cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
Paskarbiškių koplyčia atstatyta 2004 m. vietoje seniau stovėjusios dvaro koplyčios. Priklauso Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapijai. Aptarnauja Pajūralio parapijos klebonas. Koplyčia tituluojama 107 m. Antiochijoje gyvenusio vyskupo kankinio šv. Ignoto Antiochiečio vardu, joje rengiami tituliniai šio šventojo atlaidai.
Koplyčią puošia Kryžiaus kelio ir šventųjų paveikslai, skulptūros, chorui giedoti įrengtas balkonas, stovi klausykla, yra kiti bažnytiniai reikmenys. Išlikęs senosios koplyčios akmens indas laikyti švęstam vandeniui (padėtas prie durų, laiptų pusėje).
Istorija
Pirmąją koplyčią Paskarbiškių kaime 1787 m. pastatė dvarininkas Ignacas Silvestravičius. Jai buvo suteiktas šv. Ignaco titulas. Koplyčia buvo su dviem bokštais, viduje buvo įrengti trys altoriai. Šventoriuje stovėjo varpinė, kurioje buvo pakabintas 160 svarų varpas. Koplyčia turėjo savus visus reikalingus bažnytinius rūbus, liturginius reikmenis. Dvaras išlaikė kunigą, vargonininką, varpininką-šlavėją. Kunigui nebuvo skirta žemės.
Istoriniuose šaltiniuose minimi Paskarbiškiuose dirbę kunigai: 1809 m. – A. Mažonovičius, nuo 1822 m. – Jonas Jurcevičius, nuo 1831 m. – Jonas Juškevičius, nuo 1833 m. – Vincentas Monstavičius, nuo 1841 m. – Benediktas Dauginas, 1848-1850 m. – Vladislovas Lukauskis, nuo 1854 m. – Klemensas Bruževskis, nuo 1859 m. – Pranas Šadevičius, nuo 1860 m. – Juozas Stankevičius. Nuo 1861 m. Paskarbiškių koplyčiai kunigas nebeskirtas. Tuo laiku Rietavo dekanato Kvėdarnos parapijai, be Paskarbiškių, dar priklausė Pajūralio, Judrėnų filijos.
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas  – 1954 m. JAV muzikinė komedinė drama. Filmo režisierius – Walter Lang, prodiuseris – Sol C. Siegel, scenarijaus autoriai – Phoebe Ephron ir Henry Ephron, scenarijus grįstas Lamaro Tročio (Lamar Trotti) apsakymu. Pagrindinius vaidmenis atliko Ethel Merman, Donald O'Connor, Marilyn Monroe, Dan Dailey, Johnnie Ray ir Mitzi Gaynor. Filmo pavadinimas pasiskolintas iš dainos „Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas“, atliekamos Brodvėjaus miuzikle (ir MGM filme) „Ene, pasiimk ginklą“ („Annie Get Your Gun“).
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
Istorija
Pirmoji Paskarbiškių koplyčia beveik prilygo bažnyčiai. Laikui bėgant ji buvo apleista, nyko, sugriuvo iki pamatų, apaugo medžiais ir krūmais. 2001 m. jos vietoje buvo atlikti žvalgomieji archeologijos tyrimai. Pagal Šilalės architekto paruoštą projektą buvo nuspręsta šioje vietoje pastatyti naują erdvią koplyčią. Šio sumanymo iniciatorės buvo Skolastika ir Kazimiera Kairytės iš Lileikėnų. S. Kairytė-Šerpytienė visą laiką gyveno Lileikėnuose, o Kazimiera Kairytė-Kriauza – Amerikoje. Prie šios koplyčios pastatymo prisidėjo, be privačių asmenų, Rietavo miškų urėdija, Pajūrio seniūnija. Koplyčios statybos meistras – Stasys Bernotas. Koplyčia rūpinosi Visdžiaugų tikinčiųjų bendruomenė.
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas
Siužetas
Teris (Terry) ir Molė (Molly) yra vodevilio atlikėjai. Galiausiai į savo pasirodymus juodu įtraukia savo tris vaikus ir pasivadina „Donahju Penketuku“. Tačiau ilgainiui jų vaikai pradeda eiti savo keliu: Stivas (Steve) nusprendžia tapti kunigu, o kiti du suaugę vaikai, Ketė (Katy) ir Timas (Tim), prisijungia prie šou, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka Viktorija Parker (Victoria Parker). Tėvai Donahju vėl tampa artistų pora, tačiau šeima vis susiduria su asmeniniais sunkumais.
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
Istorija
Nauja koplyčia pradėta statyti 2001 m. Sprendžiant iš senųjų išlikusių pamatų, pirmoji koplyčia buvo apskritimo formos. Naujoji buvo sumanyta stačiakampė: pastato ilgis 10 m, plotis – 6 m, aukštis – 11 m, su 2x3 m dydžio zakristija dešinėje. Parapijiečių bei rėmėjų iš JAV lėšomis 2004 m. koplyčia buvo pastatyta.
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas
Aktoriai
left|thumb|[[Ethel Merman vaidina Molę]]
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
Šventorius
Šventorius aptvertas vertikalių medinių statinių tvora. Varteliai atsiveria į ūkininko sodybos kiemą. Aplink šventorių auga seni medžiai, tarp jų – saugomos išskirtinės Paskarbiškių liepos. Medžiai stovi ties koplytėle, tarp tvoros ir sodybos tvenkinio. Už koplyčios pastatytas atkeltas iš kaimo senas, masyvus kryžius. Jis sumažintas, nupjovus stiebo ir kryžmų sudūlėjusias dalis. Ties zakristija pastatytas gyventojo kryžius.
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas
Garso takelis
Visas dainas parašė Irving Berlin.
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
Šventorius
Šventoriaus šiaurės vakariniame kampe stūkso originalus fundatorių Silvestravičių antkapinis paminklas. Iškilaus akmens fasadinėje pusėje padaryti lenkiški įrašai. Po antkapiu išlikęs mauzoliejus – erdvus rūsys su betoniniu skliautu. Jis per II pasaulinį karą tarnavo slėptuve kaimo gyventojams, talpino iki kelių dešimčių žmonių. Pastaruoju metu rūsys tuščias. Dvarvietė yra atokiau, jos vieta – senais medžiais apaugusi kalvelė palaukėje, apie 350 m į pietus, Šlaunies upelio pusėje.
Nėra tokio verslo kaip pramogų verslas
Nominacijos
Filmas pasiūlytas šiam Amerikos kino instituto (AKI) sąrašui:
Kritikų ir žiūrovų vertinimas
Remdamasi 12 recenzijų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 67 % reitingą. Žiūrovai (daugiau kaip 5000 balsų) filmui davė 58 %.
Teenage Dream
Teenage Dream – trečiasis studijinis amerikiečių atlikėjos Katy Perry albumas, išleistas 2010 m. rugpjūčio 24 d. Albumo singlai „California Gurls“, „Firework“, „E.T.“, „Last Friday Night (T.G.I.F.)“ susilaukė didžiulio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdami pirmąsias vietas JAV „Billboard Hot 100“ singlų reitinge bei patekdami į dešimtukus daugumoje kitų šalių reitingų, o singlai „Teenage Dream“ ir „The One That Got Away“ pateko į JAV dešimtukus. Nepaisant skirtingų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę JAV buvo parduota per 192 tūkstančiai albumo kopijų ir jis debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjos albumu, pasiekusiu pirmąją vietą. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Kanadoje bei pateko į daugelio šalių dešimtukus. 2013 m. spalio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 5.7 milijonai „Teenage Dream“ kopijų.
