cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ray Allen
Rungtyniavo Milvokio „Bucks“ ir Sietlo „SuperSonics“ komandose. 2012 m. liepos 11 d. pasirašė trejų metų sutartį su Majamio „Heat“ klubu, už kurį žaidė iki pat savo karjeros pabaigos 2014 m. R. Allenas žinomas kaip vienas geriausių NBA metikų, ypatingai iš trijų taškų zonos ir pagal taiklius tolimus metimus NBA yra antroje vietoje.
Be krepšinio, R. Allenas nusifilmavo dvejuose filmuose, iš kurių 1998 m. sukurtame „He Got Game“ atliko pagrindinį vaidmenį kartu su kitu įžymiu JAV aktoriumi Denzeliu Vašingtonu.
2016 m. liepos mėnesį prabilo apie galimybę sugrįžti į NBA bei diskutavo apie sprendimą su Bostono „Celtics" ir Milvokio „Bucks" klubais
Milvokio „Bucks“
1996 m. NBA naujokų biržoje buvo pašauktas 5 šaukimu Milvokio „Bucks“ klubo. Sėkmingiausias pasitaikė 2000–01 metų sezonas, kurio metu R.Alenas laimėjo NBA tritaškių konkursą, buvo pasirinktas į NBA simbolinę trečiąją komandą ir vedė ją į pergales kartu su didžiojo trejeto nariais Semu Kaselu ir Glenu Robinsonu iki Rytų konferencijos finalo serijos, kai pralaimėjo Aleno Aiversono vedamai Filadelfijos „76ers“ ekipai.
Sietlo „SuperSonics“
Išlikęs iki 2002–03 m. sezono Alenas buvo iškeistas į Sietlo „SuperSonics“ klubą, iš kurio mainų metu į „Bucks“ klubą persikėlė buvusi ryški Sietlo žvaigždė Garis Peitonas. Po traumomis nusėto 2003–04 m. sezono R.Alenas buvo įtrauktas į NBA simbolinę antrąją komandą bei, kartu su komandos draugu Rašaru Luisu, atvedė „Sonics“ ekipą iki 2005 m. Vakarų konferencijos pusfinalio. left|thumb|250x250px|R.Alenas prie baudų metimu linijos vilkėdamas Sietlo komandos marškinėlius
Kacušika
Kacušika  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dažnai vadinama Kacušikos miestu. Čia gyvena apie 429,2 tūkst. gyventojų.
Simboliai
Oficiali gėlė – kardalapis vilkdagis (Iris ensata), medis – svyruoklinis gluosnis (Salix babylonica).
Nuorodos
thumb|left|Kacušika Tokijo prefektūroje
Maros kalnai
Maros kalnai  – kalnų masyvas vakarų Sudane, Darfūro regione, Šiaurės Darfūro vilajete, tarp Faširo ir Čado sienos. Masyvas vulkaninės kilmės, paskutinis išsiveržimas įvyko ~XV a. pr. m. e. Maros kalnai iškyla virš 3000 m aukščio; pati aukščiausia jų dalis yra Deribos kalderos atbraila (3042 m).
Būdingos akmeningos dykumos.
Europos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 2000–2001 m. sezone:
Angilijos futbolo čempionatas
Angilijos futbolo čempionatas dar vadinamas AFA Lyga – aukščiausia Angilijos futbolo divizija, kuri buvo įkurta 1997 m. Nei vienas AFA lygos klubas nėra žaidęs CFU klubų čempionate ar CONCACAF Čempionų lygoje.
Dalyviai
1. Doc's United FC          16  14  2  0 100- 7  44 2. Roaring Lions FC         16  12  1  3  52- 8  37 3. Diamond FC               16  11  0  5  39-27  33 4. Attackers FC             16   8  2  6  35-32  26 5. Eagle Claw FC            16   6  1  9  38-34  19 6. Lymers FC                16   5  4  7  26-25  19 7. Uprising FC              16   4  3  9  23-40  15 8. ALHCS Spartans FC        16   2  5  9  20-49  11 9. West End Predators FC    16   1  0 15   9-120  3
Alla Baubinienė
Alla Demidavičiūtė-Baubinienė (g. 1926 m. birželio 18 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja terapeutė kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, šeimos medicinos pradininkė Lietuvoje.
Biografija
1934–1936 m. mokėsi Kauno šv. Kazimiero seserų kongregacijos mergaičių gimnazijoje, 1936–1943 m. Panevėžio 2-ojoje mergaičių gimnazijoje, 1942–1943 m. Miltinio dramos studijoje. 1943–1944 m. studijavo Kauno mokytojų seminarijoje, 1944–1949 m. Kauno valstybinio universiteto Medicinos fakultete.
1946–1948 m. Kauno valstybinio universiteto Anatomojos katedros laborantė. 1949–1951 m. Kauno medicinos instituto (KMI, nuo 1989 m. KMU) Vidaus ligų katedros asistentė, 1951–1953 m. vyr. dėstytoja. 1955–1959 m. KMI Hospitalinės terapijos katedros asistentė, 1959–1967 m. docentė, 1967–1972 m. profesorė. 1964 m. medicinos mokslų daktarė.
1972–1992 m. Vidaus ligų katedros vedėja. 1992–1993 m. Šeimos klinikos vadovė, 1993–1995 m. konsultantė. 1995–1997 m. Klaipėdos apskrities vyr. internistė, nuo 2002 m. Klaipėdos apskrities administracijos gydytojo tarnybos konsultantė specialistė pirminei sveikatos priežiūrai. 2005 m. KMU Senato išrinkta profesore-emerite.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – lėtinių neinfekcinių ligų profilaktika. 1971–1974 m. vadovavo Kauno ir Roterdamo epidemiologijos, 1981–1988 m. integruotos lėtinių neinfekcinių ligų profilaktikos programai Lietuvoje. 1992 m. jos pastangomis Kauno medicinos akademijoje įsteigta Šeimos medicinos klinika.
Kelmės rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right
Kelmės rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas vakarų Lietuvoje. Teritorija – Kelmės rajono savivaldybė. Dirba 4 teisėjai.
Adresas: Vytauto Didžiojo g. 60, Kelmė, LT-86143.
Vytautas Vaclovas Doniela
Vytautas Vaclovas Doniela (g. 1930 m. vasario 12 d. Skuodas) – lietuvių filosofas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1948 m. baigė lietuvių gimnaziją Dedelstorfe (Vokietija) ir išvyko į Australiją. 1952 m. vienas Australijos lietuvių studentų sąjungos steigėjų. 1956 m. baigė Sidnėjaus universitetą. 1959 m. daktaras.
1959-1987 m. dėstė filosofiją Niukastlio universitete (Australija), nuo 1977 m. asocijuotasis profesorius. Surengė 3 filosofines konferencijas. Australijos fenomenologijos draugijos vienas steigėjų, pirmininkas. Vytauto Didžiojo universiteto Atkuriamojo senato narys, dėstė universitete. „Šviesos“ sambūrio, Lituanistikos instituto (Čikaga) narys. Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1997-1998 m. Krašto valdybos pirmininkas. Australijos lietuvių bendruomenės Spaudos sąjungos vicepirmininkas.
Paskelbė studijų ir straipsnių Australijos, Didžiosios Britanijos, Kanados filosofiniuose leidiniuose, žurnalų „Australijos lietuvis“, „Mūsų pastogė“, „Metmenys“ (1959-1980 m. red. kolegijos narys) bendradarbis. Vienas Lietuviškosios enciklopedijos autorių.
Bolesław Limanowski
thumb|200px|Bolesław Limanowski 1924 m.
Boleslavas Limanovskis ; 1835 m. spalio 18 d. Latgaloje – 1935 m. Varšuvoje) – lenkų istorikas, sociologas, politikas, istorikas, lenkų socializmo kūrėjas, Lenkijos socialistų partijos ir jos programos bendrakūrėjas. Lenkijos senatorius. Buvo agrarianizmo politinės filosofijos šalininkas. Turėjo Janko Pokano slapyvardį.
Vaikystė ir jaunystė
Jo tėvo Boleslavo Wincento Limanovskio protėviai kilo iš lietuvių bajorų. Motina Katažyna taip pat iš bajorų „Odyniec“ herbo. .
1847 m. globojamas vyresniojo brolio, išsiųstas mokytis į Maskvą. Bandė studijuoti Maskvos universitete mediciną, bet dėl konflikto studentų organizacijos buvo išsiųstas į Dorpatą. Ten tęsė medicinos mokslus, tačiau jo tai nedomino ir nuo 1859 m. padėjo studijuoti filosofiją. Tačiau šeimos buvo įtikintas sugrįžti namo, bet po kelių mėnesių vėl atvažiavo į Dorpatą. Buvo akademinės korporacijos „Polonia“ narys.
Revoliucijos pradžioje
1860 m. išvyko į Paryžių, nes Prancūzijoje pradėti formuoti lenkų legionai. Pradėjo lankyti Lenkų karinę mokyklą, tuo pačiu klausė paskaitų Sorbonoje ir Prancūzijos kolegijoje. 1860 m. parašė „Laiškai iš Infliantų“. Dalyvavo patriotiškai nusiteikusiuose būreliuose, besikoncentruojančiuose apie gen. L. Mieroslavskį. Vėliau turėjo per Vroclavą, Krokuvą ir Varšuvą sugrįžti į Dorpatą, o paskui apsistojo Vilniuje. Ten L. Mieroslavskio skatinamas organizavo Lietuvos CK revoliucinės veiklos vadovavimui.
1861 m. Vilniaus Šv. Stanislovo ir Šv. Vladislovo katedroje patriotinės demonstracijos metu buvo suimtas, kaip pagrindinis jos rengėjas. Buvo išsiųstas į Archangelsko sritį, kur surado vietą kanceliarijoje. Tremtyje paruošė dvi publikacijos iš sociologijos srities. Dėl prasidėjusio 1863 m. sukilimo ir bandymo pabėgti, toliau buvo tąsomas po įvairias tolimas Rusijos vietoves.
Susitiko su būsimąja žmona. 1867 m. amnestuotas ir ignoruodamas draudimą išvažiavo į Varšuvą.
Nuo Varšuvo iki Lvovo
Varšuvoje buvo korepetitoriumi, publicistu, darbininku, o 1868–1869 m. guvernantu šalia Liublino. Užsiėmė savišvieta ir rašė straipsnius kultūriniam žurnalui. Persikėlė į Lvovą, tikėdamasis Prancūzijos pergalė įsiplieskusiame Prancūzijos-Prūsijos kare, tačiau Prancūzijai pralaimėjus, liko Lvove. Toliau darbavosi darbininkų judėjime. Lvovo uinversitete 1875 m. įgijo daktaro laipsnį.
Zvi Kolitz
Zvi Kolitz (1912 m. gruodžio 14 d. Alytuje, Rusijos imperija – 2002 m. rugsėjo 29 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio bei JAV kino ir teatro režisierius. Labiausiai žinomas dėl savo 1946 m. sukurto kūrinio Yosl Rakover kalbasi su Dievu, kuris tapo Holokausto literatūros klasika.
Bolesław Limanowski
Nuo Varšuvo iki Lvovo
1876 m. Rusijos ir Lenkijos socialistų sąskrydyje išvertė F. Lasalio „Darbininkų programą“. Dėl savo socialistinių pažiūrų metė darbą laikraštyje. Buvo suimtas dėl veiklos slaptoje organizacijoje. Dėl kaltinimų trūkumo buvo išteisintas, tačiau neteko teisės pasilikti Austrijoje-Vengrijoje, kurios sudėtyje tada buvo Lvovas.
Emigracijoje
1878 m. su šeima ir jau paaugusiu sūnumi M. Limanovskiu išvyko į Ženevą jau kaip žinomas socialistas. Toliau aktyviai veikė įvairiose socialistinėse iš Lenkijos išsivadavimo organizacijose. Kartu su įkūrė Lenkijos liaudies socialistinę draugiją (Stowarzyszenie Socjalistyczne Lud Polski). Dalyvavo tarptautiniame socialistų kongrese Kūre Šveicarijoje. 1899 m. persikėlė į Paryžių ir ėmėsi redaguoti žurnalą „Rytinis trimitas“ ir tapo Lenkijos tremtinų sąjungos sekretoriumi.
1907 m. valdžiai leidus vėl apsigyveno Lenkijoje – Krokuvoje. Sugrįžęs tapo Lenkijos socialistų partijos nariu ir J. Pilsudskio buvo skirtas į karo iždininko pareigas.
Zvi Kolitz
Biografija
Gimė 1912 m. gruodžio 14 d. Alytuje. Jaunystėje mokėsi Slabados Ješivoje. 1937 m. išvyko į Italiją, kur mokėsi Florencijos universitete. Prasidėjus II pasauliniam karui išvyko į Palestiną, kur dalyvavo sionistiniame judėjime siekiant Izraelio nepriklausomybės, tačiau už savo politinę veiklą buvo suimtas vietinės britų valdžios ir pasodintas į kalėjimą. 1946 m. išvyko į Buenos Airės, kur parašė žymiausią savo knygą – Yosl Rakover kalbasi su Dievu. 1948 m. Izraeliui paskelbus nepriklausomybę pradėjo aktyviai dalyvauti šalies literatūriniame ir kultūriniame gyvenime.
Bolesław Limanowski
Šeima
B. Limanovskio sūnus – žymus geologas ir artistas M. Limanovskis profesoriavo Vilniaus universitete.
Pažiūros
B. Limanovskio pažiūrų susiformavimui įtakos turėjo H. Spenseris, O. Kontas, P. Lilynfeldas ir kt. ”.
Moksleivis (žurnalas)
thumb|200px|Pirmasis žurnalo numeris, 1935 m.
Bolesław Limanowski
Literatūra
thumb|Boleslavo Limanovskio kapas Varšuvos kapinėse
Moksleivis (žurnalas)
„Moksleivis“ – Lietuvos mėnesinis žurnalas moksleiviams, ėjęs 1935–1936 m. Kaune ir 1958–2001 m. Vilniuje su 1963–1964 m. pertrauka.
Šacilai (Monkų apskritis)
Šacilai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Moksleivis (žurnalas)
1935–1936 m.
Leistas Kaune vietoje uždrausto žurnalo „Moksleivių varpai“. Žurnalo Nr. 1-9 leido ir redagavo Večeslavas Kuraitis, nuo Nr. 10 leido VDU studentų varpininkų sąjunga, „Varpo“ bendrovė, redagavo Balys Dundulis. Rašė moksleivijos gyvenimo klausimais, spausdino mokslo, literatūros, gamtos pažinimo straipsnius, moksleivių kūrinius. Bendradarbiavo Julius Būtėnas, K. Čaplinskas, J. Gaigalas, Kazys Jakubėnas, Pranas Jonuška, Valerijonas Knyva, Kostas Korsakas, Eduardas Mieželaitis, Antanas Rūkas, Juozas Vaišnoras, Tadas Zaleskis ir kt. Išėjo 21 numeris. Uždarytas uždraudus partijų veiklą Lietuvoje.
Šacilai (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pirinas
Pirinas (bulg. Пирин) − kalnų masyvas Bulgarijos pietvakariuose ir nedidelė dalis (pietinis galas) Graikijoje, tarp Strumos ir Mestos upių slėnių. Didžiausias aukštis 2914 m (Vichreno kalnas).
Zvi Kolitz
Biografija
1954 m. buvo pirmojo Izraelio pilnametražio filmo Hill 24 Doesn’t Answer bendraautoris. Filmą pristatė 1955 m. vykusiame Kanų kino festivalyje. Vėliau persikėlė gyventi į JAV, kur 1964 m. kartu su Rolf Hochhuth parašė pjesę Deputy apie Vatikano tylą Holokausto metu. Ši pjesė buvo rodoma devynis mėnesius Brodvėjuje. 1968 m. sukūrė pjesę The Megilla of Itzik Manger bei miuziklą I’m Solomon. Gyvendamas JAV parašė dar kelias knygas, taip pat rašydavo straipsnius į žydų laikraštį Algemeiner Journal bei dėstė kelis kursus žydų kalba Yeshiva universitete. Mirė 2002 m. rugsėjo 29 d. Niujorke.
Moksleivis (žurnalas)
1958–2001 m.
Nuo 1958 m. iš pradžių leido LLKJS CK ir LSSR švietimo ministerija, nuo 1969 m. – kartu su laikraščių ir žurnalų susivienijimu „Periodika“, nuo 1990 m. – Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerija bei žurnalo redakcija. Tiražas: 1981 m. – 105 100, 1985 m. – 70 000, 1997 m. – 3500 egzempliorių.
Spausdino moksleivių grožinius kūrinius, rašinius, reportažus, rašė įvairių meno sričių, moksleivių gyvenimo temomis. Bendradarbiai: Ona Baliukonė, Rimantas Dichavičius, Leonardas Grudzinskas, Virgilijus Juodakis, Stasys Kašauskas, Robertas Keturakis, Pranas Kulikauskas, Vytautas Lomsargis, Paulius Širvys, Marija Žarkauskaitė.
Pirinas
Pirinas susidaręs daugiausia iš granito, kristalinio skalūno, marmuro. Pirine vyrauja alpiškos reljefo formos. Yra daug karštųjų versmių. Iki 2000 m aukščio auga miškai.
1962 m. įkurtas Vichreno nacionalinis parkas. 1974 m. parko teritorija žymiai padidinta, o jis pats pervadintas į Pirino nacionalinį parką.
Pirino viršukalnės
Kalnų masyvas tęsiasi apie 40 km iš šiaurės vakarų į pietryčius ir yra apie 25 km pločio. Pirinas užima antrą vietą pagal aukštį Bulgarijoje, po Rilos ir yra šeštas Europoje.
20 aukščiausių Pirino viršūnių:
Nuorodos
Pirino nuotraukos
Malakasterio apygarda
Malakasterio apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Fierio apskričiai. 31 356 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 393 km². Administracinis centras – Balšis. Ribojasi su Beračio, Tepelenės, Vliorės ir Fierio apygardomis.
Savivaldybės
Malakasterio apygarda sudaryta iš 11-os savivaldybių:
Drakonarijus
Drakonarijus  – signiferis Senovės Romos kariuomenėje, nešdavęs draką  – Romos kavalerijos dalinių štandartą.
Manoma, kad drakai perimti iš sarmatų tada, kai II a. pradžioje Romos kariuomenėje pasirodė auksiliarijai sarmatai ir dakai.
Ašūras
Ašūras (, ARC ܐܬܘܪ (Aṯur)) – viena iš senovės Asirijos sostinių. Miesto liekanos plyti vakariniame Tigro krante, į šiaurę nuo santakos su Mažuoju Zabu, dab. šiaurės Irako Al-Shirqat rajone Salah ad Dino muchafazoje. Objektas įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą 2003 m. Tais pačiais metais įrašytas ir į Pavojuje esančio pasaulio paveldo sąrašą dėl regione vykstančio ginkluoto konflikto bei grėsmės užtvindyti istorinę vietovę dėl numatomos čia statyti dambos.
Ašūras buvo pirmąja Asirijos imperijos sostine nuo XIV a. pr. m. e. iki IX a. pr. m. e. Taip pat Ašūras buvo asirų religine sostine, vieta, kur buvo karūnuojami ir laidojami karaliai. Per Ašūrą driekėsi šiaurės Mesopotamijos prekybiniai keliai, Eufrato slėnyje jungęsi su prekybiniu Karalių keliu.
Istorija
Ankstyvuoju savo laikotarpiu (XX–XIX a. pr. m. e.) Ašūras klestėjo kaip svarbus prekybinis centras, per kurį vyko prekyba tarp Šumero pietuose, Irano kalnyno rytuose, Sirijos bei Mažosios Azijos vakaruose. Kad užtikrintų sėkmingą prekybą, šio miesto pirkliai steigė savo kolonijas (karumus) Mažojoje Azijoje, tarp kurių svarbiausia buvo Kanešas. Tai pavertė Ašūrą prekybinių kelių susikirtimo vieta. XIX a. pr. m. e. pabaigoje Ašūras trumpam tapo Asirijos karalystės sostine. Vėliau šį miestą valdė Babilonija, Mitanija, kol XIV a. pr. m. e. miestui vėl pavyko tapti nepriklausomu, o vėliau – ir galingos Asirijos imperijos centru.
Nuo II tūkst. pr. m. e. visas regionas dažnai buvo vadinamas pagrindinio asirų miesto ir sostinės – Ašūro pavadinimu. Tokį regiono pavadinimą perėmė ir senovės persai, vadinę jį Athura. Sasanidų imperijos laikais regionas buvo žinomas kaip Asuristanas.
Archeologija
Ašūrą tirti pradėjo vokiečių archeologai 1898 m. Kasinėjimus 1900 m. pradėjo Friedrich Delitzsch, 1903–1913 m. juos tęsė Rytų draugijos grupė, kuriai vadovavo Robert Koldewey, vėliau – Walter Andrae. Aptikta virš 16 000 molinių dantiraščio lentelių. Dauguma archeologinių radinių pateko į Berlyno Pergamono muziejaus (Pergamonmuseum) ekspozicijas.
Paskutiniu metu miestą tyrinėjo Vokietijos tyrimų fondo (1988 ir 1989 m.), Bavarijos kultūros ministerijos, Miuncheno universiteto (1990 m.) archeologai.
Atrastos Ašūro ir Ištarės III tūkst. pr. m. e. ir kt. šventyklų griuvėsiai, II tūkst. pr. m. e. zikurato liekanos. Atkastos Ašūro viešų ir privačių gyvenamųjų statinių liekanos patvirtina išskirtinę statybos praktiką nuo šumerų ir akadų periodo iki asirų valdymo laikotarpio, įskaitant ir neilgą pagyvėjimą, valdant Partų imperijai.
FK Rieduva Vilnius
Vilniaus „Rieduva“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Kregždės lizdas (reikšmės)
Kregždės lizdu dar vadinama:
Automobilvežis
thumb|250px|right|Automobilvežis thumb|250px|Automobilvežis sunkvežimio MAZ basėje, perveža Lanos Daewoo. Automobilvežis, autovežis – specializuotas automobilis, skirtas pervežti lengvuosius automobilius, automobilines priekabas, motociklus ir panašią ratinę techniką. Paprastai automobilvežį sudaro vilkikas ir speciali priekaba ar puspriekabė.
Kalbininkai rekomenduoja naudoti terminą automobilvežis, o ne autovežis.
Standartinis automobilvežis paprastai numatytas pervežti 7-8 B klasės automobilius (Renault Logan, Chevrolet Lanos), europinėse priekabose gali tilpti iki 9-10 automobilių, skaičius priklauso nuo automobilių gabaritų.
Rusijoje automobilvežiai negali būti didesnių gabaritų kaip 20 m ilgio ir 4 m aukščio, Vokietijoje – 20,75 m ilgio ir 4 m aukščio.
Egzistuoja ir automobiliai, skirti pervežti vieną automobilį. Tačiau šie paprastai skirti pervežti sugedusiems automobiliams iš avarijos ar gedimo vietos.
Automobilvežiais automobilius perveža ne tik vietiniais, bet ir tarptautiniais maršrutais.
Automobilvežių priekabas gamina tokios kompanijos kaip Lohr (Prancūzija), Kassbohrer (Austrija), Rolfo (Italija)) VZTM (Rusija) ir kt.
Aminai
Aminai – amoniako dariniai, kuriuose vienas, du arba trys vandenilio atomai yra pakeisti arilinėmis arba alkilinėmis grupėmis.
Aminai klasifikuojami pagal tai, kelios angliavandenilinės grupės prijungtos prie azoto atomo į tris grupes. Jeigu bent vienas iš pakaitų prie azoto yra aromatinio angliavandenilio žiedas, tokie aminai vadinami aromatiniais.
Fizikinės savybės
Pirminiai ir antriniai aminai sudaro silpnus vandenilinius ryšius, todėl jų virimų temperatūra yra didesnė nei panašios molines masės angliandenilių. Taip pat pirminiai ir antrinai aminai tarpusavyje sudaro tarpmolekulinius vandenilinius ryšius, o tretiniai jų nesudaro.
Degimas
Aminai lengvai dega (oksiduojasi):
Aminai yra gaunami kaitinant halogenalkanus su amoniaku:
Panaudojimas
Aminai yra naudojami dažams gaminti, nes, pavyzdžiui, oksiduojant aniliną susidaro skirtingų spalvų junginiai. Iš anilino taip pat gaminami vaistai (sulfanilamidiniai preparatai), sprogstamosios medžiagos.
Dielektrikas
Dielektrikas – medžiaga, nelaidi elektros srovei, nes neturi laisvų elektros krūvių. Tačiau dielektriką veikiant elektriniu lauku, surištieji krūviai, esantys atomuose ir molekulėse, labai nežymiai pasislenka, o jis pats tampa elektrinio lauko šaltiniu.
Poliarizacija
Dielektrikai kaip ir visos medžiagos, sudaryti iš atomų. Pastarieji sudaryti iš teigiamų ir neigiamų elektringųjų dalelių: elektronų ir protonų. Sudarius dielektrikui išorinį elektrinį lauką, pastarasis veikia šias elektringąsias daleles. Atomai (arba ištisos molekulės) tampa dipoliais. Dielektrikas poliarizuojasi.
Dielektriko poliarizaciją apibūdina poliarizuotumas.
Dielektrikai
Dielektrikai esti dviejų rūšių:
Kai kurios medžiagos gali poliarizuotis ir be išorinio lauko. Tokie dielektrikai skirstomi į:
Ngauruhoė
Ngauruhoė  – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, Taupo vulkaninėje srityje, Tongariro ugnikalnių masyve (nors neretai laikomas atskiru ugnikalniu). Aukštis 2291 m.
Pirmasis Ngauruhoės išsiveržimas įvyko maždaug prieš 2500 m. XX a. Ngauruhoė išsiveržė 45 kartus (paskutinį – 1975 m.). Vidiniame krateryje veikia fumarolės.
Gen Šodži
Gen Šodži (, g. 1992 m. gruodžio 11 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Deribos kaldera
thumb|260px|Deribos kalderoje esantis krateris su ežeru
Deribos kaldera – vulkaninė kaldera Sudane, Darfūro regione stūksančiame Maros masyve. Kaldera yra 5–8 km pločio, jos centre yra krateris, kuriame telkšo kraterio ežeras. Kalderą supa atbraila, iškylanti iki 3042 m. Tai yra aukščiausia Sudano vieta (po Pietų Sudano atsiskyrimo). Paskutinis išsiveržimas įvyko prieš 3500 m. Nuo to laiko kaldera yra snaudžianti, tačiau veikia karštosios versmės ir fumarolės.
Medeišiai
Medeišiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 14 km nuo Dūkštelių.
Jonas Valaitis (1888)
Jonas Valaitis (1888 m. sausio 26 d. Naudžiuose, Paežerių valsčius – 1984 m. sausio 5 d. Floridoje, JAV) – Lietuvos pedagogas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.
Biografija
1908 m. baigė Marijampolės gimnaziją ir įstojo į Varšuvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1910 m. su Vytautu Ciplijausku Varšuvos studentus atstovavo „Aušrinės“ konferencijoje. 1910 m. persikėlė į Peterburgo universitetą.
Pirmojo pasaulinio karo metais 1914–1917 m. mobilizuotas tarnavo Žemietijų sąjungoje, 1917 m. dirbo Lietuvių Centro komitete Petrograde, dėstė vakariniuose suaugusiųjų kursuose.
Grįžęs į Lietuvą, 1919–1920 m. dirbo žurnalo „Beraštis“ redakcijoje. 1919–1923 m. Marijampolės realinės gimnazijos direktorius, 1922–1925 m. mokytojas, dalyvavo organizuojant Lietuvos mokytojų sąjungos skyrių.
1925–1939 m. Klaipėdos lietuvių Vytauto Didžiojo gimnazijos mokytojas. 1939–1940 m. Kauno VI gimnazijos mokytojas, nuo 1940 m. liepos 15 d. iki 1941 m. liepos 1 d. „Aušros“ berniukų gimnazijos direktorius, vėliau – suaugusių mokyklos direktorius.
Nuo 1949 m. gyveno Čikagoje, dalyvavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) veikloje. Bendradarbiavo laikraščiuose „Darbas“, „Naujienos“, „Keleivis“, „Darbininkų balsas“.
Lietuvos mėgėjų teatro sąjunga
Veikla
Lietuvos mėgėjų teatro sąjunga skatina ir propaguoja narių kūrybinę ir organizacinę veiklą, rengia festivalius, seminarus, sąskrydžius, konferencijas, dalyvauja tarptautiniuose projektuose. Aukščiausia valdymo institucija – kas 4 metai šaukiamas suvažiavimas, tarp suvažiavimų – taryba ir prezidentas.
Su Lietuvos liaudies kultūros centru nuo 1997 m. kasmet rengia Lietuvos mėgėjų teatrų apžiūrą šventę „Atspindžiai“ (1991–1996 m. ją rengė Lietuvos liaudies kultūros centras), nuo 2006 m. – mėgėjų teatrų šventę „Tegyvuoja teatras“, nuo 1997 m. keturis kartus per metus leidžia laikraštį „Mėgėjų teatras“. Nuo 1993 m. Tarptautinės mėgėjų teatro asociacijos (AITA/IATA), nuo 1998 m. – Šiaurės Europos mėgėjų teatro aljanso (NEATA) narė.
Julius Kröhl
Julius Kröhl (1820 m. Klaipėdoje – 1867 m. rugsėjo 9 d. Panamoje) – inžinierius, išradėjas, daug prisidėjęs prie povandeninių laivų kūrimo.
Biografija
Gimė 1820 m. Klaipėdoje, apie 1828 m. su tėvais persikėlė gyventi į Berlyną. 1844 m. emigravo į Niujorką, 1849 m. tapo JAV piliečiu. Atvykęs į JAV pradėjo dirbti vandens transporto priemonių gamykloje. 1858 m. vedė Sophia Rosa Lueber. 1861-1864 m. kovojo šiaurinių valstijų pusėje Jungtinių Valstijų pilietiniame kare. 1864 m. tapo įmonės Pacific Pearl Company vyriausiuoju inžinieriumi. 1865 m. suprojektavo povandeninį laivą Sub Marine Explorer, kuris buvo pirmasis povandeninis laivas, turėjęs galimybę pats panerti ir pats iškilti iš vandens. Mirė 1867 m. rugsėjo 9 d. Panamos mieste nuo šiltinės.
Pridėtinė vertė
Pridėtinė vertė – prekių ir paslaugų vertės padidėjimas kiekviename gamybos etape, apskaičiuojama kaip skirtumas tarp įmonės pajamų ir jos produkcijos gamybos žaliavų bei paslaugų sąnaudų. Šalies mastu parodo Bendras vidaus produktas. Apmokestinama pridėtinės vertės mokesčiu.
Skaičiavimas
Dalis kainos sudaro pridėtinę vertę. Medžiagos, pusfabrikačiai, pabaigta produkcija, komponentai, rangovų darbas perkamas jau užbaigtas, jį gamina tiekėjai ir rangovai, todėl tai neįeina į pridėtinę vertę:
Joniškio rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas, 2015 m.
Joniškio rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Joniškio rajonas. Dirba 3 teisėjai.
Adresas: Medžiotojų g. 2A, LT-84115 Joniškis.
Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).
SC Austria Lustenau
Lustenau „Austria“ – Austrijos futbolo klubas iš Lustenau.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1914 m. kai buvo įkurtas FA Turnebund Lustenau.
Valiutų rinka
Valiutų rinka – finansinės operacijos, vykdomos su užsienio valiutomis. Dar vadinama Forex – pasaulinė tarpbankinė valiutų rinka. Forex – įvairios užsienio valiutos pirkimo-pardavimo operacijų visuma, kuri atspindi tarptautines, politines ir ekonomines realijas, tendencijas, poreikius ir kintančias sąlygas. „Forex“ rinkos pagrindiniai dalyviai (angl. market-makers) – bankai, tarptautinės bendrovės, finansų institucijos, stambūs spekuliantai, atliekantys didžiulės apimties sandorius, galinčius pakeisti valiutų kursą, ir smulkūs investuotojai.
SC Austria Lustenau
Istorija
Nuo 1936 m. žinomas dabartiniu pavadinimu SC Austria Lustenau.
Valiutų rinka
Apie 80 % visų sandorių sudaro spekuliacinės operacijos, kurių tikslas gauti pelną iš valiutinių kursų skirtumų, likusieji – prekybinės arba investicinės kilmės. Būtent spekuliacija labiausiai ir domina privačius investuotojus, nes intensyviai besikeičiantys valiutų kursais sudaro ir solidaus pelno galimybę.
Forex rinkos dalyviai
Viena iš FX rinkos patrauklumo priežasčių – didelis jos dalyvių skaičius, sąlygojantis nuolatinį augimą, populiarumą ir likvidumą.
Pagrindiniai Forex rinkos dalyviai – Market Makers. Tai bankai, tarptautinės kompanijos, finansų institucijos, stambūs spekuliantai. Esminis jų skiriamasis bruožas – didžiulės sandorių apimtys, galinčios žymiai pakeisti valiutos kotiruotę ar kainą. Kitaip tariant, tai tos institucijos, nuo kurių priklauso klimatas rinkoje. Tačiau rinkoje gali dalyvauti ir privatūs individualūs investuotojai.
Maržinė Prekyba Forex
Finansų krizė paskatino daugelį investuotojų aktyviau susidomėti alternatyviu investiciniu instrumentu - maržine mažmenine valiutų rinka Forex. Maržinės prekybos esmę sudaro tai, jog klientas, įnešdamas minimalią nustatytą sumą (depozitą), turi galimybę operuoti nepalyginamai didesnėmis sumomis nei jo įneštos (nuosavos) lėšos.
Tokią galimybę jam suteikia brokeris, teikiantis ne tik įvairaus pobūdžio informaciją apie rinką, prekybą valiuta ir pan., bet ir kreditinę liniją – stambias sumas, užtikrinančias „išėjimą" į rinką, kuriomis investuotojas gali laisvai operuoti įnešdamas tam tikrą savo užstatą.
Praktinis pavyzdys: klientas atsidarė prekybinę sąskaitą ir įnešė į ją 1 000 USD. Brokeris suteikia klientui svertą, leidžiantį prekiauti 100 kartų didesnėmis pozicijomis, nei jo turimas kapitalas. Vadinasi, klientas galės prekiauti 100 000 USD dydžio pozicija, realiai įnešęs tik 1 000 USD.
Forex signalai
Forex signalai rekomenduoja pradėti valiutų poros pirkimo pardavimo sandorį. Signalai yra pateikiami žmogaus ir/arba automatizuotų priemonių analize, kuri remiasi šalių ekonominėmis bei finansinėmis naujienomis. Viešai skelbiamais ekonomikos rodikliais, tokiais kaip, BVP, šalies mažmeninės prekybos, paslaugų ar nekilnojamojo turto sektoriaus indikatoriais, centrinių bankų palūkanų normomis, infliacijos bei defliacijos rodikliais.
Didžiausia rinka pasaulyje
Valiutų prekybos rinka yra didžiausia spekuliacinė rinka pasaulyje, ženkliai lenkianti akcijų biržą. Apskaičiuota, kad 2010 metais vidutinė dienos apyvarta, pasaulinėse forex biržose siekė 3,98 trilijono Jungtinių Amerikos Valstijų dolerių.
Forex Lietuvoje
Lietuvoje pirmoji kompanija savo veiklą pasaulinėje valiutų rinkoje pradėjo 1997 metais. Šiuo metu Lietuvoje yra sudarytos visos sąlygos prekiauti Forex rinkoje, dirba nemažai kompanijų atstovaujančių užsienio brokerius. Jos teikia ne tik prekybos paslaugas, tačiau konsultuoja, rengia mokymus. Pastebėtina, kad Lietuvoje teikiant Forex prekybos paslaugas dominuoja ne šalies komerciniai bankai, tačiau brokerinės kompanijos.
Špakovas
Špakovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 40 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Alyvpalmė
Alyvpalmės (Elaeis) – palmių gentis. Jai priklauso dvi rūšys, augančios drėgno tropinio klimato šalyse:
Drakas (simbolis)
thumb|right|350px|Dakų drakas Rumunijos 5000 [[Naujoji Rumunijos lėja|lėjų banknote]] Drakas  – Senovės Romos kavalerijos standartas, kurį nešdavo drakonarijus.
Alyvpalmė
Morfologija
Suaugę augalai yra vienastiebiai, iki 20 m aukščio (E. oleifera iki 6 m), turintys 20-40 ilgų lapų. Žiedai maži, susitelkę į kekes. Vaisiai – raudoni kaulavaisiai. Tiek minkštimas, tiek kauliukas turi daug maistui ir pramoniniams tikslams tinkamo aliejaus.
Drakas (simbolis)
Manoma, kad drakai atsirado Sarmatijoje ar Dakijoje, o Romos kariuomenėje imti naudoti II a. pradžioje kartu su auksiliarijais sarmatais ir dakais.
Drako pagrindas būdavo išsižiojusio vilko galva iš lieto metalo, prie kurios pakaušinės dalies būdavo pritvirtinta audeklinė rankovė. Sparčiai jojant oras pro vilko nasrus verždavosi į rankovę ir ją išpūsdavo. Išsipūtusi rankovė plevėsuodavo it drakoniškas kūnas.
Spėjama, kad galva turėdavo kažkokį švilpuko principu veikiantį įtaisą, kadangi jojant į mūšį girdėdavosi staugiantis balsas.
Europos mažųjų valstybių žaidynės
thumb|Dalyvaujančios šalys Europos mažųjų valstybių žaidynės – kas dvejus metus rengiamos įvairaus sporto varžybos tarp Europos mažų valstybių. Teisę dalyvauti žaidynėse turi Islandija, Kipras, Liuksemburgas, Monakas, San Marinas, Malta, Lichtenšteinas, Andora ir Juodkalnija. Šiuo metu narystės siekia Farerų salos.
Kičiai
Tradiciniai verslai – lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai), medžioklė, žvejyba, bitininkystė, drėkinamoji ariamoji žemdirbystė (auginami kviečiai), sodininkystė, daržininkystė. Tradiciniai amatai – juvelyrinių dirbinių gamyba, audimas, pynimas. Turi gausų folklorą, mitologiją, epą (Popol Vuh).
Istorija
Kičiai – viena iš majų tautų, poklasikiniame laikotarpyje sukūrę valstybę Majos aukštumose. Jie yra senieji gyventojai, čia gyvenę jau nuo VI a. pr. m. e. Tačiau pasak legendos, X–XI a. kičių dinastijos ir valstybės protėviai į Gvatemalą atsikėlė iš Tabasko, XIII a. įkūrė valstybę su sostine Kumarkacho mieste.
XV a. jų valstybė buvo užkariauta iš pradžių actekų, vėliau ispanų (Pedro de Alvarado).
Skaidrumas (socialiniai mokslai)
Nors skaidrumo principas nėra tiesiogiai paminėtas LR Konstitucijoje, tačiau jis traktuojamas kaip iš Konstitucijos kylantis imperatyvas. Remiantis Konstitucinio teismo nutarimu, skaidrumas yra veiklos principas, susijęs su viešosios valdžios ir pareigūnų informacijos sklaida, komunikavimu, atvirumu, viešumu, atskaitingumu bendruomenei, priimančiųjų sprendimus atsakomybe, tų sprendimų pagrįstumu ir aiškumu. Skaidrumas yra ir Europos Sąjungos teisės principas, įtvirtintas inter alia Europos Bendrijų Teisingumo Teismo jurisprudencijoje.
Michael Kloepfer
Michael Kloepfer (g. 1943 m. rugsėjo 1 d.) – vokiečių teisininkas, aplinkos teisės mokslininkas, Berlyno Humboldtų universiteto (BHU) profesorius, buvęs teisėjas.
Biografija
Nuo 1962 m. iki 1967 m. studijavo teisę Berlyno laisvajame universitete (BLU). 1969 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. 1973 m. apgynė habilitaciją (Miuncheno universitetas.
Nuo 1974 m. iki 1976 m. BLU profesorius, nuo 1976 m. iki 1992 m. Tryro universiteto ordinarinis profesorius. Buvo Aplinkos ir technikos teisės instituto direktorius (Tryras). Nuo 1977 m. iki 1996 m. lygiagrečiai Reino krašto-Pfalco aukštesniojo administracinio teismo teisėjas. Nuo 1992 m. lapkričio 1 d. BHU TF Valstybinės ir administracinės, Europos teisės, aplinkos teisės, finansų ir ūkinės teisės katedros vedėjas. Mokslinių tyrimų sritys – valstybinė teisė ir administracinė teisė, aplinkos teisė, finansų teisė, technikos teisė, informacijos teisė, katastrofų teisė.
Kloepferio mokiniai habilituoti daktarai – Theodor Schilling (Liuksemburgas), Klaus Meßerschmidt (Frankfurtas prie Maino), Thilo Brandner (Berlynas), Matthias Rossi (Augsburgas) ir Claudio Franzius (Berlynas).
George Robertson
Lordas Džordžas Robertsonas (, g. 1946 m. balandžio 12 d. Port Elene, Škotija) – britų politikas, buvęs Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius (1999–2004 m.).
Biografija
Jaunystėje buvo radikalaus antikarinio judėjimo dalyvis, organizavo protestus prieš JAV povandeninių laivų dislokavimą Britanijoje. Dar studijų metais įstojo į Leiboristų partiją. 1968 m. baigė ekonomikos studijas Šv. Andriaus universitete Faife, vėliau vadovavo degtinės gamintojų profsąjungai.
1978 m. išrinktas Bendruomenių rūmų (Britanijos parlamento žemųjų rūmų) deputatu. 1979 m. tapo socialinės apsaugos ministerijos parlamentiniu sekretoriumi. 1982–1993 m. buvo parlamento spikerio pavaduotojas nuo opozicijos, vadovavo Vestminsterio demokratijos fondui, padedančiam buvusio sovietinio bloko šalims.
1997 m. gegužės mėn. paskirtas Didž. Britanijos gynybos ministru. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino premjero Tonio Blero idėją sukurti Europos saugumo pajėgas, kurios prireikus, nesiremdamos JAV pagalba, dalyvautų regioninėse operacijose. Kosovo krizės metu palaikė buvusios Jugoslavijos bombardavimą ir karinę operaciją nuverčiant Slobodaną Miloševičių.
Nuo 1999 m. spalio 11 d. iki 2004 m. sausio 5 d. Dž. Robertsonas buvo Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius. Prioritetiniais tikslais jis kėlė organizacijos gynybinės galios tobulinimą, transatlantinių santykių stabilumą, krizinių situacijų valdymo tobulinimą, santykių su Rusija gerinimą bei NATO bendradarbiavimo su Europos Sąjunga stiprinimą.
1999 m. rugpjūčio 24 d. karalienė Elžbieta II jam suteikė barono titulą. 2003 m. spalio 30 d. dekretu Lietuvos prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Dž. Robertsoną Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didžiuoju kryžiumi.
Bokaras
Bokaras, pilnas pavadinimas Bokaro Stil Sitis  – miestas centrinėje Indijoje, Džharkhando valstijoje, prie pietinio Damodaro kranto ir šios upės intako Gargos, Čhota Nagpuro plynaukštėje; apskrities centras. Bokaras yra vienas didžiausių Indijos pramoninių centrų, 4 pagal dydį Džharkando miestas. Čia veikia didžiausias šalyje plieno metalurgijos kombinatas (pastatytas 1972 m. TSRS pagalba). Taip pat veikia kitos metalo apdirbimo, naftos ir dujų perdirbimo, cemento gamyklos.
Yra tvenkinys, keletas hinduistinių šventyklų (Ramos, Gajatri, Džaganatho, Ajapos, Kali), budistų šventykla, biologinis parkas. Už 60 km nuo Bokaro yra žymi Čhinamastos šventykla.
Istorija
Bokaras džiunglių vietoje pradėjo kurtis 1964 m., statant plieno kombinatą.
Georgia O'Keeffe
thumb|200px|Georgia O'Keeffe [[1950 metais]]
Georgia O’Keeffe (1887 m. lapkričio 15 d. – 1986 m. kovo 6 d.) buvo Jungtinių Valstijų menininkė, garsiausia savo paveikslais. Tapytoja savo paveiksluose naudojo tiek abstrakčius, tiek ir konkrečius elementus. Konkretūs elementai galėjo būti atpažinti, kaip antai, nupieštos gėlės, akmenys, gyvūnų kaulai, peizažai. Abstraktūs tapytojos paveikslų elementai – spalvos ir formos nesudarė jokio realaus daikto.
Tokantinsas (valstija)
Tokantinsas  – valstija Brazilijoje, šalies centrinėje dalyje. Ribojasi su Maranjanu, Pjauju ir Bahija rytuose, su Gojasu pietuose, su Mato Grosu vakaruose ir su Para šiaurės vakaruose. Valstijos sostinė – Palmasas.
Geografija
Didžiąją valstijos dalį užima Brazilijos plokščiakalnis. Būdingi 300–900 m aukščio kalnagūbriai, uolų masyvai, atlikuonys. Tik Aragvajos baseine vyrauja kalvotas, 300–400 m aukščio reljefas. Aukščiausia Tokantinso vieta (1340 m) yra Trairaso aukštumoje, valstijos pietuose. Dauguma valstijos upių priklauso Amazonės baseinui: Tokantinsas, Aragvaja, Žavaesas, Sonas.
Klimatas tropinis, žemyninis. Būdingos aukštos oro temperatūros, vidutinis drėgnumas. Per metus iškrenta 800–1600 mm kritulių, daugiausia tarp lapkričio ir balandžio.
Tokantinse kaitaliojasi tipiška Brazilijos savana seradas su galeriniais miškais upių pakrantėse, bei Amazonijos džiunglėmis šiaurėje.
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Šaltiniai
thumb|left|250px|Tokantinso kraštovaizdis
Edogava
Edogava  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dažnai vadinama Edogavos miestu. Seniūnija pavadinta upės vardu, kuri teka išilgai iš šiaurės į pietus rytinėje seniūnijos dalyje. Čia gyvena apie 672,0 tūkst. gyventojų.
Istorija
Seniūnija įkurta 1937 m., sujungus Pietų Kacušikos apskrityje buvusius Komacugavos ir Koivos miestelius bei Kasajaus, Šinodzakio, Macujės, Midzujės ir Šikamoto kaimus.
Geografija
Edogava įsikūrusi pačioje ryčiausioje Tokijo seniūnijų zonos dalyje. Rytuose ribojasi su Urajasu ir Ičikavos miestais, esančiais Čibos prefektūroje, šiaurėje – su Kacušika, vakaruose – su Sumidos ir Koto seniūnijomis.
Turizmas
Žymiosios vietos Edogavoje:
Simboliai
Oficiali gėlė – azalija, medis – kamparmedis (Cinnamomum camphora).
Nuorodos
thumb|left|Edogava Tokijo prefektūroje
Kybartai
thumb|left|Eucharistinio Išganytojo bažnyčia thumb|left|Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
Etimologija
Kybartų vardas neabejotinai yra asmenvardinis vietovardis – nuo pavardės Kybartas. 1561 m. inventoriuje ne tik minimas miesto vardas, bet ir gyventojų pavardės: 26 valakų kaime gyventa bene 24 ūkininkų, tarp kurių ketvirtadalis turėjo pavardes Kibortaitis arba Kibortowicz. Gali būti, kad ir kaimas iš pradžių vadinosi Kybartaičiai ar Kibortaičiai, o XVI a. viduryje tapo Kybartai (panašiai kaip ir Šakiai). Galbūt kartu sutrumpėjo ir pavardė, kadangi dabar Kibortaičių neaptinkama.
Geografija
Pro miestą teka Liepona, Ėglupis. Kybartų pagrindiniai keliai yra, kuris yra dalis Europinio kelio ir. 1995 m. liepos 10 d. Kybartuose užfiksuota stambiausia Lietuvoje kruša – jos ledėkų skersmuo siekė 120 mm.
Istorija
thumb|left|[[Kybartų geležinkelio stotis, caro laikais vadinta Virbalio vardu (apie 1900 m.)]]
Pagal vieną padavimą, Kybartus pastatę 5 broliai dailidės. Tačiau iš istorinių šaltinių žinoma, kad kaimas kūrėsi karalienės Bonos laikais kolonizuojant Sūduvą. Kybartai pirmą kartą minimi 1561 m. Jurbarko ir Virbalio inventoriuje, tuo metu kaime buvo 20 ūkių.
1856 m. Kybartai gavo miesto teises, ėmė sparčiai augti po 1861 m., kai buvo nutiestas Sankt Peterburgo-Varšuvos geležinkelio atšaka Lentvaris–Virbalis, buvo pastatyta Kybartų geležinkelio stotis. 1870 m. įkurta Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapija. Šiuo geležinkeliu gabenant rusų rašytojo Ivano Turgenevo palaikus palaidoti į Peterburgą, jie 1883 m. rugsėjo 3 d. naktį buvo pašarvoti Kybartų cerkvėje. 1895 m., važiuodamas iš užsienio Rusijon, Vladimiras Leninas trumpam buvo sustojęs Kybartuose. XIX a. pabaigoje Kybartai buvo Vilkaviškio apskrities Kybartų valsčiaus centras.
thumb|left|Kybartų pasienio punktas tarpukariu
1914 m. mieste gyveno 10 000 gyventojų. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas buvo sugriautas, tačiau netrukus atsistatė ir vėl išaugo (iki 1950 m. buvo valsčiaus centras). 1919 ir 1924 m. Kybartams suteiktos miesto teisės ir privilegijos. Ėmė steigtis mažos įmonėlės. 1919 m. „Žiburio“ draugija įkūrė vidurinę mokyklą (vėliau išaugusią į gimnaziją). Veikė lietuvių, vokiečių, žydų mokyklos, liaudies universitetai.
1919 m. įkurtas pirmasis futbolo klubas Lietuvoje – „FK Sveikata“. 1923 m. mieste gyveno 6000 gyventojų. 1927–1928 m. pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą pastatyta Eucharistinio išganytojo bažnyčia. Kybartai buvo paskutinė Lietuvos Prezidento Antano Smetonos apsilankymo Lietuvoje vieta. 1940 m. birželio 15 d. vėlų vakarą, į Lietuvą įsiveržus sovietų kariuomenei, iš Kybartų, perėjęs per Lieponos upelį, prezidentas Antanas Smetona pabėgo į Vokietiją.
Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Vytauto partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. Per II pasaulinį karą Kybartai vėl labai nukentėjo (liko vos 100 gyventojų), tačiau miestas atsigavo. 1945 m. įsteigta Kybartų vidurinė mokykla, kuriai 1964 m. buvo suteiktas Kristijono Donelaičio vardas. 1946 m. rugpjūčio 3 d. Kybartai tapo apskrities pavaldumo miestu. Sovietmečiu veikė prekybos įrengimų, gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos, „Jiesios“ dailiosios keramikos gamyklos cechas.
1998 m. lapkričio 2 d. patvirtintas Kybartų herbas. 2021 m. Kybartų pataisos namai tapo užsieniečių registracijos centru.
miniatiūra|Paminklas Kybartų krašto knygnešiams thumb|[[Kybartų Kristijono Donelaičio gimnazija]] thumb|Kybartų miestelis
Zabielė (Monkų apskritis)
Zabielė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Jašvilių, 22 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 52 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Akmenės rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas
Akmenės rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas vakarų Lietuvoje. Teritorija – Akmenės rajono savivaldybė. Dirba 4 teisėjai.
Adresas: Vytauto g. 1B, Naujoji Akmenė, LT-85114.
Medekšai
Medekšai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Girkalnio.
Jūratis Zalensas
Jūratis Zalensas (1952 m. liepos 7 d., Ryga – 2015 m. vasario 5 d.) – Lietuvos skulptorius ir tapytojas.
Biografija
LTSR Valstybiniame dailės institute (dabar – Vilniaus dailės akademija) įgijo dailininko skulptoriaus ir pedagogo specialybę. Baigęs grįžo į tėvų namus Kaune. Motinos, tapytojos Valerijos Zalensienės, dirbtuvėje nutapė pirmąsias drobes. Tėvo, skulptoriaus Broniaus Zalenso, kūrybinėje patalpoje kūrė savąją plastiką.
Parodose dalyvauti pradėjo 1976 m. Nuo 1985 m. dirbo tik kūrybinį darbą skulptūros ir tapybos srityse. Surengė personalinių parodų ir aktyviai dalyvavo grupinėse ekspozicijose Lietuvoje bei užsienyje. J. Zalenso kūrinių yra Nacionaliniame Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejuje ir privačiose kolekcijose. 2011 m. išrinktas Kauno Metų menininku. Mirė 2015 m. vasario 5 d., palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.
Vašingtono Wizards
Vašingtono „Wizards“ – NBA Rytų konferencijos Pietryčių pogrupio krepšinio komanda iš Vašingtono. 2001–2003 metais šiame klube žaidė legendinis Maiklas Džordanas.
Įamžinti marškinėliai
Vašingtono „Wizards“ klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Enceladas (palydovas)
thumb|right|260px|Saturno palydovas Enceladas
Enceladas – mažas, bet aktyvus Saturno palydovas, atrastas 1789 m. Viljamo Heršelio.
Palydovo skersmuo yra 500 km, orbitos spindulys – 238 020 km, orbitinis periodas – 1,37 paros. Palydovo ryškis opozicijoje yra 11,8. Geometrinis albedas arba atspindys sieka beveik 100 %. Encelado paviršių sudaro grynas ledas. Palydovo paviršiuje yra nedidelių smūginių kraterių, ilgų plyšių, kanjonų. Paprastai Encelado paviršiuje tvyro – 200 °C šaltis.
Enceladas savo paviršiumi labiausiai primena Jupiterio palydovą Europą, kurioje, kaip manoma, po jo ledais gali būti skysto vandens vandenynas. Apie skysto vandens buvimą Encelade galima spręsti iš vandens geizerių, užfiksuotų 2006 metų kovo 9 d. automatinio zondo Cassini-Huygens nuotraukoje. Labiausiai tikėtina, kad geizerius maitina nedideli skysto vandens sluoksniai.
Enceladas yra vienas iš nedaugelio Saulės sistemos kūnų, pasižyminčių aktyvia vulkanine veikla.
Atradimas
1789 m. V. Heršelis stebėdamas Saturną ir jo palydovus, atrado naują Saturno palydovą, kuris buvo pavadintas Enceladu.
Taupo ežeras
Taupo ežeras – tai ežeras, esantis Naujojoje Zelandijoje (didžiausias šalyje), Šiaurės salos centrinėje dalyje, Vulkaninėje plynaukštėje. Ilgis 46 km, plotis 33 km. Į Taupą įteka Vaitahanujo, Tongariro, Taurangos upės, o išteka Vaikatas, įtekantis į vandenyną. Taupe veisiasi unguriai ir upėtakiai. Ežeras apsuptas kalnų ir ugnikalnių; populiarus turistinis centras.
Taupo kaldera
Taupo ežeras susidarė galingo ugnikalnio (supervulkano) kalderoje, maždaug prieš 26,5 tūkst. metų įvykus galingam išsiveržimui. Šios išsiveržimo metu į orą išmesta 1170 km³ kietųjų medžiagų ir dūmų, o didelės teritorijos aplink ugnikalnį susmego ir virto kaldera. Per savo istoriją Taupo ugnikalnis yra išsiveržęs 28 kartus. Paskutinis galingas išsiveržimas įvyko apie 180 metus. Manoma, kad šio išsiveržimo metu išmesta 100 km³ medžiagų, kurios sudarė net 50 km aukščio stulpą. Paskutinis išsiveržimas įvyko 210 m. Taupas – vienas galingiausių pasaulio ugnikalnių, jo išsiveržimas galėtų sukelti tragiškas pasėkmes ne tik regionui, bet ir visai planetai.
Emile Vandervelde
Emilis Vanderveldė (Emile Vandervelde, 1866 m. sausio 25 d. Ikselyje – 1938 m. gruodžio 27 d. Briuselyje) – teisininkas, Belgijos visuomenės ir politinis veikėjas, buvęs sveikatos, tiekimo, užsienio reikalų ir teisingumo ministras.
Antrasis Kongo karas
Antrasis Kongo karas, taip pat vadinamas Afrikos pasauliniu karu ir Didžiuoju Afrikos karu, buvo karinis konfliktas vykęs Kongo Demokratinėje Respublikoje (buvęs Zayras), kuris prasidėjo 1998 ir oficialiai baigėsi 2003 metais, kai buvo sudaryta Pereinamoji Kongo Demokratinės Respublikos vyriausybė.
Bendri bruožai
Tai buvo didžiausias karas šiuolaikinės Afrikos istorijoje, vienas iš daugiausiai aukų pareikalavusių karų po Antrojo pasaulinio karo. Karas tiesiogiai įtraukė aštuonias Afrikos valstybes ir apie 25 ginkluotas grupes. Karo metu žuvo apie 3,8 mln. žmonių, daugiausia dėl su karu susijusio bado ir ligų. Milijonai žmonių turėjo palikti savo gyvenamas vietas ir tapo pabėgėliais kaimyninėse šalyse.
Emile Vandervelde
Biografija
Nuo 1884 m. Belgijos darbo partijos narys, 1894–1933 m. partijos pirmininkas. 1900–1918 m. II Internacionalo tarptautinio socialistų biuro pirmininkas, 1929–1936 m. Socialistų Darbininkų Internacionalo pirmininkas.
Junanas
thumb|right|Kanalai ir gatvelės [[Lidziangas|Lidziange]] thumb|right|Juanjango [[ryžiai|ryžių terasos (Honghės hanių ryžių terasų kultūrinis kraštovaizdis)]]