cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Velingtonas
Istorija
Vietovę 1840 m. apgyvendino britų emigrantai. 1865 m. ji tapo Naujosios Zelandijos administraciniu centru, pakeisdama Oklandą.
Pavadinimo kilmė
Miestą europiečiai pavadino britų kareivio ir politiko Artūro Velslio, pirmojo Velingtono grafo garbei. Salos autochtonų – maorių – kalba miestas vadinamas Te Whanganui-a-Tara ir reiškia „Didysis Taros uostas“. Kitas maorių vartojamas miesto pavadinimas – Pōneke – yra kilęs iš angliško trumpinio Port Nick (Velingtono uostas buvo vadinamas Port Nicholson).
Raimundas Balza
Raimundas Balza (g. 1965 m. gegužės 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikas, paveldosaugininkas, muziejininkas.
Biografija
Baigė Šiaulių VII vidurinę mokyklą, 1985–1990 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1990–1991 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1991–1997 m. – Kultūros paveldo inspekcijos Šiaulių apygardos viršininkas, po reorganizacijos 1995 m. – Kultūros vertybių apsaugos departamento Šiaulių teritorinio padalinio vadovas. Nuo 1997 m. Šiaulių Aušros muziejaus direktorius. Vienas Chaimo Frenkelio vilos restauravimo iniciatorių. Nuo 1998 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas.
Nuo 2004 m. Šiaulių kraštotyros draugijos pirmininkas, nuo 2005 m. Lietuvos kultūros ministerijos Kultūros ir meno tarybos narys, nuo 2005 m. Lietuvos muziejų tarybos pirmininkas, Šiaulių miesto Kultūros tarybos pirmininkas.
1586 m.
1586 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Bielyčia
Bielyčià (arba Bielicà,, ) – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 30 km į pietus nuo Lydos, prie plento Lyda–Slanimas, Nemuno dešiniajame krante. Kolūkio ir apylinkės centras.
thumb|left|Bielyčios cerkvė
Istorija
Prie Bielyčios rasti neolito kapinynas ir pirmykščio žmogaus stovyklavietės. Kryžiuočių kronikose minima šioje vietoje stovėjusi pilis, kurią 1377 m. gruodžio 24-25 d. puolė Balgos komtūras su 600 vyrų. LDK laikais Bielyčia priklausė Vilniaus vaivadijai. XV a. buvo didžiojo kunigaikščio valda. Tarp 1431 m. ir 1500 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. 1486 m. paminėtas Bielyčios miestelis, 1551 m. – miestas. XV a. pabaigoje – XVI a. pradžioje buvo seniūnijos centras. Ldk Žygimantas Augustas Bielyčią padovanojo Mikalojui Radvilai Rudajam, kuris katalikų bažnyčią 1553 m. perdavė evangelikams reformatams, įkurta jų parapija. XVII a. – XVIII a. Bielyčioje buvo šaukiami evangelikų reformatų sinodai. 1659 m. prie Bielyčios Lydos pavieto kariauna kovėsi su 30 000 Rusijos kariuomene. 1787 m. pastatyta nauja medinė Šv. Mykolo katalikų bažnyčia, XVIII a. veikė ir parapinė mokykla, jas abi tvarkė dominikonai.
Nuo 1795 m. priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai. Iki 1832 m. miestelį valdė Radvilos, mirus Sofijai Radvilaitei jį paveldėjo jos vyras Leonas Vitgenšteinas. 1840 m. Rusijos imperijos valdžia katalikų bažnyčią pavertė cerkve, 1919 m. ji grąžinta katalikams, atkurta katalikų parapija; sovietinės valdžios uždaryta. XIX a. buvo miestelis, Lydos apskrities Bielyčios valsčiaus centras. 1886 m. Bielyčioje buvo 100 m. kiemų, 883 gyventojai, sinagoga, 3 smuklės (karčemos); vyko 4 kasmetinės mugės. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje pastatyta katalikų Šv. Jurgio koplyčia, XX a. pradžioje – cerkvė.
Pagal 1920 m. Lietuvos ir Rusijos taikos sutartį turėjo priklausyti Lietuvai, bet 1920–1939 m. Bielyčią valdė Lenkija. 1939 m. perduota Baltarusijos TSR.
Lietuviai
Per Bielyčios apylinkes nuo seno ėjo lietuvių ir baltarusių etnolingvistinė riba. Į pietus nuo Bielyčios – Zietelos lietuviška sala. XIX a. viduryje Bielyčios apylinkėse dar buvo kalbama lietuviškai. Tyrinėtojai mano, kad XIX a. viduryje lietuviškai kalbėjo apie ketvirtadalis–penktadalis Jelnios parapijos, kuriai priklausė ir Bielyčia, katalikų, taip pat nemažai stačiatikių.
1921 m. lenkų surašymo duomenimis, Bielyčios valsčiuje lietuviais užsirašė 518 žmonių (4,5 proc.), manoma, beveik arba visiškai pamiršusių lietuvių kalbą, bet dar išlaikiusių lietuvių etninę savimonę.
Federico Fellini
Federikas Felinis (g. 1920 m. sausio 20 d. – 1993 m. spalio 31 d.) – italų kino režisierius, laikomas vienu įtakingiausių ir geriausių XX amžiaus kūrėjų.
Biografija
Gimė 1920 m. sausio 20 d. Riminyje komivojažieriaus šeimoje. Buvo vyriausiasis sūnus, šeimoje dar augo brolis ir sesuo. Vaikystėje buvo silpnos sveikatos, laisvalaikiu labai mėgo organizuoti spektaklius. 1937 m. persikraustė į Florenciją, čia mokėsi reporterio amato. 1938 m. išvyko į Romą, kur uždarbiavo piešdamas paveikslėlius laikraščiams ir žurnalams, rašė reklaminius tekstus. 1939 m. įstojo į Romos universiteto Teisės mokyklą, tačiau beveik nelankė paskaitų. Tais pačiais metais pradėjo bendradarbiauti su satyriniu žurnalu Marc'Aurelio. Antrojo pasaulinio karo metu vengė tarnybos Italijos kariuomenėje. Kai Romą užėmė Sąjungininkų pajėgos, prekiavo šaržais. Tuo metu susitikęs su kino režisieriumi Roberto Rossellini bei prodiuseriu Sergio Amidei kartu parašė scenarijų filmui „Roma – atviras miestas“. Filmas susilaukė didžiulio pasisekimo ir tapo neorealistinio žanro pradininku. 1950 m. kartu su režisieriumi ir scenaristu Alberto Lattuada režisavo filmą „Varjetė šviesos“. 1953 m. filmas „Mamytės sūneliai“ buvo apdovanotas Venecijos kino festivalio Sidabrinio liūto premija. Vėliau F. Felinio filmai įgavo daugiau simbolikos ir fantazijos. 1957 m. filmas „Kabirijos naktys“ apdovanotas „Oskaro“ premija Geriausio užsienio kalbos filmo kategorijoje. 1960 m. filmas „Saldus gyvenimas“ laikomas didžiausiu F. Felinio šedevru. Ši juosta buvo apdovanota Kanų kino festivalio pagrindiniu prizu ir „Oskaro“ premija už kostiumų dizainą. 1962 m., kartu su kitais trimis italų režisieriais Mario Monicelli, Luchino Visconti bei Vittorio De Sica, sukūrė filmą Boccaccio '70. 1963 m. režisavo iš dalies autobiografinį filmą „8½“. 1969 m. filme „Satyrikonas“, kuris yra laisva Senovės Romos rašytojo Petronijaus interpretacija, F. Felinis siekė išreikšti susirūpinimą plintančioms negatyvioms šiuolaikinės civilizacijos ydoms. 1973 m. autobiografinis filmas „Amarcord“ buvo apdovanotas „Oskaro“ premija Geriausio filmo užsienio kalba kategorijoje. 1983 m. filme „Ir laivas plaukia“ derinami komedijos ir dramos elementai, farsas ir groteskas. Filmas buvo apdovanotas keturiomis David di Donatello premijomis. 1993 m. F. Felinis apdovanotas „Oskaro“ premija už viso gyvenimo kūrybą.
