cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gotesverderis
Statyba
Lietuviai atstatė Naująjį Kauną, o pilį puldinėjo Vokiečių ordinas. 1366 m. įvyko antpuolis, kuriam vadovavo kunigaikštis Viljamas II iš Bergo. Sekančiais metais įvyko reidas, vadovaujamas maršalo Heningo Šindekopo. 1368 m. Kryžiuočių ordinas vėl puolė ir po dviejų dienų trukusio mūšio sugriovė medinius įtvirtinimus. Buvo nuspręsta atstatyti mūrinę pilį. 1369 m. pavasarį Kryžiuočių ordinas užpuolė ir užėmė nebaigtą statybą. Naudodami lietuvių atsivežtas medžiagas, 1368 m. balandžio-gegužės mėnesiais baigė statybas ir pilį pavadino Gotesverderiu. Tais laikais tai buvo labiausiai į rytus nutolusi Kryžiuočių ordino valstybės tvirtovė.
Praėjus vos keliems mėnesiams po pastatymo, Gotesverderį po penkių savaičių trukusios apgulties užėmė Algirdo ir Kęstučio vadovaujama Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. Lietuviai pilies nesugriovė, bet sustiprino dviem papildomais mediniais įtvirtinimais. Kryžiuočių ordinas kontratakavo pilį 1368 m. lapkritį. Pilis buvo sugriauta per 5 dienas. Mūšyje žuvo 54 lietuviai, 109 žuvo liepsnose, o 309 buvo paimti į nelaisvę.
Vėlesnė istorija
Istorikai mano, kad Gotesverderį sunaikino Vytautas, susitaikęs su Jogaila Lietuvos pilietinio karo (1389-1392) pabaigoje. 1398 m. birželį Vytautas padėjo Kryžiuočių ordinui atstatyti pilį, kai sudarė taiką su ordinu, ruošdamasis didžiam žygiui prieš Aukso ordą, pasibaigusiam Vorsklos mūšiu.
1402 m. kovą per Pirmąjį žemaičių sukilimą Vytautas pilį užėmė ir sudegino. Manoma, kad pilis buvo atstatyta ir 1404-1409 m. naudota kryžiuočių bandymams užvaldyti Žemaitiją.
Raguviškių mokykla
Raguviškių mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, veikusi Kretingos rajono savivaldybės teritorijos Būdviečių ir Raguviškių kaimuose. Šiuo metu Kretingos M. Daujoto vidurinės mokyklos pradinis skyrius.
Istorija
Pokario metais mokykloje mokytojavo Magdalena Paulauskaitė, čia gimęs ir užaugęs namų šeimininkų sūnus Vytautas Riauka, Aldona Gintautaitė. Namų šeimininkus 1948 m. ištrėmusi į Sibirą, visa sodyba buvo perduota mokyklai, kuri 1949 m. peraugo į septynmetę, o 1961 m. reorganizuota į aštuonmetę mokyklą. Pirmuoju septynmetės mokyklos direktoriumi buvo paskirtas mokytojas Juškevičius, o aštuonmetei mokyklai ėmėsi vadovauti Jonas Salda. 1963 m. mokykloje mokėsi 133, 1967 m. – 115, 1970 m. – 111 vaikų.
1989 m. mokykla reorganizuota į devynmetę, 1995 m. pavadinta pagrindine, perkelta į Raguviškius, apie 1998 m. pertvarkyta į pradinę.
Saturation III
„Saturation III“ (stilizuojama SATURATION III) – trečiasis amerikiečių grupės „Brockhampton“ studijinis albumas, išleistas 2017 m. gruodžio 15 d. „Saturation III“ užbaigia „Saturation“ trilogiją, todėl buvo reklamuojamas kaip „paskutinis grupės albumas“, nors grupė esant dienai prieš išleidžiant „Saturation III“ anonsavo savo ketvirtąjį albumą pavadinimu „Team Effort“.
Atliekų rūšiavimas
thumb|right|250px|Rūšiavimo konteineriai [[Singapūras|Singapūre.]] Atliekų rūšiavimas – procesas, kurio metu atliekos rūšiuojamos pagal medžiagas, iš kurių jos pagamintos. Surūšiuotos atliekos surenkamos iš gyventojų (dažniausiai taikoma konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema) ir įstaigų, arba pristatomos į atitinkamus centrus, ir vėliau atitinkamai apdorotos panaudojamos naujų produktų gamyboje. Naudojama ir specialiai rūšiavimui pritaikyta įranga.
Pavojingas atliekas, medicinines priemones, drabužius, baterijas, elektronikos atliekas, statybines medžiagas reikia rūšiuoti į specialius konteinerius ar atliekų surinkimo aikšteles.
Kai kurios maisto atliekos taip pat gali būti neišmetamos, bet rūšiuojamos.
Ilūkstes NSS
Alūkstos FK – Latvijos futbolo klubas iš Alūkstos.
IL Stjørdals-Blink
Idrettslaget Stjørdals-Blink, o trumpiau IL Stjørdals-Blink – Norvegijos futbolo klubas iš Schjordalshalseno.
Istorija
Klubas įkurtas 1910 m. O 1956 m. susijungė Stjørdal AIL ir IL Blink.
Užpjaunių valsčius
Užpjaunių valsčius (, nuo 1938 m. Amtsbezirk Kiesdorf) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Užpjauniuose.
Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 7 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. 1928 m. dvaro apygardos prijungtos prie gretimų savivaldybių: Šorių dvaro apygarda – prie Uosynų kaimo bendruomenės (nauja savivaldybė pavadinta Šorių kaimo bendruomene), Užpjaunių dvaro apygarda – prie Užpjaunių (dalis) ir Šorių kaimo bendruomenių, Paslėpių – prie Pilkalnio miesto. 1928–1945 m. valsčių sudarė 7 kaimo bendruomenės: Jučių, Karčianinkų, Lašų, Pėteraičių, Šorių, Užpjaunių ir Žemaitkiemių.
Valsčius buvo pietinėje apskrities dalyje, Stalupėnų apskrities paribyje, puslankiu supo Pilkalnį. Per valsčių ėjo Įsruties ir Šešupės vandenskyra, jo teritorijoje prasidėjo Eimenys, Ragupė ir Lobinis, tekėjo Pjaunė ir Meškupė. Į pietus nuo Pilkalnio dunksojo nedidelis Šorių miškas. Nuo 1892–1893 m. valsčių kirto Tilžės–Stalupėnų geležinkelis, 1901 m. nutiestas Pilkalnio siaurasis geležinkelis. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Užpjauniai (868 gyv.), Žemaitkiemiai (593 gyv.) ir Karčianinkai (431 gyv.).
Slanimo apskritis (1795–1919)
Slanimo apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Slanimas. 1897 m. buvo 226,3 tūkst. gyventojų.
Istorija
Apskritis įkurta 1795 m., po trečiojo ATR padalinimo iš to paties pavadinimo LDK apskrities. Iš pradžių priskirta Slanimo gubernijai, vėliau 1797 m. priskirta Lietuvos gubernijai, o 1801 m. – Gardino gubernijai, kuriai priklausė iki pat I pasaulinio karo.
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 23 valsčiai.
