cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gilutis (Zarasų r., Turmanto sen., Sauliakalnio km.)
Gilutis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Sauliakalnio kaimo, apie 6 km į pietus nuo Turmanto. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 142,1 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Tilžės miškas. Rytuose išteka upelis link Smalvos intako S-1.
Anarchija Žirmūnuose
Siužetas
Naivi provincialė Vilė atvyksta į didmiestį studijuoti. Beieškodama nebrangaus nuomojamo buto, mergina susiduria su anarchistine simbolika išmargintu skelbimu, kuris atveda pas jo autorę – berniukiškai atrodančią vienmetę Sandrą. Merginos pajunta abipusę simpatiją ir Vilė tampa Sandros nuomininke. Nedrąsiai dideliame mieste besijaučianti Vilė nuo pat pirmųjų apsistojimo dienų gauna puikų gidą – visuomet energingą ir optimistiškai nusiteikusią Sandrą. Lengvai ir nerūpestingai žongliruodama anarchijos sąvoka, miesto mergina naujai draugei stengiasi įrodyti ir parodyti, kad tikrai yra būdų įveikti vienatve ir abejingumu atvykėlį gąsdinantį didmiesčio pasaulį.
Anarchistinės Sandros filosofijos vedama Vilė palengva kratosi savo provincialaus drovumo ir baimių, tačiau, atsitiktinai susipažinusi su didmiesčio pankų bendruomenės nariu, supranta, kad jos draugės propaguojama „anarchija“ neturi nieko bendra nei su kontrakultūra, nei su politika. Šis Vilės atradimas netikėtai sukelia didžiulius įtarimus, priverčiančius naujai pažvelgti į netradicinius Sandros sugebėjimus, bylojančius apie kriminalinę praeitį…
Produkcija
2005 m. Vilniuje vykusių kino scenaristų kūrybinių dirbtuvių metu Sauliaus Drungos sukurtas scenarijus buvo pastebėtas kino pedagogo David Wingate, kuris S. Drungą rekomendavo Vokietijoje vykusiems kino dramaturgų kursams „Sources 2“. Kursų metu S. Drungos sukurtas scenarijus „Anarchija Žirmūnuose“ 2007 m. buvo apdovanotas Europos Komisijos „Media“ paramos programos audiovizualiniam sektoriui Naujojo talento prizu, apdovanojimas įteiktas Kanų kino festivalyje. Tais pačiais metais S. Drunga apdovanotas Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos skiriama Metų debiuto premija. Pagal šį scenarijų filmas buvo kurtas trejus metus, filmavimas užtruko tris savaites. Filmo gamybą parėmė LR kultūros ministerija, Lietuvos Respublikos kultūros rėmimo fondas bei „Media“ programa. 2012 m. parengtas pirmasis Lietuvoje filmo audio pasakojimas, suteikiantis galimybę su filmu susipažinti regėjimo negalią turintiems asmenims.
Vaidmenys
Pagrindiniai: Kiti:
Kritika
Kino kritikė Auksė Kancerevičiūtė filmą pavadino „lėkštu“ ir „mėgėjišku“ teigdama, jog kūrinys nepasižymi žadėtu ir reklamuotu netradiciškumu. Pasak kritikės, filmo personažai pernelyg stereotipiški, atsainiai motyvuoti, siužeto eigoje nesivysto. Laukto netradiciškumo trūkumą pabrėžia ir ore.lt apžvalgininkas Kilijonas Šikšnelis, filmo lyrizmą ir mąslumą lygindamas su Algimanto Puipos produkcija.
Įvertinimas
Pasak filmo prodiuserės Ievos Norvilienės, Kanų kino festivalio metu buvo sudaryti susitarimai dėl filmo platinimo Didžiojoje Britanijoje ir JAV. Tarptautinio Berlyno kino festivalio metu sudaryti susitarimai dėl filmo platinamo svarbiausiose Europos kino rinkose: Italijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje, Monake, Andoroje, Korsikoje, Liuksemburge. Taip pat filmas parduotas rodyti Rusijos, buv. sovietinių respublikų, Makedonijos, Taivano rinkose.
Iki 2012 m. šis filmas buvo parodytas kino festivaliuose bei renginiuose:
Lietuvos studentų sąjunga
Lietuvos studentų sąjunga (LSS) - Lietuvos studentus vienijanti organizacija - nacionalinė, demokratinė, nepriklausoma ir nevyriausybinė organizacija, atstovaujanti Lietuvos studentų interesams, jungianti Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų savivaldos organizacijas.
Istorija
Kurtis Lietuvos studentų savivaldą skatino būtina alternatyva tuometinei komjaunimo organizacijai, Sąjūdis, kuriame dalyvavo nemažai jaunimo.
1989 m. balandžio 7-8 d. Vilniaus universitete (VU) vyko Lietuvos studentų forumas, į kurį susirinko atstovų iš bene visų tuo metu veikusių aukštųjų mokyklų. Buvo nutarta, kad laikinai bus įkurta Lietuvos studentų Koordinacinė taryba, kurios tikslai – „organizuoti Lietuvos studentų asociacijos kūrimo darbą bei rūpintis neatidėliotinais studentų reikalais”. Studentų forumas išplatino pareiškimus, kuriuose prieštaraujama priverstinei ir „nedemokratiškai, nesuderinamai su žmogaus teise pasirinkti darbą”, aukštųjų mokyklų diplomantų skirstymo į darbą ir trejų metų atidirbimo pagal paskyrimą sistemai, „prievartiniam visuotiniam studentų vežimui žemės ūkio darbams”.
Remiantis Estijos TSR ir Ukrainos TSR pavyzdžiais, keltas klausimas, kodėl studentams neteikiama nuolaidų važiuojant autobusais. Studentai garsiai kalbėjo, kad reikia naikinti sovietų karines katedras ir po aukštojo mokslo studijų atsisakyti privalomosios karo tarnybos. Buvo organizuojamos jaunuolių „moralinio palaikymo” akcijos, skirtos atsisakantiesiems eiti į sovietų karo tarnybą. Reikalavimai buvo stiprinami akcijomis, boikotais, demonstracijomis.
Tuometinės studentų Koordinacinės tarybos vicepirmininkas Vygaudas Ušackas (dabar - diplomatas), buvo aktyvus rengdamas argumentus, kodėl Studentų atstovybės, o ne komjaunimas ar buvusi profsąjunga, turi atstovauti studentams. Jis dėl studentijos reikalų susitikdavo ir su Vyriausybės nariais. Aktyviausieji Koordinacinės tarybos nariais vykdavo į Lenkijoje, Rusijoje, Švedijoje rengtus tarptautinius studentų susitikimus, skleidė Lietuvos nepriklausomybės siekius.
1991 m. rugsėjo mėn. oficialiai įsteigta Lietuvos studentų sąjunga (LSS), pakeitusi Lietuvos studentų Koordinacinę Tarybą. Pirmuoju organizacijos prezidentu tapo Dainius Juzakėnas, dabar - vienas iš UAB „Zigzag Travel“ vadovų. Jo vadovavimo laiku studentai rašė LR Seimui 10-ties punktų peticiją, mitingavo, piketavo, rengė akcijas, žadėjo gulti ant traukinių bėgių, jei neįvykdys jų reikalavimų. Tuomet valdžia, nors ir kviesdavo studentus į posėdžius, studentų nuomonės rimtai nevertino.
Antrojo LSS prezidento Sauliaus Basijoko, šiuo metu dirbančio prodiuseriu Lietuvos televizijoje, vadovavimas organizacijai 1993-1994 m. iš esmės pakeitė studentijos judėjimo kokybę. Iš triukšmingų demonstracijų pereita į „kabinetines derybas”. Tuomet aukštasis mokslas buvo gerokai nuvertėjęs ir daugelis potencialių studentų, užuot studijavę, rinkosi „Gariūnų mokyklą”, todėl LSS reikėjo rūpintis ir tuo, kad turėtų kam atstovauti.
1994-1996 m. organizacijai vadovavęs Mindaugas Danys, dabartinis Socialinės ir ekonominės plėtros centro valdybos pirmininkas, iškėlė nuostatą, kad studentai būtų visateisiai universitetų šeimininkai. Jis daug keliavo po senas demokratijos tradicijas turinčias Vakarų šalis - JAV, Švediją, Daniją. Iš kelionių grįžęs kupinas idėjų, suorganizavo akciją „Užverskime Vyriausybę atvirukais”, kurios metu studentai išplatino 10 tūkst. atvirlaiškių, reikalaudami garantuoti nemokamą mokslą, įdiegti kreditų sistemą, išspręsti transporto lengvatų klausimą.
1996-1997 m. LSS prezidentu buvo VGTU studentas Rimantas Klimavičius, šiuo metu dirbantis AB „Ensto”.
1997-1998 m. organizacijai vadovavo Artūras Macijauskas, dabartinis VU Viešųjų pirkimų direkcijos vyriausiasis specialistas.
1998-1999 m. sklandė idėjos, kad Lietuvos studentai turi būti žinomi ir pripažinti pasaulyje, todėl VU Kauno humanitariniame fakultete studijuojantis ir puikiai angliškai kalbantis būsimasis ekonomistas Regimantas Buožius (vėlesnis „Acme Computer Components” direktorius), puikiai tiko užimti prezidento postą.
Dar niekada anksčiau studentija nebuvo pasiekusi tokio pripažinimo, kaip 1999-2001 m. dvi kadencijas iš eilės prezidentaujant Svajūnui Jakučiui, dabartiniam VšĮ „Tarptautiniai jaunimo mainai” direktoriui. Studentų atstovai vyko į visus susitikimus su politine šalies vadovybe, kur buvo aptariami aukštojo mokslo klausimai. Kita vertus, prasidėjo nesutaikoma studentijos konfrontacija. Trijų aukštųjų mokyklų studentų savivaldos, atsiskyrę nuo organizacijos, įkūrė Lietuvos studentų atstovybių sąjungą.
2002 m. organizacijos prezidentu išrinktas Nerijus Ramanauskas, tačiau jis kadencijos nepabaigė.
2005 m. vasario 19 d. LSS rinkiminės ataskaitinės konferencijos metu organizacijos vadovu tapo Jonas Okunis. Pasikeitus įstatams, prezidento kadencijos laikas pratęstas iki dvejų metų.
2007 m. kovo 22 d. Vilniuje vykusioje LSS rinkiminėje - ataskaitinėje Konferencijoje Jonas Okunis perrinktas organizacijos prezidentu antrai kadencijai ir vadovu buvo iki 2009 m. vasario.
2009 m. vasario 19 d. LSS rinkiminės ataskaitinės konferencijos metu organizacijos išrinktu vadovu tapo Dainius Dikšaitis.
2013 m. balandžio 6 d. Rinkiminės ataskaitinės konferencijos metu organizacijos išrinktu vadovu tapo Paulius Baltokas.
2015 m. kovo 28 d. Ataskaitos teikimo ir rinkiminės konferencijos metu Paulius Baltokas perrinktas organizacijos prezidentu antrai kadencijai.
Veikla
LSS narėms - Studentų atstovybėms - vadovauja studentų renkami prezidentai. Jie sudaro LSS Tarybą, formuojančią organizacijos veiklos kryptis. Atstovybės taip pat deleguoja atstovus į aukščiausiąjį LSS valdymo organą – Konferenciją, kuri kas dvejus metus renka organizacijos vadovą – LSS prezidentą, kasmet vertina Prezidento bei jo vadovaujamos biuro komandos veiklą.
LSS atstovauja Lietuvos studentams ir juos gina aukščiausiu lygiu. Siekdama įgyvendinti šią savo misiją, LSS organizuoja nacionalinius ir tarptautinius renginius bei akcijas. Tokiu būdu taip pat siekiama atkreipti visuomenės dėmesį į egzistuojančias problemas, kurti ir tobulinti švietimo sistemą, skatinti tarpkultūrinę studentų bei visos akademinės bendruomenės partnerystę, gerinti studentų įvaizdį visuomenės akyse.
Organizacija užmezga ir stiprina kontaktus su sprendimus priimančiomis ir juos įgyvendinančiomis valdžios institucijomis, Lietuvos ir tarptautinėmis jaunimo, studentų, moksleivių bei kitomis organizacijomis, mokymo įstaigomis.
LSS kuria ir vykdo projektus, skirtus studentų akademinei bei socialinei padėčiai gerinti, organizuoja mokymus, rengia seminarus, forumus, teikia konsultacijas Studentų savivaldų nariams.
LSS yra aktyvi Europos studentų sąjungos (ESU), Šiaurės Europos studentų sąjungos (NOM), Žinių ekonomikos forumo (ŽEF) ir Baltijos šalių studentų sąjungų asociacijos (BOM) narė steigėja. LSS bendradarbiauja su Jaunimo reikalų departamentu prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, šalies švietimo politiką formuojančiomis ir ją įgyvendinančiomis valdžios institucijomis bei kitomis šalyje veikiančiomis visuomeninėmis organizacijomis.
LSS teigia dirbanti tam, kad „kiekvienas atmintų, jog Išsilavinimas yra teisė, o ne privilegija!“
Struktūra
Pagrindinės LSS struktūros, koordinuojančios organizacijos veiklą, yra Konferencija, Taryba, Valdyba, Prezidiumas, Prezidentas, Regionų susirinkimai ir Kontrolės komitetas.
Konferencija – aukščiausia LSS valdančioji struktūra, šaukiama ne rečiau kaip kartą per metus. Ją galima apibūdinti kaip „studentų Seimą“. Konferenciją sudaro tikrųjų narių deleguoti atstovai, kurie sprendžia tokius globalius klausimus kaip LSS įstatų ir darbo reglamento (tai pagrindiniai dokumentai, kuriais grindžiama organizacijos veikla) tvirtinimas ir keitimas. Konferencija taip pat vertina LSS veiklą, dvejų metų kadencijai renka LSS prezidentą bei Kontrolės komiteto narius.
Antras pagrindinis valdymo organas – Taryba. Ji vykdo visas valdymo funkcijas tarp Konferencijų ir formuoja LSS veiklos kryptis. Ją sudaro Prezidentas ir po vieną atstovą iš kiekvienos organizacijos narės.
LSS Valdyba organizacijai vadovauja tarp Tarybos posėdžių. Ją sudaro šeši asmenys – Prezidentas ir penki iš Vilniaus, Kauno ir Klaipėdos regionų išrinkti bei Tarybos patvirtinti nariai.
Prezidiumas – vykdomoji struktūra, kuri įgyvendina Konferencijos ir Tarybos nustatytas veiklos kryptis, tikslus. Prezidiumą sudaro prezidentas, viceprezidentai ir kiti LSS biuro nariai, atsakingi už atskiras darbo sritis.
Prezidentas pirmiausia yra asmuo, atstovaujantis LSS. Jis taip pat tiesiogiai koordinuoja Prezidiumo darbą ir LSS finansinę bei ekonominę veiklą. Prezidentas yra pagrindinis organizacijos „idėjų generatorius“, nes jis atsako už LSS veiklos programos kūrimą ir įgyvendinimą. Pagal organizacijos įstatus prezidentas renkamas dvejiems metams, kadencija pratęsiama tik kartą.
Kontrolės komitetas tikrina LSS veiklos teisėtumą ir materialinių išteklių panaudojimo tikslingumą. Komitetas Konferencijai teikia LSS finansinės veiklos patikrinimo ataskaitą.
Nariai
Šiuo metu LSS turi 21 tikrąjį narį - Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų savivaldas - iš Vilniaus, Kauno ir Klaipėdos regionų. Jų tarpe:
Platelių gimnazija
Plungės rajono Platelių gimnazija – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungės raj. Plateliuose, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191131170. Nuo 2021 m. Liepijų mokyklos skyrius.
Istorija
Pirmasis vaikų švietimo židinys Plateliuose atsirado 1804 m. Tada mokykloje mokėsi 10 mokinių. Iki 1816 m. mokinių skaičius išaugo iki 40. Nuo 1819 m. Plateliuose veikė parapijinė mokykla, išlaikoma klebonijos lėšomis. Po 1863 m. sukilimo caro valdžia Plateliuose įsteigė valdišką pradžios mokyklą, vadinamą liaudies mokykla. 1908 m. ima veikti „Saulės“ pradžios mokykla, išlaikoma dvasininkijos. Jos pirmasis mokytojas buvo Kazimieras Sidabras.
1917 m. rudenį įsteigiama valstybinė vienkomplektė Platelių pradžios mokykla. Vedėjas – Jonas Žadeikis. Joje jau mokėsi 83 mokiniai. Vokiečių vyriausybės įsakymu 1917–1918 m. mokykloje buvo mokoma vokiečių kalbos. 1932 m. pastatyta nauja mokykla, kurioje mokėsi 120 mokinių.
Tarybų valdžios metais Plateliuose pradėtas įgyvendinti visuotinis vidurinis mokymas. Mokykloje veikė 6 skyriai. Po Antrojo Pasaulinio karo 1945 m. rugsėjo 1 d. Plateliuose atidaroma progimnazija, kuri nuo 1949 m. pertvarkoma į septynmetę mokyklą. Pirmasis progimnazijos mokytojas buvo Boleslovas Balkevičius, mokymo dalies vedėja – Stasė Andriuškaitė. Jau 1953 m. rugsėjo 1 d. ji perorganizuojama į nepilną vidurinę, 1957 m. mokykla išleidžia pirmąją abiturientų laidą. Tuo metu joje dirbo 18 mokytojų. 1963 m. pradedamas statyti pirmasis mokyklos priestatas, o 1964–1965 m. mokykloje jau mokėsi 306 mokiniai. 1978 m. vėlyvą rudenį pradėta dirbti kabinetine sistema naujose erdviose patalpose. 2006 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2021 m. rugsėjo 1 d. tapo Liepijų mokyklos skyriumi.
Didžialaukis (reikšmės)
Didžialaukiu vadinami kaimai:
Antanas Kitkevičius
Antanas Kitkevičius (tikroji pavardė Kikutis 1805 m. Ančiūnai prie Šešuolių – 1857 m. birželio 6 d. Nemenčinė) – Lietuvos kunigas, vertėjas, teologijos mokslų daktaras.
Biografija
1825–1827 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1827–1830 m. Vilniaus universitete studijavo teologiją, filosofiją, pedagogiką. 1830 m. įšventintas kunigu. 1843 m. teologijos mokslų daktaras.
Nuo 1830 m. vikaras Benekainyse, nuo 1831 m. – Maišiagaloje, nuo 1832 m. – Šešuoliuose. 1833–1839 m. tikybos mokytojas Svisločiaus gimnazijoje, nuo 1839 m. Vilniaus dvasinės akademijos profesorius adjunktas. 1842 m. akademiją perkėlus į Sankt Peterburgą – Vilniaus kunigų seminarijos rektorius. 1851 m. atleistas iš seminarijos – Nemenčinės parapijos klebonas. Išvertė į lenkų k. A. Strazdo giesmę „Pulkim ant kelių“, išleido knygą „Šventųjų Tėvų himnai“ (, 1848 m.), kurioje 81 giesmė lenkų k. ir 16 giesmių lietuvių k. Už šią knygą gautą pelną skyrė Nemenčinės bažnyčiai atstatyti. Išleido knygą „Kristus Dievo Sūnus, pasaulio Karalius“ (Chrystus Syn Boży, Król świata 1851 m.).
Boružės
Boružės (Coccinellidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Smulkūs ir vidutiniai vabalai, ovališki, platūs, su išgaubta nugara ir plokščia apačia. Galva iki akių paprastai įgaubta į priešnugarėlę. Antsparniai dažnai raudonos ar geltonos spalvos su juodomis dėmėmis arba atvirkščiai: raudonos ar geltonos dėmės išsidėsčiusios juodame fone.
Boružės aptinkamos dienos metu ant įvairių augalų. Tiek boružės, tiek jų lervos yra grobuoniškos, minta amarais, skydamariais ir kitais smulkiais vabzdžiais. Naudingos.
Lietuvos boružių gentys ir rūšys
Lietuvos teritorijoje aptiktos arba tikėtinos 64 boružių rūšys.
Meno salos ministrų taryba
Meno salos ministrų taryba  – pagrindinis Meno salos vyriausybės vykdomosios valdžios organas. Jo funkcijos labai panašios į Jungtinės Karalystės ministrų kabineto funkcijas. 1990 m. Meno salos ministrų taryba pakeitė panašias funkcijas vykdžiusią Vykdomąją tarybą (Executive Council).
Sudėtis
Ministrų tarybą sudaro:
Dabartiniai ministrų tarybos nariai
Visi ministrai yra Raktų Rūmų nariai.
Ministrų tarybos posėdžiuose dalyvauja ir:
Chanonas Kučinskas
Chanonas Kučinskas (1897 m. Minsko gubernijoje – po 1940 m.) – Lietuvos žurnalistas, leidėjas.
Biografija
Studijavo Novorosijske ir Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete.
Dirbo laikraščio „Echo“, „Lietuvos aidas“ redakcijose. 1929–1940 m. Kaune leido savaitraštį „Sekmadienis“.
Karelai
Kilmė ir istorija
Karelų etnogenezė dar nėra aiški. Viena hipotezė teigia, kad karelai susidarė iš vietinių genčių (korelų), gyvenusių Tikrojoje Karelijoje (dabartinė Pietų Karelija ir Karelijos sąsmauka), iš kur jie paplito link Baltosios jūros Pomorės ir už Onegos. Manoma, kad dabartiniai karelai susidarė sąveikaujant viduramžių karelams su vepsais ir samiais. Dalis pastarųjų susiliejo su karelais, o karelai perėmė nemažai jų kalbos ir kultūros bruožų.
Karelai priklauso Baltosios jūros-Baltijos antropologiniams tipui, turinčiam labai mažai mongolidų priemaišų. Išsiskiria tik karelai, turintys samių (laponoidų antropologinis tipas) kraujo.
Benevento mūšis
Benevento mūšis (275 m. pr. m. e.) – paskutinis mūšis tarp Pyro Epyriečio pajėgų (be sąjungininkų samnitų) ir Romos konsulo Manijaus Kurijaus Dentato legionų. Jis vyko prie Benevento, pietų Italijoje ir buvo svarbus po to buvusiai romėnų ekspansijai.
Karelai
Karelų subetnosai
Karelų etnosas skirstomas į subetnosus:
Benevento mūšis
Pyrą susilpnino karas Sicilijoje ir anksčiau buvusi „Pyro pergalė“ (Askulo mūšis). Nors mūšis baigėsi lygiosiomis, Pyras nusprendė nutraukti karą ir išvyko iš Italijos. Todėl daugelis šiuolaikinių šaltinių neteisingai teigia, jog Pyras pralaimėjo mūšį. Išvykus Pyrui samnitai galiausiai buvo užkariauti, o po trejų metų krito visa Didžioji Graikija.
Karelai
Karelų subetnosai
Suomijoje gyvenantys vakariniai karelai beveik visiškai asimiliavosi su suomiais. Suomių etnologai juos laiko jau suomiais. Patys vakariniai karelai save paprastai laiko suomiais karelais. Suomijos karelai ir Karelijos (Rusijos) karelai gana skiriasi kultūra, religija, tarmėmis. Jie dažnai laikomi giminingomis, bendros kilmės, bet jau skirtingomis etninėmis grupėmis. Skirtumai aptinkami maždaug nuo XIII a.
Benevento mūšis
Tikslus dalyvavusių karių skaičius nežinomas. Prieš mūšį epyriečių pajėgos buvo išblaškytos, o romėnai sugebėjo išgasdinti dramblius ir šie pradėjo trypti epyriečius.
Nors romėnai nė karto nenugalėjo Pyro jie laimėjo sekinantį karą prieš geriausią to meto ir vieną iš geriausių Antikos generolų. Po to Roma tapo viena iš svarbiausių jėgų Viduržemio jūros regione. Mūšiai su Pyru parodė romėnų legionų pranašumą prieš makedoniečių falangą, nes šie buvo mobilesni. Po to helenistinis pasaulis nebeturėjo tokio gero generolo kaip Pyras pasipriešinti romėnams.
Karelų vėliava
thumb|right|300px|Karelų etninė vėliava Karelų vėliava – karelų etnoso vėliava: žaliame stačiakampiame fone juodas skandinaviškas kryžius paryškintas raudonomis fimbromis (plona juostelė, aprėminanti figūrą).
Žalia spalva simbolizuoja Karelijos miškus, o juoda ir raudona – tradicinės spalvos karelų kultūroje.
thumb|left|200px|Karelijos respublikos vėliava Karelų etninė vėliava nesutampa su Karelijos respublikos (Rusija) vėliava.
Kašubų vėliava
thumb|right|300px|Kašubų etninė vėliava Kašubų vėliava – kašubų etnoso vėliava: dvispalvė iš dviejų vienodo pločio horizontalių juostų. Viršutinė juosta juoda, apatinė – geltona. thumb|left|200px|Kašubų herbas Tos pačios spalvos yra ir kašubų herbas – juodas grifonas geltoname lauke.
Didžiadvaris
Didžiadvaris (anksčiau Dusetos II) – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pakniškių, prie Sartų ežero. Buvusioje Dusetų dvaro teritorijoje įrengtas Dusetų valstybinis žirgynas (įkurtas 1967 m., dabar UAB „Sartų žirgynas“), yra kaimo turizmo „Lapėnų sodyba“.
Istorija
XV a. pabaigoje Didžiadvaryje iškilo Užpalių Radvilų valdos. Vėliau iš dvaro išaugo Dusetos.
Vietovė ir dvaras pradedami minėti nuo 1530 m. Radvilos Didžiadvarį 1636 m. pardavė grafams Pliateriams. Apie 1780 m. pastatyti didingi mūriniai dviejų aukštų rūmai, kurie išstovėjo maždaug iki 1865 m. ir neprižiūrimi palaipsniui sunyko. Iš čia į 1831 m. sukilimą būrius išvedė broliai Cezaris (1810–1869 m.) ir Vladislovas 1808–1889 m.) Pliateriai su pussesere Emilija Pliateryte (1806–1831 m.). 1922 m. kaimas išsiskirstė viensėdžiais, tuomet gyveno 18 šeimų.
Iš Didžiadvario kilęs Jeronimas Girčys (1918–2005 m.), vadovavęs Rudaminos paukščių fabriko statybai ir 20 metų buvęs jo direktoriumi.
Hero (departamentas)
Hero (34) (, [e’raw]) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Langedoko-Rusijono regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Monpeljė (Montpellier).
Departamente 3 apskritys, 49 kantonai, 32 municipaliniai susivienijimai ir 343 komunos. Plotas – 6 101 km². thumb|300 px|left|3 apskritys
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Langedoko provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Hero upė Hero departamentas ribojasi su Odo, Tarno, Gardo ir Averono departamentais bei Viduržemio jūra.
Klimatas
Klimatas viduržemiškas, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Vidutinė temperatūra 18°C. Saulėta apie 2290 valandų per metus.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos – turizmas, žemės ūkis, vynuogininkystė.
Departamento gyventojų nuolat daugėja:
Turizmas
87 km.jūros pakrantės išsidėstę pliažai:
Departamente nemažai gamtos ir žmogaus sukurtų įžymybių:
Politika
thumb|Monpeljė prefektūra Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žeraras Delfo, Andrė Vezinė ir Robertas Tropeano, Atstovų rūmuose – 7 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 54 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Levūnai
Istorija
XIX a. pab. Levūnai pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją.
Graikijos vyrų futbolo rinktinė
thumb|300px|Graikijos vyrų futbolo rinktinė 2010 m. sausio 17 d.
Graikijos vyrų futbolo rinktinė – Graikijos Respublikai atstovaujanti futbolo komanda. 2004 m. – Europos čempionai.
Istorija
Rinktinė dalyvavo 1980 m. Europos ir 1994 m. pasaulio čempionatuose, bet reikšmingų laimėjimų nepasiekė. Ilgą laiką komanda buvo Europos vidutiniokė, tačiau 2001 m. prie komandos „vairo“ stojęs vokiečių treneris Otto Rehhagel sugebėjo įvesti komandoje drausmę ir pasiekti Europos čempionato triumfą. Jau atidarymo rungtynėse graikai visų nuostabai įveikė čempionato šeimininkus portugalus. Vėliau sužaidė lygiosiomis su Ispanija ir pralaimėjo Rusijai (tačiau tenkinančiu rezultatu). Atkrintamajame etape eliminavo tuometinius čempionus prancūzus, nugalėjo Čekijos rinktinę ir finale antrą kartą įveikė Portugaliją. Tačiau po šio triumfo sekė nesėkmė atrankoje į pasaulio čempionatą, kur Graikijos rinktinė užėmė grupėje tik 4 vietą.
2008 m. ir 2010 m. Oto Rehagelio auklėtiniai pateko į Europos ir pasaulio čempionatus, bet abiejuose neįveikė grupės etapo. Vėliau komandos treneriu tapo portugalas Fernando Santos. Jo vadovaujami graikai 2012 m. Europos čempionate pasiekė ketvirtfinalį, kuriame 4:2 pralaimėjo Vokietijai.
Jungtinių Tautų vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV historical.svg|20px 1945–1947 m. naudota vėliava.]] Jungtinių Tautų vėliava – vienas oficialių Jungtinių Tautų simbolių. Vėliava – ant stačiakampio formos žydros spalvos audeklo įkomponuotas baltos spalvos apskritas pasaulio žemėlapis su iš šonų esančiomis alyvų šakelėmis.
Žemėlapis simbolizuoja viso pasaulio tautas, alyvų šakelės – taiką.
Čertauka
Čertauka (arba Čertovka) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Turmanto, Tilžės miške. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 145,2 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pietuose išteka upelis link Bagiškės ežero (Smalvos upės baseinas).
Pakščiai (Kėdainiai)
Pakščiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Šėtos, prie Obels upės. Iš vakarų driekiasi Bogumilavos ir Eglyno miškai. Per kaimą eina Nociūnų–Šėtos kelias. Pakščiuose ant Obels seniau veikė vandens malūnas (likę griuvėsiai), priklausęs Mitėniškių dvarui (Montviloms).
thumb|left|240px|Nunykusi Pakščių sodyba thumb|left|230px|Buvusio Pakščių vandens malūno liekanos
Skalūnų dujos
right|thumb|48 skalūnų dujų baseinai 38 valstybėse pagal [[2011 m. EIA duomenis]]
Skalūnų dujos – gamtinės dujos, susikaupusios skalūnuose, plonais sluoksneliais, plokštelėmis skylančiose uolienose.
Poveikis energetikos plėtrai
Kai kurie ekspertai tikisi, kad skalūnų dujos smarkiai išplės pasaulinę energijos pasiūlą. Spėjama, kad didžiausias skalūnų dujų atsargas turi Kinija. Baker Viešosios politikos instituto (Baker Institute of Public Policy) studija teigia, kad didėjanti skalūninių dujų gamyba JAV ir Kanadoje galėtų užkirsti kelią Rusijai ir Persų įlankos šalims diktuoti aukštesnes kainas dujoms, kurias jos eksportuoja į Europos šalis.
Išteklių prognozės
Pagal preliminarius JAV energetikos informacijos administracijos (EIA) duomenis, skalūnų dujų ištekliai Lietuvoje gali siekti apie 481 mlrd. m³, iš kurių techniškai išgauti pavyktų apie 25 % – daugiau nei 100 mlrd. m³. Tokio dujų kiekio Lietuvos poreikiams pagal dabartinį dujų suvartojimą pakaktų 30–40 metų.
Aukštumalos pelkė
thumb|250px|Traksėdžių durpynas
Skalūnų dujos
Išteklių prognozės
Lietuvos geologų preliminariais skaičiavimais, Vakarų Lietuvoje žemės gelmėse esantys skalūnų dujų ištekliai siekia 585 mlrd. m³, iš kurių techniškai būtų galima išgauti 10–15 proc. (60–90 mlrd. m³).
JAV energetikos informacijos administracijos duomenimis Lietuva patenka į Baltijos skalūninių dujų baseiną (kartu su Kaliningradu ir Lenkija).
Aukštumalos pelkė
Aukštumalos pelkė – aukštapelkė Šilutės rajono savivaldybėje. Tai viena didžiausių pelkių ne tik Vakarų Lietuvoje, bet ir visos Lietuvos teritorijoje. 1995 m. įkurtas Aukštumalos telmologinis draustinis siekiant išsaugoti ir atkurti pelkių ekosistemą, pasižyminčią ežerokšnių kompleksais, vertingomis buveinėmis, retų ir nykstančių rūšių augalija bei gyvūnija. Pelkė įeina į Nemuno deltos RP teritoriją.
Skalūnų dujos
Sprendimas žvalgyti
2012 m. birželio 26 d. Seimas patvirtino Nacionalinę energetinės nepriklausomybės strategiją, kur įtvirtino nuostatą, kad Lietuva skatins skalūnų dujų žvalgybą šalyje ir ekonomiškai pagrįstą, su aplinkosaugos principais suderintą skalūnų dujų gavybą bei importą. Vykdant skalūnų dujų žvalgybą ir gavybą bus užtikrinti valstybės, žemės savininkų ir šią veiklą vykdysiančių kompanijų interesai.
Aukštumalos pelkė
Pelkė
Kartu su šalia esančiu durpynu pelkė užima daugiau nei 2500 ha plotą. Nuo XIX a. pabaigos šalia esančiuose Traksėdžiuose veikia fabrikas apdirbantis iš Aukštumalos pelkės durpyno kasamas durpes. Nuo 1820 m. pradėtas pelkės sausinimas, iškasti 3 kanalai. 1888 m. pradėta pelkės kolonizacija – sudaryti sklypai po 3 ha su 2 trobom, kurias išsimokėtinai vokiečių valdžia atiduodavo iš Rytprūsių atsikeliantiems vokiečiams.
Pilskalnis
Pelkės rytinėje dalyje, į vakarus nuo Lapalių kaimo, smėlingoje salelėje būta įtvirtintos gyvenvietės, vadinamos Pilekalve, Pilskalniu. Salelė vos 0,5 m iškilusi virš pelkės, pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 40×20 m dydžio. Salelė suardyta apkasų, ūkinių darbų. 1891 m. Adalbertas Becenbergeris ją bandė kasinėti, rado didelių akmenų ir anglių. Salelę 1972 m. žvalgė Istorijos institutas.
Skalūnų dujos
Gargždų licencinis plotas
Tarp UAB „Minijos nafta“ ir Vyriausybės Gargždų ploto licencinė sutartis pasirašyta 1995 m. kovo mėnesį.
Pirmoji skalūnų angliavandeninių paiešką Lietuvoje 2012 m. gegužę pradėjo bendrovė „Minijos nafta“ licenciniame plote Šilutės rajone. Ar šioje vietoje yra aptikta skalūnų angliavandenilių, planuota sužinoti po šešių-devynių mėnesių.
2012 m. liepą „Minijos nafta“ jau baigė skalūninių dujų ar naftos paieškinio gręžinio darbų pirmąjį etapą Švėkšnos seniūnijos Kalnalių kaime, kur Lenkijos bendrovė „Poszukiwania Naftowe Diament“ pasiekė skalūnų klodus 1,5 km gylyje. Iš gelmės iškelti penki skirtingų dydžių skalūno kerno uolienų pavyzdžiai, kurių bendras svoris sudaro daugiau nei pusę tonos.
Rietavo licencinis plotas
2012 m. spalio 24 d. JAV bendrovė “Chevron Global Energy“ įsigijo 50 % naftos telkinį Lietuvos pamaryje valdančios bendrovės UAB „LL investicijos“ akcijų ir pradeda skalūnų dujų paiešką. „LL investicijos“ (100 % akcijų UAB „TAN Oil“, kurią per pusę valdo UAB „Serenas“ ir Danijos kapitalo įmonė „Jylland Olie“) valdo perspektyvų 60x40 km Rietavo naftos telkinį, kurio geologiniai ištekliai gali siekti iki 1,2 mln. tonų.
Energetikos ministras Arvydas Sekmokas yra teigęs, jog vienas gręžinio kaina siekia 4–5 mln. JAV dolerių, todėl visi Rietavo ploto tyrimai gali kainuoti apie 250 mln. JAV dolerių.
2012–2013 m. paieškos ir gavybos konkursas
2012 m. birželio 25 d. Lietuvos geologijos tarnyba paskelbė atvirą tarptautinį konkursą skalūnų dujų paieškoms ir gavybai Lietuvos teritorijoje.
Konkursui pateikti du Vakarų Lietuvoje esantys plotai: Šilutės-Tauragės (1800 km²) ir Kudirkos-Kybartų (281 km²). Konkursas taip pat apimė skalūnų naftos ir tradicinių angliavandenilių išteklių paiešką ir gavybą. Šilutės-Tauragės plote yra daugiau galimybių rasti netradicinių angliavandenilių – skalūnų dujų arba skalūnų naftos, o Kudirkos-Kybartų plote – mažiau.
Apie ketinimus ieškoti skalūnų dujų yra paskelbusi antro pagal dydį Lenkijos naftos koncerno „Lotos“ valdoma didžiausia Lietuvoje naftos žvalgybos ir gavybos bendrovė „Lotos Geonafta“.
Iki numatyto termino (2013 m. sausio 14 d.) konkursui Šilutės-Tauragės plotui paraišką pateikė tik vienintelė bendrovė „Chevron Exploration & Production Lietuva“, o Kudirkos-Kybartų – bendrovės „Diseta“ ir „Perkūno nafta“.
2012 m. vasarį Angliavadenilių komisija bendrovę „Perkūno nafta“ pripažino neatitinkančia kvalifikacinių reikalavimų ir iš konkurso pašalino. Šį komisijos sprendimą bendrovė apskundė Vilniaus apygardos administraciniam teismui. Byla dar neišnagrinėta ir nuosprendis nepaskelbtas. Fizinių asmenų valdoma bendrovė „Perkūno nafta“, kurios vienas partnerių – kol kas neįvardijamas britų investuotojas, dalyvavo konkurse žvalgyti dujų ir naftos išteklių Kudirkos-Kybartų plote vakarų Lietuvoje. Jame taip pat varžėsi Olandijos energetikos paslaugų bendrovės „KS energy“ antrinė bendrovė „Diseta“.
UAB „Diseta“ paprašė nepriimti sprendimo, kol bus baigtas teisminis ginčas tarp konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas buvo atmestas, ir Lietuvos geologijos tarnybos.
2013 m. spalio 8 d. JAV bendrovė Chevron pranešė, jog traukiasi iš konkurso dėl angliavandenilių išteklių naudojimo Šilutės-Tauragės plote, tačiau lieka Lietuvoje ir tęs iki šiol vykdytą veiklą. Generalinis direktorius Lietuvoje Gilbertas Ankenbaueris informavo, jog tokį sprendimą kompanija priėmė matydama, jog angliavandenilių gavybai Lietuvoje nebaigta formuoti įstatyminė bazė.
thumb|right|Gręžimo bokštas ir platforma, Marcellus Shale, Pensilvanija, JAV
Istorija JAV
Skalūnų dujos pirmą kartą buvo išgautos Fredonijoje, Niujorko valstijoje (JAV) 1821 m. Horizontalus gręžimas prasidėjo ketvirtame XX a. dešimtmetyje, 1947 m. JAV buvo išgręžtas pirmas gręžinys hidrauliniam ardymui (kai kur lietuviškuose tekstuose – hidraulinis plėšymas arba hidraulinis skaldymas). Pramoniniu mastu darbai neprasidėjo iki aštuntojo dešimtmečio, kol krintantis įprastų gamtinių dujų gavybos potencialas JAV nepaskatino federalinės valdžios investuoti į mokslinius tyrimus ir tiriamąją veiklą bei demonstracinius projektus, o tai paskatino gręžinių gręžimą ir hidraulinį ardymą. Iki viešų ir privačių mokslinių tyrimų ir demonstracinių aštuntojo ir dešimtojo dešimtmečio projektų skalūninių dujų gavyba nelaikyta ekonomiškai perspektyvia.
Federalinės JAV valdžios investicijos į skalūnų dujas prasidėjo projektu 1976 m. (Eastern Gas Shales Project) ir metiniu Federalinės energetikos reguliavimo komisijos (Federal Energy Regulator Commision, FERC) patvirtintu tyrimų biudžetu Dujų tyrimų institutui (Gas Research Institute), padidintas vyriausybės tyrimų finansavimas ir rezultatų platinimas pramonei prasidėjo 1982 m. 1980 m. JAV federalinė vyriausybė Energetikos saugumo įstatymu (Energy Security Act 1980) suteikė pramonei mokesčių kreditus ir palankias taisykles.
JAV Energetikos departamentas buvo privačių dujų bendrovių partneris įgyvendinant pirmąjį sėkmingą horizontalų daugiafrakcinį skalūnų gręžinį 1986 m. Federalinė valdžia 1980–2000 m. skatino gręžinius mokesčių kreditais nekonvencinėms dujoms. Mikroseisminė stebėsena, padariusi esminę įtaką tiek hidrauliniam skalūnų ardymui, tiek gręžiniams jūroje, buvo „Sandia National Laboratories“ atliekamų anglies sluoksnių tyrimų rezultatas. 1991 m. JAV Energetikos departamentas subsidijavo pirmąjį Teksaso dujų kompanijos „Mitchell Energy“ horizontalų gręžinį Barnett Shale šiaurės Teksase. „Mitchell Energy“ įgyvendino pirmą komercinį skalūnų ardymą 1998 m. naudodama skystą mišinį, kurį sudaro vanduo, smėlis ir cheminės medžiagos.
XXI a. pradžioje skalūnų dujos JAV tapo svarbiu gamtinių dujų šaltiniu. 2000 m. skalūnų dujos sudarė 1 proc. JAV išgaunamų gamtinių dujų, 2010 m. viršijo 20 proc., JAV Energetikos informacijos valdyba (Energy Information Administration) prognozuoja, kad iki 2035 m. 46 proc. JAV tiekiamų gamtinių dujų bus skalūnų dujos.
Barako Obamos administracija laikosi požiūrio, kad skalūnų dujų gavybos plėtra galėtų padėti mažinti šiltnamio dujų išmetimus. Kai kurios studijos teigia, kad skalūnų dujų gavyba ir vartojimas gali paskatinti didesnius šiltnamio dujų išmetimus.
Olmontai
Olmontai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurės vakarus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 11 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Į kaimą važinėja Balstogės miesto autobusai.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1562 m. šioje vietovėje minimas Wolimontów kaimas, kuris priklausė lietuvių didikams Valimantaičiams. 1769 m. liepos 13 d. šalia kaimo įvyko Olmontų mūšis tarp Baro konfederacijos ir Rusijos imperijos kariuomenės. Vienu ar kitu laikotarpiu kaimas buvo užrašomas kaip Olemonty, Elmunty, Wolemunty, Wolimunty ir Volmunty.
Guopstos (Vilnius)
Guopstos – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje.
Geografija
Į šiaurę nuo kaimo telkšo Guopsto ežeras, iš kurio kildinamas kaimo pavadinimas. Apie 450 m į rytus telkšo Ilgučio ežeras. Už 100 m į vakarus yra Trakų rajonas ir magistralė.
Akinakas
thumb|left|200px|Akinakas makštyje ant Persijos valdovo [[Darijus I|Darijaus I kelių]] thumb|100px|Karys su akinaku makštyje (Reljefas [[Persepolis|Persepolio rūmuose)]]
Liaubarai
Liaubarais vadinami kaimai:
Akinakas
Akinakas (gr. ἀκινάκης (akinakes); se.persų *akīnakah) – trumpas (40–60 cm ilgio) duriamasis iranėnų (skitų, persų, sakų, masagetų) kalavijas arba durklas, jei geležtė trumpa.
Dviašmenė geležtė gana ilgo lygiašonio trikampio formos. Dėl tokios formos ir lieti bronziniai akinakai būdavo pakankamai patvarūs.
Akinakų skersinis trumpas, nedaug išsikišęs nuo geležtės. Buoželė – trumpo skersinio ar pusmėnulio formos. Makštis paprastai būdavo nešiojama ant dešinio šono, įstrižai kabanti.
Buvo būdingas skitų ginklas. Pagal archeologinius akinakų radinius buvo ištirtas Herodoto ir Diodoro minėtas skitų atsikraustymas per Kaukazą į šiaurinę Juodosios jūros pakrantę.
Akinakai padarė įtaką vėlesniems kalavijams. Labai panašios formos buvo Senovės Graikijos ksifai (xiphos), o turkiški kinžalai tokią formą išlaikė iki XX a.
Davenportas
Davenportas  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, į vakarus nuo Čikagos, rytinėje Ajovoje, Misisipės dešiniajame krante. Su priešingame upės krante (Ilinojuje) esančiais miestais Rok Ailandu, Molinu, Rytų Molinu sudaro aglomeraciją (382 tūkst. gyv.). Svarbus upių uostas. Pro Davenportą eina Čikagos–Omahos plentas. Žemės ūkio regiono (kukurūzai, sojos; gyvulininkystė) centras. Žemės ūkio mašinų gamyba, maisto, siuvimo pramonė. Veikia keletas koledžų, Šv. Ambrozijaus universitetas (nuo 1882 m.), meno galerija, istorijos ir gamtos mokslų muziejus, rotušė.
Mother's Milk
„Mother’s Milk“ – ketvirtasis amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ albumas, išleistas 1989 m. rugpjūčio 22 dieną. Dainoms „Knock Me Down“, „Higher Ground“ ir „Taste The Pain“ buvo sukurti videoklipai.
Prieš išleidžiant albumą, gitaristas Hillelis Slovakas mirė nuo heroino perdozavimo 1988 m. birželio 25 d. Grupės nariams tai buvo didžiulis sukrėtimas. Vokalistas Anthony Kiedis atsiribojo nuo pasaulio, būgnininkas Jackas Ironsas paliko grupę, su kuria nebenorėjo turėti nieko bendro (vis dėlto vėliau jis vėl pradėjo groti ir buvo vienas „Pearl Jam“ įkūrėjų). Atrodė, jog „Red Hot Chili Peppers“ istorija baigėsi.
Anthony Kiedis buvo sukrėstas geriausio draugo mirties, kurį laiką su niekuo nebendravo. Vėliau jis parašė būtent Hilleliui skirtą dainą „Knock Me Down“. Šis kūrinys ne tik atspindėjo didžiulį skausmą, bet ir žymėjo naują grupės etapą: tai buvo pirmoji melodinė „Red Hot Chili Peppers“ daina. Žinoma, tai, jog grupės muzika įgavo naujų atspalvių, buvo gitaristo Johno Frusciantės nuopelnas.
Kad ir kaip ten bebūtų, įrašinėjant „Mother’s Milk“, toli gražu ne viskas vyko sklandžiai. Jau vėliau Anthony Kiedis savo autobiografijoje pasakojo, jog Johnas Frusciante ir prodiuseris Michaelas Beinhornas nuolat ginčijosi dėl gitaros skambesio.
„Mother’s Milk“ pakilo į 52-ąją Billboard albumų Top 200-uko vietą. Būtent šiuo 1989-ųjų metų albumu „Red Hot Chili Peppers“ įsitvirtino muzikos rinkoje. „Red Hot Chili Peppers“ gerbėjų tarpe „Mother’s Milk“ neretai yra laikomas geriausiu grupės darbu po 1991-ųjų šedevro „Blood Sugar Sex Magik“.
Pankai (Juchnoveco Košcelnų valsčius)
Pankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Albertas Sinevičius
Albertas Ambraziejus Sinevičius (g. 1943 m. gruodžio 7 d. Kaune) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1950–1961 m. mokėsi Kauno 22-ojoje vidurinėje mokykloje. 1961–1983 m. kailių apdirbimo fabriko kailių plovėjas, raugintojas, dažytojas, cecho viršininkas ir technikos vadybos viršininkas. 1962–1970 m. studijavo KPI Lengvosios pramonės fakultete. 1983–1987 m. siuvimo gamybinio susivienijimo „Baltija“ generalinis direktorius. 1987–1990 m. LSSR lengvosios pramonės ministro pavaduotojas.
1990–1991 m. Kazimiros Prunskienės Vyriausybėje – LR prekybos ministras. 1991–1992 m. Vertybinių popierių biržos prezidentas ir generalinis direktorius. 1992–1994 m. Bronislovo Lubio ir Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėse – LR pramonės ir prekybos ministras. 1994–2000 m. Vilniaus komercinio banko prezidentas. 1994–2004 m. UAB „Lietžaliava“ bendraturtis ir prezidentas, nuo 2004 m. UAB „Sineta“ prezidentas. VU Filosofijos fakulteto tarybos narys. 1991–1992 m. Vilniaus „Rotary“ klubo prezidentas, garbės narys.
Chevrolet Blazer
Chevrolet Blazer arba GMC Jimmy gali reikšti:
Jasnagurka (Kėdainiai)
Jasnagurka – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į rytus nuo Kunionių, Šušvės pakrantėje, Šušvės kraštovaizdžio draustinyje. Išlikęs buvusio dvaro XVIII a. akmeninis tvartas (architektūros paveldo paminklas) su skliautuotais rūsiais, svirnas, liepų alėja iki Šušvės.
Istorija
thumb|left|260px|Tvartas
XX a. pr. buvo dvaro žemės – vienos priklausė Kampų Klementų dvarui, kitos – Paliepių dvarui.
Antigvos ir Barbudos miestai
Dauguma gyvenviečių Antigvoje ir Barbudoje, išskyrus sostinę, yra nedidelės, kaimo tipo. Čia pateikiamas didžiausių sąrašas (gyventojų skaičius tūkstančiais, 2007 m.):
Rastafarizmas
thumb|200px|Hailė Selasė I Rastafari – kultūrinis judėjimas, kurio nariai tiki, kad paskutinis Etiopijos imperatorius Hailė (Galia) Selasijė (Trejybės) I yra Jah (sutrumpinta Jahvės vardo forma) įsikūnijimas, Trejybės dalis. Rastafari žodis reiškia Ras (kunigaikštis) Tafari (To, kurio bijoma) Makonnen (Didikas, Teisėjas) – Haile Selassie I vardas prieš karūnaciją.
Judėjimas kilo Jamaikoje tarp priespaudoje ir skurde esančių darbininkų ir valstiečių XX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje ir rėmėsi Biblijos interpretacijomis, kurios sietos su tuo, kad Etiopija buvo vienintelė nepriklausoma Afrikos Valstybė, o Etiopijos Imperatoriaus karūnacijoje 1930 m. lapkričio 2 d. Etiopijos monarchija pagal Šventą Etiopijos Tewahedo Krikščionišką Raštą „Kebre Negast“ yra kilusi iš Izraelio karaliaus Saliamono ir Šebos karalienės sąjungos, o pirmasis imperatorius Menelikas I yra karaliaus Saliamono palikuonis. Taip pat pirmieji rastafariai žvelgė į Bibliją ir joje rado tokias citatas: ''Am 9:7 „Argi jūs nesate kaip etiopai man, Izraelio tauta? – tai VIEŠPATIES žodis. Taip pat Psalmyno 68:32 "Didikai atvyks iš Egipto, Etiopija tuoj bėgs pas Dievą ištiestomis rankomis. "''
Tikėjimas
Rastafariai tiki, kad Etiopija yra Sionas, nes pagal Kebre Negast Dievo Sandoros skrynia dėl Izraelio neištikimybės buvo iš jų atimta ir atiduota Etiopijai. Jėzus Kristus buvo juodaodis, o tam patvirtinti rastafariai pasitelkia Bibliją: Dan 7:9 „Man bežiūrint, sostai buvo pastatyti, ir Amžinasis atsisėdo savo soste. Jo apdaras buvo baltas kaip sniegas, o jo galvos plaukai tarsi gryna vilna; jo sostas buvo ugnies liepsnos, o sosto ratai plieskianti ugnis“. Juodaodžių plaukų tekstūra esanti tokia pati kaip vilnos. Rastafariai tiki, kad juodaodžiai, kurie nuo 1492 metų iki 1892 metų (Hailė Selasė I gimimo metų) buvo ištremti 400 metų į Vakarus vergauti ir kęsti kentėjimus Amerikos žemyne, yra hebrajai, kurių patriarchui Abraomui Dievas pažadėjo: ''Pradžios Knygos 15:13 Tuomet VIEŠPATS tarė Abramui: „Tu turi žinoti, kad tavo palikuonys bus ateiviai ne savo krašte. Ten jie bus pavergti ir kentės priespaudą per keturis šimtus metų. "'' Rastafariai, nepaisant Biblijos pripažinimo, nėra visada laikomi krikščioniška sekta.
Apeigos
Rastafariai atlieka ritualinių širdies ritmo Nyabinghi bugnų ceremoniją. Vieni rastafariai vaikšto į Etiopijos Tewahedo Bažnyčią, kurios galva Etiopijos Imperijos laikais buvo Hailė Selasė I, o anot rastafarių, jis vis dar tebėra jos galva, kiti į ją nevaikšto, nes rastafariai tiki, kad kiekvieno tikinčio širdyje yra Dievas ir kūnas priklausydamas Kristaus (Pateptojo) kūnui yra Bažnyčia ir bažnyčios būna žmonių korupcijos aukos. Apeigų metu naudojama marihuana, kuri rastafari leksikoje vadinama „herb“ (žole). Daugelis žmonių mano, jog rastafariai naudoja marihuaną norėdami apsisvaiginti, tačiau iš tiesų tai naudojama siekiant atsipalaiduoti ir aiškesnio mąstymo lygiui, intymesnio santykio su Dievu išgyvenimui pasiekti, medituoti. Rastafariams žolės naudojimas yra tam tikras sakramentas, apvalantis kūną ir dvasią. Jų įsitikinimu, nieko nuostabaus, jog ši substancija yra nelegali – žolė atveria akis, parodo tikrąją tiesą, ko babilono sistema nenori, todėl žolę ir draudžia. Rastafariai teigia, kad babilonas draudžia žolę dėl neadekvačių priežasčių nepaisydami Biblijos Pradžios Knygos 1:29 Dievas tarė: „Štai aš jums daviau visus, visoje žemėje sėklą teikiančius augalus ir visus medžius, kurie veda vaisius su sėklomis; jie bus jums maistas. "
Paplitimas
Ras Tafar I judėjimas yra paplitęs visame pasaulyje. Dabartinė karta bando centralizuotis ir susivienyti, bet judėjime kaip ir daugumoje tikėjimų dėl žmonių nuomonių skirtumų yra schizmų, tačiau nepaisant to, rastafariai, priklausantys skirtingoms RasTafari tikėjimo šakoms – Nyabinghi, Bobo Shanti, Twelve Tribes of Israel ir Etiopijos ortodoksinė tevahedo bažnyčiai, yra vieningi ir palaiko vienybę.
Jurgelionys (reikšmės)
Jurgelionimis vadinami kaimai:
Pizos respublika
Kelias į suklestėjimą
thumb|left|250px|Senovinis Pizos planas. Tuo metu miestas buvo labai svarbus prekybos centras, jis valdė didelius prekybinį ir karinį laivynus. 1005 m. Piza užgrobė Kalabrijos Redžą (Reggio di Calabria) miestą Pietų Italijoje. Pizos respublika nuolat konfliktavo su saracėnais, kurie turėjo bazes Sardinijoje ir Korsikoje, dėl Viduržemio jūros kontrolės.
1017 m. Pizos respublika kartu su Genujos respublika nugalėjo saracėnų karalių Mugahidą ir užėmė Sardiniją. Ši pergalė suteikė Pizos respublikai pranašumą Tirėnų jūroje. Vėliau Piza išstūmė Genują iš Sardinijos, ir tada prasidėjo konfliktas tarp dviejų jūrinių respublikų.
1060 m. Pizos respublika susidūrė su Genujos respublika mūšyje. Pizos pergalė padėjo sustiprinti savo padėtį Viduržemio regione. Popiežius Grigalius VII 1077 m. pripažino Pizos respublikos sukurtus „Jūros įstatymus ir papročius“. Imperatorius Henrikas IV suteikė Pizai teisę skirti savo konsulus.
1092 m. popiežius Urbonas suteikė Pizai teisę valdyti Korsiką ir Sardiniją, o mieste įkūrė arkivyskupiją. Pizos ir Genujos laivai padėjo Kastilijos karaliui Alfonsui VI (Alfonso VI) iš Valensijos išstumti El Sidą (El Cid).
Pizos respublika ir Kryžiaus žygiai
120 laivų Pizos laivynas dalyvavo Pirmajame Kryžiaus žygyje (taip pat ir 1099 m. paimant Jeruzalę). Pakeliui į Palestiną Pizos laivai apiplėšė kelias Bizantijos salas. Pizos kryžiuočiams vadovavo arkivyskupas Daibertas, būsimas Jeruzalės patriarchas.