cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalcis
Biologinė reikšmė
thumb|Kriauklės didžiąja dalimi sudarytos iš kalcio Kalcis yra būtinas organizmų gyvybinėms funkcijoms. Jo yra visuose augalų ir gyvūnų audiniuose ir skysčiuose. Augalai ima kalcį iš dirvožemio, gyvūnai ir žmogus gauna su maistu ir vandeniu. Žmogui yra būtinas kalcis. Rekomenduojama dienos norma priklauso nuo amžiaus.
Ląstelėse beveik visas kalcis yra susijungęs su baltymais, nukleino rūgštimis, fosfolipidais, neorganiniais fosfatais, organinėmis rūgštimis. Kalcis sąlygoja ląstelės membranos laidumą, aktyvina fermentus. Ca2+ jonai perduoda jaudinimą raumenims, skatina širdies darbą, leukocitų fagocitinę funkciją, aktyvina kraujo apsauginius baltymus, padeda jam krešėti, kalcis yra svarbiausia gyvūnų skeleto (kaulų, koralų, moliuskų kriauklių) dalis. Žinduoliams daugiau kalcio reikia nėštumo, laktacijos metu. Kalcis įsiurbiamas plonosiose žarnose (įsiurbimą skatina tulžies rūgštys). Jo kiekį stuburinių gyvūnų ir žmogaus kraujyje reguliuoja prieskydinės liaukos ir skydliaukės hormonai, vitaminas D. Iš organizmo kalcis šalinamas per žarnyną. Sutrikus kalcio apykaitai, gyvūnų jaunikliai ir vaikai suserga rachitu, suaugę – osteomaliacija, osteoporoze.
Kalcis sudaro 1,5–2 % žmogaus svorio, 99 % žmogaus kalcio yra jo dantyse ir kauluose.
Kalcio šaltinis – pienas ir jo produktai, mineralinis vanduo, riešutai, saulėgrąžos, brokoliai, grūdai, jautiena, sardinės. Daugiausiai kalcio turi fermentinis sūris.
Laisvo kalcio (Ca2+) koncentracija ląstelės citoplazmoje labai maža, daug mažesnė, nei paprastai būna už ląstelės ribų. Įvairūs ląstelės receptoriai gali atverti membranoje esančius Ca2+ kanalus ir per trumpą laiką ją gerokai padidinti. Į tai reaguoja ląstelėje esantys Ca2+ receptoriai (kalmodulinas ir kiti). Ši sistema yra svarbi ląstelės signalinės sistemos dalis. Žemą Ca2+ koncentraciją palaiko Ca2+-ATFazė, kurios darbas toks efektyvus, jog paveikus Ca2+ kanalus membranoje suformuojančiais junginiais dėl suaktyvėjusios šio fermento veiklos Ca2+ koncentracija citoplazmoje sumažėja.
Pasirėmus literatūros duomenimis, numanomas ryšys tarp kalcio ir fitochromo pastarojo virsmų sukeliamose augalų reakcijose (Friedman et al., 1989; Takeno, 1993; Moysset et al., 1994). Tačiau tiesiogiai stebėti raudonos bei ilgabangės raudonos šviesos sukeliamus grįžtamus kalcio koncentracijos pokyčius augalinėse ląstelėse pavyko tik palyginti neseniai (Bowler & Chua, 1994). Šiais darbais parodyta, kad ilgabangės raudonos fitochromo formos susidarymą lydi Ca2+ koncentracijos citozolyje padidėjimas. Patikimiausi duomenys gauti dygstančioms Onoclea sensibilis sporoms (Wayne & Helper, 1984) ir Triticum aestivum protoplastams (Schaclack, Read ir Trewavas, 1992).
Kalcis organizme
Daugiausiai kalcio yra suaugusio žmogaus kauluose ir kraujo plazmoje. Maisto produktai, kuriuose yra oksalatų (rūgštynės, rabarbarai, špinatai), fosfatų ir fitino (miltai, kruopos), trukdo organizmui pasisavinti kalcį, gali netgi susidaryti inkstų akmenys. Riebiosios rūgštys, esančios žarnyne, su kalciu taip pat sudaro netirpstančius junginius, vadinamus kalcio muilu, ir tai trukdo pasisavinti kalcį.
Kalcio kiekį organizme reguliuoja vitaminas D, prieskydinės ir skydinės liaukų hormonai. Jei yra kalcio trūkumas, suminkštėja kaulai, atsiranda rizika susirgti rachitu.
Kalcis mažina nervų sistemos dirglumą, reguliuoja kapiliarų bei ląstelių membranų laidumą, kraujo krešėjimo procesus. Kalcio yra rupaus malimo miltuose, kopūstuose, žemuogėse, kriaušėse, slyvose, piene bei jo produktuose ir kt.
Stakminių apylinkė
Stakminių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tryškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kuršėnų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Buišų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Stakminių apylinkė prijungta prie Tryškių apylinkės.
Europos kinas
thumb|right|[[Europos kino akademija|Europos kino akademijos emblema]] thumb|Berlyno Vintergardeno teatras, pirmasis kino teatras, kuriame buvo parodytas trumpametražis brolių Skladonovskių filmas, 1895 m. lapkritis. Europos kinas – plačiąja geografine prasme Europoje kuriama kino produkcija. Skirtingose Europos valstybėse egzistuoja skirtingos kino mokyklos, todėl europietiškoji kinematografija – sąlyginai vientisa kinematografijos sritis Europos regione. Sąvoka Europos kinas vartojama kaip priešingybė holivudiškajam, pabrėžiant ne komerciją, o laisvesnės meninės išraiškos paieškas. Nors sustiprėjus nepriklausomam Amerikos kinui, Europoje sparčiai plintant komercinei filmų gamybai, skirtumai nėra ryškūs. Europietiškasis kinas nuo Amerikos pasižymi didesne tolerancija nuogumo ir seksualumo demonstravimui, tačiau laikosi griežtesnio požiūrio į smurtą.
Šalys
Ryškiausi Europos kino judėjimai yra Vokiečių ekspresionizmas, Italų neorealizmas, Prancūzų naujoji banga, Dogma 95.
Festivaliai
Svarbiausi Europos kino festivaliai yra Kanų, Berlyno, Venecijos.
Vilniaus-Trakų apskritis
Vilniaus-Trakų apskritis  – buvęs Lenkijos administracinis vienetas, egzistavęs 1925–1939 m., priklausęs Vilniaus vaivadijai.
Buvo dabartinės Lietuvos rytuose. Didžioji dalis teritorijos dabar įeina į atkurtą Vilniaus apskritį. Centras – Vilnius, kiti didesni miestai – Trakai, Naujoji Vilnia.
Istorija
Apskritis pradėta formuoti 1923 m., oficialiai sudaryta 1925 m. gruodžio 22 d. iš Vilniaus apskrities ir okupuotų Trakų apskrities žemių. Priklausė lenkų okupuotam Vilniaus kraštui, įėjo į Vilniaus vaivadiją. Buvo 14 valsčių. Panaikinta 1939 m. spalį, kai TSRS perdavė Vilniaus kraštą Lietuvai.
