cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandras Jaunputninis
Biografija
1932–1950 m. dėstė Leningrado aukštosiose mokyklose. 1950–1972 m. Latvijos universiteto Fizinės geografijos katedros vedėjas; docentas. 1951–1955 m. Geografijos fakulteto dekanas, 1955–1961 m. Latvijos universiteto mokslinis sekretorius. 1958–1964 m. Latvijos geografų draugijos pirmininkas.
Parašė veikalų iš pasaulio šalių gamtinės geografijos. Monografijos „Latvijos TSR geografija“ (Latvijas PSR geografija) 2 t. 1975 m. vienas autorių.
Ganytojas
Leidinys
Laikraštis leidžiamas kas dvi savaites, šeštadieniais, vidutiniškai 700 egzempliorių tiražu (1997 m. 2000 egz.), jo apimtis – 12 puslapių. Laikraštis skiria dėmesio dabarties problemoms, krikščionybės istorijai, dvasinio gyvenimo pagrindams, įvykiams krikščioniškame pasaulyje. Taip pat jame yra puslapiai jaunimui, kartą per mėnesį kartu su laikraščiu išleidžiamas spalvotas priedas vaikams „Piemenukas“.
Badenas (Šveicarija)
Badenas – miestas šiaurės Šveicarijoje, Argau kantone, 25 km į šiaurės vakarus nuo Ciūricho, prie Arės intako Limato. Elektrotechnikos, tekstilės, metalo apdirbimo, maisto pramonė. Balneologinis kurortas, yra sieringos karštosios versmės, įsteigtos ligoninės ir sanatorijos.
Ganytojas
Leidinys
Redaktoriai: J. Mačiulytė, R. Šiugždinytė, V. Siniauskienė, Valdas Bačkulis.
Badenas (Šveicarija)
Kultūra
Yra teatras, istorijos, meno muziejai, meno galerija. Vyksta muzikos festivaliai. Yra XVI a. pastatyta vėlyvosios gotikos bažnyčia (dabar perstatyta klasicistiniu stiliumi), 1497 m. pastatyta rotušė, Habsburgų tvirtovės griuvėsiai, XVI–XIX a. pilis.
Istorija
Badeno mineralinės versmės buvo žinomos jau I a., minimos romėnų istoriko Tacito ir vadintos Akve Helvetike. Badeną 1291 m. įkūrė Habsburgai; miesto teises įgijo 1297 m. Miestas 1415 m. atiteko Šveicarijos konfederacijai (1492–1712 m. buvo jos valdžios susirinkimų vieta). 1798–1803 m. Badenas buvo tuometinio Badeno kantono centras; šį panaikinus nuo 1803 m. priklauso Aargau kantonui.
Serozinė plėvė
Serozinė plėvė - organizme paplitęs vienasluoksnis plokščiųjų ląstelių dangalas. Yra trijų rūšių: krūtinplėvė, širdiplėvė, pilvaplėvė. Serozinės plėvės ertmėje yra nedidelis kiekis serozinio skysčio. Šis sluoksnis neleidžia suaugti pilvo ertmės organams, plaučiams tarpusavyje ir su aplinkinėmis struktūromis, taip pat ir širdžiai.
Bully
„Bully“ arba „Canis Canem Edit“ – 2006 m. veiksmo-nuotykių, atvirojo pasaulio kompiuterinis žaidimas, sukurtas „Rockstar Vancouver“ žaidimų studijos bei į prekybą išleistas kompanijos „Rockstar Games“. Žaidimas pradžioje buvo išleistas specialiai tik „PlayStation 2“ žaidimų kompiuteriui. Po dvejų metų buvo pervardintas į „Bully: Scholarship Edition“ ir sėkmingai perleistas kompanijos „Rockstar New England“ „Xbox 360“, „Nintendo Wii“, „PlayStation 3“, o vėliau ir „Microsoft Windows“ platformoms.
„PlayStation 2“ versija veikia su patobulintu „Grand Theft Auto: San Andreas“ naudotu „RenderWare“ varikliuku, o kitų platformų versija veikia su nežymiai prastesniu „Gamebryo“ varikliuku.
Apžvalga
„Bully“, tai atvirojo pasaulio ir veiksmo nuotykių mišinys, kuriame veiksmas plėtojasi mokyklos ir nedidelio miestelio aplinkose. Pagrindinis personažas neklaužada Džimis Hopkinsas (Jimmy Hopkins). Džimis yra vaikų siaubas. Kadangi Džimis jau buvo išmestas iš daugelio mokyklų ir yra didelis galvos skausmas mamai ir patėviui, jie nesiveža Džimio į jų „medaus mėnesį“. Nepaisant to, jie vaikiną palieka griežtos tvarkos Bulvorto mokymosi Akademijoje (Bullworth Academy). Čia jis supranta, kad norint išlikti kietuoliu, jam reikės stipriai pasistengti tiek fiziškai, tiek emociškai.
Žaidime yra daugybė įvairiausių ginklų, įvairių parduotuvių, transporto priemonių, taip pat galimybė samdyti pagalbą, t. y. mokinius, važinėti atrakcionais, rinkti paslėptus daiktus, mokytis naujų kovos judesių, turėti merginas, skriausti mokinius pasitelkiant begalę įvairiausių būdų, vykdyti trumpas(mini) misijas, lankyti klases, mokytis ir t. t.
Žaidimo versijų skirtumai
„Xbox 360“, „Microsoft Windows“, „PlayStation 3“ ir „Nintendo Wii“ versijos nuo „PlayStation 2“ versijos skiriasi šiek tiek senesniu „Gamebryo“ varikliuku, klaidų ištaisymu ir aukštesne rezoliucija bei tekstūromis. Taip pat prisidėjo naujų misijų, pamokų.
„Microsoft Windows“ versija taip pat pasižymi originaliomis savybėmis, kaip, pvz., Šono Li (Shawn Lee) sukurtas garso takelis. 2009 m. balandžio 28 d. išleistas taisymų papildymas, kuris sutvarkė problemas su 64 bitų kompiuterių sistemomis, kurios turėjo daugiau nei 2GB RAM.
Šilelis
Šilelis – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Raudondvario, prie pačios Nemuno ir Nevėžio santakos. Kaime yra Šilelio dvaro archeologinė dvarvietė, aptikta akmens amžiaus stovyklavietė.
Istorija
Kai kurie istorikai mano, kad santakoje buvo Virgalės sala, kurioje kryžiuočiams 1362 m. sugriovus pilį, buvo pastatyta nauja pilis ir pavadinta Naujuoju Kaunu. Galbūt kažkur netoliese iki Lietuvos krikšto buvo vaidilučių saugoma Ramovė, o 1398 m. spalio 12 d. pasirašyta Salyno sutartis.
Į vakarus nuo dabartinio kaimo aptiktas Šilelio dvaras. Gyventojų teigimu, ši vieta anksčiau vadinta Šenkaime.
Tarpukariu Šilelis buvo žvejų ir sielininkų kaimas, kuriame gyveno lietuviai, vokiečiai ir lenkai.
Stanislovas Kiška
Stanislovas Strumila (pravarde Kiška, m. 1513 m. pabaigoje ar 1514 m. pradžioje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, diplomatas, Gardino seniūnas, Lietuvos didysis etmonas, Lietuvos didysis maršalka.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės, Kiškų giminės pradininkas. Giminės vardas kilo iš jo pravardės. Tėvas Petras Strumila.
