cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gediminas Jurevičius
Biografija
1978 m. baigė Jonavos vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1983–1986 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno skyriaus, 1986–1992 m. Žemės ūkio statybos projektavimo instituto Kaune architektas, 1992 m. Kaune įkūrė privačią projektavimo studiją. Nuo 1999 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas.
1984-1986 m. roko grupės „Antis“ gitaristas. 2008 m. Tūkstantmečio odisėjos „Vienas vardas – Lietuva“ jachta „Ambersail LTU 1000“ III etapo Keiptaunas – Adelaidė dalyvis.
Naminis žvirblis
Naminis žvirblis, arba nuo seno lietuvių kalboje vadinamas žvirbliu (Passer domesticus) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, žvirblinių šeimos rūšis.
thumb|240px|left|Naminių žvirblių patinas [[Melburnas|Melburne (Australija)]]
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto vakaruose iki Ochotsko jūros rytuose. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Lenos vidurupį, pietryčiuose tęsiasi iki šiaurės rytų Kinijos, Aralo jūros, pietuose siekia Viduržemio jūros regioną. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Viduržemio jūros, Britų salose. Introdukuotas Amerikose, Pietų Afrikoje, Australijoje, daugelyje salų.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje labai dažnas; peri, žiemoja. Čia gyvena Passer domesticus domesticus porūšis.
Išvaizda
Kūno ilgis 14–16 cm, atstumas tarp abiejų išskleistų sparnų galų 19-25 cm, čiurna 1,6–2,5 cm, uodega neilga – 5,2–6,5 cm. Arealo šiaurėje gyvenančių populiacijų individai yra šiek tiek stambesni, už jų gentainius gyenančius arealo pietuose. Šiaurinės populiacijos individai sveria apie 20-39 g, pietinės – 21-33 g.
Naminių žvirblių galva didelė ir apvali. Patino kakta, galvos viršus ir pakaušis pilki, galvos šonai rudi. Nugara ruda, išmarginta rudomis išilginėmis dėmėmis, skruostai balsvi. Sparnu driekiasi balsva juostelė. Pilvas balsvas, gerklė ir pagurklis juodi. Snapas storas, tvirtas, juodas, rudenį ir žiemą papilkėja. Kojos juodos.
Patelė blankesnių spalvų, beveik visa pilkšvai rusva.
Jaunikliai išsirita pilki, vėliau įgauna rusvą spalvą, tamsesnę negu patelės.
Elgesys
Naminis žvirblis – sėslus paukštis. Sinantropas - gyvena žmogaus kaimynystėje: sodybose, ūkiniuose pastatuose, miestuose, fermose, parkuose, užima kitiems paukščiams skirtus inkilus. Aktyvus dieną, gerai skraido. Rudenį, žiemą, ankstyvą pavasarį skraido pulkais, leidžiasi į medžius, krūmus ir ten ilsisi.
Balsas daugiausia monotoniškas - „čii, čii, čii“ arba „čilp, čilp, čilp“, labai panašus, sunkiai atskiriamas nuo eurazinio karklažvirblio čiulbėjimo, bet be aukštų tonų.
Perėjimas
Naminiai žvirbliai monogamai - porą sudaro visam gyvenimui. Tuoktuvių metu naminių žvirblių patinai nusileidę ant žemės pešasi. Kovą pradeda sukti lizdą namų pakraigėse, palėpėse, plyšiuose, angose, kregždžių lizduose, inkiluose. Lizdui naudoja žoles, šiaudus, pakulas, įvairių audinių liekanas. Gūžtą iškloja naminių gyvūnų plaukais, kitų paukščių plunksnomis. Deda 4-7 balkšvus, pilkšvus, gelsvai arba rausvai taškuotus, ovalius kiaušinius. Peri patinas ir patelė 13-14 dienų. Išsiritę jaunikliai lizdą palieka taip pat po 13-14 dienų. Per metus veda 2-3 vadas (nuo balandžio iki rugpjūčio).
Mityba
Minta įvairiu maistu: javų grūdais, dobilų, runkelių, guobų, spygliuočių sėklomis, nulesa vyšnias, trešnes, žemuoges, išlesa dygstančius žirnius, pupeles, salotas, kopūstus. Taip pat gaudo lėtus vabzdžius, pavyzdžiui, karkvabalius. Vasaros pabaigoje būriais niokoja javus, saulėgrąžas, kanapes. Žiemą dažnai lankosi prie lesyklų.
Amžius
Išgyvena 13 metų.
Santykis su žmogumi
Naminis žvirblis kaip pasėlių niokotojas nuo seno laikomas ūkininkų priešu. Slavų kalbose žvirblio pavadinimas reiškia „mušk vagį“ (plg. ). Folklore vaizduojamas kaip apsukrus, vikrus, įkyrus vagišius. Žvirbliams iš laukų ir sodų baidyti statomos įvairios baidyklės. XX a. Kinijoje Didžiojo šuolio metu žvirblis buvo paskelbtas žemės ūkio priešu ir pradėta masinė jų naikinimo kampanija. Tačiau dėl to padaugėjo vabzdžių, ypač prie miestų, todėl ši kampanija pristabdyta.
Porūšiai
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos v12.2 versijoje išskiria 12 naminio žvirblio porūšių:
Rėzeknės savivaldybė
Rėzeknės savivaldybė  – administracinis vienetas rytų Latvijoje, Latgaloje. Ribojasi su Maduonos, Balvų, Ludzos, Kraslavos, Preilių ir Varaklianų savivaldybėmis. Plotas 2810,9 km², 29 643 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Rėzeknė (į savivaldybės sudėtį neįeina).
Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Vilianų ir ankstesniąją Rėzeknės savivaldybę. Savivaldybės teritorija atitinka iki 2009 m. administracinės-teritorinės reformos gyvavusio Rėzeknės rajono ribas.
Ankstesnioji Rėzeknės savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rėzeknės rajono dalies. Buvo suskirstyta į 25 valsčius, turėjo 2524,1 km² plotą ir 24 244 gyventojus (2021 m.). Administracinis centras buvo Rėzeknėje (į savivaldybės sudėtį neįėjo).
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 28 valsčius ir 1 miestą:
Tamošaičiai
Tamošaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Natkiškių.
Hematokritas
thumb|right|Hematokrito matavimas mėgintuvėlyje. Užrašu Formed elements pažymėtas hematokritas Hematokritas (iš 'kraujas' +  'teisėjas') - kraujo požymis, kraujo ląstelių kiekis kraujyje, išreikštas tūrio procentais. Terminas sukurtas 1903 m.
Forbes
„Forbes“ – amerikiečių leidybos ir žiniasklaidos bendrovė, kuri nuo 1917 m. leidžia vieną autoritetingiausių verslo leidinių pasaulyje – „Forbes“ verslo žurnalą. Jo pagrindiniai varžovai yra savaitraščiai „Fortune“ ir „BusinessWeek“. Kas savaitę leidžiamas žurnalas „Forbes“ labiausiai žinomas dėl įvairių sudaromų reitingų, įskaitant turtingiausių pasaulio žmonių ar didžiausių pasaulio įmonių sąrašus.
