cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sumelos vienuolynas
Istorija
Bizantijos imperatoriai rūpinosi Sumelos vienuolynu ir jis buvo turtingiausias ir įtakingiausiasTrapezundo imperijos vienuolynas valdant Komninų dinastijai. Vienuolynas dabartines formas įgavo XIII a. valdant Trapezundo imperatoriui Aleksijui III, kai vienuolynas gavo didelę paramą iš imperijos iždo. Imperatoriaus sūnus Manuilas III ir vėlesni valdovai nuolat rėmė Sumelos vienuolyną.
1461 m. žlugus Trapezundo imperijai, osmanų sultonas Mehmedas II, sultonato įstatymu, vienuolynui suteikė teises ir privilegijas, kurias išsaugojo ir vėlesni imperijos sultonai. Vienuolių, piligrimų ir keliautojų tarpe Sumelos vienuolynas išliko populiarus iki XIX a.
Po Turkijos nepriklausomybės karo ir 1923 m. pasirašytos Lozanos sutarties, Turkiją palikus graikams, Sumelos vienuolynas buvo apleistas. Vienuolyno relikvijos, tarp jų ir Panagijos Sumelos ikona, 1931 m. išvežtos į Graikiją.
Dabar Sumelos vienuolynas yra turizmo objektas. Turkijos vyriausybės užsakymu yra atliekami restauracijos darbai.
Duomenų apie vienuolyno įkūrėjų palaidojimo vietą nėra, o rugpjūčio 18 d. yra vienuolyno įkūrėjų atminimo diena.
Sumelos vienuolyno kompleksas
Sumelos vienuolyno kompleksą sudaro: uolos bažnyčia, kelios varpinės, virtuvė, studentų kambariai, svečių kambariai, biblioteka ir šaltinis, kurį graikų ortodoksai labai garbina ir vadina „Šuliniu į dangų“. Pastato keturis aukštus užėmė vienuolių gyvenamosios patalpos – 72 celės, o penktas aukštas buvo fortifikacinė galerija, tarnavusi vienuolyno apsaugai.
Įėjime, lygiagrečiai skardžiui, yra didelis akvedukassu daug arkų, kuriuo vanduo buvo tiekiamas į vienuolyną.
Į vienuolyną galima patekti tik siaurais, ilgais laiptais. Šalia įėjimo yra sargybos patalpa. Patekus į vidinį kiemą iš kairės yra keletas vienuolyno pastatų. Ola, kuri buvo perdaryta į bažnyčią, yra vienuolyno centre. Iš dešinės – biblioteka.
Vidinės ir išorinės bažnyčios ir varpinės sienos papuoštos freskomis. Bažnyčia freskomis buvo papuošta Aleksijaus III laikais, o varpinės – XVIII a. Freskose vaizduojamos scenos iš biblijos, daugelis freskų labai pažeistos.
Cacusan CF
„Cacusan Clube do Futebol“, o trumpiau „Cacusan CF“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Dilio.
Namų rungtynes žaidžia Dilio miesto savivaldybės stadione.
Akrilo rūgštis
Akrilo rūgštis arba 2-propeno rūgštis yra cheminis junginys, kurio molekulinė formulė C3H4O2. Tai pati paprasčiausia rūgštis iš nesočiųjų karboksirūgščių, su dvigubu ryšiu ir karboksigrupe. Gryna akrilo rūgštis yra skaidrus, bespalvis, aštraus kvapo skystis (virimo temperatūra 139 °C, lydymosi temperatūra 12 °C). Su vandeniu, alkoholiais ir chloroformu maišosi bet kokiu santykiu.
Cheminės savybės
Akrilo rūgščiai būdingos visos sočiųjų karboksirūgščių cheminės savybės, tačiau jos rūgštinės savybės yra stipresnės nei sočiųjų karboksirūgščių. Jos druskos yra akrilatai. Akrilo rūgštis reaguoja su alkoholiais ir sudaro esterius:
CH2=CH-COOH + CH3OH → CH2=CH-COOCH3 + H2O (reakcija grįžtamoji).
Akrilo rūgšties esteriai ir druskos vadinami akrilatais arba propenoatais. Labiausiai paplitę yra metilo, etilo, butilo akrilatai.
Akrilo rūgštis ir jos esteriai lengvai reaguoja tarpusavyje ir su kitais monomerais (pvz., su amidais, akrilonitrilais, stirenu, butadienu) sudarydami polimerus.
Naudojimas
Akrilo rūgštis ir jos dariniai yra labai svarbūs pramonei, naudojami organinėje ir ypač polimerų sintezėje. Pvz., polimerinant akrilnitrilą, gaunamas polimeras poliakrilnitrilas, iš kurio formuojamas cheminis pluoštas nitronas.
Saugumas
Akrilo rūgštis yra erzinantis bei dirginantis odą skystis. Patekus šiai rūgščiai ant odos būtina kuo greičiau plauti tą vietą tekančiu vandeniu ir skubiai kreiptis į gydytoją. Patekusi į akis, ši rūgštis gali išdeginti rageną ir negrįžtamai apakinti. Prisikvėpavus akrilo rūgšties garų gali apimti mieguistumas, pradėti skaudėti galvą. Didelis akrilo rūgšties garų kiekis gali sukelti plaučių edemą.
Viešnamis
Viešnamis (bordelis nevartotinas ) – legali ar nelegali įmonė, patalpa ar pastatas, kuriame prostitutės susitinka su klientais ir teikia sekso paslaugas, verčiasi prostitucija, vykdoma sąvadavimo veikla. Paplitę beveik visame pasaulyje, daug kur jų veikla reguliuojama įstatymų.
Šalyse, kuriose prostitucija legalizuota (pvz., Vokietijoje), viešnamiai traktuojami kaip verslo įmonės. Jie moka mokesčius, o prostitutės dirba kaip samdomos darbuotojos. Šalyse, kuriose prostitucija draudžiama įstatymu, viešnamių veikla ir sąvadavimas yra nelegalūs.
Mikniškiai (Kupiškis)
Mikniškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skapiškio.
Andžejus Zborovskis
Andžejus Zborovskis (apie 1525–1598) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos didysis ginklininkas (1570), Karūnos dvaro maršalka (1574–1589), Sanoko (1580) ir Bečo kaštelionas (1590), Radomo seniūnas.
Biografija
1570 metais Andžejus Zborovskis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju ginklininku. 1574 metais kartu su savo broliais palaikė Prancūzijos princo Henriko Anžu išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Kaip apdovanojimą už nuopelnus naujas ATR karalius 1574 metais Andžejų Zborovskį paskyrė Karūnos dvaro maršalka. 1576 metais palaikė Transilvanijos kunigaikščio Stepono Batoro kandidatūrą, bet po to perėjo į prohabsburgišką stovyklą.
Karūnos didžiojo kanclerio Jano Zamoiskio priešininkas. 1588 metais Andžejus Zborovskis vadovavo Austrijos erchercogo Maksimiliano Habsburgo karinei ekspedicijai į Lenkiją. Tų pačių metų sausį Byčinos mūšyje, Silezijoje, buvo sutriuškintas ir paimtas į Lenkijos nelaisvę.
Šeima
1574 metais vedė Barborą Jordan (m. 1605), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir tris dukteris:
Trumpoji žinutė
thumb|Gauta SMS žinutė Trumpoji žinutė, SMS (trumpinys iš 'trumpųjų žinučių paslauga') – daugelyje mobiliųjų telefonų esanti paslauga, skirta trumpųjų žinučių (šnekamojoje kalboje vadinamų „es – em – esais“) siuntimui tarp mobiliųjų telefonų arba kitų panašių įrenginių.