Ežeruona (reikšmės)
Žodis Ežeruona reiškia:
189 m. pr. m. e.
'''189 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Majuvka
Majuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietus nuo Supraslio ir apie 12 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Daugėlaičiai (Vilkaviškis)
Daugėlaičiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Kybartų, prie kelio, netoli Rusijos sienos.
Istorija
XIX a. pab. buvo Daugėlaičių kolonija Kybartų valsčiuje, Virbalio parapijoje.
Sagenė
Sagenė (pranc. ir ) – miestas Kanadoje, Kvebeke, Saguenay-Lac-Saint-Jean regione, prie Sagenė upės, 200 km į šiaurę nuo Kvebeko miesto. 143,7 tūkst. gyventojų (2006 m.). Aliuminio metalurgijos, popieriaus pramonė. Hidroelektrinė. Yra Šikutimio universitetas.
Istorija
Sagenė miestas sudarytas 2002 m. vasario 16 d. sujungus Šikutimio, Žonkjero, La Bajė ir Laterjė miestus.
The Decemberists
The Decemberists – amerikiečių folkroko grupė iš Portlando, susiformavusi 2000 m. Debiutinis grupės EP „5 Songs“ išleistas 2001 m., o jau kitais metais – debiutinis albumas „Castaways and Cutouts“. 2011 m. sausį išleistas albumas „The King Is Dead“ buvo pirmasis grupės darbas, pasiekės pirmąją vietą JAV „Billboard 200“ reitinge. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi aštuonis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „I'll Be Your Girl“, išleistas 2018 m. kovą.
Chošutų chanatas
Chošutų chanatas – Tibeto plynaukštės valstybė, gyvavusi nuo 1642 iki 1717 m. Apėmė beveik visą istorinį Tibetą: dabartinį Tibeto autonominį regioną, Činghajų, vakarų Sičuaną. Chanatą valdė mongolų oiratų kilmės dinastija.
Raida
XVII a. pradžioje Tibete vyko religiniai karai tarp atskirų budistinių sektų. Gelugpos sektai vadovaujantis V Dalailama kartu su Pančenlama nusprendė į pagalbą kovoje kviestis mongolus. 1637 m. Dalailamos pasiuntiniai nuvyko pas oiratus, kur buvo svetingai priimti. Bendrame suvažiavime čuulgane buvo priimtas sprendimas padėti Tibetui baigti vidinius religinius karus ir su didele mongolų armija išsiųstas chošutų kunigaikštis Guši chanas.
Pasiekusi Tibeto plynaukštę prie Kukunoro mongolų armija pirmiausia sutriuškino Kagjupos sektos remiamą armiją. Už tai Dalailama Guši chanui suteikė "Teisingumo valdovo ir religijos ramsčio" titulą. Per keletą tolimesnių metų mongolų armijos sutramdė kitų sektų atstovus ir baigė religinius karus. Tokiu būdu 1642 m. Guši chanas tapo realiu Tibeto plynaukštės valdytoju. Kad sušvelninti vietos gyventojų reakciją prieš svetimšalių valdymą, Dalailama buvo paskelbtas religiniu lyderiu ir aukščiausiuoju valdovu.
Maždaug tuo metu greta esančioje Kinijoje įsitvirtino mandžiūrų kilmės Čingų dinastija. Siekdami palaikyti santykius su Tibetu, mandžiūrai pasikvietė Tibeto atstovus į Mukdeną, vėliau į Pekiną, kur Dalailama apsilankė 1652 m. Dalailama gavo įgalojimus iš Čingų imperatoriaus valdyti visą Tibetą.
Šis Dalailamos suartėjimas su Kinija sukėlė didelį nepasitenkinimą tiek tibietiečių, tiek chošutų mongolų tarpe. Kita mongolų valstybė, Džungarų chanatas, 1690 m. pradėjo karą su Kinija, kurį pralaimėjo: didžioji dalis Mongolijos perėjo Kinijos administracijai. Sustiprėjęs džungarų chanas Cevan Rabdanas 1715 m. pradėjo antrą karą. Kadangi Tibetas šiame kare buvo strategiškai svarbus, 1717 m. Džungarų chanatas paėmė kontrolę Lasoje, taip baigdamas Chošutų chanato egzistenciją.
Tačiau jau po trejų metų, 1720 m. permainingame kare Čingų armija perėmė kontrolę Tibete. 1723 m. mongolai chošutai, vadovaujami Lobsang Tendžino bandė vienytis ir sukilti prieš Kinijos valdžią, tačiau nesėkmingai. 1725 m. Tibetas galutinai buvo prijungtas prie Kinijos imperijos, ir čia įtvirtinta kiniška administracija.
Vientianas
Vientianas  – miestas Laoso centrinėje dalyje, uostas prie Mekongo upės. Tai šalies sostinė, prekybos ir verslo centras. Išvystyta maisto, avalynės, tekstilės, statybinių medžiagų pramonė. Yra oro uostas, Sisavangvong universitetas (įkurtas 1958 m.), XVI a. Pha That Luang šventykla, senoji karaliaus rezidencija.
Istorija
Lao karalystė XVII a. pabaigoje buvo padalinta į tris dalis, o Vientianas tapo vienos iš jų sostine. 1827 m., kai tajai paliko Vientiano karalystę, jį beveik visiškai sugriovė, tačiau vėliau jis buvo atstatytas. 1946 m. Vientianas tapo vieningo Laoso sostine.
Karlis Baluodis
Karlis Baluodis (,, 1864 m. birželio 20 d. Būstiniai prie Koknesės, dabar Koknesės savivaldybė – 1931 m. sausio 13 d. Ryga) – latvių ekonomistas, filosofijos daktaras.
Biografija
1884-1887 m. Tartu universitete studijavo teologiją, geografiją ir ekonomiką. 1889-1891 m. gyveno Brazilijoje. 1891-1892 m. studijavo geografiją Vienoje. 1892 m. daktaras. 1893-1895 m. evangelikų liuteronų kunigas Zlatouste (Rusija). 1895-1899 m. studijavo ekonomiką ir statistiką Miunchene, Strasbūre, Berlyne.
Nuo 1905 m. Berlyno universiteto dėstytojas. 1908-1909 m. dirbo Vokietijos finansų ministerijoje, 1915-1919 m. Karo ministerijoje. 1918 m. Vokiečių komiteto žydų įsikūrimui Palestinoje skatinti pirmininkas. Nuo 1919 m. Latvijos universiteto profesorius.