Hematokritas
Hematokritas yra viena iš pagrindinių kraujo savybių, kartu su kraujo ląstelių (eritrocitų, leukocitų, trombocitų) skaičiumi kubiniame milimetre kraujo, hemoglobino koncentracija, eritrocitų nusėdimo greičiu naudojama diagnostikoje.
Vyrų hematokritas paprastai būna 46 %, o moterų - 38 %. Žinduoliuose hematokritas nepriklauso nuo gyvūno kūno masės.
Forbes
Istorija
Forbes žurnalą 1917 m. Niujorke pradėjo leisti škotų kilmės amerikiečių žurnalistas Bertie Charles Forbes. Tuo metu žurnalas buvo pavadintas „Forbes: Devoted to Doers and Doings“. 1918 m. savaitraštis išleido pirmąjį 30-ies turtingiausių amerikiečių sąrašą, kuriame pirmą vietą užėmė John D. Rockefeller. B.C. Forbes taip pat iki savo mirties 1954 m. dirbo ir žurnalo vyriausiuoju redaktoriumi. Po B.C. Forbes mirties žurnalą leidžia Forbes šeima. Nuo 1996 m. veikia žurnalo internetinis tinklalapis. 2006 m. apie 40 procentų leidinio akcijų įsigijo garsios airių roko grupės „U2“ vokalistas Bono.
1264 m.
1264 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Blotkai
Blotkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 68 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
1264 m.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Kurkleliai (Skiemonys)
Kurkleliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skiemonių.
Kovas (Airija)
Kovas – miestas pietvakarių Airijoje. Yra uostas, stovi Šv. Kolmano katedra, veikia britų karinė jūrų bazė, išvystyta metalurgijos pramonė, turizmas.
Stari Dvuras
Stari Dvuras  – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Ilgauodegės zylės
Ilgauodegės zylės (Aegithalidae) – žvirblinių paukščių šeima.
Išvaizda
Smulkūs (8-16 cm, 5-10 g) krūmų ir medžių paukščiai. Išvaizda panašūs į zyles. Jų kaklas trumpas, galva didelė. Snapas mažas ir trumpas, atrodo šiek tiek pūstas. Šnervės pridengtos smulkiomis plunksnomis. Kojos vidutinio ilgio, o pirštai trumpi ir su nageliais. Plunksnų danga puri ir švelni.
Biologija
Dieniniai paukščiai. Gyvena miškuose ir jų pakraščiuose. Miega medžiuose, susiglaudę vienas prie kito.
Lizdas
Lizdas rutuliškas, su šonine landa. Dėtyje 2-16 kiaušinių. Peri 12-18 dienų. Išsiritusius jauniklius maitina 14-18 dienų.
Paplitimas
Paplitusios Eurazijoje, Šiaurės ir Centrinėje Amerikoje. Lietuvoje vienintelė rūšis – ilgauodegė zylė, arba uodeguotoji zylė (Aegithalos caudatus).
Šeimoje 4 gentys, 13 rūšių.
Beržėnai (Akmenė)
Beržėnai – viensėdis Akmenės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Papilės.
Baikalinis ruonis
Kūno masė 63–70 kg, apie 1,3 metro ilgio. Patinai šiek tiek didesni už pateles. Ruonių priskaičiuojama apie 85,000.
Minta daugiausia skaidriosiomis plernėmis, kartais omuliais ir kai kuriais vandens bestuburiais.
Rudenį, prieš užšąlant ežerui, ruoniai migruoja į įlankas ir užutekius medžioti skorpenžuvių, kurios gyvena palei dugną. Kartu su jomis prisiryja ir smėlio su dumblu, kuris išplauna ruonio skrandį ir pravalo žarnyną nuo parazitų.
Bobras (Baltarusijos upė)
Bobras  – upė Baltarusijoje, Mogiliovo ir Minsko srityse. Kairysis Berezinos intakas. Krantai pelkėti. Pavasarinių potvynių metu prateka iki 540 m³/s.
Bloomberg Businessweek
„Business Week“ (liet. Verslo savaitė, nuo 2010 m. „Bloomberg Businessweek“)  – savaitinis verslo žurnalas, leidžiamas finansinių naujienų agentūros „Bloomberg“. „BusinessWeek“ žurnalui dirba 1 700 žurnalistų 146 biuruose 72 šalyse. „BusinessWeek“ yra rinkos lyderis, pritraukiantis 4,7 mln. skaitytojų, daugiausia verslo, finansinėse ir politinėse struktūrose. Pirmasis leidimas išspausdintas 1929 m. Jo pagrindiniai konkurentai žurnalai „Forbes“ ir „Fortune“.
Fortune
Fortune – verslo žurnalas, nuo 1930 m. leidžiamas Time Inc. žiniasklaidos bendrovės. Žurnalas gerai žinomas savo kasmet leidžiamais kompanijų sąrašais. Jo pagrindiniai konkurentai yra Forbes ir BusinessWeek savaitraščiai.
Kurkliečiai
Kurkliečiais vadinami kaimai:
66-oji Oskarų teikimo ceremonija
Daugiausiai apdovanojimų laimėjo filmas „Šindlerio sąrašas“, gavęs septynis (tarp jų ir už geriausią metų filmą) ir nominuotas dvylikai Oskarų. Filmas „Pianinas“ buvo nominuotas aštuoniose kategorijose ir laimėjo tris kartus. Tarp laimėtojų buvo ir vienuolikmetė Ana Pekvin, laimėjusi Oskarą už geriausią antro plano vaidmenį.
„Šindlerio sąrašas“ po 33-jų metų pertraukos tapo pirmuoju nespalvotu filmu, laimėjusiu geriausio metų filmo kategorijoje. Vėliau tik 2012 metų ceremonijoje tai pavyko padaryti filmui „Artistas“.
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
Nina Zilli
Marija Kiara Frasketa, geriau žinoma sceniniu vardu Nina Zilli (g. 1980 m. vasario 2 d.) – italų dainininkė ir dainų autorė. Per Sanremo muzikos festivalį 2012 m. Zilli buvo pasirinkta atstovauti Italijai 2012 m. Eurovizijoje, vykusioje Baku, Azerbaidžane.
2012 m. Eurovizija
Zilli atstovavo Italijai 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „L’amore è femmina“. Kadangi Italija yra viena iš „Big Five“ šalių, kurios daugiausiai finansuoja konkursą, Zilli be atrankos iškart pateko į finalą ir jame užėmė 9 vietą su 101 tašku.
Mil
Mil – Tarybų Sąjungos (dabar Rusijos) sraigtasparnių gamintojo Mil Maskvos sraigtasparnių gamykla  sutrumpintas pavadinimas. Kompaniją 1948 m. įkūrė rusų konstruktorius Michailas Leontjevičius Milis.
Modeliai
thumb|[[Lietuvos karinės oro pajėgos|Lietuvos karinių oro pajėgų sraigtasparnis Mi-8 MTV-1.]]
Stočekas (Hainuvkos apskritis)
Stočekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Raimondas Urbakavičius
Raimondas Urbakavičius (g. 1953 m. sausio 23 d. Klaipėdoje) – fotografas, Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.
