cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rūta (draugija)
Istorija
„Rūtos“ draugija turėjo tikslą jungti ir kultūriškai šviesti Vilniuje ir Vilniaus krašte gyvenančius lietuvius. Draugija rengė vaidinimus, koncertus, paskaitas, minėjimus, padėjo provincijos teatro mėgėjų trupėms. Buvo išsinuomojusi patalpas su sale, klubu, įsteigė biblioteką. Buvusiose „Rūtos“ patalpose šiuo metu įsikūręs Valstybinis Vilniaus mažasis teatras. Draugijos chorui priklausė apie 50 narių. Choro repertuarą sudarė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio, Juozo Naujalio, Miko Petrausko, Stasio Šimkaus ir kt. kūriniai. 1913 m. „Rūtos“ draugijos choras su simfoniniu orkestru atliko M. K. Čiurlionio kantatą „De profundis“. 1914 m. choras įdainavo 20 šių kompozitorių dainų į plokšteles. „Rūtos“ draugija turėjo vokalinį, instrumentinį ansamblius, šokių, vaidintojų būrelius. Vaidintojų būrelis pastatė Antano Macijausko „Užburtą kunigaikštį“, Karvatovos „Katriutę“, Žemaitės „Mūsų gerąjį“. 1910 m. vaidintojai suorganizavo Vilniaus artistų mėgėjų būrelį, kuris priklausė „Rūtai“, bet veikė savarankiškai. 1910 m. rugsėjo 20 d. Vilniaus vaidintojai sudarė Vilniaus lietuvių artistų sąjungą. Jos iniciatyva šeštadieniais rengdavo spektaklių premjeras, sekmadieniais jas kartodavo pigesnėmis bilieto kainomis darbininkams, trečiadieniais vykdavo uždari draugijos narių vakarai. Koncertuodavo M. K. Čiurlionis, Kipras Petrauskas, Vladislava Grigaitienė ir k.t.
Vilniaus lietuvių kultūros draugijos „Rūta“ veikloje aktyviai dalyvavo Liudas Gira, Jonas Vileišis, Zigmas Žemaitis. Žymesni draugijos vadovai – gen. Augustinas Paškevičius, Andrius Domaševičius ir kt. Vilniaus lietuvių kultūros draugija „Rūta“ buvo vienas svarbiausių Vilniaus lietuvių kultūros centrų.
Šiuo metu „Rūtos“ draugijos misiją tęsia Kultūros paramos fondas „Rūta“, įsikūręs Vilniuje, Gedimino pr. 22.
Charubinas
Charubinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietvakarius nuo Kolno ir apie 103 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Akdžužtas
Akdžužtas  – miestas vakarų Mauritanijoje, 256 km į šiaurės rytus nuo Nuakšoto. Inširio vilajos centras. Pro miestą eina Nuakšoto–Ataro–Zuerato kelias.
Istorija
Prancūzų valdymo metais gyvenvietė vadinta Fort Repu, kapitono Henri Repoux garbei. Buvo kasama vario rūda, bet 1978 m. gavyba nutraukta.
Operacija PBSUCCESS
PBSUCCESS yra CŽV operacija, kurios tikslas buvo destabilizuoti Gvatemalą ir nuversti demokratiškai išrinkta prezidentą Jacobo Arbenz Guzmán. JAV bijojo, kad nauji prezidento įstatymai, kuriais jis dalino ir paskirstė žemę buvo panašūs į sovietų komunistinės tvarkos ir kontrolės metodus. JAV prezidento D. Eizenhauerio administracija pasipiktino vos sužinojusi, kad vakaruose gali prasidėti komunistinių valstybių vystimasis. Tuo metu, anti-komunistinis visuomeninis nusystatymas buvo smarkiai paplitęs po McCarthur prezidento valdymo, kuris buvo griežtai nusistatęs sustabdyti komunistines idėjas.
Akdžužtas
Istorija
Akdžužte gimė Mauritanijos prezidentas Mohamedas Uldas Abdelazizas.
thumb|left|250px|Plytų gamyba
Operacija PBSUCCESS
JAV reakcija buvo greita, gerai suplanuota ir įvykdyta iš karto kai prezidentas Arbenz įvėdė žemės reformas, kurios įtakojo JAV kompanijos bananų plantacijos United Fruit Company pelną. Jau 1951-ais metais JAV planavo suteikti Anti-Arbenz grupuotėm ginklus ir finansavimą. Operacijai prasidėjus 1953-ais metais, ji tęsėsi iki 1954 metų. Jos metu buvo apmokinta vietinė „Laisvinimo Armija“ sudaryta iš 400 savanorių, kurie atliko eksperimentines diplomatines, propagandos ir ekonomines operacijas. Šios operacijos taktika buvo skirta bet kokiu būdu sustabdyti komunizmo plitimą vakaruose. Bet už to slėpėsi ir kitas tikslas – sumažinti žalą United Fruit kompanijai. Tuo metu buvęs CŽV direktorius Allen Dulles Gvatemalą pavadino komumizmo lizdu, duodamas užuominą, kad tai sukelia didelį pavojų. Jis ir jo brolis buvo United Fruit akcininkai, kuriems buvo naudinga įtakoti Gvatemalos ateitį, tuo tikslu užtikrinant pelną. Dulles brolis, atstovavo United Fruit kompanijai ir darė stiprią įtaką ir spaudimą JAV valdžiai (per savo brolį ir kongresą) sustabdyti Arbenz numatytus įstatymus liečiančius plantacijas ir jų nacionalizaciją.
Pasekmės
Rezultatas buvo pasiektas po ilgo šalies bombardavimo. Prezidentas Arbenz pabėgo iš šalies, ir po kiek laiko oficialiai atsistatydino. Po šios operacijos, buvo vykdoma nauja, PBHISTORY operacija, kurios tikslas buvo surinkti ir išanalizuoti prezidento Arbenz valstybinius dokumentus. Buvo manoma, kad šie dokumentai galėtų jį apšmeižti. Bandyta įrodyti, kad jis komunistų statytinis, bet jokio ryšio tarp SSRS ir prezidento nebuvo rasta. Gvatemala, tuo metu amerikonų vadinama „bananų valstybe“, buvo panaudota Amerikos spaudoje, kaip valstybė, kurioje JAV nugalėjo komunizmą. Gvatemala, nors ir turėjo socialistinių polinkių, nebuvo tiesiogiai surišta su komunistine valdžia Rusijoje. Gvatemalos socialistinė – demokratinė sistema buvo sudaryta po to, kai sukilo žmonės, kurie reikalavo revoliucijos. Po revoliucijos, vadinamos „Dešimt Pavasario Metų“, socialinės demokratijos modelis tęsėsi 10 metų iki 1954.
Albokaseris
Albokaseris  – miestelis rytų Ispanijoje, Valensijos autonominiame regione, 55 km į šiaurę nuo Kasteljon de la Planos.
Apylinkėse auginami citrusiniai vaisiai, migdolai, alyvuogės, verčiamasi gyvulininkyste.
Paveldas
Albokasteris turi gausų archeologinį ir architektūrinį paveldą. Apylinkėse yra urvų su paleolito ir mezolito laikotarpių piešiniais: Cavallos de la Valltorta oloje vaizduojami žmonių portretai, medžioklės scenos, Cuevas dėl Vinroma – medžioklės scenos, Cueva Remigijos – žvėrių atvaizdai, Cueva del Civit – kovų vaizdai, šernų medžioklės scenos.
