cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bumbulas
thumb|right|200px|[[Slidininko kepuraitė su bumbulu]] thumb|right|200px|Škotiškas [[balmoralis su raudonu bumbulu]]
Bumbulas  – rutulio formos puošinys, kuris naudojamas drabužiams, paprastai įvairioms kepurėms puošti. Bumbulai drabužiams paprastai daromi iš tekstilinių siūlų.
Bumbulais paprastai puošia vaikiškas kepures, dažnai – moteriškas. Taip pat bumbulais dažnai puošia megztas slidininkų kepuraites, taip pat – beretes, jūreivių besnapes, kiverius, kai kurias škotiškas kepures.
Bumbulo darymo eiga
Bumbulo darymo etapai:
Daniele Orsato
Danielė Orsatas (Daniele Orsato; g. 1975 m. lapkričio 23 d. Vičencoje, Italija) – tarptautinės kategorijos Italijos futbolo teisėjas, dirbantis Serie A, UEFA bei FIFA turnyruose.
Nathan Palafoz de Sousa
Natanas Palafoišas de Suza (Nathan Palafoz de Sousa; g. 1999 m. rugpjūčio 4 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, puolėjas.
Daniele Orsato
Biografija
D. Orsatas tapo FIFA kategorijos teisėju 2010 m. 2011 m. jis teisėjavo XIV Europos futbolo čempionato atrankos rungtynėse, o 2013–2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankoje.
Nathan Palafoz de Sousa
Žaidė Lietuvoje. Atstovavo „Riterių“ futbolo klubui.
Daniele Orsato
Biografija
Nuo 2012 m. italas teisėjauja UEFA Čempionų lygos turnyre.
Nathan Palafoz de Sousa
Karjera
Rungtyniavo gimtinėje: atstovavo įvairiems Brazilijos klubams. Priklausė Brazilijos „Corinthians“ klubui. Nuomos pagrindais rungtyniavo kitame aukščiausios Brazilijos lygos klube „Avai“. Laimę bandė Ispanijoje. 2023 m. gegužė tapo žinoma, kad futbolininkas Brazilijoje įtariamas dalyavimu lažybose.
FK Riteriai
2023 m. pradžioje buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu. Rungtyniavo 23 numeriu pažymėtais marškinėliais.
Daniele Orsato
Biografija
2018 m. liepos 1 d. D. Orsatas buvo paskirtas VAR teisėju XXI pasaulio futbolo čempionato rungtynėse tarp Kroatijos ir Danijos.
Nathan Palafoz de Sousa
FK Riteriai
2022 m. kovo 20 d. „riterių“ gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą.
Daniele Orsato
Biografija
2020 m. rugpjūčio 23 d. italas teisėjavo UEFA čempionų lygos finalo rungtynėse.
2020 m. Tarptautinė futbolo istorijos ir statistikos federacija D. Orsatą išrinko geriausiu metų teisėju.
2022 m. D. Orsatas teisėjavo XXII pasaulio futbolo čempionate Katare.
Basumas
Basumas  – miestas vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose 1202 m. Apie 1230 m. čia pastatyta pilis.
Nuo 2009 m. bendradarbiaujama su Lietuvos miestu Telšiais.
Hugo Wolf
Biografija
Hugas Filipas Jakobas Volfas gimė 1860 m. kovo 13 d. Vindišgraco miestelyje, tuometinėje Austrijos imperijoje (dabar Sloven Gradecas, Slovėnija). Jo motina Katarina Niusbaumer (1824–1903) buvo kilusi iš slovėnų jomenų sluoksnio. Tėvas, vokietis Filipas Volfas (1828–1887) paveldėjo dar senelio įkurtą odos gamybos manufaktūrą Vindišgrace ir buvo savamokslis muzikantas, mokėjo groti įvairiais instrumentais. Hugas buvo ketvirtasis vaikas šeimoje (iš aštuonių, du mirė vaikystėje). Hugas pramoko muzikos iš tėvo ir pradinėje mokykloje. Jis grojo šeimos grupėje smuiku. 1868 m. Hugas pirmą kartą pabuvojo teatre Klagenfurte, kur buvo pastatyta Donicečio opera „Belizarijus“. Vaikas taip buvo paveiktas muzikos, kad grįžęs namo galėjo pergroti kūrinio partijas iš atminties. 1870 m. jis mokėsi Grace, 1871−73 m. − benediktinų vienuolyne, apie 30 km nuo namų, kuriame grojo vargonais ir dalyvavo pianino popuri pagal Donicečio, Belinio, Rosinio ir Guno operas. 1873 m. jis dvejų metų laikotarpiui pradėjo lankyti mokyklą Malburge (dabar Mariboras). Dėl polinkio muzikai jam nesisekė įprasti mokslai. Jo tėvas laikė muziką tik laisvalaikio užsiėmimu, iš kurio negalima pragyventi, ir priešinosi Hugo norui mokytis Vienos konservatorijoje. Hugas dedikavo tėvui savo pirmąjį pianino sonatos ir antrąjį pianino variacijos opusus. Tėvui galų gale sutikus 1875 m. rugsėjį Hugas pradėjo mokslus Vienoje.
Nathan Palafoz de Sousa
FK Riteriai
2023 m. birželio 16 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Riterių“ klubą. A lygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pelnė vieną įvartį. Tris kartus į aikštę žengė jau per pridėtą laiką. Dar trejas rungtynes sužaidė atstovaudamas „bekų“ ekipai Pirmoje lygoje.
Hugo Wolf
Biografija
Vienos konservatorijoje H. Volfas mokėsi pianino pas Wilhelm Schenner, harmonijos ir kompozicijos − pas Robert Fuchs. Iš pradžių mokslai jam sekėsi. Kaip pažengęs, jis pradėjo mokslus antrajame kurse, susipažino su G. Maleriu, susitiko į Vieną atvykusį R. Vagnerį, kuriam parodė savo kūrinius ir pasiskelbė vagnerininku. R. Vagneris tikriausiai nestudijavo jo kūrinių, bet paskatino jauną studentą. Kiek vėliau H. Volfas pradėjo konfliktuoti su konservatorijos vadovybe ir buvo iš jos pašalintas dėl „tvarkos pažeidimų“, nors vėliau skelbė, kad išėjo iš konservatorijos dėl jos konservatyvumo. 1877 m. jis grįžo į namus ir vėliau tais metais tėvas jam leido grįžti į Vieną tęsti karjeros kaip privačiam muzikos mokytojui. Dėl savo charakterio H. Volfas nelabai buvo tinkamas šiam darbui, bet sulaukė pasisekimo. Prie to tikriausiai prisidėjo tai, kad jis buvo žemio ūgio (154 cm) ir dėl to lengvai sutarė su vaikais. Vaikų tėvai buvo pasiturintys ir rėmė savo muzikos mokytoją, leido naudotis bibliotekomis, kartu veždavosi į teatro, operų pastatymus. Tai turėjo ir lemiamą poveikį H. Volfo gyvenimui − 1878 m. jis su vienu rėmėju apsilankė viešnamyje, kur tikriausiai apsikrėtė sifiliu, kas didele dalimi lėmė, kad kompozitorius 1897 m. išprotėjo ir 1903 m. mirė ankstyva mirtimi. Tuo metu jis buvo įsimylėjęs vietos visuomenės gražuolę Vali Frank ir turėjo apleisti šias ambicijas. Tai tikriausiai H. Volfą pastūmėjo kurti daugiau vokiškų dainų, lydų, kurias jis rašė remdamasis R. Šumano pavyzdžiais. 1879 m. jis pabendravo su J. Bramsu ir liko nepatenkintas senojo kompozitoriaus patarimais. Tuo metu nuotaikos kaitos tapo pasikartojančiomis H. Volfo gyvenime. Po depresijos laikotarpių sekdavo šviesesni periodai, kuriais kompozitorius intensyviai kurdavo. 1881 m. H. Volfas buvo įsidarbinęs kapelmeisteriu Zalcburge, tačiau jau kitais metais grįžo į Vieną. Nepatenkintas tėvas rašė, kad H. Volfas „išsiderinęs labiau nei mūsų pianinas“ ir palygino jį su Sizifu. Kompozitorius kūrė dainas pagal Joseph von Eichendorff ir Robert Reinick tekstus. Nepaisant charakterio nepastovumo H. Volfas išlaikė daug draugų, 1884−1887 m. jis dirbo muzikos kritiku „Wiener Salonblatt“ žurnale. Pagal Heinrich von Kleist pjesę sukurta simfoninė poema „Pentesilėja“ buvo atmesta Vienos teatre esą visam orkestrui užbaigus kūrinio bandymą ir pradėjus juoktis. 1887 m. gegužę mirė H. Volfo tėvas ir po to sekė apie 1 metų laikotarpis, per kurį paveiktas tėvo mirties kompozitorius nieko nesukūrė. 1888 m. sukurtos dainos pagal Eduard Friedrich Mörike eiles susilaukė didelės sėkmės Vienoje, jis pradėjo plačiau garsėti. Sukūrė 51 dainą J. V. Gėtės ir 44 dainas ispanų poetų eilėraščių motyvais. 1892−1894 m. H. Volfas išgyveno depresijos periodą. 1895 m. parašė pirmąją ir vienintelę baigtą operą „Corregidor“, 1896 m. užbaigė „Itališkų dainų“ rinkinį.
