cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geltonžiedis barkūnas
Augalas dvimetis, kvapus. Pagrindinė šaknis ilga, šakota. Ant šaknų gausu gumbelių. Žiedynai − pailgos, tankios pavienės kekės lapų pažastyse. Žiedai maži, geltoni, nulinkę, trumpakočiai, pažiedės mažos, yliškos. Taurelė trumpo, įžambiai nukirsto vamzdelio pavidalo, su 5 mažais danteliais. Vainikėlio burė ir irklai ilgesni už laivelį. Kuokeliai labai trumpi. Vainikėlis žiedui nužydėjus greit nukrinta. Vaisius − maža, vienasėklė, su trumpu koteliu, nusvirusi, skersai raukšlėta, pilkai rusva ankštis. Sėklos gelsvos, rusvos, kartais taškuotos. Stiebas status arba kylantis, šakotas. Lapai trilapiai; prielapiai siauri, smailūs, priaugę prie lapkočio. Lapų lapeliai kiaušiniški arba lacentiški, dantytais kraštais, visi su koteliais; viduriniojo lapelio kotelis ilgesnis negu šoninių.
Viežbovas (Lomžos apskritis)
Viežbovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Šniadovo, apie 12 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 82 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Geltonžiedis barkūnas
thumb|left|250px|Geltonžiedžio barkūno žiedai
Vaistinės augalo savybės
Vaistinė žaliava – apie 30 cm žydinčios augalų viršūnės. Liaudies medicinoje vartojamas užpilams, pavilgams, vonioms.
Geriamas, kai yra padidintas organizmo jautrumas, kankina nemiga, sergant podagra, reumatu. Taip pat vartojamas gydant šunvotes, sumušimus. Gydomas tromboflebitas ir trombozė, nes turi daug dikumazolo, kuris mažina kraujo krešėjimą.
Pakalnių ežeras
Pakalnių ežeras tai:
Piliakalnių ežeras
left|120px
Piliakalnių ežeras arba Grabausko ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 6 km į pietryčius nuo Vištyčio, 1,3 km į rytus nuo Vištyčio ežero kranto, Vištyčio regioninio parko teritorijoje. Ežeras širdies formos. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,43 km, plotis iki 0,2 km. Altitudė 200,8 m. Apyežeris labai kalvotas, vietomis apaugęs miškeliais. Pietiniame gale yra pelkė, per kurią iš ežero teka upeliukas link bevardžio upelio (Vištyčio ežero intakas). Į šiaurę yra įsikūręs Pavištyčio kaimas.
Armoniškės
Armõniškės  – kaimas Baltarusijoje, Gardino srityje, Žižmos kairiajame krante, 4 km į rytus nuo Varanavo.
Istorija
thumb|left|160px|Bažnyčios vaizdas XX a. pr.
1452 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia ir įsteigta parapija. XVII a. – XIX a. veikė parapinė mokykla. 1886–1909 m. pastatyta dabartinė mūrinė Švč. Trejybės bažnyčia. XIX a. kaimas priklausė Ašmenos apskričiai. XIX a. buvo miestelis, seniūnijos centras Sedliškės valsčiuje.
Pagal 1920 m. Lietuvos ir Rusijos taikos sutartį Armoniškės turėjo priklausyti Lietuvai, bet 1920–1939 m. jas valdė Lenkija. 1939 m. priskirtos Baltarusijos TSR.
Lietuviai
XX a. apylinkės slavėjo; lietuvių kalba išliko kaimuose abipus Žižmos upės aukštupio. Sumažėjusi lietuvių sala vadinama Varanavo-Armoniškių vardu, o šnekamojoje kalboje – Ramaškonių sala. Lenkijos valdymo metais daugiau kaip pusė gyventojų namuose kalbėjo lietuviškai. Armoniškių bažnyčioje pamokslai sakyti ir lietuvių kalba, veikė lietuvių organizacijos, Ramaškonyse ir Tumasonyse – Ryto draugijos lietuvių mokyklos. XX a. pab. lietuviškai kalbėjo tik vyresnioji karta. Petras Gaučas.
Dzinanas
Dzinanas (kinų k. 濟南; pinyin Jǐnán) – miestas rytų Kinijoje, prie Hvanghės upės; Šandongo provincijos administracinis centras. 2,07 mln. gyventojų (2005). Išvystyta gumos, mašinų, metalurgijos, chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Yra universitetas.
Albina
Albina – miestas šiaurės rytų Suriname, kairiajame Maroveino (Maroni) upės krante, priešais Prancūzų Gvianos miestą Sen Loren du Maroni (su juo jungia keltas). Maroveino apygardos sostinė. 4,0 tūkst. gyventojų (2000 m.). Kelias į Paramaribą. Turizmas.
Kuliešas
Kuliešas  – ukrainiečių, baltarusių ir rusų patiekalas, kruopų (paprastai sorų) sriuba su priedais.
Kuliešai gana įvairūs, tad ir jų apibrėžtys skiriasi:
Manoma, kad kuliešas ėmė plisti iš Zaporožės kazokų virtuvės. Šio patiekalo protėvynė yra Vengrija, nes jis kilęs iš vengriškos sorų košės ( 'sora'). Būtini klasikinio kuliešo ingredientai yra soros kruopos ir lašiniai. Kuliešo variantuose gali būti naudojamos bet kokios suverdančios kruopos.
Vienas kuliešo variantų – kazokų kuliešas (, kitaip dar ), sukurtas aukštutinio Dono kazokų. Šį kuliešą kazokai virdavo žygių metu, kai be maisto atsargų, grįždami iš antpuolių į turkų žemes, su savo laivais čaikomis slėpdavosi Dunojaus, Dniepro, Dono ir kitų upių užliejamuose nendrynuose. Tokiame kulieše kruopas pakeisdavo bechlorofilės povandeninės priešakninės vandens augalų (švendrų ir kitų) dalys. Šios dalys sultingos, minkštos, turi daug krakmolo ir cukrų.
Ručkūnai
Ručkūnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kvesų.
Giluišis (Varėnos r.)
left|120px
Giluišis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,32 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 72,1 m. Rytinis ir pietinis krantai aukšti. Ežerą iš visų pusių supa Netiesų miškas. Vakaruose išteka upeliukas link Nemuno intako Apsingės. Kiek atokiau į vakarus įsikūręs Netiesų kaimas.
Všežečas
Všežečas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Šniadovo, apie 12 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 83 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Minkeliai
Minkeliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Sužionių, į vakarus nuo kelio, Minkelių ežero šiauriniame krante. Toliau vakaruose teka Jusinė, dunkso raistingi miškai.
Žaltytis
left|120px
Žaltytis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, apie 10 km į pietryčius nuo Liudvinavo, 3 km į šiaurę nuo Šeštokų. Ištįsęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 4,22 km, plotis iki 0,84 km. Altitudė 112,5 m. Pietinėje ežero dalyje yra pelkėta 1 ha sala. Didžiausias gylis siekia 4 m. Krantai žemi, supelkėję, pietryčiuose pereina į Žaltyčio pelkę. Dugnas padengtas 2 m storio sapropelio sluoksniu. Pakrantės gausiai apaugusios švendrais, meldais, veši nendrynai, ežere auga įvairios plūdės. Ežeras yra lyninio tipo.
Į ežerą supančią pelkę suteka 8 bevardžiai upeliai. Iš šiaurinio ežero galo išteka Šešupės intakas Želsvelė. Ji 1969 m. buvo patvenkta, dėl to ežero plotas padidėjo 79 ha. Ežero pratakumas 80 % per metus.
