijos imperatorius.
Gyvenimas
Puyi buvo iš Madžiūrų Aisian Goro klano, paskutinis Kinijos imperatorius tarp 1908–1924 m. (valdantis imperatorius tarp 1908–1912 m., ir nevaldantis imperatorius nuo 1912–1924 m.), jis buvo 12 Čingų dinastijos imperatorius, valdantis visą Kiniją.
Puyi paveldėjo sostą po Guangxu imperatoriaus (1875–1908), kuris buvo 1 princo Čuno ir jo žmonos, kuri buvo jauniausia našlės imperatorienės Cisi sesuo, sūnus.
Puyi buvo vyriausias 2 princo Čuno (1883–1951), pirmosios jo sugulovės ledi Lingiya (1866–1925) sūnus bei imperatoriaus Guangsiu sūnėnas.
Kinijos imperatorius (1908–1924)
Kai imperatorius Guangsiu 1908 m. mirė, kaip spėjama jis buvo nunuodytas imperatorienės – našlės Cisi, ši sumanė į drakono sostą pasodinti nepilnametį Pujį. Vos spėjus patvirtinti Pujį kaip imperatorių, Cisi (1835–1908) tą pačią dieną Uždraustajame mieste mirė.
Po Cisi mirties, dvejų metų ir dešimties mėnesių Puyi užėmė sostą, 1908 m. gruodį. Savo autobiografijoje jis rašė: mane pasodino į sostą ir visa ceremonija truko labai ilgai, todėl aš ėmiau verkti, sakydamas, kad man čia nepatinka, aš noriu, namo, aš noriu namo. Visi susirinkusieji buvo šokiruoti.
thumb|left|PuYi (stovi) su savo tėvu ir jaunesniuju broliu Uždraustajame mieste 1909 m.
Jo tėvas princas Čunas valdė kaip regentas iki 1911 m. gruodžio 6 d., kai imperatorienė našlė Longyu atsigręžė į revoliuciją. Puyi privalėjo atsisakyti sosto, tačiau buvo paliktas gyventi kaip įkaitas Uždraustajame mieste. Jam buvo skirtas plotas prilygstantis Niujorko centriniam parkui. Imperatoriui buvo uždrausta palaikyti bet kokius ryšius su išoriniu pasauliu. Jis tapo įkaitu, savo paties namuose. Vienintelis dalykas, kuris jam leido plaikyti ryšius su aplinka buvo telefonas, kurį leido įsivesti valdžia ir rūmų tarnai. Pagal taisykles, visiems imperatoriams buvo draudžiama naudotis bet kokiais naujoviškais dalykais, neleista netgi dėvėti akinių. Puyi buvo pirmasis, kuris liepė atvežti jam dviratį ir pirmasis, kuris pradėjo dėvėti akinius, nes jo rega buvo labai silpna. Taip pat pirmasis nebenešiojo Madžiūrų kasos ir pradėjo dėvėti europietiškus rūbus. Didžiausią įtaką imperatoriui padarė jo auklėtojas anglų džentelmenas Arčibaldas Flemingas Džonstonas, kuris buvo pakviestas į imperatoriaus rūmus kaip Anglijos ambasados protašė. A. F. Džonstonas išgyveno Uždraustajame mieste iki 1924 m.
Puyi šeima
Puyi turėjo keletą brolių, du iš jų buvo svarbūs Kinijos istorijoje ir Čingų dinastijai:
Puyi žmonos
Trumpa restauracija (1917)
1917 m. nuo liepos 1 iki liepos 12 d. generolas Zhang Hun pasodino Puyi į sostą. Tuo metu revoliucionieriai metė bombas į Uždraustąjį miestą, kurios sugriovė vienus iš rūmų. Imperatoriui vėl teko atsisakyti sosto ir šį kartą jis buvo iškeldintas iš Uždraustojo miesto su visa šeima ir tarnais. Tai buvo pirmas kartas per keturius šimtus metų, kai imperatorius išėjo į miestą, nes iki tol, imperatoriai privalėjo gyventi tik rūmuose ir nesirodyti žmonėms. Buvo draudžiama net pažvelgti į imperatorių. 1924 m. Puyi paliko Uždraustąjį miestą. Po kelių mėnesių jis išsiskyrė su antrąją savo žmona.
Mandžiuko valdovas (1932–1945)
250px|thumb|right|Puyi Mančuko imperatorius
1932 m. kovo 1 d. Puyi buvo Japonijos įtrauktas ir tapo Mandžuko valdovu (Madžurijos). Tai buvo Japonijos valdoma marionetinė karalystė. 1934 m. Puyi buvo oficialiai pripažintas Madžuko imperatoriumi, o jo žmona Van Rong, Madžuko imperatoriene, deja, bet ji mirė 1946 m. dėl nuolatinio opijaus vartojimo taip ir nesusilaukusi nuo Puyi nei vieno vaiko. Nors buvo manoma, kad ji galėjo susilaukti vaiko, tik jį nužudę daktarai, kurie ją operavo. Japonijos imperatorius Hirohito ištekino savo dukrą už Puyi brolio Puje ir taip dvi dinastijos susijungė. 1945 m. Madžuką užkariavo komunistinė Rusija. Puyi buvo sučiuptas ir uždarytas į Sibiro konclagerį penkeriems metams perauklėjimui. Madžiuko karalystė subirėjo.
Paskutiniai metai (1945–1967)
1950 m. reikalaujant Komunistinei Kinijai, Puyi buvo parduotas Mao Dzedungui ir jo valia uždarytas į lagerį, kuriame kalėjo daugelis dvaro pareigūnų. Po metų jis buvo atskirtas į vienutę. Puyi prakalėjo iki 1960 m. Po to iki 1964 m. dirbo sodininku Pekino botanikos sode bei parašė atsiminimų knygą „Nuo imperatoriaus iki miestiečio“. Puyi vedė dar 5 kartus. Paskutinė jo žmona Hanų kilmės seselė Li Shuxian (1925–1997), kuri mirė nuo plaučių vėžio. Ji buvo pirmoji kinų tautybės moteris, ištekėjusi už imperatoriaus. 1967 m. praėjus dienai po kultūrinės Revoliucijos Puyi mirė. Jis palaidotas Pekino miesto kapinėse.
Filmas
Li Han Hsiang 1986 m. sukurtas filmas „Degantis Drakonas“ (Hou Long) ir Bernardo Bertolučio 1987 m. filmas „Paskutinis imperatorius“ (The Last Emperor) yra apie Puyi gyvenimą.
Inabos žemė
thumb|300px|Inabos žemė Japonijos žemėlapyje
Barbadoso generalgubernatorius
Barbadoso generalgubernatorius – karalienės vietininkas, užimantis svarbiausią vietą Barbadoso politikoje. Didžiosios Britanijos karalienė tėra nominalus valdovas. Iki nepriklausomybės atgavimo svarbiausias postas buvo gubernatorius (iš viso buvo 68 gubernatoriai) ir 6 generalgubernatoriai.
Inabos žemė
Inaba (因幡国; Inaba no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Totorio prefektūros dalis. Inaba ribojosi su Harimos, Hokio, Mimasakos ir Tadžimos žemėmis.
Senoji žemės sostinė ir pilies miestas buvo įsikūręs Totorio mieste.
Inaba
Inaba vadinama senoji Japonijos žemė - Inabos žemė.
Inaba taip pat yra ir japoniška pavardė. Įžymūs žmonės:
Eugenija Adaškevičienė
Eugenija Adaškevičienė-Bugarevičiūtė (g. 1944 m. spalio 20 d. Šiluvoje) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė. 1963–1972 m. daugkartinė Lietuvos slidinėjimo čempionė ir prizininkė, sporto meistrė.
Biografija
1962 m. baigė Šiluvos vidurinę mokyklą, 1966 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 1976 m. baigė TSRS Pedagogikos mokslo akademijos ikimokyklinio auklėjimo mokslo tyrimo instituto aspirantūrą Maskvoje. 1977 m. pedagogikos mokslų daktarė.