Biografija
1961 m. su tėvais iš Klaipėdos persikėlė į Elektrėnus, kur mokėsi 2-10 klasėse. Vidurinį išsilavinimą (11 klasių) įgijo Vilniaus 21-ojoje vidurinėje mokykloje.
1971–1976 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultete (nebaigė). 1991–1992 m. dienraščio „Respublika“, 1993–1994 m. laikraščio „Amžius“, 1994–1995 m. laikraščio „Diena“, 1995–1996 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ fotokorespondentas. Nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. Meno kūrėjo statusas suteiktas 2005 m.
Kūryba
1996 m. tapo laisvai samdomu nepriklausomu fotografu. Orientuojasi į architektūros fotografiją. Paskutiniu metu intesyviai bendradarbiauja leidiniuose „Namas ir aš“, „Statybų pilotas“ bei „Archiforma“. Fotografijos publikuotos žurnaluose „Lučšije interjeri“, „Salon“ (Rusija), „Frame“, „A10“ (Olandija), „Naujas namas“, „Statyba ir architektūra“, taip pat „Lietuvos ryto“ priede „Būstas“, „Respublikos“ priede „Pastogė“ (Lietuva).
Lempio draustinis
Draustinyje yra trys distrofiniai ežerai, apaugę miškais ir įvairia augalija: paprastoji vandens lelija (Nymphaea alba), paprastoji lūgnė (Nuphar luteum), Potamogeton natans, permautalapė plūdė (Potamogeton perfoliatus) ir plūduriuojantysis vandenplūkis (Hydrocharis morsus-ranae). Taip pat aplink šiuos ežerus auga įvairūs krūmai, pelkiniai miškai ir beržai.
Riebinių savivaldybė
Riebinių savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Riebiniai. Savivaldybė sudaryta 2004 m. reformos metu iš Preilių rajono dalies. Buvo suskirstyta į 6 valsčius: Galėnų, Riebinių, Rušuonos, Silajanių, Syliukalno ir Stabulniekų. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Preilių savivaldybės.
Prancūzijos taurė
Prancūzijos taurė – daugelio sporto šakų turnyrai.
Birutė Eišmontienė-Raudonytė
Birutė Eišmontienė-Raudonytė (g. 1945 m. vasario 11 d. Stuomenų k., Prienų r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1981 m. baigusi Plutiškių vidurinę mokyklą, mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Marijampolės muzikos mokykloje (dirigavimą dėstė A. Uzėla). 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje – technikume (dėst. l. Kuzmienė). 1974–1979 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Motiejūnas). 1966–1968 m. Kėdainių vaikų muzikos mokyklos akordeono mokytoja. 1968–1990 m. Alytaus politechnikumo dėstytoja; ten vadovavo merginų ir vaikinų vokaliniams ansambliams, kurie respublikinėse apžiūrose pelnė prizinių vietų. 1974 m. politechnikume suorganizavo moksleivių (dainavo ir dėstytojai) mišrųjį chorą (80-100 dalyvių) ir pasiekė ryškių meninių laimėjimų. Respublikinių dainų švenčių ir Stasio Šimkaus chorų konkursuose choras pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, dalyvavo rajoninėse, zoninėse, respublikinėse dainų šventėse bei įvairiuose festivaliuose, Alytaus ir Vilniaus miestų dainų šventėse, koncertų surengė Alytaus mieste ir rajone, koncertavo Užkaukazėje ir Suvalkų krašte. Choro repertuare buvo sudėtingesnių A. Lūdigo, A. Šenderovo, G. Verdi ir B. Smetanos kūrinių.
Nuo 1991 m. Alytaus 11-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių merginų choro vadovė. Kurį laiką vadovavo ir profesinės technikos mokyklos merginų chorui. Mokytojos parengtas 11-osios vidurinės mokyklos merginų choras dalyvavo Alytaus miesto, rajono ir zoninėse dainų šventėse, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir Vilniuje. 1995 m. Panemunės vidurinėje (buvusi Alytaus 11-oji vidurinė) mokykloje įkūrė merginų choro studiją „Aušra“ ir išplėtojo plačią koncertinę veiklą. 1995 m. merginos koncertavo Norvegijoje ir I Dzūkijos kultūros kongrese Alytuje, 1996 m. Prancūzijoje, dalyvavo tarptautiniame festivalyje „Dainų versmė" ir jaunimo menų festivalyje Vilniuje, 1997 m. koncertavo Baltarusijoje – giedojo Pelesos Šv. Lino bažnyčioje ir lietuvių pagrindinėje mokykloje, dalyvavo 1997 m. Alytaus miesto ir Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
B. Eišmontienė – Alytaus miesto ir rajono dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė, 1985, 1990 ir 1994 m. zoninių dainų švenčių Prienuose dirigentė, 1995 m. I Dzūkijos kultūros kongreso Alytuje jungtinio choro dirigentė, nuo 1994 m. mokytoja metodininkė, nuo 1996 m. mokytoja ekspertė, muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Žygimantas Viktoras Denhofas
Žygimantas Viktoras Denhofas (? – 1694) – ATR valstybinis veikėjas, Veliunio pakamaris (1683 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1693–1694 m.).
Alfheimas
Skandinavų mitologijoje Alfheimas („Alfų žemė“ arba Elfheimas, „Elfų žemė“, Lesalheimas) – vienas iš devynių pasaulių, esantis tarp Midgardo ir Asgardo. Šviesiųjų elfų buveinė. Edose minimas 2 kartus: „Vyresniojoje Edoje“ Grímnismál dalyje ir „Jaunesniojoje Edoje“ Gylfaginning dalyje. Jaunesniojoje Edoje išskiriama, kad Alfheime gyveno tik šviesieji elfai, o tamsieji elfai gyveno pasaulio apačioje.
Žygimantas Viktoras Denhofas
Biografija
Lenkų bajorų Denhofų giminės atstovas, „Vepris“ herbo savininkas. Veliunio ir Radomsko seniūno Stanislovo Denhofo (m. 1653 m.) ir Ano Efimijos Radvilaitės (1628–1663) sūnus, Dorpato vaivados Kasparo Dehofo (1588–1645) anūkas.
Nuo 1683 žinomas kaip Veliunio pakamaris, 1693 metais gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę.
Šeima ir vaikai
Buvo dukart vedęs. 1680 metais pirmąkart vedė Eleną Dzialinską, Kališo vaivados Žygimanto Pranciškaus Dzialinskio (m. 1685 m.) ir Kotrynos Frnciskos Vitoslavskos (m. 1678) dukterį. Antrąkart vedė Janę Terezę Bžostovską (m. po 1723 m.). Vaikai:
Jean-Michel Basquiat
Žanas Mišelis Baskija (, 1960−1988 m.) – XX a. JAV tapytojas.
