cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos krašto plaukimo sąjunga
Sportinio plaukimo klubas
1932 m. buvo įsteigta nauja organizacija – „Klaipėdos sportinio plaukimo klubas 1932 m.“, kuris specializavosi išskirtinai vyrų plaukime. Savo baseino neturėjo, naudojosi „Sportinio plaukimo draugijos“ baze Smiltynėje, kol po poros metų prie geležinkelio tilto per Dangę įsirengė laikiną plaukimo vietą. 1936 m. upėje prie Luizės dvaro buvo atidarytas klubui priklausęs puikus plaukimo baseinas (visgi jis turėjo didelį trūkumą – buvo toli nuo miesto centro). Vėliau klubui pavyko įstvirtinti prie Klaipėdos pilies ir jo nariai galėjo treniruotis apsauginiame kanale. Vadovai: Maksas Gruberis, po to Ernstas Domšaitis. Garsiausi plaukikai: Emilis Šidaitis ir Paulius Grigošius (abu šalies rekordininkai), Valteris Reidys, Herbertas Kaelanderis, broliai Kiseliai, Vilis Frišaitis, Valteris Paulis, Ervinas Aušraitis ir kt. Klubas buvo stiprus plaukimo krūtine rungtyje.
Varžybos
Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos Respublikos, uostamiesčio sportininkai gana vėlai pradėjo dalyvauti šalies varžybose. „Poseidono“ plaukikai 1931 metų rugpjūčio 2 d. ne itin sėkmingai atstovavo Lietuvai pirmosiose tarptautinėse varžybose Rygoje – jose visas pirmąsias vietas iškovojo latviai ir estai. Tais pačiais metais rugpjūtyje Rygoje vyko tarptautinis vandensvydžio turnyras, kurį laimėjo „poseidoniečiai“, finale 4:2 įveikę vietos „Baltiją“. 1934 m. Jūros šventės proga įvyko pirmas Kauno ir Klaipėdos plaukikų mačas. Varžomasi buvo Danėje, tarp Pilies ir Biržos tiltų; ant krantų susirinkę tūkstančiai sirgalių palaikydavo savo mėgiamus sportininkus. Uostamiesčio plaukikai praktikuodavo ir ilgo nuotolio distancijas: pvz., nuo Dangės upės iki populiaraus restorano „Strandvilla“ prie švyturio. 1935 m. klaipėdiečių klubai įstojo į KKR Vandens ir žiemos sporto sąjungą. Daugkartiniu šalies čempionu ir rekordininku tapo Alfredas Finkas; estafetėje 4 x 100 m garsėjo „poseidoniečių“ komanda: V. Makareinis, A. Sabalius, F. Otas, A. Finkas. Kombinuotoje estafetėje 3 x 100 m šalies rekordas priklausė A. Polianui, P. Gregošiui, E. Šidaičiui. Lietuvos moterų plaukimo rekordininkėmis buvo H. Ypataitė (100 m laisvu stiliumi) ir H. Lopatienė (100 m krūtine ir 100 m nugara). Tuo metu iš devynių šalies vyrų rekordų klaipėdiečiams priklausė aštuoni, o moterų – visi.
Patelviškys
Patelviškys – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Išlaužo, prie kelio. Toliau rytuose teka Šventupė, o vakaruose dunkso Klebiškio miškas.
Gyventojai
thumb|left|250px|Įvažiuojant nuo [[Petraitiškiai|Petraitiškių]] thumb|left|250px|[[Sentikiai|Sentikių kryžius ant pakelės medžio]]
Cheopso valtis
thumb|right|180px| Cheopso valtis muziejuje Cheopso valtis (Chufu valtis, dar vadinamas laivu) − Senovės Egipto faraono Cheopso (Chufu) laidojimo valtis. Tai yra didžiausias ir geriausiai išsilaikęs laivas iš senovės laikų.
Faraono Cheopso laidojimo valtis buvo išardyta ir palaidota prie Cheopso piramidės su faraono mirtimi apie 2566 m. pr. m. e. Jos laidojimo vietą atsitiktinai atrado darbininkai, 1954 m. valę sąnašas ir akmens laužą aplink Cheopso piramidės pagrindą. Iš pradžių manyta, kad rasta pietinė, ribą žyminti siena, tačiau ji buvo aiškiai per arti piramidės. Archeologas Kamal el-Mallakh įtarė, kad po siena palaidota faraono laidojimo „saulės valtis“ − tokių laidojimo vietų jau buvo rasta anksčiau, tik jos visos buvo tuščios. Toliau kasant buvo rasta daugiau nei 40 akmeninių blokų siena, kuri dengė duobę, kurioje buvo išardytos faraono valties saugykla. Visos valties dalys buvo labai gerai išsilaikiusios, pasak vieno tyrėjų, mediena: „atrodė kieta ir nauja, tarsi būtų čia padėta ne anksčiau kaip prieš metus“. Beveik visiškai tikra, kad valtis skirta faraonui Cheopsui: ji palaidota prie Cheopso piramidės ir ant duobę dengusių akmenų rasta Cheopso sūnaus Chefreno kartušų.
Palaidojimo duobėje surasta daugiau nei 1200 medinę valtį sudarančių objektų, kurių 95% buvo pagaminti iš importuoto Libano kedro. Valties dalys buvo išdėliotos logiška seka ir papildomos žymos ant dalių rodė, kaip jas sujungti. Jai atstatyti prireikė 13 metų ir 1982 m. ji pradėta eksponuoti šalia Cheopso piramidės toje pačioje vietoje, kur valtis rasta, pastatytame muziejuje. Tradiciškai egiptiečių valtys būdavo gausiai dekoruotos, tačiau ant Cheopso valties nematyti buvusio dekoro žymių. Tikėtina, kad valtis tebuvo skirta mirusio faraono kūno nugabenimui 25 km Nilu iš Memfio į Gizą. Tikėtina, kad faraonas ja galbūt naudojosi laisvalaikiui praleisti arba piligriminėms kelionėms. Vadinamosios „saulės valties“ ritualinė prasmė nėra visiškai aiški. Laidojimo valties idėją tikriausiai išrado Nubijos gyventojai kaip karališkumo simbolį. Jie į kapus kaip pigesnę alternatyvą įdėdavo valčių modelius ir tokia tradicija tęsėsi tūkstančius metų. Pagal paplitusią teoriją, anapusiniame pasaulyje prisikėlęs faraonas amžinai keliauja imituodamas dievą Ra, kuris, pagal egiptiečių mitologiją, du kartus per parą keliauja dangaus skliautu: dieną viena valtimi, naktį − kita.