Standartai
Vienoje žinutėje telpa 1120 bitų informacijos. Trumposios žinutės gali būti siunčiamos dviem standartais:
Kai kuriuose telefonuose žinutės gali būti ilgesnės, nes siųsdamas telefonas jas suskaido į keletą mažesnių.
Trumposios žinutės gali būti naudojamos ir įvairioms paslaugoms užsakyti ir gauti, pvz., automobilio parkavimo, autobusų grafikų ir pan. SMS žinutės taip pat plačiai naudojamos įvairiems mokamiems žaidimams, balsavimams televizijoje.
Šimtametė šviesa
Šimtametė šviesa yra šiuo metu ilgiausiai pasaulyje (daugiau nei 110 metų) šviečianti kaitrinė lemputė. Ši keturių vatų galingumo, rankomis pūsta, anglies siūlelį turinti lempa maždaug 1890 m. buvo pagaminta Šelbyje, Ohajo valstijoje (JAV). Galima rasti daug tebeveikiančių tokio amžiaus lempučių, bet kitos nebuvo nenutrūkstamai naudojamos. Lemputė keliskart keitė savo vietą ir šiuo metu nuolat šviečia gaisrinės pastate Livermoro mieste, Kalifornijoje (JAV). Dėmesys į jos neįprastą ilgaamžiškumą pirmąkart buvo atkreiptas 1972 m. Ji buvo dažnai minima vėlesnių lempučių kokybės kritikoje, įtariant, jog jų tarnavimo laikas įvairiais būdais tyčia sutrumpinamas.
Lemputė dega beveik visą laiką. 2009 m. duomenimis, ji nebuvo išjungta nė karto per 32 metus. Kai 1976 m. ją reikėjo perkelti į kitą pastatą, tai buvo padaryta kartu su visu laidu, bijant, jog bandymas atsukti patroną gali lemputę sugadinti. Perkėlimas, kurio metu ji nešvietė, truko tik 22 minutes. Šiuo metu lemputė aprūpinta avariniu šaltiniu, kuris ją maitintų, jei pastate dingtų elektra. 2013 m. lemputė užgeso, tačiau atvykęs elektrikas nustatė, jog sugedo ne lemputė o būtent šis avarinis energijos šaltinis. Dėl šio gedimo lemputė nešvietė maždaug septynias valandas.
Manoma, jog lemputės ilgą amžių sąlygoja jos maža galia bei ištisinis, nenutrūkstamas švietimas. Gaisrininkai, kuriems šiuo metu priklauso lemputė, nusiteikę ją naudoti kol perdegs, nesvarbu kiek tai truktų. Vėlesni planai neaiškūs, bet greičiausiai ji atiteks kokiam nors muziejui. Lemputė įrašyta į Gineso rekordų knygą ir net turi savo svetainę.
Spirituotas vynas
thumb|230px|Portveino taurė Spirituotas vynas – vynas, į kurį papildomai dėta alkoholio. Dažniausiai vynas stiprinamas brendžiu.
Pirminė alkoholio pylimo į vyną priežastis buvo siekis išsaugoti vyną ilgo transportavimo metu. Įpylus alkoholio į vyną, kuriame nepasibaigusi fermentacija, alkoholis užmuša mieles, o vyne lieka nesuskaidyto cukraus. Dėl to daugelis spirituotų vynų yra saldūs. Tačiau jei vynas stiprinamas fermentacijai pasibaigus, jis būna sausas.
Vartojimas
Pigus spirituotas vynas, šnekamojoje kalboje dažnai vadinamas „rašalu“, dėl jo prasto skonio, vartojamas tik kaip pigus būdas prisigerti.
Kalamučitos slėnis
thumb|250px|Aukštutinė slėnio dalis
Kalamučitos slėnis  – slėnis, esantis Argentinoje, Kordobos provincijoje. Įsiterpęs tarp Mažųjų kalnagūbrių rytuose ir Didžiųjų kalnagūbrių vakaruose. Nusidriekęs iš pietų į šiaurę. Slėniu prateka Rearteso, Espiniljo, Santa Rosos upės, yra Los Molinoso, Piedras Morasaso ir kiti ežerai bei tvenkiniai. Svarbi turistinė sritis (klimatiniai kurortai, sportinė žūklė). Svarbiausias slėnio miestas – Santa Rosa de Kalamučita.
Tomė (Čilė)
Tomė  – miestas vidurio–pietų Čilėje, Bio Bijaus regione, Konsespsjono provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje; Konsepsjono uostamiestis (avanportas). Yra geležinkelio stotis, transporto ir žvejybos uostas. Maisto (žuvies perdirbimo), tekstilės pramonė. Pajūrio kurortas.
Tomė įeina į Konsepsjono aglomeraciją: ribojasi su Koelemu (šiaurėje), Rankiliu ir Florida (rytuose), Penku (pietuose).
Istorija
Ilgą laiką Tomė buvo tik žvejų stovyklavietė. 1842 m. pastatyta malūnų. 1858 m. įkurtas uostas. 1866 m. ispanų laivynas sugriovė Tomę ir jos malūnus. Vėliau tapo teksilės pramonės centru. 1914 m. Tomę pasiekė geležinkelis. 2010 m. Tomę ir jos apylinkes nuniokojo žemės drebėjimas ir cunamis.
Feniksas (reikšmės)
Žodis feniksas gali reikšti:
Čertovica
Čertovica – kalnų perėja Žemųjų Tatrų kalnų grandinėje Slovakijoje.
Geografija
Perėja jungia istorinio Liptovo regiono Bocianskos slėnį ir Hrono aukštupio (Horehronie, Horné Pohronie) regiono Štiavničkos slėnį. Jos aukštis siekia 1 232 m virš jūros lygio. Čia veda aukščiausiai Slovakijos kalnų perėjose nutiestas asfaltuotas automobilių kelias (regioninis kelias nr.78, įsiliejantis į tarptautinį A8 maršrutą). Čertovicos kalnų perėja yra atvira visus metus, neskaitant retų atvejų, kai ji trumpam gali būti uždaroma žiemos metu dėl smarkiai pablogėjusių oro sąlygų.
Turizmas
Pagal 2005 m. duomenis, perėją kasdien kirto vidutiniškai po 2000 automobilių. Populiari perėja nutiesta per Žemųjų Tatrų nacionalinio parko teritoriją. Čia yra įrengtas nedidelis, visus metus veikiantis turistų aptarnavimo kompleksas. Siūlomi vasaros ir žiemos maršrutai su kalnų slidinėjimo trasomis. Čertovica – taip pat svarbi daugelio žygeivių kalnų maršrutų pradžios ir pabaigos vieta, kadangi perėja yra kalnagūbrio viduryje, be to, nuo čia palyginti netoli iki tokių turistų lankomų populiarių viršukalnių, kaip 2 043 m aukščio Diumbieras (aukščiausia) ir 2 024 m aukščio Chopokas (trečioji aukščiausia). Be gamtos paminklų lankomos ir Slovakijos nacionalinio sukilimo atminimo vietos.
Kalnų slidinėjimas
thumb|left|250px|Slidinėjimo trasos Kalnų slidinėjimo sezonas trunka gruodžio–kovo mėnesiais. Trasos yra pritaikytos tiek patyrusiems, tiek ir pradedantiems slidininkams. Čertovicoje veikia 2 slidinėjimo kompleksai: „Čertova svadba“ ir „STIV“. Ant kalnų šlaitų dirba sniego gaminimo įranga, lyginimo mašinos, veikia keltuvai, slidinėjimo inventoriaus nuomos punktai. Duomenys „Čertova svadba“ koplekse: „STIV“ komplekse:
Dvariškiai II
Dvariškiai II – kaimas šiaurės rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Anciškio, prie Žiežmojaus upelio (Nevėžio baseinas). Yra ūkinis kompleksas. Kaimas pasiekiamas keliukais iš Anciškio ir Pauslajo.
Otrantas
Otrantas – uostamiestis Italijoje, Apulijos regione, Lečės provincijoje. Tai arčiausiai Albanijos esantis miestas, nuo kurios jį skiria Otranto sąsiauris. Otranto apylinkės tankiai apgyvendintos ir labai derlingos.
Istorija
Otrantas yra senovės Graikijos miesto Hydrus (graikiškai Ὑδροῦς) arba Hydruntum (lotyniškai), taip pat žinomas kaip Hydrunton, Hydronton arba Hydruntu, vietoje. Otrantas buvo Mesapijos (Ilirų) kilmės miestas, kuris Pyro ir Hanibalo karuose stojo prieš Romą.
Vaitiekus Morskis
Vaitiekus Morskis (m. 1787 m.) – Lenkijos bajoras, politikas, senatorius, pasiuntinys į Seimą, Sanoko kaštelionas 1779 metais.
Otrantas
Istorija
Romos imperijos laikais buvo svarbus uostas, tiek prekybininkams, tiek karine prasme. Iš šio uosto vykdavo pirkliai ir karinės ekpedicijos į Rytų kraštus.
VIII amžiuje miestą kurį laiką valdė Benevento kunigaikštis Arechis II. Jis liko Bizantijos imperatorių rankose, kol 1068 m. pripažino normano Roberto Guiskaro valdžią. Buvo vienas iš paskutiniųjų Apulijos miestų, pasidavusių šiam užkariatojui.
Vaitiekus Morskis
Biografija
Kilo iš senos Morskių giminė, herbo „Topór“ savininkas. 1784 metais jo giminė gavo Austrijos grafų titulą. Iš tos giminės buvo du kaštelionai 1752–1796 metais. 1787 metais Vaitiekus Morskis tapo Sanoko kaštelionu.
Otrantas
Istorija
Vėliau tapo Taranto kunigaikštystės dalimi.
Osmanų invazija
1480 m. sultonas Mehmedas II pasiuntė Osmanų laivyną įsiveržti į Romą. Laivynui vadovavo Gedikas Ahmedas Paša. Šios pajėgos Apulijos krantus pasiekė 1480 m. liepos 28 d. Miestas buvo užgrobtas per dvi savaites – 1480 m. rugpjūčio 11 d. Visus vyrus išžudė nugalėtojai osmanai. Iš 22 000 gyventojų liko tik 10 000 gyvų. Maždaug 800 piliečių, vadinamų „Otranto kankiniais“, buvo nukirsdinti, kai atsisakė atsiversti į islamą. Popiežius Pranciškus juos kanonizavo 2013 m. gegužės 12 d.
Nuo 1480 m. rugpjūčio iki rugsėjo Italijos ir Europos karalystės nepadėjo Neapolio karaliui Ferdinandui, išskyrus jo pusbrolį Ferdinandą iš katalikiškos Sicilijos karalystės. Vėliau prie jų prisidėjo ir Genujos Respublika.
1481 m. popiežius, apimtas panikos, paragino surengti kryžiaus žygį, kuriam vadovautų Neapolio karalius Ferdinandas. Prie jo prisijungė Vengrijos karaliaus Motiejaus Korvino kariuomenė. Turkai valdė miestą 13 mėnesių. Sultonas Mehmedas II išvyko užkariauti Romos, tačiau mirė pakeliui į Italiją. Jo įpėdinis sultonas Bajazitas II tikėjosi greitos pergalės, tačiau nesulaukęs rezultatų, įsakė pakarti Gediką Ahmedą Pašą, o 1481 m. rugsėjo 11 d. turkai apleido miestą.
1537 m. garsusis turkų korsaras ir Osmanų admirolas Barbarosa atkovojo Otrantą ir Kastro tvirtovę, tačiau turkai vėl buvo atstumti iš miesto ir likusios Apulijos dalies.
Napoleono epocha
1804 m. miestas buvo įpareigotas laikyti prancūzų garnizoną, kuris buvo įkurtas ten, kad stebėtų Anglijos laivyno judėjimą.
Tuo metu gyvavo Neapolio karalystė, pavaldi Napoleonui. Žozefas Fušė, Napoleono policijos ministras iš imperatoriaus gavo Ortanto hercogo titulą (1809 m.), o po hercogo mirties šeima ir toliau naudojo kunigaikščių titulą.
Pirmojo pasaulinio karo metai
Pirmojo pasaulinio karo metu sąjungininkų Italijos, Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos laivynas organizavo Otranto užkardą, kad kontroliuotų Austrijos ir Vengrijos laivyną Adrijos jūroje. 1917 m. gegužės 14–15 d. vyko Otranto sąsiaurio mūšis.
Emerse Faé
Emersas Fajė (g. 1984 m. sausio 24 d.) – buvęs futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės saugas.
Otrantas
Antrojo pasaulinio karo metai
Antrojo pasaulinio karo metu Didžiosios Britanijos laivynas atakavo Otranto sąsiaurį 1940 m. lapkričio 11–12 d.
Tai buvo nukreipimasis manevras, o tikrasis taikinys buvo Tarantas ir šio miesto uostas.
Emerse Faé
2012 m. paskelbė karjeros pabaigą dėl venų ligos, kuri užkemša venas kraujo krešuliais.
žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo, 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Otrantas
Kultūra
Otrantas minimas Bremo Stoukerio romane „Drobulės dama“.
Horacijus Volpoulė parašė knygą „Oranto pilis“. Pasirinko miestą iš Neapolio karalystės žemėlapio, nes pavadinimas buvo „gerai skambantis“; jis nežinojo, kad Otrantas turėjo pilį iki 1786 m.
Irvinas (JAV)
Irvinas – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos valstijos pietvakariuose, Orindžo apygardoje. Įsikūręs apie 60 km į pietryčius nuo Los Andželo (priklauso jo aglomeracijai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turėjo 215 tūkst. gyventojų. Per miestą teka San Diego Creek upė.
Veikia Kalifornijos universitetas Irvine (UCI), Konkordijos universitetas.
Istorija
Teritorijoje gyventa tongva indėnų genties. 1769 m. čia lankėsi ispanų keliautojas Gasparas de Portola (Gaspar de Portolà). Buvo įkurta fortų, apsistojo ispanų misionieriai.
1821 m. Meksikai atgavus nepriklausomybę nuo Ispanijos, šioje vietovėje buvo atgautos žemės, išvaryti misionieriai, žemę pradėta dalinti Meksikos piliečiams. Po Meksikos-JAV karo teritorija perėjo JAV valdžion.
