cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos kraštas
Istorija
Lietuva faktiškai pralaimėjo 1925 m. kilusį bažnytinį ginčą, kai Klaipėdos krašto evangelikų liuteronų bažnyčią norėta įjungti į Lietuvos bažnytinę provinciją. Vietinė liuteronų bažnyčia liko autonomine Rytų Prūsijos bažnytinės provincijos dalimi. Prieš pat III seimelio rinkimus, 1930 m., Lietuva pakeitė Rinkimų įstatymą ir sukėlė negatyvią Klaipėdos krašto institucijų ir Vokietijos reakciją. Šis Vokietijos įsikišimas po to veikusių direktorijų, atrodo, buvo suvoktas kaip bandymas susigrąžinti įtaką prarastose teritorijose, todėl beveik visos vėliau dirbusios direktorijos jau atvirai priešinosi krašto integracijai į Lietuvos valstybę. 1932 m. vasario 6 d. gubernatoriui Antanui Merkiui atstatydinus direktorijos pirmininką Otą Bėčerį iš pareigų, Vokietija, apeliuodama į esą neteisėtus Lietuvos veiksmus, pasiekė, kad Lietuvai būtų iškelta byla Tautų Sąjungoje. Tarptautinis Tautų sąjungos Hagos tribunolas, svarstęs bylą dėl Klaipėdos krašto statuto pažeidimo, 1932 m. rugpjūčio 11 d. paskelbė verdiktą, kuriuo iš esmės apgynė Lietuvos veiksmus. Šis Lietuvos laimėjimas demonstravo, kad ji veikė teisėtomis priemonėmis. Todėl kai 1933 m. Adolfas Hitleris buvo paskirtas Vokietijos kancleriu, ir Klaipėdos krašte prasidėjo agresyvus pronacistinis judėjimas, Lietuva drąsiai veikė bandydama jį pažaboti. 1934–1935 m., kai krašto pronacistinių organizacijų veikėjai buvo teisiami Kaune (Neumanno-Sasso byla), buvo didžiausios įtampos krašte metai. Visgi maždaug nuo 1936 m. Lietuva akivaizdžiai ėmė nuolaidžiauti stiprėjančiai Vokietijai. Nuo 1936 m. pabaigos buvo amnestuota dauguma Noimano-Saso byloje nuteistųjų veikėjų. Gubernatoriaus paskyrimą ėmė lemti konsultacijos su Vokietija, po Vokietijos spaudimo 1938 m. lapkričio 1 d. prezidentas Antanas Smetona privalėjo atšaukti karo padėtį Klaipėdos krašte.
1939 m. kovo 20 d. Lietuvos užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys gavo Vokietijos užsienio reikalų ministro Joachimo fon Ribentropo ultimatumą. Vokietija pareikalavo grąžinti Klaipėdos kraštą. Nesulaukusi paramos iš Klaipėdos konvencijos signatarių, Lietuva turėjo šį reikalavimą priimti. Vėlyvą 1939 m. kovo 22 d. vakarą Berlyne Juozas Urbšys, J. fon Ribentropas ir Lietuvos ambasadorius Vokietijoje Kazys Škirpa pasirašė penkių straipsnių Vokietijos-Lietuvos sutartį dėl Klaipėdos krašto perleidimo. 1939 m. kovo 23 d. pagal iš anksto paruoštą planą Klaipėdos krašto sieną peržengė Vokietijos kariuomenė. Hitlerio įsakymu, iki 1939 m. gegužės 1 d. kraštas turėjo būti integruotas į Vokietijos Reicho administracinę bei juridinę sistemą. 1945 m. pradžioje kraštą užėmė Raudonoji armija, jis prijungtas prie Lietuvos TSR.
Administraciniu-teritoriniu požiūriu apskričių ir valsčių tinklas buvusiame Klaipėdos krašte egzistavo iki 1948 m., kai Klaipėdos, Šilutės ir Pagėgių apskričių valsčiai buvo padidinti. Pagal dabartinį (2008 m.) administracinį-teritorinį suskirstymą Klaipėdos kraštas apima dalį Jurbarko rajono, dalį Klaipėdos rajono, dalį Kretingos rajono, dalį Palangos savivaldybės, dalį Šilutės rajono, dalį Tauragės rajono, visą Klaipėdos ir Neringos miestų savivaldybių bei Pagėgių savivaldybės teritoriją.
Janavo apylinkė
Janavo apylinkė (arba Jonavos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rimšės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kajotų apylinkės.
Ngerulmudas
Ngerulmudas (Ngerulmud) – gyvenvietė Babeltuapo salos rytuose, Melekeoko valstijoje; faktinė Palau sostinė. Ngerulmudas yra 20 km į šiaurės rytus nuo Kororo gyvenvietės, 2 km į šiaurės vakarus nuo Melekeoko gyvenvietės.
Istorija
2006 m. į Ngerulmudą perkelta šalies sostinė iš Kororo, pastatytas kapitolijus.
Berčiūnų pilkapynas
Berčiūnų pilkapynas, vadinamas Švedkapiais – pilkapynas Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berčiūnų kaimo, Panevėžio seniūnija, 1 km į šiaurės rytus nuo Sanžilės ir Nevėžio santakos, 0,4 km į šiaurę nuo kelio Panevėžys-Šiauliai, 0,35 km į pietus nuo geležinkelio Šiauliai–Daugpilis ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Nevėžio dešiniojo kranto, pušyne.
Pilkapynas
Yra apie 40 apardytų pilkapių. Sampilai apie 7–12 m skersmens ir iki 1,2 m aukščio; kai kurie su akmenų vainikais. Vieną pilkapį, kurio sampilo aukštis 0,9 m, skersmuo 13 m 1909 m. kasinėjo Ivanas Abramovas; rado nedegintų mirusiųjų kapų. Iš suardytų kapų surinkta III a. – VII a. papuošalų: antkaklių šaukštiniais ir kūginiais galais, lankinė žieduota segė, smeigtukas profiliuota galvute bei kitų dirbinių. 1948 m. ir 1968 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1975 m. ir 1982 m. Kultūros paveldo mokslinio centro archeologai. Dalį radinių saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Panevėžio kraštotyros muziejus.
Pakaitinis lans-dafadaras
Skiriamieji ženklai – vienas ševronai ant rankovės.
Bilino Polje
Bilino Polje – futbolo stadionas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Zenicos mieste, esančiame ~70 km nuo Sarajevo. Tai pagrindinis šalies stadionas, jame namų varžybas žaidžia Bosnijos ir Hercegovinos vyrų futbolo rinktinė bei „NK Čelik Zenica“ futbolo klubas. Taip pat kartais čia žaidžia šalies regbio rinktinė.
Stadionas atidarytas 1972 m. Bosnijos rinktinė stadione debiutavo 1996 m. lygiosiomis su Albanija. Pažymėtina, kad rinktinė šiame stadione pralaimi itin retai (2012 m. rugsėjį iš 26 varžybų buvo laimėjusi 16, 5 lygiosios, 5 pralaimėjimai).
