cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemuno delta
Nemuno delta – delta vakarų Lietuvoje (Šilutės rajone) ir Rusijos Kaliningrado srityje (Polesko rajone), ties Nemuno įtekėjimu į Kuršių marias. Prasideda žemiau Tilžės Nemuno vagai skylant į Giliją ir Rusnę. Gilija teka į pietvakarius per Rusijos teritoriją, o Rusnė toliau šakojasi į Atmatą (deš.) ir Skirvytę (kair.). Tarp jųdviejų yra pagrindinė deltos dalis – 8 protakų suskaidytos salos (didžiausia – Rusnės sala).
Nemuno delta, pakilusi vos kelis metrus virš jūros lygio, yra žemiausia Baltijos pajūrio žemumos dalis, patenka į Nemuno deltos žemumą.
Gilijai tenka 16–29 % Nemuno debito, o dauguma vandens nuteka per Rusnę ir jos atšakas (per Skirvytę 48–54 %, per Atmatą 23–30 %). Deltą raižo daug atšakų, senvagių, kanalų, užutėkių. Pagrindinės atšakos tarp Skirvytės ir Atmatos yra Vorusnė, Pakalnė, Skatulė, Naikupė, Rusnaitė, Vytinė, Ūstraginė, Ulmas, Vilkinė. O nuo Gilijos dešinėn atsišakoja Tovė (Tovarnaja). Tarp Skirvytės ir Tovės iš šiaurės į pietus mariosna įteka Akmena (Dalnaja), Karklė (Razlivas), Lūja (Rybnaja), Grybupė (Promyslovaja).
Kasmet pavasarinių potvynių metu Nemuno deltoje nusėda po 5–20 t/ha sąnašų, dėl to delta plečiasi į vakarus (pvz., 1800–1925 m. Skirvytės žiotys pasistūmėjo į vakarus ~2 km).
Bioįvairovė
Nemuno delta – vieta, pasižyminti įvairiausių rūšių paukščių gausa. Jiems čia kurtis – puikios sąlygos, tad daug jų čia apsistoja ir peri, o praskrendantys ypač dažnai sustoja čia pailsėti. Norint stebėti paukščius verta aplankyti Ventės ragą – pusiasalį prie Kuršių marių, visai netoli Nemuno upės žiočių. Tai viena geriausių vietų Europoje stebėti ir žieduoti praskrendančius paukščius. Per Ventės ragą kartais praskrenda net iki 300 tūkst. paukščių per parą, o Ventės rago ornitologinėje stotyje per metus apžieduojama apie 60–80 tūkst. paukščių. Nemuno deltoje taip pat peri globaliai nykstantys paukščiai – meldinė nendrinukė, stulgys ir kiti. Pavasarį Nemuno deltoje galima stebėti tūkstantinius ančių ir žąsų būrius.
Nemuno delta pagal Ramsaro konvenciją yra 1993 m. įtraukta į tarptautinės svarbos pelkių sąrašą. Įkurtas Nemuno deltos botaninis – zoologinis draustinis. Delta patenka į Nemuno deltos regioninį parką.
Uelė
Uelė  – upė Kongo Demokratinės Respublikos šiaurėje; viena iš Ubangį sudarančių upių (Kongo baseinas). Prasideda Mėlynuosiuose kalnuose, į vakarus nuo Alberto ežero. Teka į vakarus džiunglėmis. Aukštupyje vadinama Kibala. Vaga slenkstėta. Susilieja su Mbomu upe ir sudaro Ubangį.
Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Dėl slenksčių nelaivuojama. Prie Uelės gyvena azandžiai.
Švedlaukis
Švedlaukis – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Žagarės, pasienyje su Latvija.
Istorija
thumb|left|Alaus darykla XX a. pradžioje
XIX–XX a. čia veikė Švetpolės palivarkas (alaus darykla).
Vyšnevė
Vyšnevė  – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, Kijevo-Sviatošyno rajone, pietvakarinis Kijevo priemiestis. Geležinkelio stotis prie Kijevo–Fastivo linijos, greta praeina vakarinis Kijevo aplinkkelis. Porceliano, keramikos, stiklo dirbinių gamyba. Yra kelios cerkvės, mokyklos.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo augti apie 1887 m. įkurtą Žigulianų geležinkelio stotį. Sparčiau pradėjo augti XX a. antroje pusėje. Miesto statusas suteiktas 1971 m.
Ryžiniai žiurkėnai
Ryžiniai žiurkėnai (Oryzomys) – žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikų gentis. Paplitę Pietų ir Centrinėje Amerikoje, Meksikoje, Galapagų salose.
Gentyje yra apie 57 rūšys.
Vėlaičiai (Rietavas)
Vėlaičiai (anksčiau Vėlaičiai II) – kaimas Rietavo savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Tverų, prie Žemaičių plento ir nuo jo atsišakojančio kelio. Prateka Smertupalis.
Istorija
2017 m. panaikinus Vėlaičius I, kaimas pervadintas į Vėlaičius. .
Vienišas Kalėdų senelis ieško žmonos
Vienišas Kalėdų senelis ieško žmonos  – amerikiečių romantinė komedija, kuri pasirodė 2004 m.
Siužetas
Filmo pradžia mus nukelia į mažos mergaitės vaikystę, kai ji laukė Kalėdų stebuklo, bet kartais ir kalėdiniams stebuklams nelemta neįvykti. Praėjo daug metų, o ši mergaitė tapo reklamos firmos darbuotoja. Net prieš šventes daug dirba. O jaunasis Nikolajus pakviečiamas pas savo tėvą, Kalėdų Senį ir jam pasakoma, kad vyktų ir susirastų žmoną. Dar jam tėvukas pridejo gerų mergaičių sąrašą. Kalifornijoje, deja, iš šio sąrašo jokios naudos. Klajodamas po miestą jis susipažįsta su Bete ir jos sūnumi. Nikas susižavi moterimi. Filmuojamsi reklamose, susibendrauja ir įsimyli. Tačiau Santa prieštarauja jos kandidatūrai, nes ji netiki Kalėdomis. Nikas linkęs manyti, kad tai pataisoma.
Rinkodara
Rinkodara – prekių, paslaugų, organizacijų, žmonių, teritorijų ir idėjų paklausos numatymas, valdymas bei patenkinimas per mainus, užtikrinant organizacijos tikslų pasiekimą.
Amerikos rinkodaros asociacija rinkodarą apibrėžia kaip veiklą, institucijų rinkinį ir procesus, skirtus kurti, bendrauti, pristatyti ir keistis pasiūlymais, turinčiais vertės klientams, klientams, partneriams ir visai visuomenei. Rinkodara – tai organizacijos veiksmai, kuriais siekiama sukurti ir pateikti rinkai ekonominę vertę turinčias prekes ar paslaugas bei plėtoti santykius su jų vartotojais linkme, kuri būtų naudinga organizacijai ar kitoms suinteresuotoms šalims.
2017 m. ,,The New York Times“ apibūdino rinkodarą kaip ,,meną taip žavingai pasakoti istorijas, kad žmonės praranda savo pinigines“. Rinkodara pelningai naudojasi tyrimais, kurie atskleidžia gebančių pirkti asmenų poreikius, siekiant užtikrinti tinkamą prekių bei paslaugų pasiūlą. Tai yra vienas iš pagrindinių verslo valdymo ir komercijos komponentų.
Rinkodaros specialistai gali nukreipti savo produktą į kitas įmones (B2B rinkodara) arba tiesiogiai vartotojams (B2C rinkodara).
