cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adatžuvinės
thumb|right|260px|Doryrhamphus japonicus thumb|right|260px|Halicampus boothae Adatžuvinės (Syngnathidae) – adatžuvių (Syngnathiformes) būrio šeima.
Kūnas nuo 2,5 iki 60 cm ilgio, dažnai adatiškos formos, galva kartais palenkta į apačią. Pilvo peleko neturi. Uodega ilga, laibėjanti, jos galu žuvis kabinasi už augalų.
Gyvena šiltose jūrose tarp augalų. Minta zooplanktonu, daugeliui rūšių būdinga mimikrija. Ikrus nešiojasi patinai.
Šeimai priklauso apie 150 rūšių jūrų adatų ir apie 30 rūšių jūrų arkliukų. Ties Lietuva Baltijos jūroje aptinkama jūrų adata (Syngnathus typhe) ir jūrų yla (Nerophis ophidion).
Šeimoje 52 gentys, apie 270 rūšių
Muztag Ata
Muztag Ata (,  – 'ledo kalnų tėvas') – viršukalnė Tibeto kalnyno šiaurės vakaruose, Sindziange (Kinijos teritorija), kartais laikoma Kunluno dalimi, nors fiziškai artimesnė Pamyrui. Aukštis – 7546 m (43-as pagal aukštį kalnas pasaulyje). Iškilęs į pietus nuo Kungūro ir laikomas vienu lengviausiai įkopiamų kalnų, iš viršijančių 7000 m aukštį. Pirmas oficialus įkopimas į Muztag Atą užfiksuotas 1956 m., jį atliko bendra kinų–rusų ekspedicija
Vydmantas Ruzgys
Biografija
Mokėsi Ketūnų aštuonmetėje mokykloje, o 1974 baigė Jonelaičių vakarinę vidurinę mokyklą. 1973–1976 choro dirgavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). Kartu buvo Ginkūnų kultūros namų meno vadovas. 1976–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Bekerio klasė), o 1987–1989 choro dirgavimo žinias gilino Maskvos Gnesinų pedagoginiame institute (prof. V. Semeniuko klasė).
1981–1990 Klaipėdos miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovas ir dirigentas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo uostamiesčio dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse moterys laimėjo pirmąją vietą, o 1987 VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą ir laureato vardą.
Nuo 1990 Klaipėdos miesto Muzikos centro kamerinio mišriojo choro (apie 27 dalyviai) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainuoja muzikos mokyklų mokytojai, Klaipėdos universiteto Menų fakuteto dėstytojai ir studentai. Dirigentas kolektyvą parengia Klaipėdos miesto dainų šventėms ir tradiciniams „Muzikos pavasario“ koncertams, choras dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Lietuvoje, gieda bažnyčiose, koncertavo Latvijoje, Austrijoje, Italijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. Choras yra pirmasis klaipėdiškių kompozitorių A. Remesos, R. Šileikos, Z. Virkšo bei kitų autorių naujų kūrinių atlikėjas. 1995 m. lapkričio 26 d. kolektyvo kūrybinės veiklos 5-mečio proga Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje buvo atliktos J. Haydno „Missa Cellensis“ („Dangiškosios mišios“). 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse choras laimėjo antrąją vietą ir specialų prizą už geriausią S. Šimkaus kūrinio „Nakties tylumoje" interpretavimą.
V. Ruzgys nuo 1983 Klaipėdos miesto ir Klaipėdos zonos dainų švenčių bei 1991 Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Latvijoje dirigentas, nuo 1996 Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" tarybos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Unia
Unia yra penktasis Sonata Arctica studijinis albumas, išleistas 2007 m. gegužės 25.
Kornų kalba
Kornų kalba (Kornvalio keltų kalba, Kernowek) priklauso indoeuropiečių šeimai keltų kalbų grupei, britonų (britų) pogrupiui. Jai artimiausios giminingos kalbos: bretonų ir valų. Kitos keltų kalbos, priklausančios goidelų pogrupiui: airių, škotų gėlų ir menksiečių (Meno salos). Pagal populiarią legendą kornų kalba prarado gyvastį 1777 m., kai neva mirė paskutinė ja šnekėjusi moteris Dolly Pentreath (anot legendos, net mirties patale jos paskutiniai žodžiai buvo „Me ne vidn cewsel Sawznek“ – „Aš niekada nekalbėsiu angliškai“), tačiau dabar jau niekas neabejoja, kad Dolly nebuvo paskutinė kalbėjusi šia kalba. Alavo kalnakasiai bent kažkiek mokėjo korniškai iki pat XX amžiaus pradžios, tas pats pasakytina ir apie žvejus, kurie dar 20-tais XX amžiaus metais turguje žuvį skaičiuodavo korniškai.
Pirmas mokslinis kornų kalbos aprašymas buvo padarytas XVIII amžiuje valų mokslininko Lluydo, taigi gana tiksliai žinome kaip skambėjo kornų kalba paskutiniuoju savo gyvavimo laikotarpiu. Nepaisant to, kai XX a. buvo sugalvota ją gaivinti, atskaitos tašku buvo pasirinktas XVI amžius. Kokia buvo kornų kalbos fonetika tuo metu galima tik spėti, ir tai privedė prie didelių ginčų tarp kalbos entuziastų. Apie 1985 metus kornų kalbos entuziastų judėjimas suskilo į 3-4 skirtingas stovyklas, kurių atstovai niekaip negalėjo sutarti, kaip turi būti rašomi ir skaitomi žodžiai korniškai. Šiuo metu bandoma visas skirtingas ortografijas sujungti į vieną rašybos sistemą. Specialios darbo grupės sprendimas dėl bendros rašytinės formos paskelbtas 2007 m. spalį.
Tiksliai nežinoma, kiek žmonių moka korniškai šiuo metu. Įvairiais vertinimais tokių žmonių gali būti keli tūkstančiai, tačiau laisvai kalbančių skaičius vargiai ar viršija kelis šimtus. Įvairių rašybos sistemų atstovai linkę pervertinti savo pasekėjų skaičių bei menkinti „konkurentų“ skaičių. Šiuo metu Kornvalyje auga keletas vaikų, kuriems atgaivinta kornų kalba yra gimtoji, nes jų tėvai su savo vaikais nuo pat kūdikystės kalbėjo korniškai.
Kornų kalba pelnė Didžiosios Britanijos vyriausybės pripažinimą, todėl yra saugoma, kaip ir kitos mažumų kalbos. Valstybinis finansavimas leidybai ir žiniasklaidai skatina kalbos mylėtojus išspręsti savo nesutarimus dėl rašybos. Jei pavyktų sujungti šiuo metu konfliktuojančių aktyvistų pastangas, kornų kalba būtų fakultatyviai dėstoma Kornvalio mokyklose. Pastaruoju metu atgimsta šios nedidelės britų salyno tautos kultūrinis suvokimas, žmonės ėmė burtis į bendruomenes.
Čyčeliai
Čyčeliai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujo Strūnaičio.
Moravija
Moravija (ček. ir, , , ) – istorinis regionas Čekijos rytuose. Moravijos pavadinimas kilęs nuo Moravos upės, kuri išteka regiono šiaurės vakaruose.
Geografija
Moravija užima didesnę rytų Čekijos dalį. Moravijos sudėtyje yra Pietų Moravijos kraštas, Zlino kraštas, taip pat Moravijos-Silezijos, Olomouco, Pardubicės, Vysočinos ir Pietų Bohemijos kraštų dalys.
Šiaurėje Moravija ribojasi su Lenkija ir Čekų Silezija; rytuose su Slovakija; pietuose su Žemutine Austrija, vakaruose su Bohemija. Moravijos šiaurines ribas formuoja Sudetų kalnai, kurie rytuose pereina į Karpatų kalnus.
Krašto širdyje yra du – Moravos ir Tajos – nuosėdinės kilmės baseinai. Vakaruose Bohemijos-Moravijos aukštumos pakyla iki 800 m, tačiau aukščiausias kalnas, Praděd (vok. Altvater) yra šiaurės vakaruose, Sudetuose; jo aukštis 1490 m.
Moravija nėra vienalytė. Ją sudaro 5 kultūriniai regionai, kurie skiriasi savo tarmėmis ir kraštovaizdžiais. Centrinė dalis su Olomouco miestu yra Hana (Haná). Šiaurės rytuose yra Lachija (Lašsko). Vakarinė, kalnuota Moravijos dalis yra vadinama Horakija (Horácko), ir čia svarbiausias miestas yra Jihlava. Pietinė Moravijos dalis, prie sienos su Austrija yra Moravijos Slovakija (Slovácko), o ryčiausias pakraštys, prie sienos su Slovakija vadinamas Moravijos Valakija (Valašsko).
Edvard Grieg
180px|right|thumb|Edvard Grieg Edvardas Hagerupas Grygas (Edvard Hagerup Grieg, 1843 m. birželio 15 d. – 1907 m. rugsėjo 4 d.) – norvegų kompozitorius romantikas ir pianistas. Žymiausi kūriniai – Koncertas fortepijonui a - moll ir muzika dramai „Peras Giuntas“.
Biografija
Gimė Bergene. Skambinti fortepijonu Grygą mokė motina. 1858 m. jis susipažino su legendiniu Norvegijos smuikininku Ole Bull. Bull’is pastebėjo jaunuolio talentą ir įtikino tėvus išsiųsti jį į Leipcigo konservatoriją. Konservatorijoje Grygas daugiausia dėmesio skyrė fortepijonui. Jam nepatiko konservatorijos disciplina, tačiau sekėsi gerai. 1860 m. išgyveno po sunkios plaučių ligos. Kitamet debiutavo kaip pianistas Švedijoje. 1862 m. baigė studijas Leipcige ir pirmąkart koncertavo Bergene.
1863 m. trejiems metams apsigyveno Kopenhagoje. 1867 m. vedė pusseserę Niną Hagerup. Po metų jiems gimė dukra Aleksandra. 1869 m. ji mirė nuo ligos.
1868 m. Ferencas Listas, dar niekad nematęs Grygo, padėjo jam gauti paramą kelionėms. Jiedu susitiko Romoje 1870-aisiais. Listui paliko įspūdį Grygo pirmoji sonata smuikui, koncertas fortepijonui (kurį Listas čia pat perskaitė iš lapo).
1876 m. Grygas parašo muziką Henriko Ibseno dramos „Peras Giuntas“ pastatymui. Daug pjesių iš šio ciklo išpopuliarėjo kaip orkestrinės siuitos, buvo aranžuotos fortepijonui.
Grygas mirė 1907 m. po ilgos ligos. Su kompozitoriumi atsisveikinti į gatves išėjo tūkstančiai jo gimtojo miesto gyventojų. Jo ir žmonos pelenai palaidoti kalnuose, netoli jo namų.
Moravija
Istorija
right|thumb|250px Apie 60 m. pr. m. e. keltų bojų gentis pasitraukė iš šio regiono, o juos pakeitė čia atsikėlę germanai kvadžiai. VI amžiuje įsikūrė slavai. VIII amžiaus pabaigoje dabartinėje rytinėje regiono dalyje, dabartinės Slovakijos pietvakariuose ir kai kuriose Žemutinės Austrijos dalyse susikūrė Moravijos kunigaikštystė. 833, nukariavusi Nitriano kunigaikštystę (dabartinė Slovakija ir šiaurės Vengrija), ši valstybė tapo Didžiąja Moravija.
Edvard Grieg
Kūrybos bruožai
Grygas įkvėpimo sėmėsi iš norvegų liaudies muzikos. Iš ankstyvųjų darbų paminėtina simfonija ir sonata fortepijonui. Taip pat parašė tris sonatas smuikui su fortepijonu, trumpų pjesių fortepijonui. Kartais vadinamas „šiaurės Šopenu“.
Moravija
Istorija
Vis dėlto apie 907 ši valstybė pralaimėjo įsiveržusiems madjarams. Dar truputį pabuvusi nepriklausoma, Moravija tapo kontroliuojama Bohemijos 955 metais. Tarp 999 ir 1019 šią teritoriją valdė Lenkijos karalius Boleslovas I. 1019 kraštas vėl atiteko Bohemijai. Moravija gavo markgrafystės statusą ir nuo tada su Bohemija turėjo vieną istoriją. Tarp 1349 ir 1411 šių žemių valdovu tapo Liuksemburgai, o vėliau – Habsburgai.
Edvard Grieg
Kūrybos bruožai
Iš muzikos dramai „Peras Giuntas“ ypač žinomos dalys yra „Rytas“, „Kalnų karaliaus oloje“, „Solveigos daina“,“ „Anitros šokis“. Populiarus Grygo koncertas fortepijonui a – moll, „Holbergo siuita“ styginių orkestrui.
Moravija
Istorija
Iki 1641 Moravijos sostinė buvo krašto centre esantis Olomoucas, tačiau tada persikėlė į didesnį miestą – Brno.
Po Austrijos-Vengrijos valstybės žlugimo 1918 Moravija tapo Čekoslovakijos dalimi. Per Antrąjį pasaulinį karą, Čekoslovakiją užėmus Vokietijai, buvo sukurtas Bohemijos ir Moravijos protektoratas, kuriam, žinoma, priklausė ir Moravija. 1945, pasibaigus karui, čia gyvenę vokiečiai buvo ištremti. Po Čekoslovakijos iširimo Moravija 1993 tapo Čekijos dalimi.
Žmonės
Moravai yra slavų etninė grupė, šnekanti įvairiais čekų kalbos dialektais. Kai kurie moravai save laiko atskira etnine grupe, o kiti save laiko čekais. 1991 vykdytame surašyme 1 362 000 (13,2 %) Čekijos gyventojų kaip tautybę nurodę moravų. 2001 šis skaičius sumažėjo iki 380 000 (3,7 %) Čekijos gyventojų.
Zigmundas Froidas gimė Moravijoje, Fraiberge (dabar Priboras, Čekija) 1856 m. gegužės 6 dieną.
Daanas
Daanas (pe̍h-oē-jī: Tāi-an) – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 313 tūkst. (2014 m. duomenys). Svarbus švietimo, kultūros, komercinės ir gyvenamosios paskirties rajonas. Veikia Taivano nacionalinis universitetas, Taivano nacionalinis mokslų ir technologijų universitetas.
Istorija
1990 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, Qū).
I Love Techno
"I Love Techno" vyksta konferencijų ir parodų rūmuose Flander Expo, esančiuose Gente, Belgijoje. Šiuose rūmuose būna įrengiama viena centrinė salė, sujungta su kitomis penkiomis: Raudonąja, Geltonąja, Mėlynąja, Oranžine ir Žaliąja.
I Love Techno 2007
2007 m. "I Love Techno" festivalis vėl vyko Gente, Belgijoje.
35000 žmonių galėjo linksmintis šešiose muzikos salėse: Geltonojoje salėje grojo kviestiniai svečiai Underworld, Oranžinėje - didžėjai pagal 80-ųjų metų punk funk stilių; Raudonojoje - David Clark. Mėlynoji salė buvo skirta Miss Kittin ir The Hacker. Žalioji salė buvo skirta techno muzikos mėgėjams, čia žvaigždė buvo Dj Rush. Centrinėje salėje galėjo pasirodyti gyvai grojančios muzikos grupės.
2007 m. renginyje taip pat dalyvavo Digitalism, Justice, Felix da housecat, Ellen Allien, Erol Alkan, Boys Noize ir daugelis kitų.
Istorinis materializmas
Istorinis materializmas – visuomeninės vystymosi teorija, XIX a. sukurta Karlo Markso ir Frydricho Engelso, marksistinės filosofijos sudėtinė dalis – filosofijos mokslas apie visuomenę, materialistiškai sprendžiantis pagrindinį filosofijos klausimą istorijos srityje ir tuo būdu dialektiškai tiriantis bendruosius istorijos raidos dėsnius bei jų realizacijos formas žmonių veikloje. Tai dialektinio materializmo konkretizavimas žmonijos istorijos procese.
Pagrindinės tezės:
Istorija
Visi ikimarksistiniai filosofai, jų tarpe ir materialistai, visuomenės gyvenimą atskirdavo nuo gamtos, suprato jį idealistiškai, nes tik konstatuodavo tą faktą, kad skirtingai nuo gamtos, kur veikia priežastingi dėsningumai, visuomenėje veikia žmonės, savo veikloje besivadovaujantys tik subjektyviomis paskatomis. Todėl Vladimiras Leninas nurodė, kad pati materializmo sociologijoje idėja buvo geniali idėja.
Istorinio materializmo sukūrimas buvo esminis visuomenės minties raidos perversmas. Viena, jis padėjo nuosekliai materialistiškai pažvelgti į visą pasaulį – ne tik į gamtą, bet ir į visuomenę, kita vertus, atskleisti materialų ir dialektinį visuomenės gyvenimo pagrindą bei dėsnius, lemiančius jo vystymąsi, vadinasi, ir visų kitų visuomenės gyvenimo pusių, sąlygojamų šio materialaus pagrindo, dialektinį vystymąsi.
Pagrindai
Žmogaus ir visuomenės gyvenimo pagrindą sudaro materialinė gamyba, pagal kurios pobūdį išsivysto viena ar kita visuomenės formacija, su atitinkamais socialiniais jos elementų santykiais. Gamybinių jėgų išsivystimas lemia santykį su gamybos priemonėmis, kurios nusako kiekvieno žmogaus galimybes ir padėtį visuomenėje. Pagal tai susidaro tam tikra visuomenės struktūra – formacija, kurioje jos elementai išsidėsto pagal savo santykį su gamybos priemonėmis. Istorinis visuomenės vystimasis yra formacijų kaita, priklausanti nuo jos struktūrinių pasikeitimų. Ankstyviausioji visuomenės forma buvo pirmykštė bendruomeninė santvarka, kurios pagrindą sudarė labai žemas gamybinių jėgų išsivystimas bei visuomeninė gamybos priemonių nuosavybė. Vystantis gamybinėms jėgoms, pakito žmonių santykis su gamybos priemonėmis, atsirado klasės. Pirmoji klasinė formacija buvo vergovinė santvarka, pagrįsta belaisvių ir beteisių žmonių išnaudojimu. Ją sekė feodalizmas, pagristas ekonomiškai nelaisvos klasės išnaudojimu, ir galiausiai – kapitalizmas, pagrįstas privatine gamybos priemonių nuosavybe ir samdomojo darbo išnaudojimu. Klasinės visuomenės pažangos variklis yra klasių kova, kuri vystantis gamybinėms jėgoms, adekvačiai keičia klasių santykį su gamybos priemonėmis. Kapitalizmo sąlygomis klasių kova įgyja revoliucinę kryptį, ko pasėkoje kapitalizmas bus pakeistas nauja visuomenės forma – socializmu.
Socializmas – kokybiškai nauja visuomenės forma, kurios pagrindą sudaro visaliaudinė gamybos priemonių nuosavybė, dėl revoliucinio gamybinių jėgų vystimosi ir jų išlaisvinimo, perorganizuojanti visuomenę pagal objektyvaus pasaulio dinamiką. Tai sudaro sąlygas revoliucinei – kolektyvinei organizacijai, kurioje visapusiškai vystosi žmogus ir visuomenė, nunyksta visos subjektyvios kaitos išraiškos – klasės, išnaudojimas, valstybės, valdžia ir t. t. Vystimasis, nuosekliai, visapusiškai ir sistemingai iš subjektyvaus – kiekybinio pereina į revoliucinį – objektyvų – kokybinį, pasiekiama aukštesnioji socializmo fazė – komunizmas. Šio proceso pagrindą sudaro ir jį kūrybiškai vysto praktinė – revoliucinė liaudies masių veikla. Klasių kovoje revoliucinė jėga yra išnaudojamosios klasės.
Šlapynė
thumb|250px|Didžiulė pelkynių sritis Pietų Amerikoje – [[Pantanalis]] thumb|right|250px|Mangrovių ir šlapynių regionas [[Evergleidsas, Floridoje, JAV]] Šlapynė, šlapžemė – sausumos teritorija, kuri nuolat arba periodiškai būna persunkta drėgme. Šlapynių ekosistemose vyrauja drėgmę mėgstantys augalai, tai yra įvairių gyvūnų rūšių prieglobstis. Šlapynės skirstomos į pelkes, užpelkėjusius miškus, maršas, viržynus, lankas.
Poledynmečiu Šiaurės pusrutulyje susiformavusios pelkės skirstomos į aukštapelkes, tarpines pelkes ir žemapelkes. Be pastarųjų pelkių šaltuose pasaulio regionuose dar išskiriamos pelkės, susidarančios pietvakarių JAV ir tropinės pelkės, susidarančios Malaizijoje, Indonezijoje, tropiniame Pietų Amerikos regione bei Afrikoje. Pastarosios užima mažiau ploto nei mangrovės ar maršos, susidarančios sūraus vandens upių žiotyse, jūrų pakrantėse ar šlapynės, susiformuojančios gėlo vandens upių deltose, estuarijose.
Ramsaro konvencija
Svarbiausias pasaulio šlapynes saugo Ramsaro konvencija. Pastaroji itin plačiai taiko terminą šlapynė, įskaitant ir egzotiškoms ekosistemoms apibūdinti (mangrovėms ir kt.) Joje taip pat išskiriami Lietuvos klimato zonai būdingi kraštovaizdžiai: bemiškiai durpynai, mišku apaugę durpynai, šlapi miškai, periodiškos gėlavandenės nedurpingos šlapynės, gėlavandenės nedurpingos šlapynės ir ežerai, pastovaus nuotėkio upės ir upeliai, sezoniškai ar periodiškai susidarančio nuotėkio upės ir upeliai, žuvininkystės tvenkiniai, kūdros, dirbtiniai vandens telkiniai ir tvenkiniai, užlieti karjerai, kanalai ir sausinamieji grioviai.
Lietuvoje
Iki pat XX a. pabaigos šlapios teritorijos dažniausiai buvo vadinamos tiesiog pelkėmis, arba šlapiomis žemėmis. Pelkėmis buvo vadinamos durpinės šlapynės, o šlapiomis žemėmis – dėl nuolatinio arba sezoninio drėgmės pertekliaus žemės ūkiui netinkamos arba mažai tinkamos žemės. Kartais dar buvo skiriamos supelkėjusios žemės – plotai, kuriuos nenusausinus dengia plonesnė kaip 30 cm, o nusausinus – 20 cm durpių danga.