Sėklinės pūslelės
Sėklinės pūslelės – tai vyro lytinių organų pridėtinės lytinės liaukos, esančios šalia prostatos (priešinės liaukos). Jos yra 15-20 cm ilgio, susiformuoja trečią embriogenezės mėnesį. Sėklinės pūslelės sudarytos iš epitelinio audinio, kurio paviršius padengtas labai raukšlėta gleivine. Pačiame epitelyje susitelkusios stulpinės ląstelės, kurių citoplazmoje yra daug vakuolių, sekreto lašelių, pigmento. Šios ląstelės atlieka sekrecinę funkciją – išskiria klampų, gelsvą sekretą. Šis sekretas išsiskiria ejakuliacijos metu ir įeina į spermos skysčių sudėtį. Su amžiumi šių ląstelių aukštis kinta, todėl ir sekreto išsiskiria mažiau. Po kastracijos šios ląstelės išvis neišskiria sekreto. Sekrecinių ląstelių veikla labai susijusi su hormonu testosteronu. Sėklinės pūslelės atsiveria į apatinį sėklidės latako galą.
Daugėliškių piliakalnis
Daugėliškių piliakalnis, vadinamas Ožnugariu – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 2303; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A175) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Daugėliškių kaimo, Ariogalos seniūnija. Pasiekiamas iš senojo Žemaičių plento atkarpos Ariogala – Lesčiai prieš Gynėvę pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 400 m iki sodybos, nuo jos paėjus 150 m lauku kairiau pietvakarių kryptimi, yra miško pakraštyje.
Katykas
Katykas  – rauginto pieno gėrimas, paplitęs tiurkų tautose ir Bulgarijoje.
Daugėliškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Gynėvės dešiniajame krante (dabar - tvenkinys), jos santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25 m ilgio, 11 m pločio šiaurėje pusėje bei 3 m pločio pietinėje dalyje, žemėjanti pietų kryptimi. Jos šiauriniame gale supiltas 11 m ilgio, 0,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio 0,5 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 20 m ilgio, 0,3 m aukščio, 7 m pločio pylimas, už jo iškastas antras 25 m ilgio, 5 m pločio, iki 0,5 gylio griovys. Už jo yra 12 m pločio trečio pylimo vieta, už jo buvęs 6 m pločio, 1,5 m gylio griovys, jų liekanos matyti tik vakariniame šlaite, viršuje jie visiškai sulyginti. Šlaitai statūs, iki 20 m aukščio.
Į pietus nuo aikštelės dar yra 30 m ilgio palengva į pietvakarius žemėjantis šlaitas - greičiausiai likusi nenuplauta piliakalnio šlaito dalis. Piliakalnis labai apardytas arimų, šlaitai nuslinkę į upelį, rytinė aikštelės dalis nuplauta. Jis apaugęs mišriu mišku, aikštelė prakirsta. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 11000 m².
Tyrimai
1996 m. Arūnas Strazdas pirmajame pylime iškasė 4 m² šurfą, 15-20 cm gylyje rado molio tinko gabalų sluoksnį. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.
Katykas
Gaminamas iš natūralaus pieno rauginant jį specialiomis rauginimo bakterijomis, tačiau nuo kitų rūgpienio rūšių skiriasi tuo, kad rauginamas virinant sutirštintas pienas, dėl ko jo riebumas būna padidėjęs. Prieš rauginant pienas virinamas, kol jo tūris sumažėja maždaug trečdaliu. Sutirštintas pienas rauginamas 20–40 °C temperatūroje 6–10 valandų, stengiantis rūgstančio pieno nepurtyti ir nemaišyti.
Neretai pienas padažomas burokėliais ar vyšniomis. Šiuolaikiniai katyko gamintojai gamina ir sumažinto riebumo jo variantus.
Nukošus katyką gaunama suzma (сузьма ar сузбе) – produktas, tarpinis tarp varškės ir grietinės.
Naudingos savybės
Katyko raugą sudaro bulgarinės lazdelės ir pienarūgščio rūgimo streptokokai. Raugindamos pieną šios bakterijos suteikia jam naudingų savybių ir didelę mitybinę vertę.
Jack White
Biografija
Gimė Mičigano valstijoje (Detroite), JAV. Augo dešimties vaikų šeimoje (šeši broliai ir trys seserys), buvo jauniausias. Gyvenu pietvakarių Detroite. Džekas nuo mažens mėgo klasikinę muziką. Pirmuoju savo instrumentu (būgnu) pradėjo groti būdamas šešerių. Būdamas vyresnis pradėjo klausytis bliuzo, jo mėgstamiausi atlikėjai buvo Son House ir Blind Willie McTell. Su savo vaikystės draugu Dominic Suchyta Džeko palėpėje savaitgaliais klausydavo dainų bei bandė jas atlikti. Bėgant laikui Džekas buvo pramintas „Vaikis su trumpais plaukais ir kabėmis“. Filme „60 minučių“ Vaitas pasakė, kad jo gyvenimas turėjo būti visai kitoks. „Aš turėjau vykti į seminarą Viskonsine ir tapti kunigu, tačiau paskutinę sekundę pagalvojau „Aš tiesiog baigsiu aukštąją mokyklą. Be to, nemanau, kad man leis su savimi pasiimti savo muzikos instrumentus“. Džekas įkūrė pirmąją savo grupę „The Upholsterers“ būdamas devyniolikos, kartu su draugu Brajanu Meldonu. Vaitas grojo gitara ir pianinu, o Brajanas – būgnais.
The White Stripes
1997 metais Džekas kartu su savo žmona Meg White įkūrė grupę The White Stripes. Pirmasis jų koncertas vyko Detroito bare „Gold Dollar“, rugpjūčio 14-ąją. Tąkart White Stripes grojo tik 10 dainų. Jų pirmasis singlas – „Let’s shake hands“ buvo išleistas 1997 m. Pirmasis albumas „The White Stripes“ išleistas 1999. Po metų pasirodė ir antrasis albumas – „De Stijl“ (olandiškai – stilius). Trečiasis albumas „White Blood Cells“ (2001) atnešė jiems pasaulinę šlovę. Ketvirtą albumą „Elephant“ (2003) kritikai paskelbė geriausiu grupės albumu, o dainą „Seven Nation Army“ – geriausia alternatyvaus roko daina. „Get Behind Me Satan“ – penktasis albumas buvo įrašytas Vaito namuose. Jame grupė eksperimentavo su marimba, timpanais ir įvairiais gitaros riffais. Perkamiausias White Stripes albumas buvo „Icky Thump“ (2007). Jame vyravo punk ir garage rock atgarsiai. Taip pat White Stripes turėjo planų išleisti septintąjį albumą 2009 m. vasarą, tačiau albumas taip ir liko neišleistas.
Taip pat buvo sukurti trys dokumentiniai filmai apie The White Stripes – „The White Stripes – Candy Colored Blues“, „The White Stripes Under Blackpool Lights“ (2004), „The White Stripes Under Great White Northern Lights“.
2011 m. vasario 2 d. grupė savo oficialiame tinklalapyje pranešė, kad Jack ir Meg pasuko skirtingais keliais.
Andoros futbolo varžybos 1997–1998 m.
Andoros futbolo varžybos 1997–1998 m.