Nathan Palafoz de Sousa
FK Riteriai
Geriausiomis rungtynėmis Lietuvoje galima laikyti pasirodymą LFF taurės turnyre prieš „Ataką“, kuomet pelnė net tris įvarčius. 2023 m. gegužės 7 d. „Riterių“ klubas rezultatu 9-0 sutriuškino varžovus iš mėgėjiško lygmens ir pateko į kitą turnyro etapą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Hugo Wolf
Biografija
1897 m. H. Volfui pradėjo ryškėti psichinio nestabilumo požymiai. Lūžis įvyko, kai Gustavas Maleris, tuomet Vienos operos teatro direktorius, pranešė, kad jo opera „Corregidor“ nebus statoma. H. Volfas įsivaizdavo, kad jis nušalino G. Malerį ir pats tapo teatro direktoriumi. Pasibaisėjusiems draugams jis pianinu pradėjo skambinti savo antrosios ir neužbaigtos operos „Manuel Venegas“ partijas. Ši scena vėliau pasitarnavo T. Mano herojaus A. Leverkiūno beprotybės scenoms romane „Daktaras Faustas“. H. Volfas buvo uždarytas į beprotnamį, iš kurio laiškais kaltino draugus „išdavyste“. Būklei pasitaisius H. Volfas buvo išleistas iš beprotnamio, lankėsi kurortuose, bet 1898 m. spalį savo paties prašymu buvo apgyvendintas beprotnamyje Vienoje. Jo draugai pasirūpino, kad jis turėtų didelį kambarį su pianinu ir vaizdu į Šv. Stepono katedrą, tačiau kompozitorius buvo praradęs bet kokius sugebėjimus kurti. Vaizdą pro langą jis pradėjo laikyti paveikslu. H. Volfas mirė 1903 m. vasario 22 d. Jis buvo palaidotas Vienos centrinėse kapinėse šalia Šuberto ir Betchoveno kapų. Jo ilgametė meilužė ir rėmėja Melanie Köchert lankė jį iki pat mirties ir po to pasidavusi melancholijai nusižudė 1906 m. kovo 21 d. iššokdama pro langą. H. Volfas paliko apie 300 dainų, kurių daugelis publikuotos tik po jo mirties.
Gerhard Rohlfs
Gerhardas Rolfsas (, 1892 m. liepos 14 d. Lichtenfeldė (Berlynas), Vokietijos imperija – 1986 m. rugsėjo 12 d. Tiubingenas, Vakarų Vokietija) – vokiečių kalbininkas. Tiubingeno ir Miuncheno universitetuose dėstė romanų kalbas ir literatūrą. Buvo apibūdinamas kaip „žodžių archeologas“.
Šiloniai
Šiloniai – buvęs viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Medikonių.
Gerhard Rohlfs
Biografija
G. Rolfsas gimė Berlyne. Baigęs vidurinę mokyklą, Grenoblyje ir Berlyne studijavo romanų filologiją, Berlyne gavęs daktaro laipsnį 1922 m. tapo privatdocentu. 1926 m. buvo pakviestas į Tiubingeno universitetą dirbti romanų kalbų fakultete, čia jis dėstė iki 1938 m. Miuncheno universitete, kaip K. Foslerio įpėdinis, 1938 m. perėmė romanų filologijos katedrą, o 1957 m. išėjo į pensiją.
Labiausiai domėjosi Pietų Italijoje vartojamomis kalbomis ir tarmėmis, daug keliavo po šį kraštą. Tyrė grikų tarmę (keliose vietovėse Salente, pietų Apulijoje ir Bovesijoje, pietų Kalabrijoje vartojama graikų tarmė) ir nustatė keletą požymių, leidžiančių teigti, kad grikų tarmė yra tiesioginė palikuonė kalbos, kuria šnekėjo Didžiosios Graikijos kolonistai graikai. Pirmą kartą šią teoriją jis išplėtojo knygoje Griechen und Romanen in Unteritalien (1924). G. Rolfsas taip pat publikavo išsamius Bovesijoje (1938–1939) ir Salente (1956–1961) vartojamų tarmių žodynus.
Pagrindiniu G. Rolfso darbu laikoma „Italų kalbos ir jos tarmių istorinė gramatika“ (, 1949–1954). G. Rolfsui buvo suteiktas Kalabrijos ir Salento universitetų garbės daktaro vardas.
Laukysta
Laukysta – upė Lietuvoje, Kaišiadorių rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda 5 km į pietryčius nuo Žaslių. Teka į šiaurę, paties aukštupio baseinui priklauso Žaslių, Limino ir Statkūniškės ežerai. Prateka užtvankų virtinę. Žemupyje teka į šiaurės vakarus, vingiuoja Gegužinės miško pakraščiu. Įteka į Nerį 66 km nuo jos žiočių, ties Kaspariškėmis.
Guostagalio vėjo malūnas
miniatiūra|250px|right|Guostagalio malūnas (nuo Linkavičių pusės)
Žudikų biuras (filmas)
Žudikų biuras – 1969 m. nuotykių filmas, sukurtas pagal nebaigtą Džeko Londono apsakymą.
Guostagalio vėjo malūnas
Guostagalio vėjo malūnas – kepurinis akmeninis vėjo malūnas su technologine įranga, stovintis Pakruojo rajone, Guostagalyje. Malūnas stūkso kaimo pakraštyje įsikūrusiame ūkyje šalia Linkavičių, netoli kelio. Priešais malūną, per kelią, stovi malūnininko sodyba.
Žudikų biuras (filmas)
Turinys
Londonas, 1908 metai. Žurnalistė ir kovotoja už moterų teises Sonia Vinter mėgina išaiškinti taip vadinamą Žudikų Biurą, vykdantį užsakomąsias žmogžudystes visoje Europoje. Paskatinta laikraščio, kuriame dirba, savininko lordo Bostviko, Sonia galiausiai susitinka su biuro vadovu Ivanu Dragomirovu ir pasiūlo atlygį už jo paties nužudymą. Pastarasis nusprendžia priimti iššūkį ir kitiems Biuro nariams pateikia sąlygą: šie turi jį nužudyti arba jis pats nužudys juos visus. Prasideda lenktynės su mirtimi, kurias Sonia stebi iš arti, vis labiau žavėdamasi Dragomirovu ir jo gebėjimu išsisukti iš sudėtingiausių situacijų.
Laukysta
Tvenkiniai Laukystos slėnyje:
Guostagalio vėjo malūnas
1992 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu. Teritorija apima 0,09 ha, vizualinės apsaugos zona - 4,4 ha. Teritorijoje, be malūno, stovi raudonų plytų gyvenamasis namas, klėtis, tvartas, rekonstruotas į sandėlį. miniatiūra|220px|left|Sudegęs namas (2018-03-26) priešais malūną, malūnininko sodyboje, 2019 m. pavasarį
Istorija
1891-aisiais sumūrytas vėjo malūnas iš pradžių priklausė Linkavičių dvaro savininkui Karpiui, vėliau jį perėmė vietos ūkininkas Pažemeckas ir jo palikuonys. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, malūnas buvo grąžintas paveldėtojams.
Laukysta
Prie Laukystos įsikūrę: Mančiūnai, Papartėliai, Prazariškės, Paukščiai, Bertešiūnai, Daubara, Krivonėliai, Šilonys, Kaspariškės, Kasparai.
Guostagalio vėjo malūnas
Istorija
1968 m. nuimti sparnai, 1969 m. įrengti valcai.
Barsukynė (Krakės)
Barsukynė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Krakių, prie Dotnuvos–Krakių miškų.
Laukysta
Upėvardžio šaknis lauk- gali būti dvejopos kilmės: nuo laukas („lygi vieta be medžių“) arba laukas, laukys („žirgas balta kakta“) su senesne reikšme, rodančia baltą spalvą, švytėjimą (plg. 🇬🇷 „šviesus“, „aiškus, šviesus“).
Šašė
Šašė  – upė Afrikoje, Zimbabvėje ir Botsvanoje; Limpopo kairysis intakas. Prasideda į šiaurės vakarus nuo Botsvanos miesto Frensistauno ir teka į pietryčius Botsvanos–Zimbabvės siena. Įteka į Limpopo upę ties Zimbabvės, Botsvanos ir Pietų Afrikos Respublikos sienų sankirta.
Didžiausi intakai: Simukvė, Šašanis, Tulis, Tatis, Ramokgvebana.
Šašės upė efemeriška, pasipildo tik po liūčių. Jos nuotėkis sudaro 12,2 % Limpopo nuotėkio. Ties Frensistaunu upė patvenkta Šašės užtvanka, o ties Robelela – Dikgatlhongo užtvanka. Upės vanduo gausiai naudojamas drėkinimui.
Barsukynė (Krakės)
Istorija
Kaimas panaikintas XX a. 7-ajame dešimtmetyje, bet 2020 m. spalio 14 d. atkurtas Jaugilkos kaimo teritorijoje.
Zapurjė
Zapurjė arba Užpurvė  – kaimas vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Pariečės apylinkei. 36 gyventojai (2010 m. duomenys). Tikintieji katalikai priskirti Pariečės Švč. Mergelės Marijos parapijai.
Vošita
Vošita  – upė Jungtinių Amerikos Valstijų pietuose, Arkanzaso ir Luizianos valstijose; Raudonosios upės kairysis intakas (Misisipės baseinas). Prasideda Vošitos kalnuose vakarų Arkanzase. Aukštupyje teka į rytus, toliau į pietus lygumomis. Žemupio ruožas nuo intako Tenso žiočių vadinamas Juodąja upe (Black River). Įteka į Raudonąją upę prie Džonsvilio.
Gilūta
Gilūta – upelis rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Mielagėnų seniūnijoje; Svylos kairysis intakas. Išteka iš Milašiaus ežero, pradžioje teka pro apyežerio pelkynes (Milašiaus telmologinį draustinį), paskui pasuka į šiaurės rytus, prateka Gilūtaičio ežerą ir suteka su Svyla 16,2 km nuo jos žiočių, ties šiauriniu Gilūtų pakraščiu.
Beveik visa Gilūtos vaga ištiesinta. Šalia upelio įsikūrusi Žardeliškė, Kėriškė ir Gilūtos.
Vošita
thumb|left|190px|Vošitos baseinas
Zapurjė
Kaimo laukai šiaurėje ribojasi su Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena. Iš pasienio ežero Dubo pietvakarių kryptimi išteka Purvė. Pastarojo upelio, dešiniojo Ratnyčios intako, ilgis – 13 km. Dar vienas ežeriukas – Mašonkos – telkšo Zapurjės šiaurės vakaruose.
Istorija
ATR laikais Zapurjė įėjo į Gardino ekonomijos valdas, į Sabalėnų valsčių. Pagal Lenkijos 1924 m. paskelbtus duomenis kaimas priklausė Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Pariečės valsčiui.
Vošita
Vošita laivuojama žemiau Arkadelfijos. Aukštupyje upė patvenkta, sudaryti Vošitos, Hamiltono tvenkiniai. Prie upės įsikūrę Hot Springso, Monro miestai.
Upė pavadinta pagal indėnus vošitus (vašitus), priklausiusius kadams.
Guostagalio vėjo malūnas
Istorija
2011 m. neapsaugotą malūną nuniokojo metalo vagys. Vagystė išaiškinta ne iš karto – manoma, įsibrovėliai akmeniniame statinyje buvo šeimininkavę prieš keletą mėnesių. Pavogta didelės mokslinės, istorinės ar kultūrinės reikšmės įrangos dalis — valcai ir transmisijos metalinės dalys. Buvo nustatytas nuostolis – 59 tūkst. lt. Istorijos paminklas juridiškai niekam nepriklausė, prieš kurį laiką nesėkmingai buvo ieškota jo savininkų. Pakruojo paveldo tarnybos vadovo Mindaugo Veliulio žinomis, paveldėtojai nebuvo įteisinę paminklo nuosavybės. Todėl teisiškai nebuvo kam atsakyti, kad malūnas būtų išsaugotas. Tuomet Tarnybos vadovas neatmetė, jog Guostagalio malūnas gali būti pripažintas bešeimininkiu.
Architektūra
Rytinėje malūno pusėje, virš durų, akmenyje iškalta data „1891“. Statybos autorius nežinomas. Aukštis – 10 m, skersmuo - 10,05 m. Statinys akmens mūro, tinkuotas. Jis apskrito plano, nupjauto kūgio formos, 3,5 aukštų, su rūsiu. Aukštus jungia sukti laiptai. Kepurė rekonstruota, nelikę sparnų, grąžulo. Stogas smailėjantis (anksčiau buvo gaubtas). Durų angos apmūrytos raudonomis plytomis. Yra švieslangiai. Šiaurinėje pusėje vietoj durų padarytas langas, sudėtos naujos grindys, įvesta elektra.
