cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Švedijos socialdemokratų darbininkų partija
Palmės era
1996 m. kovo 21 d. vyriausybei vadovauti ėmėsi buvęs finansų ministras Joranas Peršonas (Goran Person), išvakarėse tapęs partijos lyderiu.
Kairioji koalicija
Nepaisant SAP pasiekimų, labai išaugo Kairiosios Venstre partijos, vadovaujamos puikios oratorės G. Šiman, populiarumas, todėl 1998 m. SAP gavo tik 36,4 % balsų bei 131 vietą 349 vietų Riksdage. Tačiau sąjungoje su Venstre (12 %, 43 vietos) ir žaliaisiais (4 5 %, 16 vietų), buvo sudaryta kairioji G. Persono vyriausybė, pratęsusi „švediškojo modelio“ modernizavimą ir jo bei šalies integravimosi į Europos sąjungą procesą.
2001 m. XXXIV suvažiavime priimta nauja partijos programa. 2002 m. rugsėjo 15 d. rinkimuose G. Persono vadovaujama SAP gavo 144 vietas, o visa kairioji koalicija absoliučią 191 vietos daugumą Riksdage ir G. Personas vėl sudarė vyriausybę. 2004 m. Europarlamento rinkimuose SAP gavo 5 vietas.
Struktūra
Iki 1988 m., kol buvo kolektyvinė narystė, partijoje buvo apie 600 000 narių, 2004 m. liko 152 000, iš jų 41 % moterų. 2006 m. partijos 2540 pirminių organizacijų jungė 125 000 narių ir 500 darbuotojų asociacijų.
Partijos struktūra atitinka teritorinę administracinė sistemą.
23 regionuose veikia 26 partinės apygardos – didžiuosiuose miestuose jų gali būti kelios. Apygarda kelia kandidatus į parlamento ir landstingo narius, atsižvelgdama į municipalinių organizacijų pirminius rinkimus ir atsako už regioninę politiką. Kiekvienoje apygardoje yra bent po vieną etatinį darbuotoją ir po kelis tarnautojus.
289 savivaldybėse veikia visiškai savarankiškos pirminės organizacijos – darbo komunos, į kurių valdybas renkami ir SAP, ir LO atstovai. Labai glaudžiai bendradarbiaujama su Centriniu profsąjungų susivienijimu (LO), kuris prisiima didelę dalį partijos išlaidų, savo leidiniuose atspindi partijos pozicijas.
Taip pat veikia 2500 pirminių organizacijų įmonėse, savo grupes gali sudaryti pensininkai, imigrantai. Nario mokesčio dydį nustato pirminė organizacija, vidutiniškai – 30 eurų. Be to, gaunamos valstybės subsidijos už kiekvieną Riksdago, landstingo ir municipaliteto mandatą. Dalis pajamų gaunama iš loterijų ir aukų.
SAP leidžia savaitraštį „Aktuelt i politiken“ (Politikos aktualijos) bei teorinį dvimėnesinį žurnalą „Tiden“ (Laikas).
Partijos pirmininkai:
Eclipse 500
thumb|right|250px|Eclipse 500.
Eclipse 500 – mažas šešiavietis reaktyvinis verslo lėktuvas, sukurtas bendrovės „Eclipse Aviation“. Tai vienas iš pirmųjų naujos klasės (, VLJ – labai lengvas reaktyvinis lėktuvas) verslo reaktyvinių lėktuvų. Turi du lengvus „Pratt & Whitney Canada“ gamybos PW610F turboventiliatorinius variklius.
Nuo pat sumanymo pradžios šiuo orlaiviu buvo siekiama pradėti naująją mažųjų reaktyvinių lėktuvų ekonomiką, vienu metu atsižvelgiant į įsigijimo ir einamuosius eksploatacijos kaštus dar projektavimo etape. Eclipse modelis siekia užimti bendrosios aviacijos segmente iki jo buvusią laisvą mažų ir pigių reaktyvinių lėktuvų rinką. Iki šiol joje karaliavo dvigubai brangesni ir didesni lėktuvai.
Pirmtakas
Eclipse 500 koncepcijos pirmtakas buvo Williams V-Jet II, kurį „Williams International“ užsakymu suprojektavo ir pagamino „Burt Rutan’s Scaled Composites“ dar 1997 m. tam, kad išbandytų Williams naująjį FJX-2 turboreaktyvinį variklį. Lėktuvas ir variklis debiutavo 1997 m. Oshkosh Airshow.
Lėktuvas V-Jet II buvo vientisos struktūros su priekin palinkusiais sparnais, V-uodega (galiniu stabilizatoriu), kurios abu kiliai jungėsi su variklių motogondolomis ir su lėktuvo korpusu. Williams neturėjo ketinimų gaminti lėktuvo, tačiau pritraukė daug dėmesio, todėl 1998 m. buvo įkurta „Eclipse Aviation“ tolimesniam lėktuvo vystymui ir gaminimui.
Kobaltas (pigmentas)
Kobalto pigmentas – geltonos, mėlynos spalvos pigmentai. Nuodingi.
Naudojami dailėje. Pasižymi gera dengiamąja geba, gana atsparūs šviesai, tačiau kai kurie neatsparūs maišymui, ypač su švino pigmentais.
Žinomesni kobalto pigmentai:
Alka (religijotyra)
250px|thumb|right|[[Žemaičių Alka Šventojoje]]
Alka (alkas,, ) – baltų religijoje šventvietė (alkakalnis, šventoji giraitė) ir aukojimo vieta. Įvedus krikščionybę, alkų vietose buvo pastatyti kryžiai, koplytstulpiai, stogastulpiai.
Etimologija
Publijus Kornelijus Tacitas rašytiniuose šaltiniuose paminėjo, kalbant apie nahanarvalų gentis I a. latvių elks, prūsų, lietuvių kalbose žinoma kaip alka yra indoeuropietiško kalbinio paveldo dalis. Indoeuropiečių al- ar alk-/elk- žodžių šaknys žymi religinę reikšmę turinčius žodžius, dauguma jų – sakraliniai terminai (, „šventykla“, t. p. latv. „stabas“,  „maldykla“, „šventykla“, plg. s.  „saugoti“, „ginti“ nuo piktųjų dvasių ir pan.).
Reikšmė
Dažniausiai alka būdavo įrengiama atviroje vietoje, pvz., aukštumoje, ant kalno (alkakalnyje), šventoje giraitėje, nedideliame lauke arba pievoje prie upelių kur auga šventasis medis. Kartais alkos randamos prie piliakalnių. Alkos buvo laikomos šventomis vietomis, apgaubtos ypatinga pagarba.
Alkose įrengdavo aukurą, kuriame kūrendavo amžinąją (šventąją) ugnį. Jose aukodavo jaučius, avinus, ožius ir kitus gyvūnus. Alkavietėse randama mirusiųjų kaulų, tai rodo, kad čia buvo laidojama. Nuo neolito laikotarpio aukojant daužydavo molinius indus, tikint, kad dužimo garsas nukreipia blogąsias dvasias. Paprotys daužyti indus per laidotuves, vestuves, krikštynas dalinai išlikęs iki mūsų dienų.
Vietovardžiai
Lietuvoje yra ~120 vietovardžių, susijusių su alka (33 % pievų pavadinimai, 19 % upių, ežerų, raistų, 17 % kalnelių, 10 % kaimų), keletas žymesnių pavyzdžių: Alka (Molėtų raj.) ir Alka (Šilutės raj.), Alkai (Utenos raj.), Alkakalnis, Alkaragis ir Antalksnė prie Linkmenų (Ignalinos raj.), Alkas (Kretingos raj.), Alkaupis (Šilalės raj.), Alkavietė (Rokiškio raj.), Alkinė (Ukmergės raj.).
Žemaičių bendrovė
Žemaičių bendrovė – valstybinės vaisių, daržovių gamybos ir prekybos įmonės „Varsa“ dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1990–1992 m. Kretingoje.
Istorija
Iki 1991 m. Nr. 10 ėjo kaip Palangos valstybinio kooperatinės prekybos ir paruošų susivienijimo leidinys. Tiražas 1992 m. – 800 egz. Išėjo 35 numeriai.
Redagavo Pranas Šernas.
Sudėtinis tranzistorius
thumb|100px|Sudėtinis tranzistorius Sudėtinis tranzistorius – vieną tranzistorių imituojantis dviejų (kartais ir daugiau) tranzistorių junginys. Sudėtinio tranzistoriaus bazė yra pirmojo tranzistoriaus bazė, emiteris – antrojo tranzistoriaus emiteris, kolektorius – kartu sujungti abiejų tranzistorių kolektoriai. Tranzistoriai sujungiami kaip parodyta schemoje. Jie gali būti vienodo galingumo arba antrasis tranzistorius gali būti galingesnis (maksimali kolektoriaus srovė yra antrojo tranzistoriaus leidžiama kolektoriaus srovė).
Praeityje šis mazgas buvo surenkamas iš atskirtų tranzistorių. Šiuo metu gaminami vadinamieji Darlingtono tranzistoriai – du pagal sudėtinio tranzistoriaus schemą sujungti tranzistoriai viename korpuse. Sidnėjus Darlingtonas užpatentavo galimybę patalpinti du ar tris tranzistorius į vieną korpusą, tačiau patentas neapima didesnio tranzistorių skaičiaus (toks patentas būtų apėmęs visas šiuolaikines integrines mikroschemas).
Ypatybės
Sudėtinis tranzistorius elgiasi kaip labai didelį srovės stiprinimo koeficientą turintis paprastas tranzistorius. Jo stiprinimo koeficientas:
Sudėtinis tranzistorius taip pat yra palyginus lėtesnis, nes pirmasis tranzistorius negali efektyviai nuslopinti antrojo tranzistoriaus bazės srovės. Pastebėta, jog schema greičiau dirba jei tarp pirmojo tranzistoriaus emiterio ir antrojo tranzistoriaus bazės įterpiama kelių šimtų omų varža. Viename korpuse pagaminti sudėtiniai tranzistoriai dažnai turi ir šį rezistorių.
Sziklai pora
Sziklai pora|thumb|100px|right Kitas žinomas sudėtinio tranzistoriaus tipas yra Sziklai pora, pasiūlyta George C. Sziklai. Šiame tipe naudojami du tarpusavyje priešingos struktūros tranzistoriai. Sziklai pora turi tokį pat didelį srovės stiprinimo koeficientą, kaip ir Darlingtono pora, tačiau jai atidaryti pakanka maždaug pusės Darlingtono tranzistoriui reikalingos įtampos, apie 0,6 V (tiek pat reikia ir paprastam tranzistoriui). Ši schema taip pat turi geresnes dažnines savybes ir stabilesnė keičiantis temperatūrai.
Pastebėta, jog schema greičiau dirba jei tarp pirmojo tranzistoriaus kolektoriaus ir antrojo tranzistoriaus bazės įterpiama kelių šimtų omų varža. Viename korpuse pagaminta Sziklai pora dažnai turi ir šį rezistorių.
Garso stiprintuvai neretai reikalauja padidintos galios, priešingos struktūros tranzistorių poros. Praeityje, kuomet buvo sunku pagaminti galingesnius PNP struktūros tranzistorius, Sziklai ir Darlingtono poros būdavo naudojamos kartu. Sziklai pora su tokio pat tipo antruoju tranzistoriumi imituoja priešingos struktūros tranzistorių nei Darlingtono pora. Dabar tai retai pasitaiko, nes abiejų struktūrų tranzistoriai kainuoja panašiai.
Terminai
Anglų kalboje sudėtiniu tranzistoriui (compound transistor) vadinama Sziklai pora. Senesnėje lietuviškoje radijo mėgėjų literatūroje sudėtiniu tranzistoriumi buvo vadinama pirmoji, iš vienodos struktūros tranzistorių sudaryta schema.
Raga
Rága ( – raudona spalva < aistra, malonumas;, ) – pamatinė indų klasikinės muzikos sąvoka, nusakanti kūrinio melinę bei derminę struktūrą, tinkamą tam tikrai estetinei emocijai ar religiniam pamaldumui išreikšti; indų klasikinės muzikos pagrindas.
Turi trejopą reikšmę:
Melodika
Kiekviena raga paklūsta tam tikroms darybos taisyklėms ir turi tik jai būdingą melodinį pavidalą: remiasi vienu iš daugelio septynialaipsnių garsaeilių (jų yra 10 Šiaurės Indijos ir 72 Pietų Indijos muzikoje), turi 5-7 skirtingus dermės garsus (garsai gali būti natūralūs – śuddha, paaukštinti – tīvra, pažeminti – komala), vyraujantį dermės toną (Š. Indijoje vādī, P. Indijoje jīva svara) bei kvinta ar kvarta nuo jo nutolusį konsonuojantį toną (samvādī), būdingą aukštyneigę ir žemyneigę melodinę slinktį (āroha – avaroha); kai kurių ragų garsaeilis negali būti aprašytas įprastu būdu, nes jų melodijos kylanti ir/ar krintanti kryptis yra netaisyklinga, kreivės, zigzago pavidalo. Pagal dermės garsų skaičių ragos klasifikuojamos į penkialaipsnes (oḍava), šešialaipsnes (ṣāḍava) ir septynialaipsnes (sampūrṇa). Būdingos penkialaipnės ragos yra Bhūpalī (c – d-e – g-a – c), Bibhāsa (c – des – e-g – as – c), Abhogī (c – d-es – f-a – c), Durgā (c – d-f – g-a), šešialaipsnė – Gujarī toḍī (c – des – es – fis – a-h – c) ir kt.
Ta pačia derme grįstos ragos dažniausiai skiriasi mikrotoniniais niuansais (śruti), puošmenomis ir būdingais atramos tonais; pvz., derme c – des – e-fis – a-h – c remiasi ragos mārvā (atraminiai tonai des, a), purīya (e; h) ir sohinī (a; e). Aukštyneigėje (kartais žemyneigėje) slinktyje tam tikri garsai gali būti praleidžiami: pvz., rāga Yaman (h – d-e – fis – a-h; c – h-a – g-fis – e-d – c); Pūriyā dhanāśrī (h – des – e-fis – as – h; c – h-as – g-fis – e-des – c). Kai kada pridedami ir papildomi alteruoti tonai (pvz., rāga Jog: g – f-e – c-b – es – c). Dermės tonai praturtinami puošmenomis (alamkāra), glissando (mīnḍ) ir melizmomis (gamak) pagal tam tikras taisykles. Kiekvienos ragos estetinį savitumą išryškina tik jai būdingas melodinis motyvas ar frazė.