Limari
Limari  – upė Čilėje, Kokimbo regione. Upė susidaro susiliejus Hutado ir Grandės upėms, apie 4 km į rytus nuo Ovaljės miesto. Teka per Boske Frai Chorchės nacionalinį parką.
Upės baseino teritorijoje auga nykstanti rūšis didžioji jubėja, kuri priešistoriniais laikais buvo labiau išplitusi, tačiau šiuo metu dėl gyventojų pertekliaus centrinėje Čilėje jai kyla pavojus išnykti.
Ojas (Kongas)
Ojas – Kongo miestas šalia Kuju upės, Kuvetės regione, daugiau nei 400 km nuo Brazavilio ir 5 km nuo Edu. 2010 m. mieste gyveno daugiau nei 5 000 gyventojų. Jį jungia asfaltuotas kelias su šalies sostine Brazaviliu ir Ovando miestu šiaurėje. Jį aptarnauja oro uostas ir upės uostas prie Alimos upės.
Miestas išsiskiria tuo, kad jame pastatytas 5 žvaigždučių prabangus viešbutis „Pefaco Hotel Alima Palace 5*“, kuris yra Alimos upės pakrantėje tarp miesto ir oro uosto.
Kongo Respublikos prezidentas Denis Sassou Nguess, šeimos nariai, bei jo aplinkos žmonės turi vilas, namus Ojo mieste arba aplink jį.
Ežeraitis (Trakų r.)
left|120px
Ežeraitis arba Pakalnių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežeras netaisyklingo trikampio formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,26 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 125,5 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurvakarinis krantas aukštas. Iš vakarų ir šiaurės supa Spindžiaus miškas, pietinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, įsikūręs Pakalninkų kaimas. Pietuose išteka upelis link Solio ežero (Verknės upės baseinas).
Jelcz 120MT
Jelcz 120MT – troleibusų modelis, 1994–2001 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Jelcz“, „PNTKM Gdynia“, „MPK Lublin“. Sukurtas modelio Jelcz PR110E pagrindu. Iš viso buvo pagaminti 30 Jelcz 120MT troleibusai.
Techninė informacija
Troleibusas yra 11920 mm ilgio, 2500 mm pločio, 3480 mm aukščio, 10300 kg svorio. Būdingas kampuotas, „gabaritinis“ dizainas. Yra trejos durys, sudarytos iš dviejų dalių, atsidarančių į salono pusę. Jelcz 120MT turi 110 kW elektrinį variklį. Troleibusą varo nuolatinės srovės Elmor DK210A3P variklis. Troleibuse yra 34 sėdimos vietos, telpa 110 keleiviai.
2019 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas
2019 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas – tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 21 d. – rugpjūčio 25 d. Vengrijoje.
Čempionatas taip pat buvo atranka į Baidarių ir kanojų irklavimo varžybas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Olimpinės kvotos
Čempionate išdalintos olimpinės kvotos:
Karapolio tvenkinys
Karapolio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 12 km į šiaurės rytus nuo Tauragės. Sudarytas užtvenkus Malūndaubės upelį (Šunijos intakas) 3,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 57,7 m. Krantai žemi. Šiaurinis krantas plačiai užpelkėjęs, apaugęs krūmais. Rytinėje ir vakarinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Karapolio kaimas.
Carlo Ponti
Karlas Pontis (1912 m. gruodžio 11 d. – 2007 m. sausio 10 d.) buvo italų kino prodiuseris, prisidėjęs kuriant daugiau kaip 140 filmų. Vienos garsiausių visų laikų šalies bei Europos kino žvaigždės Sopfijos Loren vyras.
Biografija
Karlas gimė Madžentoje – Lombardijos mieste, kuriame anksčiau meru buvo jo senelis. Mokėsi teisės Milano universitete ir vėliau pradėjo dirbti tėvo teisinėje firmoje šiame mieste. Čia, per sutartčių sudarymus, jis pirmą kartą susidūrė su kino industrija. 1940 m. jis prodiusavo savo pirmąjį filmą – režisieriaus Mario Soldati juostą „Piccolo Mondo Antico“, kuriame vaidino pradedančioji aktorė Alida Valli. Juostoje buvo nagrinėjama italų ir austrų kova Italijos suvienijimo laikotarpiu ir filmas sulaukė didelio populiarumo, nes tuometinėje politinėje arenoje buvo lengva Austriją priimti kaip Nacistinę Vokietiją. Dėl šio filmo Karlas net buvo trumpam įkalintas, neva jo filmas menkino Italijos ir Vokietijos santykius.
1941 m. Karlas sulaukė kvietimo dirbti kino kompanijoje „Lux Films“, kurioje per eilę metų sukūrė seriją komerciškai sėkmingų filmų su garsiu komiku Totò pagrindiniame vaidmenyje. 1954 m. jis kartu su kitu prodiuseriu Dino De Laurentiis ir režisieriumi Federico Fellini sukūrė šio filmą „La strada“. Vėliau Pontis prisidėjo prie tokių filmų kaip „Boccaccio '70“ (rež. F. Fellini, Mario Monicelli, Vittorio De Sica, Luchino Visconti), „Itališkos vedybos“ ir „Vakar, šiandien ir rytoj“ (rež. V. De Sica), „Zabriskie Point“, „Keleivis“ ir „Blowup“ (rež. Michelangelo Antonioni) bei komerciškai sėkmingą „Daktarą Živago“ (rež. David Lean).
Asmeninis gyvenimas
right|thumb|Su žmona [[Sophia Loren]] 1946 m. Pontis vedė Giuliana Fiastri, su kuria susilaukė dukters Guendalinos (g. 1951) ir sūnaus Alexo (g. 1953).
1951 m., teisėjaudamas grožio konkurse, jis pastebėjo pradedančiąją aktorę Sophia Lazzaro, kuriai tais pačiais metais davė vaidmenį filme „Anna“. 1952 m. aktorė, patarta prodiuserio Goffredo Lombardo, pakeitė savo vardą į Sophią Loren.
Praėjus 5 metams, Pontis išsiskyrė su žmona ir vedė Loren (tam jis pasinaudojo „Meksikietiškomis skyrybomis“, nes Italijoje jos buvo uždraustos; nepaisant to, grįžęs į šalį jis galėjo būti apkaltintas daugiapatyste). Pontis prodiusavo kelis filmus Holivude, kuriuose vaidino Loren ir į Italiją grįžo tik 1960 m. Čia teisme jie paneigė esą vedę ir judviejų santuoka 1962 m. buvo anuliuota.
Norėdamas legaliai vesti Loren, Pontis susitarė su žmona, kad jie trise persikels gyventi į Prancūziją ir taps šios šalies piliečiais (skyrybos Prancūzijoje buvo legalios). 1965 m. Pontis išsiskyrė su Giuliana ir 1966 m. dar kartą vedė Loren. Jeidu susilaukė 2 sūnų: Carlo (g. 1968) ir Edoardo (g. 1973). Jų santuoka truko iki pat Karlo mirties 2007 m.
