cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrainos kinas
Šiuolaikinis Ukrainos kinas iki Euromaidano
XXI a. Ukrainos kine iškilo nauja kino kūrėjų karta, trumpametražiai filmai pastebimi tarptautiniuose kino festivaliuose: Taras Tomenko trumpametražis filmas “Tiras” (Tыр, 2000) įvertintas Niujorko kino akademijos Panoramos prizu Berlinalėje, Igor Strembitskyy trumpametražis filmas “Pakeleiviai” (Подорожники, 2005) apdovanotas Auksine palmės šakele. Plataus tarptautinio įvertinimo sulaukė Oleg Sentsov filmas „Žaidėjas“ (Гамep, 2011). Nepaisant šių autorinio kino pavyzdžių ir įvertinimų iki pat Euromaidano kino teatruose dominuoja rusų kino produkcija ir bendradarbiavimo projektai su šios šalies kino industrija.
Ukrainos kinas po 2014 m. karo
2014 – ieji metai gali būti laikomi Ukrainos kino atgimimo pradžia. Vienas svarbiausių įvykių tampa kolektyvinės, savanoriškais pagrindais sukurtos studijos „Babylon‘13“ įsteigimas. Volodymyro Tykhyy (ukr. Владимир Тихий) iniciatyva suburtos studijos kūrėjai žaibiškai reaguoja į Euromaidano įvykius, esant informacijos ribojimui, trumpais dokumentiniais filmais informuoja pasaulį apie įvykių eigą. Studija tapo dokumentinių filmų, skirtų revoliucijai ir karui Rytų Ukrainoje, kūrimo branduoliu: svarbūs Volodymyro Tykhyy „Euromaidan. Rough Cut“ ir Yulios Gontaruk (ukr. Юлия Гонтарук) bei Romano Lyuby (ukr. ​​Роман Любы) filmai.
Filmuose pagrindinis dėmesys – karui Rytų Ukrainoje, kintančiai tautinei tapatybei, gyvenimui nuolatinės karinės grėsmės sąlygomis, kuriami filmai, jautrūs LGBTQ bendruomenei, sukarintam, smurtiniam mąstymui. Šios temos skleidžiasi šiuolaikinių meinink(i)ų darbuose: Piotr Armianovski, Mykola Ridnyi, Oksana Karpovych, Oleksiy Radynski.
Prasidėjus karui, Ukrainos vaidybinio kino gamyba susidūrė su dideliais ekonominiais iššūkiais, tačiau palaipsniui ima rastis bendradarbiavimo projektai, kurie apvainikuojami naryste Euroimages.
2017 m. filmas „Kiborgai. Herojai Nemiršta“ (ukr. Киборги angl. Cyborgs: Heroes Never Die, rež. Ahtem Seytablayev, ukr. Ахтем Сеитаблаев) – didžiausios komercinės sėkmės sulaukęs filmas tiek Ukrainoje, tiek svetur.
Po ilgos pertraukos pasirodo vaidybiniai filmai, įvertinti ir tarptautinėje bendruomenėje. Reikšmingiausi pastarojo meto filmai: Venenecijos kino festivalyje Horizonto programoje geriausiu filmu tapęs “Atlantida” (ukr. Атлантида angl. Atlantis, rež. Valentyn Vasyanovych, 2019). Venecijos kino festivalio kino kritikų savaitėje apdovanotas „Blogi keliai“ (Bad roads, rež. Natalija Vorozhbit, 2020), Berlyno kino festivalyje jaunimo žiuri prizu „Crystal Bear“ apdovanotas Žemė, stop! (Stop zemlia, rež. Kateryna Gornostai, 2021).
Ukrainos ir Lietuvos bendrakūryba
Dėmesys Ukrainai ryškus Lietuvos kūrėjų darbuose. 2015 m. režisierė Živilė Mičiulytė sukuria dokumentinį portretą apie Lietuvoje gyvenusią, prasidėjus karui į Ukrainą grįžusią karę „Žaną“. Apie ribines patirtis kare pasakoja ir Šarūno Barto filmas „Šerkšnas“ (2017), kurio veiksmas vyksta Ukrainoje. Ukrainoje tragiškai nužudyto Manto Kvedaravičiaus dokumentinio kino juosta “Mariupolis” (2016) atskleidžia miesto, kuriame vyksta karas, kasdienybę įamžindama ten gyvenančius poetus ir batsiuvius.
Tarptautinio pripažinimo Sundance kino festivalyje sulaukęs bendras Ukrainos-Lietuvos projektas “Mėlyna kaip  apelsinas žemė” (rež. Irinos Tsilyk, prod. Anna Kapustina/Giedrė Žickytė) pasakoja apie Donbase gyvenančios šeimos kasdienybę.
Kiti svarbūs filmai apie Ukrainą
„Maidanas“ (ukr. Майдан, rež. Sergei Loznitsa, 2014)
„Julia Blue“ (rež. Roxy Toporowych, 2018)
„Donbasas“ (ukr. Донба́сс, rež. Sergei Loznitsa, 2018)
„Olga“ (rež. Elie Grappe, 2021)
Frode Johnsen
Frode Johnsen (g. 1974 m. kovo 17 d.) – buvęs Norvegijos futbolininkas, rungtyniavęs Norvegijos rinktinėje.
Karjera
Nacionalinėje komandoje žaidė 2000–2013 m.
Bronius Untulis
Bronius Untulis (1883 m. spalio 4 d. Rumšaičiuose, Skuodo rajonas – 1977 m. sausio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, kultūros veikėjas ir istorikas.
Biografija
thumb|250px|Pedagogų posėdis mokytojų seminarijoje (kalba [[Juozas Kairiūkštis, jam iš dešinės sėdi kunigas Kristupas Čibiras, nežinomos moterys, Marcelinas Šikšnys, Viktoras Biržiška, Bronius Untulis, nežinomi moteris ir vyras, Vytautas Kairiūkštis. (Vilnius, 1921 metais)]] Gimė valstiečių šeimoje, brolis Matas Untulis užaugo ir taip pat tapo iškilia asmenybe, politiniu ir visuomenės veikėju. Br. Untulis mokėsi Liepojos gimnazijoje, už draudžiamos lietuviškos literatūros platinimą moksleivių tarpe buvo kalintas šio miesto kalėjime. Po gimnazijos baigimo 1903 m. studijavo istoriją, ekonomiką ir filologiją Krokuvoje, Berne ir Berlyne. 1910 m. Renavo, Sedos ir Šačių apylinkėse rinko žemaičių tautosaką. 1912 m. baigęs Kijevo universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, mokytojavo Vilniaus, Telšių, Vitebsko ir Voronežo gimnazijose. 1918–1940 m. – Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos mokytojas, 1940–1941 m. – jos direktorius. 1937–1939 m.; 1940–1941 m. ir 1944–1950 m. dėstė Vilniaus universitete. Paskutinė darbovietė – Vilniaus pedagoginis institutas.
Lietuvių mokslo draugijos narys, jos leidinio „Lietuvių tauta“ bendradarbis. Rašė ir į dienraštį „Vilniaus balsas“. Bronius Untulis buvo Švietimo draugijos „Kultūra“ vienas iš steigėjų ir pirmasis jos pirmininkas (1927 m.), taip pat 1935 m. išrinktas Vilniaus lietuvių sporto klubo pirmuoju vadovu. Rėmė pogrindyje dirbusius komunistus, kartu su broliu Matu padėjo politiniams kaliniams.
Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.
Šešios moterys žudikui
Šešios moterys žudikui – 1964 m. sukurtas vienas pirmųjų giallo ir slasher stiliaus filmų.
Turinys
Žiauriai nužudyta manekenė, tačiau policija nesugeba rasti jokio nusikaltimo preteksto. Po keleto dienų kita manekenė randa nužudytosios dienoraštį, kurį ketina atiduoti policijai, prieš tai išplėšusi puslapius, kompromituojančius ją pačią. Netrukus paaiškėja, kad dienoraščio dingimu suinteresuoti dar keli žmonės, tarp kurių ir žudikas, surengiantis naują išpuolį...
Kalbinis sluoksnis
Kalbinis sluoksnis  – kalbotyros terminas, reiškiantis vienoje kalboje esančius kitos kalbos įtakos požymius. Išskiriami 3 kalbinio sluoksnio lygmenys:
Kalbinių sluoksnių atsiradimas dažniausiai siejamas su tais atvejais, kai kokia nors lingvistinė žmonių grupė užima teritoriją, kurioje jau gyvena kitakalbės tautos. Dėl vykstančio kalbų kontakto galimi tokie scenarijai – superstrato susidarymas (vietinių kalba išlieka, o atėjūnų išnyksta, palikdama superstratą) arba substrato susidarymas (vietinių kalba išnyksta, lieka atėjūnų kalba su vietinės kalbos substratu). Kuris iš scenarijų tikėtinas, lemia daugelis aplinkybių – kalbinių grupių populiacijų, įtakos, galios santykis, religiniai motyvai.
Kalbinio sluoksnio tyrimai leidžia atkurti senovinių etnolingvistinių santykių modelius, taip padedant nustatyti galimas etnolingvistinių grupių migracijas ir įtakas.
Kalba gali sustiprinti savo pozicijas dėl politinio ir (arba) kultūrinio pranašumo. Kalbinio substrato susidarymo pavyzdžys yra gališkas substratas prancūzų kalboje. Cezariui užkariavus Galiją, prestižiška kalba imta laikyti lotynų, ją mokantiems atsivėrė daug didesni socialiniai, ekonominiai, politiniai privalumai, todėl ilgainiui Galijos gyventojai pradėjo kalbėti lotyniškos kilmės prancūzų kalba, tačiau joje išliko nemažai gališko substrato – žodžių, savitų gramatinių ir fonetinių formų. Daugelyje Europos kalbų randama įvairių neindoeuropietiško substrato žodžių, Šiaurės Afrikos arabų tarmėse ryškus berberų kalbų substratas, sanskrite randama dravidiško substrato (skoliniai, retrofleksiniai garsai).
Adstratą išskirti sunkiau, jam būdingi skoliniai, atsiradę dėl lygiaverčių kalbų tarpusavio santykių, nors tas lygiavertiškumas dažnai gali būti ginčytinas. Kartais minėtus tarptautinius žodžius linkstama priskirti ne superstratui, o adstratui. Kaip adstratas traktuojami skandinaviški žodžiai senovės anglų kalboje, arabiški – ispanų ir portugalų kalbose.
Lietuvių kalboje
Dabartinėje lietuvių kalboje, kaip ir daugelyje šiuolaikinių pasaulio kalbų, yra nemažai angliško, lotyniško, graikiško, prancūziško superstrato. Dėl istorinių aplinkybių būta daug lenkiško, rusiško, baltarusiško, jidiš superstrato, tačiau dabar šis superstratas beveik visuotinai virtęs substratu.
Senesni kalbiniai sluoksniai įtraukia kuršišką, jotvingišką, prūsišką substratą, kuris ryškiausias tarmėse. Lietuvos teritorijoje yra apie 30 finougriškų vietovardžių ir vandenvardžių pavadinimų, jų daugėja einant į šiaurę, kol Latvijoje finougriški vandenvardžiai ir vietovardžiai ima vyrauti. Juo toliau į šiaurę, juo labiau stiprėja kirčio atitraukimas: jis intensyvus žemaičių ir rytų aukštaičių panevėžiškių, silpnesnis kupiškėnų ir anykštėnų tarmėse, o latvių kalboje kirčio atitraukimas jau visuotinis, paprastai visada kirčiuojamas pirmasis skiemuo. Visa tai aiškinama finougrišku substratu, kaip ir baltų bei slavų kalbose įnagininko vartojimas veiksniui reikšti (pvz., jis buvo, bus / taps mokytoju), kilmininko vartojimas vietoj vardininko tokiuose pasakymuose, kaip miške yra vilkų, platus nederinamojo pažyminio vartojimas (brolio namas; pažyminys brolio visada bus tik kilmininko linksnio, su pažymimuoju žodžiu nebus derinamas skaičiumi ar linksniu), pasitaikantis dusliųjų ir skardžiųjų priebalsių painiojimas (stiepiasi – stiebiasi, virpėti – virbas, virbėti ir kt.) ir kai kurios kitos ypatybės.
Latvijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Latvijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Galutinė komandų rikiuotė
Pastabos.
Pereinamosios rungtynės
FS METTA/LU nugalėjo bendru rezultatu 9–3 ir išliko elite.
Bronislovas Skomskis
Bronislovas Skomskis (1864 m. spalio 24 d. Klampučių dvare – 1935 m. kovo 18 d.) – Lietuvos kariuomenės generolas leitenantas, kavalerijos organizatorius ir vadas.
Biografija
Gimė lenkakalbių Lietuvos bajorų šeimoje. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. Pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę, tarnavo Kuršo Penktajame dragūnų pulke. 1887 m. baigęs Tverės kavalerijos mokyklą, paskirtas į Ukmergėje dislokuotą Devintąjį dragūnų pulką. Vėliau šis karinis dalinys buvo pertvarkytas į Trečiąjį husarų pulką ir perkeltas į Marijampolę. Karininkas kilo karjeros laiptais, 1913 m. jam buvo suteiktas pulkininko laipsnis. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare – kovojo Rytpūsiuose.
Pašlijus sveikatai, buvo išleistas į atsargą. Grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Karalenkės dvare Suvalkijoje. 1920 m. pabaigoje Lietuvos kariuomenėje buvo kuriami nauji kavalerijos daliniai. Vadovauti naujai suformuotai 1–ajai raitelių divizijai pakviestas patyręs Bronislovas Skomskis. Divizija dalyvavo kovose lenkų fronte.
Korgono kalnagūbris
thumb|280px|Korgono kalnagūbris. Šangino Majako kalnas
Korgono kalnagūbris  – Altajaus kalnyno šiaurės vakarinės dalies kalnagūbris, besidriekiantis Rusijoje (Altajaus Respublikoje ir Altajaus krašte). Ilgis apie 100 km. Aukštis iki 2490 m (Šangino Majako k.). Būdingas aukštis – 2000–2200 m. Kalnų šlaitai statūs, išvagoti gilių Čaryšo intakų (Korgono, Kutergeno, Kumiro, Krasnojarkos) kanjonų.
Šlaituose iki 1900 m auga tamsioji taiga su maumedynų intarpais, aukščiau – alpinės ir subalpinės pievos.
