cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spynos stabdis
Išmetus paskutinę iššautą tūtelę dėtuvės šovinių tiektuvas užsikabina už spynos stabdžio kyšulio ir taip įjungia stabdį. Spynos stabdis atjungiamas nykščiu spustelėjus stabdžio svirtelę. Pistolete PSM spynos stabdis neturi lauke esamų dalių. Norint atjungti stabdį spyną reikia ranką patraukti atgal iki galo ir atleisti. Kai kuriuose pistoletų modeliuose įstačius naują dėtuvę stabdis atsijungia automatiškai (pvz., 1910 m. modelio Mauser, Heckler und Koch HK-4 ). Pistoletas Beretta M1934 neturi spynos stabdžio kaip atskiros detalės, iššovus paskutinį šovinį spyną sustabdo dėtuvės šovinių tiektuvas, į kurio užpakalinį kraštą spyna ir atsiremia.
Spynos stabdžio detalė dažnai yra daugiafunkcė. Pvz.:
Merkinės dvaras (Šalčininkai)
Merkinės dvaras (arba Pavlovo dvaras, Paulavos dvaras) – dvaras, buvęs Merkinės kaime, netoli Turgelių.
Istorija
thumb|left|Povilas Ksaveras Bžostovskis skelbia statutą valstiečiams, [[Pranciškus Smuglevičius|Pranciškaus Smuglevičiaus paveikslas, 1795 m.]] 1767 m. dvarą įsigijo Vilniaus kanauninkas Povilas Bžostovskis. Jis įvykdė ypatingas reformas. Nupirkus dvarą čia buvo apleista žemė, apylinkėse gyveno nedaug žmonių, pusiau sulaukėjusių, sunkiai išnaudojamų baudžiavos. 1770 m. italų architektas Karlas Spampanis pastatė čia ankstyvojo italų klasicizmo stiliaus rūmus. Tuo pat metu dvarininkas pradėjo valstiečius šviesti, atitraukė nuo girtavimo. Iš 4 rimtesnių ūkininkų sudarė tarybą, davė kaimiečiams statutą ir savivaldą, įsteigė Paulavos respubliką. Tokia unikalia patirtimi domėjosi ponai, vyskupai, kunigaikščiai, dvasiškiai, užsieniečiai. Bajorų sūnūs čia vyko tarnauti ir susipažinti su tokiu eksperimentu, kad patys galėtų pasiruošti būti geresniais piliečiais. Čia net atvykdavo VU profesoriai.
Dar pirmaisiais metais po II pasaulinio karo rūmai buvo sveiki. Juose buvo įsikūręs tarybinis ūkis, rūmuose buvo laikomi grūdai. Vladas Drėma mini, kad ''vienas to ūkio direktorių prasivogė ir, siekdamas nuslėpti nuostolius, padegė rūmus. Po gaisro jie nebuvo remontuoti, nei restauruoti, be stogo ir perdenginių ėmė nykti ir griūti''.
Baltagvardiečiai
thumb | 220px | right | Baltagvardiečių plakatas 1919 m. thumb | 220px | right | Baltieji generolai [[Bulgarija|Bulgarijoje 1921 m.]] Baltagvardiečiai  – viena iš Rusijos pilietinio karo pusių, 1917–1923 m. po Spalio revoliucijos kovojusi su bolševikais ir Raudonąja armija.
Sąvoka pirmą kartą panaudota 1906 m. pavadinti milicijai, kuri buvo sudaryta Suomijoje kovoti su revoliucija. Atsiskirti nuo Raudonosios, kurie nešiodavo raudonas skiauteles ant kepurių, antpečių, baltgvardiečiai ant rankovių nešiojo baltus raiščius. Baltagvardiečiai taip pat vadinami Baltąja armija.
Marija Mašiotaitė-Urbšienė
Marija Mašiotaitė-Urbšienė (1895 m. birželio 24 d. Rygoje, Latvija – 1959 m. kovo 2 d. Kaune) – Lietuvos istorikė, bibliografė.
Biografija
Rygoje baigė pradžios mokyklą, 1913 m. Rygos gimnaziją. 1913–1916 m. studijavo Maskvos aukštųjų moterų kursų Fizikos-matematikos fakultete. Aukštojo mokslo pabaigti nesuspėjo, sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas ir liga. Prasidėjus karui su tėvais atvyko į Voronežą, kur jos tėvas Pranas Mašiotas mokytojavo gimnazijoje.
Grįžusi į Lietuvą nuo 1918 m. dirbo vertėja Lietuvos ministerijose, nuo 1920 m. Finansų ministerijoje, 1922–1927 m. Lietuvos pasiuntinybėse Berlyne, Maskvoje ir Paryžiuje. 1926 m. gegužės 15 d. ištekėjo už diplomato Juozo Urbšio. Gyvendama Prancūzijoje susipažino su Paryžiaus bibliofilais, jų organizuota veikla. 1930 m. gruodžio 17 d. Kaune Vytautas Steponaitis, Viktoras Cimkauskas, Paulius Galaunė ir Marija Mašiotaitė-Urbšienė įsteigė XXVII knygos mėgėjų draugiją, kuri ugdė pomėgį grožinės literatūros knygoms, leido knygas ir savo metraščius, palaikė ryšius su užsienio bibliofilų organizacijomis.
1940 m. liepos 17 d. Marija ir Juozas Urbšiai buvo suimti ir deportuoti į Tambovą, nuo 1941 m. birželio 22 d. kalinami Tambovo, Saratovo, Maskvos, Kirovo, Gorkio, Ivanovo, Maskvos ir Vladimiro kalėjimuose. 1952 m. Urbšiai nuteisiami 25-iems metams kalėti „už aktyvų prisidėjimą prie tarptautinės buržuazijos pastangų nuversti Tarybų valdžią“ ir iš Maskvos Butyrkų kalėjimo nuvežami į Vladimiro kalėjimą. 1954 m. iš kalėjimo paleisti, bet tik 1956 m. galėjo grįžti į Kauną, kur juos savo namuose priglaudė rašytoja Sofija Čiurlionienė. 1957–1958 m. Marija Urbšienė dirbo Respublikinėje bibliotekoje. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
Generolas krygscalmeisteris
Generolas krygscalmeisteris, generalkrygscalmeisteris  – karinio valdininko pareigos 1716–1797 m. carinės Rusijos kariuomenės komisarų žinyboje. Generolas krygscalmeisteris būdavo atsakingas už finansinę vadybą kariuomenėje, svarbiausia – už algų mokėjimą. Generolo krygscalmeisterio pareigos buvo komisariate, generalkrygskomisariate ir karinės kolegijos komisariato ekspedicijoje. Pareigos rangų lentelėje buvo prilygintos VI klasei (armijos pulkininko analogas). Į juos kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“. Manoma, kad pareigos panaikintos apie 1797 m.
Eisuliai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Bolšoje Selo apylinkės gyvenvietė.
Išlikęs architektūros paminklas Bismarko bokštas. Yra parduotuvė, lentpjūvė, kelios įmonės.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 16 gyvenamųjų namų.
Arianta arbustorum
Taškuotoji arianta (Arianta arbustorum)– vidutinio dydžio sausumos sraigė, plautinis pilvakojis, priskiriama sraiginių šeimai.
