cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodeksas
Įrodinėjimas
Įrodymų srityje suformuluojamas įrodinėjimo tikslas, įvedama oficialaus rašytinio įrodymo sąvoka, kuriam suteikiama padidinta įrodomoji galia bei įtvirtinama šalių pareiga prisiekti apie duodamų paaiškinimų teisingumą. Kadangi, atsižvelgiant į privatų ginčo pobūdį, teismo galios kištis į jo turinį yra ribotos, negalime reikalauti objektyvios tiesos nustatymo byloje. Teismas sprendžia bylą tik toje apimtyje, kiek to reikalauja šalys ir negali išeiti už jų apibrėžtų ribų. Taip pat teismas negali savo iniciatyva rinkti įrodymų, jeigu abi šalys tam prieštarauja ir pan. Kodekso rengėjų pasirinktas variantas turėtų užtikrinti ir tam tikro viešojo ir privataus intereso apsaugą. Numatoma, kad įrodinėjimo tikslu yra visiškas arba beveik visiškas teismo įsitikinimas bylos aplinkybių buvimu ar nebuvimu.
Ankstesniame CPK nebuvo įtvirtintos oficialaus dokumento sąvokos. Esant tokiai padėčiai valstybės institucijos, viešojo registro ar notaro išduodami dokumentai, savo įrodomąja galia prilyginami bet kokiam kitam įrodymui, pavyzdžiui, jį galima paneigti liudytojų parodymais. Tai rodo aiškų nepasitikėjimą valstybės institucijų darbu ir to darbo nuvertinimą. Tiek tarpukario Lietuvoje, tiek ir absoliučioje daugumoje šiuolaikinių valstybių tokiems dokumentams yra suteikiama padidinta įrodomoji galia, kuri jokiu būdu nereiškia, kad teismui negali kilti abejonių dėl pateiktų oficialiųjų dokumentų. Teismas vertins ir šiuos, ir kitus įrodymus, tačiau tokių įrodymų negalima bus ginčyti liudytojų parodymais. Kodekso rengėjų pasirinkta oficialaus rašytinio įrodymo sąvoka ir įrodomoji galia atitinka klasikinę ir niekuo nesiskiria nuo atitinkamų reglamentacijų kitų valstybių procesiniuose kodeksuose. Be to, pasinaudota ir tarpukario Lietuvos patirtimi numatant, kad oficialaus rašytinio įrodymo negalima neigti liudytojų parodymais.
Priesaika
Svarbi naujovė yra ir šalių ir trečiųjų asmenų pareiga prisiekti apie duodamų paaiškinimų byloje teisingumą. Lietuvos civiliniame procese egzistavo pakankamai netobula situacija, kai įstatymas praktiškai leido šalims duodant paaiškinimus meluoti. Tai bandoma aiškinti Konstitucijos nuostata, jog niekas negali būti verčiamas duoti parodymų prieš save ar savo artimuosius giminaičius. Tačiau ši nuostata neleidžia šaliai meluoti, ji suteikia tik galimybę atsisakyti duoti parodymus. Daugelyje Europos valstybių šiuo klausimu yra įtvirtintas vadinamasis „dalinės“ tiesos principas, pagal kurį šalis privalo duoti teisingus paaiškinimus, kai kalba apie aplinkybes, kurios jai yra naudingos ir jai suteikiama galimybė nutylėti nenaudingas aplinkybes. Kita vertus, tai jokiu būdu nereiškia teisės meluoti. Analogišką patirtį siūlyta perimti ir naujame Kodekse. Šalis turi teisę atsisakyti duoti parodymus, jeigu tai reikš parodymus prieš save ar savo artimuosius giminaičius, tačiau, jeigu ji duoda paaiškinimus – privalo prisiekti, kad kalbės tiesą (aišku, laikantis dalinės tiesos principo).
Pasirengimas nagrinėjimui teisme
Kodekse iš esmės naujai reglamentuojama pasirengimo teisminiam nagrinėjimui stadija, kurioje bus surinkta visa bylos medžiaga, kas sudarys sąlygas bylą išnagrinėti jau per pirmąjį teismo posėdį. Atsisakoma iš esmės ydingos anksčiau galiojusios nuostatos, kad pasirengta teisminiam nagrinėjimui turi būti ne vėliau kaip per 7 dienas. Ši norma praktiškai paneigia realaus pasirengimo teisminiam nagrinėjimui galimybę, kadangi per tokį terminą įmanoma tik išsiųsti atitinkamus dokumentus kitai šaliai, tačiau netenka kalbėti apie galimybę sužinoti jos poziciją ginčijamais klausimais, suformuoti visą įrodomąją medžiagą ir pan. Kodekse įvestos dvi pasirengimo teisminiam nagrinėjimui galimybės – paruošiamųjų procesinių dokumentų būdu ir šaukiant parengiamąjį teismo posėdį. Kuri iš galimybių bus panaudota konkrečioje byloje galutinai, visais atvejais spręs bylą nagrinėjantis teismas. Pasiruošimas parengiamųjų procesinių dokumentų būdu turėtų būti taikomas tais atvejais, kai abi šalys yra atstovaujamos advokatų, kai bylos medžiaga yra grindžiama iš esmės rašytiniais įrodymais ir kitais atvejais, kai yra aišku, kad šalys pakankamai kvalifikuotai gali išdėstyti savo poziciją raštu (jei ne pačios, tai per atstovus). Jeigu teismas mano, kad byloje yra galimas susitaikymas, kad yra tikslinga pabendrauti su šalimis norint geriau suprasti reikalavimų bei atsikirtimų į juos esmę – teismas skirs parengiamąjį teismo posėdį. Svarbiausias naujos pasirengimo teisminiam nagrinėjimui stadijos privalumas yra tas, kad čia iš esmės bus galutinai suformuluoti ieškinio dalykas ir pagrindas bei atsikirtimai, t. y. jau iki bylos nagrinėjimo iš esmės taps aiškios šalių pozicijos byloje. Tai sudarys palankias galimybes išnagrinėti bylą jau pirmame teismo posėdyje.
Sprendimų rūšys
Kodekse įtvirtintos naujos sprendimo rūšys: dalinis sprendimas, preliminarus sprendimas, sprendimas už akių. Daliniu sprendimu (Kodekso 261 str.) siekiama galutinai išspręsti tik dalis ginčo. Dalinis sprendimas gali būti priimamas tuomet, kai byloje yra pareikšti keli reikalavimai ir surinktų įrodymų pakanka, kad teismas priimtų sprendimą vieno kurio nors iš pareikštų reikalavimų pagrįstumo klausimu. Tuo pačiu dalinis sprendimas tampa galutiniu sprendimu toje ginčo dalyje. Siekta, kad šis institutas padėtų užtikrinti teisinių santykių stabilumą ir kuo greičiau atkurti teisinę taiką tarp šalių. Pagal ankstesnį CPK esant sudėtingai, kompleksinei bylai net tais atvejais, kai tam tikrų sąlyginai savarankiškų reikalavimų pagrįstumas ar nepagrįstumas yra aiškus, stabilumas pasiekiamas tik įsiteisėjus galutiniam visos bylos sprendimui. Įteisinus dalinį sprendimą, būtų sudaryta galimybė išspręsti tokių reikalavimų klausimą, nelaukiant galutinio sprendimo. Dalinis sprendimas yra sąlyginai savarankiškas, ir gali būti skundžiamas atskirai nuo galutinio sprendimo. Dalinio sprendimo apskundimas neužvilkintų viso proceso - apskundus dalinį sprendimą, dėl kitų reikalavimų byla būtų nagrinėjama toliau.
Preliminarus sprendimas (žr. Kodekso 262 str.), kaip ir sprendimas už akių, tam tikra prasme yra savotiška procesinė sankcija (įspėjimas). Juo nurodoma, kaip gali būti išspręstas ginčas, jeigu atsakovas neatliks tam tikrų veiksmų.
Sprendimas už akių (žr. Kodekso 285 str.) - tai civilinio proceso institutas, žinomas praktiškai visose Europos valstybėse. Lietuvos civiliniame procese anksčiau egzistavo nuostata, kad, jeigu šalis nepateikia atsiliepimo į ieškinį ir neatvyksta į posėdį, laikoma, kad ji pareikštą ieškinį pripažįsta. Tokia situacija, viena vertus, leidžia atsakovui iki pat teisminio nagrinėjimo neatskleisti savo motyvų, o tai dažnai sukelia bylos nagrinėjimo atidėliojimą, kita vertus, – leidžia neatvykus atsakovui teismui automatiškai tenkinti pareikštą ieškinį praktiškai visiškai neatsižvelgiant į faktines bylos aplinkybes. Sprendimo už akių institutas iš esmės šalina šiuos trūkumus. Juo šalys yra verčiamos ne tik pateikti galimas savo pozicijas procese, bet ir aiškiai pareikšti nuomonę dėl dalyvavimo ginčo nagrinėjime. O net ir tuo atveju, kai priimamas sprendimas už akių, teismas bent jau formaliai patikrina, kad kiekvienam reikalavimui pagrįsti būtų pateikti reikiami įrodymai. Be to, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes egzistuoja proceso atnaujinimo galimybė. Tad sprendimas už akių ne tik numato tam tikras neigiamas pasekmes šaliai atsainiai vertinančiai dalyvavimą teismo procese, bet ir pakankamas garantijas – kai vienas ar kitas procesinis veiksmas nėra atliekamas dėl svarbios priežasties.
Bylos nutraukimas ir pareiškimo palikimas nenagrinėtu
Kodekse pakeistas bylos nutraukimo ir pareiškimo palikimo nenagrinėtu pagrindų sąrašas. Pirmiausia, įtvirtinta, kad bylos nutraukimo pagrindu yra ne „arbitražinis susitarimas“, o arbitražo sprendimas priimtas dėl ginčo tarp tų pačių šalių, dėl to paties dalyko ir tuo pačiu pagrindu. Bylos nutraukimas dėl arbitražinio susitarimo galėtų sudaryti kuriozišką situaciją – jei arbitražas atsisakytų nagrinėti konkretų ginčą (pavyzdžiui, pripažinus arbitražinį susitarimą negaliojančiu), šalis netektų teisės kreiptis tiek į teismą, tiek į arbitražą. Todėl arbitražinio susitarimo buvimas turėtų būti pagrindu palikti pareiškimą nenagrinėtu, o ne nutraukti bylą. Be to, nors arbitražinė gynyba prilyginama teisminei, tačiau arbitražinio susitarimo buvimas nereiškia, kad šalis jau yra pasinaudojusi teise į gynybą. Tuo tarpu arbitražo sprendimo (kaip ir teismo sprendimo) dėl ginčo tarp tų pačių šalių, dėl to paties dalyko ir tuo pačiu pagrindu buvimas rodo, kad šalis jau pasinaudojusi teisę į gynybą, todėl tokio sprendimo buvimas pripažįstamas pagrindu nutraukti bylą.
Atsiranda nauji pareiškimo palikimo nenagrinėtu pagrindai: jeigu atsakovas neprašo priimti sprendimo už akių Kodekso 246 straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju, jeigu bylos nagrinėjimo pirmosios instancijos teisme metu paaiškėja, kad ieškininis pareiškimas neatitinka ieškininio pareiškimo turiniui keliamų reikalavimų. Pastaruoju pagrindu, taip pat tais atvejais, kai nesumokėtas žyminis mokestis, pareiškimas galės būti paliktas nenagrinėtu tik tuo atveju jeigu šalis per teismo nustatytą terminą trūkumų nepašalina ir tik pirmosios instancijos teisme.
Teismų sprendimų ir nutarčių teisėtumo ir pagrįstumo kontrolės formos bei proceso atnaujinimas
Kodekso III dalis – Teismų sprendimų ir nutarčių teisėtumo ir pagrįstumo kontrolės formos bei proceso atnaujinimas - susideda iš 4 skyrių (XVI-XIX skyriai). Ši dalis reglamentuoja klausimus, susijusius su jau priimtų pirmosios instancijos teismo sprendimų peržiūrėjimo forma – apeliacija, su priimtų apeliacinės instancijos teismo sprendimų kontrolės forma – kasacija, bei su proceso atnaujinimu.
Lyginant su ankstesniame CPK įtvirtinta teismų sprendimų kontrolės formų sistema, naujame Kodekse, atsižvelgiant į tam tikrus teismų praktikoje kylančius neaiškumus bei problemas, įtvirtintos kai kurios naujovės. Teismų sprendimų kontrolės formų sistema, įtvirtinta naujajame Kodekse, turėtų skatinti bylininkus visą faktinę bylos medžiagą pateikti jau pirmojoje teismo instancijoje. Tiek procesas apeliacinės instancijos teisme, tiek ir kasacinis bylos nagrinėjimas turi būti suprantamas kaip jau priimto byloje sprendimo (nutarties) kontrolės mechanizmai, o ne bylos nagrinėjimo iš esmės pratęsimas. Būtent ši tendencija yra pastebima civilinio proceso genezėje Europoje paskutiniaisiais dešimtmečiais.
Apeliacija
Svarbiausios bylų proceso apeliacinės instancijos teisme naujovės būtų tokios: Pirmiausia, numatoma įtvirtinti apeliacijos ribojimą ginčo suma. Jeigu ginčijama suma byloje yra 500 litų, apeliacija negalima (žr. Kodekso 303 str.). Tokia nuostata yra dėl dviejų priežasčių: pirma, bandoma neapkrauti apeliacinės instancijos teismų mažareikšmėmis bylomis, tuo pačiu taupant valstybės išlaidas ir išvengiant nepagrįsto bylinėjimosi.
Antra, buvo atsižvelgta į Europos Tarybos Ministrų komiteto 1995 m. vasario 7 d. priimtos rekomendacijos Nr. R(95)5 pavyzdinio sąrašo rekomendacines nuostatas dėl apeliacijos ribojimo protingomis sumomis.
Kodekse nustatomas ilgesnis apeliacinio skundo padavimo terminas – 20 dienų (asmenims, kurių buveinė arba gyvenamoji vieta yra užsienyje – 30 dienų). Apeliacinio skundo padavimo terminas ilginamas siekiant sudaryti šalims galimybę tinkamai surašyti apeliacinio skundo argumentus. Praktikoje nereti atvejai, kuomet apeliacinį skundą padavusi šalis siunčia apeliacinės instancijos teismui eilę skundo papildymų, motyvuodama nesugebėjimu per nustatytą terminą tinkamai susipažinti su teismo sprendimu ir apgalvoti teisinius skundo argumentus. Tokia situacija pažeidžia kitos šalies teises, nes jai žinomi tik tie apelianto argumentai, kurie nurodyti pirminiame skunde. Tokiu būdu pastaroji negali tinkamai pasirengti gynybai ir surašyti argumentuotą atsiliepimą į skundą. Kodekse įtvirtinta nuostata, kad pasibaigus apskundimo terminui, keisti (papildyti) apeliacinio skundo dalyką ar pagrindą yra draudžiama. Taigi, šalis, padavusi skundą anksčiau, iki šio termino pasibaigimo turės teisę pildyti savo reikalavimus. Tačiau pasibaigus šiam terminui jokie papildymai negalimi.
Buvo pakeista ankstesnė bendra taisyklė, numatanti, kad apeliacinės instancijos teisme byla nagrinėjama laikantis vien tik žodiškumo principo. Šia nuostata siekiama pagreitinti procesą apeliacinėje instancijoje. Pastaroji tendencija pastebima Europos valstybėse – atsisakymas neriboto žodiškumo principo taikymo, kaip nesuderinamo su proceso operatyvumo principu. Įtvirtinta nuostata - apelianto prašymu  byla apeliacine tvarka gali būti nagrinėjama rašytinio proceso tvarka. Apeliantas savo poziciją dėl žodinio bylos nagrinėjimo turėtų išdėstyti jau apeliaciniame skunde.
Atsisakius absoliutaus žodiškumo principo taikymo civiliniame procese pagal ankstesnį CPK (atskirųjų skundų nagrinėjimas, kasacinis procesas), teismų praktikoje kilo neaiškumų dėl byloje dalyvaujančių asmenų galimybės dalyvauti teismo posėdyje nežodinio bylos nagrinėjimo atveju. Kodekse aiškiai įtvirtinama, kad nežodinio bylos nagrinėjimo atveju šalys į teismo posėdį nekviečiamos ir jame nedalyvauja.
Tikslinama apeliacinės instancijos teismo teisė perduoti bylą iš naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui. Ši apeliacinės instancijos teismo teisė pastaruoju metu sulaukė daugiausia teisinių diskusijų. Viena svarbiausių to priežasčių – anksčiau galiojusios normos, numačiusios tokio grąžinimo sąlygas, neaiškumas. Kodekse patikslinti bylos grąžinimo pirmosios instancijos teismui kriterijai. Nustatoma, kad byla visais atvejais grąžinama nagrinėti iš naujo nustačius absoliučius sprendimo ar nutarties negaliojimo pagrindus arba pirmosios instancijos teismui neatskleidus ginčo esmės, kadangi priešingu atveju būtų pažeista šalių teisė į tinkamą procesą pirmosios instancijos teisme.
Proceso operatyvumo principas taip pat reiškia, kad byla instancine sistema paprastai juda „tik į viršų“, o į žemesnę instanciją grąžinama tik išimtiniais atvejais, apeliacinės instancijos teismas pagal bendrą taisyklę turėtų pats ištaisyti pirmosios instancijos teismo klaidas (išskyrus jau minėtus absoliutaus sprendimo ar nutarties negaliojimo atvejus). Tačiau ne visais atvejais toks sprendimas būtų geriausia išeitis. Nereikia pamiršti, kad būtent pirmosios instancijos teismas yra arčiausiai bylos kilmės vietos. Kartais bylos nagrinėjimas apeliacinės instancijos teisme būtų aiškiai brangesnis ir lėtesnis (šalims tektų toli vykti į teismą, padidės dokumentų siuntimo išlaidos ir t. t.). Todėl įtvirtinta išimtis, jog tais atvejais, kai bylos nagrinėjimas apeliacinės instancijos teisme užvilkins galutinio sprendimo priėmimą ar padarys procesą iš esmės brangesniu, apeliacinės instancijos teismas panaikina teismo sprendimą ir grąžina bylą iš naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui, kartu atsisakant anksčiau galiojusių neaiškių grąžinimo kriterijų.
Tam tikrų naujovių yra ir atskirųjų skundų nagrinėjime. Įtvirtinama teismo galimybė skelbti žodinį bylos nagrinėjimą ir atskirojo skundo nagrinėjimo atveju. Įtvirtinama iki šiol dėl neaiškių priežasčių iš teismo teisių sąrašo „iškritusi“ teismo galimybė pakeisti pirmosios instancijos teismo nutartį.
Kasacija
Kodekse taip pat įtvirtintas naują kasacijos pagrindas, - kai Lietuvos Aukščiausiojo Teismo praktika ginčijamu teisės klausimu yra nevieninga. Praktika rodo, kad tokių atvejų pasitaiko. Kadangi iki šiol kasacijos pagrindu buvo laikomi tik tie atvejai, kuomet teismas byloje nukrypo nuo Aukščiausio Teismo formuojamos teismų praktikos, neišvengiamai iškildavo problema sprendžiant kuriuo išaiškinimu teismas turėjo vadovautis.
Suvienodinamas kasacijos ribojimas pinigų suma – kasacija negalima, kai ginčijama suma neviršija 5000 litų (atsisakyta anksčiau įtvirtinto diferencijavimo asmenų atžvilgiu), įvedama leidimų kasacijos sistema. Siekiant išvengti Aukščiausiojo Teismo apkrovos bylomis, neturinčiomis reikšmės vieningam teismų praktikos formavimui, atsisakyta anksčiau galiojusios nuostatos, jog tinkamai surašyto kasacinio skundo padavimas savaime reiškia kasacinio proceso pradžią. Praktika rodo, jog tokia sistema nepasiteisino. Sprendžiant kasacinio skundo priėmimo klausimą, remiantiskitųvalstybių aukščiausiųjų teismų praktika, įvesta atrankos kolegija, kuri sprendžia, atitinka ar ne pateiktas skundas kasacijos pagrindus. Taip vadinama leidžiamosios kasacijos sistema leidžia atsiriboti nuo aiškiai nepagrįstų ir neatitinkančių kasacijos esmės skundų nagrinėjimo. Leidimų sistema grindžiama tuo, kad šalys jau išnaudojo savo teisę į teisminę gynybą, kad skundžiamas įsiteisėjęs sprendimas ir, kad kasacijos pagrindinis uždavinys yra užtikrinti teisės aiškinimą bei vienodą teisminę praktiką Lietuvos Respublikos teismuose.
Atsižvelgiant į kasacijos pobūdį (nagrinėjami tik teisės klausimai, kurie teisinio išsilavinimo neturinčiam asmeniui neretai yra sunkiai suprantami), Kodekse įtvirtinta nuostata, jog kasacinį skundą surašo advokatas. Išimtis daroma juridiniams asmenims bei kasatoriams, turintiems aukštąjį universitetinį teisinį išsilavinimą.
Atsižvelgiant į nežodinį kasacinio proceso pobūdį, Kodekse įtvirtinta pareiga pateikti atsiliepimą į kasacinį skundą. Nežodinis bylos nagrinėjimas lemia tai, kad tik esant tinkamai surašytam atsiliepimui, kasaciniam teismui bus žinoma abiejų šalių pozicija byloje ir bus išvengta šalių lygiateisiškumo principo pažeidimo. Kodekse aiškiai įtvirtintos kasacinio teismo teisę peržengti kasacinio skundo ribos tais atvejais, kai to reikalauja viešasis interesas.
Ankstensiame Civilinio proceso kodekse nebuvo tinkamai atribotos proceso dalyvių teisės žodinio ir nežodinio bylos nagrinėjimo atvejais. Tai teismų praktikoje kėlė neaiškumų. Kodekse aiškiai įtvirtintos proceso dalyvių teisės ir jų realizavimo mechanizmas žodinio ir rašytinio proceso atveju.
Kodekse atsisakyta bylos perdavimo išplėstinei 7 teisėjų kolegijai ar Aukščiausiojo Teismo plenarinei sesijai pagrindų vardijimo. Manoma, kad toks klausimas turėtų būti sprendžiamas atsižvelgiant į konkrečią situaciją – kai kuriais atvejais net ir esant kuriam nors iš išvardytų pagrindų bylos perdavimas yra aiškiai netikslingas. Nepasiteisino ir Aukščiausiojo Teismo plenarinės sesijos šaukimas, nesant Aukščiausiame Teisme detalesnės teisėjų specializacijos. Manytume, kad tikslingiau būtų kviesti Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus plenarinę sesiją. Todėl Kodekse įtvirtinta bendra nuostata, jog byla gali būti perduota nagrinėti išplėstinei 7 teisėjų kolegijai arba Civilinių bylų skyriaus plenarinei sesijai, jeigu kasacinėje byloje yra iškilęs sudėtingas teisės aiškinimo ar taikymo klausimas.
Neaiškumų ir ginčų praktikoje sukėlė Aukščiausiojo Teismo teisė grąžinti bylą žemesnės instancijos teismui – liko neaišku, kuris teismas – pirmosios ar apeliacinės instancijos – įstatymo leidėjo buvo turėtas omenyje. Neretai byla buvo grąžinama nagrinėti pirmosios instancijos teismui, tuo neišvengiamai pažeidžiant proceso operatyvumo principą. Užsienio valstybių praktika rodo, jog kasacinio teismo teisė grąžinti bylą žemesnės instancijos teismui reiškia bylos grąžinimą apeliacinės instancijos teismui. Išimtis galėtų būti daroma tais atvejais, kuomet byloje nustatomi šiurkštūs proceso teisės pažeidimai, reiškiantys, kad pažeista šalių teisė į tinkamą procesą. Tokiu atveju šalių teisių negalima apginti kitaip, kaip tik pradedant procesą nuo pirmosios instancijos. Taigi Kodekse buvo patikslinta anksčiau galiojusi nuostata, jog Aukščiausiasis Teismas pirmosios instancijos teismui bylą gali grąžinti tik, jeigu yra konstatuojami absoliutūs sprendimo ar nutarties negaliojimo pagrindai.
Atsisakoma kasacinio teikimo instituto. Niekas, išskyrus pačią šalį, neturėtų spręsti skųsti ar ne priimtą byloje teismo sprendimą – tai grynai materialią subjektinę teisę turinčio asmens reikalas. Bet koks valstybės kišimasis gali įnešti nestabilumo į privatinių teisinių santykių sferą, pažeisti jų dalyvių autonomiją. Be to, kasacinio teikimo institutas gali būti traktuojamas kaip instrumentas, kurio pagalba, nors ir netiesiogiai, gali būti kišamasi į teisėjų nepriklausomumą ir nešališkumą.
Taip pat atsisakyta anksčiau įtvirtintos nuostatos, kad kasacija negalima dėl nutarčių, kuriomis pareiškimas paliekamas nenagrinėtu. Nors tokia nutartis neužkerta kelio ateityje kreiptis į teismą, tačiau užbaigia procesą toje byloje. Todėl atsižvelgiant į tokių nutarčių svarbą ir galimą įtaką proceso operatyvumo principui, būtų tikslinga palikti galimybę vieningos teismų praktikos formavimui šioje srityje.
Proceso atnaujinimas
Esminių naujovių proceso atnaujinimo srityje nenumatyta. Buvo patikslintos kai kurios anksčiau galiojusios normos, atsižvelgiant į praktikoje kilusius neaiškumus. Atsisakoma iki šiol buvusio proceso atnaujinimo ir kasacijos pagrindų dubliavimo – asmenys, neįtraukti į bylos nagrinėjimą, jei sprendimas pažeidžia jų teises ar įstatymų saugomus interesus, gali paduoti prašymą dėl proceso atnaujinimo, tačiau ne kasacinį skundą. Užsienio valstybių praktika rodo, jog tokia situacija laikoma klasikiniu proceso atnaujinimo pagrindu. Kodekse tvirtintas papildomas proceso atnaujinimo pagrindas - jeigu pirmosios instancijos teismo sprendime (nutartyje) yra padaryta aiški materialios teisės taikymo klaida ir sprendimas (nutartis) nebuvo peržiūrėtas apeliacine tvarka. Kadangi tokiu atveju kasacija negalima, tokiu būdu būtų galima ištaisyti teisės aiškinimo ir taikymo klaidas.
Teisinių santykių stabilumo užtikrinimo tikslais, sutrumpintas ankstesniame LR CPK įtvirtintas terminas prašymui dėl proceso atnaujinimo paduoti - prašymas dėl proceso atnaujinimo negali būti pateikiamas, jeigu nuo sprendimo ar nutarties įsiteisėjimo praėjo daugiau kaip penkeri metai, išskyrus vieną atvejį – kai procesas atnaujinamas Europos žmogaus teisių teismo sprendimų pagrindu, kai EŽTT pripažįsta, kad Lietuvos Respublikos teismų sprendimai, nutartys ar nutarimai civilinėse bylose prieštarauja Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos ar jos papildomų protokolų nuostatoms. Tokiu atveju prašymo padavimo dėl proceso atnaujinimo terminas numatomas 10 metų.
Paobelys (Ukmergė)
Paobelys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, Kėdainių rajono paribyje, 2 km į pietryčius nuo Pagirių. Kaimas ribojasi su Tulpiakiemiu. Kaimu teka Obelis. Yra Paobelio, Pagirėlių dvarai. Priklauso Pagirių parapijai. Yra dvi koplytėlės (prie sankryžos priešais dvarą ir prie kelio į Pagirius). Praeina kelias.
thumb|left|235px|Įvažiavimas į Paobelį nuo Tulpiakiemio thumb|left|235px|Koplytėlė priešais dvarą thumb|left|235px|Koplytėlė pakeliui į Pagirius
Triba
Triba – mokslinės klasifikacijos kategorija. Ji aukštesnė nei gentis, bet žemesnė nei šeima ar pošeimis. Apima giminingas gentis. Kai kada didelės tribos savo ruožtu smulkiau skirstomos į potribius.
Paobelys (Ukmergė)
Etimologija
Paobelys yra vandenvardinis vietovardis, kilęs iš vandenvardžio su priešdėliu pa-, rodančiu, prie kokio vandens telkinio įsikūrusi vietovė. Kilęs iš upelės Obelė, Obelis, Obelia, kurios visi vardo variantai siejami su vaismedžio pavadinimu „obelis“.
Istorija
Paobelio (dar vadinamas Tulpiakiemio) dvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1567 m. 1669 m. Pagirių-Paobelio dvarų valdytojas Stanislovas Ručinskas jį pardavė Jonui Varlauskui. Tuo metu minimas didelis dvaro namas prie upės, palivarkėlis tarnams su pastatais, vaiskrūmių ir apynių sodais; kitoje Obelies pusėje minimi tvartai gyvuliams, klojimas, kiti pastatai. 1816 m. dvaro šeimininkas buvo Dominykas Daunoravičius – Ukmergės pakamaris. 1831 m. sukilimo metu jis buvo paskirtas Ukmergės pavieto ginkluotųjų pajėgų patarėju bei Pagirių parapijos komisaru. Daunoravičiams dvaras priklausė iki XIX a. pab. 1923 m. dvarui priklausė 120 gyventojų, valdė Marija Kosakovskienė. 1932 m. jį pardavė Juozapui ir Marijonai Misiukams ir Andriui bei Zofijai Kačkams.
Sovietmečiu Paobelio dvaro pastate buvo įsikūrusios įvairios įstaigos: tuometinio Tulpiakiemio kolūkio kontora, kultūros namai, paštas, biblioteka, nes tuomet Paobelys priklausė Tulpiakiemio kolūkiui.
1 km į šiaurę nuo Paobelio, netoli Aneliavos dvarelio gyveno partizaninio judėjimo dalyvis, Vyčio apygardos vadas Danielius Vaitelis-Briedis (1913–1948 m. gegužės 13 d.). 1998 m. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu jis apdovanotas Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu.
Baskai (samdiniai)
Baskai – XIII–XIV amžių samdiniai kareiviai Europoje.
ХIII–ХV a. Europoje dažnai buvo naudojami kareiviai samdiniai. Šiuo verslu labai dažnai užsiimdavo baskų tautybės vyrai. Jie taip pagarsėjo kaip samdiniai, kad žodis basques ėmė reikšti ne tik 'baskai', bet ir 'kareiviai samdiniai'.
Baskų užsiėmimas karyba susijęs ir su tuo, kad praktiškai visi baskai buvo idalgai.
Algirdas Skrebiškis
Algirdas Skrebiškis (g. 1956 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Baigė Vilniaus 34-tą vidurinę mokyklą. 1974–1981 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, taikomosios geodezijos inžinierius. 1981 m. pradėjo dirbti LSSR kaimo statybos ministerijos Naujos technikos valdyboje vyresniuoju inžinieriumi. Bendradarbiavo su statybos tematikos žurnalu „Statyba ir architektūra“. Buvo išrinktas LSSR kaimo statybos ministerijos sistemos jaunųjų specialistų judėjimo pirmininku. Po trejų metų perėjo dirbti į Spaudos komitetą, po 2 mėnesių pakviestas dirbti į žurnalą „Mokslas ir technika“ pramonės skyriaus redaktoriumi, o po poros metų tapo transporto skyriaus redaktoriumi.
Nuo 1991 m. dirbo dienraštyje „Lietuvos rytas“, rašė ekonomikos ir automobilizmo temomis. Yra pirmasis automobilizmo tematikos puslapių „Greitkelis“ vedėjas. Keletą metų dirbo radijo stotyje „Radiocentras“ automobilinių žinių žurnalistu. 1993 m. kovo mėn. UAB „Nauda“, pirmojo lietuviško automobilizmo žurnalo „Ratai“ steigėja, A. Skrebiškį perviliojo iš „Lietuvos ryto“ į žurnalo vyriausiojo redaktoriaus pareigas. Buvo suburtas profesionalus, savo srities žinovų kolektyvas: Liucijus Suslavičius, Mindaugas Žilionis, Arūnas Volungevičius ir kt. Išsiskyrus vyriausiojo redaktoriaus ir steigėjų vizijoms apie žurnalo ateitį, A. Skrebiškis paliko „Ratų“ žurnalą. Priešpaskutinis darbas – 16 metų ekonominiame švedų laikraštyje „Verslo žinios“. Pastaruosius dvejus metus dirbo vežėjų asociacijoje LINAVA internetinės svetainės vyriausiuoju redaktoriumi. Pradėjus Rusijai neįsileisti Lietuvos vežėjų, dėl ypatingai sumažėjųsių įplaukų komunikacijos skyrius (4 žmonės) buvo uždarytas. Iš viso buvo atleista apie 30 žmonių (pusė sekretoriato). Papildomas pliusas – gerai moka lenkų kalbą.
OpenSUSE
openSUSE – openSUSE projekto bendruomenės kuriamas Linux platinamasis paketas, kurį remia SUSE Linux ir kitos kompanijos.
Apžvalga
openSUSE projektas siekia šių tikslų :
Kaip ir dauguma kitų distribucijų, openSUSE pateikia tiek numatytąją grafinę naudotojo sąsajos (GUI), tiek komandinės eilutės sąsajos parinktis. Diegimo metu vartotojas gali pasirinkti KDE, GNOME ar Xfce aplinkas. openSUSE palaiko tūkstančius įvairiausių laisvosios /  atviro kodo programinės įrangos paketų.
openSUSE verčiama į 57 kalbas, tarp jų ir į lietuvių kalbą. openSUSE pagrindu sukurta Lietuvai pritaikyta Linux atmaina su KDE darbalaukio aplinka – Lietukas.
Platinimas
openSUSE lengvai ir laisvai prieinama parsisiuntimui. Taigi nors yra tik viena openSUSE distribucija, ji turi keletą leidimų x86 ir x86-64 architektūroms (12.1 versija):
YaST valdymo centras
openSUSE turi diegimo ir administravimo programą, vadinamą YaST2, kuri vienoje sąsajoje tvarko standžiojo disko skaidinius, sistemos sąranką, apima RPM paketų tvarkytuvę, internetinių atnaujinimų vykdymą, tinklo ir užkardos konfigūravimą, vartotojų administravimą ir t. t. Paskutiniu metu įtraukta keletas naujų YaST modulių.
AutoYaST
AutoYaST yra YaST2 dalis, skirta automatiniam diegimui. Konfigūracija laikoma XML rinkmenoje, tad diegimas gali vykti be vartotojo įsikišimo.
ZYpp paketų tvarkytuvė
ZYpp (arba libzypp) yra Linux programinės įrangos tvarkytuvė, turinti galingą priklausomybių sprendimų įrankį ir patogią paketų tvarkymo aplinką.
Kūrimo Paslauga
openSUSE Kūrimo Paslauga leidžia programinės įrangos kūrėjams naudotis kompiliavimo, versijų leidimo įrankiais ir platinti savo programinę įrangą daugybėje distribucijų, įskaitant Mandriva, Ubuntu, Fedora ir Debian. Ji supaprastina paketų kūrimo eigą, tad programuotojai gali lengviau supakuoti pavienę programą daugybei distribucijų, taip pat ir daugybei openSUSE versijų. Taip vartotojai gali prieiti prie daugiau paketų, nepaisant jų naudojamos distribucijos versijos. Ji viešinama GPL licencijos sąlygomis.
Xgl ir Compiz
2006 m. sausio 2 d., SUSE programuotojas paskelbė apie Xgl, skirtą X serverio architektūrai, ir leidžiantį išnaudoti šiuolaikinių vaizdo plokščių galimybes naudojant OpenGL tvarkykles. Taip pat išleistas Compiz, viena pirmųjų langų komponavimo tvarkyklių X langų sistemai, kuri gali išnaudoti šiuos OpenGL spartinančius privalumus.
Darbalaukio inovacijos (KDE)
SUSE buvo ilgametė KDE viena didžiausių pagalbininkių, ir dabar SUSE rėmėjai daugiau dirba tiesiogiai su KDE nei kitų distribucijų programuotojai. Tačiau SUSE įnašas šioje srityje labai platus ir paliečiantis daugybę KDE dalių, pvz., „kdelibs“ ir „kdebase“, „kdepim“ ir „kdenetwork“. Į kitus išskirtinius projektus patenka:
Darbalaukio inovacijos (GNOME)
grupė tapo Novell dalimi ir patobulino GNOME, pvz., programomis „F-Spot“, „Novell Evolution“ ir „Banshee“. Gnome darbalaukis dabar naudoja slab vietoj klasikinio dvigubo skydelio gnome meniu juostose.
Versijų istorija
openSUSE projektas naują versiją išleidžia maždaug kas aštuonis mėnesius. Kiekviena laida teikia kritinius atnaujinimus dvejiems artimiausiems metams. Nuo 11.2 versijos, kritiniai atnaujinimai bus teikiami, kol nepraeis du mėnesiai po dar dviejų laidų pasirodymo, taigi pagal dabartinį versijų leidimo dažnumą, atnaujinimai bus teikiami maždaug 18 mėnesių.
Sekvojiniai
Sekvojiniai (Sequoioideae) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos medžių pošeimis.
Paplitimas
Šiais laikais sekvojinių medžių vosos rūšys paplitusios labai mažuose arealuose.
Kaltinėnai
Kaltinėnai – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, prie Šilalės-Kelmės kelio ir Žemaičių plento, Žemaičių aukštumos priekalnėje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-75044). Keliai į Kražius, Užventį, Varnius, Šilalę.
Sekvojiniai
Paplitimas
Buvo manyta, kad tikrosios metasekvojos išnykusios ir buvo žinomos tik iš fosilijų. Atrastos buvo 1943 m. kinų miškininko Zhan Wang'o kalnuoto regiono nuokalnėse Hubėjaus provincijoje, tačiau dar iki 1946 m. nebuvo identifikuotos kaip metasekvojų genties rūšis. Nors po jų atradimo iki mūsų laikų praėjo beveik aštuoni dešimtmečiai, tikrosios metasekvojos ir dabar labai retos ir savaime auga ribotam Azijos regione - Kinijos centro pietuose arba Hunano, Sičuano ir Hubėjaus provincijose.
Kaltinėnai
Etimologija
Miestelio vardas yra senas, todėl jo kilmę sunku atsekti. Manoma, kad jis yra asmenvardinis vietovardis, galėjęs kilti nuo asmenvardžio (pvz., pavardės Kaltėns, Kaltinas, Kaltenis, Kaltienius ir kt.).
Sekvojiniai
Paplitimas
Visžalės sekvojos ir didieji mamutmedžiai auga Šiaurės Amerikos žemyno mažam vakarų pakraštyje. Visžalės sekvojos savaime paplitusios Kalifornijos šiaurės vakaruose palei Didžiojo vandenyno pakrantę nuo valstijos vidurio vakarų iki Oregono valstijos pietvakarinio pakraščio. Didieji mamutmedžiai savaime auga Kalifornijos centro pietryčiuose - Siera Nevados kalnuose.
Kaltinėnai
Istorija
Į pietus nuo Kaltinėnų yra Pagrybio piliakalnis, dar vadinamas Skuburlės kalnu, į šiaurės vakarus – Pilių piliakalnis, dar vadinamas Kepaluškalniu. 7 km nuo Kaltinėnų yra Medvėgalio piliakalnis – aukščiausias Žemaitijoje.
Praeityje Kaltinėnų ir Medininkų žemės buvo daugelio Kryžiuočių ordino žygių į Žemaitiją galutinis tikslas. Kaltinėnai minimi XIII–XIV a. kryžiuočių kronikose. 1365 m. vyko mūšis su kryžiuočiais. XIV a. kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose net 4 keliai veda į Kaltinėnų žemę (terra Kalctene, minima 1370 m.). 1375 m. Kaltinėnų kraštas eilinio kryžiuočių antpuolio metu buvo žiauriai nusiaubtas, tačiau žemaičiai, pasiviję užpuolikus, miške juos sumušė.
Sekvojiniai
Kladograma
Po atliktų daugybės morfologinių ir molekulinių tyrinėjimų, yra daroma tvirta išvada kad sekvojiniai yra monofilinis pošeimis.
Kaltinėnai
Istorija
Kaltinėnų bažnyčia buvo viena pirmųjų Žemaitijoje. Ldk Vytautas Didysis ją pastatyti įsakė 1416 m. Nuo 1421 m. iki XIX a. vidurio Kaltinėnai priklausė Žemaičių vyskupui. 1511 m. minimas Kaltinėnų dvaras, 1524 m. miestelis. XVII a. viduryje – XVIII a. pradžioje Kaltinėnai nukentėjo per karus. 1702 m. suteikta prekymečių privilegija. Nuo 1777 m. veikė parapinė, vėliau pradžios mokykla, nuo 1944 m. progimnazija, 1949–1951 m. septynmetė, nuo 1951 m. vidurinė, nuo 2009 m. Kaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija.
Sekvojiniai
Kladograma
Bet 2006 m. pagrįstais nemolekuliniais įrodymais, buvo siūlyta taksodinius (Taxodioideae) laikyti kaip artimiausią sekvojiniams medžių pošeimį.
Kaltinėnai
Istorija
XIX a. pastatyta sinagoga. Miestelyje buvo pašto stotis. XIX a. žemėlapiuose pakeliui iš Kaltinėnų į Tverus žymėta žymi kūlgrinda – Sietuva. Draudžiamąją lietuvišką spaudą Kaltinėnų apylinkėse platino A. Bytautas, K. Cieplinskas ir kiti. XIX a. Kaltinėnai buvo Raseinių apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Sekvojiniai
Apibudinimas
Šiam medžių pošeimiui priklauso aukščiausi, masyviausi, labai storais kamienais ir vieni tarp ilgiausiai gyvuojančių medžių rūšių, tik šitais duomenimis negali pasižymėti tikrosios metasekvojos. Didžiųjų mamutmedžių Generolo Šermano medis laikomas masyviausiu medžiu planetoje kurio tūris 1489 m³, kai visžalės sekvojos individas žinomas Hyperion vardu yra aukščiausias - 115,92 m aukščio medis. Labai masyviais kamienais pasižymi didieji mamutmedžiai, ir vieno iš jų Generolo Granto medžio kamieno skersmuo - 8,8 m, tuo tarpu storiausią sekvojos kamieną turi „Lost Monarch“ medis, kurio skersmuo 7,92 m. Mamutmedžiai turi storiausią žievę, kuri gali būti iki 91 cm storio. Taip pat mamutmedžiai vieni ilgiausiai vegetuojančių medžių rūšių, tarp kurių „Muir Snag“ medžiui kaip manoma yra virš 3 500 metų.
Kaltinėnai
Istorija
2009 m. patvirtintas Kaltinėnų herbas.
Sekvojiniai
Apibudinimas
Tikrososios metasekvojos yra lapus metantys medžiai, o visžalės sekvojos ir didieji mamutmedžiai yra amžinai žaliuojantys medžiai.
Kaltinėnai
Istorija
thumb|Vaizdas iš viršaus thumb|Tautos prisikėlimo kryžius miniatiūra|Kapinės
Sekvojiniai
Grėsmė ir apsauga
Visi sekvojiniai medžiai negausūs ir laikomi nykstančiais. Didysis mamutmedis ir Visžalė sekvoja yra labai pažeidžiami medžiai, prie to prisideda ir jų paplitimas mažame regione. Tikroji metasekvoja laikoma grėsmingai nykstančia rūšimi. JAV, dėl Mamutmedžių ir Sekvojų apsaugos, jų augimo sengirėse buvo įkurti nacionaliniai parkai. Visos šio pošeimio medžių rūšys įrašytos į tarptautinės raudonosios knygos sąrašus.
Kaltinėnai
Architektūra
Kaltinėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia pastatyta 1993 m. po 1986 m. gaisro, archit. R. Andriuškevičius ir kt. Originalaus altoriaus projektą sudaro kylantys į dangų laiptai, o ant jų – keturių metrų aukščio Alfonso Vauros Prisikėlusio Kristaus skulptūra, nulieta iš balto marmuro ir bronzos. Bažnyčioje pastatyti skaitmeniniai vargonai. Po bažnyčia įrengta 500 vietų kultūrinių renginių salė, kurią puošia Vytauto Švarlio vitražai-stotys.
Sekvojiniai
Panaudojimas
Dvi augančios Kalifornijoje rūšys nuo XIX a. amžiaus pradžios, o Kinijoje nuo 1948 buvo imtos plačiai naudoti sodininkystėje net toli už natūralaus paplitimo arealo ribų. Jos imtos sodinti botanikos soduose, miestų parkuose, privačiose valdose pavienių žmonių, ten kur tinkamas jų augimui klimatas. Jų sodinimas ir auginimas plačiai išplito ir už natūralaus arealo ribų ir gausiai aptinkamos kitose Kalifornijos vietovėse, netoli palei Didžiojo vandenyno pakrantę šiaurės vakarų JAV dalyje, JAV rytų pakrantėje, Kinijoje, JK, Vokietijoje. JAV, ypač esančiuose nacionaliniuose parkuose kur auga visžalės sekvojos ir didieji mamutmedžiai, yra gausiai turistų lankomos vietos. Sekvojiniai medžiai panaudojami ir kaip papildomų žinių įvairiose mokymo programose priemonė, pažinčiai su pleistoceno epochos gamtovaizdžio flora.
Paleobotanika
Sekvojiniai medžiai labai seni, pirmieji šio pošeimio Sequoia jeholensis rūšies medžiai buvo atrasti juros periodo sluoksniuose Mandžiūrijoje. Fosilijos įrodo, kad metasekvojos ypač plačiai buvo išplitusios mezozojaus geologinėje eroje per kreidos periodą. Sekvojinių medžių fosilijos randamos Poliaratyje, Europoje, Šiaurės Amerikoje ir per visą Aziją bei Japoniją. Prasidėjus Žemėje atvėsimams per eoceno ir oligoceno epochų pabaigose, dėl ledynmečio šiauriniam Žemės pusrutulyje dramatiškai susitraukė sekvojinių arealas iki labai siaurų regionų.
Kaltinėnai
Tautos prisikėlimo kryžius
1990 m. vietiniam Kaltinėnų bažnyčios klebonui Petrui Linkevičiui inicijuojant, pastatytas baltas Tautos prisikėlimo kryžius, kuris vadinamas aukščiausiu kryžiumi Lietuvoje. Kryžiaus aukštis 20 m (autorius – kaunietis menininkas Juozas Rupšys), pagal kitus šaltinius – apie 20 m ar 19 m. Kryžius simbolizuoja 1990 m. tautos prisikėlimą, tuo pačiu tai paskutinė Kryžiaus kelio iš unikalių stacijų, kurios iškaltos įvairių Lietuvos menininkų iš akmens dalis.
Panašaus aukščio yra gelžbetoninis kryžius Kavarske (Anykščių rajone).
Sekvojiniai
Fosilinės gentys ir rūšys
Sąraše surašytos fosilinės rūšys ir gentys:
Kaltinėnai
Gyventojai
1638 m. buvo 72, 1733 m. – 15, 1827 m. – 27 kiemai.
Žymūs žmonės
Kaltinėnai buvo viena lankomiausių kunigaikščio Gedimino vietų.
Senoji katalikų bažnyčia
Senkatalikių bažnyčia – katalikiška, nuo Romos katalikų Bažnyčios nepriklausoma Bažnyčia. Katalikai, nepripažinę Pirmojo Vatikano susirinkimo nutarimų, buvo ekskomunikuoti, todėl įkūrė savo bendruomenes ir bažnyčias. Esminiai nesutarimai kilo dėl tokių dalykų, kaip popiežiaus neklystamumo dogma bei jo jurisdikcijos viršenybė.
Carta Marina
Carta Marina (visas pavadinimas Jūrų ir šiaurės kraštų žemėlapis..., ) – vienas seniausių ir savo epochoje patikimiausių Šiaurės Europos žemėlapis. Jame pavaizduotų geografinių objektų gausa leidžia šių dienų tyrinėtojams susidaryti aiškesnį vaizdą apie viduramžių gyventojų geografines ir istorines žinias.
Žemėlapio istorija
Žemėlapį per 12 kruopštaus darbo metų nupiešė Švedijos bažnyčios veikėjas, diplomatas ir rašytojas Olaus Magnus. Informacijos šaltiniu buvo Skandinavijos jūrininkų žemėlapiai ir Ptolemėjaus „Geographia“.
Pirmosios kopijos buvo išspausdintos Venecijoje 1539 m. ir skirtos Venecijos respublikos patriarchui Jeronimui Kvurinui, kurio dėka O. Magnus galėjo darbą užbaigti. Buvo paruoštos devynios medinės 55×40 cm dydžio klišės, kuriomis išspaudinti devyni žemėlapio gabalai. Juos sužymėjus raidėmis nuo A iki I ir susiuvus tarpusavyje suformuotas garsusis žemėlapis. Po devintosios kopijos popiežius Paulius III uždraudė toliau platinti žemėlapį. Nors draudimas galiojo tik dešimčiai metų, „Carta Marina“ pamažu buvo visai užmiršta ir 1574 m. Josias Simleris ją paminėjo jau paskutinį kartą.
1886 m. vieną iš žemėlapio kopijų Miuncheno valstybinėje ir dvaro (dabar Bavarijos Valstybinėje) bibliotekoje atsitiktinai rado Oskaras Breneris. Antrasis žemėlapis 1961 m. buvo surastas Šveicarijoje ir už 150 000 Švedijos kronų parduotas Upsalos universiteto „Carolina Rediviva“ rinkiniui. Vertingas yra ne tik pats detalus žemėlapis, bet ir jo komentaras – knyga Historia de Gentibus Septentrionalibus („Šiaurės tautų istorija“), kurioje vaizduojama daugiau nei 100 miniatiūrų.
Aprašymas
Žemėlapį sudaro 9 medžio raižinių lapai, bendras dydis – 1,70 m pločio ir 1,25 m aukščio. Žemėlapyje vaizduojama apie 6 mln. km² ploto teritorija, apimanti Skandinavijos ir Baltijos šalis, Baltijos ir Baltąją jūras, t. p. Šiaurės, Norvegijos ir Barentso jūrų dalis ir Kolos pusiasalį. Žemėlapis sudarytas iš 9 dalių:
Lietuva
Žemėlapio I dalyje pavaizduota ir dabartinė Lietuva. Lietuvos plote užrašyta Lithuania pars (Lietuvos dalis) ir Samogethia (Žemaitija). Pavaizduotos 8 upės (Nemunas, Neris, Šešupė, Šventoji, kitos), pažymėti 8 miestai, 2 pilys.
Iš miestų pažymėti Klaipėda (Memel), Varniai (Varna), Tauragė (Tanragh), Ventė (Vintborg – kryžiuočių pilis), Kaunas (Cavm), Vilnius (Vilna), dar 2 be vardų. Be to, O. Magnus pačių svarbiausiųjų Lietuvos miestų – Vilniaus ir Kauno – užrašus supainiojo: Kauno pavadinimą užrašė kitame Nemuno krante priešais dabartinį Jurbarką, o Vilniaus – prie Kauno. Taip pat pažymėtos dvi pilys: viena Platelių ežero saloje (minima rašytiniuose šaltiniuose 1529 m.), kita – prie Nemuno stovėjusi kryžiuočių pilis Ventėje.
Dėl kai kurių vietovių vaizdavimo abejojama (pvz., šiaurės Lietuvoje esantis neįvardintas ežeras galėtų būti Platelių ežeras su pilimi saloje). Gana tiksliai pavaizduotas Nemunas ir Neris (flv. Vil). Taip pat gana tiksliai pavaizduoti lietuviški prekybiniai laivai – vytinės (naves frumentarie – kairiau Vilniaus). Stambesniu masteliu pavaizduoti Vytis ir Lenkijos karalystės herbai, ATR karalius Žygimantas Augustas. Dešinėje pusėje išvardytos iš „Skandinavijos kilusios“ tautos, tarp kurių ir žemaičiai.
Kordobos kalifatas
Kordobos kalifatas (kitaip Kordobos valstybė, iki 929 m. – Kordobos emyratas) – musulmonų valstybė Pirėnų pusiasalyje, gyvavusi 929–1031 m. Sostinė – Kordoba. Ją valdė Omejadų dinastijos atšaka, vadinama Kordobos Omejadais.
Istorija
Atsirado iš 756–929 m. gyvavusio Kordobos emyrato, kurį įkūrė Abd ar Rachmanas I valdovui iš Omejadų dinastijos Abd ar Rachmanui III pasiskelbus kalifu. Apėmė Pirėnų pusiasalio didžiąją dalį, pusiasalio šiaurėje buvo įsikūrusios krikščionių valstybės Astūrija ir Navara.
Visuomenė
Kordobos kalifato visuomenės daugumą sudarė musulmonai arabai, berberai ir krikščionys. Musulmonų diduma atsikėlė VIII a. kaip užkariautojai. Vietos gyventojai ispanoromėnai, vestgotai, daugiausia buvo krikščionys, dalis jų priėmė islamą. Vergai daugiausia buvo įvežami iš Afrikos ir Europos. Daugelis jų čia gaudavo laisvę. Arabų laikais pusiasalyje apsigyveno žydų, jie dažniausiai vertėsi amatais ir prekyba. Žydai ir krikščionys turėjo religinę autonomiją, bet patyrė didelę arabų kultūros įtaką.
Kalifate plėtojosi miestai, amatai, prekyba. Plito naujos žemės ūkio kultūros (ryžiai), technika (drėkinamoji žemdirbystė). Plėtojosi astronomija, istoriografija, literatūra, matematika, medicina. Kordobos kalifatas buvo viena labiausiai išsivysčiusių to meto Europos valstybių. Tačiau religinė ir etninė nesantaika, diduomenės maištai, nuolatiniai karai su krikščionimis silpnino valstybę.
Santvarka
thumb|250px|left|Kordobos kalifatas 1031 m., po suirimo Kordobos kalifatas buvo centralizuota Rytų tipo despotija. Administracijai dažniausiai vadovavo chadžibai (kamerherai), pagal reikšmingumą pirmieji po kalifų. Kordobos kalifatas dažnai kariavo su krikščioniškomis pusiasalio valstybėmis (Rekonkista). Žymiausi valdovai: Abd ar Rachmanas III (912–961 m.), Hakamas II (961–976 m.).
1009 m. prieš kalifą Hišamą II sukilus jo sūnui, valstybėje prasidėjo kovų dėl valdžios ir suiručių laikotarpis. Sostą užimdavo tai vienas, tai kitas valdančiosios dinastijos narys. XI a. pradžioje Kordobos kalifatas pamažu suskilo į keletą mažų valstybių.
Sraigė (organas)
Sraigė – vidinės ausies dalis, kurioje vyksta bangų dažnio registracija, visa gauta informacija klausos nervu perduodama į pailgosiose smegenyse esančius klausos branduolius.
thumb|right|260px|Ausies sraigė
Sandara
Sraigė yra kūgio formos, beveik horizontali ir sudaro priekinę labirinto dalį prieš prieangį. Sraigės pamatas atsisukęs į vidinę klausomosios landos pusę ir perforuotas gausiomis skylutėmis, kuriomis eina klausos nervo skaidulos.Sraigės viršūnė  nukreipta į būgninės ertmės labirintinę sieną. Sraigės ašis yra statmena smilkinkaulio piramidės ašiai.
Sraigės aukštis – apie 5 mm, o plotis ties pamatu – apie 9 mm. Ją sudaro: 1) kūgio formos centrinė ašis – sraigės ritė; 2) Apie ritę nuo pamato iki viršūnės spirale apsisukęs spiralinis sraigės kanalas; 3) plona kaulinė spiralinė plokštelė, išsikišanti nuo ritės ir, atkartodama kanalo apvijas, iš dalies padalijanti jį į du mažesnius kanalėlius. Gyvame kūne nuo laisvojo spiralinės plokštelės krašto iki išorinės kanalo sienos nusitęsia jungiamojo audinio pamatinė plokštelė ir visiškai padalija kanalą į laiptus, kurie, tiesiogiai pereidami vienas į kitą, susisiekia sraigės viršūnės anga.
Sraigės ritė
thumb|right|260px|Sraigės skersinis pjūvis
Sraigės ritė – centrinė sraigės atrama. Ritės pamatas atsisukęs į vidinės klausomosios landos dugną ir perforuotas gausiomis angutėmis, nuo kurių išilgai ritės ašies nusitęsia ploni pailgieji ritės kanalai. Kanalais eina klausos nervo šakos. Gležna kaulinė spiralinė plokštelė atsikiša nuo ritės ir, atkartodama kanalo apvijas, nusitęsia nuo pamato iki viršūnės. Pailgieji ritės kanalai vienas paskui kitą užlinksta kaulinės plokštelės link. Ties plokštelės pritvirtintu kraštu jie praplatėja ir susilieję suformuoja spirale susisukusį ritės spiralinį kanalą, kuriame išsidėsto juntamasis sraigės spiralinis mazgas. Už praplatėjimų, sudarančių ritės spiralinį kanalą, pailgieji ritės kanalai nusitesia iki spiralinės plokštelės laisvojo krašto.
Spiralinis sraigės kanalas
Spiralinis sraigės kanalas apsisuka apie ritę du ir tris ketvirtąsias karto. Jis yra apie 30 mm ilgio ir palengva plonėdamas nusitęsia nuo pagrindo iki viršūnės; pradžioje kanalo skersmuo yra apie 3 mm. Kanalo pagrinde yra trys angos: 1) būgno laiptas atsiveria į būgninę ertmę sraigės langeliu, sveikame kūne uždengtu antrinio būgnelio; 2) elipsės formos prieangio langelis sujungia prieangio laiptą su prieangiu; 3) trečia anga prasideda siauras, piltuvo formos sraigės vandentiekio latakas atsiveriantis smilkinkaulio piramidės vidiniame paviršiuje. Juo eina smulki vena ir būgninio laipto perilimfa susisiekia su povoratinkline ertme. thumb|right|260px|Sraigės kanalo pjūvis Kaulinė spiralinė plokštelė  yra kaulinis ritės iškyšulys, pasuktas į kanalą. Kaip ir kanalas, ji apsuka ritę du ir tris ketvirtąsias karto. Išsikišusi per pusę kanalo spindžio, plokštelė iš dalies padalija jį į du mažesnius kanalėlius: viršutinį prieangio laiptą  ir apatinį būgno laiptą. Sraigės viršūnėje ji pasibaigia spiralinės plokštelės kabliuku.