1966–1976 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 1977 m. – ŠPI Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto dėstytoja, 1976–1981 m. vadovavo sporto kolektyvui, docentė, 1981–1983 m. Kūno kultūros katedros vedėja. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytoja, 1995 m. Pedagogikos fakulteto dekanė, 1996–1997 m. mokslo ir meno prorektorė, nuo 1998 m. Kūno kultūros katedros profesorė. Daugiau kaip 70 įvairių mokslinių, metodinių darbų autorė, parašė vadovėlį, 2 monografijas, 8 mokymo priemones.
Lukas Paukštė
FK Utenis Utenis
2015, 2016, 2017 m. sezonuose atstovavo Utenos Uteniui. Pagrindinėje komandoje pasirodė 16 rungtynių ir prasileido 31 įvartį.
FK Atlantas
2018 m. pirmą sezono dalį praleido Klaipėdos „Atlante“. A lygoje sužaidė dvejas rungtynes.
FK Jonava
2018 m. vasarą perėjo į „Jonavos“ klubą. A lygoje sužaidė ketverias rungtynes.
FK Atlantas
2019 m. sezone vėl atstovavo Klaipėdos „Atlantui“. Jau pirmose A lygos rungtynėse stojo į vartus. Juos pavyko išsaugoti „sausus“.
FK Riteriai
2020 m. rugpjūčio 7 d. pranešta, kad tapo „Riterių“ klubo nariu. 2020 m. rugsėjo 27 d. įvyko žaidėjo debiutas A lygoje. Vartininkas žaidė rungtynėse prieš čempionų titulą gynusią Marijampolės „Sūduvą“. Riteriai šias rungtynes pralaimėjo rezultatu 1:7. Lukas net septynis kartus traukė kamuolį iš savo vartų. Antrą progą gavo 2020 m. spalio 28 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurios baigėsi lygiosiomis 1:1. Trečią progą gavo 2020 m. spalio 31 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris, kurias riterių ekipa pralaimėjo 0:1. 2020 m. A lygoje Lukas Paukštė „Riterių“ klubo vartus gynė tris kartus ir praleido devynis įvarčius.
2021 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš Telšių „Džiugą“, varžovų vartus gynė jo brolis Marius Paukštė. Šiose rungtynėse rezultatu 3:2 nugalėjo „riterių“ ekipa. 71 minutę Lukas Paukštė suklydo baudos aikštelėje, o vėliau prasižengė. Į riterių vartus buvo skirtas 11 metrų baudinys, kurį varžovais realizavo.
FA Šiauliai
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjais nuomos pagrindais keliasi į FA Šiauliai.
2022 m. kovo 6 d. debiutavo Šiaulių FA gretose A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
2022 m. rugpjūčio 20 d. rungtynėse prieš FC Džiugas vartininkas susidūrė su varžovu. Jam lūžo šonkauliai, o pastarieji pažeidė plautį. Vartininkas traumą patyrė paskutinėmis rungtynių akimikromis. Sustabdžius rungtynes, jos nebebuvo pratęstos.
2022 m. gruodžio pabaigoje tapo aišku, kad žaidėjas lieka FA Šiauliai ir atstovaus ekipai 2023 m. A lygoje.
Voseliūnai (Birštonas)
Voseliūnai – kaimas Birštono savivaldybėje, 4 km nuo Birštono Vienkiemio.
Zašviatičė
Zašviatičė  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Anne-Marie David
thumb|150px|Anne-Marie David Anne-Marie David (g. 1952 m. gegužės 23 d.) – prancūzų dainininkė. 1973 m. su daina „Tu te reconnaîtras“ ji atstovavo Liuksemburgui Eurovizijos dainų konkurse ir užėmė pirmąją vietą. 1979 m. Anne-Marrie David dar kartą dalyvauja šiame konkurse. Šį kartą ji atstovauja Prancūzijai. Daina „Je suis l'enfant soleil“ užima trečiąją vietą. Nugalėtojais tampa Izraelio atstovai Gali Atari ir Milk and Honey su daina „Hallelujah“.
Kauno seniūnija
thumb|Kauno herbas 1935 metų Kauno seniūnija buvo įsikūrusi aplink jos centrą Kauną.
Istorija
Minima nuo XIV a. pabaigos iki XVIII a.
