cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lengvoji atletika 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Lengvoji atletika 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 30-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Pasikeitimai
Iš olimpinių žaidynių programos pašalinta vyrų 50 km sportinio ėjimo rungtis, kuri olimpiadoje vyko nuo 1932 m. Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vyks mišri 35 km sportinio ėjimo komandinė rungtis. 2024 m. olimpiada bus pirmosios olimpinės žaidynės, kurioje lengvosios atletikos programa turės lygų skaičių rungčių tarp vyrų ir moterų.
Kvalifikacija
Maratono rungtyje rezultatai įskaitomi pasiekti nuo 2022 m. lapkričio 1 d., 10000 m bėgime, daugiakovėse, ėjime ir estafetėse – nuo 2023 m. sausio 1 d., kitose rungtyse – nuo 2023 m. liepos 1 d.
Vapienica
Vapienica – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Šiaulių kaimo.
Oleksandr Kablaš
thumb|250px|Oleksandr Kablaš Oleksandras Kablašas (g. 1989 m. rugsėjo 5 d. Odesoje) – Ukrainos futbolininkas, saugas.
Biografija
2010 m. žaidė Panevėžio „Ekrano“ komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu. Vėliau sugrįžo į Ukrainą.
Švarpliai (Pilkalnio apskritis)
Švarpliai (, nuo 1938 m. Schwarpen) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 17 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Meškupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Švarplių kaimo bendruomenė 1931 m. Įkurti 1564 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Schwarpell, Swirplau, Schwarblen, Schwarplen. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 21 ugniakuru, 1823 m. – mišrusis kaimas su 170 gyventojų. 1847 m. Švarplių kaime ir dvare buvo 31 gyvenamasis pastatas ir 225 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Rudžių valsčius, kuriam priklausė ir Švarplių kaimo bendruomenė bei Švarplių dvaro apygarda. 1928 m. abi savivaldybės sujungtos į vieną, Švarplių kaimo bendruomenę.
XIX a. vid. pro kaimą nutiestas Pilkalnio–Širvintos plentas. Kaimo pietuose buvo nedidelė Paniabalio pelkė, jos pakraščiuose buvo kasamos durpės. Kaime buvo vėjo malūnas, pašto skyrius, mokykla. Mokykla įkurta 1763 m., iš pradžių buvo vienklasė, nuo 1877 m. – dviklasė. Švarplių dvaras 1879 m. valdė 249 ha žemės, iš jų 179 ha ariamos ir 65 ha pievų. Dvarui priklausė ir Viltautų palivarkas su 64 ha žemės. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas ir dvaras išnyko. Nuo 2008 m. jų teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Gyventojai
Be to, Švarplių dvare 1905 m. buvo 72, 1910 m. – 79 gyventojai.
Ringė (Širvintos)
Ringė – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Variekos.
Makara
thumb|240px|Makaros bareljefas (Lakšminarajanos šventykla, [[Karnataka)]] thumb|210px|Varuna, pavaizuotas ant Makaros (XIX a.) thumb|210px|Makara ant VI a. glazūruotos plokštelės (Kinija)
Makara  – fantastinė jūrinė būtybė indų mitologijoje, vėliau per indiškos kultūros plėtrą paplitusi ir aplinkinėse Pietryčių Azijos srityse. Kartais Makaros pavidalas suprantamas kaip hibrindinių vandens būtybių klasė. Makara vaizduotas kaip milžiniškas padaras (savotiškas indiškas Leviatanas), pavidalu panašus į krokodilą, ryklį, delfiną; kitąsyk su krokodilo, dramblio, į viršų pakėlusio straublį, žuvies ar vandens siaubūno, pražiojusio žiomenis, galva. Kūnas vaizduojamas lyg driežo ar žvynuotos žuvies, uodega kaip žuvies pelekai, su dviem ar keturiomis kojomis. Kartais Makara turi ir kitų gyvūnų ar augalų (lotoso) bruožų. Makaros pavidalo kilmė neaiški. Nuo III–II a. pr. m. e. Makara tampa nuolatiniu skulptūrinių reljefų motyvu. Dalis tyrinėtojų mano, kad Makaros įvaizdis patyręs graikų Poseidono ir Tritono atvaizdų įtaką, tačiau, kita vertus, į Makarą panašių pavidalų randama Indo slėnio civilizacijos archeologinėse vietovėse.
Budistinėje mitologijoje Makara siejama su jakšomis, o džainų – su devintuoju tirthankara Suvidhinathu. Bendrasimbolinis Makaros vaidmuo atsiradęs iš teiginio apie tai, kad Makara moduliuoja ir (arba) simbolizuoja gyvybę bei prigimtį visose ją sudarančiose stichijose. Makaros dalių simbolika (uodega, galva, kojos) vystosi mitologiškai siejant Makarą su vaisingumo, gyvybinių galių ir vandens dievybėmis (vienas Makaros vardų – Džalarūpa (jalarūpa – „vandenpavidalis“). Taip Makara susijęs su augalijos dievybėmis jakšomis bei upių dievaičiais, kuriems Makara pasitarnauja kaip keliavimo priemonė (vahana). Makara taip pat susijęs su dievais, kurie vėlesnėje mitologijoje paskelbti pasaulio kerčių sergėtojais (lokapalomis) – Varuna, Soma, Kubera, Indra. Varunai kaip vandens dievui ir Somai kaip mėnulio dievui Makara pasitarnauja už vahaną. Tarp dešimties Kuberos lobių vienas yra Makara. Indros ir Makaros ryšiai atsiskleidžia per kai kurias apeigines šventes.
Guptų laikmečiu Makara pradėta vaizduoti kaip deivės Gangos vahana (tuo tarpu Jamunos vahana – vėžlys Kurma; tokių vaizdinių randama Khadžuraho šventyklose, X a.). Nesyk Makara susietas su lotosine laimės deive Lakšme, meilės dievu Kama (Makara – jo ženklas ir vahana). Indų zodiake Makara atitinka Ožiaragio ženklą.
Emma Kremer
Ema Kremer (Emma Kremer; g. 2000 m. liepos 20 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, gynėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Karjerą pradėjo 2015 m. Jeunesse Junglinster.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2018 m.
2018 m. kovo 3 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Maroko rinktinių. Jose marokietės rezultatu 7-1 sutriuškino liuksemburgietes.
Yokosuka Laivyno techninis arsenalas
Jokosuka, arba Yokosuka laivyno techninis arsenalas (jap. 海軍航空技術廠, Kaigun Kōkū Gijutsu-shō, lit. Laivyno oro techninis arsenalas) buvo valstybinė Japonijos karinės pramonės įmonė, gaminusi lėktuvus. Savo egzistavimo laikotarpiu įmonė keitė pavadinimus ir akronimus, pvz. "Kūgi-shō" (空技廠, pavadinimo "Kōkū Gijutsu-shō" 航空技術廠 santrumpa). Dažniausiai naudotas pavadinimas buvo Yokosuka, kilęs iš vietovės, kurioje ir buvo įsikūręs pats arsenalas ir jos dirbtuvės.
Istorija
miniatiūra|Jokosukos laivyno arsenalas po 1923 m. žemės drebėjimo 1869 m. Japonijos Imperijos karinis jūrų laivynas Jokosukos (Yokosuka) mieste (prie Tokijo įlankos, šalia Jokohamos) įsteigė arsenalą ir technikos dirbtuves. Pradžioje arsenale buvo remontuojami kariniai laivai, jo saugyklos buvo naudojamos kaip vienas pagrindinių laivyno įsigyjamos amunicijos ir kitų medžiagų sandėlių.
Karo metai
Karo su Kinija ir Antrojo pasaulinio karo metu „Yokosuka“ sukūrė keliolika įvairios paskirties lėktuvų modelių. Pats arsenalas gamino labai nedaug lėktuvų, dažniausiai įstaigos vaidmuo apsiribodavo techninės dokumentacijos parengimu ir bandomojo egzemplioriaus gamyba. Jį patvirtinus, serijinė gamyba buvo perduodama didesnius pajėgumus turėjusioms įmonėms, tokioms kaip Aichi Kokuki, Watanabe Tekkōjo plieno liejykla, (1943 m. pervadintai "Kyūshū Hikōki Kabushiki-kaisha" (九州飛行機株式会社, „Kyushu aviacijos įmonė“), ir Hiro laivyno arsenalas (Hiro Kaigun Kōshō, dažnai trumpinamu iki „Hirosho“). Arsenale sukurtų lėktuvų indekse paprastai būdavo raidė „Y“.
Tokios praktikos pavyzdys gerai matomas lėktuvų indeksuose, kuriuose paprastai būdavo ir kūrėjo ir gamintojo kodai: pvz. Yokosuka D4Y1 buvo sukurtas Jokosukoje, tačiau jo gamintoju buvo Aichi.
Orlaiviai
miniatiūra|Yokosuka B3Y
Žvalgybiniai lėktuvai
miniatiūra|Yokosuka D4Y1
Skraidančios valtys
miniatiūra|Yokosuka K1Y2
Transportiniai lėktuvai
miniatiūra|Yokosuka MXY7-K1 Ohka mokymosi lėktuvas
Belužiškės
Belužiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 5 km į šiaurės rytus nuo Kauleliškių, 12 km į šiaurės vakarus nuo Dieveniškių, 1,5 km nuo sienos su Lietuva, prie Žižmos upės, pamiškėje.
Karštasis Jupiteris
Karštieji Jupiteriai yra egzoplanetų klasė. Jų masė yra artima arba lenkia Jupiterio masę (1.9 × 1027 kg). Jupiteriui Saulės sistemoje skriejant 5,2 spindulio orbita, karštieji Jupiteriai nuo žvaigždės nutolę nuo 0,015 iki 0,5 AU.
Bendrosios savybės
Karštieji Jupiteriai turi keletą bendrų savybių:
Karštuosius Jupiterius lengva aptikti radialinio greičio kitimo matavimo metodu, nes jų sukeliamos žvaigždės radialinio greičio osciliacijos yra daug didesnės nei kitų žinomų tipų planetų.
Manoma, kad karštieji Jupiteriai susiformavo už šerkšno linijos, kur planetos gali susidaryti iš uolienų, ledo ir dujų. Tuomet planetos migravo link saulės, kur pagaliau pasidarė stabilios orbitos. Tokių masyvių planetų migracija dažniausiai yra antro tipo.
Karštiesiems Jupiteriams praradus savo atmosferas ir išorinius sluoksnius, jie gali tapti chtonine planeta. Viršutinių sluoksnių praradimas priklauso nuo planetos dydžio ir ją sudarančios medžiagos bei nuo atstumo iki žvaigždės. Tipinėje sistemoje dujinė milžinė, besisukanti 0,02 AU atstumu nuo saulės, per visą savo gyvenimą netenka 5-7% masės, tačiau mažesnis nei 0,015 AU atstumas gali lemti visos planetos išgaravimą, liekant tik branduoliui.
Žemės tipo planetos sistemose su karštaisiais Jupiteriais
Simuliacijos parodė, kad Jupiterio dydžio planetos migracija per proplanetinį diską nesukelia tokios destrukcijos, kaip gali atrodyti. Daugiau nei 60% kietųjų disko medžiagų yra išsklaidoma į aplinką, įskaitant planetesimales ir proplanetes. Tai leidžia diskui susiformuoti iš naujo už dujinės milžinės. Planetos iki dviejų Žemės masių gali susiformuoti gyvybės zonoje po to, kai karštasis Jupiteris pro ją pralekia ir stabilizuojasi 0,1 AU orbitoje. Dėl sistemos vidinės medžiagos maišymosi su medžiaga, esančia už šerkšno linijos, tokiu atveju susiformavusiose planetose turėtų būti daug vandens.
Labai trumpo periodo planetos
Labai trumpo periodo planetos yra karštųjų Jupiterių klasė, kurių orbitiniai periodai yra mažesni už vieną Žemės dieną ir kurie aptinkami tik prie žvaigždžių, kurių masė mažesnė nei 1,25 Saulės masės. Jos sukasi arčiau prie žvaigždžių nei bet koks kitas planetinis objektas.
Paukščių tako galaktikos srityje, žinomoje kaip galaktikos centrinis telkinys, yra atrastos penkios tokios planetos. Jos buvo stebimos Hubble kosminiu teleskopu.
Ferdinandas Kauzonas
Ferdinandas Kauzonas (g. 1943 m. kovo 11 d. Uciekoje, Varėnos apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, režisierius, komjaunimo veikėjas ir sovietinės propagandos aktyvistas.
Biografija
Nuo 1945 m. gyveno Lazdijuose. 1961 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą. 1962–1964 m. Lazdijų rajono laikraščio „Darbo vėliava“ redakcijos literatūrinis darbuotojas. 1964–1966 m. LLKJS Lazdijų rajono komiteto sekretorius, 1966–1970 m. LLKJS CK kultūrinio-masinio darbo sektoriaus vedėjas. 1970–1972 m. LSSR kultūros ministerijos meno reikalų valdybos viršininko pavaduotojas. 1972–1976 m. Lietuvos kultūrinių ryšių su tautiečiais užsienyje komiteto pirmininko Vlado Karvelio pavaduotojas. 1976–1979 m. LSSR kultūros ministro Jono Bielinio padėjėjas-kolegijos sekretorius. Išgarsėjo 1987 metais, kai pagal LKP CK ir KGB užsakymą sukūrė sovietinės propagandos dokumentinį filmą apie garsųjį kunigą Alfonsą Svarinską, kuris tuo metu jau trečią kartą kalėjo pagal KGB bylas Uralo lageriuose.
1979–1993 m. Lietuvos kino studijos susivienijimo „Dokumentika“ vyriausiasis redaktorius bei režisierius. 1981 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę. 1993–1996 m. dienraščio „Respublika“ skyriaus redaktorius, nuo 1997 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, apžvalgininkas. Iki 2006 m. Seimo pirmininko ir laikinojo LR prezidento Artūro Paulausko patarėjas. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos rytas“, „Gimtasis kraštas“, „Švyturys“, „Jaunimo gretos“, „Nemunas“, „Kultūros barai“. Daugiausia rašo kultūros, politikos temomis. Parašė scenarijus 24 dokumentiniams filmams.
Suburitō
thumb|right|250px|Suburitō Suburitō  – japoniškas medinis treniruočių kalavijas, gerokai didesnis ir sunkesnis už tipišką bokeną.
Suburitō ilgis paprastai būna apie 115 cm, masė – apie 1 kg, nors gali būti ir 130 cm ilgio ir 2 kg svorio. Suburitō visiškai neturi gardos.
