Lenkijos_tarptautiniai_santykiai
Lenkijos kelias į NATO
Nuo 1989 m. Lenkija aktyviai siekė reintegracijos su Vakarų pasauliu. Lenkijos istorija nulėmė tai, kad Lenkija norėjo tapti NATO nare. Antrasis pasaulinis karas įrodė, kad Lenkija negali pati savęs apginti nuo kitų šalių agresijos. Be to, ilgalaikis Tarybų Sąjungos viešpatavimas Lenkijoje paveikė politikų požiūrį į tarptautinę politiką ir valstybės saugumą. Lenkija norėjo tapti Vakarų pasaulio dalimi, nes tai buvo tapatinama su saugumu ir stabilumu. Lenkija įdėjo daug pastangų tam, kad būtų priimta į NATO: suaktyvino diplomatines pastangas ir modernizavo kariuomenę. 1990 m. kovo mėn. Lenkijos užsienio reikalų ministras, Krzysztof Skubiszewski, nuvyko su oficialiu vizitu į NATO būstinę Briuselyje ir nuo to laiko prasidėjo oficialūs kontaktai tarp Lenkijos ir NATO. 1992 m. lapkričio mėn. Lenkija suformulavo savo užsienio politikos tikslus ir karinę strategija, kuriuose pateikė savo šalies saugumo viziją ir nurodė, kad NATO narystė yra laikoma prioritetu. Toks sprendimas buvo priimtas tik 1992 m. pabaigoje, nes lenkų politikai nenorėjo priimti greitų sprendimų dėl sovietų kariuomenės buvimo Lenkijos teritorijoje, prastos ekonominės padėties šalyje ir politinio elito susiskaldymo. Rusijos Federacija buvo nepatenkinta Lenkijos noru tapti NATO nare ir nenorėjo NATO plėtros į Vidurio ir Rytų Europą. Rusijos pusė argumentavo, kad NATO plėtra prieštarauja „Du plius keturi“ sutarties nuostatoms. Tokie argumentai susilpnino Lenkijos poziciją derybose dėl NATO narystės. Tačiau JAV ir kitoms NATO šalims rūpėjo Vidurio ir Rytų Europos saugumas ir stabilumas ir tai nulėmė, kad 1997 m. buvo priimtas galutinis sprendimas dėl NATO plėtros į Rytus. 1994 m. buvo pradėta programa Partnerystė taikos labui, kurioje dalyvavo visos šalys, kurias domino bendradarbiavimas su NATO, tarp kurių buvo ir Lenkija. NATO svarbu buvo užtikrinti stabilumą Vidurio ir Rytų Europoje ir todėl pradėtas buvo bendradarbiavimas su atskiromis šalimis, kurios nepriklausė NATO. Partnerystė taikos labui davė galimybę rengti bendras karines pratybas, dalyvauti humanitarinėse ir taikos palaikymo operacijose bei suteikė galimybę konsultuotis su NATO partneriais jei iškiltų problemų gresiančių šalies saugumui. Programa Partnerystė taikos labui nežadėjo šalims narystės NATO struktūrose, tačiau davė Lenkijai viltį, kad jau greitai galės tapti NATO nare. 1989-1994 metais buvo paruošti pamatai Lenkijos narystei NATO bei buvo padidintas NATO susidomėjimas Lenkijos saugumu. Tačiau Lenkija vis dar nerimavo dėl savo narystės NATO, nes programoje Partnerystė taikos labui nebuvo paminėta konkreti įstojimo į NATO data. Be to, Rusija vis dar reiškė savo nepasitenkinimą, kuris pasunkino Lenkijos padėtį. 1996 m. gegužės mėn. NATO patikino Rusiją, kad esamomis aplinkybėmis „neketina, neplanuoja ir nemato pagrindo dislokuoti branduolinius ginklus naujų narių teritorijoje“. Toks NATO pareiškimas sumažino Rusijos nerimą, kurį sukėlė NATO plėtros planai. 1996 m. balandžio mėn. Lenkija įteikė NATO Individualų Diskusijos Dokumentą ir jau gegužės menėsį prasidėjo dvišalės konsultacijos dėl NATO plėtros. Tarp Lenkijos ir NATO vyko intensyvus dialogas, kurio metu Lenkija geriau suprato kaip veikia Aljansas, o Aljansas geriau susipažino su Lenkijos politine situacija bei susipažino su jos išsivystymo lygiu. 1997 m. liepos mėnesį Madrido viršūnių susitikime Čekijos Respublika, Lenkija ir Vengrija buvo pakviestos pradėti derybas dėl stojimo į NATO. Rudenį prasidėjo derybos tarp Lenkijos ir NATO, o jau gruodžio mėnesį buvo pasirašytas Stojimo protokolas. 1999 m. kovo mėn. Lenkija, kartu su Čekijos Respublika ir Vengrija, tapo NATO narėmis. Lenkijos užsienio reikalų ministras Bronisław Geremek savo kalboje pasakė „Lenkija amžinai grįžo ten, kur ji visada turėjo būti, į laisvą pasaulį“.