Yra tarpiniai šeimininkai Crenosoma vulpes parazitams, kurie parazituoja lapių ir kitų šuninių žvėrių plaučiuose. Taip pat tarpiniai šeimininkai vištų parazitų – cestodų (Davainea proglottina).
Išvaizda
thumb|260px|left|Ariantos kriauklė iš visų pusių. Kriauklės kontūrai rutuliški. Matmenys: 17,0-20,0 (aukštis) x 19,0-23,0 (plotis) mm. Apvija aukšto kūgio formos, kupoliškai nusmailėjančia viršūne. Vijų būna 4-5. Kriauklė ruda su geltonais brūkšneliais, prieš šviesą šie brūkšneliai tamsesni už foną. Ties periferija yra tamsi, ruda, 1,0-1,5 mm pločio išilginė juosta. Paviršius truputį blizga, smulkiai raukšlėtas. Paskutinė kriauklės vija pabaigoje palenkta žemyn. Žiotys beveik apskritos, įstrižos. Vidinėje žiočių pusėje yra ryški balta lūpa. Stulpelinė ertmė siaura, pridengta krašto atvartu. Sraigės kūnas tamsus, beveik juodas. Mantija ruda, baltai taškuota.
Ariantos vienos labiausiai tarpusavyje besiskiriančių sraigių. Egzistuoja daug geografinių rasių, atmainų. Priklausomai nuo aplinkos, kur gyvena sraigė, gali kisti ir jos kriauklės spalva bei raštas.
Dauginimasis
thumb|left|200px|Kopuliacijos organo piešinys. Reprodukcija vyksta paprastai po kopuliacijos, bet savęs apvaisinimas taip pat įmanomas. Prancūzijoje, JK ir Vokietijoje liepą – rugsėjį padeda apie 30-50 kiaušinėlių geltoname nepermatome vokelyje. Jaunikliai išsirita po 15-25 dienų, suaugėlių stadiją su pilno dydžio kriaukle pasiekiam per 1-2 metus, kartais ir vėliau. Gyvenimo trukmė apie 4 metai, ilgiausiai gali išgyventi iki 14 metų.
Gyvenama aplinka
Randama parkuose, lapuočių miškuose ir krūmynuose, tiek lygumose, tiek ir aukštumose, pievose prie upių. Mėgsta drėgmę. Aptinkama ant žemės ir medžių bei krūmų kamienų. Kalnuose randama iki 2700 m virš jūros lygio.
Mityba ir elgesys
Maitinasi negyvais augalais, gyvūnais ir išmatomis. Jei sraigės išsiperi viena nuo kitos daugiau nei 50 metrų, jos laikomos izoliuotomis viena nuo kitos, nes negali nukeliauti daugiau kaip 25 m, dažniausiai per metus nukeliauja 7-12 m palei vandens sroves.
Paplitimas
Paplitusi Šiaurės ir Vidurio Europoje, Alpėse bei Karpatuose. Aptinkamos nuo Ispanijos rytinių Pirėnų iki Norvegijos ir Islandijos. Airijoje aptinkama tik šiaurėje, rytų Baltijos jūros regione aptinkama tik netoli pakrantės. Lietuvoje plinta, tampa daržų kenkėja. Pavieniai gali būti aptinkama ir Rytų bei Vakarų Ukrainoje.
Porūšiai
Keli porūšiai yra pripažinti mokslininkų:
Mikyčių piliakalnis
Mikyčių piliakalnis – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Mikyčių, Šventežerio seniūnija. Pasiekiamas keliu Šventežeris – Gegutė Mikyčių kaimo pietinėje dalyje pasukus į dešinę vakaruosna, pavažiavus 1,8 km laikantis dešinės – yra 300 m į šiaurės vakarus nuo už kanalo esančios sodybos, lauko keliuko kairėje pietuose.
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas žvyrduobės, arimų, dabar dirvonuoja, šiauriniame šlaite auga beržų ir pušų guotas.
Šiaurės vakarų ir rytų papėdėse, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 2001 m. Eugenijus Ivanauskas piliakalnyje ištyrė bendrą 16 m² plotą, kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Petras Puošiūnas
Petras Puošiūnas (1949 m. kovo 29 d. Šeduvos vienkiemyje, Radviliškio r.), choro dirigentas ir muzikos mokytojas.
Biografija
Baigęs Šeduvos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1964–1968 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. Edmundas Sapranavičius). 1968–1973 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Motiekaičio klasė).
1973–1977 Lietuvos liaudies meno rūmų Muzikos skyriaus dirigentas – konsultantas, nemažai prisidėjo prie įvairių kultūrinių renginių organizavimo. 1970–1993 Vilniaus vyrų choro „Varpas“ dirigentas – chormeisteris, nuo 1997 meno vadovas ir dirigentas. Daug triūso įdėjo rengiant programas, skirtas koncertams Lietuvoje ir užsienyje, dainų šventėms, konkursams ir kitiems renginiams. „Varpo" vyrus parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1977 Vilniaus 4-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, chorinio dainavimo skyriaus vedėjas, nuo 1981 direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, o vėliau ugdymui.
Nuo 1977 ir chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovas. Chorą parengė Vilniaus miesto dainų šventėms, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Per metus choras surengia iki 15 koncertų Vilniuje ir kitur, gieda bažnyčiose, dalyvauja įvairiuose renginiuose, 1994 koncertavo Vokietijoje. 1995 Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje choras (solistės R. Maciūtė ir J. Leitaitė) bei Lietuvos kamerinis orkestras (dirigentas prof. S. Sondeckis) atliko G. Pergolesi „Stabat Mater“. Šis kūrinys buvo atliktas ir 1998 m. gegužės 17 d. Lietuvos muzikos akademijos koncertų salėje mokyklos 30-mečio jubiliejaus proga. 1997 tarptautiniame vaikų chorinės muzikos festivalyje „Klasikai vaikams" Vilniuje gavo prizą už geriausiai atliktą Credo iš J. Haydno Mišių B-dur. Lietuvos radijas ir plokštelių studija padarė choro įrašų.
P. Puošiūnas 1987 Vilniaus miesto moksleivių dainų šventės, 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo dainų šventės, 1996 Vilniaus miesto jaunimo menų šventės, 1997 Vilniaus miesto moksleivių festivalio „Vilniaus vieversėliai" ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas. Padarė įvairių aranžuočių chorams. 1987 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu, 1995 dirigentui suteikta muzikos metodininko kvalifikacijos kategorija. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Černiukiškė
Černiukiškė – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Simno, pelkėtoje vietoje. Iki melioracijos čia buvo Černiukiškės ežerėlis.
Istorija
Simno apylinkės Černiukiškės kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Disipacija
Termodinaminiai disipacijos procesai visada yra negrįžtami. Jie gamina entropiją tam tikru greičiu. Negrįžtamų procesų pavyzdžai: šilumos perdavimas per terminį izoliatorių, skysčio tekėjimas per tekėjimo pasipreišinimą, difuzija (maišymas), cheminės reakcijos ir elektros srovės tekėjimas.
Mccheta-Mtianetija
Mccheta-Mtianetija  – administracinis regionas rytų Gruzijoje, kurį sudaro sostinė Mccheta ir ją supantys kalnų rajonai. Šiaurėje ribojasi su Rusija.