Suburitō naudojami treniruojantis, tačiau ne treniruojantis su priešininku, o atliekant suburius (suburi) ir katas (kata). Treniruojantis su suburitō tobulinami gebėjimai palaikyti kirčio kampą (hasuji) ir gebėjimą sustabdyti kalaviją (tomei). Treniruotėse su suburitō paprastai naudojamas tanrenuchi, kuris dabar paprastai yra statmena automobilio padanga, įtvirtinta betoniniame stove.
Gana dažnai klaidingai manoma, kad suburitō skirti treniruotis žmonėms, besimokantiems kautis su nodačiais, kadangi suburitō ir nodačiai yra panašios formos ir masės. Iš tikrųjų suburitō skirti visiems besimokantiems kautis japoniškais kalavijais.
Pagal legendą Miyamoto Musashi išdrožė suburitō iš irklo, kol keliavo į dvikovą su Sasaki Kojiro, kurį nukovė smūgiavęs į galvą, sulaužęs kairį šonkaulį, pradūrusį plautį.
Sunkioji atletika 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Sunkioji atletika 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 27-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Pasikeitimai
Lyginant su 2021 m. sunkioji atletika Paryžiaus olimpiadoje prarado virš 38% savo sportininkų kvotos. Bendras dalyvių skaičius sumažėjo nuo 196 sportininkų iki 120 dalyvių. Tai mažiausias sportininkų skaičius nuo 1956 m.
Iš viso bus varžomasi penkiose vyrų svorio kategorijose. Tai mažiausias vyrų kategorijų skaičius nuo 1936 m. Moterų programa pirmą kartą sumažinta iki penkių rungčių.
Vietą olimpiadoje iškovos individualūs sportininkai, o ne šalių federacijos. Maksimalus sportininkų skaičius iš vieno šalies sumažėjo iki šešių sportininkų - tris vyrai ir tris moterys. Sugriežtintos bausmės šalims, kurių nacionalinės rinktinės nariai patenka į masinius dopingo atvejus.
Andreas Mikkelsen
Andreas Mikkelsen (g. 1989 m. birželio 22 d.) – Norvegijos ralio lenktynininkas, dalyvaujantis Pasaulio ralio čempionate.
WRC rezultatai
* Sezonas dar vyksta.
Madriu-Perafita-Klaroro slėnis
Madriu-Perafita-Klaroro slėnis  – ledyninis slėnis Pirėnų kalnuose, pietryčių Andoroje, sudarytas Madriu, Perafitos ir Klaroro upelių. Slėnis užima 42,47 km² plotą ir pasižymi reta ir saugoma gyvūnija ir augmenija.
Būdingi ledyniniai kraštovaizdžiai su aukštikalnių pievomis, skardžiais, stačiais miškingais slėniais. Iš pietų, rytų ir vakarų slėnį supa kalnai, o šiaurėje skardžiais leidžiasi į Valiros slėnį. Pietine slėnio riba eina Andoros–Ispanijos siena. Madriu-Perafita-Klaroro slėnis yra atskirtas nuo likusios Andoros ir pasiekiamas tik pėsčiomis įveikiamomis kalnų perėjomis. Nepaisant atokumo, slėnis paskutiniuosius 700 metų yra gyvenamas. Čia buvo verčiamasi geležies lydimu, ganykline gyvulininkyste, terasine žemdirbyste (kviečiai, rugiai, vynuogės), miškininkyste ir medžio anglies gamyba.
Dabar slėnyje yra pora gyvenviečių – Entremesaigvesas ir Ramijas. Jos gyvenamos tik šiltuoju metų laiku. Namai pastatyti iš granito, skalūniniais stogais, greta – dideli aruodai. XX a. Madriu-Perafita-Klaroro slėnis buvo apleistas, bet dabar atsigauna dėl turizmo ir ekologinio žemės ūkio. Su Andoros pagrindine dalimi slėnis sujungtas akmenimis grįstu keliu, o kalnų takais galima patekti į Kataloniją, Langedoką, Rusiljoną.
Madriu-Perafita-Klaroro slėnis 2004 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (2006 m. praplėstas).
Žvingių tiltas
Žvingių tiltas – gelžbetoninis tiltas per Jūros upę, jungiantis Šilalės ir Šilutės rajonus. Dešiniajame Jūros krante yra Bikavėnai ir Pajūriškiai, kairiajame – Žvingiai.
Mon Aželis
Mon Aželis  – kalnas Prancūzijoje ir Monake, Pajūrio Alpių kalnuose. Didžioji kalno dalis bei jo viršūnė, siekianti 1148 m, yra Prancūzijos teritorijoje, o pietiniai šlaitai yra Monake. Mon Aželio šlaite yra aukščiausia Monako vieta – 162 m (ji yra ties Revuaro taku Chemin des Révoires).
Ant kalno viršūnės įrengtas Nicos aerodromas. Seniau toje vietoje stovėjęs Aželio įtvirtinimas. Kalno šlaituose taip pat įsikūręs Monte Karlo golfo klubas, Monako princo vila Roc Agel.
thumb|left|250px|Iš Monako pusės
Islandijos futbolo varžybos 2018 m.
Islandijos futbolo varžybos 2018 m.
Finalo rungtynės
Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi esant lygiam rezultatui 0-0. Rungtynės buvo pratęstos, tačiau rezultatas nepakito. Baudinių seriją laimėjo Gardabairo „Stjarnan“ ir iškovojo šalies taurę.
Pusfinalio rungtynės
Gardabairo „Stjarnan“ nugalėjo varžovus ir pateko į finalą. --
---
Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi esant lygiam rezultatui 2-2. Rungtynės buvo pratęstos, tačiau rezultatas nepakito. Baudinių seriją laimėjo Breiðablik ir pateko į finalą.
Finalo rungtynės
---
Artūras Seja
Artūras Seja (g. 1996 m. kovo 17 d.) – Lietuvos baidarininkas, Europos čempionatų prizininkas.
Biografija
2018 m. Europos čempionato finale Belgrade 200 m distanciją baidare įveikė per 34.783 s ir iškovojo sidabro medalį. Tais pačiais metais sportininkas tapo ir pasaulio vicečempionas. 2019 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionate pateko į A finalą ir galutinėje rikiuotėje užėmė 8-ą vietą.
Rudaminos dvaras (Lazdijai)
Rudaminos dvaras – dvaras, esantis Rudaminos miestelyje, Lazdijų raj. savivaldybėje.
Artūras Seja
Biografija
2022 m. Europos baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionate Seja laimėjo trečią savo karjeros Europos čempionatų medalį - bronza dviviečių baidarių 200 m distancijoje.
Rudaminos dvaras (Lazdijai)
Istorija
Rudaminos dvaras pradėtas kurti 1537–1538 m. bajoro Petro Plikio. Už karo tarnybą iš Merkinės ir Punsko laikytojo Jono Zaberezinskio jis gavo 10 valakų žemės tarp jau buvusių kaimų (Maišymų, Paliūnų, Trakiškių, Karužų) pelkėtoje miškingoje vietoje prie Rudaminos upelio.
Apie 1555 m., mirus Petrui Plikiui, jo buvusi valda perėjo sūnui Bogdanui Plikiui. Tikėtina, kad jau XVI a. antroje pusėje čia stovėjo medinis vienaaukštis dvaras, perimetrais atitikęs dabartinį.
1576 m. Rudaminą nupirko Teodoras Atanazas Masalskis. Jo sūnus, Gardino žemės pateisėjas, Nemunaičio girininkas Grigalius Masalskis (Grigorijus Afanasovičius Masalskis) vedė Bogdano Plikio našlę, po pirmosios žmonos mirties vedė Mariją Račkaitę, kuri kraičio atsinešė Račkų dvarą su šešiais kaimais.
Ispanijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Finalo rungtynės
---
Rudaminos dvaras (Lazdijai)
Istorija
Skorulskiai Rudaminos dvare negyveno, XVII a. antroje pusėje jie buvo labai apleisti. 1740 m. dvarą iš Skorulskių nupirko Trakų vaivadijos iždininkas Mikalojus Turčinavičius-Sušickis, jis iš naujo atstatė pradėjusius irti dvaro pastatus, juos rekonstravo, išplėtė valdas, įsigydamas naujus kaimus ir palivarkus.
1755 m. Mikalojus Turčinavičius-Sušickis surašė testamentą, išreiškė valią, kad po jo mirties Rudaminos dvarą valdytų jo žmona Teresė Remerytė Turčinavičienė ir sūnus Adomas Turčinavičius-Sušickis. 1765 m. mirė Mykalojus Turčinavičius, o 1769 m. ir jo buvusi žmona Teresė. Iki Adomo Turčinavičiaus pilnametystės ūkį tvarkė samdyti ūkvedžiai. Jaunasis dvarininkas, tapęs visiškai savarankišku, 9-jame dešimtmetyje rekonstravo rūmus, jie įgauna dabartinį planą, turėjo žmoną Ievą ir dukrą Teresę.
Adomas Turčinavičius mirė 1810-1819 laikotarpiu, po jo mirties Rudaminos dvarą paveldėjo duktė Teresė, ištekėjusi už generolo Tado Suchorževskio. Našlė Teresė Turčinavičiūtė Suchorževska testamentu paliko Rudaminos dvarą savo dukterėčiai Elvyrai Šemetaitei Vitkevičienei.
1873 m. dvaras perėjo Igno Vitkevičiaus ir Elvyros Šemetaitės Vitkevičienės sūnui Jonui Vitkevičiui, kuris vedęs Oną Lopacinskaitę, 1881 m. Rudaminos dvare susilaukė sūnaus Jono Koščiso Vitkevičiaus, veliau tapusio garsiu architektu.
Iš bylos apie gaisrą, įvykusį Rudaminos palivarke 1894 m., aiškėja, kad jau 1887 m. dvaras priklausė Anai Komar ir Vladimirui Gavronskiams. Savininkai dvare negyveno, apsilankydavo tik retkarčiais, nes gyveno Varšuvoje. Vladimiras Gavronskis mirė 1914 m.
Tarpukario laikotarpiu dvarą valdė ir pats ten gyveno Leiba Zimanas. Po jo mirties dvaras liko žmonai Tonei Zimanienei ir dukroms Eugenijai bei Sofijai Onai. Rudaminos dvaro įpėdinių įgaliotiniu buvo majoras Vincas Matulionis. Jis vedė Sofiją Oną Zimanaitę ir tapo vienu iš dvaro savininkų.
1923 m. Rudaminos dvaro žemės buvo išparceliuotos, paliekant savininkams 80 ha žemės. 1940 m. Rudaminos dvaras iš Sofijos Onos Matulionienės buvo nacionalizuotas. Pokario metais buvusioje dvarvietėje įsikūrė kolūkis, daugelis senų pastatų nunyko arba buvo nugriauti.
Rudaminos dvaro sodybos fragmentai 1992 m. įrašyti į saugomų kultūros paveldo objektų registrą.
2001 m. dvaro rūmų pastatą įsigijo dabartiniai savininkai iš Medicinos banko per varžytines, jie pradėjo rūpintis pastato tyrimais bei restauravimo darbais.
Rudaminos dvaro sodybos fragmentus Kultūros paveldo departamentas 2015 m. paskelbė valstybės saugomu kultūros objektu.
Architektūrinės vertybės
Rudaminos dvaro sodyba yra unikali išlikusia XVI amžiaus sienine tapyba ant ponų namo fasado. Taip pat yra išlikę nemaža dalis senojo dvaro pamatų, rūsio arka, durų angos, architektūros ir puošybos elementai, tvarto, parko, tvenkinių sistemos fragmentai.
Darkas Arandželovičius
Darkas Arandželovičius (g. 1981 m. sausio 3 d.) – Serbijos futbolininkas, saugas.
Biografija
2009 m. žaidė Panevėžio „Ekrane“, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu.
Fauskrudsfjorduras
Fauskrudsfjorduras  – miestelis rytinėje Islandijoje. 2011 m. miestelyje gyveno 662 gyventojai.
Teletabiai
Teletabiai  – vaikams skirta laida, kuri buvo rodoma nuo 1997 m. iki 2001 m. per BBC kanalą. Šou greitai tapo populiarus visame pasaulyje ir 2001 m. laimėjo prestižinį BAFTA apdovanojimą. Nors laida yra orientuota į 1-4 metų vaikus, tačiau dažnai ją žiūri ir suaugę, ypač tie, kurie tiria laidos poveikį vaikams. Filmą mielai žiūri ir jaunesni nei metų amžiaus kūdikiai.
Siužetas
Iš viso buvo sukurta 365 šio serialo serijų. Teletabiai yra orientuoti į ikimokyklinio amžiaus vaikus. Laidos pagrindiniai veikėjai juda nerangiai, tarsi maži vaikai. Teletabių kalba taip pat panaši į kūdikių, neištariamos žodžių galūnės. Saulė su kūdikio veidu nekalba, išreiškia tik emocijas. Taisyklingai (taip pat ritmiškai, daug sykių pakartodami) laidoje prabyla tik kartkartėmis iš žemės iškylantys vamzdžiai. Šie vamzdžiai – sumanymas mokyti vaikus ne tik žiūrėti, bet ir klausytis. Teletabiai dėvi kostiumus su įmontuotais televizoriais, kurie tarnauja „teletabiams pažvelgti į realų pasaulį“ – jais rodomi trumpi tikro, žmonių pasaulio videosiužetai.
Seriale yra 4 pagrindiniai veikėjai:
Skandalas
1999 m. JAV konservatyvus pastorius Džeris Folvelas pareiškė, kad „Teletabių“ laida nerodo jokio gero pavyzdžio vaikams, motyvuodamas tuo, kad teletabis Tinkis-Vinkis yra gėjus, nes jis nešioja raudoną rankinę, yra violetinės spalvos bei turi trikampio formos anteną ant galvos. Pastorius greitai gavo atsakymą iš BBC televizijos, kuriame buvo parašyta „Tinkis-Vinkis yra mielas, technologinis vaikas su stebuklinga rankine“.
Transliacija Lietuvoje
Pirmą kartą „Teletabiai“ Lietuvoje pasirodė 1999 metais, kai juos pradėjo rodyti LRT televizija. Serialą įgarsino aktoriai Andrius Žebrauskas, Irmantas Bačelis, Rasa Samuolytė, Daiva Rudytė, Neringa Čereškevičienė. Vėliau „Teletabius“ rodė 5 kanalas (nuo 2004 iki 2008 m.) ir „Lietuvos ryto“ televizija (nuo 2009 m. spalio iki 2011 m.) su tuo pačiu įgarsinimu iš LRT.
Vogulų kunigaikštystė
Vogulų kunigaikštystė  – gentinė mansių (vogulų, voguličių, mendsių, moansių) sąjunga. Gyvavo nuo XV a. vidurio iki XVI a. kuomet Jugros žemę užkariavo rusai. Kunigaikštystės gyvenvietės buvo įsikūrusios prie Sosvos, Pelymo, Lozvos upių.
Vogulų kunigaikštystė drauge su Kondos kunigaikštyste (mansių sąjunga prie Kondos upės) ir Tabaros kunigaikštyste (mansių sąjunga prie Tavdos) sudarė Pelymo kunigaikštystę. Sąjungą valdė gentinė aristokratija.
Sverdlovsko srities, Serovo rajono Marsiatų gyvenvietėje yra pastatytas kryžius atminti 1714 m. metropolito Filofėjaus vykdytam Sosvos mansių krikštui.
Bogdan Stefanović
Bogdanas Stefanovičius (g. 1977 m. liepos 9 d.) – Serbijos futbolininkas, vartininkas.
Biografija
Karjerą pradėjo Sparta Praha klube, vėliau žaidė Slovakijos klubuose. 2007–2008 m. sezonais žaidė Panevėžio „Ekrane“.
Ogūzų kalbos
Ogūzų kalbos arba pietvakarių tiurkų kalbos – tiurkų kalbų šeimos pogrupis, kurį sudaro keletas kalbų, vartojamų daugiausia Viduriniuosiuose Rytuose ir Balkanuose. Taip pat viena kalba (salarų) vartojama Kinijoje. Ogūzų kalbos siejamos su tiurkų ogūzų genčių arealu.
Ogūzų kalbų grupė yra pati gausiausia pagal kalbančiųjų skaičių (~65 % visų, kalbančiųjų tiurkų kalbomis).
Kalbos
Krymo totorių bei urumų kalbos istoriškai kilusios iš kipčiakų kalbų, bet itin smarkiai paveiktos ogūzų kalbų, todėl jų kategoriškai priskirti vienam ar kitam pogrupiui negalima.
Manoma, kad išnykusi pečenegų kalba priklauso ogūzų kalboms, tačiau nėra pakankamai duomenų tą patvirtinti.
Berniece Baker Miracle
Bernisė Inesė Gledisė Mirakl (, mergautinė pav. Baker, 1919 m. liepos 30 d. Los Andželas, JAV – 2014 m. gegužės 25 d. Ašvilis, JAV)  – amerikiečių rašytoja, išgarsėjusi atsiminimų knyga apie savo netikrą seserį aktorę Merliną Monro „Mano sesuo Merlina“ („My Sister Marilyn“, 1994).
Biografija
Bernisė Beiker 1919 m. liepos 30 d. gimė Los Andželo rajone Venecijoje (Venice). Jos tėvai Gledisė Perla Monro Ir Džasperis „Džapas“ Beikeris (Jasper Newton „Jap“ Baker, 1886–1951) susituokė 1917 m. Jiedviem išsiskyrus 1921 m. Džasperis Beikeris pagrobė Bernisę ir jos brolį Robertą Kermitą (Robert Kermit) ir juodu užaugino savo gimtajame Kentukyje. Gledisė netrukus vėl ištekėjo ir pagimdė savo trečiąjį vaiką Normą Džyną Mortenson.
Robertas Beikeris 1933 m. mirė nuo inkstų nepakankamumo. Po dvejų metų Bernisė Beiker pradėjo lankyti Painvilio vidurinę mokyklą. 1938 m. ji ištekėjo už Periso Miraklo (Paris Miracle, 1918–1990). Jųdviejų vienintelis vaikas, Mona Rėja Mirakl (Mona Rae Miracle), gimė 1939 m. liepos 18 d. – likus dvylikai dienų iki Mirakl 20-ojo gimtadienio. Mona ištekėjo už Viljamo Džozefo Buto (William Joseph Booth).
Besilaukdama Mirakl gavo laišką iš savo motinos, kuriame ji pranešė, kad Mirakl turi seserį Normą Džyną. Netikros seserys, prieš tai apsikeitusios laiškais ir nuotraukomis, susitiko 1944 m. Tuo pat metu Norma Džyna pradėjo fotomodelio karjerą ir tapo aktore, žinoma sceniniu vardu Merlina Monro. Monro palaikė ryšius su seserimi, kuri ją aplankė jos namuose Niujorke 1961 m., kai Monro išsiskyrė su savo trečiuoju vyru Arturu Mileriu ir patyrė cholecistektomiją.
Po metų Monro mirė ir savo testamentu Mirakl paliko 10 000 dolerių. Drauge su antruoju Monro vyru Džo Dimadžiju ir jos verslo vadybininke Inese Melson (Inez Melson) Mirakl suorganizavo laidotuves, parinkdama karstą ir drabužius. Duodama interviu Nacionaliniam audiovizualiniam institutui (National Audiovisual Institute), Prancūzijos radijo ir televizijos audiovizualinių archyvų saugyklai, Mirakl apie savo seserį sakė:
Visą gyvenimą Mirakl vengė žiniasklaidos dėmesio ir dirbo gamybos inspektore, buhaltere ir drabužių dizainere. Sulaukusi 94-erių, 2014 m. gegužės 25 d. mirė Ašvilyje, Šiaurės Karolinoje. Palaidota Painvilio kapinėse.
„Mano sesuo Merlina“
Knygoje taip pat kalbama apie jų motinos Gledisės psichines problemas ir dėl to sunkią seserų vaikystę be mamos:
Į atsiminimų knygą įtraukta vienetinių nuotraukų, knyga sulaukė palankių atsiliepimų iš tokių leidinių, kaip „Entertainment Weekly“, kuriame buvo rašoma, kad „šis Merlinos paveikslas yra nepamainomas.“ Ši atsiminimų knyga – vienintelė autorizuota, patvirtinta Monro šeimos biografija.
FC Jeunesse Junglinster
Jeunesse Junglinster – Liuksemburgo futbolo klubas iš Junglinsterio. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę vyrų ekipą. Dirbama ir su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1.
Istorija
Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose, o vėliau pateko į Ehrenpromotion (antrą pakopą).
2017–2018 m. tapo Pirmojo diviziono Serie 2 nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Foussball Éierepromotioun (antra pakopa).
Foussball Éierepromotioun (II)
2018–2019 m. debiutavo Foussball Éierepromotioun ir šiame divizione buvo devinti. 2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos. 2020–2021 m. prasidėjo, tačiau buvo nutrauktas. Abiem atvejais Iššūkio lygos nugalėtojai liko neišaiškinti.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Terrain Route de Luxembourg – futbolo stadione, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – natūrali žolė.
Nkhata Bėjus
Nkhata Bėjus  – miestas šiaurės Malavyje, Šiaurės regione, Malavio ežero pakrantėje, į rytus nuo Mzuzu. Rajono centras. Praeina Mzuzu–Blantairo kelias, yra uostas. Į kitus pakrančių miestus plaukioja garlaivis „MV Ilala“, dou valtys plaukioja į Mbamba Bėjų Tanzanijoje. Nkhata Bėjus yra vienas pagrindinių šalies kurortų. Verčiamasi turizmu, žvejyba, žemės ūkiu (kasava, ryžiai, žemės riešutai, kukurūzai). Veikia ligoninė, bankas, turgus, kelios parduotuvės ir restoranai.
Istorija
Nkhata Bėjų įkūrė tongai. XIX a. jie buvo puldinėjami iš pietų atsikėlusių ngonių.
Abraham Hyacinthe Anquetil-Duperron
Abrahamas Hiacintas Anketilis-Diuperonas (Abraham Hyacinthe Anquetil-Duperron, g. 1731 m. gruodžio 7 d. – m. 1805 m. sausio 17 d.) – Prancūzijos orientalistas, indologas.
Gimė Paryžiuje, prieskonių prekeivio šeimoje. Studijavo teologiją Paryžiuje bei Utrechte, ketino (kaip ir brolis Lui Pjeras Anketilis) tapti kunigu, bet susidomėjo lotynų, hebrajų bei graikų kalbomis, todėl palinko į filologiją. Pas Amersforte gyvenančius jansenitus studijavo Rytų kalbas, ypač arabų.
Atvykęs Indijon, Anketilis-Diuperonas domėjosi vietos religijomis, pradėjo studijuoti persų kalbą, tikėjosi tapti kokio brahmano mokiniu ir išmokti sanskritą bei vedas. 1756 m. jis išvyko į Čandanagarą Bengalijoje, bet ten susirgo ir pateko į jėzuitų ligoninę. Dėl prasidėjusio Septynerių metų karo 1757 m. britai ėmė pulti prancūzų Čandanagarą, ir Anketilis-Diuperonas buvo priverstas trauktis iš miesto. Pradžioje jis šventraščių ketino ieškoti Tibete, bet galiausiai grįžo į Pondišerį. Ten jis susitiko su broliu Etjenu Antekiliu, kuris užtikrino, kad Surato parsiai išmokysią jį Avestos kalbos ir rašto. Anketilis-Diuperonas su broliu patraukė į Suratą, bet išsilaipino Mahė ir toliau iki Surato traukė pėsčias arba raitas, nes norėjo labiau pažinti šalį.
Surate Anketilis-Diuperonas pradėjo mokytis Avestos kalbos ir rašto, tačiau piktinosi lėtu mokymusi, negalėjimu gauti šventraščių, parsių abejingumu filosofinėms temoms, vietoj kurių mokoma skrupulingų apeigų. Visgi, prancūzas apkeliavo Gudžaratą ir surinko daug parsių ir indų šventųjų tekstų. Anketilis-Diuperonas prasiskolino, dvikovoje nukovė vieną prancūzą, dėl ko buvo persekiojamas ir turėjo slėptis pas britus. 1761 m. jis pasiekė Portsmutą, kur buvo kurį laiką internuotas, vėliau aplankė Oksfordą, o 1762 m. grįžo Paryžiun ir pristatė savo surinktus rankraščius.
Anketilis-Diuperonas netruko išgarsėti kaip žmogus, kuris nuvyko į Indiją atrasti ir išversti legendiniam Zoroastrui priskiriamus tekstus. Jis buvo išrinktas į Įrašų akademiją bei paskirtas Karališkosios bibliotekos rytų kalbų vertėju. 1771 m. Anketilis-Diuperonas paskelbė savo darbus: „Zend-Avestą“ (parsių kunigų jam persiškai perverstą „Avestos“ turinį), kelionių žurnalą, surinktų rankraščių santrauką, Zaratustros biografiją, „Bundahišno“ (zoroastrų pasaulėkūros) vertimą bei porą straipsnių apie parsius.
Anketilio-Diuperono paskelbti darbai įplieskė aršų ginčą. Jis buvo kaltinamas mistifikacija, ypač aršus jo kritikas buvo tada dar Oksforde studijavęs Viljamas Džonsas (būsimas Azijos draugijos įkūrėjas). Volteras, kuris, sekdamas graikų legendomis tikėjo, kad Zoroastras mokęs paprastumo ir išminties, peikė Anketilį-Diuperoną, kad šis pristatąs nesuprantamus apeiginius tekstus. Nors, kaip pripažino vėlesni tyrinėtojai, Anketilio-Diuperono vertime buvo gana daug klaidų ir nesupratimo, jis buvo pirmasis, europiečiams pristatęs senesnį už Bibliją šventąjį tekstą.
Nors 1804 m. Anketilis-Diuperonas buvo išrinktas į Prancūzijos institutą, jis atsisakė duoti priesaiką Napoleonui nes nepripažino Prancūzijos revoliucijos ir naujos santvarkos. 1805 m. mirė Paryžiuje.
Klaipėdos radiofonas
Klaipėdos radiofonas, Klaipėdos radijas – 1936–1944 m. Klaipėdoje veikusi radiofoninės programos transliavimo įstaiga (transliuotojas), Valstybės radiofono padalinys. Oficialus pavadinimas - Valstybės radiofono Klaipėdos programų skyrius.
Istorija
Iškilmingas Klaipėdos radiofono atidarymas įvyko rugsėjo 14 d. – 2-osios Pabaltijo radijo konferencijos, surengtos Lietuvoje, proga. Klaipėdos radijo stotį įrengė latvių firma VEF. Jakuose (55.70035°N, 21.2229°W) pastatyta 10 kW galios radijo stotis dirbo 531 m banga. Studija buvo Klaipėdos pašto rūmuose (55.7126°N, 21.1352°W).
Klaipėdos radiofono vedėjas buvo Antanas Gustaitis, diktoriai – Henrikas Radauskas ir Juozas Grybauskas, radijo stoties viršininkas – Stanislovas Blinstrubas.
Transliavo originalias radijo laidas, jos sudarė 36% visų transliacijų, svarbesnės – „Laukininkų ir žvejų reikalai“, „Mažosios Lietuvos darbininkų kampelis“, Jūrininkų valandėlė, „Klaipėdos linksmosios akualijos“, jos buvo transliuojamos ir vokiečių kalba. Populiarios buvo jaunimo valandėlės, vietos spaudos apžvalgos, visuomeninių organizacijų renginių transliacijos, Lietuvos pajūrio valandėlės, vietos meno kolektyvų koncertai ir vaidinimai, pamaldos liuteronams. Kitu laiku Klaipėdos radiofonas retransliavo Valstybės radiofono laidas.
1938 m. Klaipėdos radiofono vedėjas Antanas Gustaitis ėmėsi žygių, kad Klaipėdos radiofonas taptų atskira, nuo Valstybės radiofono nepriklausančia įstaiga, pavaldžia, kaip ir Valstybės radiofonas, tik Visuomeninio darbo valdybai. Jo pasiūlymai nebuvo įgyvendinti.
1939 m. kovo 22 d. vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, Klaipėdos radiofonas buvo prijungtas prie valstybinės bendrovės „Reichsrundfunkgesellschaft” (RRG), kuriai priklausė visi Vokietijos radiofonai, ir ėmė retransliuoti Karaliaučiaus radijo programą.
1940 m. birželio 9 d. Vokietijos radijas pradėjo rengti „Vieningąją programą” (Einheitsprogramm, dar vadinama Reichsprogramm), kurią privalėjo retransliuoti visi imperijos radiofonai. Regioninės programos (Klaipėdos atveju tai buvo Karaliaučius) transliavimui buvo skirtos 4-5 valandos per dieną – nuo 8.00 iki 12.00 arba 13.00 val.
Nėra žinių, kad vokietmečiu Klaipėdos radiofonas būtų rengęs savo originalias laidas.
Klaipėdos radiofono veikla nutrūko 1944 m. antroje pusėje vokiečiams išsivežus radijo stoties Jakuose įrangą į Vokietiją. Po karo stotis atstatyta nebuvo, Klaipėdoje ėmė veikti respublikinio Radiofikacijos ir radiofonijos komiteto Klaipėdos redakcija, kurios parengtos laidos buvo transliuojamos per vietinį laidinio radijo tinklą.
Denežkino Akmuo
250px|miniatiūra|Denežkino Akmuo Denežkino Akmuo  – kalnas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, Šiaurinio Uralo kalnuose. Tai viena aukščiausių Uralo viršukalnių, jos aukštis – 1492 m. Kalnas įeina į Denežkino Akmens draustinį.
Sudarytas iš grūdėto hiperstenito (skalūnų ir sienito gneiso). Ketvirtį kalno dengia miškai, panašią dalį – krūmynai, o likusią pusę – plikos uolos ir akmenys. Mišką sudaro daugiausia pušys, tačiau yra ir beržų, alksnių, šermukšnių, gausiai auga avietės.
Kalnas turi keturias atskiras viršūnes. Kopimas į kalną pavojingas dėl dažnai besikeičiančių oro sąlygų.
Denežkino Akmens šlaituose prasideda Sosvos baseino upės – Vogulka, Krutaja, Solva, Suprėja, Šarpas, Šelgutanas ir kt.
Vandeniniai (moliuskai)
Vandeniniai (Hydrobiidae) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) klasės šeima. Kriauklės dažniausiai būna mažesnės nei 5 mm, bet niekada neviršija 10 mm
Arkaimas
Arkaimas  – archeologinė vietovė Rusijoje, Čeliabinsko srities pietuose, stepėse prie Pietų Uralo pašlaičių. Vietovė patenka į vadinamąją Pietų Uralo „miestų šalį“, kurioje rasta daug senovės gyvenviečių liekanų. Arkaimas yra ties Didžiosios Karagankos ir Utiagankos upių santaka, Kizilskojės rajone, 2 km į pietryčius nuo Aleksandrovskio gyvenvietės.
Archeologiniai tyrimai šiame krašte pradėti 1987 m., ruošiantis tvenkti Didžiosios Karagankos tvenkinį. Tuo metu būdavo privaloma prieš tokias statybas atlikti archeologinius tyrimus. Nors nebuvo tikimasi šiose stepėse rasti kažką vertingo, tačiau Sergejaus Botalovo ekspedicija atrado neįprastus paviršiaus iškilimus, kuriuos pradėjo kasinėti. Su iškilių tuometės TSRS archeologų, istorikų pagalba pavyko įtikinti valdžią, kad ši atšauktų užtvankos statybas ir išsaugotų Arkaimo vietovę (ši pavadinta pagal tolėlesnę Uralo viršūnę ir tiurkų kalbomis reiškia „gūbrys“). 1992 m. sudarytas archeologinis draustinis (Ilmenio rezervato padalinys).
1991 m. vietovę pradėjo kasinėti Genadijaus Zdanovičiaus archeologai. Buvo atkasta visa miesto struktūra. Kasinėjimai pratęsti 2016 m.
Arkaimas sulaukė didelio gyventojų susidomėjimo – šį miestą pradėjo lankyti bei apie jį rašyti naujojo amžiaus tikėjimų sekėjai, slavų gimtatikiai, pseudomokslininkai. Ši vietovė vadinta arijų ar visos žmonijos lopšiu, ypatinga galios vieta, paties Zaratustros gimtine.
UMF Leiknir
Fauskrudsfjorduro „Leiknir“ – Islandijos futbolo klubas iš Fauskrudsfjorduro.
Istorija
Klubas įkurtas 1940 m. Dalyvauja žemesniųjų divizionų pirmenybėse.
Valdas Urbonas
Valdas Urbonas (g. 1967 m. lapkričio 29 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, futbolo treneris.
Žaidėjo
Lietuvos rinktinėje sužaidė 14 rungtynių. 2000 m. sezoną žaidė už Panevėžio „Ekraną“, su kuriuo iškovojo LFF taurę. Pabaigęs profesionalaus futbolininko karjerą žaidė SFL lygoje už Vilniaus „Prelegentus“.
Trenerio
Dirbo trenerių asistentu Vilniaus „Vėtros“ ir FBK Kaunas klubuose. Nuo 2008 m. iki 2013 m. „Ekrano“ vyr. treneris. 2008, 2011, 2012 m. išrinktas geriausiu A lygos sezono treneriu.
Vadovaujant Urbonui, Ekrano komanda pasiekė unikalų rekordą Lietuvos futbolo istorijoje. 45-erių treneris pripažintas vieninteliu treneriu, kurio vadovaujama komanda penkerius metus iš eilės triumfavo šalies čempionate. Su Urbonu „Ekranas“ du kartus iškovojo LFF taurę, bei du kartus laimėjo Supertaurę. Ekraniečiai ketverius metus iš eilės Lietuvai atstovavo Čempionų lygos atrankos varžybose. Urbono treniruojamas „Ekranas“ sužaidė 215 oficialių rungtynių, iš kurių 138 mačai baigėsi panevėžiečių pergale. 2013 m. balandžio pabaigoje paliko Panevėžio klubą.
2019 m. vasario 2 d. tapo Lietuvos rinktinės vyr. treneriu. 2021 m. birželio pabaigoje paliko rinktinės vyr. trenerio postą.
Nuo 2021 m. gruodžio mėn. FK Panevėžys vyr. treneris.
2022 m. rugsėjo 10 d. FK Panevėžys sužaidė lygiosiomis su FK Jonava. Rugsėjo 11 d. pranešta, kad Panevėžio klubas atleido Urboną.
Kraujo grupė (2002 filmas)
Kraujo grupė – 2002 m. sukurtas trileris, kurį režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Clint Eastwood, pelnęs prizą Venecijos kino festivalyje.
Turinys
Buvęs FTB agentas Teris Makalebas, anksčiau ieškojęs serijinių žudikų, po širdies transplantacijos išėjo į pensiją. Paskutinis jo ieškotas žudikas paspruko sužeistas į nugarą.
Mčindžis
Mčindžis  – miestas Malavyje, Centriniame regione, 109 km į vakarus nuo Lilongvės, 12 km nuo Zambijos sienos. Rajono centras. Praeina Lilongvės–Čipatos kelias, geležinkelio atšaka į Zambiją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (žemės riešutai, tabakas, soja). Alaus gamyba, statybinių medžiagų pramonė. Yra ligoninė, presbiterionų bažnyčia, vaikų prieglauda (iš kurios vieną vaiką įsivaikino dainininkė Madonna).
Istorija
Kolonijiniais laikais miestas buvo žinomas kaip Fort Maningas (Fort Manning) – pavadintas pagal Njasalando gubernatorių William Manning. 1930 m. Fort Maningas pagarsėjo dėl liūto–žmogėdros antpuolių. 1989 m. Mčindžis nukentėjo nuo žemės drebėjimo.
Stasys Jakeliūnas
Stasys Jakeliūnas (g. 1958 m. spalio 2 d. Karagandoje, Kazachijos TSR) – Lietuvos finansų analitikas, politikas.
Biografija
1966 m. atvyko į Lietuvą. Gyveno ir mokėsi Telšiuose, Anykščiuose, taip pat Jonavoje, kur 1976 m. baigė vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Kauno politechnikos institutą studijuoti radioelektronikos. 1980–1982 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Grįžęs iš tarnybos, įstojo mokytis į Vilniaus universitetą. Jį baigė 1987 m. ir įgijo psichologo ir psichologijos dėstytojo specialybę.
Baigęs studijas, organizavo tarpusavio psichologinės pagalbos grupių darbą, vertėjavo seminaruose, dirbo sociologinių tyrimų srityje. 1989 m., prasidėjus kooperatyvų judėjimui, su kolega įkūrė biurą „Nauji kontaktai“.
2009–2010 m. vedė Baltijos televizijos laidą „Svarbus pokalbis“, skirtą Lietuvos finansams ir ekonomikai.
2012–2014 m. Ministro Pirmininko Algirdo Butkevičiaus patarėju finansų klausimais. 2015–2016 m. dirbo finansų analitiku. 2016–2019 m. Seimo,. o nuo 2019 m. – Europos Parlamento narys.
Vedęs, žmona – Daiva, sūnus – Kostas. Pomėgiai: skaitymas, kelionės.
Denežkino Akmens rezervatas
Vos pasibaigus Didžiajam Tėvynės karui 1945 m. TSRS mokslininkai pateikė pasiūlymą įsteigti rezervatą. Jis buvo įgyvendintas 1946 m. Tai buvo vienintelis TSRS draustinis, buvęs Azijos ir Europos sandūroje. 1961 m. rezervatas panaikintas, įrengtas valstybinis kalnakasybos ūkis. Mokslininkų bendruomenė ilgą laiką siekė Denežkino Akmeniui grąžinti rezervato, bet tai įgyvendinta tik 1992 m. Naujasis rezervatas užima dvigubai daugiau teritorijos negu senasis. Į jį įeina rytiniai Uralo šlaitai, Šemūro kalnagūbris taip pat vertinga Kutimo pelkė, esanti Kosvos ir Šegultano baseinuose.
Denežkino Akmens rezervate susikerta keletas skirtingų arealų ir ekosistemų. Nepaisant gaisrų ir kirtimų čia yra išlikę nemaži pirmykštės kalnų taigos ruožai, kuriuose gyvena reti ir vertingi gyvūnai bei augalai. Čia sutinkami rudieji lokiai, erniai, lūšys, sabalai, briedžiai, kurtiniai, didieji apuokai ir kt.
Absoliutus blogis: pomirtinis gyvenimas
Filmas buvo komerciškai sėkmingas: jo biudžetas siekė 60 mln. JAV dolerių, o pasaulyje jis surinko per 296 mln. JAV dolerių pajamų. Filmas Lietuvos kino teatruose pasirodė 2010 m. rugsėjo 10 d.
I Gotta Feeling
„I Gotta Feeling“ – antrasis singlas iš amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“ penktojo albumo „The E.N.D.“. Daina debiutavo 2009 m. gegužės 21 d. Dainą miksavo Dylan „3-D“ Dresdow, o valdymas – Chris Bellman iš „Bernie Grundman Mastering“. Dainos prodiuseris yra David Guetta, kuris taip pat pasirodė dainos klipe. Tai viena iš nedaugelio BEP singlų, kurios prodiuseris ne will.i.am. „I Gotta Feeling“ debiutavo antroje Billboard Hot 100 topo vietoje, po „Boom Boom Pow“, o vėliau jį aplenkė ir vėliau dvi savaites buvo 1 vietoje. Grupė yra viena iš septyniolikos atlikėjų, kurie Billboard Hot 100 tuo pačiu metu užėmė 1 ir 2 vietas.
Absoliutus blogis: pomirtinis gyvenimas
Siužetas
Filme pasakojama istorija praėjus 5 metams po įvykių filme „Absoliutus blogis: išnykimas“. Užkrėsta virusu T ir mutavusi filmo pagrindinė herojė Alisa (akt. Milla Jovovich) siekia atkeršyti piktavališkajai „Umbrella“ korporacijai ir padėti išsigelbėjusiems žmonėms.
I Gotta Feeling
Nuo 2009 m. liepos 1 d. daina buvo panaudota CBS reklamai, kuri reklamuoja naująjį televizijos rudens sezoną.
Absoliutus blogis: pomirtinis gyvenimas
Siužetas
Alisa pasižymi supergaliomis: neįprastu vikrumu ir jėga, sugeba psichokinetinėmis jėgomis valdyti aplinką, bei palaikyti ryšį su savo klonėmis, kurias surado „Umbrella“ mokslinių tyrimų bazėje iš ankstesnio filmo „Absoliutus blogis: išnykimas“. Elis, kartu su klonėmis, įsiveržia į „Umbrella“ požeminę bazę Tokijo mieste. Elis medžioja pagrindinį piktavalį, „Umbrella“ vadovą Albertą Veskerį. Šis pabėga sraigtasparniu ir susprogdina bazę nuotoliniu būdu atominiu užtaisu, kartu su visomis Alisos klonėmis. Tačiau jis numano, kad sraigtasparnyje gali būti pasislėpusi tikroji Alisa. Iš tikro taip ir yra, prisiartinus Alisai, Albertas Veskeris suleidžia jai į kaklą viruso T antivirusą. Elis praranda savo supergalias, tačiau nuo pražūties ją išgelbėja nevaldomo sraigtasparnio sudūžimas kalno papėdėje.
Po šių ivykių Alisa skrenda lėktuvu į Aliaską, mistinę vietovę Arkadiją, kur turėtų būti susirinkę išsigelbėję nuo viruso T žmonės. Tačiau vietoje ji randa tik apleistų lėktuvų parką, kuriame ją užpuola Kler Redfild, pažįstama iš ankstesnio filmo „Absoliutus blogis: išnykimas“. Kler neprisimena nieko, o jai ant krūtinės yra elektroninis mechanizmas, kuris valdo jos veiksmus. Alisa nugali Kler ir nuima valdomąjį mechanizmą.
Supratusi, kad Arkadijoje nėra daugiau išsigelbėjusių žmonių, Alisa, kartu su Kler, lėktuvu keliauja po Šiaurės Amerikos vakarinę pakrantę, tačiau nenujaučia, kad „Umbrella“ palydovas ją jau seka. Los Andžele Alisa pastebi pastatą, kurį apsupę viruso T valdomi zombiai. Ant pastato stogo yra išsigelbėjusių žmonių. Alisa su Kler nusileidžia ant pastato, kuriame randa būrį tarpusavyje nesutariančių ir pasimetusių veikėjų. Jie taip pat nori išvykti į Arkadiją, kurioje esą yra saugu ir nėra zombių. Alisai paaiškėja, kad mistine Arkadija šiuo atveju yra ne vietovė Aliaskoje, o netoli Los Andželo plūduriuojantis, iš pažiūros, tuščias laivas. Iš laivo atskriejo radijo žinutės ir žmonės pastate tikėjo, kad Alisa ir yra pagalba iš laivo. Zombiai supa pastatą ir į jį braunasi, herojams lieka vis mažiau laiko. Vienintelė išeitis – pasiekti mistinį laivą ir išsiaiškinti, kas iš tikro vyksta …
I Gotta Feeling
Istorija
Bill Lamb iš About.com davė dainai 4 žvaigždutes iš 5, komentuodamas dainos gerą nuotaiką, grupės pasikeitimą, kad tai geras vasaros hitas, tačiau dainos žodžiai bei per didelis Auto-Tune naudojimas nusibosta.
Absoliutus blogis: pomirtinis gyvenimas
Siužetas
Neoficialios, praplėstos filmo versijos pabaigos kadruose galima matyti vieną „Absoliutus blogis“ serijos herojių Džil Valentain. Manoma, kad šie kadrai yra filmo „Absoliutus blogis 5“ preliudija.
Aktoriai
ir kt.
I Gotta Feeling
Istorija
Kai kurie kritikai kritikuoja dainą dėl panašumo į „Snow Patrol“ dainą „Open Your Eyes“