Pačiame mieste yra XIII a. gotikinė Šv. Jono bažnyčia (su 1373 m. pagamintu puošniu altoriumi), XIV-XV a. parapijos bažnyčia (puošta tapytais paveikslais ir XVI a. auksakalių dirbiniais), XVI a. riterių šventyklos įtvirtinimai, gotikinė Vilties Dievo Motinos bažnyčia (su XV a. pr. puošniu altoriumi).
Petter Solberg
Peteris Solbergas (Petter Solberg; 1974 m. lapkričio 18 d. Askimas, Norvegija) – norvegų lenktynininkas. Pasaulio ralio čempionate debiutavo 1998 m., o 1999 m. prisijungė prie Ford komandos. Kitais metais perėjo į Subaru komandą.
2002 m. Pasaulio ralio čempionate atstovaudamas Subaru komandą užėmė antrąją vietą nusileisdamas tik Markusui Gronholmui, o 2003 m. tapo pirmuoju norvegu gavusiu pasaulio čempiono titulą. Kitus du sezonus buvo antras po Sebastieno Loebo. 2008 m. sezono pabaigoje Subaru komanda baigė dalyvavimą čempionate, todėl Solbergas sukūrė savo komandą – Petter Solberg World Rally Team, kurioje važiavo su 2006 m. Citroën Xsara WRC. 2009 m. viduryje persėdo į 2008 m. Citroën C4 WRC, kuriuo važiavo Katalonijos ir Didžiosios Britanijos raliuose.
Dilis
Dilis (Díli, Dilly arba Dilli) – miestas Rytų Timoro sostinė. Apytiksliai 150 000 gyventojų. Išsidėstęs Ombai sąsiauryje, šiaurinėje Timoro salos (ryčiausios iš Mažųjų Sundų salų) pakrantėje. Tai pagrindinis šalies uostas ir verslo centras, yra jūrų ir oro uostai. Dauguma gyventojų – timoriečiai ir atoniečiai, taip pat yra portugalų, arabų musulmonų.
SGML
SGML – speciali aprašomoji (ne programavimo) kalba, skirta HTML ir kitų giminingų kalbų struktūrai aprašyti. SGML pavyzdžiai gali būti tokie:
SGML dokumentai naudojami trūkstamiems HTML elementams nuspėti bei akivaizdžioms klaidoms ištaisyti. Net ir dabar Internete galima rasti labai daug klaidingai parašytų HTML dokumentų, todėl SGML lieka svarbi. HTML skaitanti sistema, kuri remiasi kurios nors versijos SGML, vadinama SGML DTD skaitykle. Tokias sistemas turi visos populiarios naršyklės bei kai kurios programavimo kalbos (tarkim, Java (programavimo kalba)). Free Sofware Foundation atviro kodo Java platformai (GNU Classpath) šią sistemą parašė lietuviai.
SGML dokumentus galima nemokamai atsisiųsti iš W3C konsorciumo tinklalapio.
Arjamanas
Arjamano atitikmuo iranėnų mitologijoje – Аirуaman-.
Antopolis (Parčevas)
Antopolis  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Podedvužės, apie 26 km į rytus nuo Parčevo ir apie 65 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Berta Ambrož
Berta Ambrož (g. 1944 m. spalio 29 d. Kranyje – m. 2003 m. liepos 1 d. Liublianoje) buvo slovėnų dainininkė.
1966 m. su daina „Brez besed“ atstovavo Jugoslavijai 1966 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Liuksemburge. Tai buvo pirmoji daina, konkurse nuskambėjusi slovėnų kalba. Surinkusi iš viso 9 taškus (5 balus skyrė Švedija, 3 – Vokietija ir 1 – Suomija), atlikėja kartu su Ispanijos atstovu Raphael pasidalino 7 vietą tarp 18 dalyvių.
Skardas
thumb|250px|right|„Skardo“ trečiojo numerio ([[1907) titulinis lapas.]]„Skardas“ – savaitinis darbininkų, bežemių ir mažažemių laikraštis, Lietuvos socialdemokratų partijos savaitinis žurnalas, nuo 1907 m. sausio 1 d. iki birželio 20 d. ėjęs Vilniuje.
Istorija
Leistas vietoje žurnalo „Naujoji Gadynė“. Oficialus leidėjas Jonas Lickevičius, leido Jonas Sabas. Spausdino A. Syrkino spaustuvė. Išėjo 21 numeris. Leido priedą „Dūmos darbai“, kuriame buvo informuojama apie Rusijos Valstybės Dūmos priimtus įstatymus. Išėjo 9 numeriai. Uždarytas Vilniaus teismo rūmų nutarimu. Oficiali redaktorė Bronė Šėmytė-Biržiškienė. Faktiniai redaktoriai Stasys Matulaitis, Vincas Kapsukas.
Išspausdino Jovaro, Jurgio Smalsčio, Jono Šepečio eilėraščių, Kosto Jasiukaičio apsakymų, P. Avižonio, P. Bugailiškio, M. Slančiausko ir kt. straipsnių.
Vaclovas Aliulis
Vaclovas Aliulis (1921 m. kovo 14 d. Krekštėnuose, Krokialaukio valsčius – 2015 m. gegužės 26 d. Marijampolėje) – Lietuvos kunigas, marijonas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1945–1948 m. kunigavo Varėnoje I, Marijampolėje, nuo 1948 m. – Vilniaus arkivyskupijos parapijose. 1965–1979 m. Lietuvos vyskupų konferencijos Liturgijos ir bažnytinės muzikos komisijos sekretorius, 1980–1990 m. pirmininkas. 1970–1974 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos vicerektorius, atleistas sovietinės valdžios nurodymu. 1979–1993 m. kunigavo keliose Vilniaus bažnyčiose. 1980–1989 m. moterų vienuolių teologijos ir katechetikos slaptų kursų vienas vadovų; parengė daugumą vadovėlių. Dėstė slaptoje kunigų seminarijoje, parengusioje apie 20 kunigų Lietuvai ir Ukrainai.
Prasidėjus Atgimimui aktyviai reiškėsi visuomeninėje veikloje, organizavo katalikišką spaudą, rašė teologinius, publicistinius straipsnius. 1988–1991 m. Sąjūdžio Seimo Tarybos narys. 1988–1992 m. vienas katalikų blaivybės sąjūdžio organizatorių, Lietuvos Biblijos draugijos steigėjų, 1992–1995 m. ir nuo 1999 m. jos prezidentas. 1989 m. įkūrė žurnalą „Katalikų pasaulis“, iki 1991 m. jo vyr. redaktorius. 1990–1993 m. leidyklos „Katalikų pasaulis“ direktorius. 1989–1992 m. Lietuvos ateitininkų federacijos dvasios vadas. 1989–1993 m. Lietuvos marijonų viceprovincijolas, 1993–1999 m. marijonų vienuolijos generalinis vikaras, 1993–1996 m. Romos marijonų vienuolyno, nuo 1999 m. Vilniaus marijonų vienuolyno vyresnysis.
