cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyventojai
Gyventojai – demografijos ir statistikos sąvoka, išreiškianti valstybės, jos regiono, savivaldybės, miesto, kaimo ar kitokio tipo gyvenvietės dydį pagal nuolat toje teritorijoje gyvenančių žmonių skaičių.
Gyventojų skaičius greta teritorijos ploto yra vienas iš pagrindinių rodiklių, pagal kuriuos sprendžiama apie gyvenamosios vietovės dydį, jos ekonomines, socialines, funkcines ir kitas galimybes.
Klasifikavimas
Pagal gyvenamosios vietovės administracinį tipą gyventojai gali būti:
Pagal judrumą gyventojai gali būti:
Gyventojų paieška gali būti atliekama nepriklausomai nuo jų klasifikavimo.
Registras
Nuolatiniai gyventojai nuo gimimo momento paprastai yra registruojami visose valstybėse pagal gyvenamąją vietą. Kai kuriose šalyse nuolatinių gyventojų registrą pakeičia gyvenamosios vietos deklaravimas. Totalitarinėse šalyse paprastai registruojami visi, nuolatiniai, nenuolatiniai ir laikinieji gyventojai.
Daugelyje valstybių vaiko gimimas ir jo užregistravimas tos valstybės registre suteikia teisę gauti pilietybę, nepaisant, kokios pilietybės yra vaiko tėvai.
Lietuvoje gyventojų registrą tvarko Valstybinė registro įmonė.
Surašymas
Siekiant turėti tikslius gyventojų resurso duomenis, būtinus strateginiams ekonomikos, socialiniams, urbanistikos ir kitiems planams sudaryti, periodiškai atliekamas gyventojų surašymas. Europos Sąjungoje gyventojų surašymai atliekami kartą per 10 metų. Paskutinis gyventojų surašymas vyko 2000–2001 m.
Gyventojų surašymo duomenys skelbiami ir naudojami tik apibendrinti, jie nepapildomi ir neperžiūrimi atsižvelgiant į gyventojų registro duomenis.
Mars Express Orbiter
Mars Express Orbiter – vienas iš dviejų kosminių aparatų, priklausančių programai Mars Express (kitas – Beagle 2). Šią misiją organizuoja Europos Kosmoso Agentūra (ESA). Mars Express Orbiter aktyviai atlieka savo darbus nuo 2004 pradžios. Šis dirbtinis palydovas daro aukštos rezoliucijos nuotraukas, sudarinėja mineraloginį žemėlapį, turi radarą, stebi Marso atmosferą.
Keletas mokslinių įrankių, esančių Mars Express Orbiter, kaip kameros ir spektrometrai, yra lygiai tokie patys, kaip ir nesėkmingai paleistame Mars 96 1996 metais.
Liublino gubernija
Liublino gubernija – buvęs Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės administracinis-teritorinis vienetas. Centras – Liublinas.
Istorija
Gubernija sudaryta 1837 m. kovo 7 d. iš 1816 m. perorganizuotos Liublino vaivadijos, jai priklausė 4 apskritys. 1844 m. prie gubernijos prijungta Palenkės gubernija. 1867 m. iš prijungtos Palenkės gubernijos žemių sudaryta Sedlcų gubernija. 1912 m. iš rytinių gubernijos žemių suformuota Chelmo gubernija. 1915 m. gubernija prijungta prie Vokietijos imperijos, Liublino generalgubernijos.
Administracinis suskirstymas
1913 m. guberniją sudarė 10 apskričių. Čia buvo 143 valsčiai, 2073 seniūnijos, 14 miestų, 3259 kitos gyvenvietės.
Gyventojai
thumb|left|250px|Gubernijos tautinė sudėtis 1897 m.
Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis
Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą. :
Gyventojų skaičius apskrityse
Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.
Komančiai
Komančiai (, sav. Nʉmʉnʉʉ) – Šiaurės Amerikos indėnų tauta, seniau gyvenusi JAV pietinėje dalyje – Komančerijoje (dab. Teksaso, Naujosios Meksikos, Kolorado, Kanzaso, Oklahomos dalyse). Dabar gyvena rezervacijoje Oklahomos valstijos pietvakariuose. XX a. pab. populiaciją sudarė apie 6000 žmonių (komančių genčiai save priskiria 15 tūkst. žmonių). Komančiai priklauso Didžiųjų Lygumų indėnų tradicijai. Kalba komančių (nykstanti, priklauso jutų-actekų šeimai, susidarė iš šošonų tarmės) ir anglų kalbomis. Tikintieji – krikščionys protestantai (evangelikai reformatai), indėnų bažnyčios nariai, praktikuojantys tradicinį tikėjimą.
Istorija
Komančiai XVII a. pab.–XVIII a. pr. atsiskyrė nuo šošonų ir iš Uolinių kalnų priekalnių persikėlė į Didžiąsias lygumas prie aukštutinės Pleito upės. XVIII a. viduryje jie dakotų buvo išstumti į pietus nuo Arkanzaso upės. XIX a. vertėsi arklių nuvarymu, prekyba, gebėjo išjodinėti sulaukėjusius arklius. Dėl raupų, choleros protrūkių populiacija sumažėjo nuo ~20 tūkst. iki kelių tūkst. Iki 1867 m. perkelti į rezervacijas Oklahomos valstijoje.
Kultūra
Nuo seno komančiai buvo medžiotojai-rankiotojai, jų pagrindiniai medžiojami gyvūnai buvo bizonai. XVIII a. atsiradus arkliams jų žemėse, pradėjo medžiokles raitomis. Nuo XIX a. pab. susėslėjo – verčiasi gyvulininkyste (daugiausia augina galvijus), žemdirbyste, dalis dirba samdomais žemės ūkio darbininkais, verčiasi žemės nuoma baltaodžiams amerikiečiams. Turi išvystytą tekstilės amatą, papuošalų gamybą (iš karoliukų, plunksnų, audinių), krepšių gamybą, medžio drožybą. Tradicinis būstas – laikina palapinė tipi.
Paprastai gyveno klajoklių bendruomenėmis, kurias sudarydavo nuo 40–50 iki kelių šimtų žmonių. Socialinei sanklodai būdinga didžioji patrilinijinė šeima, poliginija. Gentį valdo bendruomenių vadų susirinkimas. Būta karių hierarchijos. XVIII a.–XIX a. pr. buvo susidariusios 3, vėliau – 7 (ir daugiau) komančių grupės.
Dvasinis gyvenimas
Komančių tikėjimas įvardijamas kaip animistinis. XIX a. II pusėje paplito Saulės ir dvasių šokiai. Būdingi bendruomeniniai ritualai (pypkės rūkymas, bizonų medžioklės šokis), sporto varžytuvės (raitelių lenktynės, šaudymas iš lanko).
Geisteriškiai (Keturvalakiai)
Geisteriškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Keturvalakių, prie kelio. Per kaimą teka Rausvė. 10 km į vakarus yra Geisteriškiai (Bartninkai).
Istorija
Per nacių okupaciją kaime buvo įsikūrusi slapta pasipriešinimo vokiečiams organizacija. Veikia Keturvalakių žemės ūkio bendrovė, yra ambulatorija. Susikūrė Geisteriškių kaimo bendruomenė.
XXI a. pr. didžioji dalis kaimo priskirta Keturvalakiams.