Vikiknygos
right|thumb|Vikiknygų logotipas Vikiknygos – visuotinis internetinės bibliotekos kūrimo projektas, Vikipedijai bei kitiems Vikimedijos projektams giminingas projektas, besiremiantis Vikimedijos programine įranga ir yra laisvai prieinamas internete. Prieš tai buvo Laisvuoju Vikimedijos tekstų ir knygų projektu (Wikimedia Free Textbook Project ir Wikimedia-Textbooks), Gretutinis porjektas Wikijunior siekia sukurti įvairių sričių knygas, kurių pagalba su pasaulio žiniomis galėtų susipažinti ir 8-11 metų amžiaus vaikai. Vikiknygoms taikoma GFDL licencija.
Vikiknygos sudaro viešai prieinamą ir nemokamą elektroninę biblioteką. Šis projektas veikia tokiu pat principu kaip ir Vikipedija. Kiekvienas gali redaguoti ir papildyti atitinkamas knygas bei jų skyrius.
Wikimedia Foundation 2003 m. liepos 10 d. pradėjo įgyvendinti Vikiknygų projektą. Angliškoji projekto versija inicijuota Karlo Viko prašymu. Puslapyje wikibooks.org buvo publikuojamos įvairios knygos, kurios nuo 2004 m. birželio pabaigos talpinamos atskirų kalbų subdomenuose. Vikiknygų projektas lietuvių kalba pradėtas kurti 2005 m. sausio 30 d. Projekte yra per 250 puslapių.
Viktorija Jurcikaitė-Morkūnienė
Viktorija Jurcikaitė-Morkūnienė (g. 1959 m. vasario 26 d. Runikiuose, Biržų rajonas) – Lietuvos vargonininkė, chorvedė, pedagogė.
Biografija
1977 m. baigusi Biržų 1-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1978–1982 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. Birutė Abromavičienė). 1982–1986 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. Romaldas Misiukevičius). 1994–1997 m. vargonuoti mokėsi Rokiškio muzikos kolegijoje.
Nuo 1987 m. Biržų kultūros namų mišriojo choro vadovė. Choras dalyvauja rajono kultūriniuose renginiuose, kūrybiškai bendrauja su aplinkinių rajonų mišriaisiais chorais. 1987 m. sausio 25 d. Biržų kultūros namuose choras koncertu pažymėjo savo meninės veiklos 40-mečio sukaktį ir dirigentės su šiuo kolektyvu darbo 10-metį. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei (talkino D. Kazakevičienė), 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje.
Nuo 1990 m. Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, 1991 m. su juo dalyvavo respublikiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva" (dainavo baigiamajame koncerte Vilniaus jaunimo ir moksleivų centre). Nuo 1992 m. rudens Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios vargonininkė, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Lietuvių bendruomenės kvietimu 1996 m. vasario 16 d. choras giedojo Švč. Marijos Sopulingosios bažnyčioje Rygoje, o 1997 m. sausio 12 d. ir Vilniaus arkikatedroje bazilikoje. Su 1996 m. prie bažnyčios suburtu mišriuoju vokaliniu ansambliu sėkmingai pasirodė „Sidabrinių balsų-97“ zonos ture Kupiškyje. Bažnyčios jaunimo choro mergaičių vokalinis ansamblis gražiai dainavo 1996 m. „Dainų dainelės" konkurso zoninėje apžiūroje.
Našlaitynas
„Našlaitynas“ – Lietuvos ir Estijos dokumentinis filmas, sukurtas 2012 m., 20 min. trukmės. „Našlaityno“ nacionalinė premjera įvyko 2012 m. kovo mėn rengtame tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris“, kur pelnė apdovanojimą už geriausią lietuvišką debiutą. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas geriausio  trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje.
Tai pirmas dokumentinis filmas apie gyvūnų nežudančią prieglaudą Lietuvoje, apie žmogaus ir gyvūno bendrystę. Režisierei Albinai Griniūtei (gim. 1985 m.) šis filmas – debiutas kine, pasakojantis apie Vilniuje veikiančią gyvūnų prieglaudą VšĮ „SOS gyvūnai“, apie vietą, kurioje išmesti, niekam nebereikalingi keturkojai randa saugų prieglobstį ir bilietą į naują gyvenimą, o jais besirūpinantys žmonės – savo pašaukimą. Filmo kūrimas iš dalies finansuotas renkant visuomenės lėšas internetinėje svetainėje, be to, projektu susidomėjo ir jį pagarsino Šefildo dokumentinių filmų festivalis „Sheffield Doc Fest“ Jungtinėje Karalystėje, padėjęs apie lėšų rinkimo akciją sužinoti užsienio auditorijai. Šefilde filmas buvo pristatytas Studentiškų filmų grupėje (Sheffield Student Doc Award).
Siužetas
Čia, sename mediniame name pačiame Vilniaus centre, dienos bėga panašiai kaip ir bet kuriuose vaikų namuose: pusryčiai, tvarkymasis, žaidimai. Kartais – kova dėl gardesnio kąsnio ar auklės dėmesio. Dar – į tikruosius namus iškeliaujančių draugų palydėtuvės ir naujų sutiktuvės. Neįprasta galbūt tik tai, kad visi "vaikai" čia bėgioja keturiomis kojomis ir vizgina uodegas. Gyvūnai nemoka kalbėti, bet kalba jų likimai...
Pasklindis
Pasklindis – kaimas rytinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Tverų.
Geltonkojis kiras
Geltonkojis kiras (Larus michahellis) – kirinių (Laridae) šeimos paukštis. Anksčiau buvo laikomas sidabrinio kiro porūšiu, bet pastaruoju metu išskirtas į atskirą rūšį. Gyvena įvairiuose vandens telkiniuose. Lietuvoje aptinkamas visur.
Vaiduoklis mano lovoje
Vaiduoklis mano lovoje – 1981 m. sukurta komedija apie jaunavedžių iš Italijos porą, medaus mėnesio atvykusią į vieną Anglijos viešbutį, kuriame, kaip paaiškėja, vaidenasi.
Petras Vaitiekūnas (1953)
thumb|240px|Su Baltijos šalių užsienio reikalų ministrais ir JAV valstybės sekretore. Iš kairės: [[Artis Pabriks, Condoleezza Rice, Petras Vaitiekūnas, Urmas Paet, 2007 m.]]
Biografija
Mokėsi Liudvinavo vidurinėje mokykloje. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1976–1990 m. LSSR mokslų akademijos Fizikos instituto mokslinis bendradarbis.
1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo narys, signataras. 1992–1993 m. LR Seimo pirmininko konsultantas. 1993–1998 m. prezidento referentas užsienio politikos klausimais. 1994 m. stažavo Vokietijoje, Strateginių studijų ir gynybos ekonomikos koledžo George C. Marshallo Europos saugumo studijų centre. 1998 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Politikos departamento Vidurio Europos šalių skyriaus vedėjas. 1998–1999 m. Lietuvos užsienio reikalų ministro patarėjas.
1999–2004 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Latvijos Respublikoje. 2004 m. prezidento patarėjas užsienio politikos klausimais. 2004–2005 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Užsienio politikos analizės ir planavimo departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2005–2006 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Baltarusijos Respublikoje. 2006–2008 m. Lietuvos užsienio reikalų ministras. 2008 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2008–2009 m. LR Seimo pirmininko patarėjas užsienio politikos klausimais.
2010 m. sausio mėn. - 2014 m. gruodžio mėn. buvo LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Ukrainoje.
Pomėgis – tapyba.
Burbiškės (Paparčiai)
Burbiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paparčių.
Baltijos aukštumos
Lietuvoje Baltijos aukštumų ruožas sudaro labai kalvotus, ežeringus kraštovaizdžius, žinomus savo gražumu ir reljefo formų įvairumu. Šis ruožas Nemuno ir Neries slėnių suskaidytas į tris pagrindines dalis: Sūduvos, Dzūkų ir Aukštaičių aukštumas.
Būdingas Baltijos aukštumos reiškinys yra siauri, ilgi, gilūs grioviai - latakai, kitaip vadinamos rinos. Jų linkmė statmena ledyno tekmės kraštui. Didžiausias ir taisyklingiausias rinų tinklas yra pietinėje Sūduvoje tarp Galadusio ežero ir Nemuno ties Druskininkais. Vienur rinose yra ilgi, siauri, gilūs ežerai, pvz., Ančia, Veisiejis, Dubingių ežeras, o kitur tik gilesnėse vietose išliko eilės mažų ežerėlių.
Marilė
Marilė – upelis Kauno raj. šiaurės-rytų dalyje, Neries dešinysis intakas,  įtekantis 17,2 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Teka Lapių geomorfologinio draustinio teritorijoje, Neries slėnyje kerta kelią. Prasideda aukštumose prie Didžiųjų Lapių.
Prie Marilės įsikūrę Lepšiškiai, Didžiosios Lapės.
Romanovas (Palenkės vaivadija)
Romanovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Birželio 5
Birželio 5 yra 156-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 157-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 209 dienos.
Vardadieniai
Elvyra – Kantalgas – Kantalgė – Kantas – Kantautas – Kantautė – Kantenis – Kantė – Marcė – Namkantas – Namkantė – Namkinta – Namkintas – Namkintė
Bahajų kalendorius
Metai kalendoriuje prasideda pavasario lygiadieniu ir yra skaičiuojami su BE (bahajų eros) datos žyma. 1844 m. e. m. kovo 21 diena yra pirmoji pirmųjų bahajų kalendoriaus metų diena. Periodas nuo 2008 m. kovo 21 d. iki 2009 m. kovo 21 d. yra 165-ieji BE metai.
Istorija
Bahajų kalendoriaus pradžia siejama su autentišku Badí kalendoriumi, sukurtu Bábo. Vėliau Bahá'u’lláh pritaikė šį kalendorių naudojimui ir įvedė pavasario lygiadienį, dar vadinamą Naw-Rúz, kaip pirmąją metų dieną. Taip pat jis išaiškino ir keliamąsias dienas. Nors pavasario lygiadienis gali būti kovo 20 d., 21 ar 22 d., Shoghi Effendi deklaravo, kad, kol kas, šiuo metu, bahajų kalendorius yra „pririštas“ prie Grigaliaus kalendoriaus, su naujaisiais metais visada prasidedančiais kovo 20 d., po saulėlydžio. Be šios direktyvos, kalendoriuje galimi vienos ar dviejų dienų nukrypimai, lyginant su Grigaliaus kalendoriumi. Tokio besikeičiančio kalendoriaus įgyvendinimui, kurio metų pradžia būtų tikrasis pavasario lygiadienio laikas, Visuotiniams Teisingumo Rūmams reikės numatyti vieną vietovę, kurioje ir būtų fiksuojamas lygiadienio laikas. Šiame straipsnyje aprašomas bahajų kalendorius, kuris šiuo metu yra „pririštas“ prie grigališkojo saulės kalendoriaus.
Metai bahajų kalendoriuje pradėti skaičiuoti nuo 1844 m. kovo 21 d., ketvirtadienio, bahajų eros arba Badí‘ eros (BE arba B.E.) pradžios. Pirmieji BE metai prasidėjo nuo 1844 m. kovo 20 d. saulėlydžio.
Šventos dienos
Bahajų kalendoriuje yra vienuolika šventadienių, iš kurių per devynis, jeigu tik gali, bahajai nedirba. Ridvanas, dvylikos dienų šventė, pažymi Bahá'u’lláh misijos paskelbimo pradžią ir yra pagrindinė, pati didžiausia ir švenčiausia bahajų šventė.
Pievinis pelėnas
Pievinis pelėnas (Microtus agrestis) – vidutinio dydžio žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikas. Kūnas 80-110 mm ilgio ir 26-40 g svorio. Uodega sudaro trečdalį kūno ilgio. Kailiukas tamsiai pilkas. Nuo pilkojo pelėno skiriasi tamsesniais ir šviesesniais plaukais, didesne užpakaline pėda.
Aptinkamas visur, bet negausus. Gyvena panašiuose biotopuose kaip vandeninis pelėnas.
In the Lonely Hour
In the Lonely Hour – debiutinis studijinis britų dainininko ir dainų autoriaus Sam Smith albumas, išleistas 2014 m. gegužės 26 d. Du albumo singlai, „Money on My Mind“ ir „Stay With Me“ tapo pasauliniais hitais, papuldami į daugiau nei dešimties skirtingų šalių reitingų dešimtukus. Albumas susilaukė nevienodų kritikų įvertinimų, tačiau jis buvo labai perkamas visame pasaulyje. Jis pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje. , Naujojoje Zelandijoje ir Švedijoje.
Gudžiūnai (Jurbarkas)
Gudžiūnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km nuo Stakių.
Dana Rosemary Scallon
Dana Rozmari Skelon (, tikrasis vardas – Rosemary Brown; g. 1951 m. rugpjūčio 30 d.), žinoma sceniniu vardu Dana  – airių dainininkė ir buvusi Europos Parlamento narė.
Ji gimė Londone. Būdama penkerių metų su tėvais persikėlė į Šiaurės Airiją.
XX a. 9-ojo dešimtmečio pradžioje, kartu su vyru persikėlė į JAV, kur ji dalyvauja religinėje veikloje. Grįžusi į Airiją 1997 metais, paskelbė apie savo kandidatūrą prezidento rinkimuose. 1999 m., kaip nepriklausoma kandidatė laimėjo rinkimus į Europos Parlamentą.
Baseinas (reikšmės)
Baseinas reiškia:
KAA Gent
Gento KAA – Belgijos futbolo klubas iš Gento.
Indrė (vardas)
Indrė - lietuvių kilmės moteriškas vardas. Vardadienis - balandžio 29 d. Vardas yra trumpinys iš rytų aukštaičio žodžio „nendrė“.
Aušeliškė
Aušeliškė – kaimas rytinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Tverų.
Barstėgų apylinkė
Barstėgų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
FC Argeș Pitești
Piteščio „Argeş“ – Rumunijos futbolo klubas iš Piteščio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1953 m., kai buvo įkurtas „Dinamo“ klubas. Nuo 1968 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
1972, 1979 m. tapo šalies čempionais.
Gintališkės piliakalnis
Gintališkės piliakalnis ir kapinynas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A797P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR792) – piliakalnis ir kapinynas Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gintališkės kaimo. Pasiekiamas keliu Gintališkė – Salantai pavažiavus nuo Gintališkės centro 1,3 km, prieš upeliuką pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 300 m iki antros sodybos – yra iškart už jos.
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų: pylimas nuskleistas, vakarinio šlaito apačia eroduoja. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais medžiais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 ir 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1989 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai
Kapinynas
Apie 0,5 km į pietus nuo piliakalnio, Salanto dešiniajame krante, kalvoje, yra kapinynas. 1940 m. Kauno kultūros muziejus (vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 150 m² plotą. Rado X a. - XI a. 21 nedegintą ir 12 sudegintų mirusiųjų kapų su gausiomis įkapėmis.
1968-1969 m. ir 1971 m. Telšių kraštotyros muziejus (vadovas Vitas Valatka) ištyrė apie 800 m² plotą. Rado XI a.- XIV a. 3 nedegintus ir 47 sudegintus mirusiųjų kapus, ugniavietę ir 166 apeigines duobes. Kapuose buvo daug darbo įrankių (geležinių pentinių plačiaašmenių kirvių, dalgių, peilių, ylų, adatų), ginklų (geležinių ietigalių, kalavijų ir jų makščių apkalų, kovos kirvių, geležinių ir žalvarinių pentinų, diržo sagčių), papuošalų (apgalvis, karolių apvarų, žalvarinių antkaklių, apyrankių, smeigtukų, žiedų, pasaginių aguoniniais ir storėjančiais galais segių), žąslų ir balno kilpų, žalvarinių geriamojo rago apkalų, žalvarinės svarstyklės ir svarelis. Radinius, iš viso 3426 daiktus, saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, Telšių žemaičių muziejus Alka ir Lietuvos nacionalinis muziejus
Béla Bartók
thumb|250px|Bela Bartokas 1927 metais Bela Viktoras Janošas Bartokas (Béla Viktor János Bartók 1881 m. kovo 25 d. – 1945 m. rugsėjo 26 d.) – vengrų kompozitorius, pianistas, vienas iš etnomuzikologijos pradininkų. Bartokas laikomas vienu žymiausių XX a. kompozitorių.
Jis keliavo po Vidurio Europą, Turkiją ir Šiaurės Afriką, užrašinėdamas liaudies muziką. Liaudies melodijas dažnai naudodavo savo paties kūryboje.
Biografija
Bartokas gimė Nadjsentmikloše (Nagyszentmiklós), kuris vėliau tapo Rumunijos miestu. 1888 m. mirus jo tėvui, motina su šeima persikėlė į Nadjsioliošą (Nagyszöllös), dabar esantį Ukrainoje, tuomet – į Bratislavą, tuomet vadintą Prešporok.
Vyčius (reikšmės)
Vyčius – ši sąvoka turi įvairias reikšmes:
Béla Bartók
Biografija
Iš pradžių Bartokas siekė karjeros kaip pianistas, tuomet 1907 m., gavęs fortepijono dėstytojo darbą karališkojoje akademijoje, galėjo pasilikti Vengrijoje užuot klajojęs po Europą su koncertais. Tai taip pat leido jam ir toliau rinkti liaudies muziką, ypač Transilvanijoje. 1909 m. Bartokas vedė Martą Zygler (Márta Ziegler). 1910 m. jiems gimė sūnus Bela. 1923 m. šeima išsiskyrė, Bartokas vedė studentę Ditą Pastor (Pásztory). 1924 m. gimė jo antrasis sūnus Pėteris. Pėteriui Bartokas sukūrė fortepijoninių pjesių ciklą „Mikrokosmosas“, populiarų iki šiol.
Bartokas nepritarė nacistinei politikai: jiems perėmus valdžią Vokietijoje, Bartokas atsisakė ten koncertuoti. Su savo antrąja žmona Bartokas pasitraukė į JAV, sūnus atvyko vėliau. Pirmasis sūnus Bela liko Vengrijoje. Amerikoje Bartokui buvo nelengva rašyti, be to, ten jo kūryba mažai kas domėjosi. Finansinę naštą palengvino Frico Rainerio ir Seržo Kusevitskio užsakytas parašyti koncertas. Nauji užsakymai paskatino Bartoką kurti toliau.
Bela Bartokas mirė Niujorke nuo leukemijos. Palaidotas Ferncliff kapinėse, tačiau 1988 m. jo palaikai perkelti į Budapeštą, Farkasreti kapines.
Kūryba
Bartokas mokėsi skambinti fortepijonu pas Ištvaną Tomaną (István Thoman), o kompozicijos – pas Janošą Kioslerį Budapešto muzikos akademijoje. Išgirdęs vieną madjarų (vengrų) valstiečių liaudies dainą, jis suprato tokią muziką esant tikrąja vengrų liaudies muzika (kaip priešprieša Listo naudotiems čigoniškiems motyvams) ir pamažu ėmė naudoti šiuos folklorinius motyvus savo kompozicijose. Vakarų Europos muzikai būdingą faktūrą ir harmoniją Bartokas derino su Rytų Europos liaudies muzikos melodika. Fortepijoną dažnai traktavo kaip mušamąjį instrumentą. Muzika daugiausiai tonali (pagrindinis tonacijos centras pabrėžiamas).
Didelę įtaką Bartokui darė Richardo Štrauso muzika.
Turbūt žymiausias kūrinys – 153 pjesės fortepijonui „Mikrokosmosas“ (1926–1937 m.), suskirstytos į šešis rinkinius pagal sudėtingumą. Taip pat paminėtina 1911 m. parašyta vienintelė opera „Hercogo Mėlynbarzdžio pilis“, „Allegro barbaro“ (1911 m.) fortepijonui, Antrasis koncertas smuikui (1938 m.), Penktasis ir Šeštasis styginių kvartetai (1934 m., 1939 m.), Sonata dviem fortepijonams ir mušamiesiems (1937 m.) ir kt.
Yukio Hayashida
Jukijo Hajašida (1915 m. lapkričio 26 d. Maidzuru, Kiote – 2007 m. lapkričio 11 d.) – Japonijos politikas, buvęs Kioto prefektūros gubernatorius ir teisingumo ministras.
Gimė Maidzuru, Kiote, mirė nuo širdies smūgio, eidamas 92 metus.
LIFE
LIFE – tarptautinis teatrų festivalis, vykęs Vilniuje 1993, 1995, 1996, 1997, 1999 ir 2000 m. Festivaliui iki 1998 m. vadovavo Rūta Vanagaitė. Nuo 1998 m. ją pakeitė Tauras Čižas.
Istorija
Po 1991 m. vasarą įvykusių sėkmingų Jaunimo teatro gastrolių JAV su Eimunto Nekrošiaus spektakliais „Kvadratas“ ir „Dėdė Vania“, Jaunimo teatro vadovė Rūta Vanagaitė paskelbė savajame teatre „šimto dienų moratoriumą“. Teatras buvo uždarytas žiūrovams, vyko intensyvios naujųjų spektaklių repeticijos. Iš teatro repertuaro išbraukta daug spektaklių, daugiausia režisuotų Dalios Tamulevičiūtės. „Moratoriumas“ buvo paskelbtas rugsėjo mėnesį, o spalį buvo įkurtas festivalis LIFE. Iš pradžių festivalį ketinta pavadinti „LiTeF“ pagal Jugoslavijos teatrų festivalį „BiTeF“, bet vėliau apsistota ties LIFE. Pasirengimas pirmajam festivaliui, trukęs dvejus metus, Lietuvoje inicijavo naujoves – savanorystę bei rėmimą.
Penktasis LIFE festivalis, Tūkstantmečio minėjimo iškilmių proga pervadintas į „Vilnius 2000 – Skriejantis Žmogus“.
Laivų remonto centras Zviozdočka
Laivų remonto centras „Zviozdočka“  – stambi Rusijos laivų statybos įmonė, kuri yra viena iš dviejų Severodvinsko miestą (Archangelsko sritis) formuojančių įmonių. Antroji tokia įmonė yra Šiaurės mašinų gamybos įmonė (Северное машиностроительное предприятие). Iš šių dviejų įmonių 1992 m. lapkričio 8 d. Rusijos prezidento Boriso Jelcino įsaku buvo suformuotas Rusijos valstybinis atominių laivų statybos centras (Российский центр атомного судостроения). Laivų remonto centras „Zviozdočka“ ('Žvaigždutė') yra atviroji akcinė bendrovė. Jis įeina į Naftos ir dujų pramonės įrangos gamintojų sąjungą (Союз производителей нефтегазового оборудования).
„Zviozdočka“ yra ant Šiaurės Dvinos Nikolos atšakos (Никольское устье) kranto Severodvinsko miesto rajone, kuris yra Jagrų saloje. Šiaurės mašinų gamybos įmonė yra kitame tos pačios atšakos krante, žemyno pusėje.
Istorija
1946 m. liepos 9 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė nutarimą statyti gamyklą Nr. 893. Pirmąjį valstybinį užsakymą kariniam pramoniniam kompleksui įmonė Nr. 893 „Zviozdočka“ ėmė vykdyti 1954 m. spalio 14 d. Tai buvo Šiaurės laivynui skirtas dyzelinis elektrinis povandeninis laivas ir ledlaužinis garlaivis „Prončiščevas“ (Прончищев). 6-tąjį dešimtmetį gamykloje buvo remontuojami tiek kariniai laivai (povandeniniai laivai, didieji medžiotojai, sargybiniai laivai, eskadriniai minininkai, baziniai traleriai), tiek civiliniai (buksyrai, traleriai, tankeriai...).
Iki dabar įmonėje buvo suremontuoti šimtai įvairių laivų. Dabar „Zviozdočka“ yra viena svarbiausių Rusijos laivų statyklų ir specializuojasi civilinių ir karinių povandeninių ir antvandeninių laivų remonte ir perstatyme
thumb|left|V. Putinas kalbasi su įmonės direktoriumi Kalistratovu. 1962 m. lapkričio 6 d. į gamyklą remontui ir modernizacijai atplaukė pirmasis atominis povandeninis laivas K-33.
Nuo 1993 m. įmonė atlieka kompleksinę atominių povandeninių laivų utilizaciją.
Iki 2007 m. balandžio 1 d. gamykloje buvo utilizuota:
2007 m., vykdant RF Prezidento įsaką „Apie AAB „Jungtinė laivų statybos korporacija“ “, municipalinė įmonė „Zviozdočka“ buvo pervadinta į Laivų remonto centrą „Zviozdočka“. Kartu įmonė buvo reorganizuota prijungiant eilę kitų laivų statybos įmonių, pavaldžių Rusijos Federacijos Pramonės ir energetikos ministerijai bei Gynybos ministerijai, kurios tapo filialais.
2008 m. rudenį buvo pakeista įmonės nuosavybės forma. Anksčiau buvusi federalinė valstybinė unitarinė įmonė tapo atvirąja akcine bendrija. .
Veikla
thumb|250px|right|Atominio povandeninio laivo [[utilizacija įmonėje]] „Zviozdočka“ be laivų statybos ir remonto užsiima ir povandeninių laivų utilizacija, įvairios paskirties laivų sraigtų gamyba, jūrinių gręžimo platformų statyba, laivų baldų ir įprastinių vartotojiškų baldų gamyba, deimantų šlifavimu.
Lietuvos jūrininkų sąjunga
Lietuvos jūrininkų sąjunga – Lietuvos jūrininkų profesinė sąjunga, veikianti Klaipėdoje, Vilties g. 6-5.
Laivų remonto centras Zviozdočka
Veikla
Buvo planuojama „Zviozdočkoje“ statyti stambiausią Rusijoje sausą doką, skirtą statyti laivams su vandentalpa virš 100 tūkstančių tonų. Naujojo doko dydis turėjo būti 420×100×14 m, jame būtų galima statyti tiek didelės vandentalpos karinius laivus (lėktuvnešius bei atominius povandeninius raketinius kreiserius), tiek didelio tonažo civilius laivus (tankerius, lichterius, konteinervežius, dujininkus, plaukiojančias ir gręžimo platformas).
2010 m. sausasis dokas buvo nestatomas ir jo statyba neplanuojama.
Lietuvos jūrininkų sąjunga
Istorija
Lietuvos jūrininkų sąjunga 1923 m. įkurta Kaune. 1923 m. balandžio 8 d. įkūrė Juozas Andžejauskas, Vladas Nagevičius, Teodoras Daukantas ir kiti. 1923 m. birželio 15 d. sąjungos skyrius įsteigtas Klaipėdoje. Lietuvos jūrininkų sąjunga rūpinosi profesiniais narių reikalais. 1925 m. suorganizuota Lietuvos jūrininkų savišalpos kasa, sąjungos iniciatyva įkurta Lietuvos jūrininkavimo ir prekybos bendrovė. 1935–1939 Lietuvos jūrininkų sąjunga leido mėnesinį žurnalą „Jūra“, kuris vėliau pervadintas „Mūsų jūra“, nuo 1990 m. su pertraukomis vėl leidžiamas „Jūra“. Pirmasis Lietuvos jūrininkų sąjungos pirmininkas – Vladas Nagevičius. Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. Lietuvos jūrininkų sąjunga Liaudies vyriausybės uždaryta.
1947 m. gegužės mėn. lietuviai karo pabėgėliai Flensburgo lietuvių jūreivystės mokykloje sąjungos veiklą atnaujino, sąjungą pavadino Lietuvos jūrininkų sąjunga užsieny, nuo 1952 m. gruodžio mėn. jos centras buvo Niujorke.
Ryškioji guotenė
Ryškioji guotenė (Hygrocybe punicea) – guoteninių šeimai priklausantis, geras maistines savybes turintis, valgomasis grybas. Kartais dar vadinama ryškiaspalve guotene arba Hygrophorus puniceus.
Laivų remonto centras Zviozdočka
Filialai
thumb|250px|„Zviozdočkoje“ statoma jūrinė ledams atspari stacionarioji platforma „Prirazlomnaja“ (МЛСП «Приразломная»)
Lietuvos jūrininkų sąjunga
Istorija
1989 m. gegužės 27 d. Lietuvos jūrininkų sąjunga atkurta Klaipėdoje. Surengtam 58 jūrininkų susirinkimui pirmininkavo jūrų kapitonas Algirdas Antanas Kulbokas. Šiame susirinkime buvo priimtas sprendimas atkurti iki 1940 m. veikusią Lietuvos jūrininkų sąjungą, iškelti laivuose Lietuvos Trispalvę ir pereiti prie lietuvių kalbos vartojimo.
Nuo 1992 m. pabaigos ji veikia kaip jūrininkų profsąjunga. Lietuvos jūrininkų sąjunga turi apie 2500 narių (2007 m.). Pirmininkas Petras Bekėža.
Ryškioji guotenė
Išvaizda
Kepurėlė 5 – 12 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili ir galiausiai palokščia, su buku gūbreliu. Kraštai kartais suaižėję. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek patamsėja. Kotas 4 – 8 cm ilgio, tuščiaviduris, labai tvirtas, tačiau trapus cilindriškas arba ties viduriu sustorėjęs, pagrindo link smailėjantis ir apšepęs išilginiais plaušeliais. Lakšteliai mėsingi, reti ir siauri priaugintiniai, kartais laisvi. Trama minkšta be ypatingo kvapo ir skonio.
Spalvos kaita: kepurėlė ryškiai raudona arba oranžiškai geltona. Kotas geltonas arba oranžiškas, tačiau kartais gali būti rausvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau rausvi. Trama vaisiakūnio viduje ir prie koto pagrindo balkšva, likusioje dalyje gelsva.
Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti kitomis raudonos spalvos guočių rūšimis, kaip antai raudonoji guotenė (Hygrocybe coccinea) arba smulkioji guotenė (Hygrocybe miniata), kurios irgi yra valgomos, tačiau mažesnės.
Augavietė
Retai ir saugotina ryškioji guotenė labiausiai mėgsta drėgnas miškų laukymes, pievas, šalikeles.
Sezonas: rugsėjis – spalis.
Rudnia (Michalovo valsčius)
Rudnia  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Atžala
Atžala gali reikšti:
KIA
Žodis KIA reiškia:
Šventupė (Jiesia)
Šventupė – upelis Kauno ir Prienų rajonuose, Jiesios dešinysis intakas, įtekantis 19,9 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Vandentakio kodas – 10011539, upelio ilgis – 13 km. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. thumb|left|250px|Šventupės vaga šalia Linksmakalnio tvenkinių (kairėje)
Alfonsas XI (Kastilija)
Alfonsas XI (1311 m. rugpjūčio 13 d. Salamankoje, Ispanijoje – 1350 m. kovo 26 d. Gibraltare) – Kastilijos karalius, valdė nuo 1312 m. rugsėjo 7 d. iki mirties. Leono karalius, valdė nuo 1312 m. rugsėjo 7 d. iki mirties. Galisijos karalius, valdė nuo 1312 m. rugsėjo 7 d. iki mirties.
Šventupė (Jiesia)
Šventupės ištakos – Prienlaukio ežeras. Upelis aukštupyje teka pro Čiudiškių tvenkinį. Vaga nuo Išlaužo žuvivaisos tvenkinių sureguliuota. Žemupyje kerta kelią ir ties Linksmakalnio tvenkiniais įteka į Jiesią. Didesni intakai: Juodupė, Lapupė (kairieji).
Alfonsas XI (Kastilija)
Biografija
Kai 1312 m. mirė Kastilijos ir Leono karalius Ferdinandas IV, sūnui buvo vos vieneri metai. Tuo metu Kastilijoje buvo gili politinė krizė ir regento funkcijas perėmė Alfonso XI močiutė Marija de Molina. Jai 1321 m. mirus, karalystėje vėl įsiplieskė kova dėl regento vietos. Alfonsą XI tuo metu saugojo Valjadolido riteriai. 1325 m. Alfonsas XI buvo paskelbtas pilnamečiu ir sutuoktas su Konstansa Manuel. Jaunasis karalius ėmė susidoroti su prieš jį bruzdėjusiais didikais. Daugiausia šioje kovoje karalius rėmėsi laisvųjų miestų luomų parama – kortesais. 1327 m. jis išsiskyrė su Konstansa Manuel ir po metų susituokė su Marija Portugale. Tuo metu Kastiliją ir Leoną nuolat puldinėjo Granados emyratas. Kovai su juo, Alfonsas XI susivienijo su Aragono karalyste ir Portugalija. 1340 m. spalio 30 d. jungtinė Kastilijos, Aragono ir Portugalijos kariuomenė Salado mūšyje įveikė Granados emyrato ir Marinidų kariuomenę. 1344 m., padedant Genujos pajėgoms, Alfonso XI kariuomenė užėmė Alchesirasą. 1350 m. Alfonsas XI bandė susigrąžinti ir Gibraltarą, tačiau šios tvirtovės apsiausties metu mirė nuo Europoje siautėjusios maro epidemijos.
Šventupė (Jiesia)
Prie Šventupės įsikūrusios gyvenvietės: Čiudiškiai, Šaltiniškiai, Dambrava, Trakinė, Mogiškės, Lapupys, Išlaužas, Linksmakalnis.
Godas
Gentyje yra apie 40 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys: thumb|left|210px|[[Dirvinis godulis (Anchusa arvensis)]]
Šventupė (Jiesia)
Upės pavadinimas kilo nuo žodžio šventas („esąs Dievo malonėje, pašventintas“).
Alfonsas XI (Kastilija)
Santuokos ir vaikai
1-oji žmona: nuo 1325 m. lapkričio 28 d. Konstansa Manuel (apie 1323–1345), Viljenos senjoro Chuano Manuelio ir Konstancijos Aragonietės duktė. Nuo tos santuokos vaikų nebuvo.
2-oji žmona: nuo 1328 m. rugsėjo Marija Portugalė (1313–1357), Portugalijos karaliaus Afonsu IV ir Beatrisės Kastilietės duktė. Vaikai:
Švelnus Deboros kūnas
Švelnus Deboros kūnas – 1968 m. sukurtas giallo stiliaus filmas.
Pagiriai (reikšmės)
Pagiriais vadinamos Lietuvos gyvenvietės:
Švelnus Deboros kūnas
Turinys
Neseniai susituokę Debora ir Marselis leidžia laiką Europoje. Jie susitinka seną Marselio draugą Filipą, kuris praneša, kad jo buvusi draugė Siuzana, kurią jis metė prieš metus, iš sielvarto nusižudė. Nusprendę aplankyti Siuzanos tėvus, jiedu randa apleistą namą, o jiems kažkas nuolatos pradeda grasinti telefonu. Galiausiai į jų namus įsilaužia Filipas, kurį grumtynėse Marselis nužudo ir kartu su žmona slapta palaidoja. Po kelių dienų, Deborai esant vienai namuose, pasirodo ne tik gyvas Filipas, bet ir Siuzana. Aiškėja, kad visa ši istorija apie savižudybę buvo Marselio sugalvota, kad atsikratyti savo žmonos, o Filipas ir Siuzana yra jo pagalbininkai...
Baseinas
thumb|240px
Pagiriai (reikšmės)
Taip pat Gudijoje:
Baseinas
Baseinas – dirbtinis atviras ar dengtas vandens telkinys, skirtas maudymuisi, sportui ar poilsiui. Būna nuo nedidelių baseinų prie namų iki didelių profesionalaus plaukimo baseinų. Baseinai būna stačiakampio, apskrito arba netaisyklingo pavidalo, eksploatuojami tik vasaromis arba visus metus. Baseinuose organizuojamos plaukimo, šuolių į vandenį, vandensvydžio, sinchroninio plaukimo ir kitos vandens sporto šakų varžybos ir pratybos. Seniausi baseinai buvo įrengti XVI a. Japonijoje. Pirmasis plaukimo baseinas Europoje įrengtas 1743 m. Londone.
Siekiant saugiai naudoti baseinus pagal paskirtį, juose būtina pašildyti vandenį, vykdyti vandens recirkuliaciją (tolygų išmaišymą visame baseine), mechaniniu būdu valyti nuo šiukšlių, filtruoti ir chloruoti vandenį, siekiant pašalinti biologiškai aktyvius teršalus. Kartais baseino vanduo valomas elektrolize, ozonavimu ir apdorojant ultravioletiniais spinduliais.
Baseinų klasifikacija
Dažniausiai baseinai yra skirstomi į šias kategorijas:
Baseinai Olimpinėse žaidynėse ir Pasaulio čempionatuose
Tarptautinė vandens sporto federacija yra priėmusi specialius reikalavimus, taikomus Olimpinių žaidynių ir Pasaulio čempionatų baseinams. Pagal šias taisykles, tokių baseinų vonios turi būti 50 m ilgio, 25 m pločio ir ne mažiau kaip 2 m gylio. Šiuose baseinuose turi būti 10 vandens takelių, kurių kiekvieno plotis 2,5 m. Baseinų vandens temperatūra turi siekti 25-29 °C, o jų apšvietimas būti ne mažesnis, nei 1500 liuksų.
Lietuvoje
2013 m. birželį Kaune buvo atidarytas rekonstruotas moderniausias Lietuvoje plaukimo kompleksas – Girstučio baseinas, įsikūręs „Girstučio“ kultūros ir sporto rūmuose. Jame įrengti du 50 m ir 25 m ilgio baseinai, skirti sportininkų varžyboms ir treniruotėms. Pramoginė komplekso dalis skirta ir visuomenės poreikiams.
Modestas Kaseliauskas
Modestas Kaseliauskas (g. 1974 m. spalio 12 d. Tryškiuose, Telšių rajonas) – teisininkas.
Biografija
1997 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, 2010 m. baigė ISM Vadybos ir ekonomikos universitetą.
1997–1999 m. Šiaulių miesto valstybinės mokesčių inspekcijos juristas. 1999 m. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Apeliacijų ir juridinio skyriaus vyresnysis valstybinis mokesčių inspektorius–juristas, 1999–2002 m. Apeliacijų ir juridinio skyriaus vyriausiasis valstybinis mokesčių inspektorius – juristas, vyriausiasis specialistas. 2002 m. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Teisininkų grupės vyriausiasis specialistas, 2002–2003 m. Teisininkų tarnybos vedėjas.
2003 m. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininko pavaduotojas, 2003–2005 m. šios valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas. 2005–2014 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininkas.
Vedęs. Žmona Karolina. Sūnus Timonas.
Kojus
Kojus  – miško kirtėjų gyvenvietė Rytų Sajano atšakos Kojaus Belogorjės kalnuose, abipus Jenisiejaus dešiniojo intako Manos upės, apie 55 km į pietvakarius nuo Partizanskojės, Partizanskojės rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija. Priklausė Partizanskojės miško pramonės ūkiui.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Kojų iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 100 šeimų (ūkininkai, daug studentų). Tais pačiais metais atvežta apie 500 tremtinių – ukrainiečiai, rusai, graikai, suomiai, lenkai, Pavolgio vokiečiai, estai, latviai. Tremtiniai kirto mišką, rąstus vežė ir krovė prie upės, pavasarį plukdė į Jenisiejų. 1957 m. lietuviai pradėjo grįžti į Lietuvą. 1972 m. Kojuje gyveno 1 lietuvių kalba šeima. Iškirtus gretimus miškus gyvenvietė beveik sunyko. Kojaus kapinėse palaidota lietuvių, iki 1990 m. kai kurių palaikai parvežti į Lietuvą.
Palūksčio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Varnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varnių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gomalių apylinkės, o dalis Palūksčio apylinkės prijungta prie Požerės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Palūksčio apylinkė prijungta prie Varnių apylinkės.
Kokoso salos
Kokoso salos – Mianmarui priklausančios salos Indijos vandenyne, tarp Bengalų įlankos ir Andamanų jūros, į šiaurę nuo Andamanų salų. Sudaro Didžiojo ir Mažojo Kokoso salos.
Didžiojo Kokoso sala nuo Šiaurės Andamano salos atskirta Aleksandros sąsiauriu. Jos ilgis 10 km, plotis 2 km. Salos paplūdimiuose veisiasi žalieji vėžliai.
Mažoji Kokoso sala nuo Didžiosios atskirta Kokoso sąsiauriu. Jo ilgis 5 km, plotis 1 km.
Mustafa Shakur
Mustaf Adeen Shakur (g. 1984 m. rugpjūčio 18 d.) – JAV krepšininkas. Rungtyniauja įžaidėjo pozicijoje.
Karjera
2003–2007 m. žaidė NCAA Arizonos universiteto komandoje. 2007 m. dalyvavo NBA naujokų biržoje, tačiau nebuvo pakviestas, todėl tęsė karjerą Europoje. NBA lygoje trumpai žaidė Vašingtono „Wizards“ ir Oklahoma Sičio „Thunder“ ekipose. 2014-2015 m. sezoną atstovavo Klaipėdos „Neptūnui“.
Pelėnas dvynys
Pelėnas dvynys (Microtus levis sin. Microtus rossiaemeridionalis) – vidutinio dydžio žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikas. Tai dar visai neseniai Lietuvoje indentifikuota žinduolių rūšis. Išoriškai sunkiai atskiriamas nuo paprastojo pelėno, bet turi skirtingą chromosomų skaičių.
Gyvena medžiais ir krūmais apaugusiuose vandens telkinių (upių, upelių, griovių, ežerų ir kt.) pakraščiuose, besiribojančiuose su pievomis, ganyklomis, javų laukais. Be to jie gyvena senose šiaudų stirtose, esančiose dobilienų, ganyklų palaukėse netoli gyvenviečių ir sodybų su medžiais ir krūmais.
Lietuvoje paplitimas neištirtas.
Burbiškės (Trakai)
Burbiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bražuolės.
Istorija
1865 m. priklausė Bražuolės dvarui. XX a. pr. įėjo į Trakų valsčių.
Gilė
Gilė – stambus sausasis uždarasis vienasėklis 2-5 cm ilgio vaisius su storu kietu apvalkalu. Forma – pailgai kiaušiniška, beveik iki trečdalio apgaubta gvildo.
Ąžuolų gilės
Giles išaugina ąžuolai po 1−4 ant kotelio. Prinoksta ir krinta rugsėjo-spalio mėn. Nukritusias ant žemės giles išplatina gyvūnai, pvz., kėkštai.
Gilėse yra 40-60 % krakmolo, 7 % cukraus, 5 % riebalų, 4-6,5 % baltymų, 5-8 % rauginių medžiagų.
Panaudojimas
Iš gilių gaminama gilių kava, vartojama kaip kavos pakaitalas ar tiesiog karštas gėrimas.
Kai kuriose šalyse gilės naudojamos maistui, ypač stingant įprastinių maisto produktų. Sutrintos į miltus naudojamos kepiniams. Kadangi gilėse yra daug krakmolo, Korėjoje iš jų gaminamas valgomas krakmolo gelis, vadinamas mook. Iš gilių kartais išgaunamas maistinis aliejus.
Gilių pašaru šeriamos kiaulės, avys, lesinami naminiai paukščiai.
Gilės kitur
V. Petkevičius yra parašęs knygą vaikams „Gilės nuotykiai Ydų šalyje“, kurioje vienas herojų yra gilė.
Vladas Motiekaitis
Vladas Motiekaitis (1896 m. gegužės 30 d. Kaune – 1971 m. spalio 10 d. Los Andžele, JAV) – smuikininkas, pedagogas, dirigentas.
Biografija
Tėvas mokėjo groti klarnetu. Iš gausios šeimos užaugo tik 3 vaikai: Vladas – smuikininkas, Bronius – violočelininkas, Izabelė – medikė. 1911–1913 m. Vladas mokėsi smuikuoti pas lenkų smuikininkę Vandą Bohuszewicz, kuri atvyko dirbti į Ippo-Gechtmano muzikos mokyklą Kaune.
Pirmojo pasaulinio karo metais V. Motiekaitis pateko į rusų kariuomenę Odesoje (Ukraina) ir buvo pulko orkestro kapelmeisteris, surengė solo koncertų. Odesoje baigė šešias gimnazijos klases, o 1921 m. – konservatoriją (prof. K. Gavrilovo smuiko klasę).
Grįžęs į Kauną, Valstybės teatre surengė koncertą. 1922–1924 m. smuiko studijas tęsė Leipcigo konservatorijoje pas prof. E. Wolgandta. Studijuodamas pirmą kartą atliko Juozo Gruodžio „Sonatą d - moll“. Baigęs konservatoriją, gavo smuikininko solisto kvalifikacijos diplomą. Nuo 1924 m. rudens – Kauno muzikos mokyklos, nuo 1933 m. – konservatorijos smuiko ir kamerinės muzikos klasės mokytojas, nuo 1937 m. – vyresnysis mokytojas. Keletą metų visuomeniniais pagrindais dėstė ir E. Laumenskienės liaudies konservatorijoje.
Iki 1944 m. Kauno mokyklose išugdė visą būrį gerų smuikininkų. Vadovavo pirmajam lietuvių styginių kvartetui, Kauno radiofone subūrė instrumentinį trio, koncertavo kaip solistas smuikininkas ir su instrumentiniais ansambliais bei simfoniniais orkestrais. 1928–1933 m. buvo Kauno radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas (vėliau koncertmeisteris), dirigavo Vinco Kudirkos ir Vilniaus simfoniniams orkestrams.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, trumpai gyveno Austrijoje (Leobene ir Bruch-Mure), kur mokytojavo muzikos mokyklose, 1945 m. persikėlė į Vokietiją ir ten lietuvių stovyklose vadovavo chorams, vargonininkavo, mokytojavo gimnazijoje (nuo 1946 m. Hanau lietuvių stovykloje).
Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių: Sonatą fortepijonui F-dur (1966 m.), pjesių smuikui ir fortepijonui, dainų. Išaugino keturis vaikus: Aldona – pianistė ir chorvedė, Algimantas – violončelininkas, Jurgis – foto menininkas, Zita Ramulė – kompiuterininkė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Balbieriškio miškas
thumb|250px|[[Sengirės plotai Balbieriškio miške]] Balbieriškio miškas – miškas Prienų rajono savivaldybės ir Marijampolės savivaldybės teritorijoje, 4 km į vakarus nuo Balbieriškio.
Geografija
Plotas 3580 ha, mišku apaugę 3180 ha. Valstybės reikšmės miško 2855 ha; priklauso Prienų miškų urėdijos Naujosios Ūtos ir Deksnės girininkijoms. Šiaurės rytų dalyje teka Ringis, šiaurės vakaruose – Rudė, pietuose – Kamaria, masyvo pietvakariniame pakraštyje – Vidupis. Upeliai ir jų intakai reguliuoti, miškai nusausinti. Paviršius lygus su lėkštomis įdubomis.
Medynai
Augavietės labai derlingos laikinai užmirkusios, labai derlingos užmirkusios, pelkinės nusausintos. 9 % miško yra ekosistemų apsaugos, 91 % ūkinės paskirties. Kultūrinės kilmės medynų 6 %. Eglynų yra 42 %, beržynų 22 %, juodalksnynų 18 %, ąžuolynų 7 %, drebulynų 5 %, pušynų ir liepynų po 2 %, uosynų ir skroblynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 21 %, pusamžiai medynai 42 %, pribręstantys 19 %, brandūs 18 %. Medynų vidutinis amžius 52 m., bonitetas I, 6, skalsumas 0,77, tūris 221 m/ha, kasmet priauga 7,6 m /ha. 265 ha priskirti Ąžuolų botaniniam draustiniui. Yra į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų ir gyvūnų. 2004 m. 3060 ha miško plote įsteigtas Balbieriškio miško biosferos poligonas, skirtas vidutinio margojo genio (Dendrocopos medius) apsaugai.
Istorija
1863 m. miške stovyklą buvo įrengę sukilėliai. Sovietinės okupacijos metais, nuo 1944 m. rudens, Balbieriškio miške veikė pavieniai Lietuvos partizanų būriai, kurie 1945 m. pr. buvo sutelkti į Vaidoto grupe. Grupė priklausė Dainavos apygardos Dzūkų rinktinei. 1951 m. rudenį grupė išformuota.
Kazys Motgabis
Biografija
Lankė dvaro pradžios mokyklą. Vėliau kaip savanoris iš dvaro buvo gavęs žemės sklypą. 1922–1924 Karo aviacijos parko ūkio skyriaus vedėjas. Kartu lankė J. Naujalio muzikos mokyklą. 1924–1930 smuikuoti mokėsi S. Šimkaus vadovaujamoje muzikos mokykloje – konservatorijoje Klaipėdoje. Ją baigęs, metus mokytojavo Aukštadvaryje, o 1931–1940 muziką ir dainavimą dėstė Skuodo gimnazijoje, vadovavo chorams.
1941 pasitraukus į Vokietiją, tuoj buvo paimtas į vokiečių kariuomenę, kurioje išbuvo iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1945–1946 mokytojavo Ambergo progimnazijoje, 1946–1949 lietuvių gimnazijoje Rotenburge, 1951–1973 Vasario 16-osios gimnazijoje Dypholce ir Hüttenfelde dėstė muziką, geografiją ir lietuvių kalbą, vadovavo mišriajam chorui (35 merginos ir 16 vaikinų). Su choru pasirodydavo tautiniuose renginiuose, griežė vokiečių simfoniniame orkestre, vargonavo ir smuikavo bažnyčiose, tvarkė mokyklos biblioteką, 1974 išėjo į pensiją. Jo žmona Herta Lange taip pat dirbo Vasario 16-osios lietuvių gimnazijoje. K. Motgabio mokinys buvo ir ilgametis šios mokyklos direktorius Andrius Šmitas. Motgabiai išaugino sūnų Laimutį ir dukrą Rūtą, kurie gyvena JAV.
Vokietijos advokatų notarų susivienijimas
Vokietijos advokatų notarų susivienijimas ( e.V., VDAN) - registruotoji draugija, vienijanti advokatus notarus Vokietijoje. Įkurta 1989 m. Lygmuo - federalinis. Žemių lygmeniu egzistuoja vietos susivienijimai.
Veikla
VDAN siekia, kad Vokietijoje išliktų „advokatūrinis notariatas“. Atstovauja viešuomenėje, teisėsaugoje ir parlamentuose (teisėkūroje).
Administracija
Būstinė - Esenas (Šiaurės Reinas-Vestfalija).