Mozyriaus mūšis (1649)
Mozyriaus mūšis – vienas Chmelnickio sukilimo epizodų, 1649 m. vasario 9-10 d. įvykęs B. Chmelnickio sukilimą palaikiusių maištininkų užimto Mozyriaus miesto šturmas, kurį vykdė LDK etmono Jonušo Radvilos vadovaujama Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė ir paties J. Radvilos samdytų karių daliniai.
Priešistorė
1648 m. kairiakrantėje Ukrainoje, tuo metu priklausiusioje į ATR sudėtį įėjusiai Lenkijos karalystei, prasidėjo Bogdano Chmelnickio vadovaujamas sukilimas. Po pergalės prie Geltonųjų Vandenų ir Korsūnės sukilėliai pradėjo sparčiai stumti lenkus tiek iš kariakrantės, tiek ir iš dešiniakrantės Ukrainos ir metų viduryje įsiveržė į tuometinės LDK teritoriją. Tuo metu Mozyriaius mieste įvyko vietos gyventojų sukilimas, vadovaujamas Ivano Stoliaro. Pasinaudoję sukilimu kazokai užėmė Mozyrių ir Turovą. Birželio 24 d. prasidėjęs ATR kontrpuolimas prasidėjo nesėkmingai – Janušo Radvilos lėšomis suformuoti du LDK daliniai patyrė pralaimėjimus mūšiuose prie Rečycos (vad. Vladislovas Valavičius) ir Gorvalio (vad. Mirskis). Padrąsinti sėkmės sukilėliai užėmė Babruiską, Igumenę (Červenę), Čerikavą, laimėjo Piliavcų mūšį, apsiautė Lvovą ir Zamostę, kazokų pulkininkas Janas Sokolovskis nesėkmingai mėgino užimti Slucką. Vasaros pabaigoje didžioji pietinės ir rytinės šiuolaikinės Baltarusijos dalis buvo kontroliuojama sukilėlių.
1648 m. rudenį ATR kariuomenė atnaujino puolimą, išvadavo Pinską, Čerikavą, Lietuvos Brastą, sukilėlius nustūmė į rytus nuo Bychavo. Atvykus naujoms pajėgoms 1648 m. sausio 10 d. Janušas Radvila pradėjo naują puolimą iš Lietuvos Brastos į Turovą, Petrikavą ir Mozyrių. Puolimo krypties pasirinkimą lėmė siekis atkirsti kelią Chmelnickio kazokų pajėgoms judėti į Lenkiją. Nors Lenkijos ponai reikalavo įsiveržti į Ukrainą ir smogti į Chmelnickio užnugarį, šis planas buvo atidėtas iki tol, kol bus nuslopintas sukilimas dabartinės Baltarusijos teritorijoje.
Pasirengimas mūšiui
miniatiūra|Mozyriaus žemėlapis (1825 m.) 1648 m. rugpjūčio mėnesį Mozyriuje ir apylinkėse susiformavo apie 400–500 sukilėlių dalinys, kuriems vadovavo miestietis Ivanas Stoliaras, kai kuriuose šaltiniuose vadinamas pulkininku. Sukilėlių miestiečių pajėgoms vadovavo šaltiniuose tik pravarde „Sedliar“ vadinamas vietos gyventojas, prie jų taip pat prisijungė iš Turovo pasitraukęs kazokų garnizonas vadovaujamas Michnenko.
Mozyriaus miestas yra išsidėstęs dešiniajame Pripetės upės krante, ant stačių skardžių ir buvo laikomas gerai įtvirtinta, nors ir medine tvirtove. Tvirtovę sudarė keturi keturių aukštų bokštai, sienos ir apie 10 m. gylio griovys, tačiau nuo stataus skardžio apačioje tekančios upės pusės miesto įtvirtinimai buvo labai silpni. Šiuos trūkumus besiginantieji mėgino kompensuoti sparčiai tvirtindami sienas, liedami ledą pilies kalvos šlaituose ir iškirsdami eketes Pripetės lede.
Radvilos pajėgos, užėmę Turovą, tęsė judėjimą ir prieš vasario 9 d. pasiekė Mozyrių. Dalį pajėgų Radvila pasiuntė saugoti Ovručės brastą, per kurią miestą galėjo pasiekti pagalba iš Ukrainos.
Mūšio eiga
miniatiūra|Iš dalies atkurta medinė Mozyriaus tvirtovė Prieš pradėdamas miesto šturmą, Radvila pamėgino įtikinti miesto gynėjus pasiduoti, už tai žadėdamas galimybę laisvai palikti miestą. Vasario 10 d. atsiųstą Radvilos pasiūlymą kazokai viešai perskaitė miesto aikštėje. Nors miestiečiai rodė norą išvengti kovos, sukilėlių vadas Ivanas Stoliaras pasiūlymą atmetė ir viešai pažadėjo kautis iki mirties. Radvilos raštą įteikusį pasiuntinį kazokai surakino grandinėmis..
Naktį iš vasario 9 į 10 d. Michnenko vadovaujami kazokai surengė išpuolį prieš Radvilos dalinius, apsistojusius už vienos lietuviškos mylios buvusiame Naružnovičių kaime. Nepaisant atakos netikėtumo, ATR dragūnai sugebėjo ją atremti.
Po daugiau nei savaitę vykusio pasirengimo, Mozyriaus šturmas prasidėjo vasario 10 d. Pirmoji, pėstininkų, ataka pasibaigė nesėkmingai ir atakuojantieji atsitraukė. Ataką sekė artilerijos apšaudymas, po kurio prasidėjo puolimas iš trijų pusių, nors svarbiausia kryptis buvo pilies vartai, priešais pilies kalvą buvusi kalva Ksendzovka (dab. M. Frunzės gatvė). Radvilos įsakymu dragūnai kovėsi pėsti, dengdamiesi malkų prikrautomis rogėmis jie pasiekė pilies vartus ir juos išmušė taranais.
Po mūšio įvairiomis bausmėmis buvo nubausti visi, palaikę sukilėlius ar kariavę jų pusėje. Taip pat teigiama, kad Radivilos kariuomenė labai apiplėšė miestą.
Rezultatai
miniatiūra|Mazyriaus herbas 1680 m. dokumente Mozyriaus šturmas ne tik gražino LDK didelį miestą (iki karo jame gyveno apie 37 tūkst gyventojų), tačiau ir padėjo išstumti kazokų pajėgas iš LDK pietinės dalies ir sudarė sąlygas tolimesniam žygiui į Chmelnickio sukilėlių kontroliuojamą Ukrainą. Mozyriaus atgavimas taip pat padėjo pakelti ATR kariuomenės karinę dvasią ir palengvinas kitas karines operacijas – pavyzdžiui, užėmęs Mozyrių, Radvila pasiuntė pagalbą V. Valavičiui, tuo metu jau keturis mėnesius nesėkmingai bandžiusiam užimti Babruiską.
Tuo pat metu ši kampanija pareikalavo didelių LDK karinių pajėgų ir sulėtino tolimesnį puolimą į rytus.
Mūšių metu buvo visisškai sugriauta Mozyriaus tvirtovė ir jau 1655 m., karo su Maskva metu jos griuvėsiuose nepavyko suorganizuoti stipresnio pasipriešinimo.
Gelgaudiškio karilionas
Gelgaudiškio karilionas – automatinis 36 varpų karilionas, veikiantis Šakių rajone, Gelgaudiškio miestelyje, sumontuotas Gelgaudiškio dvaro buvusiame vandens bokšte. Karilionas naudojamas nuo 2015 m. varpų muzikos koncertuose ir kituose kultūros renginiuose dvaro sodyboje ir parke. miniatiūra|left|180px|Kariliono varpų rinkinys (po vandens rezervuarais) miniatiūra|left|180px|Nuo priestato pusės
2015 m. rugpjūčio 15-ąją Gelgaudiškyje per vykusią Žolinės šventę buvo atidaryti restauruojamo dvaro rūmai, kuriuos aplankyti nuo šiol kvietė ir restauruotame dvaro vandens bokšte įrengtas unikalus muzikos instrumentas – 36 skirtingų tonų varpų karilionas. Jį pašventino Šakių evangelikų liuteronų ir Gelgaudiškio katalikų parapijų klebonai. Varpų gausmą pirmasis visuomenei pristatė į renginį atvykęs kompozitorius Giedrius Kuprevičius, sugrojęs savo improvizuotą, niekur dar lig tol neskambėjusią melodiją. Pasak kompozitoriaus, šis karilionas buvo ketvirtasis Lietuvoje (po Kaune, Klaipėdoje ir Šakiuose jau veikusių karilionų).
Kariliono trijų aukštų bokšto pastatas su keturkampio plano priestatu stovi pietvakarinėje dvaro sodybos dalyje, į vakarus nuo pagrindinio įvažiavimo. Jis sumūrytas iš plytų, nutinkuotas. Bokštą statė tuometis dvaro valdytojas baronas Gustavas Koidelis. Pastatas išsiskiria neįprastu keturšlaičiu stogu. Šalia bokšto šliejasi keturkampis priestatas, pastatytas 1938 m., jame stovėjo elektros generatorius. Priestate pastaraisiais metais įsikūrusi bitininko dirbtuvė.
Ilgai apleistame bokšte išsaugota jame įrengta technologinė įranga - du metaliniai vandens rezervuarai ant metalinių sijų bokšto viršuje ir fragmentiškai išlikęs vandens pakėlimo mechanizmas pirmajame aukšte. Tarpusavyje suderintų įvairaus dydžio varpų komplektas su automatiniu skambinimo mechanizmu įtvirtintas po autentiškais vandens rezervuarais. Garsas sklinda pro aukštuose įrengtas siauras suporintų langų angas.
Vilkaloto valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. viduryje Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. apsikeista valsčių dalimis su Žosnos valsčiumi.
Suskirstymas
1873–1874 m. greta jau buvusių 3 seniūnijų sudarytos dar 2 (Дятловское ir Волколатское).
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Islandijos futbolo varžybos 2016 m.
Islandijos futbolo varžybos 2016 m.
Sakalnica
Sakalnica – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Zalavo, prie pat sienos su Baltarusija.
Plikažiedis linlapis
Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Auga šlaituose, pamiškėse, miško aikštelėse, pakrūmėse. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje paplitęs rytinėje ir pietinėje dalyje, tik viena radavietė yra Karšuvos žemumoje. Mėgsta pietinius šlaitus, sausus karbonatingus priesmėlio, priemolio ar molio dirvožemius. Grėsmę kelia buveinių nykimas (invazinės rūšys, pievų naudojimo nutraukimas).
Pečiūniškės
Pečiūniškės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Rimšės.
Istorija
XX a. pradžioje pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Penkiakampis
thumb|Taisyklingasis penkiakampis. Penkiakampis – daugiakampis, turintis penkias kraštines ir penkis kampus. Penkiakampis gali būti paprastasis arba su viena kitą bekertančiomis kraštinėmis (pentagrama). Penkiakampiai skirstomi į taisyklinguosius, lygiakraščius ir apibrėžtinius.
Paprastojo penkiakampio vidinių kampų suma yra lygi 540°.
Tartokas (Švenčionys)
Tartokas – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Šutų.
Pečiurkos
Pečiurkos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tverečiaus.
Tore Pedersen
(g. 1969 m. rugsėjo 29 d.) – buvęs Norvegijos futbolininkas, rungtyniavęs Norvegijos rinktinėje.
Karjera
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1999 m.
Lipniškės ežeras
Lipniškės ežeras – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 1 km į pietus nuo Kimbartiškės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,54 km, plotis – iki 0,47 km. Altitudė 141,5 m. Yra 0,19 ha sala. Krantai žemi, rytinėje pusėje pelkėti. Vakaruose ežeras siauru pylimu atskirtas nuo žuvininkystės ūkio tvenkinio. Pietinė pakrantė apaugusi krūmynais, į šiaurę ir rytus plyti pievos, auga sodai. Šiaurėje išteka upelis link Kimbartiškės ežero intako K-1 upelio. Ežeras patvenktas.
Segrė
Segrė  – upė daugiausia šiaurės rytų Ispanijoje; Ebro kairysis intakas. Prasideda Prancūzijoje, Pirėnų kalnuose, ties Ljo kaimeliu. Prateka Serdanijos slėniu, toliau teka į pietvakarius Ispanijos teritorija (per Kataloniją ir Aragoną). Įteka į Ebrą ties Mekinensa.
Didžiausi intakai: Valira, Valjtoba, Ljosa, Keras, Nogera Paljaresa, Nogera Ribagorsana, Sinka. Svarbiausi miestai prie Segrės yra Ljivija, Seo de Urchelis, Balageras ir Lerida.
Gabys
Gabys – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajono pietryčiuose, 6 km į pietryčius nuo Kalvių. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,87 km, didžiausias plotis 0,34 km. Altitudė 147,3 m. Ežero krantai statūs, tik šiaurinis žemas ir vietomis užpelkėjęs. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Prateka Nemuno dešinysis intakas Lapainia (jungia Gabio ežerą su Kalvių ežeru). Prie Gabio įsikūrę Navapolio ir Šnipelių kaimai.
Ežerėvardis Gabỹs neaiškios kilmės: jį bandyta laikyti slavizmu („gausus, turtingas“, plg. ) arba laikyti bendros kilmės su „krūmynai“,  „rupūžė“.
Silis
Silis  – upė šiaurės vakarų Ispanijoje; Minjo dešinysis intakas. Prasideda Kantabrijos kalnuose, Orniso kalno papėdėje. Teka pietvakarių, vakarų kryptimi per Kastilijos ir Leono bei Galisijos regionus. Įteka į Minją ties Los Pearesu (Orensės provincija).
Didžiausi intakai: Boesa, Kabrera, Bibėjus, Navea, Mao (kairieji), Kaboaljesas, Kua, Burbija, Selmas, Soldonas, Loras, Kabė (dešinieji). Ant upės įrengta tvenkinių (didžiausias tvenkinys – Barsena, 986 ha). Didžiausias miestas prie Silio – Ponferada.
OpenAI
OpenAI – ne pelno siekianti organizacija, kuri yra viena iš pasaulyje pirmaujančių kompanijų, dirbančių su dirbtiniu intelektu.
OpenAI įkurta siekiant išspręsti dirbtinio intelekto iššūkius ir užtikrinti, kad dirbtinis intelektas būtų naudojama geriems tikslams ir saugus visuomenei.
Istorija
OpenAI 2015 m. įkūrė Elon Musk, Sam Altman, Greg Brockman, Ilya Sutskever, Wojciech Zaremba ir John Schulman, siekdami pagreitinti dirbtinio intelekto vystymąsi.
2019 m. „Microsoft“ investavo milijardą dolerių į OpenAI. 2023 m. „Microsoft“ investavo dar kartą ir didesnę sumą – 10 milijardų dolerių.
Produkcija
OpenAI kuria ir kitus pažangius dirbtinio intelekto modelius:
Roger Machado Marques
(g. 1975 m. balandžio 25 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001 m.
David de Gea
Davidas de Chea Kintana (g. 1990 m. lapkričio 7 d. Madride, Ispanijoje) – Ispanijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Žaidžia Manchester United klube Anglijos Premier lygoje ir Ispanijos rinktinėje. Rungtyniavo Ispanijos jaunimo rinktinėje, su ja 2011 ir 2013 m. tapo Europos jaunimo čempionu, bei dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinės žaidynėse. Vėliau 2014 m. tapo pagrindiniu Ispanijos nacionalinės rinktinės vartininku.
Krutai
Kaimas žinomas dėl 1918 m. Krutų mūšio, įvykusio netoli kaimo geležinkelio stoties, kuriame Ukrainos Liaudies Respublikos kariuomenė susirėmė su Rusijos TFSR kariuomene.
Epibatidinas
Epibatidinas – alkaloidas, išskiriamas Ekvadore paplitusios nuodingosios varlės Epipedobates tricolor.
Savo struktūra šis alkaloidas panašus į nikotiną ir anabaziną, jam būdingas analogiškas poveikis. Epibatidinas gerokai labiau nei nikotinas sumažina kūno temperatūrą. Taip pat pasižymi nuskausminamuoju poveikiu – ~100 kartų stipresnis už morfiną, tačiau skiriasi šių medžiagų poveikio mechanizmas (epibatidinas nesijungia prie centrinės nervų sistemos opioidinių receptorių).
Benediktas Gadeikis
Benediktas Gadeikis (1943 m. balandžio 1 d. Aleksandrijos apyl. – 2000 m. birželio 21 d. Vilniuje; palaidotas Aleksandrijos kapinėse) – Lietuvos estrados dainininkas.
Pečiūros
Pečiūros – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Sužionių.
Benediktas Gadeikis
Biografija
Keletą metų dainavo Lietuvos filharmonijos „Vilniaus aidų” vokaliniame instrumentiniame ansamblyje. Išpopuliarėjo su šiuo kolektyvu jo atliekamos dainos Gražiausia mergina, Krantų gėlė (su Zina Jurgutyte), Klouno daina (visos 1971 m.). Muzikinius kūrinius įrašė į firmos „Melodija” išleistą plokštelę, su daina Motinos valsas 1971 m. dalyvavo IV–jame Respublikiniame estradinės dainos atlikėjų konkurse „Vilniaus bokštai”.
1972 m. pradėjo ilgametę solisto karjerą Lietuvos TSR filharmonijos ansamblyje „Nerija”. Su šiuo kolektyvu tais pačiais metais įrašė dainą Meilės istorija, o 1974 m. išleistoje plokštelėje – Lietuvė motina, Gimtojo miesto žiburiai. 1975 m. su „Nerija” Palangos vasaros estradoje įdainavo Vėlų rudenį (visas plokšteles išleido firma „Melodija”). 1997 m. Vilniaus garso įrašų studijos išleistoje kompaktinėje kasetėje Žalioj Stotelėje įrašyta B.Gadeikio atliekama daina Meilės istorija. Ansamblis buvo įsikūręs Klaipėdoje ir repetavo Filharmonijos filiale (dab. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia), o koncertuodavo visoje Lietuvoje – įsikūrus didesniame mieste, su paruošta programa važinėdavo po aplinkines gyvenvietes.
Luckas (Pastovys)
Luckas – kaimas Baltarusijoje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kazlouščynos.
Istorija
XIX a. buvo katalikiškas miestelis, Dysnos apskrities Lucko valsčiaus centras.
Saskačevano vėliava
miniatiūra|[[Vaizdas:FIAV_110000.svg|23x23px Saskačevano vėliava. Santykis 1:2]] Saskačevano vėliava – vienas oficialių Saskačevano simbolių. Vėliava – stačiakampis, sudarytas iš dviejų horizontalių juostų. Viršutinė juosta žalia, o apatinė juosta auksinė. Vėliavos kairėje – Saskačevano skydas, o dešinėje – filadelfinė lelija. Įteisinta 1969 m. rugsėjo 22 d.
Istorija
1968 m. provincijos valdžia paskelbė konkursą sukurti vėliavą Saskačevanui. Iš viso pateikta apie 4 tūkst. skirtingų dizainų. Konkursą laimėjo Antonis Dreikas, mokytojas iš JK, laikinai persikėlęs į provinciją. 1969 m. rugsėjo 22 d. naujoji vėliava pirmąkart iškelta Redžainoje.
Simbolika
Žalia spalva simbolizuoja provincijos miškus, auksinė spalva – Saskačevano pietuose auginamus grūdus. Vėliavos dešinėje esanti filadelfinė lelija – Saskačevano simbolis.
Carlos Mozer
(g. 1960 m. rugsėjo 19 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1983–1994 m.
Modalumas (kalbotyra)
Modalumas ( < 'matas, kiekis, dydis, būdas, dermė, nuosaka') – semantinė kalbos kategorija, išreiškianti kalbėtojo šališką požiūrį į išsakomą situaciją: kalbėtojas pažymi, kaip ir kiek ši situacija atitinka tikrovę. Jei apibūdinant situaciją ji atitika faktinę tikrovę, modalumas nežymėtas. Pasakymo modalumas yra žymėtas, kai abejojama tam tikrų dalykų realumu, kai geidžiama neegzistuojančių dalykų, kai išsakomos tuos dalykus leidžiančios įgyvendinti galimybės ir kitos situacijos. Dažniausiai modalumas – tai veiksmo ar vyksmo tikimybė, kuri gali būti skirtingo laipsnio: modaliniai pasakymai vartojami perteikiant galimybę (pvz., Jis gali / galėtų / turėtų suprasti), būtinybę (pvz., Jis turi / privalo suprasti), gebėjimą (pvz., Jis sugeba / moka apsiginti), norą arba nusiteikimą įgyvendinti veiksmą (pvz., Jis ketina išvykti).
Lietuvių kalboje modalumas reiškiamas gramatinėmis, leksinėmis ir intonacinėmis priemonėmis. Gramatinėms priemonėms priskiriamos tam tikros veiksmažodžio formos: tariamoji ar netiesioginė nuosaka (pvz., Jis būtų geras mokytojas; Sakė, jis esąs išvažiavęs), esamojo laiko dalyviai su priešdėliu be- (pvz., Girdžiu, tėvas beatvažiuojąs), reikiamybės dalyviai (pvz., Šiuo atveju aptartinos visos galimybės). Leksinės modalumo raiškos priemonės yra modaliniai žodžiai – žodžiai, padedantys atskleisti pasakymo savybes (atrodo, panašu, galbūt ir kt.).
Clémence Poésy
Klemans Pozi (g. 1982 m. spalio mėn.) – prancūzų aktorė ir manekenė. Žinoma dėl Fler Delakur vaidmens „Hario Poterio“ filmų serijose, Chlojos vaidmens filme „Reikalai Briugėje“ ir Ranos vaidmens filme „127 valandos“. Ji taip pat žinoma dėl nedidelio Eva Coupeau vaidmens seriale „Gossip Girl“.
Turi jaunesnę seserį Maëlle Poésy-Guichard, kuri taip pat yra aktorė.
Latvijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Galutinė komandų rikiuotė
Pastabos:
Kova dėl išlikimo
9 vietą užėmusi komanda susitiko su Pirmoje lygoje antrą vietą užėmusia komanda. Dviejose rungtynėse turėjo spręstis, kas dalyvaus 2015 m. elito lygoje.
Gačionių ežeras
Gačionių ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Jūžintų, į rytus nuo kelio. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 2,55 km, plačiausia ežero vieta siekia 0,47 km. Altitudė 109,6 m. Giliausia vieta yra ežero centrinėje dalyje ir siekia 12,4 m. Dubuo rininės kilmės. Krantai statūs, aukšti, juose yra šaltinių. Ežerą supa dirbami laukai, tik rytuose yra nedidelių pušynėlių. Atabradas siauras, padengtas dumblingu smėliu, dugną dengia sapropelingas molis. Į ežerą suteka 2 bevardžiai upeliai ir Skardžiaus upelis, rytuose į Rašų ežerą išteka Minkūnė (Šventosios baseinas). Ežero pratakumas 229 % per metus.
Marija Šalajeva
Marija Šalajeva (}, g. 1981 m. kovo 15 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Iš karto po studijų įstojo į VGIK vaidybos skyrių, tačiau po antro kurso buvo pašalinta.
Nepaisant iššūkių tęsė aktorės karjerą. Verta paminėti filmus „Pirmkursis“, „Maša“, „Undinėlė“, „Nirvana“.
Pirmasis ir iškart pagrindinis Šalajevos vaidmuo kine buvo aplaidi studentė Katia Kolobkova Jurijaus Rogozino ironiškoje melodramoje „Pirmkursis“ (2002). Herojės istorija buvo panaši į pačios Marijos Šalajevos situaciją, todėl aktorė susidorojo su užduotimis be didelių sunkumų.
2020 m. filmavosi miniseriale „Mokytojūkštės prieš įstatymą“, o jos herojė įkūnijo mokytoją, kuri iš tiesų bėglė, pabėgusi iš kalėjimo ir radusi prieglobstį mokykloje dirbo pedagiginį darbą. Ši komedija susilaukė pagyrų, tad buvo nuspręsta filmuoti ir antrą sezoną.
Noryca
Noryca – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 31 km nuo Pastovių, prie Norycos ežero. Išlikęs vienas seniausių Baltarusijos parkų, įkurtas dar XVIII a.
Istorija
Anksčiau buvęs miestelis, XIX a. dvarvietė. XIX–XX a. buvo Norycos valsčiaus centras.
Švenčionių rajono geležinkelio būdelės
Švenčionių rajono geležinkelio būdelės – buvusios gyvenamosios vietovės (iš viso 15) Švenčionių rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, prie geležinkelio ruožo Vilnius–Turmantas. Tai buvo gyvenvietės, kurios 1959–1979 m. gyventojų surašymų metu būdavo nepriskirtos jokiam miesteliui, kaimui ar viensėdžiui, tad jų gyventojai buvo apskaitomi kaip gyvenantys atskirose vietovėse. Būdelės savo pavadinimų neturėdavo, jos buvo numeruojamos nuo 600 iki 632, nors ne visi numeriai buvo atskirai apskaitomi. Nuo 1989 m. gyventojų surašymo tokios būdelės jau nebeaptinkamos.
Į šiaurę nuo Švenčionių rajono tame pačiame geležinkelio ruože buvo Ignalinos rajono geležinkelio būdelės (iš viso 6).
Gyventojai
Būdelės administraciškai buvo Reškutėnų apylinkės, Sarių apylinkės, Šutų apylinkės ir Švenčionėlių apylinkės ribose. Surašymų metu jose būdavo surašyta nuo 0 iki 23 žmonių.
Aleksandravas (Švenčionys)
Aleksandravas – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Naujojo Strūnaičio.
Alexandre Lopes
(g. 1974 m. spalio 29 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1996 m.
Kazlouščyna (Pastovys)
Kazlòuščyna (arba Kozlovščina, ) – kaimas Baltarusijoje, 43 km į šiaurės rytus nuo Pastovių. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. čia buvo Kozlovsko dvaras, palivarkas, kaimas Dysnos apskrityje. 1927 m. įkurtas Kazlouščynos valsčius.
Petrikai
Petrikais vadinamos gyvenvietės:
Jerzy Makarczyk
Biografija
Baigęs teisės studijas, apgynė teisės disertaciją, teisės mokslų daktaras (1966 m.). Tarptautinės viešosios teisės profesorius (1974 m.), Oksfordo universiteto vyr. vizituojantis dėstytojas (1985 m.), Tokijo tarptautinio krikščioniškojo universiteto profesorius (1988 m.).
Lenkijos Vyriausybės derybininkas dėl Rusijos ginkluotųjų pajėgų išvedimo iš Lenkijos teritorijos; Užsienio reikalų valstybės sekretorius, valstybės sekretoriaus pavaduotojas (nuo 1989 iki 1992 m.); Lenkijos delegacijos Jungtinių Tautų Generalinėje Asamblėjoje vadovas, nuo 1992 iki 2002 m. Europos Žmogaus Teisių Teismo teisėjas; Tarptautinės teisės instituto prezidentas (2003 m.); Lenkijos prezidento patarėjas užsienio politikos ir žmogaus teisių klausimais (2002–2004 m.). Europos Teisingumo Teismo teisėjas nuo 2004 m. gegužės 11 d.
Laižuvos valsčius
Laižuvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Laižuva.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Akmenės rajonui (2 apylinkės) ir Mažeikių rajonui (5 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3081 žmogus:
Leckavos valsčius
Leckavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Leckava.
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m., bet jau 1920 m. prijungtas prie Mažeikių valsčiaus.
2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionatas
2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionatas – 39-asis geriausių pasaulio sportinės gimnastikos sportininkių čempionatas, kuris vyko spalio 4 d. – spalio 13 d. Vokietijos mieste Štutgarte.
Čempionatas taip pat buvo atranka į 2020 m. olimpiadą.
Olimpinės kvotos
2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionate buvo išdalinti komandiniai ir individualūs pakvietimai į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Lasica
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir palivarkas. XX a. kurį laiką buvo Norycos valsčiaus centras.
Pekoriškė
Pekoriškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Akmenos apylinkė
Akmenos apylinkė sovietmečiu buvo:
Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva
Marsijas Miranda Freitasas Roša da Silva (g. 1981 m. kovo 20 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2005 m.
Petrikai (Švenčionys)
Petrikai – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Svirkų.
Šernai (gentis)
Šernai (Sus) – poranagių kiaulinių šeimos (Suidae) gentis. Priklauso naminės kiaulės (Sus domesticus), jų protėvis paprastasis Eurazijos šernas (Sus scrofa) ir kitos rūšys. Šernų (Sus) rūšys, kaip ir visi kiauliniai, yra kilusios iš Eurazijos ir Afrikos žemynų, arealas – nuo Europos iki Ramiojo vandenyno salų, o naminės kiaulės introdukuotos ir Amerikos ir Australijos žemynuose. Seniausios šios genties fosilijos siekia ankstyvąjį pleistoceną.
Šernai yra socialūs ir protingi gyvūnai. Iš visos genties rūšių plačiausiai paplitusi kiaulė, daug kur auginama dėl mėsos. Skaičiuojama, kad visame pasaulyje nuolatos gyvena apie 1 mlrd. šios rūšies gyvūnų. Pagal skaičių tai yra vienas labiausiai paplitusių stambiųjų žinduolių pasaulyje. Kiaulės ir šernai yra visaėdžiai. Kadangi šios genties atstovai genetiškai giminingi žmonėms, kiaulės dažnai naudojamos medicininiuose bandymuose, nuspėjant poveikį žmonėms.
Rūšys
Genčiai priskiriamos devynios rūšys. Dar keletas rūšių yra išnykusios (†) ir identifikuotos iš rastų fosilijų.
Peiliškiai
Peiliškiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės.
Istorija
Viekšnių apylinkės Peiliškių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
2013 m. gegužę Kamanų valstybinio gamtinio rezervato teritorijoje pašventintas naujas kryžius buvusiam Peiliškių kaimui atminti. Kryžius pastatytas prie Peiliškių šventųjų pušų su koplytėlėmis, kurias anksčiau lankydavo žmonės per Šeštines, pasimelsdavo. Čia buvęs ir senas kryžius, tačiau jo neberado prieš trejus metus surengto vietos ir aplinkinių kaimelių gyventojų susitikimo dalyviai. Jie nusprendė pastatyti naują kryžių savo lėšomis. Jį padarė Akmenėje gyvenantis Paulius Ratkevičius. Kadangi buvęs apie 2 km vieškelis iki tos vietos sunaikintas, o senyviems žmonėms per sunku pėsčiomis įveikti atstumą, žmonės buvo vežami arkliais dvikinkiu vežimu ir traktoriaus priekaba.
Ignacy Karol Milewski
thumb|right|260px|Šv. Kotrynos sala 2020 m. (dabar [[Kroatija|Kroatijos teritorija)]] Ignotas Karolis Korvin–Milevskis (1846 m. balandžio 27 d. Geranainyse, Rusijos imperija – 1926 m. spalio 16 d. Puloje, Italija) – turtingas Vilniaus krašto žemvaldys, Korwin herbo grafas. Žinomas publicistas ir meno kūrinių kolekcionierius.
Biografija
Gimė grafų Milevskių šeimoje, brolis Ipolitas Korvin-Milevskis užaugęs tapo rašytoju ir politiku, Rusijos imperijos valstybės tarybos nariu. Ignotas 1856–1863 m. mokėsi Paryžiuje, kur baigė Imperatoriaus Bonaparto licėjų. Kurį laiką gyveno Vilniuje, o nuo 1865 m. Dorpato universitete studijavo teisę, priklausė studentiškai korporacijai Polonia. 1868–1870 m. gyveno Gerainonyse, vėliau studijavo Miuncheno meno akademijoje. 1877 m. paveldėjo didžią dalį motinos turto. 1882 m. Vilniuje nusipirko gyvenamuosius rūmus (dabar Rašytojų sąjungos pastatas), juose sukaupė turtingą meno kūrinių kolekciją. Kelis kartus keitė pilietybę: iš Rusijos į Austrijos, po to vėl į Rusijos ir, galiausiai, į Italijos. 1880 m. vedė Janiną Sofiją Moniką Ostrorog–Sadovską, pora vaikų nesulaukė. 1899 m. grafas Milevskis Adrijos jūroje nusipirko Šv. Kotrynos salą ir ją valdė iki pat mirties. Saloje pasistatė rūmus, į kuriuos perkėlė savo paveikslų rinkinį.
1922 m., viešint Vilniuje, grafui į smegenis išsiliejo kraujas. Kiek pasveikus, po konflikto su žmona prasidėjo teisminiai procesai, Milevskių turtas buvo aprašytas. Jis mirė Puloje, o palaidotas buvo Rovinio miesto kapinėse (dabar Kroatija). .
I. K. Milevskis buvo lojalių pažiūrų konservatyvus Vilniaus krašto bajoras. Išspausdino keletą brošiūrų, kuriose siūlė Lietuvos bajorijai rasti savo vietą Rusijos imperijoje, daug tikėjosi iš į Rusijos imperijos Valstybės Dūmą išrinktų deputatų.
Atminimo įamžinimas
Minint grafo I. K. Milevskio 170 m. gimimo jubiliejų ir 90–tąsias mirties metines, 2016 m. Rovinio kapinėse pastatytas antkapinis paminklas, o Šv. Kotrynos saloje atidengta atminimo lenta. Ta proga buvo surengta I. K. Milevskio meno kūrinių kolekcijos paroda, demonstruoti darbai yra saugomi Varšuvos nacionaliniame muziejuje.
Bronė Gailiūtė-Spies
Bronė Gailiūtė-Spies (g. 1926 m. Tauragėje) – Belgijos lietuvių bendruomenės veikėja, dainininkė.
Biografija
Per Antrąjį pasaulinį karą, 1942 metais, okupacinė nacių kariuomenė ją išvežė priverčiamiems darbams į Vokietiją. Ten susipažino su olandu Martynu Spies ir už jo ištekėjo. 1945 m. šeima su kelių mėnesių dukrele Marijana pervažiavo į Olandiją. Dvyliką metų gyveno šioje šalyje, 1951 m. gimė sūnus Andrius. Su vyro giminėmis nesutarė tautiniais klausimais, todėl nusprendė persikelti gyventi į Belgiją.
Su abiem vaikais apsistojo Lježe, vėliau atvyko ir vyras. 1958 m. gimė sūnus Vytukas. Bronė Gailiūtė–Spies mokėsi prancūzų kalbos, dirbo pagalbine darbininke viešbučiuose ir restoranuose. Vėliau įstojo į Gretry Muzikos akademiją Lježe ir ją baigė su Excellence A diplomu. Koncertavo Belgijoje, Olandijoje ir Vokietijoje; tarp jų ir tautiečių susibūrimuose. Televizijos BRT F culture surengtame konkurse „Chanteurs sans frontières“, padainavusi lietuvių liaudies dainą „Kas bernelio sumislyta”, laimėjo pirmąją vietą. 1981 m. įdainavo ilgai grojančią plokštelę.
Nuo 1957 m. aktyviai dalyvavo Belgijos lietuvių bendruomenės veikloje. Subūrė tautiečių šokių ansamblį, repeticijos vykdavo garaže Moelingen'e – kaimelyje, kuriame ji ir gyveno. Olandų rašytojų kūrinių motyvais parašė vaidinimą „Žmonoje gerbk motiną“, kuris buvo karo pabėgelių iš Lietuvos sėkmingai buvo suvaidintas Lježe. 1966 metais Lietuvos TSR Kultūrinių ryšių su tautiečiais užsienyje komiteto kvietimu lankėsi gimtinėje. Grįžusi kelionės įspūdžius pateikė išeivių prieštaringai įvertintame straipsnyje „Europos lietuvyje“.
Viso savo gyvenimo istoriją aprašė knygoje „Tulpen met doornen“ (, 2003 m. išleido „Artloros" leidykla). Autobiografinis kūrinys 2006 m. pasirodė ir lietuvių kalba.
Fox News
„Fox News Channel“ (FNC) arba „Fox News“ – amerikiečių tarptautinis konservatyvus žinių ir politinių naujienų kanalas bei portalas, įkurtas Niujorko mieste. Jis priklauso žiniasklaidos grupei „Fox News Media“, kurią valdo Fox Corporation. „Fox News“ yra vienas žiūrimiausių kabelinės televizijos kanalų Jungtinėse Valstijose. 2023 m. duomenimis, ši žiniasklaidos priemonė sukuria apie 70 % viso motininės kompanijos ikimokestinio pelno. Savo programas „Fox News“ daugiausiai rengia Šeštajame aveniu esančio Naujienų korporacijos pastato studijoje. Kanalo rengiamos programos pasiekiamos 86 valstybėse ir teritorijose.
Kanalą 1996 m. įkūrė australų–amerikiečių žiniasklaidos magnatas Rupertas Merdokas (Rupert Murdoch) – taip buvo siekiama sukurti platformą, atstovaujančią JAV konservatorius. Pirmuoju kanalo generaliniu direktoriumi tapo buvęs Respublikonų partijos žiniasklaidos klausimais konsultantas bei CNBC vykdantysis vadovas Rodžeris Eilsas (Roger Ailes). „Fox News“ darbą pradėjo 1996 m. spalio 7 d. – tuomet kabelinę televiziją prenumeravo 17 mln. žmonių. 2019 m. duomenimis, šis kanalas yra vienas aukščiausiais reitingais pasižyminčių kanalų, kurį žiūrimiausiu laiku įsijungia 2,5 mln. vartotojų.
Ur-Baba
Ur-Baba ( – „deivės Bau tarnas“) – Lagašo valdovas (ensis), valdęs 2164–2144 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją).
Manoma, kad Ur-Babos valdymas daugiau ar mažiau sutapo su paskutinio Akado karaliaus Šu-durulo valdymu. Kita vertus, Ur-Baba galėjo valdyti ir laikotarpiu tarp Šar-kali-šario bei Šu-durulo valdymo. Sprendžiant iš įvairių Ur-Babos įrašų ant apžadinių aukų, šio ensio valdymo laikai buvo santykinio miesto klestėjimo laikotarpis, Lagašas buvo nepriklausomas nuo Akado imperijos.
Ur-Babos duktė Enanepada Ūre tapo dievo Nanos vyriausiąja žyne, o kita duktė Ninala ištekėjo už Gudėjos, kuris po Ur-Babos mirties tapo Lagašo ensiu.
Osmar Donizete Cândido
Osmaras Donizetė Kandidas (g. 1968 m. spalio 24 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1998 m.
Osumi salos
Osumi salos ( Ōsumi Shotō) – salynas, priklausantis Riūkiū saloms Japonijoje.
Geografija
Osumi salos yra šiauriausios iš Sacunano salų, į pietus nuo Osumi pusiasalio, 60 km nuo Kiūšiū.
Salyną sudaro trys didelės salos:
Salyne yra ir mažų salelių iš kurių didžiausia Magedžima į vakarus nuo Tanegašimos. Kartais priskiriamos šios trys salos: Kurošima, Iodžima, Takešima.
Salose gyvena apie 50 tūkst. žmonių, iš kurių 19 tūkst. Nišinoomotės mieste Tanegašimos šiaurės vakariniame krante.
Istorija
Neaišku, kada salos atrastos, bet pirmąkart jos paminėtos Nihon shoki knygoje 720 m.
1543 m. portugalas Mendes Pinto su kinišku laivu užplaukė salose ant seklumos ir supažindino Japoniją su šaunamaisiais ginklais ir cukranendre. Iki XX a. šaunamieji ginklai japonų buvo dažnai vadinti Tanega-šima, manant, kad juos atgabeno Pinto. Tiesą sakant, Pinto nedalyvavo, kai pirmąkart susitiko japonai ir portugalai, nors po to jis lankėsi Tanegašimoje, kur, pasak legendos, jis vedė vietinę ir susilaukė sūnaus.
Europiečiai į Japoniją gabeno ne tik ginklus, bet ir muilą, tabaką ir kitas prekes.
1879 m. per Meidži restauraciją salos buvo prijungtos prie Japonijos. Salos iš pradžių tapo Ōsumi no Kuni (Osumio žemės), o vėliau Kagošimos prefektūros dalimi.
Per Antrąjį pasaulinį karą 1945 m. pavasarį salas užėmė amerikiečiai ir 1953 m. atidavė Japonijai.
1969 m. atsidarė Tanegašimos kosminis centras šiaurės rytų salos dalyje.
Lietuvos ir Uzbekistano santykiai
Lietuvos ir Uzbekistano santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Uzbekistano.
Sabine Azema
Sabina Azema (, g. 1949 m. rugsėjo 20 d.) – prancūzų kino ir teatro aktorė.
Lietuvos ir Uzbekistano santykiai
Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 30 d., greičiausiai panašiu metu ir Lietuva pripažino Uzbekistano nepriklausomybę. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1992 m. rugpjūčio 5 d.
Sabine Azema
Biografija
Azema gimė advokato šeimoje, turi 2 seseris. Kurį laiką mokėsi Anglijoje, vėliau grįžo į Prancūziją, kur studijavo nacionalinėje konservatorijoje (Conservatoire national supérieur d’art dramatique) ir ilgą laiką buvo geriau žinoma kaip teatro aktorė. Pirmasis jos pasirodymas buvo spektaklis „La Valse des toréadors“ kartu su garsiu komiku Louis de Funès. Kine debiutavo sulaukusi 27 ir dažniausiai atlikdavo antraplanius vaidmenis. Jos karjeros proveržiu tapo vaidmuo filme „La vie est un roman“, už kurį Azema pelnė Cezario nominaciją. 1987 m. buvo Veneccijos kino festivalio, o 2015 m. – Kanų kino festivalio žiuri nare. Buvo 2 kartus ištekėjusi (antrasis vyras režisierius Alain Resnais mirė 2014 m.). Pirmasis vyras Michel Lengliney buvo teatro scenaristas, su kuriuo ji susipažino Anglijoje.
Lietuvos ir Uzbekistano santykiai
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Rusijoje, Uzbekistanui – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Latvijoje. Vilniuje veikia Uzbekistano garbės konsulatas.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 998 Uzbekistano piliečiai. Lietuvoje veikia šios uzbekų organizacijos – Lietuvos uzbekų draugija „Pachtakor“, Uzbekų kultūros centras (su padaliniais Vilniuje ir Visagine), Jaunųjų uzbekų sąjunga, Kelmės uzbekų sąjunga. Tuo tarpu Uzbekistane 2003 m. gyveno apie 1500 lietuvių, veikia Uzbekijos lietuvių bendruomenė.
Sabine Azema
Apdovanojimai ir nominacijos
right |thumb|160px right |thumb|160px right |thumb|160px|2015 m. right |thumb|160px|2015 m. right |thumb|160px|2018 m.
Lietuvos ir Uzbekistano santykiai
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Uzbekistano Respublika grupė (dabartinis pirmininkas – Kęstutis Masiulis (TS-LKD).
Santykiai iki 1918 m.
Tiek Lietuvos, tiek Uzbekistano žemės buvo įjungtos į Rusijos imperiją. Taškentas carinės Rusijos užimtas buvo 1865 m., tačiau kai kurios žemės buvo Rusijos imperijos okupuotos arba tapo jos protektoratu tik 1876 m. Užkariaujamuosiuose žygiuose įjungiant Chivos ir Bucharos chanatus dalyvavo iš Lietuvos kilęs karininkas ir etnografas Bronislovas Grombčevskis. 1897 m. kaip vaistininkas Bucharoje praktikavosi Konstantinas Aris.