Nove Baginskiai
Nove Baginskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Geisteriškiai (Keturvalakiai)
Gyventojai
Per pirmąjį Lietuvos visuotinį gyventojų 1923 metų surašymą Geisteriškių kaime buvo 55 ūkiai.
Kaime gimė:
Derbentas
Derbentas – miestas Dagestane (pietų Rusija), prie Kaspijos jūros, 121 km į pietryčius nuo Machačkalos; rajono centras. 106,0 tūkst. gyventojų (2007). Miestas išsidėstęs pajūrio pakrantėje. Jūrų uostas, geležineklio stotis. Išvystyta staklių, radijo, statybų, siuvimo, kilimų, vyno, maisto pramonė.
Humanitarinis institutas, meno ir kultūros institutas, kilimų audimo mokykla. Išlikusi didelė citadelė, daug senų pastatų ir gynybinių sienų, Džuma (VIII a.) ir kitos mečetės, chano mauzoliejus (1788 m.), pirtys (XVII–XVIII a.).
Istorija
Miestą 438 m. įkūrė Irano karalius Jezdigerdas II kaip miestą-tvirtovę persų žemių šiauriniame pakraštyje.
Apie 630 m. jį užėmė chazarai, po 652 m. priklausė Arabų kalifatui, mieste įsigalėjo islamas.
X a. Kalifatui iširus Derbentas tapo nepriklausomo Derbento emyrato centru.
1071 m. jį užėmė seldžiukai, o XIII a. užvaldė mongolai.
XVI–XVIII a. priklausė Iranui.
1840 m. Derbentas tapo miestu, ėmė sparčiai vystytis, 1898 m. nutiestas geležinkelis.
Lankytini objektai
thumb|250px|left|Derbente stovi vienintelė pasaulyje išlikusi [[Sasanidai|Sasanidų tvirtovė]] Naryn-Kalos tvirtovė, kuri buvo pastatyta XV a. Sasanidų valdymo laikais, išliko iki šiol. Be tvirtovės sienų, išsilaikė buvęs požeminis kalėjimas. Labiau nukentėjo buvę chanų rūmai, pirtis ir kiti pastatai.
Tvirtovę pastatė tam, kad būtų apsaugotas Derbento uostas. Kitados tai buvo vienas svarbiausių Kaspijos jūros uostų, jungęs Derbentą su Persija ir kitomis šalimis.
Tvirtovė buvo tik vienas iš objektų, saugojusių miestą nuo priešų. Miestą juosė ir 40 kilometrų ilgio siena. Uostas taip pat buvo įtvirtintas.
Naryn-Kala išvertus iš persų kalbos reiškia „saulėtoji tvirtovė“.
Dar mieste esama mečečių, išliko senoviniai miesto vartai.
Urarinai
Urarinai ( – „žmonės iš apačios“, sav. Kachá) – indėnų tauta, gyvenanti Amazonijoje. Jie yra apgyvendinę Čambiros, Uritujaku, Korjenteso upių baseinus Loreto departamente (Peru). Populiacija – ~560 žmonių. Šneka urarinų kalba, kurios ryšių su kitomis kalbomis nenustatyta.
Urarinai gyvena pusiau judriomis medžiotojų ir žemdirbių bendruomenėmis. Kaimus sudaro keletas ilgųjų namų, pastatytų aukštesnėse vietose (restingose), greta upių salpų, kurios potvynių metu užliejamos. Vyrai užsiima daugiausia medžiokle, moterys – krepšių, hamakų audimu, lydimine žemdirbyste (manijokai, bananai, kukurūzai, ryžiai, papajos), rankiojimu. Paplitusi sororatinė poligamija.
thumb|left|150px|Urarinų mergaitė (2007 m.)
Tikėjimas apibūdinamas kaip šamanistinis, animistinis. Dvasinėms praktikoms vadovauja šamanas, svarbus haliucinogeninio ajahuaskos gėrimo ritualas.
Pastaraisiais dešimtmečiais urarinai kenčia dėl jų gyvenamųjų erdvių gamtos niokojimo, prievartos, ligų protrūkių.
Ramiojo vandenyno salų globojamoji teritorija
Ramiojo vandenyno salų globojamoji teritorija (, TTPI) – Jungtinių Tautų globojamoji teritorija Mikronezijoje, administruota JAV 1947–1994 m., apėmusi dabartines šalis: Šiaurės Marianus, Mikronezijos Federaciją, Maršalo Salas ir Palau.
Įkūrimas
Iki 1945 m. šias teritorijas valdė Japonijos imperija, kurias administravo kaip Pietų Ramiojo Vandenyno Mandatą. Pasibaigus karui, Japonija jau buvo praradusi visas teritorijas, kurias okupavo JAV. 1947 m. vietoj senojo Mandato buvo oficialiai įkurta Ramiojo Vandenyno Salų Globojamoji Teritorija, kurios administracija perėjo JAV.
Valdymas
thumb|250px|left|Teritorijos administravimas JAV praktiškai nepakeitė Japonijos valdymo laikais nusistovėjusios regiono administravimo tvarkos. Jie dalino teritoriją į 6 rajonus (districts). Šis skaičius atsispindėjo ir teritorijos vėliavoje, kur vaizduotos 6 žvaigždės:
JAV naudojo teritorijas įvairiems branduoliniams bandymams.
Nemenčinės herbas
Nemenčinės herbas – vienas iš Vilniaus raj. Nemenčinės miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo raudoname lauke auksiniais plaukais sidabrinis arkangelas Mykolas, dešinėje rankoje laikantis pakeltą sidabrinį kalaviją, su auksiniu efesu, kairėje – mėlyną skydą su dvigubu auksiniu kryžiumi. Apačioje – kojomis pamintas juodas slibinas.
Istorija
2004 m. liepos 26 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 22.
Karamultukas
Karamultukas (, retai карамультык; iš tiurk. кара 'juodas, nepuoštas' + мылтык 'šautuvas') – ilgavamzdis dagtinis Centrinės Azijos tautų (Tadžikija, Kazachija, Uzbekija ir pan.) šautuvas, naudotas XIX a. ir XX a. pradžioje.
Karamultukams būdingas labai ilgas vamzdis, lenkta medinė buožė ir medinės kojelės (svarbios, nes šautuvas sunkus).
Buvusioje TSRS, manoma, šį pavadinimą išpopuliarino Georgijaus Tuškano romanas „Džura“ ir/ar pagal jį pastatyti filmai „Džura“ (1940 m.) ir „Džura – medžiotojas iš Min-Archaro“ (1987 m.). Rusų šnekamojoje kalboje šis žodis tapo pašiepiamu senoviškų, pasenusių rankinių šaunamųjų ginklų pavadinimu.
Antiokijos departamentas
Antiokija  – departamentas šiaurės vakarų Kolumbijoje, prieina prie Karibų jūros. Administracinis centras – Medeljinas.
Antiokija seniau turėjo valstijos statusą.
Geografija
Vyrauja kalnuotas reljefas – nusidriekusi Centrinė ir Vakarų Kordiljeros, kurias skiria Magdalenos ir Kaukos upių slėniai. Šiaurėje pereina į pajūrio žemumas. Paviršius gausiai padengtas miškais, yra daug naudingų iškasenų. Klimatas labai skirtingas. Pajūryje karšta, gruodžio-kovo mėn. tęsiasi sausasis sezonas. Aukštikalnėse vėsu ištisus metus. Slėniuose klimatas būdingas vidutinėms platumoms.