Kūryba
Nuo 1965 m. rūpinosi liturgine leidyba. Parašė pastoracinės teologijos vadovėlį. Parengė Romos katalikų „Apeigyną“ Lietuvos vyskupijoms (2 t. 1966–1967 m.), Katalikų kalendorių – žinyną (1982–1989 m., 1991 m., 1993 m.) Redagavo Romos mišiolo vertimą (8 t. 1982–1994 m., Č. Kavaliausko Naujojo Testamento vertimą (1972 m., 1988 m., su V. Ališausku, A. Kučinskaite), A. Liesio „Psalmyno“ vertimą (1973 m.), N. Skurkio katekizmą „Mūsų tikėjimo šviesa“ (1980 m.) Bendradarbiavo žiniasklaidoje religinio švietimo, moralės ir kt. klausimais.
Apytalaukio dvaras
Apytalaukio dvaras – dvaras Kėdainių rajone, Apytalaukio kaime.
Istorija
2018 m. rajono savivaldybė pasirašė koncesijos sutartį su viešosios įstaigos (VšĮ) „Apytalaukis“ vadove verslininke Rimute Škudiene. Šia sutartimi savivaldybė panaudos pagrindais 20 metų neatlygintinai perdavė valdyti ir naudotis Apytalaukio dvaro sodyba. 2020 m. viešajai įstaigai pačiai paprašius, sutartis buvo nutraukta. Jokie darbai dvare iki tol nebuvo pradėti.
2022 m. rugsėjo 9 d. dvaro pastate kilo gaisras, atvira liepsna degęs iš trečiojo pastato aukšto. Gaisras po poros valandų buvo nuslopintas, išdegė pastato vidus, perdanga, sienos, stogas.
Širvanšachai
Širvanšachai (Farsi: شروانشاهان, Azeri: Şirvanşah) – valdovų titulas ir dinastijų grupė, valdžiusi Širvano regioną 799–1538 m. Tai yra ilgiausiai Islamo pasaulyje išsilaikiusi valdovų linija.
Baltažiedė notrelė
Baltažiedė notrelė (Lamium album) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos, notrelių (Lamium) genties augalas.
Širvanšachai
Tai nėra vieninga dinastija. Ją sudarė kelios dinastijos, valdžiusios viena po kitos: Jazidai (Mazjadidai), Kasranidai, Derbendidai.
Baltažiedė notrelė
Daugiametė, 20-40 cm aukščio žolė su gulsčiu šakniastiebiu ir palaipomis. Stiebas keturbriaunis, stačias arba kylantis, plaukuotas. Lapai priešiniai, širdišku pamatu, stambiai dantytais kraštais, abipus apaugę retais plaukeliais, apatiniai kotuoti, viršutiniai bekočiai. Žiedai bekočiai, viršutinių lapų pažastyse susitelkę į menturius po 8-9 žiedus. Pažiedėlės linijiškos. Taurelė varpelio pavidalo, penkiadantė, dažniausiai violetiniu pamatu, plaukuota. Vainikėlis baltas, dvilūpis. Viršutinė lūpa išgaubta, šalmo pavidalo, labai plaukuota, apatinė triskiautė, jos vidurinė skiautė atvirkščiai inkstiška, šoninės apskritos, mažos. Kuokeliai 4, išsikišę iš vainikėlio vamzdelio; dulkinės juodai violetinės. Vaisius suskyla į pailgus, beveik tribriaunius riešutėlius.
Širvanšachai
Raida
Dinastija kilo iš arabų kilmės Kaukazo valdytojų, kurie perėmė senovinį, dar Sasanidų laikais egzistavusį vietinių valdytojų Širvanšachų titulą ir ilgainiui tapo nepriklausomi. Jau IX–X a. jie labai sparčiai persizavosi, jų dinastija turėjo artimus vedybinius ryšius su gretimo Derbento emyrato Hašimidais.
Monmartras
miniatiūra|250px|right|Vaizdas į Monmartrą miniatiūra|250px|right|Monmartras 1804 m. graviūroje Monmartras  – Paryžiaus rajonas, įsikūręs ant aukščiausios miesto kalvos (130 m), nuo kurios atsiveria Senos upės slėnyje plytinčio miesto panorama. Turistus čia traukia iš daugelio Paryžiaus vietų matoma ant kalvos stūksanti Švč. Jėzaus Širdies bazilika, stačios, šlaitais vingiuojančios gatvelės, kurias mynė garsiausi praėjusio amžiaus pradžios menininkai. Į Monmartrą pakylama laiptais arba funikulieriumi. Monmartro kalvos pavadinimas kildinamas nuo vietinių kankinių, nukankintų Paryžiuje 250 m (mons martyrium – kankinių kalnas).
Širvanšachai
Raida
XI a. II pusėje Širvanšachai tapo Seldžiukų sultonato vasalais, tačiau XII a. atkūrė valstybingumą ir pasiekė labai stipraus klestėjimo. Jis baigėsi XIII a. sulig Mongolų užkariavimu, iš kurio praktiškai nelikę jokios informacijos apie Širvanšachus.
Monmartras
Istorija
Dar XIX a. pradžioje Monmartras buvo kaimo vietovė, ant jo žaliavo sodai, vynuogynai, stovėjo trobelės, sukosi malūnai. Kai imperatorius Napoleonas III XIX a. antroje pusėje pavedė baronui Hosmanui (Georges-Eugène Haussmann) pertvarkyti Paryžių, iš miesto centro čia ėmė keltis neturtingos šeimos. Kalva dar buvo už Paryžiaus ribų, todėl neprivalėjo mokėti mokesčių miestui. Be to, vietinės vienuolės gamino vyną, todėl Monmartras greitai tapo mėgstama pasilinksminimų vieta. Čia įsikūrė garsusis kabaretas „Mulenružas“, kur triukšmingas naktis leisdavo bohemos atstovai.
Širvanšachai
Raida
Tikrasis Širvanšachų atsikūrimas siejamas su nauja Derbendidų dinastija, atėjusia į valdžią XVI a. pabaigoje. Jie perkėlė sostinę iš Šemachės į Baku ir pradėjo didžiulių architektūrinių kompleksų statybą.
Antačapis
Antačapis  – viršukalnė Anduose, Peru, Chunino departamente. Aukštis 5700 m.
Monmartras
Istorija
Prie Paryžiaus Monmartras buvo prijungtas 1860 m. Paskutiniaisiais XIX a. dešimtmečiais, iki pat I Pasaulinio karo, kalva tapo poetų, skulptorių, tapytojų mėgstama vieta. Monmartre gyveno ir kūrė daug iškilių Puikiosios epochos menininkų. Tarp jų – impresionizmo tėvu vadinamas Camille Pissarro, jo pasekėjas Pierre-Auguste Renoir, garsieji Vincent van Gogh, Pablo Picasso (čia nutapė savo kubistinę drobę „Avinjono panelės“), Amedeo Modigliani, vienas žymiausių postimpresionistų Henri de Toulouse-Lautrec, kuris dailės mokė ir savo pozuotoją bei meilužę, o vėliau dailininkę Suzaną Valadon. Pastarosios sūnus – miesto peizažų tapytojas Maurice Utrillo, vienas nedaugelio meistrų, gimęs Monmartre. Po I Pasaulinio karo vietos bohema ėmė keltis į Monparnasą.
