cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Račas
Biografija
Lietuvos samariečių bendrijos steigėjas, dalyvavo Tarptautinės samariečių organizacijos veikloje. Krikščioniškosios kultūros gynimo asociacijos patarėjas. Išvertė religinio turinio straipsnių ir knygų. Mokėjo anglų, vokiečių, rusų ir esperanto kalbas. Žmona Jadvyga, sūnūs Vytautas, Gediminas, Kęstutis. Palaidotas Kelmės kapinėse.
Rumunijos ekonomika
Apžvalga
Prieš II pasaulinį karą Rumunijoje vyravo žemės ūkis. 1948 metais atėję į valdžią komunistai perėmė į savo rankas beveik visus ekonomikos aspektus ir įgyvendinę keletą penkmečio planų, pavertė Rumuniją industrine valstybe. Jiems valdant Rumunijos ekonomika gana sparčiai augo, tačiau apie 1980 m. patyrė nuosmukį – trūko plataus vartojimo prekių, stipriai pablogėjo aplinkos būklė. 1989 m. nuvertus komunistų valdžią, Rumunijos ekonomika faktiškai žlugo. Naujoji vyriausybė, kurioje dominavo buvę komunistai, 1990 metų pradžioje padėjo pirmuosius žingsnius reformuojant Rumunijos ekonomiką. Šiuos žingsnius sudarė nacionalinės valiutos devalvacija, valstybinių subsidijų nutraukimas plataus vartojimo prekėms bei kai kurių valstybinių įmonių privatizavimas.
Nepaisant prekybos profsąjungos protestų prieš smarkiai kylančius pragyvenimo kaštus ir nedarbo lygį (daugiau nei 1 mln.), 1991 metų balandį prasidėjo antroji kainų liberalizavimo stadija. Tuo pat metu tam, kad patenkintų Tarptautinio Valiutos Fondo reikalavimus dėl paskolos, buvo 72 kartus devalvuota lėja. Rugpjūčio mėnesį Iljeskus pasirašė įstatymą, kuriuo leidžiama privatizuoti visas valstybines įmones, išskyrus tiekiančias komunalines paslaugas. Tų metų lapkritį lėja tapo laisvai konvertuojama šalies viduje. Kainos išaugo 400 kartų, šimtai tūkstančių šalies gyventojų dirbo trumpalaikius darbus. BVP per 1991 m. nukrito iki 12 kartų.
Po keleto nuosmukio metų 1993 metais bendras vidaus produktas (BVP) išaugo 1 %. 1994 metų gegužę Tarptautinis Valiutos Fondas (TVF) suteikė Rumunijai 700 milijonų JAV dolerių paskolą, kuri iki 1995 metų padėjo sumažinti šalies infliacijos lygį. Nors privatus sektorius Rumunijoje sparčiai plėtėsi, ypač aptarnavimo sferoje, tačiau didžioji šalies sunkiosios pramonės dalis vis dar buvo valstybės rankose. Tai kėlė nerimą tarptautiniams kreditoriams, todėl TVF atidėjo kitas paskolas, o tai atbaidė užsienio investuotojus.
1990-ųjų metų birželio mėnesį Rumunijos parlamentas patvirtino masinės privatizacijos programą, kurios tikslas buvo į privačias rankas perduoti daugiau nei 2000 kompanijų. Dėl lėtai vykstančių ekonomikos reformų 1996 metais TVF paskolos Rumunijai nebuvo atnaujintos, o užsienio investicijos buvo nežymios. 1997 m. Rumunijos vyriausybė pažadėjo vykdyti griežtas reformas ir TVF atsižvelgdamas į tai skyrė šaliai 430 milijonų JAV dolerių paskolą. Tačiau vyriausybei, prieš privatizacijai vėl užstringant, tepasisekė sureguliuoti nuolat kylančias kainas. 1998 metų sausį TVF vėl užšaldė paskolų išmokas Rumunijai. Dauguma kompanijų išliko valstybės rankose iki 1999-ųjų pabaigos. Šiuo metu Rumunija yra TVF, bei Europos Rekonstrukcijų ir Plėtros Banko (ERPB) narė. 1993 metų gegužę įsigaliojo Laisvos prekybos sutartis su Europos Laisvos Prekybos Asociacija.
Žemės ūkis
Pasėliai bei sodai užima apie 43 % Rumunijos žemės. 1980-ųjų metų viduryje daugiau nei 80 % ūkių Rumunijoje priklausė valstybei arba kolūkiams; kolektyviniuose ūkiuose darbininkai gaudavo atlyginimą, ūkio produktų bei dalį ūkio pelno. Dėl komunistų valdžios išskirtinio dėmesio pramonės augimui, buvo apleistas žemės ūkio vystymas, į ji nebuvo investuojama. Dėl šios priežasties 1980 metais atsirado maisto stygius. Nuvertus komunistinį režimą, naujoji Rumunijos valdžia ėmė naikinti kolektyvinius ūkius, žemę paskirstydama individualiems ūkininkams. Nors valstybiniai ūkiai nebuvo išardyti, tačiau žemdirbiams, kurių žemė buvo prijungta prie valstybinių ūkių, buvo kompensuota. Iki 1994 metų apie 46 % dirbamos žemės buvo sugrąžinta tikriesiems savininkams ar jų įpėdiniams, o iki 1995 metų daugiau nei trys ketvirtadaliai Rumunijos dirbamos žemės buvo privatizuota. 1992 metais dėl ilgalaikės sausros stipriai sumažėjo žemės ūkio produkcijos išeiga, tačiau jau kitais metais žemės ūkis ganėtinai atsigavo. 1990 metų pradžioje Rumunija daugiausia augino grūdines kultūras: kukurūzus, kviečius, miežius ir rugius, bulves, vynuoges, bei cukrinius runkelius. Daugiausiai buvo auginami galvijai, kiaulės, avys, arkliai ir naminiai paukščiai. Reikšmingą vaidmenį Rumunijos žemės ūkyje turi vyno pramonė.
Miškininkystė ir žuvininkystė
Miškai, kurie dengia 28 % Rumunijos bendro ploto, yra valstybės nuosavybė. Šalies miškas yra pagrindas medienos, popieriaus ir baldų pramonei vystytis. Juodoji jūra bei Dunojaus delta yra žinomi dėl didelio kiekio sugaunamų eršketų. Rumunija taip pat imasi didelių žvejybos operacijų Atlanto vandenyne.
Gamyba
Komunistų valdymo metais, Rumunijos lyderiai vykdė sparčios industrializacijos politiką, didelį dėmesį skirdami sunkiosios pramonės vystymui, ypač mašinų ir chemijos pramonei; mažiau dėmesio buvo skiriama plataus vartojimo prekėms. 1990 metų pradžioje pagrindiniai Rumunijos gaminiai buvo mašinos, chemikalai, cementas ir kitos statybinės medžiagos, geležis ir plienas, medienos produktai, maisto pusfabrikačiai, tekstilės gaminiai ir drabužiai bei avalynė. Daugelio pramonės šakų, o ypač geležies ir plieno, vystymą stabdo elektros ir žaliavos trūkumas.
Energija
Šiluminių elektrinių jėgainės, naudojančios naftą, dujas bei anglį kaip kurą, pagamina 63 % elektros Rumunijoje, tuo tarpu likusi elektros energija daugiausia gaunami iš hidroelektrinių. Šalis turi dvi pajėgias hidroelektrinės, kurios yra eksploatuojamos drauge su Serbija prie siauro Geležinių Vartų tarpeklio Dunojuje. 1996 metais Cernavodoje atidaryta atominė elektrinė.
