cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Omanas
Istorija
750 m. Abasidams nuvertus Kalifatą valdžiusius Omejadus, Omanas tapo imamų valdoma nepriklausoma valstybe − imamatu. Viduriniais amžiais Omano uostai išlaikė savo reikšmę.
Iki 1515 m. beveik visą Omano pakrantę užgrobė portugalai.
1650 m. imamo Abu Jaribo kariuomenė išvadavo šalį, užėmė Ormūzo sąsiaurį ir kai kurias Persijos įlankos salas, dalį Persijos pietryčių pakrantės.
XVII a. šeštajame dešimtmetyje Omano imamai pajungė Zanzibarą ir dalį Rytų Afrikos pakrantės.
1792 m. nuo Omano imamato atsiskyrusiose Omano įlankos pakrantėse susikūrė Maskato sultonatas. XVIII a. pabaigoje Persijos įlankos ir Ormūzo sąsiaurio pakrantę užėmė vahabitai. Šią teritoriją britai pradėjo vadinti Piratų krantu.
XIX a. antroje pusėje Maskatas ir Piratų krantas (vėliau vadintas Sutartiniu Omanu, o nuo 1971 m. nepriklausoma Jungtinių Arabų Emyratų valstybė) tapo D. Britanijos protektoratais.
1920 m. rugsėjo 25 d. as Sibo sutartimi D. Britanijos valdžia ir Maskato sultonas pripažino Omano imamato nepriklausomybę. thumb|right|250px|Išlikusi Omano tvirtovė Po II Pasaulinio karo Omane buvo rasta didelių naftos telkinių.
1955 m. D. Britanijos ir Maskato sultono Saido ben Teimūro kariuomenės įsiveržė į Omano imamatą ir iki 1959 m. didesniąją jo dalį okupavo.
1970 m. Teimūro sūnus Kabus ben Saidas suvienijo Maskato sultonatą ir Omano imamatą ir paskelbė, kad sukuriamas Omano sultonatas. Buvo pradėti plėsti ryšiai su kitomis valstybėmis, sukurta nacionalinė vyriausybė.
Omanas nuo 1971 m. yra JTO narys.
Lietuva Eurovizijos šokių konkurse
Lietuva Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo du kartus. Debiutavo 2007 m. ir užėmė 11 vietą. Tais metais Lietuvos atstovai buvo šokėjai Gabrielė Valiukaitė ir Gintaras Svistunavičius
Omanas
Politinė sistema
thumb|right|200px|Omano sultono rūmai [[Maskatas|Maskate]] Pagrindinis straipsnis: Omano politinė sistema
Omane − absoliutinė monarchija.
Valstybės ir vyriausybės vadovas yra sultonas Kabus ben Saidas (Qabūs bin Saīd as-Saīd), kuris skiria ministrų kabinetą, vadinamą „Divanu“.
Šiandieniniame (2007 m.) Ministrų kabinete yra ir trys moterys ministrės: švietimo, socialinių reikalų ir turizmo srityse.
Administracinis suskirstymas
Gubernijos
Regionai
Geografija
thumb|right|180px|Omano žemėlapis Pagrindinis straipsnis: Omano geografija
Omano plotas − 309 500 km².
Išilgai Omano įlankos eina Hadžaro (Omano) kalnai (aukščiausias taškas − Šamo kalnas, kuris yra 3353 m aukščio).
Tarp kalnų ir Omano įlankos yra siaura al Batinos žemuma su oazėmis. Omano pietvakariuose plyti Dofaro plynaukštė.
Omane vyrauja kontinentinis tropinis klimatas.
Ekonomika
Pagrindinis straipsnis: Omano ekonomika
Omanas eksportuoja naftą, datules, žuvis, citrusus.
Omane yra maisto, cemento pramonės, vamzdžių, plastikų dirbinių gamybos įmonių.
Svarbiausias žemės ūkio augalas − datulės (derlius ~50 000 tonų per metus). Be to, auginama tabakas, liucerna, citrinmedžiai, mangamedžiai, granatmedžiai, bananai, javai. Klajokliai beduinai augina kupranugarius, avis, ožkas.
Svarbiausi jūrų uostai − Maskatas ir al Matrachas. Netoli Maskato yra as Sibo tarptautinis oro uostas.
Gyventojai
thumb|right|200px|Omano gyventojai Didžioji Omano gyventojų dalis yra arabai. Kaip ir kitose arabų valstybėse, čia gyvena Indijos, Pakistano ir Irano piliečių, kurių dauguma dirba nekvalifikuotą darbą. Valstybinė šalies kalba yra arabų.
Maždaug 75 % gyventojų yra musulmonai ibaditai. Tai yra daugiausiai Omane paplitusi islamo forma, atskira nuo sunizmo ir šiizmo. Likę gyventojai yra daugiausiai sunitai ir šiitai. Hinduistai, budistai, zoroastriečiai, sikhai, bahajai ir krikščionys ir kitų religijų atstovai sudaro mažiau nei 5 % šalies populiacijos. Daugelis nemusulmonų yra pilietybės neturintys imigrantai iš Pietų Azijos.
Pasak 2003 m. surašymo, 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas šalyje yra 81,4 % (vyrų – 86,8 %, moterų – 73,5 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Omane yra 74,16 metų (vyrų – 71,87 m., moterų – 76,55 m.). Gyventojų amžiaus struktūra:
Kultūra
Pagrindinis straipsnis: Omano kultūra
Omane yra gerai išvystyta juvelyrika. Omano juvelyrai mėgsta gaminti sidabrinius papuošalus, kurie ten labai vertinami.
Tradicinėje Omano architektūroje atsispindi gausybė persiškų ir indiškų elementų. Tarp šiuolaikinio Omano jaunimo populiarus šokis ir naujoji literatūra.
Ruwi nacionaliniame muziejuje eksponuojama daugybė Omano dailininkų, skulptorių ir kitų menininkų darbų. Tarp kitų žymesnių muziejų yra Omano istorijos muziejus ir sultono Ginklų pajėgų muziejus.
Prancūzijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Obeliai (reikšmės)
Obeliais vadinamos gyvenvietės:
Velnio duobė
left|120px
Joseph Saxton
Džozefas Sekstonas (1799 m. Hantingdonas, JAV − 1873 m. Vašingtonas, JAV) – amerikiečių išradėjas, fotografas.
Velnio duobė
Velnio duobė (arba Velniaduobė) – geologinis gamtos paminklas (nuo 1964 m.), esantis 4 km į šiaurės vakarus nuo Aukštadvario (Trakų rajonas), važiuojant link Beižionių, Aukštadvario girininkijos (10,16 kv.) Kalvų miške, Aukštadvario regioninio parko Mergiškių kraštovaizdžio draustinyje. Plotis 60-65 m – 200 m. Plotas 0,04-4,5 ha. Gylis – 30-40 m. Durpių sluoksnio dugne storis apie 9,5 metro. Įtraukta į Europoje labiausiai saugomų 100 gamtos paminklų sąrašą. Mitologinis-sakralinis kultūros paveldo objektas.
Joseph Saxton
Biografija
Nuo 1818 m. gyveno Filadelfijoje. Išrado laivybos chronometrų krumpliaračių gamybos stakles, laikrodinį mechanizmą su kompensacine švytuokle. Sukonstravo bokštinį Filadelfijos Nepriklausomybės salės laikrodį. 1828 m. persikėlė į Londoną, kuriame gyveno devynerius metus, per kuriuos artimai susipažino su Maiklu Faradėjum, sukūrė originalios konstrukcijos elektros generatorių. Grįžęs į Filadelfiją vadovavo JAV monetų kalyklos mechaninių įrenginių gamybai. Nuo 1843 m. iki gyvenimo pabaigos buvo atsakingas už etaloninių matų ir svorių komplektų gamybą Kranto linijos tyrimų tarnybai (dabar – Nacionalinė JAV geodezijos tarnyba). Užpatentavo veidrodinį komparatorių, skirtą ilgio standartų sulyginimui, skalių dalinimo mašiną, savirašį limnigrafą, giliavandenį termometrą, panardinamą areometrą, nusismailinantį pieštuką. Pirmosios JAV nuotraukos autorius; dagerotipinėje nuotraukoje pavaizduota Filadelfijos Centrinė vidurinė mokykla, 1839 m. rugsėjo 25 d. (kitais šaltiniais rugsėjo 16 d. ) nufotografuota per monetų kalyklos langą.
Velnio duobė
Velnio duobė yra lankytinas turistinis objektas. Šiuo metu Velnio duobė yra paruošta lankymui, yra įrengta apžvalgos aikštelė. Už kelių kilometrų į šiaurės vakarus stūkso Gedanonių kalva, viena aukščiausių pietų Lietuvoje (257 m).
Kilmė
Specialistai įvairiai aiškina jos kilmę. Gal toje vietoje po smėlio sąnašomis ilgai tūnojo nuo ledynmečio išlikęs ledo luitas. Klimatui atšilus, jis palaipsniui ištirpo, ir liko gili piltuvo formos duobė. Piltuvo formos duobė galėjo išlikti dėl spėjusios užaugti augalijos, kuri sutvirtino stačius šlaitus. Velnio duobės dugne yra susiformavusi pelkutė. Yra ir kitų samprotavimų apie šito gamtos paminklo kilmę. Viena jų teigia, kad Velnio duobę suformavo nuo ledyno pakraščio (o gal ledyno plyšyje) krentanti vandens srovė. Kita teigia, kad dauba susidarė požeminiams vandenims išnešus smulkias nuogulas. O dar vieni teigia, kad Velnio duobę kažkada išmušė čia nukritęs meteoritas. Visos šios hipotezės turi savų argumentų ir kol kas galutinai neatmestos.
Pavadinimo kilmė
Sakoma, kad anksčiau kai kada piemenys rasdavo velnių išmestų kryželių. Būdavo atsitikimų, kada genamos karvės užeidavo ant duobės liūno ir išplaukdavo į Škilietų ežerą. Praeiviai naktį dažnai girdėdavo kažkokius šūkavimus. Visa tai darydavę velniai, dėl to ir kilo pavadinimas „Velnio duobė“. Velniai neva puotaudavę apie vidurnaktį, todėl niekas nedrįsdavęs keliauti pro duobę sutemus.
Rimutė Avižinienė
Rimutė Avižinienė (g. 1966 m. kovo 8 d. Nendriniškiuose, Marijampolės raj.) – Lietuvos ir Varėnos rajono politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1984 m. baigė režisūrą Marijampolės kultūros mokykloje, 2009 m. – Vilniaus pedagoginį universitetą.
R. Avižinienė atkūrė senąjį Margionių klojimo teatro vaidinimą – J. Gaidžio „Ašarų pakalnė“, režisavo A. Keturakio „Amerika pirtyje“, J. Gaidžio „Siratų ašaros“, pastatė pjesę „Gyvenimas prie Skroblaus“ (pagal E. Liegutę).
R. Avižinienė vadovauja Marcinkonių humoro grupei „Spanguolė“, dalyvauja įvairiuose respublikiniuose bei rajoniniuose renginiuose, humoro grupių šventėse.
Lietuvos centro sąjungos (nuo 2005 m. Lietuvos centro partijos) narė.
Marcinkonių bendruomenės pirmininkė. Sutuoktinis Arminas, vaikai Darius, Neringa.
Levadia Maardu
Maardu „Levadia“ – buvęs Estijos futbolo klubas iš Maardu.
FC Twente
Istorija
Klubo ištakos siekia 1910 m., kai buvo įkurtas Sportclub Enschede.
Katalonijos kelias
thumb|right|250px|Katalonijos kelias Katalonijos kelias − Ispanijos šiaurės rytuose esančio Katalonijos regiono gyventojų susikibimas rankomis, taip išreiškiant savo nepriklausomybės siekį, įvykęs 2013 m. rugsėjo 11 d.
400 km žmonių rankų grandinė nusidriekė per visą regioną − nuo Pirėnų iki Valensijos. Šią akciją Katalonija surengė pagal Baltijos kelio pavyzdį, kai 1989 m. estai, latviai ir lietuviai, tuomet dar priklausę Sovietų Sąjungai, sudarė 600 kilometrų žmonių rankų grandinę.
Levadia Maardu
Istorija
Klubas įkurtas Talino priemiestyje Maardu. 1999 m. prie jo prijungtas Sadam Tallinn klubas.
FC Twente
Istorija
1938 m. rugpjūtį Enschedės klubas nugalėjo Olandijoje viešėjusią Klaipėdos rinktinę 3:1.
Katalonijos kelias
Katalonai rugsėjo 11 d. švenčia savo nacionalinę šventę. Taip jie mini Barselonos užkariavimą 1714 m. rugsėjo 11 d. Ispanų karaliaus Pilypo V daliniams tada užėmus miestą, Katalonija neteko autonomijos teisių.
Levadia Maardu
Istorija
2001–2004 m. FC Levadia Tallinn ir FC Levadia Maardu buvo atskiri du klubai, žaidę.
Ringo sugrįžimas
Ringo sugrįžimas – 1965 m. sukurtas vesternas, tais pačiais metais pasirodžiusio filmo „Pistoletas Ringo“ tęsinys. Jame vaidina tie patys aktoriai, tačiau jų personažų vardai (išskyrus Ringo) yra kiti.
Katalonijos kelias
Katalonijos kelias į nepriklausomybę yra tolimas. Nors Katalonijos vyriausybės vadovas pažadėjo surengti referendumą dėl nepriklausomybės, centrinė Vyriausybė Madride yra griežtai prieš regiono atsiskyrimą. Ji remiasi Konstitucija, kuri garantuoja Ispanijos „vienybę“.
Ringo sugrįžimas
Turinys
Pasibaigus pilietiniam karui, kapitonas Ringo grįžta į savo gimtuosius namus, kuriuos randa apiplėštus, o visu artimuosius, išskyrus sužadėtinę, nužudytus. Ringo, pats apsimetęs meksikiečiu, bando priartėti prie gaujos, tačiau sužino, kad sužadėtinė gyva ir rengiasi tekėti už gaujos vadeivos. Negana to, ji turi dukterį, kurios tėvas esąs Ringo. Tai tik dar labiau paskatina jį kruopščiai suplanuoti ir įvykdyti savo kerštą…
FC Twente
Istorija
1965 m. Sportclub Enschede susijungė su Enschede Boys. Buvo suformuotas naujas futbolo klubas žinomas FC Twente pavadinimu.
2009–2010 m. sezone rungtyniavo Eredivisie ir tapo šalies čempionais.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Eredivisie. Užėmė ketvirtą vietą.