Nuo 1960 m. Žaltytis ir jo apylinkės paskelbtos ornitologiniu draustiniu. Čia peri tokie paukščiai kaip juodoji žuvėdra, baltasparnė žuvėdra, gulbė nebylė, juodagalvis kiras, rudė, kuoduotoji antis, rudagalvė antis, plaukiojančios antys, gaidukas, tilvikas, griciukas, perkūno oželis, tulikas, pievinė lingė, nendrinė lingė ir kt. Žvejyba galima tik nuo ledo.
Greta Žaltyčio įsikūrę kaimai: Naujiena, Būriškiai, Strazdai, Paželsviai, Ramanavas.
Vandenvardis kildinamas nuo roplio pavadinimo žaltys.
Kapčiamiesčio herbas
Kapčiamiesčio herbas – Kapčiamiesčio miestelio heraldinis simbolis.
Aprašas
Sidabriniame lauke ant žalios kalvos raudonas riboženklis su pirmąja miestelio pavadinimo raide „K“.
Simbolika
Riboženklis turi kelias reikšmes:
Porijų šv. Augustino koplyčia
'''Porijų šv. Augustino koplyčia''' – kapinių koplyčia, esanti šalia Porijų kaimo, Pasvalio rajone, apie 7 km į vakarus nuo Daujėnų. Koplyčia veikianti, prižiūrima. Stūkso nuošalioje vietoje, į pietvakarius nuo Porijų kaimo, šiaurinėje jį beveik siekiančios Žaliosios girios atšakoje. Koplyčią supa nedidelės kaimo kapinaitės. Nuo gyvenvietės pasiekiama vykstant pietų kryptimi lauko keliuku link Balčiškių.
Priklauso Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo parapijai. Šioje koplyčioje vyksta tradiciniai Šv. Augustino atlaidai. Jų metu altoriuje pakabinamas šv. Augustino paveikslas (saugumo sumetimais koplyčioje nepaliekamas). 2014 m. per Vėlines mišias laikė iš šio krašto kilęs vys­ku­pas emeritas Jonas Kauneckas.
Koplyčia yra klasicizmo stiliaus tradicijų paveiktas, bet ir savitų bruožų turintis XIX a. (galbūt antrosios pusės) liaudiškos medinės sakralinės architektūros pavyzdys. Koplyčią atnaujino ir sutvarkė vietos bendruomenė pirmaisiais Atgimimo metais: pakeitė stogą (buvo šiaudinis), sutvirtino medines konstrukcijas ir pamatus, apkalė naujomis lentomis, išdažė. Koplyčioje yra buvę vertingų dailės kūrinių: paveikslai „Šv. Augustinas ir šv. Kotryna" (XIX a. pradžia) ir „Šventoji šeima" (XIX a.). , altorėlis su Marijos Maloningosios ir Nazaretiečio paveikslu (buvęs kodas DV1939, ).
Pasvalio rajono savivaldybės tarybos 2017 m. vasario 13 d. sprendimu Nr. 2560 koplyčia įtraukta į rajono lankytinų vietų sąrašą.
miniatiūra|240px|left|Interjeras miniatiūra|250px|right|Koplyčios priekis miniatiūra|250px|right|Savita dvisienė apsidė miniatiūra|250px|right|Vienišas kryžius neužlaidotų kapinių dalyje
Koplyčios titulas
Koplyčia turi turtingą istoriją, susijusią su jos titulo ir pamaldumo tradicijų permainomis, Nėra žinoma, kada iškilo dabartinis koplyčios pastatas. 1761 m. įkurta ir tais metais pašventinta medinė Vabalninko parapijos Porijų Šv. Kotrynos kapinių koplyčia XIX a. buvo perstatyta ir pakeitė titulą, o 1923 m. buvo priskirta Daujėnų parapijai, kurioje tebėra iki šiol. Dabartinė Porijų šv. Augustino koplyčia pastatyta po 1820 m.
Apie koplyčią, vietos gyventojų pastatytą 1736 m., jos pašventinimą šv. Augustino garbei pirmą kartą parašyta 1873 m. Telšių vyskupystės dokumentuose (ir kartojama beveik iki Pirmojo pasaulinio karo). Kuo remiantis skelbta įkūrimo data 1736 m., duomenų nėra. Galimai tuomet buvo įsteigtos Porijų kapinės. Kituose šaltiniuose minima vėlesnė data ir kitoks koplyčios titulas. 1744 m. Vabalninko parapijos aprašyme nevardijama jokia filija ar koplyčia. Tačiau 1782 m. Vabalninko bažnyčios dekano vizitacijos akte aprašyta net 12 šios parapijos koplyčių ir įvardyti jų titulai, Porijų – šv. Kotrynos. Nurodoma, kad visos šios koplyčios pastatytos kapinėse, kiekvienoje iš jų yra mišioms laikyti tinkamas altorius, du langai ir signatūrinio varpo bokštelis. Pamaldos koplyčiose laikomos už mirusiųjų sielas (Visų šventųjų dieną ir laidotuvių progomis) ir per titulines šventes.
Porijų koplyčia nuo įkūrimo XVIII a. iki pat 1923 m., kai ji atiteko naujai įkurtai Daujėnų parapijai, priklausė Vabalninko parapijai. Dalis Porijų kaimo iki priskyrimo Daujėnų klebono žiniai priklausė Pumpėnų parapijai.
1820 m. šios bažnyčios generalinės vizitacijos akte rašoma, kad Porijų koplyčia medinė, 3x2 sieksnių dydžio, šiaudiniu stogu ir geležiniu kryžiumi. Jos viduje esama medinių grindų ir lubų, altoriaus su šv. Kotrynos paveikslu, signatūrinio ir altoriaus varpelių. 1761 m. Porijų koplyčią pašventino kunigas Jonas Plutas. Tad nedidelė medinė šv. Kotrynos koplyčia, 1761 m. jau tikrai stovėjusi Porijų kapinėse, iškilo tais pačiais ar metais kitais anksčiau. Joje, kaip buvo įprasta kaimo kapinių šventovėse, melstasi už mirusiuosius ir minėta titulinės šventosios globėjos diena.
1873 m. koplyčia jau vadinta šv. Augustino titulu ir joje minėta šio šventojo diena. Kada ji pakeitė senąją šv. Kotrynos šventę, nenustatyta, tačiau vienas iš koplyčioje buvusių paveikslų rodo, kad vienu metu Porijuose melstasi abiem šiems šventiesiems. 1964 m. paminklosaugos specialistai koplyčioje aptiko du primityviai aliejumi ant drobės tapytus apnykusius paveikslus: „Šv. Augustinas ir šv. Kotryna“ ir „Šv. Šeima“. Po pirmuoju paveikslu paliktas įrašas lenkų kalba: „''Fundator. Augustyn Fiodorowicz 1830''“ Išlikęs keliais dešimtmečiais vėlesnis koplyčios altoriaus paveikslas skirtas jau vien šv. Augustinui. XX a. viduryje Porijų šventovėje pamaldos vykdavę laidotuvių progomis, taip pat per šv. Augustino šventę ir Šeštines. Tarpukariu nutapytas Šv. Kazimiero paveikslas rodo, kad tuomet itin išaugęs pamaldumas šiam Lietuvos globėjui pasiekė ir Porijus. Tad, kaip buvo įprasta kaimo kapinių šventovėse, be mirusiesiems palydėti ir pagerbti skirtų mišių, Porijuose puoselėtas pamaldumas tituliniam, laiko būvyje pasikeitusiam šventajam. Melstasi Jėzui, Švč. Mergelei, o nuo XX a.– ir Lietuvos bei jos jaunimo globėjui.