Širvanšachai
Raida
Dinastiją ir Širvano valstybingumą pabaigė Safavidai, 1538 m. užkariavę valstybę ir prijungę ją prie savo imperijos.
Monmartras
Istorija
1998 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje, Užupyje, atidengta atminimo lenta „draugiškiems Monmartro ir Užupio ryšiams paminėti“.
Širvanšachai
Derbendidai (1382-1538)
400px|thumb|Širvanšachų rūmai
Baltažiedė notrelė
Žydi nuo gegužės mėn. iki vėlyvo rudens. Labai dažna visoje Lietuvoje. Auga patvoriuose, šiukšlynuose, krūmuose, daržuose.
Augalas vaistinis, medingas ir piktžolė. Vaistinei žaliavai vartojami vainikėliai. Jie renkami augalams pradėjus žydėti. Žieduose yra labai daug nektaro.
Žieduose yra iki 3 % rauginių medžiagų apie 0,5 % eterinio aliejaus, gleivių, cukraus, saponinų, iki 720 mg% askorbino rūgšties, flavonoidų, galinės rūgšties, flavoninių glikozidų ir mineralinių medžiagų.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 96 psl.
thumb|210px|left|Žiedai
Vladislovas IV
Vladislovas IV (lokalūs variantai Ladislaus IV, Vladislavas IV) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Kruševo Vipichai
Kruševo Vipichai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1426 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 63 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 91 gyventojas, iš kurių 47 vyrai ir 44 moterys.
Viešojo ir privataus sektorių partnerystė
Viešojo ir privataus sektorių partnerystė, VPSP (, PPP) – viešojo ir privataus sektorių atstovų bendradarbiavimas, pagrįstas ilgalaike sutartimi kurio esmė yra teikti tradiciškai viešojo sektoriaus kompetencijai priskiriamas paslaugas ir plėtoti šių paslaugų teikimui reikalingą infrastruktūrą. Viešojo ir privataus sektorių partnerystė gali būti apibūdinama ir kaip naujosios viešosios vadybos idėjomis pagrįsta viešojo sektoriaus reformų strategija.Plėtojant VPSP, valstybinis turtas nėra parduodamas, o tik numatytą laiką perduodamas valdyti privačiam sektoriui. Netgi tuo atveju, jei viešoji infrastruktūra buvo sukurta finansuojant privačiam kapitalui, praėjus nustatytam laikotarpiui (paprastai 25–30 metų) ji pereina viešojo sektoriaus nuosavybėn.
VPSP lygiai
Viešojo ir privataus sektorių įgyvendinimo lygiai yra trys. Pirmas, valstybinis lygis, kada vienas iš partnerių yra valstybės institucija. Antras, vietos savivaldos lygis, kada vienas iš partnerių yra vietos savivaldos institucija. Ir paskutinis, tarpvalstybinis lygis, kada partnerystės projektuose dalyvauja kelios valstybės. Dažniausiai taikomas Lietuvoje savivaldos lygis.
VPSP taikymas
Labiausiai paplitusios VPSP taikymo sritys - kelių tiesimas ir priežiūra, komunalinių paslaugų teikimas, mokyklų, ligoninių, oro uostų, autobusų ir geležinkelio stočių, kalėjimų, elektrinių, valdžios institucijų pastatų statyba bei remontas, vandens ir šilumos ūkių pertvarkymas. VPSP [projektas|projektai]] gali būti įgyvendinami įvairiuose kontekstuose; yra pasaulinės, tarptautinės, nacionalinės, subnacionalinės, regioninės ir vietos partnerystės. Kai kuriuose tyrimuose akcentuojamos bendros įmonės ir sutartinės partnerystės. Šios sutartinės partnerystės yra labiau orientuotos į konkrečių rezultatų siekimą. Nors bendros įmonės gali suteikti laiko lankstumo, sutartinės partnerystės ir koncesijos yra tinkamos tiksliai apibrėžtiems projektams ir riboto laiko užduotims.
VPSP patirtis Europos Sąjungoje
Nors Europos Sąjungos mastu VPSP sąvoka nėra apibrėžta, ji siejama su valstybinių įstaigų ir privačių įmonių bendradarbiavimo formomis, siekiant finansuoti, statyti, atnaujinti, valdyti ar eksploatuoti infrastruktūrą bei teikti paslaugas. VPSP projektų požymiai (išskyrė Europos Komisija):
VPSP modeliai yra reikšmingas kitų bendradarbiavimo rūšių, pavyzdžiui, formalių iniciatyvų iš viršaus į apačią, papildymas. Suteikdami partneriams galimybę gauti išorinį finansavimą, VPSP projektai gali pasiekti tikslus, kurie kitu atveju būtų neįgyvendinti. Svarbu pažymėti, kad projektų organizavimas VPSP forma aplinkosaugos valdymo srityje yra papildomas privalumas dėl galimybės gauti finansavimą, ypač ES finansavimą.
Lukštų šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia
Istorija
Rokiškio grafas Jonas Pšezdeckis 1908 m. prašė leidimo mūriniame Lukštų palivarko spirito varyklos pastate įrengti koplyčią ir skirti kunigą. Rengiant projektą paaiškėjo, kad sienos per silpnos ir netinkamos koplyčiai. Parengtas naujas koplyčios projektas, 1911 m. ji pradėta statyti. J. Pšezdeckis 1910 m. bažnyčiai skyrė 15 ha žemės, gyvenamąjį namą (klebonijai), klojimą (jame įrengta laikina bažnyčia). 1911 m. į Lukštus atvyko Rokiškio vikaras Pranas Vainauskas.
1912 m. valdžia bažnyčios statybą sustabdė, nes statyta ne visai pagal projektą. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išvogė statybines medžiagas. Akmenų mūro bažnyčia baigta statyti tik 1925 m. Jai 1927 m. birželio 13 d. suteiktos parapijos teises, paskirtas klebonas (iki tol kuratas) Bronius Strumyla.
1928 m. rugpjūčio 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Kunigo Liudviko Povilonio pastangomis 1937 m. nupirktas varpas. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, po karo suremontuota. Nuo 1969 m. klebonaujantis Lukštuose Leonardas Tamašauskas 1949–1956 m. buvo kalintas.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir neobizantinio stiliaus bruožų, stačiakampio plano (36 × 13 m), su apside, 2 bokšteliais. Prie šonų priglaustos mažos ir žemos zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Pumpuras
thumb|right|180px|1 pav. Kaštono pumpuras
Pumpuras – augalo organas, iš kurio išauga ūglis – t. y. stiebas su augančiais ant jo lapais.
Ūglio viršūnėje esantis pumpuras vadinamas viršūniniu, o lapų pažastyse – pažastiniais pumpurais (1 pav.). Pumpurai, kurie susidaro tarpubambliuose, lapuose ir šaknyse, vadinami pridėtiniais.