Rinkodaros procesas
Rinkodaros procesas yra produkto pateikimas į rinką, kuris apima šiuos veiksmus: platus rinkos tyrimas; rinkos orientavimas ir rinkos segmentavimas; nustatant platinimo, kainodaros ir skatinimo strategijas; komunikacijos strategijos kūrimas; biudžeto sudarymas; ir numatyti ilgalaikius rinkos plėtros tikslus. Daugelyje rinkodaros proceso dalių (pvz. produkto dizainas, meno vadovas, prekės ženklo valdymas, reklama, atvykstamoji rinkodara, reklamų rašymas ir kt.) Naudojamas kūrybinis menas. Sekmingam rinkodaros procesų įgyvendinimui reiktų pasiruošti strateginį rinkodaros planą ir taktinį veiksmų planą.
Apžvalga
Šiuolaikinė rinkodara suprantama kaip 4 pakopų vyksmas:
B2B rinkodara
B2B (verslas-verslui) rinkodara reiškia bet kokią rinkodaros strategiją ar turinį, skirtą verslui ar organizacijai. Bet kuri įmonė, parduodanti produktus ar paslaugas kitoms įmonėms ar organizacijoms, paprastai naudoja B2B rinkodaros strategijas.
B2B rinkodaros ypatybės:
B2B rinkodara grindžiamas verslas siūlo tokias prekes bei paslaugas: įrangą, jos priedus, žaliavas, perdirbtas medžiagas, verslo paslaugas ir pan.
Keturios pagrindinės B2B produktų pirkėjų kategorijos yra šios:
B2C rinkodara
B2C (verslas-vartotojui) rinkodara nurodo taktiką ir strategijas, kuriomis įmonė reklamuoja savo produktus ir paslaugas tieisogiai vartotojams.
Galutinis B2C rinkodaros tikslas yra kuo daugiau potencialių klientų paversti viliojant (kuponus, nuolaidas, pasiūlymus) arba galvojant apie produkto poreikį ar norą.
B2C rinkodaros ypatybės:
C2B rinkodara
C2B (vartotojas-verslui) rinkodara yra verslo modelis, kai galutiniai vartotojai kuria produktus ir paslaugas, kuriuos vartoja įmonės ir organizacijos. Tai visiškai prieštarauja populiariai B2C koncepcijai, kai įmonės teikia prekes ir paslaugas galutiniams vartotojams.
C2B modelyje verslas gauna pelną iš vartotojų noro nurodyti savo kainą arba įnešti duomenų ar rinkodaros įmonei, o vartotojai gauna naudos iš lankstumo, tiesioginių mokėjimų arba nemokamų ar sumažintų produktų ir paslaugų.
C2B verslo modeliai apima atvirkštinius aukcionus, kuriuose klientai įvardija norimo įsigyti produkto ar paslaugos kainą. Kita C2B forma atsiranda tada, kai vartotojas suteikia įmonei galimybę pagrįsti mokestį, kad galėtų parduoti verslo produktus vartotojo tinklaraštyje. Pavyzdžiui, maisto kompanijos gali paprašyti maisto tinklaraštininkų įtraukti naują produktą į receptą ir peržiūrėti jį savo tinklaraščių skaitytojams.
Kad C2B santykiai būtų įvykdyti, dalyviai turi būti aiškiai apibrėžti. Vartotojas gali būti bet kuris asmuo, kuris turi ką pasiūlyti verslui - paslaugą ar prekę. Kaip pavyzdį galima paminėti tinklaraštininką, kaip minėta anksčiau, arba fotografą, siūlantį įmonėms paveikslėlius. Vartotojas taip pat gali būti kažkas atsakantis į apklausą per apklausos svetainę arba siūlantis įdarbinimo paslaugas nukreipdamas ką nors per rekomendacijų nuomos svetaines ar pan.
Rinkodaros kompleksas
Rinkodaros kompleksas yra pagrindinė priemonė, naudojama vadovaujant rinkodaros sprendimams. Rinkodaros rinkinys yra pagrindinės priemonės, kurias rinkodaros specialistai gali naudoti produktams ar paslaugoms įvedant į rinką ir siekiant įmonės tikslams pasiekti.
Produktas (Product)
Tai yra bet kas, kas gali būti pasiūlyta rinkai atkreipti dėmesį, įsigyti, naudoti ar vartoti ir norui ar poreikiui patenkinti. Tai gali būti materialūs daiktai, paslaugos, asmenys, vietovės, organizacijos ir idėjos. Produktas turi savo prekinį ženklą, kokybę, dizainą, savybes, atmainas individualiam poreikiui, įpakavimą, papildomas paslaugas, garantiją ir pagalbą pirkėjui.
Kaina (Price arba Pricing)
Tai reiškia produkto kainos nustatymo procesą, įskaitant nuolaidas. Kaina neturi būti piniginė; tai gali būti tiesiog tai, kas keičiama į produktą ar paslaugą, pvz. laiko, energijos ar dėmesio ar bet kokių aukų vartotojai, norėdami įsigyti produktą ar paslaugą. Kaina yra kaina, kurią vartotojas moka už produktą - piniginę ar ne. Kainų nustatymo metodai priklauso kainodaros.
Pateikimas arba Paskirstymas, Vieta (Place)
Tai sprendimai ir veiksmai, kuriais pasirenkami prekės pateikimo vartotojams keliai, organizuojamas fizinis prekės judėjimas iš gamybos įmonės pas vartotoją. Vieta ir paskirstymas turi būti patys patogiausi klientui. Paskirstymo kintamuosius apima taip pat nemažai kintamųjų: pristatymo būdai, transportas, atsargos, vietos, asortimentas, veikimo zona arba padengimas.
Šis trečiasis P taip pat kartais buvo vadinamas vieta, nurodant kanalą, kuriuo parduodamas produktas ar paslauga (pvz. internetinė ir mažmeninė prekyba), kurį geografinį regioną ar pramonę, kuriam segmentui (jauniems suaugusiesiems, šeimoms, verslininkams) ir kt., taip pat nurodydama, kaip aplinka, kurioje parduodamas produktas, gali paveikti pardavimus.
Rėmimas (Promotion)
Tai sprendimai ir veiksmai, kuriais siekiama pirkėjus informuoti apie prekes ir paskatinti juos tas prekes įsigyti. Rėmimas apima visus rinkodaros komunikacijos aspektus: reklamą, pardavimų skatinimą, įskaitant reklaminį švietimą, viešiuosius ryšius, asmeninius pardavimus, prekių rodymą, firmines pramogas, renginių rinkodarą, prekybos parodas. Visa tai kartu sudaro pirkėjų informavimo ir skatinimo visumą, pardavimų jėgą. Šis ketvirtasis P yra orientuotas į žinutės pateikimą vartotojams apie produktą arba paslaugą. Pranešimas skirtas įtikinti pirkti arba papasakoti istoriją apie produktą, kad jis būtų geriau suvokiamas.
Lietuvoje
Lietuvos marketingo asociacija (LiMA) – tai organizacija, vienijanti rinkodaros ir komunikacijos specialistus. LiMA įkurta 2004 metais, šiuo metu vienija daugiau nei 1200 rinkodaros srityje dirbančių žmonių. Asociacijos skyriai veikia Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje ir Šiauliuose.
