cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keralos istorija
Keralos istorija – Keralos regiono Pietų Azijoje (dar vadinamo malajalamu), gyvenamo malajalių tautos, istorija. Šis regionas gana ilgą laiką turėjo savarankišką istoriją, ir į Indijos sudėtį įjungtas tik XX a.
Tamilakamo dalis
Savarankiška Keralos istorija, lyginant su kitų Pietų Azijos subregionų istorijomis, yra palyginti nesena. Iki VIII a. ji buvo Tamilakamo istorijos dalis, ir buvo valdomas kaip Čeros valstybės (kurios centras buvo Tamilnade) provincija. Nuo III a. čia įsigalėjo kalabharai.
309 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Keralos istorija
Antroji Čera
IX a. pradžioje Keralos teritorijose susikūrė Antroji Čera, kurios valdovai kildino save iš senosios Čeros dinastijos. Valdant Kulasecharų dinastijai, Čera valdė visą Keralos pajūrį iš sostinės Kodungaluro. Atrodo, tuo metu ji valdė ir pajūrio Karnataką (Kanaros regioną). Čera aktyviai kovojo su galingomis to meto tamilų imperijomis Pandija ir Čola.
Antrosios Čeros valstybėje ėmė formuotis malajalių tautybė, kuri atsiskyrė nuo kitų tamilų. Kristalizavosi atskiras malajalių identitetas, kultūra. Susiformavo savarankiška kalba, raštas, netgi kalendorius. Vėliau Čera imta tarti kaip Kera, kas dar vėliau išsivystė į žodį Kerala.
Tuo metu Valstybė kontroliavo didelę dalį Indijos vandenyno prekybos, čia apsistojo daug arabų pirklių.
Svarupamai
Nuo Čolos antpuolių valstybė silpo ir apie XI a. suskilo į daugybę smulkių feodalinių valdų, vadinamų svarupamais (സ്വരൂപം), valdomų iš sostinių kovilakamų. Juos valdė valdovai, kurie tarpusavyje kariavo. Iškilo karių nairų sluoksnis. Stipriausi svarupamai buvo Kolathunadas, Kožikodė, Kočis ir Venadas.
Kolonijinis laikotarpis
Nuo XV a. pabaigos čia įtaką įgijo portugalai, vėliau olandai, britai.
Nuo XVIII a. vidurio vyko konsolidacija, kuomet pietiniuose svarupamuose įsigalėjo Travankoro ir Kočio karalystės. Šiaurinė Kerala buvo nukariauta tamilų Maisoro karalystės.
Britų Indijos laikais buvo išlaikyta karalysčių savivalda.
Keralos nepriklausomybė
Po Indijos nepriklausomybės Travankoras ir Kočinas buvo sujungti į vieną valstiją. 1956 m. prie jų buvo prijungtas Madrasas, taip suformuojant Keralos valstiją.
Niufaundlando svaras
1865 m. buvo įvestas Niufaundlando doleris. Keitimo kursas buvo 1 doleris lygus 4 šilingams 2 pensams (t. y., 50 senųjų pensų).
Žetonai
1841-1860 m. kelios privačios kompanijos kaldino apyvartoje naudotus žetonus – 1 fartingo (1⁄4 penso) ir 1⁄2 penso).
Banknotai
1854 m. Union Bank of Newfoundland išleido 1 svaro banknotus. Nuo 1857 m. to paties nominalo banknotus leido ir Commercial Bank of Newfoundland. Abu bankai leido svarų banknotus net ėmus naudoti apyvartoje Niufaundlando dolerius. Po 1880 m. šie bankai leido jau dolerių banknotus.
Vydmantų seniūnija
Vydmantų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kretingos rajono savivaldybės vakaruose.
Istorija
Vydmantų seniūnija įsteigta 2016 m. gruodžio 22 d. Kretingos rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T2-320 iš dalies Kretingos seniūnijos. Oficialiai pradėjo veikti nuo 2017 m. liepos 1 d.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Gailis (upė)
Gailis  – upė pietų Austrijoje, Tirolio ir Karintijos žemėse; Dravos dešinysis intakas. Prasideda Rytų Tirolyje, Alpėse, netoli Italijos pasienio. Teka į rytus tarpukalnių slėniu (Gailtaliu). Žemupyje sudaro meandras. Įteka į Dravą Filacho apylinkėse.
Didžiausi intakai – Gioseringas, Gailicas. Vidutinis upės debitas 45,08 m³/s, poplūdžių metu pakyla iki 398 m³/s, o didžiausias užfiksuotas – 850 m³/s (1966 m.). Prie Gailio įsikūrę miesteliai: Kiočach Mautenas, Delachas, Hermagoras-Preseger Zi, Forderbergas.
Rusijos mokesčių tarnyba
Rusijos mokesčių tarnyba (RMT, ФНС России) - Rusijos vykdomosios valdžios institucija, atliekanti mokesčių surinkimo funkcijas, išieškanti nesumokėtus mokesčius bei rinkliavas. Registruoja juridinius ir fizinius asmenis kaip ūkinės veiklos subjektus. Funkcijas atlieka per savo teritorines įstaigas, bendradarbiauja su vietos savivalda, valstybiniais nebiudžetiniais fondais, nevyriausybinėm organizacijom. RMT vadovas - Michailas Mokrecovas.
Sebastian Vettel
Sebastianas Fetelis (g. 1987 m. liepos 3 d., Hepenhaime,, Vokietija) – vokiečių lenktyninkas, buvęs Formulės 1 pilotas, per karjerą atstovavęs „BMW Sauber“, „Toro Rosso“, „Red Bull“, „Ferrari“, „Aston Martin“ komandoms.
S. Vettelis yra vienas sėkmingiausių lenktynininkų Formulės 1 istorijoje ir yra laimėjęs keturis Pasaulio Čempiono titulus, kuriuos iš eilės iškovojo 2010–2013 m. Vetteliui priklauso jauniausio Formulės 1 pasaulio čempiono rekordas. Jis taip pat užima trečią vietą pagal daugiausiai pelnytų lenktynių pergalių (53) ir pasiektų finišų ant prizininkų pakylos (122) bei ketvirtą vietą pagal iškovotas „pole“ pozicijas (57).
Formulės 1 karjera
2006 metais tapo pilotu bandytoju BMW-Sauber komandoje, kartais atstovaudavo komandą penktadienio treniruotėse.
Kitąmet JAV GP lenktynėse pakeitė susižeidusį pagrindinį komandos pilotą pilotą Robertą Kubicą ; debiuto lenktynėse pelnė vieną tašką taip tapdamas jauniausiu taškus pelniusiu pilotu Formulėje 1. Tais pačiais metais Vengrijos Grand Prix gavo vietą Scuderia Toro Rosso komandoje, kurioje lenktyniavo iki sezono galo.