Vadovai
Kauno seniūnai buvo:
Dawnrazor
Dawnrazor – debiutinis Anglijos gotikinio roko grupės Fields of the Nephilim albumas, išleistas 1987 metais. Albume kaip įžanga skamba pergrotas Ennio Morricone kūrinys The Harmonica Man.
JAV skirtas LP
Šioje versijoje pridėtos dainos Preacher Man, Power ir Blue Water, tačiau trūksta dainos Reanimator, esančios Anglijai skirtame LP.
CD versija
CD versijoje nėra dainos Blue Water, tačiau pridėtos Preacher Man, Laura II, Secrets ir The Tower, kurių nėra JAV skirtame LP.
Fortūnatas Ašoklis
Fortūnatas Ašoklis (slap. Pelėda, Silkoša, Vilkas Jonas, 1908 m. Raudonių k., Ylakių vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1946 m. Telšiai, Telšių aps.) – Lietuvos savivaldybininkas, partizanio judėjimo vadovas, Lietuvos laisvės armijos [LLA] Žemaičių apygardos štabo viršininkas, Žemaičių apygardos vadas.
Biografija
Baigė Klaipėdos prekybos institutą. 1942–1944 m. Ylakių valsčiaus viršaitis, Lietuvos pasipriešinimo nacių okupacijai dalyvis, Lietuvos laisvės armijos [LLA] narys.
1944 m. pabaigoje pradėjo telkti partizanus kovai prieš sovietų okupaciją. Buvo LLA Žemaičių apygardos štabo viršininkas, nuo 1946 m. gegužės 25 d. Žemaičių apygardos partizanų vadas. Atkūrė sunaikintą apygardos štabą, sudarė Kardo, Alkos, Šatrijos rinktines, organizavo partizanų junginių ryšius, rengė mobilizacijos planus.
Suimtas 1946 m. rugsėjo 24 d. Nukankintas Telšių kalėjime (kitais duomenimis – nenorėdamas enkavedistams duoti parodymų, nusižudė areštinėje).
Apdovanojimai, atminimo vietos
2004 m. lapkričio 17 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi (po mirties).
Vardas įamžintas Ylakių kapinių paminkle partizanams. thumb|300px|rigth|Partizanų kapas Ylakių kapinėse, kurio paminkle įamžintas F. Ašoklio vardas
Airijos svaras
Airijos svaras  – buvo oficiali Airijos respublikos valiuta iki 2002 m., kai ją pakeitė įvestas euras. Pagal Tarptautinės standartizacijos organizacijos suteiktą ISO 4217 kodą santrumpa buvo IEP, žymėjimas £ (arba IR£, kad nebūtu painiojamas su svaru sterlingu).
Pirmasis svaras
Pirmieji įrašai siekia 997 m., tada svaras dalinosi į 20 šilingų, kurių kiekvienas buvo vertas 12 sidabrinių pensų.
Nuo 1210 m. iki 1460 m. svaras savo verte prilygo angliškajam, tik nuo XV a. vidurio, airiai savo monetoms pradėjo naudoti kitokios prabos sidabrą, dėl ko valiutų vertė pasikeitė.
1689 m. - 1691 m. vyko Vilijamitų karas, karaliaus Jokūbo II įsakymu buvo įvestos naujos monetos, pramintos „ginklų pinigais“. Šios monetos buvo kaldinamos iš vario, žalvario arba alavo. Jos keitė sidabrinius pinigus. miniatiūra|1689 m. „Ginklo pinigas“, [[reversas]]
1701 m. airių ir anglų valiutos buvo susietos, už 13 airiškų svarų buvo galima gauti 12 angliškų svarų.
1801 m. Airija tampa dalimi naujos valstybės: Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalyste. Iki 1826 m. cirkuliavo ir senosios airiškos svarų monetos.
Saorstát svaras
1922 m. Airija atsiskyrė ir tapo nepriklausoma valstybe, tačiau iki pat 1928 m. naudojo britiškus pinigus. Saorstát arba Laisvoji valstybė savo pinigus pavadino Laisvosios valstybės svaru, pinigo vertę susiejo su britišku aukso soverenu 1:1.