Asociacija vienija fizinius, o nuo 2008 m. – ir juridinius asmenis. Šiuo metu LiMA priklauso 1200 įvairiausių sričių rinkodaros specialistų. LiMA veikloje dalyvauja profesionalai iš skirtingų verslo sričių. Dažnose rinkodaros specialistų diskusijose iš diametraliai priešingų sričių atskleidžiamos naujos galimybės, pažvelgiama iš skirtingų pozicijų bei gaunama būtent ta nuomonių įvairovė, kurios neįmanoma gauti priklausant šakinei asociacijai ar diskutuojant tik įmonės viduje.
Curinas
Curinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Višnicės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Višnicės, apie 25 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 78 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Topologija
thumb|240px|[[Mėbijaus juosta, turinti tik vieną paviršių ir tik vieną kraštinę, yra vienas iš daugybės objektų, studijuojamų topologijoje.]]
Topologija ( 'paviršius, vieta' + λογος = logos 'mokslas') – mokslas apie tolydžius (netrūkius) paviršius, apie erdvės savybes, kurios nepakinta, atliekant tolydžias deformacijas, pavyzdžiui, transformuojant (tempiant, lenkiant, bet ne perplėšiant ar suklijuojant) paviršius ir keičiant paviršiaus elementų susietumą ir (ar) orientuojamumą. Griežtai matematiškai tai yra atvirų aibių rinkinių tyrimas, kai tam tikra aibė vaizduojama kaip topologinė erdvė. Svarbios topologinės savybės yra susietumas ir kompaktiškumas.
Topologijos tyrimų sritis atsiskyrė jungiant tam tikrus geometrijos dalykus ir aibių teoriją, siekiant išsiaiškinti tokias sąvokas kaip erdvė, jos matavimai ir transformacijos. Pirmines idėjas sutinkame Gotfrydo Leibnico veikaluose, kuris jau XVII a. kalbėjo apie (graikų ir lotynų kalbų hibridinis darinys, reiškiantis „vietos geometriją“) ir  (vietos analizė). Oilerio Septynių Karaliaučiaus tiltų problema ir briaunainio savybė neginčytinai yra pirmosios teoremos, kuriomis grindžiama topologija. Topologijos terminą XIX a. įvedė Johanas Listingas (Johann Benedict Listing), bet pati topologinės erdvės idėja buvo suformuluota tik pirmame XX a. dešimtmetyje. Nepaisant neskubios pradžios, XX a. viduryje topologija jau tapo svarbia matematikos šaka.
Šiuolaikinę topologiją sudaro kelios specializuotos šakos:
thumb| Trimatis vaizdas: sustorintas trilapis mazgas, paprasčiausias netrivialus mazgas.
Istorija
thumb|left|240px|Oileris išsprendė [[Septyni Karaliaučiaus tiltai|Septynių Karaliaučiaus tiltų problemą – vieną pirmųjų topologijos uždavinių.]]
Topologiniai tyrimai prasidėjo nuo specifinių geometrijos uždavinių. 1736 metais Leonardas Oileris paskelbė tyrimą apie Septynių Karaliaučiaus tiltų problemą, kuris laikomas viena iš pačių pirmutinių akademinių šiuolaikinės topologijos publikacijų.
Pačią topologijos sąvoką 1847 m. Vokietijoje įvedė Johanas Listingas (Johann Benedict Listing), paskelbdamas Vorstudien zur Topologie (Parengtinę topologijos studiją). Jis jau dešimtmetį iki šios publikacijos vartojo topologijos terminą susirašinėdamas su kitais matematikais. Bet tuometinė topologijos samprata dar buvo nutolusi nuo dabartinio turinio.
Šiuolaikinė topologija griežtai remiasi idėjomis pagrįstomis aibių teorijoje, kurią XIX a. pabaigoje išplėtojo Georgas Kantoras (Georg Cantor). Kartu su pamatinėmis aibių teorijos idėjomis, jis, tirdamas Furjė eiles, jau nagrinėjo ir euklidinės erdvės taškų aibes.
Anri Puankarė 1895 m. publikavo veikalą „Analysis Situs“, kuriame pirmą kartą aprašė homotopijos ir homologijos savybes, šiuo metu laikomas algebrinės topologijos objektais.
1906 metais Morisas Frešė (Maurice Fréchet), unifikuodamas darbus apie funkcijų erdves, kuriuos atliko Georgas Kantoras (Georg Cantor), Vito Voltera (Vito Volterra), Cezarė Arcela (Cesare Arzelà), Žakas Adamaras (Jacques Hadamard), Džiulijo Askoli (Giulio Ascoli) ir kiti, į apyvartą įvedė metrinės erdvės sąvoką. Mūsų dienomis metrinė erdvė yra laikoma bendrosios topologinės erdvės atskiru atveju. 1914 metais Feliksas Hausdorfas (Felix Hausdorff) sukūrė pačią topologinės erdvės sąvoką ir apibrėžė matematinę struktūrą, kuri dabar vadinama jo vardu – Hausdorfo erdvę. Pagal šiuolaikinį supratimą, topologinė erdvė yra nežymus Hausdorfo erdvės apibendrinimas, kurį 1922 m. pateikė Kazimiežas Kuratovskis (Kazimierz Kuratowski).
Toliau topologija ėmė skaidytis į dabar žinomas atskiras šakas, kaip taškų aibių topologija, algebrinė topologija ir kt.
Bendras apibūdinimas
Formaliai topologiją galima apibrėžti kaip matematikos sritį, nagrinėjančią tam tikrų objektų (vadinamų topologinėmis erdvėmis) kokybines savybes, kurios yra invariantiškos kai kurioms transformacijoms, ypač homeomorfinėms.
Topologija taip pat naudojama aptariant struktūrą, sukurtą iš aibės X, kuri iš esmės apibūdina pačią aibę X kaip topolginę erdvę, kai transformacijos metu deramai išlaikomos jos savybės: aibės ribos (konvergencija), susietumas ir tolydumas.
Topologinės erdvės visai natūraliai randamos kone kiekvienoje matematikos šakoje. Todėl šiuo metu topologija yra tapusi galinga apibendrinančia matematinių disciplinų priemone.
Plačiai taikyti topologiją skatina įžvalga, kad nemažai geometrinių problemų yra priklausomos ne nuo paties konkretaus objekto pavidalo, o labiau nuo būdo, kaip tas pavidalas susidaro, nuo jo sandaros ypatybių. Pavyzdžiui, kvadratas ir apskritimas turi daug bendrumo: jie abu yra (topologiniu požiūriu) vienmačiai, abu dalija plokštumą į dvi dalis – vidinę ir išorinę.
thumb|right|240px|Tolydi (homeomorfinė) puodelio transformacija į [[toras|torą ir atgal.]]
Panašiai, algebrinėje topologijoje teigiama, kad neįmanoma sušukuoti plaukuoto kamuolio, nesudarant verpetų. Šis faktas gana akivaizdus kiekvienam bandančiam praktiškai, nors ne matematikas gali nepastebėti apibendrinančios šio reiškinio galios: sferos paviršiuje neįmanoma nubrėžti neatitrūkstančių liestinių vektorių. Kaip ir Karaliaučiaus tiltų atveju, rezultatas nepriklauso nuo sferos pavidalo – taisyklė galioja bet kokiam tolydžiam gniužului (burbului), jei tik šis neturi kiaurymių.
Kad būtų išspręstos tokios užduotys, kai jos nepriklauso nuo konkretaus objekto pavidalo, reikia tik aiškiai žinoti, nuo kokių savybių iš tiesų priklauso sprendimas. Toks poreikis privertė suformuluoti homeomorfizmo sąvoką. Įrodžius, kad Karaliaučiaus tiltų neįmanoma pereiti einant išimtinai tik po vieną kartą per kiekvieną tiltą, kartu įrodoma, kad bet kokios konfigūracijos, homeomorfinės šių tiltų išsidėstymui, apėjimui galioja ta pati taisyklė, o sferos sušukavimo taisyklė galioja bet kuriai erdvei, kuri yra homeomorfinė sferai.
Intuityviai suvokiame, kad dvi erdvės yra viena kitai homeomorfiškos, jei iš vienos galima suformuoti kitą paprasto transformavimo būdu, nekerpant ir neklijuojant. Yra tradicinis anekdotas, kad topologas neskiria kavos puodelio nuo riestainio, nes pakankamai tąsų riestainį visai įmanoma performuoti į puodelį vien tik išduobus jį ir atitinkamai ištempus bei suspaudus kilpą, kad būtų patogi rankenėlė.
Homeomorfizmą dera laikyti labiausiai pamatiniu topologiniu ekvivalentiškumu. Kita dažna atitiktis yra homotopinis ekvivalentiškumas. Nesileidžiant į matematines išraiškas, jį apibrėžti yra sunkiau, bet esmė ta, kad du objektai yra homeotopiški, jei jie abu gaunami „minkant“ didesnį objektą.
Dažnai duodamas pradinis pratimas, kurio metu reikia suklasifikuoti didžiąsias lotynų abėcėlės raides pagal jų homeomorfiškumą ir homotopiškumą. Žinoma, rezultatai neišvengiamai yra šiek tiek priklausomi nuo naudojamo šrifto. Lentelėje pateikiamas suskirstymas, kai raidės parašytos „Myriad“ šriftu. Homotopinis ekvivalentiškumas yra mažiau detalizuotas; homotopinės klasės gali apimti kelias homeomorfines klases. Aiškiausias homotopijos pavyzdys čia yra „O“ ir „P“ raidės: O telpa į P kilpą, o P uodegėlę galima ištempti iš O šono.
Aibių topologiškumas
Neformaliai, topologija rodo, kaip aibės elementai yra tarpusavyje susiję erdvėje. Iš tos pačios aibės galima gauti skirtingas topologines konfigūracijas. Pavyzdžiui, koordinatinė realiųjų skaičių ašis, kompleksinių skaičių plokštuma ir Kantoro aibė gali būti laikoma viena ir ta pačia aibe, išreikšta skirtingais topologiniais būdais.
Formaliai, tegul X yra aibė ir tegul τ yra X aibės poaibių šeima. Tuomet τ yra vadinama X aibės topologija, tuomet:
Kai τ yra topologija aibei X, tuomet pora (X, τ) yra vadinama topologine erdve. O užrašu Xτ galima žymėti aibę X, kai jai yra suteikta konkreti topologija τ.
Aibė, kurios topologija yra nusakyta, yra vadinama topologine erdve.
Daugdaros
Topologinės erdvės gali būti nepaprastai įvairios ir netgi keistos, todėl daugelyje topologijos sričių pasitelkiamos geriau išnagrinėtos erdvės, vadinamos daugdaromis. Daugdara yra tokia topologinė erdvė, kurios kiekvieno taško aplinka primena euklidinę erdvę. Jei formuluosime tiksliau, kiekvienas n-matės daugdaros taško aplinka yra homeomorfiška n-matei euklidinei erdvei. Tiesės ir apskritimai yra vienmatės daugdaros, bet aštuoniukės kreivė tokia nėra. Dvimatės daugdaros dar yra vadinamos paviršiais. Pavyzdžiai gali būti plokštuma, sfera ir toras, kuriuos visus galima realizuoti trimatėje erdvėje, bet dvimatės daugdaros yra ir Kleino butelis bei realioji projekcinė plokštuma, kurių realizuoti trimatėje erdvėje neįmanoma.
Biologija
Topologijos šaka mazgų teorija yra naudojama biologijoje tiriant kai kurių fermentų poveikį DNR. Šie fermentai padeda karpyti, pasukti ir kitaip sukabinti DNR fragmentus, leisdami deramai keisti molekulės susimazgymo pobūdį. Be topologijos negali apsieiti ir evoliucinė biologija, kurioje reikia patikimai nustatyti ryšius tarp fenotipo ir genotipo. Fenotipinės variacijos, kurios išoriškai gali atrodyti skirtingos, genotipiškai gali skirtis tik keliomis mutacijomis, priklausomai nuo to, kaip rūšies raidos metu genetiniai pokyčiai veikia fenotipą – tai padeda nustatyti topologija.
Kompiuterija
Topologinės duomenų analizės metu naudojami algebrinės topologijos metodai, leidžiantys nustatyti didelių struktūrų aibes (pavyzdžiui, rasti, ar taškų debesis yra sfera, ar toras). Šios analizės metu naudojami tokie metodai:
Fizika
Kosmologijoje topologija pasitelkiama mėginant apibrėžti visatos pavidalą ir būsenas. Ši sritis dar vadinama erdvėlaikio topologija.
Robotika
Skirtingas robotų veikimo padėtis galima formalizuoti pasitelkiant daugdarų, vadinamų konfigūracijos erdve, galimybes. Taip projektuojami robotų lankstų (sąnarių) judesių algoritmai, leidžiantys kurti atitinkamas pozas ir padėtis.
Hantsvilis
Hantsvilis – miestas Alabamos valstijos šiaurėje, JAV; Madisono apygardos centras. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 180 105 gyventojai (pagal ši rodiklį miestas yra ketvirtas valstijoje), o visoje metropolinėje zonoje – 417 593.
Netoli miesto yra Redstouno arsenalo karinė bazė, kur įsikūręs NASA Maršalo kosminių skrydžių centras.
Istorija
thumb|left|195px|Hantsvilio apylinkės 1871 m. Gyvenvietę 1805 m. įkūrė Amerikos revoliucijos karo veteranas Džonas Hantas (John Hunt), kurio garbei miestas ir pavadintas. 1811 m. Hantsvilis pirmasis Alabamos valstijoje gavo miesto statusą, o 1819 m. Alabamą pripažinus viena iš Amerikos valstijų, miestas tapo valstijos sostine. Vėliau ji perkelta į Montgomerį. Buvo plėtojama maisto (javai), medvilnės, geležinkelių pramonė. 1855 m. nutiestas geležinkelis, sujungęs Atlanto pakrantę su Misisipės upe. Keletas JAV pilietinio karo mūšių vyko miesto apylinkėse.
1940 m. Hantsvilis tebebuvo mažas miestelis su 13 000 gyv. Tačiau jau 1941 m. gyventojų sk. išaugo, kai prie miesto ribų buvo prijungta 140 km² teritorijos, kurioje buvo įkurtos trys šaudmenų gamyklos ir apgyvendinta 20 000 darbuotojų.
Radviliškio apskritis
Radviliškio apskritis buvo vidurio Lietuvoje, į pietryčius nuo Šiaulių. Centras – Radviliškis.
Hantsvilis
Istorija
1950 m. čia buvo perkelta apie 1 000 darbuotojų iš Teksaso Fort Bliss karinės bazės ir įkurtas karinių raketų centras (OGMC), kur vėliau buvo sukurta balistinė Redstone raketa.
Radviliškio apskritis
Istorija
Apskritis sudaryta 1947 m. spalio 21 d. iš Šiaulių apskrities Radviliškio, Šiaulėnų valsčių ir Radviliškio miesto, Panevėžio apskrities Rozalimo, Šeduvos valsčių ir Šeduvos miesto, Kėdainių apskrities Baisogalos ir Grinkiškio valsčių. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Radviliškio rajoną (24 apylinkės), dalis teritorijos perduota Dotnuvos (4 apylinkės), Pakruojo (9 apylinkės), Šeduvos (24 apylinkės) rajonams.