Tūkstantis Jakobo de Zuto rudenų
Tūkstantis Jakobo de Zuto rudenų – britų rašytojo David Mitchell istorinis – mistinis romanas, išleistas 2010 m. ir aprašantis Olandų Rytų Indijos bendrovės prekybos posto Dedžimos  gyvenimą sakoku periodu aštuonioliktojo amžiaus pabaigoje – devynioliktojo amžiaus pradžioje. Romano veiksmas prasideda 1799 m. ir trunka virš dvidešimt metų. Pagrindinis veikėjas Jakobas pradeda kaip eilinis prekybos posto tarnautojas, siekiantis per kelerius metus užsidirbti pakankamai pinigų, jog grįžęs į Europą galėtų vesti savo sužadėtinę. Tačiau dėl Olandų Rytų Indijos bendrovės žlugimo ir konfliktų su Britų imperija jis, kaip ir kiti Dedžimos darbuotojai, priverstas likti Japonijoje žymiai ilgesniam laikui.
Istorinę informaciją apie Dedžimą bei apskritai XVIII a. Japoniją David Mitchel rinko ketverius metus. Romanas yra vertinamas dėl savo istorinio tikslumo net smulkiose detalėse. Paties rašytojo teigimu, romaną labai ilgai užtruko parašyti, kadangi dažnai tekdavo sustoti ir ieškoti informacijos, pavyzdžiui, ar tais laikais žmonės naudodavo skutimosi kremą ar ne, todėl vienas sakinys kartais užtrukdavo ir pusę dienos. Svarbesni istoriniai įvykiai taip pat minimi knygoje ir turi įtakos siužetui, pavyzdžiui, britų fregatos ataka, tačiau knygos versijoje jie dažnai stipriai pakeisti.
FK Starts
Saldaus FK/Starts – buvęs Latvijos futbolo klubas, įkurtas Bruocėnuose, 1997 m. perkeltas į Saldaus miestą.
Ašmintos tvenkinys
Ašmintos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Prienų. Sudarytas užtvenkus Ošvenčios upę (Nemuno intakas) 10,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,59 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 81,6 m. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis užpelkėję. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalais. Šalia įsikūręs Ašmintos kaimas.
Valmiera FC
Valmieros FK – Latvijos futbolo klubas iš Valmieros.
Istorija
Valmieroje būta klubo, kuris vadinosi FK „Gauja“. Klubas iširo po 2003 m. sezono.
Valmieras FK įkūrimas: 1996 m.
1996 m. vasario 29 d. įkurtas Valmieras FK (Valmieras futbola klubs).
2017 m. klubas licencijavosi Pirmai lygai.
2018 m. Valmiera Glass ViA žaidė Virsliga.
2020 m. vasario 14 d. pranešta, kad pakito klubo pavadinimas ir nuo šiol bus Valmiera FC.
Pasirodymai Europos lygose
2021–2022 m. Europos konferencijų lygoje šio klubo varžovais pirmame atrankos etape buvo FK Sūduva.
2021 m. liepos 8 d. 2021/22 m. Konferencijų lygos pirmojo etapo rungtynėse Marijampolėje prieš FK Sūduva latviai patyrė pralaimėjimą rezultatu 1:2. Atsakomosios rungtynės tarp „Sūduvos“ ir „Valmieros“ buvo sužaistos liepos 15 d. Rygos „Daugavos“ stadione. Šiame susitikime įvarčių pelnyta nebuvo Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo marijampoliečių naudai, tad jie ir pateko į antrą etapą, o latvių klubas iškrito iš tolimesnės kovos.
Atnaujinta: 2021 m. liepos 16 d.
Spalvinė gama
Juoda ir žalia tradicinės klubo spalvos.
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. liepos 9 d.
Evaldas Kugys
Evaldas Kugys (g. 1993 m. rugpjūčio 15 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia saugo pozicijoje. Jungiasi į puolimą. Ilgą laiką žaidė šalies Pirmoje lygoje ir būdavo vienas rezultatyviausių ekipos žaidėjų. Tapo vienu iš Kėdainių „Nevėžio“ klubo simbolių. Trejus metus iš eilės buvo rezultatyviausiu Pirmos lygos žaidėju; 2020 m. pripažintas geriausiu lygos žaidėju.
Karjera
Ilgametis „Nevėžio“ futbolo klubo žaidėjas. Klube žaidė jaunimo komandose (nuo 15 metų), vėliau pateko į pagrindinę komandą.
Žaidė Kėdainių „Nevėžio“ klube. 2020 m. tapo Pirmos lygos nugalėtoju, atstovaudamas Kėdainių „Nevėžiui“.
2021 m. žaidė Nevėžio ekipoje, kuri debiutavo A lygoje. Pasirengimo cikle gavo traumą ir praleido sezono pradžią. A lygoje debiutavo 2021 m. gegužės 24 d. XIV (14) turo rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen.
2021 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pelnė įvartį, kuris lėmė lygiąsias 1:1, prieš vienus iš pirmenybių lyderių. Įvartį E.Kugys įmušė 9 rungtynių minutę, o kauniečiai išlygino rezultatą 51 min. Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Tauragės rajono savivaldybės Birutės Baltrušaitytės viešoji biblioteka
Tauragės rajono savivaldybės Birutės Baltrušaitytės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Tauragės rajono savivaldybėje, veikia Tauragės senamiestyje.
Istorija
Įkurta 1931 m. kaip Centralinio knygyno Tauragės skyrius. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 4172 tomai, 1042 skaitytojai, per mėnesį buvo išduodama 2970 leidinių; skaitykla neveikė. 1950 m. tapo rajonine, 1995 m. – savivaldybės biblioteka. 2011 m. jai suteiktas poetės, mokslininkės, literatūrologės Birutės Baltrušaitytės vardas. 2016 m. bibliotekoje lankėsi 21 proc. Tauragės rajono gyventojų.
Filialai
2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 26 filialai:
Stasė Medytė
Stasė Medytė (1948 m. birželio 15 d. Šilagalyje, Panevėžio valsčiuje –  2022 m. sausio 16 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkė, grafikė.
Biografija
S. Medytė gimė Onos ir Povilo Medžių šeimoje. Būdama septynerių pradėjo lankyti Šilagalio pradinę mokyklą. Baigusi Uliūnų aštuonmetę mokyklą, 1964–1968 m. mokėsi Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume, įgijo dailininko-meistro (tekstilininko) kvalifikaciją. 1975–1979 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakulteto Dailės skyriuje. Jai suteikta dailininko-apipavidalintojo kvalifikacija. 1979 m. apsigyveno Panevėžyje ir įsitraukė į miesto dailės gyvenimą.
Nuo 1995 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
S. Medytė ekslibriso parodų ir konkursų organizatorė. Visą gyvenimą dailininkė kaupė ekslibrisų kolekciją – tai dovanoti, parodose, knygose skelbti ar jai pačiai dedikuoti knygos ženklai.
Mirė Panevėžyje, palaidota Šilagalio (Panevėžio r.) kapinėse.
Kūrybinė veikla
Platus S. Medytės kūrybinis diapazonas: pastele tapyti portretai ir gamtovaizdžiai, plakatai, knygų iliustracijos, reklaminė ir smulkioji grafika, ekslibrisai. Pastarieji ir yra svarbiausioji jos meninės raiškos sritis.