2008 m. sezone Italijos GP metu vokietis sau ir komandai pelnė pirmąją Pole poziciją ir pergalę lenktynėse. Puikiai pasinaudojęs šlapia trasa jis sugebėjo be didesnių problemų laimėti ir kvalifikaciją, ir pačias lenktynes. Po šio rezultato jis pasiekė ir dar vieną rekordą – tapo jauniausiu pilotu laimėjusiu kvalifikaciją ir lenktynes. 2008 m. Liepos 17 d. pranešta, jog nuo 2009-ųjų sezono Red Bull Racing komandos antrąjį bolidą pilotuos vokietis, pakeisiantis karjerą baigiantį Davidą Coulthardą. Sezoną vokietis baigė su 35 taškais, taip užimdamas 8 vietą galutinėje įskaitoje. thumb|250px|left|Sebastianas Vettelis pilotuoja [[Red Bull Racing|Red Bull bolidą 2009 m. Australijos Grand Prix lenktynėse.]] Pirmajame 2009 m. etape Australijoje Vettelis pasitraukė iš lenktynių važiuodamas antroje pozicijoje, kuomet, likus trims ratams iki finišo, jis susidūrė su Robertu Kubica važiuodamas antroje pozicijoje. Už šį incidentą Vetteliui buvo skirta dešimties starto pozicijų bauda kitose lenktynėse. Kvalifikacijoje Kinijoje Sebastianas iškovojo Pole poziciją taip nutraukdamas Brawn GP bolidų dominavimą pirmuose dvejuose sezono etapuose, o lietaus merkiamose lenktynėse nugalėjo, jo komandos draugas Markas Webberis finišavo antras.
2010–2013 m sezonuose vokietis laimėjo 4 iš eilės Pasaulio Čempiono titulus atstovaudamas „Red Bull“ komandai.
2015–2020 m. atstovavo „Ferrari“
2021–2022 m. lenktyniavo su „Aston Martin“ komanda. 2022 m. liepą paskelbė, jog po šio sezono pasitrauks iš Formulės 1. Savo paskutinį sezoną jis baigė 12-oje vietoje, surinkęs 37 taškus.
Vettelis aktyviai kalba apie aplinkosaugos problemas ir pasisako kitais socialinio teisingumo klausimais.
Teodoras Tiškevičius Logoiskis
Teodoras Tiškevičius Logoiskis (, apie 1680 m. – 1748 m. gegužės 27 d. Logoiske) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Leliva herbo grafas, LDK valstybės veikėjas.
Šeima
Apie 1722 m. Lietuvos Brastoje vedė Eleną Bykovskaitę (, apie 1702 m. – 1748 m.).
Valdos
Logoisko ir Berdyčevo valdytojas. Tiškevičių giminės Logoisko linijos pradininkas.
Valstybės tarnyba
1733 m. Bresto pastalininkis, Niechvorovsko seniūnas.
Protėviai
Teodoro Tiškevičiaus Logoiskio protėviai
Seasons in the Sun
Seasons in the Sun („Saulėti metų laikai“) - pasaulinio garso hitas, 1974 m. išpopuliarintas JAV atlikėjo Terry Jacks. Tais metais ji JAV topuose užėmė 1 vietą. Pirmieji dainą Seasons in the Sun 1963 m. išleido The Kingston Trio, remdamiesi Belgijos dainininko Jacques Brel 1961 m. daina Le Moribond.
Dainoje pasakojama, apie mirštantį žmogų, atsisveikinantį su jam brangiais žmonėmis. Terry Jacks singlas pasirodė Vietnamo karo metais, todėl buvo labai aktualus.
Seasons in the Sun yra perdainavę daug pasaulio atlikėjų ir grupių: Nirvana, Westlife, Bad Religion, Alcazar, Me First and the Gimme Gimmes, Gob, Blink-182.
Balys Valušis
Balys Valušis (arba Boleslovas Valiušis; 1867 m. liepos 12 d. Inkilų k., Pabaisko valsčius, Ukmergės apskritis – 1952 m. lapkričio 26 d. Kaune), vargonininkas, chorvedys ir knygnešys.
Biografija
thumb|Balys Valušis
Mokėsi Ukmergės keturklasėje mokykloje, bet dėl tėvo mirties mokslą nutraukė ir išmoko vargonininko amato. 1882–1884 m. vargonininkavo Molėtuose ir platino draudžiamą lietuvišką spaudą. 1889 išvyko į Varšuvą pasitobulinti vargonininkų mokykloje. Grįžęs į Lietuvą, 1900 m. pradėjo vargonininkauti Kuktiškių parapijoje ir tęsė knygų platinimo darbą. 1901–1904 m. vargonininkavo Švenčionėliuose, o 1905–1913 m. Valkininkuose.
Čia suorganizavo didelį chorą, jį mokė giesmių ir dainų. Choras 1906 m. dalyvavo M. Petrausko operos „Birutė“ ir dramos „Kęstutis“ pastatymuose Vilniuje. Vilniaus dienraštis „Lietuvos žinios" 1911 m. birželio 14 d. rašė, kad "šiomis dienomis Valkininkų choras, vedamas vietinio vargonininko B. Valiušio buvo atvažiavęs Vilniun ir pridainavo keletą lietuviškų dainelių fonografan". Tai buvo pirmosios Lietuvoje įrašytos patefono plokštelės, tais pačiais metais išleistos Londono "The Gramophone company" su "Zonophone" prekiniu ženklu. Be koncertų, choras rengdavo vaidinimus, gegužines ir skleidė lietuvybę. 1913 m. B. Valusis persikėlė į Vabalninką ir įkūrė pučiamųjų instrumentų orkestrą. 1915 m. pasitraukęs į Maskvą, iš lietuvių pabėgėlių subūrė chorą. Paskui išvyko į Kaukazą – Jekaterinodarą. 1918–1926 m. gyveno ir dirbo Vilniuje, o vėliau Kaune. Surinko daug lietuvių liaudies dainų, tautosakos ir retų lietuviškų žodžių. Dar 1908 m. su prof. A. R. Niemiu važinėjo rinkdami tautosaką.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Samurajus
thumb|250px|Japonų samurajus su šarvais, XIX a. septintas dešimtmetis. [[Felice Beato fotografija]] Samurajus (jap. 武士　buši – „karys“; 士 / 侍 samurai <- 侍う samurau – „tarnauti“; 士とま – shitoma) – Japonijos XII–XIX amžiuje gyvavusio feodalinio karinio luomo atstovas. Samurajai visą gyvenimą atiduodavo dvasiniam ugdymui, kovai.
Dauguma samurajų tarnavo japonų aristokratijai, buvo japonų kunigaikščių daimio vasalai; tik kai kurie iš jų turėjo žemės. Labiausiai privilegijuotieji, – hatamotai, – buvo šiogūnų tiesioginiai pavaldiniai. Samurajai vadovavosi elgesio kodeksu bušido, karo tarnybą laikė vieninteliu jiems derančiu verslu, niekino mirtį.
Istorija
Samurajų luomas iškilo ir susiformavo 11-12 a (vėlyvajame Heian laikotarpyje) trijų tuo metu Japonijoje pagrindinių klanų, – Minamoto, Fujiwara ir Taira, – karų dėl žemės metu. Kai kurie turėjo ryšių su valdančiąja kasta, kiti buvo samdiniai. Samurajai buvo labai lojalūs savo daimio (kunigaikščiams), mainais už tai gaudami žemių ir galios. Kiekvienas daimio savo ruožtu naudojosi samurajais, kad apgintų savo žemes ir išplėstų jų valdas.
Ilgainiui samurajai tapo puikiais kovotojais tiek raiti, tiek ir ant žemės. Mokėsi beginklės ir kovos su ginklais. Ankstyvieji kariai pabrėždavo kovą su lanku ir strėlėmis, „artimai“ kovai ir priešininkų nukirsdinimui naudojo kardus. Kamakuros laikotarpiu kovos su mongolais XIII a. pakeitė samurajų kovos stilių. Jie ėmė dažniau naudoti kardus, ietis ir naginatą, galiausiai raitą kovą pakeitė kova ant žemės.
Tuo metu atsirado samurajų kodekso bušido užuomazgos. Idealiu samurajai vadino karį stoiką, kuris laikėsi šio kodekso, karys taip pat turėjo būti drąsus, garbingas ir ištikimas gyvybei. Ritualinė savižudybė seppuku laikyta kaip alternatyva negarbei ar pralaimėjimui. Tada labai sureikšmintas kardo kultas.
Kariams buvo suteikta privilegija nešioti du kardus (daisho), taip pat jiems buvo leista bet kuriuo metu nužudyti jį įžeidusį pilietį. Ilgasis kardas (daito – katana) buvo daugiau nei 60 cm ilgio, trumpasis (shoto – vakizaši) – 30-60 cm ilgio.
Pasibaigus feodaliniams vidaus karams, XVII amžiaus pradžioje suvienijus Japoniją, luomo reikšmė ėmė smukti. Edo laikotarpiu (1603–1867) iš samurajų buvo atimtas tiesioginis kaimų valdymas, juos perkėlė į miestą ir suteikė valdininko atlyginimą. Taip pat buvo leista užimti valdininko vietas. Samurajai tapo valstiečių bruzdėjimų malšintojais, dalis tapę roninais, ėmė verstis amatais ir prekyba. Tačiau XIX amžiaus viduryje vis dar buvo apie pusę milijono samurajų.
Žemesnio rango samurajai, kurie troško pakilimo ir suvokė XIX a. įsiveržusių Vakarų jėgų nacionalinius tikslus, prisijungė prie judėjimo prieš Tokugavų režimą. Vakarų Japonijos (Čiošiu ir Sacuma sričių) samurajų sukeltas sukilimas 1867 m. nuvertė šiogūną. Tokiu būdu eiliniai samurajai stipriai prisidėjo prie Meiji restauracijos.
Kai 1871 m. oficialiai panaikintas feodalizmas, samurajų luomas buvo panaikintas, tačiau jie padėtį išsaugojo, tapdami žemvaldžiais, valdininkas, karininkais.
Nepatenkinti buvę samurajai 1877 m., valdant Takamori Saigo, Satsuma srityje prisidėjo prie maišto, tačiau naujai suformuota nacionalinė kariuomenė greitai juos numalšino.
Samurajaus kodeksas
Pagrindinis straipsnis: Bušido
Septyni pagrindiniai samurajaus kodekso principai:
Kitos reikšmės
Samurajumi kartais vadinamas teisėtai į kompiuterinę sistemą įsilaužti pasamdytas hakeris. Teisėtai įsilaužti bandoma tikrinant sistemos patikimumą, turint teisėsaugos leidimą (tiriant nusikaltimą) ir kitais panašiais atvejais.
Saracėnija
Saracėnija (Sarracenia) – saracėnijinių (Sarraceniaceae) šeimos vabzdžiaėdžių augalų gentis. Rūšys sparčiai nyksta dėl augimo buveinių naikinimo. Augalai turi šakniastiebius, iš kurių atželia. Turi specifines gaudykles, į kurias įkrenta vabzdžiai, atskridę rinkti nektaro.
Paplitusi Kanadoje, JAV. Galima auginti kambariuose.
Gentyje yra 8 rūšys.
Lukšiai (Bubiai)
Lukšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Bubių, greta Giniočių miško. Greta gyvenvietės įrengta didžiausia Šiaulių miesto vandenvietė, todėl bet kokia ūkinė veikla uždrausta. Gyventojų pagrindinis verslas – bitininkystė.
Tomás Luis de Victoria
thumb|right|220px| Tomás Luis de Victoria portretas
Tomasas Luisas de Viktorija (isp. Tomás Luis de Victoria, italizuotu variantu Tommaso Ludovico da Vittoria, 1548 − 1611 m. rugpjūčio 27 d.) – ispanų renesanso kompozitorius. Žymiausia figūra XVI a. pabaigos Ispanijos katalikiškoje polifoninėje vokalinėje muzikoje.
Biografija
Tomasas Luisas de Viktorija gimė apie 1548 m. Aviloje, gausioje ir įtakingoje šeimoje. Buvo septintas iš devynių šeimos vaikų. Vaikystėje buvo choro berniuku Avilos katedroje. Čia mokėsi pas garsius to meto Ispanijos kompozitorius. Persiėmė Morales, Espinar ir Ribera muzikos ispaniškąja tradicija. Apie 1560-ųjų vidurį Viktorija buvo išsiųstas į Romos jėzuitų kolegiją Colleggio Germanico (dalis besimokančiųjų joje buvo nemokamai priimami iš Vokietijos, kad pasiruoštų kontrreformacijai). Viktorija kolegijoje priimtas giedotoju. Beveik tikra, kad tuo metu jis susipažino su Giovanni Pierluigi da Palestrina, garsiausiu to meto kompozitoriumi. Tikriausiai buvo jo apmokytas. Vėliau, jau grįžęs į Ispaniją, Viktorija buvo pramintas „ispaniškuoju Palestrina“, dėl ryškios Palestrinos mokyklos įtakos.
Kolegijoje Viktorija ne tik dainavo, bet ir tapo vargonininku. 1569 m. jis užėmė vargonininko vietą S. Maria di Montserrato bažnyčioje. Kita Romos bažnyčia, kurioje jis rezidavo, buvo S. Giacomo degli Spagnuoli. 1571 m. Germanico kolegija jį priėmė muzikos mokytoju. Tais pačiais metais Viktorija pakeitė Palestriną kapelmeisterio poste Romos Seminarijoje. Spėjama, kad tokio jauno amžiaus kapelmeisteris buvo priimtas pačiam Palestrinai rekomendavus. 1575 m. jis tapo Germanico kolegijos kapelmeisteriu, kuriuo išbuvo apie 2 metus. 1575 m. buvo išventintas į dvasininkus, įgijo diakono laipsnį, įstojo į Preti dell'Oratorio kongregaciją. 1578 m. tapo bažnyčios S. Girolamo della Carità kapelionu, kuriuo išbuvo iki 1585 m.
Romos periodu Viktorija pradėjo publikuoti savus kūrinius. Tame tarpe 1585 m. „Officium Hebdomadae Sanctae“ − muzikos rinkinį Šv. Savaitei, kuriame buvo 9 raudos, 18 responsorijų, 2 kančios ir kitų kūrinių − kartu su 1605 m. pasirodžiusia „Officium defunctorum“ (Requiem), ilgai laikytų geriausiais Viktorijos kūriniais. Nepaisant puikios karjeros Italijoje Viktorija norėjo grįžti į tėvynę, ką išreiškė 1583 m. „Missarum libri duo“ dedikacijoje, skirtoje Pilypui II.
1587 m. Viktorija grįžo į Ispaniją ir užėmė asmeninio Šv. Romos imperatoriaus Maksimilijono II žmonos ir Ispanijos infantos, našlės Marijos Austrės kapeliono vietą iki jos mirties 1603 m. Viktorija apsistojo Madrido Descalzes de S Clara vienuolyne, į kurį buvo pasitraukusi Marija Austrė. Jame jis galėjo naudotis vienuolyno dainininkais ir instrumentalistais. 1594 m. jis lankėsi Palestrinos laidotuvėse Romoje. 1600 m. Viktorija paruošė kapitalinę savo kūrinių rinkinio publikaciją. 1605 m. publikuotas vienas garsiausių jo kūrinių „Officium defunctorum“ − requiem mišios, skirtos Marijos Austrės laidotuvėms. Nepaisant savo statuso, kuris jam leido užimti kapelmeisterio postą vienuolyne, Viktorija dažniau užsiėmė lengvesniu vargonininko darbu. Spėjama, kad jam tai leido daugiau keliauti. Manoma, kad vienuolyne jo vėlesniems vokaliniams kūriniams būdavo pritariama vargonais ir fagotu. Tomasas Luisas de Viktorija mirė 1611 m. rugpjūčio 20 d., kitais šaltiniais − 27 d. Palaidotas Descalzes de S Clara vienuolyne, tačiau tiksli jo kapo vieta nežinoma.
Publikacijos
Beveik visi žinomi autentiški Viktorijos kūriniai buvo publikuoti jau jo gyvenimo metu 11-oje leidinių, dažnai prabangiai įrištų. Keliolika motetų publikuoti keletą kartų. Viktorija kūrė išskirtinai sakralinę muziką.
Jonas Sapagovas
miniatiūra|Jonas Sapagovas Jonas Sapagovas (1935 m. rugpjūčio 29 d. Didėjoje, dab. Rokiškio rajonas – 2011 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizikas, pedagogas, profesorius.
Juozas Vanagas
Juozas Vanagas (1925 m. sausio 18 d. Vilučiuose (Utenos raj.) – 2017 m. rugpjūčio 26 d.) – choro dirigentas.
Jonas Sapagovas
Biografija
1944–1950 m. mokėsi Ragelių septynmetėje mokykloje, 1950–1954 m. Rokiškio 1-oje vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete.
Juozas Vanagas
Biografija
Nuo 1939 m. lankė Utenos gimnaziją, 1944 m. buvo pašauktas į Povilo Plechavičiaus karo mokyklą Marijampolėje ir 1944 m. spalio 7 d. dalyvavo mūšyje ties Seda.
Činčai
Činčai  – Senovės Peru (Centrinių Andų) indėnų kultūra, gyvavusi Ramiojo vandenyno pakrantėje, dabartiniame Ikos departamente. Pagrindinis kultūrinis židinys – Činčos upės slėnis. Gyvavo maždaug nuo IX a. iki 1476 m., kai buvo užkariauta inkų, vadovaujamų Tupak Jupankio.
Jonas Sapagovas
Biografija
Prof. J. Sapagovo mokslinių tyrinėjimų kryptis – matematiniai metodai biologijoje ir medicinoje bei įvairūs matematikos edukologijos klausimai. Buvo daugiau nei 50 publikacijų autorius, 6 mokymo metodinių priemonių, vadovėlio bendraautoris. Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo įvairių mokslo darbų vertinime, oponavo daktaro disertacijų gynimuose ir doktorantūros komitetų darbe. Taip pat organizavo ir dalyvavo mokslinėse konferencijose, skaitė aktualius pranešimus.
Juozas Vanagas
Biografija
1946 m. baigė Panevėžio gimnaziją. Tėvus su šeima ir gimines sovietų valdžia ištrėmė į Sibirą. Pirmieji Juozo muzikos mokytojai buvo Boleslovas Piekarskis ir Mykolas Karka. 1948–1952 m. Vilniaus valstybiniame universitete studijavo klasikinę filologiją – iš ketvirto kurso buvo pašalintas už biografinių duomenų suklastojimą.
Činčai
Raida
Činča buvo politinis junginys, valdomas valdovo, tituluojamo činčaikapak. 1476 m. jų valstybę nukariavo Inkų imperija, tačiau vietos valdovai išlaikė autonomiją ir turėjo gana aukštą padėtį. Tuo metu šios kultūros ir tautos pavadinimas davė pavadinimą vienai iš keturių Inkų imperijos provincijų: Činčasuju.
Juozas Vanagas
Biografija
1949–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Rovdo, V. Kriaunevičius, Antanas Ilčiukas). 1951–1959 m. dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore (tenoras). 1956 m. Vilniaus valstybiniame universitete suorganizavo šimto studentų vyrų chorą ir kurį laiką jam vadovavo. Chorą išmokė sudėtingų klasikinių kūrinių, surengė apie 13 koncertų, dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėje “Gaudeamus-58" Rygoje. 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Klemenso Griauzdės klasė).
Jonas Sapagovas
Biografija
Lietuvos sveikatos mokslų universitete skaitė aukštosios matematikos, matematinės statistikos ir informatikos kursus studentams. Kurį laiką dėstęs Kauno technologijos universitete, du dešimtmečius nuo 1990 m. dirbo profesoriumi Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos fakulteto Matematikos ir statistikos katedroje.
Buvo Lietuvos matematikų draugijos valdybos, Lietuvos statistikų sąjungos valdybos, žurnalo „Lietuvos statistikų darbai“ redakcinės kolegijos narys, Kauno medicinos universiteto Senato ir MF Tarybos narys. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Činčai
Bruožai
Slėniuose iš molinių plytų indėnai statė gyvenvietes, vertėsi žvejyba, žemės ūkiu, prekyba. Turėjo gerai išvystytą navigacijos sistemą, vėliau perimtą inkų. Činčai buvo prekybininkai, išvystę prekybą su Andų aukštikalnės tautomis rytuose, Ika pietuose ir Šiaurės Andų regionu dabartiniame Ekvadore.
Juozas Vanagas
Biografija
1958 m. suorganizavo Vilniaus miesto moterų chorą, kuriam su pertrauka vadovavo iki 1986 m. Chorą lankė nuo 50 iki 100 balsingų moterų. 1963 m. chorui suteiktas „Aido" vardas. Kolektyvą išmokė per 100 įvairių kūrinių ir surengė apie 250 koncertų. Moterys dainavo Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Vietname ir Indijoje. 1965 ir 1970 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė absoliučiai geriausio moterų choro vardus. Jos dalyvavo daugelyje kultūros renginių, radijo ir televizijos laidose.
Činčai
Bruožai
Činčos indėnai gamino labai sudėtingą ir gražią tekstilę, medžio drožinius. Keramikai būdinga Ikos ir Vario kultūrų įtaka, dirbiniai puošnūs, spalvingi.
Svarbiausios činčų dievybės buvo Činčaikamakas (dievas kūrėjas) ir žvejybos deivė Urpivačai.
Juozas Vanagas
Biografija
Juozas Vanagas buvo Vilniaus miesto ir respublikinių dainų švenčių bei chorų sąskrydžių (1963, 1967, 1973, 1975, 1978 m.) dirigentas, dirigavo Leningrado ir Dubnos (Rusija), Latvijos ir Estijos miestų bei rajonų dainų šventėse. Dalyvavo tarptautiniuose dirigentų forumuose Maskvoje, Rygoje, Taline, Varšuvoje ir Varnoje. 1978 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.
Juozas Vanagas mirė 2017 m. rugpjūčio 26 d.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
2. https://www.choras.lt/index.php/98/
Lyviai
Lyviai, arba lybiai (,, , ; sen. rus. либь) – Latvijos teritorijoje, prie Rygos įlankos gyvenanti beveik išmirusi finougrų tauta. Dabartiniai lyviai kalba latviškai, lyvių kalba yra beveik išnykusi.
Vokiečių kolonistai pirmiausia susidūrė su lyviais, tad ir latvių etnonimą perėmė iš lyvių (Lette), o savo iš pradžių mažą koloniją pavadino Livland („lyvių žemė“). Ilgainiui šiuo, taip pat lotynizuotu pavadinimu Livonia pradėta vadinti visą dabartinės Latvijos ir Pietų Estijos teritoriją, kuri tapo vokiečių dominija.
Savivardis
Iki Antrojo pasaulinio karo patys lyviai save vadino dvejopai. Vakarinėje dalyje, dabartinėse Talsų ir Ventspilio savivaldybėse lyviai save vadino rāndalizt 'pakrantės gyventojai'. Rygos ir Limbažių apskrityse gyvenę lyviai save vadino kalāmīed 'žvejai'. Dar vėliau, po Antrojo pasaulinio karo save vadino līvõd, lībõd, līvnikād, līvlizt. Savo kalbą anksčiau vadino rāndakēļ, kas reikštų 'pakrantės kalba'. Lotyniški vardai apibūdinti jų gyvenamai žemei ar jų tautai yra Livonia, Livonicus, Lyvones, Livoni, Lyvonia pirmiausiai pavartoti XIII amžiuje Sakso Gramatiko ir Henriko Latvio kronikose. Pirmiausiai Livonijos pavadinimas buvo pritaikytas tik teritorijai, esančiai į rytus nuo Rygos įlankos, bet vėliau, vokiečių riteriams tęsiant finougrų ir baltų genčių užkariavimus, buvo naudojamas visoms užkariautoms žemėms.
Istorija
Žmonių gyvenimo pėdsakų Latvijos teritorijoje randama jau daugiau kaip prieš 10 000 metų. Manoma, kad Baltijos finų, tad ir lyvių protėviai į kraštus prie Baltijos jūros atsikėlė maždaug prieš 3000 m. pr. m. e. Lyvių protėviai buvo žvejai, medžiotojai ir rinkėjai. Čia jie susidūrė su senaisiais europiečiais. Finougrai siejami su šukinės duobelinės keramikos kultūra, kuriai buvo būdingos smailiadugnės storų sienelių puodynės su palyginti didele žvyro priemaiša molyje.
XIII a. lyviai gyveno Kuršo šiaurėje ir Gaujos upės žemupyje (vadinasi, abipus Rygos įlankos). Tose teritorijose ilgainiui susiformavo latvių kalbos lyviškoji tarmė – tam tikras latvių ir lyvių kalbų substratas. Į dvi sritis ties Rygos įlanka lyvius padalijo baltų genčių – latgalių, sėlių, žiemgalių, kuršių stūmimasis šiaurės kryptimi.
Dar iki XIII amžiaus buvo plačiai paplitę Latvijoje, vėliau asimiliuoti kuršių, žiemgalių, latgalių genčių, o dar vėliau besiformuojančios latvių tautos.
Senovės lyviai vertėsi žemdirbyste, prekyba, pajūrio – žvejyba, o gyvenantys toliau nuo jūros – gyvulių auginimu, drevine bitininkyste. Iki atsikeliant vokiečių riteriams, lyviai mokėjo duoklę Polocko kunigaikščiams. Vėliau, vokiečių riteriai 1198–1207 m. dalį Gaujos ir Padauguvio lyvių jau buvo nukariavę, o galutinai šių žemių lyvius pavergė 1212 metais. XIII amžiaus 5 dešimtmetyje Livonijos ordinas pavergė ir Kuršo lyvių žemes.
Tikintieji – evangelikai - liuteronai. miniatiūra|Šiaurės Kuršo lyviai iš Irbės ir Jaunsaulės [[krieviniai 1846 m. (pagal M. de Pauly)]] X-XIII amžiais lyviai gyveno Livonijoje, dabartinės Latvijos teritorijoje aplink Rygos įlanką iki dabartinės Estijos sienos o vakaruose dar XII amžiuje iki Ventos upės visame šiauriniame dabartiniame Latvijos Kurše, nors ir buvo labai asimiliuojami kuršių genčių, kurie skverbėsi iš pietinio Kuršo į lyvių žemes Rygos įlankos pakrantėje ir Abavos upės baseine. Dabar tai būtų Ventspilio rajono didžioji dalis, Talsų rajonas, Tukumo rajono šiaurinė dalis, Jūrmalos, Rygos apylinkės, Limbažių rajonas, Rygos rajonas išskyrus pietinį rajono pakraštį, Uogrės rajono š.v. dalis, Cėsių ir Valmieros rajonų vakarinės dalys.
XXI amžiaus pradžioje lyvių išliko pačiam šiauriniame Kurše, kuris vadinamas Līvõd Randa. Tai yra siauras pajūrio ruožas Ventspilio ir Talsų rajonų šiauriniame pakraštyje. Kiti gyvena Rygoje, Ventspilyje. Iš viso Latvijoje jų yra apie 200. Iš istorinių žinių patikimesni šaltiniai apie šią dabartiniu metu nedidelę tautą yra iš Koeppen 1835 metais, kada jis suskaičiavo 2074 lyvius. Apie 3000 lyvių gyveno 12-oje jūros pakrantės kaimų šiauriniame Kurše 1860 metais, ir, pasak F. Vydemano, 1859 metais buvo 2000 kalbančių lyvių kalba Kurše ir 8 apie Salacą, dabartinėje Vidžemėje, Limbažių rajono šiaurinėje dalyje. XX amžiaus pradžioje jų buvo 2000 ir jau tik Kurše. 1925 metais beliko 1238 lyviai pagal tuometinės Latvijos Respublikos statistiką, o 1939 metais padaugėjo ir priskaičiuota 2000. 1948 m. jų buvo 500–600 (dalis žuvo Kuršo mūšiuose, o kita dalis bėgo nuo sovietinių okupantų). 1959 m. pagal sovietinę statistiką jų beliko 200, bet manoma, kad iš tikrųjų buvo 500 lyvių. 1970 m. per gyventojų surašymą lyviai nebuvo skaičiuojami. Apie 35 žmonės galėjo kalbėti lyvių kalba 1990 metais, o iš jų 15 laisvai.
Lyvių kalbos ir kultūros apsauga šiuolaikinėje Latvijoje
1991 metų vasario 4 d. Latvijos valdžia išleido rezoliuciją, kuria įkuriama speciali teritorija tradiciniuose lyvių gyvenamuose kaimuose šiauriniame Kurše. Šiam regionui suteiktas lyviškas pavadinimas Līvõd Rānda, reiškiantis 'lyvių pakrantė'. Ji sukurta valstybiniu lygiu kaip saugoma lyvių kultūros ir istorijos teritorija. 1991 metų kovo 19 d. lyviai šalia latvių pripažinti kaip Latvijos autochtonai ir remiami valstybiniu lygiu ugdyti ir plėtoti savo kalbą ir kultūrą.
1992 m. lyviai atkūrė savo laikraštį „Līvli“. Stiprėjant nacionaliniam judėjimui 1994 m. įkurtas lyvių kultūros centras. 1995 m. lyvių kalbos pradėta mokyti Latvijos universitete. Šiuo metu lyviai turi 5 folkloro ansamblius, internete veikia šios negausios tautinės bendruomenės tinklalapis. 2018 m. Rygoje įkurtas Latvijos universiteto Lyvių institutas.
Stanislavas Kania
Stanislavas Kania (, 1927 m. kovo 8 d. Pakarpatės vaivadijoje – 2020 m. kovo 3 d. Varšuvoje) – Lenkijos valstybės ir komunistinio judėjimo veikėjas, trumpą laiką (1980–1981 m.) vadovavęs Lenkijos jungtinei darbininkų partijai (LJDP).
Biografija
1952–1956 m. dirbo Lenkijos jaunimo sąjungos aparate, 1958–1962 m. – LJDP Varšuvos vaivadijos komitete. 1962–1968 m. buvo LJDP Varšuvos vaivadijos komiteto sekretorius.
1968–1971 m. dirbo LJDP CK Organizacinio skyriaus vedėju, 1971–1980 m. – LJDP CK sekretoriumi. Nuo 1968 m. buvo šios partijos Centro komiteto narys, 1975–1981 m. – Politinio biuro narys. 1972–1989 m. buvo LLR Seimo VI–IX šaukimų deputatas.
1980 m. rugsėjo 6 d. po E.Gereko atsistatydinimo kaip kompromisinė figūra buvo išrinktas LJDP CK pirmuoju sekretoriumi, faktiniu šalies vadovu. Jis nesugebėjo suvaldyti situacijos šalyje augant opozicijos protestams. 1981 m. spalio 18 d. jį pakeitė griežtesnės linijos šalininkas Voicechas Jaruzelskis. Po to S. Kania ryškesnio vaidmens politikoje nebeatliko.
Paprastasis purplelis
Paprastasis purplelis (Streptopelia turtur) – karvelinių (Columbidae) šeimos, purplelių (Streptopelia) genties paukštis.
thumb|310px|left|Paprastieji purpleliai ([[Gran Kanarijos las Palmas, Kanarų salos)]]
Išvaizda
Mažiausias Lietuvos miškuose gyvenantis karvelinių paukščių (Columbiformes) būrio paukštis. Jo kūno ilgis 27-29 cm, svoris 100–170 g.
Galva ir sprandas pilkai melsvi. Nugara ir sparnai rusvi su juosvomis dėmėmis. Kūno priekinė dalis rausva, pilvas ir pauodegys nešvariai baltos spalvos. Kaklo šonuose yra ryškios juodos baltos dėmės. Kojos raudonos. Skrisdamas tankiai mosuoja sparnais, kurie truputį lenkti, smailiomis viršūnėmis.
Paplitimas
Išplitęs Europoje, išskyrus Skandinaviją, Pietvakarių Azijoje ir Šiaurės Afrikoje.
Lietuvoje nėra labai gausi rūšis, tačiau paplitusi visoje šalyje. Lietuvoje suskaičiuojama 2000-5000 porų. Gyvena įvairiuose miškuose, kartais parkuose, miško parkuose ar net priemiesčių želdiniuose. Aptinkamas balandžio – rugsėjo mėn.
Būdingi bruožai
Parskrenda balandžio pabaigoje arba gegužės pradžioje nedideliais 10-20 paukščių pulkeliais arba poromis. Dažniausiai pasirodo 3-4 savaitėmis vėliau negu karvelis keršulis. Jo pasirodymą miškuose lengva nustatyti iš savotiškos „turr-turr-turr“, primenančios kurklio balsą giesmės, kurią skleidžia beveik visą dieną. Rytais giesmė intensyvesnė. Monogamai, beveik visą vasarą juos galima matyti po du. Labai mėgsta vaikščioti ir lesinėti ant miško keliukų arba stambesnių asfaltuotų kelių, nutiestų per miškus, kelkraščių.
Perėjimas
Peri jaunuose eglynuose, įsiterpusiuose įvairiuose medelynuose. Išaugina dvi jauniklių vadas. Lizdus krauna gegužės mėn. arba birželio pradžioje. Liepos mėn. krauna lizdus antrajai vadai arba po nesėkmingos pirmosios, kada sunaikinami jaunikliai ar kiaušiniai. Lizdus krauna 2-6 m aukštyje eglėse, pušyse, maumedžiuose, alksniuose, gluosniuose, klevuose, liepose, skrobluose, ievose, lazdynuose, ąžuoluose ir beržuose. Parkuose bei miško parkuose lizdai rasti sibiriniame, balzaminiame, europiniame kėniuose, pocūgėse, dygliuotose eglėse ir tujose. Lizdai labai paprasti, sukrauti iš sausų šakelių, žolių, stiebelių, reti, beveik kiaurai permatomi, 13-22 cm skersmens, 5-8 cm aukščio, beveik lygiu paviršiumi arba tik su nežymiu 2-3 cm įdubimu. Deda du baltus kiaušinius. Peri abu paukščiai 13-14 dienų.
Priešai
Purplelius gaudo vištvanagiai, paukštvanagiai, o jų kiaušinius bei jauniklius naikina kiaunės, šarkos, kėkštai ir varnos. Parkuose, miškų rekreacinėse zonose nukenčia nuo neatsargaus žmonių elgesio.
Porūšiai
Anot tarptautinės ornitologų sąjungos, išskiriami 4 porūšiai :
Lina Valutkevičienė-Kaminskaitė
Lina Valutkevičienė-Kaminskaitė (g. 1950 m. gruodžio 5 d. Kaune) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Marijampolės vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (mokyt. R. Stankevičienė). Baigusi miesto Jono Jablonskio vidurinę mokyklą, 1968–1972 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė Vytautas Četkauskas).
Nužudyti Bilą
Nužudyti Bilą yra ketvirtasis rašytojo ir režisieriaus Kventino Tarantino filmas. Iš pradžių buvo planuota sukurti tik vieną filmą, bet, dėl ilgesnės nei 4 valandos trukmės, kūrinys buvo išleistas dviem atskiromis dalimis (pirmoji 2003 m., antroji 2004 m.). Pirmojoje dalyje daugiausiai dėmesio skiriama veiksmui, o antrojoje vyksta daugiau dialogų, labiau vystomas siužetas. Filmas pagerbia Honkongo veiksmo filmus, samurajų filmus ir itališkus spaghetti vesternus, pakartodamas šių pasenusių žanrų stilistinius elementus. Taip pat išsiskiria estetišku smurto pateikimu. Filme naudojama daug populiariosios muzikos ir aliuzijų į pop kultūros kūrinius. Pasakojimas nelinijinis, kas yra įprasta Tarantino filmams. Kūrinį gerai įvertino ir kritikai, ir paprasti žiūrovai.
Lina Valutkevičienė-Kaminskaitė
Biografija
1972–1977 m. – Pilviškių (Vilkaviškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų chorų vadovė. 1977–1985 m. – Vilkaviškio vaikų muzikos mokyklos mokytoja, iki 1980 m. vadovavo miesto siuvimo fabriko moterų chorui, kurį parengė 1978 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, 1979 m. – Kauno zonos dainų šventei Prienuose ir 1980 m. – respublikinei dainų šventei Vilniuje.
Nužudyti Bilą
Tarantino yra sakęs, kad maždaug po 15 metų planuoja sukurti dar vieną filmo tęsinį, o po to galbūt dar daugiau Nužudyti Bilą dalių. Taip pat yra užsiminęs apie galimus anime filmus ta pačia tematika. Norvegijoje buvo sukurta šio filmo parodija pavadinimu Kill Buljo. Parodijos biudžetas buvo mažas, bet filmas susilaukė vietinės sėkmės ir labai patiko Nužudyti Bilą režisieriui Quentin Tarantino.
Lina Valutkevičienė-Kaminskaitė
Biografija
Nuo 1985 m. – Kazlų Rūdos (Marijampolės raj.) vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1995 m. – direktorė, jaunių choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventei ir 1997 m. – Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Choras dalyvavo 1991 m. tarprajoninėje Česlovo Sasnausko chorų šventėje Lazdijuose, 1995 m. – Kauno miesto dainų šventėje, 1996 m. – Marijampolės apskrities dainų šventėje, skirtoje kompozitoriaus Jono Bendoriaus garbei, ir kituose kultūros renginiuose.
Vokalinius ansamblius chorvedė parengė „Dainų dainelės“ respublikiniams konkursams – muzikos mokyklos ansamblis – 1988 m. konkurso laureatas, 1996 m. dainavo trečiajame ture per Lietuvos televiziją. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei mokytoja parengė Kazlų Rūdos kultūros centro moterų chorą. L. Valutkevičienė yra rajoninių dainų švenčių dirigentė.
310 m. pr. m. e.
'''310 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Piacenza Calcio
Pjačencos „Calcio“ – Italijos futbolo klubas iš Pjačencos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Yra žaidę Serie A, bet joje neįsitvirtino ir iškrito į žemesniu divizionus.
Ulevičius
Pavardė kilusi iš slaviškų krikšto vardo Julijõnas, Ulijõnas trumpinių:, , , nors gali būti ir vokiško vardo „Ulrichas“ trumpinys (Uhl, Uhle), arba, kai kuriais atvejais, iš  'uolùs'.
Romas Kirveliavičius
Romas Kirveliavičius (1988 m. kovo 5 d.) – lietuvių rankininkas. Šiuo metu atstovauja Austrijos nacionalinę rinktinę.
Iki 2018 m. Austrijos nacionalinei rinktinei Kirveliavičius pelnė 24 įvarčių 30-yje susitikimų. Prieš išvydamas į Austriją žaidė Lietuvoje, RK Vilnius komandoje. Nuo 2015 m. atstovauja Vokietijos klubą HSC 2000 Coburg.
Jokūbas Varaitis
Jokūbas Varaitis (1892 m. gegužės 6 d. Panevėžyje – 1977 m. sausio 27 d. Kingstone, PA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Vargonuoti išmoko pas Panevėžio vargonininkus. 1912 atvyko į JAV ir apsigyveno Bostone, MA. Iš pradžių pas M. Petrauską mokėsi dainuoti, o 1918 baigė jo vadovaujamą konservatoriją – įgijo muzikos mokytojo diplomą. Dainavo daugelyje operečių spektakliuose ir koncertuose. Kurį laiką vargonininkavo, vadovavo chorui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Cambridge, MA, vėliau Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Scrantone, PA, ir Švč. Marijos lietuvių parapijoje Kingstone.
Nuo 1924 iki 1975 vargonininkavo Šv. Onos lietuvių parapijoje Luzerne, PA. Subūrė parapijos chorą, statė operetes, rengė koncertus, organizavo šokių ir vaidinimų vakarus, dainavo per radiją, dalyvavo dainų šventėse ir festivaliuose, Pasaulinių parodų Lietuvių dienų koncertuose ir įvairiuose renginiuose. Už koncertus gautas pajamas skyrė bažnyčios ir klebonijos statyboms.
Nuo 1925 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat šios sąjungos Scrantono vyskupijos provincijos narys, rinktas Centro valdybos pirmininku.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Šešelgis
Aleksandras Šešelgis (1921 m. rugpjūčio 25 d. Šiauliuose – 1997 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, tekstologas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1945 m. Papilės progimnazijos direktorius. 1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1950-1981 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.
Gimtoji šalis
Gimtoji šalis – dvisavaitis laikraštis, leistas 1947–1952 m. Briuselyje, Belgijos karo pabėgėlių stovyklose.
Istorija
Iš pradžių leido specialiai suorganizuota „Sėjos“ draugija, nuo 1950 m. Belgijos lietuvių bendruomenės centro valdyba. Išleisti 124 rotatoriumi spausdinti numeriai.
Laikraštį redagavo J. Danauskas, V. Banevičius, Pranas Gaida, Juozas Didinskas (Dėdinas), J. Aranauskas, Eduardas Cinzas.
1956–1960 m. Juozas Dėdinas tokiu pat pavadinimu leido mėnesinį leidinį Belgijos lietuviams.
Roma (reikšmės)
Roma gali reikšti:
Didžioji Drebnuva
Didžioji Drebnuva arba Zelionyj Gajus (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Drabinavs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Darius Eglynas
Darius Eglynas (g. 1979 m. kovo 8 d. Tauragėje) – Lietuvos sportininkas, kultūristas.
Asmeninis gyvenimas
Gimė Tauragėje, užaugo Šilalėje. Vedęs, augina dvi dukras.
Lancet
thumb|right|250px|Žurnalo viršelis, 2006 m. The Lancet – pirmas medicininis žurnalas pasaulyje. Thomas Wakley pirmąjį numerį išleido 1823 m. Šis žurnalas leidžiamas ir dabar. Žurnalai The Lancet populiarūs visame pasaulyje savo išskirtiniais tyrimais, žmonėms rūpimais klausimais apie mediciną.
Lukšiai (Kužiai)
Lukšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio, 5 km nuo Šiaulių. Seniūnaitijos centras.
311 m. pr. m. e.
'''311 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
San Gabriel da Kašoeira
San Gabriel da Kašoeira  – miestas ir savivaldybė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje, netoli Venesuelos ir Kolumbijos sienų. Miestas yra 852 km į šiaurės vakarus nuo Manauso, prie Negro upės aukštupio.
Savivaldybė
San Gabriel da Kašoeiros savivaldybė yra viena didžiausių šalyje (109 183 km²), savo plotu lenkianti kai kurias Brazilijos valstijas Gyventojų skaičius – 47 031 (2021 m.). . Daugumą savivaldybės gyventojų (>80 %) sudaro indėnai (banivai, tukano, janomamiai, vananai, hupdai, nadobai ir kt.). Trys indėnų kalbos turi regioninį statusą: banivų, tukanų ir njengatu. Savivaldybės teritorijoje yra La Neblinos nacionalinis parkas, kuriame stūkso aukščiausia šalies viršukalnė Neblina.
Istorija
1761 m. Negro pakrantėje įkurtas San Gabrielio fortas. 1833 m. tapo parapijos centru, o 1893 m. tapo miesteliu. Vėliau fortas buvo sugriautas, o gyvenvietė pateko Barseloso savivaldybės žinion. 1935 m. vėl tapo savarankišku centru.
Lietuviai
thumb|left|180px|Bažnyčia
Berniškiai
Berniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Vabalninko, netoli Tatulos upės. Seniausias išlikęs namas, statytas 1910 m. Juozapo Kaminsko.
Etimologija
Ūkininkai iš Dumbliūnų kaimo, toje vietoje kur dabar yra Berniškiai sėdavo javus neturtingiems „bernams“ – „bundinykams“ (bunda-linų, javų laukas), užsidirbti. Nuo to laiko ta vieta vadinama Berniškiais.
Urba
Pavardė greičiausiai kilusi iš krikšto vardo Urbonas, nors galima kilmė ir iš „urbinti, gręžti; neduoti ramybės, nuolat ūdyti, barti, uiti“.
Sintautai (reikšmės)
Sintautai yra:
Krotopas
Graikų mitologijoje Krotopas – Argo karalius, Psamatės tėvas. Krotopas nužudė Psamatę. Keršydamas už savo mylimosios mirtį dievas Apolonas pasiuntė Argui kūdikius žudantį marą.
Glaukė
Graikų mitologijoje Glaukės („žydras“ arba „žalsvas“ reiškia vandens spalvą) vardu vadinti du personažai:
Vėjažuvinės
Lietuvoje Baltijos jūroje dažnai aptinkama vėjažuvė arba vėjo tobis (Belone belone).
Šeimoje 9 gentys, 45 rūšys.
Gentys
thumb|left|210px|[[Krokodilinė vėjažuvė (Tylosurus crocodilus)]]
Lichtenšteino futbolo varžybos 1963–1964 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1963–1964 m.
Varnių apskritis
Istorija
Apskritis sudaryta 1915 m. rugsėjo 23 d. vokiečių valdžios, priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1915 m. lapkričio 15 d. panaikinta.
NK Ivančna Gorica
„Ivančna Goricos“ futbolo klubas, o ankstesniais metais žinomas Ivančna Goricos „Livar“ pavadinimu – Slovėnijos futbolo klubas iš Ivančna Goricos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1973 m. Nuo 1984 m. vadinosi Livar.
Kaliforninė darlingtonija
Kaliforninė darlingtonija (Darlingtonia californica) – saracėnijinių (Sarraceniaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas, vienintelis darlingtonijos (Darlingtonia) gentyje.
Šiam augalui pavadinimas buvo suteiktas, pagerbiant Pensilvanijos botaniką Viljamą Darlingtoną (1782-1863).
Paplitusi JAV nuo Kalifornijos iki Sietlo ir Oregono. Auga nederlingame dirvožemyje.
Gary Lux
Gerhard „Gary“ Lux (g. 1959 m. sausio 26 d. Ontarijas, Kanada) – austrų dainininkas ir dainų autorius.
Biografija
Gary Lux gimė 1959 m. Ontarijo regione, bet dar vaikystėje su tėvais persikėlė gyventi į Austriją.
1983 m. kaip grupės „Westend“ narys atstovavo Austrijai 1983 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Hurricane“, kuri užėmė 9 vietą.
Po metų jis buvo dalyvės Anita pritariantysis vokalas. 1985 m. kaip solo atlikėjas, „Eurovizijos“ konkurse atlikęs kūrinį „Kinder dieser Welt“, Gary gavo 60 taškų, kurie leido pakilti į 8 vietą.
Atlikėjas dar kartą išrinktas dalyvauti 1987 m. Šį kartą jis atliko Kenneth Westmore ir Stefanie Werger baladę „Nur noch Gefühl“, tačiau surinkęs tik 8 taškus (7 taškai iš Graikijos ir 1 iš Italijos), dalyvis užėmė 20 vietą, aplenkdamas tik Liuksemburgo ir Turkijos atstovus.
Kaip kompozitorius, 1994 m. Gary Lux šalies nacionalinėje atrankoje liko antroje vietoje su grupės „Three Girl Madhouse“ atlikta daina „Solitaire“.
Gyvendamas Los Andžele, atlikėjas išleido du albumus – „Dreidimensional“ ir „City of Angels“.
Nikita Chruščiovas
Nikita Sergevičius Chruščiovas (1894 m. balandžio 17 d. – 1971 m. rugsėjo 11 d.) – Tarybų Sąjungos valstybės veikėjas, nuo Stalino mirties 1953 metais iki 1964 metų spalio faktiškai valdęs šalį. Buvo Aukščiausiosios Tarybos deputatu (1937–1966 m.), Maskvos miesto ir srities komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1935–1939; 1949–1953 m.), Ukrainos komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1938–1949 m.), TSKP CK sekretoriumi (1949–1953 m.).
Biografija
1908 m., paskui tėvą, persikėlė į Juzovką. Miestas buvo vienas iš labiausiai išsivysčiusių Rusijos imperijos regionų. Ten Chruščiovas rado metalo montuotojo mokinio darbą.
Netrukus, jo pameistrystė baigėsi ir jis dabar dirbo mašinų remontininku Juzovkos regiono anglies kasyklose. Čia jis dirbo beveik dešimtmetį.
Karjera
Nuo 1918 metų – komunistų partijos narys. Prisidėjo prie Stalino represijų. 1956 metų vasario mėnesio TSKP XX suvažiavime perskaitytu pranešimu „Apie asmenybės kultą ir jo padarinius“ pradėjo „atšilimą“ – dalinę totalitarinio režimo liberalizaciją, šiame laikotarpyje pradėti naikinti lageriai, paleista dalis kalinių. Šeštajame dešimtmetyje organizavo plėšininių žemių panaudojimo kampaniją, centralizuotą ūkį pakeitė regioniniu.
Chruščiovo valdymo metu numalšinta Vengrijos revoliucija, tačiau susilpninta sovietinio bloko valstybių kontrolė, 1962 metais dėl branduolinių raketų gabenimo į Kubą sukelta Karibų krizė. Daugiausiai dėl šiurkštaus valdymo prarado daugelį šalininkų ir 1964 metų spalio 14 dieną buvo priverstas atsistatydinti. Septynerius metus praleido namų arešte. 1970 metais užsienyje išspausdinti jo prisiminimai.
Rugsėjo 26
Rugsėjo 26 yra 269-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 270-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 96 dienos.
Vardadieniai
Gražina – Kipras – Vydė
Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis
Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis (, apie 1680 m. Logoiske – 1762 m. Biržuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Mykolo Jono Tiškevičiaus Logoiskio žmona Regina Larska Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis. Motina Sofija Venclavska. Broliai Antanas Domininkas Tiškevičius‎, Kazimieras Tiškevičius Logoiskis, Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis.
Šeima
Tiškevičių giminės Biržų linijos pradininkas.
Valstybės tarnyba
Lietuvos ir Lenkijos buožės husarų kuopos vėliavininkas, Stžalkovsko seniūnas.
FK Tarpeda-BelAZ
Žodzinos „Tarpeda-BelAZ“ – Baltarusijos futbolo klubas iš Žodzinos.
Istorija
Klubas įkurtas 1961 m. Aukščiausioje lygoje dalyvavo 1992, 1992–1993 m. sezonuose, buvo iškritęs į Pirmą lygą.
Elite nuo 2002 m. per tą laiką net keturis kartus iškovojo 4 vietą. taip pat kovėsi išlikimo kovose.
Sezonai
Šaltinis: