cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linas Leonas Katinas
Kūryba
Sukūrė tapybos kūrinių, piešinių, akvarelių, instaliacijų. Ankstyvojo laikotarpio kūryboje yra ekspresionizmo bruožų („Jūra“ I–IV 1967 m., „Arimai“ 1968 m.), eksperimentavo su įvairiomis (koliažo ir kitų) technikomis. Aštuntame – devintame dešimtmetyje pasuko į abstrakcionizmą. Kūriniai architektoniškos kompozicijos, juose yra kosmogoninių simbolių, kartais žmogaus silueto figūrų, naudojama daugiasluoksnės lesiruotės, faktūros, su tapyba derinamos kitų technikos. Kūryboje atsispindi domėjimasis lietuvių liaudies audinių ornamentika, vėlesnėje – budizmo kultūra ir menu, Vakarų ir Rytų civilizacijų sąveika („Raigardas“, „Naktis“ I–IV, „Laivas“ I–III, visi 1975 m., „Kosmograma“ 1981 m., „Agla“ 1988 m.). XX a. dešimtojo dešimtmečio – XXI a. pradžios kūriniuose ryškūs konceptualiosios dailės elementai, dažnai naudojamos piktogramos, hieroglifai, citatos. Sukūrė krikščioniškosios tematikos („Nieko nukryžiavimas“ 2001 m.), su kitų dailininkų kūryba susijusių („Vincento vynuogynas“ 2002 m.) kūrinių.
Nuo 1967 m. dalyvavo parodose, individualios: Vilnius – 1967 m., 1968 m., 1974 m., 1984 m., 1986 m., 1988 m., 1990 m., 1993 m., 1996 m., Talinas – 1973 m., Šarlotensvilis, Virdžinijos valstija – 1974 m. Dalyvavo meno projektuose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.
Algimantas Petras Kavoliukas
Biografija
1991 m. sausio 15 d. po mirties apdovanotas Vyčio kryžiaus I laipsnio ordinu.
Algimanto Petro Kavoliuko vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Autobusas
thumb|Autobusas [[Autosan Lider 9 eco]] thumb|Autobusas [[Solaris Bus & Coach|Solaris Bratislavoje, Slovakija]] thumb|Autobusas [[Setra]] Autobusas ( 'pats' + (omni)busas) – daugiavietis automobilis keleivių vežimui, turintis 9 ir daugiau sėdimų vietų. 9–12 vietų autobusai vadinami mikroautobusais, jie naudojami maršrutiniame transporte, kaip žinybiniai automobiliai. Didesniuose autobusuose būna 20–45 sėdimų ir 9–25 stovimų vietų, tarptautiniais ir tarpmiestiniais maršrutais važinėjančiuose autobusuose – tik sėdimos vietos (30–60).
Istorija
thumb|Benz-Omnibus, 1896 Pirmieji keleivius vežę omnibusai atsirado Didžiojoje Britanijoje 1831 m., pirmieji autobusai pradėti gaminti XX a. pradžioje, 1904 m. Londone pradėjo veikti pirmasis keleivinis autobusų maršrutas. Lietuvoje specialiai įrengtos stotys pradėtos statyti XX a. viduryje.
Turistiniai autobusai
Tai autobusai pritaikyti tolimosioms kelionėms dažniausiai 45–60 sėdimų vietų. Tokie autobusai aprūpinti mikrofonu, vaizdo bei garso įranga, staleliais prie krėslų, tualetais, virtuvėlėmis, šaldytuvais, drabužinėmis. Turistinių autobusų pavyzdžiai: Irizar PB, MAN Lion’s coach, Neoplan Starliner.
Miesto autobusai
Tai autobusai pritaikyti miestui. Šiuolaikiniai miesto autobusai turi 3 duris, valdomas iš vairuotojo vietos, kondicionavimo sistemą taip pat yra žemagrindžiai. Miesto autobusų pavyzdžiai: Solaris Urbino, LAZ CityLaz, Neoplan Cityliner, Mercedes-Benz Citaro, Autosan Sancity.
Parviškiai
Peskai (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Parwen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. Nuo 1947 m. liepos 25 d. Bolšakovo rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. Polesko rajono Zalesjės apylinkės kaimas.
Speninis urvas
thumb|right|260px|Speninis urvas pažymėtas apatiniame kairiajame kampe
Speninis urvas  – vidurinės ausies būgninėje ertmėje esantis urvas – didelė pneumatinė ląstelė išklota plona gleivine ir užpildyta oru. Urvas prasideda speninės ataugos viršuje.
Speninė atauga
Speninė atauga savo forma primena kūgį, nukreiptą viršūne žemyn, o jos išorinis paviršius padengtas kompaktinio kaulo plokštele. Speninės ataugos viršutinė riba yra smilkininė linija. Virš jos prasideda kaukolės vidurinė duobė. Speninės ataugos priekinė siena ribojasi su išorinės klausomosios landos užpakaline siena, o kaulinės išorinės klausomosios landos užpakalinės ir viršutinės sienų sandūroje yra dyglys. Į užpakalį nuo šio dyglio yra negili duobelė, po kuria 1,5–2 cm gylyje būna pastovi apie 0,7 cm³ speninės ataugos ertmė – speninis urvas.
Į olą atsiveria pneumatinių ląstelių angos. Taip vadinamos speninėje ataugoje esančios nedidelės ertmės, jos išklotos plona gleivine ir užpildytos oru. Jų kiekis ir išsidėstymas priklauso nuo speninės ataugos pneumatizacijos laipsnio. Pagal tai skiriami keli speninės ataugos tipai: pneumatinis, diploinis, sklerozinis (kai normalią pneumatizacijos eigą sutrikdo vaikystėje persirgti vidurinės ausies uždegimai, pasunkėjęs kvėpavimas nosimi).
Speninė atauga susiformuoja 6-7 metų vaikams.
Speninio urvo sandara
Jis svarbus chirurgijai, nes dažnai būna infekuojamas.
Daugiau informacijos straipsniuose:
Gabėtiškė
Gabėtiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Liolių.
Martynas Yčas (1885)
thumb|260px|Lietuvių delegacija Berlyne 1918 m. Sėdi, iš kairės: [[Jonas Staugaitis, Antanas Smetona, Konstantinas Olšauskas. Stovi, iš kairės: Jokūbas Šernas, Jurgis Šaulys, Juozas Purickis, Vilius Gaigalaitis, Martynas Yčas, Augustinas Voldemaras.]] Martynas Yčas (1885 m. lapkričio 13 d. Šimpeliškių sodžiuje, Biržų apskritis – 1941 m. balandžio 5 d. Rio de Žaneire) – žymus teisininkas ir politikas, Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas, pirmasis nepriklausomos Lietuvos finansų, susisiekimo bei prekybos ir pramonės ministras, vienas pirmųjų Lietuvos bankininkystės ir pramonės kūrėjų, publicistas, redaktorius, leidėjas, Vytauto Didžiojo universiteto ir Vilniaus universiteto garbės daktaras.
Biografija
Kai jam buvo penkeri, tėvas buvo priverstas emigruoti į Ameriką, nes grėsė ištrėmimas į Sibirą už draudžiamųjų lietuviškų raštų platinimą. Pradinį mokslą išėjo Biržų liaudies mokykloje. 1900 m. brolis Jonas Yčas nusivežė jį į Peterburgą, kuriame pats studijavo ir parengė stoti į gimnaziją. 1903 m. įstojo į Pernavos (Pernu, Estija) gimnazijos trečiąją klasę. 1906 m. išvyko pas brolį Joną į Tomską, metus mokėsi privačiai, o 1907 m. išlaikė abitūros egzaminus ir pradėjo studijuoti teisę Tomsko universitete. 1911 m. baigė studijas. Jo diplominis darbas „Evangelikų bendruomenės atsiradimas ir organizacija Lietuvoje ir kunigo padėtis joje“ buvo įvertintas aukso medaliu, o autoriui pasiūlyta likti universitete ir rengtis profesūrai. Tačiau jis atvyko į Kauną ir pradėjo dirbti prisiekusiojo advokato Petro Leono padėjėju.
1912 m. dvidešimt šešerių metų išrinktas Kauno gubernijos atstovu Rusijos IV Valstybės Dūmoje. Per visą kadenciją, gindamas lietuvių tautos reikalus plenariniuose posėdžiuose kalbėjo 26 kartus. Prasidėjus pasauliniam karui, naudodamasis Valstybės dūmos atstovo statusu, 1914 m. lapkričio 21 d. Vilniuje įkūrė Lietuvių draugiją nukentėjusiems dėl karo šelpti, buvo išrinktas jos Centro komiteto pirmininku. Vokiečiams okupuojant Lietuvą, dalis draugijos Centro komiteto su M. Yču pasitraukė į Rusiją ir įsikūrė Peterburge. Rusijoje draugija įkūrė per 250 skyrių, kurie globojo daugiau kaip 100 000 pabėgėlių iš Lietuvos bei tremtinių, teikė jiems materialinę paramą, steigė mokyklas, padėjo plėtoti kultūrinį gyvenimą. 1916 m. birželio 11 d. kaip Lietuvių draugijos pirmininkas gavo audienciją pas Katalikų bažnyčios vadovą popiežių Benediktą XV ir prašė jį moraliai paremti lietuvių tautos siekį išsivaduoti iš tautinės priespaudos bei per bažnyčias organizuoti materialinę pagalbą nukentėjusiesiems dėl karo.
Po 1917 m. Vasario revoliucijos Valstybės dūmos Vykdomasis komitetas jį paskyrė vyriausiuoju švietimo reikalų komisaru, o Laikinoji vyriausybė pakvietė užimti švietimo viceministro postą. Dirbdamas vyriausybėje rūpinosi, kad naujoji Rusijos valdžia paskelbtų Lietuvos nepriklausomybę. 1917 m. gegužės 27 d. – birželio 3 d. Rusijos lietuvių seime nuosekliai gynė Lietuvos nepriklausomybės siekį, padėjo organizuoti Rusijos armijoje tarnavusių lietuvių tautinius dalinius. Po bolševikų perversmo kartu su kitais lietuvių veikėjais suimtas ir įkalintas Voronežo kalėjime. Ištrūkęs iš kalėjimo slapstėsi ir 1918 m. balandžio 17 d. grįžo į vokiečių okupuotą Lietuvą.
Nuo 1919 m. kovo 7 d. Lietuvos delegacijos Paryžiaus taikos konferencijoje narys, delegacijos pirmininko Augustino Voldemaro pavaduotojas. Kartu ėjo Vyriausybės finansų įgaliotinio pareigas ir sėkmingai vedė derybas dėl paskolų bei Lietuvai reikalingiausių prekių.
Vienas pirmųjų Lietuvos bankininkų, padėjęs kloti šalies ekonomikos pamatus. Dar 1918 m. gruodžio 1 d. kartu su Adomu Prūsu, Saliamonu Banaičiu ir kitais įkūrė Prekybos ir pramonės banką, kuris 1926 m. bankrutavo. Nuo 1920 m. jis sukūrė akcines pramonės ir prekybos bendroves „Lietuvos garlaiviai“, organizavusią užsienio prekybą, miško paruošų įmonę „Eglynas“, aliejaus fabriką „Ringuva“, žemės ūkio produktų perdirbimo ir veislinių gyvulių auginimo įmonę „Patrimpas“, Kauno miesto statybos bendrovę „Butas“, importo ir eksporto firmą „Dubysa“, ketaus liejinių ir mašinų gamybos įmonę „Nemunas“, verpimo ir audimo fabriką Panevėžyje.
Jo kūrybinę bibliografiją sudaro daugiau, kaip 200 originaliosios kūrybos bei vertimų tomų. Jis rašė laikraščiams ir žurnalams „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Vairas“, „Lietuvos aidas“, 1914–1915 m. redagavo ir leido žurnalą „Vairas“, 1916–1918 m. „Lietuvių balsas“. 1912 m. Biržuose įsteigė spaustuvę, kur iki 1915 m. buvo spausdinamas ir jo su kunigu Petru Jakubėnu redaguotas „Biržų kalendorius“. Su žmona Hypatija Yčiene įsteigė ir 1922–1923 m. redagavo evangelikų reformatų laikraštį „Mūsų žodis“. 1935–1936 m. išėjo trys atsiminimų knygos bendru pavadinimu „Atsiminimai. Nepriklausomybės keliais“.
1912 m. išrinktas Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios kuratorium, vėliau daug kartų buvo renkamas sinodų pirmininku. Kartu su kitais 1922 m. įsteigė Lietuvių evangelikų reformatų draugiją, buvo jos pirmininkas.
Traukdamasis nuo sovietinės okupacijos 1940 m. birželio 25 d. su šeima emigravo į Vakarus. Tačiau kelionė per Vokietiją, Portugaliją, Braziliją karo metais buvo ilga ir sunki. Rio de Žaneire jį ištiko stiprus širdies priepuolis. Palaidotas Rio de Žaneiro Šv. Jono Krikštytojo kapinėse.
Mandutiškės
Mandutiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lavoriškių.
Ūsčio kraštas
Ūsčio kraštas  – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis šiaurės vakarinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal sostinę Ūstį prie Labės. Labiausiai industrializuotas šalies kraštas. Krašto plotas – 5 335 km². 2011 metais – 852 554 gyventojų.
Nors šis regionas istoriškai ir kultūriškai buvo susijęs su Bohemija, reikšmingą jo dalį sudarė vokiečiai. Daug išlikusių architektūros pėdsakų liudija čekų ir saksų kultūrų susiliejimą. Šiame regione gausu gerai išsilaikiusių arba kruopščiai restauruotų pilių, miestų bei vienuolynų. Ūsčio kraštas garsėja kokybiško porceliano gamyba.
Ajuno–Budžduro–Sakija Al Hamro regionas
Ajuno–Budžduro–Sakija Al Hamro regionas vienas iš šešiolikos Maroko regionų. Jis yra pietiniame Maroke, užima 39 480 km² plotą. Čia gyvena 256 152 (2004 m. surašymas) žmonių. Sostinė Ajunas. Šis regionas yra ginčytinoje Vakarų Sacharos teritorijoje.
Ūsčio kraštas
Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
Ajuno–Budžduro–Sakija Al Hamro regionas
Regionui priklauso šios provincijos:
Frank Bainimarama
Josaia Voreqe Bainimarama (dažnai vadinamas Frank Bainimarama, g. 1954 m. balandžio 27 d.) – Fidžio politikas bei kariuomenės vadas. Jis buvo du kartus šalies prezidentu, o nuo 2007 m. užima šalies ministro pirmininko pareigas.
Bainimarama priklauso fidžių etninei grupei. Pagal tikėjimą jis save laiko Fidžio metodistu.
Pirmą kartą į valdžią Bainimarama atėjo 2006 m. gruodį, surengęs šalyje karinį perversmą ir tapęs valstybės vadovu. Po to jis buvo paskirtas laikinuoju šalies ministru pirmininku. 2009 m. Fidžio teismas įrodė, kad politiko karinis perversmas prieštaravo įstatymams, o Bainimarama privalo pasitraukti iš užimamų postų. Tačiau šalies prezidentas Josefa Iloilo pakeitė konstituciją, perleido visas galias sau ir Bainimarama vėl paskyrė šalies ministru pirmininku.
Auditas Lietuvoje
Lietuvoje po ilgesnės pertraukos pradėjus kurtis privačioms įmonėms, atsirado įvairių audito įstaigų ir auditorių. Audito būtinumą sąlygojo bendro kapitalo įmonių ir įstaigų atsiradimas, nesąžiningi verslininkai, žemas privačiose įmonėse buhalterinę apskaitą vedančių žmonių kvalifikacijos lygis. Kurį laiką auditinis patikrinimas nebuvo privalomas ir nesąžiningi verslininkai tiesiog neleisdavo atlikti auditinio patikrinimo savo vadovaujamose įmonėse ar įstaigose, arba kviesdavo auditorius atlikti tik tų sričių auditą, kuriose nebuvo piktnaudžiavimų, taip pat norėdami pritraukti daugiau investuotojų. Svarbiausios audito veiklos datos Lietuvoje yra 1994 m. liepos 5 d., kai buvo nurodyta visose akcinėse bendrovėse vykdyti privalomą auditinį tikrinimą ir 2000 m. vasario 7 d. kai nurodyta įsteigti vidaus audito tarnybas valstybinėse įstaigose ir įmonėse.
Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai
Vyriausybė supratusi audito būtinumą pradėjo reglamentuoti komercinių įmonių ir įstaigų kontrolę:
1991 m. gruodžio 17 d. priimtame nutarime nurodyta, kas gali būti auditoriumi ir kokias paslaugas teikti (tikrinti, konsultuoti), nurodyta teisė netvirtinti neteisingos atskaitomybės, nurodyta auditoriaus atsakomybė, patvirtinta komisija, kuri įpareigota teikti auditoriaus kvalifikaciją.
1994 m. liepos 5 d. priimtame akcinių bendrovių įstatyme įvedamas privalomas akcinių ir uždarų akcinių bendrovių auditinis tikrinimas.
1995 m. birželio 1 d. priimtame nutarime nurodoma bankuose įsteigti vidaus audito tarnybą.
1997 m. vasario 19 d. Sveikatos apsaugos ministerija įsteigia audito inspekciją.
2000 m. vasario 7 d. nurodyta ministerijose, apskričių viršininkų administracijose, Valstybinėje mokesčių inspekcijoje ir kituose valstybinėse įstaigose, valstybinėse įmonėse įsteigiama vidaus auditoriaus pareigybė ar tarnyba. Jei įstaigoje ar įmonėje dirba mažiau kaip 300 darbuotojų, steigiama vidaus auditoriaus pareigybė, jei daugiau kaip 300 darbuotojų, steigiama vidaus audito tarnyba.
Industria Aeronautică Română
Industria Aeronautică Română, IAR, IAR S.A. Brasov  – Rumunijos aviacijos pramonės kompanija, įkurta 1925 m.
Auditas Lietuvoje
Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai
2000 m. vasario 7 d. įsteigiami Vidaus audito rūmai. Jiems pavedama išduoti auditoriaus kvalifikacinius pažymėjimus ir kontroliuoti jų veiklą.
Industria Aeronautică Română
Įsikūrusi Gimbave, netoli Brašovo. Kompanija turi apie 1200 darbuotojų, iš jų virš 170 yra inžinieriai. Veiklos sritis – sraigtasparnių ir lengvųjų lėktuvų modifikavimas, perdarymas į tobulesnę versiją ir kapitalinis remontas.
Istorija
Tarpukario metais Rumunijos vyriausybė, siekdama kad Rumunijos karališkosios oro pajėgos būtų aprūpintos lėktuvais be priklausomybės nuo užsienio gamintojų, subsidijavo trijų stambių aviacijos pramonės įmonių kūrimą:
Auditas Lietuvoje
Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai
2000 m. spalio 26 d. patobulinta vidaus audito valstybinėse įmonėse struktūra. Jei ministerijose ir apskričių viršininkų administracijose, kitose valstybės įstaigose, taip pat valstybės įmonėse dirba daugiau kaip 300 darbuotojų, nurodoma steigti vidaus audito tarnybą, jei dirba nuo 100 iki 300 darbuotojų vidaus audito pareigybė. Jei mažiau kaip 100 darbuotojų auditą atlieka steigėjo tarnyba, o jei steigėjas jos neturi, auditą atlieka Finansų ministerijos vidaus audito tarnyba.
Industria Aeronautică Română
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais IAR kompanija sukonstravo ir gamino naikintuvus IAR 80 ir IAR 81.
1945 ir 1947 m., koordinuojant Radu Manicatide ir Radu Mărdărescu, IAR kompanija sukonstravo mikroautomobilį M.R. ir automobilį.
Auditas Lietuvoje
Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai
2001 m. rugsėjo 13 d. leidžiama ministerijose ir apskričių viršininkų administracijose, kitose valstybės įstaigose įsteigti centralizuotą vidaus audito tarnybą. Patikslinama, kad jei įstaigoje ar įmonėje dirba mažiau kaip 100 darbuotojų auditą atlieka steigėjas, ar Lietuvos Respublikos Vyriausybės paskirta institucija. Taip pat leidžiama suderinus su steigėju įsteigti vidaus auditoriaus pareigybę.
Industria Aeronautică Română
Istorija
2000 m. IAR kartu su Eurocopter įmonę Eurocopter Romania, turi 49% akcijų paketą joje.
Products
Originali produkcija
Auditas Lietuvoje
Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai
2003 m. liepos 15 d. pritariama įsteigti vidaus audito tarnybą Turto fonde.
Industria Aeronautică Română
Products
Pagal licencijas
Sraigtasparniai
Sklandytuvai
Pirtis
Pirtis – apsišvarinimo vieta, dažnai neatsiejama nuo visuomeninio bendravimo, vadinamo pirties kultūra.
Pirčių tipai
Pirtys, su įvairiais vietiniais variantais, nuo gana senų laikų yra žinomos įvairiuose pasaulio regionuose.
Šiuo metu pasaulyje žinomiausi ir naudojami šie pirčių tipai, atsiradę skirtingose pasaulio vietose:
Pirties procedūros
Negalima pirtyje kaitintis nieko nevalgius, jaučiant didelį nuovargį, prieš pat miegą, taip pat pavartojus alkoholinių gerimų. Moterims draudžiama kaitintis pirtyje menstruacijų metu.
Kaitintis pirtyje patariama praėjus 1-2 valandoms po valgio. Jei jaučiamas nuovargis, prieš pirties procedūras būtina šiek tiek pailsėti. Gerai prieš tai išsimaudyti duše. Einant į garinę, reikia užsidėti kepuraitę, kuri apsaugos galvą nuo perkaitimo. Kiek anksčiau, reiktų verdančiu vandeniu nuplikyti vantą, kad ji spėtų išbrinkti arba 5-6 minutes palaikyti kubile su verdančiu vandeniu.
Pertis patariama naujomis vantomis, nes jose daugiau fitoncidų bei eterinių aliejų. Geriausios yra beržinės, ąžuolinės, balteglių, graikinio riešuto, kadagių, liepų, šermukšnių, dilgėlių vantos.
Pirties gydomosios savybės
Pirtis yra vertinga savo garais. Pasikaitinus pirtyje ir išsipėrus vanta, iš organizmo pašalinama labai daug toksinių medžiagų, kurios kaupiasi žmogaus odoje. Ant įkaitintų akmenų galima užpilti ne vien tik vandens, bet ir įvairių vaistinių augalų: eukalipto, mėtų, čiobrelių, jonažolių, ramunėlių, šalavijų ir kitų antpilų. Šiais garais yra gydoma nemažai ligų. Žiemą garinėje pirtyje patariama kaitintis ne mažiau 20-30 minučių bent kartą per savaitę.
Patariama dar iš vakaro ypač sūriame vandenyje pamirkyti ir šiek tiek nuspausti rankšluostį, o kitą dieną juo iki raudonumo įtrinti odą. Praustis pirtyje rekomenduojama ne su muilu, o kukurūzų miltais.
Beržinės vantos malšina sąnarių ir raumenų skausmus, padeda užgyti odos žaizdoms.
Ąžuolinės vantos tinka žmonėms, kurių oda yra riebi, taip išsipėrus, sausėja oda, gydomos uždegiminės ligos. Jos mažina ir padidėjusį kraujospūdį.
Liepų vantomis patariama pertis peršalus, nes jos skatina prakaitavimą. Tinka tiems, kurių oda yra sausa ar normali.
Kadagių vantose yra gausu biologiškai aktyvių medžiagų fitoncidų, apsaugančių nuo viršutinių kvėpavimo takų ligų.
Šermukšnių vantos tonizuoja kūną.
Dilgėlių vantos padeda, jei skauda sąnarius.
Nuorodos
Баня (Пловдив облысы)
Vilijampolė
Vilijampolė – Kauno miesto dalis, esanti Neries ir Nemuno dešiniajame krante, prie šių upių santakos. Stovi Kauno Šv. Juozapo bažnyčia, Švč. Mergelės Marijos Lietuvos laisvės koplyčia, veikia degtukų fabrikas „Liepsna“ (įkurtas 1927 m.), Kauno kartų namai (įkurti 1996 m., gyvena seneliai, vienišos motinos su kūdikiais), biblioteka (nuo 1960 m.), Vilijampolės žydų kapinės, muziejus „Atominis bunkeris“. Neries krantinėje gausu daugiaaukščių pastatų. Pagrindinė gatvė – Raudondvario plentas. Dešiniajame Neries krante, tarp Vilijampolės tilto ir Varnių tilto, į pietryčius nuo Sąjungos aikštės yra Neries krantinės parkas (įkurtas 1997 m.). Vakaruose prie Nemuno yra Vilijampolės futbolo maniežas.
miniatiūra|left|Vilijampolė [[2007 m.]] miniatiūra|left|Vilijampolė nuo [[Milikoniai|Milikonių]]
Etimologija
Žodžio Vilijampolė kilmė liaudyje aiškinama, jog tai sudurtinis žodis, reiškiantis Vilijos žemę, Vilijos lauką (plg. lenkų pole – „laukas“ . Vilija lenkiškai, gudiškai, rusiškai kalbantys Lietuvos ir Baltarusijos gyventojai vadina Neries upę. Patį upėvardį Vilija mėginta sieti su lietuviškais žodžiais vilnis, vilnyti, nors labiau tikėtina, kad jis yra slaviškas, perdarytas iš anksčiau vartoto Velja ‘didžioji’ Tačiau antrasis vietovardžio dėmuo -polė sietinas ne su lenkų ar rusų žodžiu pole ‘laukas’, bet su graikų polis ‘miestas’. Tai Vilijos miestas, kaip Marijampolė reiškia „vienuolių marijonų ar Marijos miestą“. Tokios romantinės simpatijos Antikai buvo būdingos ne tik Renesanso Lietuvai, bet ir jos kaimynams – Rusijos ar Ukrainos miestavardžiai Sevastopolis, Simferopolis, Stavropolis ir kt. turi tokios pat kilmės antrąjį dėmenį, kurį sieja su graikiška sąvoka miestas, bet ne su. Skirtumas nuo lietuviškųjų tokios struktūros miestavardžių yra nebent tas, jog kai kurie Juodosios jūros miestai iš tikrųjų susiję su Antikos istorija, t. y. buvo įkurti senovės graikų. Taigi žodis Vilijampolė reiškia miestą, gyvenvietę prie Vilijos (Neries).
Istorija
miniatiūra|left|[[Švč. Mergelės Marijos Lietuvos laisvės koplyčia]]
Vilijampolės gyvenvietė įkurta 1652 m., kai Jonušas Radvila pakvietė užsienio pirklius ir amatininkus atvykti į Kėdainius bei kuriamą Vilijampolę. 1653 m. Vilijampolėje buvo 24 namai. Pagrindiniai Vilijampolės gyventojai buvo žydai, kuriems tuo metu buvo uždrausta apsigyventi Kaune. Čia buvo pastatyta pirmoji mūrinė sinagoga Kaune, veikė viena žymiausių Europoje rabinų mokyklų – Vilijampolės ješiva. Žemė priklausė karaliaus dvarui ir žydai už ją mokėjo nustatytą nuomą – činšą. Po 1731 m. Kauno gaisro Vilijampolės žydai ėmė supirkinėti nudegusių namų sklypus ir kurtis pačiame mieste. 1753 m. karalius Augustas III uždraudė Vilijampolės žydams keltis į Kauną, bet jau įsikūrusių neprivertė grįžti atgal. XVIII a. ir XIX a. pradžioje miestelis garsėjo kaip sielių plukdymo punktas ir komercinis centras. Sandėliuose buvo kaupiami grūdai, linai, kanapės, odos gaminiai ir kitos prekės. Kai 1791 m. Lietuvos valdovas Stanislovas Augustas leido šioje gyvenvietėje rengti turgų ir keturis metinius prekymečius, gamyba ir prekyba dar labiau pagyvėjo.
XIX a. II pusėje Vilijampolė ėmė sparčiai augti: 1861–1862 m. čia gyveno 3000 žmonių, o 1888 m. – jau apie 9000. Gyventojų gausėjimą nemažai lėmė ir Vilijampolės, kaip savarankiško teritorinio vieneto, statusas. Beveik šimtmetį, iki pat nepriklausomos Lietuvos susikūrimo, ši gyvenvietė turėjo savo valdybą, teismus bei kitas būtinas įstaigas. XIX a. II pusėje sparčiai ūgtelėjo Vilijampolės pramonė. 1863 m. pirklys R. Volfas pastatė garinį alaus bei salyklo fabriką ir pradėjo virti „Volfo alų“, 1868 m. atsidarė Finkelšteino degtukų fabrikas. Vilijampolėje veikė tarptautinio garso rabinų mokykla-seminarija. Kaunui suteikus Rusijos pasienio tvirtovės statusą, nuo 1882 m. miesto prieigose prasidėjo gynybinių įtvirtinimų, fortų statyba. Vilijampolė nebesiplėtė, o gyventojų net sumažėjo: 1905 m. jų būta 8000, 1913 m. – 6800, 1923 m. – 6565. Prie to prisidėjo ir Pirmojo pasaulinio karo įvykiai – 1915 m. nurodyta ištremti žydus iš Kauno gubernijos. Nemažai jų į buvusią gyvenvietę taip ir nebegrįžo.
1919 m. Vilijampolė prijungta prie Kauno. Nemažai jos sklypų išdalyta Lietuvos savanoriams ir bežemiams. 1929 m. vietoj seno, per potvynį sugriauto tilto per Nerį pastatytas naujas tiltas, pagerėjo susisiekimas su miesto centru. Priemiestis ėmė sparčiai augti bei lietuvėti. Vyriausybei sudarius palankias sąlygas lietuviškos pramonės plėtrai, 3–4-ajame dešimtmetyje Vilijampolėje pradėjo veikti trikotažo fabrikas „Silva“, gumos gaminių gamykla „Inkaras“, mechanizacijos priemonių gamykla „Grandis“, kelios lentpjūvės, baldų fabrikas, koklių gamykla, kailių, mezgimo, dailės ir kitokių dirbinių įmonės. 1932 m. duris atvėrė katalikiška Šv. Juozapo bažnyčia. 1936 m. Vilijampolėje atidaryta Lietuvos veterinarijos akademija.
II pasaulinio karo metais Vilijampolėje įkurtas žydų getas. 1941 m. birželio 25 d. čia įvyko pirmasis pogromas, liepos 10 d. Kauno komendantas išleido įsakymą, iki rugpjūčio 15 d. liepiantį žydams išsikraustyti į Vilijampolę. Dalis gyventojų panaudoti priverstiniams darbams, tačiau dauguma nužudyti V ir IX fortuose. Dalis jų palaikų palaidota senosiose Vilijampolės žydų kapinėse Kalnų gatvėje. 1943 m. rugsėjo 15 d. Kauno getas paverstas koncentracijos stovykla, geto žydų kapinių palaikai 1978 m. iškelti į Aleksoto žydų kapines.
1950–1955 m. Vilijampolė buvo Vilijampolės rajono centras. Sovietmečiu pastatyta nemažai gamyklų – P. Ziberto šilko kombinatas, gelžbetoninių gaminių fabrikas, plataus vartojimo reikmenų fabrikas „Pirmūnas“, siuvimo fabrikas „Dubysa“, „Dailės“ kombinatas ir kt. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, dauguma jų buvo uždarytos.
thumb|[[Via Baltica magistralė Vilijampolėje, kertanti Raudondvario plentą]]
Žymūs žmonės
Vilijampolėje gimė ir užaugo daug žymių žmonių: pasaulietinio hebrajų romano pradininkas Abraomas Mapu, jidiš rašytojas Kalmenas Zingmanas, politikas ir verslininkas Julius Jewelowski, anarchistė, politinė aktyvistė bei rašytoja Ema Goldman, pasipriešinimo okupacijai dalyviai Romas Kalanta ir Titas Masiulis, signataras Vytenis Andriukaitis, buvęs vidaus reikalų ministras Gintaras Furmanavičius, buvęs KMU rektorius Vilius Grabauskas, krepšininkas Mindaugas Arlauskas, futbolininkas Valdas Ivanauskas, aktoriai Marius Sekmokas, Arūnas Sabonaitis, Hana Šumilaitė, dizaineris Juozas Statkevičius, stilistas Mantas Petruškevičius ir kt.
E66
Europos kelias E66 – tarptautinis greitkelis, jungiantis Italiją, Austriją ir Vengriją. Prasideda Fortezos mieste Italijoje ir baigiasi ties Sėkešfehėrvaru Vengrijoje.
Beržinė sicista
Beržinė sicista (Sicista betulina) – šoklinių (Dipodidae) šeimos smulkus graužikas su ilga ir plaukais apaugusia uodega. Lietuvoje pirmą kartą buvo surasta 1933 m. žemutinio Nemuno pakraščiuose, pelėdos išvamose. Be to, A. Mačionis rado gyvą egzempliorių Rūdninkų girioje netoli Vilniaus. Galbūt Lietuvoje yra nereta, tačiau moka gerai slapstytis ir dėl to retai patenka į žmogaus rankas.
Beržinė sicista veikli tik nakties metu, ypatingai prieš aušrą, o vėliau užmiega stipriu miegu, būdinga graužikams poza. Mėgsta įvairius vaisius, žemuoges, mėlynes. Padėtas ant rankos, žvėriukas stengiasi savo uodega ką nors apkabinti, pavyzdžiui, pirštą ir suspausti.
Lesoto rajonai
thumb|right|Lesoto rajonai Lesotas skirstomas į 10 rajonų (provincijų). Kiekvienas rajonas turi savo sostinę, kurios Lesote vadinamos kemptaunais. Visi rajonai dar dalinami į smulkesnes 80 dalių, o pastarosios į 129 vietinės reikšmės rajonus.
Kauno siaurasis geležinkelis
miniatiūra|250px|right|Išlikusi siaurojo geležinkelio sankasa Panemunėje netoli [[Jiesios tiltas|Jiesios tilto]]
Kauno siaurukas – siaurasis geležinkelis (600 mm), gyvavęs Kaune nuo 1919 m. balandžio mėn. iki 1935 m. rugpjūčio 1 d. Jungė Aukštąją Panemunę su Senamiesčiu. Ilgis 6,4 km, vasarą veikė 3,5 km atšaka į Panemunės šilą.
Istorija
Traukinukas, žmonių dar vadintas „Kukuška“, pradėjo važinėti 1919 m. pavasarį. Siauruko trasa ėjo nuo Aleksoto tilto pro Karmelitų bažnyčią, Žemuosius Šančius, Panemunės tiltą. Tai nebuvo seniausias siaurasis geležinkelis mieste: pirmasis siaurukas atsirado dar caro valdymo metais Kauno tvirtovėje. Be to, I pasaulinio karo metais kaizerinė vokiečių kariauna fronto reikalams nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Aleksotas–Aukštoji Panemunė. 1919–1929 m. Kaune, greta siaurojo geležinkelio, veikė dar viena bėginio viešojo transporto rūšis – Kauno arklinis tramvajus.
Siauruką aptarnavo ~80 žmonių. Nepaisant to, kad buvo pelningas, siaurųjų geležinkelių valdybai buvo per brangus rekonstruoti, todėl 1935 m. rugpjūčio 1 d. uždarytas.
Per 16 siauruko gyvavimo metų pervežta apie 35 mln. keleivių.
Plochovas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Broliai Jošidos
thumb|300px|right|Broliai Jošidos Broliai Jošidos – muzikos grupė Japonijoje. Grupę sudaro broliai Ryōichirō Yoshida ir Ken’ichi Yoshida. Yra išleidę kelis albumus kartu su įrašų kompanija Domo Records.
Broliai atlieka tradicinį japonų muzikos stilių Tsugaru-jamisen, kilusį iš šiaurės Japonijos. Broliai pirmą kartą debutavo 1999 metais, kaip duetas grojantis Šamisen (tradiciniu japonišku instrumentu). Buvo parduota virš 100 000 jų pirmojo albumo kopijų, nuo tada jie tapo nedidelėmis įžymybėmis Japonijoje, kas, pasak brolių, juos nustebino. Pastaruoju metu jie pritraukė ir tarptautinį dėmesį.
Šeltis
thumb|right|250px|Šeltis
Broliai Jošidos
Jų muzika yra tradicinio japoniško, staigaus, greito Tsugaru-jamisen stiliaus ir šiuolaikinės vakarietiškos bei regioninės muzikos mišinys. Jie visas dainas atlieka tradiciniu japonišku instrumentu Šamise, tačiau dažnai naudoja ir šiuolaikinę techniką ir instrumentus kaip būgnus, gitaras, sintezatorius ir t. t.
Šeltis
Šeltis, Šetlando aviganis - aviganis, kilęs iš Didžiosios Britanijos. Patino aukštis ties gogu - 37 cm, kalės - 35,5 cm. Svoris - 5-10 kg. Plaukai ilgi, šiurkštūs, pavilnė minkšta, trumpa, tanki. Letenos su nuokaromis. Šelčiai būna įvairių rudų atspalvų - nuo šviesios smėlio iki raudonmedžio spalvos (plaukų galiukai gali būti juodi), melsvai juodi ir juodi su baltumu. Šelčiai yra vieni iš mažiausių aviganių pasaulyje. Jų tėvynė - Šetlando salos, esančios maždaug už 50 mylių į šiaurę nuo Škotijos.
Broliai Jošidos
Nariai
Ryōichirō Yoshida (g. 1977 Liepos 26 d.) ir Ken’ichi Yoshida (g. 1979 Gruodžio 16 d.) gimė Noboribetsu mieste, Hokaido saloje, Japonijoje. Abu broliai groja Šamisen nuo mažens. Mokytis groti šiuo instrumentu abu pradėjo nuo 5-erių metų. Pirmasis jų mokytojas buvo Koka Adachi, mokęs Minyō-shamisen stiliaus. Nuo 1989 abu broliai pradėjo mokytis Tsugaru-jamisen stiliaus pas Takashi Sasaki.
Šeltis
Charakteris
Šeltis yra labai nuovokus, ištvermingas, darbštus, stabilaus charakterio šuo. Kai kurie kinologai teigia, kad šeltis turi įgimtą ištikimybės ir paklusnumo šeimininkui jausmą. Šeltis lengvai prisitaiko prie šeimininko gyvenimo būdo – jei šeimininkas mėgsta aktyvų poilsį, šeltis bus puikus aktyvus kompanionas, tačiau jį tenkina ir neilgi ramūs pasivaikščiojimai.
Broliai Jošidos
Nightmare Revisited
2008 Disnėjaus albumas Nightmare revisited, susidedantis iš 20 perdarytų dainų iš The Nightmare Before Christmas filmo turėjo dainą Nabbed, kurią atliko Broliai Jošidos. Daina išlaikė tradicinį Šamisen stilių, tačiau turėjo elektronikos priemaišų.
Zlyno kraštas
Zlino kraštas  – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis centrinė ir rytinėje istorinio Moravijos regiono dalyje. Pavadinimas pagal sostinę Zlyną. Krašto plotas – 3 963,55 km². 597 051 gyventojas (2011 m. duomenys).
Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
Sužeista tyla
Sužeista tyla – 1980 m. Lietuvos kino studijoje pagal J. Požėros romaną „Šalnos“ sukurtas meninis filmas. Drama. Spalvotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 92 min.
Siužetas
Primityvus ir ypač ideologizuotas filmas apie pokario Lietuvos kaimą, skirtingose barikadų pusėse atsidūrusius brolius.
Vytautas Ribikauskas
Vytautas Ribikauskas (g. 1944 m. rugsėjo 20 d. Vilkaviškio raj.) – Lietuvos miškininkas.
Biografija
1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1969–1992 m. Dubravos miškų tyrimo stoties (vėliau eksperimentinės miškų urėdijos) Miško sėklininkystės centro inžinierius.
Dirbdamas miško sėklininkystės centre, atliko reikšmingus darbus tvarkant Lietuvos miškų genofondą ir veisiant miško sėklines plantacijas. 1972–1979 m. sudarė Lietuvos valstybinį pliusinių medžių rejestrą, peratestuodamas 556 medžius iš anksčiau atrinktų pliusinių medžių ir naujai atrinkdamas 922 pliusinius medžius. Sudarė visų šių medžių pasus ir kitą dokumentaciją.
1975–1977 m. jam vadovaujant išskirti 69 miško sėkliniai draustiniai, kurių bendras plotas 592,3 ha. Didelės apimties ir sudėtingi darbai atlikti ruošiant skiepijamąją medžiagą, auginant sodinukus miško sėklinėms plantacijoms.
Vadovaujant V. Rubikauskui įvairiais specialiais prietaisais 2110 kartų įlipta į pliusinius medžius imti skiepūglius ir rinkti kankorėžius, Lietuvos urėdijų miškų sėklinėms plantacijoms įveisti paskiepyta apie pusė milijono įvairių rūšių medelių. Pats V. Ribikauskas į pliusinius medžius yra lipęs beveik tūkstantį kartų, paskiepijęs dešimtis tūkstančių, daugiausiai spygliuočių, medelių. Jam teko pabuvoti ir Punios bei Prienų šilų aukščiausių eglių (42-45 m), Punios aukščiausių pušų (42 m), Degsnės milžinų maumedžių, kurių diametras beveik 1 m, o aukštis – 45-47 m, viršūnėse.
Majorianas
Julijus Valerijus Majorianas (apie 420 m. – 461 m. rugpjūčio 7 d.) buvo Vakarų Romos imperatorius nuo 457 m. iki savo mirties.
Vytautas Ribikauskas
Biografija
V. Ribikauskas tiesiogiai vadovavo pliusinių medžių klonų archyvų ir miško sėklinių plantacijų įveisimui Dubravos miškų tyrimo stotyje. 1972–1988 m. įveista 27,4 ha klonų archyvų (547 pušų, eglių ir maumedžių klonai) ir 32,2 ha plantacijų. Vadovavo sėklų rinkimui nuo atskirų klonų miško sėkliniuose draustiniuose ir sėklinėse plantacijose bei atskirose pušų ir eglių populiacijose bandomiesiems želdiniams įveisti. 1989 m. pradėti darbai antros kartos (pagal paveldimumą patikrintų palikuonių) miško sėklinių plantacijų įveisimui.
Majorianas
Valdymas
thumb|left|150px|Vakarų Romos imperija valdant Majrianui thumb|left|150px|Majoriano moneta Majorianas buvo generolas ir tapo imperatoriumi nuvertęs Avitą. Jo valdymo metu buvo dėtos didelės pastangos atgauti prarastas Romos provincijas, ypač Galiją, Ispaniją ir Afriką. Be to buvo bandoma reformuoti imperijos administraciją, kad ji būtų efektyvesnė ir teisingesnė. Tačiau šiems bandymams užkirto kelią išdavystės. Kai kurie kareiviai prarado laivyną, kurį Majorianas surinko iš vandalų Afrikai atgauti, o generolas Ricimeras jį nuvertė ir nužudė, kai dėl reformų jis tapo nepopuliarus senatorių tarpe.
Majorianas buvo paskutinis imperatorius, bandęs atkurti Romos imperiją savo jėgomis. Jo įpėdiniai buvo barbarų generolų marionetės ir Rytų Romos imperijos statytiniai.
Vytautas Ribikauskas
Biografija
Nuo 1992 m., dirbdamas miškų atkūrimo, sanitarinės apsaugos ir medžioklės inžinieriumi, rūpinosi Dubravos eksperimentinės-mokomosios miškų urėdijos miškų atkūrimu ypač sunkiu Lietuvos eglynams dėl masinės žievėgraužio tipografo invazijos periodu 1994–1996 m., kai plynai sanitariniais kirtimais iškirstus eglynų plotus teko atsodinti šimtuose hektarų.
Miško želdinių apsaugai nuo elninių žvėrių pažeidimo 1996 m. Dubravos miškų urėdijoje organizavo repelentų gamybą. Visoms Lietuvos miškų urėdijoms ir privatiems miškų savininkams kasmet čia pagaminama 50-60 tonų repelentų.
Visuomeninė veikla
Medžiotojas nuo 1961 m. Daug pastangų įdėjo į medžioklės ūkio tvarkymą. Nuo 1980 m. yra „Girionių“ medžiotojų būrelio valdybos, o nuo 1999 m. Kauno medžiotojų ir žvejų draugijos valdybos narys. Nuo 1992 m. Kauno medžiotojų priėmimo ir atestavimo komisijos narys.
Nuo 1961 m. bendradarbiauja spaudoje. Pirmieji straipsneliai apie gamtą ir medžioklę išspausdinti žurnale „Mūsų gamta“, Vilkaviškio rajono laikraštyje „Pergalė“, „Valstiečių laikraštyje“. Daugiau straipsnių pradėjo spausdinti nepriklausomos Lietuvos laikraščiuose ir žurnaluose nuo 1994 m.
Žagarės specialioji mokykla
Joniškio rajono Žagarės specialioji mokykla – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Žagarėje (Joniškio raj.), Miesto a. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190565616. Steigėjas Šiaulių apskrities viršininko administracija. Mokykla turi bendrabutį Žagarėje, Malūno g. 1.
Istorija
Mokykla įsteigta 1960 m. rugsėjo 1 d. LSSR švietimo ministro 1960 m. vasario 27 d. įsakymu Nr. 162. 1972 m. balandžio 28 d. LSSR švietimo ministro įsakymu Nr. 78 mokykla reorganizuota į pagalbinę mokyklą. LR švietimo ir mokslo ministro 1997 m. rugsėjo 24 d. įsakymu Nr. 1222 mokyklos steigėjo funkcijos nuo 1997 m. spalio 1 d. perduotos Šiaulių apskrities viršininkui.
Vakarų šelfinis ledynas
thumb|250px|Antarktidos šelfiniai ledynai. Vakarų šelfinis ledynas pažymėtas tamsiau mėlynai (dešinėje) Vakarų šelfinis ledynas – šelfinis ledynas Rytų Antarktidoje, iš šiaurės ir rytų skalaujamas Deiviso jūros, iš vakarų – Sandraugos jūros. Plotas – 26 010 km². Iškilęs 70–100 m virš jūros lygio. Suaižytas daugelio plyšių. Vidurinėje dalyje yra 200 m aukštį siekiančių ledo kupolų.
Vakarų šelfinį ledyną 1901–1903 m. atrado E. Drigalskio vadovaujama vokiečių ekspedicija. 1957–1960 m. tirtas tarybinės ekspedicijos.
Žemaitkiemio valsčius (Ukmergė)
Žemaitkiemio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo Ukmergės. Centras – Žemaitkiemis.
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Po I pasaulinio karo jam atiteko dalis Lyduokių valsčiaus. Žemaitkiemio valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kavarsko rajonui (2 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (4 apylinkės).
Smegenų plovimas
Smegenų plovimas arba mąstymo pertvarkymas – koercityvinių metodų taikymas politiniais tikslais siekiant pakeisti vieno ar keleto asmenų įsitikinimus ir elgesį. Terminas „Smegenų plovimas“ pradėtas naudoti JAV šeštajame dešimtmetyje Korėjos karo metu, siekiant paaiškinti kai kurių amerikiečių belaisvių norą pasilikti Kinijoje po išlaisvinimo.
Dar gali būti suprantamas kaip bendrinis įvairių metodikų, skirtų žmogaus sąmonei paveikti ir kontroliuoti, pavadinimas.
Smegenų plovimas dažniausiai naudojamas įvairiose specialiosiose tarnybose, sektose, totalitarinėse valstybėse ir pan. Kai kuriose šalyse (pvz., Prancūzijoje) smegenų plovimas yra įstatymais apibrėžta nusikalstama veikla, kitose šalyse už jį baudžiama, remiantis įstatymais dėl neteisėtos medicininės praktikos, sukčiavimo, neteisėto laisvės atėmimo ir pan.
Dauguma smegenų plovimo metodų yra paremta grubiai perdirbtomis, supaprastintomis psichologijos, pshichoterapijos bei psichiatrijos metodikomis, neretai – apgaule, žmogaus atskyrimu nuo alternatyvių informacijos šaltinių, kartais – narkotikais.
Semantinio poslinkio naudojimas
Semantinio poslinkio metodų naudojimas yra sunkiausiai apibrėžiamas teisiškai, bet dažniausiai naudojamas smegenų plovimo būdas. Metodo esmė: žmogui išdėstoma tam tikra terminų sistema, ir tada manipuliojama terminų ryšiais ir prasmėmis, tokiu būdu manipuliuojant žmogaus tikėjimu, pažiūromis ir veiksmais. Terminologija labai dažnai paverčiama sektos tikėjimo dalimi ir perteikiama kartu su sektos doktrina, todėl šį metodą nesąmoningai ima naudoti visi sektos nariai. Lengviausiai pastebimi metodikos bruožai: aktyvus specifinių, gyvenimiškame kontekste neaktualių, žodžių vartojimas, įtraukimas į ginčus dėl neesminių tikėjimo sričių (siekiant perteikti terminologiją bei paveikti nuomonę) ir pan. Dažniausiai sektų nariai šią metodiką naudoja kartu su kitais smegenų plovimo būdais. Kai kurių sektų lyderiai, turintys psichologinį išsilavinimą, šiuos metodus naudoja apgalvotai, nors neretai tokie metodai atsiranda gana intuityviai, nesiremiant mokslinėmis teorijomis (žr. Dž. Orvelo romane „1984“ aprašytą „naujakalbę“).
Hipnozės naudojimas
Negilios hipnozės metodai įvairiomis formomis naudojami daugelyje sektų ir itin grubiai naudojami sektose žudikėse. Sektų nariai hipnotizuojami ir patys apmokomi hipnozės, prisidengiant meditacijos užsiėmimais, religiniais ritualais, daugkartiniu maldų kartojimu, dvasine pagalba (dianetikoje taikomas „auditingas“) ir pan. Dėl sudėtingumo ir nepatikimumo hipnozė, ypač – gili, sektose naudojama gana ribotai, dažniausiai – kartu su semantinėmis metodikomis.
Pavyzdys
Paeiliui garsiai tarkite žemiau pateiktų žodžių spalvas:
Dauguma žmonių arba apskritai neteisingai ištaria dviejų paskutinių žodžių spalvą arba bent pajunta, jog kažkas viduje traukia padaryti šią klaidą. Sąlyginių refleksų metodu (žodžio raidinė reikšmė iš pradžių atitinka žodžio teksto spalvą) skaitytojo mąstymas nukreipiamas link dviejų akivaizdžiai neteisingų išvadų apie šio spalvoto teksto struktūrą.
Soboras
thumb|right|200px|[[Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia]] thumb|right|200px|[[Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra|Vilniaus Šv. Dvasios soboras]] thumb|right|200px|[[Sofijos soboras (Kijevas)|Sofijos soboras, Kijevas]] thumb|200px|Šv. Vladimiro soboras [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburge ]] Soboras (ukr., ) – svarbiausia stačiatikių cerkvė, katedra.
Statomas dažniausiai miesto centre. Dideli puošnūs soborai būdingi Bizantijos, senajai Rusijos architektūrai.
Kauno soboru vadinama Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia, priklausanti katalikų bažnyčiai.
Vladas Katinas
Vladas Katinas (g. 1939 m. lapkričio 2 d. Slabadoje, Pabaisko valsčius) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.
Linkava (Žuvininkų apskritis)
Linkava arba Tichorečenskojė (, nuo 1938 m. Linkau, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalyje, Baltijsko rajone, nuo 2008 m. liepos 3 d. Divnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Linkavs prūsiškos kilmės. 1354 m. minimas Linkow. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 82 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. liepos 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Jonas Dogelis
thumb|Jonas DogelisJonas Dogelis (, 1830 m. kovo 19 d. Zalesjė, dab. Vitebsko sritis – 1916 m. rugpjūčio 29 d. Kazanė) – lietuvių kilmės Rusijos farmakologas.
Biografija
Kilęs iš lietuvių bajorų šeimos. Sūnėnas Aleksandras Dogelis. 1850 m. baigė Kauno gimnaziją, 1854 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos chirurgijos akademiją. 1863 m. medicinos daktaras.
Nuo 1869 m. Kazanės universiteto profesorius. Tyrė įvairių junginių poveikį širdžiai ir kraujagyslėms. Pirmasis nustatė, kad, dirginant nosies gleivinę chloroformo garais, refleksiškai gali sustoti širdis.
Rusijos karo medicinos akademijos garbės narys, Jurjevo universiteto garbės daktaras, daugelio užsienio akademijų ir draugijų garbės narys.
Parašė darbų iš lyginamosios anatomijos, fiziologijos ir farmakologijos.
Badės langas
thumb|Badės langasBadės langas – ganėtinai skaidri (mažos ekstinkcijos) sritis Paukščių Tako galaktikos centro kryptimi, per kurią galime matyti centrinio telkinio dalį. Šiaip jau visa Paukščių Tako centrinė dalis skendi dujų dulkių debesyse, per kuriuos regimoji šviesa negali prasiskverbti.
Danguje Badės langas yra Šaulio žvaigždyno kryptimi, kiek į pietus nuo galaktikos centro. Pavadintas vokiečių astronomo (emigravusio į JAV) Valterio Badės vardu. Astronomams ši sritis svarbi Paukščių Tako struktūros tyrimams. Pro šį langą taip pat matyti kamuoliniai spiečiai NGC 6522 ir NGC 6528.
Segratė
Segratė – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje.
Miesto ribose yra Milano Linate oro uostas, Idroskalo ežeras, Novegro mugių centras ir garsus gyvenamasis kvartalas Milano Due. Europark Idroskalo Milano, populiarus pramogų parkas, veikia nuo 1965 m.
Segratei prezidento dektretu suteiktas miesto titulas 1989 m. birželio 23 d.
Maneičiai
Maneičiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sudeikių, prie Alaušo ežero. Stūkso Maneičių piliakalnis. Prie ežero ir piliakalnio įkurtas paplūdimys ir poilsiavietė.
Pekaris
Pekaris (Tayassu tajacu) – pekarinių (Tayassuidae) šeimos porakanopis žinduolis. Paplitęs Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Randers FC
Randerso FC – Danijos futbolo klubas iš Randerso.
Istorija
2002 m. Randerso klubų atstovai nusprendė įkurti vieną klubą. 2003 metų sausio 1 d. įkurtas „Randers FC“, kuris tapo anksčiau egzistavusių Randers SK Freja, Dronningborg BK, Kristrup BK, Vorup Frederiksberg BK, Hornbæk SF ir Randers KFUM klubų teisių perėmėju. Klubas perėmė „Freja“ komandos licenciją.
Sophia Santi
Sofija Santi (, tikrasis vardas – Angela Stettner; g. 1981 m. gruodžio 6 d. Vinipegas, Kanada) – buvusi pornografinių filmų aktorė.
Biografija
left |thumb|160px Sofija gimė Vinipege, Manitoboje, tačiau netrukus su tėvais persikėlė į Vankuverį, kuriame ir užaugo. Jos tėvas kilęs iš Rumunijos bei turi mongolų bei čigonų kraujo, tuo tarpu motina yra airių, vokiečių, čerokių bei juodaodžių palikuonė.
Dar būdama 14 ji tapo modeliu. Tais pačiais metais pasidarė pirmąją tatuiruotę, tvirtindama, kad tuomet meistras nepaklausė jos tikrojo amžiaus. Vėliau jos kūną papuošė didelis, visą nugarą dengiantis japonų drakonas, deivė Quan Yin bei dar keletas tatuiruočių.
Sulaukusi 18-os Sofija persikėlė į Arizoną, iš kurios kilusi motina, o dar po 2 metų – į Los Andželą, Kalifornija. 19-os ji ėmė pozuoti nuoga įvairiems interneto puslapiams, o Los Andžele – suaugusiems skirtiems žurnalams, naudodamasi Natalia Cruze pseudonimu.
2002 m. lapkritį ji tapo žurnalo „Penthouse“ mėnesio mergina, o 2005 m. užėmė 2 vietą metų merginos rinkimuose.
2003 m. Sofija debiutavo pornografiniame filme „Dirty Work“, kuriame taip pat vaidino Gina Lynn ir Krystal Steal. 2005 m. ji pasirašė sutartį su kompanija „Digital Playground“ ir pakeitė pseudonimą į Sophia Santi, kurį užregistravo kaip prekės ženklą. Šį vardą pasirinkti jai padėjo kino kompanijos atstovai, įžvelgę šios panašumą su aktore Sofija Loren.
Iki 2012 m. Sofija suvaidino beveik 80 filmų bei pelnė 3 AVN apdovanojimus.
Tigras (upė)
Tigras  – upė Artimuosiuose Rytuose; Turkijoje, Sirijoje ir Irake. Prasideda Armėnijos kalnyno priekalnėse, vidurupyje ir žemupyje teka Džezirės ir Mesopotamijos žemumomis. Ties Kurnos miestu susilieja su Eufratu ir sudaro Šat el Arabą, kuris įteka į Persų įlanką.
Sophia Santi
Apdovanojimai
right |thumb|160px|Iš kairės: [[Jesse Jane, Sophia Santi ir Shay Jordan]]
Tigras (upė)
Svarbiausi intakai: Didysis Zabas, Mažasis Zabas, Dijala, Kerchė (visi kairieji).
Upė patvinsta pavasarį, kuomet kalnuose pradeda tirpti ledynai. Tigro tėkmė sureguliuota užtvankomis. Pakrantėse verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste naudojant upės vandenį. Tigras laivuojamas iki Mosulo. Svarbiausi miestai prie upės: Dijarbakyras (Turkija), Mosulas, Bagdadas, Amara, Kurna (Irakas).
thumb|left|240px|Tigro aukštupys Turkijoje