Agridžentas
Agridžentas  – Italijos miestas pietinėje Sicilijos pakrantėje, Agridžento provincijos sostinė. Agridžentas turi apie 59 000 gyventojų, yra žymus savo archeologinėmis radavietėmis, įtrauktomis į pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Agridžentas įkurtas lygumoje prie jūros, greta dvi upės Hypsas ir Akragas, o šiaurėje kalnagubris, tad vietovė natūraliai įtvirtinta. Miestas įkurtas apie 582–580 m. pr. m. e. ir manoma, kad taip padarė graikų kolonistai iš Gelos, pavadinę miestą Akragu ). Žodžio reikšmė neaiški, nors paplitusi legenda, apie miesto įkūrėją tokiu vardu, bet manoma, kad ji sukurta vėliau tam, jog paaiškintų miesto pavadinimą.
Akragas greitai augo ir tapo vienu iš turtingiausių miestų Didžiojoje Graikijoje. Jis tapo svarbiu valdant VI a. pr. m. e. tironams Falariui ir Teronui Akragiečiui ir tapo demokratija nuvertus Terono sūnų Trasidėjų. Nors miestas buvo neutralus kare tarp Atėnų ir Sirakūzų, miesto demokratija buvo nuversta, kai jį nusiaubė kartaginiečiai 406 m. pr. m. e. Akragas visiškai neatsigavo, nors padėtis pagerėjo IV a. pr. m. e. valdant Timoleonui.
III a. pr. m. e. miestą valdė pakaitom romėnai (262 m. pr. m. e.) ir kartaginiečiai (255 m. pr. m. e.). Akragas smarkiai nukentėjo per Antrąjį Pūnų karą, kai kartaginiečiai ir romėnai kovėsi dėl jo kontrolės. Romėnai galiausiai užėmė Akragą 210 m. pr. m. e. ir pervadino Agrigentu, nors dar kelis šimtmečius jame buvo kalbama beveik vien graikiškai. Valdant romėnams miestas vėl suklestėjo, o po Julijaus Cezario mirties 44 m. pr. m. e. miesto gyventojams suteikta Romos pilietybė.
Rytų Timoro vyrų futbolo rinktinė
Rytų Timoro vyrų futbolo rinktinė – Rytų Timorui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Rytų Timoro futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Pranciškus Žadeikis
Biografija
Aktyviai bendradarbiavo spaudoje – laikraštyje „Nedieldienio skaitymai“, žurnale „Draugija“. Panaikinus lietuviškos spaudos draudimą, leido religinio turinio knygas „Šventųjų ir palaimintųjų vadų ir jaunikaičių gyvenimai“, „Trumpi nedieldienių evangelijų paaiškinimai visiems metams“, „Jėzaus širdies mėnuo“, „Gegužės mėnuo“. Iš graikų kalbos vertė „Iliadą“, išvertė K. Skirmuntaitės knygą „Mindaugas“, Alnpekės kroniką.
Klebonaudamas Skuode, rūpinosi mokytojų rengimu Lietuvos mokykloms, parašė ir išleido dviejų dalių knygą „Didžiojo karo užrašai“, šalį okupavusių vokiečių išprašė, kad iš varpinės nebūtų išimti ir sunaikinti trys Skuodo bažnyčios varpinės varpai.
Jo talento ir sugebėjimų dėka, dar nepasibaigus karui, 1918 m. rudenį Skuode įsteigta gimnazija, viena pirmųjų Žemaitijoje. Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo ši gimnazija pavadinta Pranciškaus Žadeikio vardu.
Brolis Povilas Žadeikis (1887–1957).
Peter Nonhart
Petras Nonhartas (, g. 1550 – m. apie 1633 m.) – olandų kilmės architektas, gyvenęs Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. thumb|Aušros vartai Vilniuje. Viršutinė dalis su atiku po 1610 m. perstatyta pagal P.Nonharto projektą Sunku nustatyti, kuriuos pastatus projektavo tiesiogiai pats P. Nonhartas – kai kurių atveju atliko statybų priežiūros pareigas. Iš tų pavyzdžių, kurie tiesiogiai yra susiję su P. Nonharto vardu (Gaičiūniškės), galima spręsti, kad architektas atstovavo manieristinei Šiaurės Europos (konkrečiai Nyderlandų) Renesanso krypčiai, kuriai būdingas orderinės kompozicijos stilizavimas, paprastumas ir monumentalumas, dar egzistavusių gotikinių sprendimų naudojimas (išilgintos proporcijos, flankuojantys reprezentaciniai bokštai), atikų naudojimas.
Užimamos pareigos
Už karinius nuopelnus Livonijos kare ir Abiejų Tautų Respublikos kare su Švedija, 1609 m. gavo indigenatą.
Nuo XVI a. pabaigos iki 1633 m. ėjo Vilniaus pilininko pareigas, rūpinosi Vilniaus pilių priežiūra ir statybomis.
Darbai
thumb|Gaičiūniškės, P.Nonharto namas-pilis, 1613 m. thumb|Panemunės pilis
Mjosa
Mjosa (Mjøsa) – didžiausias Norvegijos ežeras. Yra šalies pietuose, ~100 km į šiaurę nuo Oslo, Skandinavijos kalnų papėdėje, 121 m aukštyje virš jūros lygio. Nusidriekęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 117 km, plotis iki 15 km. Ežero gylis skirtingais duomenimis siekia nuo 449 iki 468 m (antras pagal gylį Europoje, po Hornindalsvatneto, kuris irgi telkšo Norvegijoje). Kranto ilgis 273 km iš jo 30 % sudaro dirbtinės dambos. Centrinėje Mjosos dalyje yra Helgiojos sala. Iš ežero išteka Glomos intakas Vorma. Ežeras laivuojamas. Prie Mjosos ežero įsikūrę miestai: Lilehameris, Hamaras, Jovikas.
Buenaventura
Buenaventura  – miestas Vakarų Kolumbijoje, Kaukos Slėnyje, svarbiausias šalies jūrų uostas prie Ramiojo vandenyno. 308 tūkst. gyventojų (2011 m.). Medienos apdirbimo ir kita pramonė.
Miestas įkurtas 1545 m.
Kriaučiškės (Kruonis)
Kriaučiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vilūnų.
Motėjai
Motėjai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Stumbrių, ant Aitros upės kranto.
Baltučiai (Utena)
Baltučiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pakalnių.
536 m.
536 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Birželis
Magūnų apylinkė (Dūkštas)
Magūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rimšės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rimšės apylinkės.
Darius Cibulskas
Darius Cibulskas (g. 1988 m. gegužės 23 d.) – Lietuvos futbolo žaidėjas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
Klubinė karjera
Nuo 2006 m. balandžio mėn. atstovavo Alytaus „Alyčio“ komandai. Nuo 2011 m. pradžios, šiai susijungus su Alytaus „Vidzgirio“ komanda ir suformavus Alytaus „Dainavos“ klubą, atstovavo pastarajam.
Vėliau jėgas išbandė Trakų FK. Žaidė Kazlų Rūdos „Šilas“, bei Lenkijoje. 2017 m. buvo FK Nevėžis Kėdainiai žaidėjas.
Nakados III kultūra
Nakados III kultūra arba Semainos kultūra – eneolito archeologinė kultūra, kilusi apie 3200 m. pr. m. e. Aukštutiniame Egipte, o vėliau paplitusi ir į Žemutinį Egiptą. Egipto istoriografijoje dar yra vadinama Protodinastiniu Egiptu.