Nuorodos
miniatiūra|kairėje|230px|Miškas Antiokijoje
Leicester City FC
Leicester City FC – Anglijos futbolo klubas iš Lesterio.
Dantis
thumb|right|300px|Žmogaus krūminio danties sandara
Dantys – burnos ertmės organas. Sudarytas iš burnos ertmėje išsikišusios matomos dalies – danties vainiko, trumputės tarpinės dalies – danties kaklelio ir šaknies, kuri yra įsiterpusi viršutinio bei apatinio žandikaulio dantų alveolėse. Dantys sudaryti iš dentino, danties vainikas padengtas emaliu, kaklelis ir šaknis – plonu cemento sluoksniu. Žandikaulio duobutėse dantis tvirtai laiko jungiamojo audinio skaidulos, vadinamos periodontu, arba periodontiniais raiščiais. Danties ertmėje yra pulpa (kitaip – danties minkštimas), kurioje gausu nervinių skaidulų ir kraujagyslių.
Zoologijoje dantų formulė (sutartu būdu užrašytas visų rūšių dantų skaičius viršutiniame ir apatiniame žandikauliuose) naudojama kaip diagnostinis žinduolių rūšies požymis.
Žmogaus dantys
Žmogus yra heterodontas (įvairiadantis). Jo dantys yra nevienodos formos ir skirtingo dydžio bei funkcijos. Skiriamos 4 dantų rūšys :
Žmogus yra difiodontas. Jo dantys kinta. Šis reiškinys yra susijęs su mitybos struktūros ir veido kaulų augimo pokyčiais. Paprastai nuo 6-8 mėnesio kūdikiams ima dygti pieniniai dantys (dentes decidui). Jų iki 2 metų išdygsta 20. Taigi kiekvieno žandikaulio pusėje yra 2 kandžiai, 1 iltis, kaplių nėra ir 2 krūminiai dantys. Sudygę pieniniai dantys išlieka 5 metus, šis laikotarpis vadinamas pirmuoju ramybės laikotarpiu.
Nuo 7 metų, išstumdami pieninius dantis ima dygti pastovieji dantys (dentes permanentes). Per 6-7 metus sudygsta 28 dantys, po to 4-5 metus trunka antrasis ramybės laikotarpis. Paskutinis dantų dygimo laikotarpis yra susijęs su trečiųjų krūminių, arba proto dantų (dentes serotini) dygimu. Jie taip vadinami, matyt, todėl, kad dygsta protinės brandos metu (18-25 m.). Proto dantys dažnai išdygsta netaisyklingi, anomališki, išdygsta ne visi arba visai neišdygsta. Jie neturi funkcijos - yra rudimentinė liekana. Tačiau laikoma, kad žmogus turi 32 pastoviuosius dantis, taigi kiekvieno žandikaulio pusėje yra 2 kandžiai, 1 iltis, 2 kapliai ir 3 krūminiai dantys. Pastovieji dantys kartu su žandikaulių dantinėmis ataugomis sudaro į užpakalį atvirus viršutinių ir apatinių dantų lankus. Viršutinis dantų lankas yra pakrypęs į priekį ir į šonus, o apatinis - į liežuvio pusę. Sukandus langai susiglaudžia krūminių dantų kramtomaisiais paviršiais, o viršutinio lanko kandžiai atsiduria iš priekio ant apatinių. Šis veiksmas vadinamas sankandžiu (oclusio). Tai yra dažniausiai pasitaikantis priekinis (ortognatinis) sankandis. Rečiau pasitaiko atvirkštinis (prognatinis) sankandis. Visi jie yra normalūs. Kitos sankandžio formos yra patologinės. Kramtymo metu maistas smulkinamas, trinamas, maišomas su seilėmis ir verčiamas tyre.
2|0|1|2|2|1|0|2
3|2|1|2|2|1|2|3
Dantų žymėjimas - šiuo metu odontologų praktikoje taikomas FDI (Federation Dentaire Internationale) 1975 metais priimta dantų žymėjimo sistema, pagal kurią kiekvienas dantis žymimas dviem skaitmenimis taip:
viršutinis dešinysis kvadrantas - 1, kairysis - 2, apačioje kairysis - 3, dešinysis - 4. Pieniniai dantys žymimi taip pat tik pradedant skaitmeniu 5. Taigi, 37 reikštų apatinį kairįjį antrąjį nuolatinį krūminį dantį, o 73 - apatinę kairiąją pieninę iltį.
Dyvalis
thumb|250px|Rangoli dekoracijos, tradiciškai gaminamos Dyvalio proga
Per Dyvalį minimas dievo Ramos ir deivės Sytos grįžimas iš tremties į Ajodhją. Trečią dieną garbinama deivė Lakšmė. Ji laikoma turto globėja, todėl ši Dyvalio diena reikšminga verslininkams, bankininkams, prekybininkams. Sikhai per Dyvalį mini šeštojo guraus Hargobindo išvadavimą iš nelaisvės ir grįžimą į Amritsaro miestą.
Anusinas (reikšmės)
Anusinu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Meškytė
Meškytė (Symphoricarpos) – sausmedinių (Caprifoliaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžių symphora – susibūrimas, karpos – vaisius; vaisiai sukrauti tankiose kekėse. Kilusi iš Šiaurės Amerikos.
Agliutinacinė kalba
Agliutinacinės kalbos ( 'prilipdyti') – kalbos, kuriose žodžiai bei žodžių formos sudaromi prie šaknies jungiant afiksus. Skirstomos pagal tai, kurie afiksai (intarpai, priešdėliai ar priesagos) dažniau dedami prie šaknų.
Agliutinacinėms kalboms nebūdingas supletyvizmas (įvairiašaknės to paties žodžio formos). Pavyzdžiui, asmeniniai įvardžiai jose kaitomi, pridedant tam tikrus afiksus (pvz., estų mina 'aš', minu 'manęs', meie 'mes', minuse 'manyje', meisse 'mumyse').
Agliutinacinėms kalboms priskiriamos Altajaus, Kaukazo, Uralo, bantų, dravidų, mongolų, tiurkų, japonų, korėjiečių, kai kurios indėnų kalbos.
Skuduržuvinės
Skuduržuvinės (Icosteidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – skuduržuvė (Icosteus aenigmaticus), paplitusi Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje. Kūnas tamsiai rudas, iki 2 m ilgio. Gyvena gelmėse. Minta kitomis žuvimis.
Lytiniai požymiai
Kai kurie autoriai išskiriai ir tretinius lytinius požymius (su lytimi susijęs elgesys ir mąstymo stereotipai).
Eimutis Balaišis
Eimutis Balaišis (1937 m. vasario 12 d. Pocauskuose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis – 1993 m. kovo 27 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, keliautojas, redaktorius.
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus žemės ūkio technikumą. 1959–1960 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis“ literatūrinis darbuotojas, 1960–1961 m. – „Valstiečių laikraščio“ literatūrinis darbuotojas. 1961–1965 m. Žemės ūkio ministerijos vyr. specialistas – ministro padėjėjas, 1965–1971 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas, 1971–1993 m. – žurnalo „Švyturys“ skyriaus redaktorius. Rašė visuomenės gyvenimo, švietimo, dorovės temomis. Su fotografais žurnalui pateikė daug įvairios tematikos reportažų iš Lietuvos, taip pat buvusios TSRS vietų, kur dirbo lietuviai.
