cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augusto César Sandino
Biografija
Sandino atsisakė sudėti ginklus ir pasitraukė į Segoviją. 1927 m. Sandino paskelbė manifestą, kuriame kaltino Monkadą šalies išdavyste ir paskelbė karą JAV. Mačetėmis ir XIX a. šautuvais ginkluoti Sandino partizanai atakavo vietinę amerikiečių karinę bazę, tačiau antpuolis buvo nesunkiai atremtas ir daugelis partizanų žuvo. Vėliau jis pradėjo rengti pasalas, netikėtus antpuolius, kurie buvo sėkmingesni. Amerikiečiai nesėkmingai bandė rasti partizanų lokaciją, bet jie nuolat ją keitė, iš Segovijos pasitraukė į Moskitų krantą. Jie sugriovė amerikiečių aukso kasyklas, puldinėjo amerikiečių postus.
Sandino susilaukė vis daugiau paramos iš kitų Lotynų Amerikos šalių, bei liberalus palaikiusių Nikaragvos intelektualų. Sandino reikalavo konservatorių prezidento Diaso atsistatydinimo, JAV armijos pasitraukimo ir Bryan-Chamorro sutarties atšaukimo. 1928 m. su JAV palaikymu prezidentu tapo Chosė Marija Monkada, todėl Sandino nebegalėjo teigti, tęsiąs liberalų revoliuciją. Tačiau Sandino rinkimus paskelbė nekonstituciškais ir užsibrėžė tikslą atkurti Centrinės Amerikos Federaciją. Jis parašė laišką Argentinos prezidentui Ipolitui Irigojenui ir kvietė sušaukti visų Lotynų Amerikos šalių vadovų susirinkimą, siekiant sukurti vieną valstybę, kuri pasipriešintų JAV imperializmui.
Po konflikto su Hondūro politiku Froilanu Tursijosu, Sandino nebegavo ginklų paramos iš Hondūro, Meksika taip pat atsisakė paremti komunistines jėgas. 1929 m. Augustas Sandino gavo prieglobstį Meksikoje, jis ten užmezgė ryšius su vietiniais ir pasaulio komunistais, tapo „universaliosios komunos magnetinės-dvasinės mokyklos“ nariu. Šios organizacijos idėjos vėliau paveikė ir Sandino ideologiją.
1931 m., dėl ekonominės krizės, JAV paskelbė atitrauksianti savo pajėgas iš Nikaragvos, buvo sudaryta JAV prižiūrima Nacionalinė gvardija. Tais pačiais metais Managvą nuniokojo žemės drebėjimas, ir Sandino, pasinaudojęs situacija, atnaujino kovas su amerikiečiais ir jų kolaborantais. Partizanai užėmė keletą mažesnių šalies miestų. 1933 m. amerikiečiai paliko Nikaragvą, o 1934 m. Sandino susitiko su naujuoju prezidentu Chuanu Bautista Sakasa ir paskelbė apie lojalumą naujai valdžiai. Sakasa už nusiginklavimą sutiko Sandino armijai suteikti žemes. Tačiau Sandino prieštaravo Nacionalinei gvardijai, kurią laikė JAV įrankiu.
Nacionalinės gvardijos vadas (vėliau – šalies diktatorius) Anastasijus Somosa, nesitaręs su Sakasa, surengė pasalą ir suėmė Sandino, jo tėvą, brolį, 2 generolus ir žemės ūkio ministrą, kai šie mašina važiavo iš prezidentūros, po pokalbio su Sakasa. Augustas Sandino, jo brolis ir generolai buvo sušaudyti. Palaikai užkasti Lareinagos kvartale Managvoje. Vėliau Gvardija susidorojo su kitais partizanais, o Somosa privertė atsistatydinti Sakasą ir pats užėmė valdžią.
Augusto Sandino tapo didvyriu Nikaragvos kairiesiems, vėliau sukilusiems prieš Somosos diktatūrą. 1961 m. įkurta Nikaragvos kairiųjų organizacija pavadinta sandinistais. Šiems vėliau atėjus į valdžią, Sandino garbei pavadintas oro uostas (Augusto C. Sandino tarptautinis oro uostas), keletas miestų (Siudad Sandinas, Puerto Sandinas), jis atvaizduotas ant šalies valiutos.
CODATA
CODATA  – tarptautinis mokslo ir technologijos duomenų komitetas, įsteigtas 1966 m. Jis siekia pagerinti duomenų, svarbių mokslui ir technologijoms, sukaupimą, pateikimą ir kritinį jų įvertinimą.
CODATA Fundamentaliųjų konstantų grupė buvo įkurta 1969. Jos tikslas – periodiškai pateikti mokslo ir technologijų bendruomenėms priimtas fundamentaliųjų konstantų vertes, paklaidas, matavimo vienetus ir transformacijų koeficientus. Pirmasis CODATA rekomenduojamų konstantų rinkinys buvo išleistas 1973, kiti − 1986, 1998, 2002 ir 2006 metais. Paskutinis, šeštasis, vadinamas 2010CODATA, buvo išleistas 2011 birželio 2 dieną.
Birutė Pranevičienė
Birutė Pranevičienė (g. Lietuvoje) – teisininkė, teisėtyrininkė kriminalistė, teisės pedagogė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorė, administracinės teisės specialistė.
Biografija
Nuo 2003 m. sausio mėn. iki 2003 m. birželio mėn. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros lektorė. Nuo 2003 m. birželio mėn. – iki šiol MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros docentė. Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. – iki šiol MRU Viešojo saugumo fakulteto Teisės katedros vedėja. MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros profesorė.
Moka anglų, rusų kalbas.
Marčiulionienė
Marčiulionienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Marčiulionytė (mergautinė pavardė).
Amarinkėjas
Amarinkėjas graikų mitologijoje - epėjų karalius Elidėje, Dioro tėvas. Jis padėjo Augėjui kovoti su Herakliu. Už tai atsidėkodamas Augėjas jam pasiūlė kartu valdyti šalį. Jo sūnus vadovavo 12 epėjų laivų, kurie išvyko kariauti į Troją.
Marčiulionienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Marčiulionis.
Tauniūnai
Tauniūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į pietryčius nuo Biržų.
Marčiulionienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tauniūnai
Istorija
Tauniūnai istorijos šaltiniuose paminėti 1606 m.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Plebania Vola
Plebania Vola  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Dembova Klodos, apie 6 km į pietryčius nuo Parčevo ir apie 47 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Potamai
Potamai (okeanidai) graikų mitologijoje – upių ir ežerų personifikacijos, Tetijos ir Okeano vaikai. Jų dukterys – nimfos najadės, o seserys – okeanidės. Upių dievai buvo vaizduojami įvairiomis formomis. Graikų vazose jie vaizduojami arba vyrai bulių galvomis ar raguoti vyrai su žuvišku kūnu žemiau krūtinės. Skulptūrose ir mozaikose jie vaizduojami patogiai sėdinčiais barzdotais vyrais, kurių ranka uždėta ant vandeniu trykštančio ąsočio.
Potamų sąrašas
''Ginčytinose vietose sąrašo pavadinimai pateikti naudojant lot. variantą.''