Serakovizna
Serakovizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 43 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Liepojos ežeras
Liepojos ežeras – ežeras netoli Liepojos miesto Latvijoje. Ežeras lagūninis, plotas 37,2 km², ilgis 15 km, didžiausias plotis 3,5 km. Didžiausias gylis 3 m.
Ežero krantai su pylimais. Priekrantės užžėlusios. Yra 15 salų. Įteka Bartuva, Uotankė, Alandė, Duorupė. Liepojos uosto kanalas (ilgis 2 km, plotis 40–80 m, gylis 3 m) Liepojos ežerą jungia su Baltijos jūra.
Ežere išplėtotas vandens sportas. Ežero didžiąją dalį užima ornitologinis draustinis.
LFF I lyga
LFF I lyga – antroji pagal stiprumą Lietuvos futbolo lyga.
2022 m. generaliniu lygos rėmėju tapo Optibet, lygos oficialus pavadinimas tapo Optibet pirma lyga.
Varžybų formatas
Bendrąja tvarka, lygos nugalėtojams suteikiama galimybė dalyvauti sekančio sezono A lygoje, o antrą vietą užėmusi komanda kovoja su A lygos priešpaskutiniąją vietą užėmusia komanda dėl galimybės dalyvauti sekančio sezono A lygoje. Paskutines dvi vietas užėmusios komandos iškrenta į II lygą, o trečioje paskutinėje vietoje likusi komanda kovoja pereinamose rungtynėse su trečioje lygoje. Galutinį dalyvių skaičių lemia licencijavimo procesas. Komandos norinčios dalyvauti I lygoje, privalo patenkinti lygos sportinius, finansinius bei teisinius kriterijus.
2020 m. sezono formatas buvo išimtinis, nes pirmenybėse dalyvavo 14 ekipų, iš kurių 4 turės galimybę kilti į 2021 m. A lygą. Dėl sutrumpėjusio sezono buvo žaidžiama pusantro rato sistema - po pirmojo rato 1-8 vietas užėmusios komandos žaidė tarpusavyje antrąjį ratą. Pirmojo aštuntuko komandos kovojo dėl apdovanojimų ir galimybįs patekti į A lygą. O 9-14 vietas užėmusios komandos žaidė antrąjį ratą tarpusavyje. Dvi prasčiausios komandos turėtų prarasti vietą Pirmoje lygoje.
Organizacija
<div style="float: right; width: 30%; font-size:85%; line-height: 1.2em; background-color: lightgrey; padding: 0.6em; text-align:justify;"> aLFKS nariai: Kėdainių „Nevėžis“ (VšĮ „Sporto perspektyvos“) • FA Šiauliai (VšĮ Futbolo akademija „Šiauliai“) • FK „Jonava“ (VšĮ „Jonavos futbolas“) • Kretingos „Minija“ (VšĮ „Kretingos Minija) • Vilniaus BFA (VšĮ „Baltijos futbolo akademija“) • „FC Neptūnas“ (VšĮ „Neptūno futbolo klubas“) • Plungės „Babrungas“ (VšĮ „Plungės futbolas“) • Be1 NFA (VšĮ „Kauno futbolo akademija“) • „Marijampolė City“ (VšĮ „Kazlų Rūdos futbolas“) • „FK Garliava“ (VšĮ „Garliavos futbolo klubas“) • „FK Ekranas“ (VšĮ Futbolo klubas „Aukštaitija“)
2019 m. gegužės mėn. I lygos nariai įkūrė organizaciją geriau atstovauti lygos interesus. Organizacija vadinasi Asociacija Lietuvos futbolo klubų sąjunga (aLFKS), nuo 2022 m. sausio mėn. jai vadovauja lygos direktorė Diana Jonaitienė. aLFKS sutarties su LFF pagrindu organizuoja Pirmos lygos futbolo pirmenybes. aLFKS tapo LFF nare.
Lietuvos Futbolo Federacijos struktūroje taip pat yra Pirmos lygos valdyba, jos pirmininku nuo 2023 m. vasario mėn. yra Andrius Markevičius. Kiti valdybos nariai yra VšĮ „Baltijos futbolo akademija“ direktorė Mažena Agneška Stankevič, VŠĮ „Kretingos Minija“ direktorius Vidas Burba, Asociacija FK „Atmosfera“ prezidentas Darius Ruginis, VšĮ „Plungės futbolas“ direktorė Jurgita Skersė, LFF generalinis sekretorius Edgaras Stankevičius, VšĮ „Neptūno futbolo klubas“ direktorius Tadas Vaitkus, VšĮ „Kazlų Rūdos futbolas“ direktorius Audrius Raškauskas, VšĮ „Garliavos futbolo klubas“ direktorius Henrikas Grigas, VšĮ „Kauno futbolo akademija“ direktorius Andrius Markevičius, VšĮ Dzūkijos FK „Dainava“ direktorius Žydrūnas Lukošiūnas, VšĮ „Sporto perspektyvos“ direktorius Saulius Skibiniauskas
Istorija
Iki 2006 m. Pirmoje lygoje žaidė ir A lygos dublerių komandos.
2007 metais pirmenybės vyko dviejų su puse ratų sistema. Pirmus du ratus komandos tarpusavyje žaidė po dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje). Vėliau komandos, po antrojo rato užėmusios 1-6 vietas, žaidė vieno rato sistema dėl 1-6 vietų, o komandos, po antrojo rato užėmusios 7-12 vietas, žaidė vieno rato sistema dėl 7-12 vietų.
Komanda, sezono pabaigoje užėmusi pirmąją vietą lygoje, iškovojo I lygos pirmenybių nugalėtojo taurę, įteikti diplomai ir 30 aukso medalių. Ši komanda patenka į A lygą, taip pat iškovoja teisę atstovauti Lietuvą UEFA Regionų taurėje. Nugalėtojais tapo „Alyčio“ klubas, tačiau į A lygą nepakilo, kadangi neatitinka lygos keliamų infrastruktūrinių reikalavimų (visų pirma stadiono ir jo prieigų).
Antrąją ir trečiąją vietas užėmusioms komandoms įteikti diplomai ir, atitinkamai, sidabro bei bronzos medalių komplektai. Antrąją vietą užėmusi komanda žaidžia dvejas pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į A lygą su A lygoje priešpaskutinę vietą užėmusia komanda.
Po 2006 metų sezono į žemesnę lygą neiškrito nė viena LFF I lygos komanda.
2017 m. pirmenybėse žaidė 15 komandų. Sezono pabaigoje trys komandos pasitraukė iš dalyvavimo sekančiame sezone.
2018 m. pirmenybėse dalyvavo 14 komandų, bet sezoną baigė 13. (FK Koralas pasitraukė sužaidęs kiek daugiau nei pusę rungtynių.) Kitos dvi komandos nusprendė pasitraukti iš dalyvavimo sekančiame sezone.
2019 m. sezoną pradėjo 16 komandų. Pirmos lygos varžybas transliavo INIT televizija. FC Stumbras klube atsirado finansinių problemų, Stumbro B ekipa prarado Pirmos lygos licenciją. Liepos 30 d. paskelbta, kad klubas šalinamas iš pirmenybių. Rungtynių rezultatai buvo anuliuoti, nes klubas sužaidė mažiau nei pusę visų sezono rungtynių. Sezoną baigė 15 komandų, pirmenybes laimėjo FC Džiugas Telšiai, o antrąją vietą užėmusi FK Banga Gargždai laimėjo pereinamąsias rungtynes prieš FK Jonava ir taip pat iškovojo teisę žaisti 2020 m. A lygoje. Viena komanda iškrito į II lygą. Sezono metu buvo gauti pranešimai apie manipuliacijas rungtynių rezultatais. Po sezono pabaigos FC Kupiškis buvo nubaustas pinigine bauda ir pašalintas į II lygą.