Armėnai
thumb|Armėnų diaspora pasaulyje thumb|Urartu valstybė 743 m.
thumb|Armėnų emigracija iš tėvynės Armėnai (hai) – Azijos tauta, kalbanti armėnų kalba, kuri sudaro atskirą indoeuropiečių kalbų šaką.
Diaspora
Iš viso pasaulyje yra apie 10 mln. armėnų, iš kurių tik apie 3,6 mln. gyvena dabartinėje Armėnijoje. Didelė armėnų diaspora yra JAV (daugiau, kaip 1 mln.), Prancūzijoje (400 000), Brazilijoje, Graikijoje, Urugvajuje, Kanadoje, Australijoje, Izraelyje. Armėnai sudaro istorines mažumas dabartinėje Gruzijoje (430 000), Kalnų Karabache (150 000), Libane (125 000), Sirijoje (170 000), Irane (200 000), Turkijoje (50 000), Irake, Rusijoje, Ukrainoje, Bulgarijoje. Dauguma tikinčiųjų priklauso Armėnų apaštališkajai bažnyčiai.
Istorija
Seniausias armėnų branduolys – Mažosios Azijos Šiaurės rytų dalies gyventojai. XVI–XV a. pr. m. e. tas kraštas minimas šaltiniuose, XIV–XIII a. pr. m. e. vadinosi Hajasa. VII a. pr. m. e. susidarė pirmieji armėnų valstybiniai junginiai. 301 m. Armėnijos karalius Trdatas III krikščionybę pirmą kartą istorijoje paskelbė valstybine religija. 405 m. sukurtas armėnų raštas, pradėti kurti literatūros kūriniai. Armėnijos nepriklausomybę dažnai nutraukdavo užkariautojai persai, romėnai, bizantiečiai, arabai, turkai, rusai. 1894–1922 m. per armėnų genocidą Turkijoje žuvo apie 2 mln. žmonių. Osmanų imperijoje XIX a. pab.- XX a. pradžioje armėnai persekioti kaip krikščionys. Dėl priespaudos, žudynių daug armėnų buvo priversti bėgti iš gimtinės, susikūrė gausi jų išeivija. XX a. susidarė modernioji armėnų tauta.
Raistinis spragtukas
Raistinis spragtukas (Metrioptera brachyptera) – žiogų (Tettigoniidae) šeimos vabzdys. Kūnas 12-18 mm, rusvas, antsparnių kraštai žalsvi. Kiaušdėtis silpnai išlenktas, dvigubai ilgesnis už priešnugarėlę. Cerkai su danteliu ties viduriu. Antsparniai šiek tiek ilgesni už priešnugarėlę. Užpakalinės šlaunys vidinėje pusėje pajuosvėjusios.
Nuorodos
[http://www.entomologai.lt/index.php?option=com_content&task=view&id=49&Itemid=59 Budrys E., Pakalniskis S. 2007. The Orthoptera (Insecta) of Lithuania.] - Lietuvos tiesiasparnių rūšių sąrašas
Armėnai
Etnografija
Armėnams būdingi nuo IX a. įvairiomis progomis statomi chačkarai. Senųjų namų gyvenamoji dalis (glchatūnas) buvo stačiakampio plano su anga piramidės pavidalo stoge.
Tautiniai drabužiai labai įvairūs. Moterys dėvėjo sijonus (kaimietės po jais vilkėjo šarovarus, arba plačkelnes), ryšėjo prijuostes, merginos – siuvinėtas ir įvairiai puoštas kepurėles, kurias ištekėjusios moterys dar aprišdavo skaromis, gaubėsi nuometais. Puošėsi žiedais, auskarais, apyrankėmis, karoliais, monistais (monetų vėriniais), sidabro diržais. Vyrai Kaukaze dėvėjo čuchas (tam tikros čerkesės), kailines kepures, vilkėjo viršutinį neužsegamą drabužį archaluchą, Vakarų Armėnijoje (dab. Turkijos, šiaurės Irako, Vakarų Irano teritorija) vietoj archalucho ant marškinių vilkėjo trumpas, iki juosmens, palaidines ir liemenes. Ant galvos dėjosi panašias į turkų fesas arba siūtas kepures. Nuo XIX a. antrosios pusės miestiečiai nenešiojo tautinių drabužių, sekė Europos madomis.
Armėnai ir Lietuva
Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje XIII a.- XIV a. armėnų pirklių ir amatininkų gyveno daugiausia Voluinėje ir kitose žemėse. Buvo miestų (Kamenecas) statybininkai, Kijeve, Lucke ir kitur pastatė bažnyčių ir cerkvių. Padėjo kunigaikščiams Karijotaičiams ginti pasienio tvirtoves nuo totorių. Vytauto kariuomenėje per 1410 m. Žalgirio mūšį kovėsi jų dalinys, kuriam vadovavo armėnų vaitas. Plėtodami ryšius su Aukso orda, Krymo chanatu, Moldavija ir Turkija, LDK valdovai armėnus kviesdavo vertėjais, jų pirkliams kartais pavesdavo diplomatines užduotis. 1409 m. Jogaila, 1519 m. Žygimantas Senasis, 1549 m. ir 1567 m. Žygimantas Augustas suteikė jiems prekybos ir savivaldos privilegijų. XVI a. Vilniuje veikė armėnų mokykla. Armėnai kovėsi J. K. Chodkevičiaus kariuomenėje per 1621 m. Cholino mūšį. Vilniuje buvo armėnų amatininkų – Lietuvos Metrika 1627 m. mini tymininkus. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje garsėjo armėnų auksakalystė, dvarų tekstilės gaminiai, siuvinėjimas. Pvz., 1758–1807 m. garsiai Slucko juostų dirbtuvei vadovavo armėnas Jonas Modžarskis ir jo sūnus.
Po 1988 m. žemės drebėjimo Spitake į Lietuvą evakuota apie 1500 žmonių, 1989–1990 m. daugiau armėnų atsikėlė iš Azerbaidžano ir Kalnų Karabacho, bet 1990 m. dauguma jų išvyko iš Lietuvos. 1989–1990 m. Palangoje veikė armėnų vidurinė mokykla.
1988 m. Vilniuje įkurta armėnų kultūros draugija „Garun“, 1994 m. perregistruota Lietuvos armėnų bendrija. 1992 m. įkurta Lietuvos ir Armėnijos draugija, kuri nuo 1996 m. veikia prie bendrijos. 1992–1994 m. Lietuvos armėnai leido kultūrinį visuomeninį laikraštį lietuvių kalba „Armėna“. Nuo 1989 m. (su 1995–2000 m. pertrauka) sekmadieninė mokykla veikia Vilniuje, nuo 1993 m. – Visagine, nuo 1995 m. – Kaune. Vilniuje 1994 m. įkurta Šv. Vardano armėnų bažnytinė bendruomenė. 2001 m. minint armėnų krikšto 1700 jubiliejų Kryžių kalne pastatytas chačkaras. 2006 m. įrengta Vilniaus armėnų apaštališkoji bažnyčia.