Paprastasis ąžuolas
Natūralaus savaiminio paplitimo arealo alternatyvus Europos miškų genetinių išteklių programos (EUFORGEN) žemėlapis (žiūrėti čia)
Paprastasis ąžuolas arba ąžuolas (Quercus robur) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, bukinių (Fagaceae) šeimos, ąžuolų (Quercus) genties lapus metantis vienanamis medis, kurio moteriški ir vyriški žirgininiai žiedai sukrauti ant to paties vieno medžio.
thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo [[Morfologija (biologija)|morfologija]] thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo jauni lapeliai ir moteriški [[Žiedas|žiedai]] thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo vyriški [[Žirginys|žirgininiai žiedai]] thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo [[Lapas|lapai ir gilės]] thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo subrendusios gilės, nukritusios ant žemės thumb|left|200px|Išdygęs jaunas ąžuoliukas thumb|left|200px|Paprastojo ąžuolo, augančio [[Belovežo giria|Belovežo girioje, kamieno žievė]]
Paplitimas pasaulyje
Šios rūšies populiacija yra didelė ir plačiai išplitusi Europoje (įskaitant Lietuvą), Mažojoje Azijoje, Kaukaze ir dalyje Šiaurės Afrikos. Šiauriausi natūralaus paplitimo pakraščiai Europoje maždaug apie 60° šiaurės platumos ties pietiniu Suomijos pakraščiu, pietų Švedijoje kiek šiauriau Stokholmo, Norvegijos pietuose palei jūros pakrantę neįsiskverbiant giliai į šalies gilumą. Pietvakarių arealas šiaurės Iberijos pusiasalyje iki šiaurės Portugalijos. Rytuose arealas siekia Uralo upę, pietryčiuose iki Kaspijos jūros.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje gana dažnas savaime augantis (ir palyginus dažnai sodinamas) medis miškuose, parkuose, skveruose, sodybose, ir labiausiai paplitęs šalies Vidurio žemumoje. Ąžuolai Lietuvoje medynuose kartu auga su paprastaisiais uosiais, paprastaisiais klevais, paprastosiomis eglėmis, mažalapėmis liepomis, drebulėmis, juodalksniais, rečiau su beržais ir paprastosiomis pušimis. Augimui reikalinga gera drėgna dirva: gilus juodžemis, priemolis. Augti mėgsta nerūgščiuose ir neužmirkusiuose vidutinio derlingumo bei derlinguose giliuose priemoliuose bei priesmėliuose, turinčiuose magnio, kalcio azoto, kalio. Nereiklus oro drėgmei ir jautrus vandens pertekliui. Šalčiui palyginti atsparus, bet šaltą žiemą gali įtrūkti kamienas, apšalti ūgliai bei pumpurai, o ir neretai nukenčia nuo vėlyvųjų šalnų pavasaryje, ypač anksti pradėję lapotis ąžuolai. Medis šviesamėgis ar pusiau šviesamėgis, netoleruoja viršūnės užtemdymo.
Ąžuoliukai dažnai auga suspausti kitų medžių, tačiau viršūnė turi gauti pakankami saulės spindulių, nes ąžuolai mėgsta šviesą, o po kitais medžiais neauga. 5–10 metų ąžuoliukai auga lėtai, kaip ir seni medžiai, nukenčia nuo šalnų.
Pagal valstybinio miškotvarkos instituto duomenis, ąžuolynai Lietuvoje užima 1,99 proc. arba 40 734 ha (2009 m.) visų medynų (miškų) ploto. Palyginimui 2001 m. sudarė 1,8 proc. (34 639 ha) viso medynų ploto. Grynų ąžuolynų yra nedaug. Lietuvoje ąžuolų-gamtos paminklų priskaičiuojama per 145.
Požymiai
Lietuvos miškuose auga ankstyvosios ir vėlyvosios paprastojo ąžuolo formos medžiai. Ankstyvosios formos ąžuolai sulapoja maždaug 2–3 savaitėmis anksčiau, negu vėlyvosios formos medžiai. Ąžuolai turi stambią giliai einančią pagrindinę šaknį, kitos šaknys auga plačiai ir giliai, dėl to vėjams yra atsparūs. Ąžuolai mėgsta šakotis. Atskirai augančio ąžuolo laja yra gražiai apvalios formos, stiebas trumpas, išėjęs į drūtas šakas. Tankmėje augančio ąžuolo stiebas turi daug snaudžiančių pumpurų. Atidengus šviesą, stiebas apsipila atžalomis, vadinamaisiais vilkais. Kamienas tvirtas, senesnių medžių storas. Jaunų ąžuolų žievė lygi, blizganti, o subrendusių medžių žievė juosvai pilka, giliais ir vertikaliais skiautais suaižėjusi. Ūgliai yra apvalūs, neaštriai briaunoti, šviesiai pilkai rudi ar rausvi ir pliki. Pumpurai pražanginiai, ūglio viršūnėje susitelkę po keletą, kiaušinio formos, buki arba tik truputį nusmailėję, 3–5 mm ilgio, rudi, padengti žvyneliais su blakstienotais kraštais. Lapai 7–12 cm, kartais iki 15 cm ilgio, ir 2–6, ar iki 8 cm pločio, jų viršus ryškiai žalias, kartais šiek tiek žvilgantis, paprastos formos, atvirkščiai kiaušiniški, plačiausia vieta aukščiau jo vidurio, bukai skiautėti, kiek plaukuoti, vėliau tampa plikais arba tik apačioje pagysliais plaukuoti, odiški, dažniausiai su 4–6 poromis skiaučių. Lapkotis trumpas, apie 5 mm ilgio ir plikas, o jo pamatas dažniausiai širdiškas, su auselėmis. Rudenį lapai pagelsta arba paruduoja, nuo kai kurių ąžuolų lapai nenukrenta, išsilaiko iki pavasario. Žydi gegužės mėn. lapams skleidžiantis. Žiedai neryškūs, smulkoki, nusvirę, kuokeliniai žirginiuose, piesteliniai žiedai auga paskirai po 1 ar keletą ant 6–8 ar 15 cm ilgio žiedkočių ir primena pumpurus, jų apyžiedis rausvas ir iš piestelinių žiedų susidaro gilės. Vaisiai – buko kiaušinio formos, vienasėklės gilės, kurių pamatus gaubia goželė. Goželė gelsvai žalia, žvynuota, dengia maždaug trečdalį gilės. 1,5–3,5 cm ilgio gilės, 1–2 cm skersmens išauga po 1–4, rečiau 5–6 ant 1,5–4 cm ilgio kotelio, gilės viršuje yra labai trumpas dygliukas. Prinoksta ir krinta rugsėjo–spalio mėn. Jos pailgai kiaušiniškos, beveik iki trečdalio apgaubtos gvildo. Kol nesubrendę, jos šviesiai žalios spalvos, vėliau bręsdamos tamsėja ir tampa šviesoko ar tamsiai rudoko su kiek gelsvu ar žalsvu atspalviais su išilginėmis tamsiomis juostelėmis. Atviroje vietoje augantys ąžuolai užaugina sėklas 20–25 metų amžiaus, augantys medynuose – maždaug nuo 50–70 metų amžiaus. Sėkliniai metai būna kas 4–5 metai, prastesnėse sąlygose dar rečiau. 1000 gilių sveria nuo 2 iki 5 kg, arba vidutiniškai apie 3 kg. Šaknų sistema plati ir gili, jos prasiskverbia iki 10 m gylio, tad medžiai nesunkiai pakenčia užsitęsusias sausras. Sodinimui geriausiai tinka gilės krentančios po pirmųjų šalnų. Ąžuolai veisiami iš gilių ir atžalų, kurios auga iš kelmo.
Matmenys
Įprastai užauga 20–35 m, rečiau iki 40 m ir išskirtiniais atvejais pasitaiko iki 50 m, aukščiausi užauga augantys medynuose. Kamienas nuo 0,7–1,5 m ir iki 3–4,5 m skersmens, o kuo senesnis ąžuolas, tuo didesnis ir kamieno skersmuo, ypač jeigu auga atviroje vietoje. Stiebas išsišakoja į drūtas šakas. Ąžuolas auga lėtai, tik po 30–40 metų šiek tiek greičiau. Į aukštį auga 150–200 metų, į storį – visą amžių. Dabar augantis aukščiausias paprastasis ąžuolas yra žinomas kaip „Požežinskio caras“ („Пожежинский царь“), jo aukštis 46 m, kamieno skersmuo 2,14 m bei apie 850 metų amžiaus. Auga Baltarusijos Bresto srities Maloritsko rajone (Малоритский район) esančiame Gusako (Гусак) rezervate. Lietuvoje Jūravos miške augantis aukščiausias šalyje ąžuolas siekia 38 m.
Amžius
Tai tvirčiausias Lietuvos medis. Ąžuolai – ilgaamžiai medžiai, gyvena 500–1000 metų, tačiau pasitaiko ir senesnių ąžuolų, gyvuojančių iki 1500 metų (ar dar ilgiau) su gana drūtu liemeniu, kaip Stelmužės ąžuolas ar kiti panašūs.
Paprastojo ir bekočio ąžuolo skirtumai
Lietuvoje savaime auga dvi vietinės ąžuolų genties viena kitai labai artimos rūšys – paprastieji ąžuolai ir labai reti bekočiai ąžuolai – pastarieji daugiau tik pietvakarių, pietų Lietuvoje. Iš bendro vaizdo jie labai panašūs vieni į kitus matmenimis, lapų forma.
Porūšiai
Išskiriami šeši porūšiai:
Panaudojimas
Mediena kieta, patvari ir graži, apie 720 kg kubiniame metre tankio. Iš jos daromi baldai, parketas ir pan. Anksčiau ąžuolo mediena plačiai naudota laivų statyboje. Gerai laikosi ir ore ir žemėje, ir vandenyje. Ilgai vandenyje prabuvusi ąžuolo mediena pajuoduoja ir sustiprėja. Iš gilių daromi miltai, iš kurių vėliau galima kepti duoną, skanaus skonio gilių kavą. Maistingumu jos prilygsta daržovėms, kadangi jose yra 2–4 procentai riebalų, šiek tiek baltymų, apie 40 procentų krakmolo. Žievė naudojama vaistams ir raugams. Lapai naudojami raugiant agurkus, kurie nuo lapuose esančio tanino būna kietesni. Visose ąžuolo dalyse daug raugų – žievėje apie 12 proc., medienoje apie 9 proc., bei gilėse. Iš susmulkintų gilių raugus galima paprastai pašalinti – reikia apie 1 valandą kaitinti sumaišytas su lapuočių medžių pelenais, o vėliau tuos gilių gabalėlius reikia gerai išplauti.
Sudėtis
Ąžuolo žievėje yra rauginių medžiagų, susidariusių vykstant fenolinių junginių polimerizavimui. Paprastojo ąžuolo jaunų medelių žievėje jų yra 7–12 %, kartais net iki 20 %. Žievėje taip pat yra daug galo ir elago rūgščių, flavonoidų, pentozanų, pektino, būtinų raugų susidarymui. Medienoje ir žievėje ąžuolas kaupia tanidų.
Vaistinės augalo savybės
Džiovintos ąžuolo žievės nuoviras tinka gerklės skalavimui uždegimo metu, pūliuojančių žaizdų gydymui. Gydo žievėje esančios rauginės medžiagos.
Žievės nuoviras naudojamas kompresams, vonioms. Jos pasižymi dezodoruojančiomis savybėmis, tinka nemaloniam burnos kvapui pašalinti.
Vaistinės žaliavos rinkimas
Ąžuolo žievė ruošiama anksti pavasarį (kovo–balandžio mėn.) iki pasirodant lapams, vykstant sulčių tekėjimui. Žaliava renkama nuo jaunų medžių, kurių skersmuo 5–10 cm ir stambesnių medžio šakų. Daromi žiediniai įpjovimai kas 25–30 cm, po to 1–2 išilginiai pjūviai ir žievė lengvai atskiriama nuo medienos. Džiovinama džiovykloje 50–70 °C temperatūroje. Vaistinė žaliava – išdžiuvę žievės gabalai, susisukę vamzdeliu arba griovelio formos, iki 30 cm ilgio, nestoresni kaip 6 mm.
Išorinis žievės paviršius yra lygus, šviesiai rusvas, matinis arba blizgantis, lengvai lūžtantis. Kvapas atsiranda tik mirkant vandenyje, skonis – laiškus, savotiškas.
Žiaunė (Kelmė)
Žiaunė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Kražių, prie Žiaunės ežero.
Paprastasis ąžuolas
Ekologija
Ąžuolo gilės tinkamos kaip pašaras kiaulėms, kurios praeityje jomis maitintos. Jas labai ėda dalis žinduolių gyvūnų, kaip kad meškos, taurieji elniai (kartais, rudenį jos sudaro iki 25 % jų maisto raciono), šernai, voverės, pelės ir kiti graužikai. Iš paukščių jomis labiausiai maitinasi kėkštai kurie dažnai ir išplatina ąžuolų populiaciją, slėpdami žemėje giles, kurias kartais pamiršta, lesa karveliniai paukščiai, kai kurios antys ir kai kurie geniniai paukščiai.
Paprastojo ąžuolo gilės nuodingos arkliams ir galvijams.
Pavadinimas
Toks lotyniškas paprastojo ąžuolo Quercus robur pavadinimas suteiktas dėl medžio tvirtumo, patvarumo, nes žodis robur lotyniškai reiškia jėgą.
Mitologija
Aisčių mitologijoje ąžuolai svarbiausi medžiai, augę daugelyje šventų vietų. Senovės aisčiai (ir lietuviai) tikėjo, kad ąžuolų giraitėse gyvena dvasios, o ypač seni ir stori ąžuolai yra dievų buveinės. Mažosios Lietuvos istorikas bei etnografas Motiejus Pretorijus gyvenęs 1635–1707 m. rašė, jog pasimelsti prie senų, galingų, šventais laikytų ąžuolų žmonės keliaudavę iš labai tolimų vietovių, nes jie tikėjo, kad Dievas prie jų pastato po angelą, kuris geriems žmonėms daro gera, o blogiesiems – bloga. Prūsai tikėjo, kad ąžuoluose gyvena dievai ir jų ošime net išgirsdavę dievų atsakus. Vėlyvajame liaudies folklore taip pat minima, kad iš kelionės pas Dievą atgal žemėn grįžęs žmogus atsibunda po ąžuolu ar ąžuolų giraitėje. Mitologijoje, kulte ąžuolas siejamas su Perkūnu.
İnşaatçı Bakı FK
Baku „Inşaatçi“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Beregiai
Beregiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Adomynės, 10 km į šiaurės rytus nuo Šimonių. Kaimo Šiaurės rytų ir pietrytiniu pakraščiu teka Aluotis.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1662 m., kai iš Čapskių kaip dalis Aluotų dvaro atiteko Pliateriams ir iki XIX a. priklausė jų valdoms. 1817 m. savininku tapo Aluotėlių dvaro savininkui J. Žurauskui. 1833–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Aluotų valsčiui, 1919–1947 m. – Šimonių valsčiui.
