cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasandros pusiasalis
Pusiasalis pasižymi geromis žiemos ganyklomis avims ir galvijams, jo žemės ūkio produkcija yra grūdai, vilna, medus, vaškas, šilkverpių vikšrai.
Senovėje Palenėje buvo tokie miestai kaip Sane, Mendė, Scione, Therambos, Aege, Neapolis, Aphytis, kurie buvo Eretrijos kolonijos (visiškai ar iš dalies). Strabonas I a. pr. m. e. minėjo penkis Palenės miestus – Cassandreia, Aphytis, Mendė, Scione ir Sane).
Mesjė 72
thumb|230px|Mesjė 72
Mesjė 72 (NGC 6981) – kamuolinis spiečius, esantis Vandenio žvaigždyne. Spiečius yra nutolęs nuo Žemės 55 400 šviesmečių, jo regimasis ryškis – 9,3.
1780 m. rugpjūčio 29–30 d. naktį šį spiečių atrado Pierre Méchain. Tų pačių metų spalio 4 ir 5 d. šio objekto danguje ieškojo Charles Messier. Spiečių jis įtraukė į savo katalogą.
Šis spiečius yra gana toli nuo galaktikos centro, tai vienas tolimesnių į Mesjė katalogą įtrauktų kamuolinių spiečių. Mesjė 72 tankis nėra didelis (už jį mažesnio tankio yra tik 5 į Mesjė katalogą įtraukti kamuoliniai spiečiai – Mesjė 55, Mesjė 71, Mesjė 56, Mesjė 68 bei Mesjė 107). Skersmuo siekia ~106 šviesmečius.
Mesjė 72 spiečiuje aptiktos 49 kintamosios žvaigždės (didžiuma jų – RR Lyrae). Mesjė 72 artėja link Žemės 255 km/s greičiu.
Spiečius yra netoliese Mesjė 73 (keturių žvaigždžių grupės), pačiame vakariniame Vandenio žvaigždyno pakraštyje.
Žvelgiant pro 4 colių teleskopą, matyti tik spiečiaus branduolys, kuris atrodo kaip blyški šviesos dėmė. Mėgėjiškais teleskopais įžiūrėti paskiras šio spiečiaus žvaigždes sunku.
Interpolas
thumb|right|260px|Būstinė Lione thumb|right|260px|Valstybės narės
Interpolas – pasaulinė kriminalinės policijos įstaiga.
Vienija 195 valstybes nares, disponuoja 137 mln. eurų biudžetu. Antra didžiausia tarpvyriausybinė institucija narių skaičiumi (po JTO). Oficiali darbo kalba – prancūzų.
Istorija
Pirmasis reikšmingas žingsnis link Interpolo įkūrimo buvo Pirmojo Tarptautinės kriminalinės policijos kongreso įsteigimas 1914 m. Policijos pareigūnai, teisininkai ir teisėjai iš 14 šalių susirinko Monake aptarti arešto procedūrų, tapatybės nustatymo metodikos, centralizuoto tarptautinio nusikalstamumo įrašų bei asmens išdavimo kitai valstybei protokolus. Tačiau Pirmasis pasaulinis karas nutolino šiuos nutarimus iki kol 1923 m. rugsėjo 7 d. Vienoje vykusiame Antrajame Tarptautinės kriminalinės policijos kongrese buvo įkurtas Interpolas, žinomas kaip kaip Tarptautinės kriminalinės policijos komisija (ICPC). Steigėjos: Lenkija, Austrija, Belgija, Kinija, Egiptas, Prancūzija, Vokietija, Graikija, Vengrija, Italija, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, Šveicarija ir Jugoslavija. JAV prisijungė 1923 m., o Jungtinė Karalystė – 1928 m.
Po Austrijos anšliuso 1938 m. pateko į nacistinės Vokietijos kontrolę, komisijos būstinė 1942 m. buvo perkelta į Berlyną. Nuo 1938 iki 1945 m. Interpolo prezidentais buvo naciai: Otas Šteinhauslas, Reinhardas Heidrichas, Artūras Nebe, Ernstas Kaltenbruneris. Jie buvo SS generolai, Kaltenbruneris buvo aukščiausio rango SS pareigūnas, kurį Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas nuteisė mirties bausme.
1945 m. organizacija buvo atkurta Sąjungininkų atstovų iš Belgijos, Prancūzijos, Skandinavijos ir Jungtinės Karalystės. Nauja būstinė buvo įsteigta Paryžiaus priemiestyje Sen Klu. Ten buvo iki 1989 m., tada persikraustė į Lioną.
Iki XX a. devintojo dešimtmečio Interpolas nesikišo į nacių karo nusikaltėlėms vykdomų bausmių veiklą, remdamasi organizacijos konstitucijos 3 straipsniu, draudžiančiu kištis į politinius reikalus.
2010 m. liepą buvęs Interpolo prezidentas Džekis Selebis Johanesburge įsikūrusio Pietų Afrikos Aukščiausiojo teismo buvo apkaltintas 156 tūkst. eurų kyšio iš narkotikų prekeivių paėmimu. 2008 m. pareiškus jam kaltinimus, Selebis atsistatydino. Pareigas laikinai perėmė Artūras Herera Verdugo (Arturo Herrera Verdugo) iki kol 2008 m. spalio mėn. į prezidento postą buvo išrinktas Khoo Boon Hui.
Emblema
Dabartinė emblema priimta 1950 m. Jos simboliai:
Prezidentai ir generaliniai sekretoriai
miniatiūra|Dabartinis prezidentas Ahmed Naser Al-Raisi miniatiūra|Dabartinis gen.sekretorius Jürgen Stock
Lietuvoje
Kiekvienoje organizacijai priklausančioje valstybėje veikia nacionalinis organizacijos biuras. Tai kontaktiniai padaliniai palaikyti ryšiams ir keistis aktualia informacija su Interpolo generaliniu sekretoriatu, regioniniais pareigūnais ir kitomis valstybėmis narėmis. Interpolo nacionalinis skyriaus funkcijas mūsų šalyje atlieka 1991 m. lapkričio 30 d. įsteigtas Lietuvos kriminalinės policijos biuro Tarptautinių ryšių valdybos Europolo ir Interpolo nacionalinis skyrius.
Mesjė 73
Mesjė 73(M73, NGC 6994) – žvaigždžių grupė, esanti Vandenio žvaigždyne. M73 yra viena iš geriausiai žinomų ir atidžiausiai mokslininkų ištirta žvaigždžių grupių danguje.
Bučiūnai (Kėdainiai)
Bučiūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Labūnavos, į kairę nuo plento. Į vakarus nuo Bučiūnų teka Nevėžis, greta kaimo – jo intakas Šakupulis.
Frazerijos
Frazerijos (Fraseria) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Marek Hamšík
Marekas Hamšikas (g. 1987 m. liepos 27 d.) – buvęs Slovakijos futbolininkas, atakuojantis saugas.
Karjera
Vienas žymiausių visų laikų Slovakijos futbolininkų.
Karjerą pradėjo Bratislavos „Slovan“ klube.
2004 m. išvyko į Italiją, kur atstovavo „Brescia“.