Plikakalnis (reikšmės)
Plikakalnis gali reikšti:
Guostagalio vėjo malūnas
Technologinė įranga
Malūno I aukšte – transmisija, grūdų transportavimo įranga (norijos), valcai, kruopinė, II aukšte – girnų stovas, javų valymo mašina.
Kaušpėdas
Kaušpėdas – lietuviška pavardė. Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kaušpėdienė (ištekėjusi moteris), Kaušpėdaitė (mergautinė pavardė), Kaušpėdė (neutrali).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Santa Katalina (Kalifornija)
Santa Katalina, Santa Katalinos sala  – uolėta sala Ramiajame vandenyne prie Kalifornijos krantų. Pavadinta šventosios Kotrynos Aleksandrietės vardu. Įsikūrusi už 35 km į pietus ir pietvakarius nuo Los Andželo. Sala yra 35 km ilgio, 13 km pločio ir 192 km² ploto. Aukščiausia salos vieta yra Orizabos kalnas (649 m). Santa Katalina priklauso Kalifornijos Čanelio salų grupei. Sala administraciniu atžvilgiu yra Los Andželo apygardos dalis.
Santa Katalinoje iš pradžių gyveno indėnai, kurie ją vadino Pimugnans ar Pimuvit. Pirmieji europiečiai, išsilaipinę saloje, įtraukė ją į Ispanijos imperiją. Po daugelio metų sala tapo Meksikos, o vėliau ir JAV dalimi. Per tą laiką Santa Katalina periodiškai buvo naudojama kontrabandai, jūrinių ūdrų medžioklei ir aukso gavybai. XX a. 3–iojo dešimtmečio pradžioje verslininko Viljamo Vriglio (William Wrigley) dėka sala tapo populiari tarp turistų.
2020 m. surašymo duomenimis, iš viso saloje gyveno 4201 gyventojas, dauguma jų (3377) buvo įsikūrę Avalono mieste. Antra pagal dydį salos gyvenvietė yra Tu Harborsas (Two Harbors), esantis neinkorporuotoje teritorijoje salos sąsmaukoje.
Nauruitas
Nauruitas – istorinis fluoringo fosforito pavadinimas, kuris buvo išgaunamas Ramiajame vandenyne esančioje Nauru saloje. Buvo aptinkamas dolomito ir fosfato telkiniuose, susidariusiuose iš koralinių nuosėdų, taip pat iš jūros paukščių mėšlo. Dabar beveik visas nauruitas yra iškastas, saloje išlikusios mažos jo liekanos.
Etimologija
1913 m. uolienai pavadinimą suteikė tyrėjas C. Elschner pagal Nauru salą.
Cheminė struktūra
Junginio cheminė formulė. Jame yra 2 proc. anglies, 38 proc. deguonies, 4 proc. fluoro, 15 proc. fosforo ir 42 proc. kalcio. Dar vadinamas fluorapatitu.
Savybės
Panaši į agatą, balsva arba rusva uoliena, iš dalies skaidri. Apšvietus rentgeno spinduliais, profilis panašus į apatitą.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
1934–1935 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Tas (filmas)
Tas arba Tas: pirmoji dalis  – 2017 m. amerikiečių antgamtinio siaubo filmas, sukurtas pagal Stiveno Kingo siaubo romaną „Tas“. Filmo režisierius – Andy Muschietti.
2019 m. išleistas filmo tęsinys.
Siužetas
Šiame Stiveno Kingo romanu paremtame filme pasakojama apie nedidelį JAV miestelį Derį, esantį Meino valstijoje. Derio miestelyje laikas nuo laiko prapuola vaikas, tačiau suaugusieji gyvena toliau, tarsi to nebūtų nutikę. Kartą dingsta berniukas Džordžis, o jo vyresnysis brolis Bilas (vaidina Jaeden‘as Lieberher‘as) drauge su dar šešiais draugais įsivelia į keistus ir nepaaiškinamus įvykius, jiems vis pasirodo šiurpą keliantis klounas Penivaisas (akt. Bill‘as Skarsgård‘as). Mėgindami atskleisti vaikų dingimo paslaptį, septyni draugai išsiaiškina, jog klounas Deryje siaučia jau kelis šimtus metų. Supratę, kad tikėtis pagalbos iš suaugusiųjų neverta, jie pasiryžta stoti į lemtingą dvikovą.
Rydštatas
Rydštatas  – miestas vakarų Vokietijoje, Heseno žemėje.
Istorija
1977 m. po savivaldybių reformos buvo sujungtos gretimos teritorijos ir suformuotas naujas miestas, kuris pavadintas Rydštatu.
Bendradarbiaujama su Lietuvos miestu Taurage.
Liepos (Kėdainiai)
Liepos – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Dotnuvos, 4 km nuo Akademijos, tarp Vilniaus–Šiaulių geležinkelio ir kelio. Kaimu einu Liepų gatvė. Prateka Kruosto intakas Kunkulys.
Istorija
Kaimas įkurtas 2020 m. spalio 14 d. kaip naujas kaimas. Seniau buvo priskiriamas Akademijai.
FK Transinvest
Galinės kaimo „Transinvesto“ futbolo klubas arba Galinės „Transinvest“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus rajono Galinės kaimo.
Istorija
2021 m. gruodžio mėn. paraiškas licencijuotis Antrai lygai pateikė ir iki tol niekam nežinomas klubas, kuris įvardintas „Transekspedicijos“ futbolo klubu.
2022 m. Antros lygos ekipų pristatyme jau buvo rašoma, kad ekipa suburta VGTU Vilkai pagrindu.
2022 m.
2022 m. sausio 28 d. sužaidė draugiškas rungtynes su Utenos Uteniu. Jose rezultatu 6-3 nugalėjo vilniečiai.
Dalyvavo Snaigės žiemos futbolo turnyre.
2022 m. licencijavosi Antrai lygai. Tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Antroje lygoje.
Antroje lygoje debiutavo 2022 m. balandžio 3 d., kai Širvintų stadione žaidė namų rungtynes prieš Sūvuvos B ekipą. Po permainingos kovos rezultatu 5-3 nugalėjo „Transinvest“ futbolininkai.
2022 m. gegužės 20 d. klubas pasiekė pergalę Antros lygos rungtynėse rekordiniu rezultatu 16-0. Širvintų miesto stadione vykusiose rungtynėse buvo sutriuškinti Džiugas B futbolininkai.
Ekipa nuo pirmųjų rungtynių rodė gerus rezultatus ir tapo Anros lygos nugalėtojais.
2023 m.
Sėkmingai licencijavosi į 2023 m. Pirmą lygą. 2023 m. pradžioje klubas pasikvietė Deividą Malžinską, Liną Pilibaitį į savo gretas.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona.
Sudėtis
Atnaujinta
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Domkratas
miniatiūra|Sraigtinis domkratas Domkratas – stacionarus, nešiojamas arba mobilus mechanizmas, skirtas ant jo gulinčiam kroviniui pakelti.
Domkratai būna stovo formos, sraigtiniai, hidrauliniai, pleištiniai ir pneumatiniai. Labiausiai paplitęs šio mechanizmo variantas yra nešiojamas arba mobilus kėliklis, skirtas pakelti automobilį, norint pakeisti vieną ar daugiau ratų. Paprastai prie lengvojo automobilio pritvirtinamas mažas sraigtinis lizdas, varomas žmogaus raumenų jėga.
Ingrida Bartaševičienė
Ingrida Bartaševičienė (g. 1976 m. liepos 27 d.) – Lietuvos rankininkė. Nacionalinės rinktinės narė.
Biografija
Bartaševičienė karjerą pradėjo Lietuvoje. Iki 1999 m. žaidė Eglė Vilnius komandoje. Nuo 1999 m. iki 2008 m. žaidė Vokietijos klube BSV Sachsen Zwickau, po to persikėlė į kitą Vokietijos klubą HSG Bensheim/Auerbach. Žaidžia nacionalinėje Lietuvos komandoje.
Briton Ferry Llansawel AFC
Briton Ferio AFC – Velso futbolo klubas iš Briton Ferio.
Čermnas
Čermnas  – kaimas Lenkijoje, Švento Kryžiaus valvadijoje, Konskių apskrityje, Falkuvo valsčiuje. 657 gyventojai (2011 m.).
Paul Varul
Paul Varul (g. 1952 m. gruodžio 10 d. Valgoje, Estija) – estų teisininkas, verslo teisės advokatas, advokatų kontoros „VARUL“ partneris, Tartu universiteto (TU) profesorius, politinis veikėjas, buvęs Estijos teisingumo ministras.
Biografija
1975 m. TU Teisės fakultete (TF) baigė teisės studijas. 1985 m. Sankt Peterburgo universiteto (SPU) Teisės fakultete, teisės mokslų kandidatas (daktaras).
Nuo 1976 m. TU TF dėstytojas, 1991-1992 m. Civilinės teisės ir civilinio proceso teisės katedros vedėjas, nuo 1992 m. TU civilinės teisės profesorius, 1994–2009 m. Paul Varul advokatų kontoros partneris, 1995–1999 m. Estijos Respublikos teisingumo ministras (premjero Tiit Vähi, nuo 2009 kovo mėn. Mart Siimann kabinete). Buvo Estijos koalicijos partijos narys. Paskelbė publikacijų.
Nuo 2009 m. advokatų kontoros „VARUL", Robert Juodka, Janis Zelmenis“ partneris. Bankroto teisės specialistas (kaip teisinis patarėjas Estijoje visose didžiosiose bankroto bylose, kuriose dalyvavo kreditų institucijos), restruktūrizavimo specialistas (remiantis „PLC Which lawyer?“). Įtrauktas į geriausių įmonių ir finansų teisės specialistų Estijoje sąrašą („European Legal Experts“), minimas „Best Lawyers“. Konsultavo daugelį Estijos ir tarptautinių klientų įvairiais privatinės teisės aspektais – bankų, komercinės teisės ir kitais klausimais. Turi patirties bankų ir finansų teisės, įmonių susiliejimų bei įsigijimų ir draudimo teisės, ginčų sprendimų srityje. Atstovavo daugelyje visuomenės dėmesio susilaukusių bylų (pvz., tarptautiniuose arbitražuose – Stokholmo, Londono, Vašingtono). Buvęs arbitras Arbitražo institute prie Stokholmo prekybos rūmų, Arbitražiniame teisme prie Estijos prekybos ir pramonės rūmų. Liudytojas-ekspertas keliuose tarptautinio arbitražo procesuose Stokholme, Londone, Vašingtone (JAV) ir Tarptautiniame investicinių ginčų sprendimų centre.
Dalyvavo rengiant pagrindinius Estijos privatinės teisės aktus (pvz., CK, Paveldėjimo įstatymą (Pärimisseadus, 1996 m.), Šeimos teisės įstatymą (Perekonnaseadus, 1994 m.), Bankroto įstatymą, Reorganizavimo įstatymą ir kt.). Prievolių įstatymo, Civilinio kodekso pagrindinės (Bendrosios) dalies (Tsiviilseadustiku üldosa seadus, 1994 m.) darbo grupių (ekspertų komisijos) pirmininkas (1999-2002 m.), Estijos civilinio kodekso ir Estijos komercinio kodekso rengimo komisijos pirmininkas 1992–1999 m. Jis taip pat buvo autorius-ekspertas rengiant Estijos centrinio banko įstatymą bei įstatymus, reguliuojančius kredito įstaigų veiklą (pvz., Kredito institucijų įstatymas). 2003-2008 m. Europos civilinio kodekso rengimo grupės narys, 2006-2009 m. Europos Komisijos globojamos darbo grupės, rengiančios Bendrąją principų sistemą (Common Frame of Reference, CFR) narys, nuo 2006 m. Nemokumo teisės ekspertų komisijos (prie Estijos teisingumo ministerijos) narys.
Eleonora Pedron
Eleonora Pedron (g. 1982 m. liepos 13 d. Padujoje) – modelis ir aktorė, 2002 m. grožio konkurso Mis Italija nugalėtoja.
Biografija
Vaidino TV seriale „Donna Detective“, kurį laiką dirbo orų pranešėja kanale TG 4, vėliau – sporto („Controcampo“), kulinarinėse („Fornelli in piazza“) laidose, talentų šou „Notti sul ghiaccio 2“. 2012 m. nusifilmavo atlikėjo Umberto Tozzi dainos „Se tu non fossi qui“ vaizdo klipe. 2019 m. buvo „Mis Italija“ konkurso žiuri nare.
2005–2015 m. gyveno kartu su Pasaulio Superbike čempionu Max Biaggi, su kuriuo susilaukė 2 vaikų.
Nuo 2019 m. yra pora su aktoriumi Fabio Troiano.
Eleonora turi 12 metų jaunesnį brolį Nicola ir 7 metų vyresnę seserį Nives, kuri žuvo automobilio avarijoje sulaukusi 15 metų.
Teterovas
Teterovas  – miestas šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburgo-Pomeranijos žemėje.
Istorija
Apgyvendintas nuo senovės. Jau VIII a. čia būta gyvenvietė. Tuo metu čia gyveno slavų gentis užpėnėnai. Vėliau kraštas buvo kolonizuotas atėjūnų vokiečių ir germanizuotas.
Nuo 1999 m. bendradarbiaujama su Lietuvos miestu Šiauliais.
Paežerių miškas
Paežerių miškas (arba Legminių miškas) – miškas šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2 km į rytus nuo Pakruojo. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijai. Apima 8 km² plotą.
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, yra dolomito klodų.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 19 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 20 %, brandūs 17 %.
Paežerių miške gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (šernai, stirnos), kiškiai.
Povilas Valavičius
Povilas Valavičius (1578 – 1630 m. kovo 6 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Gardino pakamaris (1600–1615), horodničius (1601–1623) ir seniūnas (nuo 1615 metų), Lietuvos dvaro paiždininkis (1619–1630).
Biografija
Lietuvos magnatų Valavičių giminės atstovas, herbo „Bogoria“ savininkas. Gardino maršalkos Ivavo Valavičiaus nuo antros santuokos su Ana Kopec sūnus. Broliai – Žemaitijos paseniūnis Andrius ir Vilniaus vyskupas Eustachijus.
1600 metais palaikant Mikalojui Kristupui Radvilai Našlaitėliui Povilas Valavičius gavo Gardino pakamario pareigybę. 1601 metais tapo Gardino horodničiumi, o nuo 1615 – seniunu. 1619 metais Povilas Valavičius gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę. 1597 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, du kartus buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu (1599 ir 1602).
Šeima
Buvo vedęs Sofiją Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono Jeronimo Chodkevičiaus (1560–1617) nuo pirmos santuokos su Bogdana Aleksandra Palubinskaite dukterį. Vaikai:
Vytautas Tumėnas
Vytautas Tumėnas (g. 1965 m. rugsėjo 27 d. Kaune) – Lietuvos menotyrininkas, etnologas, istorikas.
Biografija
1983 m. Vytautas Tumėnas baigė M. K. Čiurlionio menų gimnazijos Dailės skyrių. 1988 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, meno istorijos, teorijos ir kritikos specialybę, 1988–1991 m. dirbo Lietuvos liaudies kultūros centre Tautodailės skyriuje, Tautinio kostiumo sektoriuje moksliniu bendradarbiu. Nuo 1990 m. dirba Lietuvos istorijos instituto Etnologijos skyriuje (nuo 1990 – vyr. laborantas; nuo 1991 – jaunesnis mokslinis bendradarbis; 1993–1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto (ir Lietuvos istorijos instituto) doktorantas; nuo 1998 m. – LII asistentas; nuo 1998 11 18 – LII mokslinis darbuotojas). 1998 m. sausio 29 d. Vytauto Didžiojo universitete apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją.
Vytautas Tumėnas yra Lietuvos dailės istorikų draugijos narys (nuo 1995 m.), Société Européene pour l’Astronomie dans la Culture narys (2002 m.), Tautinių tradicinių dailiųjų amatų dirbinių ekspertų komisijos prie Lietuvos ūkio ministerijos pirmininko pavaduotojas (1991–2000 m.), pirmininkas (2003 m.), LR Kultūros ir sporto rėmimo fondo ekspertas (2004–2005 m.), Archeomitologijos instituto JAV asocijuotas bendradarbis (nuo 2004 m.), Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys (nuo 2005 m.), Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 2006 m.), LR Seimo Etninės kultūros globos tarybos narys (nuo 2009 m.), Nordic Association for Semiotic Studies narys (nuo 2013 m.), Société Internationale d ́Ethnologie et Folklore (SIEF) narys (nuo 2013 m.).
Vytautas Kaušpėdas
Biografija
Mokėsi Andrioniškio pradinėje mokykloje ir Anykščių progimnazijoje. 1946 m. baigė Anykščių gimnaziją (III laida). 1946–1952 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete ir Kauno politechnikos institute. Įgijęs inžinieriaus architekto išsilavinimą, Lietuvos ryšių ministerijos tarnyboje pradėjo dirbti projektuotoju.
1955–1958 m. jis buvo Lietuvos TV centro statybos direkcijos vyriausiasis inžinierius, statė telecentro antenų bokštą Vilniuje, S. Konarskio gatvėje. 1958–1961 m. dirbo Ryšių statybos-remonto kontoros viršininku, 1961–1968 m. – Ryšių statybos-remonto valdybos viršininku. Jo vadovaujama įmonė statė ir montavo televizijos ir ryšių įrenginius, paštų ir telefonų stočių pastatus, tarp kitų – Anykščių radijo televizijos stoties bokštą ir pastatų kompleksą Viešintose.
V. Kaušpėdas užtarnautą poilsį leido persikėlęs į sodybą Paandrioniškyje. 2007 m., švęsdamas 80-metį, sodyboje užveisė 80-ties liepų alėją.
Pilar Fogliati
Pilar Foljati (g. 1992 m. gruodžio 28 d. Alesandrijoje) – italų aktorė.
Biografija
Būdama 16, pradėjo vaidinti mėgėjiškame teatre, vėliau mokėsi Nacionalinėje Dramos akademijoje.
2015 m. vaidino TV seriale „Il Bosco“, o sekančiais metais debiutavo kine, juostoje „Forever Young“. 2019 m. Pilar kartu su Achille Lauro vedė TV programą – talentų šou „Extra Factor“.
Sabinas
Sabinas  – upė Jungtinių Amerikos Valstijų pietvakariuose, Teksaso ir Luizianos valstijose.
Seniau upės ištaka buvo trijų upokšnių (Cowleech Fork, Caddo Fork ir South Fork) santaka šiaurės rytų Teksase. 1960 m. šioje vietoje sudarytas Tavakonio tvenkinys. Aukštupyje teka šiaurės rytų Teksaso prerijomis į pietryčius, žemiau Toledo Bendo tvenkinio pasuka į pietus ir sudaro Teksaso bei Luizianos valstijų sieną. Toliau Sabinas teka Meksikos įlankos pakrantės žemuma, kol įteka į Sabino ežerą (į jį taip pat įteka Nečeso upė). Šis protaka jungiasi su Meksikos įlanka. Žemupio slėnis pelkėtas, daug naftos verslovių.
Sabino žemupys patenka į Kranto kanalo vandens kelių sistemą. Vanduo naudojamas elektros energijai gaminti (Tavakonio, Toledo Bendo užtvankos). Didesni miestai prie Sabino: Longvju, Orendžas, Port Artūras.
1716 m. ispanų keliautojas Domingas Ramonas upę pavadino pagal pakrantėse augančius dvieilius taksodžius.
Sabino žemupiu ėjo siena iš pradžių tarp Prancūzijos ir Ispanijos, 1806–1845 m. Sabino upe ėjo JAV–Ispanijos (vėliau Meksikos) valstybinė siena. Upė dažnai laikoma siena tarp Senųjų Pietų ir Naujųjų Pietvakarių.
Panemunio valsčius
Panemunio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Panemunis, vėliau – Panemunėlis.
Mexhit Neziri
Medžitas Neziris (,, g. 1990 m. rugsėjo 2 d.) – albanų kilmės Šiaurės Makedonijos futbolininkas, gynėjas.
Panemunio valsčius
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Mexhit Neziri
Karjera
2015–2016 m. sezone žaidė FC Dacia Chișinău (Moldavija).
Vėliau grįžo į KF Renova, kur rungtyniavo 2016–2018 m. sezonuose.
2018 m. persikėlė į Latviją, kur atstovavo FK Ventspils.
2019–2022 m. priklausė KF Shkëndija.
O 2023 m. sausio mėn. perėjo į FC Struga (Šiaurės Makedonija). Tapo 2022–2023 m. Pirmos lygos čempionu.
Gvanipa
Didžiausi intakai: Tonoras, Amana.
Baseine gausu naftos telkinių. Didesni miestai prie Gvanipos: San Chose de Gvanipa, Choakinas, Pedernalesas.
Ingrida Radzevičiūtė
Ingrida Radzevičiūtė (g. 1974 m. spalio 31 d.) – karjerą baigusi lietuvių rankininkė.
Biografija
Radzevičiūtė karjerą pradėjo Lietuvoje. Iki 1994 m. žaidė Eglė Vilnius komandoje, tapo Lietuvos čempione. Būdama 18-os debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.
1994 m. pradėjo atstovauti Vokietijos klubams, o 1998 m. priėmė Vokietijos pilietybę ir pradėjo žaisti jos nacionalinėje rinktinėje. Ilgą laiką atstovavo HC Leipzig rankinio klubui, kur 2018 m. gegužės 31 dieną sužaidė atsisveikinimo rungtynes ir paskelbė apie karjeros pabaigą. 2010 metų vasarį atstovavo regioninės lygos TuS 1860 Neunkirchen klubui. Sezono pabaigoje sužaidė trys varžybas SV Aufbau Altenburg komandoje, su kuria pratęsė kontraktą ir atstovavo jai iki 2013 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
1933–1934 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Ratlankis
miniatiūra|Automobilio ratlankis Ratlankis – rato lankas, į kurį suleisti stipinai; lankas, juosiantis ratą.
Polo G
Torusas Tremanis Bartletas (Taurus Tremani Bartlett, g. 1999 m. sausio 6 d.), geriau žinomas savo sceniniu slapyvardžiu Polo G – amerikiečių reperis. Išgarsėjo išleidęs singlus „Finer Things“ ir „Pop Out“. Debiutinis atlikėjo albumas „Die a Legend“ išleistas 2019 m. birželį ir JAV yra tapęs platininiu. 2023 m. duomenimis, Polo G yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Hall of Fame“, išleistas 2021 m. birželį.
Mold Alexandra FC
Moldo „Alexandra“ – Velso futbolo klubas iš Moldo.
Istorija
Klubas įkurtas 1929 m. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose.
Sezonai
Šaltinis:
Ričia
Ričia  – upė šiaurės vakarų Baltarusijoje, teka Vitebsko srities Breslaujos rajone. Ilgis 16 km, baseino plotas 208 km². Vidutinis vandens paviršiaus nuolydis sudaro 0,29 ‰. Išteka iš Ričių ežero prie Baltarusijos–Latvijos valstybinės sienos. Teka pietų kryptimi, kerta istorinį kelią Vilnius–Breslauja–Tilžė–Ryga ir įteka į Muisos ežerą. Iš pastarojo telkinio toliau neša savo vandenis pietvakarių link ir, pratekėjus vietinio keliuko Drūkšiai–Malkos patilte, įsilieja į Drūkšių ežero rytinę dalį. Santaka maždaug 0,4 km į šiaurę nuo Drūkšių miestelio. Dešiniojo kranto kaimai: Mikalajūnai, Ričianai, Minkovičiai; kairiajame krante gyvenviečių nėra.
Ričia – viena iš didesnių upių, maitinančių Drūkšių ežerą. Jos baseine tyvuliuoja daugybė ežeriukų, sudarančių Ričios–Drūkšių ežeryną.
Laukupė
Laukupė – upė šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje; Nemunėlio dešinysis intakas.
Prasideda Varaščinos durpyne, 4 į pietryčius nuo Rokiškio. Teka į vakarus pro Rokiškį, įteka į Nemunėlį 176 km nuo jo žiočių, ties Laukupėnais.
Intakas – Ravupis (kairysis).
Vaga nuo ištakos iki Rokiškio reguliuota, Rokiškyje ant Laukupės įrengta 5 užtvankų kaskada; tvenkinių plotai (nuo ištakų link žiočių): 0,8 ha, 7,6 ha, 6,1 ha, 1 ha, 0,6 ha.
Ilgis 24 km, baseino plotas 60 km². Vagos plotis iki 5 m, reguliuotos – iki 6 m. Vidutinis nuolydis 2,23 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,42 m³/s.
Ties Moškėnais, kairiajame krante, yra Moškėnų piliakalnis.
Upėvardis kilęs nuo žodžio laukas (matyt, jau antrine reikšme „plati, šviesi vieta“).
Liunenas
Liunenas  – miestas vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.
Istorija
2001 m. birželio mėn. sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Panevėžiu.
Komand Ridžas
Komand Ridžas  – aukščiausias Nauru taškas, kurio aukštis – 65 metrai.
Netoli jo eina riba tarp Aivo ir Buados apygardų.
Geografija
Komand Ridžas yra Nauru salos pietvakariuose. Iš jo atsiveria vaizdas į vakaruose esančią Nauru aglomeraciją ir pietryčiuose esančią Buados lagūną. Kalva yra pailgo reljefo formos. Viršukalnė ir jos vakarinis flangas yra Aivo rajone, o rytinis flangas – Buados rajone.
Kaip ir likusią centrinės salos plynaukštės dalį, Komand Ridžą sudaro koralinės kilmės klinties viršūnės, tarp kurių yra fosfatų. Kadangi ši rūda nebuvo eksploatuojama, viršūnėje išliko atogrąžų miškas.
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais Nauru buvo okupavę japonai. Komand Ridžas buvo jų komunikacijų bunkeris Nauru saloje. Yra išlikę kai kurių jo liekanų, įskaitant surūdijusius antrojo pasaulinio karo ginklus ir artileriją. Pačiame bunkeryje ant sienų išlikę japoniški užrašai.
Diegliai
Diegliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybės šiaurėje, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Vilkyčių, Aisės dešiniajame krante. Gretimame Stonaičių kaime veikia Dieglių naftos telkinys.
Antonio Segni
Antonio Segni (1891 m. vasario 2 d. – 1972 m. gruodžio 1 d.) – buvęs Italijos politikas, du kartus užėmęs šalies ministro pirmininko ir dvejus metus buvęs valstybės preizdentu. Jis buvo pirmasis Italijos ministras pirmininkas kilęs iš Sardinijos.
Biografija
Gimęs žemvaldžių šeimoje jis mokėsi teisės mokslų žemės valdymo ir teisėtvarkos srityje. Vėliau jis prisijungė prie Italijos pilietinės partijos ir buvo jos konsulas. 1926 m. Benito Mussolini išardė partiją ir Segni pradėjo dėstyti teisę įvairiuose šalies universitetuose. Šiuo laikotarpiu jis buvo Sasario universiteto rektoriumi.
1946–1951 m. laikotarpiu Segni užėmė šalies žemės ūkio ministro pareigas, 1955 m. jis išrenkamas ir į šalies ministro pirmininko postą. Jam einant šias pareigas Italija pasirašė Europos Ekonominės Bendrijos sutartį, pagal kurią šalis prisijungė prie šios bendrijos.
1959 m. jis dar kartą išrenkamas šalies ministro pirmininko postui. Jis pakeitė Amintore Fanfani, kurio vyriausybėje dirbo šalies gynybos ministru.
1962 m. gegužės 11 d. Segni išrenkamas Italijos Respublikos prezidentu (443 balsais iš 854).
1964 m. rugpjūčio 7 d. Segni ištiko rimtas paralyžius ir tik šiek tiek pagijęs tų pačių metų gruodžio 7 d. jis pasitraukė iš prezidento pareigų.
Alessia Piovan
Biografija
Alesija gimė italo ir belgės šeimoje. Sulaukusi 17, pradėjo modelio karjerą Milane, kur reklamavo tokius prekės ženklus kaip „Lavazza“, „Marks & Spencer“, „Colmar“, „Schwarzkopf“, taip pat „Romeo Gigli“, „Ungaro“ akinius. Ji dirbo įvairuose pasaulio miestuose (Milanas, Londonas, Niujorkas), vienerius metus gyveno Paryžiuje.
2007 m. Alesija atliko vaidmenį kino filme „Mergina prie ežero“, o 2009 m. – Brodvėjaus miuziklo „Devyni“ ekranizacijoje. Tais pačiais metais pozavo „Lavazza“ kalendoriui, nuotraukas kuriam darė žinoma mados fotografė Annie Leibovitz.
Antonio Segni
Biografija
Segni sūnus Mario yra dabartinis Italijos politikas.
Alessia Piovan
Biografija
Alesija yra kompanijos „Schwarzkopf“ reklamos veidas.
Paežerių miškai
Paežerių miškai – miškai šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, 8 km į pietvakarius nuo Kuršėnų. Priklauso Kuršėnų miškų urėdijos Paežerių girininkijai. Apima 22,3 km² plotą. Masyvą sudaro Paežerių, Steponiškės, Pusgudžių, Žaigėnų miškai.
Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, velėniniai glėjiįki sujaurėję priemoliai ir priesmėliai. Teka Ventos baseino upelis Družupis. Pietuose slūgso Pusgudžių pelkė.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 43 %, pribręstantys 18 %, brandūs 14 %.