Hantsvilis
Istorija
1960 m. netoliese buvo įkurtas Maršalo kosminių skrydžių centras, apėmęs 7,4 km² plotą. Jame įsidarbino dar apie 4 670 darbuotojų. Čia buvo konstruojami raketos Saturnas V startiniai varikliai.
Vladimiras Komarovas (1927)
Biografija
1945 m. baigė Maskvos karinių oro pajėgų specialąją mokyklą, 1949 m. – Bataisko karinės aviacijos mokyklą. Buvo naikintuvo lakūnas Šiaurės Kaukaze ir Pakarpetėje. 1959 m. su pagyrimu baigė N.Žukovskio vardo karinę oro inžinierių akademiją, dirbo inžinieriumi-bandytoju aviacijos kariniame dalinyje.
1960 m. priimtas į būsimų kosmonautų būrį, buvo grupės vadovu-instruktoriumi, kosmonauto P.Popovičiaus dubleriu, rengiantis kosminio laivo „Vostok-4“ skrydžiui.
Pirmasis skrydis
1964 m. spalio 12-13 d. kartu su K.Feoktistovu ir B.Jegorovu kosminiu laivu „Voschod“ per 24 val. 17 min. ir 3 sekundes 16 kartų apskrido aplink Žemę. Tai buvo pirmasis istorijoje grupinis skrydis į kosmosą, pirmąkart ekipaže buvo ne tik lakūnas, bet ir gydytojas bei inžinierius. Pirmą kartą ekipažas skrido be skafandrų. Kosminio laivo kapsulė nusileido Kazachstano stepėse, 312 km nuo Kustanajaus miesto.
Antrasis skrydis
1967 m. balandžio 23-24 d. V.Komarovas į kosmosą skrido nauju kosminiu laivu „Sojuz-1“, pirmąja erdvėlaivio „Sojuz“ modifikacija. Jo dubleriu buvo numatytas Jurijus Gagarinas. Iškart pakilus į orbitą prasidėjo technikos sutrikimai: neišsiskleidė viena iš dviejų saulės baterijų, kosminis laivas pradėjo jausti elektros energijos stygių. Skrydis buvo sutrumpintas. Leidžiantis neišsiskleidė parašiutas, kapsulė dideliu greičiu (virš 50 m/sek) įsirėžė į žemę ir užsidegė. Kosmonautas žuvo.
Atminimo įamžinimas
V. Komarovui, kaip dukart Tarybų Sąjungos didvyriui, jo gimtinėje Maskvoje pastatytas bronzinis biustas, Žemutiniame Naugarde - paminklas.
Jo vardu pavadintas keletas gyvenviečių ir mokyklų, Mėnulio krateris, asteroidas „1836 Komarov“, mokslinis-tiriamasis laivas, Eisko aukštoji jūrų aviacijos mokykla, gatvės Astrachanėje, Voroneže, Rostove prie Dono, Kurske, Ufoje, Zaporožėje, Kalugoje, Kijeve, Lvove, Odesoje, Kerčėje.
JAV astronautai, išsilaipinę Mėnulyje, paliko ten atminimo medalius, kuriuose buvo pavaizduoti žuvę kosmoso užkariavime žmonės – V. Komarovas, Jurijus Gagarinas, Virdžilas Grisomas, Evardas Vaitas ir Rodžeris Čafis.
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
„Paskutinis teismas“ – italų Renesanso dailininko Mikelandželo (1475–1564) freska, užimanti Siksto koplyčios visą altorinę sieną Vatikane. Freskoje vaizduojama Paskutiniojo teismo diena. Tai vienas iš žinomiausių ir reikšmingiausių Mikelandželo, bei apskritai, visos Vakarų kultūros dailės kūrinių.
Freskos sukūrimas
Darbą užsakė popiežius Klemensas VII 1533 m. Mikelandželas, esą ilgai atsikalbinėjo, kadangi norėjo užbaigti popiežiaus Julijaus II kapo skulptūrinę kompoziciją, kuri jau tuo metu buvo užsitęsusi apie 25 metus. Tačiau popiežius neatlyžo, ir Mikelandželas, matyt susitaikymo vardan (prieš tai menininkas padėjo florentiečiams kovoti su popiežiaus remiamais Medičiais) sutiko. Mikelandželas buvo pradėjęs ruošti paruošiamuosius kartonus freskai, kaip Klemensas VII mirė ir popiežiumi buvo išrinktas Paulius III. Šis pasirodė nemažiau neperkalbamas ir norėjo, kad, kaip praeitiems popiežiams didūs menininkai kūrė, taip ir Mikelandželas jam ką nors sukurtų. Projektas Siksto koplyčioje buvo puiki proga tai įgyvendinti. Paulius III netgi atšaukė Julijaus II kapo darbus. Vienas kardinolas esą pasakęs, kad vien Mozės statulos yra pakankamai, kad pagerbti Julijų II.
Jau paruošiamųjų darbų metu Mikelandželas suėjo į konfliktą su artimu popiežiaus patarėju ir savo draugu Sebastianu del Piombu. Atsižvelgdamas į Mikelandželo amžių (jam tuomet buvo apie 60 m.), Sebastianas pasiūlė freską atlikti aliejiniais dažais, popiežius jį palaikė ir dalis sienos buvo padengta gruntu aliejiniams dažams. Mikelandželas, tai sužinojęs, perpyko ir liepė nuimti šį gruntą ir paruošti sieną tradicinei freskų tapybai. Darbas aliejiniais dažais, anot Mikelandželo, „tetinkamas moterims ir tokiems turtingiems tinginiams, kaip brolis Sebastianas“. Kaip ir Siksto koplyčios lubų freskų atveju, Mikelandželas visą figūrų tapybą atliko vienas ir netgi pats maišė dažus (dabar manoma, kad dalį dangaus mėlynės atliko visgi jo padėjėjas). Freskai buvo paruošta visa Siksto koplyčios altorinė siena, nuimant čia buvusius Perudžino darbus, keliolikos istorinių popiežių atvaizdus ir paties Mikelandželo, kartu su lubomis kurtas, 2 liunetes.
Freska jau atlikimo metu iššaukė nevienareikšmišką vertinimą. Daugelį šokiravo daugybė nuogų figūrų kūrinyje, įskaitant Jėzaus Kristaus. Siksto koplyčioje apsilankius popiežiui ir šio ceremonmeisteriui Biagio da Cesena, pastarasis pareiškė, kad ši freska, perpildyta nuogų figūrų, yra gėdinga tokioje šventoje vietoje ir labiau tiktų viešoms pirtims arba tavernoms. Mikelandželas tai nugirdęs ir, po to kai popiežius su Biagio da Cesena išėjo, nutapė pastarąjį pragaro velnio Mino vaidmenyje, apjuostą gyvatės, su asilo ausimis. Vėliau Biagio da Cesena prašė Pauliaus III priversti Mikelandželą pašalinti šį vaizdą. Popiežius į tai esą atsakęs, kad jo valdžia pragaro nesiekia, todėl freską reikės palikti, kokia yra. Einant darbams prie pabaigos, Mikelandželas nuvirto nuo atramų ir susilaužė koją, kas sutrukdė darbus mėnesiui. Freska atidengta 1541 m. spalio 31 d., prieš Visų Šventųjų dieną, ir sukėlė visuotinį publikos susižavėjimą ir popiežiaus pasitenkinimą.
