cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konas
Konas – dievas kūrėjas indėnų kečujų, junkų bei uaročirių mitologijoje. Kono tėvu laikyta Saulė.
Tikėta, kad pasaulio pradžioje Konas pirmasis atkeliavęs į šių indėnų žemes. Mitą apie Koną užrašė kronikininkas Agustín de Zárate. Kaip teigiama mite, Konas pasirodęs iš šiaurės. Kono kūnas buvęs be kaulų, šis dievas galėjęs laisvai ir lengvai vaikščioti. Be to, Konas turėjęs galią kada panorėjęs sulyginti kalnus. Taip jis sutrumpindavęs kelią. Teigiama, kad Konas sukūręs žmones, parūpinęs jiems valgyti tinkamų vaisių ir visa, ko reikia gyvenimui. Visgi žmonės užsitraukę Kono rūstybę ir šis jų žemę pavertęs dykuma. Kad žmonės sunkiu darbu galėtų prasimaitinti, Konas palikęs tik upes, kurių vandenį žmonės statydami kanalus turėję nukreipti į dirbamus laukus.
Vėliau iš pietų pasirodęs dievas Pačakamakas ir išvijęs Koną. Jo sukurtuosius žmones Pačakamakas pavertęs įvairiais gyvūnais (pumomis, lapėmis, beždžionėmis, papūgomis) ir sukūręs naują žmonių kartą bei valgomuosius augalus.
XX a. pr. užrašytas pasakojimas apie dievą Vakoną (Wakon), kuris taip pat kovojęs su Pačakamaku.
Borisas Larinas
Borisas Larinas (,, 1893 m. sausio 5 [17] d. Poltava, Rusijos imperija – 1964 m. kovo 26 d. Leningradas, Rusijos TFSR) – rusų ir ukrainiečių kalbininkas, Ukrainos TSR Mokslų akademijos narys korespondentas (1945), Lietuvos TSR Mokslų akademijos akademikas (1949), nusipelnęs RTFSR mokslo veikėjas (1957). 6-ojo dešimtmečio pradžioje gyveno ir dirbo Vilniuje. Rusų kalbos, sociolingvistikos, sanskrito, lituanistikos specialistas. Grožinės literatūros iš lietuvių kalbos vertėjas.
Biografija
Gimė mokytojo, vėliau tapusio šventiku, šeimoje. Mokėsi Podolės Kameneco gimnazijoje (1902–1906) ir Pavlo Galagano kolegijoje Kijeve (1906–1910).
Baigė Kijevo šv. Vladimiro universitetą (1914), nuo 1931 m. – Leningrado universiteto profesorius. 1951–1953 m. gyveno Vilniuje. Dėstė Vilniaus valstybiniame universitete ir iki mirties buvo šio universiteto Istorijos–filologijos fakulteto Mokslinės tarybos narys. 1951 m. paskirtas Lietuvos TSR Mokslų akademijos Lietuvių kalbos instituto poskyrio vedėju, 1952 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros instituto direktoriaus pavaduotoju mokslo reikalams (iki 1953 m.).
Klasikinis B. Larino veikalas – trijų užsienio šaltinių apie rusų kalbą komentuotų publikacijų trilogija: „1696 m. Ludolfo rusų kalbos gramatika [1696 m.]“ (1937), „1586 m. Paryžiaus moskovitų žodynas“ (1948), „Rusų–anglų kalbų žodynas – Ričardo Džeimso dienoraštis“ [1618–1619 m.]“ (1959). Darbą „1696 m. Ludolfo rusų kalbos gramatika“ 1948 m. apgynė kaip disertaciją. 1949 m. per agresyvią tuometinę maristų „kovos su kosmopolitizmu“ kampaniją B. Larinas buvo kritikuojamas dėl užsienio šaltinių tyrimo; dėl to knygos apie Ričardą Džeimsą spausdinimas buvo atidėtas 11-ai metų.
Po. B. Larino mirties jo našlė Natalja mokslininko biblioteką padovanojo Leningrado universitetui; šis knygų rinkinys saugomas Tarpkatedriniame Sankt Peterburgo universiteto žodynų kabinete. Dabar kabinetas vadinamas B. Larino vardu.
Mokslinė veikla
B. Larinas – vienas pirmųjų tarybinių sociolingvistų, socialinės dialektologijos pradininkas. Darbų apie slaptakalbę, „kalbinę miesto charakteristiką“ autorius. Miesto gyventojų kalbos (prastakalbės, kultūringų miesto gyventojų žodinės kalbos, korporacinių žargonų) tyrimo iniciatorius. Tyrė šnekamosios kalbos įtaką bendrinė s rusų kalbos susidarymui.
Iškilus slavistikos specialistas (slavų dialektologija, istorinė rusų leksikologija, ukrainiečių kalba). 1945 m. organizavo darbinę grupę „Ukrainiečių kalbos dialektologijos atlasui“ sudaryti, Rusijoje ir Ukrainoje vadovavo daugybei dialektologinių ekspedicijų. Veikalo „Pskovo apskrities žodynas su istoriniais duomenimis“ iniciatorius ir vadovas (1–17, 1967–2005). Publikavo darbų apie sanskritą, lietuvių kalbą: buvo susidomėję Nemunaičio ir kitomis lietuvių šnektomis, 1926 m. paskelbė 1913–1914 m. kelionių po Lietuvą metu surinktą „Medžiagą iš lietuvių dialektologijos“. 1963–1964 m. Černapadinoje, Saratovo srityje, tyrė 1863–1864 m. sukilimo lietuvių tremtinių palikuonių kalbą. Tyrė baltų kalbas ir jų ryšį su slavų kalbomis. Redagavo S. Rozeno „Rusų–lietuvių kalbų žodyną“ (1941), dalį V. Barono ir V. Galinio „Rusų–lietuvių kalbų žodyno“ (t. 1, 1967). Parengė (su J. Balčikoniu ir J. Senkumi, 1951 ir 1956 m.) „Lietuvių kalbos atlaso medžiagos rinkimo programą“, 1950 m. dalyvavo pirmojoje dialektologinėje ekspedicijoje Prienų rajone šio atlaso medžiagai rinkti. Parašė lietuvių leksikografijos apžvalgą (1957). Išvertė į rusų kalbą P. Cvirkos romaną „Žemė maitintoja“ (1952).
B. Larinas daug dėmesio skyrė rusų leksikografijai. Prisidėjo sudarant D. Ušakovo redaguojamą „Aiškinamąjį rusų kalbos žodyną“ (t. 1—4, 1935–1940). Veikalo „Senosios rusų kalbos projektas. (Principai, instrukcijos, šaltiniai)“ autorius (1936); jam vadovaujant buvo sudaryta šio žodyno kartoteka (saugoma V. Vinogradovo rusų kalbos institute Maskvoje). 2002 m. B. Larino veikalai „1696 m. Ludolfo rusų kalbos gramatika“, „1586 m. Paryžiaus moskovitų žodynas“, „Rusų–anglų kalbų žodynas – Ričardo Džeimso dienoraštis“ 1000 egzempliorių tiražu išleisti kaip vienas leidinys („Trys užsienio šaltiniai apie XVI–XVII a. Maskvos Rusijos šnekamąją kalbą“ – ).