Kita
1975 m. Pontį 2 kartus buvo mėginama pagrobti, vieną kartą užpuolikai panaudojo ir šaunamąjį ginklą. 1979 m. jis buvo už akių teisiamas dėl pinigų ir meno kūrinių kontrabandos. Teismas nuteisė Pontį 4 metus kalėti bei skyrė 22 milijardų lirų baudą, tačiau jis nedalyvavo teisme ir dėka Prancūzijos pilietybės išvengė ekstradicijos. Kaltinimai jam buvo panaikinti 1990 m.
Pontis garsėjo kaip kolekcionierius ir turėjo sukaupęs Picasso, Renoir, Salvador Dali ir kitų garsių menininkų kūrinių. 1977 m. dalis jo turimų paveikslų buvo areštuota ir perduota Milano bei Kazertos miziejams. 1990 m., sudarius taikos susitarimą su Italijos valstybe, Pontis atgavo 230 konfiskuotų paveikslų.
Friportas
Friportas – miestas ir laisvos prekybos zona Didžiosios Bahamos saloje. Nutolęs apie 160 km, rytų, šiaurės rytų kryptimi nuo Fort Loderdeilo. Mieste gyvena 26 910 (2000 m.) gyventojų.
1955 m. Voliui Grovesui (Wallace Groves), finansininkui iš Virginijos, užsiimančiam medžio pramone saloje, Bahamų vadovybė pavedė 200 km² pelkių ir dykviečių. Šiose žemėse buvo pastatytas Friportas, kuris tapo antras pagal dydį miestas Bahamuose po sostinės Nasau.
left|thumb|260px|Friporto uostas
Didžiųjų Bahamų uosto direkcija (Grand Bahama Port Authority – GBPA) valdo laisvosios prekybos zoną pagal Hawksbill Creek sutartį, kuri buvo pasirašyta 1955 m. ir pagal kurią Bahamų vadovybė sutiko, kad šioje zonoje esančios Friporto įmonės nemokės mokesčių iki 2054 m. Zonos plotas išaugo iki 558 km².
Į Friporto uostą gali įplaukt net patys didžiausi laivai. Jame yra kruizinių laivų stotis, konteinerių terminalas ir jachtų bei laivų statykla. Didžiųjų Bahamų tarptautinis oro uostas kasmet aptarnauja beveik 50 tūkst. skrydžių.
Turizmas ir prekyba yra pagrindiniai miesto biudžeto šaltiniai, kasmet pritraukiantys daugiau nei milijoną turistų. Didžioji turizmo paslaugų dalis įsikūrusi pajūrio priemiestyje – Lukajoje (Lucaya), kurio pavadinimas kilęs nuo ikikolumbinių salos gyventojų – lukajanų.
Nuorodos
Didžiųjų Bahamų uosto direkcijos svetainė
Baltasis agatmedis
Baltasis agatmedis (Agathis dammara) – araukarijinių (Araucariaceae) šeimos medieninis augalas, paplitęs atogrąžų Azijoje (Molukuose ir Filipinuose). Iš jo gaunama derva.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2014–2015 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos.
Nefči vs. Inter
--
Finalas
---
Kareivių kapinės Jägerhöhe
Istorija
18 m virš Svencaičio ežero iškilusios moreninės aukštumos pavadinimas (, dab. ) siejamas su 1913 metais vietovėn atvykusiu ''Karališkuoju Prūsijos raitųjų jėgerių pulku Nr. 10''. Dalinys stacionavo Unguros kareivinėse, o pratybom atjodavo į šią Svencaičio ežero plynaukštę. 250px|thumb|left|Jägerhöhe kapinės apie 1920 m. Planą įrengti pasagos formos kapines 1917 m. parengė landšafto architektas berlynietis Hansas Martinas. 1919 m. teritorija buvo aptverta lauko akmenų tvora, 15 m aukščio medinį kryžių fundavo netoliese gyvenęs grafas Karlas Lehndorffas. Po Antrojo pasaulinio karo kapinės ėmė nykti ir 1983 m. Liaudies Lenkijos vyriausybė šiam objektui paskelbė valstybės apsaugą, 1989 m. jis buvo restauruotas. Dabartiniu metu teritorija užaugusi medžiais ir kiek praradusi savo idilišką vaizdą į ežerą.
Keletą šimtų metrų į pietryčius nuo kapinių dabar veikia kempingas su restoranu „Rusałka“, pastarasis pastatas pokaryje iškilo ant 1927 m. pastatyto Miško namelio pamatų. Tarpukario vasaromis prie šio namelio maudytis, o žiemomis pašokinėti nuo netolimo slidininkų tramplino atvykdavo unguriečiai. 1936 m., prieš prasidedant Berlyno Olimpinėms žaidynėms, jis buvo pertvarkytas į Sporto viešbutį.
1940 m. vasarą jame du mėnesius gyveno iš Lietuvos pasitraukęs prezidentas Antanas Smetona su šeima. Poilsio valandėlėmis lankėsi jis ir Jägerhöhe kareivių kapinėse, kur stebėjosi palaidotų Vokietijos kaizerio pavaldinių lietuvininkų pavardėmis antkapiuose. Vėliau A.Smetona išvyko į Berlyną, o viešbutyje po kurio laiko įsikūrė vieno iš Trečiojo reicho vadeivų Joachimo fon Ribentropo štabas.
Vaikato stadionas
Vaikato stadionas – daugiafunkcis stadionas, esantis Hamiltone, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 25800 žmonių. Namų rungtynes žaidžia Waikato Chiefs ir Waikato Rugby Union regbio klubai.
Istorija
1925 m. dabartinio stadiono teritorijoje atidarytas istorinis regbio stadionas, bet 1996 m. priimtas sprendimas senąjį stadioną nugriauti ir pastatyti naują. 2000 m. pradėti statybos darbai, o 2002 m. stadionas oficialiai atidarytas.
Varžybos
2023 m. stadione vyko 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės varžybos.
2022 m. Europos baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas
Čempionatas buvo 2022 m. Europos čempionatų žaidynių programos dalis.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Taboga
thumb|250px|Tabogos gyvenvietė
Taboga  – sala Panamos įlankoje, 20 km į pietus nuo Panamos miesto. Priklauso Panamos provincijai (sudaro atskirą apygardą). Plotas – 12,1 km². Salos paviršius žemas, lygus. Šiaurės rytuose smėlio nerija jungiasi su maža El Moro sala, o už 270 m į pietryčius nuo Tabogos yra Urabos sala. Pakrantėse driekiasi minkšto smėlio paplūdimiai, o pati sala apaugusi mišku.
Tabogoje gyvena 1629 žmonių, visi jie gyvena Tabogos gyvenvietėje. Išvystytas turizmas. Sala pasiekiama keltu iš Panamos miesto.
Salą XVI a. atrado Vaskas Nunjesas de Balboa ir pavadino San Pedru. Vėliau prigijo indėniškas pavadinimas, reiškiantis „daug žuvies“. 1524 m. buvo įkurta San Pedro gyvenvietė. Miestelio bažnyčia laikoma antra pagal senumą visoje Amerikoje. 1887 m. salą aplankė prancūzų dailininkas Polis Gogenas.
FK Saliut Belgorod
Belgorodo „Saliuto“ futbolo klubas, o trumpai FK „Saliut-Belgorod“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Belgorode.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1960 m. Žaidė mėgėjišku lygmeniu. 2014 m. šis darinys buvo išformuotas, o klubas likviduotas.
2018 m. paskelbta apie futbolo atgimimą mieste, vasarą ekipai buvo suteikta PFL licencija. Tuo metu kovojo PFL.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko ketvirtoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta; 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Sigitas Narbutas
Sigitas Narbutas (g. 1959 m. lapkričio 3 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatūros istorikas, bibliografas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1982 m. Vilniaus universitete baigė Lietuvių kalbą ir literatūrą su klasikinės filologijos specializacija. 1996 m. humanitarinių mokslų daktaras.
Iki 1986 m. dirbo Lietuvos TSR knygų rūmuose, 1986–1996 m. Vilniaus universiteto Klasikinės filologijos katedros dėstytojas, nuo 1998 m. docentas. 1996–2010 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto mokslo darbuotojas, 2001–2010 m. Senosios literatūros skyriaus vedėjas. Nuo 2010 m. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos direktorius.
Mokslinė veikla
Pagrindiniai tyrimų objektai – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūrinis palikimas, literatūros istorijos ir teorijos problemos. Tęstinio leidinio „Senoji Lietuvos literatūra“ (1992–2007 m. išėjo 23 knygos) sudarytojas ir rengėjas. Parengė bibliografinių rodyklių. Iš senosios graikų ir lotynų kalbų išvertė Antikos (Anakreontas, Aristofanas, Euripidas, Ciceronas), viduramžių, Lietuvos renesanso (Husovianas, Jonas Radvanas, Paulius Oderbornas) ir baroko (Saliamonas Risinskis, Simonas Dilgeris) autorių kūrinių.
Tongos imperija
Tongos imperija – salų ir genčių konfederacija, egzistavusi X–XIX a. Polinezijoje ir Melanezijoje, klestėjimo metu (XI–XII a.) valdžiusi dideles Ramiojo vandenyno teritorijas dab. Tongoje, Samoa, Amerikos Samoa, Fidžyje, Tuvalu. Jos politinis ir kultūrinis centras koncentravosi Tongos salyne (tiksliau Tongatapu saloje), kur buvo visos imperijos sostinės.
Imperijos pavadinimas yra duotas dabartinių vakariečių mokslininkų. Pačių imperijos kūrėjų visa imperija buvo vadinama Tui Tonga, t. y. valdovo titulo vardu.
Įkūrimas
Tongos imperija formavosi tarp dviejų senesnių regione klestėjusių imperijų – Tui Manua (rytuose, dab. Samoa) ir Tui Pulotu (vakaruose, dab. Fidžis), kurios konkuravo dėl įtakos Tongos salyne. Pastarosioms silpstant, Tongatapu saloje buvo įkurta nauja dinastija, kurios atstovai titulavosi Tui Tonga. Legenda teigia, kad įkūrėjas Ahoeitu gimė iš dievo Tangaloa ir mirtingosios sąjungos. Jo sostinė buvo Toloa (pietinėje salos dalyje, netoli dabartinio Fua'amotu).
Ahoeitu buvo pirmasis iš ilgos Tui Tonga sekos (iš viso valdė 30 valdovų). Ankstyvieji valdovai suvienijo Tongatapu salą.
Ekspansija
thumb|left|Megalitas Haamonga a Maui Tikrieji ekspansionistiniai siekiai prasidėjo valdant 10-ajam Tui Tonga Momo ir jo sūnui Tuitatui (XII a.). Jie perkėlė sostinę į Heketą (šiaurės rytinėje salos pakrantėje) ir išplėtė savo valdas, užimdami kitas Tongos salyno salas ir buvusių Tui Manua ir Tui Pulotu teritorijas. Klestėjimo metu imperija valdė 3 mln. kv. km. vandenyno plotą nuo Saliamono salų vakaruose iki Niuės rytuose, ir gaudavo duoklę iš daugybės salų. Šios konfederacijos galia buvo paremta galingu laivynu.
XII–XIII a. laikotarpiu Tonga klestėjo ne tik politiškai, bet ir kultūriškai. Šiame laikotarpyje buvo sukurti brandžiausi Tongos paminklai – valdovų kapai langi Heketos mieste ir megalitas Haamonga a Maui. 12-asis Tui Tonga Talatama perkėlė sostinę paskutinį kartą į Mu'a prie vidinės lagūnos.
Krizė
Po Talatama mirties šalyje augo vidaus krizė, ir nebebuvo įmanoma išlaikyti talasokratijos vienybės. XIII a. viduryje nuo imperijos ėmė atskilti atskiros teritorijos. Pirmiausia tai buvo Samoa salos rytuose, kur įsitvirtino vietinė Malietoa dinastija. Pralaimėjimas jai stipriai pakirto Tongos galią, šalyje buvo pradėtos refomos, įkurti patarėjų (falefā) postai. Nepaisant to, per XV a. nepasitenkinimas Tui Tonga valdžia augo, buvo nužudyti 19, 22 ir 23 Tui Tonga. XV a. atskilo Valis ir Futuna salos šiaurėje.
1535 m. nužudžius 23-ajį Tui Tongą Takalaua, jo sūnus Kauulufonuafekai sėdo į sostą. Jis nukankino tėvo žudikus ir pradėjo reformas. Jo iniciatyva valdžia buvo padalinta tarp dvasinės ir pasaulietinės. Naujai įkurta institucija vadinosi Tui Haatakalaua, ir ją Kauulufonuafekai atidavė savo broliui Moungamotua. Ši institucija rūpinosi pasaulietiniu šalies gyvenimu, ir buvo realiai valdanti dinastija.
Tui Tonga, tuo tarpu, buvo beveik šimtmečiui išvyti iš šalies, ir priglaudė Samoa. Jie sudarydavo vedybines sąjungas su karališkosios giminės moterimis iš Samoa ir gana greitai perėmė vietos kultūrą. Kuomet 28-asis Tui Tonga Tapuʻosi grįžo į Tongos sostinę Mua, jo palikuonys išlaikė tik dvasinę valdžią ir nebesikišo į šalies politinį gyvenimą.
Tui Kanokupolu
1610 m., valdant 6-ajam Tui Haatakalaua (Moungatonga), valstybė buvo padalinta į dvi dalis. Mua mieste liko valdyti Tui Tonga ir Tui Haatakalaua (senosios dinastijos), o Hihifo regione (vakarinėje Tongatapu salos dalyje) įsikūrė valdovo sūnus Ngata. Jo pagrindinė gyvenvietė buvo Kanokupolu (šiaurės vakarinis salos iškyšulys), kur jis įkūrė naują dinastiją – Tui Kanokupolu. Nors visos trys dinastijos valdė paraleliai ir buvo pasidalinę pagrindinę salą į dvi dalis, ilgainiui realioje šalies valdžioje įsigalėjo Tui Kanokupolu. Šiuo laikotarpiu Tongą pasiekė stipri Samoa kultūros įtaka. XVII a. apsilankė europiečiai, tačiau Tonga išsaugojo savo suverenitetą.