Turizmas ir užsienio prekyba
Turizmas Rumunijoje smarkiai išsiplėtė, po komunistinio režimo žlugimo. Labiausia turistus masina Karpatų kalnai, Dunojaus deltos regionas ir Juodosios jūros kurortai bei paplūdimiai. Komunistinio valdymo pradžioje Rumunijos užsienio prekyba vyko beveik vien tik su TSRS ir kitomis komunistinėmis valstybėmis. Tačiau 1960 metais prekybos suvaržymas buvo kiek sumažintas ir Rumunija ėmė plėtoti santykius su Vakarų šalimis. 2000 metais eksportas siekė 10,4 mlrd. JAV dolerių, o importas 13,1 mlrd. JAV dolerių. Didžiąją eksporto dalį sudaro metalai ir metalo produktai, naudingųjų iškasenų produktai, tekstilės gaminiai ir elektros mašinos bei įrengimai. Daugiausia importuojama naudingųjų iškasenų, įvairių mašinų bei įrengimų, tekstilės gaminių ir žemės ūkio produktų. Svarbiausi Rumunijos eksportuojamų prekių pirkėjai yra Vokietija, Italija, Prancūzija, Turkija, Nyderlandai, ir Kinija. Pagrindiniai importuotojai – Vokietija, Italija, Rusija, Prancūzija, JAV ir Egiptas. Daugiausia kapitalo į Rumunijos rinką investuoja tokios šalys kaip Nyderlandai, Vokietija, Italija, Prancūzija, bei JAV.
Valiuta ir bankininkystė
Rumunijos piniginis vienetas yra lėja, ją sudaro 100 banių. Lėja buvo devalvuota 1990-ųjų spalį, tačiau nuo 1991-ųjų jos vertę lemia atvira rinka. 1990 metais 1 JAV doleris kainavo apie 22 lėjas; iki 2001-ųjų šių valiutų santykis vidutiniškai buvo 29,061 lėjos už 1 JAV dolerį. Valiutą į apyvartą leidžia Rumunijos nacionalinis bankas, įkurtas 1880 metais. Jis taip pat atsakingas už monetarinę politiką bei visų valstybinių įmonių finansines operacijas. Nuo 1990-ųjų metų buvo įkurta daug privačių bankų. 1995 m. birželį Bukarešte atidaryta Rumunijos fondų birža.
BMW i3
BMW i3 – 5-ių durų hečbekas, elektra varomas miesto automobilis. Jį nuo 2013 m. gamina vokiečių BMW kompanija. Tai yra pirmasis masinės gamybos BMW nulinės emisijos automobilis.
Oficialus elektra nuvažiuojamas atstumas yra 130–160 km, tačiau maksimaliai galima pasiekti ir 200 km atstumą. Įprastas benzinu varomas variklis yra 25 kW, o elektrinis variklis pasiekia 130 kW galią.
Šis modelis kartu su BMW i8 tapo Formulės E čempionato saugos automobiliu.
2021 m. šio modelio pardavimai visame pasaulyje viršijo 220 000.
2022 m. liepą BMW paskelbė, kad nuo šio mėnesio sustabdo visų i3 modelių gamybą, o jį turėtų pakeisti naujasis iX1 modelis.
Joseph Muscat
Jozefas Muskatas (Joseph Muscat; g. 1974 m. sausio 22 d. Pietoje, Maltoje) – Maltos politikas, nuo 2013 m. šalies ministras pirmininkas. Nuo 2008 m. birželio 6 d. Maltos darbininkų partijos lyderis. 2008 m. spalio 1 d. – 2013 m. kovo 10 d. buvo opozicijos lyderis. Nuo 2004 m. iki 2008 m. buvo Europos Parlamento narys.
Maltos darbininkų partijai laimėjus visuotinius rinkimus 2013 m. kovą, Muskatas ministro pirmininko pareigas pradėjo eiti 2013 m. kovo 11 d.
Vilnis (Ryga)
Vilnis – Latvijos lietuvių visuomenės, politikos, literatūros ir mokslo laikraštis, ėjęs 1913 m. lapkričio – 1914 m. rugpjūčio mėn., 1917 m. birželio – liepos mėn. Rygoje.
Istorija
Latvijos lietuvių darbininkų savaitraštį leido Lietuvos kultūros centras bei Lietuvos socialdemokratų partijos kairieji, nuo 1917 m. bolševikinės orientacijos laikraštį – Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos Rygos lietuvių rajonas. Spausdino K. Narkevičiaus ir P. Janulevičiaus spaustuvė Rygoje. Išėjo 27 numeriai.
Bendradarbiavo Stasys Brašiškis, Juozas Dumša, Julius Janonis, Vincas Kapsukas, Leonas Prūseika, Vladas Rekašius ir kt.
Redagavo J. Grienys, P. Jankauskas, M. Poderis, K. Rimša.
Araks Ararat
Araks Ararat vadinosi Armėnijos futbolo klubai:
Dominikos vyrų futbolo rinktinė
Dominikos vyrų futbolo rinktinė – Dominikai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Dominikos futbolo asociacija. Rinktinė yra CONCACAF narė ir viena silpniausių pasaulyje. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
FIFA ir CONCACAF narė nuo 1994 m.
Žemaičių apygarda
200px|thumb|right|Kryžius Jokūbave 1948 m. žuvusiems partizanams atminti (skulpt. V. Vaičiūnas, pastatė J. Mickus, 2004 m.) Žemaičių apygarda – Lietuvos rezistencinio pasipriešinimo Telšių, Kretingos, Mažeikių apskrityse bei dalyje Tauragės apskrities dalyvius vienijusi partizanų apygarda. Leido laikraščius „Laisvės balsas“, „Kovojantis lietuvis“, „Malda girioje“.
Istorija
Įkurta 1945 m. kovo mėn.
Apygardos štabas sunaikintas 1953 m. rugpjūčio 29 d.
1965 m. liepos 6 d. žuvo paskutinis apygardos partizanas Pranas Končius-Adomas.
Rinktinės
Apygardą sudarė 3 rinktinės:
Partizanai
Kazimieras Jašinskas (slap. Krivaitis, 1926 m., Jokūbavo k., Kretingos valsčius, Kretingos apskr. – 1948 m. spalio 19 d. Jokūbavo k., Kretingos valsčius, Kretingos apskr.) apie 1946 m. įstojo į Gargždų valsčiuje veikusį Kardo rinktinės Vidmanto kuopos Kaributo partizanų būrį. 1948 m. spalio 19 d. rytą kartu su būrio vadu Vytautu Jablonskiu-Vanagu ir partizanu Petru Benečiu-Algiu prie partizanų rėmėjo ir ryšininko Jono Jokšo sodybos Jokūbave pateko į Kretingos stribų ir enkavedistų surengtą pasalą. Susišaudymo metu buvo sunkiai sužeistas į koją ir nenorėdamas pasiduoti nusišovė.
Vardas įamžintas 1992 m. Kardo rinktinės partizanų atminimui skirtame paminkle Kretingos senosiose kapinėse (architektas Edmundas Giedrimas) ir 2004 m. Jokūbavo bažnyčios šventoriuje pastatytame atminimo kryžiuje (skulptorius Virgilijus Vaičiūnas).
Glembuvka
Glembuvka – viensėdis Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Alantos.
Rumunijos istorija
Rumunijos istorija – dabartinės Rumunijos bei Moldavijos teritorijose egzistavusių tautų ir valstybių istorija nuo seniausių laikų iki dabarties. Ilgą laiką šios dvi valstybės vystėsi neatskiriamai, kaip vienas kultūrinis regionas. Bendroje Rumunijos-Moldavijos istorijoje galima išskirti keturis laikotarpius. Senovės laikotarpiu (iki X a.) teritorijos raida buvo artimai susijusi su Panonijos istorija. XI a. iki pat XIX a. vidurio teritorija vystėsi kaip trys atskiri politiniai vienetai: Transilvanija, Valakija ir istorinė Moldavija. XIX a. viduryje šie politiniai vienetai buvo sujungti į vieną Rumunijos valstybę. 1940 m. ji padalinta į dvi pagrindines, atskiras dalis – Rumuniją ir Moldavijos TSR, kitos dalys - Budžakas, šiaurinė Bukovina ir nedideli šiaurinės Besarabijos regionai po TSRS aneksijos perduoti Ukrainos TSR.
Baltė
Baltė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga viena rūšis – kriaukliškoji baltė (Pleurocybella porrigens).
Rumunijos istorija
Rumunijos priešistorė
Rumunijoje gyveno skirtingos žmonių grupės nuo priešistorės laikų. Viena iš rastų fosilijų, suaugusio žmogaus žandikaulis, yra 34 000-36 000 metų senumo ir yra viena iš seniausių šiuolaikinio žmogaus fosilijų, rastų Europoje. Kaukolė rasta Peştera cu Oase (Urve su kaulais) 2004 m. gegužę turi šiuolaikinio žmogaus ir neandartaliečio bruožų. Pagal Erik Trinkaus, šie radiniai rodo, jog rūšys kryžminosi prieš tūkstančius metų. Radioaktyvios anglies metodu nustatyta, kad kaukolė yra 35 000-40 000 metų senumo ir seniausia šiuolaikinio žmogaus fosilija Europoje.
Dakija ir Romos imperija
Bent nuo 513 m. pr. m. e. (kai Darijus I, savo kampanijos prieš skitus metu nugalėjo getų genčių konfederaciją) Rumunijos teritorijoje gyveno getai ar dakai, trakų gentys. Burebistai valdant (82–44 m. pr. m. e.) Dakija tapo galinga valstybė, kuri net kėlė grėsmę romėnų žemėms. Julijus Cezaris ketino pradėti karą su dakais, bet buvo nužudytas 44 m. pr. m. e. Po kelių mėnesių Burebistą nužudė dakų kilmingieji. Jo karalystė buvo padalinta į keturias dalis ir nebuvo suvienyta iki 95 m. e. m., valdant dakų karaliui Decebalui.
Dakija kariavo keletą karų su besiplečiančia Romos imperija ir galiausiai buvo užkariauta, kai Romos imperatorius Trajanas nugalėjo Decebalą. Rumunijos teritorijoje buvo įkurta Dakijos provincija.
Tautų kraustymaisi
Po sėkmingų gotų ir karpų įsiveržimo romėnai pasitraukė iš Dakijos 271 m., taip pradėdami ilgą klajoklių viešpatavimo laikotarpį. Vėliau Rumunija priklausė įvairioms karalystėms ir tautoms: gotams 271–378 m., hunams iki 435 m., avarams (VI–VII a.) ir slavams (VII–XVIII a.). Nuo IX a. didžioji Rumunijos dalis priklausė Pirmajai Bulgarijos imperijai.
Pačioje IX a. pabaigoje Rumuniją nusiaubė nauji klajokliai madjarai, kurie teritorijoje viešpatavo per visą X a.
Valakijos, Transilvanijos ir Moldavijos laikotarpis (XI–XIX a.)
thumb|200px|Istorinės Rumunijos (Rumunijos-Moldavijos) regionai thumb|200px|Europa 1648 m.; matosi Valakijos, Moldavijos ir Transilvanijos kunigaikštystės Nuo XI a. pradžios Istorinės Rumunijos teritorija ėmė vystytis kaip trys atskiri politiniai vienetai, kuriuose formavosi kultūriniai-istoriniai regionai. Tai buvo:
Šių trijų politinių vienetų raida XI–XIX a. aptariama toliau.
Transilvanija
Nuo 1000 m. Transilvaniją valdė Vengrijos karalystė, kuri priėmė katalikybę. XI a. ji tapo autonomiška Karalystės dalimi, o Vengrijos karaliai pakvietė Székely, Vokiečių ordiną ir saksus įsikurti Transilvanijoje. Viduramžių laikais ši buvo sparčiai kolonizuojama.
Sigismund Zápolya, paskutinis ne Habsburgų Vengrijos karalius perkėlė savo rūmus į Alba Juliją Transilvanijoje ir tapo pirmuoju Transilvanijos kunigaikščiu. Jo Turdos ediktas (1568 m.) buvo pirmasis religinės laisvės dekretas šiuolaikinėje Europoje. Po to Transilvaniją valdė vengrų kunigaikščiai kalvinistai (iki XVII a. pabaigos) ir protestantizmas klestėjo regione.
XVI a. Transilvanijos kunigaikštystė buvo išplėšta iš Vengrijos ir atiteko Osmanų imperijai, tačiau jos sudėtyje išsaugojo savivaldą ir kunigaikščių liniją. Be to, ji patyrė aukso amžių, valdant Gabriel Bethlen (1613–1629 m.)
1699 m., po austrų pergalės prieš turkus, Transilvanija tapo Habsburgų Austrijos imperijos teritorija ir buvo administruojama kaip šios provincija.
Moldavija
thumb|150px|Moldavijos kunigaikštystės vėliava
Skirtingai nei Transilvanijoje, istorinėje Moldavijoje ir Valakijoje valstybingumas atsirado gerokai vėliau. Tai nulėmė tuometiniai geopolitiniai procesai: šias žemumų teritorijas ir toliau siaubė kiti klajokliai iš Ponto stepės – pečenegai, kumanai ir mongolai.
Rytų Rumunijoje buvo susikūrusios daugybė mažų valstybių, turinčios įvairaus laipsnio nepriklausomybę, bet tik XIV a. (1346 m.) iš jų susikūrė stipri Moldovos kunigaikštystė, kuri priėmė stačiatikybę. XV a. ji susivienijo kovoti su Osmanų imperija, o Stefanas III Moldavas nugalėjo Osmanų imperiją lemiamame Vaslui mūšyje 1475 m.
1538 m. Moldova tapo Osmanų imperijos provincija. Kaip ir kitos dvi teritorijos, ji turėjo visišką vidaus savivaldą ir iki XVIII a. tam tikrą nepriklausomybę. Tuo metu visose Rumunijos žemėse nyko feodalizmas.
Valakija
thumb|150px|Valakijos kunigaikštystės vėliava
Valakijos Istorija vystėsi panašiai kaip ir Moldavijos. Savarankiška kunigaišktystė čia susikūrė 1330 m., o 1476 m. ji tapo Osmanų imperijos provincija.
XVII a. pradžioje Valakijos princas Michailas Drąsusis (Mihai Viteazul), Oltenijos banas ketino pirmąkart suvienyti visas rumunų žemes ir įkurti bendrą valstybę. 1600 m. jis vadovavo Valakijos, Moldavijos ir Transilvanijos kunigaikštystėms, bet vienybės viltis užgeso, kai jį nužudė Austrijos armijos generolo Giorgio Basta kareiviai po vienerių metų.
XVII a. stiprėjant nepriklausomybės judėjimui ir antiturkiškoms nuotaikoms, 1714 m. Valakijoje, kaip ir Moldavijoje, įvestas Fanariotų valdymas. 1718 m. Austrijos imperija užėmė Olteniją, svarbią Valakijos dalį, ir grąžino tik 1739 m.
Vieningos Rumunijos laikotarpis
thumb|300px|right|Rumunija 1920–1940 m.
1856 m. Paryžiaus taikos kongresas Moldaviją ir Valakiją pavedė didžiųjų valstybių globai. 1859 m. Moldavijos ir Valakijos kunigaikštystės susijungė į Jungtines Moldavijos ir Valakijos kunigaikštystes. Pulkininkas Al. Cuza buvo išrinktas abiejų kunigaikštijų valdytoju – kunigaikščiu. 1861 m. ši personalinė unija pervardinta Rumunijos kunigaikštystėmis, kunigaikštis Al. Cuza buvo priverstas atsistatydinti, o naujuoju kunigaikščiu tapo princas Karolis I. Jis su ministrais Bratianu, Catargiu ir kt. sukūrė naujosios Rumunijos pagrindus. Rusijos kare su Turkija 1877 m. aktyviai rėmė Rusiją. 1877 m. gegužės 22 d. paskelbė šalies nepriklausomybę, kurią po metų pripažino Berlyno kongresas.
1881 m. parlamento nutarimu Rumunija paskelbta Rumunijos karalyste su karaliumi Karoliu I. Prie šios valstybės prijungta Habsburgų monarchijos kontroliuotos Transilvanija ir Bukovina, bei Rusijos kontroliuota Besarabija. Taip buvo pasiektas rumunų teritorijų suvienijimas.
Pirmasis pasaulinis karas
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje Rumunija stengėsi būti neutrali, nors ir turėjo sudariusi slaptą sutartį su Vokietija ir Austrija-Vengrija, visgi 1916 m. paskelbė karą Austrijai–Vengrijai ir tuo būdu stojo sąjungininkų pusėn (Antantės sąjunga). Karo metu 2/3 teritorijos buvo okupavusios Centrinės valstybės. Karui pasibaigus buvo laimėtojų pusėje, todėl gavo Besarabiją, Bukoviną, Transilvaniją, Banatą ir rytų Vengriją.
Tarpukario laikotarpis
Gruodžio 1-oji – Rumunijos nacionalinė diena. Šią dieną, 1918 m., visos Rumunijos Karalystės istorinės provincijos susivienijo po viena vėliava, taip išreikšdamos visuotinę valią ir atspindėdamos Pirmojo pasaulinio karo nulemtą tarptautinį kontekstą. Laisvės siekį įkvėpė JAV Prezidento Vudrovo Vilsono vizijos, o Austrijos-Vengrijos monarchijos žlugimas paskatino tautos apsisprendimą kurti savarankišką valstybę. 1926 m. Karolis II buvo priverstas atsisakyti sosto dėl į viešumą iškilusių intymių santykių su žydų kilmės atstove, todėl jo vietą perėmė sūnus Mykolas. Krašte įsigalėjo netvarka ir itin pablogėjo ūkininkų būklė, todėl buvo nuversta liberalų valdžia ir į valdžią grįžo Karolis II. Jam valdant šalis pateko į fašistinės Geležinės Gvardijos vado Antonesku rankas, kuriam vėliau karalius paskyrė eiti ministro pirmininko pareigas, o 1940 m. apleido sostą, į kurį buvo grąžintas jo sūnus Mykolas.
Antrasis pasaulinis karas
220px|thumb|[[Odesa|Odesos teatro programa rumunų okupacijos metu]] Antrojo pasaulinio karo pradžioje Rumunija buvo neutrali. 1940 m. Tarybų Sąjunga įteikė ultimatumą ir be karo okupavo Besarabiją bei šiaurinę Bukoviną, o vienos kongreso nutarimu Rumunija turėjo atiduoti Vengrijai šiaurinę Transilvaniją, o Bulgarijai – Dobružą. Likusios šalies teritorijos neliečiamybę garantavo Vokietija ir Italija.
Tolesniais karo metais Rumunija dalyvavo jau kaip Vokietijos sąjungininkė ir 1941 m. paskelbė karą Tarybų Sąjungai. Į Rumuniją buvo įvesti vokiečių kariuomenės daliniai ir išvien su Vokietija puolė Tarybų Sąjungą, greit atsiėmė Besarabiją ir šiaurinę Bukovinos dalį, tačiau Staliningrado mūšyje 1942–1943 m. neteko didelės dalies savo karių. 1944 m. Raudonajai armijai įžengus į Rumuniją, karalius Mykolas areštavo Antonesku, pasidavė Tarybų Sąjungai ir paskelbė karą Vokietijai. Šalyje esant tarybinei kariuomenei, valdžią pilnai į savo rankas paėmė komunistai, kuriems vadovavo Maskva.
Sovietų įtakos laikotarpis
1947 m. buvo panaikinta monarchija, o karalius Mykolas priverstas atsisakyti sosto. Rumunija formaliai paskelbta „liaudies“ respublika, gavo sovietinio tipo konstituciją ir netrukus buvo įvestas diktatūrinis režimas. Rumunijos kultūrinis ir politinis gyvenimas, žemės ūkis buvo pertvarkyti pagal sovietinio tipo modelį (šis procesas vadinamas sovietizacija). Nacionalizuotos pagrindinės gamybos priemonės, likviduota stambioji buržuazija kaip klasė. Vyko masinis žmonių, kurie nepritarė šalyje esančiai santvarkai, naikinimas. 1949 birželį prasidėjo žemės ūkio kolektyvizacija, o 1962 m. vyriausybė pareiškė, jog visa ariama žemė turi būti suvisuomeninta. Ūkininkams buvo leista savo naudojimui pasilikti nedidelius žemės sklypus. 1948 m. Rumunija ir TSRS pasirašė draugystės, tarpusavio bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartis. Po TSRS komunistų partijos vadovo Josifo Stalino mirties Rumunija stengėsi atsiriboti nuo TSRS priklausomybės. Vyriausybė pabrėžė, jog turėtų būti keliamas šalies ūkis ir sudarė vadinamąjį liaudies vystymosi planą. Pastangos nebuvo bergždžios, jau 1960 m. oficialiais paskaičiavimais Rumunijos vidutinis pramonės lygis išaugo 12 %, tai buvo geriausi rezultatai Rytų Europoje.
thumb|150px|right|Ilgametis Rumunijos diktatorius Nikolajus Čaušesku
N. Čaušesku valdymas
Po 1975 m. Ričardo Niksono vizito į Rumuniją bei keleto Rumunijos prezidento N. Čaušeskus vizitų į JAV, Rumunijai Jungtinės Amerikos Valstijos suteikė labiausiai mėgiamos šalies vardą. O 1976 m. šios šalys pasirašė dešimties metų ekonominio bendradarbiavimo planą. Vėliau, 1972 m., šalis prisijungė prie Tarptautinio valiutos fondo, bei Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko (ERPB – įsteigtas siekiant paskatinti ir paspartinti ekonomines reformas vidurio ir Rytų Europos valstybėse). 1976 m. buvo pasirašyta pirmoji oficiali sutartis tarp Europos Ekonominės Bendrijos ir Rytų Europos šalių.
Nors N. Čaušeskus buvo diplomatiškas užsienio politikoje, tačiau laikėsi griežtų komunistinės ideologijos principų vidaus reikaluose. 1971 m. jis ėmėsi priemonių prieš kitų politinių pažiūrų partijos ir vyriausybės narius. Nuo 1967 iki 1974 m. N. Čaušeskus buvo Valstybės tarybos pirmininku, o 1975 m. išrinktas Rumunijos prezidentu. Per dvejus metus pertvarkė partiją ir Vyriausybę.
Nepaisant potvynių ir žemės drebėjimų padarytų nuostolių, 1970 m. ekonomika visgi augo, ypač sunkioji pramonė ir užsienio prekyba. Tačiau šalyje vykdomos represijos, kitatikių persekiojimas bei blogas žemės ūkio tvarkymas kėlė nepasitikėjimą vyriausybe. 1980 m. N. Čaušeskus tam, kad apmokėtų valstybės skolas, panaudojo visas užsienio šalių valiutos atsargas, dėl to šalyje, kurioje pragyvenimo lygis ir taip jau buvo vienas žemiausių Europoje, atsirado būtiniausių maisto produktų ir degalų stygius. 1988 m. paskelbta priverstinio „persikėlimo“ programa, kurią įgyvendinant buvo sunaikinta apie 8000 kaimų, susilaukė daugumos gyventojų nepasitenkinimo.
António Guterres
Antonijas Guterešas (, g. 1949 m. balandžio 30 d. Santos O Vegyje, Lisabona) –, Portugalijos politinis veikėjas, nuo 2017 m. sausio 1 d. – JT Generalinis Sekretorius.
Rumunijos istorija
N. Čaušesku valdymas
Po 1989 m. žiauraus N. Čaušeskaus bandymo numalšinti Timišoaroje vykusią demonstraciją, šalies karinės jėgos atsisuko prieš patį valstybės vadovą. Kartu su žmona Elena N. Čaušeskau pabėgo iš Bukarešto, tačiau netrukus abu buvo sugauti. Jie buvo kaltinami žudymu bei valstybės turto išvaistymu. Slapta vykęs teismas pripažino juos kaltais ir nuteisė mirties bausme. Rumunijoje šis diktatorius buvo vienintelis mirties nuosprendžio susilaukęs komunistų vadovas. Valstybės vadovo vietą laikinai užėmęs Ionas Iljesku, kartu su ankstesniąja komunistų partijos vyriausybe toliau valdė šalį. Jis atšaukė anksčiau vykdytą represinę politiką, įkalino kai kuriuos buvusio režimo vykdytojus.
António Guterres
Biografija
1965 m. baigė Lisabonos aukštąją technikos mokyklą. Keletą metų dirbo inžinieriumi, Valstybės reikalų instituto direktoriumi, vadovavo firmai SOLEX. 1971 m. apgynęs disertaciją tapo asistuojančiu profesoriumi.
Rumunijos istorija
Komunizmo žlugimas
thumb|right|Ion Iljesku (dešinėje) ir [[George Walker Bush|Džordžas Bušas susitikimo metu]] 1989 m. gruodžio mėnesį, žlugus komunizmui Rumunijoje, vienas pirmųjų politinių sprendimų, kurį parėmė visa rumunų tauta, buvo Gruodžio 1-osios – Rumunijos nacionalinės dienos – atkūrimas. Nuo to laiko nacionalinės šventės rengiamos Bukarešte ir kituose Rumunijos miestuose, taip pat Alba Julijoje – mieste, kuriame 1918 m. gruodžio 1-osios Nacionalinė Asamblėja pareiškė apie šalies istorinį apsisprendimą.
1990 m. gegužės mėn. pirmuosius laisvuosius rinkimus po antrojo pasaulinio karo laimėjo Ionas Iljesku bei jo vadovaujama Nacionalinio Išsivadavimo Fronto (NSF) partija. Peteris Romanas buvo paskirtas Rumunijos ministru pirmininku. Po rinkimų šalyje ir toliau ištisus metus vyko demonstracijos dėl stagnuojančios ekonomikos. Nuolat vykstančios riaušės privertė atsistatydinti Peterio Romano sudarytą vyriausybę. Spalį, buvęs finansų ministras Theodoras Stolojanas užėmė ministro pirmininko vietą ir suformavo naująjį Ministrų kabinetą.
António Guterres
Biografija
Studijų metais dalyvavo studentų opozicijos Salazaro diktatūrai judėjime, katalikiškoje organizacijoje Opus Dei.
Rumunijos istorija
Komunizmo žlugimas
1991 m. visuotinu referendumu priimta naujoji demokratinė šalies Konstitucija. 1992 m. surengti nauji prezidento rinkimai, kuriuose Ionas Iljesku džiaugėsi pergale. Vyriausybę paskirta sudaryti naujajam ministrui pirmininkui Nicolae Vacaroiu.
António Guterres
Biografija
1972 m. Portugalijos socialistų partijos narys, 1991 m. Generalinis sekretorius, 1992 m. pirmininkas.
Rumunijos istorija
Tautinių mažumų judėjimai
1990 metais Rumunijoje vyko reikšmingas tautinių mažumų judėjimas. Dėl išpuolių prieš čigonus 1991 m. prasidėjo masinis jų išsikėlimas į Vokietiją. 1992 m. Vokietijos Vyriausybė grąžino net 43 000 Rumunijos pabėgėlių, jų tarpe daugiau nei pusė buvo čigonai. Dėl įtemptų santykių tarp Vengrijos ir Rumunijos, Transilvanijoje įvyko konfliktas tarp vengrų tautinės mažumos ir rumunų nacionalistų. Tad 1993 m. Rumunijos Vyriausybė sutiko išplėsti mokymosi ir kalbos teises etninėms vokiečių ir vengrų mažumoms. 1994 m. šalyje vyko tarptautinė konferencija dėl etninių mažumų padėties Centrinėje Europoje. Vis dėlto nesutarimai dėl tautinių mažumų teisių Rumunijoje išliko problema. 1995 m. birželį Rumunijos Parlamentas priėmė įstatymą, kuriuo buvo atimta teisė etninėms mažumoms siekti aukštojo išsilavinimo gimtąja kalba. Šiam įstatymui priešinosi tūkstančiai vengrų, tačiau 1996 m. rugsėjį Rumunijos ir Vengrijos vadovai pasirašė draugystės ir bendradarbiavimo sutartį, kuri garantavo visų etninių mažumų teises.
Ekonominių reformų laikotarpis
Tais pačiais metais vykusiuose rinkimuose naujuoju prezidentu išrinktas dėstytojas Emilis Constantinescu, premjeru paskyrė Bukarešto merą Victor'ą Ciorbea. Žengiant žingsnį link laisvosios rinkos ekonomikos naujoji Vyriausybė įsipareigojo vykdyti ekonomikos reformas. 1997 m. vasarį vyriausybė paskelbė radikalių ekonominio šoko terapijos reformų programą, į kurią įėjo pagreitinta privatizacija ir išlaidų mažinimas. Vyriausybė įsipareigojo toliau siekti šalies tikslo tapti NATO ir ES nare. Ekonominių reformų programos dėka valiuta buvo išlaisvinta ir kainų kontrolė baigėsi, privesdama prie staigaus infliacijos lygio padidėjimo iki 700 % per metus. Be to buvo pradėta kampanija prieš valdininkų korupciją, atleidžiant ketvirtadalį policijos vadovų ir pradedant tyrimą prieš viešai klestinčią mafiją.
António Guterres
Biografija
Vienas 1974 m. balandžio 25 d. revoliucijos vadovų Lisabonoje.
Rumunijos istorija
Ekonominių reformų laikotarpis
Constantinescu simboliškai nutraukė senąją politiką, atšaukdamas draudimą lankytis šalyje buvusiam Rumunijos monarchui karaliui Mykolui, kuris buvo nuverstas komunistinio režimo metu. 1997 m. Rumunijos diplomatiniai santykiai su kaimyninėmis šalimis labai pagerėjo. Siekiant išspręsti šimtamečius nesutarimus su Vengrija suorganizuotas Vengrijos vadovo, prezidento Árpád Göncz vizitas į Rumuniją. Tais pačiais metais birželio pradžioje tarp Ukrainos ir Rumunijos buvo pasirašyta draugystės sutartis, kuri užbaigė dešimtmečius trukusius nesutarimus dėl nafta turtingos salos, esančios netoli abiejų valstybių krantų Juodojoje jūroje. Nepaisant Ciorbea vyriausybės pasisekimo tarptautinėje arenoje, šalyje ir toliau tęsėsi pasipriešinimai ekonominėms reformoms. 1997 m. infliacija šoktelėjo, valstybinės, komunalinės įstaigos nebuvo modernizuotos, o šalies bankai, kaip buvo žadėta, liko neparduoti.
António Guterres
Biografija
1974–1975 m. Pramonės valstybės sekretorius, 1976–1995 m. Lisabonos tarybos narys, 1976 m. parlamento narys, finansų ir planavimo komisijos pirmininkas. 1981–1983 m. Europarlamento narys. 1995–2002 m. Portugalijos ministras pirmininkas. Po pralaimėtų 1999 m. savivaldybių rinkimų jis atsistatydino pirma laiko, bet, nors partija ir gavo mažiau balsų, A. Gutierasas buvo paskirtas ministru pirmininku.
Rumunijos istorija
Ekonominių reformų laikotarpis
1998 m. kovo mėn. Ciorbea buvo priverstas atsistatydinti, o į jo vietą paskirtas Radu Vasile. Prieš oficialiai pradedant eiti savo pereigas jis pareiškė, jog tęs privatizaciją. Vasile vyriausybė planavo uždaryti daugiau nei 150 nepelningų fabrikų ir kasyklų. 1999 m. sausį 10 000 streikuojančių angliakasių žygyje į Bukareštą protestavo prieš kasyklų uždarymą, reikalaudami minimalaus darbo užmokesčio padidinimo. Po penkių dienų žygio, po to kai vyriausybė pasitelkė į pagalbą armijos karinius padalinius, bei jungtines policijos pajėgas, angliakasiai išsiskirstė. Vasile sutiko gerokai padidinti atlyginimus ir atidaryti kai kurias kasyklas. 1999 metais gruodžio mėn. Vasile sudaryta vyriausybė žlugo. Konstantinesku atleido Vasile iš pareigų, tačiau jis atsisakė atsistatydinti teigdamas, jog prezidentas įstatymiškai taip negali elgtis. Nuolat daromas politinis spaudimas, visgi privertė Vasile atsistatydinti, o jo pareigas sėkmingai buvo perduotos centrinio banko vadovui Mugurui Isarescu. Naujosios vyriausybės pagrindinė užduotis buvo privatizacijos spartinimas (apie 80 % kapitalo vis dar valdė valstybė), spręsti korupcijos problemas, bei kovoti su juodąją rinka. Tai buvo pirmasis Rumunijos žingsnis rengiantis įstojimui į ES (pakviesta pradėti derybas 2000 vasarį).
António Guterres
Biografija
1999 m. Paryžiaus kongrese buvo išrinktas, o 2003 m. San Paule perrinktas Socialistų Internacionalo Prezidentu, ėjo šias pareigas iki 2006 m. sausio.
2016 m. spalio 13 d. laimėjo JT Generalinis Sekretoriaus rinkimus ir nuo 2017 m. sausio 1 d. pakeitė ilgametį vadovą Ban Ki Muną.
Rumunijos istorija
Ekonominių reformų laikotarpis
2004 m. įvykusiuose prezidento rinkimuose, po antrojo rinkimų rato, surinkęs 51 % balsų, RDP (Rumunijos demokratų partija) kandidatas Trajanas Bjosesku nugalėjo savo pagrindinį konkrentą socialdemokratą A. Nastasę. Tais pačiais metais vykusiuose parlamento rinkimuose nei viena partija nesurinko ryškesnės daugumos balsų. Buvo sudaryta koalicinė vyriausybė, kurią sudarė liberalų, konservatorių, demokratų ir vengrų demokratų sąjungos atstovai. Premjeru tapo liberalas K. A. Popesku – Teričeanu.
Išnašos
Rumania
Kotaiko sritis
Kotaiko sritis  – sritis vidurio Armėnijoje. Tai 8-a pagal dydį ir 6-a pagal gyventojų skaičių sritis šalyje. Administracinis centras – Hrazdanas.
Geografija
Sritis įsikūrusi Hrazdano upės tarpukalnių slėnyje. Rytuose iškilęs Gehamos kalnagūbris, teka Azato upė.
Administracinis suskirstymas
Sritis padalinta į 67 bendruomenių, iš kurių 7 yra miesto ir 60 kaimo.
Miestai:
Vilnotosios koatos
4 rūšys, žr. tekstą
Vilnotosios koatos, arba kiškiaplaukės beždžionės (Lagothrix) – koatų (Atelidae) šeimos primatų gentis. Šios beždžionės turi storą, švelnų, tankiai garbanotą kailį. Gyvena mišriu būriu, kuris susiskirsto į mažesnes grupes. Minta vaisiais, lapais, žiedais, augalų sultimis, sėklomis ir smulkiais gyvūnais. Patelės nėštumas maždaug 233 dienos. Gimsta vienas jauniklis, kuris įsikimba į motinos pilvą, o po 7 dienų persikelia ant jos nugaros. Nujunkomas po 6 mėnesių.
Gentyje 4 rūšys, visos gyvena Pietų Amerikos tropiniuose miškuose:
Vališkiai
Vališkiais vadinami kaimai:
Kuriankai II
Kuriankai II – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Konsepsjonas (Argentina)
Gyvenvietė seniau buvo žinoma La Ramada pavadinimu. XIX a. pab. jau buvo svarbi gyvenvietė. 1882 m. nutiesus geležinkelį iš Kordobos pradėjo sparčiai augti. 1901 m. sudaryta savivaldybė. Netrukus įsteigta ligoninė, įvesta elektros energija. 1923 m. tapo departamento centru. thumb|left|180px|Miesto katedra Per miestą eina Tukumano – Katamarkos kelias ir geležinkelis. Taip pat atšaka į Campo de los Alisos nacionalinį parką.
Kuriankai II
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Konsepsjonas (Argentina)
Miesto centras – General Bartolomé Mitre aikštė. Aplink ją išsidėsčiusi miesto katedra, savivaldybė, bankas, kultūros namai, teismo rūmai. San Martino gatvėje įsikūrusios parduotuvės, svarbiausios įstaigos.
Erdvinis garsas
thumb|250px|right|Erdvinio garso sistemos 5.1 schema.Erdvinis garsas – garso sistema, atkurianti keturis ar daugiau to paties, sklindančio iš skirtingų pusių, garso kanalus.
Ši sistema dažnai naudojama realistiškumui sustiprinti kino teatruose, kompiuteriniuose žaidimuose.
Erdvinio garso sistemos būna:
Pirmas skaičius rodo aukštų dažnių garsiakalbių skaičių, antrasis - žemų dažnių garsiakalbių ("subwooferių") skaičių. Dažniausiai žemų dažnių garsiakalbių būna 1, tačiau yra atvejų kai naudojami keli. Tai daugiau priklauso nuo poreikių)
Populiariausios sistemos yra 5.1 ir 7.1.
Spartak Erevan
Spartak Erevan skirtingais metais vadinosi du armėnų futbolo klubai:
Čeko ežeras
Čeko ežeras – mažas gėlavandenis ežeras Sibire, netoli Akmenuotosios Tunguskos upės.
Liudvinavas (reikšmės)
Liudvinavu vadinamos šios gyvenvietės:
Čeko ežeras
Šiuo metu tiriama hipotezė, kad Čeko ežerą suformavo Tunguskos meteoritas ar jo skeveldra. 1961 m. atliktų tyrimų išvadose buvo teigiama, kad ežeras daug senesnis (5000 metų senumo), tačiau naujesni tyrimai rodo, kad jo amžius yra ne daugiau 100 metų. Ežeras taip pat nepavaizduotas XIX a. Rusijos kariniuose žemėlapiuose, sudarytuose prieš Tunguskos meteorito sprogimą. Šią kilmės versiją patvirtina ir tyrimai sonaru, nustatę neįprastą ežero formą, galėjusią atsirasti nuo smūgio į žemę. Magnetiniai tyrimai parodė maždaug metro skersmens uolienos egzistavimą ežero dugne.
Bolonijos universiteto mokslininkai detalesnius ežero tyrimus atliko 2009 m., kurie parodė, kad ežeras tikrai susiformavo Tunguskos įvykio metu.
2017 m. Rusijos mokslininkų detalesni tyrimai parodė, kad dalis ežero yra 280 metų senumo, tad tikėtina, jog ežeras buvo dar iki Tunguskos įvykio.
Kazimieras Buinevičius
Kazimieras Buinevičius (tikroji pavardė Buinivičius, 1872 m. lapkričio 28 d. Černihivas, Ukraina – 1953 m. rugpjūčio 19 Insbrukas, Austrija) – lietuvių gydytojas terapeutas, medicinos daktaras.
Biografija
1898 m. baigė Maskvos universitetą. 1901 m. medicinos daktaras.
Mokslinė veikla
1928 m. paskelbė naują šlapimo susidarymo teoriją, darbų apie nefritą, edemą, hepatitą, aterosklerozę.
Vilniaus žodis
Vilniaus žodis – visuomenės laikraštis, leistas nuo 1929 m. lapkričio 27 d. iki 1939 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje, Ludvisarska g. 8-12 (dab. Liejyklos g.).
Istorija
Išleistas vietoje laikraščio „Vilniaus šviesa“. Ėjo vieną-dukart per mėnesį, nuo 1934 m. – savaitraštis. Oficialiai leido ir redagavo Aleksandras Birinčikas, Jonas Murinas, Jonas Latvys, Vincas Žilėnas. Spausdino spaustuvė „Zorza“ Vilniuje. Išėjo 372 numeriai. Leido priedus „Kūryba ir kritika“, „Ūkininko žodis“. Laikraščio leidimą nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas.
Bendradarbiavo Jonas Brundza, Jeronimas Cicėnas, Kristupas Čibiras, Valerija Čepulytė, M. Dauba, E. Deveikis, Aleksandras Dundulis, Stasys Kačanauskas, V. Kairiūkštis, Povilas Karazija, Mykolė Krinickaitė-Astaškienė, Jonas Laurinavičius, Bronius Lukoševičius, Matas Untulis, Antanas Valaitis ir kt.
Faktiškai redagavo Danielius Alseika, Albertas Krinickas, Vincas Žilėnas.
Veisiejų dvaro parko uosis
left|150px miniatiūra|250px|right|Veisiejų uosis, 2014 m.
Veisiejų dvaro parko uosis - botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų uosis, augantis Veisiejų mieste, Lazdijų rajone. 1987 m. Veisiejų uosis paskelbtas vietinės reikšmės valstybės saugomu dendrologijos paminklu.
Uosis auga Veisiejų dvaro parke, jo pietinėje dalyje, ant Ančios ežero kranto. Prie jo pastatyta informacinė lenta. Tai antras pagal storį uosis Lietuvoje. Uosį supantis parkas užveistas XVIII a. antroje pusėje. Parką įkūrė Masalskiai, tuo metu valdę Veisiejus ir pastatę dvaro rūmus.
FK Jambo Klaipėda
Klaipėdos „Jambo“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos. Po 2014 metų sezono komanda iširo.
Albino tema
Albino tema – tai šachmatų kompozicijos tema, kurioje baltųjų pėstininkas, esantis antrojoje horizontalėje, atlikdamas iš pirminės pozicijos keturis galimus ėjimus: kirtimą į kairę, į dešinę, ėjimą per vieną, per du laukelius, dalyvauja šachmatų uždavinio sprendime.
Albino tema gali būti naudojama kartu su kitomis bei keliose šachmatų uždavinio fazėse.
Jai gimininga yra Pikenini tema. Joje keturiais galimais ėjimais iš pirminės pozicijos žaidime dalyvauja juodųjų pėstininkas, esantis 7-oje horizontalėje.
Uždavinių pavyzdžiai
Britų šachmatų kompozitoriaus K.D. Morso (Christopher Jeremy Morse 1928–2016) uždavinyje Albino tema panaudota du kartus: iliuziniame žaidime ir sprendinyje su skirtingais Albino pėstininkais.
Olandų šachmatų kompozitoriaus G.H Dreizės (Gerardus Hendrikus Drese, 1902–1980) uždavinyje randame kelias temas: sprendimo fazėje baltieji sukuria grėsmę, kurią juodieji keturiuose variantuose, keturiais ėjimais iš pirminės pozicijos Pikenini pėstininku laikinai atremia, bet baltieji antruoju ėjimu keturiuose variantuose, eidami iš pirminės pozicijos Albino pėstininku, vėl sukuria grėsmes, kurių juodieji nebegali atremti.
Paplitimas
Šią temą šachmatų kompozitoriai naudoja, kurdami: tiesioginius, sutarto mato, atvirkščio mato , pasakiškus ir retro šachmatų uždavinius.
Švedu šachmatų kompozitoriaus Jano Knopelio (Jan Heribert Knöppel, 1918–1995) atvirkščio mato uždavinyje pateiktas sudėtingas ir retas keturių juodųjų pėstininko paaukštinimų ir Albino temos apjungimo sumanymas. {|
Nuorodos
Uždaviniai Albino tema
Albino ir Pikenini pėstininkai
[https://web.archive.org/web/20180813111643/http://kmoen.people.ua.edu/by-play-blog/albino-theme Kabe Moen. Albino tema]
Gintaras Ramonas
Gintaras Ramonas (1962 m. lapkričio 6 d. Bariūnuose, Joniškio rajone – 1997 m. lapkričio 11 d. Joniškyje ) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras, redaktorius.
Biografija
1987 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, žemės ūkio ekonomistas organizatorius. 1987–1989 m. dirbo Joniškio rajono melioracijos statybos montavimo valdyboje vyriausiuoju buhalteriu. 1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Joniškio rajono tarybos pirmininkas, 1989 m. leidinio „Žiemgala“ redaktorius. 1989–1990 m. Joniškio rajono Daukšių kolūkio pirmininkas. 1990–1992 m. – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. 1992 m. UAB „Magnolija“ juriskonsultas. 1994–1995 m. dirbo Joniškio rajono valdybos finansų skyriaus vyresniuoju ekonomistu. Dalyvavo Joniškio teatro veikloje, 1995–1996 m. – Šiaulių dramos teatro direktorius. 1997 m. – individualios įmonės darbuotojas.
1992–1997 m. Lietuvos centro sąjungos steigėjas, narys. 1997 m. – Lietuvos centro sąjungos Joniškio skyriaus pirmininko pavaduotojas ir atsakingasis sekretorius.
1997 m. lapkričio 11 d. nusižudė nusišovęs savo namuose.
Zenonas Jokimas
Zenonas Jokimas (1892 m. Pagausantys, Ariogalos valsčius – 1948 m. Akmolinskas) – Lietuvos partizanų rėmėjas.
Biografija
Zenono Jokimo sodyboje Pagausančio kaime buvo Vaidoto rinktinės štabo bunkeris. 1948 m. sausio 16 d., jį aptikus vietiniams stribams, žuvo Vaidoto rinktinės vadas Juozas Čeponis-Tauragis, Budrys, jo pavaduotojas Vincas Žitkauskas-Svajūnas, Ilguvis ir rinktinės štabo ryšininkas Antanas Mileris-Drąsutis. 1948 m. sausio 23 d. suimti Zenonas Jokimas, jo žmona Rozalija ir dukra Stefanija Jokimaitė-Eglė. Visi nuteisti dešimčiai metų lagerio. Zenonas Jokimas mirė vagone, vežamas į Steplago, Karagandos lagerį, jo kūnas išmestas Akmolinsko stotyje.
Riširio-Rebuno-Sarobecu nacionalinis parkas
Riširio-Rebuno-Sarobecu nacionalinis parkas – nacionalinis parkas Japonijoje, Hokaide. Jam priklauso Riširio sala, Rebuno sala ir Hokaido pakrantė nuo Vakanajaus iki Horonobės. Nacionalinio parko plotas yra 212,22 km². Jį garsina alpinė augalija, ugnikalnių panoramos ir jūrinė erozija. Parką supa žvejybos plotai, o pakrantė derlinga dumbliais.
Sarobecu lyguma
Sarobecu lyguma (サロベツ原野 Sarobetsu Gen’ya?) yra pelkėta lyguma šalia Japonijos jūros, kurią užlieja Sarobecu ir Tešio upės. Lygumos ilgis – 17 km, plotas – 150 km². Lygumoje yra subarktinis klimatas, didžiąją jos dalį sudaro pelkės. 2005 m. Sarobecu lyguma buvo įtraukta į tarptautiniu mastu svarbių pelkių Ramsaro sąrašą.
Riširio sala
Riširio salą (利尻島 Rishiri-tō?) nuo Hokaido skiria Riširio sąsiauris. Ją suformavo kūginis užgesęs ugnikalnis, dabar Riširio kalnas (1721 m). Salos perimetras yra 63 km, plotas – 183 km².
Rebuno sala
Rebuno sala (礼文島 Rebun-tō?) yra 30 km į vakarus nuo Vakanajaus. Salos perimetras 72 km, plotas – 82 km². Aukščiausias taškas – Rebuno kalnas.
Močidli Stanislavovienta
Močidli Stanislavovienta  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Saugėlaukis
Istorija
Kaimas buvęs Saugėlaukio seniūnijos centru.
Močidli Stanislavovienta
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 84 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 97 gyventojai, iš kurių 46 vyrai ir 51 moteris.
Jogailaitė
Jogailaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Jogailienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Jogaila.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Alsunga
Alsunga  – gyvenvietė Latvijos vakaruose, istoriniame Kuršo regione, Kuldygos savivaldybėje. 684 gyventojai (2021 m.). Gyvena suitų katalikų bendruomenė.
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1230 m. Anksčiau vadinta Alšvanga. 2009–2021 m. buvo Alsungos savivaldybės administracinis centras.
Milašaičiai
Milašaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Plungės. Per kaimą teka Minijos intakas Didžioji Sruoja. Prie plento į Plungę,. Seniūnaitijos centras. Yra lentpjūvė, medicinos punktas. Kaimą juosia Medingėnų-Milašaičių miškai.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose 1596 m. paminėtas Milašaičių dvaras. 1924 m. įkurta pradžios mokykla, 1964–1975 m. aštuonmetė. TSRS okupacijos metais – Stalgėnų apylinkės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Gyventojai
Kaime gimė:
Romualdas Rudzys
Romualdas Rudzys (g. 1947 m. birželio 9 d. Tolotionys) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
2009 m. vasario – rugpjūčio mėn. – Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Juozeliškiai I
Juozeliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Biržų, Biržų girios pietvakariniame pakraštyje, Bučkampio miške, į rytus nuo kelio Parovėja–Papilys, prie kelio Būginiai–Balzieriškis.
Hofmeisterina
Hofmeisterina  – moters rūmininkės laipsnis Rusijos imperatoriaus dvare nuo 1748 m.
Hofmeisterina buvo oberhofmeisterinos padėjėja, padėjusi dvaro ceremonijose, tvarkiusi dvaro moterų tarnautojų ekonominius reikalus, taip pat dirbusi imperatorienės ir didžiųjų kunigaikštienių kanceliarijoje.
Į hofmeisterinas kreipdavosi „Ваше высокопревосходительство“.
Nuorodos
Гофмейстерина
Kunigiškiai
Kunigiškiais vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Flora (mitologija)
thumb| „[[Flora (Ticianas)|Flora“ − Ticiano paveikslas (apie 1520 m.)]]
Romėnų mitologijoje Flora – javų, gėlių ir pavasario deivė. Vėjo dievo Favonijaus žmona. Ji buvo viena iš keleto romėnų derlingumo deivių, tačiau didžiausia reikšmę įgaudavo pavasarį. Jos garbei skirta šventė Floralijos, kuri vykdavo balandį arba ankstyvą gegužę. Floralijos metu buvo švenčiamas gamtos atsinaujinimo ciklas, buvo daug geriama ir šokama. Jos atitikmuo graikų mitologijoje deivė Chloridė (Chloris). Vardas kilo nuo žodžio žiedas flōs.
Sysola
Sysola arba Syktyvas  – upė Rusijoje, Kirovo srityje ir Komijoje; kairysis Vyčegdos intakas (Šiaurės Dvinos baseinas). Prasideda Šiaurės skliautkalvėse teka šiaurės vakarų, šiaurės kryptimi. Už Koigorodoko gyvenvietės pradeda labai vingiuoti, sudaro meandras. Įteka į Vyčegdą ties Syktyvkaru.
Didesni intakai: Komas, Tybju, Didžioji Vizinga (kairieji), Nydymas, Lėpju, Poinga (dešinieji). Upė užšąla spalio pabaigoje arba lapkritį, o atitirpsta balandžio pabaigoje arba gegužės pradžioje. Poplūdis trunka iki birželio vidurio. Žemupyje laivuojama. Didesnės gyvenvietės prie Sysolos: Koigorodokas, Griva, Palauzas, Ybas, Vylgortas, Krasnozatonskis, Syktyvkaras.
Maurice Garin
Maurice-Francios Garin (1871 m. kovo 3 d. Arvjere, Italijoje – 1957 m. vasario 19 d. Lanse, Prancūzijoje) buvo italų dviračių plento dviratininkas, geriausiai žinomas kaip 1903 m. Tour de France laimėtojas. Jis laimėjo ir 1904 m. Tour de France, bet buvo diskvalifikuotas, nes išaiškėjo kad jį ir dar kelis lenktynininkus traukė automobiliai.