Vaivorykštė
250px|right|thumb|Vaivorykštė virš [[Kaviškis|Kaviškio ežero (Lazdijų rajonas)]]
Vaivorykštė – optinis ir meteorologinis reiškinys, kuomet Saulei apšvietus atmosferoje esančius vandens lašelius, danguje atsiranda ištisinė spalvų spektro juosta. Vaivorykštės forma – spalvotas lankas su raudona spalva išorinėje lanko pusėje ir violetine vidinėje lanko dalyje. Dvigubos vaivorykštės atveju matomas antras, ne toks ryškus lankas, kurio spalvų linijos išsidėsčiusios atvirkštine tvarka.
thumb|250px|Dviguba vaivorykštė ([[Rezgiai, Kėdainių rajonas)]] Vaivorykštę sudaro ištisinis spalvų spektras, tačiau paprastai matoma tokia spalvų seka: raudona, oranžinė, geltona, žalia, žydra, mėlyna ir violetinė.
Vaivorykštė iš tikro nėra tam tikroje dangaus vietoje. Ji yra optinis reiškinys ir jos matoma vieta priklauso nuo stebėtojo ir Saulės padėties. Visi vandens lašeliai vienodai laužia spindulius, tačiau tik dalis šių spindulių pasiekia stebėtojo akis. Šie spinduliai ir sudaro stebėtojui vaivorykštės vaizdą. Vaivorykštė visada yra priešingoje stebėtojui pusėje, nei Saulė.
Reiškinio paaiškinimas
[[Vaizdas:Rainbow formation.png|250px|lright|thumb|Vaivorykštės susiformavimo schema
Pirmasis išsamų mokslinį šio reiškinio aprašymą, remdamasis šviesos lūžio dėsniai 1637 metais pateikė Renė Dekartas. Nors yra žinoma, kad jau persai XIII-ame amžiuje kėlė idėjas apie vaivorykštę, kaip apie Saulės šviesos atspindį nuo debesų.
Vaivorykštės efektas galimas, kai ore yra vandens lašų, kurie apšviečiami saulės spindulių, sklindančių iš už stebėtojo nugaros, nedideliame aukštyje arba atitinkamu kampu. Gražiausios vaivorykštės susiformuoja, kai dalis dangaus yra debesuota, o stebėtojas yra po giedra dangaus dalimi. Vaivorykštę taip pat galima dažnai pamatyti prie krioklių bei fontanų, ir netgi saulėtą dieną laistant daržą.
Vaivorykštė atsiranda dėl Saulės šviesos dispersijos, kai spinduliai lūžta pereidami per lašus, kurie yra beveik sferos formos. Šviesa pirmiausiai lūžta, jai skverbiantis pro lašo paviršių, tada atspindima antrojo lašo paviršiaus, ir dar kartą lūžta išeidama iš lašo. Tokiu būdu įeinanti šviesa atspindima įvairiais kampais, kurių dydis priklauso nuo lašo lūžio rodiklio.
Mėnulio vaivorykštė
Labai retais atvejais panašų reiškinį, vadinamą mėnulio vaivorykšte, galima stebėti ir naktį, ryškiai šviečiant mėnuliui, tačiau dėl žmogaus regėjimo savybių (sunkiau išskiriamos spalvos, kai šviesa neryški) ji dažniausiai atrodo balta.
Refleksija (programavimas)
Refleksija – galimybė programinėmis priemonėmis išgauti aukšto lygio programos struktūrą – informaciją apie tipus, klases, klasių metodus ir pan. Kai kuriose programavimo kalbose refleksija suteikia galimybę modifikuoti programos struktūrą (dinamiškai kurti klases, funkcijas). Refleksija būdinga aukšto lygio programavimo kalboms, tokios kalbos kompiliavimo metu ne tik sukuria vykdymo kodą, bet ir išsaugo metainformaciją apie struktūrą, todėl atsiranda galimybė programos kode tirti šiuos metaduomenis, pavyzdžiui, dinamiškai perrinkti tam tikros iš anksto nežinomos klasės metodus, taip pat juos vykdyti.
Vienaip ar kitaip dinaminę refleksiją palaiko nemaža dalis interpretuojamų kalbų, pilnai – objektinės kalbos. Kai kurios refleksiją palaikančios kalbos:
Mars Express
thumb|300px|Mars Express misija
Mars Express – Marso tyrimo misija, vadovaujama Europos Kosmoso Agentūros (ESA). Ši misija pavadinta „Express“, nes erdvėlaiviui nuskrieti iki Marso reikėjo labai mažai laiko, dėl to, kad Marsas tuo metu buvo arčiausiai Žemės per paskutinius 60 000 metų. Taip pat „Express“ reiškia didelį greitį ir efektyvumą.
„Mars Express“ sudaro dvi dalys – dirbtinis Marso palydovas „Mars Express Orbiter“ ir nusileidimo aparatas „Beagle 2“, turėjęs tirti Marso paviršių, bet ryšys su juo buvo prarastas.
„Mars Express“ principu yra sukurti ir kiti du ESA zondai – „Rosetta“ ir „Venus Express“.
Jan Matejko
Janas Mateika (1838 m. liepos 28 d. Krokuvoje, dažnai jo gimimo data neteisingai nurodoma kaip liepos 24, pats dailininkas tvirtino, kad jis gimė liepos 30 – 1893 m. lapkričio 1 d. ten pat) – lenkų tapytojas, istorinių ir batalinių paveikslų autorius, istorikas. Jis nutapė daugiau nei tris šimtus aliejinių paveikslų ir paliko kelis šimtus piešinių bei eskizų. Vienas žymiausių lenkų tapytojų istorijoje.
Šeima ir vaikystė
Mateikų proseneliai buvo čekų žemdirbiai Rudnicų gyvenvietėje. Jo tėvas, Francas, buvo kilęs iš Hradec Kralovė miesto, o Galicijoje dirbo muzikos mokytoju. Pradžioje dirbo Wodzick giminei Koscielnikuose (dabar tai Nowa Huta rajono dalis, Krokuvoje), vėliau persikėlė į Krokuvos miestą, kur susituokė su Katerina Rosberg, kilusia iš lenkų-vokiečių kilmės balnių šeimos.
Janas buvo devintasis iš vienuolikos jų vaikų. Jau nuo ankstyvos vaikystės demonstravo nepaprastus sugebėjimus mene, kas leido jam pakilti iki dailės aukštumų, o visi kiti dalykai jam sekėsi sunkiai. J. Matejka niekada taip ir neišmoko jokios kitos kalbos, o ir jo lenkų kalba nebuvo taisyklinga.
Tolimesnis gyvenimas
1864 m. jis susituokė su Teodora (kilusia iš Giebułtowsku giminės), su kuria susilaukė penkerių vaikų: Beatos, Helenos, Tadeušo, Jurgio ir Reginos, tačiau paskutinioji duktė mirė dar būdama kūdikiu. Žmona jam buvo įkvėpėja ir pozuotoja įvairiuose darbuose (pvz.: karalienė Bona Sforza paveiksle „Prūsų duoklė“). Per savo gyvenimą jo darbai tapo žinomi visoje Lenkijoje, kur jis tapo visiems žinomu klasiku. Taip pat pagarsėjo ir pasaulyje (ypatingai sėkmingos parodos buvo Paryžiuje). Jis pats vengė viešumo, ypatingai oficialių renginių, kurie jam sukeldavo didelį stresą. Buvo pagrindinis Meno akademijos rektorius Krokuvoje. Žymiausi jo mokiniai: M. Gottlieb, J. Malczewski, J. Mehoffer, S. Wyspiański. Namuose, kur gyveno Matejko, dabar yra jam skirtas muziejus.
Palaidotas Rakovicų kapinėse (Cmentarz Rakowicki), Krokuvoje.
Dailininko veikla
Jaunystėje, 1848 m., Janas pragyveno austrų Krokuvos bombardavimą, vėliau 1863–1864 m. sukilimą, kurį parėmė finansiškai (dalyvauti pats negalėjo dėl sveikatos problemų). Paveiktas šių nacionalinių tragedijų vietoj bažnytinių paveikslų pradėjo tapyti istorinius. Dažnai savo paveiksluose jis nutapydavo asmenis, kurių vaizduojamose vietose nebuvo (pvz.: Hugo Kołłątaj ir generolas J. Wodzicki „Raclavicų mūšis“ paveiksle). Paveikslai atspindėjo ne tikslius istorinius faktus, o greičiau turėjo simbolinę-filosofinę bei edukacinę prasmę.
„Žalgirio mūšis“ Lietuvoje
Jano Mateikos paveikslas „Žalgirio mūšis“ kartu su XV a. ginkluote ir rekonstruotomis Žalgirio mūšio vėliavomis buvo eksponuojamos Lietuvoje, Lietuvos dailės muziejuje, 1999 m. nuo balandžio 14 d. iki rugsėjo 10 d. Paroda, tuo pačiu pavadinimu kaip ir paveikslas, buvo sulaukusi didelio tiek lankytojų, tiek žiniasklaidos dėmesio. Vien per pirmąjį mėnesį parodoje buvo apsilankę apie 50 000 lankytojų.
Gėlūnai
Gėlūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Tetėnų, prie Šalčios–Tetėnų miškų. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių.
Rimantas Miknys
Rimantas Miknys (g. 1958 m. sausio 5 d. Velniakiai, Panevėžio raj.) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras, Lietuvos istorijos instituto direktorius.
Biografija
Mokėsi Vepų, Karsakiškio, Subačiaus mokyklose. 1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1985–1989 m. studijavo Istorijos instituto neakivaizdinėje aspirantūroje. 1993 m. apgynė daktaro disertaciją „Lietuvos demokratų partija 1902–1915 metais: organizacija ir visuomeninė – politinė veikla“. 1994–1995 m. stažavosi Prancūzijos nacionalinių tyrimų centre, Literatūros institute Paryžiuje , Lenkų bibliotekoje Paryžiuje (Biblioteka polska w Paryżu), Lenkijos Mokslų akademijos Istorijos institute (Instytut Historii PAN).
1982–1986 m. dirbo Lietuvos TSR mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institute. 1986–1989 m. Lietuvos istorijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1990–1993 m. mokslinis bendradarbis, nuo 1994 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1995–2004 m. – XIX amžiaus istorijos skyriaus vedėjas. 2000–2008 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, nuo 2008 m. Lietuvos istorijos instituto direktorius.
Vilniaus pedagoginio universiteto Visuotinės istorijos katedros dėstytojas, nuo 2003 m. docentas.
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių interesų kryptys: Lietuvos visuomenė XIX a. – XX a. pradžioje, Lietuvos lenkų etnopolitinė ir etnokultūrinė orientacija lietuvių tautinio atgimimo sąlygomis XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje, lietuvių, lenkų, žydų ir baltarusių etninių bendruomenių tarpusavio santykiai ir jų dinamika XIX a. pabaigos – XX a. pradžios Vilniuje. Daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių autorius, kelių knygų mokslinis redaktorius. Vienas iš Mykolo Romerio daugiatomio „Dienoraščio“ sudarytojų ir rengėjų.
Darius Draudvila
Darius Draudvila (g. 1983 m. kovo 29 d. Vandžiogala) – Lietuvos lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializuojasi daugiakovių srityje. 2008 m. pasiekė Lietuvos uždarų patalpų septynkovės nacionalinį rekordą. Šiuo metu studijuoja Kanzaso valstybiniame universitete.
2006 m. atstovavo Lietuvai 2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate, bet dėl patirtos traumos sportininkas nebaigė pasirodymo.
2008 m. sportininkas įveikė olimpinį dešimtkovės B lygio normatyvą, bet Lietuvos lengvosios atletikos federacijos sprendimu į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes nevyko.
2011 m. pradžioje Darius Draudvila buvo apdovanotas tarptautiniu sąžiningo žaidimo apdovanojimu už pagalbą 2010 m. Europos čempionate, kuriame lietuvis paskolino savo kartį pagrindiniam varžovui ir galutinėje įskaitoje bronzos medalį laimėjusiam Andrėjui Kraučankai.
Atokas
Atokas – miestas Pakistane, Pendžabo provincijoje, kairiajame Indo krante. Per jį eina geležinkelio linija Kolkata – Pešavaras. Aleksandras Didysis 326 m. pr. m. e. ties juo persikėlė per Indą, kai ir kiti vėlesni užkariautojai – Timūras 1397 m., Nadiras 1738 m.
Aliaskos vėliava
right|250px|thumb|Aliaskos vėliava. Aliaskos vėliava – stačiakampiame tamsiai mėlyname fone, plėvesuojančioje vėliavos dalyje, dešiniame viršutiniame kampe auksinė penkiakampė Šiaurinė žvaigždė, o arčiau flagštoko - Didieji Grįžulo Ratai.
Istorija
Vėliavą 1927 m. sukūrė 13-metis Aliaskos gyventojas Benny Benson. Tais pačiais metais vėliava įteisinta kaip oficialus Aliaskos teritorijos simbolis (anksčiau naudota JAV vėliava), o 1959 m. sausio 3 d. Aliaskai tapus JAV valstija, vėliava įteisinta kaip valstijos simbolis.
Nemunaičio herbas
Nemunaičio herbas – vienas iš Alytaus raj. Nemunaičio miestelio heraldikos atributų.
Herbo aprašas
Herbo mėlyname lauke (papėdė žalia) vaizduojamas šv. Kazimieras, dešinėje rankoje laikantis auksinį kryžių, kairėje – žalią lelijos šakelę su trimis sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi raudonus marškinius ir apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu, ant galvos – raudona su auksiniais lankais Lietuvos kunigaikščių karūna. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi, apavas auksinis.
Neištikimybė itališkai
Neištikimybė itališkai – 1966 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Marta Finali sužino, kad jos vyras Franko buvo neištikimas su jos geriausia drauge Glorija. Sukėlusi skandalą ji galiausiai sutinka nesiskirti su viena sąlyga: ji taip pat bus jam neištikima su bet kuriuo jai patikusiu vyru. Franko priverstas nusileisti, tačiau pradeda sekti žmoną, norėdamas sužinoti, kas bus tas „išrinktasis“. Matydama, kaip vyras kankinasi, Marta pradeda palikti įkalčius, siekdama dar didesnio jo pavydo, galiausiai net nusamdo vyrą, kad šis suvaidintų jos galimą meilužį. Jį susekęs, Franko persekiodamas užverčia ant jo krūvą dėžių ir manydamas, kad šį nužudė, kūną įkiša į maišą ir paslepia automobilio bagažinėje. Marta šį išlaisviną, o vyras, išmetęs maišą į tvenkinį, galvoja atsikratęs žmonos meilužio kūno. Viską stebėjusi Marta kitą dieną lyg tarp kitko užsimena, jog girdėjo, kad tvenkinys bus nusausintas. Išsigandęs Franko nardydamas suranda maišą ir nori jį užkasti kieme, tačiau aptinka, kad maiše yra ne kūnas. Pradėjus krikti nervams, jis mėgina nusinuodyti, tačiau ir tai nepavyksta. Kuomet jo įmonės prezidentas pradeda rodyti Martai dėmesį, Franko į vakarėlį ateina apsirengęs moterimi. Marta priima vyro iššūkį – kuris iš jų sugebės suvilioti prezidentą...