Mokslinė veikla
Per Pirmąjį pasaulinį karą sukūrė ir suorganizavo duonos, mėsos ir kt. produktų normavimo pagal būtinąjį minimumą kortelių sistemą, kuri leido Vokietijai išvengti ekonominio chaoso. Vėliau ji buvo pritaikyta ir kitose šalyse. Kelių novatoriškų idėjų ir teorijų autorius.
1587 m.
1587 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Petras Jonaitis Mangirdaitis
Petras Jonaitis Mangirdaitis (m. po 1497 m.) – LDK didikas.
Biografija
Pirmąkart minimas 1476 m.
Tėvas – Jonas Petraitis Mangirdaitis, Petro Mangirdaičio sūnus. Buvo vedęs dukart: pirma žmona buvo Jono Vėževičiaus duktė Ona (vaikai gimė iš šios santuokos), antra – kunigaikščio Aleksandro Jurgaičio Alšėniškio duktė Ona. Sūnus Jonas. Duktė Sofija ištekėjo už Stanislovo Petraičio Kiškos.
Pagrindinė tėvoninė valda buvo Ivija (Ašmenos pavietas).
Valstybinė tarnyba
1476–1482 m. – Brėslaujos seniūnas. 1480–1482 m. – valdovo maršalka. 1486–1489 m. – Lucko seniūnas. 1487–1489 m. Voluinės žemės maršalka. 1490–1497 m. – Trakų vaivada. 1491–1497 m. – žemės maršalka.
Lietuviška XVI a. tradicija jį vadino Lietuvos etmonu, kuris prieš mirtį į šias pareigas LDK valdovui Aleksandrui rekomendavo kunigaikštį Konstantiną Ostrogiškį. Greičiausiai vienu metu buvo LDK kariuomenės vadas.
1482 m. gegužės 30 d. jo žmona dotavo Vilniaus katedros Švč. Trejybės koplyčią. 1499 m. gegužės 12 d. sūnus Jonas, vykdydamas paskutinę tėvo valią, užrašė kelias valdas Ivijos bažnyčiai.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 261 psl.
Jacobs (kava)
Jacobs – didžiausias ir populiariausias kavos prekinis ženklas iš priklausančių „Kraft Foods“, vienai stambiausių pasaulyje maisto pramonės bendrovių. „Kraft Foods Inc.“ kasmet parduoda kavos, iš kurios galima paruošti 94 mlrd. puodelių kavos kasmet, arba 257 mln. puodelių kasdien. Kompanija pagal parduodamos kavos kiekį pirmauja 7 Europos šalyse ir Pietų Korėjoje. Tarp didžiausių Jacobs kavos rinkų – Austrija, Čekija, Vokietija, Vengrija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Slovakija, Šveicarija, Turkija. „Jacobs“ Lietuvos rinkoje pasirodė 1994 m. ir nuo pat debiuto yra kavos rinkos lyderė.
Istorija
Kava „Jacobs“ savo istoriją skaičiuoja nuo 1895 m., kai vokiečių verslininkas Johanas Jakobsas Bremene atidarė parduotuvę, prekiavusią arbata, kava, kakava, šokoladu, biskvitais. 1906 m. pradėjo veikti jo nedidelis kavos pupelių skrudinimo fabrikas, dar po 7 metų buvo įregistruotas prekinis „Jacobs“ ženklas.
190 m. pr. m. e.
'''190 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Praga
Istorija
Praga buvo įkurta 1907 m. kaip automobilių gamybos kompanija „Prahos automobilių gamykla“ (Prazska tovarna na automobily). Ji buvo bendra Františeko Ringhoferio ( Frantisek Ringhoffer) ir Pirmosios Čekijos-Moravijos mašinų gamybos gamyklos įmonė. Po metų Ringhoferis pasitraukė, ir 1909 m. kompanija buvo pavadinta Praga. Pirmoji Čekijos-Moravijos mašinų gamybos gamykla vėliau tapo mašinų gamybos koncernu Českomoravská Kolben-Daněk, kuris nuo 1927 m. žinomas kaip ČKD.
Kompanijos gamybos cechai buvo Prahos kvartale ''Libeň'.
Pirmieji Prahoje gaminti lengvieji automobiliai buvo Isotta Fraschini, Charon, Renault markių, o sunkvežimiai – Dikomen markės, visi gaminti pagal iš žinomų kompanijų įsigytas licencijas. 1908 m. Praga markės automobilius ėmė tiekti Austrijos-Vengrijos armijai. 1911 m. kompanijos konstruktorių biuro viršininku buvo paskirtas Františekas Kecas (Frantisek Kec), kuris sukonstravo pirmąjį klasikinės komponuotės armijos sunkvežimį 5 tonų „Praga V“ (čia V reiškia Vojensky), gamintą iki 1920 m.
Praga taip pat gamino ir variklius bei pavarų dėžes kitokioms transporto priemonėms – lėktuvams bei tankams.
1929 m. Praga susiliejo su ČKD, viena didžiausių Čekijos inžinerijos kompanijų.
1929 m. ČKD kompanijos BD motociklai buvo pervadinti ir priskirti Praga markei. Tai buvo tuo metu pažangus 1927 m. sukonstruotas modelis su keturtakčiu vieno 500 cm³ cilindro varikliu. Raidės BD liko kaip modelio pavadinimas.
Latvijos futbolo varžybos 1994 m.
Latvijos futbolo varžybos 1994 m.
Praga
Istorija
1932 m. Praga pradėjo gaminti antrą motociklo modelį BC. Jis turėjo 350 cm³ variklį ir štampuotą plieninį rėmą. Abiejų modelių gamybą Praga baigė 1933 m.
Pragos gamykla buvo beveik sunaikinta 1945 m., Antrojo pasaulinio karo metu, vykusius oro antskrydžius. Pasibaigus karui gamykla buvo atstatyta ir užsiėmė sunkvežimių ir autobusų gamyba.
2007 m. kompanija gamino pavarų dėžes ir hidraulinę įrangą.
6-ojo dešimtmečio pabaigoje Praga gamino 6 ratų priešlėktuvines patrankines savaeiges M53/59 Praga. Šarvuočius gamino perdaryto sunkvežimio Praga V3S bazėje, jie buvo ginkluoti sudvejinta 30 mm priešlėktuvine automatine patranka. thumb|Priešlėktuvinė patrankinė [[savaeigė PV3S PLDVK vz. 53/59 Ještěrka ('Driežas'). Važiuoklė ir variklis gaminti Pragos. ]]
Lengvieji automobiliai
Automobilių gamyba Pragos kompanijoje nutraukta 1947 m. 2011 m. atnaujinta, kai Praga sukonstravo modelį R4S. Jis naudoja 3,2 litrų variklį, pagrįsta Suzuki Hayabusa varikliu, išvystantį 530 AG galią ir sveriantį tik 88 kg.
Sunkvežimiai Praga
thumb|Sunkvežimis Praga V3S
Lengvieji tankai
thumb|Tankas Panzer 38(t)Ausführung S Vokietijos tankų muziejuje [[Miunsteris|Miunsteryje.]]
Stadio delle Alpi
Stadio delle Alpi – buvęs stadionas Turino mieste. Nuo 1990 iki 2006 m. savo namų rungtynes žaidė abu Turino miesto futbolo klubai: Juventus ir Torino. Išvertus iš italų kalbos reiškia Alpių stadionas – pavadinimas duotas nuo šalia miesto esančių Alpių kalnų. 2009 m. stadionas nugriautas (abu klubai žaidžia renovuotame Olimpiniame Turino stadione). 2011 m. vietoje seno stadiono buvo pastatytas Juventus Stadium, naujasis miesto stadionas.
Lietuvos teismo psichiatrijos asociacija
Lietuvos teismo psichiatrijos asociacija (LTPA) - savanoriška visuomeninė teismo psichiatrijos organizacija, vienijanti teismo psichiatrus, psichologus ir įvairių profesijų specialistus. LTPA veikla apima visą Lietuvos Respublikos teritoriją.
LTPA simbolika: graikų šviesos ir tamsos dievas Janus, pavaizduotas dviem veidais. Aplink jį įrašas „LIETUVOS TEISMO PSICHIATRIJOS ASOCIACIJA".
LTPA būstinė yra Vilniuje.
Narystė
Tikraisiais nariais gali būti teismo psichiatrai, psichologai, psichiatrai, kitų profesijų specialistai, studentai, rezidentai.
Rėmėjais gali būti asmenys ir visuomeninės organizacijos, privačios įmonės, materialiai ar kitaip remiančios šios organizacijos veiklą.
Garbės nariais gali būti asmenys, kurių veikla pasižymėjo nuopelnais teismo psichiatrijai, psichologijai.
Portsmuto universitetas
Universiteto struktūra
Universitetas susideda iš 5 fakultetų, kurie suskirstyti į 29 departamentus:
Studentų veikla
Universitete veikia studentų sąjunga, studentai turi įsteigę savo radiją: PURE:FM.
Miendzižečė
Miendzižečė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Supraslio ir apie 26 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Sokoldos upė. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vinita
thumb|Logotipas
„Vinita“ – kabelinės televizijos operatorė, veikusi 1993–2012 m.
Istorija
UAB „VinitA“ buvo įkurta 1993 m. rugpjūčio 18 d. Tai pirmoji kabelinė televizija Vilniuje. 2001 m. bendrovė persivadino į UAB „Vinita“.
XXI a. pr. bendrovė tiekė kabelinės televizijos paslaugas Fabijoniškių, Šeškinės, Žirmūnų, Šnipiškių, Žvėryno, Viršuliškių, Karoliniškių, Lazdynų, Baltupių, Jeruzalės ir Pašilaičių mikrorajonuose. 2002 m. bendrovė ėmė tiekti interneto paslaugą.
2011 m. bendrovę „Vinita“ įsigijo UAB Init. Po 2012 m. birželio 29 d. įvykusios įmonių reorganizacijos prie UAB „Init“ buvo prijungtos UAB „Vinita“, „Palsatas“ ir „Teletronika“.
Begalinė istorija
Begalinė istorija – vokiečių rašytojo Michael Ende (1929–1995) parašyta istorija, turinti pasakos, fantastikos ir romano motyvų. Pirmą kartą išleista 1979 m.
Esminė istorijos idėja – per sapnus, svajones ir pasinėrus į fantazijos pasaulį galima išmokti matyti stebuklus ir paslaptis įprastoje kasdienybėje.
Pagal istoriją yra pastatyta keletas kino filmų.
Gabono geografija
Gabonas – šalis Vakarų Afrikoje, besidriekianti palei Atlanto vandenyną, į pietus nuo Biafros įlankos.
Sienos
Gabonas iš viso turi 2551 km tarptautinių sienų. Ribojasi su Pusiaujo Gvinėja šiaurės vakaruose (350 km), Kamerūnu (298 km) šiaurėje, Kongo Respublika (1,903 km) rytuose ir pietuose. Gabonas kerta pusiaujo liniją.
Jūrinė teritorija
Klimatas
Klimatas tropinis: karštas ir drėgnas, gruodžio ir sausio mėnesiais sausa. Nuo sausio iki birželio krenta lengvas lietus, po kurio prasideda liūtys.
Rėzeknė
Rėzeknė (seniau – Rėzytė;, ) – miestas Latvijos rytuose, Latgaloje. 35 782 gyventojai (2008 m.). Nutolęs 242 km nuo Rygos. Jame susikerta Ryga-Maskva ir Sankt Peterburgas–Varšuva geležinkelių linijos. Keliai į Rygą, Daugpilį, Pskovą.
Rėzeknė įkurta latgalių genties teritorijoje. Vėliau priklausė Livonijos ordinui, Lietuvos ir Lenkijos valstybei – Abiejų Tautų Respublikai, Rusijos imperijai. 1918 metais, susikūrus Latvijos nepriklausomai respublikai, tapo jos dalimi. Ji pirmą kartą paminėta 1285 metais. Miesto teises gavo 1773 metais. Rėzeknės dešiniajame krante yra išlikę vokiečių riterių XIII amžiaus pilies griuvėsiai. Yra bažnyčių ir cerkvių.
Tetervinų piliakalnis
Tetervinų piliakalnis, vadinamas Zamkova Gura, Plikuoju kalnu, Utos bei Papiškių vardais – piliakalnis ir gyvenvietė Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Tetervinų kaime, Pabarės seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Pabarė – Butrimonys, iškart už Pabarės, pirmu miško keliu pasukus į kairę šiaurėn, pavažiavus 3,5 km ir už kelio posūkio į dešinę rytų kryptimi pirmoje miško keliukų sankryžoje pavažiavus į kairę šiaurėn iki prie Šalčios esančių dviejų sodybų, nuo jų per drėgnas pievas paėjus 200 m į rytus, yra už senvagės, per kurią yra lieptas.
Gabono geografija
Vietovės paviršius
Siaura krantinė lyguma; centrinės sritys kalvotos; savana driekiasi į rytus ir pietus.
left|thumb|Gabono topografinis žemėlapis
Tetervinų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvelėje Šalčios kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 22x10 m dydžio. Joje rasta molio tinko, angliukų. Aikštelės vakariniame ir pietiniame kraštuose supiltas 0,4 m aukščio, 6 m pločio puslankio formos pylimas. Pietvakarių papėdėse yra 3-4 m pločio, iki 0,3 m gylio griovys, už kurio pietvakaerių papėdėje yra tarsi nuskleisto pylimo liekanos. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.
Piliakalnio šiaurinis kraštas nuplautas Šalčios, kiti paveikti paviršinės erozijos. Piliakalnis apaugęs retais lapuočiais.
Rėzeknė
Geografija
Miesto plotas – 1748 ha. Iš jų 70% yra gyvenamieji rajonai, 13% - žaliosios erdvės, 15% - pramoninės zonos.
Tetervinų piliakalnis
Tyrimai
1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1968 m. – Mokslinė metodinė taryba. 1996 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.
Rėzeknė
Istorija
Iki XIII amžiaus Pilies kalno vietoje buvo latgalių gyvenvietė. Pirmą kartą paminėta 1285 metais kai Livonijos ordino magistras Vilhelmas fon Šauerburgas iš didelių moreninių riedulių čia pastatė gerai įtvirtintą pilį, vadindamas ją Rositten.
Tetervinų piliakalnis
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Rėzeknė
Istorija
Tvirtovę ne kartą puolė lietuviai. Iki XVII a. pilis buvo smarkiai apgriauta, todėl vėliau nebeatstatyta. XX a. šalia pilies griuvėsių buvo įrengtas parkas, pastatytas vasaros teatras ir restoranas.
1577–79 (per Livonijos karą) užimta Ivano IV Rūsčiojo, 1654–56 (per 1654–67 ATR ir Maskvos karą) – Aleksejaus Michailovičiaus kariuomenės. Po po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. atiteko Rusijai. 1773 m. gavo miesto teises. Iš pradžių miestas buvo priskirtas Pskovo gubernijos, 1777 m. - Polocko gubernijai, 1796 m. buvo Vitebsko gubernios provincijos miestu. Nuo 1802 m. miestas tapo vienu iš gubernijos centrų. XIX a. pabaigoje net pradėtas vartoti terminas Vitebsko latviai.
Pirmąjį miesto planą 1778 m. patvirtino Rusijos imperatorienė Jekaterina II.
1802 m. tapo apskrities centru. Miestas pradėjo intensyviai vystytis tik nutiesus kelią Sankt Peterburgas-Varšuva (1836 m.), vėliau – Sankt Peterburgo-Varšuvos (1860 m.) ir Vindavos-Rybinsko (1904 m.) geležinkelio linijas.
1897 m. mieste gyveno 10 795 gyventojų, iš jų 6442 buvo žydai, 2444 – rusai, 895 – lenkai ir 828 – latviai.
Pirmame Rėzeknę pristačiusiame leidinyje, išleistame 1911 m., rašoma, kad mieste buvo daug sodų. Pagrindinės miesto gatvės buvo Bolšaja Lyutsinskaya, kurioje buvo sukoncentruota prekyba, ir Bolšaja Nikolajevskaja, kurioje buvo įsikūrusios vyriausybės įstaigos. Bendra miesto žemė buvo 438 dešimtinių.
Gyvenamųjų pastatų skaičius buvo 2500, iš kurių 180 – akmeniniai, o mediniai – 2320. 58-nias gatves apšvietė 120 paprastų ir 16 žibalinių žibintų. Mieste buvo ligoninė ir privačios vaistinės.
Tais laikais Rėzeknė garsėjo H. M. Manteuffel alaus darykla, I. M. Levino odų fabriku, audimo dirbtuvėmis, muilo gamykla, ratų tepalų gamykla, G. A. Leshchinskio malūnu. Buvo organizuota gazuoto vandens, plytų ir plytelių gaminių gamyba. Veikė dvi viešosios pirtys, bankai, biurai, spaustuvės.
Nuo XVIII a. pabaigos iki 1941 m. Rėzeknės žydų bendruomenės gyventojai vaidino svarbų vaidmenį formuojant miestą, kuri į Vitebsko guberniją persikėlė Rusijos imperijos laikais. 1913 m. Žydams priklausė vaistinė, visi 6 farmacijos prekių sandėliai, visos 5 kepyklos, 4 viešbučiai, abi foto dirbtuvės, visos 3 kirpyklos, vienintelė kavinė, visos 5 laikrodžių dirbtuvės, smuklė. 200 parduotuvių ir parduotuvių Rezeknėje (įskaitant 55 bakalėjos, visos 15 galanterijos, visos 12 tabako, visos 23 manufaktūros). Visi 6 medienos pirkliai ir vienintelis prekiautojas galvijais Rėzeknėje buvo žydai. 1920–1930 metais mieste veikė įvairių žydų partijų ir organizacijų skyriai. Buvo 11 sinagogų, įskaitant hasidines.
1917 m. Rėzeknėje vyko suvažiavimas, kuriame Latgalija nusprendė susijungti su Latvija. 1918 metais Latvija pareiškė nepriklausomybę ir Rėzeknė tapo Latgalijos kultūros centru.
1920 m. po Rygos taikos sutarties Latgalos žemės kartu su miestu tapo Latvijos Respublikos dalimi. thumb|Švč. Jėzaus Širdies katedra, Rėzeknė Antrasis pasaulinis karas sunaikino beveik visus to meto Rezeknės Bolšajos Lutsinskajos gatvės pastatus, taip pat daugumą šventyklų ir administracinių pastatų. Miestas buvo beveik visiškai sunaikintas, sugriauta daugiau kaip 65 % miesto pastatų. Netoli miesto ribos - Ančupanų miške - buvo sušaudyta daugiau nei 15 tūkstančių Latvijos žydų (įskaitant Rezeknės gyventojus). 1944 m. liepos 27 d. Rėzeknę užėmė 2-ojo Pabaltijo fronto 10-osios armijos 7-oji ir 8-oji šaulių divizijos.
Pokario metais Rezeknė pradėjo sparčiai vystytis, nes buvo atidarytos kelios sąjunginės reikšmės pramonės įmonės ir padidėjo tranzito eismas geležinkelio linijų sankirtoje. 1991 m. mieste gyveno 43 032 žmonės.
Rėzeknėje išlikę kai kurie pastatai iš senojo žydų kvartalo, kurio pagrindinis pastatas buvo kukli sinagoga, pastatyta 1845 m. 2016 m. sausio mėn. remiant Norvegijos ambasadai Latvijoje, buvo visiškai atkurta vienintelė Baltijos šalyse medinė sinagoga, išgyvenusi Antrąjį pasaulinį karą, įskaitant vidaus interjero rekonstrukciją.
1872 m.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
ŠK Slovan Bratislava
Bratislavos „Slovan“ – Slovakijos futbolo klubas iš Bratislavos.
Istorija
Klubas įkurtas 1919 m. Daugkartinis šalies čempionas ir taurės laimėtojas. Vienas iš sėkmingiausių klubų šalyje. UEFA čempionų lygos dalyvis.
Įkūrimas ir pirmieji metai
Įkurtas 1919 m. balandžio 1 d. Bratislavos kavinėje „Panonia“ kaip I.ČsŠK Bratislava (Pirmasis Čekoslovakijos sporto klubas Bratislava). Pirmasis prezidentas buvo policijos kapitonas Ričardas Bruneris. Pirmoji klubo treniruočių aikštelė buvo Kučajda (Pasienky). Netrukus klubas persikėlė į Petržalką.
1922 m. I.ČsŠK tapo Slovakijos čempionais. Žymiausi to meto žaidėjai buvo Pavolas Šoralas, Štefanas Čambalas ir Štefanas Pribojus.
1938 m. pavasarį į klubą įsiskverbė antižydiškos nuotaikos, o auka tapo treneris József Braunas, vienas iš daugelio Bratislavos gyventojų, turėjusių palikti miestą. Pagal 1938 m. Miuncheno susitarimo sąlygas Čekoslovakija buvo išformuota, o atsirado Slovakijos Respublika. Klubo pavadinimas buvo pakeistas į ŠK Bratislava.
1940 m. rugsėjo 26 d. ŠK Bratislava žaidė pirmąsias rungtynes ​​naujajame „Tehelné pole“ stadione.
1939–1945 m. laikotarpiu Slovakijos lygoje ŠK Bratislava keturis kartus laimėjo čempionų titulą.
Čekoslovakijos laikotarpis
1948 m. pakito klubo pavadinimas. Žinomas Sokol NV Bratislava pavadinimu. 1949 m. tapo Čekoslovakijos čempionais. Garsiausi to meto žaidėjai buvo Emil Pažický, Gejza Šimanský, Bozhin Laskov, Viktor Tegelhoff ir Teodor Reimann.