1799 m. 14-asis Tui Kanokupolu Tukuaho buvo nužudytas, kas pradėjo valstybėje 50 metų pilietinį karą. Per jį buvo pabaigta tūkstantmetė Tui Tonga dinastija. Paskutinysis Tui Tonga Laufilitonga 1826 m. pralaimėjo karą ir jo titulas tapo visiškai nominalus. Tik 1845 m. 19-asis Tui Kanokupolu Tāufaʻāhau iš naujo suvienijo šalį. Jis panaikino Tui Tonga imperiją ir įkūrė Tongos karalystę.
Langobardų kalba
Langobardų kalba – išnykusi germanų genties langobardų kalba. Tikriausiai buvo artima senajai vokiečių aukštaičių kalbai arba buvo jos tarmė.
Tongos imperija
Administravimas
thumb|250px|Togatapu sala Nepaisant hegemonijos dydžio, pagrindinis šalies kultūrinis ir politinis centras buvo Tongatapu saloje, kurioje koncentravosi visos valstybės sostinės ir rezidavo visos trys dinastijos. Paprastai imperija dalijama į tris įtakos sferas:
Langobardų kalba
Istorija
Langobardams apgyvendinus Panoniją ir Italiją langobardų kalbą nurungė liaudies lotynų kalba ir maždaug XI a. langobardų kalba išnyko.
Tongos imperija
Valdovai
Tongos imperiją valdė trys paralelios valdovų linijos (dinastijos), turėję skirtingas funkcijas:
Langobardų kalba
Istorija
Yra išlikę runomis parašytų langobardiškų tekstų fragmentų: pasitaiko pavienių žodžių, asmenvardžių, bet nėra rišlių langobardiškų tekstų. Todėl apie kalbą maža ką begalima pasakyti.
Fonologijos duomenys
Esama antrojo (vokiečių aukštaičių) priebalsių pokyčio arba panašaus reiškinio požymių:
Morfologinis kalbos tipas
Kadangi neišlikę žymesnių langobardiškų tekstų, sunku daryti išvadas apie šios kalbos morfologiją. Tikriausiai ji labai nesiskyrė nuo senosios vokiečių aukštaičių kalbos morfologijos.
HD 66428 b
HD 66428 b – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 66428, esančią Vienaragio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 174,2 šviesmečio (53,4 parseko).
HD 66428 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 3,204 Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,17 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 2293,9 (±6,4) paros, jos orbitos spindulys – 3,467 av, o ekscentricitetas – 0,44 (±0,013). Dėl didelio orbitos ekscentriciteto HD 66428 b priskiriama vadinamiesiems ekscentriškiesiems Jupiteriams. Šios egzoplanetos nuotolis nuo žvaigždės, apie kurią skrieja, svyruoja nuo 1,70 av iki 4,66 av.
Sakatekas
Sakatekas reiškia:
Klemensas Vaitekūnas
Klemensas Vaitekūnas (1888 m. birželio 15 d. Vaineikiai, Joniškio valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1943 m. lapkričio 17 d. Altajaus kraštas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Antukas
Antukas  – ugnikalnis (stratovulkanas), esantis Čilėje, Bio Bijaus regione, netoli Siera Veljudos kalno, prie Lachos ežero pakrantėje. Patenka į Laguna de Lachos nacionalinį parką. Aukštis – 2979 m. Kalno papėdėje įrengtas slidinėjimo centras.
Klemensas Vaitekūnas
Biografija
Pradinį išsilavinimą įgijo latvių liaudies mokykloje. Baigė Mintaujos gimnaziją ir 1910 m. išlaikė brandos egzaminus. Mokėsi kunigų seminarijoje, tačiau kunigo šventinimų atsisakė. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakultetą.
Antukas
Pirmas šaltiniuose paminėtas Antuko išsiveržimas įvyko 1739 m., o paskutinis – 1911 m. Dabar ugnikalnis laikomas snaudžiančiu. 2013 m. balandžio mėnesį vietiniai gyventojai pranešė apie pastebėtą vulkano aktyvumą, taip pat vienas pilotas pranešė apie pelenus, sklindančius iš ugnikalnio. Vulkaninio aktyvumo centras Argentinoje ištyrė ir nustatė, jog iš vulkano kilo tik dujos ir garai.
Klemensas Vaitekūnas
Biografija
1919 m. išrinktas Joniškio valsčiaus tarybos pirmininku. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Mažojo Seimo metu grįžo į kariuomenę. Steigiamojo Seimo kadencijai pasibaigus tarnavo gydytoju Lietuvos kariuomenėje, 1925–1941 m. birželio mėn. Šiaulių apskrities gydytojas, taip pat turėjo rentgeno kabinetą Joniškyje, kur darydavo nedineles operacijas, gydydavo kaulų lūžimus. 1938 m. su žmona atstovavo Lietuvai Helsinkyje vykusiame Rotary suvažiavime.
Antukas
Kalno pavadinimas mapučių kalba reiškia „saulės vanduo“.
Klemensas Vaitekūnas
Biografija
1941 m. birželio 14 d. suimtas ir ištremtas į Altajaus kraštą.
Černigovo gubernija (Ukraina)
Černigovo gubernija – Ukrainos valstybės, vėliau Ukrainos TSR administracinis vienetas, įsteigtas 1918 m. vasario 27 d. Jis buvo paveldėtas iš Rusijos imperijos teritorinio suskirstymo sistemos, gyvavusios iki Pirmojo pasaulinio karo. Guberniją sudarė 18 apskričių.
Degustacija
miniatiūra|Degustacijai paruoštas maistas ir vynas miniatiūra|[[Someljė degustuoja vyną]] Degustacija (, 'ragauju') – aukštosios kulinarijos terminas, reiškiantis įvairaus maisto ir gėrimų atsargų ragavimą bei kritišką įvertinimą. Koncentruojamasi į skonio sistemą, pojūčius, išvaizdą, aukštos klasės kulinarijos meną.
Degustacija apima mažus porcijų pavyzdžius, paprastai 8 ir daugiau, paruoštus ar patikrintus ir patvirtintus vyriausiojo virėjo. Su maistu dažnai kartu degustuojamas ir derantis vynas.
Aš nužudžiau Rasputiną
Aš nužudžiau Rasputiną – 1967 m. sukurta biografinė drama apie įtakingo ir kontroversiško rusų dvasininko įtakingo valstybės veikėjo Grigorijaus Rasputino nužudymą. Filmas paremtas vieno iš nusikaltimo organizatorių bei vykdytojų Felikso Jusupovo atsiminimų knyga. Pats Jusupovas vertino filmo scenarijų ir davė jam pritarimą, o filmo įžangoje kartu su žmona yra rodomas kaip istorijos pasakotojas.
Juosta rodyta Kanų kino festivalyje.
Siužetas
Kunigaikštis Jususpovas grįžta į Sankt Peterburgą, kur pirmą kartą iš arti susitinka paslaptingą dvasininką Grigorijų Rasputiną, garsėjantį gebjimu gydyti žmones. Rasputinas jam pasirodo nemalonus žmogus, tačiau pažintis trunka trumpai, nes Jussupovas vėl išvyksta į užsienį.
