cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Visiška tamsa
Visiška tamsa, arba Ridiko kronikos: Visiška tamsa (The Chronicles of Riddick: Pitch Black) – 2000 m. JAV mokslinės fantastikos filmas. Režisierius – David Twohy. Filmas pasakoja apie kosmoso ekspediciją, atsidūrusią svetimoje planetoje.
Taiwania cryptomerioides
Taiwania cryptomerioides – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos monotipinės Taiwania genties medžių rūšis.
Paplitimo arealas
Tai Rytų Azijos pietinės dalies vietinė medžių rūšis. Auga centrinio Taivano kalnuose ir pietų Kinijos Guidžou, Hubėjaus, Sičuano, Junano provincijose. Arealas pietvakariuose siekia Mianmarą bei jo pietuose šiaurės Vietnamo Laokajaus provinciją.
Visiška tamsa
Siužetas
Filmas vaizduoja tolimą ateitį. Kosminio erdvėlaivio ekspedicija patiria susidūrimą su asteroidu ar kometa ir turi avariniu būdu nusileisti artimiausioje planetoje. Išsigelbsti 12 žmonių, kurie privalo išgyventi nesvetingoje dykumų planetoje. Tarp išsigelbėjusių yra ir pavojingas nusikaltėlis Richard B. Riddick (gabentas į kalėjimą), kuris avarijos metu ištrūksta į laisvę. Pirmojoje filmo dalyje žmonės, kepinami alinančio karščio, ieško civilizacijos prieglobsčio, konfliktuoja tarpusavyje. Visus kausto baimė dėl neprognozuojamo Ridiko elgesio. Herojai randa žmonių apleistus įrengimus, bei neveikiantį kosminį laivą. Tačiau greitai paaiškėja, kad žmonės planetoje ne vieni: paslaptingai dingsta vienas iš išsigelbėjusių. Pradžioje kaltinamas Ridikas, tačiau paaiškėja, kad čia planetoje yra daug pavojingesnių padarų. Tik sutemus, planetos gyvūnai (milžiniški vabzdžiai) milijoniniais būriais išlenda iš savo požeminių urvų ir pradeda kelti grėsmę žmonėms. Šie sutvėrimai bijo tik vieno – šviesos. Žmonės nusprendžia nelikti pastogėje, kur juos anksčiau ar vėliau ištiktų mirtis, o surinkę baterijas iš seno laivo, reikalingas pakilti, patraukia per nesvetingą dykumą. Jiems padeda Ridiko sugebėjimas matyti tamsoje (turi akių implantus). Jie naudojasi silpna šviesa atbaidyti ateivius, bet ši greit užgęsta ir padarai užpuola žmones. Išlieka gyvi tik 4 žmonės. Jiems pavyksta pasiekti laivą, tačiau Carolyn žūsta gelbėdama Ridiką.
Taiwania cryptomerioides
Paplitimo arealas
Kinijoje per tris provincijas kaip manoma auga apie 55 275 medžiai, Taaivane medžių populiacija kiek daugiau nei 10 000. Vietname viso suskaičiuota apie 100 šių medžių, kurie visi auga tik pačioje šiaurinėje Laokajaus provincijoje. Praeityje šie medžiai buvo labai eksplotuojami dėl medienos, dauguma senų jau iškirsti. Manoma kad jų išplitimo arealas buvo kur kas platesnis. Dabar Kinijoje ir Taivane saugomi ir jų populiacija čia stabilizuojasi.
Augimo biotopas
Tai kalnuotų vietovių medis. Auga kalnuose, 500–2800 metrų aukštyje, kartu su kitais pušūnais, plačialapiais ir mišrių miškų visžaliais medžiais. Mėgsta augti rūgštinguose šilto klimato rudžemyje ir raudonžemyje, regionuose su dideliu kritulių kiekiu vasarą ir rudenyje, bet sausesnėmis žiemomis. Auga pavieniui išsimėčiusios tarp Chamaecyparis formosensis, Chamaecyparis taiwanensis, paprastosiomis kuningamijomis (Cunninghamia lanceolata), himalajinėmis pušimis, himalajinėmis cūgomis, bet kartais sudaro tik savo švarius medynus.
Matmenys
Viena aukščiausių Azijoje medžių rūšių. Užauga iki 60-70 m, maksimaliai iki 80 m aukščio ir iki 3-4 m skersmens kamienu.
Išskirtiniai individai
Ilgą laiką jos buvo nepaliaujamai kertamos, žinoma pasirenkant gerai nuaugusius masyviausius, aukštus medžius, tad apie labai aukštus, masyvius individus daug duomenų nėra, nes tokie medžiai išlikę tik sunkiai prieinamose nuošalių kalnų vietovių sengirėse.
Morfologija
Visžalis medis. Laja kūgio formos, panašiai kaip Paprastoji eglė, plačiau išsikerojusi. Kamienas tiesus. Žievė rudai (nežymiai) pilka, su vertikaliai pilgomis rievelėmis.
Lapai jaunų medžių iki 100 metų lapeliai melsvai žali, savo forma atrodo it paprastosios eglės augančios Lietuvoje spygliukai ar ylos formos su storesniu pagrindu ir 10–24 mm ilgio bei 1,5-3,5 mm pločio. Subrendusių medžių lapeliai įgauna žvynišką pavidalą ir iki 1,5-8(9) mm ilgio bei 0,8-2,5 mm pločio.
Apsidulkinimas balandyje – gegužės mėn., sėklos subręsta spalio – lapkričio mėn.
Kankorėžėliai nedideli 12–20 mm ilgio ir 6-11 mm pločio, su maždaug 12-25 plonų, trapių širdelės formos (prisitvirtinę širdelės smaigalėliu) 8 mm ilgio, 5 mm pločio žvynelių. Kankorėžėlyje 14-30 sėklelių.
Sėklelės šviesiai rudos, plokščios, pailgos, ovalios, siaurai elpsinės (arba širdelės formos, su siauresnių galu prisitvirtinę prie kankorėžėlio pagrindo) 4 mm ilgio ir 2-3 mm pločio su sparneliu su siauru 1-2 mm sparneliu.
Diploidinis genomas turi 22 chromosomas.
Mediena
Mediena lengvai apdirbama, minkšta, bet patvari bei malonaus kvapo. Praeityje mediena turėjo didelę paklausą, ypač šventyklų statyme, baldų ir karstų gamyboje. Taip pat naudota laivų konstravime, tiltų tiesime bei popieriaus gamyboje. Dabar (XXI a. pradž.) dėl medžių retumo, apsaugos bei jų lėto augimo užsodintose plantacijose, medienos legalus tiekimas ir panaudojimas yra retas.
Amžius ir ištvermė
Augdama lėtai, išgyvena ilgiau kaip 1600 metų, tikėtina kad sulaukia ir virš 2000 metų.
Ištveria iki -15 °C laipsnių šaltį.
Pasieka
Pasieka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Bockų, apie 12 km į pietus nuo Bielsko ir apie 50 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Taiwania cryptomerioides
Pavadinimas
Mokslinio, lotynų kalba Taiwania cryptomerioides rūšies autorius Bunzo Hayata, gyvenęs 1874–1934. Šios rūšies genties Taiwania pavadinimas kilo nuo Taivano salos pavadinimo, kurioje botanikams pirmą kartą – 1910 metais ir tapo žinoma, o cryptomerioides - reiškia primenanti kriptomeriją.