London XI
Londono vienuolikė (arba London XI) – Anglijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Londonui 1955 m. UEFA mugių taurės varžybose ir pasiekusi jų finalą. Komandai vadovavo Chelsea FC treneris. Vėlesniuose turnyruose Londoną atstovavo atskiri klubai.
UEFA varžybos
Selectie XI
Olšanica
Olšanica  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Vyškų, apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 29 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1946 m. kaime pastatytas vėjo malūnas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Grabovskiai
Grabovskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į rytus nuo Kolno ir apie 78 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Al-Hilal FC
Rijado „Al-Hilal“ – Saudo Arabijos futbolo klubas, 1957 metais įkurtas Rijade. Klubo komanda žaidžia Saudo Arabijos Premier lygoje.
Istorija
Klubas įkurtas 1957 m. Rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.
Nikolajus Michailovas
Nikolajus Michailovas (, g. 1988 m. birželio 28 d. Sofijoje) – bulgarų futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje Bulgarijos U-21 rinktinėje, bei FC Twente klube.
Nuo 2007 m. Liverpool FC klubo buvo skolinamas Nyderlandų FC Twente komandai.
FC Twente
2010 m. vasario 6 d. pasirašė trejų metų sutartį su Twente klubu.
Ravanas
Ravanas − Uzbekijos miestas, Socho tumano (eksklavo) administracinis centras, esantis Socho upės dešiniajame krante. Dauguma gyventojų − tadžikai.
Susisiekimas su likusia Uzbekijos teritorija sunkus, nes Socho tumanas yra apsuptas Kirgizijos teritorijos.
Gyventojai daugiausia užsiima žemės ūkiu, augina bulves ir vaisius. Nuo XX a. paskutinio dešimtmečio vidurio gana daug vyrų reguliariai važiuoja uždarbiauti į Rusijos Federaciją.
Tesla Model S
Tesla Model S – 5 durų elektrinis sedanas, kurį 2012 metais į prekybą išleido Tesla Motors. Tai yra pilnai elektra varomas automobilis, anksčiau vadintas kodiniu pavadinimu WhiteStar. Spaudoje automobilis pasirodė 2008 metų birželio 30 dieną. 2009 metų kovo 26 dieną spaudos konferencijos metu buvo viešai pristatytas pirmasis automobilio prototipas.
Automobilio gamyba pradėta 2012 m. 2013 m. pabaigoje modelio pardavimai viršijo 25 000 visame pasaulyje. Šis modelis tapo pirmuoju elektromobiliu, užėmusiu pirmą vietą kurioje nors šalyje tarp visų naujų parduotų automobilių – tai įvyko du kartus Norvegijoje. 2014 m. rugsėjį visame pasaulyje buvo parduota 47 000 Tesla S.
85 kWh baterijos talpos modelis leidžia nuvažiuoti 426 km vien elektra. Energijos sąnaudų ekvivalentas siekia 2,64 L/100 km.
Tesla Model S yra laimėjęs kelis geriausio automobilio apdovanojimus, tarp kurių yra 2013 m. Pasaulio metų žaliasis automobilis.
Galingiausia modelio versija iki 100 km/val įsibėgėja per 2,4 s ir gali pasiekti maksimalų 250 km/val greitį.
Daugumoje rinkų modelio kainos prasideda nuo 72 600 eurų.
Phevos ežeras
Phevos ežeras (फेवा ताल) – gėlavandenis ežeras vidurio Nepale, Pokaros slėnyje, šalia Pokaros miesto. Jis telkšo 742 m aukštyje virš jūros lygio ir užima 5,23 km² (antras pagal dydį, greta telkšo Begnaso ežeras). Ežero nuotakumas reguliuojamas ant ištekančios upės įrengus užtvanką.
Phevos ežeras yra populiarus turistinis objektas. Jo skaidriame vandenyje atsispindi aplinkiniai Anapurnos, Daulagirio, Mačapučarės kalnai. Tal Barahio saloje yra budistų šventykla. Vystoma komercinė žvejyba.
Grabava (Kolnas)
Grabovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į rytus nuo Kolno ir apie 78 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Skrodos upės intako Dobžicės upės. Apie 30% kaimo gyventojų užsiima žemės ūkiu.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XV a. pradžioje kaimas priklausė Stanislavui Lavskiui. 1524 m. gyvenvietė gavo Kulmo miesto teises, kurias suteikė karalius Žygimantas Senasis. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1578 m. gyvenvietė prarado miesto teises. XVI a. kaime įkurta Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija.
Paprastasis šermukšnis
Paprastasis šermukšnis (Sorbus aucuparia) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, šermukšnių (Sorbus) genties augalų rūšis. thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio požymiai (iliustracija) thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio [[Medis|medelis]] thumb|left|200px|Žydi [[gegužės–birželio mėn.]] thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio [[Žiedas|žiedai]] thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio žiedynas ir lapai thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio lapai ir neprinokę obuolėliai thumb|left|200px|Paprastojo šermukšnio neprinokę [[Obuolėlis|obuolėliai]] thumb|left|200px|Jaunas paprastojo šermukšnio medelis dar su nepilnai prinokusiais obuolėliais thumb|left|200px|Prinokę obuolėliai thumb|left|200px|Obuolėliai subręsta [[rugpjūtis|rugpjūčio-rugsėjo mėn.]] thumb|left|200px|Gausiai užderėjęs obuolėlių derlius
Paplitimas
Paprastasis šermukšnio arealas išplitęs beveik per visą Europą. Rytuose siekia vakarų Sibirą, pietuose – šiaurės Iberijos pusiasalį, Korsikos, Sicilijos salas, šiaurės Graikiją bei Bulgariją. Švelnesnio klimato Europos zonose auga iki 2000 m aukščio kalnų altitudėse.
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Lietuvos vietinių, savaime augančių medžių dažna rūšis. Lietuvoje jie auga lapuočių, spygliuočių bei mišriuose miškuose, kirtimuose, pamiškėse, auginamas soduose, sodybose, parkuose ir pakelėse. Mėgsta vidutinio drėgnumo, drėgnus, purius, turtingus maisto medžiagų dirvožemius – velėninius jaurinius, durpininius priemolius, durpžemius. Mėgsta neutralius ir karbonatingus dirvožemius. Jauni pakenčia paunksmę, vėliau – šviesamėgiai. Atsparus šalčiui ir sausroms.
Matmenys
Auga greitai, bet dažniausiai išauga iki 8–10 m, rečiau 15-20 m aukščio ir ypatingai retais atvejais iki 28 m aukščio, nors paprastojo šermukšnio Sorbus aucuparia subsp. glabrata porūšis augantis atšiauraus klimato zonose išauga kaip krūmas apie 4 m aukščio. Įprastai paprastųjų šermukšnių kamienas iki 30-60 cm skersmens. Yra žinomas 22,30 m aukščio paprastasis šermukšnis su 1,12 m kamieno apimtimi, kuris auga Suomijos Ruotsinkylä vietovėje.