Lietuvoje šiuo metu yra apie 16350 kv. km šlapynėms priskirtinų teritorijų (tai sudaro apie 25 % bendro Lietuvos ploto). Tarp jų 8750 kv. km plotą užima šlapi miškai, 6450 kv. km – durpynai, 1150 kv. km – atviro vandens telkiniai.
Italijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Italijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Jakudza
Jakudza (Yakuza; ar ヤクザ) – japonų kriminalinių organizacijų, turinčių šimtametes tradicijas ir istoriją, visuma. Atskiros grupuotės vadinamos kumi. Vakaruose jakudza dažnai vadinama „Japonijos mafija“.
Pačioje Japonijoje žodis Jakudza dažniausiai naudojamas apibūdinti šių nusikalstamų organizacijų narį. Pačios organizacijos vadinamos Bōryokudan (暴力団 'smurtinė grupuotė').
Kilmė ir tradicijos
Yra kelios jakudzos kilmės versijos, tačiau nei viena jų nėra labiau pagrįsta už kitas.
Kabuki-mono teorija jakudzą kildina iš XVII a. keisto samurajų klano, išsiskyrusio neįprastomis šukuosenomis, apranga ir labai ilgais kardais. Kabuki-mono dar buvo žinomi kaip hatamoto - yakko (Šoguno tarnai). Tokugavos eroje – ilgos taikos periodas – samurajų paslaugos nebuvo labai reikalingos, todėl tapę roninais jie netrukus perėjo prie kriminalinio gyvenimo būdo. Šiuolaikiniai jakuzos nariai atmeta kabuki - mono teoriją ir kildina save iš machi-yakko (miesto pagalbininkai) – grupuotės, gynusios kaimus nuo plėšikų. Ši versija pristato jakudzą kaip rytietišką Robino Hudo atitikmenį, gynusį skurdžius ir bejėgius.
Jakudzos nariai yra skirstomi į tris grupes: tekiya (narkotikų dileriai), bakuto (lošėjai) ir gurentai (gangsteriai). Narkoprekeivių ir lošėjų šaknys siekia XVIII a., tuo tarpu gurentai atsirado tik po Antro pasaulinio karo, kylant juodosios rinkos prekių paklausai.
Tradiciškai narkoprekeiviai dirbdavo turguose ir mugėse, o lošėjai daugiau telkėsi miestuose. Gurentai buvo didelis kontrastas šioms dviem grupuotėms, kadangi jų organizacijos susikūrė ir veikė pagal Al Kaponės tipo gangsterinių JAV grupuočių principą, tikslų siekdamos atviru smurtu ir grasinimais.
Nestabili Japonijos padėtis pralaimėjus Antrą pasaulinį karą, ypatingai prastas pragyvenimo lygis bei stiprių antikriminalinių struktūrų trūkumas sudarė puikias prielaidas vystytis ir klestėti organizuotam nusikalstamumui.
Pats žodis jakudza (yakusa) pažodžiui vietiniu dialektu reiškia tris skaičius: ya 8, ku 9 ir sa 3, kuriuos susumavę gauname 20. Tai yra pralaiminti ranka japonų hanafuda kortų žaidime ir simbolizuoja jų atstumtumą, „blogosios visuomenės rankos“. Panašiai, kaip Amerikos baikeriai išsitatuiruoja frazę born to lose
Ypatingas jakudzos narių skiriamasis bruožas yra tatuiruotės, daugiau primenančios tapybą. Dažnai jos dengia labai didelę kūno dalį: visą nugarą, rankas, net ir kojas ar krūtinę. Pagal tradiciją, jos daromos senoviniu būdu, kuris yra labai skausmingas ir užima daug laiko. Tatuiruočių darymas laikomas ištvermės išbandymu. Dažniausi piešinių motyvai – mitologija, demonai, budizmas. Paskutiniu metu ši tradicija nyksta. Dažnai jakudza išsiskiria ir senu (maždaug 1950-ųjų mados) aprangos stiliumi ir poilgiais atgal šukuojamais, pomada suteptais plaukais.
Skirtingai nuo daugumos kitų kriminalinių grupuočių, jakudza neslepia savo tapatybės. Neretai jų klubai būna pažymėti aiškiais, visiems suprantamais ženklais.
Naujai priimtas narys tam tikroje ceremonijoje, sėdėdamas priešais savo oyabun, kartu išgeria sūdytos sakės su žuvų žvynais, simbolizuojančios kraują. Oyabun taurė paprastai būna pilnesnė, tai simbolizuoja skirtingus jų statusus.
Kažkuo prasižengęs jakudzos narys paprastai atlieka yubizume ceremoniją. Gavęs iš savo vyresniojo peilį (kaip ženklą, ką turi daryti), jis nusipjauna vieną mažojo piršto sanarį. Kitą kartą jau bus kitas sanarys, vėliau gal ir kitas pirštas… tik paprastai tiek labai nevykę nariai neišgyvena iki kito piršto. Ši ceremonija taip pat turi istorines šaknis – netekus mažojo piršto sąnario, labai suprastėja galimybės gerai valdyti kalaviją. Dabar ritualas jau grynai simbolinis.
Organizacija
Manoma, kad šiuo metu Japonijoje yra apie 110 tūkstančių aktyvių narių, pasidalijusių į 2500 šeimų. Palyginimui, JAV yra daugiau nei dvigubai daugiau gyventojų, tačiau priskaičiuojama tik apie 20 tūkstančių organizuotų kriminalinių grupuočių narių, įskaičiuojant visas organizacijas, ne tik italų mafiją. Be abejo, šio pobūdžio statistika yra tik apytikslė, tačiau kontrastas pakankamai didelis. Jakudzos įtaka Japonijoje yra daug platesnė ir daug labiau prasismelkusi, nei mafijos Amerikoje.
Šeimos struktūra
Kaip ir mafijos, jakudzos šeimos struktūra yra piramidės tipo, tačiau sudėtingesnė. Ji pagrįsta oyabun - kobun (pažodžiui: 'tėvo – sūnaus') santykiais. Naujai priimtas narys turi besąlygiškai klausyti savo oyabun. Aukščiausias bosas šeimoje vadinamas kumicho. Po jo seka vyriausiasis patarėjas saiko komon ir „štabo vadas“ so - honbucho. Wakagashira (antrasis žmogus) vadovauja keliems padaliniams, o jam padeda fuku - honbucho. Dar žemesnio rango padalinio vadas yra shateigashira, dažniausiai turintis savo padėjėją shateigashira - hosa. Tipiška kriminalinė jakudzos šeima dar turi daug shatei – jaunesniųjų brolių, ir wakashu – jaunesniųjų lyderių.
Istorija
Dabartinės jakudzos organizacijos formos pradžia laikomas XIX a. samurajaus sūnaus Tojamos Micuru įkurtas Genyosha (Tamsusis Vandenynas) klanas. Jakudza suklestėjo Antrojo pasaulinio karo metais, kai jų narių skaičius smarkiai išaugo iki maždaug 184000, o grupuočių – iki 5200. Tuo metu jakudza turėjo daugiau žmonių, nei Japonijos kariuomenė. Tai neišvengiamai atvedė prie dažnų ir kruvinų gaujų karų dėl įtakos ir teritorijų.
Jošio Kodama
frame|right|Jošio Kodama Pirmasis XX a. „Krikštatėvis“, nutraukęs žudynes ir suvienijęs daug skirtingų šeimų, buvo Jošio Kodama. Jis naudojo jakudzą, kad galėtų sukontroliuoti dešiniojo sparno ultranacionalistų politines partijas, o šias, atvirkščiai, naudojo jakudzos suvaldymui. 1930–1940 m. Kodama Kinijoje turėjo didelį šnipų (žvalgų) tinklą, iš kurio gautą informaciją pardavinėdavo Japonijos vyriausybei. Taip pat jis sugebėdavo parūpinti didelius kiekius karui būtinų metalų (strateginių žaliavų) – nikelio, kobalto ir kt., kartais šias prekes išsimainydamas net į heroiną. Turėdamas tokią didžiulę įtaką aukščiausiuose valdžios sluoksniuose, Jošio Kodama sėkmingai plėtė savo verslą, ir karo pabaigoje apie 1945 m. jo turtas buvo vertinamas apytiksliai 175 mln. dolerių.
Japonijai pralaimėjus karą, Jošio Kodama buvo paskelbtas A klasės karo nusikaltėliu – taip vertinami buvo tik aukšto rango karininkai ir vyriausybės nariai. Praleidęs dvejus metus kalėjime, jis išėjo paskelbus amnestiją. Būdamas aistringas antikomunistas ir turėdamas savo žinioje gerą žvalgybos tinklą, priėjimą prie informacijos, susijusios su komunistų judėjimais Japonijoje ir Kinijoje, Kodama tapo vertingu žmogumi ir naujajai valdžiai. Jis naudojo savo įtaką ir banditų armiją slopinti bet kokiam komunistų pasireiškimui.
Galiausiai jakudzos lyderis buvo apkaltintas priesaikos laužymu, korupcija ir įvairių kitų įstatymų pažeidinėjimu, tačiau pripažintas per silpnos sveikatos, kad galėtų stoti prieš teismą. Jošio Kodama mirė 1984 metų sausio 17 dieną.
Kadzuo Taoka
Kitas garsus lyderis buvo Kadzuo Taoka, didžiausios Japonijoje jakudzos šeimos Yamaguchi-gumi oyabun. Jo viešpatavimas truko 35 metus ir pasibaigė tik mirtimi 1981 metais. Vadovaujant Taokai, Yamaguchi-gumi narių skaičius išaugo iki 13000. Jų atstovų buvo 36 iš 47 japonų prefektūrų, kontroliavo virš 2500 įmonių, užsiiminėjo lošimais ir paskolų verslu, daug investavo į sportą ir pramogų verslą. Kadzuo karjera prasidėjo Kobės uostuose, kur jo grupuotė protegavo nekvalifikuotus darbininkus ir labai pigiai siūlė jų darbo jėgą laivybos kompanijoms. Kitos šeimos bandė varžytis dėl šio pelningo reketo, tačiau Kadzuo vadovaujami Yamaguchi-gumi tapo neginčytinais lyderiais ir kontroliavo beveik visą uostą. Skirtingai nei Kodama, Kadzuo Taoka neniekino ir atvirai smurtinių veiklos metodų. 1936 m. jis, būdamas 23 metų amžiaus, sėdo 8 metams kalėjimo už priešiškos grupuotės gangsterio nužudymą. 1943 m., išėjęs iš kalėjimo, vėl grįžo į savo senąją šeimą ir 1946 m. tapo naujuoju jos oyabun. Tuo metu dėl policijos areštų labai susilpnėjusį klaną Kadzuo strategija ir žiaurūs veiklos metodai padarė lyderiaujančia Japonijos jakudzos šeima, išplėtusia savo įtaką iki Osakos ir dar toliau, sunaikinusia arba pajungusia ne vieną priešišką klaną. 1960 metais pats Jošio Kodama turėjo derėtis, kad sulaikytų Yamaguchi-gumi sverbimąsi į Tokiją. 1972 m. įvyko sandėris tarp Yamaguchi-gumi ir Tokijo Inagawa-kai klanų, sukūręs beprecedentinės įtakos jakudzos aljansą, kurio kontrolės išvengė tik keturios prefektūros.
Kadzuo Taoka mirė 1981 liepą, nuo širdies smūgio. Jo laidotuvės buvo didelis renginys, kuriame dalyvavo ne tik Yamaguchi-gumi vadai iš viso krašto, bet ir daug žinomų japonijos pramogų verslo žvaigždžių, aktorių ir dainininkų. Po lyderio mirties buvo areštuota apie 900 klano narių. Yamaguchi-gumi per plauką išvengė visiško žlugimo.
Verslas
Jakudza yra prasiskverbusi į daugybę sričių: narkotikų prekyba, pinigų skolinimas, azartiniai žaidimai, reketas, nekilnojamas turtas, akcijų birža, prostitucija, pornografija, ginklų prekyba ir kt.
Jakudza organizuoja nelegalius prostitučių įvežimus iš Filipinų ir Kinijos, dažniausiai sugundydami trokštančias ištrūkti iš skurdo merginas pažadais apie gerą darbą ir atlyginimą Japonijoje. Didelę įtaką šios kriminalinės šeimos turi ir rytuose paplitusiuosiame sekso turizme. Jakudza yra pagrindinis nelegalus ginklų iš Amerikos ir Europos importuotojas (Japonijoje bet kokie asmeniniai šaunamieji ginklai yra uždrausti).
Jakudza Amerikoje
JAV jakudza stipriausiai įsikūrusi Havajuose, kur atvyksta daug turistų iš rytų Azijos, tačiau egzistuoja ir kituose regionuose. Havajai yra vienas iš ginklų į Japoniją gabenimo punktų, taip pat metaamfetamino „ledo“ prekybos JAV stotis. Čia japonų mafija yra nemažai investavusi į nekilnojamą turtą ir lošimų verslą.
Kitas didelis jakudzos centras JAV yra Kalifornija, ypač – Los Andželas, kur suvažiuoja daug jaunų merginų, norinčių tapti aktorėmis. Kriminalinės grupuotės jas panaudoja pornografijos industrijoje, taip pat – prostitucijoje.
Manoma, kad jakudza veikia ir Niujorke, sąjungoje su čia įsigalėjusia italų mafija.
Vokietijos vyrų futbolo rinktinė
Vokietijos vyrų futbolo rinktinė ( arba Die Mannschaft) – futbolo komanda, atstovaujanti Vokietijai. Komandą kontroliuoja Vokietijos futbolo federacija. Komanda dalyvavo visuose pasaulio čempionatuose nuo 1934 metų (išskyrus 1950, kai komandai neleista dalyvauti atrankoje), 4 kartus iškovojusi pirmą vietą, keturis kartus – antrą. Taip pat komanda yra daugiausiai kartų laimėjusi Europos čempionatą – tris kartus.
Istorija
Pirmoji Vokietijos komanda suburta 1899 m., 1900 metais įkurta Vokietijos futbolo federacija. Pirmosios oficialios tarptautinės rungtynės sužaistos 1908 metais Šveicarijoje.
1923 metais paskirtas pirmasis treneris – Otas Nercas, vadovavęs komandai iki 1936 metų, o 1934 metų pasaulio čempionate su komanda iškovojęs trečiąją vietą. 1938 metų pasaulio čempionate komanda vienintelį kartą nepateko į antrą varžybų etapą.
Zigmas Toliušis
thumb|260px|Antrojo Lietuvos Respublikos Seimo atidarymo posėdis 1923 m. birželio 5 d. Pirmoje eilėje sėdi, iš kairės: [[Kauno kunigų seminarija|Kauno kunigų seminarijos rektorius Jonas Mačiulis-Maironis, Lietuvos stačiatikių metropolitas tėvas Eleferijus (Bogojavlenskis), Lietuvos vyriausiasis rabinas Šapiro (Avraham Duber Kahana Shapiro), už jų – Kaune akredituoti užsienio diplomatai. Salės pirmoje eilėje sėdi, iš kairės: Mykolas Sleževičius, Jonas Staugaitis, Zigmas Toliušis, Rapolas Skipitis, Kazys Grinius ir kt. ]] Zigmas Toliušas (slapyv. Rigutis; 1889 m. spalio 30 d. Milišiuose – 1971 m. rugsėjo 14 d. Kaune ) – teisininkas, advokatas, knygos kultūros ugdytojas ir populiarintojas.
Laukeliai (Kretinga)
Laukeliai – kaimas Kretingos rajono savivaldybė šiaurinėje dalyje, į rytus nuo Grūšlaukės, prie kelio. Plyti lygumoje tarp Grūšlaukės ir Buginių kaimų bei Narmantų ir Grūšlaukės mišku. Per kaimą teka Grūšlaukio upelis, praeina kelias.
Vokietijos vyrų futbolo rinktinė
Istorija
2010 m. pasaulio čempionate vokiečiai grupėje laimėjo prieš Australiją (4-0), Ganą (1-0) bei pralaimėjo Serbijai (0-1). Tačiau vokiečiai grupėje užėmė pirmąją vietą ir pateko į aštuntfinalį. Ten laukė daug metų jokio trofėjaus rankose neturėjusi Anglijos rinktinė, tačiau vokiečiai po Tomas Miuleris, Miroslavas Klozė (2) ir Lukas Podolskis įvarčių nugalėjo Anglijos rinktinę 4-1. Ketvirtfinalyje vokiečiai susitiko su Argentina, kuri norėjo revanšo po 2006 m. čempionato. Laimėta rezultatu 4:0. Pusfinalyje laukė pajėgi Ispanijos komanda, kuriai ir pralaimėjo vokiečiai 0:1. Rungtynėse dėl trečios vietos buvo kovojama prieš Urugvajaus futbolininkus. Tas varžybas laimėjo Vokietijos rinktinė ir iškovojo 3 vietą (3-2).
Laukeliai (Kretinga)
Etimologija
Pavadinimas kilo nuo žodžio mažybinės formos.
Zigmas Toliušis
Biografija
Demokratiniuose Seimuose (nuo 1922 iki 1927 m.) vadovavo valstiečių liaudininkų frakcijai (III Seimo (1926–1927) narys ). Per pirmąjį bolševikmetį kalintas, vėliau – po karo. Po bausmės atlikimo 1951 m. ištremtas į Sibirą. Grįžo 1955 m.
Vokietijos vyrų futbolo rinktinė
Istorija
2014 m. vokiečiai grupėje nugalėjo portugalus (4-0), amerikiečius (1-0), ir sužaidė lygiomis su Ganos rinktine (2-2). Rungtynėse prieš Ganą pasižymėjo legenda Miroslavas Klozė, kuris įmušė 15 įvartį pasaulio čempionatuose (nuo 2002 m.) ir pasivijo Brazilijos legendą Ronaldo. Vokietija grupėje užėmė 1 vietą ir pateko į aštunfinalį, kuriame laukė kitas Afrikos atstovas Alžyras. Vokiečiai tik po pratęsimo nugalėjo afrikiečius ir pateko į ketvirfinalį. Jame susitiko su prancūzais, kuriuos nugalėjo rezultatu 1-0. Pusfinalyje laukė šeimininkė Brazilija, kurią vokiečiai įveikė net 7-1. Tose varžybose Miroslavas Klozė įmušė įvartį ir tapo rezultatyviausiu visų laikų pasaulio čempionato žaidėju. Finale laukė ta pati Argentina, kuri buvo įveikta per pratęsimą (1:0).
Zigmas Toliušis
Biografija
Nuo 1941 m. liepos mėn. iki 1944 m. liepos mėn. Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas. . Lietuvos teisininkų draugijos veikėjas.
Autografai, mašinraščiai, spaudiniai (lietuvių, rusų, lenkų, prancūzų kalba) ikonografija, grafikos darbų atspaudai saugomi LNB.
Bauskės apskritis
miniatiūra|Bauskės apskr. Bauskės apskritis  – tarpukaryje buvęs administracinis vienetas Latvijos Žiemgaloje. Plotas 2302 km². Apskrityje buvo 1 miestas, 3 miesteliai ir 20 valsčių. Ji ribojosi su Jelgavos apskritimi, Rygos apskritimi, Jekabpilio apskritimi ir Lietuva. Stambesnės gyvenvietės: Bauskė, Iecava, Vecumniekai, Rundalė ir Kurmenė.
Vokietijos vyrų futbolo rinktinė
Istorija
XV Europos futbolo čempionate Prancūzijoje komanda sėkmingai nuėjo iki pusfinalio, kuriame 0-2 pralaimėjo šeimininkams.
Ypač nesėkmingai susiklostė vokiečiams 2018 m. pasaulio čempionatas Rusijoje, kur buvo pralaimėta Meksikai, tik paskutinėmis sekundėmis nugalėta Švedija, o lemiamose varžybose su Pietų Korėja patirtas pralaimėjimas 0:2. Vokietija užėmė paskutinę vietą grupėje ir pirmą kartą po 1938 m. neįveikė pirmojo čempionato etapo.
Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
Vakarų Vokietija: Vokietija:
Dalyvavimas Europos čempionatuose
Vakarų Vokietija: Vokietija:
Žaidėjai
Žymiausi žaidėjai atstovavę ar atstovaujantys Vokietijai:
Angliškoji Vikipedija
Angliškoji Vikipedija – anglų kalba kuriamas Vikipedijos skyrius, Vikimedijos fondo projektas. Viena iš indoeuropiečių kalbomis kuriamų Vikipedijų. Joje yra daugiau nei 6 mln. str. 2021 m. duomenimis.
2007 m. prie angliškosios vikipedijos redagavimo prisidėjo 53 000 aktyvių redaktorių, kol kas daugiausiai per visą pastarosios vikipedijos istoriją. Netrukus pradėta nuogąstuoti, jog projektas netenka redaktorių bei prarandą visuomenės susidomėjimą, tačiau pagal 2020 m. duomenis nuo 2015 m. aktyvių redaktorių skaičius nusistovėjo ties 32 000 riba.
Anot nepriklausomo tyrimo, redaktorius-savanorius labiausiai skatina prisidėti prie šios veiklos pati idėja, kad jie prisideda prie visuomenės lavinimo. Taip pat paaiškėjo, kad per pirmąjį dešimtmetį (2001–2010 m.) 80 % angliškosios Vikipedijos turinio sukūrė 1 % veikliausių redaktorių, bet to 1 % sudėtis keisdavosi, įsiliedavo nauji redaktoriai pakeisdami nebeveiklius.
Vikipedija susiduria su viešųjų ryšių specialistais (buvusiais redaktoriais-savanoriais, kurie įsigudrino imti pinigus), aprašančiais įžymių, svarbių asmenų, įmonių straipsnius už piniginį atlygį.
Paliukai
Paliukai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurėje, 2 km į šiaurę nuo Paįstrio, prie Įstro upės.
Kaušiškės
Kaušiškės – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, Papilio seniūnijoje, kelio kairėje pusėje, 3 km į pietryčius nuo Papilio. Neišlikęs.
Paliukai
Istorija
Sovietmečiu kaimas priklausė „Pergalės“ kolūkiui.
Laukeliai (Kretinga)
Istorija
Įkurtas XIX a. 7 deš., po baudžiavos panaikinimo, buvusioje bendro naudojimo Grūšlaukės kaimo žemėje. 1866 m. buvo 7 kiemai, 1923 m. – 14 ūkių.
Kaušiškės
1923 m. buvo 2 kiemai.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Vupertalis
Vupertalis – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, prie Vuperio upės. Išvystyta mašinų, tekstilės, chemijos, maisto pramonė.
Istorija
Įkurtas 1929 m. sujungus Barmeno, Elberfeldo miestus ir aplinkines gyvenvietes.
Panda (2012 m. albumas)
„Panda“ – debiutinis Vido Bareikio albumas, išleistas 2012 m.
Kongūras
Kongūras  – viršukalnė vakarų Kinijoje, aukščiausias Sindziango autonominio regiono taškas. Aukštis – 7649 m. Kaip ir gretimas Muztag Atos kalnas, Kongūras paprastai priskiriamas Kunluno (rečiau – Pamyro) kalnų sistemai. Greta kalno telkšo Karakulio ežeras ir praeina Karakorumo plentas.
Susidaręs daugiausia iš gneiso, granito. Yra ledynų.
Į Kongūrą pirmą kartą įkopta tik 1981 m. (britų ekspedicija – Chris Bonington, Al Rouse, Peter Boardman ir Joe Tasker).
SK Super Nova
Uolainės SK „Super Nova“ – Latvijos futbolo klubas iš Uolainės.
Istorija
Klubo įkūrimo data laikomi 2000-ieji. Uolainėje 2013 m. susijungė futbolo klubas vaikų futbolo klubai „Super Nova“ ir „Baltika“, o naujadaras AFA Olaine tapo klubu, turinčiu futbolo akademijos statusą. Ši komanda nuo 2014 m. žaidė Pirmoje lygoje.
2016 m. Pirmoje lygoje užėmė antrąją vietą. Žaidė AFA Olaine/SK Super Nova pavadinimu.
2017 m. AFA Olaine licencijavosi ir žaidė Pirmoje lygoje. Dalyvavo FK Progress/AFA Olaine pavadinimu. Komanda užėmė antrą vietą Pirmoje lygoje.
Nuo 2018 m. SK Super Nova Pirmoje lygoje
2018 m. FK Progress persikėlė į Daugpilį ir pradėjo bendradarbiauti su BFC Daugavpils klubu, o Pirmoje lygoje radosi SK „Super Nova“. Būtent Super Nova LFF taurėje nukeliavo iki III etapo (aštuntfinalio), kuriame 0-2 nusleido Riga FC ekipai, vienai iš stipriausių Latvijos ekipų. Pirmoje lygoje užėmė antrąją vietą. (Beje, AFA Olaine dalyvavo Latvijos futbolo taurės turnyre, bet ši komanda jau po pirmųjų rungtynių pralaimėjo ir iš turnyro iškrito.
2022 m. klubas pateko į Virsliga
2022 m. klubas sėkmingai licencijavosi ir gavo LFF A licenciją, kuri suteikia galimybę žaisti aukščiausioje šalies lygoje.
Klubas paskelbė, kad debiutinio sezono metu namų rungtynės vyks Salaspilio stadione.
Stadionai
2021 m. žaidė RTU stadione, Rygoje.
2022 m. klubas pateko į Virsliga ir namų rungtynes nusprendė žaisti Salaspilio stadione, Salaspilyje.
Half-Life 2: Episode One
Half-Life 2: Episode One – originaliojo „Half-Life 2“ papildymas, išleistas 2006 m. birželio 1 d.
Apžvalga
Kaip ir pirmtake, žaidime toliau pasakojami tolesni Gordono Freeman’o bei Alyx nuotykiai po „Half-Life 2“ pabaigos. Žaidimo eigoje reikia brautis į citadėlės vidų, kad būtų stabilizuotas jos darbas po didelės žalos, ir išgelbėti žmoniją. „Episode One“ taip pat buvo atnaujintas „Source“ varikliukas, patobulintos animacijos.
Žaidime pasakojami tolesni Gordono Freemano bei Alyx nuotykiai po „Half-Life 2“ pabaigos, kuomet buvo padaryta didelė žala Citadelei. Jos branduolys plečiasi ir netrukus sprogs milžiniška jėga, tad laiko pabėgimui iš City 17 nebėra. Lieka vienintelė išeitis – vėl brautis į šį milžinišką pastatą ir bent trumpam stabilizuoti jo branduolį tam, kad liktų užtektinai laiko jūsų pačių bei miesto gyventojų evakuacijai.
Žaidimo „Source“ varikliukas atnaujintas HDR technologijos palaikymu bei patobulinta veikėjų veidų animacija.
Didžioji Sruoja
Didžioji Sruoja – upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, prie Glaudžių, į pietryčius nuo Plungės. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Miniją 141,4 km nuo jos žiočių, priešais Juodeikius.
Turi bevardį kairįjį intaką.
Visa upė ir jos slėnis patenka į Minijos ichtiologinį draustinį, kadangi tai svarbi žuvų nerštavietė. Prie Didžiosios Sruojos įsikūrę Užlieknio ir Milašaičių kaimai.
Upėvardis Sruoja siejamas su žodžiu sraujas („sraunus, greitas“) ir srūti („tekėti“).
Makšties prieangis
Makšties prieangis – plyšys, kurį iš šonų riboja mažosios lytinės lūpos, iš priekio – varputė, o iš galo – užpakalinė lytinių lūpų dalis. Priklauso vulvos sričiai. Iš viršaus prieangį dengia mergystės plėvė ar jos likučiai, jo paviršius padengtas plokščiuoju epiteliu. Jis visada drėgnas dėl sekretų, kuriuos išskiria mažosios prieangio liaukos, esančios visame jo paviršiuje, ir didžiosios prieangio liaukos, esančios didžiųjų lytinių lūpų audinyje. Į makšties prieangį atsiveria išorinė šlapimtakio anga, kuri yra tarp varputės ir įėjimo makštin.
Morn Trua Pitono nacionalinis parkas
Nacionalinio parko geografija
Šiame nacionaliniame parke pastebimas gana ryškus vulkaninis aktyvumas. Parke yra nemažai karštųjų versmių, geizerių, fumarolių, taip pat 3 gėlavandeniai ežerai bei Boilingo ežeras.
Gyvūnija
Morn Trua Pitone aptinkamos mažiausiai 7 žinduolių, apie 50 paukščių bei 12 roplių rūšių. Nacionaliniame parke gyvena daug į Raudonąją knygą įrašytų gyvūnų, tarp jų – labai reta imperatoriškoji amazonė.
Red Bull RB5
Red Bull RB5 – Formulės 1 automobilis, 2009 m. sezone naudojamas Red Bull Racing ekipos. Automobilis pirmą kartą buvo išbandytas 2009 m. vasario 9 d. Jerezo trasoje, Ispanijoje.
Formulės 1 rezultatai
‡ Buvo skirti tik pusė taškų, nes lenktynės buvo nutrauktos neįveikus 75 % distancijos.
Stasys Butkus (1897)
Stasys Butkus (1897 m. kovo 13 d. Kurtuvėnai, Šiaulių apskritis – 1961 m. gruodžio 11 d. Bruklinas, Niujorkas) – žurnalistas, redaktorius, Lietuvos kariuomenės savanoris, visuomenės veikėjas.
Biografija
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1910 m., rašė į leidinius „Viltis“, „Šaltinėlis“, „Rygos garsas“, „Vadas“. 1917 m. paimtas Rusijos imperijos kariuomenėn, pateko į Murmansko sritį. Po Vasario revoliucijos Petrapilyje įstojo į Lietuvių karių sąjungą.
Nuo 1918 m. gruodžio 13 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, oficialiai pripažintas pirmuoju savanoriu eiliniu. 1919 m. sausio 1 d. dalyvavo pirmą kartą iškeliant Lietuvos vėliavą Gedimino pilies bokšte Vilniuje. Nepriklausomybės kovų dalyvis. Pasižymėjo kautynėse su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais ties Strošiūnais, Kietaviškėmis, Dauguvos fronte.
Nuo 1920 m. bendradarbiavo žurnale „Trimitas“. 1920–1940 m. Kaune ir 1941–1944 m. Vilniuje dirbo žurnalo „Karys“ redakcijoje. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos veikėjas, centro valdybos sekretorius, vicepirmininkas. 1940 m. dirbo laikraščių „Karių tiesa“ bei „Raudonarmietis“ redakcijose Kaune.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. laikraščių „Ateitis“ Tilžėje ir „Lietuviai“ Berlyne, žurnalo „Karys“ redakcijų Vokietijoje narys. 1946–1947 m. Tolko stovykloje (Šlėzvigas-Holšteinas) redagavo laikraštį „Nemuno aidas“ ir skautų leidinį „Šarūno kelias“. 1948 m. persikėlė į JAV. 1950–1952 m. ir nuo 1954 m. dirbo žurnalo „Karys“ redakcijoje, buvo redaktoriaus pavaduotojas.
Bibliografija
Redagavo leidinius:
Grégory Coupet
Gregori Kupė (g. 1972 m. gruodžio 31 d.) – buvęs futbolininkas, Prancūzijos rinktinės vartininkas.
2008 m. liepos 4 d. G. Coupe perėjo į Atlético de Madrid už 1,5 mln. €. 2009 m. birželio pabigoje perėjo į Prancūzijos Paris Saint-Germain klubą.
Pipirų krantas
Pipirų krantas (Costa da Pimenta) – istorinis regionas Vakarų Afrikoje, dabartinėje Liberijoje.
Taip vadinamas dėl to, kad pagrindinė vietos prekė, dominusi europiečius kolonizatorius, buvo melegetos pipirai (Aframomum melegueta), dar vadinami „Rojaus grūdais“. Dėl to krantas dar buvo žinomas kaip Grūdų krantas ar Melegetos krantas. Šie pipirai, kaip pigesnė juodųjų pipirų alternatyva, buvo ypač populiarūs XIV–XV a. Europoje.
Dažniausiai Pipirų krantas buvo apibrėžiamas kaip pajūrio atkarpa tarp Mesurado kyšulio šiaurėje ir Palmių kyšulio pietuose. Tačiau kai kuriuose žemėlapiuose jis apimdavo ir gerokai ilgesnę juostą, įskaitant ir teritorijas dab. Siera Leonėje bei Dramblio Kaulo Krante. Į šiaurę nuo Pipirų kranto buvo istorinis Senegambijos regionas, o į rytus Dramblio Kaulo Krantas.
Regione nuo seno vyravo kru kalbomis kalbančios vietinės gentys, kurios dėl vietos gamtinių sąlygų nesukūrė didesnių ikikolonijinių valstybinių darinių. XV a. Pipirų krantą pasiekė portugalai, kuriuos domino vietos pipirai. Jie užmezgė naudingą prekybą su vietos gentimis. Ilgainiui mažėjant pipirų populiarumui (juos keitė juodieji pipirai), mažėjo ir regiono reikšmė. XVII a. olandai ir britai keletą kartų bandė pakrantėje steigti gyvenvietes, tačiau nesėkmingai. Todėl regionas ilgą laiką liko nekolonizuotas.
Sphaerius
Sphaerius – vienintelė šratvabalių (Sphaeriusidae) šeimos vabalų gentis.
Šiai genčiai priklauso 23 rūšys. Lietuvoje gyvena tik viena šios genties rūšis - erkiškas šratvabalis (Sphaerius acaroides).
Vytautas Gudonis
Vytautas Gudonis (g. 1948 m. liepos 28 d. Šiauliuose) – Lietuvos psichologas, pedagogas, socialinių mokslų (psichologija) habilituotas daktaras.
Biografija
1978 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Defektologijos fakultetą, 1978 m. – Leningrado A. Gerceno pedagoginio universiteto aspirantūrą, 1979 m. apgynė pedagogikos daktaro disertaciją. 1994 m. Maskvos Korekcinės pedagogikos mokslinio tyrimo institute apgynė socialinių mokslų (psichologija) habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1997 m. Rusijos socialinių ir pedagogikos mokslų akademijos tikrasis narys, akademikas.
Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dab. Šiaulių universitetas) dėstytojas. Nuo 1996 m. profesorius. Skaitė paskaitas Kauno medicinos universitete, Vytauto Didžiojo universitete, Vilniaus pedagoginiame universitete, Vilniaus universitete, Jaroslavlio, Machačkalos, Abakano, Tartu, Jelabugos, Naberežnyje Čelnų, Almetjevsko aukštosiose mokyklose. 1979–1996 m. dirbo Suaugusiųjų aklųjų mokykloje, 1996–2018 m. P. Avižonio regos centro (abu Šiauliuose) psichologas. Stažavo 1992 m. Mančesterio universitete (Didžioji Britanija), 1993 m. Grenoblio mokytojų rengimo (Prancūzija), 1994 m. Londono Karališkajame nacionaliniame aklųjų institute, 1999 m. Kvebeko neįgaliųjų reabilitacijos centre (Kanada), 2004, 2005, 2010 m. Ukrainos medicinos mokslų akademijos V. Filatovo akių ligų ir audinių terapijos institute, 2013, 2019 m. Vroclavo universitete (Lenkija).
Mokslinė veikla
Svarbiausios mokslinių tyrimų kryptys – sutrikusios regos asmenų reabilitacija ir integracija į visuomenę, sutrikusios regos vaikų raida, specialiojo ugdymo terminija, kairiarankystės fenomenas, neįgalaus žmogaus paveikslas mene kaip specifinis visuomenės nuostatų į negalią ir neįgaliuosius atspindys. Šių tyrimų rezultatai buvo pristatyti įvairiuose mokslo forumuose:
Tarptautinėje sutrikusios regos asmenų ugdymo tarybos (International Council for Education of People with Visual Impairment, ICEVI) konferencijose: Budapešte (Vengrija, 1996), San Paule (Brazilija, 1997), Sankt – Peterburge, (Rusija, 2010);
Tarptautiniuose psichologų kongresuose: XXVII – Stokholme (Švedija, 2000); XXVIII – Pekine (Kinija, 2004); XXIX - Osle (Norvegija, 2009); XXX - Keiptaune (Pietų Afrikos Respublika, 2012).
Lietuvos psichologų kongresuose: Vilniuje (2011, 2015), Klaipėdoje (2012), Kaune (2014).
Meno terapijos tarptautinėse konferencijose: Rytų Europos Meno terapijos asociacijos konferencijos Obzore (Bulgarija, 2012, 2013), Lietuvos Meno terapijos asociacijos konferencija Šiauliuose (Lietuva, 2013).
Kitose tarptautinėse ir respublikinėse konferencijose: Minske (Baltarusija, 1995, 1997, 2003); Rygoje (Latvija, 2011), Panevėžyje, (Lietuva, 2013), Šiauliuose (Lietuva, 2015, 2017, 2018, 2019), Rezeknėje (Latvija, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018 publikuota pranešimų medžiaga), Daugpilyje, (Latvija, 2016, 2018), Maskvoje (Rusija, 2020).
Iš autoriaus 837 publikacijų 385 yra skirtos temai „Žmogaus, turinčio regėjimo negalią, paveikslas  kultūros pavelde, kaip specifinis visuomenės nuostatų į aklumą ir neregį atspindys”, kas sudaro 46 proc. visų publikuotų darbų.
Bromelijiniai
Bromelijiniai (Bromeliaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, priklausanti lelijainių klasei.