Airiškas svaras
Nuo 1938 m., kai Airijos konstitucija buvo pakeista, kartu keičiant ir valstybės pavadinimą, valiutą nuspręsta taip pat pervadinti į „Airiškas svaras“.
Dešimtainė pinigų sistema
Septintame XX a. dešimtmetyje Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje buvo pradėta svaro reforma, pritaikyti pinigų sistemą prie dešimtainės. 1969 m. Dešimtainės valiutos aktu Airijos svaras buvo prilygintas 100 pensų, vietoj iki tol buvusių 240-ies. Šios reformos metu pasikeitė ir penso žymėjimas, vietoje „d“ jis tapo „p“.
Reforma beveik nepalietė banknotų, buvo panaikintas tik 10-ies šilingų banknotas, nes jį pakeitė 50 pensų vertės moneta. Naujoji 5 pensų moneta prilygo senajai 1 šilingo monetai.
1971 m. vasario 15 d. buvo pavadinta Dešimtainės diena, nes su ja pasibaigė svaro reforma.
Svarų atsiskyrimas
1978 m. Airija prisijungė prie Europos pinigų sistemos, Didžioji Britanija šio žingsnio nežengė. Tais pačiais metais Dublino priemiestyje Sandyforde buvo įkurtas Centrinės valiutos įstaiga (dar žinoma kaip Airijos spaustuvė). Ji užsibrėžė tikslą pinigus spausdinti šalyje, nes iki tol pinigų gaminimu užsiėmė Didžiojoje Britanijoje įsikūrusi „The Royal Mint“ pinigų kalykla.
Tik 1986 m. airių pinigai tapo skirtingo formato nei svarai sterlingai.
Svaro keitimas į eurą
1998 m. gruodžio 31 d. ekiu ir svaras buvo susieti €1 = IR£0.787564. Kitą dieną toks pat kursas liko ir įkūrus tarp bankinį atsiskaitymo eurą.
2002 m. sausio 1 dieną buvo įvestas euras. Per pirmas dvi savaites iš rinkos buvo patraukti 56% banknotų, monetos keitėsi lėčiau, 45% riba buvo pasiekta tik vasario 9 d., paskutinę dieną kai galiojo atsiskaitymuose abi valiutos.
Draugiškasis skaičius
Draugiškieji skaičiai yra du natūriniai skaičiai, kurių kiekvienas lygus antrojo skaičiaus visų natūrinių daliklių, išskyrus patį skaičių, sumai. Pavyzdžiui: 220 ir 284 yra draugiškieji skaičiai, nes skaičiaus 220 daliklių suma yra
1 + 2 + 4 + 5 + 10 + 11 + 20 + 22 + 44 + 55 + 110 = 284,
o skaičiaus 284 daliklių suma yra
1 + 2 + 4 + 71 + 142 = 220.
Draugiškuosius skaičius galėtume apibrėžti ir kitaip: kiekvieno tokio skaičiaus visų daliklių suma yra lygi abiejų skaičių sumai.
Draugiškųjų skaičių istorija
Viena legenda pasakoja, kad Pitagoras, užklaustas, kas yra draugystė, atsakė: „220 ir 284“. Taip atsirado draugiškųjų skaičių pavadinimas. Amžius skaičiai 220 ir 284 buvo vienintelė žinoma draugiškųjų skaičių pora. Tik XX amžiaus viduryje, patikrinus skaičius iki 1 000 000, buvo rastos 42 draugiškųjų skaičių poros. Todėl viduramžiais manyta, jog talismanai su šiais skaičiais stiprina meilę.
Huldrych Zwingli
Ulrichas Cvinglis ( 1484 m. sausio 1 – 1531 m. spalio 11 d. žuvo Antrajame Kapelio kare) – Ciūricho protestantų lyderis. Ciūricho reformacijos judėjimas kartu su Ženevos reformacijos judėjimu sudarė pagrindą Reformuotai bažnyčiai. Nepriklausomai nuo Liuterio, Cvinglis priėjo panašių išvadų studijuodamas Šventąjį Raštą iš mokslininko humanisto pozicijų.