1968 m. grafikė sukūrė pirmąjį savo ekslibrisą. Savo stilistika ir struktūra S. Medytės ekslibrisai priklauso Vinco Kisarausko puoselėtai srovei. Jos ekslibrisai – itin kompaktiški, konstruktyvūs, daugeliu atveju netgi minimalistiniai.
S. Medytė iliustravo Juozo Mėdžiaus, Almos Karosaitės, Jarutės Vaičekauskienės, Jūratės Šaumanienės, Justo Jasėno knygas, Alfonso Lipniūno „Dienoraštį“. Dailininkės iliustracijos kruopščiai apgalvotos, kompaktiškos.
Kita darbo erdvė – parodų katalogai, bukletai, reklaminiai lapeliai. Šioje grafinio dizaino srityje autorė vėlgi buvo lakoniška, konstruktyvi, gerai jaučianti leidinio funkciją.
Mažiau žinoma S. Medytės tapyba. Iš tapybos žanrų mėgo portretą, atliekamą pastelės technika. Yra sukūrusi Panevėžio žymių asmenybių: aktorių, dvasininkų, režisierių, mokytojų portretų. Šiuose darbuose dailininkė siekė ne tik fizinio panašumo, bet ir dvasios atpažįstamumo.
Be grafikos, tapybos S. Medytė domėjosi fotografija. Yra sukūrusi meniškų fotografijų.
Nuo 1973 m. dalyvavo parodose ir ekslibriso konkursuose Lietuvoje ir užsienyje (Italijoje, Belgijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Jugoslavijoje, Šveicarijoje, Kinijoje). Apdovanota konkursų premijomis, padėkos raštais, diplomais.
Atmintis
S. Medytės nutapyti portretai, paveikslai saugomi Panevėžio kraštotyros muziejuje.
Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešojoje bibliotekoje saugomas S. Medytės rankraščių fondas, kurį sudaro dailininkės maketuoti parodų katalogai, kvietimai, A. Lipniūno „Dienoraščio“ iliustracijos, ekslibrisai, atvirukai, eskizai, vokai. S. Medytei sukurti ekslibrisai. Šeimos dokumentai, laiškai. S. Medytės nuotraukos: vienos, šeimos, su dailininkais, kitais asmenimis.
Dalis S. Medytės sukurtų knygos ženklų saugomi Šiaulių Gerardo Bagdonavičiaus ekslibrisų fonde.
FK Blansko
Blansko futbolo klubas „Blansko“, o trumpai FK „Blansko“ – Čekijos futbolo klubas iš Blansko miesto Pietų Moravijos krašte. Namų arena yra „Stadion na Údolní“ (futbolo stadionas, kuris talpina 3,5 tūkst. žiūrovų). Klubas žaidžia tamsiai mėlynos spalvos aprangomis, o svetur gali rungtyniauti raudonomis arba raudonai baltomis aprangomis.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2004 m., kai susijungė du klubai (ASK Blansko ir TJ ČKD Blansko). Tuo metu vadinosi FK APOS Blansko ir žaidė žemesniuose divizionuose.
2012 m. pasikeitė klubo pavadinimas. Nuo to laiko žinomi FK Blansko vardu.
2019/20 m. tapo Moravijos/Silezijos regioninės lygos nugalėtojais ir pateko į Antrą lygą.
Ebuka Onah
Ėbuka Onaa (Ebuka Onah; g. 2001 m. gruodžio 24 d.) – futbolininkas iš Nigerijos, puolėjas. Atstovavo Vilniaus „Riterių“ futbolo klubui.
FK Riteriai
2022 m. liepos 15 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Stiklo lenkimas
thumb|Stiklinis [[:en:Klein bottle|Kleino butelis iš lenkto stiklo]] Stiklo lenkimas – procesas, kurio metu pakaitintas stiklas suminkštėja ir formuojamas lenkimu. Taip iš plokščio stiklo lakšto suformuojamas arkos pavidalo stiklas arba lankstomi stikliniai vamzdeliai (pvz., gaminant stiklinę laboratorinę įrangą – indus). Stiklas lengvai lankstomas naudojant stiklo pūtimo techniką.
Stiklas yra kietas ir trapus, bet atliekant tam tikrus veiksmus įmanoma stiklą galima lenkti ar kitaip formuoti.
Stiklo lakštų lenkimas
Norint lenkti stiklas yra kaitinamas (temperatūra pakeliama iki 600-800 °C) kol suminkštėja. Lenkimui naudojamos specialios formos ar grūdinimo krosnys, turinčios lenkimo galimybę. Suminkštintas stiklas yra sulenkiamas ir aušinamas. Staigiai aušinamas stiklas užsigrūdina.
Po grūdinimo stiklas sustiprėja 5-6 kartus, o dūžio atveju subyra į mažus, neaštrius fragmentus. Galima sulenkti 6-19 mm storio stiklus. Maksimalūs lenkiamo plokščio stiklo matmenys 3600×2440 mm (lenkiamos kraštinės matmuo), mažiausi – 450×800 mm (lenkiamos kraštinės matmuo), minimalus lenkimo spindulys – 1200 mm, didžiausias arkos aukštis 570 mm.
1968 metų JAV prezidento rinkimai
1968 metų JAV prezidento rinkimai vyko 1968 metų lapkričio 5 dieną. Šiuose rinkimuose respublikonų partijos kandidatas, buvęs JAV viceprezidentas Ričardas Niksonas nugalėjo JAV demokratų partijos kandidatą, tuo metu pareigas ėjusį JAV viceprezidentą Hubert Humphrey. Analitikai teigia, kad šie rinkimai ir jų baigtis turėjo didelės reikšmės Naujojo kurso koalicijos, dominavusios prezidentinėje politikoje nuo 1932 metų, žlugimui.
JAV prezidento pareigas tuo metu ėjęs Lyndonas Džonsonas iš pradžių buvo aiškus pirminių rinkimų lyderis, tačiau po to kai per plauką laimėjo pirminius rinkimus Naujajame Hamšyre, pasitraukė iš kovos. Eugene McCarthy, Robert F. Kennedy ir Humphrey iškilo kaip trys pagrindiniai kandidatai JAV demokratų partijos pirminiuose rinkimuose. Tačiau po to kai Kenedis buvo nužudytas, pirminius rinkimus lengvai laimėjo Humphrey. Niksonas respublikonų partijos pirminiuose rinkimuose nugalėjo savo konkurentus Nelson Rockefeller ir Ronaldą Reiganą. Alabamos gubernatorius George Wallace dalyvavo rinkimuose kaip Amerikos nepriklausomos partijos kandidatas, rinkimų kampanijos metu pasisakė už rasinę segregaciją.
Rinkimų metai buvo pakankamai audringi – buvo nužudytas Martinas Liuteris Kingas, dėl to šalyje prasidėjo riaušės; buvo nužudytas Robertas Kenedis; šalies universitetų miesteliuose vyko masiniai protestai prieš Vietnamo karą. Niksonas savo kampanijos metu žadėjo atstatyti teisėtvarką šalies miestuose ir suteikti naują lyderystę Vietnamo karo klausimu. Po metų Niksonas išpopuliarino terminą „tylioji dauguma”, apibūdindamas savo tikslinius rinkėjus. Jis taip pat ėmėsi įgyvendinti „Pietinę strategiją”, sukurtą pritraukti baltųjų konservatyvių pietiečių balsus, kurie tradiciškai palaikė demokratus. Humphrey žadėjo tęsti Džonsono karą su skurdu, ir paramą pilietinių teisių judėjimui. Humprey ženkliai atsiliko apklausose, atliktose tų metų rugpjūčio antroje pusėje, tačiau sugriuvus Wallace‘o kampanijai, o Džonsonui laikinai sustabdžius bombardavimą Vietname kare, Humphrey ir Niksono atotrūkis apklausose sumažėjo.
