cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Termikas
Vėjo įtaka
Kylantį termiką veikia oro terpės vėjo laukas, kuris verčia jį nukrypti nuo normalios vertikalės. Kylantį termiką veikia vėjo laukas, kuris verčia jį nukrypti nuo normalios vertikalės. Jeigu visame konvekcinio sluoksnio storyje nebūna vėjo, tai termikai santykinai nusidriekia aukščiau ir trunka ilgiau nei vėjuotomis sąlygomis. Silpni vėjai (4-5 m/s) būna palankūs santykinai aukštų termikų formavimuisi, o skriejimas juose būna lengvesnis. Priežemyje didelio greičio vėjas gali sukelti mechaninę turbulenciją, kuri arti Žemės paviršiaus esančius termikus deformuoja, o kartais ir ardo, o tinkami skriejimui termikai įmanomi tik pasiekus tam tikrą aukštį (200–500 metrų). Smarkūs vėjai (13-15 m/s) apsunkina orlaivio valdymą kilimo bei tūpimo metu, todėl dažniausiai esant tokiems vėjams skristi pavojinga.
Intensyvumo klasifikavimas
Siekiant pilnai įvertinti termikų charakteristikas reikia atsižvelgti į vėją bei debesų dangą.
Intensyvumo numatymas
Pakankamai aišku, kad priežeminė temperatūra priklauso nuo saulės šilumos prietakos, kuri keičiasi priklausomai nuo sezono, paros laiko, platumos, debesų dangos, rūko bei nuo vietovės charakteristikų (dirvožemio tipo, albedo, drėgmės kiekio, augmenijos ir kt.). Tačiau situaciją komplikuoja neprognozuojamas ir be perstojo kintantis reiškinys – temperatūros kontrastai paklotiniame paviršiuje. Dabartinis mokslas negali pateikti patikimų apskaičiavimo metodų, leidžiančių tiksliai numatyti termikų intensyvumą, todėl vadovaujamasi termikų intensyvumo lentelėmis ir konvekcijos indeksais.
Makalis
Intakai: Priveižionas, Onas, Frijas, Moljechonas, Ča Krykas, Kakao Kempas.
Upės žemupys laivuojamas. Poplūdis trunka nuo birželio iki rugpjūčio, o nuo kovo iki gegužės smarkiai nusenka. Vidurupyje Makalis patvenktas, sudarytas Čikibulio tvenkinys. Upės aukštupio baseine yra Kalnapušių kalnagūbrio rezervatas. Prie Makalio yra senovės majų miesto Kahal Pečo liekanos.
Grūstės šv. Marijos Magdalenos koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčios interjeras, 2016 m.
'''Grūstės Šv. Marijos Magdalenos koplyčia''' – veikianti katalikų koplyčia Mažeikių rajone, Sedos seniūnijoje, Grūstės kaimo kapinėse. Kapinės įsikūrusios 4,6 km į šiaurės vakarus nuo Sedos, prie kelio. Koplyčia su varpine stūkso kapinių centre, kalnelyje. Prie jos patenkama pro puošnius kapinių vartus su įrašu „Čia palaidoti brangiausi mūsų turtai“. Koplyčia naudojasi ne tik Sedos, bet ir aplinkinių rajonų tikintieji.
Ją aptarnauja Sedos bažnyčios klebonas. Liepos mėnesį Grūstės kapinių koplyčioje vyksta šv. Marijos Magdalenos atlaidai. Kapinių koplyčioje pamaldos anksčiau vykdavusios pastoviai, dabar – tik per šventes. Tada ji turėjusi ir savo kleboną.
Istorija
Pirmasis žinomas koplyčios paminėjimas randamas Sedos parapijos vizitacijos knygoje, kuri rodo, kad 1791 m. Grūstės koplyčia jau buvusi, o jos centriniame altoriuje yra šv. Magdalenos Marijos paveikslas. Pasak enciklopedininko Broniaus Kviklio, koplyčia kapinėse pastatyta 1806 m.
1816 m. koplyčia iš pagrindų suremontuota. Taip pat B. Kviklio duomenimis, 1880 m. koplyčia parapijiečių buvo atstatyta, nors koplyčios viduje esanti lentelėje su užrašu „S. R. 1883 1986“ rodo, kad ji buvo restauruota 1883 m. Sovietmečiu koplyčia remontuota 1986 m. – ją (taip pat Renavo ir Sedos bažnyčias) remontavo kunigas klebonas J. Šiurys.
1996 m. koplyčia buvo apvogta. Manoma, kad sovietmečiu, 1976 m. rudenį, Mažeikių kraštotyrininkai pasisavino iš koplyčios septynis Kryžiaus kelio paveikslus. Likusius kitus septynis paslėpė tikintieji.
2014 m. koplyčia buvo suremontuota. Vykdant projektą buvo atliktas stogo remontas – atnaujinta stogo danga, įrengta lietaus vandens nutekėjimo sistema, pakeisti pastato išorės sienose suręstose iš pusrasčių vainikai ir apkalti dailylentėmis.
Architektūra
Kopyčia yra medinė, halinė, 8 m aukščio, stačiakampio plano, 9x16 m dydžio, su apside. Statinys apkaltas vertikaliomis 6 cm pločio lentelėmis, stogas dvišlaitis, dengtas skarda (prieš remontą buvo dengtas šiferiu, anksčiau – skiedromis), su vienu nedideliu bokšteliu. Ant bokštelio – geležinis kryžius su keliomis kryžmomis ir geometriniu motyvu. Virš apsidinės dalies ant stogo yra mažesnis geležinis kryželis. Koplyčia nudažyta melsvais dažais. Koplyčios varpinėje kabo du varpai: vienas nulietas 1788 m., kitas – 1833 m. Presbiterijos langai mozaikiniai, iš mėlynų ir geltonų kvadratėlių. Virš įėjimo į presbiteriją yra užrašas „Palaiminti mirusieji, kurie miršta Viešpatyje”.
Seno bažnytinio inventoriaus koplyčioje išlikę mažai. Vertingiausi iš jų – klausykla, kryžiai, keli šventųjų paveikslai. Koplyčios apsidinėje dalyje įrengtas pagrindinis altorius, atskirtas baliustrada. Pagrindiniame altoriuje kabo Šv. Marijos Magdalenos paveikslas (manoma, XIX a. pabaigos). Iš šonų stovi medinės, naujai polichromuotos skulptūros – Šv. Petro (dešinėje) ir Šv. Povilo (kairėje). Altoriuje priešais Šv. Marijos Magdalenos paveikslą stovi mažas žalvarinis krucifiksas. Kryželis yra 41 cm aukščio. Po Nukryžiuotojo kojomis yra kaukolė (Adomo kaukolė). Ant pėdos užrašas „Regaer Eisengiefsere”. Yra du šoniniai altoriai. Kairiajame altoriuje yra Švč. M. Marijos paveikslas, dešiniajame – medinis (2,05 m aukščio,1 m skersmens per kryžmą) kryžius su Nukryžiuotuoju. Krucifiksas polichromuotas, švelnaus rusvai žalsvo kolorito. Kryžma ornamentuota, galuose – stilizuotos širdys, kryžius su spinduliais. Ant kryžiaus išgraviruoti metai „1784” ir užrašas „I-K”.
