cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bangladešo futbolo čempionatas
Bangladešo Premjer Lig (Premjer Lig) – Bangladešo profesionalų futbolo lyga, įkurta 2007 metais. Lygos varžybas organizuoja Bangladešo futbolo federacija.
2017–2018 m. dalyvavo 12 komandų. Nuo 2018–2019 m. dalyvavo 13 komandų. 2022 m. liko dvylika.
Čempionai
Čempionų sąrašas (nuo 2007 m.)
Nacionalinis Amerikos indėnų muziejus
thumb|250px|right|Nacionalinis Amerikos indėnų muziejus Vašingtone Nacionalinis Amerikos indėnų muziejus – Smithsonian instituto muziejus, skirtas indėnų kultūrai, gyvenimo būdui, istorijai, kalboms, menui. Jis turi tris filialus: Vašingtone, Niujorke ir Merilande. Muziejų 1989 m. įkūrė George Gustav Heye savo indėniškų daiktų kolekcijos pagrindu. Smithsonian instituto dalimi jis tapo 1990 m.
Indubakiai
Indubakiai – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, prie Kemešio ežero. Stūkso Indubakių akmuo su dubeniu (archeologijos paminklas). Įkurtas vilko muziejus.
Moderni šeima
Moderni šeima  – amerikiečių dokumentinė situacijų komedija, kurios autoriai yra Kristoferis Loidas ir Stivenas Levitanas. Serialas JAV transliuojamas ABC kanalu, o Lietuvoje TV6 kanalu. Pirmoji serialo serija pasirodė 2009 m. rugsėjo 23 d. Tuomet ją žiūrėjo 12,6 milijonų žmonių. Siužetas vyksta Los Andželo priemiestyje. Seriale pasakojama apie tris šeimas, kurias sieja giminingas ryšys. Pagrindiniai aktoriai yra Ed O'Neill, Sofía Vergara, Julie Bowen, Ty Burrell, Jesse Tyler Ferguson, Eric Stonestreet, Sarah Hyland, Ariel Winter, Nolan Gould, Rico Rodriguez, Aubrey Anderson-Emmons. Serialas laimėjo daugybę apdovanojimų, įskaitant Emmy ir Grammy apdovanojimus kaip geriausias komedijos serialas.
Šeimos medis
Veikėjai, kurie yra pažymėti žalia spalva, turi reguliarius vaidmenis seriale. Taškuota linija reiškia šeimyninius ryšius pagal įsivaikinimą arba santuoką. Punktyrine linija nurodo buvusius šeimyninius ryšius, t. y. išsiskyrę.
Didieji Ibėnai
Didieji Ibėnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Vandžiogalos, šalia kelio, prie Gynios upelio. Stovi medinė Ibėnų sentikių cerkvė (pastatyta 1864 m.), koplytstulpis 1863 m. sukilimo aukoms atminti, istorinis namas, kuriame XX a. 5-ajame dešimtmetyje gyveno aktorė Dina Durbin.
Istorija
miniatiūra|220px|left|Sentikių kapinės thumb|left|220px|Sentikių cerkvė
XIX a. viduryje Ibėnai buvo smulkių bajorų kaimelis. Kadangi Ibėnų (ne tik Didžiųjų, bet ir Mažųjų Ibėnų) gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime, todėl Kauno gubernatorius atsiuntė kariuomenę, kuri kaimą sudegino, o gyventojus ištrėmė ir čia atkėlė sentikius. 1864 m. jie pastatė cerkvę. Ibėnų kaimus jie vadino Никольская Слобода (Didžiuosius) ir Преображенская Слобода (Mažuosius), čia buvo įkurta jų parapija.
Mielagėnų herbas
Mielagėnų herbas – vienas iš Mielagėnų heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo žaliame lauke įžambus auksinis Šv. Andriejaus kryžius.
Istorija
2008 m. liepos 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtinto dekretu Nr. 1K-1465. Herbo etalono autorius – dailininkė Evelina Tamkvaitienė.
Užmiestis (Kuršėnai)
Užmiestis – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Kuršėnų priemiestis 2 km į šiaurės rytus nuo miesto centro, prie kelio.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų apylinkės Kuršėnų tarybiniam ūkiui.
Dubiažyno valsčius
Dubiažyno valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Dubiažynas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. XX a. tarpukariu priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Bielsko, Bockų, Kleščelių ir Orlios valsčiams.
Rečionys
Rečionys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Ukmergės. Seniūnaitijos centras. Yra Rečionių pagrindinė mokykla, biblioteka. Šalia kaimo, kitoje pusėje magistralės yra Bernotiškių koplyčia.
Renault Sport F1
Renault Sport F1 – atskiras Renault automobilių gamintojo skyrius, kuris rūpinasi kompanijos dalyvavimu Formulės 1 lenktynėse. Šis skyrius buvo įkurtas 2010 m. Šiuo metu pagrindiniai skyriaus uždaviniai yra Renault variklių gamyba ir tiekimas klientėms – Lotus Renault GP, Team Lotus ir Red Bull Racing. Kaip variklių tiekėjas „Renault Sport F1“ į kiekvienas lenktynes siunčia 30 žmonių.
R27 specifikacija
Pavadinimas : RS27-2011 Konfigūracija : 2.4L V8 Sūkiai : 18000 (didžiausias leistinas sūkių skaičius pagal FIA taisykles) Galia: daugiau nei 720 AG Svoris : 95 kg (mažiausias leistinas)
Paprastasis dalgutis
Paprastasis dalgutis (Erodium cicutarium) – snaputinių (Geraniaceae) šeimos, dalgučių (Erodium) genties augalas. Tai vienmetis arba dvimetis augalas. 10-50 cm aukščio. Auga pievose, pakelėse. Žydi rausvais žiedais.
thumb|left|240px|Paprastojo dalgučio keras thumb|left|Erodium cicutarium
Misiūnai
Misiūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šventos.
Žydų muziejus Berlyne
thumb|250px|right|Berlyno žydų muziejaus pastatai. Kairėje naujasis, dešinėje – Kollegienhaus Žydų muziejus Berlyne  – muziejus Berlyne, skirtas dviem tūkstantmečiams Vokietijos žydų istorijos. Atidarytas 2001 m., jis tęsia senojo žydų muziejaus veiklą, kuris buvo atidarytas 1933 m. Muziejaus veiklą nacių režimas nutraukė 1938 m. Berlyno žydų muziejų sudaro du pastatai: Kollegienhaus, XIX a. statinys, buvę teismo rūmai, ir specialiai muziejui pastatytas modernus pastatas, projektuotas žymaus architekto Daniel Libeskind.
Istorija
Pastatyti naują žydų muziejų sumanyta 1971 m., kada vietinė žydų bendruomenė šventė savo 300 metų jubiliejų, o ta proga buvusiame Berlyno istorijos muziejuje vyko paroda. Trūkstant ploto ekspozicijoms, 1988 m. buvo surengtas architektūros konkursas buvusio muziejaus išplėtimui. Nežiūrint iškilusių finansinių problemų ir neapibrėžtos politinės padėties šalyje, susijusios su artėjančiu Vokietijų susivienijimu, naujasis zigzago formos D. Libeskindo statinys, pramintas „Žaibu“, atvėrė duris pirmiesiems lankytojams 1999 m. ir iš karto pritraukė apie 350 tūkst. žmonių. Galutinai užpildytas ekspozicijomis – 2001 m.
Projektas
Šalia senojo baroko stiliaus muziejaus iškilęs radikalaus dizaino dekonstruktyvizmo statinys įkūnija deformuotą Dovydo žvaigždę, įgavusią mėlynos spalvos besioksiduojant cinko sluoksniu padengtoms fasado plokštėms. Abu pastatai neturi akivaizdžios tarpusavio jungties, tačiau jie pasiekiami požeminiame aukšte. Komplikuotą žydų tautos istoriją įkūnija 24 m aukščio tuščias, juodomis sienomis su nedidele anga viršuje „Holokausto bokštas“, trys požeminiai, tarpusavyje susikertantys „Vokietijos istorijos“ „Tremties“ ir „Holokausto“ tuneliai. Lankytojai nuo pat įžengimo į muziejų jaučia apsunkintą judėjimą ant grindų, įrengtų su nuolydžiais. Čia pat įrengtas simbolinis „Išvarymo sodas“. Pastarąjį sudaro 49 kolonos, iš kurių 48 užpildytos su Berlyno žeme (žymi žydų valstybės įkūrimo metus), 49–ji – su žeme, atvežta iš Izraelio.
Žibartonių pagrindinė mokykla
Panevėžio rajono Žibartonių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžio raj., Žibartoniuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190401830. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.
Tarybų Lietuva (dienraštis)
Tarybų Lietuva – dienraštis, ėjęs 1940–1950 m. Kaune vietoje laikraščio „Lietuvos aidas“.
Žibartonių pagrindinė mokykla
Filialai:
Istorija
miniatiūra|250px|left 1912 m. Žibartonių kaime atidaryta pirmoji pradinė trijų skyrių mokykla. 1965 m. pastatyta septynmetė mokykla. Išleista pirmoji aštuntokų laida. 1996 m. sukurtas tėvų klubas, metodinė taryba. 1997 m. parengtas pirmasis projektas ŠMM konkursui. Žibartonių Žemės ūkio bendrovė padovanojo pirmąjį kompiuterį. 1998 m. išleisti pirmieji laikraštukai moksleiviams ir tėvams, įvestas internetas. 1999 m. įsikūrė bendruomenės teatras. 2004 m. gegužės mėn. baigta abiejų pastatų renovacija. 2004 m. vyko Panevėžio rajono mokyklų tinklo reorganizavimas, prie mokyklos prijungtos Erimaičių ir Bartašiūnų pradinės mokyklos ir ikimokyklinio ugdymo filialas (darželis). 2006 m. baigta abiejų korpusų junginio statyba, uždarytas mokyklos skyrius – Bartašiūnų pradinė mokykla.
Tarybų Lietuva (dienraštis)
Istorija
Nuo 1940 m. liepos 16 d. iki liepos 31 d. vadinosi „Darbo Lietuva“, laikinasis adresas Miško g. 1. Liepos 16 d. rytinė laida dar vadinosi „Rytinis Lietuvos aidas“. Leido Lietuvos Liaudies Ministerių Tarybos kanceliarija. Ėjo 7 dienas per savaitę, išskyrus sekmadienį – su rytine laida. Spausdino „Spindulio“ spaustuvė Maironio g. 3. Nuo 1941 m. birželio 23 d. – 1942 m. lapkričio 22 d. nėjo, 1942–1944 m. leistas Maskvoje, 1944 m. liepos 16 d. – 1948 m. rugpjūčio mėn. – Vilniuje). 1943 m. buvo savaitinis laikraštis, 1944 m. ėjo triskart per savaitę. 1942–1944 m. turėjo mėnesinį, 1945 m. – savaitinį priedą „Literatūra ir menas“, 1943–1944 m. išleido 2 vienkarčius leidinius „Pionierius“.
1940–1941 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos, 1942–1944 m. – LKP (b) CK ir LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1944–1945 m. – LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1945–1950 m. – LKP (b) Kauno miesto ir apskrities komitetų bei miesto ir apskrities vykdomųjų komitetų laikraštis. Nuo 1950 m. vietoje „Tarybų Lietuvos“ ėjo „Kauno tiesa“.
Lekiškė
Lekiškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km į šiaurę nuo kelio Švėkšna – Kvėdarna, Šilutės raj. sav. ir Klaipėdos raj. sav. paribyje. Teka upeliai Graumena (Šalpės kair. intakas) ir jos intakas Kerupalis; supa Kelvėtų ir Žąsyčių miškai; ribojasi su Drebulių ir Kelvėtų (Veiviržėnų sen.) kaimais.
Gyventojai
1923 m. Lekiškės kaime buvo 9 ūkiai ir 50 gyventojų, 1997 m. – 7 ūkiai ir 14 gyventojų.
Lekiškės kaime gimė Pušies rinktinės partizanai Oželis Juozas-Dagilis (1923–1949) ir Oželis Petras-Jaunutis (1932–1959), pastarasis 1999 m. apdovanotas Vyčio kryžiaus IV laipsnio ordinu.
Sarakalnis
Sarakalnis – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio.
Lodzės Aleksandruvas
Lodzės Aleksandruvas  – miestas Lodzės vaivadijoje, Lenkijoje. Priklauso Lodzės aglomeracijai. 20 684 gyventojai (2008 m. duomenys).
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIX a. pradžioje, Rafaelio Bratoševskio. Urbanistinio plano autorius buvo austras Bernardas von Šutenbachas. Siekiant įgyti valdžios simpatijas, Bratoševskis miestelį pavadino Rusijos Aleksandro I garbei. 1822 m. suteiktos miesto teisės.
1910 m. sujungtas tramvajaus linija su Lodze. 1991 m. buvo panaikinta.
Aleksandruvas buvo trijų religijų ir trijų kultūrų centru. Vokiečiai (protestantai), žydai ir lenkai (katalikai), amatininkai dirbo fabrikuose. Iki 1945 m. turtingiausią ir gausiausią etninę bendruomenę sudarė vokiečiai.
Erebuni Erewan
Jerevano „Erebuni“ – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1956 m. Sovietmečiu priklausė SKIF organizacijai.
Armėnijai tapus nepriklausoma valstybe perkurtas kaip Homenmen-FIMA FC.
Sezonai
Šaltiniai:
Didvyžiai
Didvyžiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Didžiųjų Šelvių, greta kelių ir  sankirtos.
Etimologija
Vietovardis apibūdina vietinis gyventojus kaip didžiavyžius. Pasakojama, kad labai seniai apylinkėse tyvuliavo pelkės. Norėdami jomis vaikščioti, žmonės avėdavo dideles vyžas, pagal kurias ir pavadinta vietovė.
Siavonga
Siavonga - miestelis Pietų provincijoje, Zambijoje, prie Karibos tvenkinio šiaurinio kranto. Tai Zambijos pagrindinis turizmo centras prie šio tvenkinio su apgyvendinimu, valtimis ir žūklės turų pasiūla.
1794 m. sukilimas
thumb|240px|Kosčiuškos sukilimas thumb|240px|Paminklas T.Kosčiuškai Krokuvoje thumb|240px|Šiaulių apskrities sukilėlių aktas thumb|240px|Sukilėlių atsišaukimas [[lietuvių kalba]] thumb|240px|ATR prieš padalijimą 1794 m. sukilimas (Kosciuškos sukilimas) – sukilimas Lenkijoje ir Lietuvoje prieš Rusijos imperiją ir Prūsijos karalystę, vadovaujamas Tado Kosciuškos.
Sukilimu nesėkmingai bandyta išlaisvinti Lenkiją ir Lietuvą nuo Rusijos įtakos po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo (1793 m.) ir Targovicos konfederacijos. Sukilėliai siekė atkurti valstybę su 1772 m. sienomis ir tęsti 1788–1792 m. pradėtas reformas.
Sukilimo ištakos ir pradžia
Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas ir 1792 m. Lenkijos-Lietuvos valstybės ir Rusijos karas labai susilpnino Gegužės trečiosios Konstituciją remiantį reformų judėjimą Abiejų Tautų Respublikoje. Tuo pat metu, po antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, pagrindiniai Rusijos šalininkai, susijungę į Targovicos konfederaciją taip pat susilpnėjo. Rusija, kaip aukso laisvės gynėja, rėmęsi bajorai po antrojo padalijimo šalyje buvo laikomi išdavikais, o ne didvyriais ir prieš jų valdymą susidarė rimta opozicija, tiek iš šlėktų, tiek iš miestiečių pusės.
Norėdamos susilpnintį opoziciją, Prūsijos ir Rusijos vyriausybės susitarė demobilizuoti 50 proc. Abiejų Tautų Respublikos armijos, o likusius karius įjungti į savo kariuomenes. 1794 m. kovo 12 d. generolas Antoni Madaliński, 1-osios Didžiosios Lenkijos Nacionalinės kavalerijos brigados (1500 karių) vadas atsisakė vykdyti demobilizacijos įsakymą ir patraukė iš Ostrolenkos į Krokuvą. Tai sukėlė maištų prieš rusų kariuomenę bangą visoje šalyje. Rusijos garnizonui Krokuvoje buvo įsakyta palikti miestą ir susidoroti su lenkų pajėgomis. Miestas liko neginamas.
I sukilimo etapas
Lietuvoje balandžio mėnesį sukilo bajorų vadovaujamos LDK kariuomenės dalys, balandžio 16 d. Šiauliuose paskelbtas kariuomenės sukilimo aktas, sukilėlių vadu paskelbtas Jokūbas Jasinskis. Po savaitės išvaduotas Vilnius, kuriame sudaryta Vilniaus nacionalinė gvardija (iki birželio jai vadovavo Laurynas Stuoka-Gucevičius), balandžio 24 d. Vilniaus rotušėje paskelbtas Lietuvos sukilimo aktas, sudaryta vyriausybė (Lietuvos tautinė aukščiausioji taryba, LTAT) ir vykdomieji organai (deputacijos).
Sukilimo pradžioje LTAT veikė radikaliau už Lenkijos sukilėlių valdžią, griežtai baudė vidaus priešus. Gegužės mėnesį į sukilimą jau įtraukti visi visuomenės sluoksniai, sukilėliai valdė visą Lietuvą. Apie 10 000 sukilėlių laikėsi puolimo taktikos, mėgino sumušti iš Vilniaus ir Gardino besitraukiančią Rusijos kariuomenę (apie 30 000 karių). Lietuvių valdžia, siekiančia Lietuvos savarankiškumo atkūrimo, nebuvo patenkinti lenkai ir gegužės 21 d. LTAT Kosciuškos nurodymu panaikinta, birželio 4 d. atleistas vyriausiasis sukilimo vadas Jasinskis, kurį pakeitė iš Lenkijos atsiųstas Michalas Veihorskis.
II sukilimo etapas
Antrame sukilimo etape Rusijos kariuomenė pradėjo aktyvesnį puolimą, birželio 25 d. nesėkmingai šturmavo Vilnių, įsiveržė į šiaurės Lietuvą iki Linkmenų. Sėkmingai kovojo tik Žemaičių divizija, sumušusi rusus ties Saločiais, užėmusi Kuršo dalį ir Liepoją. Rugpjūčio 12 d. Vilnius kapituliavo, sukilėliai pasitraukė į Jonavą.
III sukilimo etapas
Po Vilniaus kapituliavimo didėjo nepasitenkinimas sukilimo valdžia, dalis valstiečių dezertyravo. Tačiau sukilėliams pavyko užimti Daugpilį, taip laikinai sustabdant Rusijos armijos Kauno ir Ukmergės puolimą. S. Grabovskio vadovaujami sukilėliai sugebėjo prasiveržti iš Varėnos link Minsko apylinkių, bet sukilėliams nepasinaudojus palankia padėtimi ir atitraukus pagrindines pajėgas į Užnemunę, rugsėjo pirmoje pusėje Rusijos kariuomenė užėmė Alytų, Prienus, Kauną, tačiau į Užnemunę nesiveržė. Sukilėliai čia liko iki 1794 m. rugsėjo pabaigos, vėliau juos išsklaidė Prūsijos kariuomenė.
Likusios sukilėlių pajėgos Merkio ir Nemuno tarpupyje, Gardino, Volkovysko bei Bresto apskritys buvo priversti trauktis link Varšuvos, 3 iš 4 kolonų miestą pasiekė ir prisidėjo prie Varšuvos gynybos. Lapkričio 5 d. Varšuva kapituliavo ir likę LDK sukilėliai lapkričio 16 d. išsiskirstė Radošicuose.
Sukilimo pasekmės
Po sukilimo 1795 m. Rusija, Prūsija ir Austrija galutinai pasidalijo LDK teritoriją, sukilimo vadai buvo terorizuojami, nedidelė dalis sukilėlių ištremta. Tiems, kurie prisiekė ištikimybę Rusijos valdžiai, užtikrintos laisvės. 1796 m. ištremtieji sukilėliai amnestuoti.
Algirdas Žukas
Algirdas Žukas (g. 1942 m. kovo 11 d. Remeikiuose, Anykščių rajonas) – Lietuvos agronomas, Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
1794 m. sukilimas
Sukilimo pasekmės
Lietuvoje vykęs sukilimas atitraukė dalį Rusijos pajėgų nuo Lenkijos sukilimo malšinimo, sukilimas sulaikė dalį jėgų, kurios galėjo būti nukreiptos slopinti Prancūzijos revoliucijai. Taip pat sužadinta lietuvių tautinė savimonė (leisti lietuviški atsišaukimai, politiniai eilėraščiai). Sukilimo metu pirmą kartą Lietuvoje į apyvartą pateko popieriniai pinigai - zlotai su Lietuvos ir Lenkijos herbais.
Algirdas Žukas
Biografija
1951–1962 m. mokėsi Skiemonių vidurinėje mokykloje, 1968 m. neakivaizdžiai baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Rečionys (Kaišiadorys)
Rečionys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Gudienos, prie Žaslos. Pietinė kaimo dalis už geležinkelio yra Žiežmarių apylinkės seniūnijoje.
Algirdas Žukas
Biografija
1962–1970 m. Utenos raj. Klovinių kolūkio vyriausiasis agronomas, 1970–1991 m. Biliakiemio kolūkio pirmininkas, 1991–1992 m. Biliakiemio žemės ūkio įmonės administracijos vadovas, 1992–1995 m. žemės ūkio bendrovės „Biliakiemis“ valdybos pirmininkas.
1995–1997 m. Utenos apskrities viršininko administracijos valdytojo pavaduotojas. 1998–2000 m. UAB Draudimo kompanija „Lindra“ Utenos filialo direktorius. 2000–2013 m. Utenos seniūnijos seniūnas.
Pirmasis rajone pradėjo kurti bendruomenių centrus, į didžiausius pastatus sukeldamas svarbiausias kaimo įstaigas. Mokyklų pastatuose įsikūrė bibliotekos, kultūros namuose, kurie stovėdavo pustuščiai – pradinės mokyklos, vaikų darželiai ir kt. Knygų apie Utenos seniūnijos istoriją „Visiškai atvirai“ (sudarytoja Genovaitė Šnurova) iniciatorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys.
Utenos seniūnijos ir Pačkėnų krašto bendruomenės narys. Sutuoktinė Emilija, sūnus Audrius.
Rimantas Norkus
Rimantas Norkus (g. 1944 m. kovo 7 d. Šilalėje) – Lietuvos ir Mažeikių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
Tėvynės sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys (Vilhelmo Džiugelio jungtinė lyderių koalicija „Mums rūpi Mažeikių kraštas“).
Sutuoktinė Irena, vaikai Inga, Kastytis.
Tores del Painės nacionalinis parkas
Šiame parke stūkso trys granito monolitai Paino stulpai, kurie sudaro Painės Kordiljeros kalnų grandinę. Painės stulpai, siekia beveik 2,5 kilometro aukštį. Į šį parką taip pat įeina dalis nusidriekusios trečios pagal dydį ledynų virtinės pasaulyje. Pietų Patagonijos ledo kepurė Tores del Painės nacionaliniame parke apima Grėjaus, Pingo, Tindalo ledynus. Taip pat čia galima rasti tyvuliuojančius Grėjaus, Pehoės, Nordenšeldo ir Sarmjento ežerus bei Painės upę.
Foitsbergas
Foitsbergas  – miestelis Štirijoje, Austrijoje. Foitsbergo apskrities administracinis centras. Populiacija – 9474 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Per miestelį teka Tregistbachas. Pirmą kartą paminėtas 1220 m. Žymesni pastatai: Šv. Margaritos Antiochietės bažnyčia, rotušė (suprojektuota architekto Ariko Brauerio), Greisenegg rūmų ir Obervoitsberg pilies griuvėsiai.
Vilas ir Greisė
„Vilas ir Greisė“  – amerikiečių kurta situacijų komedija. Serialas NBC kanalu rodytas aštuonis sezonus nuo 1998 m. rugsėjo 21 d. iki 2006 m. gegužės 18 d. Serialo veiksmas sukasi apie homoseksualaus vyro Vilo Trumano ir heteroseksualios moters Greisės Edler santykius. Komedija yra laikoma viena žymiausių ir labiausių pasisekusių serialų, kuriame vienas iš pagrindinių personažų yra LGBT asmuo.
Seriale pagrindinius vaidmenis atliko aktoriai Eric McCormack ir Debra Messing, visuose sezonuose taip pat vaidino Megan Mullally, Sean Hayes ir Shelley Morrison. Keletą sezonų seriale vaidino ir Gary Grubbs bei Michael Angarano. „Vilas ir Greisė“ iš kitų to paties pobūdžio serialų išsiskyrė ir jame vaidinusių kviestinių žvaigždžių skaičiumi. Komedijoje įvairius nežymius vaidmenis atliko Cher, Jennifer Lopez, Britney Spears, Matt Damon, Alec Baldwin, Sharon Osbourne, Neil Patrick Harris, Elton John, Edie Falco, Madonna, Ellen DeGeneres ir dešimtys kitų.
Aprašymas
Serialo veiksmas sukasi apie du pagrindinius serialo herojus – heteroseksualią interjero dizainerę Greisę Adler (vaid. Debra Messing) ir homoseksualų teisininką Vilą Trumaną (vaid. Eric McCormack). Seriale jie vaizduojami kaip patys geriausi draugai jau daugiau nei dešimtmetį. Jų santykiai parodomi kaip perdėtai artimi, dėl to jų pora serialo metu pašiepiama kitų personažų. Be Greisės ir Vilo, visose serialo serijose pasirodė ir Džekas Makfarlandas (vaid. Sean Hayes) bei Keren Valker (vaid. Megan Mullally). Džekas – geriausias Vilo draugas, kurį jis pažįsta nuo pat koledžo laikų, padėjo jam suprasti ir priimti tą faktą, jog jis yra gėjus. Vaizduojamas gana stereotipiškai – moteriškas, nemėgstantis sporto, perdėtai jausmingas ir jautrus. Nuo antros pirmo sezono serijos tampa geriausiu Keren draugu. Keren – už milijonieriaus dėl jo turtų ištekėjusi moteris, dirbanti Greisės interjero studijoje kaip jos asistentė. Pasižymi tuo, kad rūpinasi tik pačia savimi, dažnai šaiposi iš kitų. Turi kambarinę Rozariją Salazar (vaid. Shelley Morrison), kuri dirba jai jau daugelį metų. Dažnai su ja pykstasi, tačiau galiausiai visada vis tiek susitaiko.
Pats serialas prasideda tuo, kad Greisė palieką prie altoriaus savo vaikiną ir vėliau lyg pradeda naują gyvenimą persikeldama gyventi pas Vilą. Dauguma komedijos siužeto linijų yra susijusios su pagrindinių serialo veikėjų santykiais. Vėlesniuose sezonuose Vilas sutinka savo gyvenimo meilę policininką Vincą (vaid. Bobby Cannavale). Įpusėjus serialui Greisė sutinka žydų kilmės gydytoją Leo (vaid. Harry Connick, Jr.), kurį iškart įsimyli. Jų santykiai tęsiasi iki pat serialo pabaigos.
Personažai
thumb|right|145px|[[Eric McCormack]]
Vilas Trumanas
William Pierce „Will“ Truman (vaid. Eric McCormack) – pagrindinis serialo veikėjas. Homoseksualus. Baigė teisės studijas Kolumbijos universitete Niujorke, kur ir susipažino su būsima savo geriausia gyvenimo drauge Greise Edler. Nuo to laiko jie tapo neišskiriami, po universiteto baigimo kartu apsigyveno bendrame bute Manhatane, Niujorke. Ganėtinai neurotiškas personažas, ypač pedantiškas. Seriale ne vienas personažas yra pastebėjęs, jog judviejų draugystė yra per daug artima kaip dviejų paprastų draugų. Dažnai ironiškai pavadinami vienas kito sužadėtiniu. Pirmuose sezonuose dirbo kaip nepriklausomas teisininkas, turėjo savo firmą, vėliau darbo neteko ir atsitiktinai gavo pasiūlymą dirbti didelėje Niujorko teisės įmonėje.
Eric McCormack tapo pirmuoju, gavusiu vaidmenį seriale. Aktorius džiaugėsi gavęs vaidmenį, nemanė, jog tai turėtų būti sunku, ir neturėjo jokių problemų su tuo faktu, jog turės vaidinti gėjų. Per visą savo karjerą aktorius yra vaidinęs homoseksualų keletą kartų ir manė, jog šis gautas vaidmuo ir kuriamas personažas galės tapti lyg pavyzdys ar idealas visiems gėjams šalyje, taip pat kaip Ellen DeGeneres tarp lesbiečių.
thumb|left|145px|[[Debra Messing]]
Greisė Edler
Grace Elizabeth Adler (vaid. Debra Messing) – pagrindinė serialo veikėja, interjero dizainerė, žydė. Turi savo interjero dizaino firmą. Jos asistentė yra Keren, kuri labai dažnai iš jos šaiposi dėl Greisės prasto skonio ir fakto, jog ji gyvena su gėjumi; tačiau nepaisant to, juodvi sutaria labai gerai ir dažnai viena kitai padeda ir viena kitą palaiko. Turi gana didelę priklausomybę nuo valgymo; dažnai galvojanti vien tik apie save, nerūpestinga. Geriausiai Vilo draugė, su kuriuo ji pažįstama nuo koledžo laikų. Gana netvarkinga ir neurotiška, dažnai pavaizduojama lyg atsvara Vilui, kuris yra gana griežta ir valdinga asmenybė.
Serialo pradžioje palieka prie altoriaus savo vaikiną, vėliau persikelia gyventi pats Vilą. Įpusėjus serialui sutinka vyrą Leo, su kurio vėliau susituokia, o po to, kai jis tampa jai neištikimas, pora išsiskiria. Paskutinio sezono metu po nesaugaus sekso su Leo lėktuve (su kuriuo skrido į Londoną) tampa nėščia. Per visą serialą Greisė yra susitikinėjusi su daugybe vyrų, tačiau draugystė su jais trukdavo labai trumpai. Praradusi viltį surasti tinkamą vyrą serialo viduryje buvo rimtai svarsčiusi apie galimybę susilaukti bendro vaiko su Vilu.
thumb|right|145px|[[Megan Mullally]]
Keren Valker
thumb|left|145px|[[Sean Hayes]]
Džekas Makfarlandas
John Philip „Jack“ McFarland (vaid. Sean Hayes) – pats geriausias Vilo draugas, antreilis serialo veikėjas. Džekas yra perdėtai paviršutiniška asmenybė, gana vėjavaikiškas, egoistiškas ir nesubrendęs. Vaizduojamas kaip stereotipiškas gėjus. Niekada neturėjęs ilgailaikių santykių su vyru, per visą serialo rodymo laiką yra pakeitęs dešimtis įvairių profesijų ir darboviečių. Yra dirbęs aktoriumi, aktorystės mokytoju, šokėju, padavėju, slaugytoju, pardavėju drabužių parduotuvėse „Banana Republic“ ir „Barney‘s Department Store“, vedė savo pokalbių laidą „Jack Talk“. Nuo pat serialo pradžios tampa gana artimu Keren draugu.
thumb||right|145px|[[Shelley Morrison]]
Rozarija Salazar
Rosario Inés Consuelo Yolanda Salazar (vaid. Shelley Morrison) – Keren Valker kambarinė, dažnai parodoma kaip artima jos draugė. Pasirodė pirmame sezone, kai jai reikėjo žalios kortos, kad galėtų likti Jungtinėse Valstijose, todėl Rozarija buvo priversta ištekėti už Džeko. Vėliau tapo neištikima jam, todėl jiedu išsiskyrė. Kilusi iš El Salvadoro, Karen sutiko klube ir jai dirbti pradėjo 1985 m.
Įvertinimas
Serialas „Vilas ir Greisė“ per visą laiką, praleistą eteryje, prestižiniam „Emmy“ apdovanojimui buvo nominuotas 83 kartus, iš kurių laimėjo 18. Serialas iki šiol išlieka viena iš kelių komedijų JAV televizijos istorijoje, kurioje visi pagrindiniai aktoriai yra laimėję bent vieną „Emmy“ apdovanojimą. Sean Hayes kaip geriausias antraeilis personažas buvo nominuotas 7 kartus (laimėjo vienąkart), o Megan Mullally – taip pat septynis, iš kurių laimėjo du. Geriausio pagrindinio personažo katekorijoje Debra Messing nominuota penkis kartus (laimėjo 1), Eric McCormack – keturis kartus (laimėjo taip pat vieną kartą).
Aktoriai taip pat labai gerai pasirodė ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimuose, kuriems nominuoti buvo 20 kartų, o laimėjo septynis apdovanojimus. Serialas „Auksinio gaublio“ apdovanojimuose nominuotas 27 kartus, tačiau nelaimėjo nė karto.
Didysis Salymas
Didysis Salymas  – upė Rusijoje, Chantų Mansijoje; Obės kairysis intakas. Teka pelkėtu slėniu Vakarų Sibiro lyguma.
Misiūnai (Šakiai)
Misiūnai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kriūkų. Yra Misiūnų piliakalnis.
Dalgutis
Dalgutis (Erodium) – snaputinių (Geraniaceae) šeimos gentis.
Kai kurios Vidurio Europoje paplitusios rūšys:
Vytautas Mikalauskas (1955)
Vytautas Mikalauskas (g. 1955 m. spalio 7 d. Mažeikiuose) – režisierius,geopolitikos apžvalgininkas Lietuvos teatro, kultūros ir politinis veikėjas.
Biografija
1968–1973 m. mokėsi Mažeikių 1-oje vidurinėje mokykloje, 1973–1975 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, 1975–1977 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1991–1994 m. studijavo režisūrą Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos fakultete.
1977–1979 m. Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos santechnikas, 1979–1984 m. Tauragės Kultūros rūmų vyr. metodininkas, 1984–1986 m. Trakų kultūros namų direktorius, 1986–1989 m. Vaickūniškių kultūros namų direktorius. 1989–1990 m. Vilniaus profsąjungų kultūros rūmų teatro „Ąžuolas“ darbuotojas, 1989–1996 m. Trakų masinių renginių režisierius, nuo 1991 m. – Trakų karališkojo rūmų teatro įkūrėjas ir režisierius. 2001–2014 m. Trakų rajono kultūros rūmų direktorius.
Nuo 1993 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1994–1996 m. Trakų skyriaus pirmininkas. 1996 m. LSDP šešėlinės vyriausybės kultūros ministras. 2008–2009 m. partijos „Frontas“ pirmininko pavaduotojas.
1995–2003 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1996 m. – Trakų rajono vicemeras, 1996–2001 m. – Trakų rajono meras.
1981 m. – festivalio „Draugystės rampa“ laureatas už geriausią vaidmenį, 1990 m. – Lietuvos skaitovų konkurso laureatas.
Siavongos apskritis
Siavongos apskritis – viena iš Zambijos Pietų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Siavonga. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 58 864 žmones.
Teito Britanijos galerija
Teito Britanijos galerija  – Britanijos dailės galerija Londone, turinti nacionalinės statusą ir esanti Teito muziejų tinklo dalimi. Galerijos lankymas nemokamas, išskyrus vykstančias parodas. 2013 m. ją aplankė daugiau nei 1,3 mln. lankytojų. Adresas: ''Millbank. London SW1P 4RG''.
Istorija
1889 m. britų cukraus verslo magnatas Henris Teitas (1819−1899) pasiūlė padovanoti savo sukauptą dailės kolekciją valstybei. Londono nacionalinė galerija jai sutalpinti buvo per maža ir 1892 m. parinkta vieta naujai galerijai Milbenko rajone Vestminsteryje, Londone, vietoj buvusio nugriauto kalėjimo. Architektu pasirinktas Sidney R.J. Smith, kurio didesnioji dalis originalaus sukurto pastato išliko iki šių dienų. Galerija buvo skirta britų menui ir tai simbolizavo fasado statulos − Britanijos su liūtu ir vienaragiu. Galerija atidaryta 1897 m. ir joje buvo eksponuoti 245 britų dailininkų kūriniai nuo 1790 m. iš įvairių kolekcijų, ne vien Henrio Teito. Iš pradžių galeriją valdė Londono nacionalinės galerijos administracija.