Politiniai įvykiai
Politinė konsolidacija čia pasiekė aukštą lygį, ir susikūrė gana dideli valstybiniai junginiai. Manoma, kad didžiausi to meto miestai Tinisas, Nakada, Nekhenas, Buto tapo atskirų politinių junginių centrais. Čia įsitvirtino faraonų valdžia, ir šie faraonai populiariai žinomi kaip Nulinė dinastija. Nepaisant to, jie nesudarė vieningos dinastijos, o greičiau 3–4 skirtingas valdovų linijas, valdžiusias skirtinguose miestuose. Tarp šių valstybinių junginių stipriausia buvo hipotetinė Tiso konfederacija, kuri tam tikru metu nukariavo Nakadą, valdant faraonui Skorpionui II – Nekheną, o valdant Narmerui – Žemutinį Egiptą.
Bruožai
Tuo laikotarpiu Egipte susiformuoja pirmosios miestų tipo gyvenvietės. Būdingi svarbūs naujai atsiradę kultūriniai bruožai, vėliau būdingi Senovės Egipto kultūrai. Nakados III laikotarpio egiptiečiai buvo žemdirbiai ir gyvulių augintojai. Šiuo laikotarpiu jie ėmė statyti sudėtingus irigacinius įrenginius. Be to, tuo metu pradedami naudoti ankstyvieji Egipto hieroglifai. Labai daug pasakojimų mus pasiekė akmeninių palečių forma: reljefuose vaizduojami karai, valdovai, fiksuojami kiti svarbiausi įvykiai. Kadangi atsirado pirmieji valdovai, prie Tiniso pradėti statyti pirmieji faraonų kapai Um el-Kaab vietovėje. Taip pat atsiranda prie valdovų vardų rašyti specialų ženklą serekhą: ši tradicija išlaikyta iki IV dinastijos pabaigos.
Cultura Semaineana
Vinipisokis
Vinipisokis – didžiausias ežeras Naujojo Hampšyro valstijoje (JAV), taip pat šeštas pagal dydį natūraliai susiformavęs vidaus ežeras JAV. Amerikos indėnų kalba „winnipesaukee“ reiškia „Didžiosios dvasios šypsena“ arba „gražus aukštumų vanduo“.
Ežero ilgis – apie 41,6 km. Ežere yra 253 salos. Kranto linija yra labai raižyta: daugybė iškyšulių ir įlankų. Kelio ilgis aplink Vinipisokio ežerą – 100,8 km.
Jau ilgiau kaip šimtmetį Vinipisokio ežeras yra mėgiamas turistų ir gausiai lankomas, ypač Bostono ir Niujorko gyventojų, norinčių pabėgti nuo vasaros kaitrų.
Vinipisokis yra ledyninis ežeras. Jis priklauso Naujojo Hampšyro Ežerų regionui, kuriame yra apie 1300 ežerų ir tvenkinių.
Prie Vinipisokio ežero yra įsikūręs Vulfboro miestelis – seniausias vasaros kurortas Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Puriena
Puriena (Caltha) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Daugiamečiai žoliniai augalai su spirališkai išsidėsčiusiais lapais, kurie ištisiniai arba truputį skiautėti. Apyžiedis paprastas, jo lapeliai geltoni (jų yra 5-10). Kuokelių ir piestelių daug. Vaisius – lapavaisis.
Lotyniškas genties pavadinimas kilo iš 'krepšelis, pintinėlė' – dėl žiedų formos.
Lietuvoje auga:
Cámara Argentina de Productores de Fonogramas y Videogramas
thumb|right|250px|CAPIF logotipas
Cámara Argentina de Productores de Fonogramas y Videogramas (CAPIF) – nepelno siekianti organizacija, kuri reguliuoja Argentinos muzikos industriją. Taip pat ji yra IFPI narė.
Istorija
Ši organizacija buvo sukurta 1958 m. birželio 29 d. Organizacijos būstinė yra Buenos Airėse, o CAPIF prezidentas – José Adolfo Verde.
Pardavimų atestacija
1980 m. sausį CAPIF nustatė reikalavimus gauti platininę ir auksinę sertifikaciją. Šie reikalavimai galiojo iki 2000 m.:
Singlai:
Albumai:
Kompiliaciniai albumai:
Nauji kriterijai įsigaliojo 2001 m. sausio 1 d.:
Burbiškiai (Tauragė)
Burbiškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gaurės.
Merkinės piliakalnis
kairėje|miniatiūra|300x300px|Merkinės piliakalnio užrašas Merkinės piliakalnis – piliakalnis Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, Merkinėje, sausumos kyšulyje, 100 m į š. vakarus nuo Merkio santakos su Nemunu, abiejų upių dešiniuosiuose krantuose, Stangės upelio kairiajame krante. Dzūkijos nacionalinis parkas. Kultūros vertybės registro kodas A202KP. Pasiekiamas plentu prieš pat Merkinės tiltą pasukus į kairę, už 130 m. Matomas nuo Merkinės apžvalgos bokšto.
Urartija
Urartija (urartų k. Biainili, asirų k. Uruatri, akadų k. Urartu, sen. hebrajų k. Ararat) – senovės karalystė rytinėje Anatolijoje (Armėnijos kalnyne), kurios centras buvo kalnų regione apie Vano ežerą (dabartinė Turkija). Valstybė egzistavo maždaug nuo 1000 iki 585 m. pr. m. e. Biblijoje minima kaip Araratas.
Merkinės piliakalnis
Tyrimai
kairėje|miniatiūra|200x200px|Merkinės piliakalnio valstybės paminklo ženklas Šlaitai statūs, 12–30 m aukščio. Išliko dalis aikštelės (5x7 m), manoma, ji buvo daugiau kaip 20 m skersmens, apjuosta pylimu. Išliko 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimo fragmentų. Iki XX a. pirmosios pusės didžiąją dalį piliakalnio nuplovė Stangės upė. Piliakalnį 1971 m. rugpjūčio–rugsėjo mėn. tyrė D. Balčiūnaitė. Ištirtas 12 m² pylimo plotas, išskirti 3 jo raidos laikotarpiai, sietini su Merkinės pilies, kuri minima nuo 1377 m., užėmimais: iš pradžių 1391 m. buvo moliu ir akmenimis tvirtinta medinė siena aikštelės krašte, jai sudegus, likučiai užpilti 2 m storio molio sluoksniu, paviršius 1394 m. suplūktas. Vėliau pylimas paaukštintas – užpilta žvyro ir ant jo 1403 m. pastatyta medinė gynybinė siena. Vėliau pilis vėl atstatyta. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. Jame stovėjo viena stipriausių Nemuno gynybinės sistemos lietuvių medinių pilių.
Urartija
Raida
Urartų karalystė susiformavo kalnuotoje teritorijoje prie Vano ežero. Pirmieji šaltiniai apie Urartiją turimi asirų įrašuose, kur minima nairių tauta ir jų konfederacija Uruartri apie 1270 m. pr. m. e. Asirai ne kartą siaubė jų sritis. Pirmasis minimas jų stiprus valdovas buvo Aramas (860–843 m. pr. m. e.), kovojęs su Asirija.
Merkinės piliakalnis
Tyrimai
Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra papilys. Jo aikštelė ovalo formos, 150 x 300 m dydžio, be matomų įtvirtinimų. Šlaitai iki 15 m aukščio. 1997 m. ir 1998 m. čia rastas iki 80 cm storio kultūrinis sluoksnis. Radiniai: žiestos keramikos dirbiniai, geležinis noragas.
Urartija
Raida
Kitas valdovas Sarduris (832–820 m. pr. m. e.) sugebėjo atsispirti Asirams ir pradėjo ekspansiją visame Armėnijos kalnyne. Didžiausio išsiplėtimo laikais (apie 743 m. pr. m. e.) Urartija driekėsi nuo šiaurinio Tarpupio iki pietinio Kaukazo, apimdama taip pat ir dabartinės Armėnijos teritoriją iki Sevano ežero. Urartų tvirtovių vietos – Vanas, Armaviras, Jerevanas ir kt.
Apie 714 m. pr. m. e. valstybę nusiaubė kimerai, vėliau puolė Asirija, tačiau vietos karaliams pavyko atsilaikyti. Vis dėlto, tai žymėjo valstybės ekspansijos pabaigą. Valstybė gyvavo dar apie 100 m., kol ją nusiaubė Medija, kuri, atrodo, nesugebėjo jos prijungti prie savo imperijos. Tačiau Urartijoje tuo metu įvykusi suirutė lėmė dinastijos pasikeitimą ir naujos tautos, – armėnų – įsigalėjimą: čia susikūrė Armėnijos karalystė.
Merkinės piliakalnis
Tyrimai
Pietinėje ir vakarinėje piliakalnio papėdėse yra papėdės gyvenvietė. Ji tirta 1971 m., rastas 2 m storio kultūros sluoksnis. Radiniai: žiestos keramikos dirbiniai, akmeninis sviedinys, XVI a. – XVII a. keramika, kokliai, plytos. 200 m į rytus nuo piliakalnio yra XIV a. pab. – XV a. senkapis. Dar senesnę istoriją mena į vakarus nuo miestelio buvusios Merkinės stovyklavietės. miniatiūra|Merkinės piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės
Urartija
Tauta ir pavadinimai
Urartų karalystės kūrėjai buvo urartai, kurių savivardis tikriausiai buvo chaldini arba nairi, kaip jie vadinami ir asirų šaltiniuose. Savo valstybę jie vadino Biainili, iš kurio kilo Vano ežero pavadinimas.
Ilga diskusija vyksta dėl visiškai urartams negiminingos (proto-)armėnų tautos vaidmens valstybės gyvenime. Yra žinoma, kad armėnai nuvertė urartų dinastiją VII a. pr. m. e. pabaigoje ir apgyvendino visą tos valstybės teritoriją, sunaikinę vietinius nairius. Tačiau nėra aišku, ar Urartų valstybės laikais jie jau čia gyveno, ar tuo metu armėnai įsiveržė iš vakarų, t. y. Mažosios Azijos.
Šiaip ar taip, Armėnijos kalnyno teritorijos pavadinimas VI a. pr. m. e. keitėsi. 521 m. pr. m. e. trikalbiame įraše teritorija babiloniečių kalba vadinama „Urartu“, o persų kalba ji jau vadinama „Arminiya“.
Valdovai
Visos datos pr. m. e.
Ordinas
thumb|Vytauto Didžiojo ordinas su aukso grandine
Ordinas – garbės ženklas, suteikiamas už ypatingus nuopelnus.
Šiuolaikiniai ordinai yra kilę iš viduramžių riterių ordinų. Pasaulietiniai riterių ordinai atsirado vėlyvaisiais viduramžiais. Pradžioje ordinas buvo monarchui artimų, nusipelniusų riterių grupė. Patekimas į ordiną (tą grupę) buvo garbė ir apdovanojimas (nes monarcho palankumas buvo naudingas). Tais laikais ordinais ne apdovanodavo, o į ordinus priimdavo (šiuolaikinis tokio ordino analogas – privilegijuotas klubas). Paprastai tokio riterių ordino narių skaičius būdavo ribotas, todėl priklausyti tokiam ordinui buvo prestižiška. Riterių ordinui galėdavo priklausyti tik bajorai (kai kuriose šalyse už nuopelnus žmonės galėdavo gauti bajorystę, o po to – ir tapti riterių ordino nariais). Riteris, priimtas į tokį riterių ordiną, gaudavo atskyrio ženklą – žvaigždę, kryžių ar juostą. Dažnai riterių ordino nariai galėjo užimti vieną iš trijų pakopų – būti paprastu ordino riteriu, būti ordino komandoru (karininku), ir būti jo magistru. Europoje ordinai paprastai turėdavo 3-4 pakopas.
Iki XIX a. vidurio ordinai būdavo neteikiami nebajorams. 1802 m. Napoleonas įkūrė Garbės Legiono ordiną, kuris iki šiol yra aukščiausias Prancūzijos apdovanojimas. Juo apdovanodavo žmones ne pagal visuomeninę padėtį, o už narsą mūšiuose ar 20 metų nepriekaištingos tarnybos.
Pagal Garbės Legiono ordino pavyzdį buvo įkurta daug dabartinių Vakarų Europos ordinų. Pvz., Leopoldo ordinas (Belgija, 1832 m.), Britanijos Imperijos ordinas (D. Britanija, 1917 m.). Šie ordinai paprastai turi penkias klases.
JAV neturi ordinų, kadangi ji formavosi kaip antiaristokratiška valstybė, kur negalėjo būti riterių ordinų. JAV apdovanojimų sistemą sudaro medaliai.
Kadagynai (Rietavas)
Kadagynai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Rietavo.
Ordinas
Ordinai socialistinėse šalyse
Socialistinėse valstybėse buvo atsisakyta senųjų ordinų tradicijų. Pasikeitė ne tik ordinų ženklų dizainas, bet ir apdovanojimo taisyklės. Pirmuoju Tarybų Rusijos ordinu (Raudonosios Žvaigždės ordinas) buvo galima apdovanoti kelis kartus. Apdovanotieji keliomis to paties ordino pakopomis nešioja visų pakopų ženklus. Pirmieji tarybiniai ordinai neturėjo juostos ir plokštelės, buvo tvirtinami sraigtu. Tarybiniai ordinai su juosta ant plokštelės atsirado Antrojo pasaulinio karo metais. Pagal tarybinių ordinų pavyzdį ordinus susikūrė kitos to meto socialistinės valstybės.
1778 m.
1778 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Švedijos armija
Švedijos armija (SV Svenska armén) – viena seniausių reguliariųjų pasaulio armijų, Švedijos ginkluotųjų pajėgų šaka, atsakinga už veiksmus sausumoje.
Organizacija
Taikos metu Švedijos armija yra sudalinta į skirtingų kariuomenės rūšių pulkus. Pasibaigus Šaltajam karui aktyvių pulkų skaičius buvo sumažintas.
Šiuo metu Švedijos armija pereina nuo formavimo iš šauktinių prie formavimo iš profesionalų. Taip įgyvendinami planai pereiti nuo masinės Šaltojo karo laikų armijos prie armijos, geriau pritaikytos šiuolaikiniam manevringam karui ir greitam reagavimui. 2014 m. Švedijos armija turės apie 50 000 karių, 8 mechanizuotus pėstininkų batalionus, kurie bus parengti veikti išsyk, ir 67 batalionus, kurie kovinę parengtį pasieks per savaitę.
Reguliariąją armiją sudarys:
Batalionas yra pagrindinis Švedijos armijos dalinys, tačiau visi daliniai ir padaliniai galės būti suformuoti į kovines grupes pagal poreikį, nuo kuopos iki brigados dydžio dalinių. Centrinė armijos vadovybė turės 6 nuolatinius štabus, skirtus vadovauti didelėms kovinėms grupėms:
Vadovybė
Iki 1975 m. formalus armijos vadas buvo Švedijos karalius.
1937 m. vadovavimui armijai taikos metais buvo įkurta armijos viršininko pareigybė ir jo štabas. 1994 m. reorganizuojant armiją armijos viršininko štabas buvo panaikintas, o vietoj jo buvo įkurtas armijos štabo viršininko postas, priskirtas naujai įkurtam Švedijos ginkluotųjų pajėgų štabui (SV Högkvarteret, HKV).
1998 m. Švedijos ginkluotosios pajėgos buvo vėl reorganizuotos. Daugelis armijos štabo viršininko funkcijų buvo priskirtos naujai įkurtoms armijos generalinio inspektoriaus (SV generalinspektören för armén) pareigoms.
Teritorinės gynybos pajėgos
Švedijos teritorinės gynybos pajėgos (Hemvärnet) turi 40 batalionų, kuriuose tarnauja 22 000 žmonių. Daug šių kareivių yra tarnavę užsienyje įvairiose reguliariosios armijos misijose.
Dumjato muchafaza
Dumjato muchafaza  – muchafaza Egipto šiaurėje, Viduržemio jūros pakrantėje, Nilo deltos šiaurės rytuose. Iš pietų ir vakarų apsupta Dakahlijos muchafazos. Administracinis centras – Dumjatas.
Santa Marta
Santa Marta – miestas Kolumbijos šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje. Magdalenos departamento centras. 415 tūkst. gyventojų.
Dumjato muchafaza
Muchafazos teritorija teka Nilo atšaka Damieta.
Kazimieras Velžys
Kazimieras Velžys (g. 1938 m. gegužės 5 d. Pasvalio rajone, Sindriūnų kaime) – Lietuvos ir Varėnos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1951 m. su tėvais ištremtas į Rusijos Federacijos Tomsko sritį. Ten baigė 8 klases. 1956 m. grįžo į Lietuvą, 1980 m. šeima reabilituota. 1959 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą ir pašauktas į sovietinę armiją. Po tarnybos studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Hidromelioracijos fakultete. 1967 m. baigė akademiją, įgydamas inžinieriaus hidrotechniko specialybę.
Gavo paskyrimą į Varėnos rajoną, Varėnos Melioracijos statybos valdybą. Dirbo darbų vykdytoju, vyr. dispečeriu, viršininko pavaduotoju. 1979–1995 m. valdybos vyriausiasis inžinierius. 1997–2004 m. Alytaus apskrities viršininko administracijos Varėnos rajono melioracijos skyriaus vedėjas. Pensininkas.
1995–2000 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Varėnos rajono savivaldybės meras.
1981–1989 m. TSKP narys. Nuo 1993 m. gegužės mėn. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, Varėnos rajono skyriaus pirmininkas.
Čiurlionio draugijos Senosios Varėnos skyriaus narys.
EuroBasket 2011 finalas
EuroBasket 2011 finalas buvo žaidžiamas rugsėjo 18 dieną Žalgirio arenoje Kaune. Finale žaidė Ispanijos ir Prancūzijos rinktinės. Abi komandos pateko į 2012 m. olimpines žaidynes Londone.
Nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį
Šis kalendorius tinka kiekvieniems nekeliamiesiems metams, prasidedantiems trečiadienį.
Baltūniškė
Baltūniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Adutiškio.
Guamo vyrų futbolo rinktinė
Guamo vyrų futbolo rinktinė – Guamui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Guamo futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
537 m.
537 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Kovas
Mirtys
Nedatuota
Kriaučiškės (Žiežmariai)
Kriaučiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gudienos. Kaimo rytuose telkšo Kriaučiškių ežeras, prie jo yra kaimo turizmo sodyba. Išlikusios dvi kolūkio laikų fermos (kaimo šiaurėje ir pietuose).
Kriaučiukai
Kriaučiukais vadinami kaimai:
Purviškiai (Tauragė)
Purviškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Gaurės.
Nariūnų apylinkė
Nariūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Salako valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Salako apylinkės.
Gubacha
Gubacha  – miestas Rusijoje, Permės krašte, prie Kosvos upės, 219 km į šiaurės rytus nuo Permės. Rajono (miesto apygardos) centras. Geležinkelio stotis prie Čiusovojaus–Solikamsko linijos, praeina Kunguro–Solikamsko plentas. Didelis chemijos pramonės centras (metanolio, formalino, pramoninio deguonies, kokso, naftalino, deguto, amonio sulfato gamyba), veikia šiluminė jėgainė. Gubachos apylinkėse yra gamtos paminklas – „Akmeninis miestas“.
Istorija
Gubacha yra Kizelo anglių baseine. 1755 m. pradėta geležies rūdos, o 1825 m. – akmens anglių kasyba. 1879 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. Nuo 1928 m. Gubacha – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1941 m. – miestas.
Pereira
Pereira  – miestas Kolumbijos vakaruose, Kaukos upės slėnyje. Risaraldos departamento administracinis centras. 454,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Transporto mazgas. Prekybos kava ir galvijais centras. Maisto, odos pramonė.
Miestas įkurtas 1540 m.
538 m.
538 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius – aštuonioliktas pagal svarbą aukščiausias Lietuvos valstybės apdovanojimas, Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu skiriamas Lietuvos ir užsienio valstybių piliečiams pagerbti ir pažymėti už ypatingus nuopelnus Lietuvos valstybei.
Istorija
Vytauto Didžiojo ordinas įsteigtas 1930 m., minint Vytauto Didžiojo mirties 500-ąsias metines. Prieškarinio ordino ženklo autorius – dailininkas Jonas Burba. Analogiški ir šiandieniniai ordino ženklai. Vytauto Didžiojo ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. Kaspinus audžia Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje.
Aprašas
Ordiną sudaro:
Fabijoniškių seniūnija
Fabijoniškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybėje, į šiaurę nuo miesto centro, prie magistralės. Didžiąją dalį sudaro Fabijoniškių mikrorajonas, kurį imta statyti 1986 m. buvusio Fabijoniškių kaimo vietoje, taip pat įeina miesto dalys Pavilionys ir Bajorai.
Yra Jėzaus Kristaus pastarųjų dienų šventųjų konfesijos bažnyčia, nuo 2018 m. veikia viešasis baseinas. Fabijoniškių seniūnijos kiemuose aplink Šeškinės taką, S. Stanevičiaus gatvėje 2018 m. buvo nufilmuota didelė dalis HBO serialo Černobylis scenų, vykstančių Pripetės mieste.
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius
Aprašas
Riterio kryžius kabinamas prie kaspinėlio.
Fabijoniškių seniūnija
Geografija
Seniūnijoje yra šios miesto dalys:
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius
Ordino laipsniai
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius yra Vytauto Didžiojo ordino su aukso grandine 5-asis laipsnis. Kiti laipsniai:
Fabijoniškių seniūnija
Geografija
thumb|400px|center|Fabijoniškių panorama
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius
Ordino laipsniai
Ordinais apdovanojama nuosekliai – pradedant nuo žemiausio laipsnio: Riterio, Karininko, Komandoro, Komandoro didžiuoju ir Didžiuoju kryžiais. Antrą kartą to paties laipsnio ordinu neapdovanojama. Teisę Respublikos Prezidentui teikti kandidatus apdovanoti ordinu turi Vyriausybė, Seimo Pirmininkas ir jo pavaduotojai, Ministras Pirmininkas, Vyriausybės nariai. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos – Vasario 16-osios arba Liepos 6-osios. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija. Už valstybės apdovanojimui teikiamų asmenų duomenų tikrumą atsako juos teikiančios organizacijos, institucijos ir pareigūnai. Teikimai apdovanoti valstybės ordinais, medaliais ir kitais pasižymėjimo ženklais svarstomi Apdovanojimų taryboje. Jos išvados pateikiamos Respublikos Prezidentui, tačiau Respublikos Prezidentas gali apdovanoti ir Apdovanojimų tarybai nesvarsčius. Ordiną iškilmingai įteikia Respublikos Prezidentas arba jo įgaliotas asmuo.
Siksto koplyčios lubų freskos
thumb|right|260px| Dievo (dešinėje) ranka, perduodanti Adomui gyvybę (arba sielą) - vienas iš žinomiausių Siksto koplyčios lubų fragmentų Siksto koplyčios lubų freskos - italų Renesanso dailininko Mikelandželo 1508 - 1512 m. laikotarpyje sukurtos freskos Siksto koplyčioje Vatikane. Tai vienas iš garsiausių ir žinomiausių Vakarų kultūros dailės kūrinių.
Istorija
Bendro Siksto koplyčios dekoravimo metu, 1481-1484 m., lubos buvo padengtos dailininko Matteo d'Amelia mėlynu dangumi su žvaigždėmis, numanoma, vaizduojančiomis Zodiako ženklus. 1506 m. pradėjus gretimai esančios Šv. Petro bazilikos perstatymo darbus, plonas dažų sluoksnis pradėjo trupėti ir Siksto koplyčios lubos vietomis sutrūkinėjo. Giorgio Vasari liudijimu, Bramantė pateikė pasiūlymą popiežiui Julijui II, kad lubas atnaujintu Mikelandželas. Tuo esą Bramantė norėjo sukompromituoti Mikelandželą savo draugo Rafaelio labui, kadangi Mikelandželas niekuomet nebuvo dirbęs iki tol freskos technika. Šiuo metu manoma, kad tokia konspiracijos teorija greičiau yra tik paties Mikelandželo asmeninė nuostata, kadangi jis laikė save skulptoriumi ir visiškai nenorėjo prasidėti su tapyba, kurią laikė antraverčiu menu.
Tačiau popiežius Julijus II susižavėjo idėja. Anot Giorgio Vasari, kuo Mikelandželas labiau priešinosi, tuo labiau popiežius laikėsi savo pozicijos. Julijus II pats esą skatino Mikelandželą, kad tapybą, su kuria, anot Mikelandželo, neverta prasidėti dėl jos menkos vertės, jis, Mikelandželas, paverstų tokia, kuri patenkintų netgi jo skonį. Galų gale Julijus II atšaukė Mikelandželo darbus ties savo kapo skulptūrų projektu ir 1508 m. gegužės 10 d. pasirašė kontraktą darbams Siksto koplyčioje. Mikelandželas už tai pradėjo neapkęsti Bramantės, be to, apie Rafaelį liko nepergeriausios nuomonės.
Pagal Julijaus II planą lubose turėjo būti pavaizduoti apaštalai, kurie savo pozomis turėjo susieti apaštalų misiją su popiežių misijomis (kiek žemiau, tarp langų Siksto koplyčioje pavaizduoti pirmųjų popiežių portretai). Mikelandželui ši schema pasirodė per paprasta ir jis pasiūlė savąją. Tai buvo negirdėtas dalykas tais laikais, kad dailininkas atmestų užsakovo projektus, tačiau popiežius sutiko su tuo. Mikelandželas numatė papildyti žemiau esančias, 1481-1484 m. atliktas freskas Mozės ir Kristaus gyvenimo temomis, savosiomis Pasaulio sutvėrimo ir Kristaus protėvių istorijomis. thumb|right|260px| Po 1980-89 m. restauracijos viena Kristaus protėvių šeimos figūrų „prarado“ akis.
Nenuilstamą menininko talentą rodo, kad jis nesitenkino Bramantės sumanyta pastolių konstrukcija, dėl kurios teko išgręžti skyles Siksto koplyčios sienoje (jų pėdsakai ir dabar matyti). Paklausęs, ką Bramantė ruošiasi daryti su skylėmis, Mikelandželas sulaukė atsakymo, kad architektas apie tai pagalvos, kai Mikelandželas baigs savo darbus. Nepatenkintas Mikelandželas nusprendė pats suprojektuoti savuosius pastolius nenaudojant skylių sienoje. Pasakojama, kad vėliau jų ardymu užsiėmęs žmogus iš jų pasistatė namą.
Tradiciškai Mikelandželas planavo tokio užmojo darbą atlikti su padėjėjais. Tačiau, pamatęs kaip jie dirba, visus juos išvarė ir nusprendė atlikti freskas vienas. Tai buvo didžiulio pasiaukojimo ir sunkumo darbas. 20 m aukštyje Mikelandželas nenuilstamai dirbo užversta galva. Darbas ilgam pakenkė jo sveikatai ir negrįžtamai pažeidė regėjimą. Mikelandželas ypač slėpė freskas nuo pašalinių, netgi nuo popiežiaus, tačiau garsas apie jų grožį pasklido plačiai. Anot Giorgio Vasari, Bramantė, kuris turėjo raktus nuo Siksto koplyčios, įleido vieną naktį Rafaelį pasižiūrėti freskų. Po ko Rafaelis iškart nuėjo ir pertapė vieno savo pradėtų darbų figūrą.
Freskos buvo atidengtos 1512 m. spalio 31 d., prieš Visų Šventųjų dieną ir sukėlė visos Romos susižavėjimą. Anot Giorgio Vasari, tarsi Dangaus šviesa nušvietė Žemės tamsybes ir visas pasaulis subėgo į tai pasižiūrėti. Johanas Volfgangas Gėtė vėliau pasakys, kad nemačius Siksto koplyčios lubų freskų, negalima kalbėti apie tai, ką sugeba vienas žmogus.
