cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Almantas Savonis
Karjera
Almantas Savonis vėliau atvyko į Kauno Granito jaunimo mokyklą, kur debiutavo pirmoje Lietuvos lygoje. Su Granitu pavyko laimėti Lietuvos lyga visus kartus po nepriklausomybės atkūrimo. Todėl Savonis netrukus ieškojo naujo iššūkio ir persikėlė į Karlovacą Kroatijos lygoje, kur žaidė 3 sezonus. 1998 m. jis pirmą kartą pateko į Vokietijos rankinio bundeslygą su SC Magdeburg Gladiators, kur 1999 m. laimėjo EHF taurę. Tačiau Savonis dažniausiai buvo tik antrasis Magdeburgo komandos vartų pasirinkimas po Henningo Fritzo, todėl po vienerių metų jis persikėlė į Dessauer HV 1996 2-ojoje rankinio bundeslygoje. 2000 m. jis metams išvyko į Ispanijos „Garbel Zaragoza“ klubą, kuris tuo metu žaidė „Liga ASOBAL“ lygoje; 2001 metais Savonis grįžo į Vokietiją ir prisijungė prie antrojo diviziono klubo „HC Empor Rostock“. Po vienerių metų jis išvyko į HSG Düsseldorf, su kuriuo 2004 m. pakilo į pirmąjį divizioną. Su Diuseldorfu jam pavyko ketverius metus išlikti aukščiausiame Vokietijos divizione, 3 kartus būti išrinktam tarp 3 geriausių vartininkų Bundeslygoje.
Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia
'''Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Žvėryne. Šv. Mišios aukojamos lietuvių ir lenkų kalbomis.
Istorija
1907 m. parengtas naujos mūrinės bažnyčios projektas (inžinierius Vaclovas Michnevičius), 1909 m. patvirtintas. 1911 m. pradėta statyti. Statyba rūpinosi šv. Rapolo bažnyčios klebonas J. Adamavičius. Po Pirmojo pasaulinio karo statyba atnaujinta. 1922 m. įkurta parapija (pirmasis klebonas Anicetas Butkevičius).
1925 m. neužbaigtoje bažnyčioje pradėtos laikyti pamaldos. Bokštai neišmūryti. Iki 1940 m. lietuviškų pamaldų nebūdavo. 1942 m. parapijoje surašyta 2800 lietuvių. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota. Ją 1956 m. konsekravo vyskupas Julijonas Steponavičius. Parapiją 1970–1990 m. administravęs Stasys Lidys (1929–1991) papuošė bažnyčią ir jos aplinką.
Šioje bažnyčioje darbavosi tėvai marijonai: kleb. kun. St. Puidokas MIC, kun. T. Miliauskas MIC, kun. V. Aliulis MIC, kun. P. Vaitonis MIC, kun. P. Chudzik MIC.
Šiuo metu darbuojasi: kleb. Kun.V. Rapalis, Kun. V. V. Kudriasov. Kun. R. L. Liutkevicius, Kun. R. A. Volskis.
Architektūra
thumb|180px|left|Švč. Mergelės Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčios projektas (bažnyčios archyvo kopija), 1907 m.
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, bebokštė, trinavė. Fasadų nišas puošia šventųjų skulptūros.
Liuftvafės struktūra Antrojo pasaulinio karo metais
Liuftvafės struktūra Antrojo pasaulinio karo metais atitiko daugelio kitų šalių karinių oro pajėgų struktūrą, tačiau kariniai vienetai vadinosi savais pavadinimais.
Strateginis lygis – Oberkommando der Luftwaffe (Vyriausioji liuftvafės vadovybė)
Aukščiausios institucijos, valdžiusios Vokietijos karines oro pajėgas buvo: Abi šios institucijos buvo atsakingos už aviacinius tyrimus, orlaivių ir kitos aviacinės produkcijos gamybą, aviacijos techninį palaikymą. Abi jos buvo pavaldžios Vyriausiajai vermachto vadovybei.
Vyriausioji liuftvafės vadovybė (OKL) buvo to paties hierarchinio lygio kaip ir Vyriausioji sausumos kariuomenės vadovybė bei Vyriausioji karinio jūrų laivyno vadovybė.
Didžiąją dalį laiko OKL vadovavo reichsmaršalas Hermanas Geringas. Jis buvo atsakingas už bendrą aviacijos pasirengimą karui ir aviacijos dalyvavimą jame, karinių oro pajėgų paskirstymą regionams. 1945 m. A. Hitleris H. Geringą nuėmė iš OKL vado posto, o vadu paskyrė Robertą fon Greimą (Robert Ritter von Greim).
Kariniai oro laivynai
Kariniai oro laivynai būdavo savarankiški kariniai vienetai – juose būdavo visų tipų lėktuvai, tiekimo ir techninės priežiūros struktūros, administravimo ir juridiniai skyriai, aptarnavę laivyną. Kiekvienas laivynas veikė tam tikrame geografiniame regione.
Karo pradžioje Liuftvafė turėjo keturis oro laivynus, kiekvienas buvo atsakingas už ketvirtį Vokietijos. Vykstant karui buvo sukurti papildomi oro laivynai, nes didėjo Vokietijos valdomos teritorijos. Pvz., 1940 m. buvo sukurtas 5-asis oro laivynas, veikęs Norvegijoje ir Danijoje.
Aviacijos korpusai
Kiekviename oro laivyne galėjo būti keli aviacijos korpusai, vykdę specializuotas užduotis. Aviacijos korpusą paprastai sudarydavo kelios aviacijos eskadros, bet į jų sudėtį galėdavo įeiti ir nepriklausomos eskadrilės bei kovos grupės.
Eskadra
Aviacijos korpuse (Fliegerkorps) būdavo keletas eskadrų (Geschwader).
Eskadros buvo maždaug lygios JAV Karinių oro pajėgų sparnui, D. Britanijos Karališkųjų oro pajėgų grupei ar TSRS Karinių oro pajėgų aviacijos divizijai. Eskadra turėdavo 100–120 lėktuvų, nors skaičius tikrovėje smarkiai svyruodavo. Eskadros būdavo specializuotos – pvz., naikintuvų, bombonešių, transportinės aviacijos, todėl aprūpintos atitinkamais lėktuvais, nors galėdavo turėti kitų tipų lėktuvų specialioms užduotims.
Eskadroms vadovaudavo eskadros vadas, paprastai pulkininkas ar papulkininkis, kartais – majoras. Eskadros štabui būdavo priskirta štabo grandis. Eskadros štabe būdavo adjutantas ir kiti karininkai, navigacijos, ryšių, žvalgybos personalas.
Grupė
Kiekviena eskadra (Geschwader) būdavo sudalinta į kelias grupes (Gruppen), paprastai – tris. Nuo 1944 m. pabaigos naikintuvų eskadrose (Jagdgeschwadern) atsirado po ketvirtą grupę. Liuftvafės grupės maždaug atitiko JAV KOP grupes ar Karališkųjų KOP sparnus ar TSRS aviacijos pulkus.
Liuftvafės grupės būdavo žymimos romėniškais skaičiais. Pvz., 52-osios naikintuvų eskadros (Jagdgeschwader 52) pirmoji grupė žymima I/JG 52.
Grupėms vadovaudavo grupių vadai, paprastai kapitonai. Grupės vadas skraidydavo su štabo grandimi.
Praktikoje liuftvafės grupės paprastai būdavo įprastinis autonomiškas operatyvinis taktinis karinis vienetas. Grupė kaip ir eskadra turėdavo savo štabo karininkus, atlikdavusius administracines užduotis – adjutantą, technikos, medicinos ir operacijų karininkus. Šie karininkai paprastai būdavo skiriami iš patyrusių dalinio ekipažų narių ar pilotų.
Kiekvieną grupę paprastai sudarydavo trys eskadrilės, nors nuo 1944 m. pabaigos naikintuvų grupės buvo papildytos ketvirta eskadrile, ir nuo tada pilna grupė turėdavo apytiksliai 65-70 lėktuvų. Nors karo metu operacinis grupių lėktuvų skaičius gana smarkiai svyravo.
Grupė turėdavo 35-150 žmonių ekipažuose ir 300–500 antžeminės tarnybos žmonių.
Čuolėnai
Čuolėnai  – sodybų grupė, Bringių kaimo dalis Latvijos rytuose, Cėsių savivaldybėje, prie Čuolėnų kalvos (207 m virš jūros lygio). 1 gyventojas (2001 m.). Pirmą kartą paminėti XVII a.
Liuftvafės struktūra Antrojo pasaulinio karo metais
Grupė
Karo viduryje daugelyje eskadrų atsirado ketvirtosios grupės, kurios iki tol buvo operacinio apmokymo dalinys naujiems ekipažams apmokyti. Ketvirtosios grupės netrukus tapo standartiniais koviniais eskadrų daliniais. Buvusią jų funkciją ėmė vykdyti nauji  – naujai suformuoti operaciniai apmokymo daliniai.
Eskadrilė
Kiekvienoje grupėje būdavo keletas eskadrilių (Staffeln) su 10–16 lėktuvų. Eskadrilės būdavo žymimos skaitmenimis, tad 52-osios naikintuvų eskadros 3-ioji eskadrilė buvo žymima 3./JG 52.
Eskadrilei vadovaudavo eskadrilės vadas, paprastai oberleitenantas ar hauptmanas (kapitonas). Paskutinius du karo metus eskadrilėms (ypač naikintuvų) skrydžiuose vadovaudavo labiausiai patyrę ar sėkmingi pilotai, nebūtinai eskadrilės vadai.
Eskadrilė paprastai turėdavo kelis priskirtus automobilius ir mobilias dirbtuves, kurios atlikdavo smulkų remontą. Antžeminės tarnybos narių skaičius priklausė nuo eskadrilės tipo. Naikintuvų eskadrilėse jų būdavo apie 150, o bombonešių – apie 80. Bombonešių eskadrilės turėdavo mažiau antžeminio personalo, nes daugelį bombonešių techninio aptarnavimo funkcijų atlikdavo priskirti pagalbiniai daliniai iš Luftgau ('Oro rajono'). Luftgau buvo liuftvafės administracinė, tiekimo ir techninės priežiūros organizacija, atsakinga už aerodromus ir kitą regiono infrastruktūrą, pavaldžią Oro laivynui (Luftflotte).
Dėl tarybinės naktinės trikdymo aviacijos (pvz., „naktinių raganų“), kuri naudojo pasenusius Po-2 biplanus, efektyvios veiklos nuo 1942 m. vidurio liuftvafė irgi ėmė formuoti eskadrilės dydžio aviacijos dalinius Störkampfstaffeln, o vėliau – grupės dydžio Nachtschlachtgruppen, kurie irgi turėjo užsiimti naktiniu trikdymu. Liuftvafės trikdymo daliniai irgi naudojo pasenusius vokiškos konstrukcijos lėktuvus Heinkel He 46, Arado Ar 66, Focke-Wulf Fw 56 ir net standartinius mokomuosius biplanus Gotha Go 145, stengdamiesi pakartoti tarybinės naktinės fronto aviacijos sėkmę.
Keletas specializuotų liuftvafės eskadrilių buvo specializuotos:
Grandis (Schwarm), pora (Rotte} ir trejetas (Kette)
Kiekviena naikintuvų eskadrilė buvo suskirstyta į kelias grandis po 4 lėktuvus. Kiekviena grandis buvo sudaryta iš dviejų porų, kur porą sudarė du naikintuvai. Pagrindinis kautynių vienetas ir buvo pora – vedantysis ir vedamasis.
Pagrindinis bombonešių kautynių vienetas buvo trejetas, skraidęs kaip V pavidalo rikiuotė.
Antžeminės Liuftvafės pajėgos
Liuftvafė nuo kitų valstybių karinių oro pajėgų skyrėsi tuo, kad turėjo antžeminių kovinių dalinių:
Zigmas Gudauskas
thumb|270px|Aštuonvietė su vairininku, 1981 m. Zigmas Gudauskas (g. 1958 m. vasario 25 d.) – Lietuvos irkluotojas, pasaulio čempionas, vėliau treneris.
SSRS akademinio irklavimo rinktinės narys, nusipelnęs sporto meistras.
Alma Monkauskaitė
Alma Monkauskaitė (1961 m. balandžio 21 d. Dagiuose, Mažeikių rajonas – 2018 m. balandžio 2 d.) – gydytoja higienistė, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės visuomenės bei politinė veikėja.
Biografija
1987–1993 m. Kelmės sanitarijos epidemiologijos stoties skyriaus vedėja. 1993–1998 m. Kelmės higienos centro direktorė. 1998–2000 m. Šiaulių visuomenės sveikatos centro Kelmės filialo vyr. gydytoja, 2000–2012 m. direktorė.
1995–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė. 2000–2003 m. Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos komiteto pirmininkė. 2012–2016 m. LR Seimo narė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Kelmės rajono skyriaus narė.
Nuo 1997 m. Kelmės rajono bendruomenės sveikatos tarybos narė, 2000 m. pirmininkė. Nuo 2004 m. Šiaulių teritorinės ligonių kasos stebėtojų tarybos narė. 2011 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio sveikatos sistemos darbuotojo vardas.
Nuo 1998 m. Rotary klubo narė, 2004–2005 m. pirmininkė.
Palaidota Sedos kapinėse.
Žilaičiai
Žilaičiai – kaimas rytinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Tverų.
Burbiškė II
Burbiškė II (iki 2015 m. Burbiškė, Naujoji Burbiškė) – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Kražių.
Oziablai
Oziablai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Michalovo ir apie 35 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lygos taurė
Lygos taurė – profesionalių futbolo klubų varžybos, rengiamos kai kuriose šalyse:
Belgradas
Belgradas (, pažodžiui „Baltasis miestas“) – Serbijos sostinė ir didžiausias miestas prie Dunojaus ir Savos upės santakos, kur Panonijos lyguma pereina į Balkanų pusiasalį. Serbijos sostine buvo nuo 1404 m., nuo XX a. pradžios iki XXI a. pirmojo dešimtmečio buvo didesnių federacinių valstybių sostinė – 1918–2003 m. Jugoslavijos, 2003–2006 m. Serbijos ir Juodkalnijos.
Petras Rakštikas
Petras Rakštikas (g. 1956 m. gruodžio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas tapytojas, skulptorius, fotografas, rašytojas prozininkas.
Belgradas
Belgradas turi apygardos statusą. Ši metropolinė Belgrado teritorija, vadinama "Belgrado apygarda" arba "Belgrado miestu" (Град Београд) yra administraciškai suskirstyta į 10 miesto savivaldybių ir 7 priemiesčių savivaldybes, kurios turi savo vietos tarybas. Miestas užima 359,96 km² plotą, o jį supantys priemiesčiai – 2862,72 km².
Petras Rakštikas
Biografija
1980 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą (piešimo, braižybos ir darbų mokytojo specialybė). Nuo 1983 m. iki 2016 m. dirbo Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Menų fakultete, Piešimo katedroje; docentas.
Belgradas
Belgradas yra švietimo centras, kuriame veikia universitetai, aukštosios mokyklos ir mokslo įstaigos. Dėl čia įsikūrusių leidyklų, radijo ir televizijos stočių, leidžiamų dienraščių ir kitos periodikos Belgradas yra šalies žiniasklaidos centras.
Petras Rakštikas
Biografija
Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Belgradas
Belgradas yra vienas seniausių Europos miestų, pirmieji gyventojai dabartinio Belgrado apylinkėse priklausė vienai svarbiausių priešistorinės Europos Vinčos kultūrai. Miestą (vadintą Singidunumu) įkūrė keltai skordiskai III a.pr.m.e. Antikos laikotarpiu miestą pasiekdavo graikai. Vėliau miestas kolonizuotas romėnų, priklausė Mezijos provincijai. Nuo VII a. apgyvendintas serbų. Pirmą kartą serbiškas miesto pavadinimas Beograd paminėtas 878 m. balandžio 16 d. popiežiaus Jono VIII laiške Bulgarijos valdovui Borisui I. Per savo istoriją miestą daug kartų buvo užimtas įvairių valstybių, priklausė Bizantijai, Vengrijai, Serbijai, Austrijai, Osmanų imperijai, galiausiai 1878 m. tapo nepriklausomos Serbijos valstybės sostine.
Petras Rakštikas
Biografija
Surengė apie 50 autorinių parodų.
Kūryba
Kūrybai būdingas grafikos meistriškumas, mažoji medžio ir keramikos plastika, fotografinės ir tapybinės abstrakcijos, tapybos ir grafikos vaizdų mitologija, žodžio minimalizmas. Nuo 1983 m. dalyvauja miesto, respublikos ir užsienio parodose.
Belgradas
Geografija
Belgradas yra šiaurinėje centrinės Serbijos dalyje, Savos ir Dunojaus upių santakoje, dviejų geografinių sričių sandūroje - tarp Panonijos lygumos ir Balkanų pusiasalio.
Miesto plotas yra 359,96 kv. km, kartu su metropoline teritorija, t. y. Belgrado apygarda - 3 222,68 kv. km. Vidutinis aukštis virš jūros lygio - 116,75 m. Dešiniajame Savo upės krante miesto centras sudarytas ir keleto kalvų, kurių didžiausia - Torlakas, Voždovaco savivaldybėje (303 m). Žemiausias miesto taškas yra upės saloje Ada Huja (70 m). Miesto pietuose yra Avalos ir Kosmajaus kalnai, siekaintys 511 m ir 628 m aukštį. Kairysis Savos ir Dunojaus krantas yra sudarytas iš aliuvinių lygumų. Belgrado apskrityje yra daug miškų, tarp kurių svarbiausi Kosmajaus ir Avalos kalnų miškai, Trešnia, Lipovica, Topčideris ir Bojčinas.
Istorinis sostinės centras, kurį dabar užima Belgrado tvirtovė ir Kalemegdano parkas (Senamiesčio savivaldybėje) yra dešiniajame Savos ir Dunojaus krante. Nuo XIX a. miestas plėtesi į pietus ir rytus. Po Antrojo pasaulinio karo kairiajame Savos krante pastatytas Novi Beogrado (Naujojo Belgrado) kvartalas, taip sujungiant Belgradą su senuoju Zemuno miestu. Prie Serbijos sostinės taip pat prijungtos gyvenvietės kitoje Dunojaus pusėje, pvz., Krnjača ir Ovča.
Klimatas
Nuo 1887 m. Belgrado klimatą stebi Vračaro meterologinė observatorija. Miestui būdingas vidutinės juostos žemyninis klimatas. 1961-1990 m. laikotarpiu vidutinė metinė temperatūra buvo 11,9 °C. Karščiausias mėnuo yra liepa, kai vidutinė temperatūra siekia 21.8° C. Tridešimt dienų per metus tempratūra pakyla virš 30° C, o 95 dienas per metus temperatūra viršija 25° C. Žemiausia kada nors observatorijoje užfiksuota tempratūra buvo −26.2° C 1893 m. sausio 10 d. ir 1947 m. sausio 8 d.; aukščiausia tempratūra - 43.6° C 2007 m. liepos 24 d.
1961-1990 m. laikotarpiui Belgrade per metus iškrito vidutiniškai 684.3 mm kritulių ; tarp 1991 ir 2010 m. - vidutiniškai 661.9 mm. Per metus Saulė Belgrade šviečia vidutiniškai 2096 valandas. Labiausiai saulėti mėnesiai yra liepa ir rugpjūtis, kai būna vidutiniškai 10 saulėtų valandų per dieną. Daugiausia per vieną dieną kritulių iškrito 1994 m. birželio 14 d. - 94 mm.; daugiausia per vieną dieną sniego iškrito 1962 m. vasario 3 d. - susidarė 80 cm sniego paklotas.
Istorija
Pirmosios gyvenvietės Belgrado teritorijoje būta dar VII a. pr. m. e. Nuo I a. pr. m. e. iki IV a. priklausė romėnams (vadintas Singidūnu). 504 m. užkariavo gotai, vėliau miestas atiteko Bizantijai, kurį laiką priklausė slavams, bulgarams, vengrams. Kaip Belgradas žinomas nuo IX a. 1521–1806 m. priklausė turkams, tarpais valdė Habsburgai. 1806 m. tapo Serbijos kunigaikštystės, nuo 1882 m. – karalystės sostine, 1813–1830 m. Osmanų imperijos sudėtyje. 1918 m. tapo Serbų, Chorvatų ir Slovėnų Karalystės (nuo 1929 m. – Jugoslavija) sostine, 1944–1992 m. buvo Jugoslavijos Federacinės Liaudies Respublikos (nuo 1963 m. Jugoslavijos Socialistinės Federacinės Respublikos) sostine, 1992–2003 m. iširusios Jugoslavijos, 2003–2006 m. Serbijos ir Juodkalnijos Federacijos, o nuo 2006 m. – Serbijos Respublikos sostine.
Savivaldybės
17 savivaldybių, 10 miesto ir 7 priemiesčių. right|framed|Belgrado savivaldybės
Architektūra
thumb|right|[[Šv. Savos katedra]] thumb|Respublikos aikštė Miesto skirtingose dalyse vyrauja skirtinga architektūra, nuo centro Zemun, kuris yra tipiškas Vojvodinos stiliaus miestas iki išlikusių turkiško stiliaus pastatų ir gatvių išdėstymo ar iki modernaus Naujojo Belgrado išplanavimo.
Garsiausios turistinės vietos Belgrade yra Avala kalnas, Dedinje administracinis rajonas ir Tito mauzoliejus vad. „Kuća cveća“ („gėlių namai“).
Muziejai
Žymiausi Belgrado muziejai:
Futbolas
1976 m. mieste vyko V Europos futbolo čempionatas. Belgrade žaidžia ar yra žaidę šie klubai:
Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga
Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga (LHES) – Lietuvos visuomeninė profesinė mokslinė organizacija, nuo 1995 m. veikianti Vilniuje.
Dovydas Kadata
Dovydas Kadata (1739 m. – ?) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.
Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga
Veikla
Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjungą sudaro Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio kraštų higienistų ir epidemiologų draugijos. Turi apie 300 narių. Rengia ir tobulina Lietuvos gydytojus higienistus ir epidemiologus, visuomenės sveikatos specialistus, dalyvauja tarptautiniuose renginiuose bei konferencijose.
Dovydas Kadata
Biografija
Iki sukilimo Šiaulių vaitas, per sukilimą – miesto sukilėlių vadas, komendantas. Kai jis liepos 18 d. atvyko į Šiaulius, būrys miestelėnų ir valstiečių užpuolė dvarą, bet administracijos pareigūnai spėjo pabėgti. Įsikūrė ekonomijos viceadministratoriaus rūmuose. Važinėjo po apylinkes, siuntinėjo įsakymus, telkė Šiauliuose sukilėlius. Sukilimui pralaimėjus sukilimo malšintojų Šiauliuose viešai išplaktas.
Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga
Veikla
2000 m. Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga priimta į Tarptautinę aplinkos ir sveikatos federaciją (International Federation of Enviromental Health, IFEH). Sąjungos nariai dalyvavo Tarptautiniuose aplinkos sveikatos federacijos pasitarimuose 2001 m. Rygoje ir 2005 m. Londone, Pasaulinės aplinkos sveikatos kongresuose 2002 m. San Diege (JAV) ir 2006 m. Dubline (Airija). Lietuvoje 2002 m. surengta tarptautinė konferenciją „Visuomenės sveikata integruojantis į Europos Sąjungą“, 2003 m. – Tarptautinės aplinkos sveikatos federacijos Europos regiono atstovų pasitarimas, 2004 m. – konferencija vaikų sveikatos metams paminėti.
Sąjungos nariai dalyvavo IFEH 11-ajame Pasauliniame aplinkos sveikatos kongrese Vancouver, Canada, 2010 m. rugsėjo 5-10 d. Lietuvos higienistų ir epidemiologų sąjunga kartu su partneriais organizavo IFEH 12-ąjį Pasaulinį aplinkos sveikatos kongresą Vilniuje „Naujos technologijos, sveikas žmogus ir aplinka“ 2012 m. gegužės 21-27 d.[2]
I'm Not Dead
I'm Not Dead yra ketvirtasis amerikiečių pop muzikos atlikėjos Pink albumas, rinkoje pasirodęs 2006 m. kovo 31 – balandžio 3,4 dienomis. Dar prieš pasirodant albumui, atlikėja jį buvo įvardijusi Long Way to Happy, pagal vienos dainos pavadinimą, tačiau geriau pagalvojusi nusprendė, kad I'm Not Dead skambės stipriau pažymint jos grįžimą į sceną po ilgesnės pertraukos.
Molomotki Dvuras
Molomotki Dvuras  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lech Kaczyński
Lechas Kačinskis (, 1949 m. birželio 18 d. Varšuvoje, Lenkija – 2010 m. balandžio 10 d. prie Smolensko ) – lenkų teisininkas, darbo teisės teisėtyrininkas, Gdansko universiteto profesorius, politinis veikėjas, Lenkijos Respublikos prezidentas (2005–2010), teisingumo ministras, generalinis prokuroras, Varšuvos meras.
Biografija
1971 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą. 1979 m. teisės mokslų daktaras. 1990 m. teisės mokslų habilituotas daktaras. 1971–1997 m. Gdansko universiteto Darbo teisės katedros mokslinis bendradarbis. Nuo 1996 m. iki 1999 m. Gdansko universiteto profesorius. Nuo 1999 m. Varšuvos Kardinolo Stefano Višinsko universiteto profesorius. Darbo teisės specialistas ir dėstytojas.
Nuo 1971 m. gyveno Gdanske. 1977 m. pradėjo bendradarbiavimą su opozicinio Darbininkų gynimo komiteto Intervencijų biuru. Nuo 1978 m. Laisvų profsąjungų bendradarbis Gdanske. Darbininkams skaitė darbo teisės ir Lenkijos istorijos paskaitas. 1980 m. rugpjūtyje Gdansko laivų statyklos Tarpgamyklinio streikų komiteto patarėjas, šio komiteto Intervencijų biuro ir Analizės biuro vedėjas. 1981 m. Gdansko delegatas į pirmąjį nacionalinį Solidarumo kongresą. Išrinktas programos komisijos nariu. Santykių su Lenkijos vieningąja darbininkų partija sureguliavimo darbo grupės pirmininkas. 250px|thumb|left|Lechas Kačinskis su Valdu Adamkumi 2007 m. spalio 10 d. Vilniuje Nuo 1981 m. gruodžio iki 1982 m. spalio buvo internuotas. Nuo 1983 m. pogrindinio Solidarumo veikėjas. Dalyvavo Solidarumo Laikinos koordinacinės komisijos darbuose, nuo 1986 m. buvo šios komisijos narys, o nuo 1987 m iki 1989 m. Nacionalinės vykdomosios komisijos sekretorius. Buvo Solidarumo pirmininko Lecho Valensos bendradarbis. 1988 m. rugsėjo 16 d. dalyvavo Solidarumo derybose su vyriausybės atstovais. Nuo 1988 m. gruodžio Pilietinio komiteto prie Lecho Wałęsos narys. 1989 m. nuo vasario iki balandžio Apskritojo stalo derybininkas.
Nuo 1989 m. balandžio Solidarumo Nacionalinės vykdomosios komisijos Prezidiumo narys. Nuo 1990 m. Solidarumo Nacionalinės komisijos pirmininko Lecho Valensos pirmasis pavaduotojas. 1991 m. vasario kandidatas į Solidarumo pirmininko postą, pralaimėjo Marianu Krzaklewskui. Tada atsisakė pirmininko pavaduotojo posto.
2009 m. Abu Dabio Grand Prix
2009 m. Abu Dabio Grand Prix buvo paskutinės 17-osios FIA organizuojamo Formulės 1 2009 m. sezono lenktynės. Jos vyko naujoje Yas Island trasoje Jungtiniuose Arabų Emiratuose spalio 30 - lapkričio 1 dienomis. Šios lenktynės tapo pirmosiomis Formulėje 1, kurios prasidėjo dieną, o baigėsi saulei nusileidus. Tai buvo antros lenktynės sezone, kurios, kartu su Bahreino GP, vyko vakarų Azijoje.
Lech Kaczyński
Biografija
Nuo 2000 m. birželio 14 d. iki 2001 m. liepos 4 d. teisingumo ministras ir generalinis prokuroras.
2009 m. Abu Dabio Grand Prix
Šios lenktynės nebuvo lemiamos - šių metų čempionai jau išaiškėjo Brazilijos GP. Čempionais tapo Jensonas Buttonas ir Brawn GP. Komandinėje įskaitoje antrą vietą taip pat užsitikrino Red Bull. Dėl trečios vietos aršiai kovojo McLaren ir Ferrari. Asmeninėje įskaitoje dėl antros vietos kovojo Rubensas Barrichello ir Sebastianas Vettelis.
Lech Kaczyński
Biografija
2001 m. kartu su Jaroslavu Kačinskiu įkūrė „Teisės ir teisingumo“ partiją. Buvo išrinktas šios partijos pirmininku. Nuo 2001 m. iki 2002 m. Seimo narys išrinktas pagal „Teisės ir teisingumo“ sąrašą. Seimo Konstitucinės atsakomybės komisijos pirmininkas. thumb|left|250px|Lechas Kačinskis su [[Dalia Grybauskaitė|Dalia Grybauskaite 2010 m. balandžio 8 d. (Vilniuje)]] Nuo 2002 m. lapkričio 18 d. iki 2005 m. gruodžio 22 d. Varšuvos prezidentas (meras).
2009 m. Abu Dabio Grand Prix
Penktadienio treniruotės
Greičiausias pirmose penktadienio treniruotėse Abu Dabio trasoje buvo britas Lewis Hamiltonas (1:43.939 min.). Nedaug nuo jo atsiliko tautietis Jensonas Buttonas (1:44.035). Trečias liko vokietis Sebastianas Vettelis (1:44.153).
Lech Kaczyński
Biografija
Po Rusijos karo Pietų Kaukaze reiškė solidarumą su Gruzija, su M. Saakašviliu demonstratyviai apsilankė pasienio su separatistine Pietų Osetija teritorijoje. Tuomet Prezidento lėktuvas nusileido Azerbaidžane (L. Kačynskis, toliau turėjęs vykti automobiliu, kaltino pilotą neklausius jo nurodymų, kadangi šis nepaisęs pakartotinio Lenkijos Prezidento nurodymo leistis Gruzijos sostinėje Tbilisyje, nors tai tuomet buvo nesaugu).
2010 m. balandžio 10 d. žuvo Smolensko apylinkėse nukritus prezidentiniam lėktuvui. L. Kačinskis kartu su kitais aukštais Lenkijos pareigūnais keliavo į Katynės žudynių minėjimą.
2009 m. Abu Dabio Grand Prix
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio treniruotėje lyderiu tapo sezono nugalėtojas Jensonas Buttonas (1:40.625). Jo ekipos draugas Rubensas Barrichello liko trečias (1:40.907), o tarp jų įsispraudė britas L. Hamiltonas (1:40.627).
Lech Kaczyński
Šeima
Lecho Kačinskio brolis – Jaroslavas Kačinskis (identiškas dvynys), politikas. Žmona Maria Kaczyńska (1943–2010). Dukra Marta (g. 1980 m.).
Žūtis
2010 m. balandžio 10 d. sudužo lėktuvas Tupolev Tu-154 M, skridęs iš Varšuvos į Smolenską. Juo skrido 96 žmonės, tarp kurių buvo ir Lenkijos prezidentas Lechas Kačinskis su žmona Marija. Nė vienas lėktuvu skridusių žmonių per katastrofą neišgyveno. Patikslintais duomenimis, leidžiantis Lenkijos prezidento lėktuvui apylinkėse tvyrojo stiprus rūkas.
2009 m. Abu Dabio Grand Prix
Kvalifikacija
Lenktynininkai, naudojantys KERS, pažymėti „‡“ simboliu.
Lenktynės
Lenktynininkai, naudojantys KERS, pažymėti „‡“ simboliu.
Suvalkų lietuvių draugija Vienybė
Suvalkų lietuvių draugija „Vienybė“ – lietuvių, gyvenusių Rusijos imperijos Suvalkų gubernijos Suvalkų mieste, istorinė visuomeninė–kultūrinė organizacija.
Istorija
XX a. pradžioje gubernijos centre Suvalkuose gyveno apie 400 lietuvių. Socialine kilme tai buvo labai skirtingi žmonės: beraštės tarnaitės iš aplinkinių kaimų, universitetus baigę gimnazijos mokytojai ir tarnautojai, kunigai, gimnazistai ir kt. Tautiečiai, kurie norėjo kalbėti lietuviškai ir dalyvauti meno saviveikloje bei bendrauti, nusprendė susiburti į draugiją. 1904 m. sausio 8 d. Suvalkų caro valdininkai užregistravo draugijos „Vienybė“ įstatus, kuriuos paruošė steigėjai Juozas Stankevičius, Jonas Kasakaitis, Juozas Vaišnora, Juozas Gurevičius.
Per draugijos gyvavimo dešimtmetį buvo surengti 20 uždarų ir 9 viešieji vakarai, kuriuose buvo suvaidinti 3 vaidinimai ir 2 monospektakliai, surengti 5 koncertai. Jau pirmais „Vienybės“ gyvavimo metais buvo suburtas 30 narių choras (vadovai K. Grinkevičius, Juozas Marčiukaitis, Juozas Neimontas, jiems kurį laiką talkino Stasys Šimkus ir Albinas Jasenauskas). Choristės pasisiuvo tautinius rūbus, lietuviškas dainas choras dainuodavo per draugijos vakarėlius.
1908–12 m. prie draugijos veikė vakariniai raštingumo kursai suaugusiems (vadovavo miesto berniukų gimnazijos mokytojas J. Matulevičius). Buvo įsteigta lietuviškų knygų biblioteka, talpinusi apie 140 knygų, užsakomi laikraščiai „Viltis“, „Draugija“, „Lietuvaitė“, „Lietuvos žinios“ ir kt. Vakarų metų surinktomis lėšomis sušelpti lietuvių gimnazistai.
70 narių jungusios draugijos vadovai buvo: kunigas Juozas Stankevičius, mokytojas Jonas Matulevičius, Jonas Daugėla, kunigas Pranas Baltrušaitis. 1914 m. gegužės 31 d. nuomojamoje salėje įvyko paskutinis vakaras. Netrukus prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas „Vienybės“ veiklą visai sustabdė, dauguma vienybiečių iš Suvalkų išvažiavo.
Gerulių (Stakliškės) piliakalnis
Gerulių piliakalnis ir gyvenvietė – piliakalnis (A168KP) ir gyvenvietė (A168K2P) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Gerulių kaimo (Stakliškių seniūnija) šiaurės rytų pakraštyje, Verknės intako Obelties dešiniajame krante.
Piliakalnis
Piliakalnį iš vakarų ir šiaurės vakarų juosia upelio slėnis, iš šiaurės ir šiaurės rytų supa dauba, iš pietų ir rytų prieina gretima aukštuma. Jį nuo aukštumos skiria platus, iki 2 m gylio griovys. Šlaitai nuo slėnio statūs, daugiau, kaip 10 m aukščio. Aikštelė trikampė, 13 x 7 m dydžio, su ryškiu kultūriniu sluoksniu, apjuosta 1–7 m aukščio pylimu. Kalva apaugusi medžiais. Piliakalnio pietinėje ir pietryčių papėdėje yra gyvenvietės liekanų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1971 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1988 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Rasta lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos. -0,9 km į vakarus nuo piliakalnio yra Gerulių pilkapynas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Vytautas Jurevičius (1931)
Vytautas Jurevičius (1931 m. balandžio 14 d. Laugalis, Kelmės valsčius – 2001 m. sausio 21 d. Vilnius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1951–1981 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose, atsargos pulkininkas. 1973 m. baigė M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. 1982–1988 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ypatingasis referentas.
1990–1992 m. dirbo LR Krašto apsaugos departamente. 1992 m. kovo – 1993 m. sausio mėn. Jungtinio štabo karinio rengimo skyriaus specialiosios paskirties poskyrio, 1993 m. vasario – 1995 m. spalio mėn. Lietuvos ginkluotųjų pajėgų slaptojo režimo poskyrio viršininkas. 1993 m. atsargos pulkininkas.
Kalėnai (Kalininas)
Kalėnai (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Kalininas, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Kaimo teritorijoje statoma Baltijos atominė elektrinė.
Trakų kunigaikštystė
Geografija
Kunigaikštystę sudarė Trakų žemė (Trakai su aplinkiniais valsčiais, vėliau iš jų sudaryta Trakų apskritis), Gardinas su apylinkėmis, buvusios jotvingių žemės iki Raigardo ir Bebro upės, Palenkė iki Brastos. Kunigaikštystės įtakoje buvo Žemaitija.
Istorija
Kunigaikštystė susikūrė Kęstučiui valdant Trakus (1345–1382 m.). 1382–1392 m. ją valdė Skirgaila. Vytautui 1392 m. tapus LDK, kartu su Vilniaus kunigaikštyste buvo sujungta į didžiojo kunigaikščio domeną. Trakų kunigaikščio reikšmė buvo didesnė nei kitų LDK kunigaikštysčių (išskyrus Vilniaus kunigaikštį). 1413 m. Lenkijos pavyzdžiu LDK suskirstyta į vaivadijas ir Trakų kunigaikštystės teritorijoje įkurta Trakų vaivadija, nuo jos atskiriant Žemaičių seniūniją.
Baltarusijos Respublikos Konstitucija
Baltarusijos Respublikos Konstitucija – pagrindinis Baltarusijos įstatymas (Konstitucija).
Istorija
1919 m. vasario 3 d. Baltarusijos Tarybų I suvažiavime buvo priimta pirmoji Baltarusijos TSR Konstitucija. Persmelkta proletariato diktatūros idėjos. Beveik identiška 1918 m. Rusijos TSR Konstitucijai. Keista keletą kartų.
Luara (departamentas)
Luara  – Prancūzijos departamentas šalies centrinės dalies pietryčiuose, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, iš pietų į šiaurę departamento teritorija tekančia apie 100 km. Administracinis centras – Sent Etjenas (Saint-Etienne).
Departamentą sudaro 3 apskritys, 21 kantonas, 323 komunos. Plotas – 4 781 km².
Baltarusijos Respublikos Konstitucija
Turinys
Pagal 1996 m. Konstituciją buvo sukurtas dvejų rūmų parlamentas (Nacionalinis susirinkimas). Jis sudarytas iš Respublikos Tarybos ir Atstovų Tarybos. Atstovų Tarybos deputatų rinkimai įvykdomi visuotinės, lygios, tiesioginės rinkimo teisės pagrindu įskaitant slaptąjį balsavimą. Rinkimus vykdo ir prižiūri Centrinė rinkimų komisija. Parlamento įgaliojimų trukmės laikas – 4 metai.
Teisminė valdžia:
Luara (departamentas)
Istorija
Administracinis centras 1793–1795 m. buvo Fioras (Feurs), 1795–1855 m. Montbrizonas (Montbrison), nuo 1855 m. Sent Etjenas.
Geografija
Luaros departamentas ribojasi su Ardešo, Ronos, Izero, Piui de Domo, Aukštutinės Luaros, Aljė, Sonos ir Luaros departamentais.
Baltarusijos Respublikos Konstitucija
Turinys
Prezidentas su Atstovų rūmų pritarimu paskiria ministrą pirmininką ir jo pavaduotojus, nustato vyriausybės struktūrą, priima sprendimus dėl viso vyriausybės atsistatydinimo ar jo atskirų narių. Prezidentas skiria valdžios vykdomųjų organų vadovus visose šešiose valstybės srityse.
Luara (departamentas)
Geografija
Pagrindiniai miestai:
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Furnjė, Žanas Klodas Frekonas, Žoziana Maton ir Mišelis Tioljeras, Atstovų rūmuose – 7 atstovai. Generalinę tarybą sudaro 30 narių.
Ubiškės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ubiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Juodsodės apylinkės ir dalis Kiršių apylinkės, o dalis Ubiškės apylinkės prijungta prie Biržuvėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Ubiškės apylinkė prijungta prie Eigirdžių apylinkės.
Pienkai (Balstogės apskritis)
Pienkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurės rytus nuo Michalovo ir apie 31 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Baltarusijos Respublikos Konstitucinis Teismas
Baltarusijos Respublikos Konstitucinis Teismas – Konstitucinis Teismas, Baltarusijos konstitucinės justicijos institucija. Veikia nuo 1994 m. Sudaro 12 teisėjų. Kadencija - 11 metų.
Taiko Baltarusijos Konstituciją.
Lakotai
Lakotai – indėnų gentis, priklausanti sju grupei. Kalba sju kalbos lakotos dialektu. Gyvena JAV, Šiaurės ir Pietų Dakotos valstijose. Lakotai skirstomi į 7 šakas: Sicangu, Oglala, Izipaco, Hunkpapa, Miniconjou, Sihasapa ir Ooinunpa. Šiuo metu yra ~70 tūkst. lakotų tautybės žmonių, iš kurių 20,5 tūkst. kalba lakotų kalba.
Lakota oficialiai yra pusiau autonominė JAV tauta, turinti savo valdžią. Nuo 1974 m. lakotų aktyvistai pradėjo nepriklausomybės nuo JAV judėjimą. 2007 m. gruodžio 20 d. lakotai pasiskelbė nepriklausomybę nuo JAV, pradėjo teikti savo pasus ir vairuotojo pažymėjimus. Indėnai šį žingsnį grindžia tuo, kad JAV daug kartų pažeidė tarpusavio pasirašytą sutartį.
Ostroviecas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Ostroviecas  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Repkų, apie 17 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 103 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ikarus 280
thumb|250px|Ikarus 280.08 [[Košicėje]]
Ikarus 280 – Vengrijos gamyklos „Ikarus“ 1973–2002 m. gamintas prailgintų autobusų modelis. Per 30 gamybos metų išleista apie 50 skirtingų modifikacijų. Ikarus 280 buvo vienas plačiausiai TSRS naudotų miesto autobuso modelių, Lietuvos gatvėse jie dar važinėjo apytiksliai iki 2005 m. TSRS jie tradiciškai buvo dažomi geltona ar oranžine spalva. Taip pat važinėjo daugelyje kitų „Rytų bloko“ šalių ir jų sąjungininkių: Vengrijoje, Lenkijoje, VDR, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Kuboje ir kt. Tarp 1974 ir 1991 m. TSRS pasiekė 31 874 šio modelio autobusai. Dabar Ikarus 260 dar galima išvysti Rusijos, Baltarusijos, Ukrainos gatvėse, nors jie bebaigiami nurašyti. Vengrijoje jų gamyba nutraukta 1993 m., tačiau Rusijoje jie dar gaminti nuo 1994 iki 2002 m. (modelis 280.33).
Įprastos modifikacijos Ikarus 280 yra 4 durų (pradžioje gamintos „širmos“ tipo, sudarytos iš 4 dalių, vėliau – „vartų“ tipo, sudarytos iš 2 dalių), 16,5 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,4 m bazinio aukščio, sveria 12,58 t. Autobusą varo dyzelinis variklis Raba-MAN D 2356, 6 cilindrų, 141–184 kW pajėgumo. Standartinė talpa – 37 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų ~60 km/h greitį.
Ikarus 280 modifikacija 280.03 buvo dvidurė, skirta priemiesčio maršrutams (vienos durys prieš jungtį, kitos už). Maskvoje gamintas modelis 280.33C pasižymėjo šalimais įtaisytomis pirmomis ir antromis durimis. Nuo 1975 iki 1989 m. Ikarus 280 pagrindu gaminti troleibusai Ikarus 280T, dažniausiai varomi vengriškais varikliais Ganz.
Vilniaus šv. Teresės bažnyčia
'''Vilniaus šv. Teresės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiesčio pietinėje dalyje prie Aušros Vartų. Priešais bažnyčią yra netaisyklingo keturkampio aikštelė, iš šiaurės ir šiaurės rytų riboja Šv Dvasios stačiatikių vienuolyno pastatai ir tvora. Bažnyčia vėlyvojo renesanso, baroko ir vėlyvojo klasicizmo stiliaus.
Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.
Istorija
thumb|left|Vilniaus šv. Teresės bažnyčia ir Karmelitų vienuolynas (1860 m., nežinomo dailininko piešinys)
1621 m. atvykę iš Liublino basieji karmelitai prie Medininkų vartų Vilniaus burmistro Ignoto Dubavičiaus ir jo brolio Stepono Dubavičiaus remiami pradėjo statytis vienuolyną. Pradžioje pastatyti nedideli vienuolyno namai, kurie apie 1633 m. išplėsti: padidinti gyvenamieji korpusai. Tuo metu šie namai buvo su aukštais dvišlaičiais stogais, turėjo kryžminius arba cilindrinius skliautus. 1627 m. buvo suręsta ir medinė bažnyčia. 1644 m. pastatyti vienuolyno ūkiniai pastatai.
Už miesto gynybinės sienos XVII a. veikė basųjų karmelitų plytinė. Basieji karmelitai 1633 m. gavo paramą iš Pacų giminės. Būtent LDK kanclerio Stepono Kristupo Paco lėšomis buvo pastatyta nauja mūrinė šv. Teresės bažnyčia, kurios iki šių dienų išsaugotas beveik nepakeistas fasadas.
Bažnyčią projektavo ir statybas prižiūrėjo Radvilų dvaro architektas Jonas Ulrichas. Pagrindinį fasadą projektavo Konstantinas Tenkala. Jis buvo pastatytas iš marmuro, granito ir smiltainio. Statyba buvo užbaigta 1650 metais. O jau 1652 m. (pagal kitus šaltinius 1654 m.) šv. Teresės bažnyčią konsekravo Vilniaus vyskupas Jurgis Tiškevičius.
1760 m. bažnyčia sudegė ir buvo atstatyta pagal J.K. Glaubico projektą. Po gaisro sumūrytas arkinis stogas, pastatyta varpinė. 1763–1765 m. vidus papuoštas skulptūromis ir freskomis, dekoruotas rokoko stiliumi. Iš to laikotarpio išsaugoti 9 altoriai. 1763–1765 m. bažnyčios vidus ištapytas Vilniaus dailininko Motiejaus Sluščianskio.
1783 m. pastatyta mauzoliejinė Viešpaties Jėzaus koplyčia (vadinama Pociejų koplyčia) su skliautuotu kupolu. Ją rėmė Rogačevo seniūnas Mykolas Pociejus. Po šia koplyčia buvo įrengta Pociejų šeimos laidojimo kripta.
Prancūzijos kareiviai per 1812 m. karą nuniokojo bažnyčios vidų, sudaužė dalį interjero ir altorių dekoro, kai kurias skulptūras. Po karo bažnyčia restauruota. 1844 m. caro valdžia uždarė vienuolyną. Basieji karmelitai į Vilnių buvo sugrįžę beveik po šimto metų, tačiau po II pasaulinio karo vienuolyną vėl uždarius, karmelitų veikla Vilniuje nutrūko.
1844 m. įkurta parapija. 1857 ir 1895 m. bažnyčia iš dalies restauruota. 1861–1915 m. joje veikė mergaičių mokykla, 1918–1931 m. – Lietuvių Labdarybės draugijos išlaikomas mergaičių bendrabutis. Tuo metu čia gyveno moksleivės, amatininkės ir veikė amatų dirbtuvės. 1912 m. per Dievo Motinos globos atlaidus lietuviams rytais leistos pridėtinės pamaldos ir pamokslai lietuvių kalba.
Eksterjeras
Bažnyčia – ankstyvojo baroko stiliaus, asimetrinio plano, bebokštė, bazilikinė, su prišlieta Pociejų koplyčia ir varpine. Bažnyčia turi dvi koplyčias, jau minėtą Pociejų koplyčią ir Dievo Motinos Gerosios Patarėjos koplyčią, kurioje yra baroko stiliaus altorius. Už bažnyčios yra vienuolyno namai, kurie supa du kiemus. Už pagrindinių vienuolyno pastatų buvęs sodas tęsiasi iki Mikalojaus Daukšos gatvės, kur vienuolyno siena įsilieja į miesto gynybinę sieną. Bažnyčia plytų mūro, cokolis dekoruotas švedišku smiltainiu, pagrindinio fasado papuošimai yra iš juodo bei balto marmuro ir granito. Portalo kolonos padarytos iš granito ir balto marmuro. Taip pat iš šių medžiagų padaryti langų ir durų rėmai, balkonas, dvi piramidės, Pacų herbai su karūnomis. Mūrinė dviaukštė galerija jungia bažnyčią su Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia. Bažnyčios aukštą stogą laiko dvigubų arkų mūrinė konstrukcija. Fasadą užbaigia trikampis frontonas su Vazų herbu jo timpane. Ant galinio fasado frontono ir ant Pociejų koplyčios yra du kryžiai, ant varpinės – trimituojančio angeliuko pavidalo vėtrungė. Pociejų koplyčia turi kupolą su žibintu.
Interjeras
thumb|right|Vilniaus šv. Teresės bažnyčios interjeras thumb|left|Vilniaus šv. Teresės bažnyčios pagrindinis altorius
Bažnyčios interjeras rokoko stiliaus, (išskyrus Pociejų koplyčią), gausiai dekoruotas, trinavis. Navas skiria pilioriai, dengti cilindriniais skliautais. Vidurinė didžioji nava dvigubai platesnė ir aukštesnė už šonines navas, ji dengta cilindriniu skliautu. Piliorius jungia sienos su arkomis. Šonines navas arkinės nišos suskaido į pereinamas koplyčias. Šoninėje rytinėje navoje priešais Pociejų koplyčią įrengta nedidelė Dievo Motinos koplyčia. Bažnyčios skliautai dekoruoti sienų tapybos kompozicijomis. Bažnyčią puošia devyni altoriai, padaryti iš smiltainio, puošti rokoko stiliaus ornamentais, lipdiniais, kai kurios jų puošmenos auksuotos ir bronzuotos, altorių skulptūros sukurtos iš gipso. Visus altorius puošia kolonos. Didysis altorius – vienas vertingiausių altorių Lietuvoje, stovi prie presbiterijos galinės sienos, iš šonų įrėmintas piliastrų, viršuje yra reljefinis debesų frontonas. Kairėje altoriaus pusėje, arčiau altoriaus paveikslo, stovi liepsnojantį kalaviją laikančio pranašo Elijo figūra. Greta pranašo Elijo, pastatyta kryžių iškėlusio šv. Alberto Jeruzaliečio statula. Dešinėje altoriaus pusėje krašte stovi palmės šaką rankoje laikančio šv. Angelo Kankinio skulptūra. Dešinėje altoriaus pusėje, arčiau jo centre kabančio Simono Čechavičiaus paveikslo, stovi vienuolio, rankoje laikančio širdį, figūra.
Presbiterijos šoniniai altoriai mažesni, vienodi. Dar keturi mažesni altoriai pastatyti prie piliorių arkinėse angose, kurios jungia navas.
Bažnyčios sakykla pritvirtinta prie rytinės pusės pirmojo nuo presbiterijos pilioriaus. Ji sudaryta iš tribūnos ir stogelio, padaryta iš medžio, papuošta auksuota skarda, kartušais, skulptūra padaryta iš gipso, pastatyta ant stogelio. Sakykla rokoko stiliaus. Presbiterijos dešinėje sienoje įmūryta bažnyčios pastatymui ir pašventinimui atminti skirta paminklinė lenta. Bažnyčios vargonų prospektas medinis, neobarokinis. Vargonai papuošti paauksuotais drožiniais ir angeliuko skulptūrėle. Vargonai aštuoniolikos registrų.
Bažnyčios sietynai padaryti iš metalo ir krištolo, pakabinti didžiojoje navoje, ampyro stiliaus. Bažnyčios sienos papuoštos paveikslais, freskomis.
Bažnyčios darbo valandos
Šv. mišios vyksta šiokiadieniais ir šeštadieniais lenkų kalba 17.00 val., lietuviškai 18.00 val., sekmadieniais – lenkų kalba: 9.00, 11.00, 13.00, 17.00 val., lietuviškai: 18.00 val. Bažnyčia atidaryta pirmadieniais-sekmadieniais nuo 7.00 iki 19.0 val.
Olandų baltieji serbentai
Olandų baltieji serbentai – vidutinio ankstyvumo baltųjų serbentų veislė. Krūmai vidutiniškai augūs, vidutiniškai išsiskleidę. Uogos vidutinės (0,6 g), beveik bespalvės, saldžiarūgštės. Vaisinės kekės vidutinio ilgumo, turi apie 6-7 uogas, vidutiniškai tankios. Iš krūmo vidutiniškai priskinama 2-3 kg uogų. Atspari miltligei, jautri deguliams. Lietuvos sortimente nuo 1967 metų.
James McFadden
Džeimsas Makfeidenas (James McFadden, g. 1983 m. balandžio 14 d.) – Škotijos futbolininkas. Buvęs Škotijos rinktinės puolėjas.
2011 m. spalio 17 d. sugrįžo į Everton klubą ir pasirašė trejų metų sutartį.
Makfeidenas nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2002 m. varžybose prieš Pietų Afriką. 2003 m. rugsėjo 6 d. jis įmušė pirmąjį savo įvartį varžybose prieš Farerus. 2007 m. rugsėjo 12 d. Makfeidenas įmušė įspūdingą įvartį prieš Prancūziją, kur škotai šventė istorinę pergalę.
Optinis teleskopas
Optinis teleskopas – teleskopas, kuris dažniausiai surenka regimojo spektro elektromagnetinę spinduliuotę. Tačiau egzistuoja ir infraraudonųjų ir ultravioletinių spindulių teleskopai, kurie taip pat priskiriami optiniams.
Refraktorius
thumb|Teleskopas. (50 cm refraktorius) thumb|Teleskopo refraktorius
Bučiuoju rankas
Bučiuoju rankas  – 1973 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas apie Sicilijos mafiją.
Optinis teleskopas
Refraktorius
Refraktoriuje šviesos spinduliai lūžta praėję pro stiklinių lęšių sistemas. Refraktoriuje įeinantys spinduliai palenkiami taip, kad susikirstų viename taške – „židinyje“. Ilgi ir ploni teleskopų refraktorių vamzdžiai primena tuos, kuriuos pirmą kartą 1609 m. panaudojo Galilėjus. Vamzdžio ilgis labai riboja židinio nuotolį (jis turi būti toks, kaip ir vamzdžio ilgis), todėl paprastai didesni nei „4“ teleskopai refraktoriai nėra itin patogūs. Nepaisant to, dėl savo paprastos konstrukcijos jie mėgstami pradedančiųjų, o patyrę mėgėjai renkasi refraktorius dėl jų gero kontrasto ir ryškumo. Kiekviename refraktoriuje yra mažiausiai du iškilieji lęšiai – objektyvas ir okuliaras. Objektyvas surenka šviesą, sklindančią iš dangaus šviesulio, ir sudaro apverstą jo atvaizdą objektyvo židinio plokštumoje. Šį atvaizdą galima nufotografuoti židinio plokštumoje padėjus šviesai jautrią plokštelę. Norint tą vaizdą apžiūrėti, reikia už židinio pastatyti kitą glaudžiamąjį (iškilų) lęšį – okuliarą, kurio židinio nuotolis daug trumpesnis negu objektyvo. Okuliaro ir objektyvo židiniai turi sutapti – tik tada bus matomas ryškus vaizdas. Refraktoriaus objektyvo skersmens ir židinio nuotolio santykis vadinamas teleskopo šviesingumu. Teleskopai, kurių šviesingumas yra nuo 1 iki 1/3, vadinami šviesingaisiais, o kurių šviesingumas nuo 1/8 iki 1/20, – mažo šviesingumo.