cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korozija
Metalų apsauga nuo korozijos
Metalų junginių dangos dažniausiai susidaro vykstant cheminėms reakcijoms, sukuriamos oksidavimu, chromatavimu, fosfatavimu. Oksidavimas – procesas, kuriam vykstant, metalo paviršiuje susidaro oksidinė danga. Oksiduojama terminiu, gariniu – terminiu, cheminiu ir elektrocheminiu būdu. Plieno gaminys veikiamas bet kokiais oksidatoriais. Labiausiai paplitęs būdas yra dirbinių nardinimas į druskų nitratų tirpalą maždaug 140 °C temperatūroje. Kartais oksidavimas vadinamas juodinimu, nes dirbinys pasidaro melsvai juosvas. Be plieno, oksiduojami aliuminis, magnis ir jų lydiniai. Šiuo būdu gaminiai apsaugomi nuo atmosferos poveikio (įvairūs įrankiai, prietaisai). Dažniausiai oksiduojamos spyruoklės, nes nuo kitų dangų gali pasikeisti jų mechaninės savybės. Chromatavimas – chromatinės dangos sudarymas ant metalo paviršiaus chromo junginių tirpaluose. Chromatavimo tirpalas gaunamas chromo andihidridą tirpinant vandenyje. Chromatavimo proceso skatinimui į tirpalą įmaišoma sieros rūgšties. Fosfatavimas – netirpaus fosfatų sluoksnio sudarymas ant metalo paviršiaus fosfatų tirpaluose. Plieninės detalės dengiamos netirpia ortofosfatinės druskos plėvele. Fosfatinis sluoksnis yra gana šiurkštus ir sudaro gerą lakų ir dažų pagrindą.
Nemetalinės dangos būna neorganinės ir organinės. Neorganinės dangos – emalio, metalo keramikos ir kitokios dangos. Emalių būna paprastų ir atsparių kaitrai. Paprastųjų emalių dangos sudaromos išlydant metalinių dirbinių paviršiuje kai kurias mineralines dangas: boro silikatinį stiklą, boraksą, putnagą, kriolitą ir kt. Šios dangos atsparios neorganinėms ir organinėms rūgštims, silpniems šarmų tirpalams ir atmosferinei korozijai. Metalo keramikos dangos gaunamos pridėjus metalų į oksidus ir sunkiai lydžius junginius. Ja dengiant metalus, acetileno ir deguonies masę purškiama liepsnoje arba plazminio purškimo būdu. Organinėms dangoms naudojami tepalai, lakai, dažai, emaliai ir dervos. Tepalai – tai paprasčiausia danga, laikiniai sauganti metalus nuo korozijos. Vartojami mineraliniai, parafino tirpalai, vazelinas, bitumas ir kiti tepalai. Lakai – tai džiūvančių aliejų, dervų arba celiuliozės esterių koloidiniai tirpalai lakiuose organiniuose tirpikliuose (benzine, acetone, benzole ir kt.) Kartais į juos dedama pigmentų. Dažai ir emaliai yra neorganinių pigmentų suspensija plėveles sudarančiuose organiniuose skysčiuose: pokoste, aliejuje ir dervos mišinyje. Dažai ir emaliai dažniausiai saugo metalus nuo atmosferinės korozijos. Dervų dangos labai atsparios korozijai. Tai asfalto, bitumo, epoksido ir kitos dangos.
Metalų ir jų gaminių laikinajai saugai nuo korozijos – o tai dažniai taikoma žemės ūkio technikos saugojimui tarp darbų sezonų, ilgesniam laikui sustabdžius įrenginius, saugant atsargines dalis ir kt. – naudojami konservaciniai tepalai, alyvos, vaškai polimerų mišiniai, plėvėdariai naftos mišiniai ir apsauginės emulsijos su įvairiais korozijos lėtikliais.
Metalų apsaugai nuo korozijos taip pat yra naudojami protektoriai, kurie yra gaminami iš aktyvesnio metalo (cinkas, magnis, aliuminis) negu metalas kurį norima apsaugoti. Protektoriai veikia tik plokštumoje.
Raudonsparnis tinamas
Raudonsparnis tinamas (Rhynchotus rufescens) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Paplitęs pietų Brazilijoje, Paragvajuje, Bolivijoje ir šiaurės Argentinoje.
Gyvena įvairiuose biotopuose ir aukštyje. Žemumų rajonuose paplitęs drėgnose pievose, savanoje, aukštumų srityse apsigyvena krūmingose vietose. Minta vabzdžiais, vaisiais ir kt. Maisto racionas priklauso nuo metų laikų. Medžiojamas, tačiau dėl didelio gyventojų tankumo smarkiai išnaikintas, todėl 3 porūšiai įrašyti į Tarptautinę raudonąją knygą.
Krakatau
Krakatau – ugnikalnis Indijos vandenyne, Sundos sąsiauryje tarp Sumatros ir Javos salų (Indonezija).
Tai kalderos tipo vulkanas, kurio aukštis 813 m. Šio ugnikalnio išsiveržimai vyksta labai netikėtai, net susprogdinant visą vulkaninę salą. 416 metais įvykęs Krakatau išsiveržimas suardė vulkaninį kūgį ir suformavo 7 km skersmens kalderą. Naujai susiformavęs kūgis sprogo 1883 metais, pasiekdamas piką rugpjūčio 27 dieną. Sprogimas buvo toks stiprus, kad buvo girdimas už 5000 km. Išmestų dulkių ir pelenų debesis pakilo į 25 km aukštį ir porai dienų uždengė saulę. Piroklastiniai srautai sunaikino Sumatros gyventojų turtą, o sukeltas cunamis pražudė apie 36 419 žmonių. Po kelių dešimtmečių iškilo naujas kūgis, dabar vadinamas Anak Krakatau.
Rytų Viru apskritis
thumb|right|250px|Jeukiulos ežeras thumb|right|250px|Jehvio bažnyčia thumb|right|250px|Kuradijervas Rytų Viru apskritis arba Ida Viruma (, Ida-Virumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies šiaurės rytuose, prie Suomijos įlankos, Rusijos pasienyje. Administracinis centras – Jehvis.
Gamta
Visa apsrities teritorija išsidėsčiusi pelkėtoje žemumoje, kurią šiaurėje riboja Suomijos įlanka, pietuose – Peipaus ežeras, rytuose – Narvos upė. Gausu upių, pelkių, ežerų, miškų. Ida Viruma turtinga naudingų iškasenų. Didelė dalis teritorijos – gamtiniai rezervatai, kuriuose galima pamatyti labai vaizdingų kraštovaizdžių.
Ekonomika
Ida Viruma – Estijos energetikos centras. Skalūnų gavyba ir apdirbimas Kohtla Jarvės apylinkėse, šiluminės elektrinės ir hidroelektrinė Narvoje. Taip pat vystoma chemijos, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dėl supelkėjusių ir neįsisavintų žemių žemės ūkis ne itin vystomas. Sumažėjus skalūnų paklausai apskritis nuskurdo, klesti nedarbas.