2020 m. sezono pradžia buvo atidėta iki birželio 5 d. dėl kilusios COVID-19 pandemijos. Pirmenybėse dalyvavo 14 komandų, į A lygą pakilo 4 komandos.
2021 m. prieštaringų reakcijų vėl susilaukė licencijavimos procesas, kai 3-ą vietą užėmusiam, ir sportiniu būdu iškovojusiam FK Jonava klubui, LFF narių balsavimo būdu nebuvo išduota 2021 m. A lygos licencija. Sprendimas buvo pagrįstas tuo kad FK Jonavos klubo nariai buvo įtariami sutartų varžybų organizavimu. Jo vietą užėmė 6-ą vietą užėmusi DFK Dainava. Kitas licencijavimosi proceso netaktas buvo norinčių kilti iš II lygos komandų licencijavimas. Be1 NFA bei FK Garliava I lygos licencijos buvo suteiktos, tačiau po mėnesio sprendimas anuliuotas, pagrindu tuo kad 2020 m. šie klubai nedalyvavo II lygos pirmenybėse. Galiausiai 2021 m. iš II lygos prisijungė 5 komandos, pirmenybėse dalyvavo 14 komandų.
Mažieji Gulbinai
Mažieji Gulbinai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurinėje miesto pusėje, 3 km į rytus nuo Didžiosios Riešės. Ribojasi su Didžiaisiais Gulbinais šiaurėje, su Dvarykščiais rytuose, su Gulbinėliais pietuose, su Vanagine pietvakariuose.
Plečiasi nausėdijos.
Istorija
Iki 1996 m. buvo kaimas Riešės apylinkėje.
Ejike Ugboaja
Edžikė Ugboadža (g. 1985 m. gegužės 28 d. Nigerijoje) – yra Nigerijos nacionalinės vyrų krepšinio rinktinės narys. NBA lygoje buvo pašauktas Klivlando „Cavaliers“ 55 šaukimu, antrajame rate. Jis tapo pirmuoju Afrikos krepšininku pašauktu NBA lygoje, kuris prieš tai nėra žaidęs niekur kitur, tik Afrikoje. 2013 m. vasario 9 d. sudarė 10 d. peržiūros sutartį su Utenos „Juventus“. 2013 m. vasario 27 d. Utenos „Juventus“ atsisakė jo paslaugų.
Salos (reikšmės)
Salos:
Kiauliškiai
Kiauliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 17 km į šiaurę nuo Biržų, prie kelio. Į rytus nuo kaimo auga Spingučių miškas.
Istorija
1956-1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė.
Neemija Arbitblatas
Nechemija Arbitblatas, Arbit Blatas (1908 m. lapkričio 19 d. Kaunas – 1999 m. balandžio 27 d. Niujorkas) – iš Lietuvos žydų kilęs tapytojas, skulptorius, scenografas. Vienintelis lietuvių kilmės Paryžiaus mokyklos atstovas, sulaukęs pasaulinės šlovės. Žmona – niujorkietė, operos dainininkė Regina Resnik (1922–2013).
Biografija
A. Blatas buvo vienturtis vaikas muzikos instrumentų prekybininko šeimoje. 1917 m. piešti pramoko vaikų namuose Poltavoje, kur Pirmojo pasaulinio karo metais su žydų pabėgėliais septynerius metus glaudėsi ir Arbitblatų šeima. Šeimai grįžus į Lietuvą, lankė Kauno žydų realinę gimnaziją, kur dailės mokytoju dirbo tarpukario Lietuvos žydų dailininkas, Vilniaus meno mokyklos auklėtinis, tapytojas ir grafikas Jokūbas Mesenbliumas, taip pat po pamokų papildomai tobulinosi, lankydamas privačias Justino Vienožinskio pamokas. 1924–1926 m. tapybą studijavo Berlyne, Drezdene, 1926–1932 m. Paryžiuje. Nuo 1940 m. gyveno Niujorke. 1941 m. priėmė JAV pilietybę.
Būdamas tikras pasaulio kultūrinės aristokratijos veikėjas, dailininkas didžiavosi savo lietuviška kilme, niekada neužmiršo lietuvių kalbos. Kartu su žmona 1975 m. ir 1988 m. A. Blatas buvo atvykęs į Lietuvą.
Kūryba
kairėje|miniatiūra|300x300px|Paryžiaus gatvė (1946 m.), Arbit Blatas (Lewben Art Foundation) Nutapė peizažų („Peizažas su lūšnele“ 1927 m., „Tiltas per Seną“ 1934 m.), portretų („Senas žydas“ 1927 m., „Jonas Vaičius“, 1930 m., žymių muzikos atlikėjų), natiurmortų, sukūrė skulptūrų, apipavidalino įvairių šalių teatrų spektaklių.
Ankstyvieji kūriniai impresionistinės manieros, psichologiški, ramaus kolorito, vėlesnieji tapyti ekspresionistine maniera, pasižymi emociniu įtaigumu, akimirkos nuotaikos pagava, turtingu koloritu, formų savitumu. Nuo 1924 m. dalyvavo parodose, surengė individualių parodų Paryžiuje, Liuksemburge, Niujorke, Rygoje.
Arbitblato kūrinių yra Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje Kaune, Paryžiaus ir Niujorko moderniojo meno muziejuose, taip pat Lozanos, Tel Avivo, Jeruzalės, kitų pasaulio miestų muziejuose.
Bajėnai
Bajėnai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pagėgių, kairiajame Juodupės krante. Bajėnuose yra Gudų geležinkelio stotis.
Bronzinės gyvatės
Bronzinės gyvatės (Ahaetulla) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
Paplitusios Indijoje, Pietryčių Azijoje.
Gentyje yra 8 rūšys.
Huankajus
Huankajus  – miestas centrinėje Peru, tarp Andų kalnų besidriekiančiame Mantaro slėnyje, 3259 m aukštyje. Chunino departamento ir Huankajaus provincijos administracinis centras. Huankajus – svarbus prekybinis, transporto ir pramoninis centras bei huankų kultūros sostinė.
Istorija
Mantaro slėnis nuo seno buvo gyvenamas indėnų huankų. Apie XI a. slėnį užėmė Vario kultūra. 1460 m. teritorija nepaisant didelio pasipriešinimo prijungta prie Inkų imperijos. Huankajus tapo karališkojo Inkų kelio stotimi. Po ispanų užkariavimo Huankajus buvo nustelbtas kaimyninio Chauchos miesto, tapusio laikinąja Peru sostine. 1572 m. Huankajus įkurtas oficialiai ir pavadintas Santísima Trinidad de Huancayo.
Andriūniškė
Andriūniškė – viensėdis Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Kriūkų.
Grenados administracinis suskirstymas
thumb|right|200px|Grenados parapijos Administraciškai Grenada skirstoma į 6 parapijas:
Šalies sostinė Sent Džordžas yra Šv. Jurgio parapijoje, kuri yra didžiausia ir labiausiai apgyvendinta – jos plotas siekia 570,10 km², o gyventojų skaičius – 37 057 (2001 m.).
Jonas Arčikauskas
Jonas Arčikauskas (g. 1957 m. gegužės 7 d. Patilčiai, Vilkaviškio raj.) – Lietuvos scenografas, dailininkas keramikas.
Biografija
1972–1976 m. mokėsi Kauno Stepo Žuko dailės technikume, 1976 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1980–1985 m. studijavo Lietuvos dailės instituto keramikos katedroje.
1982–1984 m. Vilniaus universiteto dramos teatro, 1985–1993 m. Kauno dramos teatro ir Vilniaus dramos teatro dailininkas, vyr. dailininkas. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų šių teatrų, Lietuvos operos ir baleto teatro bei Jaunimo teatrų spektakliams.
Scenovaizdžiams būdingi simboliai, scenos erdvės plastika ryški, aiškių formų, kontrastinga, irealistinė. Jo kuriami teatro kostiumai išraiškingi, dinamiško silueto. Nuo 1990 m. su dailininkų grupe „Angis“ dalyvauja parodose.
Velta Lynė
Velta Lynė (, g. 1923 m. rugpjūčio 28 d. Ryga 2012 gruodžio 31 d.Ryga) – latvių aktorė.
Biografija
Nuo 1945 vaidino Andrejo Upyčio dramos teatre Rygoje, 1946 baigė šio teatro studiją.
Šiauliai (reikšmės)
Šiauliai yra:
Akademinis irklavimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Akademinis irklavimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko dvidešimt devintąjį kartą. Varžybos vyko nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 4 d. Dorney ežere. Akademinio irklavimo rungtyse rungsis 550 sportininkų: 353 vyrai ir 197 moterys.
Vieta
Akademinio irklavimo varžybos vyko Dorney ežere, kuris yra 40 km į vakarus nuo Londono. 2200 m ilgio ežere padarytos aštuonios irklavimo eilės. Varžybas galėjo stebėti 30 000 žiūrovų.
Lietuva akademiniame irklavime
2011 m. pasaulio irklavimo čempionate trys įgulos pelnė kelialapius Lietuvos sportininkams startuoti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse: Mindaugas Griškonis (M1x), Saulius Ritter ir Rolandas Maščinskas (M2x), Donata Vištartaitė (W1x). Tai kol kas antrą pagal dydį nepriklausomos Lietuvos irkluotojų olimpinė rinktinė. Daugiau irkluotojų Lietuvai pavyko deleguoti tik 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Klimčicė
Klimčicė – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Sarnakų, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 127 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo gudiško vardo Klim. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1580 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Faraonas
thumb|250px| Faraonas Amenchotepas III
Faraonas – Senovės Egipto valdovo titulas, naudotas ikikrikščioniškoje ir ikimusulmoniškoje epochoje.
Pagal senovės egiptiečių tikėjimą, faraonas buvo laikomas Saulės dievo Horo sūnumi ir vesdavo tik dieviškos kilmės žmogų (beveik visada savo seseris). Senojoje ir Vidurinėje karalystėje faraonai buvo garbinami kaip dievai, o nuo Naujosios karalystės laikų jų galia ir prestižas ėmė tirpti, galiausiai jie imti laikyti tik valdančiais šalį asmenimis.
Paskutinis tikras faraonas buvo Psametichas III (526–525). Po jo valdę Persijos bei Makedonijos valdovai titulą „faraonas“ naudodavo tik kaip simbolinį galios demonstravimą.
Vardai
Faraonas būdavo žinomas keliais vardais ir titulais:
Liubavo seniūnija
Istorija
thumb|left|300px|Seniūnijos žemėlapis
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Vaisinis
Vaisinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietus nuo Zarasų. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,6 km, plotis – iki 0,68 km. Altitudė 151,6 m. Giliausia ežero vieta – 2,3 m. Telkšo ledyninės kilmės dubenyje, kurio šlaitai aukštoki, nuolaidūs. Krantai žemi, vietomis (vakaruose, pietuose ir šiaurėje) supelkėję. Pietinėje pakrantėje plyti ~ 15 ha dydžio Vaisinio pelkės dalis, šiaurinėje – virš 20 ha pelkės. Atabradą dengia dumblas, dugną – sapropelingas molis. Pakrantėse, ypač vakarinėje, veši nendrių, plačialapių švendrų sąžalynai, gausu maurabragių.
Vaisinio vandens lygis pažemintas 0,7 m. Pietvakariuose išteka Vaisinės upė, įtekanti į Samavą. Nuo 1968 m. ji netoli ištakų patvenkta. Pietuose Vaisinis jungiasi su nedideliu Kuojinkos ežeru.
Prie ežero įsikūrę kaimai: Kopūstinė, Zvaniškės.
Vandenvardis Vaisi̇̀nis siejamas su žodžiais vaisus ('gausus, derlingas'), visti, veistis ('daugintis').
Kuojinis (Zarasų r., Zarasų sen.)
Kuojinis arba Kuojinka – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į pietus nuo Zarasų. Telkšo tuoj į pietus nuo Vaisinio ežero, su kuriuo jungiasi upeliu. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,31 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 152,4 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti ~ 15 ha Vaisinio pelkė. Pakrantės apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras priklauso Šventosios baseino upės Vaisinės baseinui. Ežere yra plaukiojančių salų.
Taujėnai (reikšmės)
Taujėnais vadinama:
FC Lantana Tallinn
Talino „Lantana“ – buvęs Estijos futbolo klubas, įkurtas Taline išformuojant TVMV Tallinn komandą. Dauguma žaidėjų buvo rusai.
Jorkšyras
thumb|230px|Jorkšyro padėtis Anglijoje thumb|250px|Jorkšyro vėliava
Jorkšyras  – istorinė grafystė šiaurės Anglijoje, didžiausia iš visų buvusių Anglijos grafysčių (1991 m. užėmė 11 903 km² teritoriją). 1974 m. Jorkšyras administraciškai padalintas į Šiaurės Jorkšyrą, Pietų Jorkšyrą, Vakarų Jorkšyrą ir Rytų Jorkšyrą. Tačiau Jorkšyras tebeegzistuoja kaip istorinė, kultūrinė, geografinė Anglijos žemė.
Istorija
Jorkšyre senovėje gyveno keltų gentys brigantai ir parisai. Romėnų laikais čia buvo brigantų sostinė Isurium Brigantum (dab. Aldboras). Pradžioje keltai su romėnais gyveno taikoje, bet vėliau kilo sukilimas ir 71 m. romėnai užkariavo brigantus. Jie įkūrė įtvirtintą Eboracum (dab. Jorkas) miestą, kuris tapo Išorinės Britanijos sostine. Žlugus Romos imperijai, Jorkšyre susikūrė keletas keltų valstybių (Ebrauko, Elmeto karalystės). Iki VII a. kraštą užkariavo anglai ir prijungė prie Nortumbrijos karalystės.
Geografija
Jorkšyras, palyginus su didžiąja dalimi Anglijos, pasižymi dideliais natūralios gamtos plotais. Šiaurės rytinę regiono dalį užima Jorkšyr Deilzo nacionalinis parkas su Peninų pašlaitėmis, slėniais, viržynais, kriokliais. Kita laukinės gamtos teritorija yra Šiaurės Jorko tyrai, kur plyti dideli viržynų ir pelkių plotai. Svarbiausios upės – Tysas, Donas, Uzas, Sveilas, Juras, Vorfas, Eras.
Svarbiausi miestai: Jorkas, Midlsbro, Šefildas, Donkasteris, Veikfildas, Bradfordas, Lidsas, Kingstonas prie Halo.
Skžipki Malė
Skžipki Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 46 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Juodeikių apylinkė (Mažeikiai)
Juodeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Dapšių apylinkės, Griežės apylinkės ir dalies Pumpurų apylinkės. 1963 m. prijungta Pikelių apylinkė. 1974 m. kovo 22 d. perkėlus apylinkės centrą Juodeikių apylinkė tapo Pikelių apylinke.
Klimčice Kolonija
Klimčice Kolonija – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mergina geltona pižama
Mergina geltona pižama – 1977 m. sukurtas kriminalinis filmas. Juosta buvo filmuojama Australijoje ir paremta tikrais įvykiais apie praėjusio amžiaus 4 dešimtmetyje šioje šalyje įvykdytą nusikaltimą, kuris taip ir nebuvo atskleistas.
Filmo garso takeliui 2 dainas įrašė garsi to meto atlikėja Amanda Lear.
Turinys
Filmą sudaro dvi siužetinės linijos. Pimojoje mergaitė su tėčiu paplūdimyje randa sudegintą merginos, vilkinčios geltoną pižamą, kūną. Bylą tiriantis į pensiją besirengiantis inspektorius Tompsonas nesutinka su paskubiomis išvadomis, kad kaltė tenka merginos sužadėtiniui ir įsitikinęs, kad policija eina klaidingu keliu.
Antroji siužeto linija – apie jauną olandę merginą Glendą, draugaujančią su italu Antonio, tačiau tuo pat metu susitikinėjančią su dar dviem jaunuoliais, kurie vienas kitą pažįsta. Toks meilės daugiakampis ima žeisti apie jį sužinojusius jaunuolius ir galiausiai vienas iš jų imasi drąstiškų veiksmų…
Bačkininkai
Bačkininkais vadinami kaimai:
Niurnbergas
Niurnbergas  – miestas pietų Vokietijoje, antras pagal dydį Bavarijos žemėje (po Miuncheno). Kartu su Fiurtu, Erlangenu ir Švabachu miestai sudaro ekonominį ir kultūrinį šiaurės Bavarijos centrą.
Istorija
thumb|200px|left|Niurnbergo katedra thumb|200px|left|Niurnbergas [[1493 m.]] thumb|200px|left|Niurnbergo pilis Miestas įkurtas XI a., o pirmąkart paminėtas 1050 m., dėl imperatoriškosios pilies tarp rytų frankų ir Bavarijos Nordgau markos. 1050–1571 m. miestas išsiplėtė, nes buvo prekybinių kelių sankryžoje. Konradas III įkūrė Niurnbergo burggrafystę. Pirmieji grafai buvo iš austrų Raabų giminės, kuri išnyko 1190 m. Titulą paveldėjo paskutinio grafo žentas iš Hohencolernų giminės. Tarp XII a. pabaigos ir tarpuvaldžio (1254–1273 m.) burggrafų valdžia nusilpo, nes imperatoriškieji Hohencolernai perkėlė nekarinę valdžią kaštelionui, o miesto administravimą imperatoriškajam merui nuo 1173/1174 m. XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje kaštelionas gavo dar daugiau valdžios ir burggrafas atvirai su juo susipyko, įtakodamas miesto istoriją.
1298 m. Niurnbergo žydai buvo apkaltinti komunijos išniekinimu, 698 jų buvo nužudyti per pogromą. 1349 m. vėl vyko pogromas, žydai buvo deginami prie stulpų ar išvaromi, o jų kvartalo vietoje pastatyta turgaus aikštė.
Maras siaubė miestą 1405, 1435, 1437, 1482, 1494, 1520 ir 1534 m.
XIV a. Niurnbergas tapo vienu iš trijų svarbiausių imperijos miestų, nes 1356 m. Karolio IV auksinė bulė reikalavo, kad naujai išrinktas Vokietijos karalius pirmą parlamentą sušauktų Niurnberge. Karolis IV rėmė Mūsų Mergelės bažnyčios statybą 1352–1362 m. Čia melsdavosi imperatoriaus dvariškiai. Ryšiai tarp miesto ir imperatoriaus sustiprėjo, kai Zigmantas Liuksemburgietis 1423 m. nusprendė imperatoriaus regalijas laikyti Niurnberge. Jos ten buvo iki 1796 m., kai dėl besiartinančių prancūzų buvo perkeltos į Rėgensburgą, o vėliau Vieną.
1349 m. gildijos nesėkmingai sukilo prieš patricijus, jos buvo uždraustos. Oligarchija liko valdžioje, nors Niurnbergas buvo laisvas miestas. Karolis IV suteikė teisę miestui nepriklausomai sudarinėti sąjungas, tad Niurnbergas buvo tame pačiame lygyje su imperijos princais. Dažnos kovos su burggrafais miestui didelės žalos nedarė. Kai pilis sudegė 1420 m., ją 1427 m. nupirko miestas. Per kitus pirkimus miesto teritorija išaugo. Husitų karai, maras ir Pirmasis burggrafų karas sumažino miesto gyventojų skaičių XV a. vidury. Po sėkmingo Landshuto įpėdinystės karo miesto plotas išaugo iki 64,7 km² ir jis tapo vienu didžiausių laisvų miestų imperijoje.
XV–XVI a. Niurnbergas tapo Vokietijos renesanso centru. 1525 m. mieste išplito reformacija, o 1532 m. buvo pasirašyta Niurnbergo taika, kuria liuteronams buvo suteikta nuolaidų. Per 1552 m. revoliuciją prieš Karolį V miestas bandė nusipirkti neutralumą, bet buvo užpultas be karo paskelbimo ir turėjo pasirašyti nepalankią taikos sutartį. Pagal Augsburgo taiką, imperatorius patvirtino liuteronų nuosavybę, nepriklausomybę nuo Bambergo vyskupo, o vienuolynų sekuliarizacija buvo patvirtinta.
Sumažėjusi prekyba XVI a. pradžioje, sustabarėjusi socialinė ir teisinė sistema lėmė miesto nuosmukį. Karai tarp imperatoriaus, švedų ir Katalikų lygos, jų išlaidos per pus sumažino miesto gyventojų skaičių. 1632 m. Gustavo II Adolfo užimtą Niurnbergą apgulė imperatoriaus generolas Albrecht von Wallenstein. Po to miesto svarba smuko iki XIX a. vidurio, kai jis atgimė kaip pramonės centras.
Po Trisdešimtmečio karo, Niurnbergas bandė atsiriboti nuo užsienio reikalų, bet buvo priverstas prisidėti prie Austrijos įpėdinystės karo ir Septynerių metų karo. Eksporto ir importo apribojimai pakenkė miesto gamintojams. Bavarijos elektorius ir Prūsija kėsinosi į dalį Niurnbergo žemių, gautų po Lanshuto įpėdinystės karo. Jausdamas savo silpnumą miestas prašėsi į Prūsijos sudėtį, bet Frydrichas Vilhelmas II atsisakė, nenorėdamas užgauti Prancūzijos, Rusijos ir Austrijos. Imperijos parlamentas patvirtino Niurnbergo nepriklausomybę 1803 m., bet pasirašant Reino konfederaciją 1806 m. liepos 12 d. buvo nutarta, kad miestas atiteks Bavarijai nuo rugsėjo 8 d. su jos garantija išmokėti 12,5 mln. guldenų miesto skolą.
Žlugus Napoleonui prekyba mieste atsigavo. Patogi padėtis, gyventojų darbštumas ir skolos perleidimas Bavarijai lėmė Niurnbergo klestėjimą. Kadangi Bavarija buvo katalikiška, Niurnbergas nebegalėjo jų persekioti ir iš jų atiminėti pilietybę. Katalikų procesijos, kurias rengdavo Vokiečių ordino kunigai, patirdavo sunkumų. Kai Bavarija konfiskavo jo turtą 1806 m., ordinui buvo duota bažnyčia prie turgaus 1809 m. Pirmoji katalikų parapija įkurta 1810 m., o 1818 m. jai priklausė 1010 žmonių. thumb|left|upright|Niurnbergo ralis, [[1935 m.]] 1817 m. miestas prijungtas prie Rezatkreis rajono, pervadinto į Vidurio Frankoniją 1838 m. sausio 1 d. Pirmasis vokiečių geležinkelis, ėjęs iš Niurnbergo į Fiurtą, atidarytas 1835 m. Geležinkelis ir Vokietijos muitų sąjunga lėmė miesto klestėjimą. 1852 m. Niurnberge gyveno 46 441 protestantas ir 6616 katalikų. Po to jis tapo svarbiausiu pramonės miestu Bavarijoje ir vienu labiausiai klestinčiu Pietų Vokietijoje. 1905 m. jame gyveno 291 351 žmogus, tarp jų 3738 žydai.
Dėl miesto svarbos Šventosios Romos imperijai ir jo patogios padėties naciai mieste organizuodavo dideles konvencijas – Niurnbergo ralius. Jie buvo surengti 1927, 1929 ir kasmet 1933–1938 m. Adolfui Hitleriui atėjus į valdžią 1933 m., raliai tapo nacių propagandos įvykiais. Leni Riefenstahl nufilmavo 1934 m. ralį ir sukūrė filmą „Valios triumfas“ (Triumph des Willens). Po 1935 m. ralio Hitleris liepė Reichstagui susirinkti mieste ir išleisti antisemitinius Niurnbergo įstatymus, kurie atėmė pilietybę iš žydų. Susirinkimams naciai pastatė daug pastatų, kurių kai kurie nebaigti. Niurnberge yra daug nacių architektūros pavyzdžių. Mieste gimė nacių propagandistas Julius Streicher, Der Stürmer leidėjas.
Per Antrąjį pasaulinį karą mieste buvo gaminami lėktuvai, povandeniniai laivai, tankų varikliai ir t. t. Čia buvo Flossenbürg koncentracijos stovyklos atstovybė. Joje dirbo daug vergų. 1943–45 m. jį bombardavo Sąjungininkai. 1945 m. sausio 2 d. buvo subombarduota 90 proc. senamiesčio, 1800 gyventojų žuvo, 100 tūkst. perkelta. Vasario mėn. vėl krito bombos. Iš viso per oro atakas žuvo 6 tūkst. niurnbergiečių.
Miestą sąjungininkai užėmė po aršaus mūšio 1945 m. balandžio 17–21 d. Nepaisant sugriovimų, miestas buvo atstatytas, restauruota dalis viduramžių pastatų.
1945–1946 m. mieste vyko Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas. Sovietai norėjo, kad teismas vyktų Berlyne. Sąjungininkai pasirinko Niurnbergą, nes jis buvo svarbus naciams, jame išleisti antisemitiniai įstatymai, o Teisingumo rūmai su dideliu kalėjimu nebuvo sugriauti. Po to Berlyne turėjo vykti kitas tribunolas, neįvykęs dėl Šaltojo karo.
Sportas
Mieste 2006 m. vyko XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Mieste žaidžia FC Nürnberg klubas.
Trojekurovo kapinės
Trojekurovo kapinės  – vienos žinomiausių Maskvos kapinių, prestižinė laidojimo vieta Rusijos sostinėje. Novodevičės kapinių filialas.
miniatiūra|Trojekurovo kapinės ir koplyčia
Kapinės užima 16 hektarų plote Maskvos vakarinėje dalyje, buvusiame Trojekurovo kaime. Netoli nuo kapinių yra 1704 m. statyta Nikolajaus Stebukladario cerkvė.
Adresas: Maskva, Riabinovaja (Рябиновая) g. 24., pašto indeksas 121471.
Kapinėse laidojami žinomi Rusijos žmonės. Čia amžinojo poilsio atgulė kosmonautas Pavelas Popovičius, buvę TSKP CK Politinio biuro nariai Vitalijus Vorotnikovas, Andrejus Kirilenka, Vladimiras Kriučkovas, Jurijus Masliukovas, Aleksandras Jakovlevas, Tarybų Sąjungos maršalas Sergejus Achromejevas, pirmasis Rusijos Gynybos ministras Konstantinas Kobecas, buvę Latvijos komunistų partijos vadovai Augustas Vossas ir Borisas Pugo, LKP CK antrasis sekretorius Nikolajus Dybenka, TSRS viceprezidentas Genadijus Janajevas, nužudytoji žurnalistė Ana Politkovskaja, ekonomistas Leonidas Abalkinas, daug garsių Rusijos aktorių ir rašytojų.
Rusijos imperija
Rusijos imperija (iki rev. rus. k. Россійская Имперія) – valstybė, gyvavusi nuo 1721 m. iki Vasario revoliucijos ir Rusijos Respublikos paskelbimo 1917 m. Imperija paskelbta Rusijos caro Petro I po Šiaurės karo. Rusijos imperijos sostine 1713-1728 m. buvo Sankt Peterburgas, po to 1728-1730 m. Maskva, po to vėl Sankt Peterburgas iki 1917 m. (1914 m. miestas buvo pervadintas į Petrogradą). Tai buvo viena didžiausių imperijų pasaulio istorijoje (trečia pagal dydį po Mongolų imperijos ir Britų imperijos) ir tęsėsi nuo Arkties vandenyno šiaurėje ir Juodosios jūros pietuose iki Baltijos jūros vakaruose ir Ramiojo vandenyno rytuose. Imperijos vadovas - imperatorius - iki 1905 m. turėjo absoliučią, niekieno neribojamą valdžią. 1917 m. rugsėjo 1 (14) d. Rusijos laikinoji vyriausybė paskelbė šalį respublika (nors faktiškai Rusija respublika tapo jau po Vasario revoliucijos).
Rusijos imperijos istorija
Rusijos imperijos pagrindus padėjo Rusijos caras Petras I, kuris savo reformomis 1695-1725 m. perorganizavo Rusijos carystės luominę-atstovaujamąją monarchiją į absoliutinę monarchiją Vakarų valstybių pavyzdžiu (Prūsija, Olandija, Švedija).
Reformų metu buvo sunaikinti pagrindiniai galios centrai, kurie galėjo priešintis caro valdžiai (Bojarų dūma ir Maskvos patriarchas), pagrindine monarchijos atrama tapo dvarininkai, organizuoti pagal Rangų lentelę, o bažnyčia pertvarkytą iš patriarcho valdomos į sinodinę. Petro I pastangomis buvo sukurta nuolatinė armija ir karinis laivynas, Rusijos sienos Šiaurės karo metu nustumtos į vakarus, užkariautas priėjimas prie Baltijos jūros, įkurtas Sankt Peterburgas. Tuo pat metu bandymas užkariauti išėjimą į Juodąją jūrą (Pruto žygis (1711), Persijos žygis (1722-3)) baigėsi nesėkmingai pasipriešinus Osmanų imperijai.
Administracinis suskirstymas
Rusijos imperijos teritorija 1914 m. buvo suskirstyta į 51 guberniją ir sritį. Jos buvo suskirstytos į apskritis, o apskritys – į valsčius. Lenkijos Kongreso karalystė ir Suomijos Didžioji Kunigaikštystė turėjo autonomiją.
Liepoja (reikšmės)
Žodžio Liepoja reikšmės:
Marussia Motors
„Marussia Motors“ buvo pirmasis Rusijos aukštos klasės transporto priemonių gamintojas. Ji projektavo, kūrė ir gamino B1 ir B2 sportinius automobilius Rusijoje. Marussia B1 buvo pradėta gaminti 2008 m. gruodžio 16 d. 2010 m. rugsėjo 10 d. „Marussia Motors“ atidarė savo pirmąją parodų salę Maskvoje.
„Marussia“ vadovavo Nikolajus Fomenko. 2010 m. lapkričio 11 d. buvo paskelbta, kad kompanija išpirko dalį Formulės 1 „Virgin Racing“ komandos akcijų. Pagal tai nuo 2011 m. sezono ekipa vadinsis „Marussia Virgin Racing“.
2014 m. balandį kompanijos veikla buvo sustabdyta, tuo tarpu Formulės 1 ekipa tęsė savo lenktyniavimą.
Kėbulas
thumb|250px|left|Marussia B2 Marussia B1 ir B2 modeliai turi tą pačią pusiau monolitinę važiuoklę su plieno (spaceframe) kėbulu, uždengtu anglies pluošto plokštėmis – skiriasi tik kėbulo formos.
Variklis
Abu „Marussia“ sportiniai modeliai yra su viduryje montuojamu varikliu, variklis sumontuotas skersai ant galinės ašies. Anglų kompanija „Cosworth“ tiekia „Marussia“ du skirtingus V6 variklius. Vienas iš jų yra 3,5 litro atmosferinis variklis išvystantis 300 arklio galių, 2,8 litro turbokompresorinis variklis siūlomas dviejų variantų – 360 arba 420 arklio galių. 420 arklio galių variklis leidžia „Marussia“ automobiliui pasiekti maksimalų 250 km/h greitį ir pagreitį nuo 0 iki 100 km/h per 3,8 sekundes.
Transmisija
B1 ir B2 automobiliuose naudojama šešių greičių automatinė pavarų dėžė. Šešių greičių mechaninė pavarų dėžė yra kuriama.
Saugumas ir patikimumas
thumb|250px|right|Marussia B1 Jėgą sugeriantis kėbulas yra iš trijų Space Frame rėmo dalių, ši konstrukcija yra iš plieno vamzdžių ir įvairių skyrių. Priekinė ir galinė konstrukcijos sujungtos su centrine. Susidūrimo metu rėmas sugeria energiją deformuodamasis. B1 ir В2 automobiliai praėjo Rusijos saugumo bandymus ir gavo jų sertifikatus.
Modeliai
thumb|250px|right|Marussia F2
B2
B2 pasižymi agresyvesniu ir brutalesniu dizainu. Varikliai tokie patys kaip ir B1. Kaina tokia pati kaip ir B1 – apie 100 000 eurų.
Marussia F2, visureigis
„Marussia“ teigia kad F2 modelis gali būti naudojamas kaip mobilusis valdymo centras, kaip karinė transporto priemonė, arba kaip pagalbos tronsportas. Prototipas buvo parodytas 2010 m. gegužės 12 d.
Sobotčizna
Sobotčizna  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gudai (Pagėgiai)
Gudai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pagėgių, kairiajame Vilkos upės krante. 1 km į šiaurę, Bajėnuose yra Gudų geležinkelio storis. 1 kilometras į pietus nuo kaimo yra Gudukalnio kalva – 53 m aukščio.
Boigos
Boigos (Boiga) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
European Computer Trade Show
European Computer Trade Show – Europos kompiuterinių ir videožaidimų industrijos mugė. Paroda buvo rengiama nuo 1998 iki 2004 m.
Paroda buvo uždaro pobūdžio, joje lankytis galėdavo tik industrijos specialistai ir žurnalistai, visgi pasitaikydavo su padirbtais pažymėjimais vidun patekusių visuomenės narių.
Boigos
Gentyje yra 33 rūšys. Gyvatės šiek tiek nuodingos.
European Computer Trade Show
Mugė paprastai vykdavo nuo vėlyvo rugpjūčio iki rugsėjo mėn. Nuo 2002 m. rengta Earls Court Exhibition Centre parodų centre Londone. Prieš tai vykdavo ExCeL bei Olympia parodų centruose, taip pat Londone.
Stačiatikybė
thumb|„Kristus Visagalis“ – mozaika [[Sofijos soboras|Šv. Sofijos katedroje]] thumb|Vilniaus stačiatikių vadovybė 1930 m.thumb|Stačiatikybės paplitimas pasaulyje Ortodoksinė krikščionybė, stačiatikybė ( – tikratikystė) – krikščionių ortodoksų Bažnyčios mokymo visuma, antra pasaulyje ir Lietuvoje pagal tikinčiųjų skaičių krikščionybės kryptis.
Istoriškai ortodoksų krikščionybė susiformavo Romos Imperijos rytuose (Palestinoje, Antiochijoje, Graikijoje) iš Jėzaus Kristaus ir apaštalų mokymo, iki didžiosios schizmos sudarė vieną Bažnyčią kartu su dabartiniais katalikais.
Krikščionių ortodoksų tikėjimas turi du šaltinius – Šventąjį Raštą (50 Senojo Testamento ir 27 Naujojo Testamento knygos) ir Šventąją Tradiciją, kurią sudaro apaštalų mokymas, 7 Visuotiniai Bažnyčios susirinkimai, Bažnyčios Tėvų mokymas, kanonai. Išpažįsta Nikėjos-Konstantinopolio tikėjimo simbolį.
Ortodoksų Bažnyčia – tai vietinių, autokefalinių bažnyčių bendruomenė, kurias į vieną vienija eucharistinis bendravimas.
Ortodoksų maldos namai yra vadinami šventyklomis arba bažnyčiomis, lietuvių kalboje paplitęs skolinys iš rusų kalbos „cerkvė“ ( – bažnyčia). Didesni pastatai yra vadinami katedromis arba soborais.
Istorija
thumb|right|200px|Šventoji Dvasia nužengia ant Apaštalų [[sekminės|sekminių dieną]]
Ortodoksų Bažnyčia formavosi Antikos graikų kultūrinėje zonoje, pirmiausia Viduržemio jūros baseino rytinėje pusėje.
Pasak ortodoksų teologijos, Bažnyčia kaip šventas, visuotinis ir apaštališkas darinys įkurta Švč. Trejybės sekminių, dieną, kai Šventoji Dvasia nužengė ant apaštalų (Apd 2, 41-47). Nuo to laiko egzistuoja apaštališkos tradicijos perėmimas, realizuojamas per rankos pridėjimo (chirontijos) slėpinį: vykdyti slėpinių (sakramentų) ir Eucharistijos šventimą gali tik žmogus, priėmęs chirontiją. Pirmąją chirontiją galėjo vykdyti tik apaštalai, o po apaštalų – tik vyskupai, priėmę chirontiją iš apaštalų, po to – tik vyskupai, priėmę chirontiją iš vyskupų, priėmusių chirontiją iš apaštalų ir t. t. Kitaip tariant, bet koks kunigo įšventinimas vyksta perduodant apaštalų vykdytą rankos pridėjimą.