cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juan Manuel Mata
Klubinė karjera
2011 rugpjūčio 26 jis už 23,5 milijonus svarų sterlingų Matą įsigijo Londono Chelsea komandą. Rugpjūčio 24 jis pasirašė penkerių metų sutartį. Mata atskleidė, kad į Stamford Bridge jam persikelti padėjo Fernando Torres. Rugpjūčio 26 dieną Chelsea saugas Yossi Benayoun Matai atidavė jo mėgstama 10 numerį. 10 Chelsea numerį yra vilkėje tokie žaidėjai kaip Joe Cole, Mark Hughes, Ian Hutchinson ir Terry Venables.
2011-12 sezonas
Mata debiutavo varžybose su Norwich City 2011 rugpjūčio 27 ir įmušė paskutinį Chelsea įvartį. Rugsėjo 14 Čempionų lygos mače su Bayer jis įmušė įvartį ir užtikrino Chelsea pergale 2-0. Spalio 29 diena mač su Arsenal jis perdavė kamuolį Frank Lampard, kuris pelnė 6000 Chelsea įvartį Premier lygoje, tame pačiame mače Mata įmušė ir nuostabų įvartį iš toli, tačiau Chelsea pralaimėjo 3-5. Lapkričio 26 jis asistavo pirmus du chelsea įvarčius, kuriuos įmušė Daniel Sturridge ir John Terry. Vėliau pats įmušė į Wolwes vartus ir tapo geriausiu varžybų žaidėju Chelsea pergalėje 3-0, prieš Newcastle United. Gruodžio 6 Mata du kartus asistavo Didier Drogba ir Chelsea nugalėjo Juan buvusi klubą Valencia, pergalė leido mėlyniesiems užimti pirmą vietą grupėje ir žengti į Čempionų lygos aštuntfinalį. Mata įmušė įvarčius į Fulham vartus per Kalėdas ir Portsmouth F taurėje. Jis mušė ir pergalingą įvartį į QPR vartus, bei nuginklavo Man. United ir Napoli vartininkus. 2012 balandžio 7 diena Mata paskutinę minutę išplėšė pergale Chelsea klubui, prieš Wigan. Fa taurės pusfinalyje jis įmušė įvartį, kuris neturėjo būti įskaitytas, nes nekirto vartų linijos, tose varžybose Mata dar atliko du asistus: Ramires ir Florent Malouda. Mata žaidė abi varžybas prieš Barcelona Čempionų lygos pusfinalyje ir padėjo mėlyniesiems pasiekti finalą Miunchene. Mata atliko du rezultatyvius perdavimus Fernando Torres, pergalėje Londono derbyje prieš QPR. FA taurės finale Mata atliko asistą Ramires ir laimėjo pirmą trofėjų su Chelsea. Gegužės 10 diena Mata buvo pripažintas geriausiu klubo sezono žaidėju. Gegužės 19 Čempionų lygos fianle po Matos pakelto kampinio Drogba išlygino rezultatą, varžybos baigėsi lygiosiomis ir viskas perėjo į baudinų serija, pirmajį Chelsea baudinį pramušė butent Mata, bet Chelsea laimėjo ir tai buvo pirmas Čempionų lygos titulas Chelsea klubui ir pačiam Matai. Sezoną jis baigė su 13 rezultatyvių perdavimų ir 6 įvarčiais.
Karjera rinktinėje
Mata padėjo Ispanijai laimėti 2006 Europos iki 19 metų čempionatą, jis buvo vienas iš svarbiausių ispanų žaidėjų ir liko antras pagal rezultatyvumą čempionate (4 įvarčiai). 2007 vasario 1 diena būdamas vos 18 Mata buvo pakviestas į U-21 rinktinę (iki 21 metų). 2008 lapkričio 14 Vicente del Bosque jį pakvietė į nacionalinę Ispanijos rinktinę, tačiau Mata nuo suolo nepakilo. 2009 kovo 28 jis debiutavo rinktinėje Pasaulio Čempionato atrankoje prieį Turkiją. Birželį rinktinės treneris pakvietė Juan Mata žaisti Konfederacijų taurėje jis sužaidė dvi varžybas – prieš Iraką ir JAV, bei laimėjo bronzos medalį. 2009 rugsėjo 9 Mata įmušė pirmajį savo įvartį Ispanijos rinktinėje mače prieš Estija. Jis buvo pakviesta ir į 2010 Pasaulio čempionatą Pietų Afrikoje, ten jis žaidė tik prieš Hondūrą. 2011 jis laimėjo Europos čempionata iki 21 metų. 2012 metų Europos čempionate po keitimo išbėgo finale prieš Italiją ir jau pirmu savo lietimu įmušė ketvirtajį Ispanijos įvartį tose rungtynėse.
Latvijos moterų krepšinio rinktinė
Latvijos moterų krepšinio rinktinė – Latvijos nacionalinė moterų krepšinio komanda.
Celestinas III
Celestinas III (Celestino III, gimimo vardas Giacinto Bobone, gimė apie 1106 metus, Romoje – mirė 1198 m. sausio 8 d. palaidojimo vieta Laterano Šv. Jono bazilika ) – popiežius nuo 1191 m. kovo 30 d. iki mirties.
Biografija
Gimė kilmingoje Orsini šeimoje. Prieš tapdamas popiežiumi tebuvo diakonu, į kunigus įšventintas jau tapus pontifiku 1191 m. balandžio 13 d. Sekančia dieną po savo išrinkimo karūnavo Šventosios Romos imperijos Imperatorių Henriką VI. Tas pats popiežius ekskomunikavo Henrikas VI kai šis nepaklusdamas popiežiaus nurodymams laikė įkalinęs Anglijos karalių Ričardą I. 1192 metais jis patvirtino Vokiečių ordino statutą.
Prieš pat savo mirtį norėjo atsistatydinti iš popiežiaus pareigų ir rekomendavo švento sosto paveldėtoją (kardinolą Giovanni di San Paolo, OSB), tačiau kardinolai neleido tai padaryti
Danijos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Danijos futbolo varžybos 1942–1943 m.
1948 metų planas
1948 metų planas – JTO pasiūlytas projektas Palestinos mandato padalijimui į žydų ir palestiniečių šalis, gretimų arabų šalių atmestas dėl to, kad didžioji dalis (55 %) teritorijų, įskaitant turinčias palestiniečių daugumą, turėjo atitekti žydų valstybei (žr. žemėlapį). Planas žlugo, o žydai pasiėmė daugiau, nei buvo numatyta plane, taip pradėdami tebesitęsiantį konfliktą.
Jacopo Tencalla
thumb|Šv. Kazimiero koplyčios įkūrimo lenta pastato pietiniame fasade Jacopo Tencalla (g. XVI a. pabaiga–XVII a. pradžia – m. po 1643 m.) – italų skulptorius ir akmentašys, Konstantino Tencallos brolis, Matteo Castello sūnėnas. 1623–1624 m. atvyko į Vilnių, dalyvavo dekoruojant Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčią. Dirbo kaip Vilniaus pilies vyresnysis akmentašys.
Neferirkarė
thumb|250px|left|Neferirkarės piramidė Abusire
Neferirkarė (Kakai, Neferkeris, Nefererkarė) – trečiasis penktosios Egipto dinastijos faraonas.
Manoma, kad buvo svarbus karalius, kadangi rasta didelis laidojimo kompleksas Abusire. Karaliaus laidojimo vieta – šešių pakopų piramidė, kurios bendras aukštis 52 m. Tačiau vėliau buvo patobulinta ir iš jos padaryta tipiška piramidė, kuri siekė 72 m. Laidojimo kompleksas nebaigtas, įrengta tik apatinė dalis. Manoma, kad Neferirkarė buvo Sahurės brolis, Userkafo, kuris laikomas dinastijos pradininku, sūnus. Kadangi Palermo akmens analai baigiasi ties Neferirkarės valdymu, apie jo valdymą žinoma mažai. Manoma, valdė 20 metų, apie 2446–2426 m. pr. m. e., tačiau datos diskutuotinos.
Klaipėdos šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Klaipėdos šv. Pranciškaus Asyžiečio vienuolyno bažnyčia''' – šiaurinėje Klaipėdos dalyje, netoli Klaipėdos jūrininkų ligoninės esanti bažnyčia ir Onkologijos centras, pastatyti 2012 m. Bažnyčią prižiūri broliai pranciškonai.
Architektūra
Bažnyčia suprojektuota architektų Nunzio Rimmaudo (Italija) ir Sauliaus Plungės, siekiant atkartoti Asyžiaus šv. Angelų Marijos bazilikoje saugomos Porciunkulės architektūrą.
Tiramisu
thumb|right|250px|Pagamintas Tiramisu Tiramisu – itališkas desertas, gaminamas iš sausainių „pirštelių“, išmirkytų kavoje, kiaušinio trynių ir maskarponės sūrio. Tiramisu gardinamas Marsalos vynu ir kakavos milteliais. Tiramisu receptai buvo pritaikyti įvairiems pudingams, pyragams ir kitiems desertams.
Tiramisu atsiradimo istorijų yra ne viena. Vieni teigia, kad pirmasis toks receptas buvo aprašytas Giovanni Capnist receptų knygoje I Dolci Del Veneto 1983 m. Istorikų teigimu, pirmą kartą Tiramisu buvo paminėtas Sienoje. Ši versija teigia, kad toks gaminys buvo pagamintas didžiojo Toskanos hercogo Kozimo III garbei 1969 m. gruodžio 24 d., kuomet jis aplankė Sienos miestą.
Haida Gvai
thumb|200px|Salyno žemėlapis
Haida Gvai, anksčiau Karalienės Šarlotės salos arba Karalienės Karolinos salos (haid.  X̱aayda gwaay,, ) – salynas Ramiajame vandenyne netoli Šiaurės Amerikos krantų, priklausantis Kanadai, Britų Kolumbijai. Nuo žemyno jas skiria Hekatės sąsiauris.
Salyną sudaro ~150 salų. Didžiausios – Greihamo sala (aukštis iki 1250 m), Morsbio sala. Bendras salyno plotas ~10 300 km². Salos kalnuotos, apaugusios spygliuočių miškais. Haida Gvai salyne sudarytas Gvaji Hanaso nacionalinis parkas.
2021 m. Haidai Gvai salose gyveno ~4500 gyventojų, iš kurių dalį sudaro indėnai haidai (sudarytos 3 rezervacijos). Verčiamasi miškų kirtimu, žvejyba, turizmu, galvijų auginimu. Pagrindinė gyvenvietė – Daudžing Gidsas (buv. Kvin Šarlotas) Greihamo saloje.
Pirmieji europiečiai, kurie, plaukdami per Ramųjį vandenyną, pamatė salas, buvo ispanų jūrininkas Chuanas Peresas (1774 m.) ir anglų kapitonas Džeimsas Kukas (1778 m.). Pirmasis salas 1787 m. tyrinėjo anglų kapitonas Džordžas Diksonas; jis salas pavadino savo laivo „Karalienė Šarlotė“ (Queen Charlotte) vardu. XVIII–XIX a. verstasi prekyba kailiais, aukso kasyba. 1853 m. salos oficialiai tapo Britanijos kolonija, 1863 m. prijungtos prie Britų Kolumbijos. 2010 m. salos pervadintos Haida Gvai („haidų salomis“).
386 m.
386 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aukso dirbiniai
Aukso dirbiniai – archeologinių tyrimų metu randami priešistoriniais laikais iš aukso padaryti ir naudoti daiktai.
Dirbiniai
Archeologinėse kultūrose dažniausiai randami įvairūs papuošalai, monetos, indai, namų apyvokos daiktai. II tūkstantmečio pr. m. e. aukso dirbinių aptinkama Azijoje, Afrikoje, Europoje. XV a. pr. m. e. auksas kaip piniginis vienetas pradėtas naudoti Kinijoje, Indijoje, Egipte, nuo VIII – VII a. pr. m. e. – ir Graikijoje. Sudėtingos technologijos aukso dirbinių ypač gausiai gamino ir naudojo skitų gentys, gyvenusios VII a. pr. m. e.- III a. Juodosios jūros šiaurinėse pakrantėse. Skandinavijos šalių gyventojai gausiausiai aukso dirbinius naudojo vėlyvajame geležies amžiuje – 400 m. pr. m. e. – 1050 m. Gotlando saloje rastas keliolikos kilogramų aukso dirbinių lobis.
Krinica (Mazovijos vaivadija)
Krinica  – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Suchožebrų, apie 16 km į šiaurę nuo Sedlcų ir apie 90 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą teka Stara Žekos upė.
Kolumbijos pesas
Kolumbijos pesas – oficiali Kolumbijos valiuta. ISO 4217 kodas – COP, neformaliai dar žymimas COL$, ženklas – peso simbolis $.
Monetos
Šiuo metu (2006 m. liepą) apyvartoje naudojamos $5, $10, $20, $50, $100, $200 (pav.), $500 ir $1000 pesų monetos.
Banknotai
Šiuo metu (2006 m. liepą) apyvartoje naudojami banknotai:
Vazgirdonys
Vazgirdonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Varėnos ir apie 10 km į vakarus nuo Valkininkų gel. stoties. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo telkšo Pabezninkų ežeras su pusiasaliu, piečiau šio ežero telkšo Vazgirdonių ežerėlis. Abu ežerus skiria kelias. Pakilus vandens lygiui Pabezninkų ežere, abu ežerai susijungia bevardžiu upeliu (kanalu).
Istorija
XIX a. pab. buvo Vazgirdonių kaimas (Kapčių valda) ir palivarkas Trakų apskrities Varėnos valsčiuje, Jakėnų apylinkėje.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo gatvė thumb|left|270px|Vazgirdonių reginys nuo plento
Minkelių ežeras
Minkelių ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje, 10 km į šiaurę nuo Nemenčinės, 5 km į pietvakarius nuo Sužionių. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 0,94 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 154,6 m. Ežeras netaisyklingos formos, telkšo termokarstiniame duburyje. Krantai turi žemas terasas, šiaurės vakaruose ir pietryčiuose aukštoki ir kalvoti, pietuose ir pietvakariuose pelkėti (Minkelių pelkė), apaugę mišku (Stakinės miškas). Rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Iš vakarų į pietus ežeru prateka Žeimenos intakas Jusinė.
Prie Minkelių ežero įsikūrę Minkelių ir Stakinių kaimai. Šiaurrytinėje pakrantėje yra poilsiavietė, eina kelias
Agluonos savivaldybė
Agluonos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Agluona. Sudaryta 2009 m. reformos metu iš Prelių ir Kraslavos rajonų dalių. Buvo suskirstyta į 4 valsčius: Agluonos, Graverių, Kastulinos ir Škeltovos. Po 2021 m. teritorinės-administracinės reformos panaikinta, Aguonos valsčius priskirtas Preilių savivaldybei, Graverių, Kastulinos ir Škeltovos valsčiai – Kraslavos savivaldybei.
Grupė
Sudėtiniai terminai:
Joseph von Fraunhofer
Joseph von Fraunhofer (, 1787 m. kovo 6 – 1826 birželio 7 d.) – vokiečių optikas. Labiausiai žinomas dėl tamsių sugerties linijų, Fraunhoferio linijų, atradimo Saulės spektre.
Juozas Gražys
Juozas Gražys (1909 m. gegužės 22 d. Varniškėse, Vyžuonų valsčius, Utenos apskritis – 2000 m. rugpjūčio 23 d. Kaune) – Lietuvos spaudos darbuotojas, antinacinės ir antisovietinės rezistencijos dalyvis, politinis kalinys.
Biografija
1934–1936 m. dirbo laikraščio „Darbininkas“ redakcijoje, kartu dalyvavo moksleivių ateitininkų ir Krikščionių darbininkų sąjungos veikloje. 1936 m. suimtas, radus pas jį lapelių, platinamų tarp streikuojančių ūkininkų. Po 6 savaičių paleistas už užstatą, kurį parūpino profesorius Pranas Dovydaitis ir advokatas Juozapas Katilius. Vėliau teismas kaltinimus atmetė. Po teismo 1936–1940 m. dirbo Blaivybės sąjungos administracijoje, buvo Krikščionių darbininkų sąjungos centro valdybos narys, paskutinio šios sąjungos suvažiavimo Vilniuje 1940 m. pavasarį sekretorius.
Vokiečių okupacijos metais, nusprendus leisti Lietuvių fronto laikraštį, Povilo Malinausko paskatintas, Kaune įrengė spaustuvę. Ji nuo 1942 m. rudens veikė Kaziui Grigalavičiui priklaususiame rūsyje Vilniaus gatvėje. Laikraštis „Į Laisvę“ dideliu 10 tūkst. egzempliorių tiražu išeidavo kas dvi savaitės. Jį spausdino dviese, dažniausiai su P. Malinausku. „Į Laisvę“ buvo leidžiamas iki 1944 m. liepos mėn. pabaigos. Atspausdino ir „Pogrindžio kuntaplio“ tris numerius, „Lietuvos Judo“ du numerius bei kitų nelegalių leidinių.
Vokiečiams pasitraukus, 1944 m. gruodžio mėn. sovietų areštuotas ir be teismo įkalintas Kalinino filtravimo lageryje. 1946 m. paleistas, 1949 m. vėl suimtas. 1950 m. nž akių nuteistas pagal RTFSR BK 58 straipsnį 10 metų laisvės atėmimo. Kalėjo Karagandos lageriuose. 1956 m. grįžęs iš lagerio, tęsė pasipriešinimo veiklą, nėjo jokion valdiškon tarnybon. Pogrindyje leido religinę ir antisovietinę literatūrą. 1972–1974 m. savo bute Kaune kartu su bendraminčiais disidentais Petru Plumpa ir kitais kopijavimo aparatu „ERA“ daugino ir platino „LKB Kroniką“, slaptųjų Molotovo-Ribentropo susitarimų tekstus ir kt. 1974 m. suimtas, 1975 m. nuteistas 3 metams laisvės atėmimo. Kalintas Permės srityje. Atgavęs laisvę, su spaustuvininku Juozu Bacevičiumi dirbo pogrindinėje spaustuvėje „ab“, kurią 1980 m. savo namų kieme Salių kaime (Kauno rajonas) buvo įkūręs Vytautas Andziulis.
Tindufas
Tindufas  – miestas vakarų Alžyre, oazėje Sacharos dykumoje, netoli Vakarų Sacharos sienos. Vilajos centras. 46,6 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Tindufe įsikūrę daug pabėgelių iš Vakarų Sacharos.
Istorija
Miestas įkurtas beduinų tadžakantų 1852 m. šalia izoliuotos oazės, bet 1895 m. sugriautas reguibatų genties. 1934 m. Tindufas atstatytas prancūzų karių. 1962 m. mieste įtvirtinta gausi alžyriečių kariuomenė, kadangi į regioną pretendavo Marokas ir Mauritanija.
Zubačė
Zubačė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. XVII a.-XVIII a. priklausė Sapiegų šeimai. 1677 m. įkurta Zubačės Rūpestingosios Dievo Motinos parapija. 1895 m. pastatyta Zubačės Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė.
Bernlis
Bernlis – miestas šiaurės vakarų Anglijoje, 20 km į rytus nuo Blakberno. Vyrauja paslaugų sektorius. Trys geležinkelio stotys. Veikia 5 kolegijos, mechanikos institutas, jaunimo teatras, tekstilės muziejus, kasmet vyksta bliuzo festivaliai.
Istorija
Miestelis ypač sparčiai ėmė plėtotis XIX a., kai čia buvo didžiausia pasaulyje medvilnės audinių gamykla.
Ašoka
Ašoka (304 m. pr. m. e., Patna, Indija – 232 m. pr. m. e., ten pat) – Maurjų imperatorius, valdė nuo 273 m. pr. m. e. iki mirties. Maurijų imperijos valdovas, suvienijęs Indiją. Atsisakė įvairios prabangos dėl savo imperijos gerovės. Savo valdymo metu bandė išpopuliarinti budizmą.
Viename iš savo Ediktų, kurio originalą ligi šiol galima perskaityti iškaltą uoloje, budistas imperatorius Ašoka skelbia:
„Niekas neturėtų gerbti vien savo religijos ir smerkti kitų religijas, bet kiekvienas turi gerbti kitų religijas, dėl vienos ar kitos priežasties. Taip darydamas, kiekvienas padės savajai religijai augti ir kartu parems kitas religijas. Veikdamas priešingai, kiekvienas kas duobę savo religijai ir kenks kitoms religijoms. Jeigu kas nors gerbia savo religiją ir smerkia kitas religijas, iš tiesų taip elgiasi, kadangi iš atsidavimo savo religijai galvoja: „Aš šlovinu savo religiją“. Bet tiktai priešingai, taip elgdamasis jis kuo rimčiausiai kenkia savo religijai. Tad santarvė yra gėris: tegu visi klausosi ir būna linkę klausytis kitų skelbiamus religinius mokymus.“ (cit.pagal W. Rahula „What the Buddha Taught“)
Bernardas Vasiliauskas
Biografija
Šeima: sutuoktinė Vida Prekerytė (muzikantė), dukros Gintautė (ekonomistė), Dalia (pianistė), Vilija (smuikininkė).
Vargonų restauravimas
Daug metų restauravo vargonus. Šitos specialybės jis ėmėsi tada, kai jo bendramokslis Rimantas Gučas tapo Vilniaus vargonų dirbtuvių vadovu. Tokios įmonės paskirtis buvo restauruoti didžiausius Lietuvoje Šv. Jonų bažnyčios vargonus. Didžiausi iš B. Vasiliausko restauruotų buvo Kauno arkikatedros vargonai, statyti garsaus meistro Juozo Radavičiaus. Nors nebuvo atlikta visiška šio muzikos instrumento restauracija, tačiau teko visus iki vieno peržiūrėti vamzdelius, atnaujinti mechaniką.
Dirbdamas restauruotoju B. Vasiliauskas kartu ir muzikavo. Pastaruoju metu grojo vien vargonais.
Koncertinė veikla
Keturis dešimtmečius B. Vasiliausko koncertinė veikla yra susijusi su vargonais. Plačiai koncertavo kaip solistas, taip pat ir su daugeliu Lietuvos chorų, orkestrų. Gastroliavo Baltijos šalyse, Vokietijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Ispanijoje, Italijoje, Norvegijoje, Rusijoje, kitose šalyse.
Dalyvavo tarptautiniuose konkursuose: M.K.Čiurlionio pianistų ir vargonininkų konkurse, 1968 m. tapo pirmosios premijos laureatu. 1988 m. LTSR nusipelnęs artistas.
Repertuaras
Bernardo Vasiliausko repertuare – XIX–XX a. vargonų muzika. Jis yra pirmasis daugelio lietuvių kompozitorių kūrinių atlikėjas. B. Vasiliauskas dalyvavo įrašant 15 plokštelių ir 12 CD, kuriuose skamba:
Vargonininko kūrybiniais partneriais buvo visa eilė Lietuvos ir užsienio atlikėjų bei kolektyvų:
Elbingo žodynėlis
Elbingo žodynėlis rankraštinis vokiečių – prūsų ir vokiečių kalbų žodynėlis, seniausias prūsų (ir apskritai baltų) rašto paminklas. Rankraščių rinkinio, suradėjo vardu pavadinto Noimano kodeksu (Codex Neumannianus) dalis. 1825 m. kodeksą Elbingo pirklio A. Grubnau palikime surado Francas Noimanas. Jis kodeksą 1868 m. perdavė Elbingo miesto bibliotekai, kurioje saugotas iki Antrojo pasaulinio karo, tolesnis likimas nežinomas.
Noimano kodeksas
Noimano kodeksą sudaro 3 vokiečių kalba rašyti teisynai – Liubeko, Pamedės, senasis lenkų teisynas bei vokiečių – prūsų kalbų žodynėlis. Žodynėlyje iš viso 186 puslapiai (paskutinis tuščias), F. Noimano sunumeruoti nuo 1 iki 185. Paskutiniuose 17 Elbingo žodynėlio puslapių (169–185; be pavadinimo) – XIV a. pab. ar XV a. pr. nuorašas. Autorius pasirašė 185 puslapyje: „parašė Petras Holcvešeris iš Marienburgo“ (Explicit per manus Petri Holczwesscher De Marienburg). Elbingo žodynėlį jis nurašė iš originalo ar jo nuorašo, sudaryto XIII a. gale (ar XIV a. pradžioje), bet seniai dingusio. Bet nemokėjo prūsų kalbos ir padarė nemažai klaidų. Originalo autorius (anonimas), matyt, mokėjo prūsiškai.
Žodynėlis
Žodynėlyje yra 802 prūsų ir tiek pat vokiečių kalbos (parašytų pirma) žodžių, surašytų ne abėcėlės tvarka, o sugrupuotų į 32 nevienodas temines grupes (pvz., grupė ),  – prūsų Mettan, vokiečių Somer (Sommer), liet. vasara – prūsų Dagis,,  – prūsų Assanis, ,  – prūsų Semo ir kt.). Užrašyti tik daiktavardžiai ir keletas spalvas reiškiančių būdvardžių, nėra nė vieno veiksmažodžio, įvardžio, bažnytinių terminų. Pamedės tarmė archajiškesnė už prūsų katekizmų šnektas (žodynėlis apie 200 metų senesnis): išlaikyta senoviškesnė balsio ā kokybė (mote – , katekizmuose mūti), bevardė vardažodžių giminė (mettan, ).
Pirmą kartą Elbingo žodynėlį paskelbė Georgas Neselmanas 1868 m., fotografuotinius leidimus – Adalbertas Becenbergeris, V. Simonas 1897 m. ir Vytautas Mažiulis 1966 m.
Nestoras Kukolnikas
Nestoras Kukolnikas (, 1809 m. rugsėjo 20 d. Sankt Peterburgas – 1868 m. gruodžio 20 d. Taganrogas) – rusų rašytojas, dramaturgas, pedagogas.
Biografija
Brolis Pavelas Kukolnikas. 1821 m. ir 1824–1829 m. su N. Gogoliu ir J. Hrebinka mokėsi Nežino aukštųjų mokslų gimnazijoje, su jais leido rankraštinį žurnalą „Zvezda“. Apkaltintas dalyvavimu dekabristų judėjime, diplomo negavo. Atlikus kratą paimti ir pirmieji jo poetiniai bandymai. 1829–1830 m. Vilniaus gimnazijos mokytojas, lenkų kalba 1830 m. išleido vadovėlį „Rusų gramatikos praktinis kursas“. 1832 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos steigimo komisijos sekretorius. Nuo 1833 m. gyveno Sankt Peterburge, nuo 1843 m. tarnavo Rusijos karo ministerijoje, dalyvavo 1853–1856 m. Krymo kare. 1857 m. išėjo į atsargą.
Kūryba
Parašė draminę fantaziją „Torkvatas Tasas“ (1833, pastatyta 1835 m.), romanų ir apysakų apie Petro I valdymo laikotarpį „Seržantas Ivanas Ivanovičius Ivanovas, arba Visi išvien“ (1841 m.), istorinių dramų, eilėraščių. Daugelyje kūrinių propagavo monarchizmą, liaudies ir caro vienybės idėją. Jam būdinga patetiška retorika, vaizdų monumentalumas, dekoratyvumas. Kompozitorius M. Glinka pagal jo eilėraščius sukūrė romansų ciklą „Atsisveikinimas su Peterburgu“, parašė muziką dramai „Kunigaikštis Cholmskis“ (1840 m.).
Joaquín Botero
Choakinas Boteras Vaka (g. 1977 m. gruodžio 10 d.) – Bolivijos futbolininkas, puolėjo pozicijoje Bolivijos klube Club Deportivo San José. Buvęs Bolivijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėjas.
Boteras karjerą pradėjo Bolivijos klube Mariscal Braun, bet itin sublizgėjo 1999 m. perėjęs į vieną šalies lyderių Club Bolívar. 2002 m. sezone jis iš šį klubą įmušė 49 įvarčius ir tapo metų rezultatyviausiu žaidėju pasaulyje. Per ketverius metus, praleistus Club Bolívar Boteras sužaidė 167 varžybas, per kurias pelnė net 133 įvarčius ir tapo antru rezultatyviausiu visų laikų klubo futbolininku. 2003 m. išvyko rungtyniauti į Meksiką, trumpai žaidė Venesueloje, Urugvajuje.
2009 m. gegužės 17 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
Rugpjūtis
Rugpjūtis – aštuntasis metų mėnuo pagal Grigaliaus kalendorių, jį sudaro 31 diena.
Lotyniškas mėnesio pavadinimas Augustus buvo suteiktas Romos imperatoriaus Augustino garbei. Šis mėnuo turi 31 dieną todėl, kad Augustinas norėjo savo mėnesyje turėti tiek pat dienų, kiek Julijus Cezaris jo vardu pavadintoje liepoje. Šis mėnuo pasirinktas todėl, kad jį mirė Egipto karalienė Kleopatra VII. Iki tol mėnuo vadinosi Sextilis, t. y. šeštasis mėnuo.
Lietuviški pavadinimai – Pjūtė, Pjūmenis, Šilinis (Dzūkijoje), Grikinis, Drevinis, Degėsis, Paukštlėkis.
Lietuvos klimatas
thumb|240px|Rugpjūčio mėnesį vyksta rugiapjūtė
Rugpjūtį dienos ilgumas yra 16-14 valandų, Saulė vidutiniškai šviečia 235 valandas. Vidutinė mėnesio oro temperatūra 16,2 °C (pajūryje 16,7 °C), užėjus kaitrai oro temperatūra gali pakilti iki 32-35 °C, o dirva įkaisti iki 50-54 °C (kartais ir iki 59 °C). Yra pasitaikę, kad rugpjūčio naktimis temperatūra nukrisdavo iki 0-3 °C, kartais užfiksuojamos pirmosios šalnos (dažniausiai Varėnoje). Karščiausia temperatūra Lietuvoje, užfiksuota rugpjūtį yra +36,0 °C (1992 m. rugpjūčio 10 d., Naujoji Akmenė), šalčiausia -2,9 °C (1966 m. rugpjūčio 30 d., Varėna).
Rugpjūtį vidutiniškai iškrenta 79–87 mm kritulių (Žemaitijoje kiek daugiau – 92-95 mm). Priklausomai nuo vyraujančių oro masių skirtingais metais rugpjūčio orai gali būti labai skirtingi: yra pasitaikę visą mėnesį trukusių sausrų (1996 m., Biržai) arba smarkių liūčių, škvalų (1978 m., Telšiai, Šilutė). Nors rugpjūtį lietingų dienų vidutiniškai yra tiek pat, kiek liepą, tačiau kritulių iškrenta daugiau.
Vėjuotų dienų, kurių metų vėjo greitis viršija 8 m/s būna 2-5, o pajūryje vidutiniškai 12. Vidutinis dienų su rūku skaičius nedidelis (2-5), daugiausia dienų su rūku būna Žemaitijoje (Laukuvoje, Telšiuose – iki 11-15). Dienų su perkūnija skaičius labai priklauso nuo vyraujančių oro masių: nuo 4-6 vyraujant ramiems orams iki 10-13, kuomet būdingas tropinis oras. Pasitaiko krušos atvejų, škvalų, viesulų.
Rugpjūčio mėnesį didžioji dauguma vaisių, daržovių, grūdinių kultūrų subrandina savo derlių, vyksta jo nuėmimas (rugiapjūtė, šienapjūtė, uogavimo, grybavimo sezonai). Rugpjūčio antroje pusėje pradeda gelsti kaštonų, karpotųjų beržų lapai, pradeda skirsti gandrai, kregždės.
Astronomija
Saulė rugpjūtį pereina per Vėžio (liepos 21 – rugpjūčio 9) ir Liūto (rugpjūčio 10 – rugsėjo 15) žvaigždynus.
Zodiakas
Rugpjūčio zodiako ženklai:
Kubos geografija
Kuba – didelė, ilga ir siaura šalis, besidriekianti įstrižai Karibų jūros ribų, ir ją skiria nuo Meksikos įlankos. Nuo žemyno salą skiria Jukatano sąsiauris (vakaruose) ir Floridos sąsiauris (šiaurėje), o nuo Hispanjolos – Priešvėjinis sąsiauris. Kubos sala nusidriekusi šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1200 km, jos plotis 35–200 km. Tai didžiausia sala Didžiųjų Antilų salyne. Salos kranto linijos ilgis 3735 km. Krantai vingiuoti, gausu pusiasalių: Sapatos, Gvanahakabibeso, Hikakoso. Tarp jų įsiterpusios Batabano, Gvakanajabo, Gvantanamo ir kt. įlankos. Krantai daugiausia žemi, akumuliaciniai, daug kur pelkėti; yra smėlėtų paplūdimių (prie Havanos, Varadero). Kubos salą supa daug nedidelių salelių: Sabanos-Kamaguėjaus salynas, Kanareoso salynas, Koloradoso salynas; taip pat nemaža Chuventudo sala. Kartu su kitomis pakrančių salomis ir rifais kranto linijos ilgis daugiau kaip 11 000 km.
Paviršius
Šalyje būdingas lygumų ir kalvotų aukštumų reljefas. Salos pietryčiuose per 250 km nusidriekę aukščiausi saloje Siera Maestros kalnai, iškylantys 2005 m aukštį (Turkino kalnas). į šiaurės rytus ir rytus nuo jų yra neilgi Siera del Kristalio (aukštis iki 1231 m) bei Sierra del Purialio (aukštis iki 1181 m) kalnai. Juos nuo Siera Maestros kalnų skiria Kauto upės slėnis. Salos centrinėje dalyje iškilę Eskambrajaus kalnai (aukštis iki 1140 m), o vakaruose – Gvanigvaniko Kordiljera, sudaryta iš Siera de los Organoso ir Siera del Rosarijo kalnagūbrių. Chuventudo salos paviršius kalvotas, iškyla iki 310 m aukščio.
Kubos paviršius susidaręs daugiausia iš karbonatinių uolienų (jų klodo storis kai kur siekia 6000 m). Siera de los Organoso kalnagūbryje būdingi karstiniai dariniai – kūgiškos kalvos (mogotai), karstiniai slėniai (Vinjaleso slėnis), poljos, ponorai. Šalyje yra daugiau kaip 10 000 karstinių urvų; ilgiausias urvas – Grande Kaverna de Palmaritas (ilgis 48 km), giliausias – Sima Kuba-Magjarasas (gylis 390 m). Beljemaro urvai netoli Matansaso pasižymi įvairiaspalvių stalaktitų ir stalagmitų gausa. Kuboje pasitaiko žemės drebėjimų.
Klimatas
Kuboje būdingas jūrinis tropinis klimatas. Išskiriami du metų – sausasis, trunkantis nuo lapkričio iki balandžio bei lietingasis, kuris tęsiasi nuo gegužės iki spalio (tuo metu iškrenta 75–80 % metinės kritulių normos). Didesniojoje šalies dalyje per metus iškrenta 750–1250 mm kritulių, o šiaurės rytiniuose kalnų šlaituose – iki 2000 mm (dėl pasatų įtakos. Nuo rugpjūčio iki spalio nereti uraganai.
Vidaus vandenys
Kubos upės trumpos, nevandeningos, smarkiai priklauso nuo laikotarpio: vasarį-balandį labai nusenka, dalis išdžiūsta, o liūčių metu ištvinsta. Šalies rytuose upių daugiau, ten teka ilgiausia upė – Kautas (ilgis 370 km). Vakaruose, kur būdingas karstinis reljefas, yra požeminių upių, be to, daug karstinių ežerų (didžiausias – Laguna del Tesoro ežeras). Yra lagūninių ežerų (didžiausias – Laguna de Lečė); kai kurių vanduo sūrus. Upių slėniuose įrengti drėkinimui skirti tvenkiniai (Sasos, Alakraneso, Hanabaniljos. Pietinė pakrantė pelkėta, Sapatos pusiasalyje yra didelė Sapatos pelkė. Šalies šiaurėje ir vakaruose yra mineralinių versmių, turinčių sieros ir radono junginių, Chuventudo saloje – magnio junginių.
Dirvožemiai
Kuboje būdingi blizgažemiai, geltonžemiai, rytuose slūgso geležaliuminžemiai ir rūgštžemiai. Pajūrio lygumose yra derlingi verstžemiai, o pelkėtoje p. pakrantėje – šlynžemiai ir salpžemiai.
Gyvoji gamta
Šalyje vyrauja daugiausia savanos, kserofitiniai krūmynai, retmiškiai, tiesa, didelė dalis jų sukultūrinta. Rytuose yra drėgnųjų visžalių atogrąžų miškų, kalnuose – spygliuočių miškų. Iš viso miškai užima – 17 % Kubos ploto. Pietinėse pakrantės apžėlusios mangrovėmis.
Saloje stambių gyvūnų nėra, būdingi smulkūs žinduoliai – šikšnosparniai, graužikai chutijos, plyšiadančiai, iguanos ir kiti driežai, vėžliai, krokodilai, kelių rūšių gyvatės. Jūrų pakrantėse ir upėse sutinkami amerikiniai lamantinai. Gausu paukščių, dalis jų čia atskrenda žiemoti.
Dėl miškų kirtimo, kalnakasybos, žemės ūkio šalies gamta smarkiai pakitusi. Nacionaliniai parkai užima 2,6% Kubos teritorijos. Trys iš jų: Desembarko dėl Granmos, Aleksandro fon Humbolto ir Vinjaleso slėnio yra UNESCO pasaulio paveldo objektai.
Savana
thumb|240px|Tipiška Rytų Afrikos savana ([[Serengečio nacionalinis parkas, Tanzanija)]]
Savana – subekvatorinių platumų geografinė zona.
Vyrauja varpinės žolės su pavieniais medžiais ir krūmais. Augalai prisitaikę pakelti ilgai trunkančią sausrą: lapai šiurkštūs, labai nuleisti arba virtę dygliais, medžių kamienai padengti stora žieve. Varpinės žolės aukštos (3-5 m). Medžiai neaukšti, šakotais kamienais ir skėtiškomis lajomis (skėtinės akacijos). Kai kurie medžiai kamienuose kaupia vandenį (baobabai, buteliniai medžiai ir kt.). Savanos ypač būdingos Afrikai, didelius plotus užima Pietų Amerikoje, Indijoje ir Australijos tropinėse platumose.
Savanų tipai
Tarp pusiaujo ir atogražų klimato juostų plyti subekvatorinės klimato juostos. Gamtoje irgi yra perėjimas tarp drėgnųjų pusiaujo miškų ir dykumų. Toje pereinamojoje juostoje plyti savanos. Tačiau savanos taip pat yra kelių rūšių. Yra drėgnosios savanos, sausosios savanos ir dygliuotosios savanos. Jos yra skirstomos pagal tai kiek mėnesių trunka drėgnasis ir sausasis metų laikai ir kaip jos nutolusios nuo pusiaujo.
Drėgnoji savana yra panaši į mišką. Sausasis laikotarpis ten trunka nuo 3 – 6 mėn. Kritulių per metus 1100–1500 mm. Augalija: žolė, kurios aukštis siekia 2 m, retos giraitės, įvairių rūšių palmės. Dauguma medžių sausuoju laikotarpiu nemeta lapų. Šioje savanoje gyvenantys žmonės per metus išaugina net du derlius, taigi žemė yra palanki žemdirbystei. Auginama: kukurūzai, ryžiai, soros, manijokai, medvilnė, žemės riešutai.
Sausoji savana išsiskiria tuo, kad palei upes auga galeriniai miškai, kurie neišdžiūna net per sausąjį laikotarpį, kuris čia trunka apie pusę metų. Žolė ten nėra tokia aukšta kaip drėgnojoje savanoje ir jos nėra tiek daug. Medžiai žemi, o jų lapai maži ir siauri, kad apsaugotų medžius nuo išdžiūvimo. Svarbiausi šių savanų medžiai yra akacijos ir baobabai. Akacijos turi tankų skėčio pavidalo vainiką, kuris meta šešėlį ir apsaugo žemę nuo išdžiūvimo. Baobabas turi storą kamieną, kuriame kaupia vandenį. Kritulių per metus: 600–1100 mm. Sausasis laikotarpis trunka 6–8 mėn.
Dygliuotoji savana yra panaši į dykumą. Šioje savanoje sausasis laikotarpis trunka iki 10 mėn. Vyrauja dygliuoti krūmai, šiurkšti aukšta žolė. Šios savanos dirvožemis yra raudonos spalvos. Negausiai augantys medžiai beveik visus metus būna be lapų. Kritulių iškrinta nedaug, todėl upės vandenį neša tik kelis mėnesius per metus. Kadangi žemdirbystei nėra sąlygų, todėl ten ypač plačiai paplitusi klajoklinė gyvulininkystė. Iš kitų geografinių zonų savanos išsiskiria gyvūnų gausa. Savanų gyvūnai puikiai prisitaikę prie aplinkos sąlygų. Pavyzdžiui, žirafos ir drambliai gali skabyti lapus nuo pačių medžių viršūnių. Nuo plėšrūnų augalėdžius saugo kailio spalva ir greitis. Per ilgą laiką savanų gyvūnai prisitaikė prie sausojo laikotarpio. Mažesni gyviai užmiega, o didesni migruoja. Niekur kitur žemėje nėra tiek daug vienu metu migruojančių gyvūnų. Kritulių per metus: 200–600 mm. Sausasis laikotarpis 8–10 mėn.
Lapkritis
Lotyniškas mėnesio pavadinimas November reiškia 'devintasis mėnuo'.
Lietuviški pavadinimai – Balaninis, Linabrukis, Jaujinis, Vėlių mėnuo.
Lietuvos klimatas
thumb|240px|Lapkričio peizažas
Lapkritį vidutiniškai iškrenta 49–54 mm kritulių (Žemaitijoje daugiau – 75-80 mm). Didesnę dalį kritulių sudaro lietus ir šlapdriba, tačiau antroje mėnesio pusėje jau gali susidaryti pastovi sniego danga.
Vėjuotų dienų, kurių metu vėjo greitis viršija 8 m/s būna 7-11, o pajūryje vidutiniškai 18. Pasitaiko smarkių audrų, kai vėjo greitis viršija 25-30 m/s (pvz., 1973 m. Klaipėdoje buvo >35 m/s). Vidutinis dienų su rūku skaičius 4-13, daugiausia dienų su rūku būna aukštumose. Pasitaiko, kad rūkas trunka daugiau nei 16 h (1966 m. Nidoje). Kai kuriais metais lapkritį dar būna perkūnijų, o kartais jau siaučia pūgos.
Lapkritį nukrenta paskutiniai medžių lapai, baigiasi paukščių migracija. Miškuose dar veši samanos, auga kai kurios grybų rūšys. Šiltais metais gali pražysti karklai, forisitijos, snieguolės.
Astronomija
Saulė lapkritį pereina per Svarstyklių (spalio 31 – lapkričio 22), Skorpiono (lapkričio 23 – lapkričio 29) ir Gyvatnešio (lapkričio 30 – gruodžio 17) žvaigždynus.
Zodiakas
Lapkričio zodiako ženklai:
FK Fazė Vilnius
Vilniaus „Fazė“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komanda suburta 2002 m. kelių entuziastų, tuo metu dirbusių AB „Hansabankas“. 2004 m. atsiradus naujam rėmėjui ir prie komandos prisijungus naujiems žaidėjams, pavadinimas buvo pakeistas. 2007 m. klubas debiutavo LFF taurės turnyre.
387 m.
387 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Niko Kovač
Niko Kovačas (g. 1971 m. spalio 15 d.) – baigęs karjerą futbolininkas, žaidęs Kroatijos rinktinės, saugo pozicijoje. Dabar futbolo treneris.
2009 m. gegužės 29 d. pasitraukė iš profesionalaus futbolo.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1996 m. gruodžio 11 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje praleidęs 220 minučių pelnė vieną įvartį. 2009 m. sausio 9 d. paskelbė baigiantis karjerą nacionalinėje rinktinėje.
UEFA taurė 1979–1980 m.
UEFA taurė 1979-1980 m. – devintasis UEFA taurės turnyras (22-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1979 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Kopūstinė
Kopūstinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Šaulių I.
Telšių Vyskupo Vincento Borisevičiaus kunigų seminarija
thumb|250px|Telšių kunigų seminarijos kiemas ir pastatas thumb|250px|Telšių kunigų seminarijos propedeutinis kursas [[Žemaičių Kalvarija|Žemaičių Kalvarijoje]]
Telšių Vyskupo Vincento Borisevičiaus kunigų seminarija – nevalstybinė aukštoji mokykla, rengianti katalikų dvasininkus. Studijos susideda iš 7 dalių: pirmieji metai Žemaičių Kalvarijoje, kiti kursai – Telšiuose.
Istorija
Telšių kunigų seminarija įkurta 1927 m. spalio 4 d. Jos įsteigimą lėmė siekis padidinti Telšių vyskupijoje dirbančių kunigų skaičių. 1926 m. balandžio 4 d. įkūrus Lietuvos bažnytinę provinciją, buvo įsteigta ir nauja Telšių vyskupija, o pirmuoju Telšių vyskupu paskirtas Justinas Staugaitis. Įkūrus vyskupiją, paaiškėjo, kad Kauno kunigų seminarijoje iš Telšių vyskupijos studijuoja tik 26 klierikai, o vyskupijoje jau dirbantys kunigai buvo vyresnio amžiaus. Todėl buvo apsispręsta steigti Telšiuose kunigų seminariją, kuri būtų atsakinga už kunigų vyskupijai rengimą.
Įkurtos seminarijos rektoriumi paskirtas kanauninkas Vincentas Borisevičius, dėstyti pakviesti kan. Jurgis Galdikas, prel. Justinas Juodaitis, kun. Teodoras Budraitis, Feliksas Kudirka, Juozas Mačernis. Į pirmus du kursus įstojo 43 klierikai. Iš pradžių seminarija veikė senuosiuose bernardinių vienuolyno namuose, bet jau 1928 m. perkelta į naujas patalpas. Šių patalpų projektą parengė ir patvirtino inžinierius Povilas Taračkovas. Statybos, įrengimas, baldai ir kita kainavo 382 702 Lt. 1930 m. seminarijoje mokėsi 90 studentų. 1932 m. birželio 12 d. kunigais įšventinti pirmieji 9 seminarijos auklėtiniai - Povilas Baltrimas, Pranas Baltrumas, Bronius Barauskas, Juozas Lechavičius, Kazimieras Mockus, Antanas Ričkus, Pranas Tamošauskas, Stanislovas Vaitelis ir Jonas Vėlutis. Iki 1940 m. parengta apie 150 kunigų.
1940 m. seminarijos rektoriumi vietoje V. Borisevičiaus, kuris tapo vyskupu, paskirtas Pranciškus Ramanauskas. Tačiau jau tais pačiai metais sovietams užėmus Lietuvą, seminarija uždaryta. Seminarijos patalpose įrengta karo ligoninė, klierikai perkelti į Kauno kunigų seminariją 1941 m. rugsėjo 15 d. seminarija vėl atidaryta. 1946 m. pavasarį seminarijos veikla pakartotinai sustabdoma. Uždarius seminariją, jos patalpose veikė mokytojų seminarija, vėliau įrengta kurčiųjų internatinė mokykla.
1989 m. vyskupo Antano Vaičiaus iniciatyva Telšių kunigų seminarija vėl pradėjo savo veiklą. 1994 m. įkurta mažoji kunigų seminarija, 2003 m. Lietuvos vyskupų konferencijos nutarimu įkurtas propedeutinis kursas Žemaičių Kalvarijoje.
Avalynė
Avalynė, apavas – aprangos dalis, dėvima ant kojų, kad apsisaugoti nuo aplinkos poveikių, dėl higienos, puošimuisi. Avalynė yra išorinis koją dengiančių aprangos elementų sluoksnis. Įvairios kojinės nėra avalynė.
Avalynės rūšys
Soulier
388 m.
388 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Alytus II
Kartais Alytumi II vadinamas visas Alytus, esantis kairiajame Nemuno krante.
Istorija
Alytus II ėmė kurtis XV a. pabaigoje. 1670 m. čia pastatyta medinė Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčia, įsteigta parapija. Po ATR padalijimų Alytus II 1795–1807 m. įėjo į Prūsijos karalystės provinciją – Naująją Rytų Prūsiją, 1815–1915 m. priklausė Lenkijos karalystei, o tuo metu Alytus I priklausė Rusijos imperijai. XIX–XX a. sandūroje dėl tvirtovės ir kareivinių statybų Alytus II išaugo.
1915 m. Alytus II ir Alytus I sujungti į vieną miestą – Alytų.
Jordanas
Jordanas  – upė Artimuosiuose Rytuose, įteka į Negyvąją jūrą. Prasideda Libane, Golano aukštumose, Hermono kalno papėdėje. Teka į pietus tektonine Goro įduba Izraelio – Jordanijos siena. Prateka pro Hulos slėnį ir Tiberiados ežerą. Iki Tiberiados ežero teka kalnuotomis vietovėmis, vagoje gausu slenksčių. Žemiau teka lyguma ir sudaro Jordano slėnį. Čia upės plotis pasiekia 40 m. Žemupyje gausu meandrų.
Vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui, todėl džiūsta Negyvoji jūra. Žiemą patvinsta.
Jordano upė dažnai minima Biblijoje. Rytų pakrantėje yra Al Maghtasas, kur Jonas Krikštytojas pakrikštijo Jėzų Kristų.
Tricikliniai antidepresantai
thumb|right|Triciklinis antidepresantas amitriptilinas Tricikliniai antidepresantai – antidepresantų, pirmą kartą pradėtų vartoti šeštame praeito amžiaus dešimtmetyje, grupė.
Tikslus veikimo mechanizmas nėra iki galo aiškus, vyrauja nuomonė, kad tricikliniai antidepresantai veikia neuromediatorių reabsorbciją sinapsėje, o to rezultatas yra didesnė vietinė noradrenalino, dopamino, serotonino koncentracija sinapsėje.
Tricikliniai antidepresantai vartojami kaip nuskausminamieji, gydyti depresijai, bulimijai, narkolepsijai, žagsėjimui, schizofrenijai.
Šepseskarė
Šepseskarė (Sisiris, Šepseskerė) – ketvirtasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 2426–2419 m. pr. m. e. Pagal Turino karalių ir Maneto no sąrašus, valdė 7 metus. Vieninteliai jo valdymo artefaktai yra įspaudai, rasti Abusire, kur galėjo būti palaidotas faraonas.
1980 m. rasti nebaigtos piramidės likučiai, esantys šiauriau nuo Sahurės piramidės Abusire, spėjamai priskiriami Šepseskarei.
Danijos futbolo varžybos 1943–1944 m.
Danijos futbolo varžybos 1943–1944 m.
Ševioto kalnai
Ševioto kalnai  – kalnai Didžiosios Britanijos saloje, ties Anglijos ir Škotijos siena, Pietų Škotijos aukštumos pietryčiuose. Nusidriekę iš pietvakarių į šiaurės rytus 80 km. Didžiausias aukštis – 815 m. Ševioto kainai susidarė hercininės kalnodaros metu. Paviršius išraižytas siaurų gilių ledyninės kilmės slėnių. Kalnus sudaro skalūnai, raudonasis smiltainis, granitas, vulkaninės uolienos.
Monoteizmas
Monoteizmas ( – vienas + θεός – Dievas) – religijos atmaina, tikėjimas, kad yra vienas Aukščiausiasis Dievas. Vakarų kontekste monoteizmo sąvoka yra smarkiai paveikta abraominių religijų ir Neoplatonizmo dievo sąvokos. Monoteizmas dažnai apibrėžiamas priešinant su politeizmu ir jis kartais iš dalies tapatinamas su vieningumo sąvokom, tokiom kaip monizmas.
Monoteistinės religijos yra judaizmas, krikščionybė, islamas, Bahajų tikėjimas, sikhizmas, kai kurie tyrinėtojai dar priskiria ir zoroastrizmą. Monoteizmo bruožų yra hinduizmo srovėse (vaišnavizme, šaivizme).
Nankinas
Nankinas (, pagal VLKK nustatytas pinyin lietuvinimo taisykles Nandzingas) – miestas Kinijos Liaudies Respublikoje, Dziangsu provincijos sostinė.
Nankinas kartu su Pekinu, Luojangu ir Sianu laikomas viena iš keturių didžiųjų senųjų Kinijos sostinių. Tai taip pat yra vienas iš penkiolikos Kinijos miestų, kurie turi beveik tokias pat kaip provincijų administracines teises. Nankinas yra de jure Kinijos Respublikos sostinė.
Geografinė padėtis ir klimatas
thumb|right|Observatorija ant Purpurinio kalno thumb|250px|[[Sun Jatsenas|Sun Jatseno mauzoliejus Nankine]]
Visų Nankino apylinkių plotas yra 6598 km². Nankinas yra didžiausioje Kinijos ekonominėje zonoje – Jangdzės deltoje. Pati Jangdzė prateka per Nankino miesto vakarinę dalį. Šiaurę, rytus ir pietus supa Ningdžengo (Ningzheng) kalvagūbris. Nankinas yra 300 km nuo Šanchajaus, 1200 km nuo Pekino, 1400 km nuo Čongčingo, praeina Pekino-Šanchajaus greitasis geležinkelis.
Nankino klimatą formuoja Rytų Azijos musonai. Yra keturi metų laikai: vasaros karštos, daug kritulių visus metus. Vidutinė metinė temperatūra 15,7 °C, aukščiausia užfiksuota temperatūra 43 °C (1934 m. liepos 13), žemiausia – -16,9 °C (1955 m. sausio 6). Vidutiniškai kritulių pasitaiko 117 dienų per metus, vidutinis metinis kritulių kiekis – 1106,5 mm. Nuo birželio vidurio iki liepos pabaigos tęsiasi lietingasis (Meiyu) sezonas.
Miesto centre yra natūralių ežerų (Siuan-u, Močou), aplinkiniai kalnai (pavyzdžiui, Purpurinis kalnas) amžinai žaliuoja, juose esama istorinių vietų.
Istorija
thumb|Šioje [[1888-ųjų nuotraukoje užfiksuoti Čaojang vartai]] thumb|right
Nankinas – vienas pirmųjų miestų pietinėje Kinijos regiono dalyje. Pasak legendos, U karalystės kunigaikštis Fu Čai (Fu Chai) šių dienų Nankino teritorijoje 495 m. pr. m. e. įkūrė pirmąjį miestą – Ječengą (冶城 Yecheng). 473 m. pr. m. e. Jue karalystė nugalėjo U valstybę ir pastatė miestą Juečengą (越城 Yuecheng) netoli tos vietos, kur dabar yra Džonghua vartai. 333 m. pr. m. e., žlugus Jue valstybei, Ču karalystė šiandieninio Nankino šiaurės vakarų dalyje pastatė Dzinling I (金陵邑 Jinling Yi) miestą. Nuo tada miestas buvo perstatinėjamas, rekonstruojamas.
Pirmąkart sostine Nankinas tapo 229 m., U karalystės valdovas Sun Čiuanas (Sun Quan) perkėlė savo valstybės sostinę į Dzianje (建邺 Jianye) – miestą, perstatytą iš Dzinling I 221 metais. Įsiveržus penkioms barbarų gentims, Dzin dinastijos diduomenė persikėlė per Jangdzę ir sostinę įkūrė Nankine, tuo metu vadintame Dziankangu (Jiankang). Dziankangas buvo Pietų Kinijos sostinė per visą Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpį. 259 m. Nankine įkurtas pirmasis Kinijos universitetas.
Sui dinastija sugriovė miestą ir pavertė jo teritoriją dirbamomis žemėmis. Tang laikais Dziankangas atstatytas, o trumpai gyvavusios Pietų Tang karalystės egzistavimo metais (937–975) buvo sostinė. Song laikotarpiu Dziankangas klestėjo, nors jam nuolat grėsė įsiveržimai iš šiaurės. Kinijos valdymą perėmę mongolai įtvirtino Dziankangą kaip svarbiausią tekstilės industrijos miestą.
1368 m. Ming dinastijos įkūrėjas davė miestui Nankino vardą ir padarė jį sostine. Šio valdovo dėka Nankinas tapo to meto didžiausiu pasaulio miestu. Dabar išlikusi Nankino miesto siena buvo daugiausiai statyta šiuo laikotarpiu, tai yra ilgiausia pasaulyje išlikusi miesto siena. Manoma, kad 1358–1425 m. Nankinas buvo didžiausias pasaulio miestas. 1400 m. jame gyveno 487 tūkst. žmonių.
Valdant Čing dinastijai (1644–1911), Nankino apylinkės buvo vadinamos Dziangningu (江宁 Jiangning). XIX a. viduryje Taiping sukilėliai Nankiną padarė savo karalystės sostine, pervadinę jį Tiandzingu (天京 Tianjing, „Dangiškoji sostinė“). 1864 m. Čing generolas atkovojo miestą; per 100 000 žmonių nusižudė arba kovojo iki mirties.
1937 m. Nankiną okupavo japonų armija. Nankine vyko brutalios masinės žudynės. Tikslus aukų skaičius nežinomas, tačiau manoma, kad žuvusiųjų skaičius gali siekti 300 000. Šiam įvykiui atminti miesto rytinėje dalyje yra memorialas.
Po Antrojo pasaulinio karo Nankine įkurta marionetinė vyriausybė, kuriai vadovavo Vang Dzingvei. 1949 m. balandžio 23 d. Liaudies išlaisvinimo armija užėmė Nankiną, ir žemyninėje Kinijoje Kinijos Respublikos valdymas oficialiai baigėsi.
Iki 2002 m. Kinijos Respublikos (Taivano) Vidaus reikalų ministerija ir Taivane leisti vadovėliai vadino Nankiną Kinijos Respublikos sostine.
Administravimas
Nankino valdytojas de facto yra Kinijos Komunistų partijos Nankino komiteto sekretorius, miesto meras jam pavaldus.
Nankiną sudaro 13 sričių lygmens administracinių vienetų: 11 rajonų ir 2 sritys. Rajonai yra miesto, sritys – miesto prieigų teritorijoje.
Rajonai:
Sritys:
Demografija
Pagal Penktojo KLR gyventojų surašymo duomenis, Nankino mieste 2000 m. gyveno 6,24 mln. žmonių. 2004 m. statistika spėjo gyventojų skaičių esant 6,4 mln. (mieste – 5,836 mln.). Gimimo rodiklis 7,73‰, mirčių – 5,44‰. 2004 m. susituokė 47 429 poros, 7036 išsituokė.
2003 m. mieste 100 moterų teko 106,49 vyro.
2004 m. miesto BVP buvo 191 mln. RMB, vienam žmogui – 33050 RMB. Nedarbo lygis 4,03 % (šalies vidurkis 4,2 %).
Kultūra
Nankinas visais laikais buvo intelektualus iš visos šalies traukiantis kultūros centras. Tang – Song laikais čia keliaudavo poetai, Ming ir Čing dinastijose Nankinas buvo oficialus valstybinių egzaminų centras Dziangnano regione.
Daug tradicinių Nankino švenčių šiandien jau nebešvenčiamos: kopinėjimas miesto siena sausio 16-tąją, maudynės Qing Xi kovo 33-iąją, vaikštinėjimas po kalnus rugsėjo 9-tąją ir kt. Dabar Nankine rengiamos kasmetinė Slyvų Žiedų šventė, Nankino Baima persikų žiedų ir aitvarų šventė, Dziangsin Džou vaisių šventė.
Nankine įsikūrę vieni seniausių ir turtingiausių Kinijos muziejų, pvz., Nankino muziejus, Nankino miesto muziejus, Taiping karalystės istorijos muziejus, Nankino papročių muziejus, Nankino miesto sienos kultūros muziejus. Nankino muziejus yra tarp svarbiausių Kinijos muziejų.
PHP-Fusion
thumb|201x201px PHP-Fusion – atviro kodo svetainių turinio valdymo sistema. Sistema parašyta PHP kalba, naudoja MySQL duomenų bazę, ją sudaro įvairus moduliai – galimybės rašyti naujienas, straipsnius, publikuoti, komentuoti, forumas, apklausa. PHP-Fusion siūloma mažoms įmonėms savo duomenų bazės tvarkymui, ir privatiems asmenims. Sistema pasižymi itin paprastu valdymu, patogia administracijos valdymo panele.
Naujausia PHP-Fusion versija: v7.02.07