cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Usain Bolt
2016 metais Rio de Žaneiro olimpinėse žaidynėse laimėjo 100 metrų bėgime aukso medalį ir tapo pirmuoju atletu istorijoje, kuris tris olimpiadas iš eilės laimėjo auksą 100 metrų bėgime. 200 metrų bėgime taip pat nepaliko varžovams šansų ir trečią olimpiadą laimėjo 200 metrų bėgimą. Su Jamaikos rinktine laimėjo 4x100 estafetę.
Safari
Safari – interneto naršyklė, sukurta bendrovės „Apple Inc.“ ir siūloma kaip Mac OS X operacinės sistemos dalis. Tai numatytoji Mac OS X operacinės sistemos naršyklė.
Safari naudoja Apple „šlifuoto metalo“ naudotojo sąsają, turi adresyno sistemą, kuri veikia panašiai kaip internetinėje parduotuvėje iTunes, taip pat yra integruotas daugialypės terpės grotuvas Apple QuickTime, įdiegta kortelių sistema, kuri panaši į Firefox ir Opera įdiegtą kortelių sistemą. Google paieškos langas yra standartinis Safari vartotojo sąsajos komponentas, taip pat įdiegtas automatinės žiniatinklio formos, slaptažodžių valdymas per Keychain ir automatinis klaidų taisymas URL adreso juostoje. Naršyklėje taip pat įdiegta iššokančių langų blokatorius ir nepageidaujamų vaizdų blokatorius.
2007 m. birželio mėnesį pristatyta Apple Safari versija, pritaikyta Windows operacinei sistemai.
Lemantaučizna
Lemantaučizna – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Gelvonų. Išlikę Lemantaučiznos dvaro sodybos griuvėsiai.
Gyventojai
thumb|left|250px|Buvęs Lemantaučiznos dvaras
Raibapelekis kūjagalvis
Raibapelekis kūjagalvis, arba raibakojis kūjagalvis (Cottus poecilopus) – kūjagalvinių (Cottidae) šeimos žuvis.
Panašus į paprastąjį kūjaglvį. Kūno ilgis 8-10 cm. Visas kūnas ir pelekai dėmėti. Pilviniai pelekai dryžuoti. Šoninė linija eina viršutine šono puse ir nutrūksta ties antrojo nugarinio peleko viduriu.
Lietuvoje reta žuvis, aptiktas Neries baseine. Minta mažais bestuburiais.
Tremtiniai (Kėdainiai)
Tremtiniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Vikaičių, prie vietinės reikšmės Terespolio–Alksnėnų keliuko. Rytuose prieina Serbentynės mišką, vakaruose siekia Vilniaus–Šiaulių geležinkelį.
Istorija
Kaimas įkurtas tarpukariu Terespolio dvaro žemėse.
Šaltiniai
thumb|left|260px|Tremtinių sodžiai prie Serbentynės miškelio
562 m. pr. m. e.
'''562 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Spalio 30
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Darata-Edmundas-Skirgaila-Skirvyde
Paukštis sekretorius
Paukštis sekretorius (Sagittarius serpentarius) – vanaginių paukščių (Accipitriformes) būrio, sekretorinių paukščių (Sagittariidae) šeimos vienintelė rūšis.
Lotyniškas jo pavadinimas Sagittarius serpentarius reiškia – gyvačių šaulys (medžiotojas).
Laisvėje išgyvena apie 10-15 metų, prižiūrimi žmonių – daugiau kaip 24 metus.
thumb|left|220px|Paukštis sekretorius turi galingą [[snapas|snapą ir žvitrias akis]] thumb|left|220px||Paukštis sekretorius turi ilgą uodegą thumb|left|220px|Vienintelė [[Plėšrieji paukščiai|plėšriųjų paukščių rūšis, turinti ilgas kojas ir vikriai bėgiojanti žeme]] thumb|left|220px|Paukščio sekretoriaus išskėsti sparnai siekia iki 1,91-2,15 m thumb|left|220px|Porelė lizde thumb|right|220px|Mėgstamiausia paukščio sekretoriaus buveinė – [[savana]]
Požymiai
Paukščio sekretoriaus kūno ūgis iki 137 cm, kūno ilgis nuo 112 cm iki 152 cm, išskėstų sparnų tarpugalių atstumas 215 (191–215) cm, svoris apie 4,27 (3,5–4,27) kg. Patelės šiek tiek mažesnės už patinėlius, tačiau ryškaus dimorfizmo nėra. Labiausiai į akis krintantys bruožai – ilgos kojos, ilga uodega ir juodos plunksnos ties jų galvomis. Poravimosi ritualų metu šios plunksnos išdidžiai pakeliamos.
Skleidžia į kranksėjimą ir karksėjimą panašius garsus.
Paplitimas
Savaime paplitę Afrikos savanose, retais krūmynais apaugusias vietoves, dideles, neapdirbamas pievas, į pietus nuo Sacharos dykumos, bet vengia centro vakarinių Afrikos miškingų regionų.
Buveinė
Jie gyvena savanose, taip pat pusdykumėse. Netoli gyvenviečių pasitaiko retai, kadangi daug lizdų išdarko kiaušinių vagys.
Marinistas
Marinistas gali reikšti:
Paukštis sekretorius
Elgsena
Kartais apibūdinamas kaip „Afrikos žygiuojantis erelis“, kadangi ieškodamas maisto labiau mėgsta vaikštinėti, nei skraidyti ir tokiu būdu jis per dieną lengvai nužingsiuoja tarp 20-30 kilometrų
Lopacinskių rūmai (Bernardinų g.)
Lopacinskių (Olizarų) rūmai – pastatas Vilniaus senamiestyje, Bernardinų gatvėje (Bernardinų g. 8). Šiuo metu čia veikia viešbutis „Šekspyras“.
Paukštis sekretorius
Maistas
Mėgstamiausias maistas – driežai, gyvatės, maži žinduoliai, tačiau taip pat varliagyviai, vabzdžiai.
Lopacinskių rūmai (Bernardinų g.)
Istorija
XVIII a. pirmoje pusėje namą įsigijo Mikalojus Lopacinskis ir pagal architekto Jono Kristupo Glaubico projektą perstatė į rūmus. 1801 m. pastatas buvo parduotas Kosakovskiams. 1808 m. rūmai rekonstruoti – jie nežymiai išlenkti pagal gatvės kontūrą.
Paukštis sekretorius
Taip pat skaityti
Plėšrieji paukščiai
Lopacinskių rūmai (Bernardinų g.)
Istorija
Šiuo metu čia veikia viešbutis „Šekspyras“.
Egipto svaras
Kursas: 1 EUR = 19.09 EGP; (2016 m. gruodis)
Monetos
Nuo 2006 m. apyvartoje yra 25, 50 piastrų ir 1 svaro vertės monetos.
Banknotai
Banknotai – 1, 10, 20, 50, 100 svarų vertės; 25, 50 piastrų vertės.
Galimybės išsikeisti
Valiutos keitimo kursas beveik visur vienodas, valiutą galima išsikeisti, pavyzdžiui, keityklose arba viešbučių recepcijose.
Rūgutis
Pavadinimas kilęs nuo žodžio raugai, rūgimas. Teodoras Narbutas jį pavadino Ragučiu ir kildino nuo žodžio ragas, nes senovės lietuviai buvo vaizduojami alų geriantys iš ragų.
Osiedle Centrum (Suvalkai)
Osiedle Centrum, Centras - gyvenvietė priklausanti Suvalkų miestui. Gyvenvietėje yra šios gatvės: Korczaka, Utrata, Dwernickiego, Noniewicza, 1-go Maja, Sejneńska. Gyvenvietėje įsikūrusi mokesčių inspekcija, socialinio draudimo padalinys, paštas, jaunimo kultūros namai, maisto prekių parduotuvės, prekybos centrai ir vaikų darželis.
Mokesčių teisė
Mokesčių teisė – viešosios teisės šaka, reglamentuojanti apmokestinimo, mokesčių mokėjimo, jų rinkimo klausimus.
Administraciniai ginčai (administracinė teisena) patenka tiek į procesinę, tiek ir materialinę (mokesčių) teisę (plačiąja prasme).
Pošakiai
Pagal reguliavimo dalyką gali būti baudžiamoji mokesčių teisė, procesinė mokesčių teisė ir kt.
Pagal teismingumą – tarptautinė, nacionalinė, ES mokesčių teisė.
Ličhavų dinastija
''Šis straipsnis yra apie dinastiją, valdžiusią Nepalą. Apie to paties pavadinimo gentį, gyvenusią senovinėje Vridži valstybėje, žiūrėkite straipsnį Ličhavai''
Kosto pilis
thumb|right|250px|Kosto pilis thumb|right|250px|Kosto pilies vaizdas iš oro Kosto pilis  – Čekijos pilis Jičyno rajone.
Kosto pilis stovi Šiaurinėje Bohemijoje, regione, kuris vadinamas Čekijos Rojus. Pilis priklauso bajorų šeimai Kinský dal Borgo. Šiuo metu Kosto pilis gerai išsilaikiusi ir prižiūrima. Pilis žinoma savo garsiu Baltuoju Bokštu.
Istorija
Pilis pastatyta iki 1349 m., nes šiais metais Benešas fon Vartenbergas (Beneš von Wartenberg) į šią pilį perkėlė savo rezidenciją. 1360 m. jis mirė, pilies savininku tapo jo sūnus Peteris fon Vartenbergas.
Ličhavų dinastija
Dinastijos valdovai buvo tituluojami maharadža.
Kosto pilis
Istorija
Pilies savininkai daug kartų keitėsi. Benešo fon Vartenbergo palikuonys pilį valdė iki 1414 m. Tais metais per santuoką pilis atiteko Mikulašui Zajicui fon Hasenburgui. 1456 m. Kosto, Troskų ir Uolinės pilių savininku tapo Janas Zajicas fon Hasenburgas, kuris vėliau dalyvavo sukilime prieš karalių Jurgį Podiebradietį. Po Jano Zajico mirties pilies savininku tapo Zdenekas Levas fon Rozentalis (Zdeniek Lev von Rosental, m. 1535 m.). Šis 1497 m. Kosto pilį pardavė Bohemijos karalystės aukščiausiajam kancleriui Janui iš Šelmberko (Schellenberg). Jo palikuonys pilį valdė iki 1524 m. 1524–1551 m. Kosto pilį valdė Biberšteinai (Bieberstein). Janas Biberšteinas prie pilies pristatė renesansinį sparną su erdvia virtuve. Jis neturėjo vaikų, tad po jo mirties pilis atiteko dukterėčiai ir jos vyrui Krištofui Popelui Lobkovicui, kurie prie pilies pastatė alaus daryklą ir keletą įtvirtintų ūkinių pastatų. Lobkovicai (Lobkowicz) buvo pilies savininkai iki 1634 m. Kurį laiką pilį valdė generalisimas Albrechtas Valenšteinas. Po jo 1634–1738 m. pilį valdė Černinai iš Chudenicų. Černinų valdymo laikais pilis nušiuro, ją naudojo kaip grūdų sandėlį.
Ličhavų dinastija
Dinastijos sostinės buvo Mangriha ir Kailaškutas.
Kosto pilis
Istorija
1738–1769 m. pilį valdė karalystės maršalas Vaclavas Kazimiras Netolickis iš Eisenberko (Netoličtí z Eisenberka). Jam valdant Kostas ir apylinkės gavo fideikomiso statusą. Jo sūnus neturėjo vaikų, tad pilies fideikomisą paveldėjo moteriškoji linija. Paveldėtojos prie pavardės pridėdavo antrą pavardę Netoličtí.
XIX a. pilį paveldėjo generolas feldmaršalas grafas Eugenijus Vratislavas iš Mitrovicų (m. 1867 m.), kuris irgi savo pavardę papildė sandu Netoličtí. 1879 m. pilis atiteko jo sūnėnams italams dal Borgo, kurie iš dėdės paveldėjo ne tik pavardę Netoličtí, bet ir jo grafo titulą. Dal Borgo Netolicki buvo pilies savininkai iki 1948 m., kai pilį konfiskavo tuometinė komunistinė Čekoslovakijos valdžia.
Ličhavų dinastija
Kilmė
Tradiciškai dinastija yra kildinama iš ličhavų genties, I tūkst. pr. m. e. gyvenusios Vridži karalystėje, nors tai nėra įrodyta. Dažniausiai teigiama, kad ličhavai išsikėlė iš Vridži V a. pr. m. e., kuomet karalystė buvo užimta Magadhos karaliaus Adžatsatru. Jie pamažėle migravo į vakarus, ir Nepale įkūrė naują dinastiją, kurios pirmasis valdovas Džajadevas laikomas 24-uoju valdovų sekoje.
Kosto pilis
Istorija
Socialistinės Čekoslovakijos laikais pilyje buvo įrengtas gotikinio ir renesansinio meno muziejus. 1992 m. Čekijos vyriausybė Kosto pilį ir gretimas žemes grąžino Džiovaniui Kinskiui dal Borgo, kuris yra paskutinės pilies valdytojos Anos Marijos dal Borgo Netolicki ir jos vyro Norberto Kinsky sūnus.
Burabajus (ežeras)
Burabajus arba Borovojė  – ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Ežeras įeina į Kokšetau ežerų sistemą. Ilgis 4,5 km, plotis 3,9 km. Prie dešininio ežero kranto yra Burabajaus kurortas. Prie ežero stūkso Žumbaktaso uola, taip pat prie ežero kairiojo kranto iškilę Siniuchos (Kokčetavo) kalnai, šalia jų yra pastatytas Otžetpeso paminklas.
Kosto pilis
Pilies ypatumai
Kosto pilis turi keletą skirtumų, kuriais skiriasi nuo kitų Bohemijos pilių:
Ličhavų dinastija
Istorija
IV a. Nepalo pietuose kylant Guptų imperijai, Nepalas išsaugojo nepriklausomybę. Guptų imperatorius Čandragupta net vedė nepalietę. Žymiausias ličhavų valdovas buvo Manadeva I, kurio laikais Nepalas išsiplėtė iki Gandako, buvo pastatyti sostinės rūmai Mangrihoje.
Valdant Šivadevai, valdžia į rankas pateko puikiam administratoriui Amšuvarmai, kuris nepriklausė dinastijai. Jam valdant ličhavai išlaviravo tarp dviejų tuo metu iškilusių galybių – Haršos imperijos Indijos šiaurėje ir Tibeto. Vėlesni valdovai irgi susidūrė su panašiais iššūkiais.
869 m. dinastija buvo pakeista Thakuri dinastijos.