Koplyčios tvarkymas
Dabartinė koplyčia ne kartą remontuota. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje stogas buvęs šiaudinis, vėliau, gal dar iki Antrojo pasaulinio karo, pastatas uždengtas malksnomis. Po karo, sovietmečiu, visos Lietuvos kapinių koplyčios buvo uždarytos. 1950 m. Porijų koplyčioje dar vykę mišios, o 1953 m. pamaldų jau nebebuvę. Kurį laiką šventovė stovėjusi neužrakinta, nykstanti, lankoma pašaliečių. Tačiau ilgamečio Daujėnų klebono (1977–2000) kun. Gaudento Ikamo pastangomis sovietmečiu, iki 1982 m., Porijų kapinės aptvertos nauja metaline tvora (anksčiau kapines supęs akmenų aptvaras), koplyčia suremontuota, uždengta šiferiu ir joje vėl atšvęsti šv. Augustino atlaidai. Tai buvo išskirtinis dalykas, nes tuomet tikintiesiems neveikiančių (neveikė visos, tik vienoje kitoje leista šarvoti mirusiuosius) koplyčių remontuoti nebuvo leidžiama, valdžios dėmesio tekdavo tik kai kurioms architektūros paminklais paskelbtoms koplyčioms. Atgimimo metais, 1989–1990-aisiais, vietos gyventojų suaukotomis lėšomis Porijų koplyčia vėl suremontuota. Vietoje senųjų langų sudėti nauji, padaryti Stepono Bernadicko, pakeista jau papuvusi lauko sienų apkala ir koplyčia nudažyta. Viduje paklotos naujos grindys, sienos ir lubos išmuštos presuotu kartonu ir išdekoruotos daujėniškių Povilo Gailiūno su žmona.
Priešais koplyčią plyti eglėmis gaubiama aikštė. Tai apie 1937 m. Porijų pradžios mokyklos mokinių talkos metu apsodinta, jau ir pašventinta, tačiau taip ir neužlaidota naujoji Porijų kapinių dalis. Jos pakraštyje vienišas rymo iš metalo lietas gebenėmis dekoruotas kryžius virš betoninio postamento. Senojoje kapinių dalyje laidota iki 1944 metų. Joje stovi akmeninių ir metalinių paminklų, seniausio jų data – 1879 m. Ankstesnių, veikiausiai medinių, nebelikę. Koplyčią supančiose kapinėse stovi keli tipiški XIX a. ketvirtojo ketvirčio granito kryžiai. XX a. pab. pastatytas metalinis paminklas trims kovotojams už Lietuvos laisvę.
Architektūra
Koplyčią supanti tvora – skersiniais sutvirtintos stačių strypų grotos su apskritimų juosta viršuje. Prieš koplyčią įrengti dvivėriai grotų vartai, įstatyti į medinius stulpus.
Koplyčia suręsta remiantis klasicizmo stiliaus sakralinės architektūros tradicija. Ją atitinka stačiakampis, trikampe zakristija papildytas koplyčios planas, klasicistinio portiko pavyzdžiu sukomponuotas fasadas ir pirminiai stačiakampiai langai. Nors šventovės stulpai ir pastogės skydas traktuoti liaudiškai ir praradę profesionaliajai klasicizmo architektūrai būdingas ypatybes ir detales, jie suteikia pastatui savitumo.
Kapinių ašyje iškilusi medinė Porijų koplyčia orientuota altoriumi į rytus. Tai 12,6x7,45 m stačiakampis pastatas, užbaigtas savita – dvisiene – apside, kurioje yra trikampė zakristija. Pagrindiniame fasade kyšo gana reto tipo portikas: keturi nevienodu žingsniu (vidurinis siauresnis) išdėlioti jo stulpai tesiekia durų viršų ir remia išorėn išsikišantį chorą, kurio siena sujungta su trikampe pastogės skydo plokštuma. Šį fasadą išskiria ir sudėtingesnė tūrių struktūra, ir nemažos gana puošnios durys, trys trikampiu išdėstyti langai bei bokštelis ant šelmens. Lauko durys vienvėrės, su dekoratyvia lentelių apkala. Pastogės skyde įrengtas taisyklingas aštuonkampis langelis, žemiau, ties choru, dvi taip pat aštuonkampės, tik gulsčios nedidelės angos. Šoninėse koplyčios sienose yra po du didelius gana aukštai įstatytus langus, o įstrižosiose zakristijos sienose – po mažesnį ir žemiau įdėtą langą. Jie visi stačiakampiai, bet su nukirstais viršutiniais kampais, tad tarsi gaubti. Dabartiniai koplyčios langai yra ankstesniųjų vietoje, bet jų forma pakeista – iki XX a. pabaigoje vykdyto remonto visi jie buvo stačiakampiai.
Koplyčios lauko sienos apkaltos gulsčiomis lentelėmis, tik fasadinė navos ir choro siena – stačiomis. Dabar koplyčia dengta šiferiu, kvadratinio plano bokštelis apkaltas skarda ir užbaigtas piramidiniu tos pat medžiagos stogu. Jo viršuje kyla medinė profiliuota smailė su geležiniu liaudišku kryžiumi. Po šiferiu išlikę malksnų stogo fragmentų.
Koplyčios nava šviesi, erdvi, plati (800×675), užsibaigianti zakristiją atribojančia siena, prie kurios prigludęs vienintelis koplyčios altorius. Į dešinę nuo jo – atvira įėjimo į zakristiją arka, į kairę – aukštai iškirsta anga pamokslininkui, kuriam stovėti zakristijos pusėje sakyklą atstoja laiptai ir platforma.
Koplyčios interjero erdvės struktūra išlikusi autentiška. Pirminė, arba su senomis dalimis, negausi jos kuklių formų įranga: altorius, choras, sakykla, sieninė klausykla. Altorius turi senų (tabernakulis su pakopa, puskolonės su kapiteliais ir kolonų liemenys) ir XX a. atnaujinimų metu padarytų detalių. Jis įrengtas ant erdvios dviejų pakopų pakylos su nukirstais priekiniais kampais. Įprastą tūrinę mensą atstoja naujas lentynos pavidalo stalviršis, ant jo yra į pakopą gėlėms ir žvakidėms sustatyti įterpta kukli stačiakampė, karnizu teapdailinta tabernakulio spintelė.
Dailės vertybės negausios, kai kurios jų („Šv. Šeimos“ ir „Šv. Augustino ir šv. Kotrynos“ paveikslai) prarastos arba (procesijų altorėlis su Jėzaus Nazariečio ir Marijos Maloningosios paveikslais) saugomos kitur. Išlikę objektai (varpelis, du paveikslai, kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra, bokštelio kryžius, keli baldai) yra meno amatų, liaudies meistrų ir mėgėjų dailės kūrybos pavyzdžiai.