Kazys Blaževičius
Kazys Blaževičius (1926 m. kovo 4 d. Bučioniuose, Kėdainių valsčius – 2015 m. rugpjūčio 27 d.) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1950 m. baigė Kauno universitetą. 1957 m. technikos mokslų kandidatas.
Rytų Viru apskritis
Gyventojai
Dauguma apskrities gyventojų – rusai, nemažai ukrainiečių, estų, baltarusių. Gyventojai susitelkę pajūrio regione, pietiniai rajonai gyvenami itin retai.
Kazys Blaževičius
Biografija
1957–1962 m. Statybos ir architektūros instituto mokslinis sekretorius, 1962–1977 m. šio instituto Kaimo statybos sektoriaus vadovas; nuo 1960 m. vyresnysis mokslo darbuotojas. 1977–1988 m. Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto Statybinių disciplinų katedros vedėjas, nuo 1980 m. docentas.
Papraporščikis
Papraporščikis  – puskarininkio laipsnis Rusijoje ir kai kuriose kitose valstybėse, aukštesnis už feldfebelį ir žemesnis už praporščiką.
Kazys Blaževičius
Biografija
Nuo 1995 m. Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Kauno skyriaus tarybos narys. Nuo 1997 m. Knygnešio draugijos Kauno skyriaus valdybos, 1999–2000 m. Sąjūdžio Kauno skyriaus tarybos pirmininkas.
Rytų Viru apskritis
Gyventojai
Miestai:
Papraporščikis
Papraporščikio pareigos Rusijos šaulių kariuomenėje po to, kai joje atsirado praporščikai – jaunesnieji karininkai, pradžioje atsakingi už vėliavos nešimą ir saugojimą mūšyje. Praporščikų pagalbininkais skirdavo sumanius uriadnikus. Dėl to papraporščikius imta laikyti vyriausiais puskarininkiais.
Kazys Blaževičius
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – vietinių žaliavų (klintis, dolomitas) tyrimas ir naudojimas statybos reikmėms, kaimo statybų technologijų tobulinimas. Parašė straipsnių apie knygnešystės istoriją, lietuvių kalba tautinį atgimimą.
Rytų Viru apskritis
Administracinis skirstymas
Miestų savivaldybės
Papraporščikis
Nuo 1826 m. vadinamosios senosios gvardijos papraporščikiai buvo prilyginti armijos paporučikiams, bet nepapuldavo į Rangų lentelę.
Rytų Viru apskritis
Administracinis skirstymas
Kaimų savivaldybės
Papraporščikis
1843 m. junkerius prilygino papraporščikiams, junkeriams irgi įvedė tokius pačius antpečius – lygius antpečius, kurių pakraščiai apsiūti siauru auksiniu galionu.
Papraporščikiai, paskirti į karininkų pareigas (būrio vadas ir pan.) nešiodavo perpetes (portupėjas) ir kardų ar šaškų temliakus. Iki 1907 m. tokie praporščikai buvo vadinami portupėj–praporščikais. Portupėj–praporščikai buvo prilyginti portupėj-junkeriams.
Nuorodos
Iliustracijos
Gegužiškis (Zarasai)
Gegužiškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Samanių.
Guikaliai
Guikaliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Nemakščių. Kaimo vakarine puse prateka Upynikė.
Hitoši Sogahata
(g. 1979 m. rugpjūčio 2 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2003 m., su ja dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate.
Pečenga (upė)
Pečenga  – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities vakaruose. Išteka iš Mometjaurio ežero. Teka į šiaurės rytus, aukštupyje slenkstėta ir prateka eilę ežerų: Piedsjaurą, Kiedgjaurą, Ruoseljaurą ir Kalojaurą. Įteka į Barenco jūros Pečengos užutėkį.
Didžiausi intakai: Namajokis ir Mažoji Pečenga. Prie upės įsikūręs Pečengos vienuolynas, Pečengos, Korzunovo gyvenvietės.
Pečenga labai užteršta sunkiųjų metalų junginiais, patekusiais iš kasyklų.
Diósgyőri VTK
Miškolco „Diósgyőri“ – Vengrijos futbolo klubas iš Miškolco.
Istorija
Klubas įkurtas 1910 m.
2022–2023 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais. Po sezono perkelti į stipriausią šalies lygą.
Drazdauskas
Drazdauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Drazdauskienė (ištekėjusi moteris) ir Drazdauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mažieji Kanapynai
Mažieji Kanapynai arba Severnas (, iki 1887 m. Klein Cannapinnen, nuo 1938 m. birželio 3 d. Kleinblecken, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. , nuo 2008 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas prie Blėkių. 1947–2008 m. Krasnogorskojės apylinkės kaimas.
Danguolė Brogienė
Danguolė Brogienė (g. 1959 m. balandžio 25 d. Valkininkuose) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.
Biografija
1982 m. baigusi Lietuvos dailės institutą (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) jame dėsto, nuo 1998 m. docentė, nuo 2010 m. profesorė. Dėsto kostiumo dizaino katedroje, interjero dizaino katedroje ir architektūros katedroje.
Kūryba
Nuo 1982 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos – Detroitas 1993 m., Vilnius 2002–2003 m., tarptautinė paroda Kanadzavoje 1999 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Ašašninkai
Ašašninkai  – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 0,5 km į pietus nuo Kabelių, prie pat sienos su Baltarusija. Į pietus nuo kaimo telkšo Grūdos ežeras, iš jo pro Ašašninkus teka Grūda. Iš pietų supa miškai. Kelias į Kabelius, miško kelias į Musteiką.
thumb|left|Ašašninkų kryžiai thumb|left|Kaimo sodyba thumb|left|Kaimo riboženklis thumb|left|Ašašninkų kapinės
Ašašninkų apylinkėse rasta archeologinių gyvenviečių liekanų. Kaime yra nebeveikiančios kapinės. Centre – trys kryžiai, be to, keletas kryžių yra prie sodybų.
Ašašninkų pietvakariuose esanti sodyba (Plaskiniškė) yra toliausiai į pietus nutolusi Lietuvos gyvenamoji vieta.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš žodžio ašašnykas – taip vadinti LDK medžioklės varovai, jėgeriai, tarnavę didžiajam kunigaikščiui.
Istorija
Iki XX a. vid. Ašašninkai faktiškai buvo pietinė Kabelių kaimo dalis: šiauriniai Kabeliai priklausė Vilniaus gubernijai, o pietiniai (dab. Ašašninkai) – Gardino. XIX a. Kabeliai (II) pateko į Gardino apskrities Beržtų valsčių.
Kabeliai II 1990 m. LR AT nutarimu pavadinti Ašašninkais.
Šnekta
Kaime ir jo apylinkėse būdinga savotiška vidurio aukštaičių šnekta, kurioje sumišę priebalsiai š, ž ir s, z: sakoma sakalys („šakalys“), jieskoc („ieškoti“), azaras („ežeras“), uzdaryc („uždaryti“) ir šveikata („sveikata“), lažda („lazda“). Ašašninkų-Kabelių šnektą tyrinėjo Žaneta Markevičienė.
thumb|300px|Ašašninkų ir apylinkių žemėlapis su mikrotoponimais
Batambangas
Batambangas – miestas šiaurės vakarų Kambodžoje, prie kelio nuo sostinės Pnompenio link Tailando; provincijos centras. Antrasis pagal dydį šalies miestas, pagrindinis ryžių pramonės centras. Yra daug šventyklų. Teka Sankeras.
Istorija
Įkurtas XI a.
ក្រុងបាត់ដំបង
Ežerė (upė)
Ežerė  – upė pietų Latvijoje, Saldaus savivaldybėje; Vadaksties dešinysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda į pietryčius nuo Strikių. Teka pietryčių kryptimi pro Svėtainių ir Kerklinių ežerus, nuo Jaunaucės pasuka į pietvakarius. Įteka į Vadakstį ties Ežerės gyvenviete.
Didžiausi intakai: Bruzilė, Druvė, Lykupė (dešinieji).
Upė dviejose vietose patvenkta, sudaryti Gryvaišių HE ir Ežerės tvenkiniai. Didesnės gyvenvietės prie Ežerės: Uozuolmuiža, Jaunaucė, Ezerkruogas, Ruopmuiža (Galė), Ežerė.
Lazuvekas
Lazuvekas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 102 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1486 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1983-1987 m. pastatyta kaimo bažnyčia.
Raseiniai
Raseiniai – miestas vidurio vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Kauno apskrityje, 76 km į šiaurės vakarus nuo Kauno, Žemaičių aukštumos pietrytinėse priekalnėse, prie Žemaičių plento. Raseinių rajono savivaldybės centras. Raseinių miesto seniūnija, yra apylinkės seniūnijos centras, Dubysos regioninio parko direkcija.
Yra Raseinių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1663 m., išplėsta 1783 m.), buvęs dominikonų vienuolynas, stačiatikių cerkvė (pastatyta 1870 m.), kultūros centras, krašto istorijos muziejus, paštas (LT-60001), rajono centrinė ligoninė, turizmo ir verslo informacijos centras „Atrask Raseinius“, Maironio parkas. Mieste yra 3 tvenkiniai, prateka Raseikos upelis.
Skulptūra „Žemaitis“ (stiprus vyras, sutramdęs mešką, ryžtingai žengia pirmyn; cementas, padengtas baltu marmuru, paminklas pastatytas 1933–1934 m. centrinėje miesto aikštėje, skulptorius Vincas Grybas; postamento šonuose 3 figūriniai bareljefai, vaizduojantys kovas dėl Nepriklausomybės). Šalia auga per paminklo atidengimo iškilmes Prezidento A. Smetonos pasodintas ąžuolas.
thumb|left|[[Raseinių bažnyčia]]
Etimologija
miniatiūra|left|Raseinių riboženklis (nuo Ariogalos pusės)
Labiausiai tikėtina, kad Raseinių vietovardis sietinas su per Raseinių miestą tekančio Raseikos upelio vardu; vietos gyventojų vartojamas archajiškesnis šio hidronimo variantas yra Rasupis. Nors tai yra hipotetinė versija, tačiau ji laikoma labiausiai tikėtina. Pagal šią versiją, Raseiniai yra vandenvardinis vietovardis. Upelis teka pietvakariniame miesto pakraštyje.
Pasak dalies kalbininkų, Raseinių vietovardis (Mindaugo 1253 m. akte Rasseyne) tikriausiai yra susijęs su šaknimi ras-, kuri kildinama iš, rasoti – „kristi, trauktis, dėtis rasai“, rasenti – „dulkti, dulksnoti, lynoti“. Žvelgiant į hipotetinę Kėdainių vietovardžio analogiją galima būtų manyti, kad miesto vardas kilęs nuo asmenvardžio Raseinis, tačiau tokia ar panaši lietuviška pavardė dabar nėra aptinkama.
Liaudies etimologija pasakoja, kad seniai ten, kur dabar Raseiniai, gyvenusios trys seserys. Viena ištekėjusi už Telšio – ten dabar Telšiai, kita už Šiaulio – ten Šiauliai, o jauniausioji ir gražiausioji, nerasdama tinkamo jaunikio, liko netekėjusi. Jaunikaičiai iš visų kampelių jodavo pas ją su piršliais ir sakydavo: „Rasit eis už manęs“. Taip ir atsiradęs vietovardis.
Istorija
thumb|Italo Vinčenco Marijos Koronelio [[1690 m. sudarytame Rytų Europos žemėlapyje pavaizduotas tik vienas dabartinės Lietuvos miestas – Raseiniai]]
Raseiniai yra vienas iš seniausių Lietuvos miestų, išaugęs buvusioje (archeologinių) žemaičių genties teritorijoje.
Kola (upė)
Kola  – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities šiaurėje. Išteka iš Kolo ežero, teka į šiaurę. Prateka slenkstėtą ruožą ir Pulo ežerą (4 km nuo ištakų), toliau vagoje vėl kaitaliojasi slenkstėti ruožai su ramiais. Įteka į Barenco jūrą, Kolos įlanką ties Kolos miestu (drauge su Tulomos upe). Žemupio vagos plotis 120 m, gylis iki 2 m.
Raseiniai
Istorija
Istorijos šaltiniuose Raseiniai minimi nuo 1253 m., kai Mindaugas, atsilygindamas Vokiečių ordinui už Lietuvos 1249–1253 m. vidaus karo metu suteiktą karinę pagalbą, užrašė šiai riterių vienuolių valstybei, be kitų Žemaičių žemių, ir pusę Raseinių žemės, arba valsčiaus; likusią valsčiaus pusę Mindaugas 1254 m. padovanojo pirmajam Lietuvos katalikų vyskupui Kristijonui.
Kola (upė)
Didžiausi intakai: Kica, Orlovka (dešinieji), Tuchta, Medvežja (kairieji). Pavasarinis potvynis trunka nuo gegužės iki liepos. Iki XX a. Kolos upe ėjo susisiekimo kelias su Kandalakša. Prie Kolos esančios gyvenvietės: Pulozeras, Taibola, Kica, Loparskaja, Kildinstrojus, Magnetitai, Šongujis, Vychodnojus, Moločnas, Kola.
Giraitė (Matuizos)
Giraitė – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Matuizų, prie kelio į atšakos, Dainavos girios apsuptyje. Seniūnaitijos centras. Šalimais eina Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Varėnos valsčių. 1950–1954 m. Giraitės apylinkės centras.
Raseiniai
Istorija
1416–1421 m. Raseiniuose pastatyta pirmoji Raseinių bažnyčia, XV a. pabaigoje gyvenvietei suteiktos miesto savivaldos teisės (patvirtintos 1792 m.). XV–XVIII a. miestas buvo Žemaičių seniūnijos administracinis centras; čia būdavo renkami Žemaičių seniūnai, Žemaičių seniūnijos raštininkai, seniūnijos žemės teismo teisėjai, karužos ir kt. pareigūnai, taip pat ATR Seimo delegatai nuo Žemaičių seniūnijos.
Nuo 1742 m. prie pijorų vienuolyno veikė mokykla. Nuo XVIII a. pabaigos Raseiniuose veikė paštas. 1831 m. kovo 26 d. sukilėliai užėmė Raseinius ir sudarė laikinąją apskrities valdžią. XIX a. Raseiniai – apskrities centras Kauno gubernijoje.
1930–1940 m. veikė Raseinių politinių kalinių kalėjimas. 1932 m. suteiktos II eilės miesto teisės. 1934 m. pastatyti Raseinių banko rūmai. 1941 m. birželio 23–27 d. prie miesto įvyko Raseinių mūšis, kuriame dalyvavo apie 1000 tankų. Miestas smarkiai nukentėjo per II pasaulinį karą, 1944 m. spalio 7 d. čia įžengė sovietų armija. Karas sunaikino apie 90 proc. pastatų.
2002 m. patvirtintas dabartinis Raseinių herbas. 2012 m. spalio 6 d. miesto centre esančiam parkui po renovacijos buvo suteiktas Maironio vardas. Parke atidengtas Tado Gutausko sukurtas paminklas Maironiui. 2015 m. parke atidengta S. Jurkaus ir S. Plotnikovo sukurta skulptūra „Lūšis“.
2016 m. pastatyta nauja Raseinių autobusų stotis. 2018 m. atnaujintas Magdės šulinys, siejamas su populiaria miesto legenda.
Jka karatė, Taekwondo
Raseinių karatė klubas BUSHI-DO, įkurtas 1997 m. Klubo įkūrėjai: Edgaras Gabševičius ir Gediminas Jakubauskas.
Miestų partnerystė
thumb|right|240px
Pūsliažuvės
Pūsliažuvės, suaugtažandės žuvys (Tetraodontiformes) – kaulinių žuvų būrys. Artimos ešeržuvėms, tačiau gyvena tarp koralinių rifų ir minta kietu maistu. Žiotys labai mažos. Viršutiniai žandikauliai suaugę su priešžandiniais kaulais. Pirmasis nugarinis ir pilviniai pelekai sunykę arba iš jų likę tik pavieniai labai kieti spygliai. Žvynai labai pakitę, virtę įvairaus didumo aštrriais dygliais arba suaugę į ištisinį kaulinį šarvą. Išorinės žiaunų angos labai mažos.
Paplitusios šiltose jūrose, kai kurios gyvena upėse. Būryje 10 šeimų, apie 360 rūšių:
Adolfas Laimutis Telksnys
Adolfas Laimutis Telksnys (1930 m. lapkričio 24 d. Runionyse, Alantos valsčiuje – 2022 m. spalio 24 d. Vilniuje ) – inžinierius elektrotechnikas, informatikas, kibernetikas, interneto plėtros Lietuvoje pradininkas.
Biografija
Gimė mokytojų Onos ir Adolfo Telksnių šeimoje. Augo kartu su dviem jaunesniais broliais – jie Lietuvos visuomenei irgi yra gerai žinomi: vyresnysis Vygandas buvo kompozitorius, jaunesnysis Gintautas buvo architektas. Žmona Jūra (1937–1997).
1953 m. tuometiniame Kauno politechnikos institute (dabar KTU) įgijo inžinieriaus elektrotechniko specialybę. Aspirantūroje mokėsi pas akademiką V. S. Pugačiovą, Maskvoje, TSRS Mokslų akademijos Automatikos ir telemechanikos institute, kuriame ir įgijo technikos mokslų kandidato laipsnį.
Darbinė veikla
Savo darbinę veiklą pradėjo 1953 m. kaip Lietuvos valstybinio projektavimo instituto inžinierius. Sparčiai kilo karjeros laiptais – vyresnysis inžinierius, vėliau – Elektrotechnikos sektoriaus vadovas. Baigęs aspirantūrą ir grįžęs į Lietuvą, 1960 m. tapo Skaičiavimo mašinų spec. konstravimo biuro prie Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyriausiuoju inžinieriumi. Nuo 1965 m. – Matematikos ir informatikos instituto Atpažinimo procesų skyriaus vadovas, Nuo 1980 iki 2011 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys, vėliau – emeritas. 1994 m. – ir UNESCO katedros „Informatika humanitarams“ vadovas. 1991–1998 ir 1999–2008 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.
A. Telksnys sukūrė originalią teoriją ir konstruktyvius metodus atsitiktinių procesų savybėms atpažinti, tyrinėjo ir sukonstravo specializuotas skaičiavimo mašinas atsitiktinių signalų analizei ir rašto ženklams atpažinti. Mokslinius tyrimus tęsė nagrinėdamas atsitiktinių procesų, lietuvių k. garsų, savaime besiformuojančių puslaidininkinių struktūrų analizės ir atpažinimo problemas, spręsdamas multimedijos sistemų kūrimo bei kompiuterių tinklų plėtros ir panaudojimo klausimus. Paskelbė 162 mokslinius straipsnių bei padarė 6 išradimus. Skaitė procesų analizės ir atpažinimo, informacijos perdavimo ir apdorojimo paskaitų kursus VDU ir KTU studentams. Mokslinių žurnalų Informatica, Informacinės technologijos ir valdymas, Elektronika ir elektrotechnika, Tamkang Journal of Science and Engineering redakcinių kolegijų narys.
Geibos
Geibos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Gubavos.
Ižiniškiai
Ižiniškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Nemakščių, kairiajame Šešuvies krante. Netoli kaimo stūkso piliakalnis.
Al Azharo universitetas
Al Azcharo universitetas (, Al-ʾAzhar al-Šarīf) – universitetas Kaire, svarbiausia musulmonų aukštoji mokykla. rengianti teologus islamo kraštams.
Istorija
thumb|left|Al-Azharo universiteto mečetė Valdant Fatimidams al-Azcharo universitetas išaugo iš medresės, įkurtos 996 m. prie mečetės, kuri pastatyta 972 m. 1961 m. Gamalis Abdelis Naseras universitetą modernizavo, įkurta pasaulietinių disciplinų fakultetų: Medicinos, Žemės ūkio. Yra gausi, daugiau, kaip 20 000 tomų arabų raštų biblioteka. Universitete veikia Islamo tyrimo akademija, kiti religijos tyrimo institutai.
Pagrindiniai dėstomieji dalykai – fikhas, arabų kalba, arabų literatūra, Korano disciplinos ir chadisai.
Depoliarizacija
Depoliarizacija biologijoje vadinamas ląstelės membranos potencialo mažėjimas.
Kilmė
Kai ląstelė yra ramybės būsenoje, jos registruojamas membranos potencialas vadinamas ramybės potencialu (paprastai apie -70 mV). Jeigu šis potencialas pasikeičia iki -50 mV, tai sakoma, jog ląstelė yra depoliarizuota.
Depoliarizaciją sukelia teigiamų jonų judėjimas per jonų kanalus į ląstelės vidų, pvz., Na+ per Na+ kanalus arba Ca2+ per Ca2+ kanalus. Iš kitos pusės, K+ ištekėjimas per K+ kanalus slopina depoliarizaciją, kaip daro ir įtekantis Cl– (anijonas) per Cl– kanalus.
Jeigu depoliarizacijos lygis yra mažas - mažiau negu +20 mV, tai membranos potencialas sugrįš prie ramybės potencialo vertės. Tačiau didelė depoliarizacija (+40 mV) priveda ląstelę prie vadinamojo reversijos lygio, prasideda atvirkščias procesas - repoliarizacija, kurio metu natrio ir kalcio jonai juda per membraną į ląstelės išorę. Šio proceso metu ramybės potencialas paprastai yra "prašokamas" ir membranos potencialas tampa neigiamesnis negu buvo ramybės būsenoje (neigiamesnis nei -70 mV). Ši būsena yra vadinama hiperpoliarizacija.
Matavimas
Depoliarizacija yra membranos įtampos kitimas, todėl jai matuoti elektrofiziologai naudoja srovės gnybtų metodus.
Vilhelmas II
thumb|left|140px|Vilhelmo II monograma Vilhelmas II (Frydrichas Vilhelmas Viktoras Albertas (1859 m. sausio 27 d. Potsdame – 1941 m. birželio 4 d. Dorno pilyje prie Utrechto, Nyderlandai) – 1888–1918 m. paskutinysis Vokiečių imperatorius ir Prūsijos karalius. Jo valdymo laikotarpis istorikų dažnai vadinamas „Vilhelmo era“.
Biografija
Vilhelmas II, kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo vyriausias 99 dienas valdžiusio Frydricho III ir Didžiosios Britanijos ir Airijos princesės Viktorijos sūnus. Turėjo keturias seseris ir tris brolius, iš kurių du mirė vaikystėje.
Šeima
1881 m. vedė Šlėzvigo-Holšteino-Sonderburgo-Augustenburgo princesę Augustę Viktoriją, su kuria susilaukė septynių vaikų. Pirmajai žmonai mirus, 1922 m. vedė antrą sykį Šionaicho-Karolato princesę Herminą.
Valdymo bruožai
thumb|left|150px|Kaizeris Vilhelmas II su žmona Augusta Viktorija Mirus tėvui, 1888 m. birželio 15 d., būdamas 29 metų amžiaus, Vilhelmas II tapo Prūsijos karaliumi ir Vokiečių imperatoriumi. Buvo kupinas ambicijų ir stokojo pusiausvyros, tikėjo savo, kaip valdovo „iš Dievo malonės“ paskirtimi. Dėl naujojo valdovo ambicijų nesuderinamumo su senyvo kanclerio Oto fon Bismarko atkaklumu kovojant su socialistais bei užsienio politikos orientacijos į Rusiją, Bismarckui buvo pasiūlyta pasitraukti ir 1890 m. kovo 20 d. jis atsistatydino. Toliau iki Pirmojo pasaulinio karo vyriausybė buvo keičiama keturis kartus, tačiau Vilhelmo II mėginimas pačiam formuoti imperijos politiką turėjo fatališkų politinių bei diplomatinių padarinių, nes bendradarbius jis rinkosi ne tiek pagal politikos sugebėjimus, kiek pagal prisitaikėliškumą. Vilhelmas II sužlugdė vadinamąją „Bismarko sistemą“, nusigręždamas nuo Rusijos ir nesėkmingai bandydamas orientuoti Vokietijos užsienio politiką probritiška linkme. Prancūzija, pasinaudodama tuo, 1894 m. sudarė su Rusija gynybinį susitarimą, kuris tapo vėlesnės Antantės pagrindu.
Vilhelmo II laikais Vokietijoje itin sustiprėjo militarizmo propaganda. Didelės viltys buvo dedamos į naujai pradėtą kurti imperijos laivyną. Nors Vilhelmas II nesiekė didelio politinio konflikto Europoje, bet savo politinėmis manipuliacijomis galiausiai priartino Pirmąjį pasaulinį karą. Per karą jis visiškai nusišalino nuo vadovavimo, kaip vyriausias Vokietijos karinių pajėgų vadas nekontroliavo situacijos fronte, palikdamas visą vadovavimą generolų rankose. 1918 m. lapkričio 9 d. Vokietijoje kilus revoliucijai, atsisakė sosto. Paskutiniuosius gyvenimo dešimtmečius praleido tremtyje Nyderlanduose.
The Ten (filmas)
The Ten (Dešimt) – 2007 m. JAV režisieriaus Devido Veino komedija. Filmas – dešimties Dievo įsakymų ekranizacija, susidedantis iš dešimties atskirų istorijų.
Aktoriai
ir kt.
Aleksandras Gorinas
Aleksandras Gorinas (g. 1940 m. lapkričio 10 d. Kaune) – gydytojas, UEFA futbolo teisėjas, Lietuvos ir Birštono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. 1970 m. sanatorijos „Versmė“ vyr. gydytojas, 1973 m. futbolo komandos „Versmė“ vadovas. 1995 m. UAB „Alisota“ vadovas, VšĮ „Lietuvos futbolo fondas“ direktorius.
Dirbdamas Elektrėnuose, žaidė vietinėje „Energijos“ futbolo komandoje. A. Gorinas nuo 1978 m. teisėjavo futbolo varžybose. Nuo 1981 m. teisėjavo SSRS žemesniųjų, nuo 1987 m. – aukščiausiosios lygos komandų varžybose. Buvo LFS teisėjų kolegijos pirmininkas, Pabaltijo čempionato vyr. teisėjas.
Birštono sporto tarybos narys. Sutuoktinė Galinda, vaikai Arijus, Aušra.
Petras Simavičius
Petras Simavičius (g. 1948 m. liepos 11 d. Burbiškių kaime, Telšių apskritis) – Lietuvos gydytojas, Šiaulių rajono ir miesto visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Užgirių pradinėje mokykloje, vėliau - Nevardėnų septynmetėje mokykloje, Pavandenės vidurinėje mokykloje. 1972 m. baigė Kauno medicinos instituto gydomosios medicinos fakultetą, įgijo gydytojo akušerio-ginekologo licenciją. 2004 m. Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakultete įgijo viešojo administravimo magistro kvalifikacinį laipsnį.
1972 m. pradėjo dirbti Šiaulių gimdymo namuose akušeriu-ginekologu. 1974–1996 m. Šiaulių rajono centrinės ligoninės akušeris-ginekologas, vėliau skyriaus vedėjas, Šiaulių rajono centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1996–2018 m. Šiaulių ligoninės vyr. gydytojas, generalinis direktorius.
2002 m. Šiaulių kolegijos steigiamosios tarybos pirmininkas; aktyvus Lietuvos gydytojų sąjungos ir Lietuvos gydytojų vadovų sąjungos narys; Nacionalinės sveikatos priežiūros įstaigų asociacijos viceprezidentas; Šiaulių universiteto visuomenės tarybos narys.
Savo patirtį, žinias, atliktų darbų išvadas P. Simavičius apibendrino ir publikavo daugiau nei 20 Lietuvos ir užsienio sveikatos apsaugos sistemos analizei skirtų leidinių.
2019 m. ba­lan­džio 23 die­ną Lie­tu­vos Aukš­čiau­sia­sis Teis­mas at­me­tė Pet­ro Si­ma­vi­čiaus skun­dą ir pa­li­ko ga­lio­ti Lie­tu­vos ape­lia­ci­nio teis­mo 2018 me­tais lie­pos 13 die­ną pa­skelb­tą nuo­spren­dį, ku­riuo me­di­kas pri­pa­žin­tas kal­tu dėl ky­ši­nin­ka­vi­mo.
Žiaurūs
Žiaurūs – režisieriaus Sergio Corbucci 1967 m. sukurtas vesternas.
Turinys
Nors JAV pilietinis karas neseniai baigėsi, pulkininkas Jonas svajoja apie Konfederacijos armijos atsikūrimą ir naują pergalę. Kartu su sūnumis Benu, Netu ir Džefu jis užpuola ir išžudo armijos konvojų, gabenantį sunaikinti daugiau kaip milijoną iš apyvartos išimamų dolerių. Vis dėlto apiplėšimas – tik nedidelė plano dalis, kuriam įgyvendinti reikia kad pinigai saugiai atsidurtų Pietinėse valstijose. Tam sukurpiamas iš pažiūros nepriekaištingas planas – pinigai paslepiami karste, parūpinami dokumentai, kad tai Konfederatų karininko kapitono Embrouzo palaikai, kuriuose gedinti žmona, jos tėvas ir broliai gabena į savo rančą, kad galėtų palaidoti. Našlės vaidmeniui pasitelkiama išgerti mėgstanti prostitutė Kiti, tačiau po kurio laiko ji pamėgina pabėgti kartu su pinigais ir yra nužudoma. right |thumb|180px Kad galėtų laikytis savo plano, Jonas siunčia savo sūnų Beną į artimiausią miestą, kad šis rastų moterį, galinčią suvaidinti misis Embrouz. Salūne Benas pastebi kortuotoją Kler ir, padėjęs kitiems pastebėti jog ši sukčiauja, su ja pasprunka. Sužinojusi, kokį vaidmenį turės atlikti, Kler bando priešintis, tačiau sutikti su pasiūlymu – vienintelė galimybė išgyventi.
Kelionė darosi vis pavojingesnė, nes kelyje tyko ne tik įtarūs Sąjungininkų patruliai, ieškantys konvojaus užpuolikų, bet ir gintis pasiruošę miestų gyventojai ar plėšikai. Pamažu tarp Kler ir Beno pradeda megztis simpatija, nes šis, kitos nei likę broliai motinos sūnus, jaučiasi atstumtas ir išnaudojamas. Po to, kai broliai be gailesčio pašalina sutiktą buvusį tikrojo kapitono Embrouzo parankinį, Kler supranta, kad net ir sėkmingai pabaigus operaciją jos greičiausiai lauks mirtis. Kai keliautojus užpuola meksikiečiai plėšikai ir juos nuveja armijos patrulis, Kler, kaip misis Embrouz, pasiprašo galimybės trumpam apsistoti jų forte, o netrukus pareiškia norinti, kad jos velionis vyras būtų jame ir palaidotas.
Jonas kartu su sūnumis bejėgiškai stebi kaip karstas su pinigais palaidojamas prie forto esančiose kapinėse. Galiausiai procesija pajuda toliau. Kler neabejoja, kad už šį poelgį ją netrukus nužudys, tačiau Jonas turi kitokį planą...
Romanas (Rumunija)
Romanas – miestas šiaurės rytų Rumunijoje, Moldavijos regione, Niamco apskrityje, prie Sireto ir Moldovos upių santakos. 69,3 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Istorija
Miestas šaltiniuose minimas nuo XIV a. pab.
Antanas
Antanas – lotyniškos kilmės lietuviškas vardas, kilęs iš romėnų giminės vardo Antonius.
Vardadienis birželio 13 d.
Etimologija
Labai senas vardas, tiksli kilmė nežinoma. Manoma, kad tai etruskų vardas, kurį perėmė romėnai.
'gėlė', o žodis antionos – „pirmagimis“. Pagal kai kuriuos šaltinius šis vardas gali reikšti „vertas pagyrų, vertas pagarbos“.
Į lietuvių kalbą pateko iš rytų slavų kalbos dar iki Lietuvos krikšto, ne vėliau kaip XI amžiuje. Rytų Aukštaitijoje tebevartojama jo tarmiška forma Untanas.
Statistika
Labai populiarus vardas Lietuvoje. 2004 m. Lietuvos statistikos departamento duomenimis, buvo antras pagal populiarumą. Populiarumas turėtų mažėti, kūdikiams vardas duodamas nedažnai.
Gyvenvietės
Dalis gyvenviečių pavadinimų, kilusių iš vardo Antanas:
Šaltiniai
Anthony (name) Antonio Antonio Anton Antoine Antonia gens アントワーヌ Antonius (voornaam) Anton Anton Antoni Антон Anton Anton 安东尼氏族
Daugpilio Šventųjų kankinių Boriso ir Glebo stačiatikių soboras
thumb|right|280px|Soboro šoninis fasadas Daugpilio Šventųjų kankinių Boriso ir Glebo stačiatikių soboras – Daugpilio miesto (Latvija) vyriausioji stačiatikių cerkvė. Statyta 1904–1905 kaip garnizono cerkvė, pašventinta 1905 metais. Neorusiškas stilius. Architektas – Michailas Prozorovas.
Dideliausia stačiatikių cerkvė Latvijoje, kas gali priimti 5 tūkst. lankytojų.
Marija Burinskienė
Marija Burinskienė (g. 1954 m. spalio 31 d. Oliokminskas, Jakutija) – Lietuvos statybos inžinierė, miestų planavimo specialistė, technologijos mokslų daktarė.
Sibirskojė (Maritjai)
Sibirskojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Marija Burinskienė
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1983 m. technikos mokslų kandidatė, 2004 m. habilitacija.
Sibirskojė (Maritjai)
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Marītjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Moriten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Slavianskojės apylinkės kaimas.
Marija Burinskienė
Biografija
1977–1979 m. dirbo Organizaciniame techniniame kelių tiesimo treste. Nuo 1979 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytoja, nuo 1997 m. Miestų statybos katedros vedėja ir Teritorijų planavimo mokslo instituto direktorė, nuo 2005 m. profesorė.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – miestų plėtra, jų infrastruktūra ir viešasis transportas. Su kitais parengė bendrųjų planų (Kelmės raj., Alytaus raj. ir Kalvarijos savivaldybės teritorijų), turizmo plėtros (Anykščių raj., Varėnos raj., Aukštaitijos nacionaliniame parke, Pietų Lietuvos regione, Klaipėdos apskr. ir kitur), eismo tyrimo ir optimizavimo (Utena, Pasvalys, Panevėžys, Naujoji Akmenė, Vilnius ir kitur), dviračių transporto perspektyvų Lietuvoje projektų ir studijų.
Rytinė laumenė
Rytinė laumenė (Doronicum orientale) – astrinių (Asteraceae) šeimos, laumenių (Doronicum) genties gėlė. Lietuvoje dažna; auginama darželiuose. Žydi gegužės – liepos mėnesiais. Žiedai geltoni, ant aukštų stiebų.
thumb|left|240px|Rytinė laumenė
Achimenė
Achimenė (Achimenes) – gesnerijinių (Gesneriaceae) šeimos augalų gentis.
Auga Centrinėje Amerikoje, Kolumbijoje. Didžiausias rūšių skaičius auga Meksikoje. Auginamos kambariuose. Yra hibridinių formų.
Gentyje yra apie 25 rūšys:
Juiči Komano
(g. 1981 m. liepos 25 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2005–2013 m., su ja dalyvavo 2006 ir 2010 m. pasaulio futbolo čempionatuose.
Naujas gyvenimas
Istorija
Laikraštis uždarytas Švenčionėlių rajono teritoriją padalijus Švenčionių ir Utenos rajonams. Teritorijoje platinti šių rajonų laikraščiai.
Didžiažiedis katilėlis
Didžiažiedis katilėlis (Campanula persicifolia) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos katilėlių (Campanula) genties augalų rūšis.
Stiebas stačias, beveik plikas, 30-80 cm aukščio. Lapai blizgantys, apatiniai pailgai pleištiški ir į lapkotį susiaurėjantys.
Žiedai sukrauti mažažiedėse kekėse. Vainikėlis mėlynas, kartais balsvas. Žydi birželio-rugsėjo mėn.
Auga pamiškėse, krūmynuose, miškų aikštelėse.
Lietuvoje dažna rūšis. Kartais auginamas darželiuose kaip dekoratyvinis augalas.
Voriškės
Voriškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Matuizų, prie kelio ir atšakos į Jurgiškes. Seniūnaitijos centras. Kreidos mergelio telkinys.
FC Tatabánya
Tatabanios FC – Vengrijos futbolo klubas iš Tatabanios.
Mateikai
Mateikai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į rytus nuo Sterdino, apie 23 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 104 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Smeltynė
Smeltynė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Nemakščių. Veikia Nemakščių kapinės.
UK Singles Chart
miniatiūra|dešinėje|300px|UK Singles Chart logotipas
Jungtinės Karalystės (JK) singlų topas sudarinėjamas kompanijos „The Official Charts Company“, britų muzikos įrašų industrijos vardu. Pilną topo sąrašą sudaro 200 šalies perkamiausių singlų per savaitę, nors kai kurie žiniasklaidos subjektai skelbia tik jo dalį, pvz., BBC Radio 1 skelbia Top-40, o „Music Magazine“ − Top-75. Sąrašas sudaromas pagal perkamiausią muziką 7,5 tūkstantyje Jungtinės Karalystės parduotuvių ir dalyje internetinių svetainių. Skirtingai negu Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaliniame singlų tope, JK sąrašui jokios įtakos nedaro radijo stočių grojaraščiai. Singlų savaitė prasideda sekmadieniais, nors daugelis jų išleidžiama pirmadieniais.
Naujausi JK singlų topai būna pristatomi BBC Radio 1 eteryje nuo 18 iki 21 val. Lietuvos laiku, netgi anksčiau negu pati oficiali topų kompanija paskelbia jį savo interneto svetainėje.
Lampungas
Lampungas  – provincija Indonezijoje, pietinėje Sumatros dalyje. Šioje provincijoje gyvena lampungai, kalbantys savo kalba ir turintys savo raštą. Lampungo administracinis centras yra Bandar Lampungas.
Provincijoje gyvena 7 596 115 žmonės (2010 m.). Trys ketvirčiai provincijos gyventojų yra migrantai iš Javos, Madūros ir Balio.
Lampungą dažnai niokoja žemės drebėjimai ir ugnikalniai. 2005 m. gegužės 10 d. provinciją nuniokojo 6,4 balų pagal Richterio skalę žemės drebėjimas. Krakatau išsiveržimas 1883 m. sugriovė provinciją.
CS Ben Hur
Rafaelos „Ben Hur“ – Argentinos futbolo klubas, 1940 metais įkurtas Rafaeloje.
Lampungas
Lampungas priklausė Banteno sultonatui, kol jį užėmė olandai 1752 m. ir pavadino Residentie Lampoengse Districten. Jis priklausė Nyderlandų Rytų Indijai.
CS Ben Hur
Klubui priklauso futbolo, krepšinio, žolės riedulio, plaukimo departamentai.
Lampungas
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 12 regencijų ir 2 autonominiai miestai.
CS Ben Hur
Istorija
2005–2008 m. Rafaelos „Ben Hur“ buvo iškopęs į antrąją Argentinos lygą.
P-38 Lightning
P-38 Lightning – Antrojo pasaulinio karo laikų JAV naikintuvas, pradėtas gaminti 1941 m. ir gamintas viso karo metu iki 1945 m. Iš viso buvo pagaminti 10 037 vienetai. Išskirtiniai atpažinimo bruožai:
Vokiečių vadintas „skeltauodegiu kipšu“, japonų – „du lėktuvai, viens pilotas“, tai buvo vienas efektyviausių amerikiečių naikintuvų. Kai kurie asai juo pasiekė įspūdingą pergalių statistiką: Richard Bong (40 pergalių), Thomas McGuire (38 pergalės), Charles H. MacDonald (27 pergalės).
Panaudojimas
thumb|Piloto kabina|250px
Modifikacijos
Buvo pagaminta įvairių kiek modifikuotų P-38 variantų. Pagrindines tai:
Atlético de Rafaela
Rafaelos „Atlético“ – Argentinos futbolo klubas. Klubas turi svarbią automobilių lenktynių trasą nuo 1919 m., kurioje vyksta daug varžybų, įskaitant Turismo Carretera (nuo 1941 m.) ir TC 2000 (nuo 1983 m.).
Istorija
„Club Atlético Argentino de Rafaela“ klubas buvo įkurtas 1907 m. Rafaeloje, Santa Fė provincijoje.
1915 m. pavadinimas buvo pakeistas į „Club Atlético de Rafaela“.
1988 m. klubas buvo paverstas ne pelno organizacija ir pervadintas į Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela („Socialinė ir sporto asociacija Rafaela Athletic“).
1989 m. ekipa pateko į antrąjį divizioną, 3:0 įveikusi Atlético Ledesma, įvarčius pelnė Lópezas (20', 30') ir Poelmanas (35').
„Atlético de Rafaela“ žaidė antrajame divizione 14 metų, kol komanda laimėjo „Apertura 2002“ ir „Clausura 2003“ ir pagaliau pasiekė pirmąjį divizioną.
Ekipa 2009–2010 m. sezone žaidė Argentinos Primera B Nacional lygoje.
2011 m. gegužės 21 d., Carniello ir Aldana įvarčių dėka buvo nugalėtas „Atlético Tucumán“ klubas. galutinis rezultatas.
„Atlético de Rafaela“ grįžo į pirmąjį divizioną 2011–2012 m. sezonui.
Sirgaliai
„Atlético de Rafaela“ sirgaliai vadinami Cremosos arba Celestes, o žmonės, kurie lydi komandą visur, yra žinomi kaip La Barra de los Trapos.
Omaha
Omaha – didžiausias Nebraskos miestas JAV šiaurės rytuose. Mieste gyvena 427 tūkstančių gyventojų.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo nuo indėnų omahų tautos, kuri gyveno dabartinio miesto žemėse, pavadinimo. Indėnai teritoriją vadino UmoNhoN ar UmaNhaN.
Kultūra
Omahos kultūra garsėja savo Afroamerikietiška muzika, teatrais bei muziejais. Omaha turi 1 valstybinio lygio ir dar keletą mažesnės svarbos muziejų. Vienas svarbiausių yra Joslyn meno muziejus įkurtas 1931 metais.
Geibuliai
Geibuliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šumsko. Yra Šumsko dvaras.
Gyventojai
thumb|left|250px|Kaimo kryžius
Vežimas (kortų žaidimas)
thumb|right|170px|Čirvų tūzas – aukščiausias čirvų koziris thumb|right|170px|Čirvų devynakė – mažiausias čirvų koziris
Vežimas – kortų žaidimas, žaidžiamas klasikinėmis lošimo kortomis. Vežimą žaisti gali 2, 3 arba 4 žaidėjai. Žaidžiama su 24 kortomis.
Taisyklės
Sėda ratu, kortos išdalinamos visos po lygiai, nesvarbu, koks būtų žaidėjų skaičius. Jei tradiciškai vežimą žaidžia 4 žaidėjai, kiekvienam išdalinama po 6 kortas. Pradedant naują žaidimą, duodama kortas nukelti žaidėjui, kuris sėdi dešinėje ir laikrodžio rodyklės eiga išdalinamos kortos ne daugiau kaip po tris. Kozerius išsirenka patys žaidėjai.
Žaidžiama ilgai, kol lieka 2 žaidėjai ir pervertinėja kortą, o jei gerai išdalinamos kortos, žaidimas tęsiasi nebūtinai kelias minutes, ypač, jei prie stalo susėda tikri šio žaidimo mokovai. Žaidime nėra laimėtojo – nustatomas pralaimėjusysis, padėjęs į kaladę paskurtinę kortą. Jokių „uodegų“, kuomet paskutinysis kortą žaidėjas turi kuo atsikirsti, tačiau jis liko paskutiniu, negali būti.
Žaidžiant keturiese
Sėdint ratu koziriai seka taip: kryžiai – pikai – čirvai – būgnai. Kertant savais koziriais priešpriešais esantis žaidėjas gali atkirsti tavuoju koziriu, tik aukštesniu, arba dėti savąjį kozirį ir ant viršaus užmesti kitą kortą. Jei užvažiuoja tavuoju koziriu, pvz., kryžium, tu atsikerti aukštesniu kryžiumi. Kai kuris nors žaidėjas išeina (išsimeta kortas) jo koziriai, pvz., kryžiai tampa laisva korta. Būtinas kozirių metimas. Pvz., tavo koziriai kryžiai, tau po ranka sėdi pikai, o tu sėdi po būgno ranka, būgnas išmeta vyną ir tada kryžius turi dėti kozirį, o jei neturi kryžius savojo kozirio – ima visas ant stalo esančias kortas (paima kortas į savo namus, tai yra namo). Taip lošiama tol, kol visi išsimes kortas, pas ką lieka visa kaladė, tas pralošia vežimą ir dalina visiems kortas. Kai žaidėjas paima namo kortas, kitas žaidėjas ant stalo paprastai išmeta viena kortą, o šiaip, kai ant stalo jau duoda atsimušti, tada su viena korta atsimuši ir kitam varžovui užmeti kortą, su kuria reikalauji kozirio, siunti namo arba duodi laisvai eiti.
Žaidimo tikslas
Išsimesti kuo greičiau visas savo kortas, kad priešininkas eitų vežimą traukti ir priešininką nusiųsti namo, kad jis susirinktų visą kaladę ir taip praloštų.
Siekiant žaidimą padaryti įdomesnį, sugalvota, kad laimėti kertant vynų valetu reiškia pažeminimą, nes ši korta praminta gaidžiu. Arba tarp 2 pasilikusių žaidėjų paskutinį kirtį užmesti devynake, kaip pačia žemiausia kaladės korta.
Sihanukvilis
Sihanukvilis arba Preah Sihanukas, taip pat Kampong Somas  – miestas pietvakarių Kambodžoje prie Tailando įlankos, 185 km į pietvakarius nuo Pnompenio. Provincijos centras. Jūrų uostas (nuo XX a. 7-ojo dešimtmečio), netoli miesto yra tarptautinis oro uostas, geležinkelis į Pnompenį. Tekstilės, naftos perdirbimo pramonė, traktorių ir sunkvežimių montavimo įmonės. Žvejyba. Išvystytas turizmas, dideli paplūdimiai.
Per Sihanukvilio uostą išvežami ryžiai, pipirai, kaučiukas, kukurūzai, mediena, žuvys, įvežama nafta ir naftos produktai, geležies rūda, plienas, mašinos, chemijos pramonės gaminiai, medvilniniai ir sintetiniai audiniai.
2019 m. ~90 % miesto gyventojų sudarė kinai, Sihanukvilyje plėtojantys turizmą, kazino verslą.
Istorija
Sihanukvilis 1960 m. pavadintas valdovo Sihanuko Norodomo vardu. Pavadinimas Kâmpóng Saôm reiškia „mėnulio (=Somos) uostas“.
Brakupėnai
Brokupėnai arba Kubanovka (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Roßlinde, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Krasnogorskojės apylinkės kaimas.
Lietuvos draustiniai
Lietuvos draustiniai.
Draustinių režimą nustato Saugomų teritorijų įstatymas, priimtas 1993 m., Draustinių nuostatai, Draustinių apsaugos reglamentai, tvarkymo planai ir projektai.
Istorija
Lietuvoje iki Antrojo pasaulinio karo buvo du draustiniai, kuriuose buvo saugomi žinduoliai ir paukščiai: Žuvinto ežeras (1000 ha) ir Kamšos miškas prie Kauno (120 ha).
1945 m. įsteigti paukščių, (dab. Metelių regioninis parkas), gamtos (Punios šilo) ir elnių bei šernų (Žagarės) ir kai kurie kiti draustiniai. Jie panaikinti 1949 m.
Medžioklės ūkiui atkurti 1951 m. įkurtas 151 medžioklės draustinis. Jie gyvavo 10 metų. 1960 m. įsteigtas 91 įvairaus profilio draustinis. 2002 m. Lietuvoje jau buvo 265 valstybiniai draustiniai, kurių bendras plotas 157 272 ha, 2007 m. buvo 260 (161.105 ha).
Valstybiniai ir savivaldybių įsteigti draustiniai
'''2011 m. balandžio 1 d. Lietuvoje buvo 271 valstybinis draustinis:'''
bei 111 savivaldybių įsteigtų draustinių:
Šiaurės Makedonijos vyrų krepšinio rinktinė
Makedonijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Makedonijos valstybei. Dalyvavo 3 Europos čempionatuose.