cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magijos ministerija
Magijos ministrai
Knygų serijos pabaigoje Magijos ministras Didžiojoje Britanijoje yra Kingslis Šeklbotas. Šeklbotas pakeitė Pijų Bukagalvį, kuris buvo valdomas Voldemorto. Voldemortas Bukagalvį paskyrė į šią vietą, tuomet kai nužudė Skrimdžerą. Skrimdžeras teisėtai pakeitė Karamelę, kuris savo valdymą pradėjo po Milisent Begnold, apie kurią nėra nieko žinoma. Tarp kitų ministrų yra tokių populiarių žmonių kaip Groganas Kelmas (1770-1884), kuris į šią vietą buvo paskirtas 1811 m., taip pat jis buvo tas burtininkas, kuris išsprendė problemą tarp žvėrių ir būtybių klasifikavimo. Taip pat Artemisija Lufkin, buvo pirmoji ragana, kuri buvo išrinkta į šį postą. Albui Dumbldorui taip pat buvo pasiūlyta Magijos ministro kėdė, bet jis atsisakė jos mažiausiai tris kartus. Paskutiniais mokslo metais Hogvartse, dėl išminties, magijos talento ir sugebėjimo draugystę ir partnerystę panaudoti pasekėjų subūrimui, Tomo Marvolo Ridlio ateitis buvo siejama su Ministro kėde, tačiau Ridlis atsisakė visų pasiūlymų, kurie buvo susiję su darbu Ministerijoje.
Žemiau esančiame sąraše yra išvardinti žinomi Magijos ministrai ir jų kadencijos laikotarpis:
Jonas Nastopka
thumb|Karininko Jono Nastopkos kapas Biržų evangelikų reformatų senosiose kapinėse Jonas Nastopka (1897 m. Biržuose – 1919 m. gegužės 18 d. Ėriškiuose, Panevėžio raj.) – Lietuvos kariuomenės karininkas.
Magijos ministerija
Aurorų štabas
Visų aurorų kabinetai, susirinkimo vieta.
Jonas Nastopka
Biografija
Gimė Biržų miesto ūkininko šeimoje. Baigė Biržų pradžios ir keturklasę mokyklas. 1913 m. įstojo į matininkų mokyklą Rygoje, kurios nebuvo lemta užbaigti. Kilus Pirmajam pasauliniam karui buvo priverstas trauktis į Rusiją, o ten, kaip ir dauguma prasilavinusių jaunuolių, mobilizuotas ir pasiųstas į karo mokyklą Saratove, kurią 1917 m. pavasarį baigė jaunesniuoju karininku.
Magijos ministerija
Neleistino magijos vartojimo tarnyba
Čia dirba darbuotojai, kurie turi prižiūrėti, ar nėra pažeidžiamas įstatymas, kai negalima naudoti Nedovanotinų kerų, nėra pažeidžiamas Burtininkų Slaptumo Statusas ar nepilnamečiai nenaudoja magijos.
Jonas Nastopka
Biografija
Prasidėjus Vasario revoliucijai pradėjo formuotis nacionaliniai kariniai daliniai. J. Nastopkai artimiausias buvo 1-asis atskirasis lietuvių batalionas Vitebske. Tai buvo batalionas, rusams rodomas kaip pavyzdinis tvarkos ir drausmės dalinys. Už tai, kad Vitebske apsaugojo cerkves, miestiečių turtą nuo bolševikų gaujų plėšimo, pelnė miesto gyventojų simpatijas ir dėkingumą. Tačiau, kaip ir visi kiti panašūs padaliniai keleriopai didesnių bolševikinių jėgų apsuptyje buvo priverstas nusiginkluoti ir išsiskirstyti. Į Lietuvą kariai grįžo kaip kas išmanydami.
Magijos ministerija
Vizengamotas
Čia yra visų Vizengamoto teisėjų kabinetai. Jie turi spręsti nuteistųjų lemtį. T. y. ar jiems sėsti į Azkabaną, ar paleisti, ar panašiai.
Jonas Nastopka
Biografija
Jonas Nastopka, grįžęs į Biržus ir matydamas, kad čia trūksta mokytojų, po trumpalaikių kursų pradėjo dirbti mokykloje. Bet neramūs laikai, įgyta patirtis pastūmėjo į atsakingesnes pareigas. 1918 m. lapkričio – gruodžio mėn. dirbo apskrities milicijoje tardytoju. Kraštą okupavus bolševikams partizanavo, ieškojo galimybės prisijungti prie reguliarios Lietuvos kariuomenės. 1919 m. pradžioje bandymas patekti į veikiančius pulkus baigėsi nesėkme. Panevėžys buvo bolševikų rankose, todėl grįžo į Biržus. Bandant antrą kartą prie Šeduvos pateko į bolševikų nelaisvę ir buvo uždarytas Panevėžio kalėjime. Tačiau Atskirasis Panevėžio batalionas paskutinėmis kovo dienomis staigiu proveržiu privertė priešą pasitraukti iš Panevėžio. Tuo pačiu buvo išlaisvinti ir įkalintieji.
Magijos ministerija
Magiškųjų nelaimių ir katastrofų departamentas
Šio departamento darbuotojai, turi rūpintis burtininkų ir žiobarų gerove, kai yra pažeidžiamas Burtininkų Slaptumo Statusas.
Jonas Nastopka
Biografija
J. Nastopka savanoriu stojo į jį išvadavusį dalinį ir buvo paskirtas 5-osios kuopos vadu. Jaunasis kuopos vadas, kur bekovotų, asmeniniu pavyzdžiu rodė ištvermę, narsumą. Jam buvo patikimos vis atsakingesnės pareigos. Priešas pro Kėdainius vylėsi pasiekti Kauną. Tačiau buvo atmuštas ir Lietuvos kariuomenė perėjo į kontrpuolimą, kuriame Jonas Nastopka 1919 m. gegužės 18 d. jau vadovavo kairiajam sparnui, suformuotam iš 1-os ir 4-os kuopos, 4 kulkosvaidžių ir 10 raitų žvalgų. Įsiplieskusios kautynės Ėriškių laukuose su gausesniu, taip pat neblogą kovinę patirtį turinčiu priešu apie 10 val. ryto jaunajam karininkui buvo paskutinės. Žūtis nebuvo beprasmė. Batalionas, vaduodamas kaimą po kaimo pasiekė Panevėžį ir išvijo okupantus. Jie grįžo tik 1940 m.
Magijos ministerija
Magiškųjų nelaimių ir katastrofų departamentas
Netyčinės magijos panaikinimo skyrius Jeigu netyčiomis ką nors pridarai sunkiai atitaisomo, nemoki pataisyti, ar pabėgi iš įvykio vietos, šio skyriaus darbuotojai visada atitaiso pridarytą žalą.
Užmaršintojų štabas Jeigu žiobarai pamato ką nors magiško, būna pažeistas Slaptumo įstatymas, ir šio štabo darbuotojai, turi ištrinti ir pataisyti tų žiobarų atmintį.
Magiškųjų gyvūnų kontrolės departamentas
Žvėrių, būtybių ir dvasių skyrius
Ryšių su goblinais valdyba
Kovos su kenkėjais biuras šis departamentas dirba su magiškomis butybėmis ir gyvūnais.