Dailės kūriniai
Po įvykusių vagysčių koplyčioje daugelis jai priklausiusių dailės kūrinių perkelti į Sedos bažnyčią:
Sedos bažnyčioje saugoma ir 1802 m. Grūstės koplyčios vizitacijos knyga, bylojanti apie buvusį koplyčios turtingumą.
Anabel Conde
Ana Isabel „Anabel“ Conde Sánchez (g. 1975 m. birželio 16 d. Fuenchirola, Malaga) – ispanų dainininkė.
Transliuotojo TVE buvo pasirinkta atstovauti Ispanijai 1995 m. Eurovizijoje Dubline (Airija). Anabel atliko dainą „Vuelve conmigo“, kurios dainos žodžius parašė José María Purón. Kūrinys su 119 taškų užėmė antrą vietą. Tai buvo geriausias Ispanijos rezultatas per 16 metų.
2005 m. grįžo į Euroviziją kaip Andoros atstovės Marian van de Wal pritariančioji dainininkė. Kitais metais su seserimi Cristina dalyvavo Lenkijos atrankoje, bet nesėkmingai.
Jos pusseserė Cristie taip pat yra dainininkė, kuri išpopuliarėjo TV realybės šou Operación Triunfo.
2010 metais su daina „Sin miedos“ dalyvavo Tu país te necesita, Ispanijos atrankoje į 2010 m. Euroviziją ir užėmė 8 vietą.
Marte Olsbu Røiseland
Martė Olsbiu Roiseland (Marte Olsbu Røiseland, g. 1990 m. gruodžio 7 d. Arendalyje, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkė, triskart olimpinė čempionė, daugkartinė pasaulio čempionė, 2021–2022 m. pasaulio taurės laimėtoja.
Karjera
Norvegijos rinktinėje nuo 2011 m. Nuo 2011 iki 2014 m. dalyvavo jaunimo čempionate, IBU taurėje. 2012 m. Estešunde debiutavo pasaulio taurės varžybose, ir finišavo 28 vietoje asmeninėse lenktynėse. Reguliariai dalyvauti pasaulio taurės varžybose pradėjo nuo 2013–2014 m. sezono pabaigos. 2014–2015 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – sidabrą vienetų mišrioje estafetėje Nove Meste, o 2015–2016 m. sezone – pirmąjį pasaulio taurės medalį asmeninėse rungtyse: trečią vietą sprinte Chanty Mansijske. 2015 m. debiutavo pasaulio čempionate Kontiolahtyje, buvo ketvirta moterų estafetėje, o 2016 m. pasaulio čempionate Holmenkolene iškovojo auksą estafetėje ir bronzą mišrioje estafetėje. 2018 m. debiutavo Pjongčango olimpinėse žaidynėse, tapo vicečempione sprinte ir mišrioje estafetėje. 2018–2019 m. sezone iškovotos 3 pasaulio taurės pergalės asmeninėse rungtyse ir 3 pergalės estafetėse pasaulio čempionate Estešunde, bendroje pasaulio taurės įskaitoje užimta 4 vieta. 2020 m. pasaulio biatlono čempionate tapo pirmąja moterimi biatlone laimėjusi net septynis medalius, tame tarpe net penkis aukso. 2020–2021 m. sezone iškovojo antrą vietą pasaulio taurės bendroje įskaitoje, o 2021–2022 m. sezone – pirmą. Sėkmingai pasirodė Pekino olimpinėse žaidynėse: iškovojo 5 medalius iš 6 galimų, iš jų 3 aukso.
2022–2023 m. sezono pradžią praleido, dėl sveikatos problemų nesugebėjo pasiekti reikiamos sportinės formos. Sportinė forma grįžo antroje sezono pusėje: Pasaulio čempionate iškovoti trys medaliai, iš jų du aukso, pasaulio taurės varžybose – dvi pergalės asmeninėse rungtyse. Sezonui baigiantis pranešė apie karjeros pabaigą.
Asmeninis gyvenimas
2018 m. rugpjūčio 11 d. ištekėjo už biatlono trenerio Sverrės Roiselando. Pora gyvena Lilehameryje.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Enemies of Reality
Enemies of Reality – penktasis progresyviojo metalo muzikos grupės Nevermore studijinis albumas, išleistas 2003 metais.
Kenijos moterų tinklinio rinktinė
Kenijos moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kenijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kenijos tinklinio federacija.
Cirkumfleksas
Cirkumfleksas (lietuvių kalboje dar vadinamas riestiniu kirčio / priegaidės ženklu) – diakritinis ženklas, vartojamas daugumoje šiuolaikinių kalbų, kurių abėcėlės kilo iš lotynų, kirilicos arba graikų abėcėlių. Lotyniškuose raidynuose cirkumfleksas paprastai žymimas stogeliu (ˆ), o graikų rašyboje – tilde (˜) arba apverstu breviu ( ̑).
Lietuvių kalboje cirkumfleksas užrašomas tilde (˜), jis žymi tvirtagalę priegaidę, tariamą kylančia arba lygia intonacija, pavyzdžiui: katė̃, laũkas, žõdis.
Kadis
Kadis, kazis – musulmonų teisėjas, kuris priima sprendimus vadovaudamasis šariatu ir adatu. Šios pareigybės ištakos siekia VII a. Kadis atsakingas už religinių fundacijų, palikimo, paveldėjimo klausimus.
Lenkijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Supertaurės rungtynės
-
1992 m. Pietų Osetijos nepriklausomybės referendumas
'''1992 m. Pietų Osetijos nepriklausomybės referendumas''' – Pietų Osetijos nepriklausomybės referendumas, vykęs 1992 m. sausio 19 d. Referendume kelti du klausimai: „Ar pritariate tam, kad Pietų Osetija būtų nepriklausoma valstybė?“ bei „Ar pritariate 1991 m. rugsėjo 1 d. Pietų Osetijos parlamento sprendimui dėl susijungimo su Rusija?“ Į abu klausimus teigiamai atsakė 99,9 % rinkėjų.
Priešistorė
1989 m. lapkritį Pietų Osetijos autonominės srities Aukščiausioji Taryba nubalsavo už statuso pakeitimą į autonominę tarybų socialistinę respubliką. Tačiau 1990 m. gruodžio 1 d. šį statusą atšaukė Gruzijos vyriausybė. Nors Gruzija boikotavo kovą vykusį 1991 m. Tarybų Sąjungos referendumą dėl TSRS reformavimo, Pietų Osetijos gyventojai referendume dalyvavo. Pietų Osetija boikotavo tais pačiais metais vykusį Gruzijos nepriklausomybės referendumą, o lapkričio 28 d. paskelbė nepriklausomybę.
Tirkšlių sinagoga
Tirkšlių sinagoga – buvusi žydų sinagoga Tirkšlių miestelyje (J. Janonio g. 15A), Mažeikių rajone. Tai vienintelė Mažeikių rajone išlikusi medinė sinagoga.
Sinagoga medinė, pastatyta maždaug XIX a. viduryje, priskiriama vėlyvojo klasicizmo periodui (laikoma ankstyviausia šio periodo sinagoga regione). Šios rytų-vakarų kryptimi orientuotos sinagogos tūris mažas, būdingas stačiakampis planas, ilgis siekia 13,5 m, plotis – 12,1 m, stogas dvišlaitis. Pietinės ir šiaurinės sinagogos sienų langai išdėstyti vienoje linijoje, vyrų ir moterų dalys aiškiai neatribotos. Išliko langų profilio fragmentai (būdingas ganėtinai sudėtingas profilis), sandrikų imitacijos virš langų.