2022-2023 m. sezono pabaigoje paskelbė baigiantis profesionalo karjerą.
Mataičių apylinkė
Mataičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veiviržėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Balsėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Mataičių apylinkė prijungta prie Judrėnų apylinkės.
Veseluvka
Veseluvka – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietvakariuose, 1,5 km į šiaurę nuo Užusalių, prie Neveronių–Gaižiūnų geležinkelio. Seniūnaitijos centras.
Dalia Jurginienė
Dalia Vaitiekūnaitė-Jurginienė (1945 m. balandžio 30 d. Vilniuje – 2013 m. vasario 11 d Vilnius.) – Lietuvos kostiumų dizainerė, pedagogė.
Biografija
1952–1963 m. mokėsi Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1963–1968 m. studijavo LSSR dailės instituto Tekstilės katedroje.
1963–1965 m. Vilniaus modelių namų piešėja, 1968–1970 m. dailininkė modeliuotoja, 1970–1986 m. vyr. dailininkė, 1986–1994 m. vyriausioji meno vadovė. Bendradarbiavo žurnaluose „Banga“ ir „Tarybinė moteris“. 1995–1997 m. LR pramonės ir prekybos ministerijos Užsienio prekybos departamento vyr. specialistė. 1997–1999 m. AB „Rožė“ dizainerė ir modeliavimo baro viršininkė. 1999–2000 m. AB „Vilniaus kailiai“ dizainerė. 2000–2001 m. firmos „Nijolė“ dizainerė. Nuo 2001 m. bendrovės „Lelija“ dizainerė. 2006–2013 m. Vilniaus dizaino kolegijos dėstytoja.
Kūryba
Kūrė kostiumus televizijos, dramos (Eženas Labišas. Šiaudinė skrybėlaitė, 1975 m., rež. Juozas Miltinis, Panevėžio dramos teatras; Viljamas Šekspyras. Audra, 1978 m., rež. Vaclovas Blėdis, Panevėžio dramos teatras), Kauno muzikinio teatro spektakliams, vaidybiniams filmams (Visa teisybė apie Kolumbą, 1970 m., rež. Vytautas Žalakevičius). Sukūrė apie 5000 drabužių modelių pramoninei gamybai. Nuo 1969 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vakarų Europos šalyse, JAV, Japonijoje). Lietuvos dailininkų sąjungos ir Lietuvos dizainerių sąjungos narė.
Joan Plaza
250px|miniatiūra|dešinėje
Žoanas Plaza Duranas (Joan Plaza Durán, g. 1963 m. gruodžio 26 d. Barselonoje) – katalonų kilmės Ispanijos krepšinio treneris.
Juliana Pasha
Juliana Paša (g. 1980 m. gegužės 20 d.) – albanų dainininkė, 2010 m. Eurovizijos dalyvė.
2009 metais laimėjo pirmąją vietą konkurse „Festivali i Këngës“ su daina „Nuk mundem pa ty“. 2010 m. Eurovizijoje šią dainą atliko anglų kalba.
Juliana Pasha buvo pirmojo sezono Albanijos šou X Factor komisijos narė.
Balta (miestas)
Balta – miestas Ukrainoje, Odesos srities šiaurėje, Kodymos slėnyje, 218 km į šiaurės vakarus nuo Odesos. Baltos rajono centras. 20 tūkst. gyventojų.
Istorija
Miestą įkūrė Juzefas Liubomirskis. Viena miesto dalis priklausė Lenkijai, kita – Turkijai. Baro konfederacijos metu, kai 1768 m. rusų kariuomenės persekiojamų konfederatų dalis pasislėpė Turkijos Baltoje, rusai peržengė sieną ir Baltą sudegino. Tai buvo viena iš priežasčių sukėlusių 1768-74 m. rusų – turkų karą. 1791 m. užimtas Rusijos. Postūmiu miesto augimui tapo 1866 m. nutiestas Odesos – Kijevo geležinkelis, kurio atšaka ėjo per Baltą.
Bhakti joga
Bhakti joga ( – 'atsidavimo joga') – viena iš keturių pagrindinių jogos krypčių hinduizme. Šios jogos paskirtis – vystyti, palaikyti bhaktę, t. y. – meilę, atsidavimą Dievui.
Indų tekstuose bhakti joga aprašoma kaip lengviausias ir veiksmingiausias Dievo pažinimo kelias Kalijugoje. Bhagavatapuranoje bhakti joga nusakoma kaip suteikianti visišką pilnatvę ir net lygi mokšai, o Bhagavadgytoje teigiamas, kad ji veiksmingesnė už kitas 3 jogas – karma jogą, džnana jogą ir radža jogą. Dvasinės srovės, laikančios bhakti jogą pačia svarbiausia vadinamos bhakti judėjimu.
Vaišnavizme išskiriamos 9 bhakti jogos formos:
Skustagalviai
thumb|200px|Vokietijos skustagalvis thumb|200px|Skustagalviai koncerte Skustagalviai (: „skin“ – oda, „head“ – galva; žodžiai skinhedai, skinai yra nevartotinos svetimybės ) − bendras labai heterogeniškos jaunimo dominuojamos subkultūros pavadinimas.
Juos vienija pirmiausia trumpai arba plikai skustos galvos, apranga, ypač kerziniai batai. Skustagalviai visuomenėje dažniausiai tiesiogiai siejami su neonaciais, nors šis sutapatinimas nėra visiškai teisingas.
Skustagalvių subkultūra susikūrė Jungtinėje Karalystėje apie 1960 m. Iš pradžių tai buvo draugų būreliai, kartu praleisdavę laisvalaikį ir dalyvaudavę gatvės muštynėse. Galvos skutimo mada ir atsirado dėl to, kad gatvės muštynėse priešininkai negalėtų pešti plaukų. Judėjimui krypstant į militarizmą, skustą galvą pradėta sieti ir su kariška disciplina.
XX a. 8 dešimtmetyje skustagalviai suskilo į rasistus ir antirasistus. Nuo 9 dešimtmečio judėjimas išplito po pasaulį, ypač JAV, Vokietijoje ir Rusijoje. Nuo pat judėjimo atsiradimo skustagalviai buvo vietinių futbolo komandų sirgaliai, dažnai kovodavo su kitų komandų gerbėjais ir taip prisidėjo prie sirgalių chuliganizmo atsiradimo.
Skustagalvių srovės
Iš pradžių tarp skustagalvių ir rasizmo nebuvo jokio ryšio. Tarp skustagalvių didelę įtaką turėjo išeiviai iš Jamaikos, kurių atliekamą muziką skustagalviai mėgo XX a. 7 dešimtmetyje. Į dvi sroves skustagalviai suskilo 8 dešimtmečio viduryje.
Rasistų pasaulėžiūros įsivyravimą tarp skustagalvių nulėmė socialiniai pokyčiai Didžiojoje Britanijoje 8 dešimtmetyje, kuomet Anglijoje smarkiai padaugėjo imigrantų iš Azijos. Tai sukėlė neigiamą reakciją tarp darbininkų. Nepasitenkinimą reiškė ir juodaodžiai skustagalviai. Radikali partija Nacionalinis frontas pasinaudojo situacija. Agresyviu elgesiu pasižymintys skustagalviai tapo jos gatvės smogikais.
Skustagalviai rasistai visada turėjo daug problemų su policija. Daugiausia nusikaltimų įvykdoma prieš imigrantus ir rasines mažumas, daugiausia JAV ir Vokietijoje. JAV nuo 1987 iki 2001 m. skustagalvių įvykdė 43 žmogžudystes rasiniu ar etniniu pagrindu ir tūkstančius kitų nusikaltimų: vagysčių, užpuolimų, sumušimų ir sinagogų išniekinimų. Be to, skustagalviai puldinėja ir seksualinių mažumų atstovus.
Antirasistų srovė artimesnė tradiciniams 7 dešimtmečio skustagalviams. Jiems didelę įtaką turėjo pankai, iš kurių didele dalimi perimta muzika ir aprangos stilius. Jie dalyvauja kairiųjų partijų veikloje, taip mėgindami ginti darbininkų interesus. Nuo pankų skustagalvius antirasistus skiria įvaizdis ir didesnis agresyvumas. Įtakingiausia šios pakraipos organizacija yra 8 dešimtmečio pabaigoje Niujorke įsikūrę „Skustagalviai prieš rasinę nelygybę“ (Skinheads against racial prejudice, SHARP).
Beržuoniai
Beržuoniai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Panemunėlio kaimo.
Skustagalviai
Skustagalvių srovės
Ir Europoje, ir JAV tarp skustagalvių rasistų ir antirasistų nuolatos kyla susirėmimai. Antirasistai palaiko draugiškus ryšius su pankais, o rasistai – su dalimi nacionalistiškai nusiteikusių metalistų.
Skustagalviai Lietuvoje
Lietuvoje skustagalviai rasistai pradėjo reikštis 1993 m., dažniausiai per futbolo rungtynes. Jų metu būdavo iškeliamos nacistinės vėliavos, pasigirsdavo šūkiai „Juden raus“. Ypač aktyvūs skustagalviai būdavo per Kauno „Žalgirio“ rungtynes su Tel Avivo „Maccabi“ klubu. 1994–1995 m. išėjo du skustagalvių pogrindinio leidinio „Naujas kelias“, nukreipto prieš kitataučius, numeriai. 1995–1997 m. Vilniuje po futbolo rungtynių buvo sumuštas japonų diplomatas su žmona, korėjietis ir Kazachstano piliečiai. Be to, nacistiniais šūkiais apipaišomos sienos, iškabinamos vėliavos su svastikomis. Antisemitinius šūkius buvo galima išgirsti ir Vilniaus „Lietuvos Ryto“ krepšinio klubui žaidžiant su Jeruzalės „Hapoel“ 2002 m. pavasarį.
Metalistų koncertuose kartais pasirodo skustagalvių grupė „Diktatūra“. Dėl konfliktų su teisėsauga skustagalviai laikosi slaptumo.
Skustagalvių judėjimą tyrinėjančio Vytauto Didžiojo universiteto doktoranto Tado Kavolio teigimu, 2008 m. Lietuvoje skustagalvių rasistų buvo apie 150, o antirasistų – gerokai mažiau. Daugiausia dešiniųjų skustagalvių yra Vilniuje ir Klaipėdoje, o kituose miestuose jų skaičius nesiekia 10. Dažniausia tai jauni, mokyklinio amžiaus, arba iki 25 metų jaunuoliai, tarp jų yra studijuojančių ar studijas baigusių. Lietuvoje nėra tendencijos, kaip pradžioje buvo Anglijoje, kad skustagalviams priklausytų tik darbo klasės, prieš darbo vietas galinčius atimti imigrantus kovojantys žmonės.
Novinikas
Novinikas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Narevo, apie 16 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 36 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Panievo šliuzas
thumb|Panievo šliuzas
Panievo šliuzas  – devintasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra tarp Panievo ežero ir Kreivojo (Krzywe) ežero. Šliuzas buvo statomas 1826–1828 m., statyboms vadovavo inžinierius Mykolas Horainas (Michał Horain) Kadangi vandens skirtumas tarp šių ežerų yra 6 m., todėl yra įrengti du vandens pakėlimo šliuzai. Persikėlimas vyksta apie 40 minučių. Dėl didelio gruntinio vandens poveikio šliuzas buvo remontuojamas dar prieš I pasaulinį karą. Per II pasaulinį karą 1944 m. birželio 20 d. Armija Krajova susprogdino šliuzą. 1947–1948 m. šliuzas buvo atstatytas, 1951 m. buvo bandoma įdiegti naują elektroninę sistemą, 1953–1954 m. mediniai šliuzo vartai buvo pakeisti į gelžbetoninius, sutvarkytas drenažas, 1970 m. buvo remontuojamos betoninės konstrukcijos, 1973–1979 m. šliuzas buvo nugriautas ir vietoj jo naudojant naujausiais technologijas buvo pastatytas panašus į senąjį, naujas šliuzas.
Vyslokas
Vyslokas  – upė pietryčių Lenkijoje, Pakarpatės vaivadijoje; Sano kairysis intakas. Prasideda Žemuosiuose Beskiduose, Babos kalno pašlaitėje. Teka į šiaurės vakarus kalnuotomis vietovėmis, vidurupyje pasuka į šiaurės rytus, sudaro meandras. Įteka į Saną netoli Trynčios kaimo.
Svarbiausi intakai:
Anatolijus Chruliovas
Anatolijus Chruliovas ( g. 1955 m. birželio 3 d.) – Rusijos kariuomenės generolas leitenantas, Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 58-osios armijos, dalyvavusios 2008 m. rugpjūčio mėn. P. Osetijos kare, vadas.
Biografija
1976 m. baigė Taškento aukštąją tankų kariuomenės mokyklą (Ташкентское высшее танковое командное училище).
1989 m. baigė Tankų kariuomenės karo akademiją (Военная академия бронетанковых войск)
2003 m. baigė Rusijos federacijos Generalinio štabo karo akademiją (Военная академия Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации).
Iki 2006 m buvo Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vado pavaduotojas.
Nuo 2006 m. balandžio 4 d. – 58-osios armijos Šiaurės Kaukazo karinėje apygardoje vadas.
Sužeistas 2008 m. rugpjūčio 10 d. Gruzijos artilerijai apšaudžius Rusijos kariuomenės koloną, važiavusią link Cchinvalio. Kartu buvo sužeisti trys Rusijos TV kanalo „Vesti“ žurnalistai – karo korespondentas Aleksandras Sladkovas, operatorius Leonidas Losevas, videoinžinierius Igoris Ukleikinas.
Nuorodos
Nuotrauka – Generolas leitenantas A. Chruliovas
Ramūnas Vilpišauskas
Ramūnas Vilpišauskas (g. 1972 m. kovo 26 d.) – Lietuvos politologas, Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto direktorius (2009–2019 m.), Vilniaus universiteto profesorius, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
Baigęs Vilniaus universitetą ir Lancaster‘io universitetą (Jungtinė Karalystė). Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute dirba nuo 1996-ųjų. Atliko mokslinius tyrimus su „Fulbright“ stipendija Columbia Universitete (JAV), Europos Universiteto Institute (Italija), Syracuse Universitete (JAV), Carleton Universitete (Kanada). Taip pat dėstė JAV bei Kanados universitetuose. 2004–2009 m. dirbo Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus patarėju, Ekonominės ir socialinės politikos grupės vadovu, 2006–2009 m. koordinavo prezidento patarėjų darbą. R. Vilpišauskas nuo 1997 m. iki 2004 m. lapkričio mėn. dirbo Lietuvos laisvosios rinkos instituto vyr. ekspertu. Jo inicijuojami buvo pradėti integracijos į Europos Sąjungą sąlygų ir pasekmių tyrimai, jis formavo Lietuvos laisvosios rinkos instituto poziciją dėl integracijos į Europos Sąjungą. 2003–2004 m. Lietuvos politologų asociacijos prezidentas. Lietuvos Pažangos tarybos, Saulėlydžio komisijos, Aukštojo mokslo tarybos narys.
Mokslinė veikla
Paskelbęs maždaug šimtą mokslinių darbų Europos integracijos tematika Lietuvos ir užsienio leidiniuose. Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – Europos ekonominė ir politinė integracija, tarptautinė politinė ekonomija, politikos analizė ir viešojo sektoriaus reformos.
Justinas Lapis
thumb|250px|Justino Lapio [[faksimilė iš Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčios Inventoriaus. Apačioje – Žemaičių vyskupo Pranciškaus Karevičiaus prierašas]] miniatiūra|Justinas Lapis 1938 m. Justinas Lapis (1884 m. vasario 26 d. Kapstatuose, Kretingos raj. – 1967 m. balandžio 23 d. Šiauliuose) – kunigas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Kunigu įšventintas 1907 m. Iki 1919 m. kunigavo Rusijoje. Grįžęs į Lietuvą paskirtas Šiaulių šv. Petro ir Povilo bažnyčios vikaru. 1919 m. gruodžio 29 d. J.E. Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius paskyrė pirmuoju Šv. Jurgio bažnyčios rektoriumi, nuo 1923 m. Šiaulių šv. Jurgio parapijos klebonas.
Ilgą laiką buvo Šiaulių miesto tarybos narys, 1931–1940 m. socialinės apsaugos komisijos pirmininkas. Globojo katalikiškas organizacijas, veikė Šiaulių kraštotyros draugijoje.
Nuo 1957 m. altarista Šiauliuose. Palaidotas Šiaulių šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje.
Mikašuvkos šliuzas
thumb|Mikašuvkos šliuzas
Mikašuvkos šliuzas  – vienuoliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Mikašuvkos kaimas. Pastatytas 1828 m. Statyboms vadovavo inžinierius Vojcechas Korčakovskis (Wojciech Korczakowski).
Edvinas Girdvainis
Edvinas Girdvainis (g. 1993 m. sausio 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Karjeros pradžia siejama su FBK Kaunas. Vėliau sekė išvyka į Italiją. Nuo 2012 m. atstovavo FK Ekranas.
Po to sekė užsienio klubai (Ispanija, Lenkija, Rusija, Izraelis, Azerbaidžanas). 2017 m. liepos pabaigoje iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Rusijos pirmojoje lygoje žaidžiančiam Tomsko „Tom“ klubui.
2019 m. birželį paskelbta, kad tapo FK RFS nariu. Aukščiausioje lygoje sužaidė 14 rungtynių. Po sezono pranešta, kad RFS klubas nepratęs sutarties su aštuoniais žaidėjais. Jų tarpe atsidūrė ir Girdvainis.
Vidurio gynėjas 2020 m. sausio mėn. persikėlė į trečioje Vokietijos lygoje žaidžiantį Krėfeldo „Uerdingen 05“ klubą.
FK Kauno Žalgiris
2021 m. rugpjūčio 17 d. pranešta, kad žaidėjas karjerą tęs Kauno Žalgiryje.
2021 m. rugpjūčio 26 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą. Panevėžiečiai sutriuškino Kauno ekipą rezultatu 4:0.
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas lieka klube.
2022 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Sūduvos klubą pelnė įvartį.
2022 m. rugsėjo 7 d. pelnė įvartį pergalingose rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą. Kauniečiai nugalėjo žemaičius rezultatu 5:1. Po Girdvainio smūgio rezultatas tapo 2:0. 2023 m. sausio 12. d. tapo žinoma, kad pratęsta sutartis su Edvinu Girdvainiu.
2023 m. kovo 14 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš FK Žalgiris. Tuo metu pirmavo vilniečiai, o po žaidėjo tikslaus smūgio FK Kauno Žalgiris išlygino rezultatą ir mačas baigėsi lygiosiomis (1:1).
2023 m. birželio 27 d. pelnė du įvarčius rungtynėse prieš FK Žalgiris.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Atstovavo nacionalinei rinktinei daugiau nei 40 susitikimų.
Trenerio karjera
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA B trenerio licenciją.
Mėnuliasėkliniai
thumb|right|260px|Skiautėtasis vaistras (Jateorhiza palmata) thumb|260px|right|Raudvijas (Cocculus carolinus)
Šeimoje yra 78 gentys, apimančios 520 rūšių. Lietuvoje auginamos vienos genties dvi rūšys:
Novosiulka
Novosiulka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Matamas
Matamas – miestas šiaurės rytų Senegale, šalia Senegalo upės. Tai yra Matamo regiono sostinė. 17,3 tūkst. gyventojų.
Iš šio miesto yra kilę futbolininkas Mamadou Niang ir rašytojas Cheikh Hamidou Kane.
Chalkidikės nomas
Chalkidikės nomas – vienas Graikijos nomų (prefektūrų), esantis pietrytinėje Centrinės Makedonijos periferijos dalyje. Ji sudaryta iš didžiulio pusiasalio (Egėjo jūros šiaurės vakaruose), primenančio ranką su trimis „pirštais“ – Kasandros, Sitonijos bei Atono, kuriame yra Atono kalnas bei 20 rytų ortodoksų vyrų vienuolynų.
Chalkidikės sostinė – Polijiras, miestas įsikūręs pusiasalio centre.
Nomo savivaldybės
300px|thumb|left|Chalkidikės savivaldybės
Šaltiniai
Chalkidiki Prefecture
Algirdas Petras Stabinis
Algirdas Petras Stabinis (g. 1943 m. balandžio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, mokslų akademijos narys ekspertas.
Biografija
1960 m. aukso medaliu baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1963 m. Povilo Brazdžiūno pastangomis kartu su Kazimieru Burneika išvyko studijuoti radiofizikos į Maskvos M. Lomonosovo valstybinį universitetą, kuri baigė 1966 m. Čia 1966–1970 m. studijavo aspirantūroje, o 1972 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Sąveikaujančių osciliatorių fazinis fokusavimas ir spinduliavimas klasikinių netiesinių aktyvių medžiagų mažuose tūriuose“. 1988 m. Baltarusijos SSR Mokslų akademijos Fizikos institute apgynė fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertaciją tema „Moduliuotųjų šviesos bangų parametrinio stiprinimo dinamika dispersinėse terpėse“.
Vilniaus universitete dirba nuo 1970 m., nuo 1989 m. – Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedros profesorius.
Stažavo ir skaitė paskaitas Maskvos M. Lomonosovo (Rusija), Prahos Karlo (Čekija), Frankfurto prie Maino (Vokietija), Olborgo (Danija) universitetuose.
1997–2002 m. buvo Vilniaus universiteto Tarybos mokslinis sekretorius, 2002–2006 m. Vilniaus universiteto senato pirmininko pavaduotojas.
Nuo 1991 m. yra „Lithuanian Journal of Physics“, taip pat žurnalo „Terminologija“ redaktorių kolegijų narys.
2001 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos nariu ekspertu.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš sudėtingos sandaros šviesos pluoštų fizikos, ultratrumpųjų šviesos impulsų generacijos, netiesinės optikos. . Beveik 300 mokslinių publikacijų autorius ir bendraautoris.
Artojas (Pasvalys)
Artojas – žemės ūkio, kooperacijos, literatūros ir visuomenės mėnesinis žurnalas, ėjęs 1924–1926 m. Pasvalyje.
Istorija
Redaktorius Petras Tonkūnas.
1302 m.
1302 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Tachiridų dinastija
Tahiridai – musulmonų valdovų dinastija, 821–873 m. valdžiusi Chorasaną ir Transoksianą. Jų sostinė buvo Nišapūras.
Istorija
Dinastijos pradininkas – buvęs Abasidų generolas, Tachiras ibn Huseinas. Už savo nuopelnus iš Abasidų jis gavo didžiules teritorijas Rytų Persijoje. Iš pradžių buvę Abasidų vietininkais, Tachiridai pamažu plėtė savo teritorijas ir įgijo de facto nepriklausomybę, nors nominaliai priklausė Kalifatui. Tai buvo pirmoji Persijos dinastija po šalies islamizavimo.
Vėliau Tachiridai buvo nuversti kitos dinastijos – Safaridų.
San Ignasijus (Argentina)
San Ignasijus  – miestas Argentinoje, Misjoneso valstijoje, 65 km į šiaurės rytus nuo Posadaso, netoli Paranos ir Arroyo Yabebiry upių santakos, prie Posadaso–Puerto Igvasu kelio. Departamento centras. 10,5 tūkst. gyventojų.
Į šiaurės vakarus nuo miesto yra jėzuitų misijos griuvėsiai San Ignacio Miní, kurie 1984 m. buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, kaip geriausiai išsilaikiusi misija Argentinoje. Netoli San Ignasijaus yra Nuestra Señora de Loreto y Santa Ana griuvėsiai, taip pat įtraukti į pasaulio paveldo sąrašą. San Ignasijuje gyveno garsus Urugvajaus poetas Horacio Quiroga.
Dabartinė grynoji vertė
Dabartinė grynoji vertė (ang. NPV, net present value) – pagrindinis ir svarbiausias investicijų vertinimo instrumentas. Specialioje literatūroje ir skaičiavimuose dabartinė grynoji vertė žymima santrumpa NPV. Tai yra skirtumas tarp investicijos dabartinės vertės rinkoje ir jos kaštų.
Pavyzdys
Investuojama 30000 litų, o visus kitus septynerius metus gaunama 6000 litų grynojo pelno. Ar verta investuoti į šį projektą, kai palūkanų norma (diskonto norma - r) lygi 15 %? (litų)
Vadinasi, jei remsimės NPV taisykle, investiciją atmesime, nes gavome minusinę vertę. Tai reiškia nuostolius.
Išimtys
Minusinė NPV nereiškia, kad investicija nieko neuždirba. Ji yra tiesiog prastesnė už alternatyvas. Neigiamas NPV (-NPV) parodo, kad neverta priimti tokio sprendimo dėl alternatyvaus geresnio, o ne kad tai apskritai prastas sprendimas.
Contante waarde
Ole Beich
Ole Beich (1955 m. – 1991 m. spalio 16 d.) – danų gitaristas ir bosistas, gimęs Esbjergo mieste.
Kai jis buvo jaunas, jo mėgstamiausios grupės buvo Rolling Stones, Ten Years After, Cactus, Led Zeppelin ir Link Wray. Jis grojo gitara įvairiose danų grupėse, kol nusprendė vykti į Los Andželą. Ten jis tapo grupės L. A. Guns bosistu ir būsimu Guns N' Roses nariu. Dainininkai Axl Rose ir Michael Jagosz – abu buvo L. A. Guns pagrindiniai vokalai tuo laiku, kai Ole Beich buvo grupėje. Beich grojo keliuose Guns N' Roses koncertuose 1985 metais, bet jis pats nusprendė išeiti iš grupės dėl nesutarimų. Jį pakeitė Duff McKagan. Jis toliau bandė suburti sunkaus roko grupę, bet įklimpo į alkoholio ir narkotikų liūną. Jis grįžo į Daniją po kelerių metų, ir nuskendo paslaptingomis aplinkybėmis Šv. Jørgeno ežere Kopenhagoje.
Inesa Visgaudaitė
2012 m. liepos viduryje pasirašė vienerių metų sutartį su Prancūzijos Tuluzos „Metropole“ klubu.
Vda
Vda  – upė šiaurės Lenkijoje, Pamario ir Kujavijos Pamario vaivadijose; Vyslos kairysis intakas. Išteka iš Kronžno ežero į rytus nuo Bytuvo. Teka į pietus, pietryčius miškinga ir ežeringa lyguma. Prateka Tucholos šilą, keletą stambių ežerų (Vdzidzę, Golunį, Radolnę, Slupinką, Jeleniję). Įteka į Vyslą ties Svecio.
Svarbiausi intakai – Nechvaščas, Tšebiocha. Upės dugnas smėlingas, vaga smarkiai meandruoja. Ant upės įrengtos 2 hidroelektrinės (Žužės ir Grudeko).
Asafas Holas
right|200px|thumb|Asafas Holas Asafas Holas (Asaph Hall, 1829 m. spalio 15 d. – 1907 m. lapkričio 22 d.) – amerikiečių astronomas, labiausiai žinomas dėl Marso palydovų, pavadintų Deimas ir Fobas atradimo 1877 m. Jis nustatė kitų planetų palydovų ir dvinarių žvaigždžių orbitas, Saturno sukimąsi ir Marso masę.
Gyvenimas
Asafas Holas gimė Gošene, Konektikute. Jo tėvai, Asafas Holas (laikrodžių gamintojas) ir Hana Palmer. Tėvas mirė, kai Asafui buvo 13 metų, palikdamas šeimą finansiniuose sunkumuose. Dėl šios priežasties Asafas išėjo iš mokyklos būdamas šešiolikos ir tapo dailidės padėjėju. Vėliau įstojo į Makgrovilio (McGrawville) Centrinį koledžą Niujorke, kuriame studijavo matematiką. Čia Asafas lankė geometrijos ir vokiečių kalbos dėstytojos Angeline Stickney dėstomas paskaitas. 1856 m. jie susituokė.
1856 m. Asafas įsidarbino Masačiusetse, Harvardo koledžo observatorijoje Kembridže, kur paaiškėjo, jog jis labai gabus orbitų skaičiavime. 1862 m. Holas tapo astronomu asistentu JAV Naval observatorijoje Vašingtono DC ir metams bėgant tapo profesoriumi.
1875 m. buvo atsakingas už USNO 26 colių (66 cm) teleskopą, didžiausią tuo metu refraktorių pasaulyje. Su šiuo teleskopu 1877 m. rugpjūtį jis atrado Fobą ir Deimą (Marso palydovus). Jis taip pat pastebėjo dėmę Saturne, kuri buvo panaudota kaip žymė planetos sukimosi periodui rasti. 1884 m. įrodė, kad Saturno palydovo Hiperiono elipsinės orbitos pozicija yra retrogradinė ~20° per metus. Asafas Holas taip pat tyrė žvaigždžių paralaksus ir Sietyno spiečiaus žvaigždžių padėtis.
1875 m. Navalo observatorijoje Asafas apmokė Henrį S. Pričetą (Henry Smith Pritchett).
1872 m. birželį Asafas Holas žurnalui Messenger of Mathematics pateikė straipsnį pavadintą „Eksperimentinis skaičiaus pi nustatymas“ (On an Experimental Determination of Pi). Straipsnis buvo išleistas 1873 m. žurnalo leidime, 2-ame tome (113–114 puslapiuose). Šiame straipsnyje pateikė eksperimento, kuriuos atlikti Asafas įtikino savo draugą kapitoną O. C. Foksą, rezultatus. Eksperimento metu pakartotinai buvo mėtoma plona geležinė viela ant plokščio medinio pagrindo, kuriame vienodu atstumu buvo nubrėžtos lygiagrečios linijos. Pi apskaičiuotas kaip 2ml/an, kur m – bandymų skaičius, l – vielos ilgis, a – atstumas tarp lygiagrečių linijų, n – vielos susikirtimų su linijomis skaičius. Šį bandymą vėliau Nikolas Metropolis Mahatano projekto metu per Antrąjį Pasaulinį karą pavadino Monte Karlo metodu.
1891 m. Asafas išėjo iš laivyno į pensiją ir tapo žvaigždžių mechanikos dėstytoju Harvardo universitete 1896 m., kur dėstė iki 1901 m.
Asafas ir Angelina turėjo 4 vaikus. Visi baigė Harvardo universitetą. Sūnus Asafas Holas jaunesnysis taip pat tapo astronomu. Samuelis Stiknei Holas mirė sulaukęs 30 metų pradėjęs karjerą draudimo srityje. Angelas Holas tapo unitariniu ministru ir matematikos profesoriumi JAV Navalo akademijoje. O Percivalas Holas tapo antruoju Gallaudet universiteto prezidentu. Angelina Hol mirė 1892 m. Visiškai išėjęs į pensiją Asafas grįžo į tėviškę, kur vedė Mary Gauthier.
Asafas Holas mirė 1907 m lapkritį lankydamas sūnų Angelo Merilande.
Apdovanojimai
Laimėjo prancūzų mokslo akademijos Lalande apdovanojimą 1878 m., auksinį Karališkosios Astronomų Draugijos medalį 1879 m., Arago medalį 1893 m. ir tapo Ordre national de la Légion d’honneur (prancūzų garbės legionas) riteriu. Asafo Holo vardu pavadinti krateris Mėnulyje ir Marso palydove Fobe, bei Asteroidas 3299.
Šerkšnys
Šerkšnys (Šerkšnė) – upė Kėdainių rajone, Pelėdnagių seniūnijoje, Nevėžio kairysis intakas. Prasideda ties Nociūnais. Teka į vakarus ir šiaurės vakarus, įteka į Nevėžį 52,2 km nuo jo žiočių, šalia Paobelio.
Intakas – Gentrinė (dešinysis). Upė teršiama Kėdainių pramonės rajono gamyklų nuotekomis. Dėl nuotekų smarkiai nukentėjo upės ekosistema.
Upėvardis kilęs nuo būdvardžio šerkšnas („balsvas, pilkšvas, žilsvas“), šis susijęs su daiktavardžiu šerkšnas.
Šalpėnų apylinkė
Šalpėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Pagal 1919 metų Lietuvos Respublikos administracinį suskirstymą Šalpėnai ir gretimi kaimai, priklausę Švėkšnos parapijai, tapo Švėkšnos valsčiaus seniūnija ir buvo priskirti Tauragės apskričiai. 1947 m. Šalpėnai priskirti pertvarkytai Šilutės apskričiai. Šalpėnų seniūnu buvo išrinktas Juozapas Šiūparis.
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Švėkšnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gedminaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Šalpėnų apylinkė prijungta prie Judrėnų apylinkės.
Adolf Wach
thumb Adolfas Vachas (, g. 1843 m. rugsėjo 11 d. Kulme prie Weichsel – 1926 m. balandžio 4 d. Leipcige) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas procesualistas (civilinio proceso teisės mokslininkas), ilgametis Leipcigo universiteto profesorius.
Galas (reikšmės)
Galas gali reikšti:
Adolf Wach
Išsilavinimas, veikla
Adolfas Vachas studijavo teisę Berlyne, Heidelberge, Kionigsberge (1865 m. čia apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją) ir Getingene. Apgynė habilituoto daktaro disertaciją iš bažnytinės teisės ir civilinio proceso teisės Kionigsberge 1868 m. Nuo 1869 m. Rostoko universiteto profesorius, 1871 m. – Tiūbingeno, 1872 m. Bonos ir 1875 m. Leipcigo universitetų profesorius (iki 1920 m.), dėstė civilinio proceso teisę. Nuo 1879 m. greta akademinės veiklos buvo Leipcigo žemės teismo pagalbinis teisėjas. Vachas taip pat buvo Saksonijos karališkosios slaptosios tarybos Saksonijos 1-osios kolegijos narys.
Joniškio rajono savivaldybė
Joniškio rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas, savivaldybė šiaurės Lietuvoje, pasienyje su Latvija. Plotas 1152 km² (1,8% Lietuvos ploto), 21 284 gyventojų (2021 m.; 0,9% Lietuvos gyventojų). Centras – Joniškis.
Geografija
thumb|240px|Mūšos tyrelis
Per Joniškio rajono savivaldybės teritoriją eina tarptautinis geležinkelis Talinas-Varšuva ir plentas E77 Ryga-Karaliaučius.
Geologija
Joniškio rajono savivaldybės teritorijos šiaurinę ir vidurinę dalį užima Žiemgalos žemumos pietinė dalis. Ją riboja Linkuvos kalvagūbris, kuris pietvakariuose atskiria Ventos vidurupio žemumą, pietuose – Mūšos-Nemunėlio žemumą; jų tik pakraščiai yra savivaldybės teritorijoje. Linkuvos kalnagūbrio aukščiausias taškas yra prie Juodeikių, altitudė – 95 m. Žemiausia vieta yra šiaurėje – 34 m.
Klimatas
Sausio vidutinė temperatūra – 4,5 °C, liepos 17,4 °C. Kritulių iškrinta 594 mm per metus.
Vandenys
thumb|240px|Virčiuvis Joniškio rajono savivaldybės teritorijos pietuose teka Mūšos aukštupys, vakaruose – Švėtė, vidurinėje dalyje – Sidabra, Audruvė. Didžiausias Miknaičių ežeras, yra 28 tvenkiniai (Beržėnų, Žvelgaičių ir kt., Mūšos tyrelio aukštapelkė.
Dirvožemiai
Dirvožemiai daugiausia rudžemiai; rytuose vyrauja sekliai karbonatingieji sekliai glėjiški, vakaruose – giliau karbonatingieji sekliai glėjiški, Linkuvos kalvagūbryje – giliau karbonatingieji rudžemiai. Į vakarus nuo Žagarės yra paprastųjų karbonatingųjų išplautžemių, savivaldybės rytuose, Mūšos tyrelio pelkėje vyrauja durpžemiai.
Beržupiai
Beržupiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km nuo Jankų.
Ciklamenas
Ciklamenas (Cyclamen) – mirsininių šeimos gentis. Lietuvoje auginami tik kaip dekoratyviniai augalai darželiuose ir namuose.
Šnipas iš U.N.C.L.E.
Šnipas iš U.N.C.L.E. – 2015 m. režisieriaus Guy Ritchie sukurtas filmas, paremtas to paties pavadinimo 1964-1968 m. serialu.
Joniškio rajono savivaldybė
Miškai
thumb|240px|Žagarės giria Miškai užima 18% savivaldybės teritorijos teritorijos. Didžiausi miškai – Tyrelio miškas, Žagarės miškas, Didmiškis, Satkūnų miškas, Maldenių (Obelinės miškas). Miškuose vyrauja pušys ir beržai, apie 60% visų medžių.
Šnipas iš U.N.C.L.E.
Turinys
Šaltojo karo laikai. Berlyne buvęs sukčius ir meno kūrinių perpardavinėtojas, dabar tapęs CŽV agentu Napoleonas Solo padeda pabėgti į vakarinę miesto dalį dailiai mechanikei Gabi, kurios be žinios dingęs tėvas, kaip įtariama, padeda nusikaltėlių organizacijai kurti atominį ginklą. Jį persekioja rusų agentas Ilja Kuriakinas, tačiau netrukus abiem šnipams, vadovybėms nusprendus bendradarbiauti, tenka suvienyti jėgas. Kartu su Gabi jie vyksta į Italiją, kur ieško būdų prasiskverbti į nusikaltėlių organizaciją, kol atominė bomba dar nepagaminta. Abu šnipai ne tik kovoja dėl bendro tikslo, tačiau turi ir pavedimą atsikratyti varžovu, jei tik operacija bus sėkminga...
Joniškio rajono savivaldybė
Saugomos teritorijos
Savivaldybės teritorijoje yra Žagarės regioninis parkas, Pabalių botaninis draustinis, Vilkijos hidrografinis draustinis, Mūšos tyrelio telmologinis draustinis. 9 botaniniai paminklai – 6 ąžuolai ir 3 liepos, 3 geologiniai paminklai – Žagarės atodanga ir Švėtės atodanga, Žagarės ozas, hidrografinis gamtos paminklas – Švedpolio šaltinis.
Istorija
Žiemgaliai V-XIII a. gyveno ne tik Latvijos Duobelės, Jelgavos, Rygos, Bauskės rajonų, bet ir Lietuvos Pasvalio, Pakruojo, Akmenės bei Joniškio rajonų teritorijoje. Ši gentis paliko nemažai paminklų Joniškio rajone, svarbiausi jų: Jauneikių, Stungių, Lieporų kapinynai ir Žagarės Žvelgaičio, Raktuvės ir Sidabrės (dab. Kalnelio k.) piliakalniai.
XIII a. šaltiniuose, kuriuose yra pasakojama apie žiemgalių ir Livonijos ordino kovas, yra minimos ir Joniškio rajono gyvenamos vietovės: Žagarės žemė 1254 m., Žagarės pilis 1271 m., Raktės pilis 1289 m. ir Sidabrės pilis 1289–1290 m. Raktės ir Sidabrės pilių gynėjai, nesugebėdami atsilaikyti prieš žymiai stipresnį Livonijos ordiną, buvo priversti palikti savo žemes ir pasitraukti į Lietuvą. Joniškio krašto didžioji dalis XIV-XV a. tapo negyvenama dykra.
Savivalda
Joniškio rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš panaikintos Joniškio apskrities 23 apylinkių ir Šiaulių apskrities 5 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. buvo prijungta panaikinto Žagarės rajono 7 apylinkės ir Žagarė. 1963 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos. 1965 m. Joniškio rajono 1 apylinkė perduota Akmenės rajonui.
1995 m. vietoje Joniškio rajono įkurta Joniškio rajono savivaldybė. 2008 m. gruodžio 18 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T-244 įsteigtos 56 seniūnaitijos.
Gyventojai
2001 m. gyventojų surašymo duomenimis 97,2% gyventojų yra lietuviai, 1,2% – rusai, 0,4% – latviai, kiti: baltarusiai, ukrainiečiai, čigonai, lenkai, moldavai. Miesto gyventojų 42,7%. Gyventojų tankumas 27,1 žmonių/km².71,5% gyventojų yra katalikai, 0,5% – stačiatikiai, 0,4% – evangelikai liuteronai.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Joniškio rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Joniškio rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|325px|Savivaldybės seniūnijos
Rajone yra 10 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Joniškio rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Švietimas ir kultūra
2004 m. buvo dvi ligoninės, 7 ambulatorinės gydymo įstaigos, 20 medicinos punktų, dvi gimnazijos, 3 vidurinės, 10 pagrindinių, jaunimo, sporto, meno mokyklos, 3 darželiai-mokyklos, 7 ikimokyklinio ugdymo įstaigos, 8 bažnyčios, 15 kultūros centrų, 24 bibliotekos. Joniškio istorijos ir kultūros muziejus su 3 padaliniais (ekspozicija Joniškio Raudonojoje sinagogoje, M. Katiliūtės ekspozicija, M. J. Slančiausko sodyba muziejus).
Joniškio rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Ekonomika
Ūkio svarbiausia šaka – žemės ūkis. Žemės ūkio naudmenos užima 72,8% teritorijos, iš jų 95,5% – ariamoji žemė, 3,1% – pievos ir natūralios ganyklos, 1,4% – sodai ir uogynai. Ūkio vidutinis dydis 8,9 ha. Savivaldybės teritorijoje išauginama 12,7% visų Lietuvos cukrinių runkelių, 5,9% – javų, 3,1% – daržovių, 1,8% – bulvių (2004 m.) 2003 m. pagaminta 2,3% Lietuvos gyvulininkystės produkcijos, 1,9% pieno. Žagarėje yra žirgynas.
Pakruojo rajono savivaldybė
Pakruojo rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje, pasienyje su Latvija. Administracinis centras – Pakruojis.
Geografija
Rajonas įsikūręs žemumų kraštovaizdyje: šiaurėje plyti Žiemgalos žemuma, pietuose – Mūšos-Nemunėlio žemuma, o jiedvi skiria Linkuvos kalvagūbris (aukštis iki 87 m, prie Šikšnių). Aukščiausia rajono vieta (100 m) yra pietvakariuose, o žemiausia (34 m) – Latvijos pasienyje. Pro rajoną teka Mūša su dešiniaisiais intakais Šiladžiu, Kruoja, Daugyvene, šiaurinę dalį vagoja Lielupės ir Yslykio intakai (Švitinys, Beržtalis, Viršytis, Svirkalnis, Plonė). Telkšo 2 Pakruojo rajono ežerai, 9 tvenkiniai (Baltausių, Dvariukų, Pakruojo).
Miškingumas – 16,7 %. Būdingi mišrieji miškai, yra beržynų, eglynų, drebulynų. Didžiausi miškai – Gedžiūnų, Klusiškių, Pakruojo, Rozalimo.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -5,2 °C, liepos +17,5 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 538–554 mm. Vidutinis sniego dangos storis – iki 18 cm.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Šiaulių apskrities 15 apylinkių, Radviliškio apskrities 9 apylinkių ir Joniškio apskrities 2 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. gruodį perduota panaikinto Linkuvos rajono 13 apylinkių ir Linkuva. 1968, 1975, 1980 ir 1984 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įkurta Pakruojo rajono savivaldybė, pavaldi Šiaulių apskričiai. 2008 m. gruodžio 29 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-427 nuo 2009 m. sausio 1 d. įsteigta 50 seniūnaitijų.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 8 seniūnijos (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Švietimas ir ugdymas
Pakruojo rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Jonas Domininkas Grigaitis
Biografija
1933 m. įstojo į dominikonų vienuolyną Raseiniuose, 1933–1934 m. novicijus Amieno vienuolyne Prancūzijoje. 1933–1937 m. studijavo filosofiją ir teologiją dominikonų vienuolyne Valberberge prie Kelno, vėliau – teologiją Dominikonų filosofijos ir teologijos institute Le Saulchoir (Belgija). 1939 m. įšventintas kunigu. Grįžo į dominikonų vienuolyną Raseiniuose, dėstė tikybą mokyklose. 1940 m. tarybų valdžiai uždarius Raseinių vienuolyną, Šumsko, Kražių, Varėnos, Naujosios Vilnios, Vilniaus (Šv. Petro ir Povilo, Šv. Jonų bažnyčių) parapijų vikaras, klebonas, dekanas. 1991 m. paskirtas Šv. Jokūbo ir Pilypo bažnyčios Vilniuje rektoriumi ir Šv. Jokūbo ligoninės kapelionu. 1992 m. Vilniuje prie Šv. Jokūbo ir Pilypo bažnyčios subūrė Lietuvos, Latvijos, Estijos dominikonų bendruomenę, 1993 m. pradėjo kurti Dominikonų pasauliečių broliją. 1996 m. jo iniciatyva įsteigtas žurnalas jaunimui „Septyni“.
Banderia Prutenorum
thumb|240px|Vėliavos thumb|240px|Vėliavos Banderia Prutenorum  – Lenkijos istoriko Jano Dlugošo rankraštis, parašytas lotynų kalba XV a. antroje pusėje. Vienas svarbiausių Žalgirio mūšio šaltinių. Iliustravo dailininkas Stanislovas Durinkas (m. 1492 m.). Saugomas Jogailos universitete Krokuvoje.
Istorija
1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšyje jungtinė Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė iš kryžiuočių atėmė 51 karinio dalinio – vėliavos ženklą. Nors daugumą jų iškovojo Vytauto kariai, visos jos Jogailos įsakymu suvežtos į Krokuvą ir 1411 m. iškabintos Vavelio katedroje. Po mūšio prie Nakelio 1431 m. ten sudėtos ir penkios Livonijos ordino pulkų vėliavos.
1447 m., kai buvo karūnuojamas Kazimieras Jogailaitis, į iškilmes atvyko ir Vokiečių ordino oficiali delegacija. Ta proga Janas Dlugošas, padedant kryžiuočių pasiuntiniams, sudarė vėliavų aprašus, o karaliaus dailininkas Stanislovas Durinkas padarė spalvotus vėliavų piešinius. Tai buvo pirmoji Lenkijoje atlikta istorinė dokumentacija, atlikta stengiantis išsaugoti originalų kopijas ateities kartoms.
Rankraštis
Rankraštis apima 48 pergamento lapus, kurių dydis 18,6 x 29,3 cm. Rankraštyje pateikti 56 Vokiečių ordino vėliavų, kurias Lenkijos kariuomenė atėmė iš kryžiuočių Žalgirio, Koronovo ir Nakelio mūšiuose 1410–1430 m., atvaizdai ir aprašymai. Rankraštis nuo 1584 m. daug kartų perspausdintas, susilaukė daugelio tyrimų. Originalas su vėliavų piešiniais saugomas Jogailos universiteto bibliotekoje.
Vėliavų likimas
Kryžiuočių vėliavos Vavelyje kabėjo iki 1797 m., kai po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo austrai jas išvežė į Vieną ir ten jos dingo. Po Pirmojo pasaulinio karo pagal S. Durinko piešinius atliktos vėliavų kopijos. Antrojo pasaulinio karo metu Krokuvą užėmę vokiečiai jas iškilmingai perkėlė į mūšio vietoje pastatytą Hindenburgo mauzoliejų.
Pagal Bychovco kroniką, pusę Žalgirio mūšyje laimėtų vėliavų Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas atvežė į Vilnių ir iškabino katedroje, kur Mykolo Lietuvio liudijimu jos kartu su kitomis trofėjinėmis vėliavomis (iš viso 300) sudegė per 1529 m. gaisrą.
Jurkaičiai
Jurkaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Bliūdsukių, Jurkaičių miško šiauriniame pakraštyje. Kaimas nutolęs 9 km į rytus nuo Švėkšnos, Ašvos kairiajame krante; prie Jurkaičių prieina Medžioklės ir Jurkaičių miškai; ribojasi su Žąsyčių kaimu.
Jurkaičiuose yra keli nebenaudojami smėlio-žvyro karjerai, paminklinis akmuo partizanams (pastatytas 2005 m.).
Istorija
Jurkaičių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 8 drevininkų šeimos. 1695 m. – 9 drevininkų šeimos. Jurkaičiuose yra buvę pradinė mokykla (nuo 1919 m.), biblioteka (nuo 1953 m.), kultūros namai (nuo 1958 m.). 1950–1966 m. Jurkaičiai buvo „Aušros“ kolūkio centrinė gyvenvietė, 1966–1992 m. Švėkšnos tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Jurkaičiuose gimė Lietuvos Respublikos nusipelniusi gydytoja, Kėdainių krašto garbės pilietė Teklė Bružaitė (1909–1996), Amerikos lietuvių bendruomenės veikėjas Kostas Bružas (1916–2006).
Martin Jakubko
Martinas Jakubka (Martin Jakubko; g. 1980 m. vasario 26 d.) – buvęs Slovakijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Karejerą pradėjo Slovakijoje. Priklausė Tatran Prešov, buvo skilinamas Bukocel Vranov.
Vėlesniais metais perėjo į Dukla Banská Bystrica.
Vėliau rungtyniavo Rusijos klubuose: FK Himki, Moskva, Saturn, Dynamo, Amkar“.
Jakubka Slovakijos rinktinėje debiutavo 2004 m.
Ramnefjelsfosenas
thumb|250px|Ramnefjelsfoseno krioklys