Pažastinių pumpurų išsidėstymas ant stiebo yra dvejopas:
Kiekvieną pumpurą iš paviršiaus dengia kieti odiški žvyneliai, kurie saugo nuo nepalankių poveikių. Pumpuro centre yra užuomazginis stiebelis, ant jo – mažyčiai užmuomazginiai lapai, o jų pažastyse – užmuomazginiai pumpurai. Pats pumpuro galiukas vadinamas augimo kūgeliu, kuris susideda iš gaminamojo audinio. Dalijantis ir augant augimo kūgelio ląstelėms, ūglis auga.
thumb|right|180px|2 pav. Lapiniai pumpurai Pagal tai, kas iš pumpuro išaugs, jie skirstomi į dvi grupes:
thumb|left|200px|3 pav. [[lazdynas|Lazdyno žiedpumpuriai]]
Pagal pumpurų išsidėstymą ant ūglių, jų formą, dydį ir spalvą, plaukuotumą ir kitus požymius galima nustatyti, kokio medžio ar krūmo jie yra:
Charubinai
Charubinai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Kolno ir apie 98 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Tintanas
Tintanas  – miestas pietų Mauritanijoje, Hod el Garbyje, prie „Vilties kelio“ (ruože tarp Kifos ir Ajun el Atruso). Prekybinis centras.
Prickerio architektūros premija
Prickerio architektūros premija – kasmetinė premija, įteikiama už išskirtinius pasiekimus architektūros srityje, pasaulyje plačiai žinoma kaip Nobelio premijos analogas. Vienas iš pagrindinių apdovanojimo skyrimo kriterijų yra projektuose naudojamų architektūrinių idėjų novatoriškumas.
Nobelio architektūros premija nėra teikiama, todėl tai paskatino Prickerių šeimą, valdančią pasaulinį „Hyatt“ viešbučių tinklą, 1979 m. įsteigti nuosavą architektūros premiją. Dinastijos pradininkas buvo iš Kijevo kilęs advokatas Nikolajus Prickeris (1871–1956), emigravęs į Čikagą. Premiją įsteigė jo anūkas Džėjus Prickeris (1922–1999). Premijos dydis - $100 tūkst., kartu įteikiamas bronzinis medalis (nuo 1987 m.).
Tarptautinė premijos žiuri kasmet keičiasi, jas sudaro didžiausią autoritetą pelnę architektai, architektūros ir meno kritikai, verslininkai. Laimėtojas išrenkamas slaptu balsavimu. Apdovanojimų ceremonijos vyksta įvairiose šalyse, jas lydi parodos, pristatančios visų Prickerio premijos laureatų darbus, iš esmės – šiuolaikinės architektūros antologijos. Per savo gyvavimo 30–metį Prickerio premijos buvo įteikiamos Vašingtono nacionalinėje galerijoje, Niujorko Metropoliteno muziejuje, ant Romos Kapitolijaus kalvos, naujų J. Paul Getty meno ir Gugenheimo muziejų statybinėse aikštelėse.
Pirmasis premiją 1979 m. gavo amerikietis Filipas Džonsonas. Zaha Hadid buvo pirmoji premijos laureatė moteris (premija 2004 m. įteikta Sankt Peterburgo Ermitaže).
Vivian Cheruiyot
Vivian Jepkemoi Cheruiyot (g. 1983 m. rugsėjo 11 d.) – Kenijos ilgų nuotolių bėgikė, daugkartinė pasaulio čempionė.
Biografija
Cheruiyot aukšto rango varžybose debiutavo 1998 m. pasaulio kroso čempionate, jaunimo klasėje. Tąkart sportininkė užėmė 5 vietą. Po metų sportininkė vėl startavo pasaulio kroso čempionate ir šįkart pelnė sidabro medalį jaunimo rungtyje. 1999 m. pasaulio jaunių čempionate Lenkijoje sportininkė iškovojo bronzos medalį 3000 bėgime. 2001 m. bėgikė tapo Afrikos jaunimo čempione. 2002 m. Jamaikoje vykusiame pasaulio jaunimo čempionate Cheruiyot iškovojo bronzinį apdovanojimą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Cheruiyot 5000 m bėgime užėmė penktąją vietą. 2010 m. lengvaatletė pirmą kartą tapo Afrikos čempione ir pasaulio uždarų patalpų vicečempione. 2007 m. sportininkė debiutavo pasaulio čempionatuose. 2007 m. pasaulio čempionate ji pelnė sidabro medalį, 2009 m. pasaulio čempionate ir 2011 m. pasaulio čempionate po aukso medalį.
Ozas
thumb|250px|right|[[Žagarės ozas]]
Ozas – ilga (iki 30-40 km), siaura (nuo kelių metrų iki 2-3 km) kalva, sudaryta daugiausia iš smėlio ir žvyro. Šis kalvagūbris susidaro iš nuogulų, kurios klostosi ledyno viduje, vandens tirpsmo tėkmių vagose.
Anastazas Janulis
Anastazas Janulis (1917 m. balandžio 22 d. Žeimiai, Šiaulių valsčius – 1989 m. lapkričio 15 d. Kaišiadorys, palaidotas Šiluvoje) – SJ, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.
Jonas Buziliauskas
Jonas Buziliauskas (g. 1962 m. vasario 26 d. Gegužinėje, Panevėžio raj.) – aktorius, režisierius, Lietuvos ir Anykščių rajono kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1969–1977 m. mokėsi Paįstrio aštuonmetėje mokykloje, 1977–1980 m. – Pumpėnų vidurinėje mokykloje, 1983–1985 m. – Rokiškio kultūros mokykloje, 1987–1992 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje.
1984–1985 m. Rokiškio kultūros mokyklos režisūros laborantas, 1985–1989 m. Rokiškio r. kultūros namų liaudies teatro pastatymo dalies vedėjas, 1988–2001 m. humoro laidos „Nosis“ artistas, 1989–1994 m. Rokiškio r. kultūros namų rež. scenaristas, nuo 1989 m. – humoro grupės „Ambrozija“ artistas, 1996–2000 m. Rokiškio r. savivaldybės teatro režisierius scenaristas. 2000–2010 m. Rokiškio kultūros rūmų teatro vyr. režisierius, 2007–2009 m. Panevėžio kolegijos, Pandėlio meninio lavinimo centro dėstytojas.
2002–2003 m. pramoginės laidos „Karčiama ružava“ prodiuseris, 2002–2005 m. humoro serialo „Miesčionys“ prodiuseris. Nuo 2009 m. ReBus teatro įkurėjas ir režisierius. 2011–2012 m. Priekulės (Klaipėdos raj.) Ernsto Vicerto teatro režisierius. Nuo 2011 m. Kunigo švietėjo Jono Katelės paramos ir labdaros fondo jaunimo dramos studijos režisierius. Nuo 2013 m. Anykščių kultūros centro teatro režisierius.
2003 m. baigė Klaipėdos universitetą, dramos režisierius, magistras.
Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narys iki 2018 m. 2007–2008 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Mėgėjų teatrų sąjungos tarybos narys. Sutuoktinė Eugenija, vaikai Simas, Justė, Ugnė, Monika, Arnas, Ula.
Kūryba
Humoro grupės „Ambrozija“ įkūrėjas, aktorius ir režisierius (nuo 1989 m.). Rokiškio Liaudies teatro režisierius (2000-2011 m.) „ReBus“ teatro įkūrėjas ir režisierius (nuo 2009 m.). Priekulės Ernsto Vicherto teatro režisierius (2011-2012 m). Kunigo švietėjo Jono Katelės paramos ir labdaros fondo jaunimo dramos studijos režisierius (nuo 2011 m.). Anykščių kultūros centro teatro režisierius (nuo 2013 m.)
Valdimaras Janulis
Valdimaras Janulis (g. 1951 m. rugpjūčio 8 d. Troškūnuose) – Lietuvos farmakognostas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1974 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1982 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas. Nuo 1993 m. Farmacinės chemijos ir farmakognozijos katedros vedėjas. Nuo 1995 m. profesorius.
Tiria vaistingųjų augalų biologines savybes ir jų panaudojimą vaistinėms žaliavoms.
Nagardžuna
Žinoma labai nedaug apie jo biografiją. Jis gimė dabartiniame Nagardžunakonde (netoli nuo Nagardžuna Sagaro, Andra Pradešas). Spėjama, kad jo kilmė buvo brahmaniška, kas paaiškina, kodėl jis rašė Sanskritu, o ne pali, kaip tuo metu buvo įprasta tarp budistų.
Filosofija
Nagardžuna buvo deramai susipažinęs su kitomis indų filosofinėmis ir budizmo mokyklomis, t. y., su Nikajos tradicija.
Esama daugybės tekstų, kurie priskiriami Nagardžunai, tačiau dauguma jų, kaip manoma, parašyti vėlesnių autorių. Vienintelis tekstas, dėl kurio autorystės yra sutariama, vadinasi „Mūlamadhyamakakārikā“ („Esminės eilės apie Vidurio Kelią“).
Nagardžuna yra laikomas Madhjamikos, ankstyviausios Mahajanos mokyklos pradininku. Jis įvedė viena esminių Mahajanos sąvokų šūnjata.
Nagardžuna teigia, kad yra tuščios, t. y. neturi esmės, ne tik būtybės (nairatmja pudgala doktrina), bet ir, priešingai sarvastivados mokyklos doktrinai, visos dharmos (dharma nairatmja doktrina), nes visa tarpusavyje yra susiję priežastiniais priklausomosios kilmės santykiais. Reiškinių pasaulis neturi tvarios prigimties (nihsvabhava) ir yra tuščias (nairatmja), todėl ir pažinimas, kurį santykiniu padaro subjekto ir objekto santykis, yra tuščias. Nagardžunos manymu, klaidinga teigti, kad dharmos egzistuoja ar neegzistuoja, tiesa yra tuštumoje. Šis tuštumas nėra ontologinė ypatybė ir kaip konceptuali samprata pats yra tuščias. Nagardžuna skiria sąlyginę tiesą (samvriti satja) nuo nelygstamos tiesos (paramartha satja), kuri yra nediskursyvi ir nesuvokiama. Tai leidžia sutapatinti samsarą su nirvana, nes jos abi yra tuščios, todėl bodhisatvai nereikia atsisakyti nirvanos tam, kad būtų galima padėti kenčiantiems samsaroje. Kaip priemonę suvokti tuštumai suformulavo tetralemą (čatuškoti) su loginiais teiginiais (p, ne-p, p ir ne-p, nei p, nei ne-p), kuria paneigiamos 4 alternatyvos: buvimas, nebuvimas, buvimas ir nebuvimas, nei buvimas, nei nebuvimas.
Kūryba
Nagardžunai priskiriama visa virtinė filosofinių, alegorinių kūrinių bei stotrų („pagarbinimų“), nors didelės jų dalies autorystė abejotina. Dauguma jo veikalų išlikę kaip vertimai į tibetiečių kalbą. Be filosofinių veikalų, sukūrė ir keletą literatūrinių:
Sudievinimas
Po mirties Nagardžuna buvo sudievintas ir dabar yra garbinamas kaip bodhisatva. Jo ikonografijoje visada naudojami nagos (gyvatės, kobros) elementai, dažniausiai kaip kobros kapišonas, dengiantis galvą. Budizme naga simbolizuoja arhatą ir išminčių.
Erija
Erija (Eria) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis.
Kontinentų dreifo teorija
Ypatingą susidomėjimą kelia tie Žemės vystymosi periodai, kai kontinentai susijungdavo į vieną didelį superkontinentą ir kai šis skildavo. Žinomi penki ar šeši (visi mokslininkai pripažįsta tik du superkontinentus - Rodinija ir Pangėja) kontinentų susijungimai į superkontinentą per visą Žemės istoriją.
Kreivažiotinės
Kreivažiotinės (Cryptacanthodidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima. Dydis 20-90 cm. Paplitusios Atlanto ir Ramiojo vandenynų šiaurinėje dalyje. Gyvena dumblingose priekrantėse.
Šeimoje 1 gentis ir 4 rūšys.
Belobrodo kultūra
Belobrodo kultūra – ankstyvųjų viduramžių archeologinė kultūra, pavadinta pagal kapinyną, rastą XX a. trečiame dešimtmetyje prie Belobrodo (Kroatija).
Arealas
Paplitusi X a. – XII a. dab. Vengrijos, Čekijos, Slovakijos, Slovėnijos, Kroatijos ir Vakarų Rumunijos teritorijoje. Priskiriama ugrų (vengrų) ir slavų gentims; didesnė slavų įtaka.
Kultūra
Rasta slavams būdingų apyrankių su žvėrių galvomis galuose, auskarų su spiraliniais žiedais ir dvigubais širdelių formos pakabukais, vengrams būdingų geležinių elipsės formos apyrankių su platėjančiais galais ir Arpadų monetų. Atvežtiniai dirbiniai (keramika, antsmilkiniai, antkaklės) rodo prekybinius ryšius su senovės Rusia, Lenkija ir Bizantija.
Suljkonas
Suljkonas  – viršukalnė Anduose, Peru, Chunino departamente. Aukštis 5650 m.
Burtų trikovės turnyras
Burtų trikovės turnyras – fiktyvus turnyras, aprašytas J. K. Rowling Hario Poterio knygose. Tai yra magiškos varžybos tarp trijų mokyklų: (Hogvartso, Beubenstono ir Dumstrango) dėl šlovės, pinigų ir pagrindinio prizo: šlovės. Pirmas Burtų trikovės turnyras buvo įrengtas 1294 metais. Turnyrai vyko kas penkerius metus. Maždaug 1792 metais, turnyras buvo atšauktas, nes jame įvyko daug mirčių. 1994 metais, turnyras buvo atstatytas su saugos priemonėmis.
Taisyklės
Mokiniai, norintys dalyvauti turnyre, ant popieriaus lapelio užrašo savo vardą ir mokyklos pavadinimą, ir, tada įmeta jį į Ugnies Taurę. Tik septyniolikos (o tai reiškia - pilnamečiai) metų sulaukę mokiniai gali dalyvauti šiame turnyre. Tada Taurė išrenka geriausią mokinį iš kiekvienos mokyklos. Varžovai yra išrenkami pagal jų drąsą, magijos sugebėjimus, sumanumą, bei išradingumą.Visos trys užduotys yra labai sunkios ir pavojingos, be to keičiasi kasmet. Visi trys varžovai renka taškus ir yra skirstomi į prizines vietas. Negalima naudotis draugų, mokinių ar mokytojų pagalba. Sukčiavimas taip pat neleistinas.
1994 metų Turnyras
Knygoje Haris Poteris ir Ugnies taurė (1994 m.) vyko Burtų trikovės turnyras. Keturi varžovai ištraukti iš Ugnies taurės buvo Haris Poteris, Sedrikas Digoris, Viktoras Krumas ir Fler Delakur.
Pirmoji užduotis
Pirmoji užduotis vyko 1994 m. lapkričio 24 d. Varžovų tikslas buvo pačiupti auksinį kiaušinį, kuris buvo saugomas slibino. Kiekvienas varžovas turėjo pasirinkti slibiną, iš kurio tą kiaušinį jie atims.
Antroji užduotis
Antroji užduotis vyko 1995 m. vasario 24 d. Čempionų užduotis buvo surasti jų skęstančius ir surištus draugus, Juodajame ežere ir atplukdyti juos į krantą per vieną valandą. Sedrikas gavo 47 taškus, Haris - 45 taškus, Viktoras - 40, o Fler - 25.
Trečioji užduotis
Trečioji užduotis vyko 1995 m. birželio 24 d. Čempionų tikslas buvo pereiti labirintą ir įveikti visas kliūtis. Taip pat reikėjo surasti Trikovės Taurę, kuri buvo paslėpta ir užburta Ruknos Baisiosios Akies (Barčio Susitraukėlio jaun.) labirinto viduryje.
Rezultatai
! Vardas ! Mokykla ! Pirmos užduoties vieta ! Antros užduoties vieta ! Trečios užduoties vieta
Laimėtojas buvo Haris Poteris.
Bendroji SS
Bendroji SS – gausiausioji sukarintosios nacistinės Vokietijos organizacijos SS ( 'apsaugos rinktinė') šaka. Ją valdė SS vyriausioji valdyba. Oficialiai bendroji SS buvo įkurta 1934 m. rudenį, atskiriant bendrosios SS narius nuo SS pavaldumo dalinių (kurie vėliau tapo SS kariuomene) ir SS Kaukolės junginių (, koncentracijos stovyklų priežiūros daliniai) narių.
Pradedant 1939 m. okupuotose šalyse imti kurti užsieniniai bendrosios SS daliniai. Vėliau, 1940 m., šiuos dalinius suvienijo Leitstelle der germanischen SS ('Germanų SS vadovavimo tarnyba').
Ennio Morricone
Enijus Morikonė (, 1928 m. lapkričio 10 d. Romoje – 2020 m. liepos 6 d. ten pat) – italų kompozitorius, dirigentas, sukūręs muziką daugiau nei 500 filmų. Daugybės apdovanojimų laureatas.
Biografija
Enijus Morikonė baigė Šv. Cecilijos akademiją Romoje (1946 m. – trimito, 1954 – kompozicijos klasę). XX a. 6 dešimtmetyje grojo trimitu džiazo ansambliuose, aranžavo muziką Italijos nacionalinio transliuotojo RAI laidoms. 1964–1980 m. avangardinio ansamblio „Naujo konsonanso improvizacinė grupė“ (Gruppo di Improvvisazione Nuova Consonanza) narys ir vienas įkūrėjų. 1969 m. Romoje įkūrė (su kitais) muzikos įrašų studiją Forum Studios (dabar Forum Music Village). Nuo 2001 m. koncertavo kaip dirigentas.
2008 m. liepos 1 d. Vilniaus Vingio parke įvyko vienintelis Baltijos šalyse E. Morikonės koncertas, kuriame jis dirigavo Romos simfoniniam orkestrui, jungtiniam lietuvių chorui „Aidija+“ ir vienam garsiausių pasaulio sopranų dainininkei Susannai Rigacci. Didžiausioje to meto Lietuvoje pastatytų scenų, kurios plotas viršijo 400 m², vienu metu koncertavo apie 200 artistų. Beveik dviejų valandų trukmės koncerte skambėjo garsiausi E. Morikonės sukurti kūriniai, o taip pat Juozo Gudavičiaus daina „Kur giria žaliuoja“.
Kūryba
Kūrė lyrišką, kupiną dramatizmo muziką. Labiausiai žinomas iš muzikos serialui „Aštuonkojis“, filmams „Geras, blogas ir bjaurus“, „Misija“, „Kartą Laukiniuose Vakaruose“, „Už saują dolerių“, „Neliečiamieji“, „Grėsmingasis aštuonetas“. Kūrė muziką daugiausia italų režisierių (S. Leonės, B. Bertolučio, K. Tarantino, P. P. Pazolinio, Dž. Torantorės filmams. Sukūrė 1978 m. pasaulio futbolo čempionato oficialų himną „Pasaulis“ (El Mundial).
Bojarai (Liublino vaivadija)
Bojarai  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Podedvužės, apie 29 km į rytus nuo Parčevo ir apie 68 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kastris
Istorija
Miestą 1650 m. įkūrė prancūzai. 1948 ir 1953 m. Kastris nukentėjo nuo gaisro.
Magda Goebbels
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Berlyną perimant Raudonajai armijai, ji nužudė savo šešis mažus vaikus ir kartu su vyru nusižudė pati. Jos vyriausias vaikas iš kitos santuokos nebuvo nužudytas ir karą išgyveno.
Antriniaburniai
Antriniaburnis (Deuterostomia) – gyvūnų anttipis. Tai eumetazojų pokaralystės, Bilateria atšakos subtaksonas. Būdingas bruožas - ankstyvojoje stadijoje blastopora virsta analine anga, o burna susidaro kitoje vietoje (protostomoje). Jei blastopora virsta burna gyvūnas yra pirminiaburnis.
Anttipį sudaro 4 egzistuojantys tipai:
Ding Dong!
„Ding Dong!“ – Suomijos pop dainininkės Kristos Siegfrids debiutinis studijinis albumas. Išleistas Suomijoje 2013 m. gegužės 10 d. įrašų kompanijos „Universal Music Finland“. Albumas muzikos albumų tope Suomen virallinen lista užėmė 19-ą vietą.
Kalinovas (reikšmės)
Kalinovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Vanessa-Mae
Vanessa-Mae Vanakorn Nicholson (g. 1978 m. spalio 27 d.) – iš Singapūro kilusi britų tarptautinio garso pop ir klasikinės muzikos atlikėja, žinoma dėl elektrinio smuiko valdymo technikos. Jos muzikos stilius apibūdinamas kaip smuiko techno – akustinė sintezė.
Pultusko apskritis
Pultusko apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Pultusko mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mazovijos Makuvo apskritimi, rytuose su Viškuvo, pietuose su Legionovo, pietvakariuose su Mazovijos Novy Dvuro ir vakaruose su Plonsko ir Cechanuvo apskritimis. Apskrityje yra 7 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 7 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2007 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:
Cecorai
Cecorai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietvakarius nuo Kolno ir apie 97 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kžiževas
Kžiževas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Sokolų, apie 21 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 30 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1449 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XVI a. priklausė Radviloms. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 106 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 14 namų ir 139 gyventojai, iš kurių 82 vyrai ir 57 moterys.
Huajtapaljana
Huajtapaljana  – viršukalnė Anduose, Peru, Chunino departamente, Huajtapaljanos kordiljeroje. Aukštis 5557 m. Apylinkėse telkšo 5 lagūnos: Čuspikoča, Lasuhuntajus, Asulkoča, Karhuakoča ir Kočagrandė.
Kalno pavadinimas kečujų kalba reiškia „vietą, kur renkamos gėlės“.
Urbonas
Pavardė kilusi iš krikšto vardo Urbonas. Šis iš lotyniško vardo Urbānus < ('miestietis, miestietiškas, kultūringas').
Liu Xiang
Liu Xiang (g. 1983 m. liepos 13 d. Šanchajuje) – Kinijos lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializuojasi trumpiausių nuotolių barjeriniame bėgime. 2004 m. – 2008 m. (pasaulio rekordininkas, nacionalinės olimpinės rinktinės narys.
2004 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas, daugkartinis pasaulio atviro stadiono ir uždarų patalpų prizininkas. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Xiang buvo priskiriamas tarp favoritų auksui laimėti, bet kvalifikaciniame bėgime patyrė traumą ir nebegalėjo tęsti kovos, taip palikdamas visą savo šalies stadioną tyloje. Po metų sportininkas vėl pradėjo varžytis čempionatuose, bet sportininko rezultatai suprastėjo. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionato finale lengvaatletis liko tik septintas.
Narūninės
Narūninės (Scytalinidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – narūnė (Scytalina cerdale). Paplitusi Ramiojo vandenyno priekrantėse ties Šiaurės Amerika.
Belogrodovo kultūra
Belogrodovo kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra. Pavadinta pagal kasinėtus pilkapius Belogrodovo (Bilohrudivo) miške (Čerkasų sritis).
Arealas
Belogrodovo kultūra buvo paplitusi XI a. – VIII a. pr. m. e. Dešiniakrantės Ukrainosmiškastepių zonoje.
Kultūra
Belogrodovo kultūros pilkapiams būdingi iš pelenų ir įvairių kultūrinių liekanų supilti sampilai, kartais laikomi kulto vietomis. Žmonės gyveno pusiau žeminėse, statytose neįtvirtintose gyvenvietėse. Naudojo daugiausia akmeninius, t. p. titnaginius ir kaulinius įrankius. Gyvenvietėse rasta bronzinių papuošalų, keramikos – tulpės formos puodų, dubenėlių, vazų. Belogrodovo kultūra vienų mokslininkų priskiriama protoslavams, kitų – trakams.
Valerijus Charazovas
Valerijus Charazovas (, 1918 m. lapkričio 1 d. Tomskas – 2013 m. rugpjūčio 2 d. Maskvoje) – TSKP veikėjas.
Biografija
1940–1946 m. dirbo aviacijos gamyklose Kazanėje ir Maskvoje. 1945 m. neakivaizdžiai baigė Maskvos aviacijos institutą, inžinierius. Nuo 1946 m. komjaunimo ir partinis darbuotojas. 1955–1961 m. dirbo Kazachijos partiniuose organuose. Nuo 1961 m. TSKP CK aparato darbuotojas, jį protegavo vaikystės draugas KGB pirmininkas Aleksandras Šelepinas.
1967 m. atsiųstas į Lietuvą ir paskirtas LKP CK antruoju sekretoriumi. TSKP CK pavedimu kontroliavo Lietuvos politinį, visuomeninį ir ūkinį gyvenimą. Vykdė rusinimo politiką. 1972 m. susideginus R. Kalantai, vienas jėgos panaudojimo prieš demonstrantus Kaune iniciatorių. 1974 m. Lietuvoje organizavo šmeižto kampaniją prieš A. Solženicyną. 1978 m. atšauktas iš Lietuvos, paskirtas Rusijos Federacijos Liaudies kontrolės komiteto pirmininko pirmuoju pavaduotoju. Vėliau L. Brežnevo patarėjas.
1967–1981 m. LKP CK, 1967–1978 m. LKP CK biuro narys, 1976–1981 m. kandidatas į TSKP CK narius. 1967–1980 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos, 1970–1979 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Palaidotas Trojekurovo kapinėse Maskvoje.
Kraksiniai
thumb|220px|right|[[Juodasis guanas (Chamaepetes unicolor)]] thumb|220px|right|[[Aburija (Aburria aburri)]] thumb|220px|right|[[Juodakaktė pipilė (Pipile jacutinga)]] thumb|220px|right|[[Ortalis columbiana|Ortalis columbiana]] thumb|220px|right|[[Plikaveidis kraksas|Plikaveidžių kraksų (Crax fasciolata) patelė]] thumb|220px|right|[[Šiaurinis šalminis kraksas (Pauxi pauxi)]]
Kraksiniai (Cracidae)  – vištinių paukščių (Galliformes) būrio šeima, kuriai genetiškai giminingiausi Australazijoje paplitę didžiakojiniai (Megapodiidae), su kuriais kartais apjungiami į atskirą Craciformes būrį, tačiau atlikti naujesni tyrinėjimai parodo, kad šios dvi šeimos visgi turi bendrą vištinių paukščių kilmę.
Visos rūšys – medžioklės objektas.
Paplitimas
Beveik visos šeimos rūšys paplitusios atogrąžų ir subtropikų klimato Pietų ir Centrinės Amerikos dalyse, tik rudasparnė čačalaka (Ortalis vetula) aptinkama Šiaurės Amerikoje – pačioje pietinėje Teksaso dalyje. Trinidadinė pipilė (Pipile pipile) yra eneminė rūšis natūraliai paplitusi tik Trinidado saloje.
Grabuvka (Parčevo apskritis)
Grabuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Podedvužės, apie 29 km į rytus nuo Parčevo ir apie 69 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kraksiniai
Paplitimas
Gyvena miškuose.
Išvaizda
Priklauso vidutinio dydžio ir stambūs paukščiai. Galva nedidelė, sparnai suapvalinti ir gana trumpi, uodega gana ilga. Ant kojų pentinų neturi.
Stambiausia kraksinių šeimos rūšis – didysis kraksas (Crax rubra), jų patino kūno ilgis 87-92 cm, svoris 3,6-4,8 kg. Smulkiausi – mažosios čačalakos (Ortalis motmot), kurių kūno ilgis 43–54 cm, svoris 345–620 g.
Elgsena
Lizdą suka medžiuose. Paprastai dėtyje 1-4 kiaušiniai kuriuos peri tik patelė. Patino vaidmuo jauniklių priežiūroje skiriasi, nors daugumos rūšių patinai nedaug arba visiškai neprisideda auginant jauniklius.
Maitinasi tiek ant žemės, tiek ir medžių lajose. Minta vaisiais, vabzdžiais, kirmėlėmis.
Sistematika
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos 12.1 versijoje ir Handbook of the Birds of the World (Pasaulio paukščių vadovas) 1.0 versijoje, kraksinių (Cracidae) šeimoje išskiria 11 genčių ir 56 rūšis, kurios išskirtos į tribas ir du pošeimius:
Kladograma
Kraksinių (Cracidae) šeimos filogenetinių ryšių kladograma, pagrįsta pagal De Cheno ir jo bendradarbių atliktus tyrimų rezultatus paskelbtus 2021 m.:
Antanas Vagonis
Antanas Vagonis (g. 1963 m. rugsėjo 8 d. Karagandoje, Kazachstanas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1986–1989 m. Rokiškio 2-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams, 1989–2003 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, muzikos mokytojas. Nuo 1999 m. A.Vagonio individualios įmonės savininkas. 2003–2007 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktorius.
2007–2012 m. AB Ūkio bankas Rokiškio skyriaus verslo vadybininkas, skyriaus viršininkas. 2012–2015 m. AB „Rokiškio komunalininkas“ direktorius.
Nuo 2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2015–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras.