cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buvė
250px|thumb|right|Pietrytinė Buvė salos pakrantė, 1898 m. paveikslas 250px|thumb|right|Buvė salos Valdivijos kyšulys Buvė Sala (Bouvetøya) – negyvenama vulkaninės kilmės sala Pietų vandenyne, 2600 km į pietvakarius nuo Gerosios vilties kyšulio. Priklauso Norvegijai. Sala paskelbta gamtos rezervatu.
Limfocitinis choriomeningitas
Ligos profilaktika – kontakto su graužikų ekskrementais ir skysčiais vengimas. Užsikrėtimas nuo namuose auginamų graužikų labai retas.
Buvė
Geografija
Salos plotas siekia vos 49 km². Buvė yra viena labiausiai izoliuotų salų žemėje. Nuo artimiausios sausumos, Karalienės Mo Žemės Antarktidoje nutolusi 1300 km, nuo Pietų Sandvičo salų 1900 km, o nuo artimiausios gyvenamos vietos, Pietų Afrikos Respublikos pietinių pakrančių – 2600 km. 89 % jos paviršiaus dengia ledas. Visose salos pusėse stūksančios stačios uolos itin apsunkina išsilaipinimą krante.
Naujoji gadynė (Filadelfija)
Naujoji gadynė – JAV lietuvių socializmo teorijos, mokslo, literatūros mėnesinis žurnalas, ėjęs 1916 m. birželio mėn. – 1917 m. spalio mėn. Filadelfijoje.
Buvė
Geografija
Aukščiausia salos viršūnė – Olafo kalnas (Olavtoppen), iškilęs virš jūros lygio 780 m.
Mohi slėnio mūšis
Pasekmės
Vengrijoje likę kariai pradėjo partizaninį karą prieš mongolus. Dauguma civilių atsitraukė į vietoves, sunkiau pasiekiamas mongolų kavalerijai.
Naujoji gadynė (Filadelfija)
Istorija
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Jurgis Baltrušaitis, Nikolajus Bucharinas, A. Herman, Kleopas Jurgelionis, P. Kurkulis, Vincas Paukštys, Leonas Prūseika, Jonas Smelstorius, Jonas Vireliūnas, Žemaitė ir kt.
Mohi slėnio mūšis
Pasekmės
Mongolai pradėjo sistemingą krašto plėšimą. Viso jų okupacijos metu žuvo maždaug pusė vengrų populiacijos. Kai jie galiausiai atsitraukė dėl chano Ugedėjaus mirties, Bela IV grįžo į šalį. Vos po metų atsikariavo iš austrų tris atiduotas grafystes, ir pradėjo statyti tvirtoves, rinkti armijas bei kitaip ypač rimtai ruoštis galimam mongolų sugrįžimui. Šie pasiruošimai labai pravertė, kai 1284 m. Aukso ordos chanas Nogajus bandė pulti Vengriją ir buvo atremtas. Šiuo metu Bela IV Vengrijoje yra dažnai vadinamas „antruoju Vengrijos įkūrėju“, tiek dėl savo ankstesnių reformų, tiek dėl karinio krašto sustiprinimo ir antrosios mongolų invazijos atrėmimo, bei šalies atgaivinimo po milžiniškų nuostolių pirmajame kare su mongolais.
Buvė
Istorija
Salą 1739 m. sausio 1 d. atrado prancūzų jūrininkas Žanas Batistas Šarlis Buvė de Lozeras (Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier), tačiau joje neišsilaipino. Vėliau saloje ilgą laiką niekas nesilankė. XIX a. pr. ją kelis kartus buvo pasiekę britų ruonių medžiotojai bei amerikiečių jūrininkas Bendžaminas Morelas. 1927 m. salą pasiekė norvegų ekspedicija, vadovaujama Hjalmaro Riserio-Larseno ir paskelbė Norvegijos valda. 1930 m. Britanija, kuri turėjo pretenzijų į salą, pripažino ją Norvegijai. 1971 m. suteiktas gamtos rezervato statusas.
Sala visiškai negyvenama. Joje ilgą laiką nebuvo jokių bazių ar mokslinių tyrimo stočių, tik automatinė meteorologinė stotis (nuo 1977 m.). 1996 m. pastatyta Norvegijos poliarinio instituto stotis (2014 m. perstatyta).
Tošihiro Aojama
Tošihiro Aojama (, g. 1986 m. vasario 22 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Puatjė
Puatjė – miestas Puatu-Šarantose, vakarų Prancūzijoje. 88 tūkst. gyventojų (2018m.). Per miestą eina Paryžių ir Bordo jungiantys greitasis geležinkelis ir automagistralė, veikia vietos oro uostas. Išplėtota elektronikos, elektrotechnikos, aviacijos, stiklo, gumos, medienos apdirbimo, tekstilės, poligrafijos, maisto pramonė. Vienas seniausių Prancūzijoje – įkurtas 1431 m. universitetas, kelios kitos aukštosios mokyklos. Veikia 1987 m. įkurtas Aukštųjų technologijų pramogų parkas, botanikos sodas. Plėtojamas turizmas.
Istorija
Senovės Romos laikais dabartinėje miesto vietoje buvo Pictavium gyvenvietė. II a. tapo romėnų Akvitanijos provincijos centru. V a. tapo vestgotų karalių rezidencija. 507 m. mūšyje prie Puatjė frankų karalius Chlodvigas sumušė vestgotus visa tuometinė pietų Galija atiteko frankams. 732 m. spalio 10 d. Puatjė mūšyje Karolis Mertelis sustabdė arabų skverbimąsi į Europą. Nuo 950 m. tapo Akvitanijos kunigaikštystės centru. 1152 m. Eleonorai Akvitanietei ištekėjus už Anžu grafo Henriko Plantageneto, Puatjė atiteko Anglijai. XIII a. pr. miestą atkariavo Prancūzija. 1356 m. šalia miesto įvyko Šimtamečio karo Puatjė mūšis. 1372 m. Prancūzija vėl susigražino miestą. Puatjė labai nukentėjo per XVI a. religinius karus. XIX a. mieste suklestėjo pramonė. Antrojo pasaulinio karo metais miestą buvo užėmusi Vokietija. Pokario metais miestas buvo svarbus JAV kariuomenės logistikos centras.
Architektūra
Mieste išliko IV a. gynybinių įtvirtinimų ir akveduko liekanos, daug Merovingų architektūros pastatų: vienas seniausių krikščioniškų statinių Prancūzijoje – IV a. šv. Jono Krikštytojo baptisterija, į Pasaulio paveldo sąrašą 1998 m. įtraukta šv. Hilarijaus bažnyčia. Senamiestyje gausu romaninių bažnyčių – šv. Jono Montierneufo, Didžiosios Dievo Motinos, miesto globėjos – frankų karaliaus Chlotero I sutuoktinės šv. Radegundos bažnyčios, gotikinė šv. Petro katedra ir Kunigaikščių rūmai, neorenesansinė miesto rotušė, išliko daug XV – XIX a. gyvenamųjų pastatų.
Li Bai
thumb|200px|Li Bai Li Bai (arba Li Po, kin.: 李白; pinyin: Lǐ Bái / Lǐ Bó, 701–762 m.) – kinų poetas. Jis kartu su Du Fu laikomas vienu iškiliausių kinų poetų Kinijos literatūros istorijoje. Apie 1100 jo poemų ir eilėraščių išliko iki šių dienų.
Li Bai poeziją Europai pristatė jėzuitų misionierius Pekine Žanas Žozefas Mari Amiotas 1776–1797 m. laikotarpiu. Daugiau vertimų į prancūzų kalbą paskelbė Sent Deniso Hervėjaus markizas Mari Žanas Leonas 1862 m. savo leidinyje Poésies de l'Époque des Thang.
Fledžinskas
Fledžinskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Fledžinskienė (ištekėjusi moteris) ir Fledžinskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Juzumai
Juzumai – kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, į šiaurę nuo Darbėnų.
Geografija
Didelę žemių dalį užima Linkių miškas. Per kaimą eina keliai Darbėnai–Laukžemė ir Juzumai–Būtingė, o palei pietrytinį pakraštį – Kretingos–Skuodo geležinkelis.
Istorija
Įkurtas apie 1926 m. išparceliuoto Darbėnų dvaro žemėse, išdalintose kumečiams, bežemiams ir Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams. Iki 1944 m. buvo seniūnijos, iki 1954 m. – Juzumų apylinkės centras.
1941 m. liepos-rugsėjo mėn. Juzumų seniūnijos gyventojai nukentėjusiems nuo bolševizmo sušelpti paaukojo 371,73 rublio. XX a. antroje pusėje pietinė ir pietrytinė kaimo žemių dalis prijungta prie Darbėnų miestelio.
Juzumuose veikia Kretingos miškų urėdijos Darbėnų girininkijos daigynas. Jame 2004 m. įrengta daigų laistymo sistema, 2008–2009 m. pastatyta 640 m² ploto sodinukų saugykla, kurioje yra sodinukų šaldytuvas, sandėlis, rūšiavimo patalpos, garažas ir Darbėnų girininkijos administracinės ir buitinės patalpos.
Kietojo kūno lazeris
thumb|250px|Vienas iš kietojo kūno lazerio pavyzdžių – [[Nd:YAG lazeris.]] |thumb|250px|[[Titano safyro lazeris, spinduliuojantis 800 nm bangos ilgio šviesą; žalia šviesa – išsklaidytas kaupinimo pluoštas.]] thumb|200px|Aktyvusis lazerio elementas –– Nd:YAG strypas. thumb|200px|Aktyvusis lazerio elementas – [[rubinas|rubino strypas.]] Kietojo kūno lazeris – lazeris, kurio aktyvioji terpė yra kietasis kūnas. Spinduliuoja nuo 170 nm iki 7,2 μm bangos ilgio šviesą. Puslaidininkiniai lazeriai kartais taip pat priskiriami kietojo kūno lazeriams, tačiau dėl skirtingo užpildos apgrąžos sudarymo mechanizmo (leidžiant elektros srovę, o kietojo kūno lazeriuose kaupinimas – optinis) laikomi atskira lazerių rūšimi. Pirmajame 1960 m. pademonstruotame lazeryje aktyvioji terpė buvo rubinas. Šiuo metu vienas populiariausių tokio tipo yra YAG lazeris , o keičiamo bangos ilgio – titano safyro lazeris.
Kietojo kūno lazeriams taip pat priklauso plonojo disko ir šviesolaidinis lazeriai.
Aktyvioji terpė
Paprastai kietojo kūno lazerių aktyvioji terpė yra dielektrinės kristalinės ar amorfinės (stiklas) medžiagos, kuriose įterpta priemaišinių jonų: retųjų žemės elementų (pvz., neodimio, erbio) ar pereinamųjų metalų (pvz., chromo, titano). Šių priemaišinių jonų, vadinamų aktyvatoriais, energijos lygmenų sistema naudojama užpildos apgrąžai gauti, kadangi dažniausiai jų vidinės orbitalės nėra iki galo užpildytos, o sužadintos būsenos nėra taip tampriai susietos su fononais (kristalinės gardelės virpesiais). Vienos svarbiausių šių jonų spektrinių linijų atitinka elektronų šuolius tarp 4f-4f, 4f-5d ir 3d-3d elektronų lygmenų.
Kristalinė terpė
Aktyviosios terpės kristalai dažniausiai būna monokristalai. Palyginti su stiklais, kristalai paprastai turi didesnius šuolių skerspjūvius, mažesnę sugerties ir spinduliavimo juostą. Pgrindinis kristalinių terpių minusas – brangi jų gamyba, kadangi kokybiško monokristalo auginimas yra pakankamai sudėtingas technologinis uždavinys.
Kai kurie kristalai, naudojami šio tipo aktyviajai terpei sudaryti: itrio aliuminio granatas (Y3Al5O12, sutr. YAG), itrio ortovanadatas (YVO4), itrio ličio fluoridas (LiYF4, sutr. YLF), kai kurie volframo junginiai su oksidais, safyras, rubinas, cinko chalkogenidai, forsteritas ir kt.
Stiklinė terpė
Stiklinė aktyvioji terpė su priemaišomis turi kelis kartus platesnes sugerties ir spinduliavimo juostas (dėl to stiprinimas yra mažesnis, o generavimo slenkstis – didesnis). Šį išplitimą lemia mikroskopinės tvarkos nebuvimas. Dėl tos pačios jų šiluminis laidis yra mažas. Tai ypač aktualu didelės galios lazeriams, kadangi tai gali lemti terpės suardymą ar termolęšių susidarymą, kuris mažina generuojamo pluošto kokybę.
Šiuo metu dažniausiai naudojami fosfatiniai stiklai. Pirmąjį lazerį su stiklo terpe (legiruota neodimiu) 1961 m. pademonstravo E. Snitzer.
Garšvėnai (Videniškiai)
Garšvėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Videniškius, prie kelio Dubuožiai–Girteikiškis.
Istorija
1645 m. Garšvėnai priklausė Videniškių dvarui. Kaime buvo Jokūbėliškių vienkiemis (Jakubeliszki). 1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. 1696 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje užrašyta forma Garšviškės. XVII–XVIII a. dokumentuose kaimo vardas dažnai rašomas Gaišvėnai (Goyszwiany).
Spaudos kontrolės valdyba
Spaudos kontrolės valdyba įsteigta 1990 m. prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos. Nuo 1992 m. kovo 17 d. ji veikė prie LR teisingumo ministerijos.
Funkcijos
Spaudos kontrolės valdyba registravo visus besisteigiančius laikraščius, žurnalus, biuletenius, leidyklas, radijo, televizijos stotis, videostudijas, naujienų agentūras bei kitas visuomenės informavimo priemones. Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę atsisakyti įregistruoti visuomenės informavimo priemonę, jeigu pareiškime buvo nurodyti ne visi reikalingi arba neteisingi duomenys, jeigu ją registruoja neveiksnus asmuo arba laisvės atėmimu už sunkų nusikaltimą baustas asmuo, arba jeigu jau egzistavo visuomenės informavimo priemonė tokiu pačiu pavadinimu, arba pareiškėjas nesumokėjo valstybinio mokesčio.
Spaudos kontrolės valdyba taip pat prižiūrėjo, kaip visuomenės informavimo priemonės laikėsi 1990 m. priimto Lietuvos Respublikos spaudos ir kitų masinės informacijos priemonių įstatymo. Už šio įstatymo 6 straipsnio nesilaikymą Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę sustabdyti ir net nutraukti visuomenės informavimo priemonių veiklą, jeigu per vienerius metus Valdyba tris kartus įspėjo leidėją. Veikla galėjo būti nutraukta, jei informacijos priemonė šiurkščiai pažeidė įstatymą ir tai sukėlė ar galėjo sukelti sunkias pasekmes, jei ji nedirbo ilgiau kaip vienerius metus. Informacijos priemonės veiklą buvo galima nutraukti ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo tos dienos, kai atsirado anksčiau paminėtos aplinkybės. Veikla buvo laikoma nutraukta, jeigu leidėjas per 10 dienų neapskundė Spaudos kontrolės valdybos sprendimo teismui.
Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę nagrinėti bylas ir skirti nuobaudas pagal Administracinių teisės pažeidimų kodeksą už neregistruotų visuomenės informavimo priemonių gamybą ir platinimą, už griežtos apskaitos dokumentų blankų spausdinimo taisyklių pažeidimus, už visuomenės informavimo priemonių paskelbtos informacijos saugojimo taisyklių pažeidimus bei už reklamos, kuri yra draudžiama, skelbimą visuomenės informavimo priemonėse.
Spaudos kontrolės valdyba iki 1996 m. nutraukė kelių laikraščių veiklą ir pareiškė įspėjimus per 700 kartų – daugiausia už žurnalisto etikos pažeidimus, nors Lietuvoje nebuvo oficialiai priimto Žurnalisto etikos kodekso. Spaudos kontrolės valdyba visuomenės informavimo priemonėms realiai žalos daug nepadarė. Tačiau tai, kad laikraštį, žurnalą, radijo ar televizijos stotį už pažeidimus turėjo teisę bausti, sustabdyti ar net nutraukti jos veiklą ne teismas, o atskiras valdininkas, nesiderino su šiuolaikiniais spaudos laisvės principais. 1990–1996 m. Spaudos kontrolės valdybos viršininkai buvo Viktoras Baublys ir Šviedrys Vipartas.
Informacijos apdorojimo sistema
Informacijos apdorojimo sistema (IAS) - sistema, sudaryta iš vienos arba kelių duomenų apdorojimo sistemų, įstaigos automatizavimo įrenginių, ryšio įrenginių ir panašiai, atlikti informacijos apdorojimą.
Informacijos apdorojimo sistemą reikėtų skirti nuo informacinės sistemos, nes informacijos apdorojimo sistema yra tik sudėtinė informacinės sistemos dalis.
Informacijos apdorojimo sistemą priima pradinę informaciją, ją apdoroja ir pateikia kita forma.
Informacijos apdorojimo sistemą sudaro keturi pagrindiniai funkciniai vienetai:
Įvesties funkciniame vienete informacijos apdorojimo sistema priima infomaciją ją konvertuoja į duomenis ir paprastai išsaugo atminties įrenginyje.
Išvesties funkciniame vienete informacijos apdorojimo sistema ima atminties įrenginyje saugomus jau apdorotus duomenis ir juos konvertuoja į informaciją.
Jeruzalės šventykla
thumb|right|275px|[[Saliamonas|Saliamono Šventyklos planas]] thumb|275px|[[Erodas I Didysis|Erodo Šventyklos planas]] thumb|275px|Šventyklos sugriovimas vadovaujant [[Titas|Titui (Francesco Hayez (1791–1882) paveikslas)]] thumb|275px|right|Sugriauta [[Jeruzalės Šventyklos vieta ]]
Jeruzalės šventykla (Šventoji šventykla;  Bet HaMikdaš) – karaliaus Saliamono Jeruzalėje prieš maždaug 3000 metų pastatyta šventykla. Šventykla turėjo pakeisti Mozės tabernakulį – laikinąją palapinę, kurioje iki tol žydai aukojo savo aukas. Prie Jeruzalės šventyklos statybos prisidėjo ir karalius Dovydas, Saliamono tėvas, kuris prieš mirtį parūpino daug statybinių medžiagų statyboms. Senajame Testamente teigiama, kad pats karalius Dovydas negalėjo Jeruzalėje pastatyti Šventyklos, nes jam Dievas to neleido dėl per didelio nužudytų priešų skaičiaus.
Pastatymas, sugriovimas ir atstatymas
Pirmiausia karaliaus Dovydo buvo pastatytas pirmasis šventyklos altorius, ant kurio žydai aukojo savo deginamąsias aukas. Vėliau jo sūnus Saliamonas, padaręs statybos planą, pradėjo Šventyklos (Pirmosios Šventyklos) statybas. Tačiau Babilono karalius Nabuchodonosaras 586 m. pr. m. e. sunaikino šventyklą bei išvarė žydus į Babilono vergovę.
Antrąją Šventyklą pradėta statyti apie 536 m. pr. m. e. žydams sugrįžus iš Babilono vergovės. Šventykla buvo visiškai atstatyta 515 m. pr. m. e. kovo 12 d., bet apie 63 m. pr. m. e. ją apiplėšė Romos Imperijos karvedžio Pompėjaus vadovaujama kariuomenė (nors romėnams lojalus metraštininkas Juozapas Flavijus tvirtino, kad Pompėjus nieko nepaėmė iš Šventyklos arba jos saugyklų).
Trečioji Šventykla buvo pastatyta Erodo Didžiojo laikais apie 19 m. pr. m. e. Atlikus milžinišką šventyklos renovaciją ji pagražėjo, padidėjo jos plotas. Tačiau per Pirmąjį Judėjos karą po Jeruzalės apsiausties 70 m. miestą užėmus Tito vadovaujamai Romos Imperijos kariuomenei šventykla buvo visiškai sugriauta ir tebėra neatstatyta iki šiol.
Rusios kunigaikštystės
Rusios kunigaikštystės – valstybiniai dariniai, atskilę nuo Kijevo Rusios, egzistavę Rytų Europoje, dab. Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos teritorijose XI–XVI a. Dar vadinamos rusų kunigaikštystėmis, rytų slavų kunigaikštystėmis. Jos atsirado nusilpus Kijevo Rusiai, o išnyko prijungtos prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės XIV–XV a. arba prie Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės XVI a.
Susiformavimas
Tradiciškai kunigaikštysčių atsiradimo metais laikomi 1054 m., kuomet Kijevo Rusios kunigaikštis Jaroslavas Išmintingasis padalijo šalį savo sūnums, sukurdamas vadinamąsias žemes. Tačiau sąlygos tam formavosi gerokai anksčiau, ir jau Jaroslavo laikais kai kurios Rusios dalys turėjo savarankiškumą ir savivaldą. Tarp tokių dalių buvo Naugardo žemė, vėliau tapusi Naugardo respublika ir Polocko žemė.
1054 m. Jaroslavas padalijo Rusią savo penkiems sūnums, kas davė pradžią pirmosioms kunigaikštystėms: Galima sakyti, kad šie pradiniai teritoriniai vienetai davė pradžią formuotis smulkesnėms kunigaikštystėms.
Mykolas Dobkevičius
Mykolas Dobkevičius (g. 1939 m. balandžio 25 d. Raseiniuose) – Lietuvos geologas, hidrogeologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Rusios kunigaikštystės
Kunigaikštystės
thumb|400px|Rusios kunigaikštystės XI a., formavimosi laikotarpiu Kunigaikštysčių skaičius nuolat augo, tačiau pirminis padalinimas XI a. vid. į žemes išliko. Nepaisant susiskaldymo žemių viduje, taip vadinamosios dalinės kunigaikštystės išlaikė bendrą tapatumą ir neretai kartu stodavo prieš bendrą priešą iš kitos žemės.