Administracija ir valdymas
Greta maharadžų valstybėje valdžią turėjo ministrų taryba, vadovaujama mahasamantos. Buvo sukurta tvarkinga administracinė sistema, įsteigti pančialiai – vietos teismais, spręsti vietiniams klausimams. Buvo sustiprinta armija, kurią sudarė pėstininkai, kavalerija ir dramblių jojikai.
Valstybė buvo daugiatautė, ir čia buvo įdiegta kastų sistema. Svarbiausios grupės buvo ahirai, kiratai, thakuriai ir bhutijai.
Kultūra
thumb|250px|Bodnatho stūpa – ličhavų dinastijos palikimas Kadangi ličhaviai buvo indoarijų kilmės, valstybėje kaip oficiali kalba buvo naudojamas sanskritas, ir šalis buvo stipriai induizuota. Kai kurie valdovai rašė sanskrito gramatikas bei poeziją šia kalba.
Ličhaviai buvo hinduistai, tačiau valstybėje toleravo visas religijas, skirtingai nei kai kurie Nepalo užkariautojai tais laikais.
Šalyje klestėjo architektūra ir menas, ką liudija tokie kūriniai, kaip Svajambunatho stūpa, Bodnatho stūpa ir kt.
Burabajus (ežeras)
Seniau vadintas Auliekoliu (Аулиеколь – 'šventasis ežeras').
Vytautas Grykšas
Vytautas Grykšas (g. 1959 m. spalio 1 d. Veiviržėnuose, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos gydytojas neurochirurgas.
Jeronimas Žitkevičius
Jeronimas Žitkevičius (1931 m. kovo 13 d. Panevėžyje), choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Baigęs Alytaus vidurinę mokyklą, 1952–1956 Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo geografiją ir kartu choro dirigavimo mokėsi J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1957–1963 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).
Vytautas Grykšas
Biografija
1983 m. baigė VU Medicinos fakultetą, gydytojas, neurochirurgas. Klaipėdos universitetinės ligoninės 1-ojo neurochirurginio skyriaus vedėjas. Profesinės gydytojų sąjungos pirmininkas.
Jeronimas Žitkevičius
Biografija
1956–1963 muzikos mokytojas Šiaulių J. Janonio vidurinėje mokykloje, vadovavo vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui, kurį paruošė 1960 respublikinei dainų šventei ir konkursui – ten laimėjo trečiąją vietą. 1963–1970 Šiaulių 9-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, jaunučių ir jaunių chorų vadovas. Chorus parengė 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei, o į aunių chorą – 1965 ir 1969 respublikinėms dainų šventėms, konkursuose su juo pelnė antrąsias vietas. 1970 respublikinei dainų šventei parengė 9-osios ir 11-osios vidurinių mokyklų jaunių chorą, kuris konkurse laimėjo trečiąją vietą. 1965 Šiaulių moksleivių namuose suorganizavo berniukų 120 dalyvių chorą ir kurį laiką jam vadovavo.
Vytautas Grykšas
Biografija
Žmona Regina, vaikai Vytautas, Asta.
Kjasas
Kjasas (,, senoji ) – miestas pietų Šveicarijoje, labiausiai į pietus nutolęs šalies miestas, esantis pasienyje su Italija. Yra muziejus, kinoteatras.
Jeronimas Žitkevičius
Biografija
1959–1976 J. Žitkevičius Šiaulių miesto mokytojų mišriojo choro (70-75 dalyviai) „Varsa“ (1963) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą paruošė 1960, 1965, 1970 ir 1975 respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, kasmet surengdavo po 10-15 koncertų Lietuvoje ir užsienyje – Ukrainoje, Latvijoje, Estijoje, Vokietijoje. Choras dalyvavo Lietuvos radijo ir televizijos laidose, rengė tradicinius jubiliejinius koncertus, atliko ir stambių kūrinių: S. Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“, G. Rossini „Stabat Mater“, C. Orffo „Catuli carmina" ir kt.
Kjasas
Istorija
Minimas nuo 1140 m.
Jeronimas Žitkevičius
Biografija
1972–1978 Šiaulių pedagoginio instituto merginų choro „Pavasaris“ vadovas, 1973–1977 Estetinio lavinimo katedros vedėjas. Merginų chore dainuodavo iki 120 balsingų studenčių, kurios išmoko daug vertingų kūrinių, koncertų surengė Šiauliuose, Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje, dalyvavo respublikinėse ir tradicinėse studentų dainų šventėse „Gaudeamus" bei chorų sąskrydžiuose, prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose.
Nuo 1978 J. Žitkevičius e. doc. pareigas Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (universitete), iki 1991 studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" choro vadovas – su juo koncertavo Europoje ir JAV.
Nuo 1991 Estetinio lavinimo, nuo 1992 Muzikos katedros vedėjas; jo iniciatyva atgaivintas muzikos mokytojų – chorvedžių rengimas.
1980 respublikinei dainų šventei parengė Buivydiškių žemės ūkio technikumo mišrųjį chorą.
Nuo 1980 Vilniaus plastmasinių dirbinių gamyklos mišriojo choro „Plastikas" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą paruošė 1985 respublikinei dainų šventei (konkurse įmonių chorų grupėje laimėjo pirmąją vietą) ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. Choras koncertavo Vilniuje, Kaune, Panevėžyje, Jonavoje ir Širvintose, dainavo Latvijoje ir Bulgarijoje.
Kirklionys
Kirklionys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Varėnos ir apie 12 km į vakarus nuo Valkininkų gel. stoties, 2 km į šiaurės rytus nuo Babriškių. Šalia kaimo teka Varėnė, yra kapinės. Netoliese eina plentas, atsišakoja.
Jeronimas Žitkevičius
Biografija
Diplomų ir prizų laimėjo Panevėžio ir Jonavos chorų festivaliuose. 1988 m. balandžio 16 d. choras surengė koncertą kolektyvo 25-mečiui pažymėti. Apie penkerius metus chorvedys vadovavo Vilniaus mokytojų namų moterų chorui, kurį parengė 1985 respublikinei dainų šventei, 1984 VI Stasio Šimkaus chorų konkurse su juo laimėjo pirmąją vietą ir specialųjį prizą.
J. Žitkevičius – Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, 1965 ir 1975 respublikinių dainų švenčių dirigentas, 1973 ir 1978 respublikinių moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dirigentas, 1974 Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-VI“ Tartu, 1978 „Gaudeamus-VII“ Vilniuje, 1981 „Gaudeamus-VIII" Rygoje ir 1977 respublikinės studentų dainų šventės Klaipėdoje dirigentas. 1975 dirigentui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Balčiai (Utena)
Balčiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Tauragnų, prie Balčių ežero (Balčio), Ažvinčių–Minčios girioje. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias. Yra kapinaitės, apylinkėse gausu pilkapynų.
Istorija
Nuo 1387 m. Vilniaus vyskupo valda. 1538 m. minimas Balčių palivarkas ex curia Bolcze. XVIII a. tas palivarkas priklausė Tauragnų valsčiui. XIX a. privatus dvaras.
XX a. pr. Balčių kaimas pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Tauragnų valsčių.
Šaltiniai
thumb|left|Įvažiavimas į Balčius nuo Sirvydžių pusės
Dubysa (Daugyvenė)
Dubysa – upė šiaurės Lietuvoje, kairysis Daugyvenės intakas. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 41010531. Upelio ilgis – 14,1 km, baseino plotas – 39,4 km².