Magiško transporto departamentas
Šluotų kontrolės tarnyba
Nešyklių agentūra
Keliavimo oru egzaminų centras
Baisiukai
Šitaip yra vadinami Paslapčių Departamento darbuotojai. Jie visada būna tylūs, nešnekūs, jie negali atskleisti visuomenei, kas yra už Paslapčių Departamento durų.
Algirdas Vaicekauskas
Algirdas Vaicekauskas – mokytojas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Magijos ministerija
Ludas Maišinis
Magiškųjų žaidimų ir sporto departamento direktorius. Kadaise žaidęs " Vapsvų" kvidičo komandoje.
Algirdas Vaicekauskas
Biografija
1990 m. baigė Punsko licėjų. Vilniaus pedagoginio universitete įgijo geografijos ir fizinio lavinimo magistro diplomą, o Varšuvos St. Višinskio universitete tapo teologijos bakalauru. Dirbo Navinykų lietuviškoje bendrojo lavinimo mokykloje, dėstė tikybą ir kitas disciplinas. Podiplomines studijas tęsė Varmijos-Mozūrijos universitete Olštyne, Viešojo administravimo mokykloje Balstogėje, Ekonomikos ir viešojo administravimo aukštojoje mokykloje Gdanske. 2005 m. gegužės 26 d. paskirtas atkurtos lietuviškos Seinų "Žiburio" mokyklos direktoriumi.
Magijos ministerija
Bartis Susitraukėlis vyresnysis
Buvo itin griežtas ir stiprus Magijos Ministerijos pareigūnas, prižiūrėjęs Burtų trikovės Turnyrą Hogvartse. Nužudytas savo sūnaus Barčio Susitraukėlio Jaunesniojo 1995 m. pavasarį.
Algirdas Vaicekauskas
Biografija
Aktyviai dalyvauja visuomeniniame darbe: yra Lenkijos lietuvių draugijos pirmininkas, Lenkijos lietuvių bendruomenės valdybos vicepirmininkas.
Magijos ministerija
Kornelijus Karamelė
Kornelijus Osvaldas Karamelė yra fiktyvus veikėjas Hario Poterio knygose. Jis buvo Magijos Ministerijos ministras nuo 1990 iki 1996 m. Nušalintas nuo sosto 1996 metais po Voldemorto sugrįžimo.
Algirdas Vaicekauskas
Įvertinimas
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis
Magijos ministerija
Berta Džorkins
Berta Džorkins buvo viena iš mokinių Hogvartse tuo pat metu kai mokėsi ir Džeimsas Poteris ir jo draugai. Ji buvo žinoma kaip visur kišanti nosį ir turinti gerą galvą skleisti paskaloms. Kai baigė Hogvartsą ji tapo viena iš Magijos ministerijos darbuotojų. Prieš prasidedant įvykiams aprašytiems knygoje Haris Poteris ir Ugnies taurė ji buvo nužudyta. Keletą mėnesių prieš jos nužudymą, ji atsitiktinai sugebėjo atrasti, jog Bartis Susitraukėlis Jaunesnysis, kuris turėjo būti miręs Azkabano kalėjime, yra gyvas ir slepiamas jo tėvo. Bartis Susitraukėlis Vyresnysis užbūrė ją per daug stipriais Atmintį keičiančiais kerais, kurie visam laikui pažeidė jos atmintį. Voldemortas stipriai ir negražinamai ją pažeidė psichiškai ir fiziškai, norėdamas prasilaužti pro Atminties keitimo kerus, kuriuos pralauždamas gavo informacijos apie Trikovės turnyrą ir Susitraukėlį Jaunesnįjį. Knygos kulminacijoje Voldemortas panaudoja Harį rituale, kuris padės jam atkurti savo kūną. Vykstant kovai tarp Hario ir Voldemorto Litl Hangletono kapinėse, Berta yra viena iš šešėlių, kurie pasirodė iš Voldemorto lazdelės ir padėjo Hariui pasprukti.
Bertos Džorkins personažas buvo iškirptas iš knygos Haris Poteris ir Ugnies taurė ekranizacijos dėl laiko apribojimo.
Rufas Skrimdžeras
Rufas Skrimdžeras tapo magijos ministru po Karamelės pašalinimo. Jis atrodė kaip liūtas suveltais plaukais ir tankiom blakstienom su akiniais ir randais. Jis buvo Auroras prieš tampant ministru. 1997 m., kai Voldemortas užėmė ministeriją, Skrimdžeras buvo nužudytas Mirties valgytojų norint išgaut informaciją apie Harį Poterį.
Pijus Bukagalvis
Pirmą kartą Pijus Bukagalvis buvo pristatytas knygoje Haris Poteris ir Mirties relikvijos. Knygos pradžioje jis yra Magijos įstatymų priežiūros departamento vadovas užkeiktas Valdymo užkeikimu mirties valgytojo Jakslio, kuris naudojasi jo postu, kad galėtų infiltruoti kitus Mirties valgytojus į aukštesnes Ministerijos pareigas. Knygoje Bukagalvis yra apibūdinamas kaip žmogus su didele kakta ir spindinčiomis akimis bei turintis ilgą barzdą ir plaukus, kurie yra beveik visi juodi, tik kai kur pasirodo pilkos sruogos.
Po sėkmingo žingsnio, kuomet Skrimdžeras yra nužudomas Ministerija tampa visiškai pavaldi Voldemortui, kuris paskiria Bukagalvį Magijos ministru. Bukagalvis prisijungia prie Mirties valgytojų narių visai likusiai knygai ir kovoja kartu su jais Hogvartso mūšyje, kuriame kaunasi su Persiu Vizliu, kuris jį paverčia jūros ežiu. Artėjant mūšiui į pabaigai Valdymo užkeikimas, kuriuo jis buvo užkeiktas, nustoja veikti. Kingslis Šeklbotas pakeičia jį kaip laikinas (vėliau ir pastovus) Magijos ministras. Kadangi Bukagalvis buvo valdomas beveik visos knygos metu, ne daug ką galima pasakyti apie tikrąjį Bukagalvį.
Doloresa Ambridž
Doloresa Džeinė Ambridž - fiktyvus veikėjas J. K. Rowling Hario Poterio knygų serijoje. Ji yra ištikima Magijos Ministro Kornelijaus Karamelės pavaldinė. Jo nurodymu Ambridž iškeliauja į Hogvartsą 1995 m. dėstyti Apsigynimo nuo juodosios magijos. Vėliau pagal švietimo dekretą nr.23 paskiriama Hogvartso Didžiąja inkvizitore. Ji sukelia sąmyšį Hogvartse. Vėliau tampa direktore. Doloresa Džeinė Ambridž vis vien grįžo į Magijos Ministeriją.
Persis Vizlis
Persis Vizlis
Handlungsorte der Harry-Potter-Romane Lieux dans l’univers de Harry Potter
Kauhajokis
Kauhajokis – miestas ir municipalitetas Vakarų Suomijos provincijos Pietų Ostrobotnijos regione.
Miestas turi 14 411 gyventojų (2008-08-31 duomenys). Municipaliteto teritorija užima 1315,46 km² plotą (iš jų 16,45 km² – vanduo). Vidutinis gyventojų tankis yra 11,09 gyv./km². Miestas yra vienkalbis (suomių kalba).
Žiemos karo metu mieste buvo Suomijos parlamentas.
Miestas išgarsėjo 2008 m. rugsėjo 23 d. dėl Kauhajokio koledžo žudynių.
Vyriausioji vermachto vadovybė
Vyriausioji vermachto vadovybė (, OKW) – dalis Vokietijos ginkluotųjų pajėgų vadovybės Antrojo pasaulinio karo metais, vadovavusi vermachtui. Po 1941 m. OKW de facto tiesiogiai vadovavo operacijoms Vakarų fronte, o OKH (vyriausioji sausumos kariuomenės vadovybė) vadovavo karo veiksmams Rytų fronte.
Teoriškai vyriausiajai vermachto vadovybei (OKW) buvo pavaldžios:
OKW buvo sudaryta 1938 m. vasario 4 d., po Blombergo-Fričo bylos, dėl kurios buvo atleistas generolas feldmaršalas (ir Reicho karo ministras) Verneris fon Blombergas. Tą pačią dieną naujuoju OKW štabo viršininku paskirtas artilerijos generolas Vilhelmas Keitelis, kuris šiose pareigose išbuvo iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Taip pat buvo panaikinta ir Reicho karo minsterija. Vokietijoje OKW pakeitė Karo ministeriją. Šie pakeitimai aiškinami A. Hitlerio noru sukaupti galią ir valdžią savo kaip fiurerio ir reichskanclerio rankose.
Organizacija
1938 m. birželio mėn. OKW sudarė 4 valdybos:
Amelle Berrabah
Amelle Berrabah (g. 1984 m. lapkričio 22 d.) – anglų dainininkė, viena iš trijų pop grupės „Sugababes“ narių. Berrabah yra marokiečių kilmės.
Karjera
Prieš prisijungiant prie „Sugababes“ Amelle dirbo karštų mėsos patiekalų parduotuvėje, ir buvo įkūrusi grupę „Boo2“ su savo seserimi Samiya. Kadangi nei viena grupės daina nebuvo oficialiai išleista, Vokietijos grupė „Monrose“ perdainavo „Boo2“ dainą „Ooh La La“, taip pat kita vokiečių grupė „Room2012“ perdainavo dvi grupės dainas – „Naughty But Nice“ ir „Head Bash“.
Kai 2005 metų pabaigoje Mutya Buena paliko „Sugababes“, grupės vadybininkas susisiekė su Amelle ir pasiūlė prisijungti prie grupės. Berrabah 2005 m. gruodžio 21 d. tapo oficialiai trečia „Sugababes“ nare.
„Sugababes“ pabaigė „Taller In More Ways“ turą su Berrabah 2006 metų pavasarį, taip pat grupė koncertavo kartu su kita Anglijos grupe „Take That“. Šiame ture Amelle susipyko su „Take That“ nariu Gary Barlow, ir nuo tada jie abudu įžeidinėjo vienas kitą spaudoje. Tačiau vėliau Barlow atsiprašė ir jiedu susitaikė.
Berrabah pirmasis singlas su grupe buvo iš naujo įrašyta daina „Red Dress“, kurią galima rasti ketvirtame „Sugababes“ albume „Taller in More Ways“. „Sugababes“ iš naujo išleido albumą „Taller in More Ways“ 2006 metų vasario 27 d., naujame albumo viršelyje pavaizduota Berrabah. Buvo iš naujo įrašytos trys dainos su Berrabah („Gotta Be You“, „Follow Me Home“ ir singlas „Red Dress“). Iš naujo išleistoje versijoje Berrabah kartu parašė dainą su Keisha Buchanan ir Heidi Range, pavadinimu „Now You’re Gone“. „Follow Me Home“ buvo paskutinis singlas, 2006 m. birželio 5 d. išleistas iš albumo „Taller in More Ways“.
„Sugababes“ singlas „About You Now“, išleistas 2007 m. rugsėjo 24 d., tapo „Sugababes“ šeštuoju singlu, kuris pasiekė Jungtinės Karalystės topo pirmąją vietą. „Change“ buvo pirmasis „Sugababes“ albumas, kuriame pirmąkart buvo visi vokalai – Berrabah, Buchanan ir Range – įrašyti kartu. Albumas buvo išleistas 2007 m. spalio 8 d. ir debiutavo #1 vietoje oficialiame Jungtinės Karalystės albumų tope.
Asmeninis gyvenimas
Amelle vaikinas Freddie Fuller buvo areštuotas 2007 m. vasarį, už pasikėsinimą išprievartauti Berrabah jaunesniąją seserį Samiya. Tačiau policija vėliau atskleidė, jog Freddie tariamo įvykio metu buvo už penkių mylių, savų tėvų namuose. Ir Fuller spalio mėnesį buvo išteisintas. Vėliau Berrabah sesuo, pasakė, jog šis įvykis buvo tik „baisus sapnas“.
Homeras
thumb|200px|Homero biustas Homeras  – pirmasis senovės graikų ir Europos poetas. Išmintingas, senas, aklas dainius – tokį jo paveikslą buvo susikūrę Antikos žmonės ir perdavė jį vėlesnėms kartoms.
Kadaise septyni miestai varžėsi dėl teisės vadintis Homero tėvyne, bet ilgainiui ginčas neteko prasmės, nes dainius tapo visų graikų, o vėliau ir visos žmonijos poetu. Antikoje šis vardas buvo tariamas su didele pagarba, nes Homerą laikytas ne tik pirmuoju poetu, bet ir pirmuoju mokytoju, filosofu, prie jo vardo net pridėdavo epitetą „dieviškasis“. Tobulu epinės kūrybos pavyzdžiu Homero poemas laikė Aristotelis.
Žymusis Homero biustas buvo sukurtas Aleksandrijoje. Nuo Homero mirties buvo praėję 600–700 metų. Suprantama, kad skulptorius didžiojo poeto nebuvo matęs ir nežinojo, kaip jis iš tikrųjų atrodė. Tačiau kodėl jis nusprendė, kad Homeras buvo aklas? Kaip neregys poetas galėjo sukurti didingus literatūros kūrinius, kuriuose skaitytoją žavi tokia spalvinga vaizdinių paletė? Iš „Iliados“ ir „Odisėjos“ puslapių taip ir trykšta spalvų gausa: juodų antakių Dzeusas, šviesiaakė Atėnė, šviesiaplaukis karalius Menelajas, rudaplaukis karys Achilas, juodaakė gražuolė Briseidė ir t. t. Stebina ir metalų spalvos apibūdinimas: alavas – baltas, varis – rausvas, geležis – žila. Tai puikūs poetiniai palyginimai. Norint sukurti tokius palyginimus, pastebėti detales, reikalingas geras regėjimas. Žurnale „Наука и жизнь“ rašoma, kad Homero poemos liudija, jog pirmasis pasaulio poetas buvo daug pastabesnis už mus visus. Jo regėjimas turėjo būti tikrai puikus.
Atsiradus filologijos mokslui (III–II a. pr. m. e.), Zenodotas Efesietis, Aristarchas Samotrakietis, Aristofanas Bizantietis ir kiti leido Homero veikalų komentarus, aiškindami realijas, pasenusius žodžius, mitologijos dalykus, taisydami dėl daugybės perrašinėjimų atsiradusias klaidas, nurodinėdami kai kuriuos nuoseklumus. Pagal graikų abėcėlės raidžių skaičių kiekvieną poemą jie suskirstė į dvidešimt keturias giesmes. Tuomet ir vėliau pasirodė alegorinių Homero aiškinimų (Kratesas – II a. pr. m. e.; Porfirijas – III m. e. a.), bet visi minėti darbai neneigė nei Homero buvimo, nei jo autorystės. Šiokių tokių abejonių dėl abiejų poemų priklausymo Homerui buvo pareiškę gramatikai Ksenonas (III–II a. pr. m. e.) ir Helanikas (III a. pr. m. e.), bet jų teiginius specialiu veikalu atrėmė Aristarchas.
Homeras sukūrė du epus: „Iliadą“ ir „Odisėją“, kurie yra svarbūs senovės graikų mitologijos šaltiniai. XVIII amžiuje suabejota jo autoryste, poemų vieningumu ir net poeto egzistavimu. Taip atsirado vadinamasis „Homero klausimas“. Vėliau būta įvairių nuomonių. Paskutiniais XX a. dešimtmečiais dauguma tyrinėtojų buvo įsitikinę, jog abi poemos sukurtos to paties autoriaus pagal vieningą planą, o kai kurie mano, kad poemos užrašytos paties Homero, kad jos nėra sakytinės kūrybos rezultatas. Jokių žinių apie Homero gyvenimą neišliko. Manoma, kad jis gyveno VIII a. pr. m. e.
Homero klausimas
Kritiški naujieji laikai suformulavo vadinamąjį „Homero klausimą“. Reikšmingiausia 1795 metais paskelbta F. A. Wolfo idėja, kad VI a. pr. m. e., tvarkant poemų tekstus, buvo sujungtos apie X a. pr. m. e. įvairių poetų (vienas iš jų galėjęs būti ir Homeras) sukurtos dalys. Wolfo mintį palaikė daugybė analitikais vadinamų siekėjų. K. Lachmannas įrodinėjo, kad „Iliadą“ sudaro atskiros tarpusavyje visai nesusijusios poemos, kad poema neturi nei vieningo siužeto, nei vieningo plano. Šis autorius ir jo sekėjai buvo praminti „mažųjų giesmių medžiotojais“. G. Hermannas pateikė vadinamąją „branduolio“ teoriją, teigdamas, jog trumpa vieno poeto sukurta poemėlė buvusi aplipdyta kitų sukurtomis giesmėmis. Dauguma analitikų mano, jog Homero poemos yra folkloro veikalai, vėliau surinkti ir užrašyti. Pasikartojančius palyginimus, formules, nuolatinius epitetus jie laikė žodinės liaudies kultūros įrodymais, tvirtindami, jog tokie elementai padeda skaitytojui atsiminti ilgą tekstą. Su tokia nuomone nesutiko unitarijai, teigiantys Homero epų vienovę. XX a. unitarijų pozicijos sustiprėjo. Jie įrodė, jog Homeras, galbūt pasinaudojęs folklorinėmis poemomis, sukūrė literatūros veikalus, kurių svarbiausias požymis yra kadaise dar Aristotelio pabrėžtas vieningas veiksmas: „Iliada“ kiekviena epo giesmė paruošia klausytoją ar skaitytoją kitai, ir, kai kurias praleidus, nukentės mintis, kad epinės formulės padeda autoriui apibrėžti intensyvaus pasaulio suvokimo svarbą. Jie parodo, kad Homero epai turi grakščią, simetrišką, frontoninę kompoziciją: kartojasi panašūs motyvai. Išnagrinėję epus, unitarijai priėjo išvadą, kad Homero poemos klausytojams buvo atliekamos žodžiu, o plito užrašytos, nes VIII a. pr. m. e. raštas jau buvo labai paplitęs. Unitarijų homerologų dabar yra daugiau, nors analitikai taip pat neišnyko.
Homero epai
Homerui priskiriami du epai: 1. „Iliada“ (maždaug VIII a. pr. m. e. vidurys); 2. „Odisėja“ (VIII a. pr. m. e. pabaiga);
Abu epai sukurti Trojos karo, datuojamo XIII a. pr. m. e., motyvais. Dėl Trojos karo, kaip ir dėl Homero, buvo ir yra įvairių abejonių. Kai kurie mokslininkai mano, kad tokio karo nebuvo, kad jį pramanė Homeras. Trojos buvimo ir sugriovimo paneigti negalima, nes H. Schliemannas atkasė ją 1891 m., bet tvirtinama, kad kariavo ne achajai.
Iliada
Daugiau nei 15 000 „Iliados“ eilučių rašoma apie Trojos karo baisumus, pavydą ir išdavystę, didvyrius ir dievus. Šis pasakojimas yra ne tik karo aprašymas, bet ir pirmasis raštiškas graikų kultūros liudijimas: „Iliada“ padėjo pagrindą tolimesnei graikų literatūros raidai.
„Iliadoje“ pirmą kartą buvo išvardinti visi dvylika Olimpo dievų ir nurodytos visų jų funkcijos.
Aleksandras Didysis kartu su savo mokytoju Aristoteliu studijavo „Iliadą“, graikų karo žygis į Rytus, aprašytas „Iliadoje“ buvo jo gyvenimo tikslas.
Savo imperinę valdžią Trojos mitu grindė ir Romos imperatoriai. Gajus Julijus Cezaris manė, kad jo protėviai kilę iš Trojos valdančiosios dinastijos. Trojos didvyris Enėjas laikytas Romos įkūrėjų protėviu, taigi romėnai jautėsi Trojos karo pralaimėtojų palikuonimis.
Taip pat turkai kildino save iš Trojos didvyrio Turko.
„Iliadoje“ aprašytų įvykių istoriškumas yra ginčytinas. Tam tikros detalės rodo, kad istorija atsirado panašiu kaip ir aprašoma laiku, pvz., Mikėnų kasinėjimuose rasti daiktai atitinka „Iliados“ aprašymus, nors Homero laikais tokie daiktai nebebuvo naudojami.
Odisėja
„Odisėja“ – viena iš didžiųjų homerinio epo poemų, kurios turinį sudaro grįžtančio iš Trojos karo gimtojon Itakėn pas išsiilgusią žmoną didvyrio Odisėjo dešimties metų klajonės, sutrauktos į 41 dieną. „Odisėja“ skiriasi nuo antros didžiosios homerinės epinės poemos „Iliados“ veikalo kompozicija, veiksmo vieta, vyriausiojo herojaus charakteriu ir pasakojimo tonu bei veikalo dvasia. Būdingiausias „Odisėjos“ kompozicijos bruožas yra nesilaikymas chronologinės tvarkos. „Odisėjos“ veiksmo vieta apsiriboja Trojadės pakrantės slėniu, čia žinomais kalnuoto iškyšulio Malėjos krantais, nebesiduodančia nustatyti pasakiška šalimi iki požemio karalystės vartų tolimiausiuose vakaruose. Su „Odisėja“ yra susijęs ir romėnų literatūros atsiradimas ir jos aukščiausias pakilimas.
„Odisėjos“ dvasia yra kitokia negu „Iliados“. Čia mes regime ne didžiai drąsius kovotojus, kurių gyvenimo stichija yra kovos, karas, o drąsų jūreivį, turintį įveikti visokiausius pavojus, sugebantį prisitaikyti ir neprarasti blaivaus proto – šis sugebėjimas padeda rasti išeitį iš kebliausių padėčių.
Homero himnai
Dėl didelio Homero autoriteto Antikoje jam buvo priskiriami 33 išlikę hegzametru parašyti eilėraščiai, vadinami Homero himnais. Dabar manoma, kad Homeras nebuvo jų autorius, bet kas juos sukūrė – neaišku. Seniausi himnai datuojami VIII–VII a. pr. m. e., jauniausi – III a. pr. m. e. Jie skirti Dzeusui, Herai, Poseidonui, Apolonui, Arėjui, Hermiui ir kitiems Olimpo dievams bei Olimpui priklausančioms dievybėms, Dionisui, Gajai, Selenei, Helijui ir kt. Vieni himnai ilgesni, kiti trumpesni. Juose ne tik pašlovinamas dievas, kuriam skirta giesmė, bet ir pasakojamos su juo susijusios mitų istorijos. Kai kurie Homero himnai, matyt, buvo skirti chorams ir turėjo įtakos graikų chorinės lyrikos raidai.
Homerinis epas
Homerinis epas – tai visi sukurti epai po Homero „Iliados“ ir „Odisėjos“. Po Homero atsirado daugiau epų parodijų. Jos susijusios su socialinėmis ir politinėmis aplinkybėm. VI–VII a. pr. m. e. prasideda klasių kovos. Tuo metu didieji epai praranda populiarumą. Ilgas epas jau tapo neįdomus. Pradėtos kurti parodijos. Vieną iš tokių galima minėti „Varlių ir pelių karas“ – „Iliados“ parodija. Ši parodija pasakoja, kaip varlė nešė per upę pelę, bet pamatė gyvatę, todėl pelę paleido. Ji nuskendo ir dėl to kilo karas. Šioje vietoje įsikišo dievai; varlės pasikvietė į pagalbą vėžlius, kurie nukarpė pelėms uodegas ir varlės laimėjo. Be parodijų buvo kuriamos ir ciklinės poemos. Tai poemos po Homero. Kūrinių išlikę nėra, tačiau apie jas žinoma iš šaltinių. Ciklinės poemos – epų ciklai.
Citatos apie Homerą
„Homeras, pasinaudodamas savo pirmtakų eskizais ir planais, sukūrė savo paties pastatą, kurio nepalyginamam grožiui laiko dantys nieko negalės pakenkti“. (V. Šilkarskis, lietuviško veikalo Homeras ir graikų epinė poezija, autorius).
„Homeras po trumpos įžangos tuojau įveda vyrą ar moterį ar kurį nors kitą charakteringą asmenį – mat kiekvienas jo veikėjas turi charakterį“ (Aristotelis)
Homero veikalų vertimai į lietuvių kalbą
Vertimų sąrašas:
Florianopolis
Florianopolis  – miestas pietryčių Brazilijoje, Santa Katarinos (tiltu sujungta su žemynu) ir aplinkinėse salose Atlanto vandenyne. Santa Katarinos valstijos sostinė. 406,6 tūkst. gyventojų (2006 m.); su priemiesčiais – virš 800 tūkst. Florianopolis – svarbus turistinis centras visoje Brazilijoje (paplūdimiai, azorietiška kultūra, kolonijinė architektūra).
Istorija
Santa Katarinos salos kolonizacija ispanų pradėta 1542 m. Po šimtmečio teritoriją užvaldė portugalai. Florianopolis įkurtas 1726 m. Dauguma miesto gyventojų sudarė atvykėliai iš Azorų salų ir dabar suteikiantys savitą kultūrinį atspalvį miestui.
Žvynaropliai
Žvynaropliai (Squamata) – roplių (Reptilia) būrys. Kūnas apaugęs raginiais žvynais ar skydeliais ir tuo skiriasi nuo vėžlių (Testudines). Žvynaropliai turi ryškų kaklą ir ilgą uodegą.
Istoriškai, žvynaropliai buvo skirstomi į tris pobūrius: Driežus (Lacertilia), Gyvates (Serpentes) ir Amfisbenas (Amphisbaenia). Šiuo metu tokios klasifikacijos atsisakyta, tačiau naujo vieningai pripažįstamo skirstymo nėra. Žvynaropliai yra vis dar tiriamas būrys su neaiškiais gyvūnų tarpusavio giminystės ryšiais, skirtingi tyrimai duoda skirtingus rezultatus, todėl egzistuoja keli skirtingi siūlomi būdai juos klasifikuoti.
Lietuvos žvynaropliai
Lietuvoje gyvena 6 rūšys, priklausančios keturioms šeimos:
Kauno Apreiškimo Švč. Dievo Motinai parapija
'''Kauno Apreiškimo Švč. Dievo Motinai parapija''' – viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Kaune. Parapijai priklauso Kauno Apreiškimo Švč. Dievo Motinai soboras, Kauno Kristaus Prisikėlimo cerkvė ir Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė.
Istorija
1824 m. įsteigta Kauno stačiatikių parapija. 1937 m. parapijoje buvo 4560 tikinčiųjų, 2 šventikai. 1945 m. parapijoje buvo 580 tikinčiųjų. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo kartu su Kristaus Prisikėlimo cerkve. 1957 m. soborui priklausė 2385 stačiatikiai. Nuo 1986 m. parapijai priskirta ir Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė.
Live at Roseland
Live at Roseland: Elements of 4  yra gyvo garso DVD koncerto filmas  Amerikos R&B atlikėjos, Beyoncé. DVD bus išleistas pirma Walmart tinklu JAV lapkričio 21, 2011. Deluxe versija pavadinimu, Live at Roseland: Elements of 4, lapkričio 28, 2011, su dviem DVD, į kuriuos įeina koncertas, bonus video medžiaga, 20 psl. bukletas ir video klipų rinkinys. DVD buvo nufilmuotas per 2011 m. rugpjūčio 14,16,18, 19 d. pasirodymus Roseland Ballroom Niujorke.
Nuorodos
http://www.walmart.com/ip/17924180
Kanjadon Sekas
Kanjadon Sekas – gyvenvietė Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, Deseado departamente, 10 km į pietvakarius nuo Kaleta Olivijos. 734 gyventojai.
1902 m. Kanjadon Seke įsteigtos pirmosios gyvulininkystės įmonės. 1943 m. gyvenvietės apylinkėse rasti naftos telkiniai ir pradėti eksploatuoti įmonės YPF. Netrukus pradėjo kurtis gyventojai ir 1947 m. Kanjadon Sekui suteiktas oficialus gyvenvietės statusas. Vystoma naftos gavybos pramonė.
Tranzitas
thumb|right|250px|Tranzitinis traukinys „[[Jantar“, kursuojantis per Lietuvą tarp Kaliningrado ir Maskvos]] Tranzitas ( „per“, ire „eiti“) - teisės aktais reglamentuotas prekių ar keleivių gabenimas iš vienos valstybės į kitą per kurios nors vienos ar kelių valstybių teritoriją. Tranzitu taip pat laikomas keleivių, transporto priemonių vykimas per kurios nors valstybės teritoriją.
Tranzitu gabenamos prekės paprastai nėra apmokestinamos importo muitais bei kitais privalomaisiais mokėjimais ir joms tik išskirtiniais atvejais gali būti taikomos prekybos politikos priemonės.
Formalumai gabenant prekes
Tranzito procedūra laikoma baigta, kai prekės ir atitinkami dokumentai pateikiami muitinės įstaigai, į kurią pagal tranzito dokumentus per nustatytą terminą turėjo būti atgabentos prekės.
Bendrovė ar fizinis asmuo, atsakingas už tranzito procedūros teisingą užbaigimą, dokumentų duomenų teisingumą ir t. t., vadinamas tranzito procedūros vykdytoju. Jis taip pat turi muitinės įstaigai pateikti nustatyto dydžio garantiją (užstatą), užtikrinančią, kad bus sumokėta bet kokia skola ar privalomieji mokėjimai muitinei, galintys atsirasti dėl atitinkamų prekių, jei tos prekės per nustatytą terminą nebus nugabentos į paskirties vietą. Kai kuriais atvejais garantija gali būti nepateikiama (pvz., naudojantis vamzdynų transportu ar atliekant operacijas, kurias vykdo valstybių narių geležinkelių bendrovės).
Tranzito atvejus ir formalumus muitinėje Europos Sąjungoje reglamentuoja Bendrijos muitinės kodeksas.
Kruševo Brodovas
Kruševo Brodovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1426 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 20 namų ir 125 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 26 namai ir 175 gyventojai, iš kurių 85 vyrai ir 90 moterys.
Butilimitas
Butilimitas  – miestas pietvakarių Mauritanijoje, Trarzoje, 164 km į pietryčius nuo Nuakšoto. Departamento centras. Pro miestą eina „Vilties kelias“, Butilimitas įsikūręs pusiaukelėje tarp Nuakšoto ir Alego. Svarbus religinis centras (antras pagal dydį šalyje po Šingečio). Medresėje yra gausi rankraščių kolekcija. Gaminami kilimai, sidabro dirbiniai.
Istorija
Butilimitą XIX a. įkūrė sufijus Šeichas Sidija al Kabyras. 1924 m. mieste gimė pirmasis Mauritanijos prezidentas Moktaras Uldas Dada.
Parčevo dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Parčevo dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Parčevo mieste.
Parapijos
Dekanate yra 13 parapijų:
Nove Zalesiai (reikšmės)
Nove Zalesiais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Viškuvo apskritis
Viškuvo apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Viškuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Ostrolenkos apskritimi, šiaurės rytuose su Mazovijos Ostruvo, rytuose su Vengruvo, pietuose su Volomino, vakaruose su Legionovo ir Pultusko bei šiaurės vakaruose su Mazovijos Makuvo apskritimi. Apskrityje yra 6 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 6 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Miškinis šoklys
Miškinis šoklys (Cicindela sylvatica) – žygių (Carabidae) šeimos vabalas. Dydis 15-17 mm. Kūno viršutinė pusė bronziškai juoda, šilko blizgesio. Antsparniai su baltu piešiniu. Blauzdos ir letenos žalios, vario atspalvio. Antsparnių piešinys panašus į baltalūpio šoklio, tačiau miškinio šoklio antsparniai daug tamsesni ir pats vabalas stambesnis. Tai didžiausias Lietuvos šoklys.
Dažnas pušynuose, smėlėtose vietose, ypač miško keliuose. Skraido Gegužės – Liepos mėnesiais.
Karapolis (Tauragė)
Karapolis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje. Pro kaimą teka kanalizuotas Karapolio upelis. Yra nedidelis tvenkinys, aukščiausia kaimo vieta kaip tik prie užtvankos – 58,2 m.
Lietuvos keliai
thumb|250px|Išlikęs XVI a. grindinys prie [[Klaipėdos pilis|Klaipėdos pilies – vienas iš seniausių Lietuvos kelių]] thumb|250px|Kelio atkarpa Vilnius – Kaunas – Klaipėda ties Kaunu. Lietuvos keliai yra Lietuvos transporto sistemos dalis. Valstybei priklausantys (valstybiniai) keliai skirstomi į magistralinius, krašto ir rajoninius kelius. Valstybei nepriklausantys keliai (gatvės, vietiniai keliai, privažiavimai) priklauso savivaldybėms.
Pagal tipą
Kelių tinklas skirstomas į šias kategorijas:
Pagal lygmenį
Lietuvoje yra 21324,85 km valstybinių kelių, kurie skirstomi į tris kategorijas:
Kelių dangų tipai
Kelių dangos 2013 m. (km):
Europos kelių tinklo koridoriai
thumb|250px|Europos kelių tinklo koridoriai. 1994 m. nustatyti du Lietuvą kertantys Trans European Network koridoriai. Juos nustatė Europos šalių transporto ministrai konferencijos metu, kuri vyko Kretoje.
Koridorius Nr. I
Koridorius (greitkelis Via Baltica ir geležinkelio linija Rail Baltica) kerta Lietuvą šiaurės – pietų kryptimi, jungdamas Taliną – Rygą – Saločius – Panevėžį – Kauną – Kalvariją – Varšuvą. Koridoriaus atšaka Nr. I A jungia Taliną – Rygą – Šiaulius – Tauragę – Kaliningradą.
Koridorius Nr. IX
Koridorius kerta Lietuvą rytų – vakarų kryptimi. Atšaka Nr. IX B jungia Kijevą – Minską – Vilnių – Klaipėdą, o atšaka Nr. IX D – Kauną – Kaliningradą.
E kategorijos keliai
thumb|250px|E kategorijos keliai. Lietuvą kerta 6 Europinės reikšmes magistralės:
Magistraliniai keliai
thumb|right|200px|Magistralinis kelias Panevėžio rajone thumb|right|200px|Magistralinis kelias Trakų rajone
200px|miniatiūra|Magistralinis kelias Marijampolėje Magistraliniais vadinami tarptautinio susisiekimo Lietuvos keliai.
Magistraliniai kelių ilgis 1875,586 km. Lietuvos magistraliniai keliai yra šie (Kelio ilgiai žymimi iki valstybės sienos):
Krašto ir rajoniniai keliai
thumb|right|200px| netoli [[Vilkija|Vilkijos]]
Hekto-
hekto (kitose kalbose gali būti rašomas hecto arba pan.; žymima h) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 102 arba 100. Priešdėlis kilo iš graikų kalbos žodžio (hekaton) 'šimtas'.
Priešdėlis yra retai vartojamas, išskyrus keliose specifinėse srityse:
Burdž al Alam
thumb|right|250px|„Burdž al Alam“ dangoraižio statyba
Burdž al Alam (liet. Pasaulio bokštas) – dangoraižio projektas Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose.
Dangoraižis turėjo iškilti miesto Verslo Užutėkio teritorijoje ir su 510 m aukščiu bei 108 aukštų būti vienu aukščiausiu pasaulyje. Suprojektuotas taip, jog primintų susikristalizavusią gėlę.
Statybų darbai pradėti 2006 m. lapkričio 12 d. Darbus užbaigti buvo tikimasi 2009 m., tačiau tam sutrukdė vėluojantys mokėjimai iš investuotojų dėl pasaulį ištikusios finansų krizės. Bokšto statyba buvo atidėta iškart po to, kai 2009 m. buvo baigti pamatų klojimo darbai. Pagrindinis rangovas statyboms dar nebuvo išrinktas, kai ataskaitoje teigta, kad statinį numatyta pabaigti 2012 m. Po 2009 m. sklype nebuvo matyti jokių vykstančių darbų ar girdėti apie statybų eigą. Pamatams iškastą duobę buvo leista užpildyti vandeniu, o nuo 2013 m. gegužės mėn. iš palydovinių žemėlapių paaiškėjo, kad sklypas buvo užpildytas ir išlygintas. 2013 m. pabaigoje projektas buvo oficialiai atšauktas.
Česlovas Burba
Česlovas Burba (g. 1962 m. rugpjūčio 7 d. Aukštadvaryje, Lazdijų rajonas) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.
Marcelo Salas
Marselas Salasas (g. 1974 m. gruodžio 24 d.) – buvęs Čilės futbolininkas, nacionalinės rinktinės žaidėjas, žaidęs puolėjo pozicijoje. Kartu su Elías Figueroa ir Iván Zamorano Salas yra lakomas vienu žymiausių Čilės futbolininku. 2008 m. lapkričio 28 d. pasklbė apie karjeros pabaigą.
Su Čilės rinktine dalyvavo, 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo bronzą.
Laimėjimai
Komandiniai
Individualūs
Drumlinas
right|frame| Drumlinas prie Niujorko Drumlinas – pailga aptakios formos kalva, sudaryta daugiausia iš dugninės morenos.
Manoma, kad drumlinai susidarė dar prieš ledynmetį. Tai buvo ankstesnio reljefo kalvos. Drumlinai būna paprastai kelių šimtų metrų ilgio, susidaro grupėmis ir paplitę buvusio paskutinio ledynmečio teritorijose. Drumlinų ilgoji ašis nukreipta ledyno judėjimo kryptimi, o buka, labiau statesnė dalis nukreipta į tą pusę, iš kurios ledynas atslinko.
Darbininkas (žurnalas)
thumb|150px|1906 m., paskutinis numeris „Darbininkas“ – lietuvių darbininkų mėnesinis žurnalas, ėjęs 1905–1906 m. Bitėnuose ir Tilžėje.
Istorija
Išleistas vietoje žurnalo „Draugas“. Pirmąjį numerį išleido 1905 m. liepos mėn. išleido organizacija „Draugas“, nuo Nr. 2 leido Lietuvių socialdemokratų darbininkų partija, vėliau – Lietuvos socialdemokratų partija. Leistas 5000 egz. tiražu. Išėjo 9 numeriai.
Redagavo Vincas Kapsukas.
Tunšu
Tunšu  – viršukalnė Anduose, Peru, Chunino departamente. Aukštis 5660 m. Į pietryčius nuo kalno esama nuo paties pavadinimo ežero.
Kruševo Glonbai
Kruševo Glonbai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1426 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 30 namų ir 245 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 18 namų ir 90 gyventojų, iš kurių 44 vyrai ir 46 moterys.
Rygos pilis
thumb|250px|Rygos pilis Rygos pilis – pilis Rygoje, Dauguvos dešiniajame krante.
Pilis pastatyta 1330 m., 1484 m. per karą nuniokota, iki 1515 m. pastatyta iš naujo. Vėliau pilyje buvo lenkų ir švedų rezidencijos, po to rusų generalgubernatoriaus būstinė.
Latvijai tapus nepriklausoma valstybe, pilis paversta Latvijos prezidento rezidencija. Sovietmečiu pilyje buvo Pionierių rūmai ir įvairūs muziejai, po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo restauruota. Pilyje įrengtos reprezentacinės patalpos ir Latvijos prezidento apartamentai.
Adamusai
Adamusai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į vakarus nuo Kolno ir apie 99 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs netoli Pisos upės.
Stare Zalesiai (reikšmės)
Stare Zalesiais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lukšių šv. Juozapo bažnyčia
'''Lukšių šv. Juozapo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Lukšių miestelyje, 8 km į rytus nuo Šakių, prie kelio, Lenkupio ir Siesarties santakos. Istoristinė, daugiausia turi neogotikos bruožų. Bažnyčioje rengiami sakralinės muzikos koncertai.
Lukšių šv. Juozapo parapijai priklauso Staliorių ir Šilgalių koplyčios. miniatiūra|200px|left|Bažnyčios interjeras
Odabarzdinės
Odabarzdinės (Ptilichthyidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – odabarzdė (Ptilichthys goodei). Kūnas unguriškas, iki 34 cm ilgio. Paplitusi Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje. Gyvena iki 100 m gylyje.
Lukšių šv. Juozapo bažnyčia
Istorija
Veliuonos seniūnas Adomas Tadėjus Chodkevičius 1735 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Veliuonos parapijos filija (Prūsijai užėmus Užnemunę – Sintautų filija). Lukšiuose 1839–1855 m. kunigavo rašytojas Antanas Tatarė (1805–1889 m.). Jis 1845 m. pastatė parapinę mokyklą, kurioje 1864–1866 m. mokėsi ir Jonas Basanavičius.
Pagal Kalvarijos apskrities architekto Leopoldo Salkovskio projektą 1860–1862 m. ir 1870–1877 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Statybą prižiūrėjo architektas J. F. A. Bojanovskis. Bažnyčia 1901 m. gerokai remontuota. 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. Jis 1907 m. įsteigė biblioteką – skaityklą, suaugusiųjų vakarinius mokymo kursus, iki 1911 m. įsteigė ir išlaikė senelių prieglaudą. 1914 m. pastatyti žiburiečių namai su vaidinimų sale, arbatine, kepykla.
Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia gerokai apgriauta, joje kilo gaisras, per kurį žuvo medinis inventorius, paveikslai. 1917–1918 m. kun. Juozo Stanaičio rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis suremontuota. Nepriklausomybės metais bažnyčia buvo tvarkoma ir turtinama. 1925 m. klebono Vinco Merkevičiaus rūpesčiu sutvarkyti keturi apvalūs langai, padaryta baliustrada prie vargonų, lubos po vargonais, laiptai zakristijoje, įsigytas Šv. Pranciškaus paveikslas ir sietynas. Vokietis H. Erenbergas (buvo vedęs lukšietę moterį) aliejine tapyba išdekoravo bažnyčios sienas. Kompozicija virš didžiojo altoriaus „Paskutinis teismas" vėliau, po karo, buvo uždažyta, kitos dvi („Viešpats Jėzus atrandamas šventykloje" ir „Viešpats Jėzus žvejoja") išlikusios iki šių dienų.
Iki 1930 m. atstatytas žemesnis bokštas. 1931 m. įsigyti nauji vargonai. Vikaro Povilo Grabliko rūpesčiu išdažytas bažnyčios vidus, įsigytas naujas tabernakulis, bažnytinių vėliavų, išmūryta 200 m šventoriaus tvora su trimis geležiniais vartais, uždengta čerpėmis. Pagrindinius trijų arkų vartus papuošė kalvių brolių Jono ir Juozo Stanaičių varčios.
1940 m. Lukšių parapija turėjo 3750 tikinčiųjų. Didžioji parapijos gyventojų dalis buvo praktikuojantys katalikai, tik apie 50 nelankė bažnyčios. Iki okupacijos parapijos turtą sudarė bažnyčia, klebonija, špitolė, pastatas su sale ir senelių prieglauda, kluonas, du tvartai, bulvinė, malkinė, 8 ha žemės, sodas. Per Antrąjį pasaulinį karą miestelio ir aplinkinių kaimų gyventojai buvo evakuoti. Tuo laiku vikaras Boleslovas Ligeika šv. Mišias laikė Staliorių koplyčioje.
Per karą bažnyčia vėl nukentėjo, vėliau ne kartą buvo remontuojama. 1957 m. šiek tiek statybinių medžiagų (cemento, medienos) skyrė valdžia. 1964 m., klebonaujant Jonui Grigaičiui, skarda buvo perdengtas stogas, atstatytas bokštas. 1969 m. prie klebono Kazimiero Montvilos elektrifikuotas sietynas, sutvarkytos liturginės knygos, įsigyta baldų. Kunigo Antano Akevičiaus, politinio kalinio, klebonavimo laikais 1977–1978 m. perdažyta bažnyčia - vidus ir išorė, sutvarkyti langai, paauksuoti šoniniai altoriai ir sakykla, įsigyta liturginio inventoriaus. 1980 m. kolūkio pastangomis atliktas bokšto kryžiaus remontas. Klebonas Lionginas Kunevičius, ruošdamasis Lietuvos krikšto 600 m. jubiliejui, perdažė bažnyčią iš lauko, nubalino šventoriaus koplytėles, pastatė kryžių su užrašu: „Pal. Jurgis Matulaitis. Lietuvos krikštui 600“. 1986 m. į langus įstatyti vitražai (dailininkas Vytautas Purlys). 1996 m. klebono Gvido Pušinaičio iniciatyva bažnyčia vėl perdažyta, pakeisti lietvamzdžiai, sutvarkyti pagrindinio įėjimo laiptai, plytelėmis nukloti takai aplink bažnyčią ir įėjimai. Darbus rėmė Lukšių žemės ūkio bendrovė, seniūnija. 2003 m. baigta statyti nauja erdvi klebonija.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, daugiausia turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su apside. Vidus 3 navų, dengtų skliautais. Šventoriaus tvora plytų mūro, jo dviejuose kampuose pastatytos koplytėlės.
Georgis Lozanovas
thumb|270px|Georgis Lozanovas
Georgis Lozanovas (Георги Лозанов, lot. transkr. Georgi Lozanov, *1926 liepos 22 Sofijoje) – bulgarų edukologas, psichologas, sugestologas, sugestopedijos metodo pagrindėjas.
Šeima
Georgis Lozanovas gimė inteligentų šeimoje. Jo tėvas dirbo docentu unversitete; vėliau – mokyklų inspektoriumi, istorijos mokytoju. Lozanovo mama – teisininkė. Mama mirė Georgiui sulaukus vos 2 metų. Georgis buvo jautrus vaikas, nuolat priimdamas sprendimus, iš tėvo pasakojimų bandydavo įsivaizduoti mamą bei mintyse prašydavo jos pagalbos.
Kai Georgiui buvo 18 metų, Bulgarijoje valdžią perėmė komunistai. Georgis Lozanovas buvo suimtas, laikytas kalėjimo rūsyje. Jaunuolis nuolat buvo kankinamas reikalaujant išduoti tariamo sąmokslo prieš komunistinį režimą bendrininkus, draugus. Išleistas iš kalėjimo Lozanovas buvo persekiojamas, todėl turėjo keletą kartų pakeisti gyvenamąją vietą.
Studijos
Georgis Lozanovas 6 metus studijavo mediciną bei teisę Sofijos universitete. Studijas baigė su pagyrimu. Specializacija – psichiatrija bei neurologija, nors tuo metu pagrindinė jo domėjimosi sritis buvo psichoterapija.
Bebaigiant studijas, saugumas vėl surado Lozanovą: jaunuolis buvo išbrauktas iš studentų sąrašų. Vieno profesoriaus, mamos šeimos draugo bei parlamento nario dėka Georgis buvo priimtas atgal į universitetą, susirado darbą.
Rezidentūros studijų metu Lozanovas dirbo gydytoju; 5 metus – didžiausiose Bulgarijos psichiatrinėse ligoninėse, Byala ir Kurilo miestuose, paskutinius 2 metus – Kurilo ligoninės direktoriumi.
1971 m. Georgis Lozanovas Bulgarijos mokslų akademijoje apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją, vykdė sugestopedijos eksperimentus, įgijo neurofiziologijos specializaciją. Žinias gilino smegenų veiklos tyrimų srityje. Doktorantūros studijų metu jaunasis mokslininkas paraleliai baigė pedagogiką bei psichologiją.
Profesinė veikla
Baigęs studijas, Georgis Lozanovas pradėjo dėstyti aukštojoje mokykloje, vertėsi gydytojo praktika. 9 metus dirbo gydytoju Sofijos Psichoneurologiniame dispanseryje, užsiėmė psichoterapija su ambulatoriniais pacientais, 2 metus gilino žinias Psichoterapijos institute (dar doktorantūros studijų metu). Lozanovas dėl konfrontacijos su saugumo tarnybomis ir dėl policijos persekiojimo turėjo keletą kartų pakeisti darbovietę, nors ir jo darbdaviai pageidavo, kad jis liktų būtent jų vadovaujamose įstaigose.
1963 buvo atleistas iš Sofijos Psichoneurologinio dispanserio; dirbo automechaniku, kadangi turėjo išlaikyti šeimą (tuo metu buvo vedęs ir turėjo sūnų).
Mokslinė veikla
Lozanovo mokslinių interesų sritis – smegenų veiklos rezervai, mokymasis, jo terapeutiniai, pedagoginiai bei sugestyviniai metodai, nežinomos ar neištirtos smegenų funkcijos. Atradęs nepaprastai veiksmingus mokymosi metodus, Lozanovas pasišventė ištyrinėti atskirus neurofiziologinius mokymosi veiksnius.
Jis įsteigė Sugestologijos institutą Sofijoje. Jame dirbo apie 100 etatinių darbuotojų. Insitute buvo naudojamasi tuo metu moderniausia elektrofiziologijos laboratorija.
1978 metais Lozanovas savo tyrimų išvadas pateikė UNESCO organizacijai. 1979 Lozanovas buvo sulaikytas pasienyje, prieš jam vykstant dalykiniais reikalais į JAV, atimtas pasas. Iki pat 1989 jam buvo taikomas namų areštas; taigi kelionės buvo uždraustos.
Dabartis
1989 pasikeitus politinei situacijai Lozanovas pradėjo mokyti gydytojus bei pedagogus. Mokslinės veiklos metu Lozanovas buvo pakviestas 6 metus dirbti Mokymosi studijų tyrimų institute (Forschungsinstitut für Lernenstudien). Lozanovas vadovavo Vienos pedagogikos akademijos Vaikų sugestopedijos departamentui prie Austrijos švietimo ministerijos.
Lozanovas įsteigė ir šiuo metu vis dar metodologiškai vadovauja daugeliui mokymosi institutų bei mokyklų visuose pasaulio kontinentuose. Jis persikėlė gyventi ir dirbti į Austriją.
Rūta (draugija)
thumb|Pastatas Vilniuje, Gedimino pr. 22; jame vykdavo „Rūtos“ draugijos renginiai (dabar [[Vilniaus mažasis teatras).]] thumb|[[M.K.Čiurlionis|M.K.Čiurlionio tapyta scenos uždanga]] Vilniaus lietuvių kultūros draugija „Rūta“ veikė 1909–1914 m. Vilniuje, Gedimino prospekto 22 name. Mykolo Sleževičiaus iniciatyva įkurta draugija vienijo beveik 200 narių.