Mykolas Dobkevičius
Biografija
1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. Sąjunginiame hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Centrinės Pabaltijo arterinio baseino dalies arterinio vandens resursų formavimosi sąlygų analizė eksploatacijos procese“, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 2002 m. Geologijos institute apgynė disertaciją „Aeracijos zonos uolienų filtracinių savybių nustatymo tyrimas ir tobulinimas (Lietuvos teritorijos pavyzdžiu)“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Rusios kunigaikštystės
Naugardo žemė (IХ a.–1478)
Viena savarankiškiausių kunigaikštysčių, įkūrusi respublikinę valdymo santvarką. 1348 m. nuo jos atskilo ir savo respubliką sukūrė Pskovas.
Mykolas Dobkevičius
Biografija
1971–2000 m. dirbo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.
Rusios kunigaikštystės
Polocko žemė (960–1307/1399)
Apėmė didžiąją dalį dabartinės Baltarusijos, su sostine Polocku. 1101 m. ji suskilo į 5-7 smulkesnes kunigaikštystes, kurių svarbiausios buvo Vitebsko, Minsko, Iziaslavo, Drucko ir kitos. Pradedant XIII a. viduriu, buvo absorbuotos LDK.
Mykolas Dobkevičius
Mokslinė veikla
Vienas pirmųjų Lietuvoje taikydamas matematinį modeliavimą analizavo regionines hidrogeodinamines sąlygas, vertino požeminio vandens eksploatacinių išteklių susidarymą. Jo iniciatyva Vilniaus universiteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedroje įkurta matematinio modeliavimo laboratorija. Tyrė aeracijos zonos uolienų filtracines savybes. Pirmasis nustatė uolienų filtracijos koeficiento periodinį kitimą laike.
Rusios kunigaikštystės
Kijevo žemė (1132–1471)
Apėmė visą dabartinę centrinę Ukrainą, ir jos valdovai nominaliai buvo laikomi visos Rusios valdovais. XIV a. prijungta prie LDK.
Smolensko žemė (990–1404)
Apėmė dabartinę rytų Baltarusiją ir dalį Rusijos. XIV a. prijungta prie LDK.
Haličo-Voluinės žemė (1199–1349)
Vakariausios Kijevo Rusios žemės, prisiglaudusios prie Lenkijos dabartinėje vakarinėje Ukrainoje. Prijungtos prie LDK.
Rostovo-Suzdalės žemė (1125–1362)
Būsimosios Rusijos valstybės branduolys dabartinės Rusijos teritorijoje. Šioje teritorijoje gimė daug stiprių kunigaikštysčių, tokių, kaip Rostovo kunigaikštystė, Vladimiro kunigaikštystė, Jaroslavlio kunigaikštystė, Belozero kunigaikštystė, Tverės kunigaikštystė, Maskvos kunigaikštystė.
Černigovo žemė (1024–1330)
Dabartinė rytų Ukraina. Greitai juo jos atsiskyrė Riazanės kunigaikštystė. Černigovo žemės buvo nusiaubtos mongolų, o vėliau užimtos LDK.
Tauralaukis
Tauralaukis – Klaipėdos miesto dalis šiaurinėje miesto dalyje, kairiajame Danės upės krante į pietus nuo Danės mikrorajono. Rytuose ribojasi su greitkeliu A13, o pietuose su Šaulių mikrorajonu. Vyrauja prabangūs privatūs namai. 2008 m. pabaigoje baigta statyti daug kotedžų, keli daugiabučiai. Yra 2 maisto prekių parduotuvės, baras, vaikų darželis, pradinė ir Klaipėdos Tauralaukio progimnazija, 3 krepšinio aikštelės.
Tauralaukis seniau pasižymėjo tuo, kad čia veikė itin daug šiltnamių fermų. Čia užauginti pomidorai, agurkai ir kitos daržovės buvo žinomos visoje Lietuvoje.
Istorija
Tauralaukyje buvo dvaras. Anksčiau kaimas vadintas Taurlaukiu.
Winds of Plague
Winds of Plague – JAV straight edge pakraipos metalo muzikos grupė iš Kalifornijos. Grupė buvo sukurta 2002 metais. „Winds of Plague“ išleido tris studijinius albumus.
Tauralaukis
Istorija
II pasaulinio karo metu ties Tauralaukiu prieš vokiečius kovėsi 16-oji lietuviškoji divizija. Vėliau Tauralaukis priklausė Klaipėdos rajonui. 1996 m. kovo 12 d. prijungtas prie Klaipėdos miesto.
Franckaitis
Franckaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Franckaitienė (ištekėjusi moteris) ir Franckaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Komlói Bányász SK
Komlo „Bányász“ – Vengrijos futbolo klubas iš Komlo.
Liudvikas Pociejus
Liudvikas Konstantinas Pociejus (1664 m. Kietaviškėse – 1730 m. sausio 3 d. Ružankoje) – LDK karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Liudviko Pociejaus antroji žmona Emercijana Varšicka thumb|left|200px|Liudviko Pociejaus karstas Leonardo Gabrieliaus Pociejaus sūnus. Nuo 1687 m. buvo Lietuvos Brastos žemės raštininkas, nuo 1698 m. LDK didysis sargybininkas, nuo 1703 m. LDK didysis iždininkas (karo išlaidoms padengti kaldino netikrus LDK, Austrijos pinigus). ATR valdant Augustui II (1697–1704 m., 1709–1733 m.) ir per Šiaurės karą (1700–1721 Liudvikas drauge su Grigalium Antanu Oginskiu vadovavo Rusijai palankių LDK bajorų grupuotei, kovojančiai su švedais ir jų sąjungininkais Sapiegomis (dalyvavo 1700 m. Valkininkų konfederacijoje ir mūšyje, kuriame Sapiegų kariuomenė buvo sumušta). Rusijos caro Petro I pastangomis 1709 m. paskirtas LDK didžiuoju etmonu ir Vilniaus kaštelionu. Nuo 1722 – Vilniaus vaivada. Su LDK kariuomene dalyvavo mūšiuose su turkais ir Krymo totoriais Vengrijoje, Moldavijoje, Ukrainoje. 1697 m. ATR Seime buvo vienas įstatymo dėl Lietuvos ir Lenkijos teisių sulyginimo (Coaequatio iurium aktas) iniciatorių, kad LDK bajorų teisės būtų sulygintos su Lenkijos bajorų teisėmis. Vienas 1716 m. Vilniaus konfederacijos organizatorių ir vadų.
Miškas (Klaipėda)
Miško kvartale dominuoja plytiniai 5–12 aukštų daugiabučiai namai. Tai prestižinis miesto rajonas, kadangi yra arti miesto centro ir Baltijos jūros.
Andalūzitas
thumb|200px|Andalūzito kristalas Andalūzitas – aliuminio nesosilikatinis mineralas turintis cheminę formulę Al2SiO5.
Andalūzitas susidaro regioninio metamorfizmo metu, veikiant aukštam slėgiui ir temperatūrai.
Andalūzito polimorfinės atmainos susidaro veikiant skirtingai temperatūrai ir slėgiui, todėl retai randami kartu tose pačiose uolienose. Šie trys mineralai naudojami atsekti uolienų, kurias jie sudaro, slėgį ir temperatūrą. Chiastolitas sudarytas iš anglies ir molio inkliuzijų ir turi X formos skilimą. Kianitas ir Silimanitas yra andalūzito polimorfai.
Frykas
Frykas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Frykienė (ištekėjusi moteris) ir Frykaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Naujoji gadynė (Kaunas)
Naujoji gadynė – socialdemokratų mėnesinis žurnalas, ėjęs 1926–1927 m. Kaune.
Gruzija
Sakartvelas arba Gruzija, (, Sakartvelo) – valstybė Pietų Kaukaze, rytinėje Juodosios jūros pakrantėje. Šiaurėje ribojasi su Rusija, rytuose ir pietryčiuose – su Azerbaidžanu, pietuose – su Armėnija, pietvakariuose – su Turkija. Vakaruose prieina prie Juodosios jūros. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Tbilisis.
Naujoji gadynė (Kaunas)
Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partijos centro komitetas. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 8 numeriai. Leido priedą „Žaizdras“. 1927 m. Nr. 2/3 (7/8) buvo konfiskuotas, žurnalas uždraustas.
Gruzija
Istorija
Gruzija yra apgyvendinta nuo viduriniojo paleolito. VI a. pr. m. e. susikūrė vakarų Gruzijos valstybė Kolchidė, IV a. pr. m. e. rytinė – Iberija. Vėliau šalį užkariavo asirai, Aleksandras Didysis. 327 m. krikščionybė tapo Gruzijos valstybine religija.
Naujoji gadynė (Kaunas)
Istorija
Svarstė švietimo, socialinės apsaugos klausimus, spausdino literatūrinio, politinio ir ekonominio gyvenimo apžvalgas.
Gruzija
Istorija
X a. pabaigoje Gruzija buvo suvienyta („Gruzijos aukso amžius“). Ilgą laiką priklausė Bizantijai. Po Bizantijos žlugimo Gruzija tapo Osmanų imperijos dalimi, vėliau priklausė Persijai ir Rusijos imperijai.
Naujoji gadynė (Kaunas)
Istorija
Bendradarbiavo Kipras Bielinis, Vaclovas Bielskis, Steponas Kairys, Juozas Paplauskas, Antanas Purėnas, Bronys Raila, Albinas Žukauskas ir kt.
Redagavo Jonas Januškis.
Gruzija
Istorija
XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje susiformavo stiprus gruzinų nepriklausomybės judėjimas. 1991 m. balandžio 9 d. Gruzija vėl pasiskelbė nepriklausoma. Abchazijoje ir Pietų Osetijoje kilo karas dėl atsiskyrimo. Iki šiol Gruzijos vyriausybė nekontroliuoja didelės dalies savo teritorijos, nes XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje pralaimėjo karą prieš Pietų Osetiją, o su Abchazija laikomasi netvirtų paliaubų.
Gruzijos pirmasis prezidentas Zviadas Gamsachurdija buvo pašalintas karinio pučo metu. Jo vietą užėmė buvęs Gruzijos Komunistų partijos vadovas ir Tarybų Sąjungos užsienio reikalų ministras Eduardas Ševardnadzė. Nors jis ir bandė daryti reformas, tačiau ekonomika stagnavo, išplito korupcija ir rinkimų klastojimas.
Rusija ne kartą kaltino Gruziją, kad jai priklausančiame Pankisio slėnyje slepiasi čečėnų kovotojai.
2003 m. lapkričio mėn. Ševardnadzė buvo pašalintas nuo valdžios jaunų reformatorių, įvykdžiusių „švelnią“ revoliuciją. Prezidento pareigas pradėjo eiti parlamento vadovė Nino Burdžanadzė. 2004 m. sausio mėn. prezidentu išrinktas Micheilas Saakašvilis, ministru pirmininku 2004 m. vasario 17 d. tapo Zurabas Švanija.
2004 m. vasarą vėl paaštrėjo santykiai su Pietų Osetija, kuri tarptautinės bendrijos nėra pripažįstama.
2007 m. lapkričio 16 d. Gruzijos prezidentas Micheilas Saakašvilis atleido ministrą pirmininką ir vietoj jo paskyrė naują – Lado Gurgenidzę (36 m.). L. Gurgenidzė yra privataus „Gruzijos banko“, kotiruojamos Londono vertybinių popierių biržoje, valdybos pirmininkas. Kilo didelis nepasitenkinimas prezidento valdžia, buvo rengiami protestai, tačiau surengus naujus rinkimus Saakašvilis vėl perrinktas prezidentu.
2008 m. rugpjūčio 8 d. Gruzija atakavo Pietų Osetijos separatistines pajėgas, į tai reagavusi Rusijos kariuomenė įvedė pajėgas į Pietų Osetiją, pradėjo Gruzijos miestų bombardavimą. Kilo Pietų Osetijos karas.
Politinė sistema
thumb|left|Gruzijos prezidento priesaikos ceremonija, 2004 sausis
Gruzija yra demokratinė respublika su stipria prezidentine sistema ir centralizuotu valdymu. Politinės sistemos demokratiškumas yra ginčytinas, nes stebėtojai prikiša Gruzijai politinių ir pilietinių teisių varžymą.
Po 2004 m. kovo 28 d. rinkimų į Gruzijos parlamentą stipriausia politine partija tapo Nacionalistinis Judėjimas – Demokratai, kurie organizavo „švelniąją revoliuciją“. Partija turi 66,24 % daugumą parlamente. Svarbios opozicinės partijos yra Dešinioji Opozicija (7,96 %), Gruzijos darbininkų partija (3,89 %) ir Laisvės judėjimas (4,39 %).
2004 m. spalio 29 d. Gruzija su NATO pasirašė individualų partnerystės planą (Individual Partnership Action Plan). Pagal šį planą Gruzija įsipareigojo vykdyti politinės, saugumo ir gynybos sistemos reformas, kad jos atitiktų NATO standartus. Nuo 1994 m. JAV finansiškai remia Gruzijos armiją. Nuo 2002 m. iki 2004 m. šalyje dirbo amerikiečių kariniai patarėjai.
Teisinė sistema
Aukščiausias įstatymas – Gruzijos Konstitucija, priimta 1995 m. rugpjūčio 24 d. Pagrindinis privatinės teisės šaltinis – Gruzijos civilinis kodeksas, priimtas 1997 m. birželio 26 d.
Administracinis suskirstymas
Gruzija suskirstyta į 9 regionus, kuriuos sudaro 70 provincijų. Taip pat yra 2 autonominės respublikos: Abchazija ir Adžarija bei 1 buvusi autonominė provincija – Pietų Osetija, oficialiai vadintina Cchinvalio regionu. Abchazijos ir Cchinvalio regiono oficialus statusas – Rusijos okupuotos Gruzijos teritorijos.
Geografija ir klimatas
thumb|right|Gruzija. Vaizdas iš kosmoso.
Geografiškai Gruzija yra Azijos šalis, tačiau kultūriškai priskiriama Europai. Šalies gyventojai Gruziją vadina Europos balkonu. Šaliai būdingas nelygus kraštovaizdis, dvi trečiąsias šalies sudaro kalnai. Aukščiausias kalnas yra Šchara Didžiajame Kaukaze (5068,8 m). Ilgiausia upė – Kura (gruziniškai Mtkvari), kuri kerta šalį iš pietų į rytus (351 km). Didžiausias ežeras – 2073 m aukštyje esantis Paravanis (38 km²).
Didžiausi miestai (2004 m. sausio 1 d.):
Gruzijos šiaurės vakaruose yra Abchazijos autonominė respublika (de facto nepriklausoma), pietvakariuose Adžarijos autonominė respublika, šiaurėje – Pietų Osetijos sritis (de facto nepriklausoma).
Ekonomika
Gruzijos ekonomikos pagrindas – turizmas (Juodosios jūros kurortai), citrusinių vaisių, arbatos bei vynuogių auginimas, mangano ir vario kasyba. Nedideliame pramonės sektoriuje gaminamas vynas, metalai, chemikalai, tekstilė. Energijos poreikiai tenkinami importuojant dujas bei naftą. Nuo 1995 metų ekonomika auga, infliacija mažėja, nors dėl nesurenkamų mokesčių išlieka didelis biudžeto deficitas.
Demografija
Nuo Tarybų Sąjungos žlugimo populiacija gerokai sumažėjo – dėl neramumų Abchazijoje, Adžarijoje bei Pietų Osetijoje, trapios ekonomikos, didelio nedarbo dalis gruzinų emigravo – daugiausiai į Rusiją. Gimstamumo lygis labai žemas.
Gyventojų daugumą sudaro gruzinai (83,8 %), taip pat yra nemažai armėnų (5,7 %), rusų (1,5 %), azerbaidžaniečių (1,5 %), osetinų (0,9 %).
Vyraujanti religija – stačiatikybė (Gruzijos stačiatikių bažnyčia – 82 %, rusų stačiatikiai – 2,0 %), nemažai musulmonų (9,9 %).
Kultūra
Gruzijos kultūra evoliucionavo daugiau kaip tūkstantį metų nuo pat Iberijos ir Kolchidės įkūrimo.
Degarai
Degarai  – Vietnamo etninė grupė, gyvenanti Centriniuose Vietnamo kalnuose.
Pavadinimas
Pavadinimas montagnard yra prancūziškas ir reiškia 'kalniečiai, kalnų žmonės'. Jis atsirado laikais, kai Vietnamas buvo Prancūzijos kolonija.
Vietname ši tauta vadinama 'kalniečiai', nors šis pavadinimas tinka ir kitoms Vietnamo etninėms mažumoms. Žodis yra adaptuotas kiniškas žodis Shang (上). Dabar naudojamas oficialus pavadinimas yra 'mažumos žmonės'.
Istorija
Prieš Vietnamo karą Centriniuose kalnuose gyveno 3,0–3,5 mln. žmonių, beveik visi – degarai. Dabar ten gyvena apie 4 mln. žmonių, iš jų tik 1 mln. yra degarai. Šiek tiek daugiau kaip 30 degarų genčių Centriniuose kalnuose sudaro daugiau kaip 6 etnines grupes, kalbančias malajų-polineziečių, tajų ir austroazinėmis kalbomis. Pagrindinės gentys pagal jų gausumą yra Jarai, radai, bahnarai, koho, mnongai ir stiengai.
Šios tautos anksčiau gyveno pajūrio rajonuose, tačiau nuo IX a. pradžios įsiveržę vietnamiečiai ir khmerai išstūmė juos į negyvenamus kalnus.
XIX a. prancūzų katalikų misionieriai atvertė dalį degarų į katalikybę. XX a. 4-tą dešimtmetį aktyviai veikė misionieriai iš JAV, daug degarų yra protestantai. Iš beveik 1 mln. degarų beveik pusė yra protestantai, o apie 200 tūkst. – katalikai. Didelė protestantų dalis degarų tarpe kėlė įtarimų Vietnamo komunistų partijai Vietnamo karo metais, nes buvo bijoma, kad dėl religijos degarai links bendradarbiauti su amerikiečiais, kurie daugiausia yra protestantai.
XX a. 6-to dešimtmečio viduryje iki tol labai izoliuoti degarai ėmė vis daugiau kontaktuoti su aplinkiniais Vietnamo gyventojais po to, kai Vietnamo vyriausybė ėmė stengtis įgyti daugiau galėjimo valdyti Centriniuose kalnuose. Po 1954 m. Ženevos sutarties į Centrinius kalnus atsikėlė dalis etninių mažumų iš Šiaurės Vietnamo. Degarų bendruomenės ėmė jausti poreikį stiprinti savo socialines struktūras ir tvirtinti savo identitetą.
1950 m. Prancūzijos vyriausybė Centriniuose kalnuose įsteigė Pays Montagnard du Sud (PMS) autonomiją, pavaldžią Vietnamo imperatoriui Bao Đại, kurį Prancūzija 1949 m. paskelbė nominalia valstybės galva kaip priešpriešą Ho Ši Mino Šiaurės Vietnamui. Kai prancūzai pasitraukė iš Vietnamo ir pripažino Vietnamo vyriausybę, degarų politinė nepriklausomybė smarkiai sumažėjo.
Degarai turi ilgą nesutarimų su vietnamiečių dauguma istoriją. Nors vietnamiečiai patys yra nevienalyčiai, jie turi bendrą kalbą ir kultūrą, jie sukūrė ir palaikė dominuojančias Vietnamo socialines institucijas. Degarai tame nedalyvavo. Tarp šių etninių grupių buvo daug įvairios pakraipos konfliktų, dėl žemės nuosavybės, kalbos ir kultūros išsaugojimo, galimybės mokytis, išteklių, politinio atstovavimo.
1958 m. degarai suorganizavo judėjimą, žinomą kaip BAJARAKA. Jo pavadinimas sudarytas iš pirmųjų žymiausių genčių pavadinimų raidžių. Judėjimas turėjo suvienyti gentis prieš vietnamiečius. Degarų bendruomenėse vėliau buvo suburta ir susijusi, gerai organizuota politinė ir kartais karinė organizacija, žinoma prancūziška pavadinimo santrumpa FULRO (Vieningasis prispaustųjų tautų išlaisvinimo frontas). FULRO tikslas buvo autonomija degarų gentims. miniatiūra|250x250px|JAV armijos reindžeris moko degarų kovotojus Prasidedant Vietnamo karui Pietų Vietnamo ir JAV politikai ėmė ieškoti būdų kaip iš Vietnamo etninių mažumų imti formuoti kariuomenę. JAV misija Saigone inicijavo, kad JAV armijos specialiosios pajėgos imtų mokyti degarus nekonvencinės karybos. Tie apmokyti degarai turėjo tapti potencialiais sąjungininkais Centriniuose kalnuose, kurie stabdys Vietkongo veiklą regione ir neleis čia Vietkongo šalininkams gausėti. Vėliau degarų dalyvavimas kovinėje veikloje pasidarė dar svarbesnis, nes ėmė veikti Ho Ši Mino takas – trasa, kuria Šiaurės Vietnamas tiekė Vietkongo pajėgoms ginklus ir kitus išteklius. JAV kariškiai, ypač JAV armijos specialiosios pajėgos, regione ėmė įrengti bazines stovyklas ir rekrutavo nemažai degarų. Apie 40 tūkst. degarų kariavo kartu su JAV kareiviais ir tapo svarbia JAV pajėgų dalimi Centriniuose kalnuose. 1967 m. Vietkongo kareiviai išžudė 252 degarus Dak Sono kaime, kuriame gyveno apie 2 tūkst. žmonių. Šios Dak Sono žudynės buvo kerštas už degarų paramą Pietų Vietnamo valdžiai.
Žlugus Saigonui tūkstančiai degarų pabėgo į Kambodžą, nes bijojo, kad naujoji valdžia imsis represijų prieš juos už jų pagalbą JAV armijai. JAV kariškiai padėjo beveik dviem tūkstančiams degarų persikelti į JAV, kur dauguma jų apsigyveno Šiaurės Karolinoje. Be to, Vietnamo vyriausybė nuolat kėlė tūkstančius kaimiečių į derlingas žemes su kavamedžių plantacijomis.
The Sounds of Silence
„The Sounds of Silence“ (iš anglų k. – 'tylos skambesys') – 1965 m. sukurta folkroko stiliaus daina, atlikta amerikiečių dueto „Simon and Garfunkel“. Tai sėkmingiausia šio kolektyvo daina, žurnalo „Rolling Stone“ įtraukta į geriausių dainų 500-uką (numeriu 156).
Kūrinį 1964 m. parašė Polas Saimonas, paveiktas neseniai įvykusios Džono Kenedžio žmogžudystės. Dainininkas pirma sukūrė melodiją, o eilių kūryba užtruko daugiau. Netrukus Saimonas kartu su Artu Garfunkeliu pradėjo groti šią dainą Niujorko folk klubuose ir ją įtraukė į savo debiutinį albumą „Wednesday Morning, 3 A.M.“. Tačiau šis albumas buvo nesėkmingas, ir duetas laikinai iširo. Vėliau į šią dainą dėmesį atkreipė prodiuseris Tomas Vilsonas ir jai pridavė daugiau roko stilistikos – pridėjo elektrinę ir bosinę gitaras, būgnus. Jis be atlikėjų žinios išplatino naujai aranžuotą dainą, ir ji palaipsniui pateko į grojamiausių JAV dainų topą.
Sužinoję apie savo dainos sėkmę, Saimonas su Garfunkeliu duetą atkūrė ir įtraukė dainą į savo naują albumą „Sounds of Silence“. Daina pakilo iki pirmos vietos JAV tope, taip pat pasiekė aukštas vietas Vokietijos, Japonijos, Jungtinės Karalystės, Nyderlandų topuose.
Daina „The Sounds of Silence“ panaudota filmuose „The Graduate“ (1967 m.), „More American Graffiti“ (1979 m.), „Kingpin“ (1996 m.), „Old School“ (2003 m.), „Bobby“ (2006 m.), „Stebėtojų lyga“ (2009 m.). Kūrinį yra perdainavę daug atlikėjų, tarp jų „The Dickies“, „Nevermore“, „Gregorian“, „All Angels“, „The Smashing Pumpkins“, Alizée, „Atrocity“ ir kt.
Piusis
Piusis – miestas šiaurės rytų Estijoje, į pietvakarius nuo Kohtla Jervės, šalia Kivielio. Skalūnų perdirbimo pramonė.
Istorija
1964–1990 m. buvo Kohtla Jervės miesto sudėtyje. Miesto statusą gavo 1993 m.
Hotaru Jamaguči
Hotaru Jamaguči (, g. 1990 m. spalio 6 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2013 m., su ja dalyvavo 2014 m. pasaulio futbolo čempionate.
Verifikacija
Verifikacija – autentiškumo patvirtinimas, hipotezės ar teorijos teisingumo nustatymo procedūra.
Verifikacijos principas – mokslo kriterijus, kuriuo remiantis sprendimas turėtų galimybę būti patikrintas patyrimu, kad galėtų tapti moksliniu. Verifikavimas – tai galimybė patikrinti teoriją praktiškai.
Romas Jankauskas (1964)
Romas Jankauskas (g. 1964 m. vasario 22 d. Rekšiai, Telšių rajonas) – žurnalistas, Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Tauragės 2-ąją vidurinę mokyklą. 1986–1991 m. Vilniaus universitete Istorijos fakultete įgijo žurnalisto specialybę.
1991–1993 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ ir AB „Azotas“ laikraščio „Naujienos“ korespondentas. 1993–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas Alytuje. 1998–2001 m. Alytaus regioninės televizijos vyriausiasis redaktorius, „Valstiečių laikraštis“ korespondentas. 2001–2005 m. buvo laikraščio „Dainavos žodis“ redaktorius ir bendrovės direktorius. 2005–2007 m. Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės ryšių su visuomene specialistas, rengė ir vedė tiesioginę TV laidą „Alytaus pulsas“, Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės ryšių su visuomene specialistas, „balsas.lt“ apžvalgininkas.
2007–2012 m. „Tvarka ir teisingumas“ Informacijos centro vadovas. 2011–2015 m. Alytaus miesto mero patarėjas. 2015–2019 m. Europos Parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. 2007–2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. Partijos „Tvarka ir teisingumas“ frakcijos pirmininkas.
Vedęs; žmona Aldona, dukra Monika. .
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/Rutulio stūmimas moterys
Moterų rutulio stūmimo rungties kvalifikacinės varžybos ir finalas 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate vyko liepos 27 d. Barselonoje, Ispanijoje.
Kvalifikacinės
Kvalifikacinis standartas - 17.50 m arba 12 geriausiai pasirodžiusių sportininkių:
A grupė
SG – sezono geriausias pasirodymas.
Inketriai
Inketriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, prie kelio. Į šiaurės rytus nuo kaimo plyti Inketras, piečiau – Dūrių ežeras. Išlikęs Inketrių dvaras.
Istorija
Pirmą kartą Inketrių laukas kaip terra Jenkrethas 1373 m. minimas Livonijos kronikoje. XVI–XIX a. Inketriais buvo vadinamos keturios skirtingos vietos (trys palivarkai ir kaimas), esančios prie Interių ežero. Vienas iš Inketrių palivarkų 1782 m. priklausė Videniškių vienuolynui.
Riestauodegiai posumai
Riestauodegiai posumai (Pseudocheiridae) – sterblinių žinduolių šeima.
Varytuvas
Varytuvas – įtaisas, organas ar kūno dalis, kuris mechaninę variklio ar raumenų energiją transformuoja į naudingą judėjimą aplinkoje.
Aleksandras Sluška
Biografija
Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Kričevo seniūno Mykolo Sluškos ir Elžbietos Kmitičos, bajorų maršalkos Jono Kmitičiaus dukters, sūnus. Jaunesnysis brolis – Vendeno vaivada Kristupas Sluška (m. 1620).
Šeima ir vaikai
Vedė Sofiją Konstanciją Zenovičiūtę, Bresto vaivados Kristupo Zenovičiaus ir Teodoros Valavičiūtės dukterį, Polocko kašteliono Mikalojaus Boguslavo Zenovičiaus seserį. Santuokoje turėjo keturis sūnus ir vieną dukterį:
Buvo auklėjamas kalvinizmo, bet apie 1621 metus kartu su žmona perėjo į katalikybę. Pastatė dominikonų vienuolynus Rečicoje ir Stolbcuose, netoli Naugarduko, bažnyčias Voložine ir Kovalevščyzne, Palenkės vaivadijoje.
Leonidas Gaidajus
Leonidas Iovičius Gaidajus (1923 m. sausio 30 d. – 1993 m. lapkričio 19 d.) – vienas populiariausių SSRS kino filmų režisierius, populiarių SSRS komedijų scenarijų autorius, taip pat aktorius.
Biografija
Leonidas Gaidajus gimė 1923 metais Rusijos mieste Svobodne. Jo tėvas Iovas Gaidajus (1886–1965) buvo geležinkelio tarnautojas, kilęs iš Poltavos. L. Gaidajaus motina Marija Ivanovna buvo kilusi iš Riazanės srities. Leonidas Gaidajus turėjo brolį Aleksandrą ir seserį Avgustą. Greitai po L. Gaidajaus gimimo šeima persikėlė į Čitą, o vėliau Irkutsko srities Priangarje. L. Gaidajus mokėsi Irkutsko geležinkelių mokykloje Nr.42.
L. Gaidajus dalyvavo Antrajame pasauliniame kare, kuriame patyrė sunkų sužeidimą. Po šio sužeidimo buvo pripažintas netinkamas karinei tarnybai. 1947 m. L. Gaidajus baigė Irkutsko srities dramos teatro studiją. Dirbo šiame teatre apšvietėju ir aktoriumi.
1949 m. L. Gaidajus įstojo į Rusijos valstybinį kinematografijos instituto (trumpinama ВГИК) režisūros fakultetą, kurį baigė 1955 metais.
Scenarijus savo filmams Leonidas Gaidajus dažniausiai rašydavo savarankiškai. L. Gaidajus yra parašęs scenarijus pagal tokių rusų klasikų kaip I. Ilfo ir J. Petrovo, M. Bulgakovo, M. Zoščenko ir N. Gogolio kūrinius. 1983–1989 m. L. Gaidajus filmavo siužetus kino žurnalui „Fitil“ (Фитиль).
Ndola
Ndola  – miestas Zambijoje, 10 km nuo Kongo DR sienos. Vario Juostos provincijos administracinis centras, vienas didžiausių šalies miestų ir svarbiausias pramoninis centras.
Geležinkelių mazgas (svarbi linija į Dar es Salamo uostą), tarptautinis oro uostas, naftotiekis iš Dar es Salamo. Ndola yra varingojo Zambijos regiono centras, apylinkėse gausu vario kasyklų, pradėta klinčių gavyba. Spalvotosios metalurgijos, naftos perdirbimo, chemijos, cemento pramonė. Veikia minerologijos muziejus.
Ličfildo nacionalinis parkas
Ličfildo nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Australijoje, Šiaurinėje teritorijoje. Nuo Darvino nutolęs 129 km. Plotas maždaug 1480 km². Nacionaliniu parku paskelbtas 1986, pavadintas Fredo Litčfildo, tyrinėjusio vietoves 1864 metais, garbei.
Ndola
Istorija
Ndola įkurta 1904 m., po 3 metų miestą pasiekė geležinkelis.
Ličfildo nacionalinis parkas
Parke yra daugybė termitų pastatytų gyvenviečių. „Dingęs Miestas“ vietovė, kurioje yra daug smiltainio blokų ir stulpų erozijos suformuotų per tūktanmečius. Parke auga eukaliptai. Teka nuostabūs kriokliai.
Tokia aplinka sutraukia būrius turistų (maždaug 250 000 per metus). Anksčiau tai buvo aborigenų namai.
Parkas 75 metus iki maždaug dvidešimto amžiaus vidurio buvo vario ir alavo kasimo vieta.
Žąslai
Yra įvairių žąslų rūšių, tačiau įprasčiausi yra du pertvara sujungti metaliniai žiedai.
Istorija
Prijaukinus žirgus, žąslai vystėsi palaipsniui. Pradžioje jota tik valdant kojomis, vėliau sukurtos kamanos su į burna kišama virvele arba žiedu, įvertu tarp šnervių. Pirmieji žąslai buvo pagaminti iš rago, kaulo, medžio, virvės. Metaliniai (bronziniai) žąslai pradėti XIII–XII a. pr. m. e. Seniausi odos ar sausgyslių žąslai su elnio ragų žiedais virvei pririšti rasti Juodosios jūros pakrantėje. Jie datuojami IV tūkstm. pr. m. e. Žąslus plačiai taikė senovės indoeuropiečiai, jų randama daugelyje Lietuvos pilkapių, kapinynų. Manoma, kad metaliniai žąslai buvo pradėti naudoti Artimuosiuose Rytuose apie 1500 m. pr. m. e. Tai buvo paprasti ar su sujungimu, dažnai su labai ornamentuotais vadelių žiedais. Ankstyvieji žąslai galėjo būti gan griežti, naudojami karietoms ar arkliams, jojamiems be balnų ar kilpų. IV a. pr. m. e. išrasti sudėtingesni žąslai – laužtukai. Jie reikalauja mažiau darbo vadelėmis, bet daugiau įgūdžių.
XIX a. sukurta didelė žąslų įvairovė. Dabartiniai žąslai gaminami iš nerūdijančio plieno, sintetinių medžiagų.
PSA Group
Istorija
1974 m. gruodį kompanija Peugeot SA įsigijo 38,2 % kompanijos Citroën akcijų, o 1976 m. akcijų kiekis siekė 89,95 % (tuo metu Citroën buvo netoli bankroto ribos). Po to buvo įsteigta kompanija PSA Group (kur trumpinys PSA reiškė Peugeot Société Anonyme), kuri 1991 m. buvo pervadinta į PSA Peugeot Citroën.
2017 m. PSA Group iš General Motors už 2,2 mlrd. eurų nusipirko Opel ir Vauxhall.
Savininkai ir valdyba
Stambiausi akcininkai 2009 m.: Peugeot šeima – 30,3 %, sąjungininkai – 2,76 %, iždinės akcijos – 3,07 %, likusios akcijos apyvartinės.
PSA Peugeot Citroën grupės prezidentas – Philippe Varin.
Veikla
PSA Peugeot Citroën gamina Peugeot ir Citroën markių automobilius. Abu prekiniai ženklai, priklausantys kompanijai, turi nepriklausomą struktūrą ir pardavimus, tačiau projektavimas ir gamyba vyksta tuose pačiuose padaliniuose.
Visas įmonės personalas sudaro 211,7 tūkst. žmonių.
2007 m. bendras kompanijos parduotų automobilių skaičius siekė 3,23 mln. (2006 m. – 3,36 mln.), pajamos siekė 60,6 mlrd. eurų (56,5 mlrd. eurų), grynasis pelnas – 885 mln. eurų (176 mln. eurų).
Europos metų automobilis
thumb|right|200px|1971 m. Europos metų automobilis Citroën CX Peugeot S.A., Citroën ir PSA yra pagaminusios Europos metų automobilio rinkimuose laimėjusius modelius:
Vėzerio stadionas
Weserstadion yra futbolo stadionas Brėmene, Vokietijoje. Stadionas yra šalia Vėzerio upės, apsuptas parko ir yra nutolęs apie kilometrą nuo miesto centro. Namų rungtynes žaidžia Bundeslygos Werder Bremen futbolo klubas.
Stadione koncertavo šios grupės ir atlikėjai: Bon Jovi, Michael Jackson, Depeche Mode, Metallica, The Rolling Stones, Guns N' Roses, Tina Turner ir Van Halen.
Radoščas (Mazovijos vaivadija)
Radoščas  – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Ceranuvo, apie 25 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žalioji giria
thumb|250px|Žalioji giria Panevėžio rajono paribyje Žalioji giria − miškas Panevėžio ir Pasvalio rajonuose, 11 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio, abipus kelio į Vabalninką.
Girios plotas 14 172,62 ha (pagal 2007 m.), iš jų miškais apaugusi 12 546 ha arba 88 proc. Miškų masyvas ištįsęs apie 19 km iš vakarų į rytus. Žaliosios girios paviršius − lyguma su lėkštais pelkėtais įdubimais. Girioje gausu pelkių: Beropšilio pelkė, Graužiškių pelkė, Juodvadis, Klimbalė, Pukiškio pelkė. Per girią teka: