cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volgogradas
Tai didelis mokslo ir kultūros centras, čia yra 20 mokslo tyrimų institutų, trys universitetai, keturi institutai, kitos mokyklos. Teatrai: dramos, muzikinės komedijos, lėlių, jaunimo. Yra filharmonija, cirkas, simfoninis orkestras, planetariumas. Muziejai: Caricyno gynybos, kraštotyros, meno, muzikos instrumentų ir kt. Stalingrado mūšiui pažymėti pastatytas memorialinis kompleksas, įrengtas parkas.
Istorija
thumb|left|200px|Miestas Antrojo pasaulinio karo metu Gyvenvietė žinoma nuo 1555 m., kaip Caricynas pirmą kartą minima 1589 m. XVII a. pradžioje gyvenvietė sudegė, atstatyta 1615 m. prie Caricos (Царица) upės žiočių (pagal ją ir pavadintas). 1780 m. gavo miesto teises. XIX a. antroje pusėje miestą sujungus geležinkeliais su kitais Rusijos regionais, jame smarkiai augo naftos, metalurgijos, medienos pramonė. Vykstant Rusijos pilietinio karui, 1919 m. birželį Caricyną užėmė baltagvardiečiai. 1925 m. pavadintas Stalingradu (Stalino garbei). Per XX a. trečiąjį ir ketvirtąjį dešimtmetį dar labiau išplėtota pramonė. Antrojo pasaulinio karo metu miesto prieigose įvyko vienas didžiausių ir svarbiausių šio karo mūšių – Stalingrado mūšis. 1942-1943 m. miestas beveik visiškai nusiaubtas, po karo atstatytas. 1961 m. pavadintas Volgogradu, 1965 m. gavo miesto-didvyrio vardą. 1967 m. buvo atidengta statula „Tėvynė-motina šaukia“.
Bagdonava
Bagdonava vadinami kaimai:
Molibdenitas
thumb|right|Molibdenitas Molibdenitas – sulfidų klasės mineralas, molibdeno sulfidas, MoS2. Molibdeno rūda.
Kietumas pagal Moso skalę – 1,0-1,5. Specifinis tankis – 4,73.
Mineralo spalva juoda arba pilka, blizgesys metalinis.
Jurgaičiai (Kretinga)
Jurgaičiai – buvęs kaimas šiaurinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, į pietus nuo Salantų, kairiajame Salanto krante.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Jurgaitis (Jurgio sūnus). Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, ,.
Istorija
Kaimas susiformavo XVI–XVII a. Salantų dvaro žemėje. Ribojosi su Salantų dvaru, Gedgaudžių ir Imbarės kaimais.
1750, 1821, 1843 ir 1846 m. jame buvo 5 dūmai.
Panaikinus baudžiavą, kaimą tarp 1861–1866 m. Salantų dvaro savininkai panaikino: valstiečius jėga iškeldino, sodybas nugriovė, o žemėje įsteigė dvaro palivarką.
XVIII a. pab. kaimo žemėje buvo įrengtos Salantų miestelio žydų bendruomenės kapinės.
Šiuo metu Jurgaičių žemėje plyti Salantų miesto pietinė dalis ir Žvainių kaimas.
Ivano Frankivsko sritis
Ivano Frankivsko sritis ( arba Івано-Франківщина) – sritis vakarinėje Ukrainoje. Vakaruose ribojasi su Užkarpatės, šiaurės vakaruose – su Lvovo, šiaurės rytuose – su Ternopilio, pietryčiuose – su Černivcių sritimis ir pietuose – su Rumunija. Administracinis centras – Ivano Frankivskas.
Geografija
thumb|left|145px|[[Prutas|Pruto upė]]
Plotas
Srities plotas 13 928 km², tai sudaro 2,3 % Ukrainos teritorijos. Apie pusę srities ploto užima Karpatai (aukščiausia srities vieta – 2061 m). Apie 2/5 ploto dengia miškai (ąžuolai, bukai, skroblai, kėniai, eglės), aukštikalnėse – kalnų pievos.
Vandens telkiniai
Didžiausios upės – Dniestras, jo intakas Bystrica, Prutas.
Klimatas
Vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra -6 °C, liepos – 18 °C. Per metus iškrinta 500–800 mm kritulių.
Gyventojai
thumb|right||250px|Ivano Franivsko miestas
2005-aisiais m. srityje gyveno 1 388 000 gyventojų. Tarp jų:
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Srities vidutinis gyventojų tankumas – 99,72 žm./km².
Sahelio virtuvė
Sahelio virtuvė – viena iš Afrikos virtuvių tradicijų, paplitusi daugybėje Vakarų Afrikos šalių. Į šį arealą patenka Senegalas, Gambija, Gvinėja, Malis, Burkina Faso, Nigerija, Čadas ir Darfūras. Sudaro svarbią Sahelio civilizacijos dalį.
Sahelio virtuvė dažnai tapatinama su Vakarų Afrikos virtuve.
Produktai
Sahelis – svarbus pasaulio žemdirbystės židinys, kuriame buvo prijaukinta daug kitame pasaulyje nežinomų kultūrinių augalų, kurių daugybė naudojami vietos virtuvėje.
Ląsteliena
thumb|150px|Afrikiniai ryžiai thumb|200px|Aliejinės palmės vaisiai Svarbiausia Sahelio virtuvėje kultūra yra ryžiai. Vietinė ryžių rūšis oryza glaberrima buvo prijaukinta apie 1500 m. pr. m. e. Dėl specifinių gamtinių sąlygų ryžiai nepaplito piečiau nuo Sahelio civilizacijos, ir dėl to Sahelio virtuvės šalys priklauso vadinamajai ryžių zonai. Į pietus nuo jos yra jamso zona, kuriai priklauso Gvinėjos įlankos virtuvė.
Kitas svarbus angliavandenių šaltinis Sahelio virtuvėje yra sorgas ir, mažiau laiboji pirštuotė (digitaria exilis), juodoji pirštuotė (digitaria iburua). Čia beveik visai nepaplitę šakniavaisiai.
Riebalai
Aliejinė palmė – dar vienas Sahelio zonoje prijaukintas augalas, vėliau paplitęs po didelę dalį Afrikos. Jis tampa svarbiausia vietos aliejine kultūra, mat iš jos vaisių spaudžiamas aliejus yra ypač maistingas ir sveikas. Palmių aliejus suteikia Vakarų Afrikos virtuvės patiekalams specifinį skonį ir kvapą.
Baltymai
Dėl vandens telkinių trūkumo Sahelio virtuvėje beveik nevartojami žuvies produktai. Vietoj to gausiai paplitusi mėsa (jautiena ir ožkiena). Pieno produktai taip pat užima svarbią reikšmę vietos mityboje.
Ypač gausūs yra ankštiniai. Dažnai vartojama pupuolė (vignus unguiculata unguiculata), rudoji pupa ir kiti augalai. Ankštiniams priklausantys riešutai – dar vienas svarbus baltymų, taip pat riebalų, šaltinis, naudojami ne tik kaip užkandis, bet ir kaip produktas daugybėje patiekalų. Nuo senovės regione buvo prijaukinti vietiniai bambarų riešutai (vigna subterranea) ir hausų riešutai (macrotyloma geocarpum), tačiau šiuo metu juos beveik išstūmė iš Amerikos kilę žemės riešutai.
Kvapūs ogbono riešutai (irvingia) taip pat plačiai naudojami virtuvėje. Be to, regione gausiai naudojamos ir kitos augalų sėklos. Ypač paplitę baltymingos sėklos egusi (iš moliūginių šeimos augalo), taip pat palmių riešutai.
Daržovės ir vaisiai
Specifinės Vakarų Afrikos daržovės yra okra, vernonija. Maistui naudojami ir džiuto, celiozijos lapai. Bananas, introdukuotas palyginti neseniai iš Pietryčių Azijos, dažniausiai naudojamas kaip daržovė: jis kepamas, iš jo gaminamos tyrės. Iš Amerikos po XVI a. buvo introdukuoti pomidorai ir daugybė vaisių.
Prieskoniai
thumb|150px|left|etiopinės ksilopijos vaisiai Vakarų Afrikoje (Sahelyje) buvo sukultūrinta nemažai prieskonių, kurių dauguma taip ir liko lokalaus naudojimo. Svarbiausi tarp jų yra rojinis imbierpipiris (Aframomum melegueta), etiopinė ksilopija (Xylopia aethiopica) ir gvinėjinis pipiras (Piper guineense), kurie buvo eksportuojami į Europą nuo viduramžių kaip pigesnis juodųjų pipirų pakaitalas. Spėjama, kad sezamas ir tamarindas irgi yra Sahelio kilmės, tačiau vėliau paplito į Aziją ir padarė didesnę įtaką tenykštėms virtuvėms.
Kiti vietiniai prieskoniai yra imbierpipiriai (mbongo), afrikinis kardamonas, pipirų rūšis piper clusii, kvapūnas (Monodora myristica), naudojamas vietoj muskato, njangsa (Ricinodendron heudelotii), ogbono (Irvingia gabonensis) ir kt. Nuo transsacharinės prekybos laikų paplito gvazdikėliai, muškatas, o nuo vergovės laikų plačiai naudojamas atvežtinis raudonasis pipiras.
Patiekalai
thumb|150px|Džolofo ryžiai thumb|150px|Thiebudienne ir ryžiai
Ryžių patiekalai
Ryžiai yra pagrindinis produktas. Jie gali būti patiekiami tiesiog virti. Tačiau dažniausiai jie verdant maišomi su įvairiais prieskoniais bei daržovėmis, taip suteikiant jiems spalvą ir skonį. Žymiausias Sahelio valgis yra vadinamieji džolofo ryžiai, gaminami su pomidorais, svogūnais, raudonaisiais pipirais. Nors laikoma, kad jie atsirado Senegale, jie yra paplitę visose Sahelio šalyse.
Valgiai prie ryžių
Prie ryžių gali būti patiekiami patys įvairiausi patiekalai:
Gėrimai
Neabejotinai svarbiausias gėrimas yra vanduo, kuris yra labai vertinamas ir netgi garbinamas. Dėl to svečiui pirmiausia patiekiamas jis, o ne koks nors kitas gėrimas.
Vienas svarbiausių Vakarų Afrikos alkoholinių gėrimų yra palmių vynas, žinomas labai skirtingais pavadinimais skirtingose šalyse. Jam naudojamos įvairių rūšių palmės, įskaitant ir aliejinę palmę.
Etiketas
thumb|150px|Vaikai valgo
Samujis
thumb|right|250px|Samujo salos krantas Samujis − sala Ramiajame vandenyne, Siamo įlankoje; priklauso Tailando provincijai Surat Thani.
Samujis yra trečia pagal dydį Tailando sala, po Phuketo ir Ko Čango salų. Salos plotas 228,7 km². Gyventojų − 50 000 (2008 m.). Samujo salos plotis 21 km, o ilgis − 25 km. Sala yra 635 m virš jūros lygio. Tai vienas populiariausių kurortų. Iki pietinės Tailando pakrantės yra 35 km, o iki Bankoko − 560 km.
Saloje galima pamatyti gamtos sukurtas uolas Hin Ta − Hin Ya, ką išvertus reiškia „senelis ir močiutė“. Taip pat pasigrožėti Na Muang kriokliu, aplankyti Auksinio Budos statulą, kuris pasukęs veidą į jūrą stovi pačioje didžiausioje salos budistų šventykloje, apsilankyti Na Tian Drugelių sode.
Samujo saloje galima išvysti tradicinius tajų namukus. Dažniausiai jie yra statomi ne ant žemės, o ant vadinamųjų kojelių, kurios namą šiek tiek pakelia nuo žemės, taip šiame krašte bandoma apsisaugoti nuo termitų bei gyvačių. Šioje saloje, kaip nė vienoje kitoje Tailando saloje, − nesuskaičiuojama galybė kokoso palmių. Čia iki šiol yra didžiausia pasaulyje kokosų plantacija. Šiose plantacijose pagrindiniai darbininkai − beždžionės. Tailandiečiai patys nerenka kokosų, juos nuo medžių surenka specialiai apmokytos beždžionės.
Pagrindiniai salos paplūdimiai išsidėstę rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse. Didžiausias ir gražiausias salos paplūdimys − Čavengo (Chaweng) paplūdimys. Čia kokoso palmės glaudžiasi prie jūros kranto ir koralų rifo, keturių kilometrų ilgio sidabrinė smėlio paplūdimio juosta driekiasi iš šiaurės į pietus.
Salos ryšį su žemynu užtikrina Natono uostas, kur reguliariai plaukia keleiviniai keltai.
Administracinis skirstymas
thumb|right|150px|Salos administracinis suskirstymas Samujo sala iki 2008 m. priklausė Surat Thani provincijai. Vėliau salai suteiktas nepriklausomo miesto municipalinis statusas. Sala suskirstyta į 7 tambonus.
Vilkyškių evangelikų liuteronų bažnyčia
Vilkyškių evangelikų liuteronų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilkyškiuose. Bažnyčia restauruota, joje vyksta pamaldos, bendruomenės renginiai, vargonų muzikos festivaliai, meno kūrinių parodos.
miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras, 2017 m. miniatiūra|250px|right|
Yahoo! Search
'''Yahoo! Search''' – interneto paieškos sistema. Šiuo metu tai trečia pagal populiarumą paieškos sistema.
Pradžioje Yahoo! Search buvo interneto svetainių katalogas, tačiau nuo 2001 m. paieškos rezultatams pateikti pradėta naudoti Inktomi paieškos sistema, kiek vėliau pereita prie Google. Nuo 2004 m. Yahoo! Search tapo savarankiška interneto paieškos sistema.
2002 m. Yahoo! nupirko Inktomi, o 2003 m. – Overture Services, Inc., kuriai priklausė AlltheWeb ir AltaVista paieškos sistemos.
2009 m. Microsoft ir Yahoo! susitarė dėl bendrų veiksmų kovojant su Google dominavimu paieškos sistemų rinkoje. Yahoo! Search naudos Microsoft Bing paieškos sistemos galimybes ir savarankiškai nebeteiks paieškos internete.
Vilkyškių evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
Bažnyčia atstatyta tik 1771 m. ir po to dar dailinta, gražinta gerą šimtmetį. Tik 1896 m. ji įgavo prieš Pirmąjį pasaulinį karą turėtą išvaizdą. Bažnyčia buvo neoromantinio stiliaus plytinis pastatas su smailios formos bokštu. Jo trinavį vidų dengė lygios medinės lubos. Interjero akcentu buvo gotiško stiliaus altorius, Terlecki-El­bing firmos vargonai. Bokšte kabėjo du varpai, išlieti 1772 ir 1814 m. Priešais altorių įrengtas valstybės veikėjo, Šereitlaukio dvarininko Gotfriedo Shoeno (1704–1770) kapas. Dar keli šios giminės vyrų kapai buvo šventoriuje. Parapijos mokykla įkurta tikriausiai XVIII a.
Iki 1709-1711 m. maro Vilkyškių parapija buvo ištisai lietuviška. Epidemija pareikalavo 2 665 aukų. Į kraštą atsikėlė zalcburgiečių, Škotijos protestantų, kurie iš gimtų vietų pasitraukė persekiojami katalikų. XIX a. nacionalinė bendruomenės sudėtis buvo tokia: 1848 m. iš maždaug 6 000 parapijiečių buvo du trečdaliai lietuvininkų, t. y. apie 4 000, 1878 m. iš 4 253 užregistruotų žmonių lietuvininkų būta dar pusė. Nuo XX a. pradžios iki pat 1944 m. bendruomenės narių skaičius nesikeitė, buvo 4 117. Parapiją daugiausiai aptarnavo vokiečių kilmės kunigai, daugelis pramokę ir lietuvių kalbą.
XX a. iki Antrojo pasaulinio karo parapijai priklausė daugiau nei 4 000 tikinčiųjų. Daugelis jų buvo priversti pasitraukti karo pabaigoje, artėjant frontui ir Raudonajai Armijai. Į Vakarus pasitraukė ir parapijos kunigas Emil Friedrich Leidereiter, Vilkyškiuose tarnavęs nuo 1930 iki 1944 m. Sovietmečiu parapija gyvavo trumpai. Gerai išsilaikiusi bažnyčia buvo atimta, paversta sandėliu. Aplink buvusią bažnyčią pristatyta pagalbinių pastatų. Bokšto apatinėje dalyje buvo įrengtas grūdų džiovinimo mechanizmo variklis. Išorinės sienos ir langai be stiklų buvo balti nuo miltų dulkių. Bažnyčia neteko bokšto, buvo be langų, kiauru stogu. Mūras vietomis buvo išgriautas, kad būtų galima įstatyti ventiliatorius Dar 1992 m. bažnyčioje veikė malūnas.
Bažnyčios atstatymas
Parapija atkurta 1993 m. Atsikuriančioje Vilkyškių parapijoje pirmąsias pamaldas jau 1992 m. pavasarį laikė kun. Jonas Kalvanas jaunesnysis ir diak. Ridas Tamulis. Pamaldos vykdavo maždaug kartą per mėnesį Vilkyškių seniūnijos salėje. Vilkyškių parapijoje iki 1997 m. tarnavo šilutiškis R. Tamulis. Po jo čia kunigavo Mindaugas Sabutis, po studijų apsigyvenęs Jurbarke, kol 1998 m. gruodį išvyko tarnauti į Vilnių. Nuo 1999 m. Vilkyškių parapijoje tarnystę pradėjo kun. Mindaugas Kairys, kuriam teko didžiausia našta prikeliant bažnyčią.
Prie Vilkyškių bažnyčios atgimimo aktyviai prisidėjo buvę kraštiečiai iš Vokietijos, ypač Rudolf Zaber. Jis daugybę kartų čia lankėsi, bažnyčios atstatymui skyręs daug savo laiko ir lėšų. Jis aplankė Lietuvos kultūros ministrą bei Vokietijos ambasadorių Vilniuje. Pirmiausias rūpestis buvo uždengti bažnyčios stogą, taip apsaugant statinį nuo tolesnio irimo. Vienas pirmųjų jo pagalbininkų buvo Herbert Meyer, pakvietęs savo Mühleim - Heissen bažnytinę bendruomenę prisidėti prie Vilkyškių bažnyčios atstatymo darbų. Taip pat Vokietijos finansų įstaigos leidimu atidarė sąskaitą bažnyčios atstatymo aukoms rinkti. Kiekvienam aukotojui buvo išduota pažyma apie jo piniginės aukos gavimą ir panaudojimą. Taip pat R. Zaberis užsimojo atstatyti bažnyčiai bokštą. Iš Kultūros paveldo departamente buvo gautas leidimas jo atstatymo darbams. Padėti atvyko jo studijų draugas inžinierius Volker Müller, užsiėmęs bokšto gamyba Vokietijoje, jo atvežimu į Vilkyškius. 1996 m. bokšto viršutinė dalis kranu buvo užkelta ant bažnyčios, šitaip pastatas atgavo savo pirminį pavidalą. Netrukus bendruomenei buvo sugražinta klebonija, keletas kitų statinių, visiems jiems buvo reikalingas remontas. Bažnyčios restauravimo darbai užtruko ne vienerius metus. Išlikę senieji balkonai šiandien yra vienas iš nedaugelio autentiškų bažnyčios elementų. Pavyko išsaugoti iki šių dienų senuosius vokiškus ir lietuviškus balkonų užrašus, kurie buvo uždažyti kalkėmis.
2008 m. rugsėjo 7 d. Vilkyškių bažnyčioje suskambo vargonai, kuriuos padovanojo Detmoldo Martyno Liuterio parapija ir sumontavo meistras iš Vokietijos Jörg Nass. Bendruomenės nariai, Vokietijoje suburta buvusių vilkyškiečių draugija, vienijanti apie tris šimtus kraštiečių, toliau telkė paramą bažnyčios išlaikymui, langų vitražams, stogo remontui. Bažnyčia pasipuošė Rasos Grybaitės sukurtais vitražais. Parapija taip pat sulaukė pagalbos iš Europos Sąjungos fondų įrengiant bažnyčios vidų. 2012 m. balandžio 14 d. vyskupas Mindaugas Sabutis vadovavo restauruotos, neatpažįstamai pasikeitusios bažnyčios pašventinimo pamaldoms. Tą pačią dieną bažnyčioje paminėtos ir vokiečių rašytojo Johaneso Bobrovskio (1917–1965) 95-osios gimimo metinės.
219 m.
219 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aba Samuelis
Aba Samuelis (, apie 990 m. – 1044 m. liepos 5 d.) – 1041–1044 m. Vengrijos karalius.
Biografija
Chazarų kilmės. Nelaikomas Arpadų dinastijos atstovu, nors jo motina Vengrijos karaliaus Stepono I jaunesnioji sesuo Sarolta.
Šeima
Pirmoji žmona Vengrijos karaliaus Gezos duktė Gizela, antroji – Lenkijos karaliaus Meško I duktė Adelaida. Vaikai Petras Aba ir Domošlas Aba.
Valdymas
Sostą užėmė sukilimo metu nuvertęs karalių Petrą. Šis, remiamas Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Henriko III kariuomenės, 1044 m. grįžo į Vengriją. Pralaimėjęs jiems karą Aba Samuelis žuvo.
Bešaras
Istorija
XVI–XVII a. priklausė Maroko valdovams. 1903 m. miestą užėmė prancūzai. 1963 m., jau Alžyrui gavus nepriklausomybę, dėl teritorijos vyko karas su Maroku („kardų karas“, ).
Švedijos lėnai
Švedijos lėnai, arba Švedijos grafystės (SV län) – Švedijos administraciniai teritoriniai vienetai, egzistuojantys paraleliai su kitais administraciniais vienetais – provincijomis. Yra 21 lėnas. Pagal Europos Sąjungos Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą priskiriami NUTS 3 lygmeniui. Kiekvienas lėnas dar suskirstytas į komunas, kurių šiuo metu suskaičiuojama 290.
Teisinė būklė
Švedijos lėnai turi vietos savivaldą − gubernijos administraciją (länsstyrelse), skiriamą Švedijos vyriausybės. Ji yra atskaitinga vyriausybei bei parlamentui − rikstagui. Administracijos uždavinys yra koordinuoti vietos savivaldą pagal vyriausybės ir parlamento vykdomą politiką, atsižvelgiant į vietines ypatybes ir reikalavimus.
Kiekvienas lėnas turi renkamą tarybą į vietos savivaldą − landstingą (landsting). Svarbiausias landstingo uždavinys yra rūpintis socialiniu ir medicininiu aprūpinimu savo lėne.
Lėnai
Švedijos lėnai ir jų oficialūs kodai:
Istorija
Lėnai buvo įsteigti 1634 m., Akselio Oksenšterno iniciatyva, siekiant modernizuoti šalies administravimą. Iki tol Švedijoje egzistavo provincijos, kurios išliko kaip alternatyvi, tradicinė administravimo sistema iki mūsų dienų. Kai kurie lėnai suformuoti provincijų pagrindu ir sutapo su provincijų teritorijomis, arba su provincijų dalimis. Lėnai apėmė ne tik Švedijos, bet ir Suomijos teritorijas, kurios priklausė Švedijos karalystei.
Lazanija
Manoma, kad lazanija atsirado Italijoje. Pats žodis „lasagna“ kilęs iš graikiško žodžio ir dėl to yra teorijų, teigiančių, kad lazanijos kilmė galėjo būti iš graikiško makaronų patiekalo laganon. Šiuo metu lazanija populiari daugelyje vakarų šalių.
Rytų Europoje yra panašus patiekalas – skryliai, atsiradę Abiejų Tautų Respublikoje XVI a. Bonos Sforzos dėka.
Abu Jusufas I Jakubas Almansuras
Abu Jusufas I Jakubas Almansuras (arab.: ابو يوسف يعقوب المنصور, g. 1160 – m. 1199 m. sausio 23 d. Marakeše) – nuo 1184 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.
Abu Jusufas I Jakubas Almansuras buvo Abu Jakubas Jusufas I sūnus. thumb|250px|Almansuro nebaigtos statyti mečetės liekanos. Pagal tą patį projektą buvo statomi Kutubijos mečetės ir [[Giralda Sevilijoje minaretai.]]
Istorija
25 metų Abu Jusufas I Jakubas valdžią paveldėjo po tėvo mirties ir pasivadino Almansuru. Jam iš naujo teko įsitvirtinti Ispanijoje, be to įtempta padėtis buvo ir Tunise, kur įsiveržė Maljorkos emyrai broliai Banu Ganijai (Banu Ghaniya). 1184 m. jie netikėtai užėmė Bedžają, paskui, padedami vietos gyventojų, Alžyrą ir Milianą (Khemis Meliana) (1186 m.), Gafsą (Tunisas) (1187 m.). Jaunasis kalifas puolė brolius Banu Ganijus ir nugalėjo prie Konstantinos, o paskui ir prie Gabeso. Kad baigti vietos genčių sukilimą jis perkėlė į Maroką tris arabų gentis, bet vis tiek čia Almohadų valdžia liko silpna. 1188 m. Jahija ibn Ganija (Yahya Ibn Ghaniya) atnaujino karą ir per kelerius metus užkariavo visą rytų Magrebą. Almansuras dviem frontais negalėjo kariauti tad didžiausią dėmesį skyrė Pirėnams. Almansuras 1189 m. įsiveržė į Portugaliją ir užėmė Silves pilį (Algarvė), o 1190-1191 m. Alcácer do Sal, Palmelos, Almados, Abrantes ir Tomaro pilis. Ispanijoje krikščionys, vadovaujami Kastilijos karaliaus Alfonso VIII, po ilgos apgulties iš Almochadų atėmė Kuenką, o Leono karalius – Estremadūrą. Almansuras kruopščiai ruošėsi atsakomajam mūšiui ir 1195 m. liepos 18 d. prie Alarkos nugalėjo kastiliečius (Battle of Alarcos). Po šios pergalės Almansuras pradėjo puolimą prieš Toledą, Madridą ir Kuenką, bet šių miestų apgultys buvo bevaisės. thumb|250px|Kutubijos mečetė Abu Jusufas I Jakubas Almansuras mirė 1199 m. sausio 23 d. Marakeše.
Tuo metu, kai šalies pakraščiuose vyko karai, pačiame Maroke buvo taika. Šalyje klestėjo prekyba, architektūra, filosofija ir mokslas. Todėl Almansuro valdymas buvo sėkmingiausias Almochadų imperijos istorijoje. Šalyje vyko statybos ir buvo tiesiami keliai, Marakeše pastatytas vandentiekis ir ligoninė, Kutubijos ir Elmansurijos (El Mansouria) mečetės, pietinėje senamiesčio dalyje Kasba. Almansuras Rabate bandė pastatyti didžiausią tuo metu pasaulyje mečetę (dabar Hasano Bokštas), bet kalifui mirus darbai sustojo.
Aukusti Robert Niemi
Augustas Robertas Niemis (, 1869 m. liepos 25 d. Lemu, Suomija – 1931 m. spalio 28 d. Helsinkyje) – suomių ir lietuvių tautosakininkas.
Biografija
thumb|240px|[[Lietuvių mokslo draugija|Lietuvių mokslo draugijos komitetas. Sėdi, iš kairės: Juozas Kairiūkštis, Antanas Smetona, Augustas Niemi, Jonas Basanavičius, Antanas Vileišis ir Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Juozas Balčikonis, Zigmas Žemaitis, Mykolas Biržiška ir Jurgis Šlapelis.]] Mokėsi Turku licėjuje, 1888–1891 m. Helsinkio universitete studijavo suomių kalbą, filosofiją ir istoriją. 1899 m. jam suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.
Nuo 1899 m. dėstė Helsinkio universitete. 1900–1909 m. Suomių literatūros draugijos sekretorius. 1909–1912 m. rinko liaudies dainas Šiaurės Lietuvoje (Vabalninkas, Biržai, Papilys, Kupiškis) ir Dzūkijoje. Užrašė apie 3600 dainų, Vilniuje tvarkė Lietuvių mokslo draugijos archyvą.
Su Adolfu Sabaliausku-Žalia Rūta parengė dainų rinkinius „Dainos ir giesmės šiaur - rytinėje Lietuvoje“, kurį 1912 m. išleido Suomių mokslo akademija. Parašė pirmąją lietuvių liaudies dainų rinkimo ir tyrimo istoriją „Lietuvių liaudies dainų tyrinėjimai“ (Tutkimuksia liettualaisten laulujen alalta, 1913 m., lietuvių kalba – 1932 m.). Paskelbė darbų apie suomių ir lietuvių liaudies dainų ryšius „Latvių ir lietuvių atgarsiai suomių liaudies poezijoje“, „Lietuvių ir suomių liaudies dainų ryšiai“, „Senojo suomių runų metro kilmė“ ir kt. Išleido lietuvių literatūros istoriją (Liettualainen kirjallisuus, 1925 m.). Spaudoje rašė Lietuvos istorijos ir kultūros klausimais. Padėjo Adolfui Sabaliauskui versti epą „Kalevala“. Lietuvos vyriausybės prašymu 1919 m. parengė Lietuvos švietimo reformos projektą. 1923 m. jam suteiktas Lietuvos universiteto garbės daktaro vardas. 1931 m. įkūrė Suomių – lietuvių draugiją.
Dzi
Dzi gali reikšti:
Silvestras Gaižiūnas
thumb|300px|Silvestras Gaižiūnas (2009) Silvestras Gaižiūnas (g. 1950 m. rugsėjo 24 d. Panevėžyje) – Lietuvos vertėjas, literatūrologas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1968 m. baigė Panevėžio 2-ąją  vidurinę mokyklą (dabar Vytauto Žemkalnio gimnazija). 1971 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1981 m. Filologijos mokslų kandidatas.
1971–1977 m. ir nuo 2004 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) mokslo darbuotojas, Naujosios literatūros skyriaus vyresnysis mokslo darbuotojas. 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto lektorius, dėstytojas, 1982–1985 m. Lietuvių literatūros katedros vedėjas. Nuo 1988 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų, nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto docentas.
1991 m. lapkričio 17 d. Baltijos šalių kultūros palikimą ir santykius tiriančios Baltoskandijos akademijos Panevėžyje steigėjas ir direktorius. 2005 m. vienas Lietuvos lyginamosios literatūros asociacijos steigėjų, kolegijos narys.
Bibliografija
Vertimai
Nuorodos
Interviu XXI amžiaus horizontams
VDR futbolo varžybos 1960 m.
VDR futbolo varžybos 1960 m.
Muzikos genomo projektas
Pandora
„Pandora“ – tai šią technologiją naudojantis muzikinis projektas, internetinis radijas, padedantis vartotojui rasti jo skonį atitinkančią muziką. Į laukelį įvedęs savo mėgstamos grupės arba dainos pavadinimą, gaunamas sąrašas grupių, grojančių panašią muziką.
Tiek „Pandoros“, tiek muzikinio genomo projektai buvo pristatyti Jungtinėse Amerikos Valstijose 2000 metais. Trijulės kūrėjų Will Glaser, Jon Kraft ir Tim Westergren kompanija iš pradžių buvo pavadinta „Laukiniu žvėrimi“ (Savage Beast). Šiuo metu „Pandoros“ duomenų bazėje yra daugiau nei pusė pusę milijono dainų.
Trūkumai
Pagrindiniai programos vartotojų nusiskundimai yra du: dainų trūkumas duomenų bazėje ir kartais, klausytojų nuomone, programa suklysta ir „išmeta“ dainas, kurių vartotojas toli gražu nesitikėjo. Kūrėjai pripažino, kad kompiuteriai nėra visagaliai ir 2007 m. pristatė sistemos patobulinimą. Nuo gegužės mėnesio į muzikos genofondo tobulinimo darbą buvo įtraukti ir klausytojai. Jiems buvo suteikta galimybė balsuoti, ar programos parinktas grojaraštis tenkina jų lūkesčius.
Pasekėjai
Bėgant laikui pradėjo kurtis analogiški projektai: last.fm, deezer.com, slacker.com, spool.fm, sky.fm, di.fm, accuradio.com ir daugelis kitų. Visos šios svetainės teikia panašią asmeninio radijo paslaugą, tačiau rekomenduojamas dainas parenka kiek kitokiu būdu, nei Pandora. Ji iki šiol liko vienintele „Muzikos genomo projekto“ idėjų taikytoja.
Heinrichas fon Plauenas
Heinrichas fon Plauenas (, 1370 m. Plauenas, Saksonija – 1429 m. gruodžio mėn. Laukstyčių pilis prie Žuvininkų, Semba) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
thumb|left|150px|Heinricho fon Plaueno statula Kilęs iš garsios Kryžiuočių ordino riterių giminės. 1390 m. į Prūsiją atvyko kaip Vokiečių ordino garbės svečias, vėliau tapo jo pilnateisiu nariu.
Nuo 1399 m. Dancigo, nuo 1402 m. Nesavos, 1407–1410 m. Švecės komtūras. Per 1410 m. Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karą su Vokiečių ordinu Heinrichas fon Plauenas su 3000 žmonių įgula Švecės pilyje Vyslos žemupio kairiajame krante saugojo Prūsijos pietinę dalį. Po 1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšio skubiai sutelkė mūšyje nedalyvavusias Vokiečių ordino karines pajėgas, apie 5000 žmonių į Marienburgo pilį. Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėms ją liepos mėn. apsupus, apie 2 mėn. atlaikė apgulą. Ryžtingi Heinricho fon Plaueno veiksmai išsaugojo Vokiečių ordiną kaip valstybę.
Tapęs didžiuoju magistru už Marienburgo pilyje išsaugoto Vokiečių ordino iždo lėšas skubiai pasamdė kryžininkų kitose šalyse. Taip iš dalies atkūrė Vokiečių ordino galią ir atsiėmė lenkų ir lietuvių užimtas Vokiečių ordino pilis. Po 1411 m. Torūnės taikos Prūsiją toliau stiprino kariškai bei ūkiškai ir vėl rengėsi kariauti.
Aukštieji Vokiečių ordino pareigūnai nepritarė tokiai rizikingai Heinricho fon Plaueno politikai. Didysis maršalas Mykolas Kiuchmeisteris von Šternbergas 1413 m. rugsėjo 29 d. įsakė atitraukti kariuomenę nuo sienos, su savo šalininkais atskubėjo į Marienburgą, uždarė Heinrichą į bokštą ir 1414 m. pradžioje pats buvo išrinktas didžiuoju magistru. Heinrichas fon Plauenas toliau kalintas Laukstyčių pilyje.
Tomáš Galásek
Tomašas Galasekas (g. 1973 m. sausio 15 d.) – buvęs Čekijos futbolininkas, Čekijos rinktinės saugas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1995 m. kovo 8 d.
Su rinktine žaidė 2004 m. Europos čempionate, taip pat dvejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse.
E Nomine
E Nomine (priešinga frazei 'vardan kažko') – vokiečių muzikinis projektas, 1999 m. sukurtas prodiuserių Christian Weller ir Friedrich Graner. Jų muzika, kurią patys prodiuseriai pavadino monumentine šokių muzika, yra transo bei techno muzikinių stilių su grigališkuoju giedojimu derinys. Vokalinė dalis atliekama vokiečių filmų įgarsintojų Christian Brückner ir Rolf Schult, chorai – Berlyno vokiečių operos.
Daugelyje E Nomine kūrinių (pvz., Vater Unser, Das Omen) fone skamba lotyniškos giesmės bei elektroninė muzika, o vokalistas skaito ištraukas iš Naujojo Testamento, maldas ar kitus mistinius tekstus. Dalyje dainų vokalistas tik įsiterpia į giesmę ar dainą (pvz., Espiritu del Aire, Per L’Eternita).
2012 metais E Nomine grupės įkūrėjai Weller ir Graner pradėjo naują projektą pavadinimu Schlafes Bruder. Tai sunkiojo roko grupė, kuri, kaip ir jos pirmtakas, naudoja lotyniškas giesmes, maldas. Jų pirmojo albumo "Heute War Gott Nicht Hier" (išleistas 2013 metų kovo 22 dieną) pagrindinė tema – kryžiaus žygiai. Į albumą taip pat yra įtrauktos neoficialios E Nomine dainos Heilig ir Excalibur.
Tematika
Praktiškai visiems E Nomine kūriniams būdinga okultistinė, mistinė atmosfera, blogio ir gėrio priešprieša. Pirmajame albume Das Testament kūriniai išskirtinai krikščioniškos tematikos, dalį jų sudaro maldos (Tėve mūsų, Sveika Marija, 23 Psalmė) ar, pavyzdžiui, Dekalogo įsakymai, ištraukos iš Evangelijų. Nors tematika krikščioniška, muzikos tokia pavadinti negalima (nemaža agresyvių ar „šėtoniškų“ vokalų). Albume Finsternis („tamsa“) dominuoja itin tamsūs, „demoniški“ kūriniai, jų tematika: inkvizicija, egzorcizmas, apokalipsė, vilkolakiai, vampyrai, savižudybė. Die Prophezeiung tiek stiliumi, tiek tematika kūriniai įvairesni, nemažai skaidrių moteriškų vokalų, kurie suteikia dainoms šviesumo. Didžioji dalis kūrinių skirta epams, mitologijai, pranašystėms (Nibelungų žiedas, Juodoji Saulė, Zodiakas, Asgardas ir kt.).
Singlai
! Metai ! Kūrinio pavadinimas ! Albumas, kuriame yra kūrinys
Videoklipai
E Nomine yra išleidusi 6 videoklipus. Visuose juose, išskyrus Schwarze Sonne pagrindinis aktorius yra Senad Fuerzkelper Giccic. Klipus taip pat galima laikyti vienos istorijos dalimi, kadangi kiekviename klipe galima įžvelgti senesnio klipo motyvų.
Kliokai
Kliokai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Žarėnų, greta Vismaldų.
Meno dirbinys
Meno dirbinys - amatininko (menininko dailininko) pagamintas meno kūrinys iš medžio (medžio dirbiniai), stiklo, metalo (auksas, sidabras, geležis ar kitokios medžiagos. Nuo kitų meno kūrinių skiriasi savo pagaminimo ypatybėmis, kadangi kiekvienu atveju yra unikalus, skirtingas (priešingai nei pramoninės gamybos būdu, taip pat žr. kičas). Ypač yra vertinami rankdarbiai, kuriuos kuria liaudies meistrai, tautodailininkai.
Meno dirbiniai gali būti dovanos, suvenyrai, atlikti dekoracinę funkciją, kartais ir praktinę taikomąją. Dirbinius daro profesionalūs menininkai, kurie iš to verčiasi (pvz., keramikai, auksakaliai). Itin aukštos kokybės dirbinys - meno šedevras. Jam padaryti nepakanka tinkamų instrumentų, bet reikia ir tam tikrų įgūdžių, sugebėjimų, meninių polinkių.
Dviračių plento lenktynės
thumb|200px|right|[[Tour de France lenktynių pelotonas.]] thumb|200px|right|Paskutinis Tour of Gippsland etapas.
Dviračių plento lenktynės vyksta plentais, taip pat ir miestų gatvėmis, keliais bei takais. Lenktynės daromos pavieniu startu, grupinės ir komandinės, vienadienės ir daugiadienės, vienos krypties su posūkiais ir žiedinės.
Varžybų eiga
Pavienio starto lenktynės pačios paprasčiausios technikos ir taktikos atžvilgiu. Jog gali būti vienos krypties – iš vieno miesto į kitą ar pan., su vienu ar keliais posūkiais, ir žiedinės, kada lenktynių kelias sudaro ratą. Lenktynių nuotolis būna įvairus, paprastai ne trumpesnis kaip 10 km, ir neilgesnis kaip 100 km, vyrams ir ne daugiau kaip 30 km, moterims. Grupinės lenktynės labiausiai paplitusios. Jos reikalauja iš dalyvių geresnio pasiruošimo dviračio valdyme, technikoje ir taktikoje. Visi dalyviai iš starto paleidžiami kartu, važiuoja arti vienas kito ir naudojasi užuovėja. Vienam dviratininkui pavargus pirmyn išeina kitas, ir taip keičiasi iš eilės. Čia svarbiausia lenktynių baigmė ne tik pirmajai bet ir likusioms vietoms nustatyti. Lenktynių nuotolis siekia 200 km, kartais 300 km, ir net daugiau. Žiedinės lenktynės yra tokios, kurių kelias eina ratu. Rato ilgis gali būti l įvairus: nuo 1–15 km, ir daugiau. Distancijos ilgis būna labai įvairus: trumpesnės lenktynės nuo 10–100 km, ilgesnės – net iki 200 km. Startas bendras, rečiau pavienis ar komandinis. Komandinės lenktynės plentu rengiamos tarp komandų, sudarytų iš 4,5 ir 6žmonių. Komandos leidžiamos iš starto su tam tikrais laiko tarpais. Jei startuoja 4, tai įskaiton įeina 3; jei 5, tai – 3 ar 4; jei 6, tai – 4. Daugiadienės lenktynės būna įvairaus ilgumo ir suskirstomos į etapus. Per viena dieną pravažiuojamas vienas etapas. Etapai būna įvairaus ilgio ir gali siekti 300 ir daugiau kilometrų. Lenktynes laimi dviratininkas laimėjęs daugiausiai etapų.
Pagrindinės varžybos
Šveicarijoje vykstančios Proturo dviračių lenktynės „Tour de Romandie“; Italijoje „Giro delle Regioni“ daugiadienės varžybos; Italijoje – „Gran Premio d`Apertura“ dviratininkų lenktynės; „Trofeo Citta di Rosignano“ lenktynėse Italijoje; Ispanijoje vykstančios 25-osios dviračių lenktynėse „Vuelta a Murcia“; Prancūzijoje „Tour de France“.
UEFA mugių taurė 1966–1967 m.
UEFA mugių taurė 1966–1967 m. – devintasis UEFA mugių taurės turnyras. Prasidėjo 1966 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
220 m.
220 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Pilietinis nepaklusnumas
Žymiausios pilietinio nepaklusnumo akcijos:
Universal
Universal gali reikšti:
Pilietinis nepaklusnumas
Naujųjų laikų mąstytojai, remdamiesi prigimtinės teisės/įstatymo samprata, išplėtojo prigimtinių žmogaus teisių koncepciją. Jas pažeidus, piliečiai įgydavo teisę maištauti. 1776 m. Amerikos kolonistai atsisakė paklusti Britanijos įstatymams todėl, kad kolonijinė valdžia pažeidė jų teises į „gyvenimą, laisvę ar laimės siekimą“. Prancūzijos Nacionalinis susirinkimas (Asamblėja) 1789 m. panašiai apeliavo į „paprastus ir neginčijamus“ principus, kuriais remiantis žmonės turi prigimtines teises į „laisvę, nuosavybę, saugumą ir pasipriešinimą priespaudai“. Tokios teisės yra akivaizdžios. Šiuo laikotarpiu susiformavusi prigimtinių arba žmogaus teisių versija tapo vienu iš svarbiausių pagrindų pateisinti pilietinį nepaklusnumą.
Šiuolaikinių teisės teoretikų požiūriu, pilietinis nepaklusnumas yra pateisinamas tik tuomet, kai pilietinio nepaklusnumo veiksmų subjektas vadovaujasi išskirtinai moraliniais (nesavanaudiškais) įsitikinimais ir naudoja veikimo būdus, kurie nedaro žalos kitiems visuomenės nariams.
Šiaurės Kipras
Šiaurės Kipras, oficialiai Šiaurės Kipro Turkų Respublika (, KKTC) – de facto valstybė, kuri apima šiaurės rytinę Kipro salos dalį. Šią valstybę pripažįsta tik Turkija, visų kitų valstybių Šiaurės Kipras yra laikomas Kipro Respublikos dalimi.
Istorija
Po turkų mažumos persekiojimo graikų valdomame Kipre, 1967 m. gruodžio 28 d. suformuota turkų mažumos administracija. Tuo metu turkų gyvenamieji rajonai buvo pasklidę po visą salą. 1974 m. liepos 20 d. Turkijos armija, remianti Kipro turkų mažumą, išsilaipino Kirenijoje, salos šiaurėje, ir kariniais veiksmais užėmė šiaurinę salos dalį. Po šių įvykių daug šiaurėje gyvenusių graikų pabėgo iš šiaurės į pietus, o pietuose gyvenę turkai bėgo į šiaurę. Turkų persekiojimai pietuose ir graikų persekiojimai šiaurėje dar labiau paspartino šį procesą. Sienos buvo uždarytos, tad grįžti tapo nebeįmanoma. Pasienyje tarp abiejų Kipro dalių esantis Famagustos miestas, didžiausias Kipro kurortas, buvo visiškai apleistas.
1975 m. vasario 13 d. paskelbta Kipro Turkų federacinė valstybė šiauriniame Kipre. JTO suformavo buferinę zoną tarp abiejų Kipro dalių. 1983 m. lapkričio 15 d. Šiaurės Kipro Turkų Respublika paskelbė nepriklausomybę, ją pripažino Turkija. Į Šiaurės Kiprą imigravo nemažai turkų iš žemyninės Turkijos. Jame buvo suformuota politinė sistema ir iš esmės Kipro valdžia įtakos jai nebeturėjo. Vis dėlto kitos šalys nepripažino Šiaurės Kipro, nes tai sukurtų neigiamą precedentą, kad Europoje sienas galima keisti kariniu būdu, ko nebuvo nuo Antrojo pasaulinio karo. Užsienio valstybės siekė taikaus sprendimo būdo, po kurio liktų viena valstybė Kipro saloje, nepaisant labai skirtingų turkų ir graikų kultūrų.
2004 d. rugpjūčio 24 d. įvyko referendumas dėl Kipro ateities, turkai balsavo už vienos valstybės, kurioje abi tautos turi lygias teises, sudarymo planą, o graikai jį atmetė. Kadangi planui vykdyti reikėjo abiejų pusių pritarimo, jis nebuvo įvykdytas, ir į Europos Sąjungą faktiškai įstojo tik graikiškasis Kipras. Europos Sąjunga pareiškė Turkijai, kad jei ši norės pradėti derybas dėl prisijungimo prie ES, ji turi Šiaurės Kipro nepriklausomybės pripažinimą atšaukti. Šiuo metu Šiaurės Kipro Turkų Respubliką gina 36 000 Turkijos karių, taip pat 4 500 Šiaurės Kipro karių.
Administracinis suskirstymas
Šiaurės Kipro Turkų Respublika kontroliuoja Kirenijos apygardą, taip pat didžiąją dalį Famagustos apygardos ir pusę Nikosijos apygardos.
Geografija
Šiaurės Kipras užima šiaurinę salos dalį, maždaug trečdalį Kipro salos. Didžiąją Šiaurės Kipro dalį užima lygumos, tik palei Kirėnijos rajono pakrantę yra kalnų. Pietuose yra Troodo kalnų atšakų.
Ekonomika
Šiaurės Kipro ekonomika yra silpnesnė nei graikų Kipro, prie to prisideda neapibrėžtas politinis statusas ir dėl to negalintis plėtotis turizmas.
Idževanas
Idževanas (🇦🇲) – miestas šiaurės Armėnijoje, Tavušo srities administracinis centras esantis netoli sienos su Azerbaidžanu, prie Akstafos upės, 140 km į šiaurės rytus nuo Jerevano. Tavušo regiono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta tekstilės, medienos, gėrimų pramonė. Veikia Jerevano universiteto filialas.
thumb|left|245px|Kiranco vienuolynas Idževano apylinkėse
Istorija
Iki 1919 m. vadinosi Karavansara, kas persiškai reiškė „užeiga“ (žr. karavansarajus). Dabartinis miesto vardas reiškia tą patį tik armėniškai.
Miesto teisės suteiktos 1961 m.
Pilietinis karas
thumb|right|[[Getisbergo mūšis|Getisbergo mūšio pasekmė. Jungtinių Valstijų pilietinis karas, 1863 m.]] Pilietinis karas – ilgalaikis karinis konfliktas tarp skirtingų tos pačios valstybės gyventojų grupių. Paprastai pilietiniame kare kariaujančios pusės siekia valdžios valstybėje, atsiskirti nuo valstybės ar neleisti to padaryti, bet galimas ir, pavyzdžiui, pilietinis karas tarp gyventojų grupių, kuriame vyriausybė lieka neutrali, kaip pavyzdžiui Libano pilietinis karas 1975-76 m.
Pilietinių karų pavyzdžiai:
Romualdas Karazija
Romualdas Karazija (g. 1942 m. gegužės 18 d. Subačiuje) – lietuvių fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1959–1964 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Fizikos ir matematikos fakultete, 1965–1967 m. – aspirantūroje LMA Fizikos ir matematikos institute (vadovas Adolfas Jucys). 1968 m. VVU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją „Kai kurie energijos operatoriaus matricinių elementų skaičiavimo sudėtingiems atomams klausimai“. 1993 m. trijų fizikos institutų (FI, PFI ir TFAI) sudarytame habilitacijos komitete apgynė habilituoto fizinių mokslų daktaro disertaciją „Laisvųjų atomų konfigūracijos su vidinėmis vakansijomis ir Rentgeno bei Ožė spektrų savybės“. 1964–1977 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute, 1977–1990 m. – Fizikos institute. 1990–2012 m. dirbo VU Teorinės fizikos ir astronomijos institute, nuo 1991 m. buvo vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1995–2010 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame universitete, 2000 m. suteiktas profesoriaus vardas.
1972–1979 m. buvo Lietuvos fizikų draugijos mokslinis sekretorius, 1991–1993 m. – Lietuvos mokslo tarybos narys, 2003–2009 m. – Lietuvos mokslo premijų komiteto narys. 1991–2009 m. buvo žurnalo „Fizikų žinios“, nuo 1994 m. yra „Lithuanian Journal of Physics“ redaktorių kolegijų narys, o 2008–2010 m. buvo vyriausiasis redaktorius. 2001–2014 m. – Visuotinės lietuvių enciklopedijos konsultantas fizikos istorijos klausimais, 2003–2007 m. – Lietuvos mokslo tarybos Mokslo prioritetų ir vertinimo komisijos narys.
Heseno aplinkos, energetikos, žemės ūkio ir vartotojų apsaugos ministerija
Heseno aplinkos, energetikos, žemės ūkio ir vartotojų apsaugos ministerija  – Heseno federalinės žemės ministerija. Ministrė – Silke Lautenschläger, valstybės sekretorius – Mark Weinmeister.
Struktūra
Ministeriją sudaro Ministro biuras bei 7 departamentai:
Romualdas Karazija
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys: daugiaelektronių atomų teorija, atomo sąveika su spinduliuote, procesai, vykstantys vidiniuose atomo sluoksniuose, Rentgeno, Ožė (Auger) ir optiniai spektrai, mokslotyra. Apibendrino ir išplėtojo daugiaelektronių atomų Rentgeno ir elektronų spektrų teoriją. Suformulavo bendrą atominių dydžių sumavimo pagal visus daugiaelektronius kvantinius skaičius metodą. Juo naudojantis, buvo gautos įvairių spektrų bendrųjų charakteristikų išraiškos, jos pritaikytos spektrų dėsningumams tirti, elementariųjų procesų atomuose kaskadoms nagrinėti. Nustatytos naujos elektrono banginės funkcijos kolapso savybės, siauros intensyvių linijų grupės susidarymo emisijos ir fotosužadinimo spektruose sąlygos. Yra per 100 mokslinių straipsnių autorius ir bendraautoris.
Bibliografija
Monografijos:
Vadovėliai:
Biografijos:
Bokštai (Kėdainiai)
Bokštai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Akademijos, prie kelio ir Akademijos tvenkinio (Dotnuvėlės upė). Taip pat atsišakoja kelias.
Istorija
Anksčiau kaimas vadintas Kemėšìškiais arba Grigoriškiais. Bokštų pavadinimas suteiktas 1963 m. gruodžio 28 d.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Kaimo sodyba
Dionė
Dionė – graikų mitologijoje deivė, kurios vaidmuo ir kilmė tiksliai nežinomas.
Dionė aiškiausiai minima Homero „Iliados“ 5 knygoje, kaip Afroditės motina. Vėliau ne „Iliadoje“ minima kaip pati Afroditė, gali būti kad tai buvęs jos sinonimas. Taip pat Dionės vardo etimologija labai panaši į romėnų deivės Dianos. Hesiodas ją mini kaip vieną iš okeanidžių. Senoviniame Dzeuso Dodonos orakule minima Dodona, o ne Hera, kaip Dzeuso žmona. Vėlesnis mitografas Higinas mini ją buvus Atlanto dukterimi, Pelopso, Niobės ir Brotėjo motina su Tantalu.
Trikio aprašymas
thumb|350px|Tipiška trikio aprašymų istorija (unconfirmed – nepatvirtinti, confirmed – patvirtinti, fixed – pataisyti). Kiti trikių tipai paprastai sudaro tik mažą dalį visų trikių. Vertikali ašis – trikių skaičius, horizontali – laikas. [[GNU Classpath projekto duomenys.]] Trikio aprašymas – turimas pranešimas apie netinkamą programos darbą, kuriam taikoma standartinė sutarta tokių panešimų tvarkymo sistema.
221 m.
221 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Trikio aprašymas
Ne kiekvienas net ir pagrįstas nepasitenkinimo reiškimas yra trikio aprašymas. Tokiu jis gali tapti, jei: Pavyzdžiui, teiginiai „Nestabilus darbas“, „Dialogas neteisingas“ ar „Vienąkart bandžiau – veikė, antrąkart bandžiau – ne“, net ir būdami teisingi, nedaug tepadeda aptikti esamas klaidas. Tuo tarpu pasakius ką nors panašaus į „Sistema neskaito failo, didesnio už 8 gigabaitus“, „Režimas A dialogo lange rodomas kaip negalimas, nors turėtų būti galima jį įjugti“ ar „Programa A negali dirbti jei tuo pat metu veikia programa B“ gali padėti gerokai daugiau. Paprastai labai svarbu nurodyti programos versiją, operacinę sistemą ir kitus panašius dalykus. Idealus raportas turi aiškias instrukcijas, kaip atkurti netinkamą elgesį arba (jei tai raportas apie netinkamą programinės bibliotekos darbą) klaidą demonstruojantį testą.
Naujai sužinotam trikiui pirmiausia nustatomas „žalos rimtumas“. Tipiški rimtumo lygiai paprastai buna tokie:
Trikio aprašymui paprastai priskiriamos sutartinės būsenos, kurios dažniausiai būna tokios:
Bugzilla – atviro kodo klaidų raportų tvarkymo serveris
VDR futbolo varžybos 1961–1962 m.
VDR futbolo varžybos 1961–1962 m.
FC Schaan
Šano FC – Lichtenšteino futbolo klubas iš Šano. Klubo ištakos siekia 1949 m.
Dubuo (indas)
thumb|Dubenėlis. XX a., kietas plastikas thumb|Romėniškas dubuo. Antika Dubuo – pusapvalis indas, virtuvės reikmuo. Gaminami iš įvairių medžiagų – metalo, molio, dekoratyviniai – tekinami iš medžio arba gaminami iš kitų medžiagų.
Ana Karenina (2012 filmas)
Ana Karenina  – 2012 m. D. Britanijos meninis filmas, kostiuminė istorinė drama. Režisierius Joe Wright, Anos Kareninos vaidmenyje − Keira Knightley. Filmas laimėjo 2013 m. BAFTA ir Oskarų apdovanojimus už geriausius sceninius kostiumus.
Filmas yra rusų rašytojo Levo Tolstojaus romano „Ana Karenina“, publikuoto 1875−1877 m., ekranizacija. Jame pasakojama apie tragišką XIX a. pabaigos Rusijos imperijos aukštuomenės damos Anos Kareninos likimą, po to kai visuomenė ir vyras atstūmė ją dėl nesantuokinių ryšių.
Apie filmą
„Ana Karenina“ yra kostiuminė drama. Didesnioji dalis veiksmo filmuota „Shepperton Studios“ Londono apylinkėse esančio apleisto teatro scenoje. Filme neslepiamas teatrinis pastatymas − dekoracijos ir pasikartojanti aplinka, skirta vaizduoti visiškai skirtingas vietas. Veiksmas vyksta Maskvoje, Sankt Peterburge, gamtoje. Vaizduojamas aukštuomenės balius, smuklė, valdininko kontora ir kitos vietos. Filmą pastatė „Working Title Films“ kino kompanija.
Filmo režisierius − Joe Wright. Šis filmas tapo trečiuoju režisieriaus bendradarbiavimu su aktore Keira Knightley. Filmo muziką sukūrė Oskarą laimėjęs italų kompozitorius Dario Marianelli. Filmo kūrimo komanda tarptautinė – be britų, jame pasirodė švedė aktorė Alicia Vikander, airis Domhnall Gleeson. Filmas pristatytas JK kino teatruose 2012 m. rugsėjo 7 d., JAV − 2012 m. lapkričio 9 d., Lietuvoje − 2013 m. vasario 8 d.
Filmas susilaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo: allmovie.com tinklalapyje vertinamas 3 iš 5 „žvaigždučių“, tiek pat įvertino „The Guardian“ ir „Daily Mail“ apžvalgininkai. Metacritic.com tinklalapis, susumavęs 41 recenziją, įvertino 63 balais iš 100.
Aktoriai
ir kiti.