Paežerių miškuose gyvena šernai, stirnos, briedžiai, elniai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, kiškiai, slankos, jerubės. Miške auga saugomi Paežerių ąžuolas ir Dugnų ąžuolas.
Aplink įsikūrę Paežeriai, Pusgudžiai, Urkuvėnai, Šilėnai, Pūšiliai, Vilkiškė, Juozapava, Lapkasiai.
Paežerių–Gurbšilio miškai
Paežerių-Gurbšilio miškai – miškai pietų Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 6 km į rytus nuo Vilkaviškio. Priklauso Marijampolės miškų urėdijos Paežerių girininkijai. Apima 13,1 km² plotą. Masyvą sudaro Paežerių ir Gurbšilio miškai.
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai. Pietiniu kraštu teka Šeimenos intakas Vilkauja, o per miškus – Šešupės intakas Gulbinas.
Licencija
Licencija – dokumentas, oficialus leidimas, suteikiantis teisę vykdyti tam tikras dažniausiai komercines operacijas. Licenciją išduodantis fizinis ar juridinis asmuo vadinamas licenciaru, o ją gaunantis - licenciatu.
Paežerių–Gurbšilio miškai
Medynai:
Licencija
Kiekviena įmonė turi bent keletą licencinių sutarčių. Jų prekybos balansas nerodo įmonės atsilikimo, kartais ekonomiškai naudingiau būna įsigyti teisę gaminti, pardavinėti objektą, taip pat gauti techninę dokumentaciją, gamybos paslaptis, negu patiems konstruoti ir eikvoti lėšas bei laiką.
Paežerių–Gurbšilio miškai
Jaunuolynai sudaro 11 % medynų, pusamžiai medžiai 82 %, pribręstantys 5 %, brandūs 2 %.
Vytis (policijos rinktinė)
thumb|right|220px|Rinktinės ženklas thumb|right|250px|Rinktinės buveinė Vytis – specializuota Lietuvos policijos rinktinė, saugojusi Lietuvos atstovybes užsienyje ir užsienio valstybių atstovybes Lietuvoje.
Istorija
Įstaiga sukurta 1993 m. kaip Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinė „Vytis“, reorganizavus šio departamento viešosios policijos rinktinę „Skydas“.
1999 m. pertvarkant Policijos departamentą, rinktinė pertvarkyta į Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos rinktinę „Vytis“, o 2002 m. ji tapo savarankiška Lietuvos viešosios policijos rinktine „Vytis“.
2010 m. prie rinktinės prijungta Viešosios policijos apsaugos tarnyba, kuri vykdė komercines apsaugos paslaugas. 2012 m. rinktinė, atsisakiusi šios funkcijos, vėl buvo prijungta Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato, kuriame pervadinta į rinktinę „Vytis“.
2022 m. rinktinė buvo panaikinta.
Nuorodos
Archivuotas rinktinės tinklalapis
Norfolko salos vėliava
miniatiūra|Norfolko vėliava Norfolko salos vėliava – vienas oficialių Norfolko salos simbolių. Patvirtinta 1979 m. birželio 6 d. Norfolko salos vėliavos ir valstybinio antspaudo įstatymo įsigaliojimo dieną, 1980 m. sausio 17 d., ji tapo oficialia vėliava.
Stonaičių socialinės globos namai
Stonaičių socialinės globos namai – socialinės globos įstaiga Stonaičių kaimo pietvakariuose prie Minijos ir Babrungo santakos (Plungės rajono savivaldybė), Babrungo g. 12. Įmonės kodas – 190796224. Užtikrina ilgalaikę ir trumpalaikę socialinę globą suaugusiesiems su negalia, kuriems būtina nuolatinė specialistų priežiūra. Globos namuose apgyvendinami ir senyvo amžiaus žmonės, kuriems nustatytas didelių specialiųjų poreikių lygis ir žmonės, kuriems dėl proto negalios ar psichinių sutrikimų nustatytas 0–40 procentų darbingumo lygis, specialusis nuolatinės slaugos ar nuolatinės priežiūros (pagalbos) poreikis arba nustatytas didelių ar vidutinių specialiųjų poreikių lygis.
Norfolko salos vėliava
Vėliavoje pavaizduota Norfolko salos pušis (aukštoji araukarija) centrinėje baltoje juostoje tarp dviejų žalių juostų. Vėliavos geometrija – trijuostė, aukščio ir ilgio santykis 1:2. Centrinė juosta yra platesnė už dvi išorines juostas – santykis 7:9:7. Norfolko salos vėliava panaši į Nigerijos vėliavą.
Stonaičių socialinės globos namai
Istorija
Globos namai įkurti 1926 m. vaizdingoje vietoje prie Minijos upelio buvusiame kunigaikščio B. Oginskio dvare.
Gyventojai
1959 ir 1970 m. gyventojų surašymuose šių globos namų gyventojai buvo apskaityti atskirai nuo kitų rajono gyvenviečių.
Prorva
Prorva  – upė Vakarų Baltarusijoje; Drūkšos kairysis intakas (Dauguvos baseinas). Teka Vitebsko srities Breslaujos rajone. Ilgis 12 kilometrų, baseino plotas 716 km², vidutinis nuolydis sudaro 0,4 ‰.
Laurynas Vaina
Laurynas Vaina (? – 1580 m. spalio 23 d.), Motiejaus Gričino Vainos sūnus – Karaliaus dvariškis, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1566 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1569–1576 m.), Lietuvos žemės paiždininkis (nuo 1576 m.); Pinsko (nuo 1574 m.), Kėdainių, Gardino, Kobrinsko seniūnas, Kvasausko, Krasnicko, Chviadansko, Indursko laikytojas.
Prorva
Žemupyje Prorva kerta Abelių ežerą ir iš kairės įteka į Drūkšą maždaug 0,5 km į pietus nuo Abelykščių kaimo.
Laurynas Vaina
Biografija
Kilo iš Vainų-Gričinų giminės. Valdė miestelius Bresto paviete (Rasna, Borčava), Gardino paviete (Lasosna, Putriškės, Vaukavisko paviete (Svislačiu), Naugarduko paviete (Miaracičiu). 1567 metais buvo Kvasauskų, Krasauskų, Krasnickų ir Indurskų dvarų valdytojas. 1571 metais nupirko iš Konstantino Ostrogiškio Aziaranų ir Svitjazio ežerus. Buvo pasiuntiniu į 1569, 1578, 1580 metų seimus.
Šeima
Turėjo tris sūnus – Motiejų, Andrių, Vincentą.
Motiejus Vaina
Motiejus Vaina – LDK valstybinis veikėjas,Lietuvos dvaro paiždininkis nuo 1605 metų, Užvenčių tijūnas nuo 1592 metų, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1589 metų, karaliaus sekretorius.
Raka (ežeras)
Raka  – ežeras Vakarų Baltarusijoje, Vitebsko srities Breslaujos rajone.
Geografija
Ilgis 3 km, didžiausias plotis 0,76 km, bendras plotas 0,83 km². Maksimalus gylis 17 m, kranto linijos ilgis 7,3 km. Iki 18 m aukščio krantai apaugę krūmokšniais, rytiniai ir pietiniai gerokai žemesni (3–3,5 m). Šiaurinis krantas užpelkėjęs. Dugnas dumblėtas, prie kranto smėlėtas. Pakrantės augmenijos juosta siekia 8 m. Įteka upeliai iš Birutės, Ružavo, Bužo ir Mizeriškių ežerų; išteka upė Raka (ilgis apie 2 km ilgio, žiotys Druveto ežere).