Makštis (lytinis organas)
Makštis  – vienas iš vidinių neporinių moters lytinių organų, dalyvaujantis lytiniame akte ir gimdyme. Pas suaugusią moterį tai yra 8–10 cm ilgio ir 3–4 cm pločio elastingas vamzdelis. Makštis jungia gimdos kaklelį su lytiniu plyšiu (vulva; makšties prieangis yra vulvos dalis). Ji atlieka daug funkcijų:
Stanislovas Kiška
Šeima
Žmona Sofija Mantigirdaitė, sūnus Petras Kiška. Duktė Barbora ištekėjo už Jurgio, Ona – už Jono Radvilos.
Kelpiškės
Kelpiškės – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Suginčių.
Stanislovas Kiška
Valstybės tarnyba
1488 m. LDK pastalininkis, 1492 m. – Lydos vietininkas ir didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro valdymo metais (1492–1506 m.) dalyvavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybėse į Maskvą ir pasitinkant Maskvos pasiuntinius Vilniuje. 1494 m. pasitiko didžiąją pasiuntinybę, 1495 m. – atvykstančią Ldk Aleksandro žmoną Eleną. 1498 m. ir 1500 m. vadovavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybei į Maskvą. 1492 m. rugpjūčio mėn. jis ir Vaitiekus Narbutas Ldk Aleksandrui atstovavo Petrakavo elekciniame seime Lenkijoje ir perdavė LDK didžiojo kunigaikščio ir Ponų Tarybos pritarimą, kad lenkai, remdamiesi mirusio valdovo Kazimiero valia, savo karaliumi išrinktų Joną Albrechtą. Su Ldk Aleksandro įgaliojimais jis į Lenkiją vyko ir 1495 m. rudenį, o 1496 m. lapkričio mėn. drauge su juo Parčeve susitiko su išrinktuoju Lenkijos karaliumi Jonu Albrechtu.
1499 m. sausio 9 d. su kitais Ponų Tarybos nariais pasirašė Aleksandro įgaliojimą Žemaičių vyskupui Martynui bei LDK maršalkai Jonui Zaberezinskiui vykti į Lenkiją ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio vardu derėtis dėl unijos. Pritarė 1501 m. Mielniko aktui. Nuo 1499 m. Smolensko vietininkas, pradėjo Smolensko tvirtovės stiprinimo darbus. 1502 m. birželio mėn. vadovavo Smolensko gynybai nuo Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenės. 1502–1507 m., Konstantinui Ostrogiškiui patekus į maskvėnų nelaisvę – Lietuvos didysis etmonas. Konfliktavo su Ldk Aleksandro favoritu kunigaikščiu Mykolu Glinskiu, jo intrigomis 1505 m. laikinai pašalintas iš Ponų Tarybos. 1506 m. sausio 6 d. vadovavo vykstančiai į Liublino seimą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijai. Nuo 1508 m. Gardino seniūnas, padėjo malšinti 1508 m. Glinskio maištą. Nuo 1512 m. Lietuvos didysis maršalka. 1508 m. ir 1511 m. dalyvavo komisijoje sienoms su Lenkija ir Mazovija patikrinti.
Makštis (lytinis organas)
Makštis ir seksas
Praėjus maždaug 20–30 sekundžių nuo lytinio stimuliavimo pradžios, makšties sienelės ima drėkti (vadinama makšties lubrikacija). Tai yra pirmoji moters reakcija į lytinį stimuliavimą. Šios išskyros sudrėkina makšties sieneles ir palengvina frikcijas sueities metu. Tais atvejais, kai moteriai lytinis partneris nepatinka ir lytinis stimuliavimas jos nesujaudina, o makšties sienelės lieka sausos, lytinį aktą atlikti yra sunku.
Lytiškai susijaudinus, makšties prieangį drėkina Bartolino ir Skeno liaukos. Susijaudinimo fazėje makštis pailgėja 2,5–3,5 cm, o jos viršutinė dalis prie gimdos kaklelio praplatėja apie 4 cm. Kopuliacinio ciklo plato fazėje į apatinį makšties trečdalį ir mažąsias lytines lūpas suplūsta labai daug kraujo, raumenys įsitempia ir makšties skersmuo sumažėja beveik trečdaliu. Taip makšties raumenys stipriau apglėbia vyro varpą, sustiprinama trintis tarp varpos ir makšties ir padidėja lytinis malonumas.
Orgazmo metu makšties raumenys ima nevalingai ritmiškai susitraukinėti. Susitraukimų paprastai būna nuo 5 iki 12. Iš pradžių pertraukos tarp susitraukimų būna apie 0,8 sek., paskui tarpai ilgėja ir susitraukimų intensyvumas mažėja. Orgazmo metu makšties sienelės sudrėksta labiau nei bet kada.
Atsipalaidavimo fazėje kraujas pamažu išteka iš lytinių organų ir makštis grįžta ramybės būklėn, tačiau kai kurių moterų makšties sienelės ir po orgazmo lieka drėgnos (tai rodo, kad jos yra vis dar tebėra susijaudinusios) ir vėl pradėjus stimuliuoti, tokios moterys gali patirti dar keletą orgazmų.
Makštis gana lengvai išsitempia ir prisitaiko prie vyro varpos dydžio. Neturėjusios lytinių santykių ir negimdžiusios moters makštis yra trumpa ir siaura, todėl jaunavedžiai turėtų žinoti, kad makštis prie varpos prisitaiko pamažu (per mėnesį ar daugiau). Tuo tarpu moteris, ilgiau santykiavusi su vyru, turinčiu didelę varpą, per gana trumpą laikotarpį prisiderina prie vyro su mažesne varpa – makštis sėkmingai susitraukia ir standžiai apgaubia varpą. Todėl vyro ir moters lytinių organų neatitikimo atvejai yra labai reti.
Be to, moteris gali išmokti valdyti makšties ir aplink makštį esančius raumenis (dubens dugną), šitaip suteikdama tiek sau, tiek ir vyrui papildomų pojūčių sueities metu.
Makšties histologija
miniatiūra|150px|Makšties audiniai Makšties sienelė susideda iš gleivinės, raumeninio ir išorinio jungiamojo audinio sluoksnių. Cikliškai kintant gimdos gleivinei, kinta ir makšties gleivinė, pakinta ir jos skysčių pH (makšties pH yra 4). Prieš mėnesines epitelinėse ląstelėse sumažėja glikogeno, jis mažiau skyla iki pieno rūgšties, ir makšties pH pasidaro šarmingesnė, o jos gleivinė – jautresnė infekcijoms.
Ilgainiui pakinta ir pati makšties gleivinė, senyvo amžiaus moterims ji pasidaro atrofiška, o pats epitelis labai suplonėjęs. Pačioje gleivinėje yra nervų, kraujagyslių ir limfagyslių. Čia būna ir limfinių mazgelių. Lytinio susijaudinimo metu kraujagyslėmis į makštį priteka kraujo ir ji paburksta. Makšties gleivinėje esti ir juntamųjų nervinių kūnelių. Išorinio jungiamojo audinio sluoksnis jungia makštį su aplinkiniais audiniais.
OSI modelis
Idėja
OSI modelis aprašo 7 sluoksnius – funkcijų, naudojamų protokoluose, grupes. Kiekvienas sluoksnis naudojasi žemesnio sluoksnio paslaugomis ir teikia paslaugas aukščiau esančiam sluoksniui (pagal tradiciją, pirmas sluoksnis yra vaizduojamas apačioje). Kadangi bendravimas vyksta tik tarp gretimų sluoksnių, tai gerokai supaprastina sudėtingų komunikacijos sistemų kūrimą.
Makštis (lytinis organas)
Makšties higiena
Makšties švarumas nustatomas paėmus laboratorijoje tepinėlį. Švarumo lygmuo priklauso nuo to, kokios ląstelės ir bakterijos randamos tepinėlyje: Paprastai makšties švarumas yra I–II lygmens. Makšties išskyros – panašios į baltą spalvos, specifinio kvapo. III ir IV švarumo lygmuo rodo, kad makštyje yra uždegiminių procesų. Sveika moteris savo makšties išskyrų paprastai nejaučia.
OSI modelis
Ryšio (kanalinis)
II lygis  – aprašo ryšį tarp gretimų (tiesiogiai bendraujančių) tinklo komponentų, pavyzdžiui, kadrų struktūrą. Pagrindinė funkcija – atskirti bitų sekas, jų pradžią, pabaigą. Pvz.: Ethernet. Ryšio lygis dar vadinamas duomenų ryšio lygiu (Data Link Layer), užtikrina duomenų transportą per fizinį ryšį. Ryšio lygis susietas su fiziniu adresavimu, tinklo topologija, klaidų notifikacija (pranešimus apie klaidas), paketų sutvarkymu ir duomenų srauto kontrole. Čia duomenys suskirstomi į freimus (Frame), aptinkamos ir ištaisomos perdavimo klaidos, nustatomi fiziniai adresai. Skirtingai nei kituose lygiuose duomenų freimas turi ne tik antraštę, bet ir freimo pabaigoje, kontrolinę sumą arba jos porūšį – CRC (Cyclic Redundancy Check – CRC), kuri suranda ir ištaiso informacijos perdavimo klaidas. Kontrolinė suma gali nustatyti duomenų iškraipymą arba praradimą.
Tinklo
III lygis  – aprašo, kaip duomenų sekos turi būti perduodamos visame tinkle. Pvz.: IP. Atlieka kelio parinkimą tarp dviejų sistemų, kurios gali būti geografiškai skirtinguose potinkliuose. Šiuo atveju potinklis (Subnet) faktiškai yra vienas tinklo kabelis. Kadangi dvi sistemas gali skirti didelis atstumas ir daug potinklių, tai šis lygis atlieka maršrutizavimo uždavinį, t. y. parenka optimalų kelią tarp dviejų sistemų remiantis tam tikrais kriterijais. Suformavus kelią informacija perduodama per šį kelią.
Transporto
IV lygis  – tiekia skaidrų duomenų perdavimą tarp tinklo vartotojų su norimomis patikimumo garantijomis. Pvz.: TCP, UDP. Riba tarp sesijos ir transporto lygių gali būti traktuojama kaip riba tarp taikymo lygio protokolų ir žemutinio lygio protokolų. Viršutiniai trys lygiai yra susiję su taikomosiomis programomis, tuo tarpu žemutiniai lygiai susiję su duomenų perdavimu. Transporto lygis užtikrina patikimą duomenų siuntimą. Šiame lygyje atliekamas aukštesnių lygių taikomųjų programų segmentavimas ir išskyrimas į vieną bendrą transporto lygio duomenų srautą. Taip pat sukuriamas loginis ryšys tarp dviejų siuntimo taškų.
Sesijos
V lygis  – aprašo duomenų apsikeitimo tarp galinių sistemų taisykles vienos jungties ribose. Pvz.: FTP protokolo komandų srautas arba duomenų srautas. Sesijos lygyje užmezgamos, valdomos ir nutraukiamos sesijos tarp taikomųjų programų. Šis lygis sinchronizuoja dialogą tarp atvaizdavimo lygių ir valdo jų duomenų mainus. Papildomai, be sesijų valdymo (užmezgimo, nutraukimo) turi išskirtinę teisę pranešti apie penkto, šešto ir septinto lygio problemas. Sesijos lygio protokolų pavyzdžiai: NFS, X-Window, RPC. Prieš užmezgant sesiją, abu komunikuojantys taškai turi suderinti ryšio parametrus, kaip greitis, klaidų kontrolė ir pan. Bet kuris iš galinių taškų gali pareikalauti pakeisti šiuos parametrus. Taip pat atlieka vartotojų identifikavimą.
Atvaizdavimo
VI lygis  – nusako duomenų kodavimo sesijos metu taisykles. Pvz.: MIME. Užtikrina, kad informacija pasiųsta vienos sistemos taikymo lygio, būtų priimta kitos sistemos taikymo lygio. Atvaizdavimo lygyje atliekamas informacijos formato keitimas ir vertimas. Informacijos formato keitimas užtikrina, kad taikomoji programa gaus naudingą ir prasmingą informaciją, kurią galės apdoroti. Jei reikia, šiame lygyje atliekamas vertimas iš skirtingų duomenų formatų (pavyzdžiui, tekstinė informacija verčiama iš ASCII formato į EBCDIC formatą). Atvaizdavimo lygyje, gali būti atliekamas duomenų šifravimas taip apsaugant informaciją nuo neautorizuoto gavėjo. Informacija gali būti spaudžiama, verčiama į grafinius, vaizdo, garso formatus. Šiame lygyje atliekami ne tik vartotojo duomenų formato pakeitimai, bet ir duomenų struktūrų, kurias naudoja taikomosios programos, pakeitimai.
Taikymo (programų)
VII lygis  – aukščiausias lygis, apibrėžiantis tinklo teikiamas paslaugas vartotojo programoms. Pvz.: telnet, FTP, IRC. Jis nuo kitų lygių skiriasi tuo, kad nėra servisas jokiam kitam OSI lygiui. Šis lygis apibrėžia taikomąsias programos, kurioms reikia siųsti informaciją tinklu, t. y. normaliam darbui reikalingi tinklo resursai. Jei taikomajai programai nereikalingas duomenų siuntimas, tai tinklo resursai jai nereikalingi ir ji nepriklauso šiam lygiui. Skiriamos tokios taikomųjų programų rūšys: tinklo taikomosios programos (network applications) ir tarptinklinės taikomosios programos (internetwork applications).
Kipro futbolo varžybos 1984–1985 m.
Kipro futbolo varžybos 1984–1985 m.
Hualjaga
Hualjaga  – upė centrinėje Peru; Maranjono dešinysis intakas. Prasideda Pasko departamente, Raunos Kordiljeroje (Andai), Huaskakočos lagūnoje (4752 m aukštyje). Aukštupyje vadinama Ranrakanča, Blanku, Čaupiaranga, o nuo santakos su Huarianka įgyja Hualjagos pavadinimą. Teka šiaurės kryptimi Huanuko, San Martino ir Loreto departamentais. Aukštupyje tėkmė srauni, vagoje gausu slenksčių. Už Chuanchujaus miesto Hualjaga išsilieja į Amazonės lygumą, vaga praplatėja, sudaro meandras. Hualjagos ir Ukajalio tarpupyje plyti sunkiai įžengiamų džiunglių regionas Pampa del Sakramentas.
Didžiausi intakai: Monsonas, Majas, Biabas, Abisėjas ir Tokačė.
Hualjaga laivuojama 250 km nuo žiočių ruože, iki Jurimagvaso miesto.
Sankhja
Sankhja (Samkhja)  – Indijos filosofijos mokykla, viena iš šešių astikos ir hinduizmo filosofijos mokyklų. Ji laikoma seniausia ortodoksine filosofijos sistema Indijoje ir buvo populiariausia sistema iki maždaug X a. Samkhjos mokyklos pradininku tradiciškai laikomas išminčius Kapila, tačiau tą patvirtinančių įrodymų nėra. Seniausias išlikęs Samkhjos tekstas yra Samkhya Karika. Jos autorius – Išvara Krišna (IV a.)
