cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavelas Čerenkovas
Veikla
Tirdamas urano druskų tirpalų liuminescenciją, sukeltą gama spindulių, 1934 m. atrado savitą švytėjimą, kuris pavadintas jo vardu – Čerenkovo spinduliavimas. Iškėlė elektringųjų dalelių skaitiklių idėją, šie skaitikliai vėliau buvo plačiai naudojami eksperimentinėje branduolio fizikoje. Kūrė pirmuosius TSRS elektronų greitintuvus – sinchrotronus. Tyrė lengvųjų branduolių skaldymą didelės energijos gama kvantais.
Įvertinimas
1946 ir 1951 m. – Stalino premija, 1977 m. TSRS valstybinė premija, 1984 m. Socialistinio darbo didvyris.
1958 m. jo veikla kartu su Ilja Franku ir Igoriu Tammu už Čerenkovo-Vavilovo efekto atradimą ir paaiškinimą įvertinta Nobelio fizikos premija.
Tibeto vėliava
thumb|250px|Vėliavos proporcijos 2:3 Tibeto vėliava įtvirtinta 1912 m. XIII Dalai Lamos, kuris sujungė įvairių provincijų armijų vėliavas. Nuo tada ji tarnavo kaip visų tibetiečių karinė vėliava iki 1950 m. J i išlieka Centrinės Tibeto administracijos, įsikūrusios Dharamsaloje, Indijoje, emblema. Kaip Tibeto nepriklausomybės simbolis ji uždrausta Kinijoje, įskaitant Tibeto autonominį regioną, kuris atitinką anksčiau Lasos vyriausybės kontroliuotą teritoriją, ir didžiajam Tibete.
Simbolizmas
Tibeto ištremtos vyriausybės oficialiame puslapyje taip aiškinami vėliavos simboliai:
Japoninė žiurkinė gyvatė
Japoninė žiurkinė gyvatė arba Salinis žaltys (Elaphe climacophora) – žaltinių (Colubridae) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti žiurkinių gyvačių (Elaphe) genčiai. Paplitusi Japonijoje (išskyrus Riūkiū salas). Dažnai aptinkama netoli žmonių gyvenamų vietų, miestuose, pastatuose, tačiau gyvena ir pievose, miškuose.
Aktyvi rytais ir vakarais, šliaužioja tiek žeme, tiek medžiais, krūmais. Ilgis svyruoja nuo 120 iki 160 cm. Nenuodinga. Žiema 3–4 mėnesius miega žiemos miegu. Poruojasi pavasarį, vasaros pradžioje padeda 7-20 kiaušinių. Būdingas margas įvairių rudų ir pilkų atspalvių raštas, tačiau aptinkamos ir albinosų populiacijos. Minta varlėmis, graužikais, paukščiais ir jų kiaušiniais.
Serbentai
Serbentais vadinama:
Šakūnai (Darkiemio apskritis)
Šakūnai arba Pskovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1564 m. minimi Szackunen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo apylinkės kaimas.
2007 m. Amirlio sprogimai
2007 m. Amirlio sprogimai buvo užminuoto savižudžio automobilio teroristinė ataka, įvykusi 2007 m. liepos 7 d. Irake, Amirlio miesto „Tuz Khurmato“ turguje. Bombos nužudė 156 žmones ir 255 sužalojo.
Remiantis policijos duomenimis, savižudis su pilna sprogmenų prikrauta transporto priemone sprogo sausakimšos turgavietės viduryje ir sugriovė daugybę pastatų aplinkui. Gelbėtojai buvo priversti nukentėjusiuosius vežti gydyti į artimiausią už 45 km esantį miestą, tuo tarpu kai kurie žmonės kelionės metu pasimirė. Dalis žmonių buvo vežami ir į didžiausia regiono miestą Kirkuką.
Gošenitas
Gošenitas – silikatų klasės mineralas, berilio silikatas.
Kietumas pagal Moso skalę 7,5–8,0.
Gošenitas – bespalvė berilo atmaina, o jei turi žalsvą atspalvį, tapatinamas su smaragdu.
Randamas Brazilijoje, Kinijoje, Kanadoje, Meksikoje, Rusijoje, JAV.
Reanimacija
Reanimacija – ligonio, patyrusio klinikinę mirtį, gaivinimas ir gydymas. Esant reikalui taikomi tokie sudėtingi gydymo metodai kaip kontrapulsacija, ekstrakorporinė membraninė oksigenacija, hemofiltracija. Tai svarbiausių gyvybinių organų – širdies, plaučių, inkstų – funkcijas pakeičiančios procedūros. Pagrįsta tuo, jog biologinė mirtis įvyksta (negrįžtamai pakinta smegenys) tik praėjus 4–6 min nuo klinikinės mirties (kai nutrūksta širdies veikla ir kvėpavimas). Po to, kai įvyko klinikinė mirtis, skubiai suteikus pagalbą, ligonį dažnai galima atgaivinti. Reanimuojama, gydant pavojingą kraujotakos, kvėpavimo, inkstų ir kitų organų nepakankamumą, kuris gali būti atsiradęs dėl įvairių ligų (pvz., miokardo infarkto), traumos, sunkios operacijos.
Reanimacijos rūšys: pirmoji reanimacijos pagalba, kurią teikia žmogus, esantis šalia staiga mirusio, ir medicininė reanimacija, kurią ligoninėje teikia medicinos darbuotojai.
Pirmoji reanimacijos pagalba teikiama, kai žmogus staiga praranda sąmonę, išsiplečia jo vyzdžiai, sustoja kvėpavimas, nustoja plakti širdis. Jos metu išlaisvinami ligonio kvėpavimo takai, daromas dirbtinis kvėpavimas ir netiesioginis širdies masažas tol, kol medicinos darbuotojai perima ligonio gelbėjimą.
Medicininė reanimacija specializuotuose ligoninių skyriuose ir centruose daroma sudėtinga medicinine aparatūra (dirbtiniu inkstu, dirbtine kraujo apytaka, defibriliatoriumi, elektrostimuliatoriumi), vaistais.
Mokslas, tiriantis ir kuriantis reanimacijos būdus, vadinamas reanimatologija.
Šaltiniai
Basic Life Support
Henrikas VII
Henrikas VII (Henrikas Tiudoras; 1457 m. sausio 28 d. Velse – 1509 m. balandžio 21 d.) – Anglijos karalius ir Tiudorų dinastijos pradininkas (1485 m. rugpjūčio 22 d. – 1509 m. balandžio 21 d.).
Henriko VII santuoka su Elžbieta Jorkiete užbaigė vadinamąjį Rožių karą - dešimtmečius užsitęsusį Lankasterių ir Jorkų dinastijų konfliktą. Henriko VII valdymo pradžia pasižymėjo sukilimais ir daugybe pretendentų į sostą, kuriuos jis galiausiai nugalėjo. Jo sostą paveldėjo antrasis sūnus Henrikas VIII.
Kilmė
thumb|left|150px|Henrikas VII jaunystėje Iki karūnacijos būsimasis valdovas vadintas Henriku Tiudoru, Ričmondo grafu (Earl of Richmond). Henrikas VII gimė Velse ir priklausė senai Velso giminei, Henriko proprosenelio Tuduro ap Gorovi (vels. Tudur ap Goronwy) garbei vadintai Tiudorais. Henriko senelis Ouenas Tiudoras tarnavo karaliaus Henriko V našlei ir Henriko VI motinai Prancūzijos princesei Katerinai Valua. Tiksliai nežinoma ar jų ilgametis ryšys, iš kurio gimė keli pripažinti vaikai, buvo grįstas ir slaptomis vedybomis. Oueno Tiudoro ir Katerinos Valua sūnus Edmundas Tiudoras susigiminiavo su Lankasterių gimine, kai vedė Margaritą Bofort (Beaufort) - nesantuokinio (vėliau įteisinto) Lankasterių dinastijos įkūrėjo Džono Gonto sūnaus anūkę.
Henrikas Tiudoras buvo vienintelis Edmundo Tiudoro, pirmojo Ričmondo grafo sūnus. Jo motinai ledi Margaretai Bofort, karaliaus Edvardo III palikuonei, sūnaus gimimo metu tebuvo 13 metų. Henrikas Tiudoras gimė praėjus dviem mėnesiams po jo tėvo mirties nuo maro 1456 m. lapkričio 3 d. Karmarteno pilyje, Velse. Tuo metu vyko Baltosios ir Raudonosios rožių karas, kuriame Henriko senelis Ouenas Tiudoras buvo vienas iš Lankasterių vadų. 1461 m. po mūsio prie Mertimer-Kroso jis pateko jorkistams į nelaisvę ir buvo nubaustas mirties bausme. Ričmondo grafienė po to dukart ištekėjo už žymių Lankasterių giminės šalininkų, antrasis iš jų - Tomas Stenlis - vėliau padėjo posūniui išduodamas Ričardą III Bosvorto mūšyje.
Jaunystė ir kova dėl sosto
Didžiąją laiko dalį jaunasis Henrikas praleido su dėde Džaspersu Tiudoru, pirmuoju Bedfordo grafu. Nors Henriko Tiudoro teisės į sostą buvo silpnai pagrįstos (jis buvo nesantuokinio sūnaus palikuonis, Bofortai tradiciškai laikyti neturinčiais teisių į sostą, be to neteisėta laikyta ir Oueno Tiudoro santuoka su Katerina Prancūze, jei tokia išvis buvo), po Henriko VI ir jo sūnaus Velso princo Edvardo mirties 1471 m. Ričmondo grafas tapo vienu iš nedaugelio likusių gyvų Lankasterių dinastijos giminaičių. Kai Jorkų atstovas Edvardas IV grįžo į sostą 1471 m., Henriko šeima pabėgo į Bretanę. Ten jis gyveno belaisvio teisėmis pas Bretanės hercogą Pranciškų II, tačiau gyvenimo sąlygos buvo geros.
Kol stabiliai valdė Eduardas IV, Lankasterių pretendentai turėjo nedaug šansų, tačiau po jo mirties ir Ričardui III pašalinus nuo valdžios (dažnai laikoma, kad ir nužudžius) jo sūnus, Anglijoje vėl prasidėjo maištų ir opozicijos keliamų neramumų laikotarpis. 1483 m. jo motina, nepaisant to, kad buvo Jorkų sąjungininko Tomo Stenlio žmona, siūlė savo sūnų kaip alternatyvą nepopuliariam Ričardui III. Henrikas Tiudoras viešai prisiekė valdžios užėmimo atveju vesti Eduardo IV dukterį Elžbietą Jorkietę ir, remiamas Bretanės grafo Pranciškaus II, su samdinių armija patraukė link Anglijos. Ten tuo metu sukilimą pradėjo antrasis Bekingemo grafas Henrikas Stafordas. Sąmokslas Anglijoje buvo atskleistas, o Henrikas Stafordas - nukirsdintas. Dar laive sužinojęs apie nesėkmę Anglijoje, Hanrikas nusprendė grįžti į Bretanę.
Ričardas bandė tartis su Bretanės valdžia dėl Henriko išdavimo, bet būsimasis karalius pabėgo į Prancūziją. Prancūzijos dvaras jį šiltai sutiko ir padėjo surengti antrą invaziją. 1485 m. Anglijos aristokratai buvo tokie nepatenkinti Ričardu, kad atsirado palankios sąlygos perversmui.
1485 m. pradžioje Ričardas III žinojo, kad Henrikas Tiudoras ruošiasi įsiveržti į Angliją ir apsistojo Notingame, iš kur galėjo pulti bet kuria kryptimi, iš kur tik Henrikas bepasirodytų. Remiamas Prancūzijos, Henrikas išsilaipino Velse, Milfordo uoste. Pasinaudodamas velsietiška savo giminės kilme, čia jis surinko daug šalininkų ir išžygiavo prieš Ričardą III. Henrikas surinko 5 tūkst. karių armiją, didžiają dalį jo pajėgų sudarė samdiniai prancūzai ir škotai. Prie jo prisidėjo didelę karinę patirtį turintis dėdė Džaspersas Tiudoras ir Džonas de Veras, tryliktasis Oksfordo grafas.
Henrikas suprato, kad jam atiteks sostas tik tuo atveju, jei jis jau pirmam mūšyje nugalės Ričardą, nes šio Notingame ir Lesteryje laukė pastiprinimas. Lankasterių armija, nors skaičiumi ir mažesnė, 1485 m. rugpjūčio 22 d. nugalėjo Jorkų armiją, vadovaujamą Ričardo, Bosvorto mūšyje, kai keletas svarbių Ričardo sąjungininkų (pvz.: Tomas ir Viljamas Stenliai) perėjo į priešininkų pusę. Ričardas III mūšio metu žuvo, jo mirtis užbaigė Rožių karus.
Karaliumi Henrikas buvo paskelbtas jau mūšio lauke. 1485 m. spalio 30 d. jis buvo karūnuotas Londone. Abejones dėl karaliaus titulo suteikimo išsklaidė parlamentas, kuris 1485 m. lapkričio mėn. išmaniai nusprendė, kad Henrikas yra tikrasis Anglijos karalius, nes jis esąs soste. Taip faktiškai buvo patvirtinta, kad Anglijos karaliumi jis tapo užkariavimo teise, panašiai kaip Vilhelmas Užkariautojas. Jei Henrikas Tiudoras į sostą būtų pretendavęs į karūną kaip Lankasterių dinastijos paveldėtojas, tai sostas pirma būtų turėjęs atitekti jo motinai ledi Margaretai Bofort. Margareta nekonfliktavo su sūnumi dėl jo pretenzijų į sostą, nors kartais ir pasirašinėdavo kaip "Margaret R" (t. y. karalienė). Tuo pačiu Henrikas savo sosto užėmimo datą paskelbė ne rugpjūčio 22 d. (kai laimėjo Bosvorto mūšį), o rugpjūčio 21 d., taip pabrėždamas, kad sostas jam atiteko teisėtai, o ne stipresniojo teise. Tuo pačiu visus, kurie kovojo su juo mūšyje jis paskelbė išdavikais ir tuo pagrindu konfiskavo jų turtą.
Valdymo pradžia ir jorkistų maištai
165px|thumb|right|Tiudorų rožė: Lankasterių raudonos ir Jorkų baltos rožės kombinacija
Henriko VI valdymo pradžioje kilo paslaptingos ligos (greičiausiai atneštos jo samdinių iš Prancūzijos) epidemija, pasižymėjusi dideliu sergančiųjų mirtingumu. Vadinamoji "prakaituota karštinė" arba "angliškasis prakaitas" liaudyje buvo suprastas kaip blogas ženklas.
Tapus karaliumi, svarbiausia Henriko VII užduotimi tapo savo valdžios stiprinimas. Henriko pretenzijos į sostą buvo silpnai pagrįstos. Tiudorai be jokio pagrindo teigė kilę iš Edvardo I per jo anūkę Eleonorą Barietę, Baro hercogo dukrą. Be to, daugelis įtakingų jorkistų buvo nepatenkinti režimo pasikeitimu, o per Rožių karus tiek kartų sėkmė nusisuko nuo vienos ir kitos pusės, kad pergalė Bosvorto mūšyje neatrodė galutinė. Henrikui VII pavyko lengvai nugalėti Stafordo ir Lovelo maištą 1486 m., tačiau pagrindinis rūpestis buvo kiti pretendentai į sostą.
Henrikas VII pirmajame savo parlamente panaikino Titulus Regius, dokumentą, skelbiantį Edvardo IV vaikus nesantuokiniais, nes jo santuoka negaliojo. Nors Henrikas VII pasigailėjo Ričardo III paveldėtojo Džono de la Pole, pirmojo Linkolno grafo ir nepaskelbė jo išdaviku, kaip kitų su juo kovojusių didikų, po dvejų metų Linkolnas sukilo ir bandė į Henriko vietą pasodinti kitą pretendentą Lambertą Simnelį. Simnelis buvo skelbiamas "Edvardu VI" ir apsimetinėjo jaunuoju Varviko grafu Edvardu, Londono Taueryje įkalinto Klarenco hercogo Džordžo, sūnumi. Edvardo vyresnioji sesuo Margarita Pol, kuri turėjo teisių į sostą, paveldėjo tėvui priklaususią Salisburio grafystę ir sulaukė kito šimtmečio, kai ją, apkaltinęs maištu, nužudė Henrikas VIII. Linkolnas žuvo Stouko mūšyje, o Simnelio buvo pasigailėta ir jis tapo karališkojo dvaro pažu.
Rimtu priešininku buvo nepatenkintų kilmingųjų ir užsienio valstybių remiamas Perkinas Verbekas (Perkin Warbeck), kuris buvo apsimetęs Ričardu, Jorko hercogu, Eduardo IV sūnumi.
Valdymas ir administravimas
thumb|180px|Henriko VII žmona Elžbieta Jorkietė Vienas iš būdų sustiprinti valdžią buvo Henriko VII vedybos su Elžbieta Jorkiete, Edvardo IV dukterimi. Vestuvės įvyko 1486 m. sausio 18 d. Vestminsterio abatijoje. Vestuvės sujungė kariaujančias šeimas ir sutvirtino Henriko VII vaikų pretenzijas į sostą. Tiudorų rožė simbolizuoja Jorkų ir Lankasterių šeimų sąjungą.
Henrikas VII pasinaudojo tuo, kad per Rožių karus daug kilmingųjų šeimų liko be paveldėtojų, ir perėmė jų žemes ir pajamas. Kaip monarchas, Henrikas VII išmintingai elgėsi su finansais ir subalansuota mokesčių sistema atstatė šalies mokumą. Čia jis rėmėsi savo kancleriu arkivyskupu Džonu Mortonu, kuris mokesčių daugiausia reikalavo iš kilmingųjų. Norėdamas pagerinti Anglijos ekonominę padėtį, jis finansavo laivų statybą, tuo pačiu metu kurdamas stiprų karinį ir didelį prekybinį laivyną. 1495 m. jis liepė pastatyti pirmą Europoje ir seniausią pasaulyje išlikusį Portsmuto sausą doką. 1497 ir 1498 m. Henrikas VII rėmė Giovanni Caboto ekspedicijas į Ameriką. Mirdamas jis paliko 1,5 mln. svarų asmeninio turto, kurį sūnus gan greitai iššvaistė.
Užsienio politika
Valdymo pradžioje Henrikas VII nesėkmingai bandė sutrukdyti Bretanės įjungimui į Prancūzijos valstybę. Nepasaint to, Henrikas VII nemėgino atgauti prieš tai valdžiusių karalių prarastų teritorijų Prancūzijoje. Vietoje to, jis pasirašė su Prancūzija taikos sutartį, kuri papildė Anglijos iždą ir užtikrino, kad Prancūzija nerems pretendentų į Anglijos sostą.
Henrikas VII buvo vienas pirmųjų Europos monarchų, supratusių neseniai sujungtos Ispanijos karalystės svarbą ir 1489 m. Medinos del Kampo sutartimi Artūras Tiudoras turėjo vesti Kateriną Aragonietę.
Pirma sutartimi tarp Anglijos ir Škotijos per du šimtus metų, Henrikas sužiedavo dukrą Margaritą su Škotijos karaliumi Džeimsu IV. Tai vėliau leido Džeimso IV palikuonims reikšti pretenzijas į Anglijos sostą. Taip vienas iš Margaritos palikuonių, Džeimsas I, sujungė Anglijos ir Škotijos karūnas.
Henrikas VII sudarė sąjungą su Šventąja Romos imperija, vadovaujama Maksimiliano I (1493–1519 m.), ir įtikino popiežių Inocentą VIII ekskomunikuoti visus pretendentus į Henriko sostą. Už būsimojo imperatoriaus Karolio V jis planavo ištekinti dukterį Mariją.
Mirtis
1502 m., nuo epidemijos, Ludlovo pily mirė sosto įpėdinis Artūras, o 1503 m. gimdydama mirė Elžbieta Jorkietė. Nors jis nelabai entuziastingai planavo vesti dar kartą ir susilaukti daugiau palikuonių, jis nebevedė. Henrikas VII mirė 1509 m., o karaliumi tapo jo sūnus Henrikas VIII. Jis palaidotas Vestminsterio abatijoje.
Gulbinai (Radviliškis)
Gulbinai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Pašušvio, prie Gulbinų tvenkinio (Žadikės). Pro kaimą eina vieškelis.
Istorija
Gulbinai minimi 1619 m. Šiaulėnų dvaro ir miestelio inventoriuje.
Gyventojai
thumb|left|180px|Kaimo kryžius
Pop metalas
Kriterijai
Pop metal terminas naudojamas, kalbant apie grupes, kurios daugiau dėmesio skiria savo išvaizdai, negu muzikai, pretenduoja būti „metalinėmis“, grodamos gerokai švelnesnę ar paprastesnę muziką, nei klasikinės Heavy metal grupės (lyginant, pvz., su Judas Priest ar Iron Maiden). Tipiškomis laikomos Pop metal grupės pasižymi švelnesniu skambesiu, dainų tekstais populiariomis temomis (apie meilę ir pan.), gana laisvu klavišinių instrumentų (sintezatorių) naudojimu. Heavy metal mėgėjų manymu, besąlygiškas kriterijus, leidžiantis grupę priskirti Pop kategorijai – tai fonogramų naudojimas koncertuose.
Visgi, kai kada vieną ar kitą grupę gali būti sunku priskirti Pop metal: pvz., Europe, dažnai laikoma tipiška Pop metal grupe, grojo muziką, kuri sudėtingumu buvo artimesnė įprastam Heavy metal, tuo pat metu daugelis Hard rock ir Heavy metal atlikėjų irgi yra sukūrę ne vieną melodingą kūrinį. Ryškią išimtį iš Pop metal, kaip „komercinės“ krypties apibrėžimo, sudarytų Scorpions, kurie ėmė groti panašiu į Pop metal stiliumi gerokai anksčiau, nei atsirado pirmosios Heavy metal grupės.
Istorija
Pop metal atsiradimas siejamas su Hard rock ir Heavy metal muzikos atsiradimu, kai daliai klausytojų, ypač – jaunesnių, aktualiais tapo ne tik pati muzika, bet ir atlikėjų stilius. XX a. 8-ajame dešimtmetyje, vykstant stipriai muzikos industrijos komercializacijai, įvairios įrašų studijos ėmė „auginti“ naujus atlikėjus: prodiuseriai atrasdavo ar patys suburdavo grupes, kurioms nurodydavo „teisingą“ dainų tematiką, apsirengimo stilių ir pan., esant reikalui, pasamdydavo kompozitorius ir tekstų kūrėjus, surengdavo grupėms reklamines kampanijas ir t. t.
Dainų tekstai būdavo orientuoti į paauglius, kiekviename albume būdavo vienas kūrinys, turintis greitesnį ritmą bei viena ar dvi baladės. Grupės dažniausiai iširdavo, išleidusios ne daugiau 2-3 albumų. Stilius didžiausią populiarumą įgijo 9-ojo dešimtmečio pradžioje, kartu su Naująja britų Heavy metal banga, vėliau jį pakeitė Grunge bei Nu metal.
Įtaka
Nors vienos ar kitos grupės priskyrimas „Pop metal“ stiliui visada būna gana kontroversiškas (pats terminas daugelio metalo mėgėjų požiūriu yra įžeidžiantis), neabejotina, kad tokios pop grupės gerokai išpopuliarino sunkesnę, šiurkštesnę muziką, į radiją bei televiziją atvedė alternatyvias, iki tol ignoruotas muzikos kryptis. Kelios sėkmingesnės grupės (pvz., Bon Jovi, Europe) sugebėjo Heavy metal muziką pateikti, kaip priimtiną ne tik metalistams, bet ir platesniam žmonių ratui. Galutinai situaciją pakeitė Guns N' Roses, įtaukę į savo muziką Punk, Thrash ir Blues elementų ir „išaugę“ iš Pop metal rėmų.
Žinomiausios grupės
Hair Metal רוק שיער Hair metal Glam metal Metal Farofa Glam metal
Billie Holiday
thumb|Billie Holiday Billie Holiday (tikras vardas Eleonora Fagan Gough, g. 1915 m. balandžio 7 d. Baltimorėje – m. 1959 m. liepos 17 d.) – amerikiečių džiazo dainininkė ir dainų autorė.
Jos dainavimo stilius – daugiausiai įkvėptas instrumentalistų – parodė naują būdą kaip galima žaisti tempu ir žodžiais. 1956 metais Billie Holiday išleido autobiografiją "Lady Sings the Blues", ir vėliau išaiškėjo, kad joje yra daug netikslumų.
Sceninis pseudonimas pasiskolintas iš mėgstamos aktorės Billie Dove ir iš jos, kaip spėjama, tėvo, Clarence Holiday. Pačioje karjeros pradžioje ji rašė savo pavardę kaip "Halliday", taip siekdama atsiriboti nuo savo tėvo, bet vėliau pakeitė pavardę atgal i "Holiday".
Billie Holiday tėvystė nėra visiškai aiški. Įrašas Baltimorės archyvuose byloja, kad jos tėvas buvo Frank DeViese, bet kai kurie istorikai mano, jog tai klaida.
Vaikystė buvo sunki ir sudėtinga. Billie motina, Sadie Fagan, buvo išspirta iš namų būdama tik 13-ikos metų ir nėščia. Ji persikelia gyventi į Filadelfiją, kur ir pagimdo Billie. Po trejų metų tėvai susituokia, bet santuoka netukus nutrūksta ir Billie lieka gyventi su motina. Būdama 10-ies metų ji pasiskundžia buvusi išprievartauta. Dėl pastarojo įvykio ir dažno pamokų praleidinėjimo ji buvo išsiųsta į katalikišką pataisos mokyklą, kur ji praleido dvejus metus. Su šeimos draugų pagalba jai pasisekė iš jos ištrūkti, ir 1928 metais, išgąsdintos tos patirties, jos su motina persikelia gyventi i Niujorką. 1929 metais Billie motina užtinka kaimyną Wilbert Rich prievartaujantį jos dukrą, už ką jis nuteisiamas trims mėnesiams kalėjimo.
Karjera
Pasak Billie prisiminimų, 1930 metais ji buvo užverbuota viešnamio ir dirbo kaip prostitutė. Tais pačiais metais ji pradėjo dainuoti įvairiuose Harlemo naktiniuose baruose už arbatpinigius. Pasak legendos, jai atliekant dainą "Travelin All Alone", publika apsiverkė. Dabar sudėtinga patikrinti kuriuose būtent džiazo baruose ji dirbo iki to laiko kol 1933 metais Monette’s klube ją surado talentų medžiotojas John Hammond.
Billie Holiday debiutas buvo 1933 metais kai John Hammnond ją supažindino su Benu Gudmanu, žinomu to meto džiazo atlikėju, su kuriuo padarė keletą įrašų. 1935 metais, kai Billie tęsė savo karjerą su grupe vadovaujama pianisto Teddy Wilson, jie vėl bendradarbiavo įrašant keletą dainų. Nuo 1938 metų ji buvo pakankamai garsi kad galėtų pritraukti publiką naudodamasi savo vardu.
Ketvirajame dešimtmetyje, plačiai plintant Swing stiliui, T. Wilsonas ir B. Holiday perdirbo kai kurias liaudyje populiarias dainas į džiazo stiliaus kūrinius. Billie gebėjimas improvizuoti melodiją atitikti emocijas buvo pritrenkiantis. Tuo pačiu metu Billie taip pat kūrė dainas, tarp jų "Billie's Blues", "Tell Me More (And Then Some)", "Everything Happens For The Best". Nors jos parašytų dainų nebuvo daug, kelios iš jų tapo džiazo standartais – pavyzdžiui, "God Bless the Child", "Don't Explain", "Lady Sings the Blues". Ji buvo viena iš pirmų juodaodžių moterų kurios pasirodė su baltaodžių orkestru.
Billie taip pat suvaidino viename muzikiniame filme, kurio režisierius buvo Arthur Lubin, o dainuoti teko drauge su Louis Armstron. Autobiografijoje Lady Sings the Blues ji aprašo savo nusivylimą išvydus scenarijų- ji tikėjosi suvaidinti save, Billie Holiday, dainuojančią naktiniame klube, o teko vaidinti tarnaitę.
Paskutiniai gyvenimo metai ir mirtis
Nors Billie Holiday niekada neturėjo savo vaikų, ji buvo krikštamotė dviem – dainininkei Lorraine Feather, Leonardo Feather dukrai, ir Bevan Duffy, William Buffy sūnui. Pasak Billie, ji įniko į narkotikus ketvirtojo dešimtmečio pradžioje. 1941 metais ji ištekėjo už trombonisto Jimmy Monroe, su kuriuo išsiskyrė 1947 metais. Dar prieš skyrybas ji pradėjo gyventi su Joe Guy, kuris grojo trimitu, ir kuris ,be kita ko, aprūpindavo ją narkotikais. Netrukus po oficialių skyrybų su J. Monroe ji taip pat paliko J. Guy. 1947 metais ji buvo suimta dėl narkotikų ir aštuonis mėnesius praleido už grotų. Narkotikai, alkohlis ir santykiai su vyrais, kurie prieš ją smurtaudavo, neigiamai atsiliepė jos sveikatai ir balsui. 1952 metais ji ištekėjo už Louis McKay, kuris, kaip ir dauguma jos gyvenimo vyrų, ją mušė, tačiau jis bandė ją atitraukti nuo narkotikų. Nors jos mirties metu jie buvo išsiskyrę, tačiau jis turėjo planų atidaryti dainavimo mokyklų tinklą, pavadintų Billie Holiday vardu.
Dovilų pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right|Nuo stadiono pusės
Klaipėdos rajono Dovilų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Doviluose (Klaipėdos raj.), Klaipėdos g. 35, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191788593. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Apie 1750 m. Doviluose įkurta pradinė mokykla. 1784 m. išplėstas mokyklos pastatas – įrengta salė pamaldom laikyti. 1855 m. mokykla įgijo parapijinės mokyklos statusą. 1862 m. mokyklai pastatytas naujas pastatas. 1864 m. Dovilų mokykla tapo dviklase.
Ferdinand von Zeppelin
Ferdinandas fon Cepelinas (, g. 1838 m. liepos 8 d. Konstanz, dab. Baden-Württemberg – 1917 m. kovo 8 d.) – vokiečių generolas, standžiojo Cepelino išradėjas. Dirižabliais Ferdinandas fon Cepelinas susidomėjo 1863 m. Amerikos pilietinio karo metu. Būdamas Sąjungos armijos stebėtoju, jis dalyvavo pakeliant pririšamą aerostatą ir skrido vienu iš jų. 1891 m. Vokietijoje jis anksti atsistatydino iš armijos, norėdamas kurti orlaivius civiliams gyventojams ir karo tikslams. Cepelino dirižablis pirmą kartą į orą pakilo 1900 m. liepos 2 d.
Valdas Petrauskas
Valdas Petrauskas (g. 1965 m. balandžio 9 d. Kaune) – gydytojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Kauno Saulės vidurinę mokyklą, 1983–1989 m. studijavo Kauno medicinos instituto gydomosios medicinos fakultete, įgijo gydytojo – chirurgo specialybę. 1989–1991 m. atliko ordinatūrą Kauno medicinos instituto I-oje katedroje. 1991–1992 m. Medicinos akademijos Kardiochirurgijos klinikos asistentas. 1992–1996 m. Seimo narys.
1989 m. Lietuvos demokratų partijos narys, LDP tarybos vicepirmininkas, Tarybos Prezidiumo narys.
Biksbitas
thumb|right|Biksbitas Biksbitas – silikatų klasės mineralas, berilo atmaina.
Biksbitas yra braškinės spalvos su rudu atspalviu.
Radimvietės
Randamas Meksikoje.
Audrius Dzikevičius
Audrius Dzikevičius (g. 1977 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos finansininkas, verslo konsultantas, Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) docentas, Lietuvos finansų analitikus vienijančio klubo steigėjas ir vadovas (2008-2011 m.).
Biografija
2001 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto verslo vadybos bakalauro ir magistro studijas, 2006 m. apgynė socialinių mokslų (ekonomika) daktaro disertaciją „Prekybinio portfelio rizikos valdymas banke“ (Vadovas – prof. habil. dr. Romualdas Ginevičius).
1999–2000 m. UAB „Verslo patarėjai“ ekonomistas-ekspertas. 2000–2009 m. dirbo DnB banko Verslo bankininkystės departmente su nekilnojamojo turto projektais, „M&A“, stambiomis investicijomis. 2009 metais įkūrė ir valdė privataus kapitalo fondą „STEP CAPITAL“. Rizikos kapitalo bei investicijų bendrovės UAB „Prudentis“ portfelių valdytojas. Nuo 2009 m. Kauno laisvosios ekonominės zonos (Kauno LEZ) valdymo UAB finansų direktorius. Nuo 2012 metų nepriklausomas agrofirmos UAB "Sėklos" valdybos narys. Nuo 2014 m. aviacijos transporto lizingo bendrovės UAB „Skyroad Leasing“ direktorius.
Verslo konsultavimo įmonės UAB „Advanced Advice“ partneris. Nuo 2005 m. yra VšĮ „Eurokonsultantų grupė“ steigėjas bei vykdantysis partneris. Investuotojus ir nepriklausomus finansų analitikus vienijančio klubo „Pinigų srautas“ steigėjas bei viceprezidentas (2008-2011 m. prezidentas), VšĮ „Versli Lietuva“ Verslo konsultantų tinklo (VKT) narys, verslo konsultantas. Pagrindinės konsultacinių darbų sritys: investicijos, finansavimo pritraukimas verslo plėtrai bei projektams, finansų bei įmonių valdymo valdymo paslaugos, verslo planavimas ir vertinimas, parama verslui, verslo finansavimo šaltiniai, įmonės finansų valdymas,  eksporto strategija, pasirengimo eksportui veiksmų planas. Kitos veiklos sritys yra įvairūs mokymai, seminarai, paskaitos, pranešimai (finansų, verslo, verslumo ir kita ekonomine tematika), komentarai žiniasklaidai.
Mokslinė, pedagoginė veikla
Nuo 2007 m. dėstė Vilniaus Gedimino technikos universiteto  (VGTU) Verslo vadybos fakulteto Finansinės inžinerijos katedroje. Mokslinių darbų pagrindinės sritys: finansų rinka, rizikos valdymas, verslo vertinimas. Paskelbė daugiau nei 20 straipsnių įvairiuose mokslo žurnaluose bei kituose leidiniuose.
Vytautas Petkevičius (1930)
Vytautas Petkevičius (1930 m. gegužės 28 d. Kaune – 2008 m. gruodžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, komjaunimo, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1937–1942 m. mokėsi Kauno 20-oje pradžios mokykloje. Nuo 1945 m. VLKJS narys. 1946 m., 1947 ir 1949 m. vasaros metu buvo siunčiamas į įvairius Kauno apskrities valsčius kovai su po Antrojo pasaulinio karo Lietuvoje veikusiais rezistencijos dalyviais. 1949 m. baigė Kauno IV berniukų gimnaziją.
1954–1957 m. LLKJS CK skyriaus vedėjas, CK Biuro narys. 1957–1959 m. LKP Radviliškio rajono komiteto sekretorius. 1960–1969 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Šiauliuose. 1969–1971 m. LSSR rašytojų sąjungos prozos konsultantas. 1971–1972 m. Lietuvos kino studijos scenarinės kolegijos viršininkas. Nuo 1972 m. rašytojas profesionalas.
1988 m. reiškėsi „Žaliųjų“ judėjime, ginant Lietuvos pajūrį nuo jūroje statomų naftos pavojingų gamtai gręžinių prie Kuršių Nerijos – RTFSR teritorijoje. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės, Sąjūdžio Seimo ir Tarybos narys. 1989 m. Lietuvos Demokratinės darbo partijos narys. 1992–1996 m. Seimo narys, 1993–1996 m. Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas. 1998 m. Lietuvos liaudies sąjungos „Už teisingą Lietuvą“ narys. 2008 m. „Fronto“ partijos narys, nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
miniatiūra|V. Petkevičiaus sodyba Birštone. Kieme – [[Rūpintojėlis su kryžiumi]] miniatiūra|160px|right|„Šv. Landsbergio koplyčia–[[rūkykla|rūkelnyčia“ Kodėlčiaus dvare]]
Kodėlčiaus dvaras
Birštone, miške prie Nemuno, rašytojas turėjo įsirengęs didelę šeimos sodybą, vadinamą „Kodėlčiaus dvaru“. Čia 44 metus jis su šeima vasarodavo, meistraudavo, rašydavo knygas, priimdavo lankytojus, ekskursijas.
Kūryba
Nuo 1955 m. pradėjo spausdinti savo kūrinius. 1960 m. priimtas į LSSR rašytojų sąjungą. Parašė scenarijų LTV meniniam filmui „Šešiolikmečiai“ (past. 1985–1986 m., rež. Raimundas Banionis), jo apsakymo „Tankų mūšis“ (1979 m.) motyvais Rygos kino studija pastatė to paties pavadinimo filmą (1982 m.). Buvo kelių tarptautinių rašytojų organizacijų narys. Daug rašė vaikams. V. Petkevičiaus knygų išversta į latvių, estų, armėnų, čekų, vengrų, vokiečių, ispanų, rusų ir kitas kalbas.
Dėl vieno paskutinių prieštaringai vertintų romanų „Durnių laivas“ 2003 m. rašytoją padavė į teismą europarlamentaras Vytautas Landsbergis bei jo brolis Gabrielius Landsbergis dėl jų tėvo Vytauto Landsbergio-Žemkalnio garbės ir orumo pažeminimo kūrinyje. V. Petkevičius galutinio teismo nuosprendžio nesulaukė.
Otto Paul Hermann Diels
Otas Paulis Hermanas Dylsas (, 1876 m. gruodžio 3 d. Hamburgas – 1954 m. kovo 7 d. Kylis), vokiečių chemikas organikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.
Biografija
1899 m. baigė Berlyno universitetą. 1906–1916 m. Berlyno, 1916–1948 m. Kylio universiteto profesorius.
Tėvas – Berlyno universiteto filologijos profesorius, du jo sūnūs žuvo Antrajame pasauliniame kare.
Veikla
1906 m. atrado anglies suboksidą ir nustatė jo savybes, 1927 m. atrado organinių junginių dehidrinimą metališkuoju selenu. Dehidrino chlesteriną. Svarbiausias atradimas – kartu su Kurtu Alderiu sukurta dieninė sintezė, vadinama Dylso-Adlerio reakcija, kuri taikoma gumai, plastikų polimerams sintetinti.
1950 m. jo veikla su Kurtu Alderiu įvertinta Nobelio chemijos premija.
Antonas Liubomirskis
Kunigaikštis Antonas Liubomirskis (, 1718–1782 m. kovo 8 d.) – ATR valstybinis veikėjas, stambus Lenkijos magnatas, generolas-majoras nuo 1746 metų, Karūnos didysis sargybinis (1748–1752), Liublino (1752–1778) ir Krokuvos vaivada (1778–1779), Krokuvos kaštelionas (1779–1782), Medicko, Jaselskio ir Opatuvo seniūnas.
Biografija
thumb|150px|Antono Liubomirskio antroji žmona Sofija Krasinska thumb|150px|left|Antono Liubomirskio pirmoji žmona Apolonija Ustržicka Kilo iš Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės Lancutos linijos, herbo „Družina“ savininkas. Černigovo vaivados (1726–1732) Jozefo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezėa Mnišek (1690–1746) vyresnysis sūnus. Jo jaunesnysis brolis buvo Karūnos didysis maršalka Sanislovas (1722–1783).
Ištikimas Saksų Vetinų dinastijos šalininkas. 1746 metais gavo generolo-majoro laipsnį. 1748 metais tapo Karūnos didžiuoju sargybiniu. Nuo 1752 metų buvo karalaičio Karlo Sakso, penktojo Lenkijos karaliaus ir Saksonijos kurfiursto Augusto III sūnaus, rūmų maršalka.
Augusto III valdymo metu (1734–1763) buvo „senosios respublikonų“ partijos narys. 1752 metais gavo Liublino vaivados pareigybę. 1764 m. gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame pareiškė, kad Rusijos karių buvimas konvokacinio seimo metu buvo neteisėtas.
Gynė Karolio-Kristijono Vetino interesus, paruošė eilę projektų dėl ATR valstybinės sistemos reformavimo.
1763 metais buvo prieš Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Bendradarbiavo su Baro konfederacija.
1778–1779 metais Antonas Liubomirskis užėmė Krokuvos vaivados pareigybę, o 1779 metais buvo paskirtas Krokuvos kaštelionu.
Bavarijos Švento Huberto (1737) ir Lenkijos Baltojo erelio (1750) ordinų kavalierius.
Jam priklausė Pševorsko ir Boguchvalo miestai.
Soračio subprefektūra
Soračio subprefektūra  – subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje. Sostinė – Ivamidzava.
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį.
João Bernardo Vieira
João Bernardo Vieira (1939 m. balandžio 27 d. – 2009 m. kovo 2 d.) – Bisau Gvinėjos prezidentas nuo 2005 m. spalio 1 d. Prieš tai prezidentu jis buvo nuo 1980 iki 1999 m. Tačiau po šių kadencijų pralaimėjęs pilietinį karą Vieira prarado prezidento postą. 2005 m. jis vėl tapo šalies prezidentu. 2009 m. kovo 2 dieną jis buvo nušautas Bisau Gvinėjos karininkų praėjus keletui valandų, kai bomba nužudė šalies kariuomenės vadą Batista Tagme Na Wai.
Gulbinai (Šakiai)
Gulbinai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Girėnų.
Hainuvkos Šv. Jono Krikštytojo Gimimo parapija
'''Hainuvkos Šv. Jono Krikštytojo Gimimo parapija''' - viena iš Hainuvkos stačiatikių dekanato parapijų, Hainuvkos mieste. Parapija įkurta 1996 metais. Parapijoje yra 2007 m. pastatyta Hainuvkos Šv. Jono Krikštytojo Gimimo cerkvė ir 1953 m. pastatyta Hainuvkos Visų Šventųjų koplyčia.
Rešketis
Rešketis – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 3,5 km į pietvakarius nuo Žarėnų. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 164 m. Krantai žemi, užpelkėję, tik rytinis aukštas; apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Iš šiaurės rytų į pietus ežerą prateka Virvytės upės intakas Rešketa (aukštupys). Šalia įsikūręs Girkantiškės kaimas. Vakarine pakrante eina kelias.
Valerija Žalienė
Valerija Žalienė (g. 1958 m. vasario 20 d. Poimoje, Ingašo rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos ir Kretingos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Ardonas (upė)
Ardonas  – upė Rusijoje, Kaukaze, Šiaurės Osetijoje; Tereko kairysis intakas. Prasideda Didžiojo Kaukazo ledynuose. Teka Šiaurės Osetijos draustiniu giliais kalnų tarpekliais į šiaurės rytus. Žemupyje teka lyguma, kur naudojama drėkinimui. Įteka į Tereką netoli Kardžino.
Prie Ardono įsikūrusios Burono, Mizuro gyvenvietės, Alagiro ir Ardono miestai. Ant upės įrengtas Zagarmako hidroelektrinių kompleksas.
Liaudies religija
Liaudies religija – asmeniniai žmogaus religiniai įsitikinimai ir papročiai. Liaudies religija papildo oficialiąją religiją (pavyzdžiu, krikščionybę, islamą) įvairiomis kasdienėmis asmens religinio gyvenimo praktikomis. Tačiau kai kurie tikėjimai gali labai skirtis ir būti nepripažinti oficialiųjų religijų. Šis reiškinys būdingas tiek kaimo, tiek miesto vietovių gyventojams.
Valerija Žalienė
Biografija
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Tėvynės sąjungos Kretingos rajono skyriaus narė, skyriaus pirmininko pavaduotoja, partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 1997–2015 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė.
Liaudies religija
Liaudies religija yra religinio sinkretizmo išdava: kokiai gyventojų grupei priėmus naują tikėjimą substraciškai tebeveikia senoji religinė mąstysena, tačiau senieji dievų, švenčių, apeigų pavadinimai gali būti suderinti su naujos religijos tradicija.
Šis apibrėžimas apima ir etninės religijos sąvoką – įvairūs vietinės reikšmės tikėjimai artimai susiję su tam tikra etnine grupe ar gentimi. Pastarieji dažnai neturi oficialių tikybinių įsitikinimų ar šventraščių. Tokių tikėjimų pavyzdžiai yra tradiciniai Afrikos tikėjimai, Kinų liaudies religijos, vietinių Amerikos indėnų ir Australijos aborigenų religijos. Maždaug apie 405 milijonai žmonių pasaulyje save priskiria liaudies ar tradicinėms etninėms religijoms.
Valerija Žalienė
Biografija
LPKTS Kretingos skyriaus pirmininkė, asociacijos „Tremties dienoraštis“ pirmininkė, Karališkosios bajorų sąjungos narė, Kretingos raj. Kaimo plėtros asociacijos steigėja ir valdybos narė.
Sutuoktinis Pranas, vaikai Olivija, Ovidijus.
Už ekspedicijos į Sibirą organizavimą laikraščio „Pajūrio naujienos“ skaitytojų išrinkta 2006-ųjų Metų žmogumi.
Daunas (upė)
Daunas  – upė centrinėje Portugalijoje; Mondego dešinysis intakas. Prasideda Beira Altos regione, Eštrelos kalnų papėdėje. Teka į vakarus, pietvakarius. Įteka į Mondegą netoli Santa Komba Dauno miestelio.
Svarbiausi intakai: Karapitas, Ribeira de Koža, Šatanas, Krizas.
Dano slėnis yra svarbi vynuogininkystės sritis.
IPv6
IPv6 – tai Interneto Protokolas, sukurtas, siekiant pakeisti dabar naudojamą IPv4 protokolą, kurio dėka internetas augo ir vystėsi daugiau kaip dvidešimt metų. Nepaisant to, kad IPv4 puikiai tarnauja, adresų skaičius baigiasi — protokolo autoriai nenumatė, jog jų kūrinys bus toks sėkmingas.
Naujasis protokolas gerokai patobulintas tokiose srityse kaip: saugumas, mobilumas, paslaugų kokybės užtikrinimas, tinklo architektūros bei maršrutizavimo lankstumas.
Siekiant sklandžiau pereiti nuo IPv4 prie IPv6, diegiama galimybė nauju protokolu naudotis lygiagrečiai. Tikimasi, kad IPv6 po truputį pakeis IPv4, nors abu protokolai dar ne vienerius metus veiks kartu.
IPv6 adresas yra 128 bitų, o IPv4 adresui skiriami 32 bitai. IPv6 adresas įprastai rašomas šešioliktaine skaičiavimo sistema, po 4 skaitmenis atskiriamais dvitaškiais, o adreso nulių grupės viena nuo kitos gali būti atskiriamos dvigubais dvitaškiais.
Naujos kartos mobilūs tinklai (4G LTE) IPv6 naudoja kaip pagrindinį komunikacijos protokolą.
Karson Sitis
Karson Sitis – Nevados sostinė ir trečias pagal dydį valstijos miestas. 2006 metais mieste gyveno 57 701 žmonių. Miestas buvo įkurtas 1858 metais.
Demografija
Pagal 2000 metų statistika mieste gyveno 52,457 žmonės, mieste buvo 20 171 namų ūkis ir 13 252 šeimos. Gyventojų tankumas buvo 141/km² (366/mi²). Mieste gyveno 85,30 % baltaodžių, 1,80 % juodaodžių, 2.40 % indėnų, 1.77 % azijiečių, 6.60 % kitokios rasės žmonių ir 2,12 % dviejų ir daugiau rasių žmonių. 14.23 % visų gyventojų yra ispanai arba lotynai.
Džeksonas (Misisipė)
Džeksonas  – JAV miestas, Misisipės valstijos sostinė ir didžiausias pagal gyventojų skaičių valstijos miestas. Džeksonas yra vienas iš dviejų Hindso apygardos centrų (kitas centras – Reimondo miestas). Miesto gyventojų skaičius sumažėjo nuo 184 256 žmonių (pagal 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenis) iki 173 514 žmonių (2010 m. JAV gyventojų surašymas). Pastarasis surašymas iš penkių apygardų sudarytai Džeksono metropolinei sričiai priskyrė 539 005 gyventojus. Miestas pavadintas Endriu Džeksono vardu, kuris tuo metu dar buvo generolas, tačiau kiek vėliau buvo išrinktas į JAV prezidento postą.
Istorija
Džeksonas buvo įkurtas 1822 m. ir pavadino ''Lefliuro Blufu.
Sprūdės kalnas
Sprūdės kalnas, t. p. Sprūdė, Pavandenė, Pasprūdė, valdiškai – Šaukštelio piliakalnis – piliakalnis Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Šaukštelio kaimo, Varnių seniūnijoje, 2 km į šiaurę nuo Pavandenės, apie 1,4 km į šiaurės vakarus nuo Gludo ežero, Varnių regioniniame parke. Pasiekiamas iš kelio, už jo didesnio posūkio į dešinę prieš Pavandenę, už sodybos kairėje pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi pro negyvenamą sodybą ir pavažiavus 350 m.
Piliakalnis
thumb|left|255px|Link viršūnės thumb|left|255px|Viršūnės aikštelė Piliakalnis (Sprūdė) įrengtas masyvios kalvos, virš jūros lygio pakilusios 216,2 m vakarinėje. Jo viršuje 1964 m. buvusi netaisyklingo trikampio, 43 m šiaurės – pietų kryptimi ir 42 m rytų – vakarų kryptimi, dabar – beveik apvali, 29x26 m aikštelė. Aikštelė apjuosta 1 m aukščio, 9 m pločio pylimu, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į šlaituose aplink žiedu iškastą 5 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 230 m ilgio, 1-3 m aukščio, 13 m pločio pylimas. Šiaurės vakarų – vakarų šlaite, 3 m žemiau aikštelės, pirmojo griovio vietoje įsiterpia 4,5 m pločio, 0,5 m aukščio papildomas pylimas su 3 m pločio, 0,5 m gylio grioviais šonuose. Rytinėje pusėje šio pylimo papėdėje iškastas antras 8 m pločio, 2 m gylio griovys 3 m pločio dugnu. Pietų – šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau antro pylimo yra 2,5 m pločio, 0,3 m gylio antras griovys, už kurio supiltas trečias 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo – statūs, 22 m aukščio.
Žemiau eina natūralūs šlaitai. Piliakalnio teritorija užima 25,6 ha. Šiaurės rytų pusėje pylimą apardė čia stovėjęs trianguliacijos bokštas. Piliakalnis dirvonuoja, jį gožę medžiai 2002 m. nukirsti.
Istorija
thumb|left|255px|Kalnas 2008 m. Istoriko A. Butrimo nuomone Sprūdės ir Moteraičio piliakalniai, Gludo ežeras, miškingoje Moteraičio papėdės dauboje ir ežero pakrantėje esantis, apylinkėse dominuojantis Sklepkalnis (spėjama, buvęs alkakalnis) bei kapinynas dabartinės Pavandenės bažnyčios teritorijoje priklausė baltų gynybos ir kulto centrui, Medininkų žemės gynybinei-politinei sistemai.
Padavimai sako, kad piliakalnį supylęs Sprūdeika po to, kai susipyko su broliu Mindaugu. Čia stovėjusi medinė Sprūdeikos pilis, po ja buvę įrengti rūsiai (slėptuvės). Anot tyrinėtojų, pilis galėjo stovėti vakarinėje (aukštesnėje) kalvos dalyje.
Tyrimai
thumb|255px|Gynybinis griovys thumb|255px|[[Žemaičių aukštuma žvelgiant nuo Sprūdės]] Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis priskiriamas „parako gadynei“ – vėlesniam kovų su kryžiuočiais periodui. Piliakalnį juosia 3 pylimų juostos, kurių aukštis siekia iki 4 m. Piliakalnio aplinkoje rasta akmeninių kirvukų, ietigalių.
Julianatopas
Julianatopas – aukščiausias Surinamo kalnas (1280 m, kai kurie šaltiniai nurodo 1230 m), esantis Sipalivinio apygardoje, Vilhelminos kalnuose, tarp rytinių ir šiaurinių Liucijos upės šakų.
Kalnas pavadintas Nyderlandų princesės Julianos garbei.
Plaviškės (Geldapės apskritis)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities Gavaičių valsčiaus ir parapijos kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo apylinkės kaimas.
Drevernos pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Drevernos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdos raj. Drevernoje, Mokyklos g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191788636. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba.
1898 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1951 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1986 m. Drevernos pagrindinė mokykla.
Istorija
1898 m. atstatytas dabartinis senasis mokyklos pastatas. 1939 m., vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, mokykloje buvo penki skyriai, mokė vienas mokytojas. Mokoma buvo vokiečių kalba. 1966 m. prie senosios mokyklos pastatytas priestatas. Kasmet augo mokinių skaičius, 1973-1974 mokslo metais mokykloje jau mokėsi 208 mokiniai. Dabar, mokinių skaičius vėl sparčiai mažėja.2007metais mokyklą lankė 80 mokinių.
Jurgis Chodkevičius (1570)
Biografija
thumb|left|150px|Sofija [[Radvilos|Radvilaitė]] Gimė Trakų kašteliono Jurgio Chodkevičiaus ir Sofijos Olelkaitytės-Sluckos Chodkevičienės šeimoje.
Išauklėtas stačiatikiu, vėliau, tikriausiai, mokydamasis jėzuitų kolegijoje tapo karštu kataliku.
Šeima
Apie 1594 m. vedė kunigaikštytę Sofija Radvilaitę, Naugarduko vaivados Mikalojaus Radvilos dukterį. Santuokos garbei jėzuitų kunigas Jonas Bobola parašė eilėraštį: „Jurgio Chodkevičiaus, Žemaičių seniūno vestuvėms“. Susilaukė sūnaus Mikalojaus, kuris mirė būdamas kūdikis.
Valstybės tarnyba
LDK rūmininkas, 1588 m. kovo 31 d. paskirtas LDK raikytoju, 1590 m. vasario 12 d. – Žemaičių seniūnu, 1594 m. – Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka.
Čikagos prekių birža
Čikagos prekių birža (, CME) - JAV finansų ir žaliavų išvestinių finansinių priemonių birža, didžiausia pasaulyje pasirenkamųjų bei ateities sandorių rinka. Įsikūrusi Čikagoje (Ilinojus).
Veikla
Čikagos prekių biržoje galima prekiauti šiais finansiniais instrumentas: palūkanų normų, valiutų, akcijų ir žaliavų išvestinėmis finansų priemonėmis. Joje taip pat įmanoma apsimainyti ir egzotiškesniais finansų instrumentais, pavyzdžiui, oro ar su nekilnojamu turtu susietais išvestiniais instrumentais.
Kaškajai
Kaškajai – tiurkų tauta, gyvenanti pietų Irane. Kartais laikoma viena iš azerbaidžaniečių genčių (drauge su amaliais, šešbuliukais, darešuriais, kaškulais, farsimadanais). Gyvena daugiausia Farso, Chuzestano ir pietų Isfahano provincijose, ypač Širazo miesto apylinkėse. Kalba kaškajų kalba (kartais laikoma azerbaidžaniečių kalbos tarme).
Kaškajų protėviai, tiurkų gentys, į Iraną atsikėlė XI-XII a. Jos buvo smarkiai paveiktos persų, arabų, kurdų kultūrų.
Kaškajai tradiciškai vertėsi klajokline gyvulininkyste, dalis ja užsiima ir šiais laikais. Ši tauta taip pat žymi savo audimo tradicijomis. Kaškajai gamina tradicinius persiškus kilimus, vilnonius audinius ir juos parduoda Širazo turguose.
Šiaurės Korėjos futbolo čempionatas
Šiaurės Korėjos Premjer lyga– Šiaurės Korėjos aukščiausioji futbolo lyga, įkurta 1977 metais.
Lygos varžybas organizuoja Šiaurės Korėjos futbolo federacija.
Istorija
Varžybos vyksta nuo 1977 m., kai buvo pradėti rengti nacionaliniai šalies čempionatai.
Apie 1960–1984 m. vykusias varžybas nėra duomenų.
1977–2009 m. vyko nacinalinės pirmenybės.
Nuo 2010 m. jos pakito ir tapo Aukščiausia futbolo lyga. Nuo 2017/18 m. sezono vadinasi Premjer lyga.
Labiausiai tituluotas šalies klubas yra 4.25 SK (arba „Balandžio 25-osios“) klubas.
Klubų pasiekimai (nuo 2010) m.
Klubų pasiekimai nuo 2010 m.
Kojukukas
Pagrindiniai intakai – Gleiseris, Alatna, Džonas. Upės baseine įsteigtas Kojukuko nacionalinis laukinės gamtos draustinis. Upė laivuojama.
Upės pavadinimas kilo nuo jos baseine gyvenančių indėnų kojukonų.