Amžius
Gyvena 60-100, rečiau iki 120, pasitaiko ir iki 200 metų amžiaus išgyvenančių medžių.
Porūšiai
Išskiriami penki, kitų botanikų keturi, paprastojo šermukšnio porūšiai:
Veislės
Yra išveistų nemažai jo ir dekoratyvinių veislių, paminėtinos šios:
Savybės ir panaudojimas
Tai vertingas dekoratyvinis, maistinis ir vaistinis augalas. Viduramžiais šermukšnis buvo labai populiarus Europoje, o jo gydomąsias savybes žinojo dar senovės graikai. Lietuvoje paprastasis šermukšnis sodintas kiekvienoje sodyboje, dažniausiai prie kiemo vartų ir gausus jo obuolėlių derlius gelbėdavo badmečiu. Jų vaisiuose yra apie 4-8 % cukraus, 0,6-2,8 % organinių rūgščių, daug pektinų, vitamino C yra daugiau nei citrinose, beveik nenusileidžia erškėtrožėms, vitamino P, karotino daugiau nei morkose ir jis žymiai lengviau pasisavinamas. Yra gausu ir sacharidų, flavonidų, rauginių medžiagų, rečiau sutinkamo vitamino E, jodo, eterinių aliejų, mineralinių medžiagų, mikroelementų. Vartojami uogienių, acto, spirito, vyno gamyboje. Žiemą vaisiais, ūgliais, šakelėmis maitinasi miško paukščiai ir žvėreliai. Žievė turi apie 14 % rauginių medžiagų. Paprastojo šermukšnio mediena kieta, tvirta, tinkanti tekinimo darbams bei smulkiems gaminiams. Dažnai sodinami parkuose, grupėms, grupių pakraščiams ir trakui sudaryti, jais apželdinami keliai bei išgraužos.
Gydomosios savybės
Liaudis gydymo tikslais naudojo ir naudoja šermukšnio lapus, žievę, žiedus ir vaisius. Vaistams renkami pilnai prinokę vaisiai, kurie džiovinami 50-60 °C temperatūroje. Lapų bei žievės nuoviru plaudavo žaizdas, laisvino vidurius, vaisių arbatą gėrė esant sunegalavus skrandžiui, prastam virškinimui, ar esant vitaminų trūkumui. Paprastojo šermukšnio vaisiai vartojami ir nuo avitaminozės, o vaisiuose esančios medžiagos mažina kraujospūdį, gerai veikia kepenis, tulžį bei inkstus. Sultys geriamos sumažėjus skrandžio rūgštingumui, o iš džiovintų šermukšnio obuolėlių daroma arbata skani ir vaistinga.
Ligos
Kartais puolami vienų ar kitų ligų, kaip kad chlorozės
Lietuvių mitologija
Ypatinga magijos galia apgaubtas paprastasis šermukšnis – tai vienas iš keleto senovėje lietuvių garbintų, jų manymu nematomų, gerų, paslaptingų savybių turintis medis, saugantis nuo blogio bei nepageidaujamos įtakos, suteikia ramybę ir prieglobstį, privatumą. Senovės aisčių tikėjimuose jis sietinas su Saule, o nuo amžių jis buvo dar laimės bei vaisingumo simboliu. Paprastojo šermukšnio šalinasi laumės, raganos, burtininkai, o ypač – velniai. Pasiramščiuojant su šermukšnine lazda ar toli keliaujant velnio nesutiksi, ir buvo manoma, kad su ja galėdavo užmušti velnią. Paprastasis šermukšnis apdainuotas ne tik lietuvių, bet ir kaimyninių tautų dainose. Pasak senolių, kieme augantis šermukšnis apsaugodavo namus nuo žaibo, perkūnijos. Sunkiai sergantiems žmonėms, ypač vyresnio amžiaus ligoniams, naudinga prie lovos pamerkti keletą šermukšnio šakelių. Senovėje lietuvių protėviai surištas šermukšnio šluoteles kabindavo ant namo sienos lovos galvūgalyje arba laikydavo palovyje, tikėdami, kad taip jis apsaugos nuo ligų, piktųjų dvasių bei blogų burtų.
Britų mitologija
Pagal Jungtinės Karalystės bioenergetikų priimtą penkių balų sistemą, paprastasis šermukšnis vertinamas maksimaliai – penkiais balais. Senolių buvo tikima, kad mirus šeimos nariui, ant jo kapo būtina pasodinti šermukšnį, nes tokiu būdu nuramins jo sielą ir palengvins jos kelią į dangų.
Salhiras
Salhiras  – pati ilgiausia Krymo upė. Prasideda Krymo kalnuose, Čatyrdago šlaituose. Teka į šiaurės rytus, įteka į Azovo jūros Sivašo įlanką.
Teka per Simferopolį, kur patvenkta. Salhirą kerta Šiaurės Krymo kanalas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Šachno Abramsonas
Šachno Giršovičius Abramsonas (, 1861–1907 m. lapkričio 25 d.) – teisininkas, politikas, kilęs iš Lietuvos, Rusijos imperijos 2-osios Valstybės Dūmos deputatas, konstitucinės-demokratinės partijos narys. Palaidotas Kaune, senosiose Žaliakalnio žydų kapinėse, kur išlikęs antkapinio paminklo fragmentas.
Politinė karjera
1907 m. vasario 6 d. Š. Abramsonas buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos 2-ojo šaukimo Valstybės Dūmą, posėdžiavusią 1907 m. nuo kovo 5 d. iki birželio 15 d. Dūmoje prisijungė prie konstitucinės-demokratinės frakcijos, buvo nariu keliose komisijose (dėl užklausimų tvarkos, sąžinės laisvės, prekybininkų ir amatininkų poilsio). Būdamas 7-ojo skyriaus sekretoriumi, teikė pranešimus apie Dūmos narių patikrinimus, pasisakė dėl 1907 m. šauktinių skaičiaus kariuomenėje padidinimo.
Donatas Butkus
Donatas Butkus:
Bingo Bongo
Bingo Bongo – 1982 m. sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko dainininkas ir aktorius Adriano Celentano.
Turinys
Afrikos džiunglėse randamas vyras, patekęs čia dar kūdikis ir užaugintas beždžionių. Mokslininkai jį paslapčia pargabena į Italiją, pavadina Bingo Bongo, uždaro į narvą ir pradeda stebėjimus. Bongo elgiasi kaip beždžionė, tačiau ilginiui jo dėmesį patraukia viena iš mokslininkių, biologė Laura. Kuomet šią nušalina nuo projekto, Bingo Bongo pabėga ir leidžiasi jos ieškoti. Neįpratęs prie miesto ir žmonių susibūrimų, jis patiria daugybę nuotykių bei nesusipratimų, kol galiausiai Laura, pati namuose laikanti šimpanzę Renato, randa jį zoologijos sode ir pasiima su savimi. Gyvendamas kartu, Bongo pamažu mokosi priprasti prie šiuolaikinio gyvenimo, tampa gyvūnų teisių gynėju ir šių tarpininku sprendžiant įvairias problemas bei galiausiai laimi Lauros širdį...