Hualjaga
Hualjagos baseinas – svarbi kokos auginimo sritis Peru. Didelė teritorijos dalis buvo kontroliuojama narkomafijos, teroristinių grupuočių (Sendero Luminoso) bei indėnų bendruomenių.
Sankhja
Sankhjos filosofija teigia, kad visata susideda iš dviejų amžinų esamybių: Purušos (dvasia) ir Prakritės (gamta). Tai dualistinė ateistinė filosofija, matanti visatą kaip besirutuliojantį skirtingų dvejybių mišinį (šviesus/tamsus, vyras/moteris ir t. t.). Istoriškai Samkhjos mokykla buvo gretinama su Jogos filosofijos mokykla ir laikoma jos teoriniu pagrindu. Samkhjos filosofijoje nėra vietos Išvarai (Dievui) – kadangi jo egzistavimo neįmanoma įrodyti, negalima manyti, kad jis egzistuoja. Todėl šis dualizmas labai skiriasi nuo vakarietiško dualizmo ir čia būtų laikomas kaip tam tikra monizmo forma.
Pažinimo būdai
Pasak šios filosofijos mokyklos, egzistuoja trys pramanos (būdai siekti tikrų žinių):
Taip pat, pasak jos, egzistuoja dvi pažinimo rūšys:
Sankhjos metafizika
Metafiziškai, Sankhja paremia radikalų dualizmą tarp dvasios/sąmonės (Puruša) ir medžiagos (Prakriti). Visi fiziniai reiškiniai kyla iš evoliucionuojančios Prakriti, pirminės medžiagos iš kurios tie kūnai gimsta. Kiekviena juslinė būtybė yra Puruša, neribota, neišsenkanti energija.
Priklausomybė iškyla, kai Puruša susiklaidina savo tapatybėje ir atpažįsta save kaip fizinį kūną. Dvasia išlaisvinama tik tada, kai suprantama, kad ji yra atskira nuo fizinio kūno.
Vėliau, kai Sankhjos mokymai pradėjo maišytis su joga bei pasupatos ir bhagavatos filosofijos mokyklomis, joje atsirado ir Išvara (Dievas kūrėjas). Tokia, jau teistinė Sankhja, aprašoma Bhagavad Gitoje.
SK Vorwärts Šilutė
Vorwärts Šilutė – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Šilutės. Tarpukariu žaidė Klaipėdos zonos pirmenybėse.
Europos moterų šachmatų čempionatas
Europos moterų šachmatų čempionatas – turnyras, kuriame išaiškinamos: Europos čempionė ir prizininkės. Jis vykdomas kasmet. Pradedant nuo 2001 metų Europos moterų čempionatas yra FIDE rengiamo Pasaulio moterų čempionato dalis, todėl (priklausomai nuo ECU, suderinto su FIDE, sprendimo) tam tikra dalis geriausiai pasirodžiusių šachmatininkių įgyja teisę žaisti Pasaulio čempionate. Europos čempionate turi teisę dalyvauti ir ne Europos šalys, kaip Izraelis ar kai kurios buvusios Sovietų Sąjungos respublikos, kurios įeina į vieną iš FIDE europinių zonų, ar į  Viduržemio jūros zoną.
Pirmasis čempionatas
Pirmasis Europos moterų šachmatų čempionatas įvyko Gruzijos  Batumio mieste 2000 metais gegužės 26 – birželio 14 d.d. Čempionate žaidė 32 žaidėjos. Buvo naudojama atkrentamųjų mačų sistema: iki pusfinalio buvo žaidžiami dviejų partijų mačai, pusfinalis ir finalas iš 4 partijų. Kai mačas baigdavosi lygiosiomis šešiolikfinalyje ir aštuntfinalyje, buvo buvo žaidžiamos greitųjų šachmatų (15 min) dvi partijos, jei ir po to lygiosios – dvi partijos po 5 min. Nuo ketvirtfinalio, mačui pasibaigus lygiosiomis buvo žaidžiamos dvi partijos po 25 min, jei lygiosios, tada dar dvi partijos po 15 min., ir jei vėl lygiosios dvi partijos po 5 min. Finale Natalija Žukova iš Ukrainos, nors ir pralaimėjusi pirmąją partiją, nugalėjo Jekateriną Kovalevskąją iš  Rusijos rezultatu 2½:1½ ir tapo pirmąja  Europos čempione.
Tolesni čempionatai
Čempionatas jau vyko naujoviškai: buvo naudojama šveicariškoji sistema, o atkrintamieji mačai naudojami prizininkių ir žaidėjų į pasaulio čempionatą išaiškinimui, tais atvejais, kai kelios žaidėjos surenka po lygiai taškų. Čempionate dalyvavo 157 šachmatininkės. Buvo sužaisti 11 ratų. Laiko kontrolė buvo: 40 ėjimų 75 min ir 15 min plius 30 sek po kiekvieno ėjimo. Likusiems ėjimams – po 15 min. Prizininkėms išaiškinti buvo sužaisti atkrentamieji mačai. Žaidžiant papildomus mačus čempione tapo Almira Skripčenko-Lautier iš Moldavijos laimėjusi prieš Jekateriną Kovalevskąją iš  Rusijos. 29 geriausiai pasirodžiusios žaidėjos pateko į 2001 m. FIDE rengiamą pasaulio moterų čempionatą.
Katišius (Trakų r.)
Katišius – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, 11 km į pietvakarius nuo Trakų. Ilgis iš vakarų į rytus iki 0,71 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 145,3 m. Gylis siekia 8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, telkšo ežeringame duburyje. Kranto linija smarkiai vingiuota, ežero forma primena netaisyklingą T raidę. Šiauriniai ir pietrytiniai krantai žemi, pelkėti (įlankos užpelkėjusios), o kiti – aukšti. Pakrantėse daugiausia auga miškeliai. Iš rytų į pietvakarius ežeru prateka upelis: įteka kaip Margis, išteka kaip Katišius (teka iš Margio ežero į Ungurį) (Strėvos baseinas).
Europos moterų šachmatų čempionatas
Tolesni čempionatai
Nuo 12-ojo čempionato, vykusio 2011 metais, vietų išaiškinimui atkrentamieji mačai nebenaudojami.
Katišius (Trakų r.)
Prie Katišiaus ežero įsikūrę Katišių ir Malūnių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Europos moterų šachmatų čempionatas
Dalyvės
Europos šachmatų čempionate gali dalyvauti visi Europinės FIDE zonų (1.1-1.10) federacijų narės nepriklausomai nuo titulo ir reitingo. Federacijoms nėra nustatyta kiek dalyvių jos gali siųsti, tik jos čempionato organizatoriams turi nusiųsti prašymą leisti dalyvauti sąraše išvardintoms šachmatininkėms.
Atkrentamieji mačai
Nuo 2001 metų čempionės ir prizininkių nustatymui pradėti naudoti greitųjų šachmatų atkrintamieji mačai iš dviejų partijų po 15 min+10sek po kiekvieno ėjimo. Pasibaigus lygiosiomis – naujas mačas iš dviejų partijų po 5 min+2 sek po kiekvieno ėjimo ir, jei vėl mačas baigtųsi lygiosiomis – tai viena žaibo partija, kurioje baltieji žaidimui gauna – 5 min, juodieji – 4 min, bet baltiesiems reikia laimėti, nes lygiųjų atveju – juodieji laimi mačą. Atkrentamieji mačai taip pat buvo naudojami, atrenkant žaidėjas į pasaulio čempionatą, kai jos čempionatui pasibaigus turėdavo po lygiai taškų.
Prizininkės
Pastaba. Santrumpa A.M. - atkrentamieji mačai.
Lietuvos šachmatininkių rezultatai
Lietuvos šachmatininkės Europos šachmatų čempionatuose pradėjo dalyvauti nuo 2001 metų. Iki 2013 metų geriausiai buvo pasirodžiusi Viktorija Čmilytė: vienas Aukso ir trys Sidabro medaliai. 2-oji lentelė. Lietuvos šachmatininkių pasirodymai Europos šachmatų čempionatuose. Lietuvos šachmatininkės 2021 m. čempionate nedalyvavo.
Nuorodos
Pilnos lentelės ir rezultatai The Week in Chess ir FIDE svetainėse:
UEFA taurių taurė 1989–1990 m.
UEFA taurių taurė 1989-1990 m. – 30-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1989 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Karolinas (Seinai)
Karolinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 6 km į vakarus nuo Gibų, apie 10 km į pietvakarius nuo Seinų ir 104 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Karolino Šv. Šeimynos bažnyčia, priklausanti Seinų Šv. Kazimiero Jogailaičio dekanatui. Keliai į Bialogurus, Pogoželecą. Balčio ežeras. Per kaimą eina mėlynoji pėsčiųjų turizmo maršruto trasa. Į Karolino sudėtį įjungti buvę Kšivašės ir Pokrovsko kaimeliai. Senosios sentikių kapinės.
Istorija
thumb|left|Karolino kaimas
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. XVIII a. dar tęsėsi Sengirės kolonizacija, į vietoves prie Balčio ežero kėlėsi kolonistais sentikiai iš Rusijos, tuo pačiu norėdami išvengti patriarcho Nikono persekiojamų. Pirmieji persikėlėliai pasirodė dar prieš 1780 m., pakviesti šių žemių valdytojo Sanoko pataurininko Adomo Gelaževskio. 1796 m. susikūrė gyvenvietė Karolinas – dvarininkas Liudvikas Skanpskis vieną iš savo palivarkų pavadino žmonos Karolinos vardu. 1827 m. kaime buvo 19 dūmų (sodybų) ir 159 gyventojai. Po 1831 m. sukilimo palivarkas su visomis žemėmis caro adinistracijos buvo nusavintas imperijos naudai. Rusijos valdininkai, siekdama sentikius pritraukti prie stačiatikių bažnyčios, pradėjo jiems dalinti netoliese esanti Češkinės mišką, susikūrė naujakurių gyvenvietė, vadinama Češkine, o vėliau – Pakrausku. Nuo 1843 m. jau visas kaimas įvardijamas kaip Pakráuskas, o buvusiame Karolino palivarke pagal caro rūmų architekto Konstantino Thono projektą 1846–1854 m. pastatyta Dievo Motinos Globėjos cerkvė. Administraciškai Pakrauskas buvo pavaldus Gibų valsčiui su centru Gibų kaime. Po kiek laiko jau ir valsčius buvo pervadintas Pakrausko vardu Seinų apskrityje, nors jo centras išliko Gibuose. Apylinkėse gyvenę 462 sentikiai (1856 m.) priklausė piliponiečiams (sentikių atšaka) ir toliau laikėsi savo tradicijų, religines apeigas atlikdavo slaptai.
XX a. susikūrus nepriklausomai Lenkijos valstybei, cerkvė buvo atduota katalikams ir perstatyta: 1921 m. bažnyčia konsekruota Šventos Šeimynos vardu, bizantiškai šventovei būdingi apvalūs bokšteliai buvo pašalinti. Pirmąjį pasaulinį karą išgyvenę kaimo stačiatikiai toliau meldėsi gretimoje Pogoželeco cerkvėje. Gyvenvietei buvo grąžintas senasis – Karolino – vardas. Po Antrojo pasaulinio karo sentikių kaime nebeliko. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šidlava
Šidlava vadinta:
Litesound
Litesound – Baltarusijos poproko vaikinų grupė. Susikūrė 2005 metais, grupę sudaro broliai – Dmitrijus ir Vladimiras Kariakinai, italų dainininkas Jakopas Masa (Jacopo Massa), rusų gitaristas Aleksas Kolčinas ir Baltarusijos būgnininkas Ignatas Jakovičius.
Jų pirmasis albumas „Going to Hollywood“, buvo išleistas 2010 metais. 2012 metais grupė pasirinkta atstovauti Baltarusijai 2012 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „We Are the Heroes“
Etošos duburys
thumb|right|250px|Zebrai Etošos nacionaliniame parke Etošos duburys – Namibijos šiaurės dykumose tįsančio druskingo didžiulio ežero, išdžiuvusio prieš milijonus metų, duburys.
Šis duburys yra dalis daug didesnio reiškinio, Etošos baseino, kuris sykiu su Okavango delta Botsvanoje ir daugybe kitų mažesnių duburių bei ežerų kadaise, geologų nuomone, sudarė didžiausią ežerą pasaulyje. Prieš milijonus metų šį ežerą maitinusios upės išdžiuvo. Netekęs gyvybingumo šaltinio, dėl nuolatinio garavimo ir nutekėjimų galiausiai išnyko ir pats ežeras. Dabar Etoša liko kaip nedidelis buvusio pavidalo pavyzdys – (4800 km²) 130 km ilgio ir 50 km pločio balta druska nuklota įduba.
Šią nykią druska aptraukto molio dykynę, plytinčią iki tolimų horizontų, čia gyvenantys ovambai vadina Etoša – „miražų ežeru“ arba „sauso vandens vietove“.
Etošos duburį kryžmai raižo kapiliarinis gyvūnų takų tinklas, tolumoje susieinantis į įvairias išsibarsčiusias oazes – akį rėžiančias žalumos salas. Šios oazės Namibo druskos dykumoje yra neišdžiūstantys šaltiniai ir vandens duobės, palaikantys vienos didžiausių Žemėje laukinių gyvūnų sankaupos gyvybes.
1907 m. bušmėnų medžioklės plotai buvo paskelbti medžioklės rezervatu – Etošos medžioklės parku. Vienu metu jis apėmė beveik Islandijos dydžio teritoriją ir buvo didžiausias medžioklės rezervatas pasaulyje. Tačiau 1967 m. šis draustinis buvo sumažintas suteikus erdvės vietinėms gentims ir tapo Etošos nacionaliniu parku.
Koregidoras
thumb|Koregidoras, [[Landsat nuotrauka.]] right|thumb|Koregidoras 1982 m. Koregidoras  – sala Filipinuose, Manilos įlankos žiotyse. Sala buožgalvio formos. Uodega nukreipta į rytus, galva – kalva stačiais šlaitais ir plokčšia viršūne, nukreipta į jūrą. Kartu su Caballo salele iš dalies užtveria kelią į Manilos įlanką ir anksčiau buvo svarbus gynybinis punktas. Ilgis – 6 km. Plotis – 2,4 km. Plotas – 9 km².
Geologiškai, Koregidoras su Caballo yra Koregidoro kalderos dalis, ugnikalnio, paskutinį kartą išsiveržusio prieš ~1 mln. m., liekanos.
Istorija
Iki ispanų salelė galėjo būti gyvenama žvejų. Ispanų laikais saloje pastatyta signalinė stotis įspėdavusi Manilą apie artėjančius laivus. 1795 m. įrengta karinio laivyno stotis vėliau ligoninė ir 1836 m. – švyturys. Įsikūrė nedidelė gyvenvietė.
Dabar sala populiarus turistinis objektas.
Izraelio naujasis šekelis
Izraelio naujasis šekelis – oficiali Izraelio valiuta (ILS).
Varluvos–Babtų miškai
Varluvos–Babtų miškai – miškų masyvas vidurio Lietuvoje, Kauno rajono šiaurėje, į pietryčius nuo Babtų. Driekiasi iš šiaurės į pietus 13 km, tarp automagistralės vakaruose ir kelio  rytuose. Plotas – 46,5 km². 2004 m. čia įsteigtas Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas.
Izraelio naujasis šekelis
Cirkuliuoja popierinės 20, 50, 100 ir 200 šekelių kupiūros bei 0,5, 1, 5, ir 10 šekelių monetos (dažniausiai vadinamos škalim). Šimtoji šekelio dalis – 1 agora.
Varluvos–Babtų miškai
Geografija
Miškų masyvą sudaro Babtų, Varluvos, Sitkūnų, Muniškių, Gailiušių miškai. Paviršius lygus. Mišku teka Gynios baseino upės – Skraudupis, Daugupis, Alksnupis, Verupis, vakaruose – Nevėžio intakai – Kiaunupis ir Sausinė. Upelių vagos sureguliuotos. Miškai daugiausia nusausinti. Būdingi vėlėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, velėniniai karbonatiniai sujaurėję moliai, vietomis yra jaurinių pelkinių dirvožemių.
Izraelio naujasis šekelis
Istorija
1897 m. vykusio pirmojo sionistų kongreso metu vienas iš sionistų lyderių, Lietuvos žydas Dovydas Volfsonas pasiūlė kongreso dalyvių nario mokesčius vadinti šekeliais. Pavadinimas prigijo ir vėliau tapo Izraelio piniginiu vienetu.
Varluvos–Babtų miškai
Geografija
Greta miško ar jame esančios gyvenvietės: Babtai, Padaugupis, Sitkūnai, Paparčiai, Sausinė, Žemaitkiemis, Varluva, Eigirgala, Kėkštynė. Šiaurės vakarinį miško pakraštį kerta kelias A8.
Medynai
Miško medynų rūšinė sudėtis:
Sudėtis pagal amžių: jaunuolynai – 12 %, pusamžiai medžiai – 53 %, pribręstantys – 25 %, brandūs medynai – 10 %. Medynų vidutinis amžius – 52 metai.
Gyvūnai
Varluvos–Babtų miškuose gausu stambiųjų kanopinių gyvūnų – šernų, elnių, stirnų, briedžių. Taip pat yra lapių, kiškių, kiaunių, usūrinių šunų, voverių, ondatrų, bebrų, jerubių, slankų ir kt.
Juozapinė (Medininkai)
Juozapinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietryčiuose, 1 km į pietvakarius nuo Medininkų, pasienyje su Baltarusija. Kaime stūkso aukščiausios Lietuvos kalvos – Aukštojas ir Juozapinės kalnas, ant kurio pastatytas paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui. Pietuose plyti Medininkų miškas.
miniatiūra|250px|left|Ant Aukštojo kalno – apžvalgos bokštas ir skulp. [[Dalia Matulaitė|Dalios Matulaitės „Aukuras“]] miniatiūra|250px|left| Riboženklis nuo Medininkų pusės
Pelėdikės
Pelėdikės (Athene) – pelėdinių (Strigidae) šeimos paukščių gentis. Pasaulyje gyvena 4 rūšys, iš jų viena Vidurio Europoje ir Lietuvoje – pelėdikė (Athene noctua).
Juozapinė (Medininkai)
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo asmenvardžio Juozapas.
Gyventojai
miniatiūra|1000px|center| Juozapinės kaimo panorama (žvelgiant nuo Aukštojo)
Kinijos Liaudies Respublikos vėliava
thumb|right|250px|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|23px Proporcijos: 2:3]] Kinijos vėliava (Trad. kin. k. – 五星红旗, pinyin – wǔ xīng hóng qí; dar vad. – Penkiakampių žvaigždžių raudonoji vėliava) – stačiakampė, raudonos spalvos, su kairiame viršutiniame kampe prie flagštoko įkomponuota auksine penkiakampe žvaigžde, aplink kurią puslankiu įkomponuotos dar keturios mažesnės penkiakampės auksinės žvaigždės.
Istorija
Vėliavą suprojektavo ekonomistas ir aktorius Zeng Liansong iš Džedziango provincijos. 1949 m. spalio 1 d. tokią vėliavą įteisino Kinijos liaudies politinė konsultacinė taryba.
Simbolika
Raudona spalva – komunizmo spalva, didžioji auksinė žvaigždė simbolizuoja Kinijos komunistų partiją. Likusių keturių žvaigždžių simbolika nėra tiksli. Manoma, kad jos simbolizuoja keturias klases: darbininkų, valstiečių, miestiečių (pagal kitą nuomonę – inteligenciją) ir patriotinių kapitalistų.
Kelpiškis
Kelpiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rubikių.
Šiūlėnai
Šiūlėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, 2,5 km nuo sienos su Baltarusija. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
thumb|left|230px|Akmuo ir parduotuvė thumb|left|230px|Kaimo kryžius
Golfas 2014 m. jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse
Golfas 2014 m. jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse vyko rugpjūčio 16-26 dienomis Zhongshan tarptautiniame golfo klube, Nankine, Kinijoje. Golfo sporto šakoje buvo varžomasi pirmą kartą jaunimo olimpiadoje, nes golfas buvo išrinktas olimpine sporto šaka 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.
Kvalifikacija
Kiekvienas nacionalinis olimpinis komitetas (NOK'as) daugiausia gali deleguoti vieną komandą, susidedančia iš vieno vaikino ir vienos merginos. Kinijai, kaip organizatorei, suteikta viena kvotos vieta. 5 komandas nuspręs Trišalė komisija. Likusios 26 komandos buvo nuspręstos sudėjus geriausių vaikinų ir merginų golfo žaidėjų reitingus Pasaulio mėgėjų golfo reitingų sąraše, išleistame 2014 m. birželio 8 d. 26 NOK'ai su aukščiausiomis vietomis bendruose reitinguose pereis kvalifikaciją.
Tam, kad galėtų dalyvauti jaunimo olimpiadoje, sportininkai turi būti gimę tarp 1996 m. sausio 1 d. ir 1998 m. gruodžio 31 d. Taip pat visi sportininkai privalo būti mėgėjai, o jų handikapo indeksas negali viršyti 6,4.
Grafikas
Šį grafiką paviešino Nankino jaunimo olimpinių žaidinių organizacinis komitetas
Angilijos demografija
220px|thumb|Angilijos populiacijos piramidė. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Angilijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 14 436 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: - 2,272 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 13,02 gimimų/1000 žmonių (2009 m. apsk.) 1,75 vaikų/moteriai (2009) Vieta pasaulyje: 163
Mirtingumas: 4,39 mirčių/1000 žmonių (2008 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 14,06 migrantų/1000 žmonių (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 100 % (2009 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Etninės grupės:
Kalbos:
AtheOS
thumb|200px|AtheOS darbalaukis. AtheOS buvo nemokama Unix šeimos operacinė sistema skirta x86 tipo kompiuteriams (pavadinimas iššifruojamas Athena Operating System (lietuviškai skambėtų Atėnės operacinė sistema), prieš tai ji dar vadinosi AltOS). Pradinis jos tikslas buvo sukurti AmigaOS kloną, tačiau vėliau šio sumanymo buvo atsisakyta. Ji daugiau nebeplėtojama, bet vėliau buvo vystoma jos atšaka – Syllable operacine sistema.