Veikiant politiniam ir ekonominiam spaudimui bei interesams, TJ ÚNV Slovan ir TJ Dimitrov susijungė ir 1961 m. rugpjūčio 5 d. sukūrė CHZJD Slovan Bratislava (CHZJD reiškė Juraj Dimitrov chemijos gamyklą).
1967–1968 m. sezoną „Slovan“ baigė antroje vietoje, iškovojo taurę Čekoslovakijoje ir dalyvavo UEFA taurės laimėtojų taurėje. Komandai vadovavo buvęs „Slovan“ žaidėjas Michalas Vičanas, kuris daugiausia dėmesio skyrė greitiems ir paprastiems žaidimams. 1969 metais Vičanas komandą nuvežė į žiemos turą po Argentiną.
1969 m. gegužės 21 d. komanda 1969 m. Europos taurių laimėtojų taurės finale 3:2 nugalėjo FC Barcelona. To meto žaidėjai buvo Ľudovít Cvetler, Vladimír Hrivnák, Ján Čapkovič, Karol Jokl, Alexander Horváth, Jozef Čapkovič ir Alexander Vencel.
Slovakijos laikotarpis
1993 m. atkurta nepriklausoma Slovakija. „Slovan“ aukščiausioje šalies lygoje iškovojo titulus 1993–1994, 1994–1995 ir 1995–1996 sezonais. Kitus dvejus metus MFK Košice iškovojo titulą. „Slovan“ į Slovakijos 1998–1999 m. sezone tapo čempionais. Komandos žvaigždės tuo metu buvo treneris Stanislavas Griga ir žaidėjai Róbert Tomaschek, Miroslav König, Stanislav Varga, Tibor Jančula ir Ladislav Pecko. Vėliau klubo rezultatai buvo prastesni ir jie patyrė finansinių problemų. Jie buvo priversti parduoti geriausius savo žaidėjus. 2003–2004 m. sezono pabaigoje komanda iškrito į Slovakijos II lygą, kurioje praleido du sezonus.
2008–2009 m. iškovotas šalies čempionų titulas. 2009–2010 m. apginti titulo nepavyko, liko antroje vietoje.
O 2010–2011 m. sezone „Slovan“ su treneriu Karel Jarolím iškovojo ir čempionų titulą, ir Slovakijos futbolo taurę.
2020 m. „Slovan“ džiaugėsi pirmąja pergale UEFA Europos lygos grupių varžybose – kur žaidė trečią kartą.
2021–2022 m. sezone Europos Konferencijų lygos grupių etape pavyko pasirodyti dar geriau: surinko 8 taškus per 6 rungtynes. Pralaimėjo tik PAOK FC (Graikija) ir „Kobenhavn“ (danija) klubams.
2022 m. rugsėjo 8 d. 2022–2023 m. UEFA Europos konferencijų lygos grupių turnyro rungtynėse kovojo prieš Vilniaus „Žalgirį“. Šios rungtynės baigėsi be įvarčių 0-0. 2022 m. lapkričio 3 d. įvyko lemiamos rungtynės, kuriose slovakai nugalėjo „Žalgirio klubą“ ir pateko į tolimesnį etapą. Aleksandaras Čavričius pasižymėjo dviem įvarčiais, o žalgireičių gretose Francis Kyeremeh. Slovakijos atstovai šventė pergalę rezultatu 2:1.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. rugsėjo 8 d.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Rugsėjo 3
Rugsėjo 3 yra 246-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 247-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 119 dienų.
Vardadieniai
Berta – Bronislava – Bronislovas – Grigalius – Sirtautas – Mirga – Pijus
Tekla Dalevskytė-Jenikienė
Dalevskių šeima
thumb|50 px|left|
Dominykas Dalevskis ir Dominyka Narkevičiūtė Dalevskienė viso susilaukė 10 vaikų.
Pranciškus Dalevskis, gim. 1825 m., ir Aleksandras Dalevskis, gim. 1827 m., įkūrė Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą, rezistentai, Pranciškus taip pat 1863 m. sukilimo dalyvis, Tekla Dalevskytė-Jenikienė, gim. 1829 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Julija Dalevskytė-Berkmanienė, gim. 1830 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Juzefa Dalevskytė, gim. 1832 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Konstantinas Dalevskis, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvis, 1871 m. Paryžiaus komunos dalyvis; jo dvynė sesuo Zuzana Dalevskytė-Turskienė, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė, gim. 1838 m., 1863 m. sukilimo dalyvė; Titas Dalevskis, gim. 1840 m., 1863 m. sukilimo dalyvis; Ksavera Dalevskytė, gim. 1842 m., 1863 m. sukilimo dalyvė.
Biografija
Tekla Dalevskytė gimė 1829 m. sausio 6 d. Rūdninkuose smulkiųjų bajorų šeimoje. Lenkų herbynuose rašoma, jog Dalevskių protėviai atvyko iš Liublino vaivadijos
Nadaras
thumb Nadaras (, tikroji pavardė Gaspard-Félix Tournachon, 1820 m. balandžio 6 d. Paryžius – 1910 m. kovo 21 d. ten pat, palaidotas Per Lašezo kapinėse) – prancūzų fotografas, karikatūristas, rašytojas, oreivis. Modernaus portreto žanro fotografijoje vienas pradininkų.
Tekla Dalevskytė-Jenikienė
Biografija
Tekla Dalevskytė dalyvavo 1863 m. sukilime. Suėmus brolį Pranciškų, buvo suimta ir Tekla. Kalėjime bylos tyrimo metu Dalevskytė išbuvo ilgiau kaip dvejus metus. Kalėjime išgirdo ir žinią apie sušaudytą brolį Titą Dalevskį. Po šios žinios Dalevskytė buvo susirgusi. Į Sibirą ji ištremta prieš 1865 m. šv. Velykas po sunkios ligos. Jai teko keliauti su nemažu kalinių konvojumi. Kalinių etapas ėjo per Maskvą. Teklos sesuo Apolonija Dalevskytė – Sierakauskienė aprašė savo sesers kelionę į tremties vietą nupasakodama ir kalinių sutikimą Maskvoje:
Nadaras
Biografija
thumb|left|Nadaras oro balione 1837–1838 m. studijavo mediciną Lione. Nuo 1842 m. Paryžiuje piešė karikatūras humoristiniams žurnalams. 1853 m. pradėjo fotografuoti. 1854 m. sukūrė litografijų rinkinį „Nadaro panteonas“ – žymių paryžiečių karikatūras, kurioms naudojo savo fotografuotus portretus. 1854 m. Paryžiuje su broliu A. Turnašonu atidarė fotostudiją, (joje 1874 m. buvo surengta pirmoji impresionistų paroda. 1858 m. vienas pirmųjų fotografijos istorijoje fotografavo iš oro baliono, pirmasis fotografijoje panaudojo dirbtinį apšvietimą (ciklas „Paryžiaus katakombos“ 1862 m.), eksperimentavo su mikrofotografija. 1886 m. išspausdino pirmąjį fotografinį interviu. 1900 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje surengė savo fotografijų retrospektyvą.