Niksonas nežymiu balsų skirtumų laimėjo rinkėjų balsavime, tačiau Rinkikų kolegijos balsavimą laimėjo dideliu balsų skirtumu. Wallace laimėjo rinkimus 5 valstijoje Giliuosiuose Pietuose. Wallace vienas iš nedaugelio trečiųjų partijų kandidatų laimėjusių prezidento rinkimuose balsavimą valstijoje. Tai buvo pirmieji rinkimai po to kai buvo išleistas 1965 metų balsavimo teisių aktas lėmęs balsavimo teisių suteikimą rasinėms mažumoms visoje šalyje, ypač Pietuose. Niksono pergalė pažymėjo respublikonų dominavimo prezidento rinkimuose pradžią – respublikonai laimėjo 4 iš 5 artimiausių prezidento rinkimų.
In Rainbows
In Rainbows – septintasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 2007 m. spalio 10 d. Albumas pirmiausia išleistas internete, kur jį buvo galima parsisiųsti už pasirinktą kainą (įskaitant ir nemokamai). Kūriniuose maišomi roko ir elektroninės muzikos instrumentuotės, taip pat dainų žodžiau mažiau politiški ir daugiau asmeniški, nei ankstesniuose grupės albumuose.
Albumui pristatyti išleisti du singlai: „Jigsaw Falling into Place“ ir „Nude“, kuriems taip pat išleisti ir vaizdo klipai.
„In Rainbows“ debiutavo pirmosiose Britanijos ir JAV albumų reitingų vietose, taip pat sulaukė didelio kritikų pripažinimo. Albumas įtrauktas į daugelio publikacijų geriausių metų albumų sąrašus, o žurnalas „Rolling Stone“ jam skyrė 336–ąją vietą savo geriausių visų laikų albumų sąraše. 2009 m. laimėjo „Grammy apdovanojimus“ geriausio alternatyviosios muzikos albumo ir geriausio specialaus leidimo įpakavimo nominacijose, taip pat buvo nominuotas metų albumo bei geriausio ne klasikinės muzikos prodiuserio kategorijose, o daina „House of Cards“ – nominuota geriausio roko atlikimo bei geriausio vaizdo klipo nominacijose.
Kūrybinė grupė
Radiohead
Papildomi muzikantai
Techninis personalas
Dizainas
Goža
thumb|250px|Bangų goža Goža – bangų lūžimas ruožais seklioje jūros ar ežero priekrantėje. Tokių lūžtančių bangų virtinės vadinamos guožomis. Guožų gausa priklauso nuo dugno nuolydžio ir vėjo – kuo mažesnis nuolydis ir stipresnis vėjas, tuo daugiau guožų. Baltijos pajūryje štormo metu susidaro 4-5 guožų ruožai.
Grabuostas
Grabuostas – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Molėtų. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-pietryčių kryptimi siekia 2,5 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 168,1 m. Didžiausias gylis – 21 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę mišku. Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Sadauskų miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, tik šiaurės rytuose auga miškelis. Vakarinėje dalyje yra didelė (13,21 ha) Obuolių sala, tiltu sujungta su vakariniu ežero krantu, kurioje įsikūręs kempingas ir sodai, o rytiniame gale yra mažesnė miškinga (0,66 ha) salelė bei maža salelė (0,1 ha) pietvakariniame gale. Vakaruose įteka upelis iš Ambraziškių ežero, šiaurėje išteka Siesarties intakas Grabuosta. Ežero pratakumas 74 % per metus.
Goža
Gožos vietos
miniatiūra|Bangų goža laboratorijoje
Grabuostas
Šalia Grabuosto įsikūrę Kuvenių, Aukštinės, Žalvarių, Padvario kaimai. Vakarine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Grabuõstas (arba Grabuostos ežeras) galbūt sietinas su žodžiu grabokštas („kerėbla“; plg. „susenęs žmogus“).
Goža
Gožos tipai
Bangos, pasiekusios kranto zoną, dėl mažėjančių jūros gylių patiria pokyčių: keičiasi jų išorinė forma. Bangos deformacijos ar transformacijos lygį galima apibrėžti kaip bangos aukščio (H) ir ramios jūros gylio (h) duotame taške santykį. Bangos deformacija prasideda, kai šis santykis yra lygus H/h≥0,14. Bangos transformaciją galima apibrėžti taip pat bangos aukščio ir jūros gylio santykiu, kuris lygus H/h≥0,78, šio santykio ribose vyrauja gožos zona. Taip pat bangų stebėjimais ir atliktais bandymais laboratorijoje įrodyta, kad banga lūžta ne visada vienodai, bangos lūžimui turi įtakos procesai gožos zonoje, dažniausiai tai energijos pasiskirstymas bangoje.
Egzistuoja keturi bangų gožos tipai, bet kartais išskiriama ir daugiau.
Neriamoji goža
Šitas tipas formuojasi, kai dugno nuolydis didesnis negu 0,05. Bangos ketera, judėdama didesniu už pagrindą greičiu, praranda stabilumą ir tiesiog nuvirsta žemyn.
Slystamoji goža
Šis tipas formuojasi, kai dugno nuolydis yra 0,01-0,02, prie kranto artėdama banga pamažu deformuojasi, prarasdama savo energiją, ir gožta.
Nusiliejamoji goža
Šis tipas būdingesnis lėkštoms vandenynų pakrantėms. Smarkiai deformuota ir pralenkusi pagrindą yra tik pati bangos keteros viršūnė. Tuo tarpu visa banga artėja kranto link, pamažu prarasdama savo energiją kaip slystamosios gožos atveju.
Kolopsuojanti goža
Šis tipas taip pat būdingesnis lėkštom vandenynų pakrantėms kaip ir nusiliejamoji goža, tai tipas tarp neriamosios ir nusiliejamosios bangų gožos tipų. Bangos prieš gožimą būna su smailia ketera, o gožos metu, bangos apačia gožta, ir smailia ketera gožta kartu su bangos padu.
Jokūbas Potockis (1551)
Jokūbas Potockis  (apie 1481 – iki 1551) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, Haličo pateisėjas (1535), Haličo pakamaris (1543). Potockių giminės „Sidabrinė Piliawa“ linijos pradininkas.
Biografija
Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Krokuvos vėliavininko Motiejaus Potockio jaunesnysis sūnus. Gimė Potoko kaime, netoli Endžejuvo, Krokuvos žemėje.
1527 m. Pukovo ir Sokolovo dvaro žemių, gautų kaip kraičio nuo žmonos, valdytojas. 1533 m. pardavė savo giminės dvaro žemių Piotoke dalį pusbroliui Jonui Potockiui. 1533 m. vasario 6 d. Petrkuvo-Tribinolinio seime gavo nuo Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo valdyti Unižo kaimą.