Grifinis vėžlys
Grifinis vėžlys (Marcroclemys temminckii) – kaimaninių vėžlių (Chelydridae) šeimos roplys, kuris išauga iki 140 cm ilgio ir iki 100 kg svorio. Pusiau įsikasęs į dumblą ir plačiai išsižiojęs vilioja žuvis raudona, kirmėliškai judria liežuvio išauga.
Gyvena Misisipės baseine.
Ricardo Quaresma
Rikardas Andradė Kvarežma Bernardas (g. 1983 m. rugsėjo 26 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir Beşiktaş JK klubo puolėjas.
2009 m. vasario 2 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Chelsea klubui. 2010 m. birželio 13 d. pasirašė trejų metų sutartį su Turkijos Beşiktaş JK klubu. 2013 m. sausio 8 d. pasirašė 1,5 m. kontraktą su JAE Al-Ahli Dubai klubu.
žaidžia nuo 2003 m.
Komunalinis butas
Komunalinis butas (ntk. komunalka) – butas, esantis valstybės nuosavybėje, apgyvendinamas valstybės pagal gyvenamojo ploto normas, skiriamo vienam žmogui, nepriklausomai nuo žmogaus šeimyninės padėties ir buto konfigūracijos. Dažniausiai viename bute gyvena keletas šeimų ar vienišų žmonių. Kiekviena šeima ar žmogus užima vieną ar keletą kambarių, kartu naudojasi vonia ir virtuve.
Iki 1917 m.
Pirmi komunaliniai butai, kaip gyvenamosios vietos, kuriose gyveno po keletą šeimų atsirado XVIII a. pradžioje. Butų savininkai suskirstydavo patalpas į keletą „kampų“ (dažnai pereinamų) ir išnuomodavo. Butai sudarė po 3-6 kambarius su viena virtuve (tualetas – kartais vienas visai laiptinei), juose gyveno po 3-6 šeimas. XVIII a. 6 dešimtmetyje išėjus Nikalojaus Černyšėvskio romanui „Ką daryti?“, pasirodė bendrabučiai, kuriuose keletas jaunų žmonių nuomodavo butą iš 2-4 kambarių.
1917–1920 metai
Vladimiras Leninas savo straipsnyje „Ar išsaugos bolševikai valstybinę valdžią?“ taip aprašė tankinimo tvarką:
– “Jūs susitraukite, piliečiai, į du kambarius šiai žiemai, o du kambarius paruoškite apgyvendinti dvi šeimas iš rūsio. Tuo metu, kai mes inžinierių pagalba (jūs, atrodo, inžinieriai?) nepastatysime gerų butų visiems, jums būtina susitraukti. Jūsų telefonas tarnaus 10 šeimų. Tai sutaupys 100 valandų darbo, bėgiojimo per prekystalius ir t. t. Be to, jūsų šeimoje du neužimti pusiau darbininkai, galintis atlikti lengvą darbą: pilietė 55 metų ir pilietis 14 metų. Jie gali budėti po 3 valandas ir stebėti, būtu teisingai paskirstyti produktai 10 šeimų ir tam vesti reikalingus užrašus. Pilietis studentas, kuris yra mūsų dalinyje, tuojau parašys dviejuose egzemplioriuose tekstą šito įsakymo ir būkite malonus, pasirašykite, kad tiksliai ją vykdysite”.
Petrogrado gyvenamasis fondas dalinosi į lygius ploto gabaliukus – 20 kv. aršinų (10 m²) suaugusiam ir vaikui iki 2 metų ir 10 kv. aršinų (5 m²) vaikui nuo 2 iki 12 metų. Nuo 1924 m. norma buvo sumažinta nuo 16 kv. aršinų (8 m²) nepriklausomai nuo gyventojų amžiaus. Jei plotas viršydavo normą, tai bute apgyvendindavo naujus gyventojus.
Taip iki 1919 m. balandžio mėnesio Centrinė gyvenamojo ploto komisija Petrograde įkėlė apie 36 000 darbininkų ir jų šeimos narių į butus. . Kai kuriais atvejais darbininkai atsisakydavo įsikelti į naujus butus. To priežastis buvo: ekonominiai motyvai (išlaidos didelių butų šildymui), psichologinis diskomfortas bendraujant su kitų socialinių sluoksnių atstovais, didelis atstumas nuo darbo vietos, nėra galimybės laikyti pagalbinį ūkį miesto centre (daržą, paukščius ir gyvulius).
To rezultatu buvo darbininkų gyvenamųjų sąlygų pagerėjimas ir žinoma gyvenamųjų sąlygų pablogėjimas šeimų, kurios buvo „tankinamos“. 1922 m. palyginus su 1908 m. vienišų darbininkų, gyvenusiu viename kambaryje, padaugėjo nuo 29 % iki 67 %, užimančiu daugiau kaip vieną kambarį ar butą – nuo 1 % iki 10 %. Darbininkų, turėjusių daugiau vieno kambario ar butą, padaugėjo nuo 28 % iki 64 %, turėjusių vieną kambarį – nuo 17 % iki 33 %. 1908 m. 52 % darbininkų šeimų turėjo mažiau kaip vieną kambarį, tada, kai 1922 m. tokių šeimų jau nebuvo užregistruota. .
Lišencų iškeldinimas
Pagal TSRS konstituciją iš daug buvusių butų savininkų buvo atimtos rinkimo ir daug kitų teisių. Tokie žmonės buvo pavadinti lišencais ( – atimtasis). 20-30-aisiais metais lišencus iškeldindavo iš municipalinio fondo butų. Tokiu būdu daug buvusių butų savininkų prarado net tuos kambarius, kurie buvo likę po tankinimų ir išvis buvo iškeldinti iš kažkada jiems priklausiusių butų. .
NEP’o periodas
Mokesčių už gyvenamąją vietą nerinkimas privedė prie to, kad valdžios organai pradėjo jausti lėšų trūkumą išlaikyti gyvenamąjį fondą. Per NEPą iš dalies buvo atstatyta nuoma ir privati nuosavybė gyvenamajam plotui, įkurti gyvenamieji kooperatyvai. Būtų savininkai gyvena vienoje ar keliose kambariuose, o likusius galėjo nuomoti rinkdami gyventojus pagal asmenines simpatijas. Buvo nustatyta mokesčio už butą tarifas skirtingoms gyventojų kategorijoms. Pagal tą tarifą butų savininkai įnešdavo mokestį į namų valdybą, skirtumas tarp nuomos mokesčio ir tarifo sudarė jų pajamas.
Namai, kurie nebuvo išnuomoti ir liko vietinių valdžios organų valdžioje (komunskyrių ), pradėti vadinti komunaliniais.
Nuo 1929 m. namų savininkų institutas buvo panaikintas ir visi butai tapo komunaliniais. Vykstant industrializacijai kaimo gyventojai masiškai pradėjo keltis į miestus, skatindami naujų komunalinių butų kūrimą ir naujų tankinimų vykdymą. Taip sanitarinė norma Leningrade sumažėjo nuo 13,5 m² 1926 m. iki 9 m² 1931 m.
1937 m. panaikinamos gyvenamųjų butų draugijos, kurios vadovavo 90 % gyvenamojo fondo ir visas fondas pereina į vietinių tarybų žinią.
1950–1960 metai
Nuo 50–ųjų metų TSRS politinė vadovybė pradėjo vesti naują gyvenamojo ploto politiką, nukreipta į atskirų butų masinę statybą. Pagal TSKP CK (Tarybų Sąjungos komunistų partijos Centrinio komiteto) ir TSRS Ministrų Tarybos 1957 m. liepos 3 d. nutarimą „Dėl gyvenamojo ploto TSRS vystymo“ buvo patvirtintas kursas apgyvendinti šeimas gerai įrengtose butuose. Tokio kurso ideologiniai ir moksliniai paaiškinimai buvo tokie:
Buvo sukurta atitinkama gamybinė bazė ir infrastruktūra: statybos kombinatai, gamyklos ir t. t. Tai leido kasmet pastatyti po 110 mln. kvadratinių metrų gyvenamojo ploto. Pirmi namų kombinatai buvo sukurti 1959 m. Glavlengradstoja ( – Pagrindinis Leningrado statytojas) sistemoje, 1962 m. organizuoti Maskvoje ir kituose miestuose. Konkrečiai per 1966–1970 m. Leningrade 942 tūkst. žmonių gavo gyvenamąjį plotą, iš kurių 809 tūkst. buvo įkelti į naujus namus, ir 133 tūkst. gavo plotą senuose namuose. Be to, apgyvendinant naujus butus buvo taikomas „įkeldintojo“ principas (vienas kaimynas vienai šeimai). 80 – ųjų metų viduryje komunalinių butų dalis centriniuose Leningrado rajonuose sudarė 40 % nuo bendro skaičiaus.
Be to, iki 1980 m. vidurio egzistavo tarnybinio (žinybinio) ploto sistema, tai apsunkino žmonių įkeldinimą į komunalinius būtus.
1990 metai
Nuo 90-tųjų metų pradžios po gyvenamojo ploto privatizacijos stambiuose miestuose buvo pradėtas žmonių iš centrinių miestų rajonų žmonių iškeldinimas. Komunalinių butų gyventojai galėjo privatizuoti būtus tik sutikus visiems kaimynams. Žmonių iš komunalinių būtų iškeldinimu pradėjo užsiiminėti realtoriai. Žmonių iškeldinimas iš vieno buto Realtorinei įmonei atnešdavo apie 100 % pelno. Peterburge iškeldinimo pikas buvo 1993 m. – 1996 m. Peterburge buvo 200 025 komunalinių butų, kas sudarė 14 % nuo viso gyvenamojo ploto. Juose gyveno 587 099 žmonių.
Buitis komunaliniuose butuose
Kelių šeimų gyvenimas viename bute didindavo konfliktų ir ginčų tikimybę. Daug komunalinių butų buvo neremontuojami ilgus metus.
Vincas Kudirka
thumb|160px|Varpas, 1889 m. Nr. 1 thumb|160px|Vinco Kudirkos 1897 m. atsišaukimas thumb|160px|Paminklas Kudirkos Naumiestyje (skulpt. [[Vincas Grybas)]] thumb|160px|Paminklas Šakiuose miniatiūra|160px|V. Kudirkos klėtelė gimtuosiuose [[Paežeriai (Pilviškiai)|Paežeriuose]] miniatiūra|160px|V. Kudirkos gimtoji sodyba [[Paežeriai (Pilviškiai)|Paežeriuose 1911 m.]]
Vincas Kudirka (1858 m. gruodžio 31 d. Paežeriuose, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1899 m. lapkričio 16 d. Naumiestyje) – Lietuvos gydytojas, prozininkas, poetas, publicistas, kritikas, vertėjas, varpininkas, laikraščio „Varpas“ redaktorius, vienas iš lietuvių tautinio sąjūdžio ideologų. Lietuvos himno autorius.
Biografija
Mokėsi Paežerių pradžios mokykloje, kur pasižymėjo visokeriopais gabumais. 1871 metais baigęs pradžios mokyklą, įstojo į Marijampolės gimnaziją.
Įgimti meniniai ir intelektualiniai gabumai atsiskleidė jau mokykloje, gimnazijoje taip pat labai lengvai sekėsi mokytis. Buvo meno mėgėjas ir salonų šokėjas, linkęs į lenkišką kultūrą. Baigęs šešias klases, tėvo verčiamas, įstojo į Seinų kunigų seminariją. Čia jis mokėsi dvejus metus ir buvo pašalintas dėl „pašaukimo stokos“.
Komunalinis butas
Komunaliniai butai mene
TSRS mene komunalinio buto išplanavimas praktiškai visada buvo toks: didelis koridorius, iš kurio galima patekti į bet kokį kambarį, žmonių santykiai tokiose būtuose buvo labai įvairūs, nuo draugiškų iki piktybiškų, virtuvė taip pat dar buvo bendravimo vieta. Vakaru mene komunalinio buto išplanavimas dažniausiai buvo toks: norint patekti į kitą kambarį, virtuvę ar tualetą reikėjo pereiti kaimyno kambarį. Bet kokiu metu žmogus galėjo įeiti į tavo kambarį. Juose gyvenę žmonės dažniausiai mažai bendravo, buvo labai uždari.
Vincas Kudirka
Biografija
Nebaigęs seminarijos, grįžo į Marijampolės gimnaziją, ją baigė 1881 m. ir tais pat metais įstojo į Varšuvos universitetą. Iš pradžių studijavo filologiją, po metų perėjo į Medicinos fakultetą. Mokėsi su dvejų metų (1885–1887) pertrauka dėl politinės bylos, studijas baigė 1889 m.
Pirmas lietuviškas V. Kudirkos kūrinys buvo 1885 m. „Aušroje“ išspausdintas nereikšmingas satyrinis eilėraštis „Dėl ko žydai nevalgo kiaulienos?“. Tais pačiais metais dėl Karlo Markso „Kapitalo“ perrašymo hektografavimui buvo suimtas, kalintas ir pašalintas iš Varšuvos universiteto Medicinos fakulteto. 1887 m. vėl grįžo į universitetą, kurį baigė 1889 m. Dalyvavo Proletariato partijos veikloje. 1888 m. įkūrė nelegalią Varšuvos lietuvių studentų draugiją „Lietuva“. Draugija 1889 m. pradėjo leisti „Varpą“, kurį redagavo kelerius metus ir jame rašė skiltį „Tėvynės varpai“.
Komunalinis butas
Komunalinių butų analogijos Vokietijoje
Žodžių junginys „komunalinis butas“ atsirado TSRS, nors gyvenimas kelių šeimų viename bute nėra išimtimi ir kituose valstybėse. Tarybinių komunalinių butų analogas yra Vokietijoje – Wohngemeinschaft (WG), kai kelios šeimos ar žmonės nuomoja vieną butą. Specifinių komunalinių butų bruožu buvo jų priklausymas valstybei, jų apgyvendinimas pagal nustatytus ploto normatyvus, taip pat vidaus gyvenimo kontrolė iš valdžios organų.
Vincas Kudirka
Biografija
Nuo 1890 m., greta „Varpo“, V. Kudirkos iniciatyva buvo leidžiamas ir valstiečiams skirtas laikraštis „Ūkininkas“. Gyvenimo pabaigoje „Varpo“ redagavimas visiškai perėjo į jo rankas.
1890–1894 m. dirbo gydytoju Šakiuose. Tuo metu jau sirgo tada dar nepagydoma liga – džiova. Šakiuose subūrė styginių instrumentų ansamblį, susipažino su jauna našle V. Kraševskiene, kuri tapo ištikima ir mylima drauge, vėliau globojusia pasiligojusį rašytoją.