Istorija ir tradicijos
Pirmąkart ragos sąvoka panaudota Matangos traktate Bṛhaddeśī (~V–VII a.), išsamiau nagrinėjama Nārados (~VII–IX a.), Someśvaros (XII a.), Śarangadevos (XIII a.) muzikologiniuose traktatuose. Nuo IX a. egzistuoja įvairios viena kitai prieštaraujančios ragų klasifikavimo sistemos. Ragos skirstomos į vyriškąsias (rāga) ir moteriškąsias (rāginī); kiekvienai iš šešių pagrindinių vyriškųjų ragų (Bhairava, Mālakauśa, Hindola, Dīpaka, Śrī, Megha) priskiriamos 5–6 moteriškosios raginės. XVII a. Pietų Indijoje susiklostė sistema, pagal kurią ragos skirstomos į 72 pagrindines septynialaispnes (janaka) ir išvestines (janya). P. Indijoje gyvuoja muzikinė forma, kurioje į vieną kūrinį jungiama keletas skirtingų ragų (rāgamālā – „ragų girlianda“). Daugelis Š. Indijos ragų ir raginių atliekama tik tam tikru paros metu (esti priešaušrio, ryto, popiečio, pavakario, vakaro, vidurnakčio ragos). Kai kurios ragos atliekamos tik tam tikru metų laiku: Vasanta (Basant) – pavasarį, Megha – liūčių sezono, Śrī – derliaus nuėmimo metu.
Profesionaliai, meistriškai atliekama raga sukuria tam tikrą emocinę atmosferą, kuri padeda klausytojui patirti viena iš devynių estetinių emocijų – rasų ( – 'esmė, sultys, syvai, skonis, pomėgis, malonumas').
Pasak tradicijos, kiekviena raga muzikiniu pavidalu įkūnija tam tikrą dievybę ar antgamtinę galią (pvz., Bhairava, Lalita, Durgā ir kt.); jos gali turėti ir poetinį (nuo XIV a.) bei tapybinį pavidalą. Antai raginė Bhairavī vaizduojama kaip valdovo žmona, šventyklėlėje garbinanti Šivos lingamą. Raga Yaman vaizduojama kaip baltais drabužiais vilkintis ir perlų karoliais pasidabinęs valdovas. XVI a. išpopuliarėjo vizualinės ragos interpretacijos rāgamālā („ragų girlianda“) – albumai, sudaryti iš 36 ar 42 tapytų ragų. Ragų šilko tapyba ypač suklestėjo XVII–XVIII a. Radžastane.
Džiovinti vaisiai
thumb|right|250px|Džiovinti vaisiai - [[slyva|slyvos, abrikosai, kriaušės.]]
Džiovinti vaisiai – džiovinti sultingieji vaisiai (obuoliai, kaulavaisiai, uogos ar kt.), kurių drėgnis apie 20 %. Džiovinami natūraliai (pvz., saulėkaitoje) arba pramoniniais džiovinimo būdais. Džiovinami nepjaustyti vaisiai (razinos), perpjauti su išimtomis sėklomis (kriaušės, obuoliai) ar išimtais kauliukais (vyšnios, slyvos), pjaustyti gabalėliais (mango, papajos). Džiovinami vaisiai palengvėja apie 8 kartus.
Riešutai džiovintiems vaisiams paprastai nepriskiriami, nors botanikos požiūriu jie irgi vaisiai.
Džiovinti vaisiai turi daug vitaminų (A, B1, B2, B3, B5, B6) ir mineralinių medžiagų (geležis, kalcis, magnis, fosforas, kalis, natris) ), turi apie 250 kcal и 1,5 – 5 g baltymų 100 g masės.
Paskutiniais metais imta kai kuriuos džiovintus vaisius pardavinėti drėgnesnius nei klasikinis variantas, kurie vadinami 'paruošti valgyti'. Jie laikomi ir pardavinėjami hermetiškai įpakuoti. Dažnai taip pardavinėjami slyvos ir abrikosai, jie, palyginti su visiškai džiovintais, būna ne tokie stangrūs, sultingesni.
Jie gali būti ilgai laikomi, jiems laikyti nereikia šaldytuvų. Tai svarbus jų privalumas, dėl ko jie ne derliaus metu jie pakeičia šviežius vaisius.
Tiesa, džiovinami vaisiai prarandą didžiąją dalį vitamino C. . Pramoniniu būdu džiovinami vaisiai gali būti apdorojami sieros dioksidu, kad išliktų vaisių spalva, kad mažiau gestų. Taip neapdoroti vaisiai paprastai patamsėja.
Kulinarijoje džiovintus vaisius deda į kepinius, sausus pusryčius, miuslius.
* 100 g produkto Šaltinis: Сухофрукты.ру
Džiovintų vaisių rūšys
thumb|150px|right|[[Razinos ]] thumb|150px|right|[[Kuraga ]]
Tjagaradža
Tjagaradža (Tyāgarāja, 1767 m. gegužės 4 d. Tiruvarure, netoli Tandžavuro, pietų Indijoje – 1847 m. sausio 6 d. Tiruvaijare) – Pietų Indijos muzikas, dainininkas, kompozitorius, pedagogas. Vienas žymiausių Karnatakos stiliaus muzikos kūrėjų. Gerbiamas kaip vienas iš trijų Pietų Indijos šventųjų dainininkų, Karnatakos „trejybės“ (trimūrti) narių (kartu su Muttusvāmi Dīkśitar ir Śyama Śāstri).
Biografija
Būdamas trylikos sukūrė pirmąją savo giesmę Ramai (namo namo raghavāya). 1782-1802 m. mokėsi pas Sonti Venkataramaną Tandžavure. Padedamas savo senelio, studijavo įvairius muzikologinius traktatus sanskritu (įskaitant Sangīta - ratnākara). Atsisakęs Tandžavūro radžos pasiūlymo tapti rūmų muzikantu pasirinko pamaldaus muziko kelią. Daug keliavo, lankydamas Pietų Indijos šventyklas ir giedodamas dievybėms. Būdamas 74-ių tapo klajojančiu atsiskyrėliu.
Šiekštys (Švenčionių r.)
left|120px
Tjagaradža
Biografija
Po mirties kremuotas greta savo mokytojo, ant Kaverės upės kranto.
Šiekštys (Švenčionių r.)
Šiekštys – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietryčius nuo Labanoro, greta šiaurės rytinio Peršokšnų galo, Labanoro regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,06 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 144,8 m. Krantai aukšti, aplink dunkso Labanoro giria.
Tjagaradža
Kūryba
Kūrė pamaldžias giesmes, daugiausia Ramai. Sukūrė kelis tūkstančius kompozicijų (išliko virš 700); pasižymi emocingumu, sklandžia melodika, gausu melizmų. Išplėtojo 3-ių dalių religinės giesmės formą – kritę (krti; sudaro ritornelė pallavi, epizodai anupallavi ir pabaiga caranam). Sukūrė dvi muzikines dramas (operas) telugų kalba: „Prahalada Bhakti Vijayamu“ (susideda iš 45-ių kričių, grįstų 28-is ragomis) ir „Nauka Caritam“ (pagal Jayadevos poemą Gīta Govinda; 21 kritė, grįsta 13-ka ragų). Daug dėmesio skyrė pedagoginei veiklai.