Apie XIX a. 7-ąjį deš., teritoriją išpirko Benjamin ir Thomas Flint, Llewellyn Bixby bei James Irvine (kurio vardu pavadinta gyvenvietė) ir įkūrė avių rančas. Pastarasis perpirko žemę iš kitų ir prijungė prie savo valdų. Prie jo sūnaus vietovė išaugo į ūkininkų bendruomenę (auginta miežiai, lima pupelės, alyvuogės, smidrai, braškės ir apelsinai). 1888 m. per vietovę buvo nutiestas Santa Fė geležinkelis, iš ūkininkų bendrijos susiformavusi gyvenvietė buvo pavadinta Maifordu (Myford), Irvino sūnaus vardu. 1914 m. miestelis pervadintas į Irviną.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Irvinas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
1806 m.
1806 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Lubanas
Po 1926 m. pavasarį įvykusio didelio potvynio vandens lygis ežere buvo pradėtas reguliuoti. Prie kanalo, jungiančio Lubano pietinį galą su Aiviekste, įrengti uždoriai. Vandens lygis gali svyruoti nuo 90 iki 93 m virš jūros lygio. Esant mažiausiam vandens lygiui – apie 90,75 m virš jūros lygio, ežero plotas siekia 25 km², o esant didžiausiam vandens lygiui apie 92,75 m – ežero plotas jau siekia 100 km². Šalia buvę mažesni ežeriukai buvo nudrenuoti į šį ežerą, o likusi laisva žemė naudojama žemės ūkyje.
Septynikė
Septynikė (Trientalis) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje gana dažna miškuose auganti rūšis – miškinė septynikė (Trientalis europaea).
Stalgėnų apylinkė
Stalgėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Viešoji teisė
Viešoji teisė - teisės sistemos dalis; visuma teisės normų, reguliuojančių viešąjį administravimą, viešosios valdžios subjektų (ir jų institucijų) statusą, organizaciją, santvarką, subjektų tarpusavio santykius ir santykius su privatinės teisės (ius privatum) subjektais.
Stalgėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Plungės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Plungės rajonui. 1954 m. prijungta Luknėnų apylinkė, 1963 m. – dalis Daugėdų apylinkės.
Viešoji teisė
Viešoji ir privatinė teisė buvo skiriama jau romėnų teisėje. Šiuolaikinėje teisės teorijoje viešoji teisė atribojama pagal reguliavimo metodą, dalyką; germaniškosios teisės valstybėse paplitusi Modifikuotoji subjektų teorija (Modifizierte Subjektstheorie), be to yra žinoma Subordinacijos teorija (Subordinationstheorie).
Požymiai
Reguliavimo metodas - imperatyvinis, būdingos imperatyvinės teisės normos. Teisinių santykių požymiai - subordinacija, pavaldumas, reguliatyvumas. Imperatyvių normų, t. y. tokių, kurios santykių dalyviams yra adresuojamos įsakmia forma, yra visoje teisės sistemoje - tiek privatinės, tiek ir viešosios teisės šakose. Viešosios teisės subjektai - viešieji juridiniai asmenys, privatūs asmenys.
Viešieji teisiniai santykiai gali susiklostyti tarp įvairių asmenų, netgi tarp privačių. Pavyzdžiui, įgyvendinant viešojo administravimo (viešąsias) funkcijas, jas įgalioti vykdyti yra ne tik viešosios valdžios subjektai, bet ir privatūs asmenys (Lietuvoje tokie asmenys - notaras, teismo antstolis). Tokiu atveju tarp privačių asmenų susiklosto ne privatiniai, bet subordinaciniai teisiniai santykiai, jei yra pagal atitinkamą kompetenciją yra vykdomas viešasis administravimas, valstybės pavestos funkcijos.
Kauno Žaliakalnio progimnazija
Kauno Žaliakalnio progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Širvintų g. 15, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190135970. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1921 m. Kauno sentikių bendruomenė įkūrė pradinę mokyklą rusų tautybės vaikams. 1930-1931 pastatyta seniausia dabartinio pastato dalis. 1945 m. mokykla tapo 9-ąja septynmete. 1951 m. mokyklai suteiktas vidurinės mokyklos statusas. Tapo 19-ąja vidurine mokykla. 1967 m. pastatytas priestatas. 1994 m. prie dabartinės progimnazijos prijungtos rusiškos 11-ąja vidurine mokykla, jai suteiktas istoriko Levo Karsavino (1882–1952) vardas.
Lasongalis
Lasongalis – kaimas šiaurės rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Anciškio, tarp Juodžių miško ir Žiežmojaus upelio.
Terespolio dvaras
Terespolio dvaras – dvaras Terespolio kaime (Kėdainių raj.), buvęs Dotnuvos dvaro palivarkas, kurio teritorijoje 1909 m. Chrapovickis pastatė moderno stiliaus rūmus.
Istorija
thumb|left|180px|Dvaro parkas
Chrapovickiai dvare turėjo banką, kuriame aplinkiniai žmonės laikė savo pinigus.
1926 m. dvaras išdalintas į atskirus kaimus: Gabrilavos, Gudžiūnų, Tremtinių ir kitus.
Parkas
Rūmų parką XIX a. pabaigoje suformavo žinomas Rygos sodininkas vokietis Georgas Kuphaltas. Parkas (6 ha) saugomas valstybės. Parke yra pailgas tvenkinys, vaisių sodas, vingiuoti takai ir alėjos, moderno stiliaus dvaro rūmai. Terespolio dvaro rūmai statyti XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, rūmus įkūrė Chrapovickiai. Jie dvare turėjo banką, kuriame aplinkiniai žmonės laikė savo pinigus. Jie taip pat turėjo banką ir Kėdainiuose. Rūmus supa bene gražiausias Kėdainių rajone peizažinio tipo parkas. Parką suformavo žinomas Rygos sodininkas G. Kuphaltas. 1926 m. Terespolio dvaras buvo išdalintas į atskirus kaimus: Gabrilavos, Gudžiūnų, Tremtinių ir kt. Nuo tada prasidėjo dvaro smukimas.
Parke auga ąžuolai, klevai, kaštonai, uosiai, įveistos dygiosios eglės, pilkieji kėniai, europiniai maumedžiai, veimutinės pušys, raudonžiedžiai kaštonai, glaustašakiai ąžuolai, raudonieji ąžuolai, grakščiosios liepos, sidabriniai ir platanalapiai klevai.
Pardžanja
thumb|250px|Liūties debesis – Pardžanja
Pardžanja  – vedinė šventybė, liūties debesies, perkūnijos įasmeninimas. Nors Vedose už audras ir liūtį atsakingas vaizduojamas Indra, šis dievas akivaizdžiai įasmenintas, turi didvyrio savybių, tuo tarpu Pardžanja tiksliai atitinka gamtos reiškinį – perkūniją. Jam paskirti Rigvedos himnai 5.83, 7.101 ir 7.102, taip pat keletas Atharvavedos užkalbėjimų lietui iššaukti. Pardžanja, kaip ir lietuvių mitologijoje, lyginamas su baubiančiu jaučiu, vandens kapšu, jis laikomas Žemės apvaisintoju, žolynų atgaivintoju, galvijų maitintoju. Jis tranko medžius ir nelabuosius (rakšasus), jo bijosi kiekvienas. Gretinamas su Vajumi, Marutais.
Višnaus Puranoje Pardžanja priskiriamas prie 12 Aditjų ir yra kartiko mėnesio saugotojas.
Augalų apsaugos mokslas
Augalų apsauga – mokslas tiriantis augalams kenksmingus organizmus, kuriantis metodus ir priemones jų daromai žalai sumažinti. Praktinis augalų saugojimas nuo ligų ir kenkėjų, piktžolių naikinimas. Augalų apsauga yra labai svarbi žemės ūkio produktų gamybai, nes augalų ligos ir kenkėjai potencialų pasaulinį augalų derlių kasmet sumažina 20-25 %.
1995 m. mokslinis darbas buvo dirbamas Ž. ū. akademijoje (šiltnamio augalų ligos ir kenkėjai, augalų patogenų ekologija) ir keliuose institutuose: Žemdirbystės (lauko augalų apsauga), Sodininkystės ir daržininkystės (sodo ir daržo augalų apsauga), Miškų (miško augalų apsauga), Botanikos (grybinių ir bakterinių bei mikoplazminių bei virusinių ligų sukėlėjai), Ekologijos (biologinės ir biofizinės augalų apsaugosa priemonės). Praktinę augalų apsaugą nuo ligų ir kenkėju Lietuvoje organizuoja bei prižiūri Augalų apsaugos stotis ir Augalų karantino inspekcija.
Metodai
Augalų kenkėjai, ligos ir piktžolės naikinamos agrocheniniais, fiziniais mechaninias, biologiniais, biofiziniais ir genetiniais bei cheminiais metodais.
Istorija
Lietuvoje augalų kenkėjus ir ligas sėkmingai registruoti ir tirti pradėjo augalų apsaugos stotis, įkurta 1927 m. Dotnuvoje prie Ž. ū. akademijos. Iki II pasaulinio karo ji vykdė ir praktinė augalų apsaugą: tyrė augalų ligas ir kenkėjus, tvarkė jų apskaitą, tyrė apsaugos priemones (purkštuvus ir pesticidus), atliko augalų karantino inspekcijos funkcijas. Pokario Lietuvoje mokslinis darbas ir praktinė augalų apsauga ne kartą ne kartą buvo pertvarkomi.
Antanas Impulevičius
Antanas Impulevičius-Impulėnas (1907 m. sausio 28 d. Panevėžyje – 1970 m. gruodžio 4 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos kariuomenės karininkas, nuo 1937 m. Generalinio štabo majoras. Talkino Nacionalsocialistams.
Biografija
1925 m. baigė Karo mokyklą. 1925–1933 m. ir 1934–1937 m. tarnavo Septintajame, Penktajame ir Trečiajame pėstininkų pulkuose, buvo kuopos vadas, ėjo Prezidento rūmų komendanto pareigas. 1933 m. lapkričio mėn. – 1934 m. spalio mėn. tarnavo Antrosios divizijos štabe. 1937 m. birželio mėn. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus, tarnavo Kariuomenės štabo antrajame (Informacijos) skyriuje. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. Šaulių sąjungos štabo karinio mokymo skyriaus viršininkas.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo mėn. NKVD suimtas, nuteistas kalėti. Per 1941 m. Birželio sukilimą išlaisvintas.
Vokiečių okupacijos metais 1941 m. rugpjūčio mėn. – 1942 m. lapkričio mėn. savanoriu tarnavo pagalbinėje policijoje, 2-ojo bataliono, vėliau vadinto 2-uoju apsaugos, 12-uoju batalionu, okupantų panaudoto žydų ir kt. tautybių žmonių žudynėms Baltarusijoje ir kitur, vadas. 1941 m. rudenį jo vadovaujamas batalionas kartu su vokiečiais sušaudė apie 46 tūkstančius žmonių, kurių dauguma žydai, o apie 9000 – sovietų karo belaisviai. 1944 m. balandžio-gegužės mėn. Vietinės rinktinės Kauno pulko štabo viršininkas; vokiečių trumpam suimtas. Vėliau buvo Tėvynės apsaugos rinktinės formuojamo Antrojo pulko bataliono vadas.
Po 1944 m. spalio mėn. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1962 m. spalio mėn. LSSR Aukščiausiojo Teismo kolegijos už akių nuteistas mirties bausme. Po teismo Sovietų Sąjungos prašymą jį išduoti JAV atmetė.
Aleutų salos
Aleutų salos  – salynas Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje, priklausantis JAV, į pietvakarius nuo Aliaskos. Vulkaninės kilmės salos, skiriančios Beringo jūrą nuo Ramiojo vandenyno, driekiasi 1400 km ilgio lanku iš rytų į vakarus. Salų plotas – 17 800 km².
Salyne yra šios salų grupės:
Salos vulkaninės kilmės, dažnai padengtos sniegu. Yra 25 veikiantys ugnikalniai, aukščiausias – Šišaldino ugnikalnis (2860 m, Unimako s.). Būdingos subarktinės pievos ir kalnų tundra. Peri gausios paukščių kolonijos, yra ruonių gulyklos.
1998 metais gyveno 11 900 gyventojų, dalis jų aleutai. Svarbiausios gyvenvietės – Adakas, Datč Harboras. Yra karinių jūrų ir oro bazių.
Istorija
Aleutai salose apsigyveno prieš 3000 metų, 1741 metais salose apsilankė rusų keliautojai V. J. Beringas ir A. Čirikovas. Salos iki XVIII a. priklausė Rusijos imperijai, vėliau parduotos JAV kartu su Aliaska. Antrojo pasaulinio karo metu 1942–1943 metais salas buvo okupavusi Japonija.
Spėjama, kad pleistocene salynas sudarė vientisą sausumą, kuria Kamčiatka jungėsi su Aliaska. Aukščiausi ugnikalniai (abu Unimako saloje) – Šišaldino (2861 m), Isanockio (2465 m).
Tom Clancy's Ghost Recon
Tom Clancy’s Ghost Recon (gerai žinomas tiesiog kaip Ghost Recon) − taktinė pirmojo asmens šaudyklė; pirmoji „Ghost Recon“ žaidimų serijos dalis. Žaidimą sukūrė studija „Red Storm Entertainment“ („Ubisoft“ dukterinė bendrovė), o 2001 m. lapkričio 13 d. išleido „Ubisoft“. Priešingai nei kita taktinių šaudyklių serija, „Rainbow Six“, „Ghost Recon“ nėra paremta rašytojo knygomis. Žaidimas sulaukė didžiulio pasisekimo, jam buvo išleisti du papildymai – „Desert Siege“ ir „Island Thunder“.
Arthur Schnitzler
Arturas Šnicleris (Arthur Schnitzler; 1862 m. gegužės 15 d. – 1931 m. spalio 21 d.) – austrų gydytojas, psichologas, rašytojas.
Vienas žymiausių kūrinių – „Sapnų novelė“ (Traumnovelle, 1925–1926 m.), pagal kurią 1999 m. buvo pastatytas filmas Plačiai užmerktos akys.
Turino provincija
Turino provincija – Italijos provincija Pjemonte. Provincijos sostinė – Turinas.
Turino provincijos plotas – 6829 km², gyvena 2 306 676 gyventojai (2011 m.), yra 315 savivaldybių - daugiausiai savivaldybių visoj Italijoje.
Chevrolet Bel Air
Chevrolet Bel Air buvo automobilis kurį gamino Chevrolet nuo 1953 iki 1975 metų. Kanadoje Bel Air buvo gaminamas iki 1981 metų.
2002 Bel Air Koncepcija
2002 metais Šiaurės Amerikos Tarptautinėje Automobililų Parodoje buvo pristatyta Bel Air kabrioleto koncepcija. Koncepcija turėjo daug panašumų į 1955-57 metų modelį, o galiniai žibintai buvo panašūs į Ford Thunderbird automobilio žibintus. Kol kas General Motors neparodė jokio susidomėjimo gaminti šį automobilį.
Mikalojaus Konstantino Čiurlionio fondas
thumb|200px|Mikalojaus Konstantino Čiurlionio fondas
Mikalojaus Konstantino Čiurlionio fondas – nevyriausybinis labdaros ir paramos fondas, įsteigtas kompozitoriaus Viktoro Paukštelio 1997 m. Vilniuje.
Veikla
M. K. Čiurlionio fondas vykdo įvairius projektus kultūros, švietimo, meno ir diplomatijos srityse. Fondo veiklos tikslai – iškilaus Lietuvos dailininko, kompozitoriaus, visuomenininko M. K. Čiurlionio kūrybinio palikimo sklaida (M. K. Čiurlionio tapybos darbų albumo leidyba, M. K. Čiurlionio tapybos darbų reprodukcijų spausdinimas ir kt.), idėjų sklaida (menininko menų sintezės idėjos tąsa, kūrybinio simbolizmo perkėlimas į konkrečius renginius ir kt.), kultūriniai mainai, bendradarbiavimas su įvairiomis valstybinėmis institucijomis ir nevyriausybinėmis organizacijomis, pasaulinio aukštojo meno sklaida Lietuvoje, žinomų ir nežinomų menininkų pristatymas. M. K. Čiurlionio fondo tikslai įgyvendinami geradarystės, švietėjiškų-kultūrinių projektų, kultūrinės diplomatijos kryptimis.
Svarbiausios fondo vykdomos veiklos programos
Augame su M. K. Čiurlioniu – projektas, skirtas vaikams pažinti M. K. Čiurlionį. Projektas vykdomas mokyklose, vaikų globos namuose, socializacijos centruose, sutrikusio intelekto ir negalią turinčių vaikų centruose. Šis projektas supažindina su aukštosiomis vertybėmis, skatina vaikų iniciatyvumą, pilietiškumą, kūrybiškumą.
Projekto renginių forma – teatralizuotas spektaklis-koncertas-paroda, apjungiantis M. K. Čiurlionio kūrybos (muzikos, dailės, idėjų) ir biografijos pristatymą. M. K. Čiurlionio kūrybą ir biografinį gyvenimą pristato profesionalūs aktoriai ir muzikantai. Greta meninio M. K. Čiurlionio gyvenimo supažindinimo, šio projekto tikslas yra puoselėti ir kultūrinę bei tautinę visuomenės savimonę. Teatro, muzikos ir dailės menų sintezė yra patraukli forma vaikams ir jaunimui, padenanti suvokti keliamus projekto tikslus. Fondas, bendradarbiaudamas su režisiere Irma Bogdanovičiūte, Gabriele Malinauskaite, Virginija Kochanskyte (kurios vaidinimo metu persikūnija į Sofiją Kymantaitę-Čiurlionienę), pateikia M. K. Čiurlionio gyvenimo istoriją, interpretuojant išlikusius rašytinius šaltinius – M. K. Čiurlionio laiškus. Intarpuose tarp teatrinių momentų skamba muzikiniai kūriniai, kaip dekoracijos, eksponuojamos M. K. Čiurlionio paveikslų fotoreprodukcijos. Dažnai po tokių renginių, pamokų metu, vaikų laukia diskusija apie iškilųjį menininką, keliami vidiniai dialogai, kalbantys apie vertybes. Šis projektas yra vykdomas nuo 2009 metų.
Šviesuoliai – projektas, skirtas Lietuvos visuomenei, kurio tikslas pristatyti ir pagerbti, nusipelniusias Lietuvos kraštui ir pasauliui asmenybes. Projekto idėją inspiravo M. K. Čiurlionio paveiksluose „Bičiulystė“ ir „Karalių pasaka“ pasikartojantis fragmentas – šviesulys, išvystęs Šviesuolių koncepciją. Šį projektą sudaro dvi programos: Lietuvos šviesuoliai ir M. K. Čiurlionis pasauliui. thumb|Bičiulystė thumb|Karalių pasaka
Lietuvos šviesuoliai – visuomeniniai renginiai, vykstantys įvairiose visuomeninėse ar valstybinėms institucijoms priklausančiose erdvėse: nuo krašto muziejaus iki universiteto aktų salės. Šviesuolių pagerbimo šventės rengiamos kartu bendradarbiaujant su valstybinėmis institucijomis ir nevyriausybinėmis organizacijomis, bendruomenėmis, kurios siūlo ir atrenka nominantus. Šventinių renginių metu pristatomos žymios, tačiau akcentuojamos bei pristatomos ir nežymios, asmenybės visos Lietuvos mastu, kurios daugiau laiko skiria savo srities darbams, nei žinomumui. Nominantams yra skiriamas apdovanojimas – M. K. Čiurlionio taurė „REX“, koncertas ir padėkos žodžiai. Renginių metu visuomet eksponuojama M. K. Čiurlionio ir kitų menininkų kilnojamoji paroda. Ši programa vykdoma nuo 2007 metų.
M. K. Čiurlionis pasauliui – programa, vykdoma bendradarbiaujant su užsienio ambasadomis Lietuvoje ar Lietuvos ambasadomis užsienyje. Renginiai vyksta ambasadose, ambasadų rezidencijose, visuomeninėse salėse. Iškilmingų renginių metu yra pristatomi konkrečios ambasados atrinkti nominantai, kurių veikla sukūrė, kuria ir kurs tam tikros srities tiltus tarp Lietuvos ir tos šalies, kurią konkretaus renginio metu atstovauja konkreti ambasada. Renginių metu didelis dėmesys skiriamas kultūriniams mainams ir meno pristatymui. Tai pasireiškia per M. K. Čiurlionio menų sintezės idėją, sklaidą per muziką ir dailę. Muzikinėje dalyje pristatomi tos šalies, su kurios atstovaujama ambasada organizuojamas renginys, muzikos kūrėjai, nuo seniausiųjų laikų iki kūrinių, sukurtų XXI a., kurie atliekami specialiai šviesuolių pagerbimo proga. Renginių metu dailės darbų parodose pristatomi M. K. Čiurlioniui savo idėjomis ar kitais parametrais atitinkantys kūrėjai iš atitinkamų šalių, su kurių amabasadomis vyksta renginys. M. K. Čiurlionis pasauliui programa vykdoma nuo 2010 metų. Per šį laikotarpį buvo surengta daugiau nei dešimt renginių su skirtingomis ambasadomis.
Šviesuoliai renkami lygiateisiškai iš įvairių sričių, tačiau daugiausiai dėmesio yra skiriama švietimui, mokslui, menui ir diplomatijai. Iš viso apdovanota daugiau nei 50 šviesuolių. Tarp šviesuolių buvo nominuotos ne tik asmenybės, tačiau ir knyga (su Rusijos federacijos ambasada) bei Užutrakio dvaras (Užutrakio dvaras – kultūros šviesulys). Renginių metu pristatoma nominantų veikla, vystomi žmogiškieji ryšiai.
Fondo apdovanoti tarptautiniai Šviesuoliai
M. K. Čiurlionio fondo taurės „REX“ forma ir koncepcija kilusi iš M. K. Čiurlionio paveikslo „REX“ (1909 m.). Taurės lipdomos Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos esamų ir ją baigusių mokinių.
Ikebana
miniatiūra|Ikebana Ikebana (, 'gėlės, kurios gyvena' arba 'gyvosios gėlės') – Japonijoje gimusi meno rūšis, kai gėlės yra komponuojamos tam tikra tvarka, laikantis specialių taisyklių. Terminas Ikebana yra sudarytas iš dviejų žodžių: ikeru (生ける 'gyventi') ir hana (花 'gėlė'). Ikebana dar žinoma ir kitu pavadinimu, kaip kadō (華道). Išvertus iš japonų kalbos tai reiškia gėlių kelią. Ikebana atsirado VII amžiuje, tačiau labiausiai išpopuliarėjo XVI a. ir nuo to laiko jos svarba tik augo. Šiuo metu yra daugiau nei 1000 įvairių ikebanos mokyklų tiek Japonijoje, tiek už jos ribų. Pačios žinomiausios yra trys: Ikenobo, Ohara-ryū, and Sōgetsu-ryū.
Prithivi
thumb|250px|Prithivi – įasmeninta Žemė
Ikebana
Ikebana gana smarkiai skiriasi nuo tradicinės floristikos. Tai griežtai distciplinuota meno forma kartu sujungianti tiek gamtą, tiek žmogų. Priešingai nei tradicinėje floristikoje, kur svarbiausia yra gėlių gausa, jų spalvingumas, ryškumas ir įmantrus išdėstymas, ikebanoje svarbiausia yra minimalizmas. Kuriant kompoziciją stengiamasi išryškinti netradicines augalo vietas, tokias kaip stiebas, lapai ir akcentuoti linijas, formas bei kontūrus. Dažniausiai kompoziciją sudaro tik minimalus žiedų skaičius. Japoniška gėlių išdėstymo struktūra susideda iš trijų pagrindinių dalių, kurias simbolizuoja šakelės. Pagal vieną mokyklą, šios šakelės vaizduoja saulę, mėnulį ir žemę, o pagal kitą dangų, žemę ir žmogų. Ikebanoje svarbus yra indas į kurį merkiama kompozicija. Teigiama, kad augalas ir indas turi papildyti vienas kitą, todėl kuriant vazą svarbu žinoti koks augalas bus į jį dedamas. Tarp indo ir augalo privalo vyrauti vientisumas ir darna.
Istorija
Ikebana pradėjo formuotis VII amžiuje Japonijoje. Didelę įtaką jos atsiradimui turėjo budistų vienuoliai, kurie šventyklose norėdami pagerbti Budą gėlėmis puošdavo altorių. Taip pat tuo metu svarbus buvo ir ir Shinto Yorishiro tikėjimas, kad aukojant gyvus augalus pavyks pritraukti kami. Kartu šios dvi praktikos padėjo pagrindus dabartinės Ikebanos atsiradimui. Seniausia ikebanos mokykla atsiradusi prieš penkis šimtus metų yra vadinama Ikenobō. Ji atsirado Rokkakudō šventykloje Kiote. Tuo metu kompozicijas kuriantys vienuoliai gyveno prie „Ikeno bō“ ežero, todėl vėliau juos ir imta vadinti šiuo pavadinimu. Pirmieji ikebanos mokiniai ir mokytojai buvo budistai vienuoliai bei kiti bendruomenės nariai. Bėgant laikui šios mokyklos modeliai ir stiliai vystėsi, tobulėjo ir iš jos atsirado daugybė kitų mokyklų su savitais, išskirtiniais stiliais. Kadangi šios meno rūšies svarba vis augo, nenuostabu, kad su laiku ikebana tapo vienu svarbiausių japonijos papročių.
Prithivi
Prithivi arba Prithvi  – vedinė šventybė, įasmeninta Žemė. Nors jai atskirai paskirta nedaug himnų (Rigvedoje 5.84, Atharvavedoje 12.1), ji minima dažnai, ypač poroje su Dangumi kaip Djaus-Prithivi (dyaus-pṛthivī). Be šio pavadinimo, kuris pažodžiui reiškia „plačioji“, ji dar vadinama bhūmi („dirva“), dhātrī („maitintoja“), janitrī („gimdytoja“), kṣamā („kantrioji“), viśvambharā („visų laikytoja“) ir kt. Prithivi laikoma visos gyvasties nešiotoja, maitintoja, kurios derlingumas atsiranda dėl to, kad dangus (Djausas arba Indra, Pardžanja) ją apvaisina. Ji ir gimdo, ir priglobia mirusiuosius. Ypač plačiai Prithivi apgiedota Atharvavedos „Prithivi himne“ (12.1), kur išvardinama daugybė jos nešamų dalykų, prašoma jos būti palankios, suteikiančios turtų, derliaus, sakoma, kad Žemė yra saugoma dievų, o palaikoma maldomis ir aukomis.
Vėlesnėje kūryboje Prithivi neretai vaizduojama karve.
Ikebana
Stiliai
Pačioje pradžioje Ikebana buvo labai paprasta, konstruota tik iš kelių gėlių, stiebų ar augalų šakų. Pirmoji ikebanos forma vadinama kuge (供華). Su laiku išsivystė šimtai skirtingų ikebanos stilių, su atskiromis, giežtomis taisyklėmis. Patys žymiausi stiliai yra šie:
Tatebana (stovinčios gėlės) Atsirado ankstyvajame Muomachi periode. Tatebana yra stilius kuriame “shin” (centrinis augalas turintis savo išsišakojimų, šakelių ar spyglių, toks kaip pušis) yra pastatoma vertikaliai vazoje suformuojant centrą ir prijungiant kitus augalus vadinamus “shitakusa”, kurie yra išdėstomos aplink centrą. Nors ”yaku-eda” (pagrindiniai stiebai) yra nekeičiami, “shin” aukštis yra nustatomas 1,5 karto didesnis už vazos. Šis stilius išskirtinis ir tuo, kad kuriant naudojama didelė įvairovė gėlių, tai gana pompastiškas stilius.
Rikka (pamerktos gėlės) tai vienas žinomiausių stilių. Jis išsivystė iš Tatebanos ir atsirado Azuchi-Momoyama laikotarpiu. Tai trimatė kompozicija, kurią sudaro sentyni-devyni augalai. Šios kompozicijos pagrindą dažniausiai sudaro pušies arba slyvos šakelė, kurį yra pagrindinė, simbolizuojanti dangų. Aplink šakelę išdėliojami likusieji aštuoni elementai. Sudėjus visų devymių augalų kompoziciją tarsi suformuoja sfera. Tai pats sudėtingiausias pagal konstrukciją stilius, simbolizuojantis idealų pasaulio pavidalą. Šį stilių sukūrė budistų vienuoliai norėdami išreikšti gamtos grožį. Iš pradžių įmantriomis šio stiliaus kompozicijomis puošdavo budistines šventoves, o vėliau ir japonų aristokratų pilis.
Chabana (arbatos gėlės) atsirado tada, kai Japonijoje pradėjo populiarėti tradicinės arbatos ceremonijos. Chabana buvo kuriamos arbatos ceremonijos kambariuose. Šis stilius visiškai priešingas pompastiškai tatebanai, nes čia vyrauja kaimietiškas paprastumas. Dažniausiai gėlės renkamos pagal sezoną, jos dedamos į paprastą vazą arba krepšį. Kuriant kompoziciją pirmiausia yra išrenkamos gėlės ir tik tada joms tinkama vaza. Šiame stiliuje nėra jokios butaforijos, nes kompoziciją turi sukeltį natūralumo jausmą lyg žiūrėtum į sodą su žydinčiomis lauko gėlėmis. Yra gėlių, kurios yra laikomos nederančiomis chabanai. Jos vadinamos kinka, kas reiškia uždraustas gėles. Tai gėlės su nemaloniais pavadinimais, erzinančiais, stipriais kvapais, be aiškaus sezoniškumo bei žiedais kurie ilgai nevysta.