Galerijos oficialūs pavadinimai:
Per pirmuosius 15 metų galerija buvo daugiau nei dvigubai išplėsta, 7 atskiri kambariai buvo skirti dailininko Viljamo Ternerio palikimu dovanotiems kūriniams eksponuoti. 1917 m. buvo pakeistas galerijos statusas − ji dedikuota britų menui nuo 1500 m. ir šiuolaikinių tarptautinių dailininkų kūrybai. Užsienio dailininkams skirtas priestatas inauguruotas 1926 m. Prie galerijos išplėtimo ženkliai prisidėjo garsus meno dileris Džozefas Diuvynas (Joseph Duveen) ir jo sūnus, lordas Diuvynas. 1937 m. atsidarė Diuvyno vardo skulptūrų galerijos. 1955 m. Teito galerijos valdymas buvo pertvarkytas, atskiriant ją nuo Londono nacionalinės galerijos priklausomybės. 1979 m. galerija dar kartą buvo reikšmingai praplėsta ir tais pačiais metais perėmė buvusios ligoninės pastatą šalimais, kuris buvo pertvarkytas į Clore galeriją, atsidariusią 1987 m. (finansuotojas − Clore fondas). 2000 m. galerijai suteiktas dabartinis pavadinimas Tate Britain pertvarkius keturių Teito galerijų struktūrą. Galerija tapo išskirtinai skirta britų menui perkėlus šiuolaikinių užsienio dailininkų kūrinius į Tate Modern galeriją.
Paveikslai
Teito Britanijos galerijoje sukaupta didžiausia britų dailininkų kūrinių kolekcija pasaulyje. Reprezentuoti garsiausi Anglijos tapytojai: Viljamas Hogartas, Tomas Geinsboras, Viljamas Bleikas, Viljamas Terneris, Džonas Konsteblis ir kiti, tarp jų ir XX a. modernistai: Fransis Bekonas, Liusjenas Froidas, Henris Muras.
Kai kurie iš galerijos paveikslų:
Gilis (kostiumas)
thumb|right|200px|[[Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkų korpusas|JAV jūrų pėstininkų snaiperis su giliu]] thumb|right|200px|Šri Lankos kariuomenės specialiųjų pajėgų snaiperis demonstruoja gilio galimybes Gilis  – maskuojamojo kostiumo rūšis, primenanti lapiją ar neaiškių šiukšlių krūvą. Gilius vilki snaiperiai ir medžiotojai, kai reikia visiškai susilieti su aplinka ir pasislėpti nuo priešininko ar medžiojamo gyvūno.
Gilį sudaro kostiumas (paprastai striukė su gobtuvu ir kelnės, gali būti apsiaustas) iš tinklo, prie kurio priraišiotos vienos ar kelių dengiamųjų spalvų virvutės, siūlai arba audinio juostelės ar skiautės, sudarantys „gauruotą“ paviršių. Papildomai gali būti priraišiojami tai vietovei būdingų augalų lapai ar šakelės, augalinės šiukšlės.
Gilis maskuoja savo slepiama spalva, kontūrų skaidymu (kai panaudotos kelios spalvos) ir kontūrų deformavimu (kai kostiumas gilis laisvas, o pririšti „gaurai“ netvarkingai styro į šonus). Gerai pagaminto gilio „gaurai“ vėjyje juda taip pat kaip aplinkinė augalija.
Etimologija
Žodžiai 'tarnas' kilę iš  ir airių gėlų kalbos žodžio giolla 'berniukas'. Kostiumai pavadinti pagal tarnus, kurie medžiotojams padėdavo tykoti elnių ar kitų žvėrių. Australijos armijos snaiperių giliai vadinami, nes išvaizda jie primena ječius, kurie, esą, gyvena Australijos dykrose.
Istorija
Gilius išrado Škotijos žvėrių sargai, kuriems reikėjo geros maskuotės.
Škotijos kalniečių pulkas Lovat Scouts, suformuotas britų kariuomenėje po Antrojo būrų karo, yra pirmasis karinis dalinys, naudojęs gilius. 1916 m. Lovat Scouts tapo pirmuoju snaiperių daliniu D. Britanijoje.
Gamyba
Gilio darymo eiga:
Saugumas
Gerai paruošti giliai labai efektyviai maskuoja, tačiau dažnai nepraktiški – dažnai jie yra gana sunkūs ir juos vilkint vasarą būna karšta. Net vidutinio klimato juostoje vilkint gilį jo viduje gali būti 50 °C šilumos.
Paprastas burlapas ar džiutinės virvelės yra degūs (nors juos galima apdoroti ugnies lėtikliu, tad gali užsidegti, pvz., nuo dūminės ar padegamosios granatos.
Didinant kareivių saugumą JAV buvo sukurtas ugniai atsparus gilių audeklas, turintis pakeisti burlapą ir džiutą. Darant gilį šio audinio nereikia apdoroti ugnies lėtikliu, nes jis juo apdorotas ji gaminant. Ši medžiaga buvo išbandyta 2007 m. antroje pusėje Fort Beningo (JAV) snaiperių mokykloje ir nuo 2008 m. birželio naudojama JAV kariuomenėje kaip standartinė.
Antakalnis (Saldutiškis)
Vietiniai gyventojai kaimą vadina Vilnakiške.
Pakuršėniai
Pakuršėniai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Kuršėnų miesto priemiestis 2 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų centro, prie kelio.
Antakalnis (Saldutiškis)
Gyventojai
thumb|left|260px|Medinė skulptūra prie Antakalnio kaimo sodybos
Pakuršėniai
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų apylinkės Kuršėnų tarybiniam ūkiui.
Neravai (Rudamina)
Neravai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 2,5 km į rytus nuo Rudaminos, prie Rimiečio ežero. Praeina kelias.
Istorija
2001 m. kaimas priklausė Šeštokų seniūnijai.
Gajanos futbolo čempionatas
Gajanos futbolo čempionatas – aukščiausia Gajanos futbolo lyga. Nuo 2001 m. nebevyksta, vietoje to žaidžiami keli regioniniai čempionatai: Bartica SL, Berbice FL, East Bank FUSSFL, East Coast Demerara, Banks DIH Milk Stout League, Georgetown FL, Upper Demerar SL.
Nugalėtojai
Šaltinis:
Teisėjo Rojaus Byno gyvenimas
Teisėjo Rojaus Byno gyvenimas – 1972 m. JAV sukurtas komiškas vesternas, kurio scenarijų parašė lietuvių kilmės režisierius ir scenaristas Džonas Milius. Filmas, gavęs Oskaro nominaciją, sukurtas pagal iš tiesų gyvenusį asmenį Rojų Byną, pasiskelbusį „įstatymu į vakarus nuo Peko (upės)“.
Turinys
Rojus Bynas, atvykęs į Teksaso pakraščio miestelį netoli sienos su Meksika, užeigoje sumušamas ir paleidžiamas į prerijas pririštas prie arklio mirti. Čia jį išgelbėja meksikietė mergina Marija Elena ir Bynas grįžta į miestelį, kad išžudytų visus užeigos lankytojus. Čia jis pasiskelbia miestelio teisėju ir tvarkos saugotoju, priimdamas sprendimus pagal savo paties teisingumo supratimą ir savaip traktuodamas įstatymus. Miestelis, pervadintas į Džersio Lilį, suklesti, nes teisėjas be gailesčio karia visus čia užklystančius nusikaltėlius.
Gimdymo metu mirus Byno žmonai Marijai Elenai ir šiam mėginant pakarti laiku neatvykusį gydytoją, tam pasipriešina naujasis meras ir Bynas palieka miestelį. Praeina keliolika metų, laikai keičiasi, Teksase atrandama naftos, o arklius pakeičia automobiliai. Byno dukteriai Rouzei gresia nemalonumai ir iškeldinimas, ir tada miestelyje vėl pasirodo teisėjas Bynas. Surinkęs likusius gyvus savo buvusius bendražygius, jis imasi vykdyti teisingumą sau įprastais metodais...
Petras Antanas Šalčius
Petras Antanas Šalčius (g. 1943 m. birželio 11 d. Čiudiškiuose, Prienų valsčius) – inžinierius, Lietuvos ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Katu su tėvais 1949–1958 m. sovietų valdžios ištremtas į Sibirą. 1961 m. baigė Kauno darbininkų jaunimo vakarinę mokyklą. 1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo kelių inžinieriaus kvalifikaciją.
Dirbo Kauno plentų valdyboje darbininku, baigęs institutą – darbo vykdytojas. 14 metų dirbo vyriausiuoju inžinieriumi Vilkaviškio kelių remonto statybos valdyboje, vėliau – Rokiškio 7-ojoje kelių statybos valdyboje. 1993–1996 m. Valstybinės tiltų inspekcijos vyresnysis inspektorius. 1996–2000 m. Seimo narys, išrinktas Rokiškio vienmandatėje apygardoje. 2001–2004 m. UAB „Zarasų automobilių keliai“ direktorius.
1990 m. išrinktas Rokiškio rajono tarybos deputatu, 1995–1997 m., 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1994 m. Tėvynės Sąjungos narys, Politinio komiteto pirmininkas, pirmininko pavaduotojas.
Žmona Regina, vaikai Rimantas, Arūnas, Petras.
Misiūniškis
Misiūniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rokiškio.
Pakapis (Utena)
Pakapis – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 0,5 km į vakarus nuo Saldutiškio, Dryžių miško pakraščiuose, prie raistų. Praeina Saldutiškio–Stasiūnų keliukas. Greta kaimo eina Švenčionėlių–Utenos geležinkelis.
Gyventojai
thumb|left|270px|Tradiciniai aukštaitiški trobesiai
IMAP
IMAP – elektroninio pašto serverio protokolas. Šis protokolas reglamentuoja elektroninių laiškų laikymą ir tvarkymą serverio kompiuteryje, neatsiunčiant jų į gavėjo kompiuterį.
IMAP yra naujesnis ir didesnes galimybes turintis protokolas, tačiau IMAP serverius turi ne visi elektroninio pašto paslaugų teikėjai.
IMAP paprastai naudoja TCP/IP ryšio tipą. Šio protokolo standartinis porto numeris yra 143.
Bogdanas Oginskis
Bogdanas Oginskis (1848 m. vasario 10 d. Rietave – 1909 m. balandžio 8 d. Rietave) – novatorius, mecenatas; pagal kilmę – kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, Mykolo Kleopo Oginskio anūkas, Irenėjaus Oginskio sūnus, Mykolo Oginskio brolis, Rietavo dvaro savininkas.
Bogdano Oginskio dvare buvo įvesta pirmoji Lietuvoje telefono linija (1882 m.), pastatyta pirmoji Lietuvoje jėgainė (1892 m.). Žmona Marija Potulicka-Oginskienė (1854–1927 m.).
Biografija
Kai mirė ar kai, pasak legendos, kartu su 1863 m. sukilėliais užsienyje pasislėpė tėvas, Bogdanui buvo 15 metų. Paveldėjęs Rietavo dvarą jis ėmėsi jo pertvarkymo pagal pažangiausius ūkininkavimo metodus. 1871 m. rekonstruota dvaro oranžerija, 1873 m. įsteigtas Rusijos gyvulių globos draugijos Rietavo skyrius. Šios draugijos veikloje jam padėjo Laurynas Ivinskis. 1875 m. Rietave surengta pirmoji Lietuvoje žemės ūkio paroda, kurioje du paviljonai buvo skirti miškininkystei.
Žirgininkystė
Tęsė tėvo pradėtą darbą propaguojant žemaitukų veislės žirgus. Buvo įsteigti arklių kergimo punktai, parengtos bei išplatintos instrukcijos žemaitukų augintojams. Arkliai turėjo būti puoselėjami, gerai šeriami, iki penkerių metų nenaudojami ūkio darbuose. 1879 ir 1880 m. žemaitukus B. Oginskis buvo nuvežęs į visos Rusijos arklių parodą Peterburge. 1880 m. 4 žemaitukus demonstravo parodoje Varšuvoje.
1881 m. liepos 7 d. Raseiniuose, arklių parodos metu, buvo įsteigta pirmoji „Raseinių žemaičių veislės arklių veisimo skatinimo draugija“. 1883 m. kovo 13 d. Plungės Mykolo Oginskio dvare, buvo įsteigtas žemaitukų žirgynas. Jame iš pradžių buvo laikytos 6 kumelės ir 1 eržilas. 1890 m. žirgyne buvo jau 14 žemaitukų. Daug žemaitukų draugijos nariai augino savo ūkiuose Blinstrubiškių, Gaurės, Žalpės, Jucaičių, Alksnėnų, Bilevičių, Žeimelio dvaruose.
Žemaitukų žirgynas Plungėje veikė iki 1890 m., kai dalis Žemaitukų veisimo draugijos narių Raseiniuose įsteigė „Darbo ir važiuotės arklių veisimo draugiją“, auginusią ardėnų puskraujus, trakėnų puskraujus, anglų, estų ir kitų veislių arklius. Bogdanas Oginskis pasitraukė iš naujosios draugijos ir įsteigė Žemaitukų veisimo draugiją Rietave. Žemaitukų veisimo draugijos pirmininku buvo paskirtas oficialus pareigūnas – Kauno gubernatorius Velerijonas Melnickis, tačiau tikruoju draugijos vadovu buvo Bogdanas Oginskis.
Tuo laiku B. Oginskio palivarke Girėnuose buvo įsteigtas Žemaitukų draugijos žirgynas. Jo direktoriumi, kaip ir Plungėje, buvo Boleslovas Sakelis. B. Oginskio pastangos išgelbėjo žemaitukų žirgų veislę nuo išnykimo.
Ūkinė veikla, novatorystė
Paveldėjęs Rietavo dvarą Bogdanas įsteigė 7 malūnus, 6 lentpjūves, baldų fabriką, geležies liejyklą.
1882 m. spalio 28 d. Rietavą, Plungę ir grafo Juozapo Tiškevičiaus dvarą Kretingoje sujungė pirmoji Lietuvoje telefono linija. Tačiau 1886 m. rūmus apgadino gaisras, per kurį sudegė rūmų biblioteka, daug meno vertybių.
1892 m. balandžio 17 d. Rietave pastatyta pirmoji Lietuvoje elektrinė. Pažymint Lietuvos elektrifikacijos 100-ąsias metines, vakarinių dvaro vartų stulpe įmūryta šią sukaktį žyminti memorialinė lenta, atstatyta senoji žibintų alėja, atkurta vėjo jėgainė, kuri anksčiau vandenį pumpuodavo į bokštą.
Lietuvybės puoselėjimas
B. Oginskis rėmė lietuvių tautinį judėjimą. Jo dvarus pasiekdavo ir draudžiama platinti spauda lietuviškais rašmenimis.
Jis palaikė Kražių gyventojus, kurie gynė savo bažnyčią, kai 1892 m. gruodžio 24 d. caro valdžia uždarė benediktinių vienuolyną ir norėjo uždaryti bei nugriauti Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčią. Sužinojęs apie Kražių įvykius, kai 9 žmonės žuvo ir 54 buvo sužeisti, pasirūpino, kad žinios apie tai pasklistų po visą pasaulį ir kad caro politika lietuvių atžvilgiu būtų pasmerkta daugelyje šalių.
Meno (muzikos) rėmimas
thumb|right|210px|Kunigaikščio [[Bogdanas Oginskis|Bogdano Oginskio orkestro vadovo Mykolo Butkevičiaus asmeninė violončelė. Rietavo Oginskių kultūros istorijos muziejui dovanojo maestro dukra Genovaitė Nomgaudienė]]
Vargonininkai buvo ruošiami muzikos mokykloje pačiame Rietave, o gabiausi siunčiami tęsti mokslų į Varšuvą. Rietavo bažnyčios vargonai buvo vieninteliai Lietuvoje, pastatyti garsios Drezdeno Jemlicho firmos. Antrojo pasaulinio karo metais artilerijos sviedinys pataikė į bažnyčios bokštą ir iš garsių vargonų beliko tik atminimas. Archyvuose esama detalaus instrumento aprašymo, tačiau nuotraukos nerasta, todėl neįsivaizduojama kaip jie atrodė.
Parama orkestrui
1893 m. Rietave buvo suformuotas 60 žmonių, daugelis kurių buvo baigę muzikos mokyklą, simfoninis orkestras, kuris grodavo garsiausių pasaulio kompozitorių kūrinius. Rietave pirmą kartą buvo atlikta Piotro Čaikovskio uvertiūra „1812 metai“. Itin dažnai čia skambėdavo M. K. Oginskio polonezai. Rietavo orkestro vadovas buvo Jozefas Mašekas (1864–1927 m.). Orkestras koncertuodavo dvaruose Lietuvoje, Latvijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje.
1902 m. B. Oginskis susirgo sunkia psichine liga ir mirė nepalikęs įpėdinių. Po globėjo mirties dalis orkestrantų išvyko gyventi į Ameriką ir čia prieš Pirmąjį pasaulinį karą sukūrė garsų orkestrą Lietuva Band Chicago. Rietavo orkestras buvo trumpam atsikūręs ir Nepriklausomos Lietuvos laikais.
Dvaro likimas
Dvarvietės pakraštyje, prie kelio į Plungę, tebestovi Oginskių šeimos koplyčia. Čia ilsisi Bogdano Oginskio ir jo brolio Mykolo palaikai, o šalia jos akmeninis paminklas žymi jų tėvo Irenėjaus kapą.
Plačiau skaitykite straipsnyje Rietavo dvaras.
Pulstakų akmuo
miniatiūra|250px|right|Pulstakų akmuo slūgso prie pat kelio miniatiūra|250px|right|Akmenį juosia atraminė sienelė
Pulstakų akmuo – išskirtinis riedulys Šalčininkų rajone, Pabarės seniūnijoje, Pulstakų kaime, prie kelio, 80 m į pietus nuo sankirtos su keliu. Pulstakų akmuo yra Šalčininkų rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas.
Riedulio aplinka
Riedulys slūgso kalvos lėkštame šlaite, kur jis yra įstrigęs plento važiuojamosios dalies rytiniame pakraštyje ir paplentės griovio šlaitelyje. Iš rytų pusės riedulį (maždaug už 2,35-3,45 m nuo jo) pusračiu juosia išbetonuota atraminė sienelė, kurios plotis 35 cm, o iš vidinio vertikalaus šono aukštis virš žemės paviršiaus apie 20 cm. Tarp paminklinio riedulio ir atraminės sienelės šiaurinio galo (t. y. apibetonuoto pusračio viduje) yra dar griovį skersai perkertantis tiesus neilgas ir taip pat žemas cementinis blokas. Paplentės griovyje slūgsančiuose betono blokuose (jų apačioje) įrengtos nedidelės pralaidos kritulių vandeniui griovio dugnu netrukdomai nutekėti. Kitapus rytinės paplentės griovio ir betoninės atraminės sienelės, šlaito viršuje, auga dvi eglės, kadagiai, o už jų pamiške (lygiagrečiai plentui) tęsiasi gruntinis keliukas. Riedulys nėra pažymėtas paminklo ženklu.
Ant riedulio pastebima baltų kalkinių apnašų pėdsakų, kurie atsirado kelininkams sezoniškai perdažant šį riedulį, t. y. norint, kad jis, kaip transportui pavojingas kliuvinys, būtų gerai matomas. Yra buvę pasvarstymų apie paminklinio riedulio perkėlimą toliau nuo plento, t. y. už paplentės griovio ir ryšium su tuo – apie aplinkos pertvarkymą, kad paplentėje atsirastų aikštelė automobiliams sustoti.
Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia
'''Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Renavo kaime, prie kelio.
Bokštas (statinys)
thumb|right|[[Eifelio bokštas Paryžiuje]] thumb| Hiperboloidinis [[Šuchovo bokštas Maskvoje]] Bokštas – aukštas vertikalus inžinerinis statinys ar kito statinio (pilies, bažnyčios ir pan.) dalis, dažniausiai cilindro, kūgio, prizmės ar piramidės pavidalo. Planas stačiakampis, kvadratinis, daugiakampis, apskritas, aukštis – daug didesnis už pagrindo matmenis. Paprastai daugiaaukštis su vidiniais arba išoriniais laiptais. Gali būti kaip atskiras statinys, taip ir didesnio statinio dalis.
Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia
Istorija
thumb|right|250px|Bažnyčios altoriai thumb|right|250px|Bažnyčios statybos komitetas
Apie 1726 m. Gaureliuose pastatyta koplyčia. 1763 m. Renavo dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia, 1773 m. – koplyčia. Apie 1780 m. kitoje vietoje pastatyta nauja kryžminio plano koplyčia, 1808 m. – aštuoniakampė koplyčia. Metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1815 m. Filialistas Konstantinas Piesliakas 1863 m. ištremtas į Sibirą.
Bokštas (statinys)
Pagrindinis (dažniausiai) skirtumas nuo kitų aukštų statinių, pvz., dangoraižių – suskirstymo į aukštus nebuvimas ir gan nedidelis vidinis tūris, kartais visą bokšto tūrį užima vien tik laiptinė. Nuo stiebų skiriasi tuo, jog konstrukcija stabili, nereikia ją išlaikančių atotampų.