Cheopso valtis yra apie 44 m ilgio, 6 m pločio plačiausioje vietoje, jos grimzlė siekia tik 1,5 m. Valties dalys sujungtos virvėmis, kurioms specialiai medienoje išrėžti U formos grioveliai. Valčiai sandarinti nebuvo panaudotos dervos. Valties irklai yra per dideli tokios skalės valčiai ir juos būtų nepraktiška naudoti. Gali būti, kad irklai atliko reprezentacinę formalią funkciją, o pati valtis buvo tempiama. Kaip valtis naudota senovėje, yra diskusijų klausimas. Prie Cheopso piramidės vėliau rasta antra palaidota valtis, tačiau jos išsilaikymo būklė labai prasta, kai kurios medinės detalės subyrėjo prisilietus.
Christopher Brown
Christopher Brown (g. 1978 m. rugpjūčio 15 d.) – Bahamų lengvaatletis, kuris specializuojasi 400 m bėgime. Pasaulio čempionas ir olimpinis estafetės prizininkas.
Dousko valsčius
Dousko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Douskas.
Christopher Brown
Biografija
Aukščiausio rango varžybose debiutavo 2000 m. sudalyvaudamas Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse, kur pateko į ketvirtfinalius, bet savo bėgime liko šeštas ir į kitą etapą vietos neiškovojo. Po metų sportininkas nesėkmingai startavo 2001 m. pasaulio čempionate kur pirmojo rato varžybose savo grupėje atbėgo ketvirtas ir į kitą etapą nepateko. 2003 m. – 2004 m. dalyvavo dvejuose pasaulio uždarų patalpų čempionatuose, olimpinėse žaidynėse ir atviro stadiono pasaulio čempionate. Visose varžybose sportininkas pasiekė pusfinalių bėgimus, bet į finalą nepateko. 2005 m. pasaulio čempionate užfiksavo 44,48 s laiką ir galutinėje įskaitoje liko ketvirtas. 2006 m. Maskvoje vykusiame pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate sportininkas pelnė bronzos medalį. 2007 m. pasaulio čempionate Osakoje Brown vėl liko ketvirtas. 2008 m. žiemos sezoną sportininkas pradėjo iškovodamas bronzos medalį paskalio uždarų patalpų čempionate. Vasarą sprinteris startavo Pekino olimpiadoje kur asmeninėje rungtyje liko ketvirtas, o komandinėje estafetėje pelnė sidabro medalį. 2010 m. pasaulio uždarų patlapų čempionate Brown pelnė aukso medalį.
Dousko valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje. Jam priskirti Balotnios valsčius, Chizavo valsčius ir Sveržanio valsčius.
Kupliskas
Kupliskas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Januvo, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Al-Tai FC
Istorija
Klubas įkurtas 1961 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose. Tris kartus tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais: pirmą kartą 1984–1985 m. sezone.
Nuo 2001–2002 m. sezono rungtyniavo PRO lygoje, bet Aukščiausiame divizione ilgam įsitvirtinti nepavyko. Nuo 2008–2009 m. rungtyniavo Pirmame divizione.
2020–2020 m. Pirmame divizione (antra pakopa) liko trečioje vietoje, tačiau pateko į PRO lygą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo PRO lygoje.
Sudėtis
''Atnaujinta; 2022 m. rugsėjo 15 d.
Enkimdu
Enkimdu – žemdirbystės dievas šumerų mitologijoje, Enkio sūnus. Tekste „Enkis ir pasaulio tvarka“ Enkimdu įvardijamas „Enlilio žemdirbiu“, „pylimų ir kanalų viešpačiu“. Teigiama, kad tai atspindi drėkinimo technologijų svarbą pietų Mesopotamijos žemdirbystei.
Kaip Enkio sūnus, Enkimdu buvo glaudžiai siejamas su dievu Enbilulu. Pastaroji dievybė buvo įvardijama „kanalų inspektoriumi“, laikyta dievo Adado (Iškuro) aspektu. Babiloniečių „Enuma Eliš“ kosmogoniniame mite Enbilulu yra vienas iš Marduko vardų. Panašias funkcijas atliko ir dievas Enugis, taip pat laikytas „pylimų ir kanalų viešpačiu“, „didžiųjų dievų kanalų inspektoriumi“. Visgi, skirtingai nuo Enkimdu, Enugis buvo siejamas ir su požemio pasauliu.
Tekste „Dumuzis ir Enkimdu“ pasakojama, kaip žemdirbys Enkimdu su piemeniu Dumuziu nesėkmingai varžosi dėl deivės Inanos rankos. Inanos brolis saulės dievas Utu ragina seserį tekėti už piemens Dumuzio, tačiau pati Inana linksta tekėti už žemdirbio Enkimdu. Dumuzis tvirtina, kad tai, ką gali pasiūlyti jo varžovas (austi drabužiai, duona, pupelės ar alus), nėra vertingiau už tai, ką gali pasiūlyti jis pats (avys, pienas, varškė, sūris ar sviestas). Ginčas baigiasi taikiai, Enkimdu leidžia Dumuziui ražienų laukuose ganyti avis bei kanale girdyti kaimenes. Dumuzis ir Enkimdu tampa draugais, Enkimdu sutinka piemenį aprūpinti kviečiais, miežiais ir pupelėmis. Be to, pažada toliau teikti Inanai dovanas, net ir tuomet, kai ši jau bus ištekėjusi už Dumuzio.
Alko kalnas
Alko kalnas, Alko alkakalnis – alkakalnis, stūksantis Rietavo savivaldybėje, Alko kaime (Rietavo sen.), 5 km į šiaurės rytus nuo Rietavo, 300 m į šiaurės vakarus nuo kelio. Valstybės saugomas archeologijos paminklas. Kalnas prižiūrimas, pažymėtas paminklo ženklu, informaciniu stendu. miniatiūra|220px|left|Įkalnėje
Geografija
Alko kalnas yra aukščiausia vieta Rietavo seniūnijoje, virš jūros lygio iškilusi 150,7 m. Tai didelis gūbrys Minijos ir Jūros upės baseinų takoskyroje. Esant geram orui, horizonte matyti aplinkinių bažnyčių Rietave, Plungėje, Tveruose, Laukuvoje, Medingėnuose bokštų smailės. Ant kalno išlikusios senosios kapinaitės. Šalia jų stovi Alkos kalno koplyčia. Čia rengiami tradiciniai alkiškių ir buvusių kraštiečių susibūrimai.
Istorija
Kalno prieigose driekiasi istorinis Alko kaimas, kuriame 2016 m. atidengtas atminimo akmuo su data „1554“.
Kvasuvka (Palenkės vaivadija)
Kvasuvka – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Januvo, apie 18 km į vakarus nuo Sokulkos ir 31 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Kiscianų valsčius
Kiscianų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kiscianai.
Ronda
Ronda  – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Malagos provincijoje, 60 km į vakarus nuo Malagos, Rondos aukštumose, abipus Gvadalevino upės kanjono (Tajo de Ronda), siekiančio 160 m gylį. Per Rondą eina Kordobos–Alchesiraso geležinkelis ir plentas, per kanjoną pastatyti 3 tiltai (naujasis, senasis ir romėnų). Vystoma maisto, odos, siuvimo, baldų pramonė, dailieji amatai (medžio drožyba, keramika, kalyba, odos, kamščio apdirbimas), turizmas, apylinkėse plėtojamas žemės ūkis (alyvuogės, citrusiniai vaisiai, vynuogės, veisiamos avys, arkliai, koviniai buliai).
Mieste gausu muziejų (miesto, archeologijos ir meno, Ch. Peinado tapybos, koridos, medžioklės, vyno, ginkluotų plėšikų, bandolerų), yra Naujojo tilto lankytojų centras. Rondoje išlikusi XIII a. miesto siena su vartais ir arabiškų pirčių liekanos, XIV a. Šv. Sebastijono minaretas, XV–XVI a. bažnyčios ir vienuolynai (Švč. Mergelės Marijos, Mūsų Tėvo Jėzaus, Šventosios Dvasios, Šv. Dominyko), XVII–XVIII a. Markizo iš Salvatieros rūmai, rotušė, seniausia Ispanijoje koridos arena (1785 m.), Naujasis tiltas. Į rytus nuo Rondos prasideda Siera de las Nieveso gamtos parkas. Vyksta Andalūzijos folkloro šventės, korida.
Istorija
Rondos vietovė gyvenama nuo neolito laikų. VI a. pr. m. e. čia įkurta keltų gyvenvietė Arunda. Greta jos vėliau įsikūrė finikiečiai. Per Antrąjį pūnų karą Romos karvedys Scipionas Afrikietis šalia įkūrė nedidelę romėnų tvirtovę, manoma, ji ir davė pradžią dabartiniam miestui. V a. Rondą nukariavo svebai, o VI a. ją užėmė Bizantija.
VIII a. Rondą užėmė arabai, čia įkūrė tvirtovę. 1039–1065 m. ji buvo taifos sostinė, suklestėjo menai ir amatai. Vėliau Rondą užkariavo Sevilijos valdovas. 1485 m. miestą užėmė ispanai, tačiau ir pasibaigus rekonkistai Ronda dar ilgai buvo moriskų (į krikščionybę atverstų musulmonų) prieglobsčiu, beveik visi jie išžudyti per 1566 m. moriskų sukilimą.
Per XIX a. pradžios Napoleono I Ispanijos kampaniją čia buvo įsitvirtinę vietos patriotai, dėl karo veiksmų ir plėšikavimo labai sumažėjo gyventojų. Miestas labai nunyko po Ispanijos pilietinio karo, nes respublikonus rėmę miesto gyventojai buvo priversti emigruoti.
Bulė
Žodis bulė reiškia:
FK Polet Bosanski Brod
FK Polet Bosanski Brod – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bosanski Brodo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m.
Junkilų tvenkinys
Junkilų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 5,5 km į pietus nuo Užvenčio, Junkilų gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kruteklio intakas, Ventos baseinas) 0,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 146,9 m. Vakarinė dalies krantai aukštoki. Šiaurinis ir pietvakarinis krantai apaugę medžiais. Pasroviui į rytus iškart telkšo 0,22 ha dydžio tvenkinys, už jo eina kelias.
Patilčiai (Molėtai)
Patilčiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ūtos.
Karmos valsčius (Rahačovas)
Karmos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Karma.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Kalninė redunka
Kalninė redunka (Redunca fulvorufula) – dykaraginių šeimos rūšis, randama kalnuotose Užsachario Afrikos vietovėse.
Porūšiai
Yra išskiriamos trys šios rūšies porūšiai:
Aprašymas
miniatiūra|kairėje Kalninių redunkų vidutinis ilgis ties pečiais 75 cm, sveria apie 30 kg. Turi pilką kailį su balta papilve. Uodega būna nuo 17 iki 26 cm ilgio. Patinai didesni už pateles, turi smailus ragus, kurių ilgis apie 35 cm.
FK Omladinac Banja Luka
Bania Lukos „Omladinac“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bania Lukos.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Libitina
Libitina – italikų deivė, personifikuojanti žemę, iš kurios visa gimsta ir į kurią visa sugrįžta. Dėl Libitinos funkcijų vėlesniais laikais romėnai šią dievybę pradėjo tapatinti su Prozerpina, ji laikyta laidotuvių deive. Dar vėlesniais laikais Libitiną imta tapatinti su Venera, ji vadinta Venera Libitina. Teigiama, kad tokia sąsaja veikiausiai atsiradusi dėl to, kad deivės vardą bandyta etimologiškai aiškinti, siejant su žodžiu libīdo („aistra“).
Būta Libitinos giraitės, kur stovėjusi šios deivės šventykla, čia buvo laikomi laidojimo reikmenys. Asmuo, užsiimantis tinkamu žmogaus palaidojimu, vadintas libitinarius, o jo verslas – libitina; iš čia posakiai libitinam exercere, arba facere, bei libitina funeribus non sufficiebat, t. y., „jie visi negalėję būti palaidoti“. Libitinos šventykloje laikyti reikmenys, ypač gultas, ant kurio buvo deginami mirusiųjų kūnai, vadinti libitina.
Dionisijas Halikarnasietis mini, kad karalius Servijus Tulijus tam, jog būtų aišku, kiek žmonių mirė, įsakęs, kad už kiekvieną mirusį asmenį Libitinos šventykloje turi būti paliekama po monetą.
Dėl deivės sąsajų su mirtimi romėnų poetai neretai jos vardu įvardydavo pačią mirtį.
Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčia
thumb|250px|Bažnyčios vaizdas iš gatvės pusės thumb|250px|Interjeras 2019 m. Šventos Kotrynos Aleksandrietės bažnyčia  – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Neoklasikinio stiliaus architektūros paminklas, seniausia katalikška bažnyčia mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Šv. Mišios aukojamos rusų, anglų, lenkų, prancūzų, ispanų ir lotynų kalbomis.
Architektūra
Plane – lotyniško kryžiaus formos, su didžiuliu kupolu. Pastato ilgis – 44 m, plotis – 25 m, aukštis – 42 m. Talpina apie du tūkstančiu maldininkų. Į šventovę patenkama iš svarbiausios miesto gatvės – Nevos prospekto. Pagrindiniame fasade įkomponuotas arkinis portalas, besiremiantis į kolonas. Virš parapėto stovi keturių apaštalų ir laikančių kryžių angelų figūros, virš įėjimo – išrašas iš Evangelijos pagal Matą lotynų kalba ir statybų užbaigimo data. Vidų puošė gausybė medinių skulptūrų, buvo įrengtas itin puošnus marmurinis altorius, mozaikinės grindys.
Istorija
Kviestinių specialistų iš Vakarų Europos, dirbusių besikuriančioje Rusijos imperijos sostinėje, iniciatyva katalikiška parapija mieste susikūrė dar 1716 m. Būsimai šventovei paskirtas sklypas dabartinės bažnyčios vietoje. Pagal architektų Dominyko Trezini, Žano Batisto Vallen–Delamoto ,  Minčiani ir Antonijaus Rinaldi  projektą buvo statoma 1738–1782 m. Per tą laiką buvo meldžiamasi gretimame name įrengtoje laikinojoje koplyčioje. Naujoji bažnyčia konsekruota 1783 m. spalio 7 d. Ji pavadinta Šv. Kotrynos Aleksandrietės, Rusijos imperatorės Jekaterinos II globėjos, vardu. Parapiją aptarnavo vienuoliai pranciškonai, 1800–1815 m. – jėzuitai. Nuo 1815 m. iki 1892 m. šventovė priklausė Dominikonų ordinui (kurį laiką klebonavo prioras Jokūbas Skilandis), po to tapo savarankiška parapijine bažnyčia. 1917 m. jai priskirta virš 30 000 parapijiečių.
Šventovėje tarnavo Katalikų bažnyčiai nusipelnę asmenys: šventieji Zigmuntas Felinskis ir Uršulė Leduchovska, palaimintieji Antonijus Leščevičius ir Teofilius Matulionis. Dvasininkai Konstantinas Budkevičius, Antonijus Maleckis ir Boleslovas Sloskanas paskelbti Dievo tarnais.
1850 m. Šv. Kotrynos bažnyčioje Žemaičių vyskupu įšventintas Motiejus Valančius. Mogiliovo katalikų metropolijos kurijos sekretoriaus Kazimiero Prapuolenio pastangų dėka bažnyčioje buvo sakomi lietuviški pamokslai: į tautiečius kreipėsi kun. Jonas Maciulevičius–Maironis, kun. Jurgis Matulaitis, kun. Justinas Bonaventūra Pranaitis. Česlovas Sasnauskas 1896–1916 m. dirbo bažnyčios vargonininku ir dvylikos asmenų choro (jame dainavo žinomas tenoras Juozas Babravičius) vadovu, o Juozas Žilevičius – šio kolektyvo chormeisteriu. Po to bažnyčioje vargonavo ir chorui vadovavo Aleksandras Kačanauskas.
1798 m. bažnyčioje buvo palaidotas Abiejų Tautų Respublikos valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis, 1938 m. jo palaikai perkelti į gimtajame Volčine (dab. Bresto srityje) stovinčią Švč. Trejybės bažnyčią, o 1988 m. – į Varšuvos Šv. Jono bažnyčią. Šventovėje buvo saugomi ir Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Leščinkio palaikai. (Prancūzijos revoliucijos metu jo karstas buvo išmestas iš Nansi miesto kapinių koplyčios. Lenkų emigrantai palaikus atvežė į tėvynę, 1830 m. jie atkeliavo į Sankt Peterburgą, o 1926 m. perlaidoti Krokuvos Vavelyje.)
Socialinė veikla
Prie Šv.Kotrynos bažnyčios 1884 m. susikūrė Labdaros draugija, kurios lėšomis buvo finansuojama katalikiška socialinė veikla. Veikė senelių prieglauda, tarpininkavimo biuras ieškantiems darbo. Draugijoje absoliučią daugumą sudarė lenkai, bet jos veikloje dalyvavo ir keli lietuviai: Kazimieras Prapuolenis, Petras Juozas Pranaitis bei kt. Susibūręs Liutnios draugijos choras (vad. Česlovas Sasnauskas ir Mykolas Bukša) su orkestru rengdavo koncertus.
1839 m. buvo įsteigta mergaičių pradinė mokykla su internatu, vėliau peraugusi į progimnaziją. Pradinė mokykla berniukams įsikūrė 1885 m., nuo 1907 m. veikė ir gimnazija, joje muziką dėstė Juozas Tallat-Kelpša. Šiose švietimo įstaigose išsilavinimą gavo žinomos Lietuvos asmenybės: rašytoja Šatrijos Ragana, gydytojas fiziologas Vladas Lašas, kalbininkas Kazimieras Būga, aktorė Ona Kurmytė-Mazurkevičienė, visuomenės veikėja Honorata Paškauskaitė–Ivanauskienė, švietėjas Petras Jakštas, pediatrė Vanda Mingailaitė-Tumėnienė, žurnalistas Petras Babickas, kunigas Vincentas Mieleška, geologė Valerija Čepulytė ir kt. Veikė Studentiška valgykla, prieš Pirmąjį pasaulinį karą prenumeravusi ir lietuvišką spaudą.
Šiais laikais Šv. Kotrynos bažnyčioje taip pat vystoma socialinė veikla: veikia Sekmadieninė mokykla, Uršulės Leduchovskos vaikų centras, Labdaros draugija ir kt.
Kašaliovos valsčius
Kašaliovos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kašaliova.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
FK Omladinac Brestovčina
FK Omladinac Brestovčina – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Brestovčinos.
Siauralapė plautė
Daugiametis, 15-30 (50) cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis nestoras, šakotas, su ilgomis šaknimis. Stiebas stačias, apaugęs šiurkščiais, žemyn palinkusiais plaukeliais. Pamatiniai lapai, kurie išauga augalui peržydėjus, susiaurėję į lapkotį, stambūs, stiebiniai bekočiai, viršutiniai pusiau apkabinantys stiebą. Visi lapai apaugę šiurkščiais plaukeliais. Žiedynai suktukai, rečiau skėtiška kekė su keliais siaurais pažiedlapiais. Taurelė 8-12 mm ilgio, varpiška, iki trečdalio arba iki pusės suskaldyta į 5 skiltis. Vainikėlis 10-15 mm ilgio, vamzdiškai piltuviškas, iš pradžių rožinis, vėliau žydrai mėlynas, kartais tamsiai violetinis. Vamzdelio žiotyse yra 5 plaukelių kuokštai. Vaisius – skeltavaisis, subyrantis į 4 riešutėlius. Riešutėliai kiaušiniški, pliki, apvalia viršūne.
Žydi balandžio ir gegužės mėn. Auga pušynuose, krūmais apaugusiuose šlaituose. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 52 psl.
Patilčiai (Prienai)
Patilčiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kašonių.
1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje
thumb|220px|[[Michailas Gorbačiovas|Michailas Gorbačiovas su žmona Raisa vizito Lietuvoje metu Vilniuje, 1990 m. sausio 11 d.]] thumb|220px|Demonstracija 1990 m. sausio 12 d. [[Šiauliai|Šiauliuose]] '''1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje''' – 1990 m. sausio 11-13 d. vykęs Michailo Gorbačiovo oficialus vizitas Vilniuje, Šiauliuose ir Briduose, paskatintas Lietuvos TSR išstojimo iš Tarybų Sąjungos ketinimų. Tris dienas trukusio vizito metu Lietuvoje lankėsi keli šimtai užsienio žurnalistų, įvykius filmavo 22 užsienio televizijos kompanijos. Tai buvo antrasis M. Gorbačiovo vizitas Lietuvoje, įvykęs dešimt metų po pirmojo.
Pasiruošimas
Sutariama, jog vizito Lietuvoje tikslas buvo įtikinti Lietuvos TSR vadovybę ir žmones pasilikti TSRS sudėtyje.
Sausio 2 d. įvyko vizitui skirtas TSKP CK Politbiuro posėdis. Nors M. Gorbačiovo patarėjo Anatolijaus Černiajevo teigimu generaliniam sekretoriui buvo pranešta, jog apsilankymas Vilniuje be pasiūlymo sudaryti Lietuvos–TSRS sutartį tik apsunkins susidariusią situaciją vietoje to, kad ją išspręstų, posėdžio metu ši tema nebuvo nagrinėjama. Pirmą vizito dieną „Izvestija“ perspausdino Robert Sheffer iš „New York Times“ straipsnį „Patarimas separatistams“, kuriame JAV politologas skelbė Lietuvos nepriklausomybės siekių keliamą grėsmę TSRS demokratizacijai ir abejojo nepriklausomybę pasiekusių Baltijos valstybių sugebėjimais sukurti demokratinę visuomenę: „Pabaltijo tautelės mano, kad separatistinė politika padės joms pasiekti demokratiją. Tačiau ilgalaikėje perspektyvoje apsisprendimas greičiausiai bus įgyvendinamas demokratijos sąskaita ir nuves į aklavietę, iš kurios bus sunku išeiti“ Tokiu būdu TSRS vadovybė siekė patikinti, jog Vakarų pasaulis remia M. Gorbačiovo poziciją.
Belgijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Belgijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje
Sausio 11 d.
M. Gorbačiovas su žmona Raisa į Vilnių lėktuvu atvyko sausio 11 d. rytą. Oro uoste generalinį sekretorių pasitiko dviejų konkuruojančių Lietuvos komunistinių jėgų atstovai: nuo TSKP atsiskyrusi Lietuvos komunistų partija (LKP) su Algirdu Brazausku priešaky bei Mykolas Burokevičius ir TSKP ištikima LKP (TSKP). Katedros aikštėje tuo metu vyko Sąjūdžio mitingas. Mitinge dalyvavo apie 300,000 žmonių, buvo iškelti plakatai, reikalaujantys panaikinti Molotovo-Ribentropo pakto pasekmes bei Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutarties įgyvendinimo, pagal kurią Tarybų Rusija pripažino Lietuvos nepriklausomybę. Apie nepriklausomybės siekį atvirai kalbėjo ir mitinge kalbas sakę Sąjūdžio nariai, tuo aplenkdami konservatyvesnę A. Brazausko retoriką, dažniau minėjusią suvereniteto siekį.
Belgijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Atsakomosios rungtynės
Standard Liège nugalėjo bendru rezultatu 3-1 ir pateko į finalą.
1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje
Sausio 11 d.
Iš oro uosto M. Gorbačiovo kortežas nuvyko į Svečių namus – aukšto lygio svečiams skirtą rezidenciją Žvėryne, iš ten – į Lenino aikštę padėti vainiko prie Lenino paminklo, kur buvo susirinkę prosovietinės „Jedinstvo“ organizacijos, vadovaujamos Valerijaus Ivanovo, nariai. Sprendimą nevykti į Katedros aikštę generalinis sekretorius paaiškino po poros dienų: „Mano padėtis įpareigoja nesiderinti prie jokio choro, nors ir koks skambus jis būtų, o svarstyti.“ Po to M. Gorbačiovas apsilankė Kuro aparatūros gamykloje, kur perskaitė kalbą, kuria pareiškė, jog atsiskyrimo nuo TSRS norėti gali tik tie, kuriems „kažkas nepasisekė prieš daugelį metų – jie jaučia tų laikų nostalgiją“. Kalba buvo sutikta plojimais.
Vakare Vilniaus spaudos rūmuose generalinis sekretorius susitiko su moksline ir kūrybine inteligentija. Susitikime kalbėję Lietuvos atstovai pasisakė už nepriklausomą LKP, reikalavo Lietuvos suvereniteto, atšaukti priverstinį jaunuolių šaukimą į Tarybinę armiją. Į M. Gorbačiovo klausimą ar lietuviai nori išstoti iš TSRS ir būti nepriklausomi visa salė atsakė „Taip, norime!“. Susitikime generalinis sekretorius užsiminė, jog Lietuvos išstojimas iš TSRS yra įmanomas. M. Gorbačiovas paminėjo rengiamą atsiskyrimo teisę respublikoms suteikiantį įstatymą, kuris netrukus turėjo būti pateiktas viešam svarstymui bei priėmimui referendumo būdu. Sąjūdžio vadovybė į šį įstatymą žiūrėjo įtariai. Sausio 12 d. specialioje „Amerikos balso“ laidoje Vytautas Landsbergis išsakė savo nuomonę apie jį: „Į siūlomą įstatymą dėl išstojimo žiūriu kaip į dar vieną suktybę ir apgavystę. Kai kam tas parengtas įstatymas – naujovė, ypač užsieniui, bet tai apgaulinga naujovė, skirta užsieniui ir Sąjungai. Lietuvai – apgavystė ir tuo atveju, jei priimtume išstojimo koncepciją. Tuo savaime pripažintume nebuvusį įstojimą. Manau, kad žmonės neapsigaus.“ Vakarų žiniasklaida šį generalinio sekretoriaus pasiūlymą irgi vertino kaip mėginimą laimėti laiko.
Belgijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Atsakomosios rungtynės
''Club Brugge pateko į finalą tik dėka svečiuose pelnyto įvarčio. Dviejų rungtynių bendras rezultatas buvo lygus 2-2.''
1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje
Sausio 12 d.
thumb|Piketas vizito Briduose metu. Plakate matomas užrašas „Netrukdykite mums eiti savo keliu“. Sausio 12 d. M. Gorbačiovas su palyda lankėsi Šiauliuose ir Briduose, pavyzdiniame Šiaulių rajono kaime, kuriame dažnai lankydavosi iš kitų TSRS respublikų atvykusios delegacijos. Zoknių aerodrome generalinio sekretoriaus lėktuvas Tu-134A nusileido 11:45. Šiauliuose generalinis sekretorius lankėsi Šiaulių televizorių gamykloje. Suplanuotas M. Gorbačiovo susitikimas su Šiaulių partiniu aktyvu neįvyko, kaip ir R. Gorbačiovos apsilankymai Šiaulių pedagoginiame institute bei Inžinierių namuose.
Patilčiai (Juodupė)
Patilčiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Juodupės.
1990 m. Michailo Gorbačiovo vizitas Lietuvoje
Sausio 12 d.
Apie vizitą Briduose sužinota tik jo išvakarėse, tačiau buvo imtasi visų saugumo priemonių. Apieškotos visos vietos, kuriuose turėjo lankytis generalinis sekretorius, detektoriais tikrintos vaikų darželio sienos ir vaikų teikiamos gėlių puokštės, prie telefonų prijungta pasiklausymo įranga. Pietų ingredientus tikrino iš Maskvos atsivežti laboratorijos specialistai. Vaikų darželio direktorė Rasa Šiškuvienė (vėliau – kaimo seniūnaitė) saugumo sumetimais turėjusi nakvoti pačiame darželyje.
Briduose generalinis sekretorius apsilankė įvairiais apdovanojimais pasižymėjusio kolūkio „Pirmyn!“ traktorininko Jono Kluso namuose, taip pat anksčiau rodytuose svečiams iš Rytų bloko. Klusų namuose įvyko nedidelis incidentas: R. Gorbačiovai ištrūko sijono saga, tačiau namuose buvusios moterys greitai ją prisiuvo atgal. Kaime M. Gorbačiovas taip pat apžiūrėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputato Aloyzo Joco vadovaujamo kolūkio „Pirmyn!“ dirbtuves. A. Joco prisiminimais generalinis sekretorius iš kolūkio darbininkų sulaukė klausimų dėl Lietuvos nepriklausomybės siekių pasekmių, į kuriuos M. Gorbačiovas atsakė, jog išstojimas iš TSRS bus žalingas. Per pietus, kurie vyko medicinos punkto veidrodinėje salėje, M. Gorbačiovas kalbėjo apie prekybos ir ekonomikos laisvių suteikimą Lietuvai.
J. Kluso ir A. Joco prisiminimu generalinio sekretoriaus vizito Briduose, trukusio apie keturias valandas, metu protestuotojų prieš M. Gorbačiovo politiką buvo nedaug. Nuotraukose su plakatais „Leisk eiti savo keliu“ matomų asmenų bridiškiai neatpažino, teigė, jog šie greičiausiai ne vietiniai. Kelis protestuotojus su plakatais pamatęs M. Gorbačiovas pasakęs „Aš jus jau mačiau, todėl nesikalbėsiu. Atvykau į kolūkį“ ir daugiau su jais nebendravo.
Sausio 13 d.
Sausio 13 d. M. Gorbačiovas susitiko su Pabaltijo karinės apygardos vadais. Susitikime iš Lietuvos TSR vadovybės dalyvavo tik A. Brazauskas, įleisti buvo tik Maskvai pavaldžios naujienų agentūros TASS žurnalistai. A. Brazausko prisiminimu susitikime dalyvavo virš 30 aukšto rango karininkų, kalbėta apie karinį turtą Baltijos valstybėse, kurio bendra vertė tuo metu siekė virš 50 mlrd. rublių. Tą pačią dieną įvyko M. Gorbačiovo susitikimas su LKP atstovais, kuriame dalyvavo tiek nepriklausomos LKP, tiek LKP ant TSKP platformos nariai. Susitikime generalinis sekretorius pasakė pusantros valandos kalbą, kurioje pabrėžė reformų bei vienybės būtinybę. Istorikas Aras Lukšas teigia, jog susitikimo pabaigoje M. Gorbačiovas prastai kontroliavo emocijas, kėlė toną, kas skatino susirinkusiųjų nepasitenkinimą, kuris buvo išreiškiamas ūžimu.
Iš šio susitikimo generalinio sekretoriaus kortežas išvyko į oro uostą. Pakeliui R. Gorbačiovos iniciatyva buvo sustota ties Z. Sierakausko ir P. Cvirkos gatvių sankryža pasikalbėti su atsitiktiniais praeiviais. Sustojimas nebuvo planuotas, tad atskiru automobiliu vykusi apsauga užtruko apsisukti ir grįžti prie generalinio sekretoriaus limuzino. A. Brazauskas vėliau prisipažino šio spontaniško susitikimo metu bijojęs dėl M. Gorbačiovo gyvybės, kadangi buvo vėlyvas vakaras, o susirinkusios minios būta didelės. Generalinio sekretoriaus pokalbis su minia nebuvo sėkmingas. Į limuziną grįžęs M. Gorbačiovas A. Brazauskui prisipažino supratęs lietuvių pasiryžimą: „Dabar aš pamačiau, kad jūs esate pasiryžę, kad jūs žengiat ir toliau žengsit šitą atsiskyrimo nuo Sovietų Sąjungos žingsnį. Politiškai jūs jau atsiskyrę.“ Tą patį vakarą interviu „Panoramai“ A. Brazauskas pareiškė, jog TSRS generalinis sekretorius neblogai nusiteikęs Lietuvos atžvilgiu.
Alaušų tvenkinys
Alaušų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Sudeikių miestelio. Sudarytas užtvenkus Alaušos upę (Šventosios intakas) 8,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,33 km, plotis – iki 0,06 km. Yra 3 a sala. Altitudė 137,1 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa Vyžintų miškas. Vakarine pakrante nutiestas kelias. Piečiau įsikūręs Alaušų kaimas.
Asanas
Asanas  – miestas Pietų Korėjos vakaruose, Pietų Čungčongo provincijoje, netoli Seulo aglomeracijos. Įsikūręs Geltonosios jūros pakrantėje. Mieste veikia universitetai ir kolegijos.
Istorija
Dabartinis Asano miestas sudarytas sujungus keletą gyvenviečių.
Kalniškių tvenkinys (Kelmės r.)
Kalniškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 10,5 km į šiaurės rytus nuo Kelmės. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Lukojaus intakas, Dubysos baseinas) 0,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 100,9 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais. Šiaurinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Į šiaurę ir pietryčius auga miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos ir krūmai. Šalia įsikūręs nebegyvenamas Kalniškių kaimas.
Lukų valsčius
Lukų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lukai.
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje. Jam priskirti Malevičų valsčius ir Zabalacės valsčius.
Krila Krajine Banja Luka
Krila Krajine Banja Luka – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bania Lukos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1994 m.
Lubianka (Sokulkos apskritis)
Lubianka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Januvo, apie 19 km į vakarus nuo Sokulkos ir 32 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Sapnas raudonajame paviljone
Sapnas raudonajame paviljone (紅樓夢, Honglou Meng) – vienas iš keturių klasikinių kinų romanų, XVIII a. vid. parašytas Cao Siuečino. Romanas laikomas pusiau biografiniu ir atspindinčiu autoriaus giminės ir iš dalies Čingų dinastijos iškilimą ir nuosmukį.
Iš pradžių cirkuliavo įvairiai pavadintos romano rankraščio kopijos, kol 1791 m. romanas buvo išleistas knyga. Gao E, kartu su savo partneriu Čeng Veijuan paruošęs pirmuosius du spausdintus leidimus in 1791–1792 m., pridėjo 40 skyrių romanui užbaigti. Iki šiol nesutariama, ar šie skyriai buvo sukurti Gao E ir Čeng Veijuan, ar parašyti paties Cao. Šio kūrinio mokslinis tyrinėjimas vadinamas „redologija“.
Romanas parašytas šnekamąja kinų (baihua), o ne klasikine kinų kalba (wenyan). Nors Cao poezija buvo parašyta klasikine kinų kalba, dialogai romane parašyti Pekino mandarinų dialektu, vėliau tapsiančiu šiuolaikinės kinų mandarinų kalbos pagrindu. Ankstyvajame XX a. leksikografai šį tekstą naudojo normindami kinų kalbą, o reformatoriai romaną naudojo šiuolaikinei šnekamajai kalbai populiarinti.
Romanas buvo išverstas į kitas kalbas – anglų (1892 m.), japonų (1922 m.), vokiečių (1932 m.), prancūzų (1981 m.), čekų (1988 m.), slovakų (2003 m.), ispanų (2010 m.) ir kitas kalbas. Į lietuvių kalbą išverstas nėra.
Patiltai
Patiltai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Balceriškių, prie kelio.
Pietų ir Rytų Serbija
Pietų ir Rytų Serbija  – vienas iš penkių statistinių Serbijos regionų. Įkurtas 2010 m. Regione gyvena 1 563 916 gyventojai (2011 m. surašymo duomenys).
Apygardos
Pietų ir Rytų Serbijos regionas yra padalintas į 9 apygardas. Žemiau yra pateikiamos apygardos bei jų administraciniai centrai:
Bučonas
Bučonas (arba Pučonas, ) – miestas Pietų Korėjos vakaruose, Kiongi provincijoje, netoli Seulo aglomeracijos. Vienas tankiausiai apgyvendintų miestų šalyje. Mieste veikia universitetai ir kolegijos, išvystyta chemijos, elektrotechnikos ir plastiko pramonė. Mieste kasmet rengiamas tarptautinis filmų festivalis. 2016 m. čia buvo 848 123 gyventojai.
2017 m. spalį, UNESCO Bučonui suteikė „literatūros miesto“ statusą.
Merkulavičų valsčius
Merkulavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Merkulavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Rahinės valsčius.
Patiltė
Patilte vadinami kaimai:
Marcheluvka
Marcheluvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Januvo, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Ašančio regionas
Ašančio regionas  – Ganos administracinis regionas. Yra šalies vidurio pietuose, tarp Brongų-Ahafų (šiaurėje), Rytų (pietryčiuose), Vidurio ir Vakarų (pietuose) regionų. Administracinis centras – Kumasis.
Geografija
Regionas įsikūręs Ašančio istoriniame regione. Didžioji krašto dalis kalnuota (Kvahu plynaukštė), apaugusi tropiniais miškais. Svarbiausios upės – Pra ištakos (Ofinas, Anumas), Tanas, Aframas. Telkšo Bosumtvio ežeras. Įsteigta keletas gamtos draustinių.
Gyventojai
Ašančio regione gyvena daugiausia akanai, priklausantys ašančiams. Taip pat yra eve, ga, guanai, moliai-dagbanai ir kt. Būdingi ašančių tradiciniai statiniai – UNESCO pasaulio paveldo objektas.
Svarbiausi miestai:
Žąsupė
Žąsupė (, nuo 1938 m. Sasse) arba Zasipka – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Gusevo ir Černiachovsko rajonuose, Eimenio (Įsruties baseinas) dešinysis intakas.
Prasideda prie Ragainės–Gumbinės plento, ties buvusiu Čiulkinių dvaru, apie 3 km į pietus nuo Malviško, teka laukais į šiaurės vakarus, ties Kaušiais įteka į Eimenį 6 km nuo jo žiočių. Kairysis intakas Kupstė.
Buvusios gyvenvietės prie Žąsupės: Čiulkiniai, Rudstainiai, Antbaliai, Žąsupėnai, Stirnlaukiai, Smailiai, Stimbiriai, Noidorfas, Aukštgiriai, Didysis Pilkalnis, Žąsupėnai.
Pietų Afrikos anglų kalba
Pietų Afrikos anglų kalba (, en-ZA) – anglų kalbos dialektas, daugiausiai naudojamas Pietų Afrikos Respublikoje, skirtingų kalbų žmonės anglų kalba naudojasi kaip lingua franca.
Istorija
Britų kolonizatoriai anglų kalbą Pietų Afrikos regione pradėjo vartoti 1795 m., kai čia buvo įkurta karinė bazė. Pirmasis didelis angliškai kalbančių žmonių antplūdis įvyko 1820 m., kuomet šiame regione įsikūrė apie penki tūkstančiai britų naujakurių, daugiausiai darbininkų klasės. Nors britų kolonistai sudarė mažumą (olandai buvo apsistoję regione nuo 1652 m.), kolonijos valdytojas lordas Čarlzas Somersetas 1822 m. anglų kalbą paskelbė regiono oficialiąja kalba. Skleisdami anglų kalbos įtaką kolonijoje, kolonistai pakvietė Anglijos bei Škotijos mokytojų ir dvasininkų.
1910 m. Pietų Afrikos Sąjungai suteiktas dominijos statusas, o anglų ir olandų kalbos paskelbtos oficialiomis valstybinėmis kalbomis (afrikansas 1925 m. pakeitė olandų kalbą). 1994 m. oficialių valstybinių kalbų statusas suteiktas anglų bei afrikanso kalboms ir devynioms bantų kalboms.
Žodyno skirtumai
Dauguma ne angliškų žodžių yra paremti anglišku slengu arba zulų ir bantų kalbos žodžiais:
Nedaikos valsčius
Nedaikos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Nedaika.
Akmenis (Įsrutis)
Akmenis (, nuo 1938 m. Steinbach) arba Serebrianka – upelis Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko ir Nemano rajonuose, Šešupės lygumoje, Įsruties kairysis intakas.
Nedaikos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Akmenis (Įsrutis)
Prasideda laukuose į vakarus nuo Spulių, teka į šiaurę, šiaurės vakarus, ties Leskaminiu įteka į Įsrutį 66 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 5 m, gylis 0,5 m. Srovės greitis 0,1 m/s. Vaga aukštupyje reguliuota.
2019 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionatas
2019 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionatas – Tarptautinės bobslėjaus ir skeletono federacijos organizuojamas geriausių pasaulio skeletono ir ledrogių sporto atletų čempionatas, kuris vyko kovo 1 d. – kovo 9 d. Kanados mieste Vistleryje.
Akmenis (Įsrutis)
Dabartinės ir buvusios gyvenvietės prie Akmenio: Spuliai, Meškupiai, Griunkrugas, Nyveidė, Ivenbergas, Naujieji Vingerupiai, Frydrichsvaldė, Antakmenėliai, Kamantai, Leskaminis.
Anksčiau vadintas Agmena (1595 m. minimas Agmen).
Rusnės šv. Juozapo koplyčia
Rusnės koplyčia – Rusnės Šv. Juozapo parapijos katalikų koplyčia, veikianti Šilutės rajone, Rusnėje. Atidaryta 2008 m. Joje vyksta sekmadieninės pamaldos, kasmetiniai atlaidai. Aptarnauja atvažiuojantis kunigas iš Šilutės. miniatiūra|220px|left|Koplyčios interjeras, 2018 m. kovo mėn.
Istorija
Rusnėje gyvena nemaža dalis evangelikų tikėjimą išpažįstančių žmonių. Jie turi savo nemažą bažnyčią. Romos katalikai turėdavo važiuoti melstis į Šilutę, esančią beveik už dešimties kilometrų. Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, tuometinė buvusi Rusnės savivaldybė (dabar belikusi tik seniūnija) išnuomojo rusniškiams patalpas koplyčiai įrengti. Ir taip rusniškiai, prisiglaudę pusiau valdiškose patalpose, meldėsi penkiolika metų. Kadangi tos patalpos koplyčiai buvo skirtos tik laikinai, Šilutės rajono savivaldybė Rusnės tikintiesiems skyrė buvusį vaikų darželį, kaip manyta, jau ilgesniam naudojimuisi.
Koplyčią 2008 m. balandžio mėn., Atvelykio dieną, pašventino Telšių vyskupas Jonas Boruta. Ji buvo tituluota Šv. Juozapo Darbininko titulu.
2018 m. katalikų koplyčią nutarta iškelti iš vaikų darželio, suteikiant patalpas Rusnės evangelikų liuteronų bažnyčios pastate.
FK Borac Kozarska Dubica
FK Borac Kozarska Dubica – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Dubicos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione, o vėliau – serbų Pirmoje lygoje.
Klubo spalvinė gama
Juoda ir raudona.
Aegvydu
Aegvydu  – miestelis šiaurės Estijoje, Harju apskrityje, Anijos valsčiuje. 709 gyventojų (2017 m. sausio 1 d.). Plotas – 11,97 km².
Per miestelį eina Talino–Sankt Peterburgo geležinkelio linija bei Pybės plentas, istorinis Talino–Tartu kelias.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas Livonijos žemėlapyje 1796 m. 1820 m. pastatyta smuklė (užeigos namai). 1870 m. nutiesta geležinkelio linija bei atidaryta geležinkelio stotis. 1896 m. pastatyta bažnyčia. XX a. pr. atidarytas paštas, vaistinė ir parduotuvė. Tapo populiari vieta poilsiui. 1937–1938 m. atidarytas turizmo centras. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Estiją, miestelio vystymasis sulėtėjo. Pagrindinis pragyvenimo šaltinis tapo miškininkystė. 1945 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės teisės, 1970 m. turėjo 1410 gyventojų. Po šalies nepriklausomybės Aegvydu suteiktos savivaldybės teisės, 2017 m. prijungtas prie Anijos valsčiaus.
Gvangjangas
Gvangjangas  – miestas Pietų Korėjos pietuose, Pietų Džolos provincijoje. Mieste veikia universitetai ir kolegijos, išvystyta pramonė. 2003 m. čia buvo 138 012 gyventojai. Labiausiai miestą garsina vietos futbolo klubas.
Rasochų valsčius
Rasochų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rasochai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Gemzės
Gemzės (Rupicapra) – dykaraginių (Bovidae) šeimos, ožkų pošeimio gentis, kuriai priklauso dvi rūšys gyvenančios Pirėnų, Kantabrijos, Apenininų, Karpatų, Alpių, Kaukazo kalnuose bei kalnuotose vietovėse Balkanuose, Slovakijoje ir Turkijoje.
Novokolnas
Novokolnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Januvo, apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Marija Rusteikaitė
Marija Rusteikaitė (1892 m. sausio 2 d. Kybartų dvare (Šiaulių apskr.) – 1949 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – lietuvių pedagogė, Dievo Apvaizdos seserų kongregacijos steigėja, Dievo tarnaitė.
Biografija
Iš gausios šeimos – 4 berniukų ir 5 mergaičių – ji buvo trečioji. Mokėsi Šiaulių progimnazijoje. 1911 m. dirbo mokytoja Sankt Peterburgo mergaičių progimnazijoje. Tuo pačiu metu studijavo mediciną ir farmaciją P. Lesgafto aukštuosiuose kursuose, vėliau A. Šaniavskio liaudies universitete Maskvoje. Įgijo medikės ir farmacininkės specialybę.
1922 m. dirbo mokytoja progimnazijoje Kražiuose. 1923–1937 m. gyveno Panevėžyje, buvo Šv. Vincento Pauliečio draugijos iždininkė, vėliau valdybos narė, dalyvavo draugijos karitatyvinėje veikloje. 1927 m. su vienuole Olimpija Rajunčaite ir marijonu Jurgiu Tilvyčiu‑Žalvarniu įkūrė Dievo Apvaizdos seserų draugiją (jai priklausė apie 30 netekėjusių tretininkių), 1959 m. patvirtinta kaip Dievo Apvaizdos seserų kongregacija. 1933 m. vyskupo Kazimiero Paltaroko paskirta rūpintis Eucharistinio kongreso organizavimu. 1936 m. su 30 seserų (kitos liko Panevėžyje) persikėlė į Vaiguvos dvarą. Čia plėtė karitatyvinę veiklą, steigė prieglaudas. Per Holokaustą Vaiguvos dvare slėpė ir išgelbėjo 15 žydų. Prasidėjus sovietų okupacijai prieglaudos buvo uždarytos, M. Rusteikaitė dėl sovietų valdžios persekiojamų persikėlė į Vilnių.
Carl Andre
Karlas Andrė (, g. 1935 m.) – JAV skulptorius ir poetas, minimalistas.
Biografija
Karlas Andrė gimė 1935 m. rugsėjo 16 d. Kvinsyje, Masačusetso valstijoje, JAV. 1951−1953 m. mokėsi Filipso akademijoje Andoveryje vadovaujamas Patriko Morgano. Joje susipažino su bendramoksliu Frenku Stela, kuris atkreipė dėmesį, kad kuriamos skulptūros neapdorotos pusės gali būti lygiai taip pat meno kūriniu, kaip apdirbtoji pusė. Vėliau K. Andrė išbandė keletą profesijų, 1954 m. keliavo į Europą. 1957 m. apsigyveno Niujorke, vėl susitiko F. Stelą. Maždaug apie 1960 m. pradėjo kurti skulptūras, įtakotas K. Brankuzio skulptūros ir F. Stelos juodosios tapybos. Jis prisišliejo prie naujo minimalistinio meno judėjimo, pradėjo kurti eiles, rašydamas žodžius taip, kad jie sudarydavo piešinių įspūdį. 1965 m. įvyko pirmoji K. Andrė personalinė paroda Tibor de Nagy galerijoje Niujorke. Jis kūrė viešąsias instaliacijas. Paprastai jo skulptūros kūrinius sudaro pramoninės gamybos medžiagos: plytos, blokai, metalo lakštai, išdėlioti geometriškomis figūromis be sujungimų. Šie kūriniai galėdavo būti išardomi ir surenkami jei nebeeksponuojami.