cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aksumo imperija
Ekonomika
thumb|250px|Mūsų eros pirmojo tūkstantmečio prekybiniai keliai. Svarbiausias Aksumo imperijos egzistavimo ir klestėjimo faktorius buvo prekyba, kurios pokyčiai ir lėmė valstybės likimą. Jos suklestėjimą lėmė susiformavęs jūrinis prekybos kelias, kuris ėjo Raudonąja jūra ir kuriuo praeinančių prekių kiekis viršijo visus kitus kelius.
Naudodamiesi šia situacija Aksumo imperatoriai tvarkė šalies vidaus kelius. Turėdami prėjimą prie Nilo aukštupio, jie galėjo naudotis tiek jūra, tiek upe. Todėl ilgainiui Aksumas tapo svarbiausiu Afrikos ir Azijos prekių tiekėju Romos imperijai.
Aksumas nebuvo vien tik kaip prekybos tarpinė zona. Jis pats pardavinėjo savo žemdirbystės ir gyvulininkystės produktus, garsėjo Aksumo auksas, dramblio kaulas, raganosio ragas, geležies rūda, druska. Šalies galybės laikotarpiu (maždaug 270−610 m.) imperijoje buvo kalami aukštos kokybės pinigai. Tai buvo pirmoji juodosios Afrikos visuomenė, kalusi pinigus.
Po islamo Kalifato susiformavimo, Aksumas tapo ekonomiškai izoliuotas, ir tai buvo viena svarbiausių jo žlugimo priežasčių.
Visuomenė ir kultūra
thumb|150px|left|Aksumo stela, statyta IV a. Svarbiausia tauta tuometinėje imperijoje buvo habešai, dabartinių amharų ir tigrajų protėviai. Iš jų kalbos susiformavo klasikinė gezo kalba, kuri iki dabar naudojama Etiopijos liturgijoje, moksle. Jų iš pradžių naudotas pietų arabų raštas ilgainiui išsivystė į etiopų raštą, kai kurių tautų naudojamą iki dabar.
IV a. pradžioje, valdant karaliui Ezanai, Etiopija priėmė krikščionybę, susiformavo savarankiška krikščionybės forma − Etiopijos krikščionybė. 451 m. Chalcedono susirinkime ji buvo pripažinta erezija ir atskirta nuo ortodoksinės krikščionybės. Nepaisant to, Aksumas perėmė labai daug krikščioniškos kultūros iš Romos, vėliau Bizantijos imperijos.
Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras
Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras – Lietuvos nacionalinės filharmonijos kolektyvas. Koncertų salė - Lietuvos nacionalinė filharmonija, Vilnius.
Istorija
Įkurtas 1940 m. spalio mėn. Vilniuje B. Dvariono iniciatyva. Pirmasis koncertas įvyko 1940 m. gruodžio 26 d. 1942–1944 m. orkestras griežė Vilniaus operos trupės spektakliuose, koncertavo. 1945–1958 m. orkestras priklausė Lietuvos TSR radijo komitetui.
Repertuarą sudaro klasikinė, romantinė ir šiuolaikinė muzika. Pirmasis atliko daugiau kaip 100 lietuvių kompozitorių kūrinių, daugelį jų įrašė radijuje, į plokšteles. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose, gastroliavo Europos šalyse, Japonijoje, Pietų Korėjoje. Su orkestru koncertavo žymūs pasaulio ir Lietuvos solistai: dainininkai Elena Čiudakova, Valentinas Adamkevičius, Virgilijus Noreika, Irena Milkevičiūtė, Gražina Apanavičiūtė, Violeta Urmanavičiūtė, Regina Maciūtė, Sergejus Larinas, Vaclovas Daunoras, Vladimiras Prudnikovas, Irina Archipova, Algirdas Janutas, pianistai Stasys Vainiūnas, B. Dvarionas, Aldona Dvarionaitė, Petras Geniušas, Mūza Rubackytė, Birutė Vainiūnaitė, Emilis Gilelsas, Dmitrijus Baškirovas, Danielis Polakas, Lazaris Bermanas, smuikininkai Aleksandras Livontas, Raimundas Katilius, Vilhelmas Čepinskis, Leonidas Koganas, Vladimiras Spivakovas, Gidonas Kremeris, Julianas Rachlinas, Viktoras Tretjakovas, altininkas Jurijus Bašmetas, violončelininkai Mstislavas Rostropovičius, Daniilas Šafranas, Davidas Geringas, Njumanas Gutmanas, Aleksandras Rudinas ir kiti.
Darbas Vokietijoje
thumb|Nedarbas Vokietijoje [[2010 m. spalį (pagal apskritis)]] right|thumb|Dirbančiųjų statistika bei nedarbas [[1997 m.]] Darbas Vokietijoje – viena iš pagrindinių žmogaus ekonominės veiklos rūšių Vokietijoje; darbinė veikla.
Užimtumo statistika
Dirbančiųjų (Erwerbstätigen) skaičius 2015 m. – 43,1 mln., socialiniu draudimu apdraustųjų – 30,7 mln. 2013 m. lapkričio mėnesį menkai apmokamų (geringfügig Beschäftigte) buvo 13,4 %; užregistruota 414 000 laisvų darbo vietų (darbingų šalies gyventojų skaičius pasiekė visų laikų aukštumą). 2013 metais dirbta 58 mlrd. valandų. 2013 metais 220 000 įsidarbinusių darbuotojų buvo atvykėliai iš Rytų ir Pietų Europos (2014 m. ~120 000).
2014 m. Vokietijoje buvo daugiausia (2,7 %) laisvų darbo vietų, palyginti su visomis darbo vietomis ES (toliau - Belgijoje ir Jungtinėje Karalystėje - po 2,4 %). EURES tinklalapyje 2010 m. gruodžio 31 d. duomenimis, Vokietijoje buvo virš 854 000 laisvų darbo vietų, registruota daugiau nei 545 tūkst. gyvenimo aprašymų ir virš 22 000 darbdavių.
Ekonominė aplinka
Darbo rinką Vokietijoje teigiamai veikia šalies ekonominis pakilimas. Vokietijos ekonomika auga 1,5 % per metus (2014 m.). Fiksuojamas 12 mlrd. eurų (arba 0,4 % BVP) nacionalinio biudžeto pajamų perviršis (2014 m.). Didėja Vokietijos pramonės gaminių paklausa užsienyje, augantis vartojimas, eksportas ir algos , smunkančios naftos ir degalų kainos veikia kaip milijardinė konjunktūros paramos programa (dėl to, kaip manoma, BVP 2015 metais augs 0,2 %). Dėl finansinės krizės pinigai nebenuteka į užsienį, o investuojami vietoje. Šios investicijos skatina vidaus vartojimą ir sukuria naujų darbo vietų. Eksportas klesti: 2015 metais prognozuojamas 5,2 % augimas. 2015 metais Vokietijos gyventojo perkamoji galia augs 1,3 %, o vartojimui vidutinis vokietis išleis papildomai 572 eurus (t. y. 2,7 % daugiau nei 2014 m.).
Poreikiai
2015 metais Vokietijoje truks 3 mln. darbuotojų (iš jų 1 mln. su aukštuoju, 1,3 mln. su profesiniu išsilavinimu, 0,55 mln. be profesijos), 2030 metais - 5 mln. ar net 10 mln. darbuotojų. Vokietija dėl demografinių priežasčių (visuomenės senėjimo, žemo gimstamumo) yra priversta dalį darbo jėgos samdyti iš užsienio. Vokietijos įdarbinimo agentūra prognozuoja, kad į šalį atvyks 140 000 darbuotojų per metus. Įvertinus euro zonos finansinių rinkų situaciją ir ekonominio vystymosi skirtumus ir turint omenyje, kad ten, iš kur atvyksta imigrantai, tikimasi ilgai užsitęsiančio ekonominio nuosmukio, o Vokietijos ūkis klestės, nes ji nebeišsiunčia savo kapitalo į užsienį, potencialiai mobilių žmonių priskaičiuojama net iki kelių milijonų.
Vokietijos darbo birža teigia, kad net ir per krizę jaučiamas medicinos, socialinės pagalbos ir slaugos, IT bei inžinerijos darbuotojų trūkumas. Rytų europiečių atėjimas padidino vietinę konkurenciją nekvalifikuoto darbo srityse, tuo tarpu kvalifikuotiems specialistams didesnio poveikio tai neturi. Trūksta sandėlio darbininkų, prekių rūšiuotojų.
Inžinerija, gamtos mokslai
2009 metų spalį trūko 51 000 inžinierių (nuo 2005 m. vyresnių nei 55 m. skaičius viršijo inžinierių, kurių amžius iki 35 metų, skaičių). Iki 2019 m. į pensiją išeis kone pusė (t. y. 1 mln.) dabartinių inžinierių, nors absolventų per tą laiką bus parengta tik 400 000. 2012 metais trūko 220 000 specialistų inžinerijos, technikos ir gamtos mokslų srityse (2020 metais jų truks 425 000).
Slauga
Slaugos srityje Vokietijoje dirba apie 300 000 darbuotojų iš Rytų bei Pietų Europos. Slaugytojų ieškoma užsienyje - Italijoje, Ispanijoje, Portugalijoje ir net Azijoje. Paplitusi slauga namuose.
Apribojimai
Nuo 2011 m. sausio 1 d. nebetaikomi jokie apribojimai sezoniniams darbininkams.
2011 m. gegužę naujųjų ES valstybių (Lietuvos, Latvijos, Estijos ir kt.) piliečiams nustoja galioti paskutiniai suvaržymai, draudžiantys dirbti samdomą darbą Vokietijoje. Lietuvos piliečiams galioja tos pačios įsidarbinimo sąlygos kaip vokiečiams ir kitiems pilnateisiems ES piliečiams.
Darbo užmokestis
Vokietijoje valandinis minimalus darbo užmokestis nuo 2015 metų sausio siekia 8,5 euro. Tą įstatymiškai įtvirtinti federaliniu mastu padėjo Vokietijos profsąjungos, turinčios didelę įtaką darbo rinkoje. Kai kurie nekvalifikuoti darbininkai iš Rytų Europos anksčiau sutikdavo dirbti ir už 2–3 eurus/val. Iki minimalios algos įvedimo profsąjungos priešinosi, kad būtų priimami į darbą imigrantai, sutinkantys dirbti už menkesnį nei vietinių žmonių darbo užmokestį (tai garantuoja, kad už tą patį darbą bent jau nebus mokama daug mažiau nei vokiečiams). Baimintasi, kad vokiečiai bus priversti dirbti už nedidelį atlyginimą, kad šalį užplūs gastarbaiteriai (į svečius atvykstantys darbininkai, ) iš Rytų Europos (Lietuvos, Latvijos, Estijos, Lenkijos, Slovakijos, Slovėnijos, Čekijos ir Vengrijos). Todėl siekta įstatymais nustatyti mažiausią laikinojo darbuotojo atlyginimą, nors tam ir aktyviai prieštaravo Vokietijos liberalai (Laisvoji demokratų partija, FDP). Žemiausia algos riba buvo nustatyta statybose, patalpų valymo ir slaugos srityse.
Vidutinis darbo užmokestis darbuotojui – 3 700 eurų, darbininkui – 2 500 eurų/mėn., priklausomai nuo regiono (Rytų Vokietijoje - mažesnis) ir atliekamo darbo. 10–20 proc. algų skirtumas Vakarų Vokietijos naudai vyrauja visuose sektoriuose.
Įdarbinimas
thumb|[[Vokietijos darbo birža]] Iš dalies paplitęs tiesioginis įdarbinimas (gydytojams, slaugėms, senyvo amžiaus žmonių prižiūrėtojams), t. y. privačių asmenų skelbimai internete ar spaudoje. Darbo skelbimai pateikiami vokiškai. Iš pretendentų reikalaujama kvalifikacijos, darbo patirties, gerų vokiečių kalbos žinių.
Įdarbinimu Vokietijoje užsiima Vokietijos darbo birža (Darbo agentūra) su savo teritoriniais padaliniais. Įdarbinimu užsiima iš dalies ir šakinės organizacijos, ypač paklausių profesijų srityse (pvz., Vokietijos inžinierių sąjunga).
Vokietijoje įdarbina ir nemažai Lietuvos įmonių (pvz., UAB "Headex", UAB „Heiga“, UAB "Darbų pasaulis", UAB Qbis, UAB "Darbo ir kompetencijų slėnis", Įdarbinimo agentūra "Oksana ir Rubsamas", UAB "Baltic Union", UAB EURODARBAI "Baltic staff", UAB "Jobcenter LT", UAB "Euro kryptis", UAB „Ekker group“ ir kt.). Jei Lietuvos įmonė siunčia savo darbuotoją į komandiruotę Vokietijoje, darbuotojui išmokami dienpinigiai 5910 Lt (197 Lt x 30; kadangi dienpinigių vykstantiems į Vokietiją norma – 197 Lt/d.).
Tarpininkavimas dėl įdarbinimo
Vokietijos lietuvių bendruomenė, t. y. lietuvių kultūrinė organizacija, veikianti visuomeniniais pagrindais, pagalbos darbo ieškantiems tautiečiams neteikia, nėra kompetentinga atsakyti į klausimus, liečiančius darbo rinką Vokietijoje.
Privačiame sektoriuje veikia personalo tarpininkai (įmonės, įvairios specializuotos agentūros). Vokietijoje – kaip ir kitose šalyse – susiduriama ir su nepatikimais įdarbinimo tarpininkais, už paslaugas reikalaujančiais net 1500-5000 litų. Darbo rinkoje jau susikūrė tarpininkų grandinės.
Darbas laikinai
Prognozuojama, kad atidarius darbo rinką, į Vokietiją iš Rytų ir Vidurio Europos atvyks nuo 100 000 (Darbo rinkos ir užimtumo tyrimų instituto skaičiavimais) iki 200 000 žmonių (pasak Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės darbo ministro Guntram Schneider). į Šiaurės Reino-Vestfalijos žemę gali atvykti apie 45 000 (regione jau yra 170 000 laikinųjų darbuotojų).
Lietuvių darbas Vokietijoje
2009 m. į Vokietiją išvyko 1 350 išvykimą deklaravusių lietuvių, 2008 metais – 1349 (6% emigrantų iš Lietuvos).
2009 m. socialiniu draudimu buvo draustas 4321 lietuvis (pagal tautybę, ne pagal pilietybę). Šie žmonės dirbo tiek pagal darbo leidimus, tiek vykdydami savarankišką veiklą. Kadangi prostitucija Vokietijoje yra nedraudžiama, pastebimos prostitutės ir iš Lietuvos. Vokietijos policija ne tik kad netrukdo prostitutėms dirbti, bet netgi „gina prostitutes nuo sąvadautojų bei klientų smurto“.
2010 m. į Vokietiją emigravo 3,8 tūkst. lietuvių. Vokietija buvo ketvirtoji pagal populiarumą lietuvių emigracijos kryptis; 2011 m. prognozuota apie 8 000 lietuvių emigrantų. Manyta, kad 2011 m. atsivėrusi darbo rinka ir kylanti ekonomika bei galimas naujų darbo vietų poreikis Vokietijoje paskatins dalį gerai kalbančių vokiškai ir paklausių specialybių specialistų iš Lietuvos emigruoti. Bus dalis įmonių, kurios važiuos su savo darbuotojais dirbti į Vokietiją dėl to, jog įregistruoti individualią įmonę užregistruoti Vokietijoje yra 2 paprasta (savivaldybės Verslo skyriuje išrašo verslo liudijimą, sumokama priklausomai nuo savivaldybės 17-25 eurus, nereikia patento).
Vokietijai paskelbus apie nuo 2011 metų gegužės mėn. darbo apribojimų panaikinimą, lankančiųjų vokiečių kalbos kursus skaičius Lietuvoje išaugo maždaug penktadaliu.
Ateityje vežėjų (autotransporto), statybų bendrovės gali būti priverstos didinti atlyginimus ir kitomis priemonėmis motyvuoti, kad žmonės liktų Lietuvoje arba įsivežti darbuotojų iš gretimos Baltarusijos bei kitų valstybių, kaip tai buvo daroma per statybų pakilimą 2007 m. Lyginant vidutines būsto ir maisto išlaidas, Vokietijoje jos yra maždaug penktadaliu didesnės negu Jungtinėje Karalystėje.
Atyrau sritis
Atyrau sritis  – sritis vakarų Kazachstane. Iš šiaurės ribojasi su Vakarų Kazachstano sritimi, iš pietų – su Mangyštau sritimi, iš vakarų – su Kaspijos jūra ir Rusija, o iš rytų – su Aktiobės sritimi. Administracinis centras – Atyrau.
Darbas Vokietijoje
Praktika Vokietijoje
Praktika Vokietijoje gali būti apmokama arba ne. Kartais ji pasirenkama kaip užslėpta darbo forma. Praktika Vokietijoje paplitusi netgi ir tarp absolventų. Neretai jie atlieka įvairiausias praktikas, dažnai menkai arba visai neapmokamas, sekančias viena po kitos. Tokiais atvejais praktika retai „perauga“ į darbo santykius. Be to, Vokietijoje tam tikrose (pvz., humanitarinių arba socialinių mokslų) srityse, įsidarbinti neatlikus neapmokamos pratikos kartais tiesiog neįmanoma.
Atyrau sritis
Atyrau sritis tarybiniais metais vadinta Gurjevo sritimi.
Darbas Vokietijoje
Praktika Vokietijoje
Užsieniečiams Vokietijoje praktiką galima atlikti pretenduojant į oficialus praktikos pasiūlymus praktikantų biržose (paprastai internete), įmonių tinklalapiuose, dalyvaujant oficialiose praktikos programose.
Atyrau sritis
Geografija
Užima Pakaspijo žemumos rytus. Didesnioji Atyrau srities dalis yra žemiau jūros lygio, rytuose – kalvos iki 221 m. Klimatas – kontinentinis vidutinių platumų. Sausio vidutinė temperatūra nuo -8 iki -11 °C, liepos 24 – 25 °C. Kritulių per metus 100–200 mm. Didžiausia upė – Uralas. Kitos – Uilas (800 km), Sagizas (511 km), Emba (712 km) – išdžiūsta. Prie Kaspijos jūros ir upių salpose – daug mažų ežerų. Dominuoja dykumos (Ryno, Taisogano smėlynai).
Darbas Vokietijoje
Nelegalus darbas
Nelegalus darbas Vokietijoje yra „vykdymas paslaugų arba rangos paslaugų:
Atyrau sritis
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2010 m.) : 91,5 % – kazachai, 6,35 % – rusai, 0,54 % – korėjiečiai, 0,49 % – totoriai, 0,24 % – ukrainiečiai.
Darbas Vokietijoje
Darbuotojų išnaudojimas
Tarpininkai naudojasi vokiečių kalbos nemokančiais užsieniečiais, juos išnaudoja. Pvz., apgyvendina antisanitarinėmis sąlygomis bendrabutyje, darbas faktiškai trunka 11-13 valandų valandų per parą, mokama vos trečdalis atlyginimo, numatyto darbo sutartyje. Pasiūlymų nekvalifikuotiems darbininkams – mažai. Ne visą darbo dieną dirbantiems statybininkams siūlomas mėnesio uždarbis – apie 1300 eurų (4500 litų). Žinodami vos pagrindines vokiškas frazes, atvykėliai įsidarbina šeimose slaugyti senukų, statybose, fabrikuose. Atvykėliai iš kitų Vakarų pasaulio šalių ar iš Rytų Europos yra neretai išnaudojami, kelias savaites negauna darbo užmokesčio.
Atyrau sritis
Gyventojai
Miestai:
Darbas Vokietijoje
Nedarbas Vokietijoje
Vokietijoje nedarbo lygis – žemas. Darbo rinka palyginti su Europos yra daug drausmingesnė.
2014 m. gruodžio mėn. Vokietijoje buvo 2,764 mln. bedarbių, t. y. mažiausiai per paskutinius 25 metus nuo 1991 m. Manoma, kad šis skaičius sekančiais metais nekris žemiau 2,5 mln. Nedarbo lygis 2015 m. sausio mėn. – 6,4 % (2010 m. sausį – 7,8 %); žemiausias lygis – Günzburgo apskrityje (1,1 % arba 735 bedarbiai), iš federalinių žemių – Bavarijoje (3,5 % – 2013 m. lapkričio mėn.; Eichstätt mieste – 1,3 %), toliau – Baden-Württemberg su 3,9 % (žemės pietvakariuose – 2,6 %) Didžiausiame Vokietjos regione - Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje 2014 metų gruodį nedarbas siekė 7,8 % (727,8 tūkst. bedarbių). Į oficialią nedarbo statistiką Vokietijoje 2013 metais neįtraukta 1,25 mln. faktinių bedarbių (sergantys, keliantys kvalifikaciją, vyresni nei 58 metų amžiaus ilgalaikiai bedarbiai; asmenys, neturintys darbo, bet neužsiregistravę bedarbiais), 2012 m. – 1,4 mln., 2014 m. – 1,11 mln.
Bedarbio pašalpa
Teisę į nedarbo draudimo išmokas turi Vokietijos darbo biržoje (vok. Bundesagentur für Arbeit) užsiregistravęs asmuo, kuris prieš užsiregistruodamas bedarbiu, bent 1 dieną dirbo Vokietijoje pagal vokišką darbo sutartį ir kurio socialinio draudimo stažas per praėjusius 2 metus iki užsiregistavimo biržoje yra ne mažesnis negu 12 mėnesių. Socialinio draudimo stažas, įgytas dirbant Lietuvoje, kitose ES ar Europos Ekonominės Erdvės valstybėse (pvz., Norvegijoje, Šveicarijoje) įskaitomas, pateikus formą U1 PD. U1 dokumentą, patvirtinantį nedarbo socialinio draudimo ir darbinės veiklos laikotarpius, įgytus Lietuvoje, išduoda Sodra.
Adomas Ževuskis
Adomas Ževuskis (? - 1717 m.) – nuo 1710 m. kovo 12 d. iki 1710 m. gegužės 5 d. Palenkės kaštelionas. Viznos seniūnas bei karališkasis rotmistras.
Biografija
Tėvas: Mykolas Florijonas Ževuskis, sūnus: Mykolas Juozapas Ževuskis.
Zita Marienė
Biografija
1967 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė anglistikos studijas Rygos universitete. 1974–1995 m. dirbo „Minties“, „Mokslo“, „Vagos“ leidyklose. 1994 m. baigė vertėjų kursus Danų literatūros centre Kopenhagoje. Nuo 1995 m. dirba leidykloje „Alma littera“.
Nuo 1990 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Veikla
Vertėja verčia iš danų, anglų, lenkų, rusų kalbų. Žymūs vertimai: J. K. Rowling „Harry Potter“ apysakų serija, danų autorės Jens Christian Grøndahl romanas „Luka“ bei Madonnos pasaka „Pono Peabody obuoliai“.
Kabanovas (Pelkininkai)
Kabanovas (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2005 m. Kamenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. Nuo 1947 m. Černiachovsko rajono kaimas.
Boleslovas Radavičius
Boleslovas Radavičius (1863 m. – 1929 m. Kražiuose) – Kražių bažnyčios gynėjas, herbo „Rudnica" Lietuvos bajoras.
Biografija
Tėvai – bajorai Modestas-Telesforas ir Salomėja Dargevičiūtė Radavičiai. 1890 m. Boleslovas vedė Rozaliją Glazauskaitę ir iki Pirmojo pasaulinio karo nuomotame Bragoviškio dvare augino 5 vaikus: dukras Aleksandrą ir Antaniną, sūnus – dvynius Vladislovą ir Bronislovą, Petrą.
Nuopelnai
Palikęs savo šeimą, turtą, rizikuodamas savo gyvybe, laisve, visuomenine padėtimi, Kražių skerdynių metu drauge su kitais katalikais, jis gynė bažnyčią nuo kazokų. Skerdynių metu netekęs vienos akies, buvo suimtas ir išplaktas.
Pitėjas
thumb|PitėjasPitėjas Masilietis (🇬🇷; gyveno IV a. pr. m. e.) – senovės graikų geografas, keliautojas, astronomas bei matematikas, kilęs iš Graikijos kolonijos Masilėjos (dabartinio Marselio).
Maždaug 325 m. pr. m. e. atliko tiriamąją ekspediciją į šiaurės vakarų Europą. Savo keliones aprašė darbe, kuris iki šių dienų neišliko; yra likę tik fragmentai perpasakoti kitų autorių. Manoma paminėjo aisčių gentį vadinama Ostiaioi (nuor. Ostimioi). Pitėjas – pirmasis, apibūdinęs Vidurnakčio Saulę, poliarinį ledą, pirmasis, paminėjęs Britanijos vardą bei Balisia salą jūroje.
Įrodė, kad Mėnulis lemia jūrų potvynius bei atoslūgius. Atrado, jog Šiaurinė žvaigždė iš tiesų nėra ties pačiu šiaurės ašigaliu.
Kedaho sultonatas
Kedaho sultonatas – musulmoniška malajų valstybė, egzistavusi nuo 1136 m dabartinėje Malaizijoje (Kedaho ir Perliso valstijose) ir Tailande (Satun provincija). Formaliai nei sultonų dinastija, nei sultonato egzistencija nėra nutraukta. Jis įtrauktas į Malaizijos sudėtį kaip viena valstijų.
Istorija
Sultonatas buvo nuo seno šioje teritorijoje egzistavusios hinduistinės Kedaho karalystės (630–1136) įpėdinis.
Paskutinis Kedaho valdovas Phra Ong Mahawangsa 1136 m atsivertė į islamą, tapdamas sultonu Muzaffar Šah. Taip buvo įkurtas Kedaho sultonatas, kurio sultonų dinastija egzistuoja iki šiol. Kedaho sultonatas apėmė ne tik dabartinį Kedahą, bet ir Penangą, Perlisą ir Tailando Satun provinciją.
Kairioji mokykla
„Kairioji mokykla" –  radikali, kairioji pogrindinė organizacija, susikūrusi Maskvoje 1972 m. gruodį – 1973 m. sausį. Grupę įkūrė Natalija Magnat, Olga Baraš ir Inaja Okup. Šią grupę sudarė beveik visi Valstybinio Maskvos pedagoginio universiteto studentai.
Istorija
Grupės teoretike buvo paskirta N. Magnat, organizaciniam darbui vadovavo O. Baraš. Formalios vadovybės „Kairioji mokykla” neturėjo, bet iš tikrųjų grupei vadovavo įkūrėjų trejetukas. Organizacijos nariai ketino surengti 1976 m. antroje pusėje suvažiavimą arba konferenciją, kur ir turėjo būti išrinkta vadovybė ir patvirtinti programiniai bei pagrindiniai organizacijos dokumentai, taip pat, žinoma, sugalvotas naujas organizacijos pavadinimas (Pavadinimas „Kairioji mokykla” buvo laikinas ir išrinktas dėl konspiracijos sumetimų).
Kedaho sultonatas
Istorija
XVIII a pabaigoje labai sustiprėjo Siamo grėsmė. Siekdamas britų pagalbos, sultonas prižadėjo jiems Penango salą, kurią britai pasiėmė, o pagalbos nesuteikė. Likęs Kedahas buvo okupuotas Siamo 1821 m. 1909 m. britų-Siamo sutartimi Kedahas buvo padalintas į keletą dalių. Šiaurinė jo dalis liko Tailandui (dabartinė Satun provincija), likusios teritorijos perėjo britams, bet jose buvo išskirta atskira dalis Perlisas. Tokiu būdu Kedahas ir Perlisas tapo Britų Malajos sudėtine dalimi, Nefederacinėmis Malajų Valstijomis.
Japonų okupacijos laikais per Antrąjį pasaulinį karą Kedahas vėl perėjo Tailandui ir pavadintas Syburi, tačiau po karo vėl grįžo britams. 1946 m. jis įsijungė į Malajos Sąjungą, o 1948 m. – į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XII a besitęsianti dinastija.
Kairioji mokykla
Istorija
„Kairioji mokykla” TSRS politinį režimą laikė laikė antisocialistiniu ir smulkiaburžuaziniu (miesčionišku ir biurokratišku). Jų nuomone, toks režimas įsigalėjo dėl Stalino grupės pergalės 1920-tųjų m. pab. – 1930-tųjų pr. Visasąjunginės Komunistų partijos viduje ir TSRS; taip pat Stalino grupė buvo traktuojama kaip kontrrevoliucinių sluoksnių interesų atstovė. Režimas lėmė kultūrinį ir visuomeninį sąstingį, kuris trukdė vystytis TSRS piliečiams ir primesdavo jiems primityvizaciją, atėmė iš masių politinės iniciatyvos ir dalyvavimo valdyme galimybę bei pasmerkė talentingiausius piliečius eskapizmui (alkoholizmui, religijai) arba emigracijai.
Puzaičiai
Puzaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Labūnavos, tarp Barupės ir Puzaičių miško.
Kairioji mokykla
Istorija
„Kairioji mokykla” neabejojo, kad TSRS ekonominė santvarka buvo socialistinė, todėl TSRS visuomeninė santvarka buvo laikyta „iškreiptu socializmo variantu“. Kad būtų galima sutvarkyti situaciją, reikėjo tik įvykdyti politinę revoliuciją, dėl kurios vėliau politinis režimas atitiktų ekonominę santvarką, t.y būtų pašalintas iškrypimas. „Kairioji mokykla” tokią revoliuciją laikė “socialistine demokratine”, analogiškai buržuazinei demokratinei revoliucijai.
Organizacijos nariai manė, kad socialinė-kultūrinė aklavietė, kuriai pasmerkė TSRS valdančioji miesčioniška biurokratija, mokslinės ir techninės revoliucijos sąlygomis prives prie ekonominės krizės (kadangi miesčioniška biurokratijos valdžia yra priešiškai nusiteikusi prieš kūrybą). Dėl to šalyse susiklostys revoliucinė situacija. Pagal N. Magnat prognozę, tai turėjo atsitikti iki XX a. pab. Kad revoliucija būtų sėkminga, būtina, kad šalyje iki jos susiformuotų revoliucinė partija, kuri ir galėtų vadovauti revoliucijai. „Kairioji mokykla” manė esanti tokios partijos užuomazga. „Socialistinės demokratinės revoliucijos“ revoliuciniu subjektu buvo laikoma inteligentija, iš dalies ir studentai. Tačiau buvo manoma, kad masinė revoliucijos jėga bus darbininkų klasė, kuri labiausiai kenčia nuo susvetimėjimo ir daugiausiai nukentės nuo ekonominės krizės.
Organizacijos nariai planavo išleisti pogrindinį žurnalą „Kairioji mokykla”, bet šis projektas nebuvo įgyvendintas. 1973 m. vasarą „Kairiosios mokyklos” nariai pabandė sukurti panašias grupuotes, tačiau nepavyko.
1973 m. rugsėjį „Kairiojo mokykla” susisiekė su kita radikalia, kairiąja pogrindine organizacija – Naujųjų komunistų Partija (NKP), kurios ideologinės nuostatos ir politiniai tikslai buvo labai panašūs. Po ilgų derybų abi grupės nutarė susivienyti. Susivienijimas formaliai įvyko 1974 m. rugsėjį. Susivienijusi organizacija pasivadino “Tarybų Sąjungos Neokomunistų partija (TSNKP) ir N. Magnat su O. Baraš tapo neformaliomis TSNKP vadovėmis. Be to, N.Magnat leido buvusiam NKP vadovybės nariui A. Tarasovui tapti pagrindiniu TSNKP teoretiku. Ji iš esmės susikoncentravo ties estetikos klausimais. Nepaisant nutarimo susivienyti, realios bendros veiklos kartu suorganizuoti nepavyko. Dėl to, kai NKP Maskvos grupė (taip pat ir vadovybė) 1975 m. sausį dingo, „Kairiosios mokyklos” lyderiai prisiėmė atsakomybę dėl TSNKP išsaugojimo nuo pilno žlugimo, organizacija sėkmingai veikė pogrindyje iki 1977 m., kai išėję į laisvę TSNKP lyderiai pradėjo partijos atkūrimą. Nors „Kairioji mokykla” formaliai iširo 1974 m. rugsėjį, iš tikrųjų ji veikė kaip savarankiška kairioji pogrindinė grupė iki paties 1977 m. vasario.
Nobelio premija
Nobelio premija (SV Nobelpriset, Nobelprisen) – kasmetiniai apdovanojimai, skiriami žmonėms ar organizacijoms už svarbius pasiekimus tam tikroje mokslo srityje arba už ypač svarbią visuomeninę veiklą. Teikiama nuo 1901 m. pagal švedų išradėjo Alfredo Nobelio testamentu išreikštą valią. Pirmieji Nobelio taikos premija buvo apdovanoti Žanas Anri Diunanas bei Frederikas Pasė. Per visą istoriją premiją yra gavę beveik 1000 asmenų bei organizacijų, tik maža dalis laimėtojų premijos atsisakė.
Istorija
Premija sukurta gerbiant švedų pramonininko ir išradėjo Alfredo Nobelio (Alfred Nobel), išradusio dinamitą, valią. Testamentą A. Nobelis pasirašė 1895 m. lapkričio 27 d. Švedijos-Norvegijos klube Paryžiuje. Pagal šį testamentą A. Nobelis 96% savo turto skyrė 5 premijoms (fizikos, chemijos, fiziologijos arba medicinos, literatūros ir taikos), kurios būtų skiriamos žmonėms, pasitarnavusiems žmonijai. Viena iš priežasčių, galėjusių paskatinti tokį A. Nobelio sprendimą, buvo dinamito, kuris sukrovė jam turtus, taikymas daugiausia karinėje sferoje.
Per penkerius metus buvo įkurtas Nobelio fondas, o 1901 metais skirtos pirmosios premijos. Visas premijas, išskyrus taikos, nuo 1902 metų įteikia Švedijos karalius Stokholme, o taikos premija įteikiama Osle, Norvegijoje.
Sritys
Nuo 1901 metų
Nuo 1969 metų
Pretendavimas
Kiekvienais metais Nobelio laureatus išrenkančiose institucijose esantys specialūs komitetai atlieka įvairių šalių tam tikros srities mokslininkų apklausas, norėdami išsiaiškinti, ką jie siūlytų apdovanojimui. Atrinkti pretendentai siūlomi platesniam balsavimui, kuris vyksta spalio mėnesį, o laimėtojai paskelbiami iš karto po balsų skaičiavimo. Premijos teikiamos Nobelio mirties dieną – gruodžio 10. Premiją sudaro auksinis medalis, diplomas ir pinigų suma, šiuo metu apie 1 mln. eurų. Jei tais metais kažkurios srities premija skiriama keliems žmonėms, premijos pinigai padalinami po lygiai.
Padaras
Žodis padaras reiškia:
Germanwings skrydis 9525
Germanwings skrydis 9525 (4U9525) – buvo tarptautinis 2015 m. kovo 24 d. skrydis iš Barselonos į Diuseldorfą. Reisą aptarnavo Vokietijos mažų sąnaudų bendrovės Germanwings 24 metų senumo Airbus A320-211 lėktuvas. Šiuo lėktuvu skrido 6 įgulos nariai ir 144 keleiviai iš 5 pasaulio šalių. Tarp keleivių buvo 16 moksleivių.
Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas
Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas (KLR BK) - Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Kinijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1997 m. kovo 14 d. Visuotiniame Kinijos liaudies atstovų susirinkimo 5 sesijos 6-ame suvažiavime. Įsigaliojo 1997 m. spalio 1 d.
Germanwings skrydis 9525
Skrydis
Prancūzijos prezidentas François Hollande iš karto po įvykio išreiškė užuojautas aukų artimiesiems. Jis teigė, kad rasti gyvų įvykio vietoje nėra vilties.
Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas
Kodekso pirmtakas - 1979 m. baudžiamasis kodeksas. Naujajame teisyne nėra esminių pakeitimų. Todėl 1997 metų kodeksas gali būti laikomas tiesiog senojo 1979 metų kodekso naująja redakcija. Ir toliau liko ideologizuotas, tačiau jame nėra propagandinių nuostatų, nėra atsakomybės už kontrrevoliucinius nusikaltimus.
Germanwings skrydis 9525
Skrydis
Ispanijos karalius Pilypas VI tą pačią dieną lankėsi su oficialiu vizitu Paryžiuje, tačiau dėl įvykusios katastrofos vizitą atšaukė ir grįžo į Ispaniją.
Vokietijos kanclerė Angela Merkel pranešė, kad rytojaus dieną ketina vykti į katastrofos vietą.
„Lufthansa“, kurios dukterinė kompanija yra „Germanwings“, vadovas Carsten Spohr taip pat ketina aplankyti įvykio vietą, jis teigė, kad ši diena yra „tamsi diena Lufthansa bendrovei“.
Prancūzijos aviacijos saugumo tarnyba katastrofos dieną laikinai sustabdė oro eismą virš įvykio vietos.
Avarijos tyrimas
Avarijos dieną gelbėtojams pavyko atrasti vieną iš dviejų lėktuvo juodųjų dėžių. Įrašai iš garso įrašimo įrenginio parodė, kad aviakatastrofa buvo tyčinė.
Pagal įrašus nustatyta, kad pagrindinis lėktuvo pilotas buvo išėjęs pertraukai, tačiau nebegalėjo grįžti į kabiną – antrasis pilotas atjungė pirmojo piloto kodą ir neįleido jo. Prie lėktuvo valdymo aparatūros sėdėjęs antrasis pilotas nustatė autopiloto režimą iš 12 000 m į 30 m aukštį (mažiausią įmanomą aukštį autopilotui). Antrasis pilotas neatsakinėjo į oro eismo kontrolės užklausas bei nesiuntė jokio signalo. Vėliau buvo nustatyta jog pilotas sirgo sunkia depresijos forma, buvo gydomas, tačiau sugebėjo visa tai nuo darbdavių bei kolegų nuslėpti.
Skrydžio taisyklių pakeitimai
Siekdamos išvengti panašių katastrofų, daugelis aviakompanijų nedelsiant įvedė taisyklę jog skrydžio metu valdymo kabinoje visada turi būti bent du asmenys (prireikus pakviečiant stiuardesę). Kanada ir Naujoji Zelandija to pradėjo reikalauti šalies mastu. JAV tokia tvarka galiojo jau ir anksčiau.
Dskuba
thumb|left|250px|Dskuba padėtis Skorpiono žvaigždyne Dskuba (Delta Scorpii, δ Sco, δ Scorpii, Dzuba) – žvaigždė Skorpiono žvaigždyne. Pavadinimas kilęs iš arabų kalbos, reiškia „skorpiono kakta“. Kadangi Dskuba yra šalia ekliptikos, ją kartais uždengia Mėnulis ir (ypatingai retais atvejais) planetos.
Nepastovumas
2000 m. birželio mėnesį buvo pastebėta, kad Dskubos spindesys padidėjo 0,1 magnitudės. Nuo tada žvaigždės ryškis kito ir pasiekė 1,6-1,7 magnitudės, taip pakeisdamas įprastą Skorpiono žvaigždyno išvaizdą. Atlikus spektroskopinę analizę, buvo nustatyta, kad Dskuba išmetinėja dujas iš savo ekvatorinio regiono. Šis reiškinys tęsiasi nuo 2005 m. Nors žvaigždės spindesys nuolat kinta, jis vis tiek išlieka žymiai didesnis už savo įprastinį ryškį.
Lisnas
Lisnas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Jonas Praniškus Stadnickis
Jonas Praniškus Stadnickis (g. 1656, m. 1713) – Kaūnos dvaro vėliavinikas, nuo 1697 metų Voluinės vaivada.
Peremyšlio kšteliono Viktorino Stadnickio (m. apie 1684 m.) sūnus; Liubačiovo kašteliono, Busko pastalininko Juzefo Antonio Stadnickio (m. 1736) brolis.
Šeima
Vedė Aleksandrą Barborą Stadnicką, Andriaus Samuelio Stadnickio, nuo kurios turėjo dukterį Aną, kuri ištekėjo už Petro Konstantino Stadnickio.
Malachovas
Malachovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Isos slėnis (filmas)
Isos slėnis – lenkų psichologinis ir poetinis 1982 m. filmas. Režisierius ir scenaristas Tadeusz Konwicki ekranizavo Česlovo Milošo romaną „Isos slėnis“. Filmas lenkų kalba, trukmė – 110 min, spalvotas.
Filmo veiksmas vyksta Lietuvoje, XX a. pradžioje. Filmuota Lenkijoje, Suvalkų ežeringose ir kalvotose apylinkėse, stengiantis sukurti kuo panašesnį Lietuvos kraštovaizdį. Kelios dainos skamba lietuviškai. T. Konvickis pagal savo manierą perdarė Č. Milošo apsakymą. Filme, kaip ir apsakyme ryškios fabulos nėra. Už ją svarbesni poetiniai vaizdiniai, kraštovaizdžiai, žmonių charakterių vaizdavimas. Pridėtos poetinės Č. Milošo ištraukos.
Nedidelį Misios vaidmenį filme turi aktorė D. Šaflarska.
Saleziečių balsas
Saleziečių balsas – saleziečių, katalikų vienuolių kongregacijos žurnalas, einantis nuo 1950 m. Italijoje.
Istorija
Leistas Turine, nuo 1968 m. – Romoje vietoje žurnalo „Saleziečių žinios“.
Redaktoriai:
Luhanskas
Luhanskas (arba Luganskas) – miestas rytų Ukrainoje; srities administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Šiaurinio Doneco, Luhanės upių. 441,8 tūkst. gyventojų, tačiau aglomeracijoje gyvena apie 700 tūkst. (2008). Yra 3 muziejai, 3 teatrai, 28 bibliotekos.
Istorija
Įkurtas 1795 m.
Miežučiai
Miežučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kiaunorių.
Luhanskas
Istorija
Magdeburgo teisę gavo 1882 m.
Sovietmečiu miestas vadintas Vorošilovgradu.
2014 m. užimtas prorusiškų separatistų. Jis yra nepripažintos Luhansko Liaudies Respublikos sostinė.
Lucy Maud Montgomery
Liusė Modė Montgomeri (, 1874 m. lapkričio 30 d. – 1942 m. balandžio 24 d.) – kanadiečių rašytoja. Išgarsėjo romanu „Anė iš Žaliastogių“, kuriame pasakojama apie raudonplaukę našlaitę Anę, turinčią neįprastai lakią vaizduotę. Vėliau Montgomeri sukūrė šio romano tęsinius: „Anę iš Evonlio“, „Anę iš salos“ ir t. t. Visos knygos apie Anę susilaukė tarptautinio pripažinimo, jų populiarumas neblėsta iki šių dienų.
Biografija
Būsimoji rašytoja gimė 1874 m. Princo Edvardo saloje, Kanadoje. Būdama labai maža, neteko motinos ir buvo patikėta senelių iš motinos pusės globai. Seneliai buvo nepaprastai griežti ir reiklūs, todėl Liusė Modė Montgomeri vaikystėje jautėsi labai vieniša. Greičiausiai tai paskatino būsimąją kūrėją fantazuoti, kurti įsivaizduojamus draugus.
Pirmieji Montgomeri kūriniai spaudoje pasirodė jau 1890 m. Vėliau, 1893 m., rašytoja baigė mokyklą, Šarlotetaune įgijo mokytojos licenziją. 1895–1896 m. studijavo literatūrą Naujojoje Škotijoje.
1911 m. ištekėjo už presbiterijonų pastoriaus Evano Makdonaldo ir išsikraustė gyventi į Ontariją. Vedybinis Montgomeri gyvenimas nebuvo laimingas: ji turėjo rūpintis vaikais (pora susilaukė trijų sūnų, bet vienas gimė negyvas) bei nuolat kovoti su depresijos epizodais. Nuo depresijos kentėjo ir jos vyras. Rašymas buvo vienintelė kūrėjos paguoda.
Rašytoja mirė 1942 m. balandžio 24 d. Manoma, jog mirties priežastis – trombozė. Visgi neatmetama, jog Montgomeri gyvybę nutraukė savo noru.
Kūryba
Liusės Modės Montgomeri kūrybinis palikimas labai gausus ir įvairus. 1908–1920 m. parašė ne vieną romaną apie raudonplaukę mergaitę Anę – šios knygos kūrėjai atnešė pasaulinę šlovę. Po 1920 m. Montgomeri apsisprendė neberašyti apie Anę ir kurti naujus herojus. Taip gimė vadinamoji „Emilės trilogija“, tačiau ji nebuvo tokia populiari kaip romanai apie Anę.
Iš viso rašytoja sukūrė 20 romanų, kelis šimtus apsakymų ir eilėraščių, kelias dešimtis esė.
Kleopatra Džouns
Kleopatra Džouns  – 1973 m. JAV sukurtas trileris, priskiriamas „Blaxploitation“ žanrui. 1975 m. pasirodė jo tęsinys „Kleopatra Džouns ir auksinis kazino“.
Juosta, kurioje pasakojama apie vyriausybės agentę, kovojančią su narkotikų platintojais, buvo sukurta po itin sėkmingos Šafto serijos, o filme išreikštos feminizmo bei dominuojančių moterų idėjos tuo metu buvo gana naujas reiškinys kine.
Kašalotas
Kašalotas (Physeter catodon arba Physeter macrocephalus) – vienintelis banginių (Cetacea) būriui piklausančios kašalotinių (Physeteridae) šeimos atstovas. Tai didžiausias pasaulyje plėšrusis žinduolis, kuris yra 11-20 m ilgio ir iki 20-57 tonų svorio. Galva labai didelė, jos buka, beveik kvadratinė, priekinė dalis pilna skystų riebalų – spermaceto. Šie riebalai padeda išlaikyti plūdrumą ir gali funkcionuoti kaip garsų lęšis. Apatinis žandikaulis, lyginant su kaukolės dydžiu, labai mažas. Kiekvienoje jo pusėje yra 20 – 26 iki 20 cm dydžio dantys, kurių kiekvienas sveria apie 1 kg. Viršutiniame žandikaulyje dantų nėra, tik atitinkami įdubimai. Dėl to iki galo nėra aiškus būdas, kaip jis medžioja grobį. Turi tik kairiąją šnervę. Smegenys sveria 9,5 kilogramo ir yra didžiausios visų gyvūnų tarpe. Poligamas. Patinai dvigubai ilgesni ir sunkesni už pateles.
Dauginimasis
Kašalotų dauginimosi pradžia priklauso nuo jų gyvenamosios vietos. Rudenį iš poliarinių rajonų pusiaujo link patraukia ten gyvenantys banginiai. Orientuojasi pagal žemės magnetinius laukus. Stambiausi ir stipriausi patinai suburia haremą, kuriame būna 10-15 patelių su jaunikliais. Patinai aršiai kaunasi dėl teisės į haremą. Gyvūnai bando sužeisti priešininką dantimis, todėl dažnai juos nusilaužia. Kartais susijungia keli haremai. Tuomet juose gali būti keli patinai. Haremo vadas poruojasi su visomis patelėmis, išskyrus tas, kurios laukiasi arba turi mažų jauniklių. Nėštumas trunka 16-17 mėnesių. Ką tik gimęs jauniklis sveria apie toną, būna 4-4,5 metrų ilgio. Patelė jauniklį maitina pienu apie pusę metų. Poruotis patelės gali kas trejus metus. Lytinės brandos patinai sulaukia 23-25 metų, patelė 15-17 metų. Visuomet gimsta vienas jauniklis.
Maistas
Kašalotai daugiausia maitinasi galvakojais moliuskais, gyvenančiais jūros dugne. Taip pat nesibodi ir žuvų: ešerių, rajų, menkių bei smulkių ryklių. Kartais užpuola ruonius arba nuo dugno rankioja vėžius ar omarus. Kašalotai ryja akmenis, kad sutrintų skrandyje esantį maistą. Kašalotai maisto nekramto. Kai kurių patinų tiesiojoje žarnoje randama ambros, kuri naudojama parfumerijoje.
Nauda žmogui
Žmonės medžioja kašalotus nuo pat to laiko, kai ėmė plaukioti jūromis. Iš vieno suaugusio kašaloto gaunama apie 7-10 tonų taukų ir iki 6 tonų spermaceto. Kašalotai buvo negailestingai naikinami nuo 1750 iki 1850 m. 1963 m. buvo sumedžioti 35 000 šių banginių. Sužeidus vieną kašalotą, instinktyviai prie jo suplaukia visą banginių grupė. Žmonės tuo naudojasi ir išžudo visą banginių grupę. Šių banginių populiacija visąlaik mažėja. Šiuo metu pasaulio vandenyse plaukioja apie 500 000 kašalotų.
Norbert Wiener
Norbertas Vyneris, 1894 m. lapkričio 26 d. – 1964 m. kovo 18 d. ) – amerikiečių matematikas, MIT profesorius.
Vyneris laikomas kibernetikos mokslo pradininku.
Zeitūnas
Zeitūnas − devintasis pagal dydį Maltos miestas.
Istorija
Istorijos šaltiniuose paminėtas daugiau nei prieš 800 metų.
1797 m. − vokiečių magistras Ferdinand von Hompesch Zeitūnui suteikė miesto statusą.
Vietos tarmė
Viena maltiečių kalbos tarmių yra Zeitūno − semitų ir Sicilijos tarmių mišinys. Ja šneka dalis vietinių gyventojų. Nuo maltiečių kalbos skiriasi rašyba ir tarimu (pvz., gazzetta − gazzette − laikraštis, ħut − ħewt − žuvis), kartais − žodžių vartojimu (pvz., tajra − manuċċa − aitvaras, ċpar − ċlambu − rūkas).
Argentinos Respublikos civilinis kodeksas
Argentinos Respublikos civilinis kodeksas – Argentinos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Argentinos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1869 m. rugsėjo 25 d. Įsigaliojo 1871 m. sausio 1 d. Kodekso autorius - teisininkas Dalmacio Vélez Sársfield.
Sauslaukis (Tauragė)
Sauslaukis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės ir 3 km į pietvakarius nuo Kryžkalnio, šalia kelio.
Kapinės
Išlikusios senos kapinaitės (apie 10 arų ploto). Jos dar vadinamos Siratkapiais, ir 1972 m. buvo įtrauktos į kultūros paminklų sąrašą. 1984 m. rudenį valstybinė komisija patikrino Sauslaukio senkapį, ir remdamasi tuo metu surinkta archyvine medžiaga bei vietinių gyventojų apklausos, žvalgymo duomenimis nustatė, kad tai yra senos kaimo kapinaitės, o ne archeologijos paminklas. Kapinaitės išbrauktos iš archeologijos paminklų sąrašo, tačiau liko kultūros paveldo objektas. 1990 m. tautodailininko Vidmanto Lietuvninko sukurtą ąžuolinį kryžių pašventino dabartinis Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas, tačiau 2006 m. jis dingo.
Oklando salos
thumb|right|Salos tapo pagrindine Naujosios Zelandijos jūrų liūtų veisimosi vieta Oklando salos − vulkaninių salų grupė Ramiojo vandenyno pietvakariuose, 465 km į pietus nuo Naujosios Zelandijos Pietų salos.
Salos priklauso Naujajai Zelandijai. Jų plotas − 680 km². Didžiausias aukštis − virš 600 m.
Oklando salos negyvenamos, bet jose dažnai lankosi mokslinės ekspedicijos, nes čia yra ruonių gulyklos; peri pingvinai. Naujosios Zelandijos subantarktinių salų grupėje įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Akmeniniai ešeriai
250px|thumb|[[Pseudanthias squamipinnis]] 250px|thumb|[[Paprastasis antijas (Anthias anthias)]] 250px|thumb|[[Drugelinis ešerys (Caesioperca lepidoptera)]] 250px|thumb|[[Caprodon schlegelii]] 250px|thumb|[[Ilgapelekis raudonasis ešerūnas (Caprodon longimanus)]]
Akmeniniai ešeriai (Serranidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Panašūs į ešerines, bet analinio peleko pradžioje yra 3 kieti spygliai. Daugiausia paplitę vandenynų atogrąžų ir paatogrąžio platumose, rečiau – gėluose vandenyse. Kūno ilgis – 20–230 cm, kūno masė – 0,1–300 kg. Plėšrūs.
Tenoras
thumb|250px|Tenoro diapazonas Tènoras (, iš 'laikyti') – aukščiausias vyrų balsas, tokį balsą turintis dainininkas. Viduramžiais tenoru buvo vadinamas polifoninio muzikos kūrinio pagrindinis, dažniausiai vidurinis, balsas arba cantus firmus. Be to, tenoru vadinamas pučiamasis mažos tūbos pavidalo muzikos instrumentas.
Diapazonas
Tenoro bendrasis diapazonas – nuo do mažosios oktavos iki do antrosios oktavos, darbinis diapazonas – nuo sol mažosios oktavos iki la pirmosios oktavos. Pagal tembrą skiriami lyriniai tenorai, kuriems geriau skamba pirmoji oktava ir dramatiniai tenorai, artimi baritonui. Be to, gali būti aukštesni – kontratenoras, tenoras altinas, sodresnio tembro lyrinis-dramatinis tenoras, tamsesnio tembro – dramatinis ir herojinis tenoras.
Operinės partijos
Tenoro partija dažniausiai būna viena iš pagrindinių operos partijų. Žymiausios tenoro partijos:
Jaugilka
Jaugilka – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Krakių. Praeina vietinės reikšmės keliukas Pakarkliai–Mantviliškis. Jaugilka išsidėsčiusi Krakių miško pakraštyje, prie Jaugilos upės ir jos intako Landės (bei šios intako Šernupio). Didžiuma kaimo nunykusi. Išlikęs kryžius. Po pušimi padėtas akmuo kaimo atminimui.
thumb|left|240px|Akmuo (po pušimi) su užrašu „Čia buvo Jaugelkos kaimas“ thumb|left|180px|Senas kryžius pakely
Rimuoliai
Rimuoliai – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Nociūnų, į pietus nuo Beinaičių.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Beinaičių.
Stanislavas Krasinskis
Stanislavas Krasinskis (1558 m. - 1617 m.) – nuo 1583 m. Plocko chorunžis, nuo 1587 m. Cechanuvo kaštelionas, 1593-1596 m. Palenkės kaštelionas, nuo 1596 m. Plocko kaštelionas, 1600-1617 m. Plocko vaivada.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė Malgožatą Sobiejuską, antrą kartą Aną Michovską. Su Malgožata Sobiejuska turėjo penkis vaikus: Pranciškus, Stanislovas, Gabrielius, Elžbieta ir Zuzana. Su Ana Michovska šešis: Jonas Kazimieras, Liudvikas, Andžejus, Sofija, Katerina ir Dorota.
Vigalija Matkėnienė
Vigalija Matkėnienė (g. 1954 m. rugpjūčio 6 d. Kalviškėje, Ignalinos raj.) – Ignalinos raj. politinė veikėja.
Biografija
2006 m. baigė Utenos kolegiją, teisininkė. Nuo 1999 m. Ignalinos rajono savivaldybės administracijos Vidiškių seniūnijos seniūnė.
Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2000-2003 m. ir 2003 m. (išrinkta, bet mandato atsisakė dėl užimamų pareigų) Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.
Rajono globos tarybos narė. Sutuoktinis Česlovas, vaikai Jurgita, Šarūnas, Skirmantė.
Baronetas
Baronetas  – paveldimas Didžiosios Britanijos bajorų titulas, kurį suteikia Didžiosios Britanijos karaliai. Baronetas laikomas tarpiniu titulu tarp barono ir netituluoto bajoro, o šiais laikais – riterio (šiais laikais riteris nebėra karinės kvalifikacijos vardas). Panašaus lygio titulas buvo baneretas (banneret 'vėliavinis riteris'), tačiau baneretas – tai aukštesnio laipsnio riteris, turintis teisę vadovauti riterių būriui.
Baronetai (kaip ir kai kurie kiti bajorų titulai) būna dvejopi – paveldimi (titulą paveldi vyriausias sūnus) ar asmeniniai (titulą turi tik tas asmuo, kuriam jis suteiktas, o jo vaikai paveldi tik pagarbumo titulus).
Dabartinę baronetų titulo suteikimo tvarką pradėjo Anglijos karalius Jokūbas I (James I) 1611 m.
Portugalijos civilinis kodeksas
Portugalijos civilinis kodeksas - Portugalijos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Portugalijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1966 m. lapkričio 26 d. Įsigaliojo 1967 m. birželio 1 d. Parengė teisės mokslininkai. Rengiant pasižymėjo prof. Antunes Varela ir Vicount Seabra - civilinio kodekso variantų oponentai.
Buvo atlikta daug patikslinimų ir pakeitimų, tačiau pagrindinė struktūra ir sąvokos lieka nepaliestos nuo 1967 m. Recepuotas buvusioje portugalų valdytoje Macau teritorijoje (Kinija), Naujasis Makau civilinis kodeksas buvo priimtas 1999 m. su tokia pat struktūra, bet su daugybe pakeitimų, supaprastintas ir papildytas.
Struktūra
Civilinį kodeksą (kaip ir Vokietijos BGB) sudaro 5 knygos:
Baronetas
Kitose Europos šalyse baronetų nebūdavo, nors D. Britanijos karaliai yra suteikę šį titulą ir kai kuriems kitų šalių gyventojams. Kai kurie kitų šalių bajorų žemieji titulai kartais prilyginami baronetams, pvz., Austrijos ir P. Vokietijos edleriai.
Baronetai skiriasi nuo kitų tituluotų bajorų tuo, kad jie nėra perai, šis titulas nesuteikdavo teisės būti Lordų Rūmų nariu. D. Britanijos vyresnumo eilėje (order of precedence) baronetai yra viršesni už riterius, išskyrus Keliaraiščio (Order of the Garter) ir Dagio ordinų (Order of the Thistle) riterius.
Istorija
Žodis baronetas yra senas. Šaltiniuose nurodyta, kad 1321 m. vykusiame Barenbergo mūšyje (Battle of Barrenberg) dalyvavo ir baronetų. Edvardas III 1328 m. suteikė 8 baronetų titulus. Vėliau baronetų titulai buvo suteikiami 1340, 1446, 1551 m.
Baronetais vadindavo (pvz., Ričardo II statute) ir tuos bajorus, kurie prarasdavo teisę būti kviečiami į Anglijos parlamentą.
Baronetų titulo teikimas atgimė XVI a. pabaigoje ar XVII a. pradžioje atradus Viljamo de la Poulo baroneto titulo suteikimo patentą, kuriame buvo nurodyta, kad jis titulą gavo už pinigus.
Po 1965 m. buvo sukurta tik viena baronetystė – paveldimą baroneto titulą gavo Denis Tečeris (Denis Thatcher), buvusios D. Britanijos premjerės Margaretos Tečer (Margaret Thatcher) vyras. 2003 m. jis mirė, ir jų sūnus Markas Tečeris tapo 2-uoju baronetu.
Kauno Valdorfo mokykla
Kauno Valdorfo mokykla – gimnazijos tipo, nevalstybinė, netradicinio ugdymo mokykla, veikianti Kaune, Šiaurės pr. 11. Mokykla - viešoji įstaiga. Mokoma lietuvių kalba. Mokykloje veikia ikimokyklinio-priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programos, paremtos Valdorfo pedagogikos principais.