1980-1989 m. laikotarpyje vyko kapitalinis Siksto koplyčios lubų restauravimas. Jo metu buvo pašalinti suodžiai, dulkės, sutvarkyti mažesnieji įtrūkimai sienoje. Restauravimas sukėlė dviprasmišką vertinimą, ir susižavėjimą, ir kritiką. Daugelis per šimtmečius įprastų freskų detalių pranyko (kaip pavyzdys dešinėje), tačiau popiežius Jonas Paulius II liko darbu labai patenkintas.
Freskų schema
Lubų centrinėje dalyje, pakaitomis, vaizduojamos pagrindinės scenos: 5 mažosios ir 4 didžiosios. Mažosios scenos įrėmintos medalionais ir nuogų vyrų atvaizdais, vadinamaisiais ignudi. Iš kiekvienos mažosios scenos pusės skliautiniame paviršiuje vaizduojami biblijinis pranašas ir antikinė pranašautoja - sibilė. Iš kiekvienos didžiosios scenos pusės lubas laikančiose trikampėse atramose vaizduojamos Kristaus protėvių šeimos. Šios scenos nedokumentuotos ir sunku pasakyti, kurios personalijos jose vaizduojamos. Lubų priekyje ir gale vaizduojama po biblijinį pranašą ir lubų kampinėse atramose - po biblijinę sceną. Visa kompozicija susieta iliuzionistinėmis (tapytomis) architektūrinėmis detalėmis ir bronzinės spalvos nuogomis figūromis. Į lubų kompoziciją įeina ir liunetės, pieštos ant vertikalių sienų (apatiniame paveikslėlyje nesimato). Jose vaizduojami Kristaus giminės linija, kaip aprašyta evangelijose, pažymint kiekvieno protėvio vardą. Šios liunetės susietos su trikampių atramų šeimų scenomis.
Didžiosios ir mažosios scenos
Pagrindines 9 freskų scenas sudaro 3 grupės po 3 freskas pagal tematiką: Nojaus, Adomo ir Ievos ir Pasaulio sutvėrimo istorijos. Žymiausia iš jų yra „Adomo sutvėrimas“.
Pranašai ir sibilės
Freskose vaizduojami pranašai ir sibilės, išpranašavę Jėzaus Kristaus atėjimą. Sibilės buvo antikinės pagonių pranašautojos. Tik daug vėliau joms krikščioniškoji teologija priskyrė Jėzaus Kristaus išpranašavimą. Garsiausios šių atvaizdų figūros: Libijos sibilė ir pranašas Danielius.
Kampinės atramos ir medalionai
Kampinėse atramose ir medalionuose vaizduojamos biblijinės istorijos, daugiausia įkūnijančios izraelitų kovą su pagonimis. Medalionai nupiešti kaip skydo atvaizdai. Juose vienintelėje vietoje freskose panaudotas auksas. Vienas medalionas paliktas tuščiu. Kampinės atramos scenoje „Judita ir Holofernas“ nukirstoje Holoferno galvoje atpažįstamas Mikelandželo autoportretas.
Ignudi ir kt. detalės
Mažasias pagrindines scenas įrėmina nuogų vyrų atvaizdai, vadinamieji ignudi, kurių yra 20. Šių figūrų prasmė ir paskirtis neaiški. Galimas dalykas, kad jie pavaduoja Renesanso dailėje įprastus vaizduoti nuogų vaikų, angeliukų įvaizdžius. Visa freskų kompozicija įrėminta į iliuzionistinius architektūrinių detalių piešinius, kuriuose dar yra mažesnių nuogų figūrų, vadinamų bronziniais ignudi, dėl jų bronzinių skulptūrų imitavimo.
Kristaus protėviai
Šoninėse, trikampėse lubų atramose ir po jomis esančiose liunetėse vaizduojamas Kristaus genealoginis medis, kaip išvardinta evangelijose. Liunetėse kartu parašyti vaizduojamųjų veikėjų vardai, tačiau šoninių atramų trikampiuose vaizduojamų scenų atitikimą biblijinėms sunku atsekti. Tipiškai čia pavaizduotos šeimos, dažnai su sėdinčia moters poza, primenančią Renesanso dailėje įprastą evangelinę Mergelės Marijos ir Šv. Juozapo šeimos poilsio kelionėje į Egiptą sceną. Altorinėje koplyčios sienoje buvusios dvi liunetės neišliko, nes buvo pašalintos atlaisvinant vietos Mikelandželo „Paskutiniojo teismo“ freskai.
Kauno kolegija
thumb|220px|Kauno kolegijos Studijų centras, Pramonės pr. 22A, Kaunas, 2016 m. thumb|220px|Kauno kolegija, 2010 m. thumb|220px|Verslo fakulteto I rūmai ir Technologijų fakulteto I rūmai, Pramonės pr. 20, Kaunas thumb|220px|Verslo fakultetas, II rūmai Gedimino g. 41, Kaunas thumb|220px|Verslo fakultetas, III rūmai Puodžių g. 11, Kaunas thumb|220px|Menų ir ugdymo fakultetas. Centriniai rūmai Mackevičiaus g. 27, Kaunas thumb|220px|Medicinos fakultetas, I rūmai Petrausko g. 15, Kaunas thumb|220px|Medicinos fakultetas, II rūmai Muitinės g. 15, Kaunas thumb|220px|Technologijų fakultetas, II rūmai Pramonės pr. 22, Kaunas miniatiūra|220px|right|Verslo fakulteto Druskininkų skyrius miniatiūra|220px|right|Vadybos ir ekonomikos fakulteto Tauragės skyrius
Siksto koplyčios lubų freskos
Taip pat skaitykite
Sixtinische Kapelle
Kauno kolegija
Kauno kolegija – valstybinė aukštoji mokykla, teikianti aukštąjį neuniversitetinį išsilavinimą. Kauno kolegijai vadovauja dr. Andrius Brusokas.
Istorija
Kauno kolegija įsteigta 2000 m. rugsėjo 1 d., kai Lietuvoje atsirado binarinė aukštojo mokslo sistema.
Kauno kolegijoje 2000–2003 m. įkurti 7 fakultetai ir 2 skyriai Kauno mieste ir regionuose. 2000 m., sujungus Kauno technologijos ir Kauno ekonomikos aukštesniąsias mokyklas, įkurti Ekonomikos ir teisės, Technologijų, Verslo vadybos fakultetai bei Verslo vadybos fakulteto Druskininkų skyrius. 2001 m. į kolegijos sudėtį įjungtos dar dvi mokyklos – įkurti Sveikatos priežiūros (buvusi Kauno aukštesnioji medicinos mokykla) bei Justino Vienožinskio menų fakultetai (buvusi Kauno meno mokykla). 2002 m. Kauno aukštesnioji kraštotvarkos ir verslo mokykla reorganizuota į Kraštotvarkos fakultetą. 2003 m. prisijungė Kėdainių Jonušo Radvilos aukštesnioji mokykla ir Kauno aukštesnioji maisto pramonės mokykla – įkurtas Kėdainių Jonušo Radvilos fakultetas ir Tauragės skyrius.
2005 m. studijų kokybės vertinimo centras Kauno kolegijos veiklą įvertino teigiamai ir suteikė akreditaciją.
2007 m. Kauno kolegija gavo teisę sėkmingai baigusiems studijų programas teikti profesinio bakalauro kvalifikacinį laipsnį žyminčius diplomus.