Grįžęs po keleto metų, jis mato, kad Rasputinas įgauna vis daugiau valdžios bei įtakos, ypač tarp caro namiškių. Jo paties artimieji irgi žavisi dvasininku, tačiau yra ir tų, kuriems Rasputino veiksmai kelia nerimą. Dvasininkas dabar sprendžia ministrų paskyrimus bei kitus svarbius valstybės reikalus, tokiu būdu įgydamas nemažai priešų. Jis rodo palankumą Jusupovui, pastarasis tarsi sutinka su tokiu vaidmeniu, tačiau jo paties draugai bei aplinka mano, kad Rasputinas veda šalį į pražūtį. Vyksa karas ir sklando gandai, jog dvasininkas iš tiesų yra vokiečių agentas, specialiai kenkiantis valstybei. Jusupovas ir keli kiti karininkai, užsitikrinę Dūmos nario Vladimiro Puriškevičiaus paramą, nusprendžia nužudyti Rasputiną. Tam Jusupovas pakviečia jį į savo namus, kur pavaišina užnuodytu vynu bei pyragaičiais.
FC Edinburgh
Istorija
Klubas įkurtas 1966 m. Orginalusis Edinburgh City Football Club buvo įkurtas 1928 m., tačiau 1955 m. nutraukė savo veiklą.
2023 m. birželio mėn. pasikeitė klubo savininkai. Pranešta, kad grįžtama prie senojo pavadinimo ir klubas vadinsis Edinburgh City.
Argentinos ir Lietuvos santykiai
Argentinos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Argentinos ir Lietuvos.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės, 2022–2024 m. laikotarpiui išrinktos į Jungtinių Tautų Žmogaus teisių tarybą. Lietuvai atstovauja nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojantis Ispanijoje, Argentinai – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojanti Lenkijoje.
Argentinoje veikia lietuvių bendruomenė. Lietuvių bendruomenė Argentinoje – antra pagal dydį Pietų Amerikoje. 1961 m. Argentinoje (daugiausia Buenos Airėse) gyveno apie 45 000, 1998 – apie 40 000 lietuvių ir lietuvių kilmės argentiniečių, 2010 (surašymo duomenimis) – 371 lietuvis.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 30 Argentinos piliečių.
2012 m. buvo uždaryta ambasada Buenos Airėse. Buenos Airėse veikia Lietuvos garbės generalinis konsulatas.
Pirmieji kontaktai iki Lietuvos Respublikos įkūrimo
Pirmieji lietuviai į Argentiną atvyko XIX amžiuje. Tarp jų buvo bent du dalyviai kovose dėl Argentinos nepriklausomybės – Petras Dautantas ir inžinierius Robertas Adolfas Chodasevičius. 1899–1900 m. Argentinoje apsigyveno apie 50 šeimų iš Lietuvos. Dauguma lietuvių dirbo gyvulių skerdyklose, samdiniais žemės ūkio fermose.
Lietuviškos organizacijos pradėjo kurtis XX a pradžioje. 1909 m. Buenos Airėse lietuvių įkurta lietuvių darbininkų sąjunga „Lygybė“, nuo 1911 m. – savišalpos draugija „Diegas“, kuri 1914 metais perorganizuota į socialistų Literatūros kuopą. Vėliau kuopos vadovavimą perėmė lietuviai komunistai.
1909–1912 m. Rosarijuje veikė lietuviškas knygynėlis „Krivių Krivaitis“, 1912 m. vietoj jo – savišalpos draugija „Aušros žvaigždė“, kuri rėmė spaudą ir išlaikė biblioteką. 1909 m. Berise įkurta savišalpos draugija „Vargdienis“ (nuo 1944 m. – Lietuvių savišalpos ir kultūros draugija „Nemunas“). 1914 metais Buenos Airėse įkurtas Susivienijimas lietuvių Argentinoje (2018 m. duomenimis, dar veikiantis). Tais pačiais metais Berise kairieji lietuviai, kuriems prijautė nemaža lietuvių išeivių į Argentiną dalis, įkūrė Lietuvių socialistų sąjungą (ši 1920 m. perorganizuota į Lietuvių komunistų sąjungą), 1916 metais – „Draugiją šelpimui lietuvių, nukentėjusių nuo karės ir Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos Buenos Airių kuopą“. I pasaulinio karo išvakarėse Argentinoje gyveno apie 5000 lietuvių.
Santykiai 1918–1940 m.
Argentina Lietuvą de facto pripažino 1921 m. kovo 24 d., tačiau de jure pripažinimo data yra nežinoma.
1924–1931 metais kilo nauja lietuvių imigracijos į Argentiną banga ir 1933 metais lietuvių skaičius Argentinoje išaugo iki 35 000. Lietuviai telkėsi miestuose, dauguma apsigyveno Buenos Airių provincijoje, kiti – Berise, Kordoboje, Santa Fė ir kitur. 1924 metais Buenos Airėse įsikūrė Lietuvių darbininkų apšvietos draugija Argentinoje (nuo 1926 m. – Lietuvių darbininkų apšvietos draugija Pietų Amerikoje), 1926 – Argentinos lietuvių darbininkų spaudos bendrovė „Rytojus“ (nuo 1927 m. leido savaitraštį Rytojus), Kordoboje – lietuvių draugija „Neptūnas“. 1926 metais Lietuvos vyriausybės pastangomis įkurta savišalpos ir kultūros draugija „Lietuva“, Tautininkų sąjunga, Argentinos lietuvių jaunimo draugija, Lietuvių centras (dabar vadinamas Argentinos lietuvių centru). 1928 m. Buenos Airėse įkurta Lietuvių darbininkų savišalpos kultūrinė draugija. Po 1930 m. perversmo lietuviškos socialistų ir komunistų organizacijos uždarytos, nemažai narių suimta. 1931 metais įkurta lietuvių katalikų savišalpos ir kultūros draugija „Mindaugas“ (2018 m. duomenimis, veikia iki šiol ) ir lietuvių katalikių moterų draugija „Birutė“. 1931–1949 Argentinos sostinėje veikė Lietuvių liaudies teatras. 1934 m. Rosarijuje įkurta lietuvių darbininkų ekonominė draugija „Lietuva“, 1933 metais Santa Fė – Lietuvių darbininkų literatūros rėmėjų ir platintojų ratelis ir 1936  m. – lietuvių draugija „Vienybė“. 1936 metais Buenos Airėse įkurta kooperatinė spaudos bendrovė „Talka“. Ši steigė bibliotekas, leido lietuviškus leidinius, rengė vakarus.
Tui Tonga
thumb|250px|Langi - Tui Tonga dinastijos kapas Tui Tonga – Tongos imperijos valdovų dinastija ir titulas, naudotas nuo X a. iki 1865 m. Nuo XV a. tai buvo daugiau religinis titulas. Iš šios dinastijos kilo Tongos didikų giminė Kalaniuvalu.
Argentinos ir Lietuvos santykiai
Santykiai 1918–1940 m.
1936 m. Argentinoje lankėsi lietuvių keliautojas ir žurnalistas Matas Šalčius. Buenos Airėse kurį laiką leido laikraštį „Išvien“.
Tui Tonga
Tui Tonga buvo laidojami specifiniuose kapuose – langi.