Čekija Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[Kabát 2007 m.]] thumb|right|200px|[[Tereza Kerndlová 2008 m.]] thumb|right|200px|[[Marta Jandová ir Václav Noid Bárta 2015 m.]] thumb|right|200px|[[Gabriela Gunčíková 2016 m.]]
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
Freskos vėlesni taisymai
thumb|left|140px| [[Šv. Vlasas ir Šv. Jekaterina Aleksandrietė (Daniele da Volterra variantas)]] thumb|right|200px| [[Šv. Vlasas, Šv. Jekaterina Aleksandrietė ir Šv. Sebastijonas (Marcello Venusti originalo kopija)]] 1545 m. prasidėjusiame kontrreformaciniame katalikų bažnyčios Tridento susirinkime buvo iškeltas klausimas apie meno kūrinių katalikų šventovėse vaizdavimo ribas. Galų gale susirinkime buvo nutarta, kad katalikiškų doktrinų neatitinkantys meno kūriniai turi būti iš bažnyčių pašalinti arba pertapyti. Popiežius Paulius III gynė Mikelandželo freską nuo cenzūros, tačiau jam mirus 1549 metais freskos pertapymas tapo tik laiko klausimu. 1549 m. kardinolas Alessandro Farnese (Pauliaus III anūkas) užsakė dailininkui Marcello Venusti nutapyti „Paskutiniojo teismo“ kopiją, pakol cenzoriai nespėjo imtis savo veiklos (šis darbas, atliktas prižiūrint pačiam Mikelandželui, dabar yra Kapodimontės muziejuje, Neapolyje). Panašu, kad katalikiška cenzūra nedrįso liesti pripažinto šedevro dar esant menininkui gyvam, tačiau 1564 m. sausio 21 d. Tridento susirinkime visgi nuspręsta, kad ir Mikelandželo „Paskutinis teismas“ turi būti „ištaisytas“. Tai sužinojęs Mikelandželas, likus vienam mėnesiui iki savo mirties, parašė popiežiui Pauliui IV: „Tegu Jūsų Šventenybė verčiau reformuoja pasaulį, ištaisyti piešinį yra lengva.“
Čekija Eurovizijoje
Čekija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 10 kartų. Debiutavo 2007 m. ir užėmė paskutinę vietą. Čekija į finalą yra patekusi keturis kartus: 2016, 2018, 2019 ir 2022 metais. Geriausias šalies rezultatas – šeštoji vieta 2018 m. Eurovizijoje, ją pasiekė Mikolas Josef su daina „Lie to Me“.
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
Freskos vėlesni taisymai
Ištaisyti freską buvo patikėta Mikelandželo mokiniui Daniele da Volterra, kuris drabužiais ir kitokiomis detalėmis padengė beveik visų freskos veikėjų genitalijų sritis. Freskos scena, kurioje vaizduojami Šv. Jekaterina Aleksandrietė, Šv. Sebastijonas ir Šv. Vlasas, buvo visiškai pakeista dėl to, kad pačios veikėjų pozos esą skatino nepadorias mintis. Dalys Šv. Jekaterinos ir Šv. Vlaso figūrų buvo nutrintos ir pertapytos iš naujo. Per, po to sekusius, kelis šimtmečius freska buvo papildyta dar keliolika pataisymų, vėlgi su tikslu pridengti veikėjų nuogumą. 1989–94 m. laikotarpyje, kapitalinio Siksto koplyčios freskų atnaujinimo metu, „Paskutinis teismas“ buvo restauruotas. Buvo nuimta visa vėlesnių metų papildoma tapyba, išskyrus Daniele da Volterra darbą.
Čekija Eurovizijoje
2007 m.
2006-ųjų balandį transliuotojas ČT oficialiai patvirtino savo dalyvavimą 2007 m. konkurse Helsinkyje, Suomijoje.
ČT surengė nacionalinį finalą pasirinkti pirmąją Čekijos dainą konkursui. Atrankoje Eurosong 2007 dalyvavo 10 dainų, per SMS balsavimą buvo sužinotas nugalėtojas. Tačiau viena daina buvo diskvalifikuota prieš šou, todėl dalyvavo tik 9 dainos. Nugalėtoja tapo roko grupė Kabát su daina „Malá dáma“. 2007 m. gegužės 10 d. Eurovizijos konkurso pusfinalyje Čekija užėmė paskutinę vietą gaudama tik vieną tašką (kurį skyrė Estija).
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
Freskos tema ir veikėjai
Paskutiniame teisme vaizduojama krikščioniškoji pranašystė apie Paskutiniojo teismo dieną. Esą ateis diena, kai Jėzus Kristus antrąkart nužengs į Žemę, mirusieji bus prikelti ir įvyks visuotinis žmonių teismas, kuris galutinai nuspręs, kurios iš sielų pateks į rojų, o kurios į pragarą. Tapydamas darbą Mikelandželas rėmėsi ne tik Šv. Jono pranašyste, bet ir Dantės „Dieviškosios komedijos“ vaizdiniais. Kūrinio centre vaizduojamas teisėjas Jėzus Kristus, žemiau jo - septyni trimitininkai angelai, kurie skelbia Paskutiniojo teismo pradžią. Tarpe jų, vienas iš didelės knygos skaito pasmerktųjų vardus, kitas iš mažos knygos - išgelbėtųjų. Prie Kristaus šono vaizduojama Mergelė Marija, kuri nukreipusi akis nuo Kristaus, tarsi bijodama šiojo verdikto. Kristus su savo kairiąja ranka nubloškia pasmerktuosius į pragarą, o dešiniąja iškelia išrinktuosius į rojų. Kristų supa gerai žinomi krikščioniškieji veikėjai ir kankiniai. Iš Kristaus kairės, grąžinantis jam raktus, vaizduojamas Šv. Petras, iš dešinės - Šv. Jonas Krikštytojas. Dar dešiniau vaizduojama Ieva, priglobianti ranka vieną išsigandusią sielą. thumb|left|140px| Pasmerktoji siela, tempiama į pragarą velnių thumb|right|160px| [[Apaštalas Baltramiejus|Šv. Baltramiejus su nudirta oda ir peiliu]]
Čekija Eurovizijoje
2008 m.
Pieš 2008 m. konkursą Belgrade, Serbijoje, vėl vyko nacionalinė atranka pasirinkti šaliai dainą. 10 dalyvių dalyvavo už galimybę atstovauti Čekijai, nugalėtoja tapo Tereza Kerndlová su daina „Have Some Fun“. Per antrąjį Eurovizijos pusfinalį Kerndlová dainą atliko 8 numeriu, gavo 9 taškus (1 taškas iš Turkijos ir Maltos, 2 balai iš Kroatijos ir 5 taškai iš Makedonijos), užėmė 18 vietą iš 19, bet į finalą nepateko.