2014 m. finansavus Lietuvos žydų bendruomenei, remontuotas sinagogos stogas, pamatai, angos.
2015 m. Tirkšlių sinagoga įtraukta į Kultūros vertybių registrą.
Morė (Indija)
Morė  – miestas pačiuose Indijos rytuose, Manipure, pasienio punktas Mianmaro pasienyje, prie Menalio upės, priešais Tamu miestą Mianmare. Svarbus tranzitinis taškas – pro Morę eina transazijinis kelias AH1 (jo dalys Imphalis–Morė NH102 ir Mandalajus–Tamu). Per Morę ketinama nutiesti ir transazijinę geležinkelio liniją.
Verčiamasi iš Mianmaro įvežtų prekių pardavimu, medienos apdirbimu ir baldų gamyba. Morė garsėja dėl nelegaliai iš Mianmaro gabenamos tikmedžio medienos, narkotikų kontrabandos.
Vincas Kęstutis Babilius
Vincas Kęstutis Babilius (1937 m. liepos 23 d. Kaune – 2003 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis veikėjas, inžinierius, verslininkas.
Biografija
1954–1959 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete. Įgijęs inžinieriaus-mechaniko specialybę dirbo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos cecho viršininku. 1962 m. rugsėjo mėn. paskirtas Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos vyriausiuoju inžinieriumi, 1982–1996 m. šios įmonės generalinis direktorius.
1996 m. gruodžio mėn. – 1999 m. birželio mėn. konservatoriaus Gedimino Vagnoriaus vadovaujamoje Vyriausybėje – LR ūkio ministras. Taip pat buvo Lietuvos pramonininkų konfederacijos viceprezidentu, „Litimpeks“ banko tarybos pirmininku.
Kęstutis Kudzmanas
Kęstutis Kudzmanas (g. 1964 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatas, ambasadorius.
Biografija
1971–1982 m. mokėsi Vilniaus 31-ojoje vidurinėje mokykloje. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. 1989–1991 m. VU Fizikos fakulteto laboratorijos vedėjas. 1992–1994 m. studijavo VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.
1992–1994 m. Lietuvos užsienio reikalų ministrų Algirdo Saudargo ir Povilo Gylio patarėjas, ministerijos referentas. 1995–1996 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Inžinerinės ekologijos asociacijos tarptautinių projektų vadovas. 1996–2001 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Užsienio ryšių departamento direktorius, generalinio direktoriaus pavaduotojas. 2001–2004 m. Lietuvos ambasados Rusijos Federacijoje ministras-patarėjas ekonomikai. 2004 m. kovo 30 d. Rusijos URM reikalavimu, tariamai „už veiklą, nesuderinamą su statusu“, kartu su dar dviem Lietuvos ambasados darbuotojais turėjo palikti šią šalį.
2004–2006 m. LR URM Administracinio departamento direktorius. 2006–2007 m. Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento ambasadorius ypatingiesiems pavedimams. 2007–2012 m. pirmasis Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Azerbaidžano Respublikoje ir Turkmėnistanui. 2012 m. rugpjūčio mėn. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Turkijos Respublikoje, 2013 m. balandžio mėn. – ir Pakistano Islamo Respublikai, 2014 m. – Irano Islamo Respublikai. Iš šių pareigų atšauktas 2015 m. kovo 12 d. 2015–2018 m. LR URM Ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2018 m. Išorinių ekonominių santykių ir ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, Seimo pirmininko Viktoro Pranckiečio visuomeninis patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 2018 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje.
Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas
right|thumb|250px| [[2008 m. jaunimo (iki 20) pasaulio šachmatų čempionai: Abhijejetas Gupta ir Harika Dronavali (abu iš Indijos) ]] Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas tai žaidėjų, kuriems čempionato vykdymo metais sausio 1 d. nebuvo suėję 20 metų, šachmatų turnyras. Rengiami du atskiri turnyrai: vaikinų (atvirasis) ir merginų. Juos kiekvienais metais organizuoja pasaulio šachmatų federacija (FIDE). Jaunimo čempionato nugalėtojai: Borisas Spaskis, Anatolijus Karpovas, Garis Kasparovas ir Višvanatanas Anandas vėliau tapo pasaulio šachmatų čempionais.
Istorija
Idėja rengti čempionatus kilo Viljamui Ritson-Moriui, kuris 1951 m. suorganizavo Birmingame pirmąjį pasaulio jaunimo šachmatų čempionatą. Iki 1973 m. čempionatai buvo rengiami, kas dveji metai, vėliau čempionatas vyko kasmet. Nuo 1983 m. pradėtas rengti atskiras čempionatas merginoms. Pradžioje jų čempionatas vyko atskirai – kituose miestuose. Nuo 1987 m. abu čempionatai vyksta tame pačiame mieste ir tuo pačiu laiku. Kiekviena šalis, FIDE narė, išskyrus šalį organizatorę, kuriai buvo leista du, galėjo į čempionatą pasiusti tik vieną žaidėją. Dar keli dalyviai buvo įtraukiami pagal Elo reitingus ir praėjusio čempionato nugalėtojas. 1-ame čempionate buvo naudota šveicariškoji sistema, o 2-13 čempionatuose – ratų sistema. Dalyviai buvo skirstomi į pogrupius ir pravedus turnyrus iš jų, pagal dalyvių pasiektus rezultatus, buvo sudaromos finalinės grupės: A finalas, B Finalas ir t. t. Nuo 1975 m. turnyruose vėl naudojama šveicariškoji sistema. Pradžioje nugalėtojui, jei jis jo dar neturėjo, buvo suteikiamas tarptautinio meistro titulas. Dabar nugalėtojas tampa didmeistriu, ar moterų didmeistre, o 2-os ir 3-ios vietos laimėtojai – tarptautiniu meistru, ar tarptautine moterų meistre.
Pasaulio čempionatai
Rengiami atskiri vaikinų (atvirasis) ir merginų turnyrai.
Dalyvių atranka
Dalyvių atranka laikui bėgant kinta – čia pateikta 2013 m. tvarka.
Čempionate dalyvauti gali šachmatininkai, kuriems čempionato vykdymo metais sausio 1 d. nebuvo suėję 20 metų.
Asmeniškai kviečiami (tie, kurie atitinka amžiaus apribojimą) :
a) 3 geriausiai pasirodę praėjusio pasaulio jaunimo šachmatų čempionato dalyviai;
b) paskutinų metų žemynų jaunimo šachmatų čempionai;
c) 6-i geriausią (merginų 4-ios) (iki 20 m.) Elo reitingą turintys žaidėjai.
d) paskutinių metų pasaulio jaunių iki 18 m. ir iki 16 m. šachmatų čempionai.
Be minėtų dalyvių, kiekviena šalis, FIDE narė, turi teisę į abu turnyrus siusti po vieną dalyvį.
Taisyklės
Turnyras žaidžiamas naudojant šveicariškąją sistemą (13 ratų). Varžovų parinkimui naudojami žaidėjų reitingas. Iki 30 ėjimo neleidžiamos lygiosios.