Kaip ir žymi dalis Lenkijos bajorijos, Jokūbas Potockis iškeliavo ieškoti geresnio gyvenimo Rusios vaivadijoje, siekdamas ten vystyti lenkų gyvenvietes, pagrindinė užduotis buvo stiprinti Lenkijos gynybos pajėgumus. Jokūbas Potockis apsigyveno Haličo žemėje. 1531 m. dalyvavo Obertino mūšyje, kur buvo vėliavos, vadovaujamos Vavžinco Budzovskio, sudėtyje. 1535 m. birželį buvo paskirtas Haličo pateisėju. Nuo 1536 m. – savo būrio vadas, 1538 m. vasario 1 d. dalyvavo kovoje su Moldovos valdovo Petro Rarešo kariais prie Rereto upės, o tų pačių metų rugpjūtį – Chotyno mūšyje.
1543 m. balandžio 18 d. Jokūbas Potockis buvo paskirtas Haličo pakamariu. 1544, 1545 ir 1547 m. seimai perdavė jam valdyti Sokolovo kaimą kartu su Auksiniu Potoku, Kostylniku, Podolėje – Babčincus, Krikovą, Kovjačivą, Suchodolą, Krivoje ir Bondarius. 1547 m. balandžio 5 d. gavo teisę Sidorovo miesto įkūrimui.
Šeima
Jokūbas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Katerina Emelnicka (m. iki 1544 m.), nuo santuokos su kuria turėjo vaikų:
Katkevičius
Katkevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Katkevičienė (ištekėjusi moteris) ir Katkevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pavardės kilmė
Pavardė kilusi supaprastinant Chodkevičiaus pavardę. Pastarosios giminės atstovai kai kuriuose šaltiniuose yra rašomi kaip Katkevičiai ar net tiesiog Katkai.
Kotryna Teterevkova
Kotryna Teterevkova (g. 2002 m. sausio 23 d.) – Lietuvos plaukikė, nacionalinė rekordininkė.
Biografija
2018 m. Europos jaunimo čempionate pelnė bronzą 200 m plaukime krūtine ir aukso medalį 100 m plaukimo krūtine rungtyje. 2018 m. jaunimo olimpinių žaidynių dalyvė. Užimta 9-a vieta 50 m distancijoje, pelnyta bronza 100 m distancijoje ir sidabras 200 m distancijoje. Tais pačiais metais vykusiame Europos suaugusiųjų čempionate užimta 22-a vieta 200 m distancijoje ir 28 vieta 100 m plaukime krūtine.
2019 m. Klaipėdoje vykusiame Lietuvos U-23 plaukimo čempionate pagerino visų laikų Lietuvos 400 m moterų kompleksinio plaukimo rekordą. 2019 m. pelnė teisę dalyvauti 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate. 2019 m. Kazanėje vykusiame Europos jaunimo čempionate 50 m plaukimo krūtine rungtyje iškovojo sidabrą.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Teterevkova startavo plaukimo krūtine varžybose. Moterų 100 m nuotolio atrankoje lietuvė distanciją nuplaukė per 1:06.82 ir pagerinusi savo asmeninį rekordą pateko į pusfinalio plaukimą. Pusfinalyje Teterevkova distanciją įveikė per 1:07.39 ir užėmė 14-ą vietą.
2021 m. Teterevkova debiutavo Tarptautinėje plaukimo lygoje (ISL). 2021 m. sezone ji atstovauja Los Andželo „Current“ klubui.
2022 m. vasario 19 d. Lietuvos žiemos pirmenybėse 200 m plaukimo krūtine finale distanciją įveikė per 2:22.88 ir pasiekė naują Lietuvos rekordą.
2022 m. Europos čempionate Romoje (Italija) Teterevkova iškovojo bronzos medalį moterų 200 m plaukimo krūtine rungtyje.
Graužis
left|120px
Graužis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, 2,5 km į šiaurę nuo Toliejų. Įeina į Labanoro regioninį parką. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,9 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 146,4 m. Krantai aukšti, beveik ištisai apaugę medžiais. Iš rytų ir pietų supa Poviliškio miškas. Šiaurės rytuose Graužis 13 m protaka jungiasi su Skarblio ežeru, pietvakariuose išteka V-3 upelis, įtekantis į Virintų ežerą (Virintos upės baseinas).
Šalia ežero įsikūrę Aidiečių, Graužės, Raudonėlės kaimai.
Kontų valsčius
Kontų valsčius yra buvęs Lenkijoje:
Grindavikas
Grindavikas – miestas pietvakarių Islandijoje, Reikjaneso pusiasalyje. Uostas. Išvystyta žvejybos pramonė. Prie miesto yra geoterminių pramogų centras „Žydroji lagūna“ (Bláa lónið).
Kana
Kana vadinama:
Habnarfjorduras
Habnarfjorduras – miestas pietvakarių Islandijoje, 10 km į pietus nuo Reikjaviko. Trečiasis pagal dydį miestas saloje. Išvystyta aliuminio pramonė. Kasmet gegužę vyksta „Baltųjų naktų festivalis“, o per Jonines – „Vikingų festivalis“.
Leopoldas Stanevičius
Leopoldas Stanevičius (g. 1936 m. sausio 12 d. buv. Švenčionių apskr. (dab. Ignalinos raj.), Mielagėnų apyl., Krikonių k.) – Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos ir „Spindulio“ literatūrinės draugijos narys, ilgametis knygų redaktorius, vertėjas, poetas, satyrikas-humoristas bei MČTAU (Medardo Čoboto trečio amžiaus universiteto) politologijos, literatūros ir istorijos fakultetų lektorius ir lankytojas.
Biografija
Gimė ir augo Lenkijos okupuoto Švenčionių krašto Mielagėnų parapijos Krikonių k. 1955 m., baigęs Mielagėnų vidurinę mokyklą, iki 1963 m. studijavo Vilniaus universitete lituanistiką.
Vėliau Vilniuje dirbo statybose, traktorininku – Kazachstano plėšiniuose, mokytojavo Šilutėje, Traksėdžiuose, Pagėgiuose, Vėliučionių nepilnamečių auklėjimo mokykloje, LTSR radijo ir televizijos komitete (pirmininkui rašė kalbas, rengė televizijos programas). Bet ilgiausiai darbavosi knygų redaktoriumi „Minties“, „Diemedžio“ leidyklose, talkino „Asvejos“, „Vagos“, „Mažojo Vyturio“ leidykloms. Vertė knygas, jei kas atlikdavo nuo sovietinių pondraugių užgaidų. Galiausiai savo jėgas išbandė žurnalistikos baruose – beveik metus dirbo istorijos laikraščio „Voruta“ redakcijoje, važinėjo tai į Gervėčius, Rimdžiūnus (dab. Baltarusijoje), tai į Punską (Lenkija). Nuo 2000 m. - „Spindulio“ literatūrinės draugijos, nuo 2008 m. - Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys.
Redakciniai darbai, vertimai
Iš rusų kalbos išvertė Dž. Darelo „Sugaukite man kolobusą“, drauge su kitais – F. Šachermeiro „Aleksandras Makedonietis“, M. Prudnikovo „Operacija Feniksas“, P. Čerkasovo „Kardinolas Rišelje“, t. p. nemaža eilėraščių iš G. Serebriakovos knygų, iš A. Manfredo „Trys portretai“, V. Korotkevičiaus „Giesmė gimtajam kraštui“ (J. Kupalos, J. Kolaso, M. Bogdanovičiaus eil.), V. Arzumiavo „Kūrybos broliai“, G. Požidajevo „Pokalbiai apie muziką“. Iš vokiečių k. išvertė R. Jungės, G. Biemano „Kruvini pėdsakai“ apie SS nusikaltimus. Kartu su A. Antanavičiumi knygą „Religijos, bažnyčios, tikėjimai“ išvertė iš lenkų k. Lietuvos enciklopedijų leidybos institutui.
Išleido „Spindulio“ literatūrinės draugijos almanachą „Lėkimas virš žemės“, UAB „Ciklonas“, 2005. Sudarė J. Žitkauskas. – 343 p.
Kūryba
Humoristinius, satyrinius kūrinėlius, epigramas bei Kindziulio „priėjimus“ pradėjo publikuoti aštuntajame XX a. dešimtmetyje.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje
'''Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje'''  – impresionisto Klodo Monė paveikslas, nutapytas 1908 m. Egzistuoja ne viena paveikslo versija. Kūrinys vaizduoja Šv. Jurgio baziliką ir benediktinų vienuolyną prie Venecijos įlankos.
Versijos Kardife ir Tokijuje
Vieną paveikslo „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje“ versiją 1912 m. Paryžiuje iš Klodo Monė paveikslų ekspozicijos įsigijo Velso filantropė ir meno kolekcionierė Gvendolina Elizabetė Deivis. Paveikslą ji perdavė Kardifo nacionaliniam muziejui, Velse, kuriame paveikslas eksponuojamas.
Dar viena paveikslo versija yra saugoma Tokijuje, Bridžstono menų muziejuje.
Aprašymas
Paveikslą „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje” Klodas Monė aliejumi drobėje tapė iš pietrytinės Venecijos pusės. Paveiksle Venecijos įlankos bažnytiniai pastatai atrodo mistiški, magiškai atsirandantys juos apsupančiame kraštovaizdyje. Jie atrodo lyg plūduriuojantys fone.
Paveikslo pastatų kontūrai švelnūs, išnykstantys. Iškylančios Šv. Jurgio Didžioji bazilika ir jos varpinė pavaizduotos paveikslo kampe. Dešinėje paveikslo pusėje vos matomi Švč. Marijos Sveikatos bazilikos kupolai ir Didysis kanalas.
Klodas Monė ir Šv. Jurgio Didžioji bazilika
Dailininkas minėtą baziliką nutapė esant šešiems skirtingiems apšvietimams. Kiekvieną vėlų lapkričio mėnesio vakarą, viešėdamas Venecijoje, dailininkas ir jo žmona išplaukdavo gondola pažiūrėti šios vietovės saulėlydžių, kurie unikalūs pasaulyje. Esant skirtingiems kiekvieno vakaro saulėlydžių atspalviams, dailininkas galėjo juos įsiminti ir nutapyti.
Kelionės apžvalga
thumb|200 px|right|Metju Fieldo fotografija. Šv. Jurgio Didžioji bazilika ir Didysis kanalas iš tos vietos, iš kurios tapė Klodas Monė
Ko gero paveikslas tapytas žvelgiant nuo pakrantės, iš kurios minėta bazilika matyti centre. Klodas Monė buvo užsiminęs, jog tapė nuo pakrantės. Jam nepatiko turistų srautas ir jis nenorėjo atsidurti jų minioje. Taip pat jis rūpinosi, jog jo kūrybos lygmuo atitiktų kitų to paties profesionalaus lygmens dailininkų kūrinius, kaip Eduaro Manė ar Pjero Ogiusto Renuaro, dėl to tapant neturėjo būti aplinkinių trukdžių.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika buvo mėgiamiausias Klodo Monė objektas, kaip ir tapytojo Viljamo Ternerio.
Paveikslų užbaigimas Prancūzijoje
Klodas Monė apie Veneciją atsiliepė kaip apie „per daug gražų miestą, jog būtų galima nutapyti“. Dėl to tapytojas grįžo iš Venecijos į savo namus su daugybe nebaigtų darbų. Jis dirbo su Venecijos paveikslais savo namuose Živerni kaime, paveikslai buvo užbaigti po jo žmonos Alisos mirties 1911 metais.
Išme-Daganas
thumb|Degto molio plyta su įspaustu Išme-Dagano vardu ([[Britų muziejus)]]
Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje
1912 m. paroda Paryžiuje
1912 m. Paryžiuje vykusios Klodo Monė Venecijos paveikslų ciklo parodos metu šie paveikslai buvo išgraibstyti. Ši paroda, pavadinta „Klodo Monė Venecija“, vyko Bernheim-Jeune galerijoje.
Išme-Daganas
Išme-Daganas (, Diš-me-Dda-gan, Išme-Dagān ) – Isino karalius, valdęs 1953–1935 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją); tai ketvirtasis Isino dinastijos valdovas. Sostą paveldėjo iš tėvo Idin-Dagano. Titulavosi „Šumero ir Akado karaliumi“ (kaip ir pirmtakai Šu-ilišu bei Idin-Daganas), taip pat „Keturių šalių karaliumi“.
Valdant Išme-Daganui, buvo sutvirtintos Isino miesto sienos. Manoma, kad tuo metu Isino valdžioje buvo Nipūro, Ūro, Uruko, Eridu miestai. Visgi esama požymių, kad šiuo laikotarpiu kiti miestai (ypač Larsa) nebepaisė Isino valdžios, sumažėjo politinis stabilumas.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje
Populiarioje kultūroje
thumb|200 px|Klodas Monė. Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje (Tokijo Bridžstono menų muziejuje esančio paveikslo versija)
Išme-Daganas
Išlikusi poema, pasakojanti apie Nipūro sugriovimą ir jo atstatymą valdant Išme-Daganui. Šis valdovas figūruoja ir keliose kitose literatūrinėse kompozicijose. Vadinamuosiuose metų varduose pabrėžiamas Išme-Dagano rūpestis įstatymų, reguliuojančių visuomeninius santykius, leidyba, esama užuominų ir į mokesčių reformas.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje
Populiarioje kultūroje
Paveikslas tapo žinomas po to, kai jis pasirodė amerikiečių prodiuserio Džono Maktirnano 1999 m. filme – detektyve „Tomo Krauno afera“. Filmo siužetas apie tai, kaip jo herojus multimilijonierius Tomas Kraunas planuoja Klodo Monė paveikslo „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje“ pagrobimą iš Niujorko Metropoliteno muziejaus. Iš tikro, šis muziejus niekada neturėjo minimo Klodo Monė paveikslo. Muziejus disponuoja kitu dailininko paveikslu – „Dožų rūmai, matomi iš Šv. Jurgio Didžiosios bazilikos“.
Išme-Daganas
Išme-Daganas susilaukė dukters Enanatumos; Ūre ją paskyrė Mėnulio dievo žyne.
Po Išme-Dagano mirties sostas atiteko jo sūnui Lipit-Eštarui.
Arminas Lukoševičius
Karjera
Ilgametis „Nevėžio“ futbolo klubo žaidėjas. Žaidė Kėdainių „Nevėžio“ klube. Buvo išvykęs į Latviją ir žaidė FK Ventspils dublerių ekipoje. Yra žaidęs ir FK MRU ekipoje.