Athena Kuehn
Atina Kjūin arba Atėnė Kuėn Athena Kühn (Athina Kuehn; g. 1999 m. liepos 27 d.) – amerikiečių futbolininkė, centro saugė šiuo metu žaidžianti Ispanijos Huelvos „Sporting“ komandoje. Žaidėja gimė ir užaugo JAV, tačiau jos seneliai vokiečiai. Mergina turi JAV ir Vokietijos pilietybes.
Karjera
Kilusi iš Las Vegaso. Studijavo Minesotos universitete. Po studijų rungtyniavo Kolorado „Pride“ ekipoje.
FC Gintra
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.
2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Migiškiai
Migiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje. Yra sentikių kapinės, išlikę apie 1988 m. sudegusios Migiškių cerkvės pamatų akmenys.
Istorija
1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Jonas Stankevičius.
Jean-Baptiste-Siméon Chardin
Žanas Šardenas (piln. Žanas Batistas Simeonas Šardenas,, 1699 m. lapkričio 2 − 1779 m. gruodžio 6 d.) – XVIII a. prancūzų rokoko dailininkas. Tapė natiurmortus ir žanrines buitines scenas.
Biografija
Žanas Batistas Simeonas Šardenas gimė 1699 m. lapkričio 2 d Paryžiuje. Savo gyvenimo metu beveik nepaliko miesto. Jo tėvas buvo amatininkas, biliardo stalų gamintojas. Būdamas 14 metų Šardenas pradėjo mokintis Pierre Jacques Cazes (1676–1754) dirbtuvėse, po to – pas Noël Nicolas Coypel (1690–1734). Tapytojo netraukė istorinė tapyba. Pirmieji jo darbai buvo mažų matmenų žanriniai paveikslai, pavyzdžiui, „Biliardo žaidimai“. 1724 m. jis buvo priimtas į tapytojų Šv. Luko gildiją, 1728 m. eksponavo keletą darbų, tarp kurių „Spindulys“ (1725–1726) ir „Bufetas“ (1728). Šie darbai susilaukė didelės sėkmės ir tais pačiais metais Šardenas buvo priimtas į Karališkąją tapybos ir skulptūros akademiją. Stojimo vertinimui pateikė du natiurmortus. 1731 m. Šardenas vedė Marguerite Saintard, kuri mirė 1735 m. 1736 ar 1737 m. mirė duktė Marguerite-Agnès (g. 1733).
Iki 1733 m. Šardenas specializavosi natiurmortų tapyboje, po to labiau susidomėjo žanrinėmis scenomis, nutapė „Moteris, užantspauduojanti laišką“ ir „Moteris prie vandens statinės“. 1737 m. išstatė septynis mažus žanrinius paveikslus, kurie susilaukė sėkmės ir kritikų pripažinimo. 1738 m. buvo sukurta paveikslo „Moteris, užantspauduojanti laišką“ graviūra. Graviūros pagal jo paveikslus plito ir populiarino Šardeno vardą. 1740 m. jis buvo pristatytas karaliui Liudvikui XV, kuriam pasiūlė paveikslus „Dirbanti mama“ ir „Mandagumas“. 1744 m. Šardenas vedė Françoise-Marie Pouget, kurios aukštai vertinamą pastelinį portretą sukūrė 1775 m. Apie 1748 m. jis pradėjo vėl grįžti prie natiurmorto žanro, kurį buvo apleidęs dėl žanrinių scenų. Šardenas tapo vienu gerbiamiausių ir ištikimiausių Akademijos narių. 1757 m. karalius jam skyrė atskirus kambarius gyventi Luvre. Eksponavo kiekvienais metais akademiniame Salone iki savo mirties 1779 m. Nuo 1755 iki 1774 m. jis buvo Akademijos iždininku. Nuo 1761 iki 1774 m. buvo parodų supervizorius: prižiūrėjo paveikslų iškabinimą. 1760 m. Švedijos karalienė Luiza Ulrika apdovanojo jį medaliu už graviūras, skirtas jai.
Šardeno kūriniai buvo populiarūs visoje Europoje, nors jis pats taip ir neišvyko iš Paryžiaus, nekeliavo į Italiją ar Nyderlandus mokytis iš tų šalių pripažintų meistrų. 1766 m. Rusijos imperatorė Jekaterina II užsakė jam paveikslą. Gyvenimo pabaigoje Šardeno regėjimas suprastėjo ir jis kūrė ryškesnių spalvų pastelės technika. Pirmą pastelę pristatė 1771 m. Salone. 1772 m. Venecijoje nusižudė jo vienturtis sūnus Pjeras Žanas (g. 1723), kuris buvo tapęs žinomu tapytoju, laimėjęs Romos prizą akademijoje. Naujas Akademijos direktorius Jean-Baptiste-Marie Pierre apkarpė senųjų narių išmokas ir jų įtaką. Žanas Šardenas mirė primirštas 1779 m. gruodžio 6 d. Paryžiuje. Šardeno vieta meno istorijoje pradėjo įgauti vertę maždaug po 1850 metų. Jis laikomas vienu reikšmingiausių XVIII a. prancūzų rokoko atstovų. Jo natiurmortai laikomi geriausiais XVIII a. Europos tapyboje.
Académie SOAR
Konakrio „Académie SOAR“ arba tiesiog „SOAR“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Konakrio, Ratomos priemiesčio, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Pilnu pavadinimu žinomas kaip Académie Super Olympique d'une Afrique Renaissante. Namų rungtynes žaidžia Rugsėjo 28–osios dienos stadione, talpinančiame 25 tūkst. žiūrovų.
CO Coyah
Klubo ištakos siekia Coyah klubo laikus. Kitados rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Vėliau pateko į Gvinėjos Pirmą lygą (Ligue 1 Pro), tačiau 2016–2017 m. sezone liko keturioliktoje vietoje, paskutiniai. Po sezono iškrito į žemesnį divizioną. 2017–2018 m. sezone rungtyniavo Antroje vietoje, užėmė antrą vietą. 2018–2019 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje ir iškovojo ketvirtą vietą.
Académie SOAR
Įkurtas kaip Club Olympique de Coyah (sutrumpintai CO Coyah). Klubas išgyveno gana sunkius laikus, kai nacionaliniame čempionate balansavo tarp pirmosios ir antrosios lygos. 2019 m. klubą įsigijo Almamy Saidou Sylla, kuris CO Coyah pervadino į SOAR. Klubas daugiausiai dėmesio skyrė jaunų žaidėjų ugdymui. Klubas išugdė tokius žaidėjus kaip Morlaye Sylla ir Béni Makouana.
2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. 2020–2021 m. sezone užėmė šeštą vietą. 2021–2022 m. sezone – antrąją vietą. 2022–2023 m. sezone liko ketvirtoje.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
1921–1922 m. Šiaurės Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Velnio akmuo (Druskininkai)
250px|thumb|Velnio akmens vaizdas iš šiaurės vakarų pusės miniatiūra|250px|Akmuo 2016 m. vasarį
Švendubrės akmuo, vadinamas Velnio akmeniu (nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas: unikalus kodas, senas registro kodas A207P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1551; valstybės saugomas geologinis paminklas) – mitologinis akmuo ir dešimtas pagal dydį Lietuvos riedulys, stūksantis pietvakarinėje Druskininkų savivaldybės teritorijos dalyje, šiauriniame Švendubrės kaimo pakraštyje, dešiniajame Nemuno krante.
Aprašas
Riedulys natūralus, pilkai rausvo stambiagrūdžio granito, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apskaldytas, netaisyklingos trikampės piramidės nupjauta viršūne pavidalo. Virš žemės paviršiaus esančios akmens dalies aukštis – 3,23, ilgis – 7,61, plotis – 5,21, didžiausia horizontali apimtis – 18,55 m.
Akmens rytiniame šone, nuolaidžioje plokštumoje yra 9 duobutės, iš kurių dvi sunkiai matomos. Mažiausia duobutė 2,5 cm skersmens ir 0,3 cm gylio, o didžiausia – 4,5 cm skersmens ir 0,5 cm gylio.
Saugomos teritorijos plotas – 0,07 ha.
Istorija
Akmuo stūkso vietovėje, kuri vadinama Ažugojais, Pagojais. Istorinėje literatūroje minimas nuo 1923 m. Pasakojama, kad akmenį apie 1841 m. norėta suskaldyti ir panaudoti Druskininkų bažnyčios, o apie 1905 m. – Ratnyčios bažnyčios statybai, bet vietos gyventojai, laikę akmenį šventu, neleido jo sunaikinti. Tiesa, vėliau apylinkės ūkininkai savo reikmėms akmenį apskaldė. 1936 m. per gegužines pamaldas iš Gardino atvykę dvasininkai atlaikė prie akmens pamaldas ir pašventino atsivežtą metalinį kryžių, kuris buvo įstatytas į akmens viršūnę. Sovietmečiu kryžius buvo nulaužtas.
1972 m. akmuo paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR1551), 1993 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A207), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu A207P, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
2004 m. šalia akmens legendų motyvais pastatytos medinės skulptūros „Varpininkas“, „Raigardo legenda“, „Piemenaitė“ (autoriai V. Dabrukas, A. Lastauskas, J. Videika).
Tyrimai
Švendubrės akmenį „Lietuvos archeologijos medžiagoje“ (1928 m.) paminėjo Petras Tarasenka, remdamasis Zigmanto Gliogerio darbu (neaišku kuriuo) ir Vinco Krėvės padavimais. 1962 m. akmenį aplankė Istorijos instituto žvalgomoji ekspedicija, kuri pažymėjo jį „nearcheologiniu paminklu“.
1974 m. žvalgė Juozas Markelevičius. 1988 m. ekspedicija (vad. Jonas Balčiūnas) padarė svarbų atradimą – pastebėjo duobutes ant akmens šono. Tai leido priskirti jį šventų akmenų grupei.
1998–1999 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius. Per 1998 m. žvalgymus 24 m į pietus nuo akmens dirvoje užfiksuota 15-oji Švendubrės akmens amžiaus radimvietė.
Vykintas Vaitkevičius akmenį priskiria apeiginių akmenų su dubenėliais grupei, kurie datuojami žalvario ir ankstyvojo geležies amžiaus laikotarpiu.
Kišai (Kusų parapija)
Kišai, Kišiai (, Kischen, nuo 1938 m. Bühlerhof, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 15 km į vakarus nuo Pilkalnio, 18 km į šiaurę nuo Gumbinės, prie Draugupės ir Kusupės.
Skverbai (Anykščiai)
Skverbai – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Svėdasų, Šimonių girioje į vakarus nuo Skvarbinio ežerėlio.
Istorija
Svėdasų apylinkės Skverbų viensėdis 1978 m. gegužės 31 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
FC Gütersloh 2000
Giuterslo FC – Vokietijos futbolo klubas iš Giuterslo (Šiaurės Reinas-Vestfalija).
Istorjia
1978 m. įkurtas FC Gütersloh, kai susijungė Sport Verein Arminia ir Deutsche Jugendkraft Gütersloh klubai.
2000 metais klubas perorganizuotas į FC Gütersloh 2000.
Klemensas Patiejūnas
Klemensas Patiejūnas (g. 1977 m. kovo 8 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas, įžaidėjas.
Biografija
Didelį dėmesį skiria socialinei veiklai – daugiau nei 10 metų Lietuvoje kasmet organizuoja vaikų stovyklas „Athletes In Action“, kurios pritraukia daugybę vaikų, norinčių ne tik geriau išmokti žaisti krepšinį, bet ir sustiprėti fiziškai, sužinoti daugiau apie sveiką mitybą.
Račgalių apylinkė
Račgalių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vabalninko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vabalninko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antašavos apylinkės, Čypėnų apylinkės ir Salamiesčio apylinkės.
Valentinas Silvestrovas
thumb|right|Valentinas Silvestrovas Valentinas Silvestrovas (Валентин Васильович Сильвестров, g. 1937 m. rugsėjo 30 d. Kijeve) – Ukrainos pianistas ir šiuolaikinės muzikos kompozitorius.
Biografija
Silvestrovas gimė 1937 m. rugsėjo 30 d. Kijeve, Ukrainos TSR, inžinieriaus ir vokiečių kalbos mokytojo šeimoje. Tėvai stengėsi suteikti įvairiapusį išsilavinimą, nesusitelkdami vien ties muzika.
Valentinas Silvestrovas lankė privačias muzikos pamokas, būdamas penkiolikos, tuo metu pradėjo kurti muziką. 1953–1955 m. mokėsi Kijevo Stecensko vakarinėje suaugusiųjų muzikos mokykloje, ją baigė aukso medaliu. Vėliau studijavo Kijevo inžinerijos-statybos universitete (1955–1958). Tik po trejų studijų metų, paliko universitetą ir 1958 m. įstojo į Kijevo konservatoriją (Ukrainos nacionalinę P. I. Čaikovskio muzikos akademiją) (Boriso Liatošinskio kompozicijos klasę; harmoniją ir kontrapunktą dėstė Levkovas Revutskis). Studijas baigė 1964 m.
Taip pat Silvestrovas – vienas žymiausių „Kijevo avangardo“ (Leonidas Grabovskis, Vitalijus Godziatskis, Vladimiras Zagorcevas, Vladimiras Guba, Igoris Blažkovas ir kt.) atstovų. Šis judėjimas prasidėjo 1960-aisiais, buvo aršiai kritikuojamas konservatyvios sovietinės muzikos estetikos šalininkų. 1960–1970 m. kompozitoriaus muzika beveik nebuvo grojama gimtajame mieste; premjeras galima buvo išgirsti tik Rusijoje arba Vakaruose.
1961 metais parašė pirmuosius dodekafoninius kūrinius – „Penkias pjeses fortepijonui“ ir styginių kvartetą „Quartetto piccolo“.
1970 m. pašalintas iš Ukrainos kompozitorių sąjungos dėl savo kitokio požiūrio į meną.
Stilius
Silvestrovas, veikiausiai gerai žinomas dėl savo postmodernistinio muzikos stiliaus; didžioji jo darbų dalis priskiriama būtent neoklasicizmui ir postmodernizmui. Taikydamas tradicinę tonalinę ir modalinę techniką, Silvestrovas sukūrė unikalų ir subtilų dramatiškų ir emocinių faktūrų paveikslą. Silvestrovas apie savo muziką sakė: „Aš nerašau naujos muzikos. Mano muzika tai aidas to, kas jau egzistuoja“.
1974 m. spaudžiamas socialistinio realizmo, Silvestrovas nusprendė pasitraukti iš viešojo gyvenimo. Tuo laiku nustojo naudoti ir ankstesnį modernistinį stilių. Vietoje to, jis sukūrė „Tylias dainas“ (Тихі Пісні, 1977 m.) – ciklą, skirtą atlikti privačiai. Vėliau, žlugus Tarybų Sąjungai, jis, taip pat pradėjo kurti religinio pobūdžio kūrinius, paremtus ortodoksų liturginės muzikos stiliumi.
Valentino Silvestrovo kūryba glaudžiai siejama su vokiečių romantizmu (Roberto Schumanno muzikos stilius), dėmesio teikimu skambiam poetiniam tekstui, lyginama su G. Mahlerio kompozicijomis. Silvestrovo kūriniai – vienas giliausių modernios, postavangardinės melodinės kalbos pavyzdžių.
„Poezija… yra išsigelbėjimas viso to, kas esminga, būtent melodijos kaip nepakeičiamo organizmo. <…> Tikiu, kad Muzika – net jei jos negalima „dainuoti“ – vis dėlto yra daina; tai nėra nei filosofija, nei pasaulėžiūra, tai pasaulio daina apie save, tarsi muzikinis egzistavimo liudijimas“. Tokiu pat požiūriu remiasi ir Silvestrovo instrumentinė muzika, kuri visada gausiai persmelkta tiek loginės, tiek melodinės įtampos.
Kūriniai
Pagrindinias Silvestrovo kompozicijas sudaro devynios simfonijos, įvairūs kūriniai (kameriniam) orkestrui, trys styginių kvartetai, fortepijoninis kvintetas, trys fortepijono sonatos, fortepijoniniai kūriniai, kamerinė muzika, vokalinė muzika (kantatos, dainos ir kt.).
Nuerai
Nuerai (sav. naas) – Afrikos tauta, priklausanti nilotams. Gyvena Etiopijoje (šalia Pietų Sudano ir Kenijos sienų) ir Pietų Sudane (ties Nilo ir Bahr el Gazalio santaka). Populiacija apie 1,8 mln. žmonių. Kalba nuerų kalba, priskiriama Nilo-Sacharos kalbų šeimai. Pagrindinės dvi tarmės – nuerų ir atiuotų. Laikosi savo tradicinės tikybos.
Gobergiškės valsčius
Gobergiškės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Gobergiškė.
Nuerai
Nuerai tai tipiniai Rytų Afrikos gyvulių augintojai. Būdinga ganyklinė gyvulininkystė – augina galvijus (zebu), avis, ožkas. Taip pat užsiima žemės ūkiu (soros, kukurūzai, ankštiniai, moliūgai, arbūzai, žemės riešutai, sezamas, sorgai), rankiojimu, žvejyba, rečiau – medžiokle.
Vasarą, kai savanos išdžiūsta, nuerai gano išsibarstę po upių slėnius ir šlapynes. Liūčių laikotarpiu ištvinus Nilui, sudrėkus ir suvešėjus savanoms, nuerai traukia į kalvas ir kelis mėnesius būna apsupti vandenų ir nepasiekiami. Tuo metu jie gyvena nedidelėmis, viena nuo kitos atskirtomis gyvenvietėmis. Sausuoju metu keletas gyvenviečių jungiasi į bendruomenę, ganančią upės pakrantėse.
Trakų autobusų stotis
Trakų autobusų stotis – autobusų stotis, veikianti Trakuose, Vytauto g. 90. Įsikūrusi miesto pradžioje prie transporto žiedo, per kurį praeina kelias, netoliese atsišakoja keliai ir. Trakų geležinkelio stotis stovi 0,6 km į pietus (Viniaus kryptimi). Aptarnaujami maršrutinių autobusų keleiviai. Naujoji autobusų stotis pastatyta 2022 m. Stotyje įdiegta srautų valdymo bei keleivių informavimo įranga, švieslentės viduje ir išorėje. Kartu su inkorporuotu prekybos centru yra bendro 2400 m² ploto, stočiai skirta 200 m². Po vienu stogu veikia pašto, telekomunikacijų bendrovės, vaistinė, prekybos centras, kiti komercinės paskirties objektai.
Gobergiškės valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1939 m. pavasarį iš dalies Dovilų valsčiaus ir dalies Jokšų valsčiaus. Panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.
Trakų autobusų stotis
Istorija
Prie įvažiavimo į Trakus stovėjęs sovietmečiu statytas autobusų stoties pastatas jau seniai buvo neremontuojamas, susidėvėjęs, blogai šildomas, viduje neturėjęs didesnių patogumų. Didelius turistų srautus pritraukiantis miestas ilgai neturėjo modernios autobusų stoties dėl užsitęsusių teisminių ginčų tarp statybų bendrovės ir Trakų istorinio nacionalinio parko direkcijos. Statinio projektas buvo parengtas dar 2016 m. Buvo baiminamasi, kad naujasis stoties ir prekybos centro pastatas disonuos su išskirtiniu Trakų kraštovaizdžiu. Galiausiai pusėms sudarius taikos sutartį, 2021 m. lapkritį senoji stotis pradėta griauti, o 2022 m. vasario mėnesį pradėta statyti naujoji. Į kertinio akmens kapsulę įdėtas raštas, pažymintis, kad naujasis statinys iškils Trakams minint savo 700 metų sukaktį. Vykstant statyboms keleiviai buvo aptarnaujami netoli Trakų turgaus įrengtoje laikinoje autobusų stotyje. Naujoji autobusų stotis atidaryta jau 2022 metų lapkričio mėnesį.
Kompleksą suprojektavo architektūros studija „313 Architects“ (arch. J. Žalys, L. Vaičekauskaitė). Nestandartinio statinio forma, aukštis, apdaila ir netgi iškabų dydis buvo derinami su Trakų istorinio nacionalinio parko direkcija. Projektuojant objektą atsižvelgta, kad jis stovės prie transporto žiedo, tarp dviejų ežerų, todėl pastato fasadas lenktos formos, jis tarsi atkartoja ežerų vingius. Numatyta ir išskirtinė sienų apdaila – fasadas susmulkintas vertikaliomis plokštėmis, jis tarsi atspindi ežerų pakrantėse augančių nendrių vaizdą.
Maršrutai
Stotį aptarnauja UAB „Trakų autobusai“ – pagrindinė Trakų rajono savivaldybės įmonė, turinti „Vežėjo“ statusą ir teikianti visuomenei būtinas keleivinio kelių transporto paslaugas. 2023 m. duomenimis, „Trakų autobusai“ turėjo 26 autobusus, kurie važiavo 7 kryptimis. Patvirtinti 96 reisai tarpmiestiniais ir priemiestiniais maršrutais:
Račgaliai
Račgaliai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Vabalninko.
Nuerai
Bandas gano ir girdo piemenys-vyrai. Esant vandens trūkumui vyrai ir paaugliai kasa iki 10 m gylio šulinius. Moterys ir vaikai melžia karves. Galvijai geria 3 kartus per dieną iš lovių, kuriuos vyrai prisemia vandens iš šulinio. Gyvulių girdimas – sudėtingiausia gyvulių augintojų veikla. Prasidėjus lietums nuerai grįžta į žiemines gyvenvietes ir pradeda žemės ūkio darbus – apdirba žemę, sodina. Jaunimas tuo metu gano galvijus artimiausiose ganyklose. Liūčių metu taip pat užsiima amatais – odų apdirbimu, keramika, kalvyste. Iš zebu kaulų ir ragų gamina ginklus, metalo paprastai turėdavo nedaug ir gaudavo jo iš dinkų. Kailiais kloja būsto grindis, odomis aptraukia būgnus, gamina vandenmaišius ir maišus, veja virves. Iš ragų dirba šaukštelius, harpūnų antgalius. rėžtukus. Iš moliūgų ruošia kalebasas – indus ir talpyklas. Iš molio nuerai gamina indus, katilus, lipdo židinius. Iš medienos gamina ietis, harpūnus, kuokas, plaktukus. Iš palmių stiebų stato valtis ir būsto kertinius stulpus. Pina demblius, krepšius, maišus ir kt.
Nuerų kaimą sudaro 20–30 būstų – apskrito plano, aukštu šiaudiniu stogu. Sienos ant šakų griaučių lipdomos iš molio, mėšlo, žemės, šiaudų. Toks namas tarnauja 5–6 metus. Atstumas tarp gyvenviečių 10–20 km. Laikini būstai sausuoju metu statomi iš šakų ir gardo gyvuliams, apriboto dygiais krūmais. Stovyklavietę juosia siauras griovys. Vasaros stovyklavietės nuo nuolatinių gyvenviečių gali būti nutolusios kelias dešimtis kilometrų, o perėjimas į jas gali trukti iki 2 savaičių.
Vyrų rūbas – klubų raištis, moterų – prijuostė iš odos, puošta kutais ir raiščiais su prie jų pririštais spurgais. Papuošalai – apyrankės ant rankų ir kojų, gaminamos iš kaulo, vario, medžio, vėriniai iš karoliukų, kriauklių, pinučiai. Amuletai gaminami iš plėšrūnų dantų, odos, žolių. Šiuolaikinė apranga – ilgi medvilniniai marškiniai.
Nuerų virtuvės pagrindas – pieno ir sorų patiekalai (košės, putros, bandelės). Taip pat valgomos daržovės, pieno ir kraujo mišinys, vaisiai, žuvis, paukštiena. Mėsą valgo retai – užmuša paprastai tik senus, sergančius gyvulius apeiginėms reikmėms.
Strandža
Strandža, Istrandža , Jildizo kalnai  – kalnai istoriniame Trakijos krašte, Turkijos ir Bulgarijos teritorijose. Ilgis – apie 150 km. Aukštis iki 1030 m (Mahjos kalnas Turkijos pusėje). Kalnai susidarę iš kristalinių skalūnų, granito, klinties.
Nuerai
Pagrindinės nuerų mitologijos dievybės Dengas (vaisingumo dievas), Kiiras (dievas kūrėjas), Viu (šventosios ieties dievas).
Strandža
Šlaituose auga ąžuolų, bukų miškai, pietvakariniuose šlaituose – visžaliai krūmai. Bulgarijoje esanti dalis saugoma Strandžos nacionaliniame parke.
Gibraltaro futbolo varžybos 2022–2023 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2022–2023 m.
Bilšiai
Bilšiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Giedraičių.
Skvironys
Skvironys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Turgelių.
Bilšiai
Istorija
Kaimo vardas minimas 1584 m. Ambraziškių dvaro inventoriuje. Taip pat 1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
Nalibokai
Nalibõkai  – agromiestelis vakarų Baltarusijoje. Apylinkės centras, administraciškai priklauso Minsko srities Stolbcų rajonui. Kaimas įsikūręs viduryje Nalbokų girios, šiam miškų masyvui duodamas vardą. Automobiliniai keliai į Ivančių, Ščiorsus ir Stolbcus. Veikia ikimokyklinio ugdymo įstaiga ir vidurinė mokykla, kultūros namai.
Istorija
thumb|left|Sodyba Nalibokuose 1900 m.
Po Trečiojo ATR padalijimo Nalibokai atsidūrė Rusijos imperijos sudėtyje, įėjo į Vilniaus gubernijos Ašmenos apskritį. 1849 m. kunigaikštytė Stefanija Radvilaitė ištekėjo už generolo Piotro Vitgenšteino ir jos kraitį – Nalibokų girią – ėmė valdyti Vitgenšteinai. Judviejų duktė susituokė su kunigaikščiu Hohenlohe, kuris netrukus Nalibokų dvarą pardavė versliškai nusiteikusiems broliams Falc–Feinams. Šie suskubo sausinti pelkėtas vietas, iškasė nemažai iki šių dienų išlikusių kanalų.
Po Pirmojo pasaulinio karo Nalibokai priklausė Lenkijai, kaip valsčiaus centras įėjo į Naugarduko vaivadiją, o 1939 m. atsidūrė Baltarusijos TSR. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai kaimo žydus suvarė į getą. Dauguma jų buvo sušaudyti, o daliai pavyko pabėgti pas Girios partizanus. Aktyviai veikė Armijos Krajovos pogrindiniai būriai. 1943 m. tarybiniai partizanai įvykdė baudžiamąją operaciją prieš okupantus, kurios metu žuvo ir civiliai gyventojai.
Religinis gyvenimas
thumb|left|Senoji Šv. Baltramiejaus bažnyčia
Žinomas Vilnijos kraštotyrinkas Napoleonas Riauba rašė, kad jau 1440 m. girioje stovėjo krikščionių koplyčia. Varšuvos Istorijos ir etnologijos instituto bendradarbis Dagnoslavas Demskis 1992–1994 m. ekspedicijos metu užrašė vietinę legendą. Pagal ją, pirmąją koplyčią pastatė ATR valdovas Žygimantas Augustas, sėkmingai išsigelbėjęs medžioklės metu. Statinys iškilo ant kalvos, kurioje pagonys garbino medžioklės deivę Žvorūną – toje vietoje vėliau ir buvo pastatyta pirmoji bažnyčia.
Raštiška informacija apie seniausią, Alberto Stanislovo Radvilos funduotą, katalikų bažnyčią siekia 1636 m. Pašventinta Šv. Baltramiejaus vardu, šimtmečių bėgyje ji keletą kartų buvo rekonstruota. Parapija apėmė didžiulį Nalibokų miškų masyvą, Rusijos akademiko Piotro Kepeno 1857 m. duomenimis parapijiečių daugumą sudarė lietuvių tikintieji. 1907 m. bažnyčioje kunigavo garsus lietuvių visuomenės veikėjas Alfonsas Petrulis. 1943 m. medinė šventovė sudegė.
1936 m. iškilo nauja, mūrinė katalikų bažnyčia. Konsekruota Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo vardu ji taip pat nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metais, 1994 m. buvo atstatyta ir grąžinta tikintiesiems (apie 1990 m. veikė laikinoji koplyčia).
Ūkinė veikla
Aplinkinės dirvos yra smėlėtos, nederlingos. Didelio susidomėjimo sulaukė randama balų rūda. Jau XVIII a. antrojoje pusėje kaimo kaimynystėje Radvilos ją pradėjo kasti ir lydyti geležį pastatytose krosnyse. Dokumentaliai patvirtinta, kad 1795 m. ir 1820 m. Nalibokuose veikė potašo fabrikėlis. XX a. balų rūdos atsargas tyrė geologas Janas Voicechovskis.
Visgi labiausiai kaimas išgarsėjo savo stiklo gamyba – 1722 m. LDK kanclerio Karolio Stanislovo Radvilos našlė Ona Kotryna Sanguškaitė Nalibokuose įsteigė pirmąją dabartinės Baltarusijos teritorijoje manufaktūrą. Beveik pusantro šimtmečio laikotarpyje buvo gaminami krištolo šviestuvai ir kielikai, stalo indai. Fabrikas uždarytas 1862 m., jo produkcija išliko muziejų rinkiniuose.
Kambarys
miniatiūra|250px|Kambarys viešbutyje miniatiūra|250px|right|[[Hovardo pilis|Hovardo pilies (Anglija) damos kambarys]]
Istorija
Istoriškai kambarių naudojimas datuojamas jau ankstyvąja Mino civilizacija apie 2200 m. pr m. e. Akrotirio archeologiniai kasinėjimai Santorino saloje atskleidžia aiškiai apibrėžtas patalpas tam tikrose statinių konstrukcijose.
Antanas Pakerys
Antanas Pakerys (g. 1940 m. gegužės 14 d. Eiveniuose, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis) – Lietuvos kalbininkas, filologijos mokslų daktaras.
Kambarys
Istorija
Senoviniuose statiniuose galima nustatyti skirtingus kambarių tipus, įskaitant miegamuosius, virtuves, maudymosi patalpas, priimamuosius ir kitos paskirties atskiras erdves. Minėtame Akrotiryje surasta patalpų, kartais įrengtų viena ant kitos, sujungtų laiptinėmis, vonios kambarių su alebastriniais prietaisais, tokiais kaip praustuvai, vonios ir tualetai, kurie visi prijungti prie sudėtingos dvigubos keraminių vamzdžių vandentiekio sistemos šaltam ir karštam vandeniui atskirai. Senovės Romoje atsirado ganėtinai sudėtingų formų pastatų su įvairiais kambarių tipais, įskaitant kai kurias ankstyviausias patalpas, skirtas maudymuisi viduje. Anasazių civilizacija taip pat anksti sukūrė sudėtingą kambarių struktūrą, turbūt seniausią Šiaurės Amerikoje, o Centrinės Amerikos majai jau keletą šimtmečių prieš mūsų erą turėjo gerai išdėstytų kambarių sistemą. Bent jau ankstyvojoje kinų Hanų dinastijoje (galbūt apie 200 m. pr. m. e.) atsirado daugiapakopių pastatų su ištaigingų kambarių kompleksais, ypač tenkinti religinėms ir visuomeninėms reikmėms. Šiuose pastatuose buvo įrengta daugybė kambarių su vertikaliomis tarpusavio jungtimis.
Antanas Pakerys
Biografija
Mokėsi Avižių pradinėje mokykloje, 1956 m. baigė Dusetų Kazimiero Būgos vidurinę mokyklą. 1959–1964 m. Vilniaus pedagoginiame institute (VPI) studijavo lietuvių kalbą ir logopediją. 1960–1964 m. VPI Psichologijos katedros laborantas. 1964–2010 m. Lietuvių kalbos, Lietuvių kalbotyros katedros dėstytojas. 1968 m. apgynė disertaciją „Lietuvių bendrinės kalbos dvibalsių au, ai, ei akustiniai požymiai“. 1970–1976 m. tęstinio leidinio „Eksperimentinės fonetikos ir kalbos psichologijos kolokviumo medžiaga“ redaktorius. Nuo 1970 m. docentas.
Kambarys
Darbo kambariai
Namų ūkiui ir ruošai atlikti įrengiamos atskiros patalpos, pavyzdžiui, virtuvės, sandėliukai, maisto atsargų rūsiai. Namuose darbo kambarys paprastai naudojamas namų ūkio ar verslo dokumentams tvarkyti. Kai kurios darbo patalpos vadinamos pagal numatytą veiklą: siuvimo kambarys, kur siūnama, skalbykla, kur skalbiama ir lyginami skalbiniai. Kiti kambariai skirti užtikrinti patogumą ir palaikyti švarą, pavyzdžiui, tualetas ir vonios kambarys, kurie gali būti apjungti į vieną patalpą arba būti atskiruose pastato kambariuose.
XVII, XVIII ir XIX a. turto šeimininkai galėjo sau leisti šias patalpas įsirengti atskirose teritorijose. Virtuvė buvo atskirta nuo pagrindinės namo dalies arba jai randama vietos rūsyje, siekiant sumažinti gaisro riziką, atriboti gyvenamuosius kambarius nuo sklindančių kvapų ar viryklės teikiamo karščio vasaros mėnesiais. Tualetas, dažniausiai paprasta lauko išvietė su duobe, stovėjo atskirai nuo namo, kad jo nesiektų nemalonūs kvapai ir vabzdžiai.
Bendravimo kambariai
Laikui bėgant pradėta skirti įvairių kambarių tipus, siekiant namuose turėti patalpas, patogias bendravimui su kitais žmonėmis. Ankstesniais amžiais dideliuose rūmuose būdavo įrengiama didžioji salė. Iš pradžių tai buvo vieša patalpa ir labiausiai matoma pagrindiniuose kilmingo asmens namuose. Čia galėjo susitikti žmonės, turėję reikalų su vietiniu žemės savininku ar jo valdomu ūkiu. Kaip didžiausia patalpa, ji taip pat buvo naudojama kaip valgomasis rengti dideliems banketams, paverčiama pobūvių ir šokių sale. Šoninėje ar kitoje namo dalyje buvo įrengtas svečių kambarys (drawing room), teikiantis daugiau privatumo, tinkantis savininko šeimos ir jos draugų susitikimams ir pokalbiams.
Be svetainės, salono, kabineto, kai kuriuose dideliuose namuose yra specialios patalpos pramogoms. Tai gali būti biblioteka, namų kino teatras, biliardo kambarys, žaidimų kambarys ar muzikos kambarys.
Miegamasis kambarys
Miegamasis yra viena asmeniškiausių buto erdvių. Čia esantis pagrindinis baldas lova skirta pirmiausia miegui. Pagrindiniame miegamajame gali būti vonios kambarys, drabužinė. Atskiri miegamieji skirti šeimos vaikams, taip pat atvykusiems svečiams apnakvindinti.
Įvairios paskirties kambariai
Mažesniuose namuose dauguma kambarių universalūs. Komunaliniuose butuose ar studijos tipo butuose daugiausiai veiklų gali būti atliekama viename pagrindiniame kambaryje, išskyrus tualetą ir vonią. Daugiafunkcine patalpa galima laikyti didelį kambarį, neatskirtą sienomis nuo virtuvės, valgomojo ir svetainės.
Kai kuriuose namuose ponios buduaras buvo vieta, tinkama sutikti ir linksminti nedidelį artimų draugų skaičių. Buduaras buvo dažniausiai įrengtas tarp svetainės ir šeimininkės miegamojo.
Gelžinių valsčius
Gelžinių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Gelžiniai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1874 m. birželio 4 d. 1939 m. pavasarį panaikintas, jo teritorija atiteko naujam Grobštų valsčiui.
Valdemaras Razumas
Valdemaras Razumas (g. 1955 m. liepos 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos chemikas-inžinierius, profesorius, fizinių mokslų habilituotas daktaras, Lietuvos mokslų akademijos prezidentas.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, kur įgijo chemiko-inžinieriaus specialybę ir pradėjo dirbti Vilniaus universiteto Chemijos fakultete chemiku, dėstytoju.
1981 m. Maskvos valstybiniame universitete apsigynė chemijos mokslų kandidato disertaciją, tema: „Katalizinės elektrono pernašos sistemos hidrolazių pagrindu“, 1990 m. ten pat – chemijos mokslų daktaro, tema: „Baltyminių molekulių struktūra ir funkcionavimas fazių riboje elektrodas/elektrolitas.“
1980–1992 m. buvo LMA Biochemijos instituto Fermentų chemijos laboratorijos mokslinis bendradarbis, vadovas, 1992–2004 m. – instituto direktorius.
1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1996–2014 m. Senato narys. 2008–2011 m. Kauno technologijos universiteto Tarybos narys. 2009–2014 m. Vilniaus universiteto Senato narys.
1994–2000 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 2000 m. narys korespondentas, 2006 m. tikrasis narys.
2009–2016 m. Lietuvos mokslo premijų komisijos pirmininkas. Nuo 2013 m. LR Švietimo ir mokslo ministerijos Aukštojo mokslo tarybos pirmininkas. 2017 m. išrinktas Lietuvos mokslo tarybos valdybos pirmininku.
Mokslinė veikla
V. Razumo moksliniai interesai apima biomolekulių fizikinės chemijos sritis: biomolekulių struktūra ir funkcionavimas homogeninėje terpėje ir fazių riboje; lipidų polimorfizmas ir biomembranų modeliai; biomolekulių, biologinių ir dirbtinių viršmolekulinių struktūrų bei jų modelių elektrochemija ir spektroskopija; biokatalizatorių imobilizacija; elektrocheminiai biojutikliai ir jų veikimo matematinis modeliavimas.
Grobštų valsčius
Grobštų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Grobštai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1939 m. pavasarį, jam priskiriant panaikintą Gelžinių valsčių ir dalį Agluonėnų valsčiaus. Panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.
Slabada (Anykščiai)
Slabada – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Surdegio.
Vaikučiai (Molėtai)
Vaikučiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.
Istorija
Kaimas 1554 m. priklausė Šešuolių dvarui (dabar Giedraičių seniūnija). 1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Mykolas Vaikutis, Aleksandras Vaikutėlis, Mykolas Graužinis ir kt.
Nvidia Quadro
miniatiūra|dešinėje|Quadro 4000 vaizdo plokštė Nvidia Quadro – Nvidia bendrovės vaizdo plokščių šeimos produktas, skirtas naudojimui darbo stotyse, kuriose dirbama su automatizuoto projektavimo sistema, kompiuteriu generuojamais vaizdais, moksliniams skaičiavimams ir dirbtiniam intelektui.
Vaizdo procesoriai, esantys Quadro vaizdo plokštėse, yra identiški tiems, kurie naudojami GeForce vaizdo plokštėse. Quadro plokštės skiriasi nemažai dėl juose naudojamos ECC vaizdo atminties ir patobulinto slankiojo taško tikslumo, tai sumažina skaičiavimo klaidų tikimybę.
Nvidia Quadro tiesioginis konkurentas yra AMD Radeon Pro.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
1920–1921 m. Šiaurės Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Mykolas Rudzinskas
Mykolas Rudzinskas (1933 m. sausio 4 d. Navikuose – 2006 m. balandžio 29 d. Ignalinoje) – Lietuvos irkluotojas, olimpietis, treneris, teisėjas.
Biografija
1953–1954 m. Vilniaus Žalgirio tarybos irklavimo treneris. 1958 m. baigė Leningrado kūno kultūros institutą. Respublikinės kategorijos teisėjas (1960). 1956–1962 m. Spartako draugijos CT instruktorius, treneris. 1962–1987 m. Dinamo draugijos treneris. 1987–1989 m. Respublikinio bendrojo lavinimo mokyklos-internato treneris ir dėstytojas. 1989–1990 m. Respublikinės aukštesniosios Vilniaus olimpinio rezervo sporto mokyklos treneris. 1990–1997 m. Respublikinio rinktinių rengimo centro treneris. 1997–2006 m. Lietuvos olimpinio sporto centro baidarių ir kanojų irklavimo treneris.
Žymesnieji auklėtiniai: Alvydas Duonėla, Egidijus Balčiūnas, dvivietės baidarės irklavimo Europos (2004) ir pasaulio (2001) vicečempionai (2004), Europos (2008) ir pasaulio (2003, 2005) bronzos medalininkai, olimpinių žaidynių (2000, 2004, 2008) dalyviai, Romas Petrukanecas, vienvietės baidarės irklavimo Europos (1997, 2000, 2002) ir pasaulio (1997, 2001, 2002) čempionatų dalyvis, Pasaulio taurės varžybų laimėtojas (2002), olimpinių žaidynių (2004) dalyvis. KKSD 2 laipsnio ordinas Už nuopelnus Lietuvos sportui (2003) ir medalis Už sporto pergales (2004), LTOK Olimpinė žvaigždė (2003), Lietuvos Respublikos trenerio-sporto mokytojo konkurso laureato ženklas (2004).
Revolution Radio
Revolution Radio – dvyliktasis studijinis amerikiečių pankroko grupės „Green Day“ albumas, išleistas 2016 m. spalio 7 d. Tai – pirmasis grupės albumas nuo 2009 m. išleisto „21st Century Breakdown“, kuriame jie groja tik tryse, kadangi grupės narys Jason White grįžo prie buvimo tik koncertinės grupės nariu. Albumo singlas „Bang Bang“ pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės ir aštuntąją JAV roko dainų reitinguose, „Still Breathing“ – antrąją Jungtinėje Karalystėjė ir vienuoliktąją JAV, o „Revolution Radio“ – šeštąją Jungtinėje Karalystėje.
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 95 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Revolution Radio“ taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje, Airijoje , Italijoje , Kanadoje ir Naujojoje Zelandijoje. 2017 m. kovo mėnesio duomenimis, JAV parduota 230 tūkstančiai kopijų, o visame pasaulyje – 700 tūkstančių.
Dainų sąrašas
Visų žodžių autorius Billie Joe Armstrong, visa muzika sukurta „Green Day“, išskyrus „Still Breathing“, kurią parašė Billie Joe Armstrong, Tré Cool, Mike Dirnt, Richard Parkhouse, Adam Slack, Luke Spiller, George Tizzard ir Joshua Wilkinson, bei „Ordinary World“, kurią parašė Billie Joe Armstrong.
Eivydas Musteikis
Eivydas Musteikis (g. 1987 m. rugsėjo 11 d., Anykščiuose) – Lietuvos biatlonininkas ir slidininkas.
Biografija
Nuo 2004 m. treniravosi Anykščių Vėtrungės klube, treneris Bronius Vitkūnas. 2006 m. Vokietijoje vykusioje Europos jaunimo taurėje sprinto rungtyje užėmė 35 vietą. 2007 m. Italijoje vykusiame pasaulio jaunimo biatlono čempionate individualiose lenktynėse užėmė 76 vietą. 2009 m. Vokietijoje vykusiame vasaros pasaulio biatlono čempionate sprinto rungtyje užėmė 47 vietą ir 41 persekiojimo rungtyje. 2009 m. Austrijoje vykusiame Europos biatlono čempionate sprinto rungtyje užėmė 118 vietą.
Uniangos ežerai
Uniangos ežerai  – grupė ežerų Čado šiaurėje, Sacharos dykumoje, teritorijoje tarp Tibesčio kalnų (vakaruose) ir Enedžio plokščiakalnio (rytuose). Yra Tibesčio regiono teritorijoje. Sistemą sudaro 18 ežerų, suskirstytų į 3 grupes:
Bendras ežerų plotas yra ~20 km²; didžiausias iš ežerų yra Joa, kurio plotas siekia 3,5 km², o gylis 20 m.
Uniangos ežerai yra unikalūs savo gamtinėmis savybėmis: priešingai nei kiti, tokiose sausringose srityse susidarę ežerai, jie nėra druskingi. Nors čia garuojamumas siekia 6 m per metus, gan didelis ežerų gylis neleidžia jiems tapti druskingais. Vienintelio Telio ežero vanduo druskingas. Garuojamumą mažina ir ežeruose vešinti vandens augalija. Ežerus vieną nuo kito skiria įstrižos smėlio nerijų juostos.
Uniangos ežerai 2012 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Drąsiaširdis (serialas)
Drąsiaširdis – JAV televizijos serialas, sukurtas pagal „Marvel“ komiksų personažą Drąsiaširdį. Serialo veiksmas vyksta „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) ir jame pripažįstamas franšizės filmų ir kitų televizijos serialų tęstinumas.
Serialas turėjo būti tamsesnis nei kiti „Marvel“ projektai, sąmoningai vengiant kryžminimo su platesniu MCU ir daugiausia dėmesio skiriant kriminalinės fikcijos stiliui, kurį įkvėpė 1970-ųjų filmai.
2015 m. balandžio 10 d. „Netflix“ išleido visą pirmąjį sezoną, 2016 m. kovo 18 d. – antrąjį, o 2018 m. spalio 19 d. – trečiąjį. Jie sulaukė teigiamų atsiliepimų ir daugybės apdovanojimų, įskaitant kelias nominacijas „Emmy“ apdovanojimams. 2018 m. lapkričio 29 d. „Netflix“ atšaukė serialą.
Itamis
Itamis  – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietvakariuose, Hiogo prefektūroje, į šiaurės vakarus nuo Osakos, Osakos-Kobės-Kioto konurbacijoje. Yra Osakos tarptautinis oro uostas. Vystoma chemijos ir farmacijos, mašinų gamybos, elektronikos, popieriaus, poligrafijos, tekstilės pramonė. Veikia meno, vabzdžių muziejai.
Istorija
Itamis iškilo Sengoku laikotarpiu, stovėjo pilis. 1995 m. nukentėjo nuo smarkaus žemės drebėjimo.
Helga Marija Kauzonė
Helga Marija Kauzonė (anksčiau Svetlana Kauzonienė) (g. 1970 m. balandžio 10 d. Narvoje, Estijoje) – technologijos mokslų daktarė, Lietuvos politinė veikėja, rašytoja, dėstytoja.
Biografija
1976–1987 m. mokėsi vidurinėje mokykloje Estijoje, 1988–1991 m. studijavo Talino technologijos instituto Chemijos fakultete, 1991–1993 m. – Kauno technologijos universitete (pagal universitetų tarpusavio mainų programą). 1993–1995 m. mokėsi Kauno technologijos universiteto Lengvosios pramonės fakulteto magistrantūroje, 1995–2000 m. – Kauno technologijos universiteto Dizaino ir technologijos fakulteto doktorantūroje. 1999–2003 m. tęsė studijas Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto magistrantūroje. 2015 m. stažavosi Stanfordo mokslinių tyrimų centre (SRI).
1999–2000 m. ADB „Snoro garantas“, Kauno atstovybės direktoriaus pavaduotoja. 2000–2002 m. UAB DB „MAI draudimo brokeris“ Kauno skyriaus direktorė. 2002–2004 m. UAB „Sampo gyvybės draudimas“ Kauno atstovybės vadovė. 2004–2005 m. ūkio ministro Viktoro Uspaskicho patarėja, 2005–2012 m. LR Sveikatos apsaugos ministerijos Valdymo departamento direktorė.
2013–2016 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo viceministrė.
2017–2018 m. visuomeninė Kauno mero patarėja.
Nuo 2018 m. – Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Kauno ligoninės direktorė valdymui ir infrastruktūrai.
STEAM (sisteminis gamtos mokslų, technologijų, matematikos ir kūrybiškumo ugdymas) tinklo steigimo Lietuvoje idėjos autorė ir iniciatorė.
The Incident
„The Incident“ – serialo Dingę penktojo sezono paskutinioji serija. Ši serija buvo dvigubos trukmės ir apėmė 16 bei 17 sezono serijas. „The Incident“ pasirodė 2009 gegužės 13 per JAV televiziją ABC. Epizodas buvo parašytas Damon Lindelof’o ir Carlton Cuse’o, režisuotas Jack Bender’o. Epizodą žiūrėjo 9,428 milijonai JAV gyventojų ir sulaukė aukštų kritikų įvertinimų.
Džeko (Matthew Fox) noras pakeisti ateitį susprogdinus vandenilinę bombą sulaukia savo draugų pasipriešinimo, kai Lokas (Terry O'Quinn) paskiria Benui sunkią užduotį. Šiame epizode pirmą kartą per visą serialo rodymo laiką pristatomas paslaptingasis Kitų vadovas Džeikobas (Mark Pellegrino). Šioje serijoje atskleidžiama, jog Džeikobas įvairiai įtakojo išsigelbėjusiųjų Oceanic Flight 815 herojų gyvenimus dar prieš lėktuvo nukritimą.
Laitelių kaimo senosios kapinės
Laitelių kapinės – neveikiančios kapinės, esančios Laitelių kaime, Viešintų seniūnijoje, Anykščių rajone, už 2,5 km į pietus nuo Viešintų. Aptvertos metaline tvorele, esančios prie pat kelio, į pietus nuo jo, važiuojant nuo Andrioniškio – kairėje pusėje. Kapinės nepriskirtos prie kultūros paveldo objektų (2019 m. duom.).
Istorija
Šiose kapinaitėse buvo laidojami senieji Laitelių kaimo gyventojai. Kapinaitės aptvertos nuo 1904-1910 metų.
Jose likę keli antkapiniai paminklai su metaliniais kryžiais, statytais 1881–1882 m. Senosiose kapinėse Rimanto ir Valento Senvaičių iniciatyva pastatytas skulptūrinis kryžius (autorius – tautodailininkas Povilas Bugailiškis, 1989 m.) jų tėvams – Laitelių kaimo tremtiniams atminti.
Jokšų valsčius
Jokšų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Didieji Jokšai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1874 m. birželio 4 d. Panaikintas 1939 m. pavasarį prijungiant prie Plikių valsčiaus, Gobergiškės valsčiaus ir Kretingalės valsčiaus.
Riverslėjus
Riverslėjus  – žymi fosilijų radavietė Australijoje, šiaurės vakarų Kvinslande.