Tekla Dalevskytė-Jenikienė
Biografija
Tekla Dalevskytė buvo apgyvendinta Insare, Penzos gubernijoje. Čia sutiko pažįstamus tremtinius Napoleoną Jelenskį bei Joną Višnevskį su šeima. Po metų laiko, 1866 m. Teklai Dalevskytei buvo leista persikelti į Samarą pas seserį Apoloniją Dalevskytę-Sierakauskienę. Samaroje likusius tremties metus praleido ir Dalevskyčių motina bei kitos seserys.
191 m. pr. m. e.
'''191 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nadaras
Biografija
Skraidė oro balionais, juos konstravo; apie 1863 m. sukonstravo vieną didžiausių oro balionų Le Géant.
Tekla Dalevskytė-Jenikienė
Biografija
Tekla Dalevskytė-Jenikienė mirė Varšuvoje, palaidota Varšuvos Augsburgo evangelikų kapinėse šalia vyro.
Nadaras
Kūryba
Parašė romanų, esė, satyrų, autobiografinių veikalų.
Rokeliai (Kaunas)
Rokeliai – Kauno miesto teritorija, esanti miesto pietiniame pakraštyje, Rokų rytinėje dalyje. Pietinė kaimo dalis išlikusi Kauno rajone. Yra Rokų geležinkelio stotis.
Istorija
Prie Kauno prijungti 1996 m., miestui priskiriant šiaurinę Rokelių kaimo dalį.
Kurkliai (vabzdžiai)
Kurkliai (Gryllotalpa) – kurklinių (Gryllotalpidae) šeimos vabzdžių gentis.
Šiaurės Amerikos katžuvinės
thumb|right|260px|[[Didžiagalvė katžuvė (Noturus gyrinus)]] Šiaurės Amerikos katžuvinės (Ictaluridae) šeima. Kūnas plikas. Nugariniame ir krūtininiame pelekuose yra kietų spindulių. Ant gomurio dantų nebūna.
Paplitusios Amerikoje, nuo Kanados pietinės dalies iki Gvatemalos.
Šeimoje 7 gentys, 48 rūšys.
1588 m.
1588 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Ogrodničkai (Supraslio valsčius)
Ogrodničkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Supraslio ir apie 11 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas XVII a. amžiuje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Paraštės (renginys)
Istorija
„PaRaštės“ – tai jau tradiciniais tapę literatūriniai skaitymai. Nuo kitų panašių renginių „PaRaštės” skiriasi originalia koncepcija: skaitoma ne literatūros klasika, o originali autorių kūryba. Šie renginiai sutraukia daug kuriančių bei literatūra besidominčių žmonių.
Laikui bėgant, pasikeitė ir „PaRaštės“. Jos skilo į keletą, tradiciniais tapusių renginių – „Paraštės‘GARSIAI“ – autorinės poezijos turnyras, rasyk.lt gimtadienis – pavasario PaRaštės, kurios nuo 2006 metų vaidinasi „PaRaštės‘METAI“.
Glorious Collision
Glorious Collision – aštuntasis Švedijos progresyviojo power metalo muzikos grupės Evergrey studijinis albumas, kuris bus išleistas 2011 metų vasario 25 dieną.
Daugėliškė
Daugėliškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vaiguvos.
Garsas Amerikos lietuvių
Garsas Amerikos lietuvių – JAV lietuvių katalikiškas savaitraštis, ėjęs 1894 m. spalio 2 d. – 1899 m. rugpjūčio 3 d. thumb|350px|Savaitraščio Garsas Amerikos lietuvių spaustuvėje.
Istorija
Įsteigtas Šenandoa, perpirkus T. Astramsko redaguotą Garsą. 1898 m. leistas Mainersvilyje, 1898 m. pab. – 1899 m. – Elizabete. Pasirodė apie 190 numerių. Leido JAV lietuvių kunigų grupė. Leido priedus: 1897 m. – „Lietuviškas kningynas“ ir 1897–1998 m. – „Pasaulė“.
1896 m. paskelbė žinių apie pirmuosius JAV lietuvių spaudinius (giesmę „Viešpaties savo šaukiuosi“, 1874 m.). Laikraštyje buvo perspausdinti K. Donelaičio „Metai“, M. Valančiaus „Žemaičių vyskupystė“, publikuoti M. Bernatovičiaus, A. Mickevičiaus, M. Rodzevičiūtės, kitų autorių vertimai.
Moe Berg
Moe Berg (g. 1959 m. Edmontone, Albertos provincijoje) – kanadietis muzikos prodiuseris.
Geriausiai žinomas, kaip roko grupės The Pursuit of Happiness pagrindinis atlikėjas. Šu šia grupe jis dirbo net 10 metų. Po to, 1997 m., išleido solinį albumą Summer's Over.
2000 m. jis išleido knygą The Green Room. Tai trumpų istorijų rinkinys.
192 m. pr. m. e.
'''192 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bokštas (Vija)
Bókštas (arba Bokštai;, ) – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje, 30 km į rytus nuo Vijos, Beržuonos upės dešiniajame krante, Nalibokų girios vakariniame pakraštyje. Apylinkės centras.
Istorija
Nuo 1387 m. Bokšto dvaras ir gretimos žemės priklausė Vilniaus vyskupijos kapitulai. XIX a. iki 1843 m. ji dvarą nuomojo Chreptavičiams. XIX a. buvo kaimas, Ašmenos apskrities Bokšto valsčiaus centras. 1934 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. Per Antrąjį pasaulinį karą ją sudegino tarybiniai partizanai.
LDK laikais Bokštas priklausė Vilniaus vaivadijai, valdant Rusijos imperijai – Vilniaus gubernijai, 1920–1939 m. – Naugarduko vaivadijai.
Lietuviai
Per Bokšto apylinkes nuo seno ėjo lietuvių ir baltarusių etnolingvistinė riba. Apie Beržuoną ir į rytus nuo jos vyrauja slaviški vietovardžiai ir stačiatikybė, Bokšto valsčiaus vakarinėje dalyje – lietuviški vietovardžiai ir katalikybė. 1890 m. lietuviškai kalbėjo 17,5 proc. Bokšto valsčius gyventojų. 1921 m. lenkų surašymo duomenimis, Bokšte buvo 496 stačiatikiai ir 1 katalikas.
Init TV
thumb|Logotipas
„INIT TV“ – kabelinė televizija, nuo 1993 m. teikianti kabelinės televizijos paslaugas Kauno mieste, taip pat Garliavoje ir Akademijoje.
„INIT TV“ rengia publicistines ir informacines laidas iš Kauno regiono, transliuoja įvairaus žanro filmus ir kitas laidas.
Transliuotojas – UAB „Init“.
Istorija
Po 2012 m. birželio 29 d. įvykusios įmonių reorganizacijos prie UAB „Init“ buvo prijungtos UAB „Vinita“, „Palsatas“ ir „Teletronika“. Susikūrė „Init“ įmonių grupė. Šiai grupei priklauso telekomunikacijų paslaugas teikiančios bendrovės „Init“ (Vilniuje, Kaune, Druskininkuose, Birštone, Lentvaryje, Pagiriuose ir Trakuose).
Tais pačiais metais UAB „Init“ įsigijo UAB „Sugardas“ Visagine.
Nuo 2018 m. balandžio mėn. tarp 10:30 val. ir 14:50 val. „INIT TV“ ėmė retransliuoti Ukrainos televizijos „1+1 International“ programą. Vis dėl to minėto kanalo retransliacijos vėliau nutrūko.
Nuo 2018 m. gruodžio Init TV rodoma HD raiška, kaip ir kiti Init kuriami TV kanalai – Init Ekstra TV bei Play TV.
Liepojos lėlių teatras
Liepojos lėlių teatras  – lėlių teatras, esantis Latvijoje, įkurtas 1989 metų pradžioje, kuomet lėlių teatras buvo tarsi studija, nuo 1992 metų tapusi Liepojos miesto lėlių teatru, tačiau nuo 1999 metų. Apie tai vietos valdžios Ltd Liepojos lėlių teatras. Spektakliai režisuojami daugiausiai vaikams. Repertuare – klasika kaip „Trys paršiukai“,  „Snieguolė“, taip pat nominuoti tarptautiniams festivaliams „Saldus sapnas“ ir „Angelų pasakos“, o suaugusiems – „Televizinis žvaigždių šou“,  „Via vitae“. Vyksta renginiai vaikams miestuose ir bendruomenėse, taip pat įvairiems svečiams. Teatras taip pat yra keleto vietinių ir tarptautinių teatro festivalio organizatorius.
Adresas: Zivju iela 1, Liepāja.
Aukštutinė Salda
Aukštutinė Salda – Rusijos miestas Sverdlovsko srityje, Aukštutinės Saldos miesto apygardos administracinis centras. Miestas įsikūręs prie Saldos upės (Tagilo deš. intakas), 176 km nuo Jekaterinburgo. Miestas turi 47,4 tūkst. gyventojų (2010 m.).
Istorija
Aukštutinė Salda savo amžių skaičiuoja nuo 1778 m., turtuolių Demidovų giminei čia pastačius metalurgijos gamyklą, kuri pagarsėjo kokybiško plieno produkcija.
Miesto teisės gyvenvietei suteiktos 1938 m.
Pramonė
Aukštutinė Salda – išvystytos pramonės miestas. Čia įsikūrusi stambiausia pasaulyje titano ir jo lydinių gamybos įmonė Корпорация ВСМПО-АВИСМА. Kitos stambios įmonės: ketaus liejimo gamykla, namų statybos kombinatas ir kt.
Viešė
Viešė – senovės baltų bendruomeninė gyvenvietė. Iki X a. viešėje gyveno viena giminė, nuo X–XII a. pradėjo vystytis į teritorines gyvenvietes. Dirbamos žemės dalybos viešėje buvo sprendžiamos burtais, nuo XIII a. pr. žemės virto alodais. Viešės grupavosi aplink piliakalnius. XIII a. pirmoje pusėje susidarius klasinei visuomenei, viešieji darbai (pilių, slėptuvių statyba, kelių priežiūra) tapo angarijų (darbo prievolių) pagrindu. Viešė imta vadinti lauku.
Viešei vadovavo viešpats (viešės (t. y. „visų“) pats („vyriausiasis“), plg. sanskrito viš patih), reikalus spręsdavo viešės narių sueiga – kuopa. Nuo žodžio „viešė“ taip pat kilę tokie žodžiai kaip „vieškelis“, „viešnia“, taip pat slaviški žodžiai kaimui įvardinti (wieś, ves).
Smilkimo temperatūra
Smilkimo temperatūra  – temperatūra, kurioje riebalai ima skilti į glicerolį ir riebalų rūgštis ir kurioje ima susidaryti melsvi dūmai. Glicerolis skyla toliau iki akrilaldehido (akroleino), kuris ir yra šių dūmų sudedamoji dalis. Dėl akrilaldehido šie dūmai itin erzina akis ir kvėpavimo takus.
Pasiekta smilkimo temperatūra rodo, kad riebalai degraduoja tiek gardžio, tiek maistingumo požiūriu. Todėl labai svarbu maisto kepimui parinkti tokius riebalus, kad smilkimo temperatūra būtų aukštesnė, nei naudojama ruošiant maistą. Pavyzdžiui, verdant produktus riebaluose naudojama labai aukšta temperatūra, tas svarbu, kad riebalai neimtų smilkti.
Smilkimo temperatūra priklauso nuo riebalų kilmės ir išvalymo lygio. Riebalų smilkimo temperatūra tuo didesnė, kuo riebaluose mažiau laisvų riebalų rūgščių ir kuo labiau riebalai valyti (pvz., aliejus rafinuotas). Kaitinant riebalus susidaro laisvosios riebalų rūgštys, todėl kuo ilgiau riebalai kaitinami, tuo daugiau laisvųjų riebalų rūgščių susidaro, tuo žemesnė smilkimo temperatūra. Dėl šios priežasties nerekomenduojama tame pačiame aliejuje kepti, pvz., traškučius ar spurgas, du kartus. Riebalų degradavimas būna stipresnis, jei jie kaitinami su pertraukomis, o ne nuolatos.
Riebalų pliūpsnio temperatūra (temperatūra, kurioje su oru besiliečiantys riebalai užsiliepsnoja) yra gerokai aukštesnė, nei smilkimo temperatūra.
Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija
Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jurbarke, Vydūno g. 15, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290917890.
Istorija
1918 m. įsteigta Jurbarko progimnazija, 1926 m. ji perorganizuota į Saulės draugijos Jurbarko „Saulės“ gimnaziją. 1927 m. išleista pirmoji 19 abiturientų laida. 1931 m. suteiktas valstybinės „Saulės“ gimnazijos vardas ir teisės. 1949 m. performuota į vidurinę mokyklą. 1960 m. mokykla persikėlė į naują tipinį pastatą, kuriame veikia ir dabar. 1992 m. Jurbarko vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos įkūrėjo Antano Giedraičio-Giedriaus vardas.
1998 m. gegužės 28 d. Antano Giedraičio-Giedriaus vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Direktoriai
thumb|250px|right|Gimnazijos pastatas iš parko pusės. miniatiūra|250px|right|Gimnazijos sporto salė
1589 m.
1589 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Šv. Demetrijaus bazilika
'''Šv. Demetrijaus bazilika'''  – bazilika Graikijoje, Salonikų mieste, savo laiku buvo antra pagal dydį Bizantijos imperijoje.
Pirmoji bažnyčia šioje vietoje pastatyta IV a. pr., vietoje romėnų pirties. Po amžiaus prefektas Leontijus įsakė šią mažą oratoriją pakeisti didele, trinave bazilika. Keliskart nuniokota gaisrų, bazilika atstatyta 629–634 m., sudaryta iš 5 navų. Tokia ji išliko iki šių dienų.
Baziliką turėjo neįprastą altorių, vadinamą kivorijumi – šešiakampį su stogeliu vienoje iš navų. Jis buvo dengtas sidabru, su durimis, viduje buvo sofa. Tačiau jame nebuvo šventųjų relikvijų, kaip tai įprasta kitose bazilikose. Bazilikoje yra VIII a. mozaikos, vaizduojančios Šv. Demetrijų. Čia yra išlikę retų Tamsiųjų amžių meno pavyzdžių. Po vienu iš paveikslų yra įrašas, kuriame dėkojama Dievui už salonikiečių išgelbėjimą nuo 612 m. slavų antpuolio.