Grįžo į Kėdainių „Nevėžio“ klubą. 2020 m. tapo Pirmos lygos nugalėtoju, atstovaudamas Kėdainių „Nevėžiui“.
2021 m. žaidė Nevėžio ekipoje, kuri debiutavo A lygoje. 2021 m. kovo 6 d. rungtynėse prieš DFK Dainava debiutavo A lygoje.
2022 m. tęsė karjerą „Nevėžio“ klube, kuris buvo perkeltas į Pirmą lygą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Andrius Jakučiūnas
Andrius Jakučiūnas (g. 1976 m. liepos 2 d.) – rašytojas, eseistas, kritikas.
Biografija
1994 m. baigė Vilniaus 43-iąją vidurinę mokyklą. 1998 m. Vilniaus universitete klasikinę filologiją.
Dirbo Vilniaus Gabijos, Žemynos gimnazijose lotynų kalbos mokytoju. Vienas iš svetainės Nevykėliai.lt (2002–2003 m.) kūrėjų. Nuo 2006 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Nuo 2007 m. naujienų redaktorius savaitraštyje „Nemunas“, publikuoja Vilniaus kultūrinio gyvenimo apžvalgas ir eseistiką. Su D. Mitaite ir A. Šimkumi sudarė almanachą „Poezijos pavasaris. 2014”. Nuo 2013 m. – komentarai LRT radijo laidoje „Kultūros savaitė“.
Romanai „Servijaus Galo užrašai“, „Tėvynė“ ir apsakymų vainikas „Lalagė“ išrinkti į Metų knygos rinkimų penketukus (suaugusiųjų kategorijoje), atitinkamai 2006, 2008 ir 2012 m. Šie kūriniai figūruoja ir LLTI sudaromų kūrybiškiausių metų knygų dvyliktukuose (2006, 2007, 2011 ir 2017 m.).
1980 m. Pasaulio ralio čempionatas
'''1980 m. Pasaulio ralio čempionatas''' buvo aštuntasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Šį sezoną sudarė 12 etapų. Ralio kalendorius kiek pakito, lyginant su praėjusiais metais – vietoje Kvebeko ralio buvo įtrauktas Argentinos ralis. Tai buvo pirmas kartas pasaulio ralio čempionato istorijoje, kai vienas jo etapų vyko Pietų Amerikos žemyne, ralio Šiaurės Amerikoje, rengto 25 metus, kaina.
Šį sezoną nugalėtoju tapo Walter Röhrl, vairavęs Fiat automobilį. Tuo pačiu lenktynininkas Fiat komandai pelnė trečiąjį ir paskutinį nugalėtojų titulą. Suomis Hannu Mikkola tenkinosi antrąja vieta, vienu tašku aplenkdamas švedą Björn Waldegård. Gamintojų čempionate užtikrintai laimėjo Fiat, aplenkdama Datsun ir Ford komandas. 4 vietą tarp gamintojų užėmė Mercedes Benz; tai geriausias šios komandos rezultatas per visą čempionato istoriją.
Į šio sezono gamintojų čempionatą nebuvo įtraukti Švedijos ir Suomijos raliai.
Jan de Vries (kalbininkas)
Janas de Frisas (, 1890 m. vasario 11 d. Amsterdamas, Nyderlandai – 1964 m. liepos 23 d. Utrechtas, Nyderlandai) – olandų religijotyrininkas, viduramžių istorikas (medievistas), germanų ir skandinavų kalbų specialistas, rašytojas, redaktorius, valstybės tanautojas, Anenerbės darbuotojas.
Bendradarbiavimas su naciais
Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijai užgrobus Nyderlandus J. Frisas ėmė bendradarbiauti su naciais. 1940–1941 m. dirbo „Algemeen-Nederlands Verbond“ („Visų Nyderlandų sajungos“) pirmininku, ši sąjunga rūpinosi kultūriniais mainais su Flandrija. Nuo 1942 m. Hagoje vadovavo Olandų kalbos ir liaudies kultūros institutui. Bendradarbiavo su Anenerbe, tačiau šios organizacijos nariai J. Frisu nepasitikėjo. Nors J. Frisas simpatizavo naciams, jo moksliniuose darbuose nėra jokių nacizmo ideologijos apraiškų. 1943 m. Hamburgo universitete Alfredo Tioplerio fondas (Alfred Toepfer Stiftung F.V.S.) jį apdovanojo Rembranto premija.
Po karo
1946 m. J. Frisą pašalino iš Karališkosios mokslų akademijos, Leideno universitete jam buvo atimtas profesoriaus vardas ir jis buvo internuotas. 1948 m. buvo pripažintas kaltu dėl intelektinio bendradarbiavimo su naciais, tačiau į bausmės vykdymo laiką buvo įskaičiuotas internavimas. Atgavęs laisvę dirbo mokytoju.
Bibliografija
Tarp svarbiausių veikalų:
Keblavikas
Keblavikas – miestas pietvakarinėje Islandijos pakrantėje, Reikjaneso pusiasalyje. Yra jūrų uostas, tarptautinis oro uostas.
Istorija
Įkurtas XVI a.
Jurgio Ambrozijaus Pabrėžos kapo koplyčia
Jurgio Ambraziejaus Pabrėžos kapo koplyčia – koplyčia, stovinti Kretingoje, Senosiose kapinėse Vilniaus gatvėje, skirta pagerbti Jurgio Pabrėžos (1771–1849) atminimui. Pastatyta šalia Šv. Jurgio koplyčios.
miniatiūra|200px|left|Koplyčios viduje. Virš kapo – sieninės tapybos paveikslas (buvęs kelis kartus uždažytas) miniatiūra|right|250px|J. Pabrėžos koplyčia iš priekio
Istorija
Senosiose Kretingos kapinėse palaidotas vienuolis pranciškonas, pamokslininkas, botanikas ir gydytojas Jurgis Pabrėža, dar žinomas kaip tėvas Ambraziejus. 1771–1849 m. Kretingoje gyvenęs vyras buvo puikiai žinomas apylinkių gyventojams, todėl 1933 m. vienuolyno gvardijonas Augustinas Dirvelė ant jo kapo nusprendė pastatyti nedidelę 15 m² neogotikinio stiliaus mūrinę koplyčią.
Stogo forma piramidinė keturšlaitė, kampuose keturi stačiakampio plano piramidiniai keturšlaičiai bokšteliai su metaliniais kryžiais viršūnėse, tarp bokštelių ant stačiakampių postamentų stovi keturios betoninės skulptūros: šv. Pranciškaus ir angelų. Koplyčios viduje yra sieninės tapybos paveikslas „Švč. M. Marija nuolatinė gelbėtoja“, kurio autorius nežinomas, bet Kretingos gyventojai pasakoja, kad jį tapė pats J. Pabrėža.
Daug Žemaitijos tikinčiųjų J. Pabrėžą iki šiol laiko šventuoju. Pasakojama, kad prie jo kapo  apsilankantieji patiria stebuklų, tad žvakės čia negęsta ištisus metus. Tačiau J. Pabrėža svarbus ne vien tikintiesiems – jis paliko daug darbų botanikos tema, lotynų–lietuvių kalbų botanikos žodyną, augalų morfologijos lietuvių terminų žodyną, pirmąjį lietuvių kalba parašytą  geografijos vadovėlį bei geografijos terminų žodyną, 17 rankraščių, kuriuose aprašomos ligos, jų simptomai, gydymas, medicininių terminų žodyną, lotynų kalbos vadovėlį, taip pat ne vieną pamokslą tikėjimo klausimais.
Greiželis
Greiželis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono pietuose, 10,5 km į pietryčius nuo Onuškio. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 1,3 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 136,2 m. Giliausia vieta yra vakaruose ir siekia 2,3 m gylį. Ežeras rininės kilmės. Krantai žemi, pelkėti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Atabradas platus, ypač pietrytinėje dalyje. Rytinė ežero dalis gausiai užžėlusi vandens augalija, yra miškinga 1,38 ha sala. Iš pietų prieina Kalvių miškas, šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Per Greiželio ežerą iš vakarų į rytus teka Merkio dešinysis intakas Spengla. Vakaruose ežeras virš 30 pločio protaka jungiasi su Spenglos ežeru. Greiželio ežeras yra patvenktas.
Netoli Greiželio ežero įsikūrę Spenglininkų ir Lieponių kaimai.
Šachmatų vunderkindas
thumb|right|250px|Dešimtmetis [[Naidželas Šortas duoda simultaną, 1976 m. ]] Šachmatų vunderkindas – tai vaikas, turintis šachmatų žaidimo gabumų, gerokai viršijančių tai, ko galima tikėtis jo amžiuje. Šachmatų vunderkindai iš senų laikų yra žinomas reiškinys, kadangi šachmatai yra vienas iš nedaugelio sportinių ar intelektualinių užsiėmimų, kur vaikai vienodomis sąlygomis varžosi su suaugusiais. Šiandien, kartu su internetu, turėdami stipriomis šachmatų programomis aprūpintus kompiuterius, vunderkindai stiprėja ir jaunėja. Jie, kovodami lygiomis teisėmis su patyrusiais didmeistriais, geba varžytis šalies ir pasaulio čempionato varžybose.
Ankstyvieji šachmatų vunderkindai
left|thumb|250px |[[Samuelis Reševskis (8 metų) žaidžia simultaną, Prancūzija, 1920 m.]] R. Kapablanka, būdamas ketverių ir stebėdamas pirmą tėvo žaidžiamą partiją su varžovu, pats suprato figūrų judėjimo taisykles, o stebėdamas antrąją – aiškinosi principus, kuriais grindžiamas žaidimas. Antrosios partijos metu metu, pastebėjo, kad tėvas vieną iš savo figūrų perkėlė ne taip, kaip buvo numatyta ir partijai pasibaigus apie tai pasakė tėvui, Pradžioje šis negalėjo patikėti, bet Raulis jį įtikino. Tėvas pasiūlė sužaisti su juo partiją, tikėdamasis greitos sūnaus kapituliacijos, bet greitai jis suvokė, kad jo keturmetis sūnus žino ėjimus ir partijoje suklydo, o Raulis laimėjo. Jau ankstyvoje paauglystėje R. Kapablanka buvo vienas stipriausių Kubos žaidėjų. Įgimti gabumai jam padėjo kilti šachmatų karjeros laiptais: 1921–1927 m. jis buvo pasaulio šachmatų čempionu.
Samuelis Reševskis taip pat pradėjo žaisti, būdamas keturių ir rengė simultanus – šešerių. Kai vaikui buvo 6–7 metai tėvai vežiojo jį po Lenkiją, kur jis žaisdavo simultanus prieš 20, 25 ir 30 varžovų. Kai buvo aštuoneri, gastrolės vyko ne tik Lenkijoje, bet ir kituose Europos miestuose: Berlyne, Vienoje, Paryžiuje, Londone, kol atvyko į JAV. Tėvams apsigyvenus Detroite Samuelis ir JAV sėkmingai žaidė simultanus: būdamas devynerių juose buvo sužaidęs apie 1500 partijų iš kurių pralaimėjp – tik 8-ias. 1922 m. dalyvavo Niujorke meistrų turnyre ir pasidalijo 3-6 vietas. Jo tolesnis gyvenimas buvo susijęs su šachmatais. Nors jis ir netapo pasaulio šachmatų čempionu, bet 5-ajame XX a.dešimtmetyje buvo tarp geriausių pasaulio šachmatininkų, kurie 1948 m. pasaulio čempionato mače turnyre kovojo dėl pasaulio čempiono vardo. Tame turnyre, kurio nugalėtojas tapo pasaulio čempionu, jis užėmė 3-iąją vietą.
Po 1991 m
Šachmatų žaidimas vis jaunėja! Didmeistrio titulai dabar pasiekiami, sulaukus dvylikos, trylikos ir keturiolikos metų. Jaunieji talentai tobulėja, nes gali naudotis informacijos gausa, nuosekliais ir reguliariais turnyrais.
Pastebėta, kad nuo 1991 m. šachmatų didmeistriu tampama vis jaunesniame, ar net ir vaikų amžiuje. Tais metais Judita Polgar, būdama mėnesiu jaunesnė už R. Fišerį, viršijo jo 33 metų senumo pasiekimą (15 m. 6 mėn.) ir tapo vyrų didmeistre. Bet 1994 m. ją aplenkė vengras Peteris Leko, kurį 1998 m. aplenkė ukrainietis Ruslanas Ponomariovas. Pastarasis 2001 m. tapo FIDE pasaulio čempionu. 2001 m. 14-metis Teimuras Radžabovas, kilęs iš Baku, buvo tapęs antru jauniausiu didmeistriu istorijoje.
Tačiau visi šie rekordai buvo pagerinti 2002 m. rugpjūčio 20 d., kai Sergejus Karjakinas iš Ukrainos įvykdė galutinę didmeistrio normą, būdamas 12 metų ir septynių mėnesių. Tai jis padarė Krymo pusiasalio Sudako tarptautiniame šachmatų turnyre. Jo FIDE reitingas tuo metu buvo 2523.
Tais pačiais metais Sergejus tapo vienu iš pasaulio čempiono Ruslano Ponomariovo sekundantu.
Tačiau po beveik 19-kos metų Sergejaus pasiekimą pagerino Naujajame Džersyje (JAV) gimęs bei indiškų šaknų turintis Abhimanju Mišra. Jis, 2021 m. birželio 30 d., būdamas 12 metų, 4 mėnesių ir 25 dienų, Budapešte,  Vezerkepzo DM Mix turnyre, nugalėjo DM Leoną Luką Mendonką, ir trečią kartą įvykdė didmeistrio norma. (Birželio mėnesį jis įvykdė ir reitingo reikalavimą – 2500) bei tapo jauniausiu pasaulio didmeistriu šachmatų istorijoje. A. Mišra pagerino ankstesnį Sergejaus Kariakino pasiekimą 66 dienomis.
Dar vienas neeilinis šachmatų vunderkindas pasirodė. 2004 m. balandžio mėn.: tai norvegas Magnusas Carlsenas, kuris, baigė įvykdyti savo DM normą, būdamas aštuoniais mėnesiais vyresnis už S. Karjakiną. Jis tuo metu tapo antru jauniausiu amžiumi didmeistriu. M. Karlsenas ir toliau žaidė sėkmingai: 2009 m., neturėdamas 19-kos, peržengė 2800 reitingo ribą, o 2013 m. tapo pasaulio šachmatų čempionu.