Geografija
Mcchetą-Mtianetiją sudaro (2014 m.): Gyventojų tankis – 14 žm./km².
Regionas turi 545 gyvenvietės:
Skandinavizmas
thumb|Nacionalistų vienybės vaizdinys
Mccheta-Mtianetija
Ekonomika
Gamtiniai ištekliai: statybinės medžiagos (tufai, kvarco smėlis), mineralinis vanduo.
Skandinavizmas
Skandinavizmas – danų, švedų, norvegų, iš dalies ir suomių judėjimas už Skandinavijos tautų kultūrinę ir politinę vienybę XIX a. 4-7 dešimtmečiais.
Mccheta-Mtianetija
Ekonomika
Žemės ūkis: gyvulininkystė, daržininkystė, javai, vynuogininkystė, sodininkystė.
Skandinavizmas
Skandinavizmo judėjimas kilo kaip kultūrinis sąjūdis, rėmęs kultūrinį skandinavų bendradarbiavimą, bet vėliau pasisakęs už bendrus skandinavų valstybių užsienio politikos tikslus ir netgi už vienos skandinavų valstybės ar bent jau tarpvalstybinės sąjungos kūrimą. Skandinavistai, paveikti tautinių judėjimų ir tautinio vienijimosi atmosferos Europoje netgi teigė, kad italų ir vokiečių pavyzdžiu turės pasekti ir skandinavai, kurie sudarys vieną tautą. Skandinavizmo judėjimas buvo pirmiausia inteligentų ir ypač universitetų studentų sąjūdis. Pradedant 1838 m. buvo rengiami danų ir švedų, o nuo 1845 m. ir norvegų studentų susitikimai paeiliui viename iš universitetinių Skandinavijos šalių miestų. Didžiausias studentų susitikimas įvyko 1856 m. Upsaloje. Skandinavistams priėmimą Upsaloje surengė Švedijos karalius Oskaras I, kuris išsakė programinį teiginį, kad „karas tarp brolių skandinavų neįsivaizduojamas“. Tai buvo ryškus lūžis, palyginus su ankstesne politika, nes nuo Kalmaro unijos iširimo iki pat 1814 m. Švedija pastoviai kariavo su Danija. Nors skandinavizmo šalininkais buvo Švedijos karaliai Oskaras I ir Karolis XV, skandinavizmui simpatizavo Danijos karalius Frederikas VII, tačiau formalios tarpvalstybinės sąjungos ar bent jau gynybinės sąjungos sutarties tarp Danijos ir Švedijos nepavyko pasirašyti. Politinis skandinavizmas, o ypač idėjos dėl vienos skandinavų tautos kūrimo, bankrutavo 1864 m., kai Švedija neparėmė Danijos jos kare su Prūsija ir Austrija, pasibaigusiame besąlygine Danijos kapituliacija ir Šlezvigo-Holšteino praradimu.
Mccheta-Mtianetija
Ekonomika
Transportas: automobilių keliai, geležinkelis.
Pramonė: hidroelektrinė, vyno pramonė, alaus daryklos.
Roger Guerreiro
Roger Guerreiro (g. 1982 m. gegužės 25 d.) – brazilų futbolininkas, Lenkijos rinktinės ir Atėnų "AEK" klubo saugas.
2009 m. rugpjūčio 14 d. pasirašė ketverių metų kontraktą su Graikijos Atėnų "AEK" klubu.
žaidžia nuo 2008 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate.
Cepaea nemoralis
Miškinė juostasraigė ar rudalūpė dryžė (Cepaea nemoralis) – helicidų (Helicidae) šeimos pilvakojis moliuskas.
Dauginimasis
Kopuliacinio organo strėlė tiesi, 7-8 mm ilgio ir panaši į Helix aspera, su keturiais paprastais ašmenimis. Jos skersinis pjūvis rombiškas. Kiaušiniai 2,3-3,0 mm dydžio. Poruotis pradeda pavasarį, iškart po žiemojimo. 30-80 kiaušinių padedama birželį – rugpjūtį, jaunikliai išsirita po 15-20 dienų, suauga per vienerius metus. Gyvenimo trukmė 7-8 metai, išgyvenimo reitingas apie 50%.
Gyvenama aplinka
Randama soduose, parkuose, kapuose, ant samanotų sienų, akmenų, gyvatvorėse, pamiškiais, retai miško viduryje. Kalnuose randama iki 1800 m virš jūros lygio.
Paplitimas
Vakarų Europos rūšis, dabar paplitusi ir Šiaurės Amerikoje.
Mimikos raumenys
Mimikos raumenys (, facial muscles) – skersaruožiai galvos veidinės dalies raumenys, kurių funkcija yra formuoti veido išraišką ir taip perduoti emocinę informaciją.
Tai poodiniai raumenys, vienu galu besitvirtinantys prie kaulo, kitu – prie odos. Juos inervuoja VII galvos nervas (veidinis nervas). Tuo tarpu greta esančius kramtomuosius raumenis inervuoja apatinis žando nervas (trišakio nervo dalis).
Susitraukiant mimikos raumenims raukšlėjasi veido oda, todėl nuolat ar dažnai susitraukiantys raumenys sukelia raukšlelių atsiradimą. Vienas būdų panaikinti tokias raukšles – paralyžuoti tam tikrus mimikos raumenis botulinu.
Rutkiškių apylinkė
Rutkiškių apylinkė (iki 1968 m. Gabšiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Gabšiškių vardu. 1949 m. buvo Eržvilko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Fermų apylinkės, 1963 m. – dalis Balandžių apylinkės ir dalis Kartupių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras į Rutkiškius ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas. 1986 m. spalio 20 d. Rutkiškių apylinkė prijungta prie Eržvilko apylinkės.
Italijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Italijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Haranas
Senovės Haranas
Senovės laikotarpiu Haranas buvo svarbus prekybinis centras, nuo III tūkst. pr. m. e. įsikūręs Balicho upės slėnyje, kuris Biblijoje vadinamas Paddan-Aram. Pats miestas buvo žinomas kaip Ḫarrānu (asirų kalboje) ir kaip Ḥaran (חָרָן) (hebrajų kalba).
II tūkst. pr. m. e. Haranas greičiausiai buvo miestas-valstybė, kol jo XIV a. pr. m. e. nesunaikino hetitų valdovas Pijašilis, prijungdamas jį prie Hetitų imperijos. Nuo X a. pr. m. e. Harane įsitvirtino aramėjai, nuo 763 m. jį paėmė Asirija. Asirams Haranas buvo svarbus strategiškai miestas, kuriame kirtosi prekybiniai keliai iš Damasko, Karchemišo ir Ninevės. Čia buvo viena svarbiausių mėnulio dievo Sino šventyklų. Trumpam, 612–608 m. pr. m. e., Haranas netgi tapo paskutiniąja Asirijos sostine.
Po to Haraną valdė Naujoji Babilono karalystė, Achemenidų imperija.