Dubysos ištakos laikoma Dubysėlės (kodas 41010533) ir Raudonupelio (kodas 41010532) santaka ties Birjagalos mišku Pakruojo raj. Teka daugiausia šiaurės rytų kryptimi pro dirbamus laukus, lygiagrečiai su Daugyvene. Įteka į Daugyvenę 25,3 km nuo jos žiočių, Padubysyje. Žemupyje, Padubysyje, už 0,5 km nuo santakos su Daugyvene, Dubysa yra užtvenkta. Didesnis intakas iš kairės – Kirmėliupis.
Gyvenvietės prie Dubysos: Tirkšlioniai, Jomantoniai, Padubysys.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių dubti („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), dubus („įdubęs, gilus“), dubė („įdubimas, slėnys“).
Marija Leščinska
thumb|left|150px|Marija Leščinska vaikystėje miniatiūra|[[Ketus|Špižinė krosnies plokštė su Prancūzijos karaliaus Liudviko XV burbonišku herbu (kairėje) ir jo žmonos Lenkijos karalaitės–Lietuvos kunigaikštytės Marijos Leščinskos herbas (dešinėje). Dabar – skanseno Roscheider Hof (Vokietija) eksponatas.]]
Marija Leščinska (, ; 1703 m. birželio 23 d., Lenkija – 1768 m. birželio 24 d., Versalis) – Prancūzijos karalienė, karaliaus Liudviko XV žmona. Buvusio Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Leščinskio ir Katerinos Opalinskos dukra.
Biografija
Vestuvės įvyko, kada jaunikiui buvo 15 metų, o nuotakai – 22. Nuotakos kandidatūra (nebevaldančio monarcho dukra) buvo išrinkta specialiai siekiant neįtraukti Prancūzijos į kokią nors politinę koaliciją. Tačiau, 1730 m. Liudvikas nesėkmingai bandė atkovoti dėl savo uošvio Lenkijos sostą.
Pradžioje santuoka buvo laiminga, atnešė porai kelis vaikus, bet amžiaus skirtumas ir karaliaus polinkis į meilės nuotykius išardė jų sąjungą. Dvaro gyvenime sulaukusi ketvirto dešimtmečio Marija, 1730 m. buvo nukelta į antrąjį planą, o pagrindinis vaidmuo dvare ir politikoje atiteko jaunoms Liudviko XV favoritėms, kurios dažnai pakeisdavo viena kitą.
Vienintelis išgyvenęs karaliaus ir Marijos sūnus, Liudvikas Ferdinandas, mirė dar tėvams gyviems tebesant; tarp jo vaikų (Marijos Leščinskos anūkų) – Liudvikas XVI, Liudvikas XVIII ir Karolis X. Tik vyriausioji iš šešių išgyvenusių dukterų ištekėjo.
Šemu
Šemu – vienas iš trijų metų laikų Senovės Egipto kalendoriuje, kurio pavadinimas reiškė „Karštis“ arba „Žemas vanduo“. Tai buvo paskutinysis metų laikas, ir jį sudarė 4 mėnesiai bei 5 papildomos dienos.
Istorija
Gamtinis šemu sezonas prasidėdavo po pereto (apie vasario vidurį), ir trukdavo 125 dienas, t. y. iki birželio vidurio. Jo metu Nilo vanduo pasiekdavo žemiausią lygmenį, kai kada kildavo sausra, būdavo imamas derlius.
22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, kalendorinio šemu pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. balandžio 26 d., arba gegužės 9 d Grigaliaus kalendoriuje), ir sezonas trunka iki rugpjūčio 29 d. (rugsėjo 10 d.).
Mėnesiai
Šemu sudaro 4 mėnesiai, kurie dažnai numeruojami sezone, ir 5 ar 6 papildomos dienos. Kadangi 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu (anksčiau juo buvo Vepet-Renpet), šemu mėnesiai iki reformos ir po jos yra nevienodi.
Malga Čiapela
thumb|Malga Čiapelos kempingas
Malga Čiapela – slidinėjimo kurortas Itaijoje, Marmolados papėdėje, Dolomitų kalnuose.
Malga Čiapela yra Roka Pietorės savivaldybės dalis (frazione) Beluno provincijoje, Veneto regione. Slidinėjimo trasos bei keltuvai yra ir į Arabos (Arabba) pusę, Selos grupės kalnus. Į rytus keliu galima pasiekti Roka Pietorė gyvenvietę, o į vakarus kelias eina per Fedajos perėją į Kanacėjų Fasos slėnyje Trentino regione, Trentine-Pietų Tirolyje.
Gyvenvietėje yra keletas viešbučių, kempingas. Čia yra galinė keltuvo, kuriuo galima pakilti į Marmolados viršūnes apatinė stotelė.
Arūnas Sakalauskas (1952)
Arūnas Sakalauskas (g. 1952 m. gegužės 13 d. Telšiuose) – Lietuvos dailininkas, antkapių kalys.
Biografija
1968 m. baigė vidurinę mokyklą Telšiuose ir toliau mokėsi Telšių taikomosios dailės technikume, kurį baigęs 1973 m. įstojo į Vilniaus dailės institutą, jį užbaigęs 1979 m. pradėjo dirbti Telšių taikomosios dailės technikume, vėliau persikėlė gyventi į Klaipėdą.
Nuo 1985 m. dirba Vilniaus dailės akademijoje.
Nuo 1986 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Nuo 2006 m. Lietuvos Meno Kūrėjų asociacijos narys.
Kūryba
Klaipėdos simboliais tapusių skulptūrų, puošiančių įvairias miesto vietas. Skulptūros stovi Skulptūrų parke, bareljefai žymi istoriškai svarbių pastatų sienas, paminklas „Vieningai Lietuvai“, skirtas Mažosios Lietuvos prisijungimui prie Didžiosios Lietuvos paminėti, pastatytas 2002 m.
Autoriaus sukurtas paminklas Liudvikui Rėzai Kaliningrade tapo visuotinai pripažinta istoriniais ir kultūriniais ryšiais su Klaipėda susijusio miesto puošmena.
Jelena Tomašević
Jelena Tomašević (Јелена Томашевић; g. 1983 m. lapkričio 1 d. Kragujevace) – Serbijos dainininkė.
1994 m. laimėjo Jugoslavijos vaikų festivalį Kragujevace. Vėliau dalyvavo įvairiuose konkursuose Serbijoje, Čekijoje, Bulgarijoje, Baltarusijoje. 2005 m. su Željko Joksimović pagalbą pradėjo profesionalią karjerą. 2005 m. laimėjo Beovizijos konkursą su daina „Jutro“, bet dėl problemų su Juodkalnija į Euoviziją važiavo ne Jelena, o juodkalniečių grupė No Name. 2008 m. Beovizijos konkurse išrinkta atstovauti Serbijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Oro“. Ten ji užėmė 6 vietą.
Lembūdžiai
Lembūdžiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Girėnų.
Maja (mitologija)
Graikų mitologijoje Maja – kalnų nimfa, viena iš septynių plejadžių, Atlanto ir Plejonės dukterų. Ji buvo vyriausia, gražiausia ir droviausia iš plejadžių. Majos vardas reškia „motina maitintoja“, jis rodo jos motiniškas funkcijas.
Arkadijos Kilenės kalno tarpeklyje Maja suartėjo su Dzeusu, kuriam pagimdė Hermį (aprašoma Homero himne). Maja atsisakė patikėti Dzeuso ir Apolono tvirtinimais, kad tą pačią dieną, kai gimė Hermis jis pavogė Apolono galvijus. Galiausiai Apolonas atgavo galvijus iškeitęs į lyrą. Ji užaugino Dzeuso ir nimfos Kalisto sūnų Arkadą (Arką). Kartu su seserimis plejadėmis Maja buvo paversta žvaigždėmis (Plejadės). Romėnai Mają tapatino su italų deive Maija (arba Maijeste), žemės derlingumo saugotoja.
Juodieji sraigtasparniai
thumb|250px|[[AH-64 Apache|AH-64A Apache, JAV kariuomenės sraigtasparnis]] Juodieji sraigtasparniai – sąmokslo teorijų dalis, ypač paplitusi JAV. Pasak jos, specialūs nežymėti juodi sraigtasparniai yra naudojami iliuminatų, vyrų juodais drabužiais ir (arba) Jungtinių Tautų, besiruošiančių perimti JAV, o vėliau ir viso pasaulio valdymą. Kartais nurodomi kiti tikslai, dažniausiai siejami su NSO. Kai kur juodieji sraigtasparniai siejami su gyvulių sumaitojimu, tariamai pastebimi šių įvykių vietose.
JAV kariuomenė ir kai kurios kitos JAV tarnybos iš tiesų turi specialios paskirties juodai ar tamsiai dažytų sraigtasparnių, naudojamų specialiosioms misijoms.
Tonina
Tai buvo galingas vėlyvojo klasikinio laikotarpio majų miestas, ilgą laiką kariavęs su kitu svarbiu majų centru Palenke. Miestas susikūrė ankstyvajame klasikiniame laikotarpyje, tačiau to meto statiniai buvo sugriauti ir užstatyti vėlesniais. Pirmi užrašai rasti iš 217 m., ten minimas valdovas, tačiau nežinomas jo vardas. Kitų miestų šaltiniuose Tonina pirmą kartą paminėta 514 m. kaimyninio Činkihos miesto soste.
Tonina išsiskiria savo gausia ir didinga monumentaliąja architektūra – yra grupė piramidžių, iš kurių aukščiausia siekia 76 m, didelis žaidimo kamuoliu laukas, virš 100 raižytų monumentų, kurių dauguma sukurta VI–IX a. Toninoje rasta įrašyta vėliausia žinoma ilgojo skaičiavimo majų kalendoriaus data – 909 metai (klasikinio Mezoamerikos laikotarpio pabaiga).
Vilniaus patrankų liejykla
Vilniaus patrankų liejykla (anksčiau vadinta Puškarnia) – gamybinis LDK kariuomenės kompleksas šiuolaikiniuose Pučkoriuose, buvusio Pučkorių dvaro teritorijoje, pradėjęs veikti XVI a. viduryje.
Istorija
XVI a. viduryje Lietuvos didysis kunigaikštis (be didikų ir miestų) disponavo mažiausiai 364 pabūklais, iš kurių daugiau kaip pusė sudarė naujoviškos koliubrinos tipo patrankos.
Šiuo metu yra išlikusi iškasto vandens kanalo atkarpa ir akmeninių sienų likučiai.
Patrankos
Gdansko Nacionaliniam Jūros muziejuje saugoma 1560 m. šioje liejykloje pagaminta patranka.
Lamnamnano nacionalinis parkas
Lamnamnano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Utaradito ir Frė provincijose. Parkas įkurtas 1998 m. rugsėjo 30 d.
Vieta
Parkas užima 999,15 km² ir apima Mueango (Mueang) Frė ir Thapla (Tha Pla), Nampato (Nam Pat) Utaradito apylinkes. Per parką teka Nano upė.
Flora ir fauna
Parke gyvena: Indinis zambaras, ožka (Capricornis milneedwardsii), šernas, Himalajinis lokys, Malajinis lokys, palminis musangas, makakos, dygliatriušis, viverinė katė ir kt., daug įvairių paukščių.
Ewa Aulin
Ewa Aulin (pilnas vardas vardas –  Ewa Brigitta Aulin ; g. 1950 m. vasario 9 d. Landskrona) – švedų aktorė, daugiausia vaidinusi Italijoje ir JAV kurtuose filmuose 7 ir 8 praėjusio amžiaus dešimtmečiuose.
Biografija
1967 m. ji pasirodė turbūt garsiausiame savo filme „Candy“, kurį kartu kūrė JAV, Italijos ir Prancūzijos kinematografininkai, o jame vaidino tokios žvaigždės kaip Marlon Brando, Ringo Starr ir Richard Burton. Nors JAV jis nesulaukė pasisekimo, tačiau Europoje ilgainiui imtas vadinti netgi kultiniu. Aulin buvo nominuota Auksiniam gaubliui kaip perspektyviausia jauna aktorė, tačiau apdovanojimas atiteko Olivia Hussey už vaidmenį muzikiniame filme „Romeo ir Džuljeta“.
Ilgainiui įsigalėjo stereotipas apie Aulin kaip tinkamą vaidinti tik seksualias šviesiaplaukes ir režisieriai tiesiog nesiūlė kitokių vaidmenų. 1970 m. ji pasirodė vieninteliame savo filme, sukurtame Holivude: komedijoje „Start Revolution Without Me“ su Donald Sutherland ir Gene Wilder, tačiau juosta nesulaukė žiūrovų dėmesio. Tais pačiais metais ji pasirodė ir eksperimentiniame filme „Microscopic Liquid Subway to Oblivion“, kurį režisavo, prodiusavo ir scenarijų parašė jos tuometinis vyras John Shadow.
Po šių juostų Aulin filmavosi tik Italijoje, daugiausia komedijose arba trileriuose, iš kurių žinomiausi „Antrininkas“, „Quando l'amore è sensualità“, „La morte ha sorriso all'assassino“ ir „Una vita lunga un giorno“.
Asmeninis gyvenimas
1968 m. Aulin Meksikoje ištekėjo už britų režisieriaus ir scenaristo John Shadow, su kuriuo po metų susilaukė sūnaus Shawno. 1972 m. jie išsiskyrė.
1974 m. ji ištekėjo už Cesare Paladino, su kuriuo susilaukė 2 dukterų.
572 m. pr. m. e.
'''572 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Žudikas rezervavo devynias vietas
Žudikas rezervavo devynias vietas – 1974 m. Italijoje sukurtas giallo filmas.
Turinys
Devyni žmonės po vakarėlio atvyksta į vienam jų priklausantį seną teatrą. Jie visi tarpusavyje susiję painiais turto, meilės ir išdavysčių saitais ir kiekvienas turi priežasčių kito nekęsti. Kol šie grožisi statiniu, kažkas, dėvintis kaukę, užrakina duris, atjungia telefoną ir pradeda juos vieną po kito žudyti. Persigandę žmonės mano esantys užpuolimo aukos, tačiau ilgainiui pradeda įtarti, kad žudikas yra vienas jų, o visos žmogžudystės atitinka aprašymą senoje knygoje, kurią jie taip pat randa teatre. Turintys ką slėpti vienas nuo kito, jie pradeda kovoti tarpusavyje, taip palegvindami žudiko darbą, kol galiausiai lieka tik vienas iš jų...
Suvalkų tarmė
Suvalkų tarmė  – mirštanti lenkų kalbos tarmė, kuria kalba Suvalkų miesto ir lenkiškosios Suvalkijos dalies gyventojai. Tai tarmė panaši į Vilniaus lenkų ir Balstogės tarmę. Šiai tarmei darė įtaką lietuvių, baltarusių ir lenkų kalbos, kiek mažesne įtaką turėjo rusų ir vokiečių kalbos.
Koibalų kalba
Koibalų kalba – išnykusi Uralo kalbų šeimos, pietų samodų kalbų pošeimio kalba. Koibalų kalba kalbėjo koibalų tauta Pietų Sibire. Uralo kalbų šeimos koibalų kalbos nereikėtų painioti su tiurkų kalbų šeimos koibalų kalba.
Šaltiniai
Koibal language (Samoyedic) Kojbal nyelv
Kurbašis
Kurbašis ( ar корбаши) – basmačių judėjimo Vidurinėje Azijoje (Turkestane) karo vadas.
Šis titulas, ko gero, kilęs iš čorbadžio (osmanų janyčarų karinis laipsnis).
Žinomi kurbašiai:
Borisas Šaskolskis
Borisas Šaskolskis (1843 m. sausio 4 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1910 m. rugsėjo 16 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, vaistininkas.
Biografija
Gimė 1843 m. sausio 4 d. Raseiniuose. XX a. šeštame dešimtmetyje atvyko į Sankt Peterburgą ir tapo liuteronu. 1867 m. baigė farmacijos studijas medicinos ir chirurgijos akademijoje. 1870 m. atidarė vieną iš pirmųjų vaistinių Sankt Peterburge. 1877 m. Rygoje susituokė su Jevgenija Kalmejer. 1884 m. atidarė antrą vaistinę Nevos prospekte. Iki mirties priklausė Sankt Peterburgo farmacininkų draugijai. Rusijos-Japonijos karo metu buvo specialiosios karo ligoninių išdėstymo komisijos narys. 1906 m. kunigaikštis Michailas Nikolajevičius Romanovas paskyrė B. Šaskolskį organizuoti mineralinio vandens Borjomi prekybą ir jo pastangomis nuo 1906 m. parduodamų 2 mln. vienetų, 1910 m. buvo parduota 5 mln. vienetų. Mirė 1910 m. rugsėjo 16 d. Sankt Peterburge, palaidotas Volkovo liuteronų kapinėse.
GC kiekis
G/C kiekis – molekulinėje biologijoje naudojamas rodiklis, guanino arba citozino nukleobazių procentinė dalis tiriamo organizmo DNR arba RNR. Šis rodiklis gali būti pamatuojamas keliais būdais, pvz., matuojant DNR lydymosi temperatūrą ar chromatografijos būdais.
GC kiekis varijuoja nuo 20 % iki beveik 80 % bakterijose, 26 - 61 % archeobakterijose, 35 -45 % gyvūnuose, 33 - 48 % augaluose, 36-67 % dumbliuose, 20-60 % grybuose, 20-66 % vienaląsčiuose (skaičiai +/-2 % tikslumu).
Vienodas GC kiekis gali parodyti lyginamų organizmų sąryšį priklausomai nuo situacijos, tačiau jei šis kiekis skiriasi daugiau nei 5 %, organizmai greičiausiai nesusiję. GC kiekis taip pat naudojamas PGR metoduose.
Apskaičiavimas
G/C kiekis (procentinė vertė) apskaičiuojamas pagal formulę:
Krūminės pelėdikės
Krūminės pelėdikės (Ninox) – pelėdinių (Strigidae) šeimos paukščiai. Gentį sudaro apie 20 rūšių. Paplitę Azijoje, Australijoje, Afrikoje.
Lementiškis
Lementiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Leliūnų.
Manija (mitologija)
Graikų mitologijoje Manija („beprotybė“) – beprotybės personifikacija. Ją pasiųsdavo žmonėms pažeidusiems nusistovėjusią tvarką. Manija indentifikuojama su eumenidėmis ir kitomis deivėmis keršytojomis. Toje vietoje, kur išprotėjo nužudęs motiną Orestas, stovėjo Manijos šventykla. Manijos vardu buvo vadinama visa tos šventyklos vietovė.
Romėnų mitologijoje Manija – mirusių deivė. Ji kartu su Mantu (Mantus) valdė pomirtinį pasaulį. Buvo sakoma, kad ji yra šmėklų, nemirėlių ir kitų nakties dvasių motina, panašių kaip larės ir manės. Etruskai turėjo analogišką deivę – Manėją.
Kapiri Mpošio apskritis
Kapiri Mpošio apskritis – viena iš Zambijos Centrinėje provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Kapiri Mpošis. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 194 752 žmones.
Stasys Žukas
Stasys Žukas (g. 1924 m. lapkričio 26 d. Mažeikiuose) – smuikininkas ir chorvedys.
Biografija
Iš mažens turėjo didelį potraukį muzikai, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo meno mėgėjų būrelių veikloje. 1943 m. baigęs Mažeikių gimnaziją, 1945 m. Antrojo pasaulinio karo audrų buvo nublokštas į Daniją.
Nuo 1946 m. lankė Kopenhagos Karališkąją konservatoriją, kur pas prof. Peterį Petersoną mokėsi smuikuoti, vadovavo lietuvių chorui.
1949 m. emigravo į Australiją ir pateko į Newcastle miestą. 1950 m. pradėjo dirbti plieno gamykloje eiliniu darbininku. Į šį miestą atvyko apie 200 lietuvių, ir kunigui P. Butkui kilo mintis organizuoti chorą, kuriam vadovauti buvo pakviestas S. Žukas.
1955 m. rugsėjo 6 d. mišrusis choras surengė pirmąjį savo koncertą. Vėliau imta rengti jungtinius koncertus su Sidnėjaus „Dainos“ ir Kanberos „Aušros“ chorais. Nuo 1960 iki 1978 m. choras dalyvavo visose Australijos lietuvių dainų šventėse, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dainavo televizijos laidose ir kituose kultūros renginiuose.
Chorui iširus, S. Žukas subūrė mišrųjį vokalinį ansamblį ir apie šešerius metus su juo propagavo lietuviškas dainas. 1975–1977 m. važinėjo apie 200 km į Sidnėjų ir vadovavo „Dainos“ lietuvių chorui, kurį parengė 1976 m. lietuvių dainų šventei Melburne. 1981 m. pakviestas vadovauti Newcastle vokiečių klubo „Germania“ mišriajam chorui „Lorelei“.
Nuo 1960 iki 1978 m. S. Žukas buvo kas antri metai rengiamų Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1799 m.
1799 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Gary O'Shaughnessy
Gary O’Shaughnessy – Airijos dainininkas ir muzikantas.
Gary yra kilęs iš muzikų šeimos. Groti gitara pradėjo būdamas 12-os, ketverius metus mokėsi su airių džiazo gitaristu Eugene Macari. Kartu su broliu Brian subūrė duetą „2 of a kind“, abu kartu koncertavo Airijoje, Ispanijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
Gary O’Shaughnessy tris kartus varžėsi Airijos „Eurovizijos“ atrankoje, tačiau teisę atstovauti savo tėvynei „Eurovizijos“ dainų konkurse pelnė 2001 metais. Konkurse, atlikęs Pat Sheridan sukurtą dainą „Without Your Love“, dainininkas užėmė 21 vietą, surinkęs vos 6 taškus. Gary anksčiau bandė patekti į „Euroviziją“ 1997 ir 1999 metais, tačiau nacionaliniame finale užėmė atitinkamai trečią ir penktą vietas.
Kupiškio Kupos pradinė mokykla
Kupiškio Kupos pradinė mokykla - dieninė, savarankiško mokymosi mokykla, esanti Kupiškyje. Vykdo priešmokyklinį ir pradinių klasių mokymą. 2017 metais prijungta prie Kupiškio Povilo Matulionio progimnazijos ir tapo pastarosios skyriumi. Adresas - Krantinės g. 24, pašto kodas LT - 40117.
Istorija
1992 m. rugsėjo 1 dieną buvusio Kupiškio trečiojo darželio patalpose įsikūrė Kupiškio pradinė mokykla. Pirmaisiais metais mokykloje buvo 11 klasių. Mokėsi 198 mokiniai.
2017 m. mokykla prijungta prie Kupiškio Povilo Matulionio progimnazijos ir tapo Kupiškio Povilo Matulionio progimnazijos Kupos pradinio ugdymo skyriumi. 2019 m. Mokykla likviduota, visus mokinius perkeliant į Kupiškio Povilo Matulionio progimnaziją.
1987 m. Formulės 1 sezonas
1987 m. Formulės 1 sezonas – 38-as FIA organizuotas Formulės 1 sezonas. Lenktynės prasidėjo balandžio 12 d., baigėsi lapkričio 15 d. po 16 lenktynių. Čempionu tapo brazilas Nelson Piquet, o komandinėje įskaitoje triumfavo Williams-Honda ekipa.
Sezono apžvalga
Williams ekipa pasiekė 9 pergales ir aplenkė McLaren bei Lotus ekipas.
Pilotų įskaita
Taškai lenktynininkai gaudavo už finišą pirmose 6 vietose atitinkamai 9-6-4-3-2-1.
Dubysėlė
Dubysėlė – upė šiaurės Lietuvoje, kairysis Dubysos intakas Mūšos baseine. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 41010533. miniatiūra|220px|left|Upėvardis prie Padubysio
Dubysėlės ištakos – Radvilonių miškas Radviliškio raj., žiotys – Birjagalos miško apylinkės Pakruojo raj. Teka daugiausia pro dirbamus laukus, sureguliuota vaga. Didesnis intakas iš dešinės – Vileikupis.
Gyvenvietės prie Dubysėlės: Žybartai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių dubti („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), dubus („įdubęs, gilus“), dubė („įdubimas, slėnys“).
Sekretorius
Sekretorius – administracijos darbuotojas, informuojantis klientus bei įstaigos darbuotojus ir atliekantis kanceliarinius darbus.
Sekretoriai turi būti kruopštūs ir lankstūs, nes jiems tenka bendrauti su įvairaus lygio žmonėmis. Sekretorių funkcijos:
Jonas Žukas
Jonas Žukas (1907 m. lapkričio 12 d. Švėkšnoje, Tauragės apskr. – 2004 m. gruodžio 8 d. Tovsone,, Baltimorės apyg., Marylando valstijoje, JAV) – vargonininkas virtuozas, pedagogas.
Biografija
Muzikinius sugebėjimus paveldėjo iš tėvo – Švėkšnos vargonininko. Mokėsi Švėkšnos ir Ukmergės gimnazijose – 1926 m. baigė šešias klases, o brandos atestatą gavo prie Lietuvos švietimo ministerijos įkurtoje eksterno egzaminų komisijoje.
1926–1933 m. Kauno muzikos mokykloje pas Juozą Naujalį studijavo vargonavimą, o pas Balį Dvarioną – fortepijono meną, kartu mokėsi ir kitų muzikos teorijos bei pedagogikos disciplinų. Pedagogų tarybos buvo rekomenduotas studijoms užsienyje. Gavęs Švietimo ministerijos stipendiją, 1933–1937 m. vargonavimą studijavo Paryžiuje pas vargonų virtuozą prof. Marcelį Duprė Valstybinėje konservatorijoje ir Ėcole Normale de Musique. Studijavo improvizaciją, muzikos teoriją ir kitus dalykus – gavo aukščiausio laipsnio diplomą La Licence d'Enseignement et d'Execution d'Orgue.
Grįžęs į Lietuvą, 1937–1943 m. Kauno konservatorijoje dėstė vargonus, improvizaciją ir privalomąjį fortepijoną, buvo šių klasių vedėjas. 1937 m. lapkričio 2 d. Kauno Jėzuitų bažnyčioje surengė savo pirmąjį viešą koncertą. Vargonininko profesinį meistriškumą aukštai įvertino koncerto recenzentai V. Jakubėnas, Konradas Kaveckas ir J. Kardelis. Kai Kauno Įgulos bažnyčia įsigijo naujus moderniškus „Walker“ firmos vargonus, tuometinis jos rektorius kun. A. Sabaliauskas Vakarų Europos pavyzdžiu ėmė organizuoti vargonų muzikos koncertus ir pakvietė J. Žuką pradėti koncertų ciklą. 1942 m. surengtame koncerte dalyvavo J. Žukas, choras, solistai J. Jasaitytė, A. Kutkus, A. Sodeika. Vokiečiams uždarius konservatoriją, J. Žukas sugrįžo į Švėkšną, kur dėstė muziką gimnazijoje, sekmadieniais griežė vargonais pamaldų metu bažnyčioje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją – Schwarzwaldą (Badeną), ten vargonavo per pamaldas vokiečiams ir lietuviams. 1945–1946 m. vargonininkavo Tėvų Kapucinų bažnyčioje Ottersweiere (Badene), o 1946–1948 m. – Heidelbergo Šv. Onos bažnyčioje. Organizavo chorus, studijavo kompoziciją pas garsų modernistą W. Fortnerį bažnytinės muzikos institute.
1984 m. Šv. Kazimiero 500 metų minėjimo proga J. Žukas vargonavo Šv. Petro ir Povilo katedroje Filadelfijoje. 1987 m. birželio 26 d. koncertavo Švč. Marijos Nekalto Prasidėjimo tautinėje šventėje Vašingtone Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejaus proga. 1988 m. kovo 20 d. koncertavo naujų vargonų pašventinimo iškilmėse Prisikėlimo lietuvių parapijoje Toronte.
J. Žuko koncertinių programų repertuaras buvo didelis ir įvairus, ypač mėgo J. S. Bacho ir prancūzų kompozitorių kūrinius. Beveik visas programas atlikdavo mintinai, nes turėjo absoliučią klausą ir fenomenalią atmintį. Viešai koncertavo iki solidaus amžiaus – 80 metų.
Sukūrė kūrinių vargonams. Vargonų ir bažnytinės muzikos klausimais daug rašė lietuviškoje spaudoje: „Vargonininke“, „Muzikos mene“, „Muzikos baruose“ ir kitur. Išmoko apie 15 kalbų. Parašė diplominį darbą „Vargonų istorija Lietuvoje“. Minimas 1975 m. išleistoje Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon“ ir kitose enciklopedijose.
Nuo 2006 m. Lietuvoje yra rengiamas Respublikinis Jono Žuko jaunųjų vargonininkų konkursas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Čolos incidentas
Čolos incidentas – karinis konfliktas tarp Indijos ir Kinijos ginkluotųjų pajėgų, vykęs 1967 m. rudenį Indijos Sikimo valstijoje (tada – protektorate). Vyko du mūšiai – Nathu La ir Čoloje.
Spalio 1–2 d. įvyko pasienio konfliktas Čoloje. Kinų kareiviai apsupo indų pasienio užkardos postą ir pradėjo durtuvų ataką, po to sekė minosvaidžių ugnis ir kulkosvaidžių susišaudymas. Kaip ir ankstesniajame susirėmime, šiame konflikte taktinę pergalę pasiekė Indija.
Per visą incidentą Indija neteko 88 žuvusių ir 163 sužeistų, Kinija – 300 žuvusių ir 450 sužeistų Nathu La ir 40 Čoloje. Po mūšio kinų kariuomenė paliko Sikimą.
1975 m. Sikimas tapo Indijos valstija, kurios nepripažino Kinija. 2003 m. Kinija pripažino Sikimą Indijos valstija su sąlyga, kad Indija pripažins Tibeto autonominį regioną Kinijos dalimi. Po šio susitarimo santykiai tarp abiejų šalių atšilo. Beje, Naujasis Delis buvo jau pripažinęs Tibetą Kinijai 1953 m., kai vyriausybei vadovavo Jawaharlal Nehru.
Valdas Kvedaras
Valdas Kvedaras (g. 1959 m. kovo 8 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1981–1992 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, nuo 1992 m. dienraščio „Respublika“ reporteris, nuo 1996 m. – skyriaus redaktorius. Rašė įvairiomis žemės ūkio ir kaimo gyvenimo temomis, vėliau – teisėsaugos ir teisėtvarkos klausimais. Žurnalo „Ekstra“ žurnalistas.
Gėjų mafija
Gėjų mafija arba Aksominė mafija  – tariamai egzistuojanti įtakingų gėjų grupė, aktyviai veikianti homoseksualų labui prieš linkusius žmones.
Termino kilmė
Sąvoka aksominė mafija pirmą kartą panaudota rašytojo Stephen Gaines XX a. aštuntajame dešimtmetyje, šiuo terminu jis apibūdino „įtakingų gėjų grupę, susirinkusią Studio 54“. Pasak jo, į šią „mafiją“ įeina tokios asmenybės, kaip Calvin Klein, Andy Warhol ir Jann Wenner. Tuo metu terminas turėjo tik perkeltinę prasmę, apibūdino socialiai įtakingų gėjų kliką, o ne organizuotą nusikalstamą grupuotę, sudarytą iš gėjų.
Michael Ovitz skandalas
Po kurio laiko vietoje aksominės mafijos pradėta naudoti gėjų mafija, o populiarumą ši sąvoka įgijo po straipsnio žurnale „Spy“ 1995 m.
Dar labiau terminas išgarsėjo po 2002 m. „Vanity Fair“ žurnale išspausdinto interviu su Holivudo talentų agentu Michael Ovitz. Jis teigė, kad patiria spaudimą iš organizuotos gėjų grupės, kuri nori užtikrinti, kad Ovitzas daugiau niekada nebedirbtų Holivude. Kaip konkrečius gėjų mafijos atstovus, sudariusius sąmokslą nutraukti jo karjerą, Ovitzas įvardijo „Universal Studios“ prezidentą Ronald Meyer ir buvusį „The Walt Disney Company“ prezidentą Michael Eisner bei kitus.
Populiariojoje kultūroje
Vienoje NBC televizijos situacijų komedijos „Will & Grace“ serijoje buvo pavaizduota tariama gėjų mafija, kurios bosas buvo dainininkas Eltonas Džonas.
Jaunasis ūkininkas (laikraštis)
Istorija
Iki 1937 m. ėjo kaip laikraščio „Ūkininko patarėjas“ priedas, vėliau tapo savarankišku leidiniu. Leido Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjunga. Pirmasis numeris išėjo 1932 m. liepos 1 m., ėjo kas dvi savaites. Nuo 1932 m. gruodžio tapo savaitiniu leidiniu, vėliau vėl keitė periodiškumą. Spausdino Spindulio spaustuvė, vėliau Vilties spaustuvė Kaune. Tiražas 1938 m. – 82 000 egz.
Nuo 1940 m. liepos 11 d. „Jaunąjį ūkininką“ leido Žemės ūkio rūmai, nuo 1940 m. rugsėjo 1 d. Nr. 23 (351) ėjo kartu su „Valstiečių laikraščiu“. Nuo 1940 m. gruodžio 5 d. pavadintas „Jaunasis valstietis“, jaunųjų valstiečių laikraštis (Nr. 1). Tai kito turinio komunistinės orientacijos leidinys, nuo 1941 m. tapęs savarankišku leidiniu.
1990 m. kovo mėn. atkurtas kaip 1932–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys, Ūkininko patarėjo priedas mėnesinis laikraštis kaimo jaunimui. Informavo apie jaunųjų ūkininkų ratelių veiklą, svarbiausius politinio ir visuomeninio gyvenimo įvykius, teikė patarimus žemės ūkio ir ekonomikos klausimais, supažindino su religijos istorija, grožine literatūra. Tiražas 1990 m. – 25 000 egz., 1995 m. – 5800 egz.
Bendradarbiai
Laikraštyje bendradarbiavo Konradas Aleksa, Ignas Andrašiūnas, Vytautas Augustinas, Balys Buračas, Jonas Daugėla, Liudas Dovydėnas, Kazys Inčiūra, Tadas Ivanauskas, Steponas Kolupaila, Vladas Kviklys, Antanas Miškinis, Jonas Šiožinys, Vladas Tiškus, Petras Vaičiūnas.
Arliškių pilkapynas
Arliškių pilkapynas – pilkapynas Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Jašiūnų seniūnijoje, Keidžių kaimo teritorijoje. Objektas išsidėstęs Jašiūnų miške, randamas pavažiavus apie 280 metrų į šiaurės rytus nuo plento miško keliu, greta keleto miško kelių kryžkelės.
Pilkapyne nustatyta 18 smėlio sampilų, nuo 6-8 m iki 10 m skersmens ir nuo 0,2-0,3 m iki 0,7-1 m aukščio, daugiausiai žemo suploto pusrutulio pavidalo; dalis sampilų sulėkštėję, poros nuskleisti šonai, kai kuriuose matosi senos duobės, keletas sužaloti miško kelio. Prie kelių sampilų pagrindų matosi juos juosusių duobių ir griovių liekanos, kai kurių šonuose – likę iš akmenų vainikų nedideli ir didoki akmenys.
Nepažymėtas specialiais ženklais. Užima 8314 m² plotą.
Ajakučas
Ajakučas  – miestas Peru pietuose, prie Limos-Kusko plento; Ajakučo departamento ir Uamangos provincijos centras. Miestas įsikūręs Andų kalnų slėnyje, 2761 m aukštyje. 140,2 tūkst. gyventojų. Sidabro lydymas, odos, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse auginami kukurūzai, kviečiai, miežiai, vynmedžiai. Yra San Cristóbal de Huamanga universitetas (įkurtas 1677 m.). Gausu kolonijinės architektūros paminklų: bažnyčios ir vienuolynai (XVI–XVIII a.), katedra (XVII a.), rotušė ir rūmai (XVIII a.).
Istorija
Ajakučo apylinkės buvo gyvenamos dar prieš mažiausiai 22 tūkst. metų (Pikimačajaus radiniai). Pavadinimas Ayacucho kilo iš kečujų kalbos žodžių aya ir kuchu, reiškiančių „mirties kampas“. Miestą 1540 m. įkūrė konkistadoras Francisco Pizarro ir suteikė vardą San Juan de la Frontera de Huamanga. XVII a. buvo amatų ir prekybos centras. 1824 m. prie miesto vyko Ajakučo mūšis. Po metų, Simono Bolivaro dekretu, miesto vardas pakeistas į Ajakučą, siekiant įamžinti mūšį.