Biografija
Žanas Mišelis Baskija gimė 1960 m. gruodžio 22 d. Niujorke prancūzakalbių imigrantų šeimoje. Jo tėvas Žeraras buvo kilęs iš Haičio, motina Matildė − iš Puerto Riko. 1974−1976 m. Ž. M. Baskija su tėvu buvo išvykęs į Puerto Riką. Grįžęs į Niujorką kurį laiką mokėsi vietos aukštojoje mokykloje. Jo tėvai išsiskyrė, motinai buvo diagnozuota psichinė liga. Būdamas 17 metų Ž. M. Baskija paliko namus ir metė mokslus. Jis gyveno Niujorko gatvėse ar apleistuose namuose ir pradėjo užsiimti grafičių kūryba žemutiniame Manhetene kartu su šios meno rūšies kūrėjais Al Diaz ir Shannon Dawson. Savo grafičius pasirašydavo SAMO pseudonimu, kuris spėjamai reiškė „tas pats senas šūdas“ (same old shit). 1980 m. jo darbai pirmą kartą eksponuoti bendroje parodoje Niujorke. 1981 m. Ž. M. Baskija nusifilmavo filme „Downtown 81“, straipsnį apie jį „Artforum“ žurnale pavadinimu „Nerimstantis vaikas“ publikavo René Ricard.
1982 m. įvyko pirmoji Ž. M. Baskijos personalinė parodas Italijos Modenos miesto Emilio Mazzoli dailės galerijoje. Po to jo kūriniai buvo parodyti bendroje italų ir amerikiečių dailininkų parodoje Modenoje ir vėliau tais metais įvyko pirmoji personalinė paroda JAV, Annina Nosei galerijoje Niujorke. Po to tais pačiais metais sekė personalinės parodos Ciuriche, Niujorke, Los Andžele. Ž. M. Baskija sudalyvavo „Documenta“ parodoje Kaselyje ir susitiko Endį Varholą. 1984 m. jis sukūrė seriją kūrinių kartu su E. Varholu ir F. Klemente, jo kūriniai eksponuoti Edinburge, Londone, Roterdame. 1985 m. Ž. M. Baskijos nuotrauka buvo publikuota „The New York Times“ žurnalo viršelyje, įvyko jo paroda Tokijuje. 1987 m. Ž. M. Baskija buvo giliai paveiktas E. Varholo mirties, 1988 m. keliavo į Havajus gydytis dėl priklausomybės nuo narkotikų. Ž. M. Baskija buvo rastas miręs nuo narkotikų perdozavimo savo namuose Niujorke 1988 m. rugpjūčio 12 d. Jo kūryba pasižymi grubiais potėpiais, panašumu į grafičių techniką. Ž. M. Baskija išgarsėjo būdamas vos 20 metų ir jo kūryba atliepė ekspresionizmo atgaivinimo tendencijoms to meto dailėje. Ž. M. Baskija savo kūriniuose laisvai įvedinėjo ir maišė Afrikos, Karibų, actekų ir ispaniškosios kultūrų motyvus, klasikinio meno ir masinės kultūros vaizdinius. 1996 m. Julian Schnabel sukūrė filmą „Basquiat“ dailininko gyvenimo motyvais. 2013 m. Ž. M. Baskijos paveikslas „Dulkių galvos“ viešo aukciono metu buvo parduotas už 48,8 mln. JAV dolerių. 2017 m. paveikslas „Be pavadinimo“ aukcione buvo parduotas už 110,5 mln. JAV dolerių sumą.
Julius Keleras
Biografija
Baigė Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, vėliau Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę (diplominis darbas „Simono Daukanto istorijos filosofija“). 1989 m. priimtas į Ilinojaus valstybinį universitetą (UIC) Čikaga, JAV, kur 1992 m. jam suteiktas laisvųjų menų magistro laipsnis.
1987 m. Lietuvos kino studijoje redaktorius, Vilniaus valstybinio universiteto Lietuvių literatūros katedros asistentas. 1992–1995 m. Vilniuje leidyklos „Lumen/Logos“ redaktorius bei vertėjas. 1995–2001 m. Niujorke Tėvų Pranciškonų leisto savaitraščio „Darbininkas“ vyr. redaktorius.
Nuo 1992 m. Tarptautinio PEN klubo narys, nuo 1999 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Nuo 2005 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narys.
1996–2000 m. atstovavo Lietuvių PEN centrą tarptautiniuose PEN kongresuose.
Išleido keturiolika poezijos knygų. Eilėraščiai išversti į portugalų, rusų, slovakų, vengrų, bulgarų, anglų, švedų, lenkų, latvių, gruzinų, čekų, slovakų, italų, maltiečių, ispanų, japonų, arabų kalbas, publikuoti tų šalių periodikoje bei antologijose. Kūryboje pastebimi egzistenciniai motyvai.
Dalyvavo tarptautiniuose poezijos festivaliuose: Minske (Baltarusija, 2014), Medellin (Kolumbija, 2013), Varšuvoje (2011), Maskvoje (2011), Sankt Peterburge (2011), Rygoje (Latvija), Medanoje (Slovėnija), Visbyje (Švedija); Tarptautinio PEN klubo kongresų skaitymuose: Maskvoje (2000), Helsinkyje (1998) ir kitur. Yra gavęs Baltijos šalių rašytojų ir vertėjų centro (Visbis, Švedija, 2006) stipendiją. 2007 m. Juliaus Kelero pjesė „A-B“ Antrajame Nacionalinės dramaturgijos festivalyje „Versmė“ pripažinta viena geriausių.
2009-2012 m. yra surengęs dvidešimt neformalių „Poezijos skaitymų“, vykusių dusyk per mėnesį įvairiose Vilniaus vietose. Jame yra dalyvavę daugelis žinomiausių Lietuvos ir  užsienyje gyvenančių lietuviškai rašančių poetų (A. A. Jonynas, L.  Šimkutė, A. Žagrakalytė, I. Butkutė, S. Kondratavičius, M. Burokas, R. Šileika, T. Žvirinskis, J. Keleras, S. Paliulytė, L. Katkus, Montė, A. Galinis, A.  Kaziliūnaitė, D. Jazukevičiūtė, D. Gintalas, G. Norvilas, V. Dekšnys, R. Brundzaitė, N. Cibulskas, E. Noreika, M. Balakauskas ir kt.). Šie skaitymai buvo atviri ir kitiems žanrams ar eksperimentams - prozą yra skaičiusi Danutė Kalinauskaitė, Robertas Kundrotas, S. Parulskį - dekonstravę A. Gajauskas ir V. Klimašauskas; lyrines  obscesijas skaitė Kunigaikštis Vildaugas ir T. A. Rudokas. Savo  filmus festivalyje yra rodę E. Jansas, J. Remeikytė, D. Liškevičius, mikro parodą R. Šileika.
Nuo 2020 m. Lietuvos kultūros tarybos ekspertas.
Kūryba
Eilėraščių rinkiniai:
Eilėraščiai antologijose:
Sudarytos knygos
Knygos vaikams
Proza
Gvadaras
Gvadaras  – miestas pietvakarių Pakistane, Beludžistano provincijoje, Arabijos jūros pakrantėje, prie Omano įlankos žiočių, Makrano regione. Gyventojų dauguma – beludžiai.
Julius Keleras
Kūryba
Teta Elzė, Šaltojo karo lyderė – Vilnius: Homo liber, 2014.
Gvadaras
Gvadaras yra strategiškai svarbus, sparčiai besivystantis jūrų uostas. Jo metinė apyvarta 2008 m. siekė 52 tūkst. tonų. 14 km už miesto yra oro uostas, pro miestą eina Makrano plentas.
Julius Keleras
Kūryba
Vertimai
Gvadaras
Istorija
1783–1958 m. Gvadaras buvo Maskato sultonato dalimi. 2002–2005 m. kinai pastatė naują, modernų uostą.
Julius Keleras
Kūryba
Pjesės:
Teatriniai projektai:
Pjesės antologijose:
Personalinės parodos:
"Veidas: idėjos" – Lietuvos Rašytojų sąjungoje – 2004.
"Veidas: idėjos" - Maironio muziejus, Kaunas, 2004;
"Veidas: idėjos" - Anykščiai, Koplyčia, 2004;
"Kūnų ribos" - Jūrmala (Latvija); 2005,
"Kūnų ribos" - Antano Mončio festivalis, Palanga, 2006.
"Išeitys" - ARTima, Vilnius, 2006.
"Išeitys" The Baltic House of Writers and Translators, Visby, Švedija, 2006.
"Vilniaus šaligatviai" – Maskva, 2008.
"Vilniaus šaligatviai" – Lietuvos pasiuntinybė – Briuselis, 2011.
"Vilniaus šaligatviai" – Molėtų dailės galerija – Molėtai, 2014.
"Vilniaus šaligatviai" – Galerija CECH – Minskas, Baltarusija, 2014.
"Nida - tylos atvirutės" - Kauno pilis - Kaunas, 2017 spalio 13 - lapkričio 7.
"Nida - tylos atvirutės" - Kauno VDU Socialinių mokslų fakultetas - Kaunas, 2017 lapkričio 30 - gruodžio 21.
Fotografiniai ciklai:
Fotografija:
Fotografijos antologijose:
Fotografijos kolekcijose:
1265 m.
1265 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvoje
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuota
Beržėnai II
Beržėnai II – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pašilėnų.
Mažasis pingvinas
Mažasis pingvinas (Eudyptula minor) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis. Australijoje dar yra vadinamas pasakų pingvinu, o Naujoje Zelandijoje – mėlynuoju pingvinu.
Paplitimas
Paplitę Naujosios Zelandijos pakrantėse, Čatamo salose, Kenterberyje, Kuko sąsiauryje, pietų Australijos pakrantėse. Populiacijoje yra 350–600,000 individų.
Išvaizda
Tai mažiausia pingvinų rūšis: kūno ilgis apie 30 – 33 cm., o sveria 1 – 1,5 kg. Plunksnos trumpos ir tankios. Viršugalvis, kaklas, nugara ir išorinė sparnų pusė yra tamsiai mėlynos spalvos. Gerklė, pilvas ir vidinė sparnų pusė – balti. Rainelė šviesiai sidabriška arba melsvai pilka arba šviesiai ruda . Snapas tamsiai pilkas ar juodas. Saugusių patinų snapas 35,7 mm ilgio, patelių – 34,5 mm. Patelių snapai yra plonesni. Jauniklių snapai trumpesni už suaugusių. Saugusių patinų snapas 35,7 mm ilgio, patelių – 34,5 mm. Patelių snapai yra plonesni. Jauniklių snapai trumpesni už suaugusių. Sparnai 11,75 cm ilgio. Pėdos rožinės, o padai juodi.
Biologija
Gyvenimo trukmės vidurkis laisvėje apie 6,5 metus, o nelaisvėje iki 25 metų. Lytiškai patinai subręsta 3 metų, o patelės dviejų. Aktyvūs dieną, triukšmingi.
Didžiausią gyvenimo dalį praleidžia jūrose, todėl yra puikiai prisitaikę išgyventi vandenyje. Kad plunksnos neperšlaptų, jas ištepa riebalais, esančiais pasturgalinėje liaukoje. Pūkuose susidarę oro tarpai kūną saugo nuo šalčio.
Ieškodami maisto per dieną nuplaukia 15 – 50 kilometrų. Maisto ieško 10 – 30 m gylyje. Po vandeniu išbūna 1 min. Plaukia 2 – 6,4 km/h greičiu. Maitinasi jūroje pavieniui arba mažomis grupelėmis, sutemus grįžta į krantą. Minta tik jūros gyvūnais: žuvimis, kriliumi ir smulkiais kalmarais. Sausumoje būna tik veisimosi ir šerimosi metu. Birželio – rugpjūčio mėnesiais į veisimosi vietas pirmieji grįžta patinai ir pradeda taisyti senus arba krauti naujus lizdus. Lizdavietės yra 2 metrų atstumu viena nuo kitos. Lizdus krauna 60 – 80 cenimetrų ilgio urvuose ar plyšiuose . Dėtyje du, balti, beveik vienodo dydžio kiaušiniai. Gali būti dvi vados per sezoną. Perėjimas trunka 36 dienas. Peri abu tėvai, pasikeisdami kas 1 – 2 paras. Tėvai jauniklius maitina atrydami žuvis ar kalmarus. 5 savaičių jaunikliai tėvų laukia išlindę iš urvų. 7 – 11 savaičių jaunikliai maitinasi patys.
Išplaukus jaunikliams į jūrą suaugę pingvinai pradeda šertis. Šeriasi 17 dienų. Šėrimosi metu nesimaitina.
Burbiškis (Radviliškis)
Burbiškis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Šeduvos, 4 km į rytus nuo Pakalniškių ir 1 km į šiaurę nuo Dambavos. Žymus Burbiškio dvaru. Stūkso Burbiškio akmuo su dubeniu.
thumb|left|250px|Burbiškio dubenuotas akmuo
Etimologija
Senasis Burbiškio dvaras XVII a. priklausė dvarininkams Burboms, kurie buvo pirmieji dvaro savininkai. Pagal šią pavardę ir kilo vietovės pavadinimas (dvarininkinis vietovardis).
Aerosmith
Aerosmith – XX a. 8-ajį dešimtmetį susikūrusi garsi amerikiečių sunkiojo roko grupė. Nors jie žinomi kaip Bostono grupė, iš tikrųjų nei vienas narys nėra iš to miesto. Steven Tyler, Joe Perry ir Tomas Hamiltonas susipažino Sunapi mieste, Niu Hempšyre 7-ojo dešimtmečio pabaigoje, bet tuo metu dar nekūrė bendros grupės. Tyleris buvo iš Džonkerso, Peris – iš Houpdeilo, Masačiusetse, o Hamiltonas iš Naujojo Londono, Niu Hampšyre. 1970-aisiais trejetukas nusprendė kartu kurti grupę, ir Bostonas pasirodė tinkama vieta šiam sumanymui įgyvendinti. Vėliau prie jų prisijungė Joey Krameris (būgnai) ir Bradas Whitfordas (ritminė gitara).
Istorija
Grupė populiarumu džiaugėsi ištisą septintąjį šimtmetį, bet 1979-84 laikotarpis suskaldė „Aerosmith“ – besaikis piknaudžiavimas narkotikais ir audringais vakarėliais grupę vedė tiesiai į nuosmukį. Tyleris ir Perry pramogų pasaulyje buvo netgi liūdnai pagarsėję kaip „toksiniai dvyniai“.
Kad ir kaip bebūtų, po Timo Kolinso, Džo Perio vadybininko, įdėtų pastangų reformuoti grupę, Aerosmith vėl atgimė. Kolinsui pavyko išspręsti senus nesutarimus ir galų gale atsikratyti žalingų įpročių. Iki 1989-ųjų grupės nariai visiškai atsikratė polinkio į kvaišalus. Jie ir toliau džiaugėsi atgimstančiu populiarumu, galiausiai pavertusiu juos viena iš perkamiausių ir populiariausių roko grupių pasaulyje šiandien. Jų didžiausias pasaulinio masto hitas yra „I don‘t want to miss a thing“ iš neįtikėtino populiarumo sulaukusio filmo „Armagedonas“.
Muzikinė veikla
1980-aisiais grupę paliko Bradas Vaitfordas. Neilgai trukus grupė atsinaujino ir pradėjo dirbti su naujaisiais gitaristais Džimiu Krespu ir Riku Diufiu. Greitai „Aerosmith“ išleido geriausių dainų albumą. Jis buvo parduotas daugiau kaip šešių milijonų kopijų tiražu. Toliau sekė albumai Rock in a Hard Place, Done with Mirrors ir Permanent Vacation. 1989-aisiais grupė išleido albumą Pulp, kuris pateko į albumų Top 5-uką. Singlai Love in an Elevator, Janie's Got a Gun ir What It Takes papuolė į Top 10-uką. 1993-iaisiais „Aerosmith“ išleido Get A Grip. Albumas buvo labai populiarus. Singlai Livin' on the Edge, Cryin' ir Amazing tapo superhitais. 1994-aisiais grupė išleido geriausių dainų albumą The Big Ones. Vėliau sekė albumai Nine Lives, Just Push Play ir Honkin' On Bobo, kurie taip pat buvo sėkmingi.
Vengrijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Sušči Borekas
Sušči Borekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Jonas Jurevičius
Jonas Jurevičius (g. 1946 m. rugpjūčio 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos biofizikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1971 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1971 m. dirba Kauno medicinos instituto (dab. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute, Membranų biofizikos laboratorijos vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritys – širdies veiklos reguliavimas, viduląsteliniai procesai, širdies nepakankamumo ir aritmijos genezė, išemija, apoptozė, kamieninių ląstelių panaudojimas ir farmakologinių medžiagų poveikis miokardui. 1990 m. stažavo JAV, nuo 1994 m. bendradarbiauja su Paryžiaus XI universitetu. Paskelbė 200 mokslinių darbų.
Kaspinis ruonis
Kaspinis ruonis (Phoca caspica) – tikrųjų ruonių (Phocidae) šeimos ruonis.
Šie ruoniai paplitę tik Kaspijos jūroje. Vidutinis suaugęs individas sveria apie 55 kg, būna, kad užauga iki 86 kg, patelės truputį mažesnės už patinus.
Minta bretlingiais, ešerių, lydekų minkštąja kūno dalimi, taip pat gružliais, aspidais, ir kai kuriais vėžiagyviais.
Rimantas Cibauskas
Rimantas Cibauskas (g. 1962 m. gruodžio 8 d. Šiaudviečiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, ekonomistas.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą, prekybos ekonomistas.
Bendrovės „Mūsų laikas“ valdybos pirmininkas, direktorius.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys nuo Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus. 2007–2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos Strateginės plėtros komiteto pirmininkas, Kolegijos narys, korupcijos prevencijos ir kontrolės komisijos narys, Klaipėdos regioninės plėtros tarybos narys. 2009 m. išrinktas Klaipėdos miesto senamiesčio burmistru.
Filantropinė veikla
Ievos Simonaitytės literatūrinės premijos, XIII XIV ir XV Klaipėdos pilies džiazo festivalio mecenatas.
Financial Times
Financial Times (FT) – prestižinis Didžiosios Britanijos verslo, finansų, ekonomikos ir politikos dienraštis. Laikraščio pasaulinis tiražas siekia 600 tūkst. egzempliorių (iš kurių 267 000 skaitmeninių prenumeratų). Pirmasis „Financial Times“ numeris pasirodė 1888 m. Jo primtakas „Financial News“ pasirodė ketveriais metais anksčiau su kuriuo FT vėliau susiliejo. FT priklausė JK žiniasklaidos koncernui „Pearson“. FT taip pat anksčiau priklausė 50% „The Economist“ akcijų paketas.
2013 m. „Financial Times“ pristatė rinkai fastFT, greitai besikeičiantį naujienų srautą, kurio naujienos paskui būna publikuojamos laikraštyje ir FT tinklalapyje.
DCF77
thumb|200px|Antenų laukas DCF77 yra ilgųjų bangų tikslaus laiko ir etaloninio dažnio radijo stotis Vokietijoje.
Jos pirminis ir rezervinis siųstuvai yra Mainflingene, apytiksliai 25 km į pietryčius nuo Frankfurto. DCF77 nuo 1959 m. transliuoja etaloninio dažnio signalą. Datos ir tikslaus laiko informacija pradėta transliuoti 1973 m.
Stoties šaukinio DCF77 raidės ir skaičiai reiškia: D – Deutchland (Vokietija), C – ilgųjų bangų signalas, F – Frankfurtas, 77 – dažnis (77,5 kHz).
77,5 kHz signalas yra generuojamas pagal stotyje esančius atominius laikrodžius, kurie susieti su pagrindiniais Vokietijos laikrodžiais Braunšveige. 50 kW siųstuvo signalas gali būti priimamas didelėje Europos dalyje – 2000 km spinduliu apie stotį, priėmimas didesniu spinduliu priklauso nuo sklidimo sąlygų ir trikdžių, pavyzdžiui, naktį signalas patikimai priimamas Portugalijoje. DCF77 siunčiamas amplitude moduliuotas signalas perduoda laiko informaciją 1 bit/s greičiu. Kartu su laiko informacija, fazine moduliacija siunčiama 511 bitų pseudo - atsitiktinė seka. Taip siekiama sumažinti laiko paklaidas, atsirandančias dėl signalo sklidimo trukmės.
Kiekvieną minutę išsiunčiama tokia informacija:
Nuo 2003 m., 14 iki tol nenaudotų laiko kodo bitų naudojami civilinės saugos pavojaus signalams. Kol kas tai tik eksperimentinė sistema, kurios tikslas – pakeisti dabartinį Vokietijos civilinės saugos sirenų tinklą.
Radijo bangomis valdomi laikrodžiai Europoje išpopuliarėjo nuo vėlyvųjų 1980 m., dauguma jų naudoja DCF77 signalą laikui tikslinti.
Larkana
Larkana  – miestas pietų Pakistane, Sindho provincijoje, į pietvakarius nuo Sukuro, prie Gharo kanalo. Pro miestą eina Sukuro-Karačio geležinkelis. Verčiamasi žemės ūkiu (cukranendrių, vaisių, daržovių, alyvuogių auginimu).
Istorija
Larkanos apylinkėse yra Indo slėnio civilizacijos miesto Mohendžo Daro griuvėsiai. Larkanos miestas įkurtas britų XIX a. pab.
Reljefas (skulptūra)
Reljefas – skulptūros meno technika, kurios tikslas išryškinti skirtingas vaizduojamąsias formas vienoje platformoje. Tradiciškai dažniausiai atliekama ant akmeninių ar medinių paviršių, kurie išpjaustomi aplink vaizduojamas formas ir suteikiamas iškilusios dimensijos vaizdas. Taip pat naudojama ir modernesnė reljefo technika, kuomet formos ant paviršiaus yra išliejamos ar pritvirtinamos. Tam dažniausiai naudojamas molis, bronza, keramika ar gipsas. Reljefai dažnai naudoti daugumos senovės kultūrų mene.
Teodoras Ateistas
Teodoras Ateistas (iš Kirėnės,, 340 – 250 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, kirėniečių mokyklos atstovas, gyvenęs maždaug 300 m. pr. m. e. Manė, kad gyvenimo tikslas yra patirti kiek galima daugiau malonumų ir vengti blogų emocijų. Vienas pirmųjų rašytiniuose šaltiniuose minimų ateistų.
Biografija
Teodoras buvo Aristipo Jaunesniojo mokinys. Taip pat mokėsi pas daug kitų garsių to meto filosofų.
Yra žinoma, kad buvo ištremtas iš Kirėnės, tačiau priežastis neaiški. Apie jo tolimesnį gyvenimą išlikę tik antikinių rašytojų pasakotos anekdotų pobūdžio istorijos, iš kurių galima spręsti, kad gyveno Atėnuose, kur dėl kažkokių priežasčių beveik teko stoti prieš Areopago teismą. Vėliau Teodoras buvo išvytas ir iš Atėnų, gyveno Aleksandrijoje, dirbo Ptolemėjui. Ptolemėjo pasiųstas kaip ambasadorius į Lisimacho valdomą Makedoniją, įžeidė pastarąjį per daug atvirom pastabom. Pagrasintas nukryžiavimu, atsakė, kad „tokius grasinimus naudok tik savo pavaldiniams, nes Teodorui nesvarbu, ar jis pūva ore ar ant žemės“. Šį jo atsakymą labai vertino ir citavo vėlesni rašytojai (Ciceronas, Seneka). Vėliau panašu kad jis vėl grįžo pas Ptolemėjų.
Taip pat rašoma, kad jis su mokiniais keliavo į Korintą, bet nėra tvirtai žinoma, kuriuo periodu tai vyko. Gali būti, kad dar tais laikais, kai gyveno Atėnuose.
Galiausiai Teodoras grįžo į Kirėnę, kur tikriausiai ir mirė.
Filosofija
Teodoras buvo teodoriečių (Θεοδώρειοι) filosofinės mokyklos pradininkas. Jo filosofija išsivystė iš kirėniečių mokyklos. Pastaroji jau pati buvo gana ekstremali hedonizmo atšaka, o Teodoras ėjo dar toliau. Jis mokė, kad nėra nieko savaime blogo vagystėse, svetimavime ar šventvagystėse, kad visuomenės nuomonės susiformavimas apie šiuos dalykus kaip apie blogus atsirado tik riboti kvailiams. Buvo aršus ateistas, nors yra abejonių, ar Teodoras tikrai neigė bet kokius dievus apskritai, ar tik būtent tuometinių religijų dievus. Ateistu jį vadino Ciceronas, Diogenas Lercijus, Plutarchas, kai kurie krikščionių rašytojai. Kiti, pvz., Klemensas Aleksandrietis, rašė tik kad Teodoras atmetė tuometinę religiją ir jos dievus.
Yra žinoma, kad Teodoras parašė knygą „Apie dievus“ (Περὶ Θεῶν), kuri, pasak Lercijaus, buvo šaltinis daugeliui Epikūro argumentų prieš dievų egzistavimą. Pati knyga iki mūsų dienų išlikusi nėra. Pasak Sudos, filosofas yra parašęs ir daugiau darbų apie savo filosofiją bei kitus dalykus.
Kultūros vertybių registras
Kultūros vertybių registras, Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras – Lietuvos kultūros paminklų apsaugos sistemos dalis, kultūros vertybių sąrašas, turintis teisinę galią.
Istorija
1995–2005 m. galiojo Nekilnojamųjų vertybių registras, kurį tvarkė Kultūros paveldo centras; jo pirmtaku Lietuvoje laikytini Istorijos ir kultūros paminklų sąrašai. Į Nekilnojamųjų vertybių registrą vertybės buvo įrašomos Kultūros vertybių apsaugos departamento (dab. Kultūros paveldo departamentas) direktoriaus įsakymu. Iki 2005 balandžio 20 d. į šį registrą buvo įrašyta: 1964 archeologijos objektai, 286 įvykių vietos, 324 mitologiniai objektai, 160 monumentų, 1672 laidojimo vietos, 53 urbanizuotos vietovės, 1073 statiniai, 353 statinių priklausiniai ir 543 statinių kompleksai. Kilnojamųjų kultūros vertybių registre, kuris veikė nuo 1999 m. registruotos kultūros vertybės, nesančios valstybinėse saugyklose; jos buvo įrašomos Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymu, pritarus Valstybinei paminklosaugos komisijai. Jame buvo įrašyta 919 objektų.
Registras
Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras galioja nuo 2005 m., jį tvarko Kultūros paveldo departamentas. Įsteigtas vietoje Nekilnojamųjų kultūros vertybių ir Kilnojamųjų kultūros vertybių registrų. Nekilnojamosios kultūros vertybės į Kultūros vertybių registrą įrašomos Vertinimo tarybai nusprendus, kad objektui reikalinga apsauga. Valstybės saugomus kultūros paveldo objektus skelbia Lietuvos kultūros ministras.
2009 m. spalio 28 d. Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre buvo įrašyta:
Vilniaus kunigaikščio Gedimino progimnazija
Vilniaus kunigaikščio Gedimino progimnazija (buvusi „Genio“ progimnazija) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Lukiškių skg. 5, vykdanti ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191665719. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Progimnazijos buveinė yra Lukiškių skg. 5, veiklą vykdo patalpose, esančiose Miglos g. 1A, Blindžių g. 3 ir Lukiškių g. 14.
Istorija
1991 m. įkurtas Vilniaus 15-osios vidurinės mokyklos filialas. 1993 m. gegužės 15 d. filialas reorganizuotas į 13-ąją pradinę mokyklą. Mokyklos direktorės Stasės Vėbrienės ir pavaduotojos ugdymui Rūtos Tuskenienės iniciatyva mokykla pašventinta.
1996 m. rugsėjo 11 d. LR Vilniaus miesto tarybos sprendimu Nr. 153 Vilniaus miesto taryba nusprendė 13-ajai pradinei mokyklai suteikti „Genio“ vardą.
2002 m. balandžio 10 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu Vilniaus „Genio“ pradinei mokyklai perduotas vaikų lopšelis-darželis Nr. 99 (Blindžių g. 3).