Sąrašas
Tui Tonga sąrašas atkuriamas remiantis žodine tradicija. Tradiciškai laikoma, kad buvo 39 Tui Tonga, nors egzistuoja ir sąrašų variantai, išvardijantys 48 valdovus.
Argentinos ir Lietuvos santykiai
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
1940 m. liepą dėl Lietuvos sovietinės okupacijos Kazimieras Graužinis įteikė protesto notas Argentinos vyriausybei. 1946 m. pabaigoje Argentina suspendavo diplomatinius santykius su Baltijos šalimis, dėl ko Argentijoje rezidavęs Kazimieras Graužinis 1947 m. perkėlė pasiuntinybę į Urugvajaus sostinę Montevidėją.
1940 m. SSRS okupavus Lietuvą įkurtas Lietuvai išlaisvinti centras Argentinoje, kurį sudarė remiantys nepriklausomybę veikėjai ir draugijų atstovai. Centras rengė tautinių švenčių minėjimus, siuntė memorandumus Argentinos ir kitų Pietų Amerikos šalių vyriausybėms, padėjo lietuviams atvykti iš Europos ir įsikurti Argentinoje. 1947 m. šis centras įsteigė Lietuvių emigrantinį komitetą. 1941–1942 m. lietuviai vienuoliai marijonai Aveljanedoje pastatydino Aušros vartų bažnyčią ir įsteigė parapiją, nuo 1948 m. pradėjo leisti dvisavaitinį laikraštį „Laikas“. 1946–1951 m. kilo nauja lietuvių imigracijos banga, imigrantams daugiausiai atvykstant iš Vokietijos karo pabėgėlių stovyklų. 750 žmonių apsigyveno daugiausia Buenos Airių apylinkėse – Aveljanedoje, Lanuse, Adrogėje. Atvykusieji atgaivino lietuvių visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą. 1947 metais per Libertad, o 1948–1972 m. per Mitre radijo stotis buvo lietuviškai transliuojama pusvalandžio trukmės laida „Lietuvos aidai“. 1950 metais įsikūrė Argentinos lietuvių bendruomenė. 1954 m. Rosarijuje įkurta Šv. Kazimiero parapija, antroji lietuviška parapija Argentinoje. 1955 metais Aveljanedoje įkurtas Tautinis lietuvių muziejus. XX a. 6–7 dešimtmetyje į SSRS okupuotą Lietuvą iš Argentinos grįžo (reemigravo) keli šimtai kairiųjų, daugiausia komunistinių, pažiūrų lietuvių. Dalis jų sovietinės Lietuvos santvarka nusivylė ir bandė vėl vykti į Argentiną, bet sovietų okupacinė valdžia nebeleido.
Nuo 1956 metų visų lietuviškų organizacijų veiklą koordinuoja Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos taryba (2019 metais jos pirmininku yra Chuanas Ignasijus Furmentas Kalvelis). 1964 m. Adrogėje įsikūrė Lietuvių senelių židinys, o 1976 m. – Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga (dar veikia).
Santykiai po 1991 m.
thumb|Politinės konsultacijos tarp Argentinos ir Lietuvos Šv. Martyno rūmuose. Tarp dalyvių — Argentinos deputatai ir ambasadorius [[Daniel Raimondi|Danielis Raimondis ir Lietuvos ambasadorius Darius Skusevičius.]] thumb|Lietuvos prezidentas [[Valdas Adamkus, tuometė pirmoji ponia Alma Adamkienė susitinka su Argentinos prezidente Cristina Fernández de Kirchner ir Cheneral San Marino partido meru Rikardu Ivoskumi.]]
Naujos lietuviškos organizacijos steigtos ir po Lietuvos nepriklausomybės. Neilgai trukus po nepriklausomybės paskelbimo, 1991 metais, Argentinoje buvo įsteigtas Lietuvos informacinis biuras. 1998 m. Rosarijuje įsteigta kunigo Juozo Margio draugija. Argentinoje vyksta Pietų Amerikos lietuvių ir Pietų Amerikos lietuvių jaunimo kongresai.
Pasirašyta Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Argentinos Respublikos Vyriausybės sutartis dėl investicijų skatinimo ir abipusės apsaugos (1996 m.), Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Argentinos Respublikos Vyriausybės susitarimas dėl vizų panaikinimo asmenims, turintiems piliečio pasus (2003 m.), Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Argentinos Respublikos Vyriausybės susitarimas dėl vizų režimo panaikinimo asmenims, turintiems diplomatinius ir oficialiuosius ar tarnybinius pasus (2003 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo, turizmo ir sporto srityse (2008 m.), Lietuvos Respublikos ir Argentinos Respublikos susitarimas dėl ekonominio bendradarbiavimo (2018 m.)
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
thumb|[[Fabricio Oberto (7 numeris) žaidžia prieš Liną Kleizą Argentinos ir Lietuvos rinktinių susitikime 2010 m. vykusiame pasaulio krepšinio čempionate.]] Lietuvių kalba išleista Rikardo Guiraldeso, Chulijo Kortasaro, Alfredo Varelos romanų, Chorchės Luiso Borgeso novelių, periodikoje ir rinktinėje „Lotynų Amerikos novelės“ (išleista 1982 metais) išspausdinta Argentinos rašytojų kūrinių.
Gausi lietuvių bendruomenė skyrė daug dėmesio knygų ir periodinės spaudos leidybai. Pirmąją lietuvių spaustuvę apie 1913 m. įsigijo Juozas Pauga (išspausdino lietuvių dainų ir 1916 m. – paties parengtą Lietuvos istoriją Historia antiqua de los Lithuanos). Pirmosios lietuviškos knygos buvo išspausdintos tarpukariu, išaugus naujų imigrantų skaičiui. 1929 m. išleistas P. Sikerio „Ispanų kalbos vadovėlis“, 1933 m. – Juozo Barystos „Lietuvių–ispanų žodynas“, 1934 m. – Teodoro Daukanto „Kelio į Vilnių beieškant“, 1935 m. – Antano Vilučio eilėraščių rinkinys „Iš buities grabo“. Įkurtos kelios spaustuvės, leidusios knygas lietuviams „Laikas“ (nuo 1952 m.), „Argentinos lietuvių balsas“ (nuo 1953). 1948 m. išleista J. Manto knyga „Lietuva bolševikų okupacijoj“, 1963–1968 m. leistas periodinis leidinys „Lietuviai Argentinoje“, 1964 m. – Andriaus Jakubausko „Susivienijimas lietuvių Argentinoje“. Argentinos leidyklose ispanų kalba išleista: 1943 m. – Antano Vaičiulaičio „Lietuvių literatūros istorija“, 1954 m. ir 1961 m. – Juozo Mačernio kūryba, 1968 m. – Algirdo Gustaičio „Lietuvos kovos dėl laisvės“, 1975 m. – Vincento Brizgio „Katalikų bažnyčia Lietuvoje“, 1985 m. – Nijolės Sadūnaitės atsiminimai. 1927–2002 m. laikotarpiu leista 14 periodinių leidinių lietuvių kalba.
Tarp Kauno ir San Martino ir tarp Alytaus ir Cheneral San Martino sudaryta miestų partnerystės sutartis.