Amalvas
left|120px
Amalvas arba Amalviškių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, Igliaukos seniūnijoje, apie 5 km į vakarus nuo Gudelių ir Igliaukos, Amalvų pelkės rytinėje dalyje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2,34 km, plotis iki 1,2 km. Altitudė 85,7 m. Giliausia vieta 2,9 m. Krantai žemi, neryškūs, supelkėję, apaugę krūmynais ir medžiais. Ežeras yra limnoglacialinis, liekaninis seklus ir užaugantis. Dugnas lėkštas, padengtas >2 m storio sapropelio sluoksniu. Į Amalvą įteka Šlavanta, išteka Dovinės intakas Amalvė. Ežero pratakumas 1240 % per metus. Retai lankomas, nes sunkiai prieinamas. Pietrytinėje pakrantėje įsikūręs Amalviškių kaimas.
Džengdžou
Džengdžou – miestas vidurio Kinijoje, Henano provincijos adm. centras. 6,46 mln. gyventojų (2020), aglomeracijoje gyvena daugiau kaip 9,4 mln. gyventojų. Svarbus susisiekimo mazgas, išvystyta mašinų ir medvilnės pramonė. Yra universitetas.
Amalvas
2006 m. ir 2016 m. atlikti žuvų išteklių įvertinimai parodė esant žuvų būklę kaip vidutine – gera. Vandens paukščių mėgstama buveinė, todėl yra draudžiama mėgėjų žvejyba šiltuoju metų laikotarpiu.
Vandenvardis Ãmalvas siejamas su žodžiu amalvas („amalas“ – toks augalas, rūdys, sausiai).
Všežeč Kolonija
Všežeč Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Šekštys (reikšmės)
Šekštys gali reikšti:
Grote Spectrum Encyclopedie
Grote Spectrum Encyclopedie (Het Spectrum, Utrechtas 1974–1980) – olandiška enciklopedija.
Apimtis
20 tomų, kiekviename po maždaug 5 000 straipsnių.
Ibn al-Arabijus
Ibn al-Arabijus (pilnas vardas ; g. 1165 m. liepos 26 d. – m. 1240 m. lapkričio 16 d.) – sufijų šeichas, poetas, filosofas, islamo mokslininkas.
Grote Spectrum Encyclopedie
Apimtis
Papildymai išleisti 1984: nuo tada Grote Spectrum Encyclopedie sudaro 25 tomai. Yra leidimų DVD ir CD elektronine forma.
2002 m. enciklopedija buvo atnaujinta.
Pujas
Pujas  – miestas rytų Ekvadore, prie Pujo upės (Pastasos intakas); Pastasos provincijos administracinis centras. Plentai į Ambatą, Teną, Makasą. Netoli esančioje Šel Meros gyvenvietėje yra Amazonės oro uostas.
Ibn al-Arabijus
Gimė Andalūzijoje, Mursijoje, save kildino iš arabų beduinų poeto Hatimo al-Tai giminės. Jaunystėje tarnavo Mursijos valdovo Ibn Mardanišo armijoje. Vėliau prisijungė prie Almohadų, studijavo Sevilijoje pas įvairius valdininkus. Fese sutiko savo dvasinį mokytoją Mohamedą ibn Kasimą al-Tamimį. Vėliau atliko hadžą ir pragyveno Mekoje 3 metus, kur pradėjo rašyti savo pagrindinį veikalą „Mekos apreiškimai“. Keliavo po Siriją, Palestiną, Iraką, Mažąją Aziją. Kelionių metu rašė, susitiko su žymiais sufijais ir islamo žinovais.
Pujas
Apylinkėse vystoma naftos gavybos pramonė, kertami miškai. Rengiami turistiniai žygiai į Amazoniją (Jasunio nacionalinį parką ir kt.).
Ibn al-Arabijus
Be daugybės kitų ezoterinių titulų, Ibn al-Arabijus skelbėsi esąs iš Muhamado Tikrove (haqiqah muhammadiyyah) vadinamo archetipų pasaulio kylančios Muhamado šventumo institucijos (walayah) antspaudu (khatam). Sėkėjų vadinamas religijos gaivintoju (muhyi al-din), didžiausiuoju tarp mokytojų (shaykh al-akbar), priešininkų tuo tarpu laikytas religijos naikintoju (mumit al-din). Al-Arabijų pasmerkė dabar vahabitų aukštinamas teisininkas Ibn Taimija, o Ibn Chaldunas Aleksandrijoje paskelbė fatvą („įsaką“) raginantį sudeginti visus šio filosofo veikalus.
Svarbiausiame savo veikale, „Mekos apreiškimuose“ (pirmas juodraštis baigtas 1231 m., o antrasis – 1238 m.) jis nagrinėja ontologijos, kosmologijos, eschatologijos, profetologijos, Korano egzegezės, dieviškosios vaizduotės, hurufizmo, teisės, šarijos, etikos klausimus. Veikalas neturi aiškios loginės struktūros, nuolat apeliuoja į sapnus, regėjimus, apreiškimus.
Pujas
Istorija
Pujas įkurtas 1899 m.
Deimantų fondas
thumb|right|220px|Rusijos monarchų regalijos thumb|left|160px|Deimantas „Šachas“ TSRS pašto ženkle, 1971 m. Deimantų fondas – Rusijos valstybinė kolekcija unikalių brangakmenių, brangiųjų metalų grynuolių bei juvelyrinių ir kitų gaminių, turinčių istorinę ir meninę reikšmę. Fondą įkūrė caras Petras I 1719 m. Jo kolekcija yra saugoma bei eksponuojama Maskvos Kremliuje.
Istorija
Deimantų fondas buvo kuriamas nuo XVIII a. pradžios, Petrui I išleidus specialų potvarkį apie valstybės vertybių išsaugojimą. Tuo buvo pabrėžiama, kad vertingiausi daiktai turi priklausyti ne vien caro šeimai, bet turi tapti ir visos valstybės nuosavybe. Brangūs papuošalai, valstybinių regalijų ženklai, ordinai iki 1914 m. buvo saugomi specialiame Briliantų kabinete Žiemos rūmuose Sankt Peterburge. Pirmojo pasaulinio karo metu jie buvo skubiai evakuoti į Maskvą, vėliau perėję TSRS Vastybinės vertybių saugyklos (Гохран СССР) žinion. Fondas atvertas lankytojams nuo 1967 m.
Ekspozicija
Garsios fonde saugomos muziejinės vertybės:
Paprastoji aubretė
Paprastoji aubretė (Aubrieta deltoidea) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos, aubrečių (Aubrieta) genties gėlė. Auga pažeme sudarydama ištisinę dangą. Žydi gausiai; nuo balandžio pabaigos.
Senieji Bernatoniai
Senieji Bernatoniai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Raudondvario, prie kelio.
Masajos ugnikalnis
Masajos ugnikalnis − ugnikalnis Nikaragvoje, 20 km į pietryčius nuo Managvos.
Starachovicės
Starochovicėse nuo 1948 m. įsikūrusi lenkiškų sunkvežimių gamykla FSC Star (Fabryka Samochodów Ciężarowych „Star“). Joje buvo pagamintas pirmasis popiežiui skirtas papamobilis. Šiuo metu gamykla priklauso vokiečių MAN SE koncernui ir „Star“ ženklo nebenaudoja.
Analgetikas
thumb|Analgetikai Analgetikas – farmacinis medikamentas, veikiantis nervų sistemą ir padedantis nuslopinti skausmą.
Starachovicės
Istorija
thumb|left|200px|Bažnyčia Krzyżowa Wola gyvenvietėje (dab. Starachovicių ribose) nuo XV a. pradėta lydyti geležies rūdą. Augo rūdos kasyba, plėtėsi ir metalurgijos pramonė. 1624 m. suteiktos miesto teisės. 1921 m. pastatyta ginkluotės gamykla, kurioje buvo gaminamos įvairių tipų patrankos. Per II Pasaulinį karą sugriautos gamyklos vietoje pradėta gaminti sunkvežimius „Star“.
Masajos ugnikalnis
Ugnikalnis susiformavo prieš 9000 metų. Jo aukštis siekia 635 m. Ugnikalnis kalderos formos. Vietiniai indėnai vulkaną vadina Popogatepe (išvertus reiškia „ugnies kalnas“). Ispanų konkistadorai vulkaną vadino La Boca del Infierno („pragaro gerklė“). Kad išvytų piktąsias dvasias, XVI a. ant kraterio krašto jie pastatė kryžių.
Analgetikas
Analgetikai gali būti narkotiniai (opiatiniai) ir nenarkotiniai.
Starachovicės
Istorija
1994 m. paskutinėje geležies rūdos šachtoje baigėsi žaliavų atsargos, ir ji buvo uždaryta, taip užbaigdama šimtametes kalnakasybos tradicijas šiame rajone. Naujoms ekonomikos šakoms vystytis padeda įsteigta speciali ekonominė zona. Atidarytas technikos muziejus supažindina su metalų gavybos ir lydymo pramonės istorija.
Masajos ugnikalnis
Masajos ugnikalnis priklauso Nikaragvos nacionaliniam parkui. Jis yra vienas iš šešių aktyvių Nikaragvos ugnikalnių.
Analgetikas
Lietuvoje registruota ir leista prekiauti apie 560 analgetikų.
Minkūnai (Pandėlys)
Minkūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Panemunio.
João Vaz Corte-Real
thumb|200px|Žuanas Vašas Korte-Realas. XIX a. piešinys
Žuanas Vašas Korte-Realas (João Vaz Corte-Real; mirė 1496 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, siejamas su galimu ikikolumbiniu Amerikos atradimu.
Apie keliautoją žinoma nedaug informacijos. 1472 m. jis valdė San Žoržo salą Azoruose, 1474 m. tapo Angros kapitonijos vadovu.
Apie Žuano Vašo Korte-Realo galimą kelionę žinoma tik iš istoriko Gašparo Frutuozo XVI a. pab. veikalo Saudades de terra. Jame rašoma, kad Žuanas Vašas Korte-Realas su savo sūnumis Migeliu ir Gašparu bei vokiečiais Didriku Piningu, Hansu Pothorstu taip pat pusiau legendiniu Jonu Skalvijumi dalyvavo bendroje Portugalijos-Danijos ekspedicijoje į šiaurę. Jos metu keliautojai pasiekę Bakalao žemę („menkių žemę“), kuri galėjusi būti Amerikos dalimi (pvz., Niufaundlandas). Pasak istoriko, už šiuos nuopelnus keliautojui suteiktos privilegijos Azoruose.
Belvederio Apolonas
Belvederio Apolonas – antikinė skulptūra, esanti Vatikano muziejuose Romoje. Viena iš geriausiai žinomų antikinių statulų.
Apie skulptūrą
XVIII a. statulos autoritetas dar labiau išaugo, kai jos vertę iškėlė vokiečių menotyrininkas Johanas Joachimas Vinkelmanas, kuris „Belvederio Apoloną“ laikė pačia didingiausia iš antikinių statulų ir aukščiausiu meno idealu. Tačiau XIX a. skulptūros autoritetas smuko. Kritikai pradėjo ją laikyti pernelyg šalta ir akademine. Kenneth Clark (XX a.) žodžiais, nei vienoje kitoje garsioje skulptūroje jos idėja ir atlikimas nėra taip nemaloniai išsiskyrę. 1798-1815 m. laikotarpyje skulptūra buvo pagrobta Napoleono ir eksponuojama Luvre. Antonijas Kanova sukūrė statulą „Persėjas su Medūzos galva“ tam, kad pakeisti pagrobtąją. Persėjo vaizdinys joje imituoja „Belvederio Apoloną“.
Pakalnių ežeras (Vilkaviškio r.)
left|120px
Pakalnių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Vištyčio, Vištyčio regioniniame parke. Ežeras elipsės formos: ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,17 km, plotis iki 0,11 km. Altitudė 216,7 m. Ežeras telkšo tarpukalvių dauboje. Rytinis ir pietinis krantai statoki, apaugę tankiu eglynu (Pavištyčio miškas), vakarinis žemesnis. Šiaurinė ir vakarinė pakrantės pelkėtos. Vakaruose išteka upeliukas link bevardžio upelio (Vištyčio ežero intakas).
Ežerėvardis reiškia „ežeras, esantis pakalnėje, prie kalno“.
Vilja La Angostura
Vilja La Angostura – miestas Argentinoje, Neukeno provincijoje, šiaurės vakariniame Nauel Uapi ežero krante. 8 tūkst. gyventojų.
Miestas išsidėstęs prie Bariločės – San Martin de los Andes kelio, siauroje Quetrihue pusiasalio sąsmaukoje, tarp Arajanų ir Nauel Uapio nac. parkų. Miestą supa ir Correntoso ežeras, su Nauel Uapi sujungtas Correntoso upe. Pavadinimas Villa La Angostura ispanų k. reiškia „siaurumo gyvenvietė“, kadangi miestas atrodo tarsi suspaustas ežerų ir kalnų.
Didžiosios Lenkijos Ostruvas
Istorija
Miestas įkurtas XV a. pradžioje. 1404 m. Ostruvas Vielkopolski gavo miesto teises, tačiau dėl gaisrų ir karų miestas vystėsi silpnai. 1714 m. Maršalka Francišekas Bielinis patvirtino senąsias privilegijas ir suteikė naujų.
Kijėlių specialusis ugdymo centras
Molėtų rajono Kijėlių specialusis ugdymo centras – dieninė specialioji mokykla, sutrikusį intelektą ar kompleksinę negalią turintiems mokiniams Molėtų raj. Kijėliuose, vykdanti specialiąsiąs (lavinamųjų klasių) priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195401122. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1996 metais Molėtų rajono savivaldybė dalyvavo „Socialinės politikos ir bendruomeninių paslaugų plėtros“ projektų konkurse, kurį vykdė LR Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, kartu su Pasaulio banku ir Švedijos tarptautinės socialinės  plėtros ir bendradarbiavimo agentūra "SIDA". Laimėjus konkursą, rekonstruotas buvęs Molėtų r. “Spalio“ kolūkio vaikų darželis  ir sukurtos sąlygos proto ir kompleksinę negalią turinčių vaikų ir jaunuolių ugdymui. 1997 m. lapkričio 23 d. duris atvėrė naujo tipo švietimo įstaiga - Molėtų rajono Kijėlių specialusis ugdymo centras.
Vilja La Angostura
Vilja La Angosturą garsina ne tik nuostabūs kraštovaizdžiai, bet ir unikali europietiška medinė architektūra. Yra nedidelių maisto (šokolado, žuvies) pramonės įmonių, tačiau svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Sportinė žūklė, kopimas į kalnus, kalnų slidinėjimas (Cerro Bayo kalne) ir daugybė kitų pramogų. Klimatas švelnus: žiemos ne itin šaltos, sniegingos, vasaros šiltos ir drėgnos.
Kijėlių specialusis ugdymo centras
Mokytojai
5 vyr. specialieji pedagogai: 3 auklėtojai, vyr. logopedė, psichologė - metodininkė, kineziterapeutė.
Rūta Rutkelytė
Rūta Rutkelytė (g. 1960 m. birželio 10 d. Marijampolėje) – Lietuvos verslininkė ir politikė, Seimo narė.
Kijėlių specialusis ugdymo centras
Mokiniai
Molėtų rajono vaikai nuo 6 metų ir jaunuoliai iki 21 metų, turintys intelekto sutrikimą (vidutinį, žymų ir labai žymų protinį atsilikimą) ar kompleksinę negalią (intelekto sutrikimą ir kitus sutrikimus).
Rūta Rutkelytė
Biografija
1978 m. baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros studijas, litunistė. 1990 m. apgynė filosofijos mokslų daktarės disertaciją. 1990 m. stažavosi Gėtės universitete Frankfurte (Vokietija), 1991 m. – Katalikiškajame Amerikos universitete Vašingtone, JAV. Baigė Austrijos rinkos instituto organizuotus Verslo plėtros ir administravimo kursus.
Nuo 1988 iki 1991 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytoja. 1991 m. įsteigė ir iki 1996 m. vadovavo bendrai Lietuvos-Vokietijos įmonei „R.R. W. Medical Trade“ („Vokiečių vaistinė“). Nuo 1996 iki 2000 m. Seimo narė. Nuo 2000 iki 2008 m. užsiėmė verslo konsultavimu ir nekilnojamojo turto verslu. Nuo 2008 m. Seimo narė; LRS Žmogaus teisių komiteto narė (nuo 2008 m. lapkričio 20 d. iki 2008 m. gruodžio 10 d.), LRS Socialinių reikalų ir darbo komiteto narė nuo 2008 m. gruodžio 11 d., LRS Etikos ir procedūrų komisijos narė nuo 2008 m. lapkričio 20 d. Nuo 1995 iki 2003 m. Lietuvos centro sąjungos narė, nuo 2007 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partijos narė.
Ištekėjusi; vyras Kęstutis Glaveckas (g. 1949 m.), politikas, Seimo narys (išrinktas penktai kadencijai). Sūnus Marius, duktė Ieva.
2009 m. politikė pagarsėjo savo pasisakymais, kuomet Valstybės saugomų teritorijų tarnybą pavadino vilku, Konstitucinį Teismą – Vingių Jonu, gamtosaugininkų ir žaliųjų veiklą dėl saugomų teritorijų gynimo - terorizmu , dėl ko nuo Rutkelytės atsiribojo Tėvynės Sąjunga, pažymėjusi, kad Seimo narės išsakytas požiūris neatitinka TS–LKD frakcijos pozicijos ir Vyriausybės programos. Rutkelytė tarėsi ginanti paprastų kaimo žmonių interesus, tačiau nutylėjo apie savo pačios šalies saugomose teritorijose turimus sklypus, ketinimus miško paskirties žemę Merkinėje pakeisti namų valda.
2009 m. Rūta Rutkelytė ir jos sūnus Marius Dautartas buvo įtariami iš vokiečio verslo partnerio Friedrich Romig išvilioję daugiau nei 1 milijoną litų.
Tranzuotojas fantomas
Tranzuotojas – fantomas, arba išnykstantis tranzuotojas – bendras pavadinimas įvairiems žmonių pasakojimams apie vežamą tranzuotoją, kuris netikėtai paslaptingai dingsta iš judančios mašinos. Tokios istorijos pasakojamos jau ne vieną šimtą metų įvairiuose pasaulio kraštuose ir skiriasi įvairiomis detalėmis. Terminas „išnykstantis tranzuotojas“ išpopuliarėjo po Jan Harold Brunvand knygos „The Vanishing Hitchhiker“, skirtos atkreipti žmonių dėmesį į didelį šių laikų mitų populiarumą.
Drūkšiai (Breslauja)
Drūkšiai̇̃  – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, į pietryčius nuo Breslaujos, pasienyje su Lietuva, Drūkšių ežero rytinėje pakrantėje. Stovi Šv. Petro ir Povilo cerkvė ir bažnyčia, pilies liekanos, dvaro sodyba.
Istorija
Gyvenvietė įsikūrė Drūkšių ežero Pilies (Zamkaus) saloje, kai XI a. Polocko kunigaikštis pastatė pilį. Salą su žeme jungė du tiltai (yra polių liekanos). 1655 m. pilį užgrobė švedai ir sugriovė. Salos gyventojai persikėlė į krantą ir įkūrė dabartinę gyvenvietę, pro kurią tuomet ėjo svarbus kelias Vilnius–Daugpilis. XIX a. buvo miestelis Zarasų apskrityje.
Princesė su beždžione
„Princesė su beždžione“ – latvių dailininko Janio Rozentalio paveikslas, sukurtas 1913 m.
Aprašymas
Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 145,5 x 69,5 cm. Laikomas Latvijos nacionaliniame dailės muziejuje, Rygoje.
Žalvarių pagrindinė mokykla
Molėtų rajono Žalvarių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Žalvariuose (Molėtų rajonas), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291228880. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
2008 m. mokykla uždaryta. Vėliau mokyklos patalpos atnaujintos bendruomenės reikmėms.
Kristaus bažnyčia
Kristaus bažnyčia – viena iš vėlyvosios reformacijos krikščionybės krypčių, priklauso Tarptautinių Kristaus Bažnyčių judėjimui (angl. – International Churches of Christ; dar kartais vadinama Boston Church of Christ – „Bostono Kristaus Bažnyčia“). TKB įkurta 1979 m. Bostone, JAV, jos įkūrėjas – Kip McKean.
Tarptautinės Kristaus bažnyčios ištakos – atsinaujinimo judėjimas, kilęs konservatyviose Amerikos laisvosiose bažnyčiose, žinomose kaip „Kristaus bažnyčios". Pastarosios bažnyčios buvo dalis restoracinio (atstatomojo) judėjimo, kurį inicijavo Alexander Cambell (1788-1866). Restoraciniam judėjimui būdinga protestantiška teologinė tradicija bei ultra - kongregacinis struktūrinis modelis (visos valdžios perkėlimą į vietines bendruomenes ir denominacinių struktūrų atsisakymas.) Restoraciniam judėjimui taip pat būdingas įsitikinimas, kad tai yra tikrosios krikščionybės atstatymas, o judėjimui nepriklausančios bažnyčios esą yra iškrypusios iš krikščioniškojo kelio. Paprastai restoracinio judėjimo bažnyčios praktikuoja perktikštijimą.
Pelkių rūda
250px|miniatiūra|dešinėje|Pelkių rūda (limonitas) iš miško [[Mazovija|Mazovijoje (Lenkija)]] Pelkių rūda – limonito rūšis, natūraliai susidaro pelkėse ant augalų šaknų. Sudaro tankius ochros išvaizdos darinius, kartais primena poringus tufus su augalų atspaudais. Pelkių rūdoje būna 20–60 % geležies oksido, taip pat mangano oksido, iki 30 % vandens, silikatų, smėlio, iki 30 % fosforo rūgšties. Pelkių rūdai labai artima velėninė rūda arba pievų rūda, aptinkama kaip poringos konkrecinės nuosėdos, paupių ar pusiau užpelkėjusiose pievose.
Pelkių rūdos geležis ima redukuotis 400 °C temperatūroje, o 700–800 °C temperatūroje susidaro akytoji geležis. Senovinėse lydymo krosnyse tilpdavo 1,5–2 pūdai rūdos. Tokias krosnis statydavo aukštesnėse vietose, kad vėjas sustiprintų degimą. Vėliau imta orą pūsti dumplėmis. Baigus lydytis, krosnį pralauždavo ir išimdavo akytosios geležies luitą. Luitą dėdavo ant priekalo ir kaldavo, kol iš luito pašalindavo šlaką. Taip gaudavo minkštą geležį. Toliau kalant ir grūdinant iš jos gaudavo plieną. Per sezoną viena tokia krosnimi išlydydavo 75–150 pūdų geležies.
Renata Gustaitytė
Renata Gustaitytė (g. 1974 m. kovo 5 d.) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi disko metime, olimpietė.
Biografija
1992 m. Renata Gustaitytė laimėjo savo pirmąjį medalį Lietuvos čempionate – numetusi diską 48,64 m ji pelnė sidabro medalį. 1995 m. R.Gustaitytė pirmą kartą tapo Lietuvos čempione. Vėliau Lietuvos čempionės titulą iškovojo dar keturis kartus (1996–1998 m. ir 2000 m.). 2000 m. birželio 28 d. Palangoje vykusiose varžybose Gustaitytė diską numetė 65,18 m, pagerino asmeninį rekordą ir įvykdė olimpinė normatyvą. 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkė atrankiniame etape pirmuoju ir trečiuoju bandymais rezultato neužfiksavo, o vienintelis sėkmingas metimas – 53,64 m leido R.Gustaitytei aplenkti tik dvi varžoves. Bendroje įskaitoje lietuvė liko 30-a tarp 32 sportininkių.
Sraigė (moliuskas)
Sraigė – bendrinis žodis, apimantis beveik visus pilvakojus (Gastropoda) moliuskus, kurie suaugę turi kriauklę. Bekriaukliai pilvakojai vadinami šliužais.
thumb|left|300px|Sraigės anatomija. 1 – kriauklė, 2 – kepenys, 3 – plautis, 4 – išeinamoji anga, 5 – kvėpuojamoji anga, 6 – akis, 7 – čiuopiklis, 8 – antrykliniai mazgai, 9 – seilių latakas, 10 – burna, 11 – gurklys, 12 – seilių liauka, 13 – lytinė anga, 14 – varpa, 15 – makštis, 16 – gleivių liauka, 17 – kiaušintakiai, 18 – strėlytės maišelis, 19 – koja, 20 – skrandis, 21 – inkstas, 22 – mantija, 23 – širdis, 24 – sėklinis latakas thumb|left|[[Vynuoginė sraigė]]
Kūną sudaro galva su čiuopikliais ir akimis, liemuo ir koja. Koja turi platų, pado formos, pagrindą, kurio pagalba šliaužia. Liemuo susuktas kriauklėje. Galvoje yra 1-2 poros čiuopiklių ir akys, kurios būna čiuopiklių viršutinėje ir apatinėje dalyje. Iš odos ląstelių išskyrų susidaro kriauklė.
Jagodnojės rajonas
Jagodnojės rajonas , – Magadano srities (Rusijos federacija) administracinis vienetas. Administracinis centras – miesto tipo gyvenvietė Jagodnojė.
Geografija
Ribojasi šiaurėje su Susumano rajonu, rytuose – su Srednekano rajonu, pietryčiuose – su Chasyno rajonu ir pietvakariuose su Tenkos rajonu.
Raitis Ivananas
Raitis Ivananas (g. 1979 m. sausio 3 d.) – Latvijos ledo ritulio puolėjas, žaidžaintis Kalgario „Flames“
2006 m. jis žaidė NHL klube. 2006 m. spalio 12 d. jis tapo aštuntuoju latviu, įmušusiu įvartį NHL. Tai įvyko jam žaidžiant Los Andželo „Kings“ rungtynėse prieš Dalaso „Stars“. Prieš tai buvusį sezoną jis 4 rungtynes praleido Monrealio „Canadiens“ sudėtyje. 2010 m. liepos 2 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Kalgario „Flames“ klubu.
Mirabelėlis
Mirabelėlis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Skapiškio.
Fušunas
Fušunas (kinų k. 撫順, pinyin Fǔshùn) – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Liaoningo provincijoje, prie Hunhe upės. 1,40 mln. gyventojų (2005). Didelis akmens anglies gavybos centras, išvystyta chemijos pramonė, juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų gamyba.
Fudžou
Fudžou  – miestas Kinijoje, Fudziano provincijos adm. centras. 1,18 mln. gyventojų (2005). Uostas prie Mindziango upės žiočių, Rytų Kinijos jūros pakrantėje. Išvystyta maisto, lengvoji, chemijos, laivybos pramonė, dailės amatai.
Šiame mieste evangelizaciją vykė ir vėliau palaidotas lietuvis jėzuitų misionierius Andrius Rudamina.
Panorama
800x300px|thumbnail|center
Zagrobai
Zagrobai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Šniadovo, apie 9 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 77 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Lomžičkos upė.
Mielodisplastinės/mieloproliferacinės ligos
Mielodisplastinės/mieloproliferacinės ligos (MDS/MPN) – kraujo ligų grupė, kurioms būdingi tiek mielodisplastinių sindromų (MDS), tiek ir mieloproliferacinių neoplazijų (MPN) požymiai. Visos šios ligos yra piktybiniai kraujo ląstelių susirgimai, kuriems būdingos vienos ar kelių kraujo ląstelių eilės ir jų pirmtakų kaulų čiulpuose proliferacija ir displazija.
Klasifikacija
WHO 2008 metų klasifikacija išskiria šias MDS/MPN :
Sedos ežeras
Sedos ežeras (arba Sedula) yra Mažeikių raj., Sedos seniūnijoje, į rytus nuo Sedos. Ežero ilgis 2,2 km, didžiausias plotis – 0,19 km. Altitudė 108,2 m. Telkšo rininės kilmės, pailgame duburyje. Krantai žemi, rytuose, šiaurės rytuose ir pietvakariuose pelkėti. Rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai.
Pietvakariuose išteka Varduvos intakas Sedula.
Daugiausia sugaunama karšių, karosų.
Spėjama, kad ežeras galėjęs duoti vardą Sedos miestui, o kitas pavadinimas Sedula, matyt, vėlyvesnis. Abu pavadinimus bandoma sieti su augalo vardu seda, sedula.
Nuorodos
thumb|left|210px|Sedos ežeras
Tolivardžiai
Tolivardžiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Paštuvos, dešiniajame Nemuno krante (višutinėje terasoje), besidriekiantis į Bubių pusę. Tolivardžiuose įsikūrusios Paštuvos kapinės, stovi kapinių koplyčia, Paštuvos Basųjų karmeličių vienuolynas, Paštuvos Šv. Barboros bažnyčia.
miniatiūra|200px|left|Karpio tuopa, 2019 m.
Emigrantai (Kazakas)
„Emigrantai“  – latvių tapytojo Jekabo Kazako paveikslas, sukurtas 1917 m.
Šaglytenizas
Šaglytenizas – ežeras Kazachstane. Jis telkšo dviejose srityse: Astanos ir Š. Kazachstano srityse. Yra 240 km² ploto. Pasiekia dviejų metrų gylį. Ežeras telkšo 135 m aukštyje virš jūros lygio.
Emigrantai (Kazakas)
Aprašymas
Paveikslas laikomas Latvijos nacionaliniame dailės muziejuje, Rygoje.
Mungas
Mungas  – miestas šiaurės rytų Suriname, Maroveino apygardoje, prie Kotikos upės ir Paramaribo-Albinos kelio. 7,3 tūkst. gyventojų (2004 m.).
Šalia Mungo yra svarbiausi Surinamo boksito telkiniai. Gavyba vykdoma nuo 1922 m.
Genealogy
„Genealogy“ – Armėnijos grupė-projektas, suformuotas reprezentuoti Armėniją 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Grupę sudarė armėnų kilmės atlikėjai iš skirtingų pasaulio žemynų. Kolektyvo narių šeimos po visą pasaulį išsibarstė po 1915 metais vykusio armėnų genocido. Genealogy Eurovizijoje atliko dainą Face the Shadow. Kūrinio autoriai – Armen Martirosyan ir Inna Mkrtchyan. Dainos tekste ryški universalių vertybių tema.
Nariai
2015 m. vasario 16 d. paskelbtas pirmasis grupės-projekto narys Essaï Altounian. Jis Prancūzijoje gyvenantis garsus armėnų kilmės atlikėjas. Vaikinas ne tik dainuoja – jis groja klavišiniais, kuria dainas ir yra aktorius. Grupėje-projekte „Genealogy“ jis atstovaus Europos žemynui.
2015 m. vasario 20 d. paaiškėjo antroji grupės-projekto narė – Tamar Kaprelian. Ji atstovaus Amerikos kontinentui. Tamar gimė ir augo Amerikoje. Ji yra žymi JAV dainininkė ir dainų autorė, kurios giminės šaknys – Armėnijoje. Nuo 2010-ųjų atlikėja išleido du muzikinius albumus pavadinimu „Sinner or a Saint“ ir „California“. Šiuo metu ji gyvena Niujorke. Merginos muzikoje vyrauja santykių ir asmeninio vidinio augimo temos.
2015 m. vasario 23 d. trečiuoju nariu tapo Vahe Tilbian – dainininkas, gimęs ir augęs Etiopijoje. Grupėje-projekte „Genealogy“ jis atstovaus Afrikos kontinentui. Vehe yra armėnų kilmės, tačiau gyvena Etiopijoje. Jis – entuziazmu trykštantis atlikėjas bei šokėjas, pasižymintis unikalumu dvelkiančio muzikos stiliaus puoselėjimu. Jo muzikiniame repertuare persipina roko, regio, R&B, armėniškos ir etiopiškos muzikos ritmai, kuriuose ryškus lotynų muzikos akcentas.
2015 m. kovo 3 d. paskelbta penktoji narė – Mary-Jean O’Doherty Vasmadjian. Grupėje-projekte „Genealogy“ mergina priklausys Australijos kontinentui. Jos skaidrus balso tembras priskiriamas prie soprano tipo. Dainininkė savo kūrinius atlieka operose. Įkvėpta mamos, mergina studijavo šokį, grojimą fleita ir dainavimą.
Kovo 12 d. paaiškėjo šeštoji ir paskutinė grupės narė – Inga Arshakyan. Tai žymi Armėnijos dainininkė. Galingi atlikėjos ir jos sesers Anush Arshakyan balsai skambėjo armėniškose patriotinėse dainose. Nors ilgą laiką Inga buvo Armėnijos liaudies muzikos ir kultūros atstovė, dainininkė „Eurovizijoje“ dalyvauja nebe pirmą kartą. Kartu su seserimi ji reprezentavo savo šalį 2009-aisiais metais.
Vartelių ežeras
left|120px
Vartelių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Vištyčio, Vartelių kaime. Įeina į Vištyčio regioninio parko teritoriją. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,27 km, plotis iki 0,19 km. Altitudė 215,5 m. Krantai neaukšti, vakarinis krantas status, šiaurinis – pelkėtas. Pietuose išteka upelis, Vyžainos intakas. Šiaurėje prieina Pavištyčio miškas. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Pakalnių kaimas, eina kelias.
Aleksander Gabszewicz
thumb|right|200px|A. Gabševičiaus numušto pirmojo vokiečių lėktuvo nuolaužos Varšuvos karo muziejuje Aleksander Gabševič (1911 m. gruodžio 6 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1983 m. spalio 10 d. Hanlei Svane, Jungtinė Karalystė) – Lenkijos ir Jungtinės Karalystės pilotas, karininkas, per II pasaulinį karą numušęs 9 priešo lėktuvus.
Biografija
Gimė 1911 m. gruodžio 6 d. Šiauliuose. 1931 m. įstojo į Lenkijos kariuomenę. 1938 m. baigė Demblino pilotų mokyklą ir prisijungė prie Lenkijos pasienio apsaugos lakūnų. Prasidėjus II pasauliniam karui dalyvavo mūšiuose ore, teigiama, kad virš Cechanuvo numušė patį pirmąjį vokiečių lėktuvą Heinkel He 111. Tą pačią dieną buvo pamuštas Varšuvos pietuose, bet išsigelbėjęs evakavosi į Rumuniją, iš kur pasiekė Prancūziją ir iki 1940 m. balandžio priklausė treniruočių eskadrilei. Po Prancūzijos kapituliacijos persikėlė į Jungtinę Karalystę. Dalyvavo Britanijos mūšyje. 1940 m. gruodį paskirtas į Jungtinės Karalystės lenkų lakūnų eskadrilę, 1941 m. lapkritį tapo eskadrilės vadu. 1944 m. dalyvavo mūšiuose Normandijoje. Mirė 1983 m. spalio 10 d. Hanlei Svane, 1992 m. jo palaikų pelenai išbarstyti Varšuvoje ir Dembline.
Kristupas Korvinas Gosievskis
Kristupas Korvinas Gosievskis (m. 1643) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1625–1638 m.), Lietuvos referentas (1638–1639), Smolensko vaivada (1639–1643), Veližo seniūnas (1627 m.) ir diplomatas.
Biografija
Lenkijos bajorų Gosievskių giminė atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Smolensko vaivados Aleksandro Korvino Gosievskio (apie 1575–1639) ir Ievos Pacaitės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis sūnus – Lietuvos lauko etmonas Vincentas Korvinas Gosievskis (1620–1662).
1625 metais Kristupas Gosievskis gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę, o 1627 metais gavo valdyti Veližo seniūniją. 1633 metais įėjo į Lenkijos pasiuntinybės, vadovaujant Karūnos didžiajam iždininkui Jurgiui Osolinskiui Romoje, sudėtį. 1638 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju referentu. 1639 metais po savo tėvo mirties Kristuopas Gosievskis gavo Smolensko vaivados pareigybę.
1639 metais ATR karalius Vladislovas IV Vaza įpareigojo Kristupą Giosievskį atlikti diplomatinę misiją į Prancūziją. Jo užduotis buvo, jaunesnio Lenkijos karaliaus, karalaičio Jono Kazimiero išlaisvinimas iš prancūzų nelaisvės. 1640 metų vasario 2 Kristupas Gosievskis atvažiavo į Paryžių. Po keleto savaičių derybų jam pavyko pasiekti Jono Kazimiero išlaisvinimą mainais į tai, kad ATR daugiau nepadės Prancūzijos priešininkam. 1640 metų kovo 30 Kristupas Giosievskis kartu su karalaičiu Jonu Kazimieru paliko Paryžių. Grįžus į tėvynę gavo nuo karaliaus sekretoriaus Jono Kunovskio knygą atminčiai apie jo tėvo Aleksandro Gosievskio gyvenimą.