2016 m. balandžio 19 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-417 Vilniaus „Genio“ pradinė mokykla pertvarkyta į to paties pavadinimo progimnaziją.
2019 m. liepos 10 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-130 Vilniaus „Genio“ progimnazija pervadinta į Vilniaus kunigaikščio Gedimino progimnaziją (trumpasis pavadinimas – Gedimino progimnazija). 2019 m. liepos 27 d. švietimo ir mokslo institucijų registre pakeistas buvęs mokyklos adresas Miglos g. 1 į Lukiškių skg. 5 (juridinio asmens kodas 191665719).
Gedgaudų upelis
Gedgaudų upelis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, dešinysis Blendžiavos intakas.
Geografija
Ištakos yra Gedgaudžių kaimo pietinėje dalyje, 0,9 km į pietvakarius nuo kelio tilto per Kūlupį. Teka atvira vietove, vingiuodamas pietvakarių kryptimi. Beveik visa vaga numelioruota, paversta kanalu, išskyrus žemupį. Į Blendžiavą įteka Imbarės kaimo pietrytiniame pakraštyje, 1,3 km į pietvakarius nuo tilto kelyje, 5,9 km nuo jos žiočių.
Kairiajame krante yra Gedgaudžių senosios kapinės.
Swindon Town FC
Svindono „Town“ – Anglijos futbolo klubas iš Svindono. 1894 m. tapo profesionaliu klubu. Klubo komanda 2019-2020 m. sezone žaidžia Anglijos Antrojoje futbolo lygoje.
Ruojos savivaldybė
Ruojos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kurše. Administracinis centras – Ruoja.
Istorija
Savivaldybė sudaryta 2008 m. reformos metu iš Talsų rajono dalies. 2008–2011 m. savivaldybė buvo skirstoma į Ruojos ir Mėrsrago valsčius. 2011 m. Mėrsrago valsčiui atsiskyrus ir tapus Mėrsrago savivaldybe, Ruojos savivaldybės teritorija nebebuvo daloma.
Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Talsų savivaldybės.
Kurkliečiai (Kamajai)
Kurkliečiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kamajų. Kaime stovi medinis kryžius ir paminklas, kurie yra skirti atminti 1945 m. liepos 14 d. šiame kaime žuvusiems partizanams.
Šiaurės Raudonoji upė
Pavadinime esantis žodis Šiaurės neleidžia supainioti su Misisipės intaku Raudonąja upe.
Upė prasideda susiliejus Bua de Sju ir Oter Teilo upėms. Teka į šiaurę Centrinėmis lygumomis, Raudonosios Upės slėniu, sudaro sieną tarp Minesotos ir Šiaurės Dakotos. Įteka į Vinipego ežerą, sudaro Netlio maršas (pelkynus).
Didžiausi intakai – Šajenas, Asiniboinas (kairieji).
Vidurupis ir žemupys laivuojamas. Prie Raudonosios upės įsikūrę miestai Vohpitonas, Brekenridžas, Fargas, Murhydas, Grand Forksas (JAV), Vinipegas (Kanada).
Kanonistika
thumb|200px|Graciano dekreto fragmentas. Dekretistų [[glosatoriai|glosuota ištrauka]] Kanonistika – kanonų teisės mokslas, bažnytinė teisėtyra, religinės teisėtyros šaka.
Kanonistika kaip bažnytinės teisės mokslas tiria ne tik kanonus, bet ir kitas krikščioniškų Bažnyčių teisės normas. Iš dalies ji yra laikoma teologine disciplina (teologijos studijų srityje).
Šiuolaikinio kanonų teisės mokslo šakos ir kryptys - istorinė kanonistika, klasikinė kanonistika, lyginamoji kanonistika (Romos katalikų, Rytų Bažnyčių, protestantiškoji).
Istorija
I tūkstantmetyje krikščionių Bažnyčių susirinkimų ir Popiežių dokumentai, sprendimai buvo kompiliuojami, sudaromi rinkiniai, kurie buvo saugomi privačiai. Kanonistikos pradininkas - Gracianas. Jis surinko bei sistematizavo bažnytinę teisę. 1140 m. paskelbta vad. „Nesuderinamų kanonų harmonija“ ("Decretum Gratiani", Bolonija). Graciano Dekretas tapo scholastikos dėstymo dalyku. Pirmiausia – Bolonijos universitete.
Vėliau buvo renkami (kompiliuojami) bei sisteminami, glosuojami kiti bažnytinės teisės aktai - taip susiformavo dekretistika, dekretalistika. Kanonų teisė, kartu ir kanonistika tapo akademinių teisės studijų dalyku. Kanonistai ir legistai užėmė svarbią vietą politiniame ir visuomeniniame gyvenime.
Dabartis
Šiuo metu kanonų teisė ir kanonistika pasaulietinėse mokslo įstaigose tiriama teisės istorijos bei lyginamosios teisėtyros srityse. Teologijos studijų įstaigose kanonų teisės dėstoma kaip privalomasis dalykas. Kanonistika studijuojama specialiuose tam įsteigtuose institutuose, katedrose, centruose (teologijos fakultetuose, institutuose), taip pat pasaulietinės teisės įstaigose (teisės fakultetuose). Pagrindiniai kanonistikos centrai – krikščioniškose (katalikiškose) valstybėse kaip Italija, Lenkija, Austrija, Vokietija.
Specializuoti žurnalai - Ephemerides iuris canonici (nuo 1945 m.), Revue de droit canonique (nuo 1951 m.), Ius canonicum (nuo 1961 m.), Roczniki teologiczno-kanoniczne (1949–1991/1992 m.), nuo 1991/1992 m. – Roczniki nauk prawnych.
Kanonų teisės mokslas Lietuvoje
Lietuvoje veikia VDU Teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedra (VDU, Teologijos fakultetas). Kanonistika studijuojama tik VDU: yra Bažnytinės teisės programa (magistro studijos). Bažnytinė teisė studijuojama katalikiškose seminarijose (Vilniuje, Kaune, Telšiuose, Marijampolėje), kaip pasirenkamasis dalykas dėstoma MRU universitete (prof. Kazimieras Meilius). Anksčiau kanonų teisė (fakultatyvas) buvo dėstoma ir Vilniaus universiteto Teisės fakultete (prof. Pranas Vaičekonis). Kanonistika nagrinėjama lyginant pasaulietinės teisės koncepcijas, paliečiama istorinės teisėtyros darbuose (seminaro darbai, referatai, baigiamieji - bakalauro ir magistro - darbai).
Moksliniai tyrimai Lietuvoje vykdomi atitinkamuose bažnytinės teisės centruose. Mokslo laipsniai kanonistikos srityje Lietuvoje neteikiami (2007 m. duomenimis); kanonų teisės daktaro disertacijos rengiamos Laterano (Roma), Miuncheno (LMU) ir Miunsterio (Vokietija) universitetuose, atitinkamai pagal glaudžius Lietuvos Katalikų Bažnyčios ryšius su užsienio vyskupijomis, o per jas - su mokslo įstaigomis.