Beveik visas kaimas sudegė slenkant karo frontui. Į vienkiemius išskirstytas 1921 m.
Kašubų kalba
Kašubų kalba (kaszëbsczi jãzëk) arba pamarėnų kalba – vienos iš vakarų slavų, kašubų tautos, vartojama kalba. Artimiausia vadinamajai palabėnų (Palabio slavų) kalbai. Kalbančiųjų – apie 50 tūkst. žmonių (daugiausia Šiaurės Lenkijoje, į pietus ir pietvakarius nuo Gdansko). Seniausi rašto lotyniškomis raidėmis pavyzdžiai išlikę iš XVII a. I pusės; nuo XIX a. vidurio raštui vartojama savita abėcėlė.
Artimiausia kašubų kalbai yra lenkų kalba, kuri žymiai paveikė kašubų kalbos gramatiką ir žodžių darybą. Nuo XV a. kašubų kalboje naudojamas lotynų šriftas, paremtas lenkų kalbos rašyba. Svarbiausias kašubų rašytojas buvo Florianas Cenova, kuris išlaisvino literatūrinę kašubų kalbą nuo orientacijos į lenkų kalbą.
2003 metais kašubų kalbai buvo suteiktas tarptautinis trijų raidžių kodas CSB pagal ISO 639-2 standartą.
Lenkijoje yra keliasdešimt mokyklų, kuriose vaikai mokosi kašubų kalbos. Nuo 2005 m. yra galimybė laikyti kašubų kalbos brandos egzaminą. Kašubų kalba leidžiamos knygos ir spauda, transliuojamos regioninės radijo programos.
Abėcėlė
Kašubų kalbos abėcėlėje yra 34 raidės:
Aa Ąą Ãã Bb Cc Dd Ee Éé Ëë Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Łł Mm Nn Ńń Oo Òò Óó Ôô Pp Rr Ss Tt Uu Ùù Ww Yy Zz Żż
KK110
Krašto kelias 110 – krašto kelias, jungiantis Švenčionius ir Adutiškį. Kelio ilgis – 30,94 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Kelias prasideda Švenčionyse, Adutiškio gatvėje, nuo sankryžos su ir eina Švenčionių rajono savivaldybės teritorija. Svarbiausios gyvenvietės – Švenčionys, Milkuškos, Bačkininkai, Milkūnai ir Adutiškis. Kelio trasa baigiasi ties Lietuvos valstybės siena su Baltarusija.
Grajevo Švč. Trejybės bažnyčia
'''Grajevo Švč. Trejybės bažnyčia''' - bažnyčia esanti Grajevo mieste. Bažnyčia priklauso Grajevo Švč. Trejybės parapijai. 1837 m. pastatyta bažnyčios varpinė. Mūrinė bažnyčia rekonstruota 1879-1882 metais. 1898 m. pašventinta. 1989 m. sausio 31 d. bažnyčia įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Šventykla
thumb|240px|Senovės majų šventykla – [[Ušmalis|Ušmalio piramidė Meksikoje]] thumb|240px|[[Imamo mečetė, Isfahanas, Iranas]]
Šventykla – statinys, kuriame nuolat vykdomos religinės apeigos. Skiriasi nuo šventviečių – šventomis laikomų vietų, kur apeigos gali būti atliekamos tik retomis progomis, o erdvė nėra pertvarkyta žmogaus. Šventyklos paskirtis, išplanavimas, sandara labai priklauso nuo religinių-kultūrinių pasaulėvaizdžių. Nuo seniausių laikų šventykla išsiskyrė tūriu, aukščiu ir puošnumu. Tradiciškai šventyklos planavimas ir įrengimas laikytas šventu darbu, o šventyklų architektūra rėmėsi sakraliąja geometrija.
Ilgainiui šventyklos atliko ne tik religinę bet ir visuomeninę paskirtį (sambūrių, švenčių vieta, daug šventyklų statytos kaip paminklai). Aplink šventyklas dažnai kurdavosi miestai, jų architektūra nulemdavo ir miesto architektūrą.
Simbolika
Simboline prasme šventykla yra tobulojo pasaulio atvaizdas (imago mundi), žemiškasis dangiškojo archetipo įsikūnijimas, dievybės nužengimo žemėn vieta („Dievo namai“), visų erdvių sankirtos vieta (pasaulio ašis). Šventykla simboliškai laikoma aukščiausia apylinkių vieta, pasaulio centru. Daugelyje tradicijų šventykla yra ryškiausias apylinkių pastatas – įrengtas ant kalno, kalvos arba savo aukščiu viršijantis kitus statinius. Dažnai šventykla būna laiptuota (pvz., Mezoamerikoje, Mesopotamijoje, budistiniuose kraštuose) – taip atspindimas metafizinis pakilimas į dieviškąjį lygmenį (teurgija); kitur šventyklų vertikalė išreiškiama aukštais bokštais, plačiais kupolais. Urve ar oloje įrengta šventykla simbolizuoja sugrįžimą į pasaulio vidurį, į atgimimo įsčias, į savastį.
thumb|left|220px|[[Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra|Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedros vidus]]
Šventyklos būna įvairių formų – ypač dažnos apskritos: apskritimas, ratas, pusratis siejami su mitologinio pasaulio, neturinčio nei pradžios, nei pabaigos, sąvoka, kosmologiniu pasaulio modelio archetipu. Apskritimas gretinamas su vainiku, žiedu, daugelyje tradicijų laikomas dieviškosios tobulybės simboliu. Trikampio plano šventykla išreiškia trejopą dieviškumo prigimtį (trejybę), kvadratinė šventykla išreiškia visatos tvarumą, darną, užbaigtumą. Šventyklos viduje dažnai būna tamsu arba tvyro prietema – tikima, kad tamsa išreiškia dvasios šviesos ieškojimą; drauge šventykla yra Deivės-Motinos įsčios, kuriose užgimsta dvasinio atgimimo šviesa.
Pasaulio šventyklos
Kada pradėtos statyti pirmosios šventyklos – nežinoma, tačiau Giobekli Tepės vietovėje (Turkija) jau galima įžvelgti buvus šventyklas, statytas X tūkstm. pr. m. e. Senovės Mesopotamijoje (maždaug nuo XXVIII a. pr. m. e.) statytos laiptuotos piramidės zikuratai su šventykla ant plokščios viršūnės. Labai panašios piramidės su šventyklomis statytos ir Mezoamerikoje (majų, actekų, toltekų). Senovės Egipte taip pat statytos monumentalios šventyklos (ḥwt-nṯr), kur ne tik būdavo atliekamos religinės apeigos, bet ir saugoti grūdai, kitos gerybės.
thumb|240px|[[Hefaisto šventykla Atėnuose]] thumb|240px|[[Ūras|Ūro zikuratas, Irakas]]
Senovės Graikijoje šventykla vadinta 🇬🇷 (Naós). Paprastai būdavo stačiakampio plano, su kolonadomis. Pagal architektūrinį pobūdį išskiriamos tokios graikų šventyklos – prostilas, amfiprostilas, peripteris, dipteris. Graikų šventyklos pasižymėjo gausiu skulptūriniu dekoru, geometriškumu. Graikų šventyklą supdavo šventorius (τέμενος = temenos) – šventoji giraitė ar koks kitas dievams skirtas gamtos plotas.
Senovės romėnų šventykla vadinta templum. Jos vietą parinkdavo romėnų religijos kunigas augūras. Paprastai šventykla būdavo atsukta į rytus, dažniausiai keturkampė (nors būdavo ir apskritų), ant kolonų pakeltu stogu, puošta dievų skulptūromis. Žymiausia išlikusi romėnų šventykla yra Romos Visų Dievų šventovė Panteonas. Architektūriškai romėnai tęsė graikiškąją šventyklų įrengimo tradiciją.
Krikščionių šventykla vadinama bažnyčia (Rytų ortodoksų – cerkve). Architektūriškai bažnyčios perėmė daugelio ankstesnių kultūrų (graikų, romėnų, žydų) šventyklų bruožus. Stačiatikių cerkvės dažniausiai būna kryžmo plano, kupoliškais stogais, graikiškai vadinamos ἐκκλησία (ekklesia). Didžiosios cerkvės vadinamos ναός (naos). Vakarų krikščionybės tradicijoje šventyklos dažniausiai stačiakampio plano, su šoninėmis navomis, bokštišku stogu. Aukštesniojo rango bažnyčios vadinamos bazilikomis, katedromis. Dalyje protestantiškų krikščionybės atšakų nunyko bažnyčios kaip šventosios erdvės, imago mundi samprata, jų paskirtis susiaurėjo iki bendruomenės susirinkimo vietų.
Judaizme pirmoji žinoma šventykla – karaliaus Saliamono šventykla Jeruzalėje, kuri buvo pastatyta ant Šventyklos kalno, 587 m. pr. m. e. sugriauta, o VI a. pr. m. e. atstatyta Antroji šventykla (70 m. sugriauta). Saliamono šventyklos viduje buvusi atskira uždara erdvė „Šventų švenčiausioji“, kur galėdavęs įžengti tik vyriausiasis kunigas. Žydų šventykla vadinama sinagoga (iš 🇬🇷, patys žydai vadina ). Tiesa, tai labiau susirinkimų, Toros studijų vieta, sinagogoje nebūtinai atliekamos apeigos. Sinagogos architektūrinė struktūra nėra apibrėžta, perimami aplinkinių tautų vyraujantys stiliai.
Islamo šventykla vadinama mečete. Seniausia pasaulyje mečete laikoma Mekos didžioji mečetė, pastatyta aplink Kaabos šventąjį akmenį. Islamo tradicijoje išryškėjo mečetės kaip rojaus provaizdžio simbolizmas, todėl jų puošybai skiriama daug dėmesio. Paprastai mečetės išsiskiria masyviais kupolais, kampuose įrengtais minaretų bokštais, dideliu vidiniu kiemu su fontanu ar šuliniu, sienos puošiamos kaligrafija, augaliniais raštais. Mečetėje būtinai būna mihrabas, nurodantis maldininko atsisukimo kryptį (kiblą).
thumb|left|180px|Hindų Džaganatho šventykla [[Puris|Puryje]]
Hinduizme šventykla vadinama, nors vartojami ir kiti žodžiai jai įvardinti. Ankstyvuoju vediniu laikotarpiu indai šventyklų greičiausiai nestatydavo, jos pradėtos rengti I tūkstm. pr. m. e. Šventyklos įrengiamos vadovaujantis „Vastušastroje“ išdėstytais principais. Šventykla statoma apskrito (mandalos) plano, su gausia išorine puošyba. Dažnai šventyklos įrengiamos ir olose, urvuose, aplink šulinius, ant kalnų, upių pakrantėse. Svarbiausia šventyklos dalis, kur įrengtas dievybės atvaizdas (mūrti), vadinama garbhagriha („įsčių namai“), į viršų kyla šventyklos bokštas (vadinamas šikhara arba vimana), o aplink šventyklą įrengiamas koridorius su kolonada, juosiantis garbagrihą – pradakšina. Jos sienos puoštos bareljefais, vaizduojančiais mitinius siužetus. Panašiai įrengtos ir džainų šventyklos.
thumb|240px|[[Švedagono pagoda Mianmare]]
Budistų šventyklų pavadinimai ir architektūriniai stiliai labai priklauso nuo vietinių tradicijų. Ankstyviausios budistų šventyklos – viharos. Tai dažnai olose įrengtos patalpos, kur liūčių laikotarpiu apsistodavo vienuoliai. Labai paplitusios kupoliškos budistų šventyklos, vadinamos stūpomis (Tibete – čortenais). Svarbiausia apeiga yra stūpos apėjimas (pradakšina), o pačiame pastate apeigos nevyksta. Senosiose šventyklose (čaitjose) stūpos būdavo įrengiamos viduje. Pietryčių, Rytų Azijoje, Nepale statomos budistų šventyklos vadinamos pagodomis, vatais.
Savo šventyklas taip pat turi zoroastrai, šintoistai, bahajai, įvairių kitų religijų atstovai. Daugelyje pasaulio tautų šventyklą atstoja kaimo bendruomenės sueigos namas arba natūralios šventvietės.
Ar senovės lietuvių religija turėjo šventyklas ar tik šventvietes, nėra sutariama. Teodoras Narbutas mini Vilniuje, Antakalnyje buvus Visų Dievų šventyklą, kur esą stovėję dievų stabai. Jis taip pat mini ir Perkūno šventyklą, buvusią dabartinės Vilniaus arkikatedros vietoje. Erazmas Stela mini prūsus turėjus svarbų religinį centrą Romovę, kur prie didelio ąžuolo su dievų trejybės paveikslais rinkdavęsi maldininkai ir iš kitų baltų kraštų.
Vladas Janulevičius
Vladas Janulevičius (1928 m. birželio 28 d. Šeteniuose, Surviliškio valsčius, Kėdainių apskritis – 2013 m. vasario 2 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA). 1955–1993 m. LŽŪA dėstytojas. 1963 m. apgynė disertaciją „Dobilų trintuvių darbo proceso, ištrinant raudonųjų dobilų sėklas, tyrimas“, technikos mokslų kandidatas. 1967–1972 m. LŽŪA Mechanizacijos fakulteto prodekanas, 1972–1991 m. dekanas, 1974–1979 m. Žemės ūkio inžinerijos katedros vedėjas. Nuo 1967 m. docentas.
Palaidotas Tabariškių kapinėse.
Albanijos vyrų futbolo rinktinė
thumb|upright=1.5|Albanijos vyrų futbolo rinktinė (2016)
Albanijos vyrų futbolo rinktinė – Albanijai atstovaujanti futbolo komanda.
Nors Albanija priskiriama prie silpnesnių Europos komandų, tačiau jai yra pavykę pasiekti garbingų rezultatų: 1968 m. sužaista 0:0 su Vakarų Vokietija, 1986 m. – 2:2 išvykoje su Lenkija ir 3:1 pergalė prieš Belgiją, 1998 m. įspūdinga pergalė 4:1 prieš Turkiją, 2:1 pergalė prieš Graikiją.
2016 m. Albanija pateko į Europos čempionatą, kur pralaimėjo Šveicarijai (0:1), po atkaklios kovos pačioje rungtynių pabaigoje pralaimėjo šeimininkams prancūzams (0:2), bei nugalėjo Rumuniją (1:0).
Modestas Stonys
Modestas Stonys (g. 1980 m. sausio 17 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.
Biografija
Karjerą pradėjo Kauno komandose, su FBK Kaunas klubu tapo šalies čempionu.
IG
IG gali reikšti:
Ig gali reikšti:
Ig. gali reikšti:
ig gali reikšti:
Šoliai (Šilalė)
Šoliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Šilalės, kairiajame Lokystos upės krante, prie Krašto kelio jungiančio Šilalę su Šilute.
2021 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas
2021 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas – 64-asis geriausių pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas, kuris vyko Egipte.
Originaliai čempionato rengimas patikėtas Baltarusijai, bet dėl politinių neramumų čempionatas likus šešiems mėnesiems perkeltas į Kairą.
Brakniai
Etimologija
Brakniais pradėta vadinti XIX a. pradžioje, kai čia ūkininkauti pradėjo broliai Tomas ir Pranciškus Brakniai.
Istorija
XIX–XX a. kaimas vadintas Paižiniu, priklausė Pliaterių valdomam Aluotų dvarui.
Marčiulionis
Marčiulionis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Marčiulionienė (ištekėjusi moteris) ir Marčiulionytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pavardė kilusi iš asmenvardžių *Marčiulis, Mar̃čius, Marcius, kurie – iš krikšto vardo Martỹnas.
Josifas Tomaševičius
Josifas Tomaševičius (g. 1946 m. spalio 5 d. Ignoriškiai, Vilniaus rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Naujosios Vilnios rajono teismo pirmininkas, buvęs pedagogas.
Antique
„Antique“ buvo švedų-graikų muzikinis duetas, kurį sudarė Helena Paparizou ir Nikos Panagiotidis. „Antique“ išgarsėjo 1999 metais, išleidę debiutinį singlą „Opa Opa“, kuris sulaukė didelės sėkmės.
Ečmiadzino katedra
Ečmiadzino katedra ( Mayr Tajar Surb Ejmiatsin) – IV a. armėnų bažnyčia Vaharšapato mieste, Armėnijoje. Tai seniausia valstybės pastatyta bažnyčia pasaulyje. Ečmiadzino katedra yra centrinė Armėnų apaštališkoji bažnyčios katedra. Ji įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Antique
2001 m. grupė atstovavo Graikijai 2001 m. „Eurovizijoje“ su daina „Die for You“. Užimta trečia vieta padėjo išgarsėti grupei „Antique“. Buvo sukurta daug platininių albumų, grupė su koncertiniu turu keliavo per Europą ir bendradarbiavo su garsiais Graikijos bei užsienio šalių dainininkais. Dainą „Die for You“ perdainavo daugybė dainininkų visame pasaulyje.
Lietuvos himnas
thumb|right|Tautiška giesmė (Vokalinė versija) thumb|right|Vincas Kudirka - Tautiškos giesmės autorius, apie 1890 „Tautiška giesmė“ – Lietuvos valstybės himnas. Žodžiai ir muzika Vinco Kudirkos (1858–1899).
Josifas Tomaševičius
Biografija
1961–1965 m. – Vilniaus pedagoginės mokyklos moksleivis. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
Ečmiadzino katedra
Istorija
Bažnyčios pirmą baziliką pastatė Šv. Grigalius Švietėjas 301–303 m., kai Armėnija tapo pirma krikščioniška šalimi pasaulyje. Grigalius pakrikštijo karalių Tiridatą III Armėną ir jo dvariškius.
Pagal V a. armėnų analus, Šv. Grigaliui vizijoje pasirodė Kristus, besileidžiantis iš dangaus ir su auksiniu kūju trenkiantis į žemę, kad parodytų, kur pastatyti bažnyčią. Todėl patriarchas bažnyčiai ir miestui suteikė Ečmiadzino vardą, kuris reiškia „vieta, kur Vienintelis Kūrėjas nusileido“.
480 m. Vahanas Mamikonianas, Sasanidų paskirtas Armėnijos valdytoju, įsakė apgriuvusią baziliką pakeisti nauja kryžiaus formos bažnyčia.
618 m. medinį kupolą pakeitė akmeninis, paremtas 4 stulpais, arkomis sujungtais su išorinėmis sienomis. Dabartinė katedra atrodo panašiai.
Freskos viduje ir ekstravagantiškos rotondos aplink apsides atsirado XVIII a. pradžioje. Triaukštė varpinė pastatyta 50 metų anksčiau.
Katedra turėjo didžiausią viduramžių rankraščių kolekciją, bet jie buvo perduoti matenadaranui Jerevane.
Josifas Tomaševičius
Biografija
1965 m. – Vilniaus rajono Kalnotės pradinės mokyklos vedėjas, 1965–1968 m. – Vilniaus rajono Kirtimų aštuonmetės mokyklos mokytojas, 1968–1969 m. – Vilniaus 15–tosios miesto profesinės technikos mokyklos komjaunimo organizacijos sekretorius, 1969–1971 m. – Vilniaus miesto Spalio rajono teismo vykdytojas, 1971–1975 m. – Teisingumo ministerijos Teismų valdybos vyr. konsultantas, 1975–1976 m. Vilniaus miesto Lenino rajono teismo, 1976–1986 m. – Naujosios Vilnios rajono teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas.
Nuo 1986 m. lapkričio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. .
Vedęs, žmona Nijolė, gimusi 1958 metais, sūnus Arnoldas, gimęs 1979 metais.
Gulbė (žvaigždynas)
thumb|Gulbės žvaigždynas
Lietuvos himnas
Istorija
Vincas Kudirka šį kūrinį parašė ir paskelbė literatūros, politikos ir mokslo dvimėnesiniame laikraštyje „Varpas“ 1898 m. lapkričio-gruodžio mėn. Nr. 6. miniatiūra Nuo tada „Tautiška giesmė“ buvo giedama lietuviškuose vakarėliuose, pirmą kartą oficialiai sugiedotas Miko Petrausko vadovaujamo choro 1905 m. birželio 6 d. Didžiojo Vilniaus seimo išvakarių koncerte Vilniuje, nuo 1917 m. giedota viešose politinėse demonstracijose, susirinkimuose ir suvažiavimuose. 1917–1918 m. kūrinio žodžius ir muziką buvo siūlyta pakeisti, tačiau 1919 m. „Tautiška giesmė“ patvirtinta Lietuvos himnu.
Gulbė (žvaigždynas)
Gulbė (Cygnus, Cyg) – 16-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas Paukščių Take. Gulbės žvaigždynas buvo įtrauktas į II a. sudarytą Ptolemėjaus 48 žvaigždynų sąrašą ir išlieka vienu iš 88 šiuolaikinių žvaigždynų.
Lietuvos himnas
Istorija
1940 m., po sovietinės okupacijos, himnas buvo uždraustas, vietoj jo buvo atliekamas „Internacionalas“, tačiau 1944 m. „Tautiška giesmė“ buvo atkurta kaip Lietuvos SSR himnas. 1950 m. sukūrus naująjį LSSR himną, už „Tautiškos giesmės“ atlikimą buvo persekiojama ir baudžiama. Nepaisant to, himnas buvo giedamas nedideliuose susibūrimuose, viešai skambėjo 1956 m. Vėlinių įvykių metu Kaune, apie 1977 m. per Jonines Kernavėje, 1987 m. mitinge prie Adomo Mickevičiaus paminklo. 1988 m. prieš atkuriant Lietuvos nepriklausomybę, himnu vėl tapo „Tautiška giesmė“.
Gulbė (žvaigždynas)
Lietuvoje matomas ištisus metus, geriausiai – vasarą ir rudenį. Arabų šalyse vadinamas Višta.
Žvaigždės
thumb|Dvinarė Albirėjo žvaigždė thumb|Gulbė Johannes Hevelius žvaigždėlapyje Uranographia
Lietuvos himnas
Naudojimas
thumb|left|Paminklas himnui Vilniuje. Lietuvos valstybės himnas privalo būti giedamas arba grojamas:
Gulbė (žvaigždynas)
Žvaigždės
Albirėjas – β Cyg dvinarė: 3m,05+5m,12 – dvinarė žvaigždė Gulbės žvaigždyno "galvoje". Denebas – α Cyg 1m,25. Žydroji milžinė, nutolusi nuo Saulės sistemos per maždaug 1800 šviesmečių, už Saulę šviesesnė beveik 60 000 kartų. Jei Denebas būtų nutolęs panašiu atstumu kaip Sirijus, jis šviestų beveik taip pat ryškiai kaip Mėnulis. Kartu su Vega ir Altayru sudaro „Vasaros trikampį“.
Lietuvos himnas
Naudojimas
Vykstant vidaus bei tarptautinėms sporto varžyboms, Lietuvos valstybės himnas giedamas arba grojamas, jeigu iškeliama Lietuvos valstybės vėliava.
Gulbė (žvaigždynas)
Žvaigždės
Kitos:
Kiti objektai
Gulbės žvaigždyne yra keletas žvaigždžių spiečių ir ūkų. Difuzinis Šiaurės Amerikos ūkas (NGC 7000) yra šiek tiek į rytus nuo Denebo. Savo forma jis panašus į žemyno kontūrus, o tai gerai matoma jo fotografijose.
Lietuvos himnas
Naudojimas
Lietuvos valstybės himnas negali būti naudojamas kaip taikomoji muzika – fonui, reklamai, pramoginiuose montažuose ir analogiškiems tikslams. Viešas pasityčiojimas iš Lietuvos valstybės himno baudžiamas įstatymų nustatyta tvarka.
Tekstas
thumb|Išausti himno žodžiai [[Punsko lietuvių kultūros namai|Punsko lietuvių kultūros namų muziejuje]]
Gulbė (žvaigždynas)
Kiti objektai
Kiti:
Buenos Airių Metropolinė katedra
thumb|right|240px|Katedros fasadas thumb|right|240px|Katedros vidus Buenos Airių Metropolinė katedra  – svarbiausia Argentinos sostinės Buenos Airių katalikų bažnyčia, Buenos Airių arkivyskupijos katedra. Yra miesto istoriniame centre, San Nikolaso kvartale, šalia Plaza de Mayo aikštės, Rivadavijos ir San Martino gatvių sankryžoje.
Dabartinė katedra neoklasicistinio stiliaus. Projekto autorius -italų architektas Antonio Masella. Pradėta statyti 1753 m., tačiau nebaigta. Nauji statybos darbai pradėti 1802 m. valdant Bernardinui Rivadavijai. Katedra kurta pagal prancūzų architektų Catelin ir Benoit planus. 1827 m. darbai baigti. Šalia katedros yra mauzoliejus su Chosė de San Martino palaikais.
Steponiškių apylinkė
Steponiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Buenos Airių Metropolinė katedra
Iki katedros atsiradimo jos vietoje jau seniau stovėjo keletas bažnyčių: pirmoji pastatyta 1593 m., bet netukus sugriauta. Antroji bažnyčia stovėjo 1608–1616 m. Vėliau buvo pastatyta medinė bažnyčia, tačiau ir ši stovėjo neilgai. Vėliau pastatyta dar viena bažnyčia, tačiau 1752 m. sugriuvo.
Steponiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Antalieptės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. 1954 m. prijungtos Mikučių apylinkė, dalis Dulių apylinkės ir Šalinėnų apylinkė. 1966 m. gruodžio 30 d. Steponiškių apylinkė prijungta prie Antalieptės apylinkės, Baibių apylinkės ir Degučių apylinkės.
Gardūnytė
Gardūnytė (Anthoxanthum) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis. Graikiškai anthos – žiedas, ksantos – gelsvas; augalo žiedynas yra gelsvos spalvos.
Rūšys
Lietuvoje dažna rūšis – kvapioji gardūnytė (Anthoxanthum odoratum).
Kitos rūšys:
ZU
ŽŪ arba ž.ū gali reikšti:
zu gali reikšti:
Stempkuvas
Stempkuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Dembova Klodos, apie 6 km į pietryčius nuo Parčevo ir apie 48 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Mikalojus Kristupas Sapiega
Mikalojus Kristupas Sapiega (,, 1613–1639 m. birželio 2 d., Vilnius) – LDK valstybinis veikėjas, Vilkijos seniūnas, Lietuvos lauko raštininkas (1639).
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čerėjos-Ružanų linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Kristupo Stepono Sapiegos (1590–1627) ir Anos Holovčinskaitės (m. 1643) vienintelis sūnus.
Po savo tėvo mirties 1627 metais Mikalojus Kristupas buvo auklėjamas dėdės Aleksandro Sapiegos. 1634 metais mokėsi Novodvorsko kolegiume, Krokuvoje.
1638 metais buvo išrinktas į Lietuvos tribunolą, o 1639 metais gavo Lietuvos lauko raštininko pareigybę. Mirė 1639 m. birželio 2 d. Vilniuje, galimai, buvo nunuodytas savo žmonos.
Šeima
Buvo vedęs Siuzaną Gosievskaitę (m. 1660), Smolensko vaivados Aleksandro Korvino Gonsievskio ir Ievos Pacaitės dukterį. Vaikai:
Po Mikalojaus Kristupo Sapiegos mirties jo našlė Siuzana ištekėjo už Trakų kašteliono Jono Anzelmom Vilčeko.
Gegužės Aikštės Motinos
thumb|right|240px|Baltas šalikėlis ant [[Plaza de Mayo grindinio, atmenantis demonstracijas]] thumb|right|240px|Argentinos prezidentas [[Nestoras Kiršneris su judėjimo dalyvėmis]] Gegužės Aikštės Motinos  – judėjimas, 1976–1983 m. vykęs Argentinoje, valdant diktatūrinei karinei chuntai. Į judėjimą susibūrė motinos, kurių vaikai, dėl įvairių priežasčių buvo „pradanginti“ karinės chuntos.
Judėjimo narės rengė taikias demonstracijas, akcijas prieš tuometinę valdžią. Judėjimas įgavo Gegužės Aikštės pavadinimą, kadangi motinos kiekvieną ketvirtadienį, po pietų svarbiausioje Buenos Airių aikštėje – Plaza de Mayo reikšdavo tylų protestą. Motinos nešdavo savo vaikų nuotraukas. Argentinos karinė chunta, vykdydama Nešvarųjį karą „pradangino“ daugybę civilių gyventojų, nepalankių diktatūrinei valdžiai. Dalis judėjimo motinų taip pat buvo „pradangintos“. Judėjimas išliko iki šių dienų ir kovoja, kad būtų nuteisti visi, dalyvavę Nešvariajame kare.
1992 m. Gegužės Aikštės Motinų judėjimas apdovanotas Sacharovo Minties laisvės premija, 1999 m. UNESCO Taikos Švietimo premija.
Gentoo Linux
Palyginus su kitais platinamaisiais paketais, Gentoo įdiegimas yra sudėtingesnis: vietoj draugiškos vartotojo sąsajos reikia rinkti komandas. Tačiau projekto tinklalapyje pakanka aiškios dokumentacijos, kurią perskaičius Gentoo įdiegti nėra sudėtinga. Net ir tik pusiau įdiegta sistema gali per internetą (SSH) vykdyti nuotolines komandas.
Kupriai (Šiauliai)
Kupriai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio, 4 km nuo Šiaulių, šalia Švendrės miško.
Geografija
thumb|300px|Kupriai thumb|300px|Sodyba Kupriuose
Šiaurėje ribojasi su Pumpučiais, rytuose su Voveriškiais, pietuose su Daušiškiais, pietuose su Juodinkiais. Kaimo pakraščiu praeina Šiaulių miesto vakarinis aplinkkelis.
Žymūs žmonės
Kupriuose gimė zooinžinierius Jonas Jatkauskas.
Nuorodos
Nuotraukos
Žibakiai
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos bažnyčia
'''Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos bažnyčia''' - bažnyčia esanti Grajevo mieste. Bažnyčia priklauso Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos parapijai. Bažnyčia pastatyta 1988-2000 metais. Bažnyčios pastatymo idėjos autorius parapijos klebonas Stanisław Łatwajtys. 1987 m. gegužės 18 d. dabartinės bažnyčios vietoje pastatyta koplyčia. 1988 m. birželio 5 d. pradėta statyti klebonija, kuri užbaigta 1990 metais. Bažnyčios architektas Tadeusz Zipser. Bažnyčia pašventinta 2000 m. spalio 1 dieną.
Oplankys
Oplankys – kaimas Tauragės rajono savivaldybės pietuose, prie kelio Lauksargiai–Vilkyškiai. Už 1 km į pietvakarius nuo kaimo, jau Pagėgių savivaldybėje, telkšo Oplankio ežeras, pro Oplankį teka Uplankio upelis. Kaime išlikusi dvarvietė. Oplankio piliakalniu dar yra vadinamas Greižėnų piliakalnis, taip pat Gilandžių piliakalnis.
Etimologija
Senesnė pavadinimo forma buvo Uplankys, vartota dar tarpukariu. Kalbininkas Aleksandras Vanagas Oplankio vardą siejo su „aplanka, išlenkimas, vingis“ – tai gali būti nuoroda į Jūros upės kilpinį išlinkį, ties kuriuo ir yra ežeras ir kaimas.
Peristaltika
right|thumb|[[laparoskopija|Laparoskopiškai operuojamo arklio žarnyno vaizdas. Žarnos susiaurėjimai – peristaltinio susitraukimo vieta.]]
Peristaltika – ritmiški žiediški vamzdiškų organų sienelių lygiųjų raumenų susitraukimai, stumiantys organų turinį. Peristaltika būdinga virškinimo traktui, kur susitraukimo bangos prasideda rykle ir baigiasi storosiomis žarnomis.
Virškinimo trakte peristaltiniai susitraukimai prasideda ryklėje, kai ryjami maisto kąsneliai ar gurkšneliai, tęsiasi stemplėje, kol nustumia maistą į skrandį. Maistas stemple paprastai keliauja 8-9 sekundes. Atsidarius įeinamiesiems skrandžio raukams (sfinkteriams) maistas įstumiamas į skrandį. Virškinančio skrandžio sienelės irgi susitraukinėja, tik judesiai kiek kitokie, ir jie maišo virškinamą maistą su skrandžio virškinimo sultimis. Baigiantis virškinimui skrandyje vėlgi peristaltinio tipo susitraukimai įstumia virškinamą košelę į dvylikapirštę žarną. Plonosiomis ir storosiomis žarnomis turinys irgi keliauja dėl peristaltinių susitraukimų. Tuštinimasis taip pat neapsieina be peristaltinių susitraukimų.
Peristaltika kitur
Technikoje naudojami peristaltiniai siurbliai, kurie veikia tuo pačiu principu, tik vamzdyną suspaudžia ne žiediškai susitraukiantys raumenys, o kitokie mechanizmai. Peristaltiniai siurbliai užtikrina, kad siurbiamas turinys nesusisieka su aplinka (neteršia aplinkos, pats nėra aplinkos medžiagų teršiamas arba vertingas turinys tuščiai nedingsta už siurblio ribų).
Darbininkų balsas
thumb|150px|1901-1906 m. leisto žurnalo pirmasis numeris thumb|150px|1930-1931 m. leisto LSDP laikraščio pirmasis numeris „Darbininkų balsas“ – kelių kairiosios pakraipos laikraščių, ėjusių Lietuvoje ir užsienyje pavadinimas:
Vaišnoriai (Satkūnai)
Vaišnoriai (arba Vaisnoriai) – buvęs kaimas Joniškio rajone, pasienyje su Latvija, prie Drąsutaičių.
Medūza (reikšmės)
Medūza gali reikšti:
Kristupas Plonaitis
Kristupas Plonaitis – visuomenės veikėjas, jūrų skautas, jachtų „Budys“, „Gulbė“ kapitonas.
1922 m. pradėjo dirbti Tautiniame lietuvių banke Klaipėdoje. Rengiantis 1923 m. Klaipėdos krašto „sukilimui“, ėjo slaptas pareigas Palangos, Kretingos, Gargždų apylinkėse. Jo žinioje buvo slaptas ginklų sandėlis Kalotės malūne.
Vienas pirmųjų Klaipėdos jūrų skautų. 1928–1930 m. ėjo jūrų skautų mokomojo burlaivio „Budys“ kapitono pareigas.
Kristupas Plonaitis vadovavo 1932 metų plaukimui Mažono burine jachta „Gulbė“ į Kopenhagą ir Geteborgą. Kitais, 1933, metais vadovavo rekordiniam plaukimui į Londoną ir Oslą tuo pačiu laivu.
1938 m. pakviestas komodoru naujai susikūrusiame Šaulių vandens sporto klube. Tuo pačių Kristupas Plonaitis perėmė jachtos „Šaulys“ vadovavimą ir pergalingai startavo Klaipėdoje vykusioje tarptautinėje regatoje.
1939 m. naciams užėmus Klaipėdos kraštą persikėlė į Didžiąją Lietuvą. Sovietams ją okupavus, sugrįžo į Klaipėdą, vėliau išvyko į Švediją. Bandė Švedijos kalnuose slėpti lietuvių pabėgelius, kuriuos po Antrojo pasaulinio karo reikalavo išduoti sovietai. Kristupo Plonaičio sodyboje Švedijoje rinkdavosi ten gyvenę lietuviai.
İnşaatçı Sabirabad FK
Istorija
Klubo ištakos siekia 1989 m. Žlugo 1995 m.
ZH
ZH gali reikšti:
zh gali reikšti:
Lietuvos antidopingo agentūra
VŠĮ Lietuvos antidopingo agentūra – pagrindinė šalies instancija, kovojanti prieš dopingo vartojimą Lietuvos sporte. LAA veikia pagal pasaulinės antidopingo agentūros kodeksą.
Veikla
Agentūra įsteigta Kūno kultūros ir sporto departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.
Agentūros veikla atsako už:
Klausučiai (Jurbarkas)
Klausučiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Klausučių Stasio Santvaro pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1954 m.), vaikų darželis (nuo 1961 m.), Klausučių kultūros centras, medicinos punktas, paštas (LT-74048), dvi parduotuvės bei prekybos centras „AIBĖ“. Veikia alaus darykla „UAB Armeniukas“, Klausučių kredito unija, obuolių perdirbimo fabrikas „Klausučių žemės ūkio bendrovė“.