Nageire (gėlės įmestos į vandenį) stilių įkvėpė chabanos paprastumas. Nageire taip pat atsirado kaip vienas iš arbatos ceremonijos sudedamųjų dalių. Pagal šį stilių, gėlės turėtų būti dėstomos vazoje kuo natūraliau ir paprasčiau, be didelių įmantrybių. Šis stilius naudoja daugiausia butelio formos vazas. Atsirado ankstyvajame Edo periode.
Seika arba Shōka stilius atsirado iš Nageire. Jis atskleidžia natūralų augalo grožį ir paprastumą. Ši kompozicija yra kuriama tik iš trijų pagrindinių šakelių, kurių kiekviena simbolizuoja tam tikrą elementą: ten- dangų, chi-žemę ir jin-žmogų. Svarbu, jog šios trys šakelės sudarytų trikampį, nes taip sudaroma kompozicija, laikyta klasikine.
Jiyūka yra laisvas kūrybai stilius. Kuriant kompozicijas galima naudoti net ir žydinčias gėles bei apskritai visas norimas medžiagas.
XX amžiaus stiliai
XXa. Su modernizmo atėjimu Ikebana pradėjo smarkiai keistis, įsigalėjo laisvasis stilius, ikebana priartėjo prie europietiškos kompozicijos. Tačiau netgi laisvame ikebanos stiliuje, kur atrodo, jog gėlės yra paprastai sumestos į krūvą, viskas turi griežtas taisykles.
Dvasiniai aspektai
Norint įvaldyti šią meno rūšį neužtenka tik suprasti techniką kaip atlinkti kompoziciją, labai svarbu yra dvasingumas bei harmonija su gamta. Žmonėms praktikuojantiems Ikebaną yra svarbi tyla ir susikaupimas. Tam, kad galėtum dirbti darnoje su gamta turi išmokti stebėti ją, vertinti ją, jos grožį ir formas. Kuriant kompoziją žmogus gali atgaivinti kūną, protą ir sielą. Teigiama, kad ikebana suteikia ramybę mintims, paverčia tave ramesniu, tolerantiškesniu bei padeda atsiskleisti geriausioms žmogaus savybėms. Dėl to Japonijoje Ikebanos mokytojai yra labia verinami ir gerbiami. Menininko pagrindinis tikslas kiekvienoje kompozicijoje yra perteikti tam tikrą idėją. Ikebanoje viskas turi reikšmę, kiekvienas žiedas, kiekviena šakelė, netgi spalvos, kombinacijos ir formos kažką simbolizuoja. Todėl žiūrint į augalą galima suprasti ar jis kurtas šventei ar gedului ar dar kokiai ypatingai progai. Taip pat Ikebana gali būti kuriama ir kaip paties kūrėjo vidinių jausmų ir išgyvenimų atspindys.
Kultūra
Nuo ikebanos atsiradimo pradžios jos svarba ir reikšme tik augo, o XVa. pabaigoje šis menas jau buvo paplitęs tiek, kad jį suprato ir vertino ne tik imperatoriai ir jų šeimos, bet ir paprasti žmonės. Šia tematika net radėtosi rašyti knygos, seniausia ir viena žinomiausių yra „Sedensho“, apimanti 1443–1536 metus. Bėgant laikui Ikebana tapo viena pagrindinių japoniškų tradicinių švenčių dalimi, taip pat pradėtos rengti parodos šia tematika. Šiuo metu galima išvysti net laidų apie Ikebaną. Viena jų yra Seikei Bijin (dirbtinis grožis). Ši laida yra apie natūralaus grožio svarbą.
Geltonoji nykštukė
right|thumb|[[Saulė – tipinis geltonosios nykštukės pavyzdys]]
Geltonoji nykštukė – pagrindinės sekos žvaigždė, priklausanti G spektrinei klasei ir V šviesio klasei. Tokios žvaigždės masė būna nuo 0,8 iki 1,2 Saulės masės, o jos paviršiaus temperatūra – nuo 5300 iki 6000 K. Kaip ir kitose pagrindinės sekos žvaigždėse, geltonosios nykštukės šerdyje vykstančio branduolių sąlajos proceso metu vandenilis virsta heliu.
Geriausiai žinomas geltonosios nykštukės pavyzdys yra Saulė, kurioje kiekvieną sekundę apie 600 mln. tonų vandenilio virsta heliu (jo susidaro ~596 mln. tonų, o ~4 mln. tonų materijos tampa energija). Kiti gerai žinomi geltonųjų nykštukių pavyzdžiai – Kentauro Alfa A, Banginio Tau ir 51 Pegasi.
Nepaisant pavadinimo, šio tipo žvaigždžių spalva įvairuoja nuo baltos (šviesesniųjų, pvz., Saulės) iki gelsvos (mažiau šviesos išspinduliuojančių geltonųjų nykštukių). Saulė iš tiesų yra baltos spalvos, bet žvelgiant pro Žemės atmosferą atrodo geltona dėl Reilėjaus sklaidos. Be to, nors terminas „nykštukė“ vartojamas priešpriešinant šio tipo žvaigždes žvaigždėms milžinėms, geltonosios nykštukės savo šviesumu pranoksta 90 % galaktikos žvaigždžių, kurios daugiausia yra oranžinės, raudonosios bei baltosios nykštukės (pastarosios nepriklauso pagrindinei sekai).
Geltonosiose nykštukėse branduolinės reakcijos, kurių metu vandenilis virsta heliu, tęsiasi apie 10 mlrd. metų. Išsekus vandeniliui žvaigždės šerdyje, jos skersmuo daug kartų padidėja ir žvaigždė tampa raudonąja milžine (pvz., Aldebaranas). Galiausiai raudonoji milžinė nusimeta išorinius dujų sluoksnius, iš kurių susidaro planetiškasis ūkas, o žvaigždės šerdis palaipsniui vėsta ir traukiasi, tapdama nedidele baltąja nykštuke.
Preževalskio dzerenas
Preževalskio dzerenas, Preževalskio gazelė (Procapra przewalskii) - tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis.
Stambesnis už tibetinį dzereną. Kūno aukštis apie 65 cm. Ragai trumpesni ir storesni negu tibetinio dzereno, su užlinkusiomis į vidų viršūnėmis.
Gyvena pusdykumėse. Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Lota
Lota  – miestas vidurio–pietų Čilėje, Bio Bijaus regione, Konsespsjono provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 39 km į pietus nuo Konsepsjono. Yra jūrų uostas, plentas į Konsepsjoną. Vario lydymas, keramikos dirbinių gamyba. Pajūrio kurortas. Apylinkėse kasta akmens anglis. Netoliese veikia botanikos sodas. Yra XIX a. įkurta elektrinė, miesto muziejus, kalnakasybos muziejus (anglies kasykloje), Kolkuros tvirtovė (1602 m.), XIX–XX a. pr. statinių.
Istorija
1662 m. Lotą įkūrė Ángel de Peredo. 1840 m. atidaryta anglies kasykla, 1896 m. paleistas pirmasis elektrinis traukinys Čilėje bei pirmoji hidroelektrinė. 1997 m. kasykla užsidarė, miestas nuskurdo.
1817 m.
1817 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Semieno valsčius
Semieno valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Semienas. Ribojasi su Čemiernikų, Ostruveko, Milanuvo, Parčevo, Nedžviados ir Vohino valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 110,93 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,64 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis: