cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skyways Express
Skyways Express buvo Švedijos regioninių ir tarptautinių skrydžių oro linijų bendrovė. Įsikūrusi Linčiopinge, Švedijoje. Pagrindinis oro uostas Stokholmo-Arlandos oro uostas. Taip pat bendrovė atlieka 4 skrydžius iš Kopenhagos oro uosto į Švediją. Iš viso bendrovės lėktuvai skrenda 21 maršrutu. Bendrovę valdo „Salenia“ (72,7 %), „SAS Scandinavian Airlines“ (25 %) ir „Janus“ (2,3 %). 2012 m. joje dirbo 740 darbuotojų.
2012 m. įmonė paskelbė apie bankrotą.
Istorija
Ponia ir Ponas Turingai (Mr & Mrs Thuring) 1940 metais įkūrė oro linijų bendrovę „Avia“. Antrojo pasaulinio karo metu, jos būstinė buvo Farosunde. Po karo (1945 m.) bendrovė išplėtė savo veiklą, skraidino paštą, rengė pilotus.
1976 metais Nilsas Bjorkmanas ir Lenartas Gustavsonas, gyvenę Gotlande, nupirko „Avia“. 1984 metais kompaniją įsigijo „Gotlandsbolaget“ ('Gotlando laivų kompanija'), kuri paliko bendrovės vardą „Avia“. 1986 metais „Avia“ pradėjo reguliarius reisus iš Vibio į Kalmarą ir Norkopingą. 1992 metais laivų kompanijos „Salenia“ valdomos oro linijų bendrovės „Salair“ ir „Avia“ sujungtos, paliekant Avia vardą. 1993 metais „Avia“ vardas pakeistas į „Skyways“.
1995 m. „Skyways“ tapo didžiausia Švedijos vidine oro linijų bendrove, turėjusia trylika Saab 340 ir tris Fokker 50 lėktuvus. Bendrovės lėktuvai skrido 22 maršrutais.
1997 m. buvo įsigyta oro linijų bendrovė „Highland Air“. Tais pačiais metais „Skyways“ ir „SAS“ tapo partneriais. 1998 metais įsigyta bendrovė „Airbone“, „SAS“ įsigijo 25 % bendrovės akcijų. 1999 metais įsigyta bendrovė „Air Epress“ ir „Skyways“ grupę jau sudarė keturios oro linijų bendrovės skridusios 35 maršrutais.
2000 m. buvo įsigyta bendrovė „Flying Enterprise“. Tais pačiais metais „Highland Air“, „Airborne“ ir „Air Express“ buvo sujungtos į „Skyways Regional“. „Flying Enterprise“ pakeitė vardą į „Skyways Enterprise“. Tais pačiais metais Skyways grupė pripažinta geriausia 2000–2001 metų regionine oro linija. Apdovanojimą skyrė Europos regioninių avialinijų asociacija. Tuo metu „Skyways“ priklausė 46 lėktuvai skridę 34 maršrutais.
2001 m. rugsėjo 11 dienos įvykių JAV stipriai bendrovei atsiliepė neigiamai, „Skyways“ uždarė kelis maršrutus, jų liko 30. 2002 metais buvo parduota „Skyways Regional“ ir bendrovė ėmė plėsti savo skrydžius iš Stokholmo Arlandos oro uosto ir Kopenhagos.
2003 m. buvo atidarytas maršrutas Arlanda–Dublinas. Tais pačiais metais startavo internetinis pardavimų puslapis, kurio pasisekimas buvo didžiulis ir bendrovės paslaugomis tais metais pasinaudojo 1,342 milijono keleivių.
2004 m. „Skyways“ atidarė maršrutus Arlanda–Birmingemas ir Lulea–Geteborgas. Pirmą kartą savo istorijoje ėmė konkuruoti viename iš maršrutų su „SAS“. thumb|400px|right|Lėktuvas Fokker 50
Jonas Čėsna
Jonas Čėsna (1871 m. Meškučiuose, Marijampolės raj. – 1912 m. Mainersvilyje, JAV) – mokytojas, knygnešys, politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš pasiturinčių valstiečių šeimos, bet anksti mirė tėvas, todėl motina norėjo, kad taptų kunigu. Brolis Stanislovas Čėsna tapo žinomu kunigu, Sasnavos klebonu ir publicistu, Vilniaus konferencijos dalyviu.
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, bet 1884 m. už bandymą nelegaliai keliauti Vokietijoje iš gimnazijos buvo pašalintas. Per Vokietiją norėjo išvykti į Ameriką, kuria susižavėjo, skaitydamas tuo metu labai populiarius romanus apie indėnus. Gimnazijos baigiamiesiems egzaminams rengėsi privačiai, bet, jų nelaikęs, 1886 m. pusiau legaliai išvyko į JAV, kur iki 1890 m. dirbo lietuvių parapinės mokyklos mokytoju. 1893 m. grįžęs į Lietuvą tapo knygnešiu, gabeno draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis iš Mažosios Lietuvos į Marijampolę ir Kauną. 1894 m. su broliais Antanu ir Stanislovu, bei knygnešiais Vincu Bielskumi, V. Šlekiu, Juozu Kačergiumi ir Motiejum Baltūsiu įkūrė „Sietyno“ draugiją. Jos steigiamasis susirinkimas 1894 m. birželio 21 d. per Jonines vyko Čėsnų namuose.
Jono Meškučio slapyvardžiu rašė į varpininkų spaudą. 1894–1896 m. iš brolių gavęs palikimo dalį, gyveno Irkutske. Iš ten rašė į laikraščius „Ūkininkas“, „Varpas“, „Vienybė lietuvninkų“, platino šiuos laikraščius tarp Sibiro lietuvių tremtinių. 1896 m. grįžęs į Marijampolę vadovavo F. Vitkausko krautuvei, bet bankrutavo ir pusmečiui vėl buvo priverstas išvykti į Irkutską.
Nuo jo laiško, rasto pas Andrių Matulaitį, prasidėjo „Sietyno“ byla. Policijai atlikus kratą, jo namuose rasta draudžiamos literatūros. 1897 m. birželio 29 d. suimtas, laikytas Kalvarijos kalėjime, 1899 m. vasario 3 d. caro aktu 3 metams ištremtas į Viatkos guberniją, Slobodską, bet, dėl pablogėjusios sveikatos, 1901 m. balandžio mėn. perkeltas į Astrachanę. 1902 m. išvyko į Irkutską, bet, po policijos kratos, kai buvo rasta daug spaudos lietuvių ir anglų kalbomis, jam teko bėgti į Lietuvą. 1904 m., panaikinus spaudos draudimą, buvo sustabdytos ir baudžiamosios bylos.
Klemensas XI
Klemensas XI (, tikroji pavardė Giovanni Francesco Albani, 1649 m. liepos 23 d. Urbinas – 1721 m. kovo 19 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1700 m. lapkričio 23 d. iki mirties.
Biografija
Nuo pontifikato pradžios buvo įtrauktas į Ispanijos įpėdinystės karą (1701–1714 m.). Iš pradžių rėmė prancūzus ir pripažino Pilypą V Ispanijos karaliumi. Tuo pasipiktinęs Šventosios Romos imperijos imperatorius Juozapas 1708–1709 m. įvedė kariuomenę į Popiežiaus valstybę ir grasino užimti Romą. Klemensas XI buvo priverstas Ispanijos karaliumi pripažinti Austrijos erchercogą Karolį (nuo 1711 m. imperatorius Karolis VI). Atsakomųjų veiksmų prieš Romą ėmęsis Pilypas V 1713 m. Utrechto taikos sutartimi iš popiežiaus atėmė leno teisėmis valdytą Siciliją. Protestuodamas Klemensas XI paskelbė Sicilijai interdiktą.
1704 m. uždraudė Kinijoje naudoti pagal vietinius papročius jėzuitų pritaikytas apeigas, tuo pakenkdamas misijoms. 1713 m. bule Unigenitus pasmerkė jansenisto P. Kesnelio 101 tezę. 1701 m. nepritarė Brandenburgo kurfiursto Frydricho III vainikavimui Prūsijos karaliumi Frydrichu I. 1707 m. patvirtino Lietuvos ir Lenkijos benediktinų 9 abatijų sujungimą į vieną Šv. Kryžiaus kongregaciją. Rėmė mokslus, ypač archeologiją, menus, turėjo didelę biblioteką, Vatikano bibliotekoje sudarė Rytų šalių rankraščių rinkinį.
Mis Pasaulis 1969
Mis Pasaulis 1969 – 19-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Eva Rueber-Staier iš Austrijos. Konkurse primą kartą įteikti papildomi titulai.
Stiksas
Stiksas (Stiksė arba Stiga, 🇬🇷) – viena iš penkių upių pragaro Hado karalystėje ir deivė, upės personifikacija. Stiksė buvo viena iš vyresnių Okeano ir Tetijos dukterų. Pagal kitą versiją ji yra Niktės ir Erebo duktė. Su Palantu ji buvo Zelo („uolumas“), Nikės („pergalė“), Kratoso („jėga“) ir Bijos („galia“) motina. Per Stiksą į Hadą mirusius plukdo Charonas.
Dievams susikivirčijus būdavo duodama priesaika virš Stikso upės. Priesaika Stikso vandenimis buvo pati tvirčiausia.
thumb|left|250px|„Stikso perplaukimas“. 1861 m., [[Gustave Doré|Giustavo Dorė paveikslas]]
Sprindlaukiai (Grigorjevka)
Sprindlaukiai  (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Sprindlack, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Grigorjevka, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas Deimos dešiniajame krante.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Saranskojės apylinkės kaimas, sujungtas su Balceriškiais.
Išdagai (reikšmės)
Išdagais vadinami kaimai:
Caersws FC
Kersuso FC – Velso futbolo klubas iš Kersuso.
Galai (Visaginas)
Galai – buvęs kaimas Visagino savivaldybėje, 4 km nuo Gaidės.
Dujinis jonizuojančiosios spinduliuotės detektorius
Dujinis jonizuojančiosios spinduliuotės detektorius – detektorius, veikiantis dujų jonizavimo pagrindu. Per detektorių pereinant pakankamos energijos dalelėms, dujos jonizuojamos, t. y. susidaro teigiamas jonas ir elektronas. Detektoriuose prie elektrodų prijungus skirtingus potencialus, sukuriama elektros srovė, nes teigiami jonai ima judėti prie neigiamai įelektrinto anodo, o elektronai - prie teigiamai įelektrinto katodo.
Dažniausiai dujiniai detektoriai konstruojami cilindro formos (išorinis cilindras yra katodas, o viduriu einantis metalinis strypukas - anodas), nes tokių būdų prie anodo galima sukurti stipresnį elektrinį lauką naudojant mažesnę prie elektrodų prijungtą įtampą. Elektrinis laukas reikalingas tam, jog suteiktų antriniams (išmuštiems elektronams) pakankamai energijos kito dujų atomo jonizavimui. Tokiu būdu sustiprinamas detektoriaus atsakas į jonizuojančiąją spinduliuotę, kad ją būtų galima užfiksuoti. Skirtingos konstrukcijos ir veikimo dujiniai detektoriai naudoja įvairaus stiprio elektrinį lauką.
Kerano nacionalinis parkas
Kerano nacionalinis parkas yra įsikūręs Togo šiaurėje, Karos regione. Per šią teritoriją veda tik vienas kelias. Nedaug turistų aplanko šią vietą, nes pagrindiniai nacionaliniai parkai yra labiau prieinami Ganoje. Daugelis dramblių esančių šiame nacionaliniame parke nuolat keliauja į Ganą.
Dujinis jonizuojančiosios spinduliuotės detektorius
Detektoriai
Dažniausiai sutinkami dujiniai jonizuojančiosios spinduliuotės detektoriai:
1993 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas
1993 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 11-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1993 m. lapkričio 24 - gruodžio 5 dienomis Norvegijoje.
Čempionate pirmą kartą debiutavo Lietuvos ir Rusijos moterų rinktinės.
FK Dnìpro
FK „Dnìpro“ – buvęs Ukrainos futbolo klubas iš Dnipro.
Istorija
Nuo 1962 m. klubas buvo žinomas Dnipro pavadinimu. Nuo 1992 m. žaidė Ukrainos aukščiausioje lygoje.
eilę metų buvo vienas iš galingiausių šalies klubų, atstovavo Ukrainai Europos taurių turnyruose.
2019 m. paskelbta apie klubo bankrotą.
Kubiliai (reikšmės)
Kubiliais vadinami kaimai:
Lapų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Lapų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija''' - parapija įkurta 1912 m. kovo 27 dieną. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Lapių dekanatui. Mūrinė Lapių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia pastatyta 1920-1927 metais.
Balys Barauskas
Balys Barauskas (1929 m. lapkričio 15 d. Ažėnuose, Ignalinos valsčius – 2003 m. balandžio 13 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.
Biografija
1953 m. baigė Lietuvos dramos teatro studiją. 1953–1960 m. ir nuo 1961 m. Klaipėdos dramos teatro, 1960–1961 m. Kauno dramos teatro aktorius. Nuo 1959 m. vaidino Lietuvos kino studijos filmuose. 1979 m. neakivaizdiniu būdu baigė LSSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetus.
Per penkiasdešimt kūrybinės veiklos metų teatro scenoje sukūrė per šimtą įvairiausių komedijos, dramos, tragedijos žanro vaidmenų. Daugelis jo darbų turėjo etapinę reikšmę, jie ne kartą pažymėti kaip svarbus Klaipėdos dramos teatro pasiekimas. Jam suteiktas LSSR nusipelniusio artisto, 1979 m. – LSSR liaudies artisto garbės vardas.
Žmona aktorė Marija Černiauskaitė.
Kūryba
Vaidmenys teatre:
Vaidmenys kine:
Juozas Duoblys
Juozas Duoblys (1904 m. spalio 15 d. Papieviuose, Plungės r. – 1975 m. lapkričio 2 d. Plungėje) – agronomas, pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Nuo 1932 m. dirbo Zarasų apskrities agronomu ir žemės ūkio mokyklos vedėju. 1934 m. paskirtas Vilkaviškio apskrities agronomu, įsijungė į Lietuvių tautininkų sąjungos veiklą, buvo išrinktas šios politinės partijos Vilkaviškio apskrities valdybos sekretoriumi
1940 m. liepos 12 d. areštuotas, uždarytas į Marijampolės kalėjimą. Po ilgų tardymų 1940 m. pabaigoje už akių nuteistas 8 metams lagerio. 1941 m. gegužės 25 d. išvežtas į Vladivostoko srities Savestlango rajoną. Jo šeima – žmona su dviem sūnumis, baigiantis karui pasitraukė į Vakarus ir emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas. 1947 m. rudenį grįžo į Lietuvą, gyveno Plungėje. Palaidotas Šateikių kapinėse.
VfB Einheit Pankow
Berlyno „Einheit Pankow“ – Vokietijos futbolo klubas, įkurtas Pankove (šiaurinis Berlynas).
Čumašų kalbos
Čumašų kalbos – išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartotos čumašų dabartinės JAV pietvakariuose, pietinės Kalifornijos pakantėje. Visos čumašų kalbos mirusios (paskutinė išnyko barbarenjo – 1965 m.), bet dauguma jų gerai aprašytos. Kartu su jukių, gvaikurų ir kitomis Kalifornijos pusiasalio kalbomis čumašų kalbos buvo senosios Kalifornijos kalbos. Vėliau jas didele dalimi išstūmė jutų-actekų, penučių, galbūt ir hokanų kalbos.
Kalbos
Žinomos 6 čumašų kalbos (visos išnykusios, dalį bandoma akurti):
thumb|left|240px|Buvęs čumašų kalbų arealas
Taba Ceka
Taba Ceka – miestas Lesoto centre. Gyventojų – 6000 (2004 m.). Taba Ceka – Taba Cekos rajono sostinė.
Kuznicos žydų kapinės
Kužnicos žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Kužnicos kaime, Podlipskiej gatvėje. Kapinės užima 1,1 ha plotą, antkapių neišlikę.
Klemensas XIII
Klemensas XIII (, tikroji pavardė Carlo della Torre Rezzonico, 1693 m. kovo 7 d. Venecija – 1769 m. vasario 2 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1758 m. liepos 6 d. iki mirties.
Biografija
Kilęs iš Venecijos pirklio šeimos, tėvas Džovanis Batista, motina Vitorija Barbarigo. Mokėsi Bolonijos jėzuitų kolegijoje. Buvo popiežiaus kapelionas ir apaštališkasis protonotaras. Nuo 1737 m. kardinolas, nuo 1743 m. Padujos vyskupas.
Protegavo jėzuitų ordiną, tuo metu, kai Burbonų dinastijos valdovai siekė jį panaikinti. Klemensas XIII 1765 m. paskelbė bulę Apostolicum pascendi munus, ginančią Jėzaus draugiją ir paskelbė interdiktą jėzuitus išvariusioms šalims. Iš Portugalijos jie ištremti 1759 m., iš Prancūzijos – 1764 m. 1769 m. sušaukė Kardinolų konferenciją jėzuitų klausimui svarstyti, bet jos išvakarėse staiga mirė.
1764 m. Klemensas XIII pasmerkė febronijonybę, katalikybės srovę, neigiančią popiežiaus primatą, 1765 m. patvirtino Švenčiausiosios Jėzaus Širdies kultą, 1767 m. kanonizavo Joną Kentietį. Nepritarė Šviečiamojo amžiaus idėjoms, į Index Ubrorum prohibitorum įtraukė kai kuriuos Klodo Helvecijaus, Žano Žako Ruso kūrinius, prancūzų Enciklopediją.
Drūtasis vijukas
Drūtasis vijukas (Vertigo moulinsiana) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) suktenių (Vertiginidae) šeimos rūšis. Paplitęs Pietų Europoje nuo Pirėnų iki Užkaukazės, šiaurėje – iki Didžiosios Britanijos šiaurės, taip pat Danijoje, Švedijoje. 250px|left|thumb|Drūtasis vijukas (eksponatas) miniatiūra|180px|left|Drūtojo vijuko kriauklė miniatiūra|180px|left|Kriauklės profilis miniatiūra|250px|left|Vijukas vokiškame pašto ženkle, 2002 m. miniatiūra|250px|left|Drūtojo vijuko [[holotipas Tulūzos gamtos muziejuje (Prancūzija)]]
Drūtasis vijukas įrašytas Lietuvos raudonojoje knygoje kaip saugoma reta rūšis, kurios populiacijų mažai dėl biologinių ypatybių. Taip pat įtrauktas į Europos bendrijos svarbos gyvūnų ir augalų rūšių sąrašą.
Biologija ir ekologija
Moliuskas gyvena eutrofinių ežerėlių liūnuose su aukštaisiais hidrofitiniais augalais, taip pat didelių ežerų nendrynuose (Phragmitetum communis ir Thelypteridi–Phragmitetum) ir didžiuosiuose viksvynuose (ajerynai Aceretum calami). Drūtasis vijukas aptinkamas ant nendrių, viksvų, viksvameldžių stiebų (maždaug iki 60 cm aukščio). Taip pat randamas tarp minėtų augalų atliekų prie žemės, kur labai drėgna ar net telkšo vanduo. Aktyvus lyjant lietui ir po lietaus – tuomet lipa augalų stiebais ir lapais. Ant vieno stiebo galima surasti iki 4–5 individų. Minta mikroflora – bakterijomis ir grybais. Žiemoja arti žemės, tarp augalų lapų.
Drūtojo vijuko kriauklė yra 2,2-2,7 mm aukščio ir 1,3-1,6 mm pločio, kiaušiniškos formos, blizgi, nuo tamsiai rusvos iki gelsvos spalvos, 4 vijų. Kriauklės landoje 4 dantukai, kurių mažesnių gali būti ir daugiau, skirtų sutrukdyti patekti plėšrūnams, pvz., grobuoniškų vabzdžių lervoms.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje ši vijukinių (sukteninių) rūšis į Raudonąją knygą įtraukta 2003 m.
Moliuskų aptikta 1937 m. Alytaus rajone – Metelytės upelyje prie Buckūnų kaimo ir pietiniame Obelijos ežero gale prie Maušės pelkių pakraščio. 1945 m. rastas 1 individas Vaickūnų upelio pakraštyje prie pietinio Metelio ežero galo. 2001–2005 m. duomenimis, didesnės populiacijos gyvuoja Buckūnuose prie Metelio ežero ir Cigoniškėse prie Obelijos ežero. Kitos radavietės – Juodeliuose prie Skaistelių ežero (Kalvarijos sav.), Deguliuose prie Kigio ir Kigelio ežerų (Utenos raj.) ir prie Rūžo ežero (Ignalinos raj.).
Moliuskų išlikimui grėsmę kelia natūrali buveinių kaita (užžėlimas krūmais, medžiais), hidrologinio režimo kitimas, cheminė tarša, įvairūs staigūs gyvenamosios aplinkos pokyčiai.
Kitos saugomos vijukinių rūšys, įtrauktos į Lietuvos raudonąją knygą:
Kuznica
Kuznicà – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 15 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 54 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras. Kaime yra Kuznicos Viešpaties Kryžiaus cerkvė. Šalia kaimo yra Kuznicos-Gardino pasienio punktas ir Kuznicos-Bruzgių pasienio punktas. Taip pat yra Kuznicos Balstogės geležinkelio stotis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Iš pradžių gyvenvietės pavadinimas buvo Rudnia, įkurtas 1504 metais ant Lasosnos upės kranto. 1536 m. valdant karalienei Bonai Sforzai šios žemės buvo suteiktos Jurgiui Zelepuchui (Jerzy Zielepuch), kuris pervadino gyvenvietę į Kuznica. 1546 m. gyvenvietė gavo magdeburgo teises. 1545 m. karalius Žygimantas Augustas davė pradžią naujos katalikų bažnyčios statyboms. 1679 m. gyvenvietėje buvo keturios gatvės ir turgus.
Po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo atiteko Prūsijos karalystei, o vėliau Rusijos imperijai. 1862 m. pro kaimą nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. XIX a. buvo Sokulkos apskrities miestelis, Kruglianų valsčiaus centras. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1921 m. prarado miesto teises. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
2021 m. lapkričio 9–10 d. ties Kuznicos pasienio postu prasidėjo tarptautinis konfliktas, kai iš Baltarusijos plūstantys migrantai pasienyje įsirengė stovyklą, o lenkų pareigūnai jų neįleido į šalį.
Galaičiai
Galaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Degaičių.
Nevaisingumas
Tarptautinė informacijos apie nevaisingumą sklaidos taryba pažymi du nevaisingumo kriterijus:
Diagnozuojant nevaisingumą pagal pirmąjį kriterijų, reikia atsižvelgti į tai, kokiu dažniu pora praktikuoja seksą su vaginaline sueitimi (varpa makštyje). Kai kurie moksliniai tyrimai nurodo, kad 1 metų laikotarpis (arba net 6 mėnesių) kaip kriterijus taikytinas poroms, praktikuojančioms reguliarųjį seksą (sueities dažnumas bent 2 kartai per savaitę), tuo tarpu rečiau besimylinčioms poroms nevaisingumui diagnozuoti reikia duoti daugiau laiko.
Kartais nevaisingumą gali sąlygoti psichologinės priežastys, pvz., lytinio potraukio sumažėjimas, su tuo susijęs retesnis seksas (ir galimybė pastoti), erekcijos problemos dėl jaudinimosi, pernelyg ankstyva ejakuliacija (dar iki sueities, taip sėklai nesuteikiant galimybės patekti į moters lytinius takus) ir kt.
Vienas pagrindinių būdų nevaisingoms poroms susilaukti vaikų yra dirbtinis apvaisinimas.
Kavoliškis (Utena)
Kavoliškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vyžuonų.
Audrys Antanaitis
Audrys Antanaitis (g. 1959 m. balandžio 10 d. Palangoje) – Lietuvos žurnalistas, literatūrologas, kalbininkas.
Biografija
1990–1997 m. LR kultūros ir švietimo ministerijos Regioninių problemų ir tautinių mažumų departamento prie LR Vyriausybės Ryšių su užsienio lietuviais skyriaus viršininkas. LR Seimo narių Felikso Palubinsko, Vytauto Bogušio, Algirdo Saudargo padėjėjas. 2000–2012 m. Žinių radijo žurnalistas, laidų vedėjas. 2002–2004 m. VU Komunikacijos fakultete studijavo žurnalistikos specialybę. Nuo 2003 m. „Vilniaus televizijos“, 2004–2009 m. televizijos „5 kanalas“ diskusijų laidų vedėjas. 2007–2008 m. VU Žurnalistikos instituto dėstytojas. 2012–2015 m. „Laisvosios bangos“ radijo žurnalistas, laidų vedėjas. 2015 m. Darbo partijos pirmininko Valentino Mazuronio patarėjas Europos Parlamente. 2015–2017 m. interneto portalo alkas.lt redaktorius, laidų vedėjas. 2017 m. lapkričio 21 d. paskirtas Valstybinės lietuvių kalbos komisijos pirmininku.
Nuo 1982 m. rašė literatūrines recenzijas „Pergalės“ (vėliau „Metų“), „Nemuno“, o literatūrinio pobūdžio straipsnius dar ir „Mokslo ir gyvenimo“ žurnalams. Buvo išrinktas „Mokslo ir gyvenimo“ jaunųjų mokslininkų konkurso nugalėtoju. 1988 m. pirmosios sąjūdinės Lietuvos jaunimo organizacijos – lietuvių jaunimo bendrijos „Lituanica“ – vienas iš kūrėjų, 1989 m. išrinktas jos pirmininku. Kūrė lietuvių bendruomenes Sibire, Uzbekijoje ir Ukrainoje, organizavo penkias ekspedicijas į Rusijos lietuvių bendruomenes Altajuje, Tomske, Novosibirske, Krasnojarske, Omske, statė kryžius lietuviškuose kaimuose Saratovo srityje – Čiornaja Padinoje, Litovkoje, Talovkoje. 2007–2017 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininko Dainiaus Radzevičiaus pavaduotojas. 2008–2015 m. Pasaulio esperantininkų žurnalistų asociacijos prezidentas. 2017–2022 m. buvo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos (VLKK) pirmininku.
Stasys Gaidamavičius
Stasys Gaidamavičius (1947 m. rugsėjo 10 d. Bajoruose, Ukmergės rajonas – 2008 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, esperantininkas.
Biografija
Gimė 1947 m. rugsėjo 10 d. Bajoruose. 1967 m. baigė Vilniaus politechnikos institutą. Dirbo inžinieriumi-mechaniku įvairiose įstaigose, parengė kelis leidinius apie židinių ir krosnių statybą bei lietuviškų-esperantiškų pasikalbėjimų leidinius. Mirė 2008 m. gruodžio 24 d. Vilniuje, palaidotas Karveliškių kapinėse.
Vladas Turla
Vladas Turla (g. 1953 m. vasario 22 d. Biržuose) – sportininkas, Biržų garbės pilietis. Pasaulio ir Europos daugkartinis rekordininkas.
Biografija
Iki 1985 m. jis tapo daugkartiniu TSRS, Europos, Pasaulio čempionatų asmeninių ir komandinių varžybų nugalėtoju bei rekordininku.
1982 m. Vladas Turla buvo išrinktas geriausiu Lietuvos sportininku.
Būdamas tikras Biržų krašto patriotas, visą savo apdovanojimų kolekciją Vladas Turla padovanojo Biržų krašto muziejui „Sėla“.
2005 m. rugpjūčio 23 d. suteiktas Biržų garbės piliečio vardas.
Pasiekimai
PR – pasaulio rekordininkas
Auksinė (Golubaja)
Auksinė arba Augstė  – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje. 59 km ilgio. Įteka į Prieglių ties Narkyčių gyvenviete. Ant Auksinės upės kranto rastas X a.-XIII a. kapinynas. Manoma, kad prie Auksinės žiočių buvusi IX a.-XI a. prekybinė gyvenvietė.
Jokutsų kalbos
Jokutsų kalbos – Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos jokutsų dabartinės JAV pietvakariuose, vidinėse Kalifornijos srityse (daugiausia San Choakino slėnyje). Dauguma jokutsų kalbų išnyko, kitos – beišmirštančios.
Jokutsų kalbos neretai priskiriamos spėjamai penučių kalbų šeimai arba bent jokų-jutų šeimai, nes turi daug bendrybių su jutų kalbomis.
Kalbos
Žinomos 5–6 jokutsų kalbos:
Turistinis Kemgangsano regionas
thumb|200px Turistinis Kemgangsano regionas (, 金剛山觀光地區) – specialus Šiaurės Korėjos administracinis rajonas. Jis buvo įkurtas 2002 m. lankyti turistams iš Pietų Korėjos. Jame yra Kemgangsano kalnai, dar vadinami Deimantiniais kalnais.
Nuo 1998 m. turistams iš Pietų Korėjos buvo leista lankyti Kemgangsaną. Nuo to laiko pradėtos organizuoti turistinės kelionės. 2002 m. rajonas aplink kalnus buvo atskirtas nuo Kangvono provincijos ir sudaro atskirą administracinį vienetą. Regionas buvo uždarytas 2008 m., kai Š. Korėjos kareivis nušovė turistę iš pietų, peržengusią zonos, už kurios draudžiama išeiti, ribą.
Vecsaulė
Vecsaulė  – kaimas Latvijoje, Bauskės savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Bauskės, prie Vecsaulės upelio. Valsčiaus centras. Pro kaimą eina vieškelis P87 Bauskė–Aizkrauklė. Yra pagrindinė mokykla, biblioteka, medicinos punktas, paštas. Apylinkėse yra apleista liuteronų bažnyčia.
Istorija
Kaimas kūrėsi apie Vecsaulės (Alt-Rahden) dvarą. Tarybiniais metais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Kuznicos Viešpaties Kryžiaus cerkvė
Kužnicos Viešpaties Kryžiaus cerkvė  – plytinė cerkvė, esanti Kužnicos kaime, Sidrzańskiej gatvėje. Cerkvė pastatyta XIX a. pabaigoje. Cerkvė stačiakampio formos, turi du kupolus, viduje yra tapytų ikonų. Priklauso Sokulkos stačiatikių dekanatui, Kužnicos Viešpaties Kryžiaus parapijai.
Chasidai
Chasidai – vienos iš neorganizuotų judaizmo krypčių atstovai, kurie atspindėjo idėjinę judaizmo ideologiją priešingą helenistams - sugraikėjusiems žydams. Chasidams buvo būdingas pasipriešinimas graikų-romėnų įtakos skverbimuisi į žydų gyvenimą bei kultūrą. Chasidai buvo vadinami pamaldžiaisiais. Chasidai buvo senų pažiūrų judėjai, kurie atspindėjo viso labo tik bendrą žydų tautos nepasitenkinimą helenizmo įtaka žydų kultūriniam - religiniam pamatui.
Dalis chasidų buvo pacifistai, todėl nepastebimai susiliejo su esėjais, fariziejais ir zelotais, palikdami žydų tautoje atminimą kaip epitetą, tinkantį kiekvienam dievobaimingam judėjui - pamaldus kaip chasidas.
FC Zeitz
Ceico FC – Vokietijos futbolo klubas iš Ceico.
FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė
FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė – futbolo varžybos, kuriose dėl Pasaulio čempiono vardo varžosi visų šešių kontinentinių konfederacijų čempionų klubai, bei šalies kurioje vyksta varžybos, čempionas.
Istorija
Pasaulio klubų čempiono titulas buvo minimas jau 1887 m. Futbolo istorijoje buvo keletas nesėkmingų bandymų sukurti visų pripažintą oficialų turnyrą, kuris išaiškintų pasaulio klubų čempioną. Galiausiai, pirmą kartą FIFA psaulio futbolo klubų taurės varžybos buvo surengtos 2000 m. sausį Brazilijoje. FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė buvo įkurta vietoje (Tarpžemyninės taurės dar žinomos kaip Toyota taurė), kurios vykdavo Tokijuje (Japonijoje) tarp Europos UEFA Čempionų lygos ir Pietų Amerikos Copa Libertadores čempionų.
Varžybų datos ir formatai dažnai kito dėl besitęsiančių organizatorių diskusijų, 2001 m. varžybos visai neįvyko dėl finansinių problemų. Varžybose tradiciškai dalyvauja visų 6 futbolo konfederacijų klubinių varžybų čempionai, bei šalį-šeimininkį atstovaujantis klubas. 2016 m. buvo pasiūlyta išplėsti turnyrą iki 32 komandų. 2019 metais buvo nutarta perorganizuoti varžybas nuo 2021 metų, išplėčiant varžybas iki 24 komandų. Tačiau dėl 2020 m. pradžioje kilusios COVID-19 pandemijos organizatoriai atidėjo planus perorganizuoti formatą 1-3 metams, ir turnyras toliau vyko senu formatu. 2022 m. gruodį FIFA pranešė kad turnyras bus išplėstas iki 32 komandų nuo 2025-ųjų.
Bobroviskas
Bobroviskas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 119 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės, šalia kelio Suvalkai-Kaletnikas-Punskas. Kaimas yra apsaugos zonoje juosiančioje Vygrių nacionalinį parką. Per kaimą teka Kaletniko upė, kuri įteka į Kruluveko ežerą, kuris jungiasi su Vygrių ežeru. Šioje upėje gyvena nemažai upinių bebrų. Kaimo apylinkėse auga pušūnų miškai ir driekiasi Šlapynė. Šiose apylinkėse gyvena Juodasis gandras, Garniniai, Pilkoji gervė, Šernai, Stirnos, Briedžiai. Apie 0.5 km nuo kaimo yra Kaletniko ežeras. Apie 14 km į pietus Vygrių kaime yra Kamendulų Vienuolynas, kuriame piligriminės kelionės metu gyveno popiežius Jonas Paulius II.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ardatovas
Ardatovas  – miestas Rusijoje, Mordvijoje, Alatyrio upės pakrantėje, 114 km į šiaurės rytus nuo Saransko. Rajono centras. Plentas į Saranską, už 11 km nuo miesto yra Ardatovo geležinkelio stotis prie Krasnyj Uzelo–Kanašo geležinkelio. Maisto (duonos, aliejaus), tekstilės (vatos), medienos apdirbimo pramonė. Yra 1802 m. pastatytas soboras.
Istorija
Ardatovas įkurtas XVII a. antroje pusėje, išsivystė iš erzių kaimo. 1780 m. gavo miesto statusą, tapo apskrities centru.
Tumbesas (upė)
Tumbesas arba Pujangas (Río Puyango) – upė Pietų Amerikoje. Prasideda Ekvadore, Andų vakariniuose šlaituose, ties El Oro ir Lochos provincijų sandūra. Aukštupyje vadinama Pindu, Grande, o Pujango pavadinimą įgija nuo santakos su Jaguačiu. Teka į pietvakarius tarpukalnių slėniu. Vidurupyje sudaro Ekvadoro-Peru sieną. Ties Kabo Inga upė pasuka į šiaurės rytus ir teka Peru teritorija (Tumbeso departamentu), kur vadinama Tumbesu. Įteka į Ramųjį vandenyną į šiaurę nuo Tumbeso miesto, ties Gvajakilio įlankos pradžia.
Dėl slėnio savybių, Tumbeso upė dažnai po liūčių smarkiai patvinsta ir užlieja Tumbeso miestą.
Brigantai
thumb|right|250px|Buvusi brigantų teritorija thumb|right|250px|Keltų gentys Airijoje. Brigantai gyveno pietrytinėje dalyje.
Brigantai – keltų gentis, kuri iki Romos užkariavimų D. Britanijoje valdė didžiausią dalį dabartinės šiaurinės Anglijos ir didelę dalį vidurio Anglijos. Jų karalystė, kurios centras buvo dabartinis Jorkšyras, buvo žinoma kaip Brigantija. Brigantai buvo vienintelė keltų gentis, gyvenusi tiek Anglijoje, tiek Airijoje. Airijoje brigantai gyveno ties dabartiniais Vexfordu, Kilkeniu ir Voterfordu.
Brigantų žemės Anglijoje ribojosi su kitų keltų genčių žemėmis – karvetijais šiaurės vakaruose, parizijais rytuose ir koritaniais ir kornovijais pietuose. Šiaurėje jų žemės ribojosi su votadinių teritorija.
Etimologija
Pavadinimas brigantes (Βρίγαντες) kilme artimas keltų deivės Brigantijos pavadinimui. Pavadinimas kildinamas iš šaknies su reikšme 'aukštas, aukštai esantis', ir nėra aišku, ar gyvenvietes Brigantium taip pavadino todėl, kad jose gyveno 'aukštieji' (bajorai, kilmingieji), ar kalniečiai, ar tiesiog tai gyvenvietės su aukštais įtvirtinimais (pvz., praindoeurop. *bhereg’h-).
Europoje egzistavo kelios senovinės gyvenvietės, vadintos Brigantium:
Senojoje italų kalboje buvo žodis brigante (iš kurio atsirado 'plėšikas, banditas'), kilęs iš viduramž. . Itališkojo žodžio ryšiai su keltų etnonimu nežinomi. Daiktavardis brigante gali būti kilęs iš veiksmažodžio brigare 'peštis; kivirčytis'. Lotyniškieji žodžiai asocijuojasi su keltų genčių pavadinimais – romėnų Britanijos laikais brigantai buvo žinomi kaip karingiausia Britanijos gentis.
Varliaburniniai
Pelėdiniai lėliai (kitaip - varliaburniniai, varliaburniai) – lėlinių (Caprimulgiformes) būrio paukščių šeima. Kūno spalva maskuojanti: rausvai ar rudai išmargintos plunksnos susilieja su medžių ir krūmų šakų spalva. Galva didelė, kaklas ir kojos trumpi. Išvaizda panašūs į lėlius, tačiau savo grobį čiumpa nuo žemės, o ne skraidydami ore. Varliaburniai minta kitais paukščiais, žinduoliais, varliagyviais, taip pat vabzdžiais. Turi dideles akis, todėl gerai mato tamsoje. Medžioja temstant, naktį ar švintant, o dieną tupi nejudėdami medžiuose. Tupi ant tinkamų šakų ir laukia netoliese pasirodančio grobio. Stambesnius gyvūnus prieš prarydamas mirtinai uždaužo. Gyvena poromis ar šeimyninėmis grupėmis. Palaikydami ryšius didelėje lizdų ar maitinimosi teritorijoje, paukščiai dažnai susišaukia. Jų lizdai – tai krūva šakelių, sukrautų medžių išsišakojime. Deda tris baltus kiaušinius. Naktį peri patelė, o dieną patinas. Gresiant pavojui varliaburnis išsitempia į aukštį ir tampa panašus į nulaužtą medžio šaką. Tokią pozą kartais lydi ir žiočių demonstravimas: paukštis atveria didelę ir plačią burną.
Brigantai
Istorija
Brigantų kilmė nėra žinoma. Manoma, kad jų vadai susiję su žemyninės Europos gentimis – arba su Keltų Galėcija (Celtic Gallaecia) Pirėnuose, arba su Alpių brigantijais. Konfederaciją, kuri tapo brigantais, didžiausia D. Britanijos etnine grupe, sudarė:
Varliaburniniai
Pasaulyje gyvena 14 tropikinių rūšių, priklausančių dviem gentims: Podargus (3 rūšys) ir Batrachostomus (11 rūšių; neretai ši gentis išskiriama į atskirą Batrachostomidae šeimą). Varliaburniai paplitę Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Indijoje, Pietų Azijoje.
Brigantai
Istorija
47 m. Britanijos valdytojas Publijus Ostorijus Skapula (Publius Ostorius Scapula) buvo priverstas nutraukti kampaniją prieš Šiaurės Velso deceanglius (deceangli), dėl kilusio „nepasitenkinimo“ tarp brigantų. Keletas besigriebusių ginklų buvo nukauti, kitų pasigailėjo.
51 m. sumuštas pasipriešinimo vadovas Karatakus (Caratacus) paprašė brigantų karalienės Kartimandujos (Cartimandua) prieglobsčio. Tačiau Kartimanduja parodė lojalumą romėnams ir perdavė Karatakų romėnams sukaustytą grandinėmis. Kartimanduja ir jos vyras Venucijus (Venutius) aprašyti kaip lojalūs ir ginami Romos ginklų. Vėliau jiedu išsiskyrė, Venucijus ėmė ginklu kovoti prieš buvusią žmoną, o dar vėliau – ir jos globėjus romėnus. Valdant Aului Didijui Galui (Aulus Didius Gallus; 52-57 m.) jis surinko armiją ir įsiveržė į jos karalystę. Romėnai pasiuntė kariuomenę ginti Kartimandują, ir Venucijaus maištas po aršaus pasipriešinimo buvo sutriuškintas. Po skyrybų Kartimanduja ištekėjo už Venucijaus ginklanešio Velokato (Vellocatus), iškėlė jį į karalius. 69 m. Venucijus, pasinaudodamas Romos netvirtumu Keturių Imperatorių metais, sukėlė kitą maištą. Šį kartą romėnai galėjo pagalbon atsiųsti tik Romos pagalbinių dalinių, kurie evakuavo Kartimandują, o brigantų karalystė liko Venucijui.
Gali būti, kad viena iš Adriano sienos (pradėtos statyti 122 m.) paskirčių buvo sutrukdyti brigantams bendrauti su gentimis dabartinės Škotijos pietuose. Imperatorius Antoninas (Antoninus Pius; valdęs 138–161 m.), Pausanijo žodžiais, sumušė brigantus po to, kai šie pradėjo neišprovokuotą karą su Romos sąjungininkais. Galbūt tai buvo dalis kampanijos, vedusios prie Antonino sienos statybų 142–144 m.
Miestai
Ptolemėjus minėjo 9 pagrindinius brigantų miestus:
Kitos brigantų gyvenvietės:
Tunelių žiurkės
thumb|right|250px|Kareivį leidžia į tunelį. Operacija „Oregonas“, 1967 m. „Tunelių žiurkės“  – JAV, Australijos ir Naujosios Zelandijos kareiviai, kurie Vietnamo karo metu požemiuose vykdė paieškos ir naikinimo užduotis. Vėliau, Afganistano karo metu, panašios Tarybinės Armijos kareivių grupės buvo naudojamos ir Afganistane. „Tunelių žiurkės“ – tai neoficialus jų pavadinimas.
Vietnamo karas
Vietnamo karo metu „tunelių žiurkės“ buvo savotiška savanorių JAV, Australijos ir N. Zelandijos kareivių specializacija.
Nuo XX a. 5-to dešimtmečio, karo prieš Prancūzijos kolonijines pajėgas metu, Vietkongas įrengė plačias požeminių tunelių sistemas. 7-tąjį dešimtmetį Vietname požemiuose buvo ligoninės, mokomosios klasės, sandėliai, štabai ir pan. Vietkongo daliniai, sukaupę didžiulę partizaninio karo patirtį, galėdavo slapstytis savo tuneliuose po keletą mėnesių. Tuneliai buvo pavojingi į juos patekusiems priešams dėl spąstų ir pasalų.
JAV kariuomenei aptikus tunelį į jį siųsdavo „tunelių žiurkes“, kad šie sunaikintų viduje esančius priešo kareivius ir (arba) padėtų sprogmenis tunelių susprogdinimui. Paprastai „tunelių žiurkė“ būdavo ginkluotas tik standartiniu JAV kariuomenės .45 kalibro „Colt M1911“ pistoletu, durtuvu ir žibintuvėliu. „Tunelių žiurkėms“ buvo leidžiama tuneliuose naudoti bet kokį kitą pistoletą, kurį pajėgs gauti.
Dažnai tuneliuose buvo įrengti U pavidalo sifonai, kad sulaikytų galimas nuodingųjų dujų atakas. „Tunelių žiurkės“ neretai naudodavo dujokaukes, tačiau dažniausiai jų vengė, kadangi su jomis dar sunkiau matyti, girdėti ir kvėpuoti siauruose ir tamsiuose tuneliuose. Vietkongo tuneliuose būdavo daug pavojingų vietų, pvz., angose sienose, pro kurias Vietkongo kareiviai galėdavo ietimis persmeigti įsibrovėlius. Tuneliuose pasitaikydavo ir nuodingų gyvačių (jas Vietkongo kareiviai kartais naudodavo kaip spąstų esminę dalį), skorpionų, vorų, taip pat žiurkių ir skruzdėlių. Tuneliuose neretai gyveno juodabarzdžiai maišasparniai (Taphozous melanopogon) ir grotiniai šikšnosparniai (Eonycteris spelaea), kurie trikdydavo tuneliais judančius kareivius, nors ir nekėlė jiems tiesioginio pavojaus. thumb|left|250px|Dalis tunelių komplekso [[Cu Chi tuneliai|Củ Chi rajone (buvęs Saigonas).]] thumb|right|250px|„Tunelių žiurkės“ ruošia užtaisus tunelių sprogdinimui
Dėl ribotos erdvės tunelių „žiurkės“ nemėgo ryškių vamzdžio liepsnos plyksnių, būdingų stambiems .45 kalibro šoviniams, kurie juos trumpam apakindavo, o smarkus šūvio garsas – apkurtindavo. „Žiurkės“ neretai naudodavo aptiktus trofėjinius pistoletus. Vietnamiečių naudoti tarybiniai pistoletai buvo mėgstamas „M1911“ pistoletų pakaitalas, bet jų būdavo sunku gauti, tad kareiviai dažnai prašydavo, kad namiškiai nupirktų ir atsiųstų civilinių pistoletų ar revolverių. Tokie mėgstami pakaitiniai pistoletai buvo mažesni vokiški 9 mm kalibro pistoletai „Luger P08“ ar „Walther P38“, naudojantys „9×19 mm Parabellum“ šovinius. Šie pistoletai dažniausiai buvo Antrojo pasaulinio karo trofėjai, kuriuos amerikiečių kareiviai parsivežė namo iš karo. Dažnai „žiurkės“ mainydavo „M1911“ į revolverius, kuriais būdavo ginkluoti kitų tarnybų kariškiai. Dažnai naudodavo savadarbius duslintuvus, kad šūvių garsas būtų kuo silpnesnis. Ypač vertino specialiai modifikuotą revolverį „Smith & Wesson Model 29“, vadinamąjį tylųjį specialiosios paskirties revolverį. Standartiniai šio modelio pistoletai šaudė „.44 Magnum“ šoviniais, o specialiojo tylaus modelio revolveriai buvo ne tik lengvesni ir trumpesni, dėl ko patogesni ankštuose tuneliuose, bet ir naudojo .410 kalibro šovinius su vidiniu stūmokliu, dėl ko buvo praktiškai begarsiai. Panašius šovinius naudoja vėliau sukonstruoti rusiški revolveriai „OC-38“.
„Tunelių žiurkės“ dažniausiai buvo smulkaus sudėjimo (žemesni kaip 168 cm), kad būtų patogiau veikti siauruose tuneliuose. Mangold ir Penycate rašė, kad „tunelių žiurkės“ buvo beveik vien baltaodžiai ar Lotynų Amerikos kilmės, o šie – daugiausiai JAV puertorikiečiai ar meksikiečiai.
„Tunelių žiurkių“ taktiką ėmė plisti po sėkmingo jos panaudojimo 1966 m. sausį kombinuotoje JAV ir Australijos dalinių operacijoje prieš Cu Chi tunelius Binh Duong provincijoje, žinomoje pavadinimu operacija „Užlankstas“.
Afganistanas
Afganistane nuo senovės yra didelis drėkinimo tunelių (vadinamųjų kiarizų) tinklas. 1979–1989 m. Afganistano karo metu šiuos tunelius naudojo modžahedai. Tenai veikusi Tarybinės Armijos 40-oji armija turėjo savų „tunelių žiurkių“, kurie „valydavo“ kiaryzus.
Dabar vykstančiame Afganistano kare JAV ir D. Britanijos jūrų pėstininkams irgi tenka užsiimti panašia veikla.
Vedad Ibišević
Karjera
2000 m. su šeima persikėlė iš Bosnijos į Šveicariją, ten pradėjo lankyti „FC Baden“ jaunimo mokyklą, bet vėliau su šeima išvyko į JAV, Sent Luisą, kur pradėjo rungtyniauti vietinėje komandoje. 2004 m. Ibiševičius grįžo į Europą ir rungtyniavo Prancūzijoje, tačiau labiausiai įsitvirtinti jam pavyko Vokietijoje.
Rinktinė
2007 m. Ibiševičius debiutavo Bosnijos rinktinėje, varžybose prieš Norvegiją. 2012 m. įmušė hat-trick`ą į Lichtenšteino vartus. 2013 m. įmušė pergalingą įvartį į Lietuvos vartus, atvėrusį Bosnijai galimybę dalyvauti pasaulio čempionate. Jame įmušė pirmąjį bosnių įvartį.
Lepšiai (reikšmės)
Lepšiais vadinami:
Brut Malai
Brut Malai – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW652.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Turizmas Šiaurės Korėjoje
2002 m. kalnų regionas Kŭmgangsan (Deimantiniai kalnai), esantys netoli nuo Pietų Korėjos sienos buvo paskelbtas turistinių regionu į kuri gali atvažiuoti Pietų Korėjos turistai be specialių leidimų. Kiekvienais metais Kŭmgangsaną aplanko tūkstančiai turistų.
Pietų Korėjos kompanija Hyundai 2005 m. birželio mėn. pasirašė su Šiaurės Korėjos vyriausybe sutartį apie papildomų turistinių maršrutų Pėktusan kalno rajone ir Kėsone atidarymą.
Nuorodos
উত্তর কোরিয়া
Hileris
Hileris (nuo  – gydytojas plačiąja prasme) – Lietuvoje naudojamas terminas apibūdinti alternatyviosios medicinos praktikuotojus, atliekančius chirurgines operacijas tiesiog pirštais. Ši praktika ypač populiari Filipinuose ir Brazilijoje ir pritraukia daug pacientų iš viso pasaulio.
Efektas
Hileriai operuoja visada tik pilvo sritį, nesvarbu, kuo serga pacientas. Operacija vyksta visiškai be jokio skausmo, „chirurgas“ brauko pirštais per ligonio pilvą, teka kraujas, karts nuo karto ištraukiami neaiškūs vidaus organų gabaliukai, ar krešuliai, ar kažkas panašaus. Pati tariamo pjūvio vieta dažniausiai nematoma, ją dengia delnas. Kas kiek laiko hileris ar jo asistentas pavalo kraują aplink operacijos vietą kempine. Galiausiai rankos nuo pilvo patraukiamos, vieta nuplaunama, nesimato jokių žaizdos pėdsakų. Pacientas laikomas pagydytu.
Hileriai teigia, kad tokiu būdu jie iš organizmo ištraukia įvairius kenksmingus objektus, kaip kad augliai, įskaitant vėžinius, pūliai ir kiti. Kai kurie teigia, kad tai yra materializuota bloga energija, dėl kurios pacientas sirgo.
Ši operacija neduoda jokio teigiamo efekto, išskyrus placebo, jei pacientas tiki jos veiksmingumu. Pati savaime taip pat neduoda ir jokio neigiamo efekto, kadangi iš tiesų intervencijos į kūną nėra, o visa operacija tėra tik rankų miklumo triukas. Tačiau pasekmės gali būti ypač pavojingos, jei pacientas mano esąs išgydytas ir nesikreipia į tikrus gydytojus ar nutraukia pradėtą gydymosi praktiką. Yra žinoma daug atvejų, kai, galbūt manydami esą sveiki, hilerių pacientai mirė nuo sunkių ligų. Bene garsiausias yra JAV humoristo Andy Kaufmano atvejis.
Metodas
Hilerių gydymas atliekamas rankų miklumo ir kartais – tam tikro išankstinio pasiruošimo pagalba. Hileris lengvai pasiekiamoje vietoje turi paslėpęs viščiuko ar kito gyvūno dalių, kurias operacijos metu gali nepastebimai pasiimti ir „ištraukti“ iš paciento pilvo. Vienas iš būdų yra laikyti juos po stalu, netoli kempinės, kad būtų galima paimti kartu su kempine, arba padėjus kempinę atgal, kad veiksmas atrodytų natūraliai. Kitas būdas yra specialaus dirbtinio piršto naudojimas, operacijos metu rankos juda greitai, viena pridenginėja kitą, tad neįmanoma (ypač – iš anksto nežinant) pastebėti, kad „chirurgas“ turi vienu pirštu daugiau. Dirbtiniame piršte yra gyvūno kraujas ir organų dalys, tariamai ištraukiamos iš paciento.
Dažnai hileris padaro ant paciento pilvo odos raukšlę, kurią užlenkia. Tada „iš po jos“ teka kraujas, traukiami krešuliai. Taip sudaromas vaizdas, tarsi ten iš tiesų būtų prapjauta žaizda, kartais net – kad dalis plaštakos išties įkišta pacientui į pilvą.
Kraujo kiekį padidinti galima naudojant tą pačią kempinę, užpylus šiek tiek vandens, atrodo, tarsi kraujo daug daugiau. Kartais kita kempinė būna sumirkyta kraujyje.
Profesionalių iliuzionistų nuomone, triukas yra labai paprastas ir lengvai pakartojamas. Hilerio operaciją yra atlikę daug magų, tarp jų James Randi, Penas ir Teleris, o Lietuvoje – Arvydas Stonys.
Istorija
Filipinuose hilerių pradininkas buvo Eleuterio Terte, nuo 1940 m. kartu su savo mokiniu operavę žmones ir mokę šio būdo kitus.
1967 m. JAV buvo areštuotas šiuo metodu gydęs Tony Agpaoa.
Hileriai JAV labai pagarsėjo po to, kai garsus komikas Andy Kaufman 1984 m. nuvyko į Filipinus operuotis vėžio. Filipinietis Jun Labo teigė pašalinęs jam plaučių vėžį, tačiau tais pačiais metais Kaufmanas mirė.
Turbūt žymiausiais visame pasaulyje filipinietis hileris yra Alex Orbito. 2005 m. birželio 14 d. jis buvo areštuotas Kanadoje už pacientų apgaudinėjimą (tariamas operacijas).
Brazilijoje hilerių gydymas prasidėjo bent jau nuo 1950 m., bet gali būti ir anksčiau.
Leonas Barauskas
Leonas Barauskas (1926 m. gegužės 25 d. Želvaičiai, Telšių valsčius – 1975 m. kovo 21 d. Čikaga) – JAV lietuvių mėgėjų teatro aktorius.
Biografija
Lankė Žemaičių teatro studiją Telšiuose, pasitraukęs į Vokietiją – I. Tvirbuto dramos studiją. 1949 m. išvyko į Kanadą. Vaidino Monrealio lietuvių dramos teatre. 1963 m. persikėlęs į Čikagą buvo satyros ir humoro teatro Antrasis kaimas aktorius ir režisierius.
Vaidmenys
JAV išleistos plokštelės su jo įrašais „Leonas Barauskas“, „Arlekino meilė“
Sigutis Obelevičius
Sigutis Obelevičius (g. 1959 m. rugpjūčio 2 d. Pažardyje, Kaišiadorių rajone) – pedagogas, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1977 m. baigė Trakų sporto mokyklą–internatą, 1982 m. – Vilniaus pedagoginį institutą.
2003–2007 m. ir 2015–2019 m. Anykščių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2007–2015 m. ir nuo 2019 m. – Anykščių savivaldybės meras.
Nuo 1995 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
1985–1988 m. TSKP, nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2001 m. TS Anykščių skyriaus pirmininkas.
Lietuvos gamtinės įvairovės išsaugojimo draugijos pirmininkas, Lietuvos dendrologų draugijos tarybos narys, Lietuvos mikologų draugijos narys, Lietuvos retųjų augalų pažinimo ir globos klubo „Medumėlė“ tarybos narys. Šalia Traupio mokyklos 1989 m. įkūrė mokyklos botanikos sodą. Apie 300 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių autorius.
Žmona Alytė (g. 1964 m.), dukterys Sigita (1986 m.) ir Ginta (1987 m.), sūnūs Mindaugas (1989 m.) ir Žygimantas (1992 m.).
Liepalotai (reikšmės)
Liepalotais vadinami kaimai:
Gasparas Barauskas
Gasparas Barauskas (, 1785 m. Gardino apskr. – m. po 1854 m. Balstogė) – lietuvių tapytojas.
Biografija
1801-1807 m. mokėsi Vilniaus universitete pas P. Smuglevičių. 1808 m. tobulinosi Paryžiaus dailės akademijoje. 1810 m. gavo meno kandidato laipsnį.
1810-1812 m. mokytojavo Kaune, Minske, nuo 1813 m. – Balstogėje.
Kūryba
Nutapė portretų (P. Smuglevičius, J. I. Kraševskis, J. Koženiovskis), peizažų, religinės, buitinės („Karčiama Vilniuje“, „Čigonų grupė“) ir mitų tematikos paveikslų, sienų tapybos kompozicijų („Apolonas, apsuptas mūzų“, iki 1812 m., „Kristus ant kryžiaus“). Kūryba klasicistinė, ankstyvąją kūrybą veikė barokas, būdinga monumentalios formos, ramios figūrų pozos, prislopintos spalvos; ryški P. Smuglevičiaus įtaka.
Tlaskala
Tlaskala reiškia šiuos objektus Meksikoje:
Tore del Grekas
Tore del Grekas (liet. 'graikų bokštas') – miestas ir komuna Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Mieste 2007 m. gyveno 88 tūkst. žmonių. Miesto gyventojai kartais pravardžiuojami Corallini, nes greta esančioje jūroje daug koralų, o miestas yra svarbus koralinių papuošalų ir kamėjų gamintojas nuo XVII a.