Lietuvos ir Argentinos vyrų futbolo rinktinės 1999 m. žaidė draugiškas rungtynes Argentinoje. Rungtynės pasibaigė lygiosiomis. Lietuvos ir Argentinos vyrų krepšinio rinktinės buvo ne kartą susitikusios tarptautinėse varžybose.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Argentinos siekė 36,6 mln. eurų, o Argentina buvo 63-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse dominuoja importas iš Argentinos į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Argentina yra 70-a (investicijos siekia 90 tūkst. eurų). Informacija apie Lietuvos tiesiogines investicijas Argentinoje nenurodyta.
Argentinos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai argentiniečiai
11 Argentinos piliečių yra apdovanoti Lietuvos valstybiniais apdovanojimais. Žemiau pateikiamas apdovanotųjų sąrašas:
Plinkaigalio kapinynas
Plinkaigalio kapinynas – kapinynas Lietuvoje, Kėdainių rajone, Šušvės kairiajame krante, Plinkaigalio kaimo kalvoje.
Rasti 4 žirgų griaučiai, 361 nedegintas ir 8 degintiniai žmonių kapai. Griautiniai kapai datuojami V–VI a. (keliolika III–IV a., 4 – vėlyvojo neolito, t. y., III tūkstm. pr. m. e. pab.), degintiniai – VII a., žirgų kapų amžius neaiškus. Rastos gausios V–VI a. įkapės: ylos, peiliai, pjautuvai, įmoviniai kirviai, kalavijai, kovos peiliai, sidabru kaustyti ragai, apavo liekanos, žalvariniai ar sidabriniai papuošalai (segės, apyrankės, antkaklės; rasta viena paauksuota segė, kita – simetriška, Pietų Europos kilmės).
Plinkaigalio kapinyną 1977 m. tyrinėjo Vilniaus pedagoginio instituto archeologai, vadovaujami Eugenijaus Jovaišos, 1978–1984 m. – Istorijos instituto mokslininkai, vadovaujami Vytauto Kazakevičiaus. Kapinynas apardytas. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.
Frydrichas Hessen-Kassel
Frydrichas III Hessen-Kassel (1747 m. rugsėjo 11 d., Kaselis – 1837 m. gegužės 20 d., Kaselis) – Hesen-Kaselio princas. Heseno giminės, nevaldančios šakos pradininkas. Danijos generolas.
Princo Frydricho II Hessen-Kassel ir princesės Marijos Hanoverės jaunesnysis sūnus.
Šeima ir vaikai
1786 metų gruodžio 2 d. Frydrichas vedė princesę Karoliną Nassu-Uzingen, kunigaikščio Karolio Vilhelmo Nasau-Uzingen ir Karolinos Leiningen-Dagsburg-Geidensheim dukteį. Toje santuokoje gimė:
Erelio lizdas
Erelio lizdas (, angliakalbėse šalyse vadinamas ) − buvęs Vokietijos nacionalsocialistinės darbininkų partijos reprezentacinis kalnų namas, pastatytas 1938 m. Šiuo metu ši vieta yra naudojama kaip kalnų karčiama, kurioje yra įrengta ir paroda apie pastato istoriją. Pastatas stūkso 1834 metrų aukštyje šalia Kėlštaino kalno viršūnės (jos aukštis 1881 m). Šis pastatas administraciškai priklauso Berchtesgadeno miestui, esančiam Bavarijoje (Vokietija), šalia Austrijos sienos.
Norint patekti į pastatą, reikia važiuoti Kėlštaino keliu ir juo kilti apie 800 metrų. Pakilus reikia eiti tuneliu iki auksinės spalvos lifto ir juo dar kilti 124 metrus arba kopti takeliais.
Kazimieras Narbutas
Kazimieras Narbutas (, tikroji pavardė Danielius Narbutas, 1738 m. sausio 3 d. Dokudava arba Kruopa, Lydos apskritis – 1807 m. kovo 17 d. Radivoniškės, Lydos apskritis) – Lietuvos ir Lenkijos filosofas.
Biografija
Gimė vidutinio bajoro, aktyviai dalyvavusio krašto politiniame gyvenime, šeimoje. 1755 m. stodamas į pijorus gavo Kazimiero vardą. 1755–1757 m. studijavo Pinsko apskrities Lubiešovo pijorų seminarijoje, 1757–1759 m. Dombrovicų (dab. Dubrovicai, Rovno sritis, Ukraina) pijorų kolegijoje. Baigęs žemesniąją pijorų mokyklą, 1759 m. jis įstojo į Vilniaus pijorų kolegiją, kurioje studijavo filosofiją, matematiką, užsienio kalbas. Pijorų mokyklos pasaulietiniams mokslams buvo palankesnės negu jėzuitų – prie savo mokyklų pijorai kūrė bibliotekas, laboratorijas, botanikos sodus. Tai buvo viena iš priežasčių, dėl kurių Narbutas, baigęs Vilniaus pijorų kolegiją, užuot studijavęs Vilniaus akademijoje išvyko mokytis į užsienį. Ketverius metus Romoje jis klausėsi filosofijos, teologijos ir kitų mokslų paskaitų. 1761 m. įšventintas kunigu.
Nuo 1764 m. Dombrovicų pijorų kolegijos filosofijos, istorijos, retorikos, prancūzų kalbos dėstytojas, kolegijos rektorius. 1767–1771 m. Vilniaus pijorų kolegijos dėstytojas, rektorius, kurį laiką vadovavo Vilniaus pijorų spaustuvei. 1772–1774 m. lankėsi Prancūzijoje, gyveno Paryžiuje, bendravo su prancūzų švietėjais, lankėsi Vokietijoje. 1774–1794 m. gyveno Varšuvoje, dirbo Edukacinės komisijos vadovėlių rengimo draugijoje, rūpinosi, kad vadovėliai atitiktų naujųjų amžių dvasią, švietimo reikalavimus. Krokuvos akademija jam suteikė teisės mokslų daktaro laipsnį.
Mėgo poeziją, pats parašė nemažą pluoštą eilėraščių, dažnai juos spausdino nenurodydamas pavardės.
Mokslinė veikla
Filosofijoje ir logikoje rėmėsi idėjomis, kurias skleidė Renė Dekartas, Kristianas Volfas, Antonijus Genovezis. Jo netenkino scholastinė natūrfilosofija. Jį domino teorinės filosofijos problemos ir gamtos mokslai. Teigė samprotavimų laisvę, sveikojo proto, kuriuo pagrįsta filosofijos laisvė ir religijos sambūvį. Sekdamas Šviečiamojo amžiaus vyraujančia ribota nuostata, logiką traktavo kaip pažinimo teoriją, grindžiamą psichologiniais elementais. Abejonę laikė būtina pažinimo dalimi. Pabrėžė patyrimo vaidmenį – daiktų požymiai randami patyrimu ir indukciškai apibendrinami. Mąstymo klaidų ieškojo ir socialinėje tikrovėje. Etiką apibrėžė kaip prigimtinės moralės teoriją, politiką – kaip prigimtinės teisės teoriją, jas laikė dorovinio ir pilietinio atsinaujinimo teoriniu pagrindu. Ekonomines reformas siūlė įgyvendinti taikant gamtos mokslus.