Žymiausi mokiniai - Vēnkataramana Bhaghavatar, Vīnā Kuppayyar (Tjagaradžos kūrinius užrašė natomis), Subbarāya Śāstri. Kasmet Tiruvaijaru mieste (Pietų Indija, Tamilnado valstija) sausio – vasario mėn. vyksta Tjagaradžos muzikai skirtas festvalis Tyāgarāja Āradhana.
Šiekštys (Švenčionių r.)
Pro Šiekštį iš šiaurės rytuose telkšančio Minadžio ežero į Peršokšnus teka upelis (Lakajos intako Peršokšnos baseinas).
Vakarinėje ir šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pašekščio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežero pavadinimas kildinamas iš šiekšta, šiekštas („žemėje arba vandenyje gulėjęs kelmas, stuobrys“).
Budviškiai
Budviškiai arba Bystrianka (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Oberndorf, nuo 1946 m. Быстрянка) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie Ašvinės upės, 22 km į rytus nuo Pravdinsko.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1601 m. minima gyvenvietė Budewegschen, 1626 m. Budischken, nuo 1662 m. Budwischken. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Muldžių valsčiaus kaimas. Priklausė Muldžių parapijai, turėjo 4 ūbus (Prūsijos ūbas = 7,6597 ha) ir 3 margus (Prūsijos margas = 0,2553 ha) žemės. 1910 m. buvo 82 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novo Bobruisko apylinkės kaimas.
Vytautas Indrašius
Biografija
1953–1962 m. gyveno motinos Onos Vėbraitės tėviškėje Berniškių kaime, Antalieptės apylinkėje, Zarasų rajone. Mokėsi Purvynės pradinėje ir Antalieptės vidurinėje mokyklose. Pagal profesinį išsilavinimą – inžinierius statybininkas. Nuo 1966 m. gyvena Vilniuje. Dirbo statybinėse organizacijose meistru, darbų vykdytoju, inžinieriumi, skyriaus viršininku.
Savo kraštotyrinę veiklą pradėjo sovietmečiu – entuziastingai rinko ir skelbė spaudoje medžiagą apie lietuvius, po 1917 m. pasilikusius gyventi Sovietų Rusijoje, Spalio revoliucijos ir Pilietinio karo Rusijoje dalyvius iš Lietuvos, apie zarasiečius Didžiojo tėvynės karo dalyvius. Dirbdamas sovietinės armijos archyve išaiškino 365 pavardes sovietinių karių, žuvusių 1944 m. liepos mėn. Antalieptės apylinkėje, vėliau perlaidotų Antalieptės miestelio centre. Įvairių paieškų medžiagą sutalpino į aštuonis nuotraukomis iliustruotus kraštotyros darbus, kurie parodose pelnė diplomus, garbės raštus, pinigines premijas.
Nuo 1995 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, nuo 1998 m. iki 2014 m. kovo 1 d. šios sąjungos pirmininko pavaduotojas, LNRS Vilniaus skyriaus pirmininkas (su pertrauka 2006–2010 m.).
Imperatorius Henrikas V
Henrikas IV (, 1086 m. rugpjūčio 11 d. – 1125 m. kovo 23 d. Utrechtas) – 1111–1125 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1099–1125 m. Vokietijos karalius, 1098–1125 m. Italijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Imperatoriaus Henriko V žmona Matilda Agnė Kilęs iš Salijų dinastijos, paskutinis dinastijos atstovas Šventosios Romos imperijos soste. Tėvas imperatorius Henrikas IV, motina Berta Savojietė. Žmona Anglijos karaliaus Henriko I duktė Matilda Anglė (1102–1167 m.), po jo mirties Anžu grafienė.
Valdymas
thumb|left|150px|Henriko V antspaudas thumb|left|150px|Imperatoriaus Henriko V kapas 1104 m. kilus konfliktui tarp tėvo ir Romos popiežiaus jis parėmė Bažnyčią, paėmė tėvą į nelaisvę ir privertė jį atsisakyti sosto. Tačiau popiežius Paskalis II atsisakė suteikti jam investitūros teisę.
Žygiais 1108 m. į Vengriją, 1109 m. į Lenkiją, 1110 m. į Bohemiją sustiprino savo padėtį šalyje. 1110 m. nužygiavo į Romą, privertė Paskalį II pripažinti jo teisę į investitūrą.
Vidaus politikoje rėmėsi ministerialais, dėl to kilo Vokietijos kunigaikščių nepasitenkinimas. Jų reikalavimu 1122 m. su popiežiumi Kalikstu II pasirašė kompromisinį Vormso konkordatą, kuriuo pripažino Bažnytinės investitūros, t. y. popiežiaus pirmumą. Imperatoriui pripažinta sprendžiamojo balso teisė, jei balsai pasiskirsto po lygiai.
Nuorodos
Viduramžių genealogija
Baltaragio malūnas
„Baltaragio malūnas, arba kas dėjosi anuo metu Paudruvės krašte“ (trumpiau „Baltaragio malūnas“) yra žymiausias Kazio Borutos kūrinys – apysaka, parašyta 1945 m., kuriame nepastebimai susipina dvi vaizdavimo plotmės: realioji ir tautosakinė. Kūrinyje galima pastebėti daug lietuvių liaudies dainų, pasakų, padavimų ir kitų kūrinių motyvų. Kazio Borutos tikslas rašant šią knygą buvo sukurti lietuvišką epą. 1962 m. išleista kiek pakoreguota kūrinio versija: išryškinti pagrindinių veikėjų paveikslai, plačiau pavaizduoti piršliai (Juodvalkis ir Visgirda), atsiranda naujas personažas.
1966 m. Kauno dramos teatre pagal šį kūrinį sukurtas spektaklis, 1974 m. pastatytas muzikinis filmas „Velnio nuotaka“, o 1979 m. pastatytas Viačeslavo Ganelino baletas.
Vosyliškės (reikšmės)
Vosyliškėmis vadinamos gyvenvietės:
Linas Urmanavičius
Linas Urmanavičius (g. 1961 m. birželio 11 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1968–1979 m. mokėsi Alytaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistas. 1995–2000 m. tobulinosi VMI mokymo centre.
1986–1995 m. UAB „Alytaus maistas“ Prekybos skyriaus viršininkas, 1995–1999 m. Druskininkų mokesčių inspekcijos vyresnysis mokesčių inspektorius, 1999–2001 m. Alytaus apskrities mokesčių inspekcijos vyriausias mokesčių inspektorius, 2001–2006 m. Druskininkų savivaldybės mero patarėjas. 2006–2012 m. Druskininkų savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2012 m. Druskininkų savivaldybės vicemeras.
Iki 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus“ narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Druskininkų savivaldybės tarybos narys.
Žmona Vilija, vaikai Danielius, Augustė, Tomas.
Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
'''Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Keturvalakių miestelyje, 12 km į vakarus nuo Marijampolės.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Bažnyčia su modernia varpine (dešinėje)
Vilniaus vyskupas Konstantinas Kazimieras Bžostovskis 1714 m. leido Lankeliškių klebonui laikyti pamaldas Keturvalakių koplyčioje. Prie jos 1765 m. leista kurti šv. Barboros broliją. 1769 m. pradėti švęsti paskelbti atlaidai. 1777 m. įkurta parapija. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Kunigas Andrius Adeika (nuo 1792 m. Keturvalakių klebonas) 1786 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Jai paskirta 4 valakai žemės. Klebonas Juozas Šipaila 1848 m. pastatė mūrinę varpinę, aptvėrė kapines, 1861 m. šventoriuje pastatė koplyčią su rūsiu (jame 1879 m. palaidotas), 1866 m. – mūrinę kleboniją. J. Šipaila išleido į mokslus savo sesers sūnų Joną Jablonskį. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Švedas), kuris 1907 m. įsteigė biblioteką - skaityklą, Keturvalakiuose rengė lietuviškus vakarus su vaidinimais, 1914 m. pastatė namus su sale, arbatinę, biblioteką. 1944 m. rugpjūčio 5 d. vokiečiai bažnyčią sudegino. Maldos namai 1950 m. įrengti parapijos namuose. Keturvalakių klebonas Vladas Pėstininkas (1889–1968) suimtas ir 10 m. ištremtas į Sibirą.
1986–1990 m. kun. Juozo Gražulio ir arch. Vytauto Jakučio rūpesčiu pastatyta varpinė, bažnyčia restauruota. Apie tai bylojama prie bažnyčios prikaltoje lentoje.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su prieangiu.
Maltos futbolo taurė
Maltos futbolo taurė – pagrindinis taurės turnyras Maltoje. Varžybos organizuojamos nuo 1910 metų įvairiais pavadinimais.
Juškiai (Šakiai)
Juškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Kriūkų, Nemuno kairiajame krante, prie Pelutupio upokšnio žiočių. Praeina Kriūkų–Ilguvos vieškelis. Tolėliau rytuose stūkso Žuklijų piliakalnis.
Istorija
XIX a. Juškiai priklausė Svetošino valsčiui.
Vytautas Buterlevičius
Vytautas Buterlevičius (1937 m. birželio 6 d. Kaune) – Lietuvos choreografas, baletmeisteris.
Biografija
1978 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų choreografijos klasę, įgijo baletmeisterio kvalifikaciją.
Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje, susidomėjo lietuvių liaudies šokiu, pasitobulinęs ansamblio studijoje, 1954–1975 m. ansamblio „Lietuva“ šokėjas, nuo 1981 m. iki 2010 m. vyr. baletmeisteris. 1961–1963 m. ansamblio „Rūta“ baletmeisteris, 1975–1981 m. vadovas. 1972–1974 m. ansamblio „Vingis“, 1975–1981 m. ansamblio „Rasa“ meno vadovas ir vyriausiasis baletmeisteris. 1975–1976 m. dėstė Vilniaus kultūros mokykloje, 1978–1981 m. – Vilniaus pedagoginiame institute estetinio lavinimo katedros vyr. Dėstytojas ir dainų ir šokių ansamblio “Šviesa” baletmeisteris, programos “Parvažiavo saulė” autorius.
Sukūrė šokių, ratelių („Slinkis“ 1978 m., „Paruginis“ 1980 m., „Gailinga“ 1981 m., „Derliaus daina“ 1982 m.), šokių programų („Rugio giesmė“ 1985 m. visos choreografijos autorius ir istorinio tautinio kostiumo ansamblyje “Lietuva” pradininkas„Ein saulelė apie dangų“ 1991 m. Antros dalies scenarijaus ir choreografijos autorius). 1978 m. už nuopelnus liaudies menui ir choreografijos vystimą suteiktas Lietuvos nusipelniusio artisto garbės vardas, o 1987 m. suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Lietuvos dainų švenčių (1975, 1980, 1985, 1990, 1998, 2003, 2007 m.), folkloro festivalio „Baltica“ (1987 m.) scenarijų autorius, meno vadovas, baletmeisteris. 1985 m. už ansamblių vakaro choreografinį sprendimą skirta I-jo laipsnio Choregrafijos premija. 2003 m. Ansamblių vakaro Kalnų parke vyr režisierius ir vyriausiasis baletmeisteris, ir prologo “Oi, ant kalno balta karūnėlė” skirto Karaliaus Mindaugo katūnavimo 750 m. Jubiliejui autorius. 2012 m. ir 2016 m. Respublikinių moksleivių ansamblių vakarų Kalnų parke – “Tai gražiai, gražiai mane augino” ir “Koks gražus Tavo veidas gimtine” scenarijų autorius, režisierius ir vyr. baletmeisteris.2020 metais, už nuopelnus tautinei kultūrai, apdovanotas “Aukso paukšte”.
Virdžinija (reikšmės)
Virdžinija gali reikšti:
Purandara Dasa
thumb|180px|Purandara Dasos paveikslas
Purandara Dasa (Śri Purandara Dasa, kn: ಪುರಂದರ ದಾಸ, ; g. 1480 arba 1494 m. Thirthahalio apylinkėse, dab. Karnataka – m. 1564 m. Šivamogoje) – indų kompozitorius, poetas, pedagogas. Laikomas Pietų Indijos klasikinės muzikos (Karnāṭaka saṃgītaṃ) pradininku.
Vienas iš haridasų; puoselėjo atsidavimą Viešpačiui per muziką. Produktyviausias indų kompozitorius. Kūrė Vidžajangaro imperijos klestėjimo laikotarpiu. Padarė didelę įtaką sakralinės ir klasikinės Pietų Indijos muzikos bei literatūros kanadų kalba raidai. Sukūrė ir ištobulino nuoseklią, standartizuotą Karnāṭaka muzikos mokymo sistemą. Sukūrė apie 475 tūkst. kompozicijų (išliko apie 800): vokalinių pratimų svaravali, ritmo etiudų alankāra, paprastų giesmių pradedantiesiems gītam, išplėtotų vokalinių kompozicijų kriti. Muzika pasižymi glausta forma, paprastumu.
Danijos futbolo asociacija
Danijos futbolo asociacija (DBU) – Danijos futbolo vykdomoji institucija, esanti Briondbiu. Organizuoja futbolą Danijos futbolo klubams, taip pat vyrų, bei moterų rinktines. Asociacija įkurta 1889 m., bet oficialiai neregistravo varžybų iki 1908 m. vasaros olimpinių žaidynių. Tai reiškia, kad tarpinėse 1906 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovota pirma vieta nėra oficialiai užregistruota Danijos futbolo asociacijos. Į FIFA priimta 1904 m. ir nuo 1954 m. yra UEFA narė. 2008 m. pradėjo vykdyti salės futbolo varžybas.
Praksitelis
thumb|250px|„Apolonas Sauroktonas“ (romėnų kopija, marmuras, Luvras)
Praksitelis (🇬🇷; apie 390 m. pr. m. e. Atėnuose – 330 m. pr. m. e.) – graikų skulptorius, vėlyvosios klasikos atstovas.
Skulptoriaus Kefisodoto sūnus ir mokinys. Naujai pradėjo vaizduoti Olimpo dievus. Jo skulptūrų („Apolonas Sauroktonas“, arba „Apolonas, užmušantis driežą“; „Satyras, pilantis vyną“; „Knido Afroditė“, apie 350 m. pr. m. e.) dievai jaunatviški, gražūs, svajingi. Jie vaizduojami laisvomis pozomis, kasdieniškose situacijose.
Praksitelio skulptūroms, kurios visos iš marmuro, būdingas grakštumas, minkšta modeliuotė, subtilūs šviesšešėliai.