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui partijai skiriama laiko: 90 min. pirmiesiems 40 ėjimų, o likusiems ėjimams 30 min., taip pat, nuo 1-o ėjimo pridedama po kiekvieno ėjimo 30 sek.
Nugalėtojo nustatymas
Nugalėjas nustatomas pagal taškus: pergalė – vienas, lygiosios – pusė, pralaimėjimas – nulis taškų. Daugiausiai taškų surinkęs dalyvis tampa nugalėtoju.
Apdovanojimai
Pirmąsias tris vietas užėmę dalyviai apdovanojami medaliais ir prizais.
Vaikinų turnyro nugalėtojas jei dar neturi, gauna didmeistrio titulą. Jis taip pat patenka į sekančių metų Pasaulio šachmatų taurę, kuri yra pasaulio čempionato ciklo dalis.
Vaikinų ir merginų sidabro ir bronzos medalininkai gauna atitinkamai tarptautinio meistro ir tarptautinės moterų meistrės titulus
Vaikinai
Lietuvos šachmatininkai pasaulio vaikinų (iki 20 m.) čempionate.
Merginos
Lietuvos šachmatininkės pasaulio merginų (iki 20 m.) čempionate:
Ararato respublika
Ararato Respublika ( 'Araratas') – pasiskelbusi nepripažinta kurdų valstybė, 1927-1930 m. buvusi šiuolaikinės Turkijos rytinėje dalyje.
1927 m. Ararato respubliką paskelbė Khoybun partija, įkurta kurdų ir armėnų. Tuo metu pietryčių Turkijoje nuvilnijo kurdų sukilimas. Ararato sukilimui vadovavo generolas İhsan Nuri Pasha. 1927 m. spalio mėn. kaimas netoli Ararato kalno buvo paskelbtas laikinąja Kurdistano sostine. Khoybun'as kreipėsi į didžiąsias valstybes ir Tautų Sąjungą, taip pat siuntė laiškus kurdams Irake ir Sirijoje, prašydami bendradarbiauti.
Vėliau Turkijos kariuomenė sutriuškino Ararato respubliką, aneksavo jos teritoriją ir mirties bausme nubaudė jos vadovus (išskyrus Ihsan Nuri, kuris prisiglaudė Irane).
Japonijos imperatoriškieji universitetai
Japonijos imperatoriškieji universitetai – devyni universitetai, gyvavę Japonijos imperijos laikais. Pirmuoju imperatoriškuoju universitetu tapo nuo 1877 m. veikęs Tokijo universitetas. Kiti buvo įkurti laikotarpyje tarp 1897 m. ir 1939 m. Universitetai kurti siekiant paruošti japonų mokslininkus ir aukštesniuosius valdininkus, didinti šalies mokslinę pažangą ir skatinti modernizaciją po Meidži restauracijos. Iš devynių universitetų septyni buvo Japonijoje, vienas – Korėjoje ir vienas – Taivane. Universitetai veikė iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Japonijos teritorijoje likusios mokslo įstaigos dar žinomos kaip Septyni nacionaliniai universitetai (, kokuritsu nana-daigaku).
Mokslas universitetuose truko ketverius metus, į juos buvo priima po mokyklos baigus trejus metus trunkančias studijas "Aukštesniojoje visų menų mokykloje". Imperatoriškųjų universitetų studentai turėjo tam tikrų privilegijų, pvz., jiems nereikėjo atlikti karinės tarnybos. Po Karo Ramiajame vandenyne imperaoriškųjų universtitetų sistema buvo panaikinta, tačiau buvę "imperatoriškieji" universitetai tebeturi aukštą prestižą.
2017 m. Barselonos teroro išpuoliai
2017 m. Barselonos teroro išpuoliai įvyko 2017 m. rugpjūčio 17 d. Barselonoje. Pirmasis išpuolis įvyko Ramblos gatvėje, kuomet į čia esančią pėsčiųjų minią įsirėžė sunkvežimis. Šio įvykio metu žuvo 16 žmonių, dar 130 sužeista. Du įtariamieji po šio įvykio pabėgo.
Vėliau vietos policija informavo suėmusi 2 įtariamuosius, dar vienas žuvo per susišaudymą. Amako naujienų agentūra paskelbė, kad išpuolius įvykdė Islamo valstybės kovotojai.
Naktį prieš šį išpuolį Alkanaro mieste kilo sprogimai, kurių metu žuvo moteris. Vietos valdžia pranešė, kad šie sprogimai yra susiję su rugpjūčio 17 d. išpuoliais.
Rasa Kairienė
Rasa Kairienė (g. 1960 m. kovo 20 d.) – lietuvių diplomatė, Lietuvos ambasadorė Vengrijoje.
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. – Vilniaus inžinierinį statybos institutą.
1983–1993 m. buvo Vilniaus politechnikumo dėstytoja. 1994–1995 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Ekonomikos departamento Techninės pagalbos ir programų skyriuje 1-ąja sekretorė, skyriaus vedėja. 1995–1999 m. – URM Europos integracijos departamento Techninės pagalbos skyriaus vedėja, 1999–2001 m. – Daugiašalės pagalbos skyriaus vedėja.
2001–2004 m. R.Kairienė buvo Baltijos jūros valstybių tarybos Nuolatinio tarptautinio sekretoriato Švedijoje patarėja, 2004–2005 m. – Vyriausybės kanceliarijos Užsienio politikos skyriaus patarėja. 2005–2006 m. dirbo URM Europos šalių departamento direktore.
2006–2012 m. R.Kairienė buvo Lietuvos ambasadorė Danijos Karalystėje ir Islandijos Respublikai. , vėliau vadovavo Lietuvos URM Valstybinio ir diplomatinio protokolo departamentui.
2014–2019 m. rugpjūčio mėn. – Lietuvos ambasadorė Vengrijos Respublikoje.
Baltarusijos moterų futbolo rinktinė
Baltarusijos moterų futbolo rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Baltarusijai atstovaujanti futbolo tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Baltarusijos futbolo federacija.
Aktorių laboratorijos teatras
Aktorių laboratorijos teatras  – politiškai aktyvi teatro trupė ir vaidybos mokykla, kurią 1941 m. sausį įkūrė Romanas Bonesas, Žiulis Dasenas, Dikas Fleikas, Loidas Bridžesas, Denis Manas, Džefas Koris, Meri Virdžinija Farmer ir Dž. Edvardas Brombergas. Per Antrąjį pasaulinį karą Aktorių laboratorija su Holivudo Pergalės komitetu surengė daugybę pasirodymų kariams.
Aktorių laboratorija pradžioje buvo įsikūrusi virš „Sharkey’s“ baro Franklino ir Bronsono prospektų kampe Holivude. 1943 m. teatras persikėlė į 1455 Šiaurės Lorel alėją (North Laurel Avenue) Holivude, Kalifornijoje.
Dėl kaltinimų komunizmu Aktorių laboratorija neteko finansinės paramos. Bonesas ir kiti teatro vadovai stojo prieš Kalifornijos Senato komitetą, bet jie atsisakė atskleisti, ar yra komunistai. Vėliau JAV Mokesčių tarnyba atšaukė grupės, kaip neapmokestinamo subjekto, statusą, o Veteranų reikalų valdyba nutraukė sutartis su grupe. Bonesas, paskutinėmis grupės dienomis laikytas jos varomąja jėga, mirė nuo širdies smūgio per Aktorių laboratorijos spektaklį, o jo mirtis iš dalies buvo siejama su laboratorijos sunkumais. 1950 m. vasarį teatras buvo uždarytas.
CityBee
„CityBee“ – elektrinių paspirtukų, dviračių bei automobilių nuomos paslaugų prekinis ženklas. Paslaugos su šiuo prekiniu ženklu teikiamos Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje. 2019 m. „CityBee“ paslaugomis naudojosi daugiau nei 400000 registruotų vartotojų. Paslaugų teikimui naudojama daugiau nei 2000 automobilių ir 3000 elektrinių paspirtukų.
Nuomojami įvairių markių („Peugeot“, „Volkswagen“, „Toyota“, „Nissan“) šiuolaikiniai automobiliai, o taip pat ir egzotiškos, senovinės transporto priemonės. „CityBee“ vienu metu siūlė išsinuomoti „Porsche 718 Boxster“ bei „VAZ 2101“. Parką sudaro automobiliai su dyzeliniais, benzininiais, ir elektriniais varikliais. Pagal formą siūloma rinktis iš vienatūrių, hečbekų, sedanų, pikapų, mikro autobusiukų ir kitų.
Istorija
„CityBee“ pavadinimu automobilių nuomos paslaugos pradėtos teikti Vilniuje 2012 metais. Nuo 2016 m. paslauga nuolat teikiama ir Kaune. O nuo 2017 m. paslaugos teikiamos ir Lietuvos pajūrio miestuose (Klaipėdoje, Nidoje, Palangoje). Nuo 2017 m. „CityBee“ automobiliais galima pradėti kelionę viename iš šių miestų, o baigti – kitame.
2018 m. rugsėjį „CityBee“ pradėjo teikti krovininių automobilių dalinimosi paslaugas didžiausiuose Lenkijos miestuose: Varšuvoje, Gdanske, Krokuvoje, Vroclave, Poznanėje, Balstogėje, Liubline ir Bydgoščiuje. 2018 m. pabaigoje buvo planuojama Lietuvoje valdyti 1000 automobilių. Nuo 2019 m. balandžio 2 d. „CityBee“ pradėjo teikti elektrinių paspirtukų dalijimosi paslaugą Vilniuje, Madride bei Varšuvoje. 2019 m. buvo pradėta plėtra į Latvijos, Estijos rinkas. Buvo planuojama, kad investicijos sudarys apie 110 mln. eurų ir planuojama įsigyti 5360 naujų automobilių.
2020 m. spalį buvo pranešta, kad „CityBee“ laikinai stabdo savo paslaugas Lenkijoje.
2021 m. vasario 15 d. „CityBee“ savo „Facebook“ paskyroje pranešė, kad buvo nutekinti daugiau nei 100 tūkst. „CityBee“ klientų duomenys.
Nuomos veikimo principas
thumb|left|„CityBee“ automobilis „Volkswagen Golf“ aikštelėje prie [[Kauno marios|Kauno marių.]] thumb|200px|„CityBee“ automobilis „BMW X1“ [[Vilnius|Vilniuje]] Nuomodamiesi automobilį vartotojai apmokestinami už nuomos laiką ir nuvažiuotus kilometrus. Laikas apmokestinamas naudojantis minutės, valandos, dienos, savaitės ir mėnesio įkainiais, ir taikoma mažiausia galima įkainių taikymo suma. Nuomodamiesi elektrinį paspirtuką vartotojai apmokestinami už paspirtuko atrakinimą bei kiekvieną naudojimosi minutę. Dviračių nuoma apmokestinama už kiekvieną nuomos pusvalandį. Įsigijus dviračio nuomos prenumeratą, už pirmą nuomos pusvalandį mokėti nereikia.
Automobilius, „e-kick“ paspirtukus ir dviračius vartotojai gali išsinuomoti naudodami programėlę išmaniajam telefonui. Transporto priemones galima pasiimti iš ten, kur jos yra paliktos, palikti – programėlėje rodomose vietose, kur jas galima palikti. Daugumoje savivaldybių, kur veikia ši paslauga, nereikia mokėti už automobilio stovėjimą mokamose automobilių aikštelėse.
Lukšių geležinkelio stotis
Istorija
1997 m. ruože Kėdainiai–Lukšiai pirmą kartą Lietuvoje buvo paklotas suvirintas besandūris 10,8 km bėgių kelias.
CityBee
Kritika
Galimybė išsinuomuoti automobilį telefono programėle ir fizinis vairuotojo patikros nebuvimas prieš jam sėdant vairuoti lėmė, jog paslauga kartais piktnaudžiauja neturintys teisės vairuoti, vairuojantys chuliganiškai bei apsvaigę asmenys. Tokie vairuotojai kartais padaro rezonansinius nusikaltimus, tuo pačiu suniokodami brangius automobilius. „CityBee“ ėmėsi griežtesnės vairuotojų prevencijos ir blokuoja bei baudžia vairuotojus piniginėmis baudomis už vairavimą esant neblaiviam ar KET pažeidimus (papildomai). Taip pat išbandė, bet pasisakė prieš autoblokų naudojimą trumpalaikės nuomos reikmėms. Vairuotojų tapatybei nustatyti „CityBee“ bendradarbiauja su britų įkurta įmone „Onfido“. Pastaroji užtikrina nuotolinį tapatybės nustatymą, reikalaudama asmenukės, kurioje matytųsi vairuotojo veidas bei jo vairuotojo pažymėjimas. Taip įmonė užtikrina, jog tik teisę turintys vairuoti asmenys galės pasinaudoti paslauga.
Agapovka
Agapovka (arba Agapovas; ) – kaimas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 256 km į pietvakarius nuo Čeliabinsko, 14 km į pietus nuo Magnitogorsko. Rajono centras. Kaimas įsikūręs ant kairiojo Uralo upės kranto, 16 km į pietvakarius nuo geležinkelio stoties „Buranaja“.
Istorija
Agapovką 1902 m. įkūrė kazokai.
Vidmantas Purlys
Vidmantas Purlys (g. 1971 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Nyderlandų Karalystėje (nuo 2017 m.)..
Ramenai
Ramenai – japonų patiekalas iš kvietinių kiniškų makaronų, patiekiamų mėsos sultinyje, pagardintame sojų padažu ar miso kartu su įvairiais priedais, priklausomai nuo rūšies – kiaulienos pjausniu, nori, žaliaisiais svogūnais, fermentuotais bambuko ūgliais ar kt. Egzistuoja daug ramenų rūšių, beveik kiekvienas Japonijos regionas turi savo ruošimo būdą, pavyzdžiui, Hokaide populiarus miso ramen, o Kiūšiū – tonkotsu ramen, tačiau bendras patiekalą vienijantis bruožas yra makaronai sultinyje. Ramenai yra vienas populiariausių patiekalų Japonijoje, ruošiamas namie, parduodamas tiek įprastiniuose, tiek specializuotose ramenų restoranuose, karaokės baruose, pramogų parkuose, kavinėse, kaip gatvės maistas ir kitur.
Vidmantas Purlys
Biografija
1993 m. baigė sociologijos studijas Vilniaus universitete. 1994 m. studijavo politikos mokslus Aarhus universitete Danijoje, 1998 m. baigė politikos mokslų magistrantūrą Vidurio Europos universitete Budapešte.
Ramenai
Istorija
Ramenai yra japoniškas kinų makaronų ruošimo būdas, Japonijoje atsiradęs panašiu metu, kaip ir patys kiniški makaronai, tačiau nėra tvirtai žinoma, kada tai įvyko. Pagal plačiausiai pripažintą teoriją, ramenai Japonijoje atsirado XIX a. atvežti kinų imigrantų. Pasak Šin-Jokohamos ramenų muziejaus, ramenai kilo iš Kinijos ir Japonijoje pirmą kartą pasirodė 1859 m. Pirmieji ramenai buvo makaronai sultinyje ir ant viršaus uždėta kepta kiauliena. Pats žodis ramen yra japoniška kinų žodžio lamian (拉麵) transkribcija. Lamian yra tam tikra ilgų, į spagečius panašių kiniškų makaronų rūšis. Žinoma, kad ramenai Japonijoje jau buvo pardavinėjami 1910 m., kuomet buvo aprašytas jais prekiavęs, didelio populiarumo susilaukęs kiniškas restoranas Jokohamos kinų kvartale. Maždaug iki XX a. vidurio šis patiekalas buvo vadinamas „kiniškais grikiais“, nepaisant to, kad gaminamas iš kviečių. Vėliau žodis šina (Kinija) įgijo neigiamą atspalvį ir patiekalas pradėtas vadinti čūka soba (, irgi reiškia kiniškus grikius) arba tiesiog ramenais. Soba vadinami Japonijoje gaminami grikių miltų makaronai.
Kokas (upė)
Didžiausi intakai: Bokajus ir Vaspukas. Prie upės įsikūrę daugiausia indėnų miskitų kaimai.
Ramenai
Istorija
1945 m. gruodį Japonijoje buvo prasčiausias ryžių derlius per paskutinius 42 metus. Kovai su maisto nepritekliumi tuo metu Japoniją okupavusios JAV įvežė daug pigių kvietinių miltų. Tai padėjo išpopuliarėti miltiniams patiekalams, labiausiai – duonai, bet taip pat ir ramenams. Pokario metais Japonijos valdžia normuodavo maistą, tačiau ramenai išpopuliarėjo juodojoje rinkoje, kurios pagalba dauguma japonų ir maitindavosi. Miltai iš komercinių malūnų būdavo vagiami pogrindinei ramenų gamybai, kurią saugojo jakudza. Šeštajame dešimtmetyje miltų prekybos apribojimai buvo atšaukti, ir ramenai dar labiau išpopuliarėjo. Atsirado daug legalių gamintojų, įmonės pradėjo nuomoti ramenų gamybos įrankių komplektus kartu su jatai – gatvės maisto prekybos vežimėliu, norintiems gatvėse prekiauti ramenais. Sunkioje ekonominėje situacijoje tai buvo gera smulkaus verslo galimybė ir sparčiai išpopuliarėjo.
Vidmantas Purlys
Biografija
1995 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos Gynybos politikos ir programų departamento vyr. specialistas, 1996–1997 m. – skyriaus viršininkas.
Ramenai
Istorija
1958 m. Momofuku Ando išrado greitojo paruošimo makaronus. Greitojo paruošimo ramenų sriubos taip pat labai greitai išpopuliarėjo ne tik Japonijoje, bet ir visame pasaulyje.
Nuo maždaug 1980-ųjų ramenai jau buvo laikomi ikoniniu Japonijos maistu. 1994 m. Jokohamoje atsidarė Ramenų muziejus. Šiuo metu tai vienas populiariausių patiekalų Japonijoje, 2016 m. duomenimis, Japonijoje buvo virš 25 tūkst. specializuotų ramenų restoranų, iš kurių virš 5000 vien Tokijuje. Ramenai yra populiarus maistas ir kitose šalyse veikiančiuose japoniškuose restoranuose, gatvės maisto prekyvietėse.
Rūšys
Šiuo metu egzistuoja daugybė įvairių ramenų rūšių ir variacijų priklausomai nuo gamintojo ir regiono. Keturi populiariausi ramenų tipai yra šie:
Vidmantas Purlys
Biografija
2009 m. rugpjūčio mėn. - 2014 m. liepos mėn. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Airijoje. . Vėliau vadovavo URM Europos šalių departamentui.
Ramenai
Kitose šalyse
Pietų Korėjoje ramenai vadinami ramyeon (라면) ir dažnai ruošiami su kitokiais priedais, nei įprasta Japonijoje. Tarp jų – kimči, sūriai, koldūnai, korėjietiški ryžių paplotėliai tteok. Taip pat patiekalas populiarus Kinijoje, Taivanyje ir Hongkonge.
Vidmantas Purlys
Biografija
Nuo 2017 m. liepos 11 d. - Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje ir Lietuvos nuolatinis atstovas prie Cheminio ginklo uždraudimo organizacijos. .
Šilainių geležinkelio stotis
Šilainių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Zutkių kaime (Kėdainių rajonas), į šiaurės vakarus nuo Šilainių kaimo. Praeina Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Tai krovininė geležinkelio stotis netoli Kėdainių, aptarnaujanti AB „Lifosa“ fosfatinių trąšų gamyklos kompleksą.
Martynas Valavičius
Martynas Valavičius (, m. 1712 m. rugpjūčio 5 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Mstislavlio vėliavininkas (1692–1701), Lietuvos didysis raštininkas (1701–1703), Lietuvos didysis maršalka (1704–1712), Lietuvos Tribuniolo maršalka 1704 metais.
Biografija
Kilo iš žymios bajorų Valavičių giminės, Dominyko Valavičiaus ir Ievos Balbinos Savickaitės sūnus.
Buvo renkamas pasiuntiniu į 1690 ir 1693 metų seimus (dukart) nuo Mstislavlio vaivadijos, 1695 metais nuo Polocko vaivadijos, 1696 ir 1697 metais (dukart) nuo Mstislavlio vaivadijos, 1701–1702 ir 1703 metais nuo Vilniaus pavieto. Dalyvavo dviejuose elekciniuose seimuose, 1674 ir 1697 metais.
Mstislavlio vėliavininkas Martynas Valavičius buvo vienas „respublikonų“ grupuotės lyderių, buvo Sapiegų opozicijoje. 1697 metų pabaigoje – 1698 metų pradžioje – vienas iš sandraugos (bajorų įgulos) griovimo organizatorių, kurie nuniokojo Sapiegų turtą.
1698 metais Martynas Valavičius buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu nuo Mstislavlio vaivadijos ir komisaru dėl Lietuvos kariam algų išmokėjimo derybų. 1698 m. kovo 3 d. pasirašė Škudo traktatą su kariu Grigaliumi Antanu Oginskiu. 1698 m. spalio 3 d. užėmė Mogiliovo ekonomiją ir užgrobė miesto pilį pačiame Mogiliove. 1698 metų pabaigoje prie Puzovičių dalyvavo derybose su Sapiegomis, kurios baigėsi paliaubų pasirašymu 1698 m. gruodžio 20 d.
1700 metais Mstislavlio vėliavininkas Martynas Valavičius, vadovaudamas Mstislavlio bajorijai, dalyvavo mūšiuose prieš Sapiegas netoli Ašmenos ir Valkininkų. Dalyvavo pasirašant 1700 metų Valkininkų nutarimą, kuriuo buvo paskirtas komisaru nuo Mstislavlio vaivadijos prie generalinio pulkininko Mykolo Servacijaus Višnioveckio. 1701–1703 metais užėmė Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę.