Taiwania flousiana
Kartais kaip Taiwania cryptomerioides porūšis išskiriama Taiwania flousiana (sin. Taiwania yunnanensis) populiacija auganti Azijos žemyninėje dalyje, bet dažniausiai laikoma Taiwania cryptomerioides populiacijos dalimi ir jos sinonimu. Jos kaip atskiro taksono nepripažysta ir pasaulinė gamtos apsaugos organizacija.
Ši populiacija paplitusi šiaurinėje Mianmaro dalyje ir Kinijos Guidžou pietryčiuose (Leigong Šan'e), Hubėjaus pietvakariuose (Ličuan Ksian'yje, Maoboje), Sičuano pietryčiuose, Tibeto autonominio regiono pietryčiuose ir Junano provincijos vakaruose.
Taiwania flousiana populiacijos medžiai auga virš 60 m aukščio. 2001 m. duomenimis, yra žinomas 41 m aukščio, turintis 113 cm skersmens kamieną individas.
Jonavos aerodromas
Jonavos aerodromas (Gaižiūnų aerodromas) - karinis aerodromas Lietuvoje, apie 9 km į pietryčius nuo Jonavos.
Čia gali būti talpinami 24 lėktuvai.
Šiuo metu aerodromas nenaudojamas pagal paskirtį: nevykdoma veikla, kartais rengiamos "drag" lenktynės.
Lineage III
2007 m. balandžio 27 d. Seulo policija pranešė, kad septyni buvę „NCsoft“ darbuotojai yra įtariami „Lineage III“ išeinamojo kodo pardavimu vienai didžiausių Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanijų. Pasak „NCsoft“, nuostolis gali viršyti 1 milijardą JAV dolerių.
Iš pradžių buvo nuspręsta žaidime naudoti Unreal Engine 3, bet vėliau vienas „NCsoft“ atstovas paskelbė, kad „NCsoft“ kurs nuosavą varikliuką.
Jokūbaičiai I
Jokūbaičiai I – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Girdžių, dešiniajame Tidiko krante.
Gynybos mechanizmas
Gynybos mechanizmas  – psichoanalizės mokyklos aprašyti psichikos reguliavimo būdai, turintys apsaugoti žmogų nuo vidinių konfliktų, nerimo, kaltės jausmo, bet iškreipiantys tikrovės supratimą.
Gynybos mechanizmų rūšys
Skiriami tokie gynybos mechanizmai:
Neigimas pasireiškia, kai yra neigiama kažkas nemalonaus. Tada elgiamasi, tarytum tai neegzistuotų.
Išstūmimo mechanizmas išstumia iš sąmonės nemalonius prisiminimus, impulsus, keliančius nemalonią būseną.
Racionalizacijos atveju asmuo sukuria nepriimtinam elgesiui pateisinimus.
Sublimacija yra socialiai nepriimtino impulso nukreipimas taip, kad jis būtų priimtinas. Kaip to pavyzdys pateikiamas agresyvaus žmogaus ėjimas dirbti policijoje ar kariuomenėje.
Projekcijos atveju savi neigiami bruožai, mintys, jausmai ar elgesys nesąmoningai priskiriami kitiems žmonėms ar aplinkai.
Atvirkštinis reagavimas pasireiškia, kai nepriimtini impulsai yra pakeičiami į priimtinus.
Regresijos mechanizmas tarsi grąžina į vaikystę.
Kyštymai
Kyštymai (, iš ) – vasaliniai gyventojai viduramžiais Pietų Sibire. Taip Jenisiejaus kirgizai vadino nuo jų priklausomas taigos tauteles duoklininkes. XVII a. šį terminą perėmė rusai ir taip Rusijos valdžia Pietų Sibire vadino savus duoklininkus.
Terminas kyštymas (užrašytas kaip kïšïštïm) pirmą kartą paminėtas įraše, užrašytame senuoju tiurkų raštu, ant Kemčik-Kaja Baži uolos (Кемчик-Кая Бажи) dešiniajame Chemčiko upės krante. Įrašas priskiriamas VII a.
G. Miuleris rašė, kad „kyštymais totoriškai vadina tautas, kurios privalo būti paklusnios kitoms tautoms ir joms mokėti duoklę“. .
N. Kozminas žodį кыштым kildina iš '' 'engti, spausti'. Šio požiūrio laikosi ir A. Okladnikovas bei L. Kyzlasovas. O L. Potapovas terminą киштым kildina iš 'sabalas'. T.y., киштым pradžioje reiškė 'žmogus, turintis sabalo kailių', o vėliau – 'duoklininkas, mokantis duoklę kailiais' ir tiesiog 'priklausomas žmogus'. .
Inkstas
thumb|200px|Inkstų vieta tarp kitų organų (vaizdas iš nugaros, stuburas pašalintas) Inkstas  – porinis šlapimo gaminimo ir šalinimo sistemos organas, atliekantis ir kitas svarbias funkcijas.
Inkstus nuo sutrenkimo saugo iš visų pusių gaubiantis riebalinis audinys – inksto kapsulė. Jie yra pagrindiniai organai, atliekantys ekskreciją – iš kraujo pašalina medžiagų apykaitos produktus, reguliuoja organizmo skysčių sudėtį bei kiekį, šarmų bei rūgščių pusiausvyrą. Atlieka eksekrecinė, endokrininę ir reguliacinę funkcijas. Susidaręs šlapimas teka į taureles, geldeles, šlapimtakiu į šlapimo pūslę, o iš jos pro šlaplę pasišalina lauk.
Embriologija
Inkstai pradeda vystytis maždaug trečią embriono vystymosi savaitę iš tarpinės mezodermos. Susiformavus mezodermai ( ašinei, paašinei, tarpinei ir šoninei) jos ląstelės yra greta stuburo stygos ir nervinio vamzdžio. Arčiau stuburo stygos bei nervinio vamzdžio yra paašinė mezoderma, kuri trečią savaitę segmentuojasi ir sudaro somitus. Somitai per tarpinę mezodermą jungiasi su šonine mezoderma. Diferencijuojantis tarpinei mezodermai, ji netenka ryšio tiek su šonine mezoderma tiek su somitais ir formuoja išilgines mezodermos juostas (nefrotomus).
Skiriamos trys inkstų vystymosi stadijos: proinkstis, tarpinis ir galutinis inkstas.
Proinkstis
thumb|right|300px|1 – proinkstis, 2 – tarpinis inkstas, 3 – tarpinio inksto latakas, 4 – [[šlapimtakis|šlapimtakio atauga, 5 – galutinis inkstas]] Iš kiekvieno nefrotomo pradeda vystytis kanaliukas, kurio vienas galas atsiveria į kūno vidų, o kitas susiaurėja kaip piltuvėlis ir nutysta į kaudalinę (uodegos) pusę. Kiekvienas uodeginis piltuvėlio galas suauga su žemiau esančio nefrotomo analogišku galu ir sudaro per visą embrioną einantį vamzdelį, kuris atsiveria į kloaką. Taip susiformuoja pradinė šlapimo ir lytinių organų stadija – proinkstis (priešinkstis; ). Jis atsiranda trečią savaitę kaklo mezodermos srityje ir egzistuoja tik apie 40 valandų. Po to jo ląstelės, sudarančios nefrotomų kanaliukus, atrofuojasi ir išnyksta. Lieka tik pagrindinis kanalas. Proinkstis yra rudimentinis ir nefunkcionuoja.
Tarpinis inkstas
Pirmojo gemalinio mėnesio pabaigoje už Volfo latako atsiranda išilginis pilvaplėvės sustorėjimas, iš kurio išsivysto Miulerio latakas. Jis kranialiniu galu atsiveria į pirminę embriono ertmę, o uodeginiu galu – susijungia su priešingos pusės tokiu pačiu lataku ir atsiveria kartu į kloaką.
Stankus
Taip pat:
Inkstas
Galutinis inkstas
Galutinis inkstas formuojasi iš uodeginės tarpinės mezodermos dalies, tarpinio inksto latako išaugos (šlapimtakio pumpuras) bei nefrogeninio epitelio. Iš pradžių iš tarpinės mezodermos susidaro metanefrogeninė užuomazga, prie kurios iš tarpinio inksto latako apatinės dalies priartėja Volfo latako atauga, sudaranti ne tik šlapimtakį, bet ir inksto geldeles, taureles ir surenkamuosius kanalėlius. Inksto žievė ir joje esantys nefronai formuojasi iš metanefrogeninės užuomazgos. Vėliau nefronai susijungia su surenkamaisiais inksto kanalėliais.
Inkstų ašys
Inkstai, gaubiami riebalinio ir jungiamojo audinio, guli už pasieninės pilvaplėvės, t. y. ekstraperitoniškai. Užpakalinės pilvo sienos viduryje iškilę stuburo slankstelių kūnai ir prie jų prigludę didysis ir mažasis juosmens raumenys sudaro dvi įdubas, kuriose telpa inkstai ir jų dangalai. Viršuje įdubos yra erdvesnės, guli arčiau viena kitos. Pamažu siaurėdamos jos leidžiasi, šiek tiek pavirdamos į priekį ir į šoną. Šių įdubų viršutinėje dalyje ir guli abu inkstai. Įdubų išilginės ašys sutampa su inkstų išilginėmis ašimis. Be to, vertikalinėje ašyje abu inkstai yra šiek tiek pasisukę taip, kad jų priekinis paviršius tampa priekiniu šoniniu, o užpakalinis yra pasisukęs į vidų ir kiek atgal. Tada ir vidinis kraštas bei inkstų vartai pasisuka į priekį ir vidinę pusę, o šoninis kraštas – į šoną ir atgal. Tai lemia ir inksto skersinės ašies kryptį, einančią iš priekio atgal ir į šoną.
Inkstų sąsaja su kaulais
Abiejų inkstų padėtis nėra visiškai simetriška. Kairysis inkstas, būdamas šiek tiek ilgesnis ir siauresnis, guli arčiau kūno vidurio linijos nei dešinysis.
Žmogaus inkstų padėtis kinta 2-3 cm, vykstant kvėpuojamiesiems judesiams ar keičiantis kūno padėčiai. Moters inkstai esti šiek tiek žemiau, o naujagimio – gerokai žemiau negu suaugusiojo, o jų apatiniai galai beveik siekia klubakaulių skiauteres. Atliekant ligonio klinikinį tyrimą, inkstai paprastai yra sunkiai apčiuopiami, nors patyrusiam tyrėjui pavyksta apčiuopti apatinius inkstų, ypač dešiniojo, galus, kai viena ranka gilyn spaudžia gulinčių liesų žmonių priekinę pilvo sieną, šiems įkvėpus ir sulaikius kvėpavimą, o kita ranka priešinga kryptimi giliai spaudžia užpakalinę pilvo sieną, žemiau šonkaulių. Dešiniojo inksto viršutinis galas siekia XII šonkaulį, o kairiojo XI ar XII šonkaulius.
Inkstus nuo krūtinplėvės skiria diafragma. Diafragmos pakraščiuose susidariusios krūtinplėvės ertmės šonkaulinės diafragmos kišenės, nepakankamai susiformavus raumeniniam diafragmos sluoksniui, gali būti prie pat viršutinių inkstų galų.
Ramiai kvėpuojant ir gulint ant nugaros inkstų vartai yra ties L1 slaksteliu. Kairiojo inksto vartų vidurys prievarčio plokštumoje yra ties L1 slankstelio kūno viršutiniu kraštu arba per vieno piršto plotį nuo IX kairiojo šonkaulio kremzlės priekinio galo. Dešiniojo inksto vartai prievarčio plokštumoje yra 1-2 cm žemiau, arba ties L1 slankstelio kūno apatiniu kraštu. Apatiniai inkstų galai 5-8 cm nutolsta nuo kūno vidurio plokštumos. Kairiojo inksto galas esti ties pošonkauline plokštuma, o dešiniojo – maždaug 1,5 cm žemiau šios plokštumos.
Iš nugaros tiriamo kairiojo inksto vartų centras yra ties L1 slankstelio keterine atauga, apie 5 cm nuo kūno vidurio plokštumos, o jo apatinis galas aptinkamas 5 cm virš kairiosios klubakaulio skiauterės.
Inkstų sąsaja su kitais vidaus organais
Dešiniojo inksto priekinio paviršiaus viršų dengia dešinysis antinkstis. Kiek žemiau šį paviršių liečia kepenų dešiniosios skilties apatinis paviršius, čia inkstą nuo kepenų skiria pilvaplėvės ertmės kepeninė inkstų kišenė. Vidinis inksto kraštas priglunda prie dvylikapirštės žarnos nusileidžiančiosios dalies ir gaubtinės žarnos dešiniojo linkio, o prie jo apatinio galo priartėja plonosios žarnos kilpos. Tą dešiniojo inksto priekinio paviršiaus plotą, kuris susiliečia su kepenimis ir plonąja žarna, apgaubia inksto fascija, į priekį nuo jos yra pasieninė pilvaplėvė.
Kairiojo inksto priekinio paviršiaus viršutinį galą dengia kairysis antinkstis, žemiau jo inkstas liečiasi su blužnimi, o ties viduriu – su kasa. Tarp blužnies ir kasos sąlyčio su inkstų plotu likusį tarpelį liečia taukinės maišo pilvaplėvė ir prie šio maišo esanti užpakalinė skrandžio siena. Žemiau kasos plotelio prie kairiojo inksto priekio priglunda gaubtinės žarnos viršutinė dalis ir tuščiosios plonosios žarnos kilpos.
Abiejų inkstų užpakaliniai paviršiai, dengiami riebalinio audinio, bet nedengiami pilvaplėvės, guli ant didžiųjų juosmeninių raumenų, kvadratinių juosmens raumenų , skersinių pilvo raumenų ar jų sausplėvių. Čia už inkstų tęsiasi pošonkaulinės kraujagyslės ir nervai ( ir ).
Skaidulinė kapsulė ()
Inksto išorę gaubia stipri, plona, blizganti, galinti nedaug išsitempti, persišviečianti skaidulinė kapsulė. Tai plona skaidulinio audinio plėvelė su kolageninių ir lygiųjų raumenų skaidulų priemaiša. Įprastinėmis sąlygomis įpjauta ši kapsulė nesunkiai atsiskiria nuo patologinių procesų nepažeisto išorinio inksto paviršiaus, nes su juo suaugusi tik netvirtais jungiamojo audinio pluošteliais. Vidiniame inksto krašte pro vartų plyšį skaidulinė kapsulė įlinksta į inksto antį ir iškloja jo vidinį paviršių.
Kapsulę sudarančio jungiamojo audinio pluošteliai įsiskverbia į šio organo gilumą ir žievėje sudaro akimi nepastebimas tarpskiltelines pertvarėles, įeina į kitų inksto stromos elementų sudėtį. Antį išklojantis kapsulė audinys įsipina ir į geldelės, taurelės bei antyje išsišakojančių kraujagyslių adventiciją.
Sergant kai kuriomis inkstų ligomis, kapsulė sustorėja ir tvirtai suauga su išoriniu inksto paviršiumi. Ištikus traumai, įplyšus inktų žievės ir šerdies medžiagai, po kapsule gali susikaupti kraujo – susidaro subkapsulinė hematoma, kuri gana dažnai supūliuoja. Dauginių inksto įplyšimų ir perplyšimo atvejais prakiūra ir geldelė, sužalojama skaidulinė kapsulė ir susidaro įvairaus dydžio paranefrinė urohematoma.
Riebalinė inksto kapsulė ()
Būdamas už pilvaplėvės, kiekvienas inkstas yra apsuptas riebalinio audinio, kuris tiesiogiai priglunda prie inksto skaidulinės kapsulės išorės, o iš išorės, dengiamas inksto fascijos sudaro uždarą riebalinio audinio kapsulę  arba riebalinį kūną. Riebalinė kapsulė įvairios kūno sąrangos žmonių esti įvairaus dydžio. Ji ryškesnė palei abu inksto kraštus ir jo užpakaliniame paviršiuje. Dalis kapsulės riebalinio audinio įlinksta į inksto antį, apsupa geldelę, taurelę ir kraujagysles.
Riebalinė kapsulė, gulinti prie pilvo ertmės užpakalinės sienos, padeda sudaryti inksto guolį, suvienodina inksto aplinkos temperatūrą, amortizuoja smūgius, padeda išlaikyti inkstą įprastinėje padėtyje. Žmogui sublogus, riebalinio audinio kiekis apie inkstus sumažėja, jie gali pasidaryti paslankesni negu įprastai. Riebalinės kapsulės uždegimas – paranefritas.
Inksto fascija ()
Atskirai kievieną inkstą ir jo riebalinę kapsulę iš priekio ir užpakalio supa inksto fascija, sudaryta iš tokio pat pavadinimo lapų. Todėl pūliai, sankaupos, susidarančios vieno inksto aplinkoje, negali išplisti į priešingos pusės inksto aplinką.
Vidinė inksto sandara
thumb|left|250px|Inksto pjūvis: 1 – piramidės, 2-tarpskiltinė arterija, 3 – inksto arterija, 4 – inksto vena, 5 – inksto vartai, 6 – inksto geldelė, 7 – šlapimtakis, 8 – mažosios taurelės, 9 – inksto kapsulė, 10 – apatinis galas, 11 -viršutinis galas, 12 – tarpskiltinė vena, 13 – nefronas, 14 – inksto antis, 15 – didžiosios taurelės, 16 – inksto (piramidės) speneliai, 17 – inksto šulai
Skiriamos dvi pagrindinės inksto dalys:
Inksto struktūrinis ir funkcinis vienetas yra inksto kūnelio ir kanaliukų sistema, vadinama nefronu.
Nefrono sandara
Inkstuose yra apie 2 mln. nefronų. Vieno nefrono ilgis – 22 mm. Pagrindinė jo funkcija – išskirti iš kraujo organizmui nereikalingas ar net žalingas medžiagas.
Nefronas – inksto struktūrinis bei funkcinis vienetas, sudarytas iš pradinės dalies – inksto kūnelio (corpusculum renis) ir inksto kanaliukų.
Inksto kūnelis
thumb|right|Histologinė nefrono sandara: 1-inksto kūnelis (matosi kapsulė ir glomerulas, 2-artimasis vingiuotasis kanalėlis, 3-tolimasis vingiuotasis kanalėlis Nefrono kūnelį sudaro taurelės formos kapsulė (dar vadinama Baumano kapsule), mezanginės ląstelės ir kapiliarų kamuolėlis . Kapsulę sudaro visceralinis (vidinis) bei parietalinis (pasieninis) lapeliai. Tarp šių lapelių yra kapsulės ertmė. Skiriami du inkstų kamuolėlio poliai:
Inkstų kūnelio kapiliarų kamuolėlis (glomerulus) susidaro iš aferentinės arteriolės (vas afferens) šakų. Iš pradžių aferentinų arteriolė dalijasi į 4 ar daugiau šakų, iš kurių kiekviena, suskilusi, sudaro kamuolėlio skiltelę. Skiltelės kapiliarai jungiasi tarpusavyje ir su gretimų skiltelių kapiliarais. Taip susidaro bendra kapiliarų kamuolėlio struktūra ir kraujotaka. Iš kamuolėlio kapiliarai renkasi į eferentinę arteriolę (vas efferens) pro kurią kraujas išteka iš inksto kūnelio.
Kamuolėlio kapiliarų kilpos glaudžiai susijusios su vidiniu Baumano kapsulės lapeliu, kurio pamatinė epitelio membrana guli ant plonos pamatinės kapiliarų membranos. Taip susiformuoja viena pamatinė membrana. Kapsulės vidinio lapelio epitelinės ląstelės turi kojytes (citopodijas) ir vadinamos podocitais. Podocitai remiasi į pamatinę membraną savo citopodijomis ir su kapiliarų endoteliu, pamatine membrana sudaro filtracinį barjerą, per kurį negali praeiti dideli kraujo baltymai.
Ten, kur kamuolėlių kapiliarų kilpą ne visiškai gaubia kapsulės vidinio lapelio pamatinė membrana, yra šakotų kamuolėlio vidaus mezanginių ląstelių. Jos gali fagocituoti, kartais mitoziškai daugintis. Kamuolėlio vidaus mezanginės ląstelės nutysta iki užkamuolinių mezanginių ląstelių, įeinančių į pakamuolinio komplekso sudėtį.
Surenkamasis vamzdelis
thumb|right|400px|Pakamuolinio komplekso struktūra Surenkamieji vamzdeliai (20-22 mm ilgio) nėra nefrono dalys. Kiekvienas nefrono tolimasis vingiuotasis kanalėlis (2 eilės vingiuotasis kanalėlis) trumpomis ataugomis jungiasi su surenkamaisiais kanalėliais. Prasidėję spindulinėje (pars radiata) srityje, surenkamieji kanaliukai inksto šerdies viduje susijungia į stambius (200–300 μm skersmens) Belinio latakus ir atsiveria į piramidžių spenelius. Surenkamojo kanalėlio epitelis kubinis (artimosiose dalyse) ir stulpinis (tolimosiose dalyse). Mikroskopiškai matomos dviejų rūšių epitelinės ląstelės: šviesios, turinčios mažai organelių, (manoma, svarbios vandens reabsorbcijai) ir tamsios – panašios į skrandžio dugno liaukų dengiamąsias ląsteles. Pastarųjų ląstelių kiekis priklauso nuo rūgščių ir šarmų pusiausvyros, todėl manoma, kad jos susiję su šlapimo rūgštinimu.
Pakamuolinis kompleksas
Pakamuolinis komleksas (comlexus juxtaglomerularis) yra prie inksto kūnelio ir sudarytas iš aferentinės arteriolės vidurinio slauksnio pakitusių raumeninių ląstelių (jukstaglomerulinės ląstelės) ir tankiosios dėmės, ląstelių. Šiam aparatui taip pat priklauso šviesios užglomerulionio mezangijaus ląstelės.
Pakamuolinės ląstelės savo citoplazmoje turi 10-14 nm dydžio granulių ir gamina reniną. Reninas atskiria nuo kraujo plazmos α2 globulino angiotenzinogeno dekapeptidą angiotenziną I. Šį iš karto veikia angiotenziną konvertuojantis fermentas (AKF), kuris paverčia jį oktapeptidu angiotenzinu II. Angiotenzinas II sukelia ryškią aferentinių ir eferentinių arteriolių vazokonstrikciją (susitraukimą), todėl mažiną inkstų kraujotaką, didina antidiurezinio hormono (ADH) išskyrimą ir troškulio pojūtį, antinksčiuose daugiau išsiskiria aldosterono ir katecholaminų.
Inksto taurelės ir geldelė
thumb|right|280px| Perpjautas [[kiaulės inkstas: ruda spalva – inksto žievė, rudai raudona – inksto šerdis (piramidės), šiek tiek rausva – inksto mažosios ir didžiosios taurelės bei geldelė]] Šlapimas išteka pro spenines angutes į mažąsias inkstų taureles. Kiekvienas spenelis arba kartais net ir keli speneliai yra apsupti trumpų vamzdelių, vadinamų mažosiomis taurelėmis. Mažąja taurele prasideda šlapimo takai, esantys ne inkste (jie yra inksto antyje, sinus renalis). Jų siena sudaryta iš gleivinės ir jungiamojo audinio bei lygiųjų raumenų skaidulų. Raumeninės skaidulos apie inksto spenelį (papilla renalis) sudaro sustorėjimą – žiedą, kuris svarbus šlapimo tėkmei reguliuoti.
Mažosios taurelės jungiasi po 3-4 į didesnio skersmens vamzdelius, vadinamus didžiosiomis inkstų taurelėmis. Didžiųjų inksto taurelių sienos sandara tokia pati kaip ir mažųjų taurelių. Jų gleivinę sudaro mažųjų inksto taurelių gleivinės tęsinys.
Didžiosios taurelės susijungia į inksto geldelę. Inksto geldelė – tai piltuvelio formos latakas, kurio siaurėjanti dalis betarpiškai pereina į šlapimtakį (ureter). Geldelių siena panašios struktūros kaip taurelių ir sudaryta iš gleivinės, raumeninio bei išorinio dangalo (adventicijos). Gleivinę dengia pereinamasis epitelis, kurį sudaro 2-3 ląstelių sluoksniai. Plona pamatinė epitelio membrana remiasi į savitąjį gleivinės dangalą, kuriame daug elastinių skaidulų, limfocitų, veninių tinklų. Raumeninį dangalą sudaro vidinis išilginis ir išorinis žiedinis sluoksniai.
Kraujo apytaka inkstuose
Inkstai vystosi mažajame dubenyje. Po to kyla į viršų, į tą padėtį, kurioje yra. Palaipsniui, inkstui kylant į viršų, į jį įauga naujos arterijos, kurios jį maitina. Senosios arterijos degeneruoja.
Inkstus maitina tiesiai nuo pilvinės aortos ateinanti inkstų arterija (arteria renalis), skylanti į polines (zonines) arterijas, o jos skyla dar į segmentines arterijas, iš jų išeina tarpskiltinės arterijos (arteriae interlobares), kurios eina inksto paviršiumi, inkstų šulais, ir pasiekusios piramidžių pamatą, skyla į lankines arterijas (arteriae arcuaetae). Pastarosios teka tarp inksto pirmadžių pamato ir žievinės medžiagos. Nuo lankinių arterijų atsišakoja ir inksto paviršiaus link eina tarpskiltelinės arterijos (arteriae interlobulares), nuo kurių atskyla įtekamosios arterijos (vasa afferentia). Įtekamoji arterija (vas afferens) įteka į inksto kūnelio kapsulę ir suskyla į kapiliarus, sudarančius kamuolėlį, paskui vėl susirenka į ištekamąją arteriją (vas efferens), kuri išteka iš inksto kūnelio. Įtekamosios arterijos spindis daug didesnis už ištekamosios, todėl skiriasi kraujo spaudimas. Ištekamoji arterija vėl suskyla į kapiliarus, kurie apraizgo nefroną. Tada kraujas pereina į veninius kapiliarus, iš kurių susidaro venulės. Venulės pereina į tarpskiltines venas (venae interlobulares), kurios savo ruoštu į lankines venas (venae arcuaetae), o šios į tarpskiltines venas, venae interlobares. Tarpskiltinės venos suteka į segmentines (skiltelines) venas, o šios į inkstų veną (vena renalis). Pastaroji įteka į apatinę tuščiąją veną (vena cava inferior).
Apie 30 % atvejų inkstuose yra papildoma arterija vadinama priedine arterija (arteria accesoria), kuri dažniausiai atsišakoja nuo apatinės arba viršutinės pasaito arterijos.
Inkstų inervacija
Į inkstą palei bendravardes kraujagysles ateina pilvinės aortos nervinio rezginio (plexus aortae abdominalis) skaidulos. Be simpatinių nervinių skaidulų, čia yra ir klajoklio nervo (n. vagus), juntamųjų ir parasimpatinių skaidulų bei juntamųjų skaidulų iš somatinių – apatinių krūtininių ir juosmeninių – nugarinių nervų. Visos jos sudaro inkstų nervinį rezginį (plexus renalis). Inkstų rezginio nervinės skaidulos išplinta organo žievinėje ir šerdinėje medžiagoje, inervuoja kūnelių vas afferens (vas efferens) bei kitas inksto arterijos šakas (vazomotorinė inervacija), inksto taurelių ir lygiuosius raumenis.
Inkstų funkcijos
Inkstų veikla yra labai įvairi. Svarbiausios jų funkcijos yra šios: 1) reguliacinė, 2) išskiriamoji (ekskrecinė), 3) endokrininė ir 4) metabolinė.
Reguliacinė inkstų funkcija yra susijusiu su pastovios vidinės organizmo terpės palaikymu (homeostaze). Homeostazę apibūdina šie labai nedidelėse ribose svyruojantys dydžiai: izovolemija (pastovus organizmo skysčių tūris); izoosmija (pastovus osmosinis organizmo skysčių slėgis); izojonija (pastovi joninė skysčių sudėtis); izohidrija (pastovi vandenilio jonų koncentracija skysčiuose). Paprasčiau tariant, inkstai reguliuoja vandens ir druskų kiekį organizme, o dėl vandens ir druskų pertekliaus pašalinimo, organizme yra palaikomas pastovus pH. Per parą išskiriama apie 1,5 l šlapimo. Sutrikus šiai inkstų funkcijai, organizme kaupiasi nereikalingos medžiagos, didėja kraujospūdis, organizmas nuodijamas. Inkstų ekskrecinė funkcija – pašalinti galutinius, organizmui kenksmingus medžiagų apykaitos produktus (pvz., šlapalą, šlapimo rūgštį, sulfatą, fosfatą ir kt.).
Be to, inkstai aktyviai dalyvauja baltymų, angliavandenių, riebalų apykaitoje – tai jų metabolinė funkcija.
Filtracija kapiliarų kamuolėliuose
Filtracija vyksta, nes ištekančioji arteriolė, arteriola efferens,  siauresnė negu įtekančioji, arteriola afferens. Todėl susidaro didelis hidrostatinis slėgis ir kraujospūdis išstumia mažas molekules iš inkstų kapiliarų kamuolėlio pro kapsulės sienelės angeles į kapsulės ertmę.Ten susidaro pirminis šlapimas, kurio sudėtis artima kraujo plazmos sudėčiai (yra H2O, gliukozės, aminorūgščių, druskų), bet skirtingai nuo kraujo plazmos, sveiko organizmo pirminiame šlapime neturėtų būti baltymų ir kraujo kūnelių (eritrocitų, leukocitų).
Atrankusis įsiurbimas (reabsorbcija) proksimaliniame vingiuotame kanalėlyje
Proksimalinio vingiuotojo kanalėlio, tubulus contortus proximalis, epitelio ląstelės vykdo aktyviąją pernašą ir iš susidariusio pirminio šlapimo (filtrato), esančio kanalėlyje, atgal į kraują perneša: Epitelio ląstelių prisitaikymai atlikti šią funkciją:
Išskyrimas distaliniame vingiuotame kanalėlyje
Šalintinos medžiagos, kurios dar nebuvo įsiurbtos į nefroną pirmojo etapo metu aktyviosios pernašos būdu pernešamos iš kraujo į distalinį vingiuotajį kanalėlį, tubulus contortus distalis.
Galutinio šlapimo susidarymas
Susidaręs galutinis šlapimas suteka iš distalinio kanalėlio į surenkamąjį, tubulus renalis colligens, ir juda toliau į inkstų geldeles, pelvis renalis, pradinę šlapimtakio dalį. Siaurėdama žemyn geldelė krypsta į vidinę pusę, išeina pro inksto vartus, likdama už inksto kraujagyslių nutįsta žemyn kaip šlapimtakis, ureter.
Šlapimo tyrimai diagnostikoje
Susirgus dažnai tiriamas ne tik ligonio kraujas, bet ir šlapimas. Jeigu šlapime randama tam tikrų medžiagų, kurių neturėtų būti sveiko žmogaus šlapime, galima diagnozuoti kai kuriuos susirgimus ar pažeidimus (susijusius ne tik su inkstų sistema).
2011 m. pasaulio treko čempionatas
2011 m. pasaulio treko čempionatas – geriausių pasaulio dviračių treko sportininkų varžybos, vykusios 2011 m. kovo 23 - kovo 27 dienomis Apeldorne, Nyderlanduose. Paskutinį kartą pasaulio čempionatas Nyderlanduose vyko 1979 m.
Dalyvaujančios šalys
Čempionate pasirodė 41 šalies atstovai.
KA Akureyri
Akureirio KA – Islandijos futbolo klubas iš Akureirio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1928 m. vienintelį kartą tapo šalies čempionais 1989 m.
Tartokas (Šalčininkai)
Tartokas  – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Šalčininkų. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XX a. kaime veikė Šalčininkų geležinkelio stotelė.
Antaninava (Molėtai)
Antaninava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skudutiškio.
Piotrovo Kživokolai
Piotrovo Kživokolai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Elvyra Katalina Kriaučiūnaitė
Elvyra Katalina Kriaučiūnaitė (g. 1942 m. kovo 29 d. Buenos Airėse, Argentina) – Lietuvos grafikė.
Biografija
Nuo 1956 m. gyvena Lietuvoje. 1968 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Kūryba
Kuria ofortus, koliažus, t. p. naudoja mišrią techniką. Ankstyvieji kūriniai realistinių formų, kartais traktuotų dekoratyviai, ornamentiškai, ryškus polinkis į plastiškumą, muzikalumą („Atmintis“, „Laukimas“, abu 1983 m., „Langas“, „Pasikalbėjimas“, abu 1988 m., ciklai „Judesys ir greitis“ 1971 m., „Rudens elegija I-IV“, 1985 m.). Devintame dešimtmetyje – dešimtojo dešimtmečio viduryje grafikoje vyravo balta lapo erdvė, pagyvinta faktūra, plonomis virpančiomis linijomis (ciklai „Variacijos“ 1989–1990 m., „Ramybė“ 1990 m.). Vėlesniuose kūriniuose didesnė reikšmė suteikiama faktūrai ir spalvai – vyrauja geltona, ruda, ochra, jų įvairūs tonai ir pustoniai (ciklai „Medaus skonis“ 1994 m., „Geltonas laikas“ 1996–2000 m.) Dažnai derina įvairias technikas, medžiagas, naudoja rankų darbo popierių, jo pradininkė Lietuvoje („Kopa“, „Saulės lietus“, abu 1997 m., ciklas „Burtalapiai“ I–XX, 1998 m.) Kai kuriems kūriniams būdinga sudėtinga erdvinė struktūra („Išgyventa Dykumoje“ 2004 m.).
Sukūrė ekslibrisų (Algimantas Kunčius, Vytautas Kalinauskas, abu 1968 m., ir kt.), iliustravo knygų (R. Budrys. Tėtis ir jo vaikai, 1970 m., Judita Vaičiūnaitė. Balkonas penktame aukite, 1975 m., išl. 1976 m., Janina Degutytė. Juokias duonelė, 1976 m., išl. 1982 m.). Sukūrė dailininko knygų (Iš baltojo kalėdinio tikėjimo…, Laiškai mano mylimiesiems, abi 1992–1993 m.).
Nuo 1969 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; surengė apie 30 individualių parodų. Pelnė apdovanojimų Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Čiurlionio dailės galerija Čikagoje, A. Tretjakovo galerija Maskvoje, kiti užsienio muziejai.
Anahí
Anahí Giovanna Puente Portilla de Velasco, geriau žinoma kaip Anahi (gimė 1983 m. gegužės 14 d.) – Meksikos dainininkė, dainų kūrėja ir aktorė. Išgarsėjo vaidindama meksikietiškose televizijos serialuose, muilo operose. Buvusi grupės RBD narė, kuri buvo nominuota Lotynų Grammy apdovanojimui ir pardavė per 20 mln. įrašų kopijų. Iki tol Anahi jau buvo išleidusi keturis solo albumus, kurie nebuvo sėkmingi komerciškai. 2009 m. išleido albumą pavadinimu „Mi Delirio“, kuris Meksikos populiariausių albumų sąraše pakilo iki 85 vietos. Pasaulyje šio albumo kopijų buvo parduoda daugiau 1 mln. kopijų. Iš viso dainininkė yra pardavusi virš 3 mln. solinių albumo kopijų.
Aktorės karjera
2001 m. ji vaidino keturiolikos metų merginą vardu Giovanna Luna seriale „Primer Amor“ (kartu su Kuno Becker ir Mauricio Islas). Tai buvo paaugliams skirta muilo opera ir tuo metu ji buvo įvertinta aukščiausiais balais.
2002 m. atliko Jessica vaidmenį seriale „Clase 406“, kur dirbo kartu su Alfonso Herrera, Dulce Maria ir Christian Chavez, su kuriais ji vėliau buvo grupėje RBD.
2015 m. ištekėjo už Manuel Velasco Coello.
Dodge Viper
Dodge Viper yra galingiausias serijinis automobilis, kurį kada nors gamino Dodge kompanija. Dviejų vietų sportinis automobilis buvo pradėtas gaminti 1992 metais. Automobilis debiutavo 1989 metais kaip koncepcija, tačiau 1991 metais buvo pristatytas kaip serijinis modelis. Dodge Viper buvo gaminamas keturiomis kartomis:
Pundurių apylinkė
Pundurių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Parovėjos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Skrėbiškio apylinkės, 1963 m. – dalis Tabokinės apylinkės. 1975 m. sausio 29 d. Pundurių apylinkė prijungta prie Parovėjos apylinkės.
Stankutė
Stankutė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Stankienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Stankus.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Smėliai
Smėliais vadinamos gyvenvietės:
Albinas Stubra
Albinas Endrius Stubra (1929 m. birželio 10 d. Lankupiai, Klaipėdos apskritis – 2007 m. kovo 15 d. Klaipėda) – Lietuvos fotožurnalistas, pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1939 m. hitlerininkams okupavus Klaipėdos kraštą, Stubrų šeima buvo priversta išsikraustyti. Baigė Priekulės progimnaziją, 1945 m. sugrįžo į sugriautą miestą. Baigęs Klaipėdos mokytojų instituto lietuvių kalbos ir literatūros skyrių, dirbo Klaipėdos pirmojoje internatinėje mokykloje mokytoju, auklėtoju, Klaipėdos politechnikumo jungtinio konsultavimo punkto ir neakivaizdinio skyriaus vedėju. Nuo 1964 m. laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ reporteris ir fotokorespondentas.
Rygos Lomonosovo gimnazija
Rygos Lomonosovo mergaičių gimnazija – Rusijos imperijos laikais vidurinį išsilavinimą teikusi mergaičių gimnazija Rygoje.
Istorija
Ši aukštesnįjį išsilavinimą suteikianti mokykla buvo įsteigta 1868 m., o 1871 m. ji įsikūrė naujai pastatytame name (projekto autorius arch. Janis Baumanis). Tai dviejų tūrių pastatas: didesniajame (traukščiame) yra pagrindinis įėjimas su vestibiuliu ir aktų sale, o dviaukščiame priestate buvo įkurdinti klasių kambariai. Pavadinta žymaus rusų mokslininko Michailo Lomonosovo vardu. Mokslas gimnazijoje galėjo užtrukti septynerius metus: vieneri metai parengiamajame skyriuje, o po to – šešios klasės. 1874 m. įvesta papildoma (pedagoginė) klasė, ją baigusios gimnazistės galėjo mokytojauti. Gimnazijoje rusų kalba buvo dėstomos šie dalykai: tikyba; rusų, anglų ir prancūzų kalbos; istorija; geografija; aritmetika; fizika; dailyraštis; piešimas; pedagogika ir gamtos pažinimas. Brandos atestatas nesuteikdavo teisės studijuoti aukštojoje mokykloje.
Pirmojo pasaulinio karo metu, 1915 metų pradžioje, Rygos Lomonosovo gimnazija buvo evakuota į Ukrainos miestą Geničeską. 1919 m. senajame pastate buvo įsteigta Rygos rusų vidurinė mokykla, neoficialiai tebevadinta Lomonosovo vardu. 1922 m. ši mokykla persikraustė į naują pastatą, o buvusiose gimnazijos rūmuose įsikūrė Anglų kalbos institutas. 1938 m. Instituto pastatas rekonstruotas pagal arch. Indrikio Blankenburgo projektą, 1940 m. jame įsteigtas Kalbų institutas. Antrojo pasaulinio karo metais čia veikė karinė ligoninė, pokaryje jame paskaitų klausė Rygos pedagoginio instituto studentai. 1958 m. rūmai perduoti Latvijos valstybiniam universitetui, o 1990 m. juose veiklą pradėjo Universiteto matematikos ir informatikos institutas.
Rygos mergaičių gimnazijoje mokėsi aktorė Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė ir kt. iškilios asmenybės, 1913–1915 m. direktoriumi dirbo Pranas Mašiotas.
Aleksandras Lukas
Aleksandras Lukas (g. 1945 m. sausio 12 d.) – Lietuvos ir Plungės rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1995–1997 m. Plungės rajono žemėtvarkos ir geodezijos tarnybos vyr. žemėtvarkininkas. 2000–2010 m. UAB „Plungės lagūna“ generalinis direktorius.
1997–2000 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys, Plungės rajono savivaldybės meras.
1995 m. Lietuvių tautininkų sąjungos, 1996 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys.
Jo vardu pavadinta kriaušių veislė.
Pavasarinis švitriešis
Paplitimas
Kaip ir dauguma kitų vėdryninių, ši rūšis auga vidutinio ir šalto klimato juostoje, drėgnose vietose. Auga drėgnuose lapuočių miškuose, krūmuose, parkuose, medžiais apaugusiuose šlaituose, upių ir ežerų pakrantėse, pagrioviuose, pakankamai drėgnose dirvose.
Plačiai paplitęs Eurazijoje: nuo Atlanto pakrantės vakaruose iki Vakarų Sibiro rytuose. Į arealą įeina visas Viduržemio jūros regionas, taip pat Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos šalys. Gana dažnas visoje Lietuvoje. Introdukuoti Šiaurės Amerikoje, daugelyje vietų JAV šiaurėje ir Kanadoje laikoma invazine rūšimi.
Aprašymas
Daugiametis, 5-30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, iš jo išauga kuokštinės, gumbiškai sustorėjusios šaknys. Stiebai gulsti arba kylantys, nešakoti arba viršutinė dalis šakota, pliki, pamatinė dalis su pievinių lapų makštimis. Lapai apvalūs arba inkstiški, 2-5 cm pločio, karbuoti arba rečiau lygiakraščiai, ilgakočiai; lakštai ryškiai žali, blizgantys, sultingi. Lapų pažastyse susidaro adventyviniai pumpurai, kurie, augalui apmirus, išsibarsto, ir kitais metais iš jų išauga nauji augalai. Žiedai pavieniai, šakų galuose, 2-3 cm pločio. Apyžiedis dvigubas. Taurėlapiai 3, rečiau daugiau, pieviniai, žalsvi, trumpesni už vainiklapius. Vainiklapių 8-12, jie geltoni, blizgantys, pailgai elipsiški, prie pagrindo su nektaro liaukute, pridengta žvynelio. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisiukai vienasėkliai, su trumpu snapeliu. Jie retai kada subręsta, todėl švitriešis paprastai dauginasi adventyviniais pumpurais, kuriuos išnešioja lietaus vandens srovės.thumb|200px|left|Šaknys
Žydi balandžio – gegužės mėn., žiedai geltoni. Jauni lapeliai ir jauni stiebai vartojami salotoms, vėliau, vaisiams bręstant, augalas pasidaro nuodingas, turintis saponinų, ciano rūgšties ir kt. Anksčiau lapai, šaknys bei stiebai buvo vartojami liaudies medicinoje.
Literatūra
1. https://web.archive.org/web/20150626140254/http://www.bsbi.org.uk/BSBIList2007.xls
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 22 psl.
Kipro futbolo varžybos 1997–1998 m.
Kipro futbolo varžybos 1997–1998 m.
Activision
Activision – amerikiečių įmonė, platinanti kompiuterinius žaidimus (praeityje užsiėmė ir jų kūrimu), priklausanti prancūzų konglomeratui „Vivendi SA“. Įkurta 1979 m. spalio 1 d. ir buvo pirmoji pasaulyje nepriklausoma kompiuterinių žaidimų, skirtų žaidimų konsolėms, gamintoja ir platintoja. Dabar „Activision“ yra viena didžiausių kompiuterinių žaidimų platintojų pasaulyje, 2007 m. JAV ji buvo pirmoje vietoje.
2007 m. gruodžio 2 d. buvo pranešta, kad „Vivendi“ žada įsigyti „Activision“ įmonę. 2008 m. liepos 9 d. „Activision“ susijungė su „Vivendi Games“ ir suformavo naują bendrovę – „Activision Blizzard“. „Activision“ ir toliau egzistuoja, tik kaip dukterinė „Activision Blizzard“ įmonė, ir toliau kuria ir leidžia tokius žaidimus, kaip „Call of Duty“, „Guitar Hero“ bei bendrovei „Vivendi“ priklausančias „Crash Bandicoot“ ir „Spyro the Dragon“ serijas.
Anglies tetrachloridas
Anglies tetrachloridas (CCl4) arba Tetrachlorometanas – toksiškas cheminis junginys, priskiriamas organinių junginių klasei. Tai bespalvis specifinio kvapo skystis, naudojamas ugnies gesintuvuose ir kaip šaldymo reagentas.
Activision
Istorija
thumb|250px| „Activision“ būstinė Santa Monikoje, Kalifornijoje
Anglies tetrachloridas
Gavimas
Anglies tetrachlorido gamyba nuo 1980 metų yra gana stipriai ribojama, kadangi šis junginys yra kenksmingas aplinkai ir teršiantis gamtą.
Eidukiškiai
Eidukiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante.
Activision
Istorija
Anksčiau žaidimų konsolių žaidimus platindavo patys kūrėjai, pvz., „Atari“ buvo vienintelė žaidimų, skirtų Atari 2600 konsolei platintoja. Dėl to nukentėdavo kūrėjai. Jie negaudavo honorarų bei kreditų už pelningai parduotus žaidimus. Todėl programuotojai atsisakydavo savo projektų. „Activision“ tapo pirmąja 2600 konsolei skirtos programinės įrangos platintoja. Kitaip nei „Atari“, kompanija rėmė žaidimų kūrėjus.
Anglies tetrachloridas
Gavimas
Anglies tetrachloridas pirmą kartą buvo susintetintas 1839 m. chloroformą veikiant chloru. Šiuo metu jis dažniausiai gaunamas chlorinant metaną:
Activision
Istorija
Įmonę įkūrė Džimas Levis, Ričardas Makmoras ir buvę „Atari“ programuotojai Deividas Kreinas, Laris Kaplanas, Alanas Mileris ir Bobas Vaithedas. Pastarųjų programuotojų, kurie buvo suprojektavę daugiau kaip pusę „Atari“ žaidimų, pasitraukimas iššaukė teismo procesus tarp abiejų kompanijų, kurie tęsėsi iki 1982 m. Konsolių žaidimų rinkai smunkant žemyn, „Activision“ pradėjo kurti žaidimus namų kompiuterių rinkai bei įsigyti mažesnius žaidimų leidėjus.
Anglies tetrachloridas
Gavimas
CH4+ 4Cl2 → CCl4+ 4HCl
Activision
Istorija
1982 m. „Activision“ išleido „Pitfall!“, kuris, manoma, buvo pirmasis platformer žanro žaidimas ir taip pat pelningiausias žaidimas, skirtas Atari 2600 konsolei. Žaidimo sėkmė kūrėjus paskatino sukurti daugelį klonų ir šis žanras tapo pagrindu 1980-ųjų metų žaidimams. Pasirodo ir šio žaidimo žaidimo automatų.
Anglies tetrachloridas
Gavimas
Geresnis gavimo būdas yra chlorinti anglies disulfidą 105-130 °C temperatūroje:
Activision
Istorija
1986 m. birželio 13 d. „Activision“ susijungė su dialogais paremtų nuotykių žaidimų kūrimo pradininke „Infocom“. Džimas Levis labai mėgo šios kompanijos žaidimus. Maždaug po šešių mėnesių Briusas Deivisas perėmė vadovavimą įmonėje. Deivisas nuo pat pradžių buvo prieš susijungimą, jo vadovavimas buvo itin griežtas. Galop 1989 m. po kelių nuostolingų metų, „Activision“ uždarė „Infocom“ studiją, pakviečiant tik 11 iš 26 įmonės darbuotojų persikelti į „Activision“ būstinę Silicio slėnyje. Penki sutiko.
Anglies tetrachloridas
Gavimas
CS2+ 3Cl2→ CCl4+S2Cl2
Activision
Istorija
1988 m. „Activision“ be video žaidimų kūrė ir kitokias programas, pavyzdžiui verslo taikomąsias programas. „Activision“ pakeitė pavadinimą į „Mediagenic“ tam, kad jos pavadinimas atspindėtų visą įmonės veiklą. Kontroliuojant „Mediagenic“ įmonei, „Activision“ tęsė žaidimų platinimus įvairioms platformoms, kaip kad Nintendo Entertainment System, Sega Master System, Atari 7800, Atari ST, Commodore 64 bei Amiga.
Anglies tetrachloridas
Naudojimas
XX amžiaus pradžioje anglies tetrachloridas buvo naudojamas kaip sauso valymo tirpiklis, šaldymo agentas ir ugnies gesintuvuose. Iki 1970 metų jis buvo naudojamas kaip pesticidas, apsaugant javus nuo kenkėjų.
Activision
Naujoji era
Kompanijai atėjo sunkus metas. Slegiamą milijoninių nuostolių, patirtų po patentų teisminių procesų, „Mediagenic“ įmonės vadovavimą perėmė Robertas Kotikas (Robert Kotick). Norint išvengti bankrutavimo, „Mediagenic“ susijungė su „The Disc“ kompanija.
Anglies tetrachloridas
Naudojimas
Anglies tetrachloridas bei kai kurie kiti jo junginiai buvo plačiai naudojamas šaldytuvuose, tačiau pastaruoju metu šios naudojimo srities bandoma atsisakyti, nes anglies tetrachloridas ardo ozono sluoksnį.
Tetrachlormetanas taip pat naudojamas neutrinams aptikti.
Activision
Naujoji era
1991 m. „Activision“ išleido 20-ties „Infocom“ žaidimų CD rinkinį pavadinimu „Prarastieji Infocom lobiai“. Rinkinio sėkmė, paskatino išleisti antrąjį 11 žaidimų rinkinį – „Prarastieji Infocom lobiai II“.
1989 m. įmonė išleido „MechWarrior“, paremtą bendrovės „FASA“ žaidimu – „BattleTech“. 1995 m., po dvejų metų atidėliojimo dėl vidinių nesutarimų, išleido „MechWarrior 2“. Dėl šitų atidėliojimų „FASA“ nepratęsė licencijos teikimo sąlygų. „Activision“ į tai atsakė išleisdama dar kelis „MechWarrior 2“ pavadinimo žaidimus, nepažeidžiant licencijos sąlygų. Tai buvo „NetMech“, „MechWarrior 2: Ghost Bears Legacy“ ir „MechWarrior 2: Mercenaries“. Visa „MechWarrior 2“ serija uždirbo per $70 mln. JAV dolerių.
Susijungimas su „Vivendi“
2007 m. gruodžio mėn. buvo pranešta, jog „Activision“ ketina susijungti su „Vivendi Games“, kuriai priklauso žaidimų kūrėjas ir platintojas „Blizzard“. 2008 m. buvo suformuota nauja bendrovė – „Activision Blizzard“, jos vadovu tapo buvęs „Activision“ vadovas Robertas Kotikas. „Vivendi“ yra didžiausia grupės akcininkė. Įmonės vertė apytikriai yra $18,9 mlrd., daugiau už „Electronic Arts“, kurios vertė siekia $14,1 mlrd.