Helenistinis Haranas
331 m. pr. m. e. Haraną paėmė Aleksandras Makedonietis, o po šio mirties miestas atiteko Seleukidų imperijai. Graikai, vėliau ir romėnai, miestą vadino Carrhae. Iki to laiko Haraną regione jau buvo nustelbęs kitas miestas – Edesa (dab. Sanliurfa) šiaurėje. Nuo senovinio pastarojo pavadinimo visas regionas tapo vadinamas Osroena. 132 m. pr. m. e.-244 m. Osroena buvo pusiau priklausoma buferinė valstybė, iš pradžių įtakota Partų imperijos, o nuo 114 m. – Romos imperijos.
Osroena ir Haranas ilgą laiką buvo nacionalinio semitų pasipriešinimo helenizacijai, vėliau kristianizacijai, centras. Nors čia buvo įkurta vyskupija, dauguma gyventojų išpažino senuosius dievus Siną ir Ašūrą. Regione kilo ir mandėjų religija.
Islamiškasis Haranas
thumb|left|200px|Islamiškojo Harano liekanos 651 m. Arabai nukariavo Sasanidų imperiją, ir Haranas tapo Kalifato dalimi. Arabų kalboje jis žinomas kaip Haran. Nuo tada regionas tapo žinomas kaip Diyar-Mudar, o Haranas buvo vienas didžiausių jo miestų, greta Rakos ir Sanliurfos. Haranas greitai tapo vienu pirmųjų mokslo židinių Kalifate, kur suklestėjo pirmasis universitetas, pynėsi klasikinės, krikščioniškosios ir islamiškosios tradicijos. Šios Harano kultūros kūrėjai buvo nearabai krikščionys ir mandėjai sirai.
1032 m. sirų bendruomenę ėmė naikinti įvairios musulmoniškos sektos. Pagrindinė šventykla ir universitetas buvo paversti arabų kilmės dinastijų Numairidų ir Zengidų tvirtove. 1104 m. nesėkmingai Haraną siekė paimti Kryžiuočiai, regione įkūrę Edesos grafystę. Vėliau Harane viešpatavo kurdų kilmės Ajubidai, kol miestą apie 1260 m. sugriovė Mongolų imperija. Po to miestas nebeatsigavo.
Archeologija ir turizmas
thumb|180px|Avilių tipo pastatai Harane Haranas kasinėtas 1951–1956 m. jungtinės britų-turkų ekspedicijos, vadovaujant D. S. Rice. Vis dar matomos islamiškojo miesto liekanos, išlikę vieneri vartai. Tikriausiai nuo XVIII a., valdant Osmanų imperijai, vietovė buvo apgyvendinta arabų beduinų genčių, kurie statė garsius avilių tipo pastatus. Sirų bendruomenių beveik neišlikę. Dabar šie pastatai daugiausia rodomi turistams, kadangi visi gyventojai persikėlę į netoliese esantį Altynbašako kaimą.
Šereitlaukis (Karaliaučiaus apskritis)
Šereitlaukis arba Moršanskojė (, nuo 1939 m. Schreitlacken, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Моршанское ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Skraitalauks prūsiškos kilmės. 1284 m. minimas Schroyte. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. Jam priklausė ir Bergenau palivarkas. 1910 m. buvo 143 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Novoselskojės apylinkės, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo apylinkės kaimas.
Ponas ir ponia Smitai
Ponas ir ponia Smitai  – 2005 m. amerikiečių veiksmo komedija, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Brad Pitt ir Angelina Jolie. Visame pasaulyje filmas uždirbo daugiau nei 478 mln. JAV dolerių.
Notaro atsakomybė
Notaro atsakomybė - notaro teisinė atsakomybė už žalą, vykdant notaro profesinę veiklą.
Lietuva
Atlikti notarinius veiksmus gali tik notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomuoju draudimu apdraustas notaras.
Notaras Lietuvoje atsako pagal LR civilinio kodeksą už savo, savo atstovo ir notaro biuro darbuotojų kaltais veiksmais fiziniams ar juridiniams asmenims padarytą žalą, vykdant notaro profesinę veiklą. Už įstatymų ar kitų teisės aktų pažeidimus, padarytus atliekant notarinius veiksmus, už kuriuos taikoma baudžiamoji ar administracinė atsakomybė, notaras atsako kaip valstybės pareigūnas.
LR teisingumo ministras arba Notarų rūmų prezidiumas turi teisę iškelti notarui drausmės bylą už Notariato įstatymo, teisingumo ministro patvirtintų teisės aktų ir Notarų garbės (etikos) kodekso pažeidimus.
Notarų profesinė civilinė atsakomybė už fiziniams ar juridiniams asmenims padarytą žalą, vykdant notaro profesinę veiklą, viršijanti 1000 litų, draudžiama privalomuoju draudimu.
Notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo objektas yra notarų civilinė atsakomybė už notarų, jų atstovų ir notarų biurų darbuotojų kaltais veiksmais padarytą žalą, vykdant notaro profesinę veiklą.
Notarai profesinės civilinės atsakomybės privalomuoju draudimu draudžiami, sudarant notarų profesinės civilinės atsakomybės draudimo sutartį. Notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo draudėjas yra Notarų rūmai. Notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo minimali draudimo suma yra 100 000 litų vienam notarui kiekvienam draudiminiam įvykiui. Draudikui draudiminio įvykio atveju išmokėjus draudimo išmoką, draudimo prievolė lieka galioti visai draudimo sumai, neišskaičiuojant iš jos išmokėtų draudimo išmokų.
Notaras gali pats papildomai draustis notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomuoju draudimu už fiziniams ar juridiniams asmenims padarytą žalą, vykdant notaro profesinę veiklą.
Notarų rūmai privalo pateikti Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo liudijimo (poliso) kopiją per 10 dienų nuo draudimo sutarties sudarymo dienos.
Vokietija
Vokietijoje atsakomybę reglamentuoja Vokietijos notariato įstatymas (§ 19 Bundesnotarordnung, BNotO). Atsakomybė esant neatsargumui yra subsidiari, t. y. iš notaro reikalauti atlyginti žalą galima tik tuo atveju, jei patyręs žalą asmuo negali kitokiu būdu gauti žalos atlyginimą (BNotO § 19 1 dalis 2 sakinys).
Notarų profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo minimali draudimo suma yra 500 000 eurų vienam notarui kiekvienam draudiminiam įvykiui (§ 19a BNotO).
Kaimynų apylinkė (Širvintos)
Kaimynų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vileikiškių apylinkės, dalis Meilūnų apylinkės ir dalis Musninkų apylinkės, o dalis Kaimynų apylinkės prijungta prie Kielių apylinkės. 1962 m. birželio 9 d. Kaimynų apylinkė prijungta prie Jauniūnų apylinkės, Kernavės apylinkės ir Musninkų apylinkės.
Kaveret
Kaveret taip pat žinoma kaip Poogy, buvo viena garsiausių Izraelio roko grupių, gyvavusi 1973–1976 metais.
1974 metais Kaveret atstovavo Izraeliui 1974 m. Eurovizijoje su daina „Natati La Khayay“, kuri užėmė septintą vietą.
1976 m. grupė iširo. Šeši iš septynių grupės narių po jos žlugimo pradėjo solines karjeras, o septintasis narys – būgnininkas Meir Fenigstein tapo režisieriumi. Gidi Gov ir Danny Sanderson, kartu su vokaliste Mazi Koen suformavo grupes „Gazoz“ (1978) ir „Doda“ (1980), tačiau šie projektai buvo trumpalaikiai.
Barankasas (upė)
Barankasas  – upė vakarų Argentinoje, Neukeno ir Mendosos provincijose (teka daugiausia jų riba); viena iš Koloradą sudarančių upių. Prasideda Anduose, Čilės pasienyje telkšančiame Negro ežere. Teka į pietryčius, prateka Pitrai Laukeno ežerą, patenka tarp Neukeno Prekordiljeros. Susilieja su Grande ir sudaro Koloradą.
Intakai: Panku Lehuė, Grandė, Ailineo, Butalonas, Kojočas, Kemada Grandė, Butako, Čadiljeo, Kuramileo, Trobunkas.
Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Barankasas (Neukeno prov.).
Nuristaniečiai
Nuristaniečiai – indoiranėnų tauta iš Nuristano provincijos rytų Afganistane. Jų protėviai praktikavo senąją iranėnų religiją, kol XIX a. pabaigoje juos užkariavo ir atvertė į Islamą Abduras Ramanas Chanas. Religijos keitimas vyko prievarta ir nuo to laiko regionas vadinamas Nuristanu (Šviesos šalimi). Kai kurios nemusulmoniškos religinės praktikos išliko kaip liaudies papročiai.
Nuristaniečiai neturi formalios gentinės struktūros kaip puštūnai, bet jie tapatina save su regionu, iš kurio yra kilę. Iš viso yra 35 tokie regionai.
Būdviečiai (Marijampolė)
Būdviečiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Puskelnių. Yra Būdviečių geležinkelio stotelė.
Černuliškės
Černuliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lavoriškių.
Tilžės apylinkė
Tilžės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smalvų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Zarasų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Stačiūnų apylinkės ir dalis Turmanto apylinkės. 1962 m. birželio 9 d. Tilžės apylinkė prijungta prie Kimbartiškės apylinkės.
Vicepulkininkas
Vicepulkininkas  – Rusijos armijos vyresniųjų karininkų laipsnis ir pareigos 1716–1796 m. pulkuose, kurių pulkininkai buvo imperatorius ar sosto įpėdiniai. Kadangi monarchas ir jo artimiausi giminaičiai būdavo formalūs vadai, tokių pulkų vadų pareigas atlikdavo vicepulkininkai.
Pagal rangų lentelę vicepulkininkai buvo priskirti VI klasei (pulkininko analogas). Į vicepulkininkus kreipdavosi Ваше высокоблагородие.
Vicepulkininko laipsnis buvo įteisintas Petro I išleistame Karių statute 1716 m. kovo 30 d. Manoma, kad panaikintas apie 1797 m., kadangi Pavelo I Karių statute nebeminimas.
Luna 10
Įranga
Aparatas svėrė 1582 kg, jo ilgis siekė 2,7 m (įskaitant orbitos navigacijos prietaisą), skersmuo – 1 m. Jame buvo įmontuota 0,3–3 MeV (50–500 pJ) gama spindulių spektrometras, triašis magnetometras, meteoritų detektorius, saulės plazmos tyrimams bei infraraudonųjų spindulių emisijų iš Mėnulio ir jo aplinkos radiacijos sąlygų išmatavimams skirti prietaisai.
Taip pat buvo atliekami ir gravitaciniai tyrimai.
„Luna 10“ Mėnulio orbitoje atliko ekstensyvius tyrimus: rinko svarbius duomenis apie Mėnulio magnetinio lauko stiprumą, tyrė jo radiacijos žiedus, Mėnulio uolienų savybes (kurios, kaip nustatyta, buvo panašios į Žemėje esančias bazalto uolienas), kosminę radiaciją, mikrometeoroidų tankumą. Bene svarbiausias atradimas buvo aptikti pirmieji masės koncentracijos (vadinamos maskonu), didelio tankio vietovių žemiau Mėnulio jūrų paviršiaus, kurios deformuoja Mėnulio orbitų trajektorijas, požymiai.
Internacionalas
Aparate buvo įmontuoti kietojo kūno osciliatoriai, kurie buvo užprogramuoti atkurti himno „Internacionalas“ natas, kad jį būtų galima transliuoti gyvai 23-iojo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Kongreso metu. Repeticijos balandžio 3-iosios naktį metu įrašo atkūrimas pavyko, tačiau kitą rytą valdikliai aptiko trūkstamą natą, todėl buvo paleistas praeitos nakties įrašas, kuris laikytas tiesiogine transliacija iš Mėnulio.
Italijos futbolo varžybos 1949–1950 m.
Italijos futbolo varžybos 1949–1950 m.
Makštikandės
Makštikandės (Coleophoridae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Pasaulyje yra apie 1500, Europoje – 221 rūšis.
Vyžuonaitis
Vyžuonaitis (arba Utenis) – ežeras Lietuvoje, Utenos miesto pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 104,6 m. Rytinis ežero krantas aukštas, kiti žemi, sausi, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse stovi individualūs gyvenamieji namai, pietinėje pakrantėje įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija. Šiaurėje iš jo išteka Vyžunėlės upelis – Vyžuonos kairysis intakas. Vakarinėje pakrantėje yra įrengtas paplūdimys. miniatiūra|240px|left|Tramplinas pakrantėje
Romadži
thumb|300px|right|Kelio ženklas Japonijoje, kuriame gatvės pavadinimas užrašytas su romadži. Romadži (kartais netaisyklingai užrašomas kaip romandži) – bendras japonų kalbos transliteracijos sistemų lotyniška abėcėle pavadinimas. Japonų raštą sudaro logogramos, pasiskolintos iš Kinijos (kandži), ir skiemeniniai rašmenys - kana (katakana ir hiragana). Tam, kad tekstas būtų aiškus ir nemokantiems japonų rašto, buvo sugalvota jį perteikti lotyniška abėcėle. Romadži išvertus iš japonų kalbos reiškia „romėniškos raidės“.
Yra kelios skirtingos romanizacijos sistemos. Pagrindinės: Hepburno romanizacija, Kunrei-šiki romadži ir Nihon-šiki romadži. Plačiausiai tiek Japonijoje, tiek už jos ribų paplitusi anglų kalbos fonetika grįsta Hepburno romanizacija. Lietuvių kalba taip pat turi savo japonų kalbos žodžių perrašos standartą.
Istorija
Meidži eros metu Japonijoje egzistavo judėjimas, pasisakęs už visišką japonų rašto pakeitimą į romadži, tačiau jo siūlymai nesulaukė visuotinio pritarimo.
Naudojimas
Romadži naudojama tose situacijose, kada japonų rašto nemokantiems žmonėms yra reikalinga perskaityti japoniškus užrašus, kaip kad vietovardžius ženkluose, vardus ir pavardes dokumentuose, žodžius žodynuose, tekstus pradedančiųjų lygio arba skaitymo nemokinančiuose japonų kalbos vadovėliuose.
Ronanizacijų skirtumai
Pilnas visų japoniškos abėcėlės garsų sąrašas, parodantis keturių romanizacijos sistemų skirtumus.
Ilgi balsiai Hepburn sistemoje užrašomi su brūkšneliu virš jų: ā, ī, ū, ō (kartais kaip „oh“). Lietuviškoje sistemoje išskiriama tik ilga „u“, rašoma kaip „ū“.
Nuorodos
Japanische Schrift
Zita Vilutytė
Zita Vilutytė (g. 1970 m. rugpjūčio 26 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė grafikė, kompozitorė.
Biografija
1985–1989 m. mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1990–1992 m. studijavo Kauno technologijos universitete, 1993–1996 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 2012-2014 m. studijavo Association Educar para el Desarrollo Humano, Neuroscience (Argentina). 2017-2019 Šiaulių Universitete baigė socialinių mokslų MA (darbo tema : Socialinis praktikos menas). Nuo 1993 m. Šiaulių vaikų estetinio lavinimo studijos „Svajokliai“ vadovė, vienintelio Lietuvoje holistinio judėjimo teatro „S“ įkūrėja ir meno vadovė. Nuo 2013 m. Tarptautinio meno projekto ANIMA MUNDI direktorė, nuo 2016 m. Tarptautinės asociacijos IAF ANIMA MUNDI prezidentė.
Kūryba
Virš 50 personalinių ir grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Danijoje, Italijoje, Indijoje, Nyderlanduose,Latvijoje, Estijoje, Gruzijoje, Makedonijoje, Maltoje, Vengrijoje, Serbijoje, Juodkalnijoje ir kt.). Pastarųjų metų tapybos bei grafikos darbų parodos Lietuvoje ir užsienyje: „LADA DIDI LELA“, Šiaulių galerija „Laiptai“ 2010 m., 2011 m. Paroda „ATLAS OBSCURA“, Šiaulių dailės galerijoje „Laiptai“. 2011 m. Paroda Lietuvos mitologijos motyvais Tarptautiniame meno festivalyje Kerteminde ART Danijoje. Tarptautinė Skandinavijos mitologinio meno paroda Danijoje Brondume, „Katrineholm“. 2012 m. OPENART projektas Romoje Italijoje, prestižinėje „Sale del Bramante“ galerijoje pristatyta parodos „ATLAS OBSCURA“ kolekcija. Peronalinė paroda „BITĖ ŠAMANĖ“, Šiaulių galerijoje „Laiptai“ bei Pakruojo dvare. 2013 m. Tarptautinis meno festivalis Brondume, Danijoje. Personalinė paroda „Mimers“ galerijoje Danijoje. 2015 m. Paroda Šiaulių P. Višinskio dailės galerijoje „KOKORO“. 2016 m. Piešimo bienalė Makedonijoje, 2017 Mithogenia Art Acedemy Art Fair Portugalijoje, APS MDINA šiuolaikinio meno bienalė Maltoje, Belgrado kultūros asociacijos organizuota tarptautinė bienalė 2019. 2020 metais įvyko tarptautiniai projektai ir parodos Turkijoje, Ekvadore, JAV, Pakistane, Italijoje, meno mugė ART3f Monake, kur Zitos Vilutytės darbus reprezentavo Madrido (Ispanija) galerija GAUDI. Nuo 2020 autorę reprezentuoja tarptautinė meno galerija ALBE.
Apdovanojimai:
2007 m. Apdovanojimas Pasauliniame modernaus šokio festivalyje Mumbajuje (Indija) už tarptautinių ryšių plėtojimą ir kultūros sklaidą.
2019 m. Tarptautinės Bienalės Belgrade, organizuotos Belgrado kultūros ir meno asociacijos, GARBĖS MENININKĖS 2019 apdovanojimas.
Salfordo universitetas
Salfordo universitetas - aukštoji mokykla Salforde, Mančesterio metropolyje, Anglijoje. Universitete mokosi apie 19 000 studentų, o jo pastatai išsidėstę prie Irwell upės krantų, maždaug už 2,5 km nuo Mančesterio miesto centro.
Zita Vilutytė
Kūryba
Iliustravo I. K. Angiro poezijos knygą „Gajre“ ir į hindi kalbą išverstas „Lietuvių liaudies pasakas“, A. Vilučio aukštaičių tarme parašytą eilėraščių knygą „Kas otmičiai nesvėtima“, kompozitorių G.Dapkevičiaus bei R.Kauneckaitės natų knygas.
Salfordo universitetas
Universitetas yra itin populiarus tarp studentų iš užsienio. Universitete mokosi apie 3 000 užsieniečių, daugiausiai iš Kinijos, Pakistano, Kipro, Graikijos, Nigerijos ir Malaizijos. Universiteto atstovybė veikia Kinijoje, Čengdu mieste.
Zita Vilutytė
Kūryba
Holistiniame judėjimo teatre S pastatyti spektakliai–muzikinės vizijos: „Drugelis Angelas“, „Gėlių sapnai“, „Virš skambančio vandens“, „Debesų piemuo“, „Saulės kelias“, „Yaxkin-Šviesos šulinys“, „Vienaragio sapnai“, „Žvaigždžių knyga“, „Dangaus kukurūzai“, „Saulės sodas“, „Ąsotis“, „Žaltys“, „Adaptaio“, „Fortūnos ratas“, „Trečioji ausis“, „Mandalaluna“, „Lada didi Lela“, "Anadula". Didžioji dalis spektaklių buvo pristatyta įvairiuose tarptautiniuose  ir pasauliniuose festivaliuose ir konkursuose.
Salfordo universitetas
Istorija
Salfordo universitetas susiformavo po sudėtingos susijungimų ir atsiskyrimų istorijos. 1896 metais Salfordo darbininkų kolegija susijungė su Pendletono mechanikos institutu ir suformavo Safordo technikos institutą, kuris greitai tapo Karališkuoju technikos institutu. Amžių sandūroje Safordo pramonėje dominavo mechanikos inžinerija, chemijos, tekstilės pramonė ir statyba, o tai lėmė ir instituto dėstomų dalykų pobūdį.
Po skilimo 1958 m. viena iš dalių (Karališkoji pažangiosios technologijos kolegija) 1967 m. tapo Salfordo universitetu. Atskilusi dalis prie Salfordo universiteto vėl prisijungė 1996 m.
Zita Vilutytė
Kūryba
Ambientinės muzikos albumai: „Intuicija“ (2003 m.), „Laivas“ (2003 m.), „Dangaus kukurūzai“ (2004 m.) „Trinity“ (2004 m.), „Saulės sodas“ (2005 m.), „Ąsotis“ (2006 m.), „Adaptatio“ (2007 m.), „Trečioji ausis“ (2008 m.), „Mandalaluna“ (2009 m.). Albumo „Intuicija“ muzika skambėjo režisieriaus R. Gruodžio dok. filme „Meistras“. 2020 m. išleistas albumas "Sublimation".
Salfordo universitetas
Fakultetai ir mokyklos
Salfordo universitete veikia keturi fakultetai, sudaryti iš 12 mokyklų:
Lovatė
Lovatė  – upė Baltarusijoje ir Rusijoje (Novgorodo ir Pskovo srityse).
Salfordo universitetas
Plėtra ir investicijos
2006–2007 m. į universiteto infrastruktūrą investuota 150 milijonų svarų (apie 750 mln. litų). Sparčiai renovuojamos turimos patalpos, auditorijos, laboratorijos ir kiti statiniai bei statomi nauji pastatai.
Zita Vilutytė
Kūryba
Sukurta muzika režisieriaus R. Gruodžio dokumentiniam filmui „Upė“ 2009 m.
Lovatė
Prasideda prie Rusijos-Baltarusijos sienos, prateka keletą nedidelių ežerų. Upės vaga vingiuota, daug senvagių. Aukštupyje plotis 10–15 m. Po santakos su Nasva teka miškinga lyguma, krantai aukšti, skardingi, daug slenksčių, plotis pasiekia 50–60 m, po santakos su Kunja – daugiau nei 100 m. Žiotyse kartu su Polos upe suformuoja 400 km² ploto deltą. 22 km nuo žiočių su Pola jungiasi protaka. Laivuojama 70 km nuo žiočių.
Salfordo universitetas
Plėtra ir investicijos
Pastatytas visiškai naujas (kainavęs 22 mln. svarų) Mary Seacole pastatas, skirtas Sveikatos ir socialinės rūpybos fakultetui. 5 aukštų pastate įrengtos auditorijos, kabinetai darbuotojams bei naujausiomis technologijomis aprūpinta sveikatos tyrimams skirta laboratorija.
Zita Vilutytė
Kūryba
Nuo 2006 m. Ambientinės muzikos kūrėjų asociacijos „Ambient music garden“ (D. Britanija) narė.
Lovatė
Pagrindiniai intakai – Nasva, Loknia, Redia, Polistė (kairieji), Kunia (dešinysis).
Didžiausi miestai prie upės – Velikije Lukai, Cholmas.
Salfordo universitetas
Plėtra ir investicijos
2007 m. bus baigtas statyti naujas pastatas Salfordo teisės mokyklai (projekto kaina – 10 milijonų svarų).
Zimbabvė
Zimbabvės Respublika (Zimbabvė) – valstybė Pietų Afrikoje, tarp Zambezės ir Limpopo upių. Ribojasi su Pietų Afrikos Respublika pietuose, Botsvana vakaruose, Zambija šiaurėje ir Mozambiku rytuose.
Istorija
Senieji Zimbabvės teritorijos gyventojai greičiausiai buvo koisanų rasės atstovai. Apie III a. šią teritoriją pasiekė pirmoji bantų migracijos banga, kurios metu apsigyveno ankstyvieji geležies lydytojai bantu, atsikėlę iš šiaurės. Apie VII a. juos išnaikino ir asimiliavo nauja migracijos banga, kuri šį kartą vyko iš pietų, t. y. iš dabartinės Pietų Afrikos Respublikos teritorijos. Šie bantai jau kalbėjo kalba, iš kurios išsivystė šonų ir kalangų kalbos.
XV a. Zimbabvės karalystės vietoje iškilo dvi naujos politinės galybės – Mvene Mutapa karalystė šiaurėje (sostinė Zvongombė) ir Butuva karalystė pietuose (sostinė – Khasis). Pirmoji intensyviau palaikė prekybą su pakrante, todėl pirmoji užmezgė santykius su portugalais. Šie ėmė kištis į karalystės vidaus reikalus, o galiausiai pavertė Mvene Mutapą savo vasale. Tuo pat metu (1660 m.) gretimoje Butua iš senosios Torva dinastijos valdžią paveržė Rozviai, kurie ginklu vėl pajungė daugumą Zimbabvės teritorijos genčių, išvijo portugalus ir sostinę perkėlė į Danamombę.
Rozvių imperija egzistavo iki 1834 m., kuomet juoaodžių ngunių vadas Mzilikazis atvedė savo gentį ndebelius iš pietų ir ją nukariavo. Ndebeliai stipriai pakeitė regiono etninę situaciją, ir pagal juos šiuolaikinė pietvakarių Zimbabvė vadinama Matabelelendu.
Rinkimuose egzistavo turto ir išsilavinimo cenzai kurie, nors ir buvo padaryti mažiau griežti juodaodžiams, vis tiek daug jų paliko be balso teisės (baltųjų be balso teisės liko mažesnė dalis). Pradžioje siekęs, kad Rodezija būtų parlamentinė monarchija Britų sandraugoje su Britanijos karaliene kaip valstybės galva, Janas Smitas ėmė tolti nuo šios idėjos, paskyrė „valstybę administruojantį pareigūną“ valstybės vadovu, o vėliau jo titulą pervadino prezidentu, šalį 1970 m. paskelbdamas respublika.
Rodezijai buvo pritaikytos sankcijos, tačiau ji gaudavo neoficialią paramą iš gretimos Pietų Afrikos Respublikos, kur tuo metu buvo apartheidas, bei Portugalijos, kuri turėjo kolonijų greta (Mozambiko koloniją), ir Rodezijos ekonomika, nepaisant sankcijų, augo (iki 10 % per metus, infliacija buvo apie 3 %).
Tačiau 1975 m. po revoliucijos Portugalijoje ten į valdžią atėję kairieji paleido kolonijas, o Mozambiką ėmė valdyti komunistinis FRELIMO judėjimas. Pastarasis leido savo teritorija pasinaudoti prieš Rodezijos valdžią kovojantiems komunistams juodaodžiams, ypač Roberto Mugabės vadovaujamam judėjimui.
1979 m. valdžia sėdo prie derybų stalo su juodaodžių opozicija, tačiau tik su nuosaikesnėmis jėgomis. Buvo pasiektas susitarimas, kuriuo Rodezijos valdžia buvo perduota daugumoje esantiems juodaodžiams, pastariesiems suteikta balso teisė, o valstybė tapo žinoma kaip Zimbabvė-Rodezija, buvo patvirtinta nauja vėliava ir kita simbolika.
Tačiau britai ir JAV neatšaukė sankcijų, kurias žadėjo atšaukti įtvirtinus nuo rasės nepriklausančią demokratiją, taip suduodami skaudų smūgį naujajai valstybei, nurodydami, kad susitarime turėtų dalyvauti visos Zimbabvės jėgos, įskaitant ir radikaliąsias. Zimbabvės-Rodezijos valdžia vėl sėdo prie derybų stalo 1980 metais, šįsyk dalyvaujant visoms jėgoms. Buvo surengti nauji rinkimai, kuriuos laimėjo R. Mugabės partija. Valstybę ji pervadino tiesiog Zimbabve ir vėl patvirtino naują vėliavą, šįsyk paremtą partijos spalvomis. Pradžioje prezidentu tapo Kanaanas Banana, o R. Mugabė premjeru; vėliau R. Mugabė tapo prezidentu (1987 m. pabaigoje).
Politinė sistema
Šalies ministru pirmininku nuo nepriklausomybės įgijimo 1980 m. ir prezidentu nuo 1987 m. iki 2017 m. buvo Robertas Gabrielis Mugabė (Robert Gabriel Mugabe). Jo politika vertinama nevienareikšmiai: vieni, nepaisydami tariamo ekonomikos sužlugdymo, jį mato kaip tikrą afrikiečių atstovą, nebijantį pasipriešinti tebegajam baltųjų imperializmui, o kiti jį mato kaip vien sau ir savo artimiausiems žmonėms naudos besiekiantį politiką. Labiausiai kritikuojami jo politikos elementai yra žemės reforma (pasak jo kritikų, iš baltųjų atimtas žemes jis išdalino beveik vien savo partijos nariams), įsikišimas į Kongo pilietinį karą nepaisant žlungančios valstybės ekonomikos, neva klastojami rinkimai. Tuo tarpu jo šalininkai argumentuoja, kad baltųjų žemės jau buvo kadaise įgytos neva nelegaliai (nes nebuvo atsiklausta vietos juodaodžių leidimo), tad jas atimti esą buvo teisinga, o kad dėl to Zimbabvei pritaikytos sankcijos – tai baltųjų šalių nenoras pripažinti Afrikos valstybių savarankiškumo. Mugabės priešininkai tokius argumentus atmeta teigdami, kad kolonizacijos metu nebuvo šioje vietoje jokių valstybių, o dabartiniai fermeriai jau seniai nebe tie, kurie čia ūkininkauti pradėjo.
Vienas iš teigiamai vertinamų R. Mugabės valdymo elementų – švietimo vystymas, darant žmonėms prieinamą bent jau pradinį mokslą. Dėl šios priežasties pasak oficialios Zimbabvės statistikos 90 % suaugusių gyventojų yra raštingi: o tai didžiausias procentas iš juodosios Afrikos valstybių.
2017 m. lapkričio 15 d. R. Mugabė buvo nuverstas šalies kariuomenės ir jam skirtas namų areštas. Po šio įvykio politikas buvo pašalintas iš Zimbabvės Afrikos nacionalinės partijos lyderio pareigų. Pradėjus interpeliaciją, lapkričio 21 d. R. Mugabė pasitraukė iš šalies prezidento posto jame išbuvęs beveik 30 metų.
Administracinis suskirstymas
right|thumb|330px|Zimbabvės provincijų žemėlapis.
Zimbabvė yra suskirstyta į 8 provincijas ir 2 provincijos statuso miestus.
Miestai (1, 2) ir provincijos:
Geografija
thumb|right|280px|Zimbabvės fizinis žemėlapis.
Zimbabvėje vyrauja subtropinis ir tropinis klimatas, bet dėl aukštikalnių palyginti švelnus. Vidutinė temperatūra šilčiausią mėnesį sostinėje Hararėje siekia apie 22 °C, vėsiausią – 14 °C. Nuo birželio iki rugsėjo vyrauja sausasis metų laikas, beveik nelyja.
Gamta
Zimbabvėje daugiausiai plyti savanos, auga tikmedžiai, svietenijos, baobabai. Iš gyvūnų aptinkami buivolai, drambliai, leopardai, liūtai, raganosiai, zebrai, žirafos, daugiau nei 600 paukščių, apie 130 žuvų, beveik 200 roplių rūšių.
Pagrindinės aplinkos problemos Zimbabvėje yra spartus miškų nykimas (nuo 1990 m. iškirsta apie trečdalis jų plotų), prasta laukinių gyvūnų rūšių apsauga, dykumėjimas.
Ekonomika
right|thumb|270px|Šie banknotai, išleisti tarp 2007 m. liepos ir 2008 m. liepos iliustruoja šalies [[hiperinfliacija|hiperinfliaciją. Tai nėra tikri pinigai – tai čekiai, su griežtai apribotu galiojimo laiku.]] Šalyje yra didžiulė infliacija (valiutos vertė krinta beveik dešimt kartų per metus), ekonomika 2004 smuko 8,2 %, o Zimbabvės doleris, savo verte 1980 m. buvęs lygus svarui sterlingų, dabar vertas dešimtųjų penso (pensas = 0,01 svaro sterlingų); šalyje ėmė trūkti naftos ir kitų svarbių prekių. Dėl šių priežasčių užsienio šalys kaltino R. Mugabės politiką ir Zimbabvė buvo suspenduota Britų sandraugoje, kas sumažino jos galimybes gauti paramą (pretekstas tam buvo teiginys, kad parama vis tiek nebūtų tinkamai įsisavinta ir greičiausiai atitektų valdančiajam elitui). Po šito R. Mugabė išstojo iš Britų sandraugos. R. Mugabė dėl visų Zimbabvės bėdų dažnai kaltina prieš jį valdžiusio Jano Smito vyriausybę, nepaisant to, kad prie šio politiko valstybė klestėjo, o valdant Mugabei ekonomika ritasi žemyn. Tačiau prieš baltuosius nukreipta retorika pietinėje Afrikoje veikia, dėl čia esančio didesnio baltųjų skaičiaus ir ilgiau išsilaikiusios jų įtakos politikai ir ekonomikai (baltieji turėjo daug įtakos politikoje PAR ir Namibijoje iki XX a. dešimtojo dešimtmečio, Rodezijoje iki aštuntojo dešimtmečio pabaigos), bei dėl ilgiausiai išlikusio kolonializmo (Portugalijos kolonijos Angola ir Mozambikas paleistos tik 1975 m.).
Demografija
Per paskutinius keturiasdešimt metų gyventojų skaičius patrigubėjo nuo nepilnų keturių iki daugiau kaip dvylikos milijonų žmonių. Tačiau paskutiniu metu augimas smarkiai sulėtėjo, daugiausiai dėl ŽIV pasekmių (Zimbabvėje ŽIV užsikrėtusiųjų procentas yra vienas didžiausių pasaulyje, beveik 40 %).
Šiuo metu 98 % gyventojų sudaro juodaodžiai, ir tik apie 0,5 % – baltieji (daugiausiai rodeziečiai). Prieš nepriklausomybę baltaodžių proporcija buvo keliskart didesnė ir sudarė kelis procentus. Dabar beliko keliasdešimt tūkstančių baltųjų iš anksčiau buvusių kelių šimtų tūkstančių. Sumažėjusią baltaodžių proporciją nulėmė kelios priežastys. Viena, juodaodžių gimstamumas dėl tradiciškai didesnių šeimų greitai augo, o baltųjų ne. Be to, baltųjų skaičius mažėjo dėl beveik masinės emigracijos į Jungtinę Karalystę ir kitas anglakalbes buvusias pastarosios kolonijas (Australiją, JAV, Naująją Zelandiją, Kanadą); Šalyje liko rodeziečiai daugiausia užsiiminėja kitu verslu, nei žemdirbyste.
Juodaodžių (bantu) populiacija yra viena gryniausių tarp visų Afrikos šalių. Pagrindinė etninė grupė šonai sudaro net 70 proc. visų gyventojų, ir jų atskiros subgrupės gyvena beveik visoje šalies teritorijoje. Jie praktiškai laiko šalies politinį vairą. Antroji pagal dydį etninė grupė ndebeliai sudaro apie 20 proc. šalies gyventojų, ir jie koncentruojasi pietvakarinėje Zimbabvėje, su savo kultūriniu centru Bulavajuje. Zimbabvės pasienio teritorijose gyvena smulkesnės etninės grupės, nesudarančios daugiau nei 5 proc.: vendai, tsongai (pietuose), kalangai ir nambjai (pietvakariuose), tongai, kundai, nsengai (šiaurėje).
Kultūra
Nacionaliniai šalies simboliai yra Zimbabvės Paukštis ir kabančios uolos.
Zimbabvės sportas
Populiariausia sporto šaka Zimbabvėje yra futbolas. Tarp daugumos baltaodžių gyventojų populiarūs regbis ir kriketas. Vasaros olimpinėse žaidynėse šalies sportininkai yra laimėję 8 medalius – vieną žolės riedulio ir 7 plaukimo rungtyse.