Vienas iš iniciatorių LDK įstojimo į Šiaurės karą (1700–1721) Rusijos pusėje 1702 metais. 1703 metais Vilniaus bajorų suvažiavime buvo išrinktas pasiuntinybės nariu pas karalių Augustą Stiprujį.
1703 metais Liublino seime gavo Lietuvos didžiojo iždininko pareigybę, atimtą iš Benedikto Povilo Sapiegos, bet perleido ją Liudvikui Pociejui, po Grigaliaus Antano Oginskio, įtikinusio Pociejų atsisakyti savo naudai Lietuvos lauko etmono pareigybės, įsikišimo.
Martynas Valavičius pasirašė Javorovo traktatą tarp LDK ir Rusijos 1703 metais. Dalyvavo Sandomiro konfederacijoje 1704 metais.
1707 metais laisvame seime Lvove Lietuvos didysis maršalka Martynas Valavičius buvo išrinktas Lenkijos delegacijos nariu, vedusiu derybas su Rusijos caru Petru Didžiuoju Žovkvoje.
Tais pačiais metais Liublino laisvame seime buvo išrinktas LDK provincijos rados direktoriumi. Nuo 1707 m. gruodžio 3 d. iki gruodžio 19 d. buvo Naugarduko bajorų suvažiavimo, kur Lietuvių bajorija prisiekė ištikimybei sąjungai su Rusija, direktoriumi.
1708 metų pabaigoje – 1709 metų pradžioje Martynas Valavičius buvo armijos sudėtyje, vadovaujant Grigaliui Antanui Oginskiui, kuris veikė Voluinėje prieš Stanislovo Leščinskio priešininkus. Po atvykimo į pagalbą Oginskiui rusų korpuso Nikolajaus Inflianto važiavo pas Karūnos didijį etmoną Adomą Mikalojų Seniavskį, siūlant jam apjungti jėgas bendrai kovai prieš Stanislovo Leščinskio šalininkus.
1710 metais Martynas Valavičius dalyvavo Varšuvos laisvame seime. 1710–1711 metais vadovavo Lenkijos pasiuntinybei į Rusiją, kur siekė rusų armijos išvedimo ir kitų nuolaidų, kas sukeltų įtampą tarp Rusijos ir Osmanų imperijos santykių.
Literatūra
Віцько З. Валовіч Марцыян Дамінік // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.3: Дадатак. А – Я / Рэдкал.: Т. У. Бялова (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2010. −696 с.: іл. С. 100. ISBN 978-985-11-0487-7.
Vladimiras Tatlinas
Vladimiras Tatlinas (, 1885 – 1953 m.) – XX a. TSRS avangardinis tapytojas, architektas, skulptorius, dizaineris. Konstruktyvizmo srovės atstovas. Garsiausiu jo kūriniu minima nepastatyta konstrukcija, skirta įamžinti Trečiąją tarptautinę parodą Maskvoje (1920 m.).
Biografija
Vladimiras Tatlinas gimė 1885 m. gruodžio 28 d. Charkove (tuomet Rusijos imperija, dabar Ukraina). Jo tėvas buvo inžinierius geležinkelietis, motina − poetė, kuri mirė po dvejų metų. Tėvas vedė antrą kartą ir Vladimiras Tatlinas nuo vaikystės nekentė pamotės ir nemėgo tėvo griežtos disciplinos, dėl to jam išsivystė nepasitikėjimas aplinka, kaip liudijo V. Tatlino artimas draugas Aleksandras Rodčenka. Nuo 1903 m. V. Tatlinas užsidirbdavo jūreiviaudamas, 1904 m. užsirašė į Penzos dailės mokyklą. Michailas Larionovas 1909 m. jį paskatino įstoti į Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokyklą, kur dėstė Konstantinas Korovinas ir Valentinas Serovas. Tuo metu V. Tatlinas gyveno skurdžiai, be jūreivystės vertėsi atsitiktiniais darbais. Bandė imtynių sportą cirke, bet patyrė traumą ir prarado klausą kairiąja ausimi. M. Larionovo ir N. Gončiarovos pagalba V. Tatlinas eksponavo savo kūrinių avangardistų parodose iki 1913 m., kada su rėmėjais susipyko. thumb|right|240px| V. Tatlino monumento Trečiajai tarptautinei parodai modelis D. Britanijos dailės akademijoje 1913 m. V. Tatlinas su ukrainiečių folk muzikantų grupe keliavo į Berlyne surengtą Rusijos folkloro parodą, grojo akordeonu. Jį pastebėjo kaizeris Vilhelmas II, kuris apdovanojo V. Tatliną auksiniu laikrodžiu. V. Tatlinas laikrodį pardavė ir nusipirko bilietą į Paryžių, kur apie mėnesį praleido prie P. Pikaso studijos linksmindamas ispanų dailininką savo grojimu. V. Tatlinui didelį įspūdį paliko tuo metu P. Pikaso kurti kubistiniai reljefai ir grįžęs į Rusiją jis bandė kurti panašius, bet jie jam gavosi labiau abstrakcionistiniais ir daugiausiai žinomi iš eskizų, fotografijų. 1915 m. jo kūriniai eksponuoti futuristų parodoje Petrograde. 1916 m. V. Tatlinas su grupe dailininkų suorganizavo parodą Maskvoje, kurioje susipyko su K. Malevičiumi, kuriam labai pavydėjo. V. Tatlinas pritarė 1917 m. komunistinei revoliucijai ir 1918 m. buvo paskirtas Maskvos IZO (Dailės departamento ir žmonių švietimo komisariato) vadovu. IZO jam užsakė sukurti struktūrą, kuri įamžintų Trečiąją tarptautinę parodą. V. Tatlinas paruošė projektą konstrukcijos, dvigubai aukštesnės už „Empire“ dangoraižį Niujorke. Projektas buvo 1920 m. perkeltas į Petrogradą, bet neįgyvendintas dėl technologinių to meto ribotumų.
1921 m. V. Tatlinas buvo paskirtas vadovauti skulptūros skyriuj Petrogrado dailės akademijoje. 1925 m. išsiųstas dirbti į Kijevo dailės institutą, 1927 m. persikėlė į Maskvą vadovauti medžio ir metalų fakultetams Aukštojoje dailės-technikos mokykloje, po to vadovavo keramikos fakultetui. Po 1930 m. V. Tatlinas dirbo Novodevičės vienuolyne kurdamas sklandytuvą Letatlin. Šis projektas niekuomet nebuvo įgyvendintas. 1933 m. įvyko V. Tatlino retrospektyvinė paroda Maskvos dekoratyviosios dailės muziejuje (dabar Puškino muziejus). Sekančius 2 dešimtmečius V. Tatlinas dirbo teatro dizaineriu, dalyvavo daugiau nei 20 pastatymų. Taip pat tapė paveikslus, daugiausiai aktus ir natiurmortus. Daugelis šių paveikslų buvo tapyti ant medžio imituojant ikonos tapybą. Vladimiras Tatlinas mirė 1953 m. gegužės 31 d. Maskvoje. Palaidotas Novodevičės vienuolyne.
Raudėnų geležinkelio stotis
Raudėnų geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Raudėnų kaimo pietuose (Šiaulių rajonas). Praeina Vilniaus–Klaipėdos geležinkelis. Tai nedidelė stotis, skirta traukiniams prasilenkti vienbėgėje linijoje. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda.
Istorija
Stotis įkurta 1925 m.
12-oji JAV Konstitucijos pataisa
thumb|right|200px|Pataisos teksto originalas
12-oji JAV Konstitucijos pataisa – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, pakeitęs JAV prezidento ir viceprezidento rinkimų tvarką. 1803 m. gruodžio 9 d. pataisoms buvo pritarta Kongrese, o 1804 m. birželio 15 d. pataisas ratifikavo reikiamas valstijų skaičius. Naujosios taisyklės įsigaliojo jau 1804 metų JAV prezidento rinkimuose, ir nesikeitė iki šių dienų.
Pagal nuo JAV Konstitucijos įsigaliojimo pradžios galiojusias taisykles, kiekvienas JAV rinkikų kolegijos narys turėjo du lygiaverčius balsus ir galėjo juos abu skirti vienam kandidatui, arba dviems skirtingiems kandidatams (net ir skirtingų partijų). Kandidatas surinkęs daugiausiai (ne mažiau nei pusę) visų rinkikų balsų tapdavo prezidentu, o antrąją vietą pagal balsų skaičių užėmęs kandidatas tapdavo viceprezidentu. Tais atvejais, kai nei vienas kandidatas nesurinkdavo daugumos visų rinkikų balsų, arba kandidatams surinkus po lygiai balsų, JAV atstovų rūmuose buvo rengiami nenumatytieji JAV prezidento rinkimai. Tai atvejai, kai antrąją vietą pagal balsų skaičių užima du kandidatai, t. y. kandidatai surenka vienodą rinkikų balsų skaičių, JAV Senate rengiame nenumatytieji JAV viceprezidento rinkimai. Pirmieji keturi JAV prezidento rinkimai vyko pagal šias taisykles.
1796 ir 1800 metų JAV prezidento rinkimai pademonstravo, kad originali rinkimų sistema yra ydinga: prezidentu ir viceprezidentu buvo išrenkami politiniai oponentai, visuomet veikę priešingais vienam kitam interesais. Matydami šiuos trūkumus, JAV įstatymų leidėjai pataisė JAV prezidento rinkimų tvarką taip, kad kiekvienas rinkikų kolegijos narys galėjo skirti vieną balsą kandidatui į prezidentus ir vieną balsą kandidatui į viceprezidentus. Pagal naujas taisykles, nenumatytųjų rinkimų sąlygos nepasikeitė, tačiau kandidatams nebeliko galimybės gauti iš vieno rinkikų kolegijos nario daugiau nei vieną balsą.
Pataisomis taip pat suvienodinti JAV prezidento ir viceprezidento tinkamumo kriterijai. Asmuo negalėjo kandidatuoti į JAV viceprezidentus, jei jis neturi teisės būti renkamas JAV prezidentu.
Halberstädter Flugzeugwerke
„Halberstädter Flugzeugwerke“ arba „Halberstadt“ buvo 1912–1932 m. veikusi Vokietijos aviacijos įmonė, veiklą pradėjusi Saksonijos žemės Halberštato mieste.
Istorija
miniatiūra| Vokietijos aviacijos asas Hansas Joachimas Budekė su generolu [[Otto Liman von Sanders|Otu Limanu fon Sandersu šalia Osmanų Imperijos kariuomenei pristatomo Halberstadt D.V., Turkija, 1917 m.]] miniatiūra|Bristol Boxkite 1912 m. balandžio 9 d. bendra jungtinė Didžiosios Britanijos ir Vokietijos įmonė „Deutsche Bristol Werke Flugzeug-Gesellschaft mbH“ iš pradžių gamino lėktuvus pagal „British and Colonial Airplane Company, Ltd“ projektus, pvz., „Bristol Boxkite“ ir „Bristol Prier“ monoplanus, taip pat yra duomenų, kad buvo gaminamos ir „Bristol Coanda" licecinės kopijos, tačiau netrukus pradėjo statyti vokiškos konstrukcijos „Etrich Taube", o netrukus – ir savo konstrukcijos orlaivius.
Įmonės vadovais buvo Hermanas Bėrensas ir Kurtas Štokhauzenas, pagrindiniu konstruktoriumi – Hansas Burkhardtas, vėliau perėjęs į „Gothaer Waggonfabrik“, technikos direktoriumi ir vyriausiu inžinieriumi – Karlas Teisas. Įmonės įstatinis kapitalas sudarė 200,000 reichsmarkių.
1914 m. liepos 23 d. bendradarbiavimo sutartis su „British and Colonial Airplane Company“ buvo nutraukta, po ko rugsėjo mėn. įmonė buvo pervadinta „Halberstädter Flugzeugwerke GmbH“. miniatiūra|Fokker A.I.jpg Pirmojo Pasaulinio karo pradžios metu pagrindinis įmonės gaminamas modelis buvo „A.II" (licencinė Fokker A.I versija). 1915 m. pabaigoje pradėtas gaminti biplanas naikintuvas D.I, netrukus – jo patobulinta versija D.II. Jų konstrukcija tapo klasikine I Pasaulinio karo naikintuvams – dvisparnis vienvietis orlaivis su priekyje montuojamu varikliu ir traukiančiu sraigtu, ginkluotas su propeleriu sinchronizuotu kulkosvaidžiu. Sparčiai tobulėjant karo aviacijai, jau 1917 m. pradžioje fronto daliniuose, išskyrus keletą ne itin intensyvių kovų ruožų, beveik nebuvo likę „Halberstadt D.I" ir „D.II". Išlikę buvo perkelti į mokomuosius dalinius.
1917 m. pabaigoje Osmanų Imperijos kariuomenės užsakymu buvo pagaminti 25 patobulinti šio modelio variantai, gavę Idflieg indeksą Halberstadt D.V. miniatiūra|Halberstadt CL.IV, eksponuojamas Vokietijos muziejuje (Deutsches Museum) Karlas Teisas sukonstravo ir keletą B ir C tipo orlaivių: mokomąjį B.I, fronto žvalgybinius ir lengvuosius bombonešius B.II ir C.V., kiek mažesnius nei C tipo, tačiau greitesnius ir manevringesnius, lengvai šarvuotus pėstininkų paramos / šturmo orlaivius CL.II ir CL.IV. Šie modeliai, sugrupuoti į atakos eskadriles (vok. Schlachstaffel), greitai įrodė savo efektyvumą sausumos puolimo operacijose. Trūkstant gamybinių pajėgumų licencines CL.IV kopijas taip pat gamino ir Luft-Fahrzeug-Gesellschaft (LFG), joms buvo naudojamas indeksas Halb. CL.IV (Rol).
Įmonė pastatė daugiau nei 1700 žvalgybinių lėktuvų (C tipo) ir 85 naikintuvus (D tipo), kuriuos Pirmojo pasaulinio karo metu naudojo „Luftstreitkräfte“ (Vokietijos karinės oro pajėgos), Austrijos-Vengrijos imperijos KOP.
Istorikų nuomone, Halberstadt orlaiviai ypatingai neišsiskyrė nei savo skrydžio ar kovinėmis charakteristikomis, nei techniniais sprendimais, tačiau buvo patikimi ir daug prisidėjo prie Centrinių valstybių koalicijos karinių pajėgų galios.