Apie Praksitelio kūrinius žinoma iš antikos raštų, romėnų kopijų.
Manoma, kad jis sukūrė išlikusias skulptūrų grupes – „Hermį su mažuoju Dionisu“ ir Mantinėjos bazės reljefą, kuris vaizduoja Letą, Artemidę ir Apoloną.
Pievinis katilėlis
miniatiūra Pievinis katilėlis (Campanula patula) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos dvimetis augalas.
Stiebas stačias, nelabai lapuotas, jo apatinė dalis neryškai briaunota, 30-60 cm aukščio. Lapai plaukuoti, apatiniai kastuviški, viršutiniai – lancetiški. Žiedynas – reta šluotelė, skėčio formos. Vainikėlis piltuviškas, violetinis ar mėlynas, retai balsvas. Žydi gegužės – liepos mėn. Vaisius – dėžutė.
Auga pievose, turinčiose daug maisto medžiagų, taip pat pakrūmėse.
Lietuvoje dažna rūšis.
Asimptotinė seka
Asimptotinė seka (AGB ) – žvaigždžių evoliucijos etapas, kurį pereina visos mažos – vidutinės masių (0,6-10 Saulės masių) žvaigždės vėlyvojoje savo evoliucijos stadijoje. Kai žvaigždė išdegina visą vandenilį savo branduolyje, branduolys susispaudžia ir jo temperatūra pakyla, o išoriniai žvaigždės sluoksniai išsiplečia ir atšąla. Žvaigždės šviesis stipriai išauga, ji tampa raudonąja milžine ir pradeda judėti HR diagramoje link viršutiniojo dešiniojo kampo, palikdama pagrindinę seką.
Kai temperatūra žvaigždės branduolyje pasiekia maždaug 3x108 K, prasideda helio degimas. Helio degimo branduolyje pradžia sustabdo žvaigždės vėsimą bei šviesio augimą, ir ji pradeda judėti HR diagramoje į kairę, patekdama į horizontaliąją seką (II populiacijos žvaigždėms) arba raudonųjų milžinių sankaupą (I populiacijos žvaigždėms). Kai branduolyje išdega visas helis, žvaigždė vėl juda dešinėn aukštyn HR diagramoje.
Asimptotinės sekos žvaigždės paprastai yra kintamosios su ilgu periodu, ir šio etapo metu praranda 50-70 % savo masės.
Pėteris Skudra
2006 m. jis žaidė Rusijos Superlygos klube Maskvos „CSKA“. 6 sezonus jis žaidė stipriausioje pasaulio ledo ritulio lygoje NHL – Bufalo „Sabres“, Bostono „Bruins“, Pitsburgo „Penguins“ ir Vankuverio „Canucks“. Nuo 2003 m. Skudra žaidžia Rusijoje. Latvijos rinktinės sudėtyje jis nėra žaidęs nuo 1997 m. Pasaulio čempionato, kai tuometis treneris Leonidas Beresnevas jį gerokai sukritikavo. Po to Skudra pažadėjo daugiau niekada nežaisti Latvijos rinktinėje. Latvijos rinktinės išplėstiniuose sąrašuose vis dar figūruoja ir jo pavardė, tačiau visuomet atsiranda priežastis, kodėl jis negali atvykti.
Álvaro Fernandes
1443 m. Nunas Tristanas atrado Argino įlanką, o greta jos – berberų kaimus. Portugalai siekė pradėti vergų prekybą, todėl tam tikslui buvo išsiųstos kelios ekspedicijos. Viena tokių ekspedicijų išvyko iš Madeiros – ją sudarė 3 karavelės. Jomis plaukė Žuanas Gonsalvesas Zarkas (kapitonu paskyręs Alvarą Fernandešą), Tristanas Vašas Teišeira ir Alvaras de Ornelašas. Ekspedicija plaukė ne į Argino įlanką, bet pasuko link Baltojo kyšulio. Nuo ten dėl gerai nežinomų priežasčių Teišeira ir Ornelašas pasuko atgal, o Fernandešas pasuko į pietus. Jis pasiekė Senegalo upės žiotis, o vėliau Žaliąjį kyšulį – toliausią portugalams žinomą žemę, atrastą Diniso Diašo. Prie šio kyšulio Fernandešo ekspedicija pirmą kartą susidūrė su vietiniais gyventojais (tikriausiai lebu) ir, pakvietęs juos į laivą, bandė sučiupti, bet pagavo tik du žmones. Toliau jis pasiekė Stiebų kyšulį (Cabo dos Mastos) ir nusprendė grįžti atgal.
Nors vergų prekybos požiūriu ekspedicija buvo nesėkminga, tačiau Fernandešas su Zarkosu pasiekė toliausiai į pietus portugalams žinomą vietą ir buvo apdovanoti princo Henriko.
1446 m. Alvaras Fernandešas Henriko Jūrininko nuorodymu išplaukė į naują kelionę. Jis atplaukė tiesiai iki Stiebų kyšulio ir ten įsivėlė į konfliktą su vietinio kaimo (turbūt sererų) gyventojais. Ekspedicija paskubomis pasitraukė į pietus kol pasiekė didelės upės, kurią pavadino Rio Tabite, žiotis. Keliautojas nusprendė plaukti aukštyn upę, bet ten portugalų laivas buvo užpultas vietinių, o pats Fernandešas sužeistas nuodinga strėle. Portugalai dar ištyrinėjo šį regioną, bet į vergų gaudymą nebesileido ir pasuko atgal į Portugaliją.
Platonas Jankauskas
Biografija
1883 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, 1886 m. – Sankt Peterburgo kelių inžinierių institutą. 1893 m. technikos mokslų daktaras
1889–1921 m. Sankt Peterburgo kelių inžinierių instituto dėstytojas, 1902–1918 m. – Hidraulikos laboratorijos vedėjas, nuo 1902 m. profesorius. 1921 m. grįžęs į Lietuvą dėstė Aukštuosiuose kursuose, 1922–1934 m. – Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. – Lietuvos universitetas), Teorinės ir taikomosios mechanikos katedros vedėjas; nuo 1934 m. – profesorius emeritas.
XX a. pradžioje įsigijo Daniliškio dvarą. Palaidotas Daniliškyje, Platono Jankausko kapo koplyčioje.
Mokslinė veikla
1888 m. sukūrė statinių smėlinių pagrindų eksperimentinio tyrimo metodą (Prancūzų akademijos aukso medalis). Tyrė hidraulines turbinas ir išcentrinius siurblius.
Senasis Leonas
Miestas 1523 m. birželio 15 d. įkurtas ispanų konkistadoro Fransisko Ernandeso de Kordobos. Jis 1526 m. šio miesto centrinėje aikštėje buvo nukirsdintas Pedrariaso Davilos įsakymu. Dėl greta stūksančio Momotombo ugnikalnio veiklos čia susidarė derlingi dirvožemiai, todėl Leone klestėjo žemės ūkis. Tačiau ugnikalnio artumas kėlė problemų – miestas buvo niokojamas žemės drebėjimų. Iš jų galingiausias įvyko 1610 m. Tuomet miestas buvo apleistas ir palaipsniui palaidotas po vulkaninių uolienų sluoksniu ir augmenija.
Senasis Leonas atrastas 1967 m. Rasta, kad miestas buvo griežtai kvadratinio plano su aikšte centre. Mieste buvo 3 vienuolynai – Malonės, Šv. Pauliaus ir Šv. Pranciškaus. Jie veikė maždaug iki 1560 m. Tai vienintelis XVI a. ispanų miesto pavyzdys, nepatyręs urbanistinių pertvarkų, išlikęs originalaus plano. Senojo Leono griuvėsiai labai nukentėjo nuo kelių šalį nusiaubusių uraganų.
2000 m. Senojo Leono griuvėsiai (drauge su šiuolaikinio Leono katedra) įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Vilniaus Panerių pagrindinė mokykla
Vilniaus Panerių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Aukštuosiuose Paneriuose, Moksleivių g. 4, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190006580. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
2011 m. mokykla uždaryta.
Gobelenas
Gobelenu taip pat vadinami mechaninėmis audimo staklėmis išausti masinės gamybos žakardiniai dekoratyviniai specialios struktūros audiniai, kuriuose yra mažai (iki keliolikos) spalvų.
Gamyba
Stipriai įtempti matmenys perpinami drobiniu pynimu trumpomis spalvotų ataudų atkarpomis pagal iš anksto sukurtą piešinį – vadinamąjį kartoną ( < carta – popierius). Skirtingai nei paprastų audinių, gobeleno ataudai nėra ištisi. Kadangi gobeleno metmenys paprastai būna retesni ir storesni už ataudus, audinio paviršiuje matyti ryškūs, kaip ripsinio audinio, išilginiai ranteliai. Būna iki kelių tūkstančių atspalvių ataudų.
Rankiniam gobeleno audimui reikia didelio audėjų meistriškumo, kruopštumo ir meninės nuovokos: vienas audėjas per metus išaudžia 1–3 m² plotą. Platų gobeleną gali austi keletas audėjų vienu metu.
Istorija
miniatiūra|360x360px|„[[Liudvikas XIV|Liudviko XIV apsilankymas Gobelenų manufaktūroje“, gobelenas pagal Šarlio Lebreno kartoną, XVII a.]] Gobelenai austi jau senovės Persijoje, Mesopotamijoje, Bizantijoje. XII a. Vakarų Europoje pradėti austi kilimai, kurių struktūra panaši į gobeleno. XIV–XVI a. gobeleno tipo audiniais garsėjo Paryžius, Arasas, Briuselis. 1662 m. įsteigus Karališkąją gobelenų manufaktūrą, plečiant XV a. įkurtas meistrų Gobelenų šeimos dirbtuves, gobeleno gamyba ištobulėjo. Dailininkai Rafaelis, Rubensas, Šarlis Lebrenas yra sukūrę kartonų gobelenams. Kurį laiką buvusi pamiršta, XX a. antrojoje pusėje gobeleno gamyba vėl atgijo.
Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje XVII–XVIII a. gobelenai buvo gaminami Radvilų manufaktūroje Koreličiuose ir Oginskių – Slanime (dabartinė Baltarusija). Lietuvoje po I pasaulinio karo gobeleno tipo audiniai buvo audžiami „Marginių“ ir „Dailės“ kooperatyvų tekstilės dirbtuvėse.
Estijos futbolo asociacija
Estijos futbolo asociacija – Estijos futbolo vykdomoji institucija, kuruojanti Meistriliiga, Estijos futbolo taurę, bei žemesnes lygas, taip pat Estijos vyrų futbolo rinktinę. Asociacija įkurta 1921 m. Būstinė įsikūrusi Taline. FIFA nare tapo 1923 m., tarybiniu laikotarpiu neveikė. Estijai atgavus nepriklausomybę nuo 1992 m. yra viena iš FIFA narių. Tais pačiais metais buvo priimta į UEFA.
Dabartinis federacijos prezidentas yra Aivar Pohlak.
Vilniaus Liepkalnio mokykla
Vilniaus Liepkalnio mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Liepkalnio g. 18, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba ir rusų kalba. Įstaigos kodas 190007159. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1936 m. pradėtas statyti mokyklos pastatas, 1938 m. atidaryta J. Pilsudskio vardo mokykla Nr. 40. 1941–1945 čia buvo karo belaisvių ligoninė, 1945–1947 m. geležinkeliečių technikumas.
1947 m. birželio 14 d. įsakymu Nr. 38 įsteigta Lietuvos TSR geležinkelio Vilniaus stoties vidurinė mokykla Nr. 2. 1953 m. mokykla pavadinta 12-ąja Pabaltijo geležinkelio mokykla. Lietuvos geležinkelio mokyklų skyriaus SSRS Ministrų Tarybos 1960 m. spalio 24 d. nutarimu Nr. 1115 mokykla nuo 1961 m. sausio 1 d. perduota Vilniaus miesto liaudies švietimo skyriaus žiniai ir pavadinta 28-ąja vidurine mokykla.
1994 m. birželio 21 d. Vilniaus miesto tarybos pirmininko potvarkiu Nr. 62, 28-ajai mokyklai suteiktas Vilniaus Liepkalnio vidurinės mokyklos vardas. 2001 m. balandžio 18 d. Vilniaus miesto tarybos sprendimu Nr. 275 mokykla reorganizuota į Vilniaus Liepkalnio pagrindinę mokyklą. 2017 m. prie šios mokyklos buvo prijungta Vilniaus Senamiesčio vidurinė mokykla.
João Gonçalves Zarco
thumb|180px|Paminklas Žuanui Gonsalvešui Zarkui Funšalyje
Žuanas Gonsalvešas Zarkas (João Gonçalves Zarco; g. ~1390 m. Portugalijoje – m. 1471 m. lapkričio 21 d. Funšalyje) – portugalų keliautojas, Madeiros kolonizatorius.
Zarkas kaip kunigaikštis tarnavo Henrikui Jūrininkui. Vadovavo karavelėms, ginančiomis Algarvę nuo maurų antpuolių, dalyvavo Seutos užkariavime. 1418 m. Henriko Jūrininko įsakymu drauge su Tristanu Vašu Teišera buvo išsiųstas tyrinėti Afrikos pakrančių. Tačiau audra ekspediciją nubloškusi į vakarus ir keliautojai pasiekę Porto Santo salą (laikomi oficialiais jos atradėjais). Kitais metais Zarkas surengė naują ekspediciją į Porto Santą ir netrukus „atrado“ Madeiros salą. Nors Žuanas Gonsalvešas Zarkas laikomas oficialiu Madeiros atradėju, beveik neabejojama, kad ši sala europiečiams buvo žinoma jau anksčiau. Jis įkūrė Kamara de Lobošo miestą ir Henriko Jūrininko paskirtas Madeiros kapitonijos valdytoju. Nuo 1425 m. Zarkas, Teišeira ir Bartolomėjus Perestrelas pradėjo Madeiros salyno kolonizaciją. 1437 m. dalyvavo nesėkmingai pasibaigusiame Tanžero mūšyje.
Zarko sūnėnas Alvaras Fernandešas buvo taip pat keliautojas, dėdės laivu pasiekęs portugalams iki tol nežinomas Vakarų Afrikos žemes.
Streipūnų ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Streipūnų ąžuolas žiemą miniatiūra|250px|right|2015 m. pavasarį
Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija
Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Varpų g. 3, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 295170620. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Streipūnų ąžuolas
Streipūnų ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Elektrėnų seniūnijoje, tarp Žebertonių ir Streipūnų kaimų. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2013 m.
Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija
Istorija
Klaipėdos Prano Mašioto vidurinė mokykla įkurta 1998 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos Klaipėdos skyriaus narių ir dekano monsinjoro Jono Gedvilo iniciatyva. Mokykla pavadinta pedagogo ir rašytojo Prano Mašioto (1863–1940) vardu, kuris 1924–1929 m. dirbo Klaipėdoje lietuviškos gimnazijos direktoriumi. Pirmuosius veiklos metus (1997 m.) mokykla pradėjo Klaipėdos Ievos Simonaitytės vidurinės mokyklos patalpose, o 1998 m. rudenį persikėlė į naują pastatą Varpų g. 3.
Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 2008 m. birželio 26 d. sprendimu Nr. T2-236 reorganizuota į pagrindinę mokyklą, nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. mokykla savo veiklą pradėjo būdama progimnazija (Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 2011 m. liepos 28 d. sprendimu Nr. T2-253).
Streipūnų ąžuolas
Ąžuolas auga apie 1 km į šiaurę nuo magistralės, pasukus ties Abromiškėmis. Stūkso netoli kelio, senųjų Abromiškių kapinių pakraštyje. Informacine rodykle nepažymėtas. Medžiui yra apie 230 metų, jis džiūstantis, be viršūnės.
Amirantų salos
thumb|150px|Amirantų salų palydovinis žemėlapis
Juškiai (Šalčininkai)
Juškiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Turgelių.
Amirantų salos
Amirantų salos  – koralinių salų ir atolų grupė Indijos vandenyne, į šiaurę-šiaurės rytus nuo Madagaskaro. Priklauso Seišelių valstybei, išorinių salų grupei. Plotas – 85 km² (tik sausuma – 9,91 km²). Amirantų salas sudaro 8 vientisos salos, 3 atolai, taip pat rifai, seklumos (iš viso ~150 darinių).
Svarbiausios salos: Darosas (D’Arros), Derošas (Desroches), Šv. Juozapo atolas, Poivras, Remiras, Mari Luizos sala.
Amirantų salose gyvena ~100 gyventojų. Dauguma jų susitelkę Derošo saloje, kur yra pagrindinė salyno gyvenvietė bei aerodromas. Yra kokospalmių plantacijos, verčiamasi žvejyba, vėžlių gaudymu.
Istorija
Salos 1502 m. atrastos portugalų keliautojo Vasko da Gamos ir pavadintos „Admirolo salomis“. 1742 m. į salas pretenzijas pareiškė Prancūzija, 1814 m. jos perleistos britams ir tapo Mauricijaus kolonijos dalimi. 1909 m. priskirtos naujai Seišelių kolonijai, 1965–1976 m. Amirantų salos priklausė Britų Indijos vandenyno teritorijai ir buvo naudojamos karinėms reikmėms.
Hot Potatoes
Hot Potatoes (liet. 'karštos bulvės') - kompiuterinių programų rinkinys, sudarytas iš 5 programų, kurios sukuria interaktyvius pratimus (testus), skirtus naudoti žiniatinklyje (World Wide Web). Skirta mokomajai medžiagai kurti.
Į rinkinį įeina šios programos: Šeštoji programa, kuri vadinasi The Masher (liet. 'grūstukas') visus pratimus sujungia į vieną vienetą.
Hot Potatoes nėra nemokama programa (freeware), tačiau ją nemokamai gali naudoti pelno nesiekiantys vartotojai, taip pat vartotojai dirbantys švietime, kurie parengtą medžiagą skelbia žiniatinklyje. Kiti vartotojai turi pirkti licencijas.
Programų rinkinį Hot Potatoes sukūrė Viktorijos Universiteto (Kanada) Humanitarinių mokslų Skaičiavimo ir medijų centras (Humanities Computing and Media Centre). Komercinio panaudojimo aspektus tvarko kompanija Half-Baked Software Inc.
Žemaičių kraštas
Žemaičių kraštas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Mažeikių rajono tarybos laikraštis, ėjęs nuo 1989 m. gegužės mėn. iki 1992 m.
Istorija
Spausdino Mažeikių spaustuvė. Tiražas 1989 m. – 5000 egz., 1992 m. – 2750 egz. Išleisti 25 numeriai.
DAX
DAX – svarbiausias Vokietijos akcijų indeksas. Indeksas DAX yra apskaičiuojamas atsižvelgiant į 40-ies likvidžiausių, didžiausių ir pelningiausių įmonių akcijų kainas. Visų šių įmonių akcijomis yra prekiaujama Frankfurto akcijų biržoje. Šį indeksą Frankfurto akcijų birža pradėjo apskaičiuoti 1988 metais. DAX yra pagrindinis „Deutsche Börse“ indeksas. DAX yra JAV DJIA indekso atitikmuo.
2020 m. lapkričio 24 d. „Deutsche Börse“ paskelbė apie indekso išplėtimą dešimčia papildomų komponentų, siekdama geriau atspindėti šiuolaikinę Vokietijos ekonomikos struktūrą. Plėtra įvyko 2021 m. trečiąjį ketvirtį.
Indekso apskaičiavimas
Nuo 2016 m. sausio mėn. indeksas skaičiuojamas kiekvieną prekybos dieną nuo 9.00 val. ryto Vidurio Europos laiku. DAX apskaičiuoti naudojamos akcijų kainos elektroninėje biržoje XETRA. Skaičiuojant pagal Etienno Laspeyreso formulę, pasirinktų listinguojamų įmonių akcijų kainos vertinamos pagal jų rinkos kapitalizaciją. Atsižvelgiama tik į laisvai cirkuliuojančias akcijas. Jei įmonės kapitalas padalytas į kelių rūšių akcijas (pvz., paprastąsias ir privilegijuotąsias akcijas), naudojama ta akcijų rūšis, kurios likvidumas yra didesnis.
Atrankos kriterijai
Nuo 2021 m. rugsėjo mėn. įmonės turi teisę būti įtrauktos į DAX tik pagal vieną pagrindinį kriterijų – akcinės bendrovės rinkos kapitalizaciją. Atsižvelgiama į bendrą visų akcijų, esančių laisvai apyvartoje ir nepriklausančių strateginiams investuotojams, vertę. Kiti buvę kriterijai, pavyzdžiui, šių vertybinių popierių prekybos veikla, išnyko. Be to, įvesta nauja griežta sąlyga: DAX 40 pareiškėjai turi būti pelningai dirbę bent dvejus metus ir reguliariai teikti ne tik metines ir pusmečio, bet ir ketvirtines ataskaitas, kurioms buvo atliktas tam tikras auditas. Akcija gali būti pašalinta iš indekso tarp rebalansavimo datų, jei jos svoris viršija 10 %, o 30 dienų istorinis akcijos kainos kintamumas viršija 250 %.
Hajašio riba
Hajašio riba – maksimalaus žvaigždės spindulio apribojimas duotos masės žvaigždei. Kai žvaigždė yra visiškoje hidrostatinėje pusiausvyroje (gravitacinę jėgą visiškai atsveria plazmos plėtimasis į išorę), žvaigždė negali viršyti spindulio, kurį nulemia Hajašio riba. Tai turi didelę reikšmę tiek žvaigždei formuojantis, tiek jai išdeginus visą savo vandenilį.