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
Freskos tema ir veikėjai
Freskoje daug teikiama reikšmės kančių simboliams. kairiojoje liunetėje angelai neša Kristaus kryžių ir erškėčių vainiką, dešiniojoje - stulpą, prie kurio Kristus buvo nuplaktas, ir ietį, su kuria buvo pradurtas Kristus į šoną. Žemiau Kristaus, dešiniau, vaizduojamas Šv. Baltramiejus, rodantis peilį, su kuriuo jam buvo gyvam nudirta oda. Kitoje rankoje jis laiko ir pačią odą, kurios veide daugelis tyrinėtojų atpažįsta Mikelandželo autoportretą. Žemiau Kristaus, kairiau, Šv. Laurynas. Kiti veikėjai irgi su savo kančių simboliais: Šv. Sebastijonas su strėlėmis, Šv. Jekaterina Aleksandrietė su ratu ir pan. Tarp freskos veikėjų ir pagoniškų antikinių mitų veikėjai, tik jie vaizduojami kaip pragaro šeimininkai. Valtininkas Charonas bloškia nusidėjėlius ant kranto, o gyvate apjuostas vaizduojamas pragaro teisėjas Minas. Virš pragaro veikėjų vaizduojami nusidėjėliai, tempiami velnių žemyn. Kitoje freskos pusėje, kairėje, vaizduojamas numirėlių prikėlimas ir išgelbėtųjų kilimas aukštyn.
Freskos kompozicijoje įžvelgiami 2 ratai veikėjų aplink Kristų. Manoma, kad Mikelandželas galėjo būti susipažinęs su Koperniko heliocentrine Žemės teorija ir kaip Visatos centrą, aplink kurį sukasi pasaulis, pavaizdavo Jėzų Kristų. Freska stilistiškai yra vienas didžiausių ir reikšmingiausių manierizmo kūrinių. Giorgio Vasari, pats dailininkas-manieristas, freską apibūdino kaip dar vieną pavyzdį, kuriuo likę dailininkai tegali tik sekti ir mėgdžioti, nes atkartoti ir pralenkti to neįmanoma. Figūros perdėtai raumeningos, veikėjų galvos vaizduojamos neproporcingai mažesnės lyginant su kūnais.
Čekija Eurovizijoje
2009 m.
Grupė dalyvavo pirmajame Eurovizijos konkurso pusfinalyje, kuris vyko 2009 m. gegužės 12 d. naktį. Tačiau grupė gavo nulį taškų ir užėmė paskutinę vietą.
Paskutinis teismas (Mikelandželas)
Freskos tema ir veikėjai
„Paskutinis teismas“ tarsi užbaigia Mikelandželo freskų ciklą Siksto koplyčioje. Lubose vaizduojamas pasaulio sutvėrimas, o „Paskutiniajame teisme“ - paskutinė šio pasaulio diena. Pats darbas vertinamas kaip Renesanso finalinis šedevras. Freskoje nėra humaniškojo idealo, optimistinio ir vaiskaus tono, būdingų Aukštojo Renesanso darbams. Visa scena greičiau bauginanti ir pesimistinė. Tai aiškinama tuo metu Italiją užgriuvusiais karais ir Renesanso idealų žlugimu.
Čekija Eurovizijoje
Pasitraukimas
2009 m. liepos 22 d. transliuotojas ČT oficialiai paskelbė apie savo pasitraukimą iš 2010 m. konkurso, nurodant mažą susidomėjimą konkursu.
Leiboristų partija
Įkurta 1900 m. vasario 7 d. kaip profsąjungų politinė partija. Iniciatoriai buvo pirmasis socialistas, 1892 metais išrinktas į parlamentą, Keiras Hardis, 1893 įkūręs Nepriklausomą darbo partiją, Fabijaus draugija ir Socialdemokratinė federacija, tapusios naujosios partijos kolektyviniais nariais. Iš pradžių vadinosi Darbininkų atstovavimo komitetas, nuo 1906 m. - Darbininkų (leiboristų) partija.
Bona Sforca
Bona Sforca d’Aragona (1494 m. vasario 2 d. Vidževanas, Milano hercogystė – 1557 m. lapkričio 19 d. Baris, Neapolio karalystė) – Lenkijos karalienė ir Didžioji Lietuvos kunigaikštienė (nuo 1518 m.). Žygimanto Senojo žmona, Žygimanto Augusto motina.
Leiboristų partija
Pirmosios kovos
Jau 1901 partija priskaičiavo per milijoną narių, nes partijos nariu galėjo būti tik profsąjungietis. 1906 rinkimuose į Bendruomenių rūmus gavo 54 vietas. 1916 Džordžas Bernsas ir Arturas Hendersonas dalyvavo Vyriausybėje.
Bona Sforca
Biografija
Karalienė Bona kilusi iš galingos italų hercogų Sforzų giminės. Ji buvo šeštojo Milano hercogo Gian Galeazzo Sforza duktė ir Bianca Maria Sforza, kuri 1493 m. ištekėjo už Šventosios Romos Imperijos Imperatoriaus Maksimiljano I, dukterėčia. Bona, imperatorienės dukterėčia, buvo Renesanso kultūros globėja, ji taip pat laikoma šiuolaikinės Lenkijos ir Lietuvos virtuvės motina, iš Italijos į Lenkiją ir Lietuvą atvežusia pomidorus, bulves ir agurkus.
Leiboristų partija
Pirmosios kovos
1918 m. priimti pirmieji organizaciniai dokumentai – įstatai ir programa „Leiboristai ir naujoji socialinė tvarka“, numačiusi pramonės ir žemės ūkio nacionalizavimą, progresinius mokesčius, teisingą paskirstymą.
Bona Sforca
Biografija
Po savo vyro mirties 1548 m. ji palaikė Katalikiškos Lenkijos ir Lietuvos daugumą, priešindamasi savo sūnaus, Žygimanto Augusto vedyboms su Barbora Radvilaite, manoma, nors įrodymų ir nėra, kad būtent ji nunuodijo naująją karalienę, mirusią praėjus trumpam laikui po karūnavimo.
Leiboristų partija
Pirmosios kovos
1924 ir 1929-1931 m. LP lyderis R. Makdonaldas suformavo vienpartinius kabinetus, tačiau nesugebėjo įgyvendinti savo socialinių ekonominių įsipareigojimų.
Bona Sforca
Biografija
Su Žygimantu Augustu susipykusi Bona Sforca 1556 m. su pinigais ir brangenybėmis išvyko į Bario kunigaikštystę. Mirė apvogta tarnų, daugiausia savo įgaliotinio G. L. Pappacoda, kuris nuodais pasunkino jos ligą.
Ananjino kultūra
Ananjino kultūra  – ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal Ananjino kaime (Totorija) P. Alabino 1858 m. tirtą kapinyną.
Arealas
Ananjino kultūra VIII a. pr. m. e. – II a. pr. m. e. buvo paplitusi Kamos upės baseine ir vidurio Pavolgyje.
Kultūra
Žmonės gyveno piliakalniuose ir neįtvirtintose gyvenvietėse; rasta 10 x 5 m ir 12 x 4 m dydžio antžeminių bei ilgųjų pastatų liekanų su židiniais viduje. Vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba. Naudojo kaulinius, medinius ir titnaginius dirbinius, nors jau darėsi įrankius iš žalvario ir geležies. Lipdė apvaliu dugnu puodus, puoštus virveliniu ir duobučių ornamentu.
Laidota kapinynuose; kai kur aptinkama daugiau, kaip 1100 kapų. Prie ankstyvojo Ananjino kultūros laikotarpio kapų randama stelų grupių su jose pavaizduotais ginklais arba be jų. Mirusiuosius dažniausiai laidojo nedegintus; virš kapo duobės statė pomirtinį namelį. Vyrų kapuose rasta ginklų, darbo įrankių ir papuošalų, moterų – dažniausiai papuošalų. Ananjino kultūrai didele įtaką darė Kaukazo regiono gyventojai. Priskiriama ugrofinams.
Leiboristų partija
Pirmosios kovos
1928 m. programoje „Leiboristai ir tauta“ dešinesnė partijos dalis su F. Snuodenu priekyje sugebėjo įtvirtinti darbo ir kapitalo bendradarbiavimo principą, tačiau 1931 m., reikalaudami, kad tuometinė LP vyriausybė vykdytų griežtesnę politiką prieš dirbančiuosius, paliko partiją ir įkūrė Nacionalleiboristų partiją, jos vienu lyderių tapęs R. Makdonaldas vėl tapo koalicinės vyriausybės vadovu. 1932 m. iš LP išėjo Nepriklausomoji darbininkų partija.
Didžioji sėkmė
1945 m. rinkimuose leiboristai gavo 47,8 % balsų ir absoliučią daugumą parlamente. Buvo sudaryta vienpartinė K. Etlio vyriausybė, o rudenį priimta nauja programa „Veidu į ateitį“, kurioje numatyta Britanijoje sukurti socialistinę visuomenę ir žymiai pagerinti gyvenimo lygį. Buvo nacionalizuota anglies, dujų, elektros, metalurgijos pramonė, geležinkeliai, avialinijos, bankas. Iš viso valstybė perėmė penktadalį gamybinės galios. Buvo įkurtas Nacionalinis draudimo fondas, į kurį trečdalį lėšų mokėjo dirbantieji, o du trečdalius valstybė ir darbdaviai.
1948 m. sukurta nacionalinė sveikatos apsaugos sistema, valstybė perėmė visas ligonines ir įvedė nemokamą gydymą. 1951 buvo panaikintas karo metais įvestas streikų draudimas, įvestas trečiųjų teismas darbo konfliktams spręsti. Valdant leiboristams, Britanija įstojo į NATO, dalyvavo kuriant Bendrąją rinką.
Sėkmės ir nesėkmės
1970 m. LP gavo tik 43 % balsų ir prarado 76 vietas parlamente. Tai sustiprino partijoje kairiąsias pozicijas. 1971 – 1972 m. Kairiųjų radikalų populistų lyderis Tonis Benas buvo net Leiboristų partijos pirmininkas.
1973 m. „Leiboristų programą Didžiajai Britanijai“ galima vadinti radikaliausiu dokumentu partijos istorijoje. Buvo numatyti papildomi mokesčiai turtingiausiems ir parama neturtingiems, plati butų statybos programa, valstybinė visos pramonės kontrolė. Tai leido LP 1974 m. dviejuose rinkimuose gauti 37,1 ir 39,2 % balsų ir sudaryti 1974-1976 m. H. Vilsono, 1976–1979 m. D. Kallageno vyriausybes.
Tačiau šis laikotarpis sutapo su ekonomikos krize, todėl, reikalaujant Tarptautiniam valiutos fondui, teko atsisakyti daugelio programų, nebuvo efektyvus bandymas apriboti monopolijas, apmokestinti turtinguosius. 1979 m. gavusi tik 36,9 % balsų, LP iki 1997 m. turėjo likti opozicijoje.
1980 m. buvo panaikinta kolektyvinė narystė, įvesti partijos lyderio rinkimai, pakeista parlamentinė frakcija. Tai nepatiko dešiniesiems D. Ovenui, Š. Viljamsui, R. Dženkinsonui, kurie 1981 m. įkūrė Didžiosios Britanijos socialdemokratų partiją, o 1989 m. susijungę su liberalais, sudarė Socialliberalų demokratų partiją. Tai iš LP atėmė apie dešimtadalį rinkėjų 1983 ir 1987 m. rinkimuose. Pastaruosiuose LP gavo 30,9 % balsų ir 229 vietas Bendruomenių rūmuose.
1988 m. LP turėjo 266 000 individualių ir 5,2 mln. kolektyvinių narių.
Naujoji kryptis
Partijos lyderiu tapus N. Kinnokui buvo atsisakyta valstybinio sektoriaus plėtros, suderinti santykiai su profsąjungomis. Dar geresni santykiai su rinkėjais užsimezgė, 1993 m. partijos lyderiu tapus Dž. Smitui. Tiesa, partijos suvažiavime, balsuojant už jo pasiūlytą principą „vienas narys, vienas balsas“, kuriuo buvo suvaržytos profsąjungų teisės renkant partijos lyderius, tik susilaikius kai kurioms profsąjungoms, jam pavyko surinkti būtinus 47,5 % balsų, 3 % daugiau, negu tradicionalistai.
Dž Smito populiarumas beveik garantavo partijos pergalę rinkimuose, tačiau jis netrukus mirė, o jo pradėtus darbus tęsė populiarus jaunas politikas Tonis Bleiras, iškėlęs lozungą „New Labour, New Life for Britain“ ir 1997 m. atvedęs LP į pergalę. Tuose rinkimuose leiboristų sąraše į parlamentą buvo išrinkta 101 moteris.
2001 m. T. Blairas pakartojo pergalę – LP gavo 167 vietų persvarą parlamente. 2002 britų socialdemokratai pasiūlė idėją sukurti E-partiją, t. y. palengvinti ir suvisuotinti visus balsavimus, sprendžiant partijos reikalus ir jos įgyvendinamus projektus.
Struktūra
Organizuota pagal parlamento rinkimų apygardas – jų 635.
Aukščiausias organas kasmetinė konferencija, kurioje renkama dalis Nacionalinio vykdomojo komiteto-25 nariai, kiti atstovauja jaunimo ir kitokioms organizacijoms.
Partijos lyderį iki 1993 rinko rinkikų kolegija, sudaroma iš vietinių partinių organizacijų, profsąjungų, parlamento frakcijos atstovų. Kandidatus į Didžiosios Britanijos parlamentą ir kraštų parlamentus renka pačios vietinės organizacijos.
Nuolat sudaromas „šešėlinis kabinetas“, taip pat ir savivaldybėse, kuriose LP yra opozicijoje.
LP priklauso savaitraštis „Labour Weekly“, mėnraštis „New socialist“. Be to, partija naudojasi profsąjungų spauda.
Socialistų Internacionalo narė nuo 1951 m.
SWAT modelis
SWAT modelis - vienas iš populiariausių upių baseinų hidrologinių modelių. SWAT modelis yra fiziniais parametrais paremtas, pusiau pasklidųjų parametrų, ilgo laikotarpio periodus dienos laiko žingsniu gebantis modeliuoti, upių baseinų modelis. Pagrindiniai modeliuojami procesai yra hidrologiniai procesai, erozija/sedimendacija, augalų augimas, maistmedžiagių ciklai, pesticidų dinamika, medžiagų pernaša vandens telkiniuose, vandens tarša bakterijomis ir kraštotvarkos įtaka hidrologiniams parametrams. SWAT modelis yra atviro kodo programa aktyviai palaikoma JAV Žemdirbystės departamento, Žemdirbystės tyrimų tarnybos, Pievų, dirvos ir vandens tyrimų laboratorijoje Temple, Teksaso vals., JAV.
Trumpa informacija apie modelį
SWAT modelis yra skirtas prognozuoti žemės tvarkymo įtaką vandens telkiniams. Jis leidžia įvertinti sedimentų (erozijos), maistmedžiagių, bakteriologinę, pesticidų, hidrologijos būklę ir jų pokyčius net ir nestebimuose baseinuose. Modelis yra atviro kodo, platinamas su viešo naudojimo licenzija. Visą informaciją apie modelį ir patį modelį galima rasti SWAT modelio oficialiame tinklapyje. Modelis gana plačiai naudojamas hidrologinių procesų ir pasklidosios vandens taršos modeliavime.