cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šalva Amonašvilis
Akademinė veikla
Šalva Amonašvilis – Rusijos Švietimo akademijos akademikas, psichologijos mokslų daktaras, profesorius, Jis yra Maskvos miesto Pedagoginio universiteto humaniškosios pedagogikos laboratorijos ir Š. Amonašvilio leidybos namų vadovas, Maskvos 1715-osios ir Sankt Peterburgo 38-osios eksperimentinių mokyklų mokslinis vadovas.
1960–1970 m. buvo masinio pedagoginio eksperimento Gruzijos mokyklose vadovas. Eksperimentas sulaukė gausių atsiliepimų iš viso pasaulio. Tuomet ir gimė nauja mokslinė pedagogikos kryptis, kurią šiandien vadiname „individualus humanistinis vaikų ugdymas“.
Bibliografika
Žymiausi darbai:
Nuorodos
[http://vimeo.com/19441498 Šalva Amonašvilis. Meilė kaip pedagoginė kategorija]
Romas Lileikis
Romas Lileikis (g. 1959 m. spalio 2 d. Vilniuje) – lietuvių kino režisierius, poetas, Užupio „respublikos“ prezidentas, jaunųjų literatų kūrybos „Filologijos rudens“ pradininkas.
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą. 1977–1978 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, 1980–1985 m. Vilniaus universitete – lituanistiką.
Gelvė
Gelvė – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gelvonų, prie Gelvės ežero ir Gelvės upelio.
Dinozaurų nacionalinis paminklas
Dinozaurų nacionalinis paminklas – nacionalinis paminklas JAV, Kolorado valstijoje. Jo plotas yra 842 km². Jis yra iškilęs 1372-2134 metrus virš jūros lygio. Šioje vietoje randama tūkstančiai prieš 150 mln. metų išnykusių dinozaurų kaulų. Juros periodu ši vieta buvo 60 metrų ilgio upės smėlio sekluma, o ją supančiose vietovėse gyveno dinozaurai.
Darsūniškio pagrindinė mokykla
Kaišiadorių rajono Darsūniškio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaišiadorių raj., Darsūniškyje, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190594315. Steigėjas Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1777 m. įsteigta parapinė mokykla, 1897–1941 m. valdinė pradžios, 1941–1992 m. septynmetė, aštuonmetė, nepilna vidurinė, devynmetė, nuo 1992 m. Darsūniškio pagrindinė mokykla.
2008 m. prijungta prie Kaišiadorių rajono Kruonio vidurinės mokyklos.
Jošio Furukava
(g. 1934 m. liepos 5 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1956-1962 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Pamūšis (Ukmergė)
Pamūšis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, prie kelio. Pro kaimą teka Mūšia (dešinysis Šventosios intakas), pagal kurią ir pavadintas kaimas. Seniūnaitijos centras. Šalia miestelio yra Pamūšio kapinynas vad. Švedkapiais.
Rausvasis dobilas
Daugiametis, 50 cm aukščio augalas. Taurelė su 5 gyslomis. Stiebas kylantis, neįsišaknyjantis. Prielapiai pailgai lancetiški, žoliniai, viršūnė nuosekliai smailėjanti. Gali augti rūgštesnėse ir drėgnesnėse dirvose nei raudonasis dobilas. Žiedynas rausvas, daugiausia apdulkinamas kamanių ir bičių. Gana dažnas rausvasis dobilas – pašarinis augalas, tačiau kartoko skonio, todėl maišomas su kitais pašarais.
Lietuvoje auginami nuo XIX a. vidurio. Yra išveista veislė 'Daubiai'.
Piotras Naličis
Piotras Andrejevičius Naličis  – Rusijos dainininkas ir kompozitorius, su daina „Lost and Forgotten“ atstovavo Rusijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse Osle.
Piotras Naličis Rusijoje išgarsėjo su daina „Gitar“, kuri 2007 m. buvo paskelbta YouTube.com. Maždaug per trejus metus šią dainą peržiūrėjo daugiau nei 4 000 000 žmonių. Daina „Gitar“ taip pat populiari Graikijoje, Vokietijoje ir Slovakijoje.
Pilkalnis (Pilkalnio apskritis)
Pilkalnis arba Dobrovolskas (,, nuo 1938 m. birželio 6 d. Schloßberg; 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – miestelis Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Nadruvos žemės miestelio pavadinimas lietuviškos kilmės. Miestelio šiaurinėje dalyje išlikęs piliakalnis. Įkurtas 1510 m. 1725 m. Frydrichas Vilhelmas I suteikė miesto teises. Garsėjo žemės ūkio ir pramonės mugėmis, Pilkalnio alumi ir sūriais. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities centras.
1914 m. miestą sugriovė Rusijos imperijos kariuomenė, jį atstatyti padėjo Breslaujos miestelėnai. 1945 m. sausio 16 d. miestą su didžiuliais nuostoliais užėmė Raudonoji armija. Miestas kelis kartus ėjo iš rankų į rankas, todėl buvo labai sugriautas. Okupantai miestą pavadino Krasnoarmeisku, buvo įkurtas Krasnoarmeisko rajonas, tačiau, dėl vietinės įgulos netinkamo elgesio rajono centras perkeltas į Lazdynus, o 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus miestelio pavadinimą, pavadintas Dobrovolsku. 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko apylinkės centras.
Apylinkė
Dobrovolsko apylinkės (Добровольский cовет) apylinkės centras, apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Žymūs žmonės
Gimė:
Mirė:
Bukarešto universitetas
Bukarešto universitetas – didžiausias Rumunijos universitetas Bukarešto centre, Universiteto aikštėje.
Istorija
Universitetą 1694 m. įsteigė Valachijos kunigaikštis Konstantinas Brinkoveanu kaip Šv. Savos akademiją. Joje graikų kalba dėstyta teologija ir filosofija. 1864 m. reorganizuotas į pilną universitetą.
Struktūra
Bukarešto universitetui priklauso apie 50 institutų ir mokslinių centrų bei fakultetai:
Leidžia „Analele Universitatii Bucurecti“.
Bogoras
Bogoras  – miestas Indonezijoje, Javos salos šiaurės vakaruose, Vakarų Javos provincijoje, 60 km į pietus nuo Džakartos, tarpukalnių įduboje, Gedės ugnikalnio papėdėje. Kalnų klimatinis kurortas, žemės ūkio regiono prekybinis centras (kaučiukas, arbatmedžiai). Maisto, tekstilės, stiklo, chemijos, automobilių gamybos pramonė. Vystomas turizmas, amatai. Yra didžiausias šalyje Bogoro botanikos sodas. Veikia 15 universitetų, įvairūs gamtos tyrimų institutai, zoologijos, etnobotanikos muziejai, dramos teatras.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo Tarumanagaros karalystės laikų. Vėliau čia išaugo Pakuan Padžadžarano miestas ir tapo Sundos karalystės sostine. 1579 m. miestą sunaikino Banteno sultonatas.
XVIII a. olandai čia įkūrė kavos ir kaučiuko auginimo sritį. 1746 m. buvo įkurtas Beitenzorgo miestas. Jis tapo populiariu kurortu, čia ilsėdavosi Olandų Rytų Indijų generalgubernatorius. 1834 m. miestą nuniokojo Salako ugnikalnio išsiveržimas.
1942 m. suteiktas Bogoro pavadinimas. Bogoras tapo svarbiu Indonezijos mokslo centru.
Drumulis
Drumulis (arba Drumuliai) – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų ir 3 km į pietvakarius nuo Laukžemės. Įsikūręs miškingoje pajūrio žemumoje, apsuptas Mažučių, Kalgraužių, Drumulio ir Laukžemės miškų. Pietiniu pakraščiu praeina kelias Darbėnai–Būtingė, nuo kurio per kaimą veda kelias į Laukžemę.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Drumulis.
Istorija
Įsikūrė XIX a. Kalgraužių palivarko žemėje, vadinosi Drumuliai. 1923 m. buvo 14 kiemų. Tarpukariu drumuliškiai aktyviai dalyvavo Laukžemės šaulių būrio veikloje.
Alumnatas
thumb|260px|right|Alumnato reprezentacinis kiemas, 2006 m. Alumnatas – vienas gražiausių renesanso architektūros paminklų Vilniuje, esantis senamiestyje. Tai popiežiška misijinė kunigų seminarija, įsteigta 1582 m. popiežiaus Grigaliaus XIII. Veikla buvo nukreipta į stačiatikių ir protestantiškus kraštus. Seminarijoje mokėsi daugiausia užsieniečiai. 1622 m. išmūryti rūmai, į kuriuos įsiliejo anksčiau toje vietoje stovėjęs gotikinis namas su rūsiais. XVII a. viduryje Alumnato rūmuose įrengta koplyčia. Itališko renesanso stiliaus rūmai su trimis aukštais išdėstytomis arkadomis supa reprezentacinį kiemą. XVII a. kiemo gilumoje buvo pastatyta koplyčia.
1798 metais seminarija buvo uždaryta, Alumnato rūmai atiteko Vilniaus universitetui ir nuomoti miestiečiams. Paskutinį kartą restauruotas 1984 m.
Didysis lapuotininkas
Lietuvoje reta rūšis. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Šilingė
Šilingė (Lysimachia) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso žoliniai augalai su stačiais arba gulsčiais stiebais. Stiebai yra apaugę liaukutėmis. Žiedai geltoni.
Gentyje yra apie 100 rūšių. Lietuvoje auga šios rūšys:
Auginama: thumb|left|210px|[[Šliaužiančioji šilingė (Lysimachia nummularia)]]
William Byrd
thumb|right|160px| Viljamo Berdo portretas Viljamas Berdas (Biordas, ; apie 1540 m. − 1623 m. liepos 14 d. (liepos 4 d. pagal Julijaus kalendorių)) – XVI a. anglų renesanso kompozitorius.
Biografija
Viljamas Berdas gimė 1539 m. pabaigoje ar 1540 m. Londone. Buvo vienas iš septynių Thomas ir Margery Byrd vaikų. Tėvas Tomas buvo susijęs su karališkosios kapelos veikla. Jo broliai Simondas ir Džonas buvo choristais Londono Šv. Pauliaus katedroje (senojoje). Nėra žinių, kad Viljamas būtų buvęs choristu, bet tai yra labai tikėtina. Vėliau jo broliai tapo Londono Sičio pirkliais. Muzikinį lavinimąsi Berdas pradėjo bent nuo septynerių metų ir vėliau tęsė karališkojoje kapeloje. Tikėtina, kad jo mokytoju buvo Tomas Talis, tuo metu kapelos vargonininkas ir kompozitorius. Iš paauglystės Berdo kūrybos išliko keletas himnų, antifonų, motetų. Jis bendradarbiavo su kompozitoriais John Sheppard ir Thomas Mundy.
1563 m. Berdas užėmė vargonininko ir choro vadovo postą Linkolno miesto katedroje. Katedros vadovybė jam skyrė nemokamai namą ir nemenką tiems laikams atlygį. 1568 m. Viljamas Berdas vedė vietinę moterį Julian Birley, su kuria 1569 m. susilaukė sūnaus Kristoferio, 1572 m. − dukters Elizabet, 1576 m. − sūnaus Tomo, kurio krikštatėviu buvo Tomas Talis. Po to susilaukė dar dviejų dukterų − Reičel ir Merės. 1570 m. Berdas buvo trumpam nušalintas nuo pareigų. Gali būti, kad tai susiję su tuo, kad jis buvo įsitikinęs katalikas ir jo muzikinė veikla galėjo neatitikti anglikonų bažnyčios reikalavimų. Motetai „Libera me, Domine, de morte aeterna“ ir „Attollite portas“ priskiriami gyvenimo Linkolne periodui. To meto ir vėlesnė Berdo muzika buvo paveikta italų polifonisto Alfonso Ferrabosco, kuris tuo metu dirbo karalienei Elžbietai I.
1572 m. Berdas persikėlė į Londoną ir užėmė vietą karališkojoje kapeloje po kompozitorio Robert Parsons mirties. Kartu išlaikė kai kurias privilegijas, rašė muziką ir gaudavo uždarbį Linkolno katedroje iki 1581 m. Karališkojoje kapeloje Berdas dainavo kontrtenoru, grojo vargonais ir rašė muziką tiek pasaulietiniais, tiek religiniais žanrais. Pagrindiniai Berdo patronai Londone buvo katalikų aristokratai, kas apsunkino Berdo padėtį karališkajame dvare, kuriame oficialia religine linija buvo anglikonybė. Nepaisant to, Anglijos karalienė Elžbieta I rėmė Viljamą Berdą. 1575 m. ji Berdui ir Tomui Taliui suteikė išskirtinį patentą publikuoti muzikinius kūrinius Anglijoje. Tais pačiais metais pasirodęs Berdo ir Talio leidinys „Cantiones quae ab argumento sacrae vocantur“ nebuvo komerciškai sėkmingu. 1577 m. Berdų šeima minima gyvenanti Harligtone, Midlsekse (dabar Londono dalis).
Nuo 1577 m., stiprėjant antikatalikiškoms nuotaikoms Anglijoje, Berdas su šeima ne kartą minimi atskalūnais (nedalyvaudavo anglikonų apeigose, ginčydavo anglikonybės taisykles ir pan.). Berdas tikriausiai galėjo sulaukti sankcijų už tai, nors nuo rimtų bausmių jį gelbėjo postas karališkajame dvare ir įtakingi rėmėjai. 1588 m. karalienė Elžbieta I užsakė sukurti muziką poemai, skirtai pergalei prieš katalikiškos Ispanijos „Nenugalimąją“ armadą. Taip nutiko, kad kataliko Berdo muzika buvo atliekama daugiausia protestantiškose anglikonų bažnyčiose. Po Talio mirties 1585 m. Berdui vienam atiteko muzikos kūrinių leidybos patentas. Jis palaipsniui apleido pareigas karališkojoje kapeloje ir atsidėjo savo muzikos publikavimui. 1588 m. pasirodė sėkmingas rinkinys „Psalmes, sonets, & songs of sadnes and pietie“, 1589 m. − „Songs of Sundrie Natures“. Po 1590-ųjų Berdas susirašinėjo su Šv. Romos imperatoriaus kapelos Vienoje kapelmeisteriu Philippe de Monte.
1593 m. Berdas nuolatine gyvenimo vieta pasirinko Stondon Mesi kaimą Esekse. 1605 m. Berdas išleido 63 katalikiškų kūrinių 1 tomą „Gradualia, ac cantiones sacrae“, dedikuotą Henriui Hovardui, Northemptono perui. Tais pačiais metais buvo atskleistas katalikų sąmokslas nužudyti karalių Jokūbą I ir susprogdinti parlamento rūmus. Dėl prasidėjusios antikatalikiškos kampanijos Berdas turėjo atšaukti 1 tomą „Gradualia“. 1610 m. šis tomas, kartu su 1607 m. išspausdintu antruoju, su 45 kompozicijomis, buvo išleistas iš naujo. Berdo kūrinių publikacijos buvo įtrauktos į 1612 ar 1613 m. išleistą rinkinį „Parthenia“ ir 1614 m. keturios dainos įtrauktos rinkinyje „Teares or Lamentacions of a Sorrowfull Soule“. Savo „Gradualia“ 2-ojo tomo dedikacijoje Berdas išsakė apgailestavimus, kad gyvena tiek ilgai, kad turi matyti kaip miršta jo mylimi draugai ir mokiniai. Viljamas Berdas mirė 1623 m. liepos 14 d. (liepos 4 d. pagal Julijaus kalendorių) Stondon Mesi kaime Esekse. Palaidotas vietos Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčios kieme, tačiau tiksli kapo vieta nežinoma.
Kūryba
Muzika instrumentams:
Žandikaulio išnirimas
Žandikaulio išnirimas – apatinio žandikaulio nukrypimas nuo normalios padėties: kai žandikaulio sąnario paviršiai nebekontaktuoja, apatinis žandikaulis (dažniausiai abiejose pusėse) pasislenka į priekį ir žmogus nebegali susičiaupti. Jei išnirimas trunka ilgiau negu kelias sekundes – pacientas jaučia skausmą, kurį dažnai lydi smarkūs raumenų spazmai.
Paplitimas
Ši patologija dažniau pasitaiko moterims, nes jų žandikaulio sąnarinis gumburėlis yra mažesnis negu vyrų.
Klasifikacija
Žandikaulio išnirimas gali būti:
Priežastys
Žandikaulis dažniausiai išsinarinamas, kai žmogus smarkiai žiovauja, pernelyg daug išsižioja (pvz., kąsdamas didelį vaisių) arba gauna antausį. Jei žandikaulio išnirimas kartojasi dažnai, tai gali būti žandikaulio sąnario sutrikimų signalas.
Atstatymas
Pagrindiniai ūminio žandikaulio išnirimo atstatymo metodai:
Kujaba (upė)
Kujaba  – upė pietvakarių Brazilijoje, Mato Grose; kairysis Paragvajaus upės intakas. Prasideda Mato Groso plynaukštėje, teka į pietvakarius daugiausia Pantanalio pelkynėmis. Vaga sudaro daug meandrų ir senvagių. Kujabos žemupiu eina Mato Groso ir Pietų Mato Groso valstijų riba. Įteka į Paragvajų netoli Bolivijos sienos, aukščiau Amolaro.
Svarbiausias intakas – San Lorensas.
Upė būna vandeningiausia nuo spalio iki balandžio. Teka Mato Groso Pantanalio nacionalinio parko teritorija. Prie upės įsikūręs Kujabos miestas.
Žvangutis
Žvangutis – 1974 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas meninis filmas K. Sajos pasakos motyvais. Spalvotas. Filmo trukmė – 80 min.
Kriukai (kaimas)
Kriukai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kriukų miestelio.
Nothing Was the Same
Nothing Was the Same – trečiasis studijinis kanadiečių reperio Drake albumas, išleistas 2013 m. rugsėjo 24 d. Kartu albume dainas atlieka tokie hiphopo atlikėjai, kaip 2 Chainz, Big Sean, Jay-Z ir kiti. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų, taip pat per pirmąją savaitę vien JAV buvo parduota 658 000 albumo kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. 2018 m. albumui JAV tapo keturiskart platininiu, pardavus keturis milijonus kopijų.
2014 m. albumas nominuotas „Grammy“ apdovanojimui, geriausio repo albumo kategorijoje.
Prapuntų tuopa
Prapuntų tuopa – sunykęs botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų tuopa, augusi Lazdijų rajone, Šventežerio seniūnijoje, Prapuntų kaime. Paskelbtas valstybės saugomu 1960 m.
Istorija
Medis – baltoji tuopa (Populus alba L.) stūksojo gyvenvietės šalikelėje, šalia buvusios Prapuntų dvaro sodybos. Pasak vietos gyventojų, drevėtas medis nuvirto 2010 m. vasaros metu, palaužtas vėjo, kartu nutraukdamas šalia ėjusios elektros linijos laidus. Medžio vietoje likusi kelmo dalis ir buvusio kamieno kontūras šalia liudija buvus didelės apimties medį (virš 6 m). Supjaustytos didžiulio kamieno dalys traktoriumi nuvilktos atokiau. Kažkas bandė rankiniu motoriniu pjūklu medieną smulkinti (likę daug įpjovimų), tačiau galiausiai paliko ją likimo valiai.
Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19 (identifikacinis kodas Teisės aktų registre - 2015-00625) iš sąrašo išbrauktas sunykęs botaninis objektas – Prapuntų tuopa.
Gelvonėliai
Gelvonėliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žemųjų Viesų.
Balskų hidroelektrinė
Balskų hidroelektrinė – mažoji hidroelektrinė Tauragės apskrityje, 14 km į pietus, pietvakarius nuo Šilalės. Hidroelektrinė pastatyta ties 1984 m. užtvenkta Jūros upe. Tai antroji pagal instaliuotą elektros galią (2,914 MW) po Kauno hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje. Pastačius hidroelektrinę suformuotas dirbtinis Balskų tvenkinys. miniatiūra|220px|left|Hidroelektrinės pastatas
Techniniai duomenys
Hidroelektrinės galia – 2914 kW. Pagaminama energija perduodama į šalimais esančius 35 kV elektros tinklus. Didžiausias debitas, sukuriamas elektrinės, – 26 m³/s, minimalus – 4,26 m³/s.
Rusijos prokuratūros laipsniai
Rusijos prokuratūros laipsniai – Rusijos Federacijos prokuratūros darbuotojo padėtį nurodantis laipsnis.
Laipsnių sistema įvesta 1993 m. birželio 28 d. RF Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu Nr. 5275-1 (Об утверждении Положения о классных чинах работников органов прокуратуры Российской Федерации, норм выдачи и описания форменной одежды для прокурорских работников). Kadangi Rusijos Federacijos prokuratūros sistemos dalis yra Karinė prokuratūra ir darbuotojai iš vienos sistemos gali pereiti į kitą, buvo numatyta prokuratūros ir karinių laipsnių atitikimo sistema.
! Antpetis ! Laipsnis ! Laipsnis rusiškai ! Atitinkantis karinis laipsnis
Purpurinis dobilas
Purpurinis dobilas (Trifolium incarnatum) – pupinių (Fabaceae) šeimos, dobilų (Trifolium) genties augalas.
Vienmetis, pašarinis medingas augalas. Lietuvoje žiemoja prastai. Žiedynas – tamsiai raudona, pailga galvutė. Tarpukaryje augintas Klaipėdos krašte. Paplitęs Šiaurės Afrikoje, pietų Europoje ir vakarų Azijoje.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Žiedai
Inujamos pilis
thumb|300px|right|Inujamos pilis. Inujamos pilis – XV a. pilis Japonijoje, Inujamos mieste, Aičio prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Macumoto) ir viena iš dvylikos iki šių dienų išlikusių pilių, pastatytų prieš Edo laikotarpį.
Pilis stovi ant 40 m aukščio kalvos, netoli Kiso upės.
Istorija
Inujamos pilis yra viena seniausių Japonijoje. Jos istorija siekia 1440 m., kada šioje vetoje buvo įkurtas fortas. Vėliau, 1537 m., Oda Nobunaga dėdės Oda Nobujasu pastangomis jis peraugo į pilį. XVII a. pilis atiteko Naruse klanui, tačiau po Meidži revoliucijos nuosavybę perėmė valstybė. 1891 m. pilis stipriai nukentėjo nuo Nobi žemės drebėjimo ir 1895 m. buvo grąžinta Naruse šeimos nariams su sąlyga, kad jie pilį suremontuos ir prižiūrės. Ilgą laiką Inujama buvo vienintelė pilis Japonijoje, kuri priklausė privatiems asmenims. 2004 m. ji perduota Aiči prefektūros įsteigtam fondui.
Morbidelli
Morbidelli – buvusi Italijos motociklų gamintoja.
Kompaniją įkūrė italas verslininkas Giancarlo Morbidelli. Iš pradžių kompanija gamino medienos gaminius ir jų apdirbimo stakles. Motociklai buvo didelė italo aistra, tad G. Morbidelli rūpinosi ne tik jų gaminimu, tačiau ir turėjo didelę jų kolekciją. Šiuo metu visa kolekcija laikoma Morbidelli muziejuje Pezaro mieste.
Morbidelli motociklai dalyvaudavo 125 ir 250 cm³ klasės čempionatuose. Ypač sėkmingas buvo aštuntas dešimtmetis, kuomet Morbidelli motociklai nugalėjo čempionate 1976, 1977 ir 1978 m. 125 cm³, o 1977 m. ir 250 cm³ klasėje.
Cukraus Galvos kalnas
thumb|250px|Cukraus Galvos kalnas
Čebeliškė
Čebeliške vadinami du gretimi kaimai Kauno rajone:
Cukraus Galvos kalnas
Cukraus Galvos kalnas  – kūgio pavidalo kalnas Brazilijoje, Rio de Žaneire, siaurame pusiasalyje Guanabaros įlankos pakrantėje. Aukštis – 396 m. Kalnas sudarytas iš prekambrinio gneiso. Ant kalno stovi San Žuano tvirtovė. Ant Cukraus Galvos kalno galima patekti funikulieriumi.
Cukraus Galvos kalnas yra vienas pagrindinių Rio de Žaneiro simbolių. Ypač vaizdingas šio kalno reginys atsiveria nuo Korkovado kalno. Pavadinimas kilo nuo seniau gamintų cukrinių kūgių, kurie vadinti „cukraus galvomis“.
Nemeikščių piliakalnis
Nemeikščių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas ; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1659) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Utenos seniūnijoje, į pietus nuo Nemeikščių. Pasiekiamas iš plento, pasukus pro Nemeikščius pervažiavus geležinkelį, už jo pavažiavus 700 m, sankryžoje pasukus į dešinę pietų pusėn, už 500 m yra dešinėje vakaruose, pervažiavus Krašuoną.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Krašuonos upelio kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 43x26 m dydžio, 1,5 m aukštesne pietine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Apsiaustas (smegenys)
thumb|right|260px|Žmogaus galvos smegenų apsiausto sandara Apsiaustas  – galvos smegenų pusrutulių paviršinis sluoksnis, išraižytas smegenų vingiais ir vagomis.
Nemeikščių piliakalnis
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Apsiaustas (smegenys)
Išorinė apsiausto sandara
thumb|right|260px|Žmogaus galvos smegenų didieji pusrutuliai (pažymėti raudona spalva)
Apsiausto išorėje yra pilkoji medžiaga – žievė, po ja – baltoji medžiaga.
Komisūrinės skaidulos sujungia abiejų pusrutulių naujojo apsiausto žievę. Jos sudaro komisūrinių laidų jungtis.
Asociacinės skaidulos sujungia skirtingus žievės laukus tik vieno pusrutulio ribose ir yra arčiau žievės.
Projekcinės skaidulos sudaro aferentinius ir aferentinius laidus, kuriais žievė jungiasi su tarpinėmis smegenimis, pamato mazgais, smegenų kamienu ir nugaros smegenimis.
Apsiausto paviršių sandara
thumb|right|260px|Šimpanzės galvos smegenys
Apsiaustą sudaro trys paviršiai: šoninis, vidinis ir apatinis.
Smegenų pusrutulių viršutinis šoninis paviršiaus reljefas
thumb|right|260px|Smegenų apsiausto skiltys
Jis sudarytas iš: kaktinės skilties, momeninės skilties , pakaušinės skilties , smilkininės skilties ir salos.
Kaktinė skiltis
thumb|right|260px|Raudonai pažymėta priešcentrinė vaga
Šioje skiltyje prieš centrinę vagą, lygiagrečiai su ja, eina priešcentrinė vaga, kuri dažnokai viduryje yra nutrūkusi. Nuo šios vagos prasideda ir eina į priekį dvi kaktinės vagos: viršutinė ir apatinė. Šios vagos dalija aprašomąjį kaktinės skilties paviršių į vingius. Tarp centrinės ir priešcentrinės vagų yra priešcentrinis vingis. Likusį plotą kaktinės vagos padalija į tris kaktinius vingius: viršutinis, vidurinį ir apatinį. Į pastarąjį vingį nuo šoninės smegenų vagos pakyla trys šakos – priekinė, kylančioji ir užpakalinė. Šios šakos apatinį kaktos vingį padalija į tris dalis. Apačioje priekinės šakos yra akiduobinė dalis, tarp priekinės ir kylančių šakų – trikampė dalis ir užpakalyje kylančiosios vagos – gaubtelio dalis.
Momeninė skiltis
thumb|right|260px|Paveikslėlyje pažymėti: Viršutinė momeninė skiltelė (Lobulus parietalis superior); Užcentrinis vingis (Gyrus postcentralis); Apatinė momeninė skiltelė (Lobulus parietalis inferior); Kampinis vingis (Gyrus angularis); Antkraštinis vingis (Gyrus supramarginalis)
Viršutiniame šoniniame paviršiuje, lygiagrečiai su centrine vaga, eina užcentrinė vaga. Nuo jos prasideda ir maždaug išilgai eina vingiuota vidinė momeninė vaga. Šios vagos skilties aprašomąjį paviršių dalija į tris dalis. Tarp centrinės ir užcentrinės vagų yra užcentrinis vingis. Apsiausto dalis virš vidinės momeninės vagos vadinama viršutine momenine skiltele, žemiau šios vagos yra apatinė momeninė skiltelė. Šioje skiltelėje yra skiriami du vingiai: kampinis į kurį remiasi viršutinė smilkininė vaga, ir antkraštinis vingis  uždarantis šoninę smegenų vagą. Apatinė momeninės skiltelės dalis priekyje antkraštinio vingio vadinama momeniniu gaubteliu. Jis iš viršaus riboja šoninės smegenų vagos vidurinę dalį.
Pakaušinė skiltis
thumb|right|260px|Žaliai pažymėta pakaušinė skiltis
Aprašomajame paviršiuje užima mažiausią plotą. Į šią skiltį nusitęsia vidinės momeninės vagos galas, kuris čia vadinamas skersine pakaušine vaga. Kitos vagos ir jų ribojami vingiai nepastovūs ir labai įvairūs.
Smilkininė skiltis
thumb|right|260px|paveikslėlyje pažymėtas smilkininės skilties viršutinis vingis
Aprašomajame paviršiuje turi labiau pastovias ir lengvai matomas vagas bei vingius. Čia iš priekio į užpakalį eina dvi smilkininės vagos: viršutinė ir labiau kintanti vidurinė  einanti maždaug viduriu tarp viršutinės vagos ir apatinio skilties krašto. Šoninė smegenų vaga ir minėtos smilkininės vagos skilties viršutinį šoninį paviršių dalija į tris vingius: viršutinį, vidurinį ir apatinį. Pastarasis eina išilgai apatinio smilkininės skilties krašto ir yra tarp vidurinės ir apatinės smilkininės vagos, einančios skilties apatiniame paviršiuje.
Sala
Sala primena žemą kūgį, kurio pagrindas apsuptas gilios žiedinės vagos. Centrinė salos vaga dalija salos paviršių į priekinę ir užpakalinę dalis. Užpakalinėje dalyje yra tik vienas ilgas vingis, o priekinėje dalyje – keletas trumpų vingių.
Vidinio ir apatinio smegenų pusrutulių paviršių reljefas
Į pusrutulių apsiausto dalies vidinį paviršių nusitęsia visos skiltys. Šiame paviršiuje yra vagų, kurios eina per keletą skilčių, jas padalydamos į bendrus vingius. Per kaktinę, momeninę ir iš dalies per pakaušinę skiltis tęsiasi dvi lygiagrečios vagos. Viena iš jų didžiosios jungties vaga apsupa didžiąją jungtį iš jos iškiliosios pusės. Apačioje, smilkininėje vagoje, ji nusitęsia į hipokampo pusės vagą. Kita – juostinė vaga eina lanku, maždaug viduriu tarp pirmosios ir pusrutulių viršutinio krašto. Ji nukrypsta prie šio krašto savo užpakaliniu galu, vadinamu kraštine šaka, kuri truputį užeina į viršutinį šoninį paviršių už centrinės vagos. Betarpišką juostinės vagos tąsa už kraštinės vagos vadinama pamomeninė vaga. Maždaug ties didžiosios jungties viduriu iš juostinio vingio į viršų išeina pacentrinė vaga. Vidurinio paviršiaus užpakaliniame gale bendru kamienu prasideda dvi gilios vagos – momeninė pakaušio vaga atskirianti momeninę skiltį nuo pakaušinės, ir pentininė vaga. Žemiau šio plyšio prasideda pusrutulių pakaušinio poliaus apatinis paviršius. Šio paviršiaus pakaušinėje skiltyje, žemiau pentininės vagos, eina šalutinė vaga, kuri priekyje nusitęsia į smilkininę skiltį. Žemiau šalutinės vagos yra pakaušinė smilkinio vaga.
Gataučiai (reikšmės)
Gataučiais vadinami kaimai:
Apsiaustas (smegenys)
Vidinio ir apatinio smegenų pusrutulių paviršių reljefas
Pakaušinės skilties vidiniame paviršiuje yra du vingiai – pleištas tarp momeninės pakaušio ir pentininės vagų, ir liežuvinis vingis, esantis tarp šalutinės ir pentininės vagų. Žemiau jo yra pakaušinės ir smilkininės skilčių apatiniai paviršiai. Juos sudaro du pakaušiniai smilkinio vingiai: vidinis, esantis tarp šalutinės ir pakaušinės smilkinio vagų, ir šoninis , kurį riboja pakaušinė smilkinio ir apatinė smilkininė vagos. Į išorę nuo pastarosios vagos yra apatinis smilkininis vingis.
Minėti vidinio ir apatinio paviršių vingiai, kaip žiedas supantys didžiąją smegenų jungtį ir smegenų kamieną, vadinami skliautiniu vingiu. Skiriamos trys jo dalys: juostinis ir hipokampo pusės vingiai ir juostinio vingio sąsmauka. Juostinis vingis yra tarp didžiosios jungties ir pamomeninės vingių. Hipokampo pusės vingis yra smilkininės skilties apatiniame paviršiuje, tarp bendravardės ir šalutinės vagų. Priekyje šis vingis baigiasi sustorėjimu, vadinamu kabliu. Juostinio vingio sąsmauka yra užpakalyje didžiosios jungties stormens. Ji sujungia juostinį ir hipokampo pusės vingius.
Pusrutulių kaktinio poliaus apatinį paviršių sudaro kaktinė skiltis. Šis paviršius yra išraižytas skirtingos formos vingių. Tarp jų pastovesnis tiesusis vingis, esantis išilginės vagos pakraštyje. Jo išorėje yra išsidėstę akiduobiniai vingiai.
Pusrutulių kaktinių skilčių apatiniame paviršiuje yra išsidėsčiusios svarbios uoslės sensorinės sistemos struktūros: uoslės storumo, uoslės laidas ir uoslės trikampis.
Limbinė skiltis
Limbinė skiltis  – senojo apsiausto dalis, kuri, didėjant žmogaus smegenyse naujajam apsiaustui  pasislinko į pusrutulių vidinį ir apatinį paviršius. Prie limbinės skilties priskirtos visos skliautinio vingio dalys: juostinis vingis, juostinio vingio sąsmauka, hipokampo pusės vingis su kabliu.
Hipokampas
thumb|right|260px|paveikslėlyje pažymėtas hipokampas
Hipokampas  – seniausias apsiaustas giliausiai nugrimzdusi dalis. Hipokampo kompleksą sudaro tikrasis hipokampas, ramstis, dantytasis vingis ir hipokampo spurga.
Tikrasis hipokampas (amono ragas) yra apsiausto pilkosios medžiagos darinys šoninio skilvelio apatinio rago užpakalinėje sienoje, sudarantis apie 5 cm ilgio lanko formos pakylą. Jos gale yra nedidelis sustorėjimas, vadinamas hipokampo koja, kurios viršuje yra nežymūs grioveliai. Į apačią, vidine kryptimi, hipokampas pereina į ramstį. Tai – apsiausto dalis, lanku jungianti amono ragą su hipokampo pusės vingiu. Šioje jungtyje seniausioji žievė pereina į senąją žievę. Dantytasis vingis yra platoka dantyta apsiausto žievės plokštelė, kuri apačioje išorine kryptimi yra suaugusi su hipokampu. Šio vingio vidinis dantytas kraštas kaip siaura juostelė tęsiasi hipokampo vagos gilumoje. Hipokampo spurga yra baltosios medžiagos darinys. Tai – skliauto kojyčių suplokštėjęs artimasis galas, kuris šoniniu kraštu yra suaugęs su hipokampu ir dantytuoju vingiu. Spurgos vidinis kraštas laisvas ir yra pasuktas į šoninio skilvelio apatinio rago pusę.
Chen Ruolin
Chen Ruolin (, g. 1992 m. gruodžio 12 d. in Nantonge) – Kinijos šuolininkė į vandenį, daugkartinė pasaulio ir olimpinė čempionė. Specializuojasi šuoliuose nuo 10 metrų platformos.
Biografija
Roulin Chen šuolių į vandenį karjerą pradėjo 1998 m. įstojusi į Dziangsu provincijos šuolių į vandenį komandą. 2006 m. tapo Kinijos nacionaline čempione ir nuo to laiko rungtyniauja nacionalinėje rinktinėje. Tais pačiais metais sportininkė iškovojo aukso medalį Dohoje vykusiose Azijos žaidynėse. 2007 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Roulin pelnė du aukso medalius: individualioje ir sinchroninėje rungtyse. 2008 m. ir 2012 m. pasaulio taurės nugalėtoja.
Rjuzo Hiraki
(g. 1931 m. spalio 7 d. – m. 2009 m. sausio 2 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1954–1962 m., su ja dalyvavo 1956 ir 1964 m. olimpinėse žaidynėse.
Godėnai
Godėnais vadinami du gretimi kaimai Kauno rajone:
Čikagos grupuotė
Čikagos grupuotė neturi tradicinio organizuoto nusikalstamumo monopolijos. Ji konkuruoja dėl teritorijų, verslo su daugeliu kitų kriminalinių organizacijų, įskaitant ir dabartinę „rusų mafiją“. Grupuotės veikla jos geriausiais metais apėmė ne tik kaimynines valstijas, bet ir didžiąją JAV teritorijos dalį, įskaitant Los Andželą ir Floridą. 2007 m. duomenimis, Grupuotėje buvo 28 oficialūs nariai (organizacijos branduolys) ir virš 100 partnerių.
Istorija
Grupuotė nuo susikūrimo pradžios pradėjo vykdyti kriminalinę veiklą, kontroliuoti įtakos sferas Čikagos rajone. Prohibicijos metais jos lyderis Al Kaponė konkuravo su kitais gangsteriais dėl nelegalaus alkoholio kontrabandos verslo. Pačioje grupuotėje vyko konkurencinė kova tarp Šiaurės pusės (North Side Mob) ir Pietų pusės (Southside Mob) gaujų. Jos kultūriniu požiūriu labai skyrėsi, nes Al Kaponės vadovaujami „pietiečiai“ daugiausiai buvo italų ir žydų kilmės asmenys, o George Moran vadovaujami „šiauriečiai“ – airių kilmės. Šis konfliktas privedė prie daugybės nusikaltimų: Švento Valentino dienos skerdynių, žmogžudysčių gatvėse. Vienas pagrindinių butlegerių pajamų šaltinių buvo Kanada, iš kur driekėsi kontrabandinio alkoholio maršrutai. Kai kuriais vertinimais, vienas žymiausių Amerikos mafijos bosų Al Kaponė 1925–1930 m. kriminaliniame pogrindyje iš nelegalių lošimų, prostitucijos ir alkoholio verslo uždirbdavo milžiniškas pinigų sumas, po 100 mln. dolerių per metus, ilgai išliko nebaudžiamas, nes įbauginti liudininkai baiminosi bendradarbiauti su teisėsauga.
Beriozovka (Otenhagenas)
Beriozovka (,, nuo 1907 m. Groß Ottenhagen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Ozerkų kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo senasis pavadinimas Aukt(uma) prūsiškos, vėlesnis – vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Žuvininkų apskrities kaimas. 1947–2008 m. Ozerkų apylinkės kaimas.
Verbiškės
Verbiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, netoli Virintų ežero, iš kurio išteka Virinta. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, bendruomenės centras, plastmasių gamykla ir medžio apdirbimo įmonė.
Istorija
1759 m. Skudutiškio bažnyčios krikšto metrikų knygoje minimi Verbūnai tapatintini su dabartinėmis Verbiškėmis. Ten pat 1778 m. užrašytas kaimo vardas Verbiškės. Kaimas XVIII–XIX a. priklausė Liliškių dvarui. Iki 1854 m. buvo Molėtų, po to – Alantos, nuo 1927 m. – Suginčių parapijoje.
Japonijos sveikatos apsaugos sistema
Japonijoje sveikatos apsaugos sistemoje sveikatos apsaugos paslaugas, įskaitant tam tikrų ligų tyrimus ir infekcinių ligų kontrolę teikia valstybinė ir vietinė valdžia. Mokestis už asmenines medicinines paslaugas yra dengiamas universalios sveikatos apsaugos draudimo sistemos, kuri užtikrina santykinę paslaugų prieinamumo lygybę; mokesčius už paslaugas nustato vyriausybinis komitetas. Asmenys, kurie nėra apdrausti per savo darbdavius gali dalyvauti nacionalinėje sveikatos draudimo programoje, kurią administruoja vietos savivalda. Pacientai gali laisvai rinktis medikus ir medicinos įstaigas.
Raudonasis dobilas
Raudonasis dobilas (Trifolium pratense) – pupinių (Fabaceae) šeimos, dobilų (Trifolium) genties augalas.
Daugiametis, 40−60 cm aukščio augalas su ilga, šakota šaknimi. Po 30−90 kvapių žiedų tankioje, gana didelėje galvutėje, apgaubtoje dviejų lapelių. Kartais galvutės porinės. Žiedynai stiebo šakelių viršūnėse ant neilgų kotelių; žiedai bekočiai. Taurelė šviesiai žalia, su 10 gyslų, plaukuota. Plaukelių priaugusios ir taurelės žiotys, apatinis jos dantelis ilgesnis už kitus. Vainikėlis raudonas, rečiau melsvai rausvas arba baltas, jo lapelių nageliai tarpusavyje suaugę. Vaisius − kiaušiniška, vienasėklė ankštis, skersai padalyta į 2 dalis: pusrutulišką, blizgančią, lygiu paviršiumi viršutinę ir taurišką, raukšlėtą, plonasienę apatinę. Sėklos kiaušiniškos arba tribriaunės piramidės pavidalo, geltonos, rudos ar violetinės. Stiebas pagulęs, rečiau status, vagotas, nelabai šakotas, viršutinė dalis plaukuota. Ilgakočiai pamatiniai lapai retoje skrotelėje. Stiebo lapai pražanginiai, trumpakočiai. Visi lapai su prielapiais, jų lakštai trilapiai; lapeliai pailgai kiaušiniški arba elipsiški, trumpais koteliais. Labai retai pasitaiko lapų su 4 ir daugiau lapelių.
Auga pievose, kirtimuose, pamiškėse ir miško aikštelėse, mažo rūgštingumo arba neutralios reakcijos dirvose (5,5-7 pH). Dažnai sėjamas. Žiedus apdulkina kamanės ir Kaukazo bitės. Sėklas išnešioja paukščiai, skruzdėlės, galvijai. Auginamas beveik visoje Europoje, laikomas geriausia pašarine žole. Naudojami žaliajam pašarui, šienainiui, silosui, žolės miltams, žolių mišiniams. Žalios žolės derlius 400 cnt/ha, šieno derlius 80 cnt/ha, sėklų derlius 4 cnt/ha. Kultūroje žinomas nuo XI a., ypač išplito nuo XVIII a. Lietuvoje raudonieji dobilai auginami labiau paplito XIX a. viduryje. Yra išveista veislių („Kamaniai“, „Liepsna“ ir kt.). Auginamas ir kituose žemynuose (Azijoje, Amerikoje, Australijoje).
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 52 psl.
Krūtinkaulis
thumb|right|300px|Krūtinkaulis Krūtinkaulis  – plokščiasis kaulas, esantis krūtinės ląstos (cavitas thoracis) priekinėje sienoje ir priklausantis ašiniams griaučiams. Šis kaulas yra siaurėjantis į apačią ir tradiciškai aprašomas kaip kardas. Visos dalys vystosi iš atskirų užuomazgų, o vėliau susilieja į vieną kaulą. Dėl rankenos ir kūno sudaromo atgal atviro kampo (angulus sterni) priekinis kaulo paviršius yra šiek tiek išlinkęs, o užpakalinis įdubęs.
Sandara
Su krūtinkauliu tiesiogiai yra sujungti pirmasis (I) – septintasis (VII) šonkauliai, o VIII–X šonkauliai susijungia netiesiogiai, suaugdami su juo tik per vienas kito kremzlę. Kartu su šonkauliais dalyvauja kvėpavime. Krūtinkaulį sudaro trys dalys:
Krūtinkaulio rankena
Viršutinė rankenos (manubrium sterni) briauna vadinama jungo įlanka (incisura jugularis), nes greta jos teka bendravardė vena (vena jugularis). Ši įlanka iš priekio žymi ribą tarp kaklo ir krūtinės. Ją lengva apčiuopti ir pamatyti: riboja kaklo apačioje esančią duobę. Į šoninių kraštų įdubas įsistato raktikaulio kremzlės. Tai raktikaulinės įlankos (incisurae clavicularis). Po jomis abejose pusėse dar yra po šonkaulinę įlanką (incisura costalis) pirmajam (I) šonkauliui ir po pusę įlankos ties rankenos ir kūno jungtimi antrajam (II) šonkauliui. Rankenos apačia liečiasi su karūtinkaulio kūnu ir sudaro jau minėtą kampą (angulus sterni). Virš rankenos kartais esti antkrūtinkaulinių kaulų (ossa suprasternalia) rudimentai.
Krūtinkaulio kūnas
Kūno (corpus sterni) šonuose, kaip ir rankenoje, išsidėsčiusios įdubos skirtos šonkaulių kremzlėms įsistatyti. Jos vadinamos šonkaulinėmis įlankomis (incisurae costalis). Viena pora ties rankenos ir kūno jungtimi, kita prie kūno ir kardinės ataugos jungties ir dar 4 poros tarp jų.
I šonkaulis jungiasi prie rankenos, II – prie rankenos ir kūno jungties, III–VI šonkaulių kremzlės – prie kūno kraštų, o VII šonkaulio įlanka susidaro prie kūno ir kardinės ataugos jungties.
Krūtinkaulio kardinė atauga
Prie kardinės ataugos (processus xiphoideus), kurią galima apčiuopti tarp šonkaulių lankų, tvirtinasi kai kurie pilvo raumenys.
Krūtinkaulio kaulėjimas
Krūtinkaulio kremzlinis modelis kaulėja iš keleto centrų. Anksčiausiai toks centras užsimezga rankenoje – apie 3-6 intrauterinės raidos mėnesį. Šiek tiek vėliau keli neporiniai ir poriniai židiniai atsiranda kūne, iš kurių pats apatinis formuojasi pirmaisiais gyvenimo metais. Kaulėjimo centrai susilieja per ilgą laiko tarpą – nuo 6 iki 20 metų. Jiems nesusiliejus, krūtinkaulyje gali likti anga arba plyšys.
Šonkauliai
thumb|right|300px|Šonkauliai Šonkaulis (costa) – lanko pavidalo plokščiasis kaulas, užpakaliniu galu prisišliejęs prie atitinkamo krūtinės slankstelio, o priekiniu galu pereinąs į ilgoką kremzlę (cartilago costalis), besijungiančią su krūtinkauliu. Šonkauliai sudaro didžiąją krūtinės ląstos sienos dalį. Pagal tai, kaip šonkauliai tvirtinasi prie krūtinkaulio, jie skirstomi į tikruosius ir netikruosius. Tikrųjų šonkaulių (I–VII); costae verae), kremzlės tvirtinasi prie krūtinkaulio kiekviena atskirai, o netikrųjų (VIII–XII), costae spuriae), kremzlės arba jungiasi tarpusavyje ir prisikabina prie septintojo šonkaulio kremzlės, arba visai nepasiekia krūtinkaulio. Taip atsitinka dviem paskutinėms šonkaulių poroms (XI–XII), tad jie dar vadinami laisvaisiais šonkauliais (costae fluctuantes). Kaip atavizmas pasitaiko XIII šonkaulis kakle (costa cervicalis, s. colli) arba juosmenyje (costa lumbalis). Gretimus šonkaulius skiria tarpšonkaulis, arba tarpšonkaulinis tarpas (spatium intercostale).
Sandara
Šonkaulį sudaro galva (caput costae), kaklas (collum costae) ir kūnas (corpus costae).
Galva – užpakalinis apvalus galas, turintis šonkaulio galvos sąnarinį paviršių (facies articularis capitis costae). Juo šonkauliai remiasi į krūtinės slankstelių kūnų šonus. Tų šonkaulių (II–X), kurie įsistato į gretimų slankstelių kūnų pusduobes (fovea costalis superior et fovea costalis inferior), galvos sąnarinį paviršių dalija šonkaulio galvos skiauterė (crista capitis costae), besiremianti į slankstelių kūnus jungiančią tarpslankstelinę kremzlę. Tų šonkaulių, kurie susineria ne su slankstelių pusduobėmis (I, XI, XII), galva skiauterės, žinoma, neturi.
Į šoną nuo galvos šonkaulis sulaibėja ir pereina į kaklą (collum costae), kurio viršutinis kraštas aštrus ir vadinamas šonkaulio kaklo skiautere (crista colli costae).
Kūnas prasideda gumburėliu (tuberculum costae), kurio sąnarinis paviršius (facies articularis tuberculi costae), liečiasi su krūtinės slankstelio skersine šonkauline duobe (fovea costalis processus transversi). Lateraliau gumburėlio kūnas užlinksta į priekį, sudarydamas šonkaulio kampą (angulus costae). Kūno įlinkusio vidinio paviršiaus apatiniu kraštu driekiasi šonkaulio vaga (sulcus costae), tarpšonkaulinei arterijai, venai ir nervui. Norint nustatyti, ar šonkaulis dešinysis ar kairysis, reikia nukreipti galvą atgal, o vagą – į vidų ir į apačią.
Du viršutiniai šonkauliai
Šonkaulių ir jų kremzlių forma pasitaiko įvairi: priekiniai galai gali būti dvišakiai arba kiauri, kremzlės taip pat gali būti sudarytos iš kelių dalių ir netaisyklingai jungtis tarpusavyje bei su krūtinkauliu.
Skaičiuojant gyvo žmogaus šonkaulius, reikia turėti galvoje, kad pirmasis yra pasislėpęs už raktikaulio, taigi tuoj po raktikauliu galima apčiuopti antrojo šonkaulio kūną arba kremzlę.
Raimondas Sviackevičius
Raimondas Sviackevičius (g. 1975 m.) – akordeonininkas.
Koncertinė veikla
Raimondas Sviackevičius yra daugelio Lietuvoje rengiamų akordeonininkų konkursų laureatas (1988, 1990, 1992, 1994 m.). Nuo 1996 m. tarptautinių akordeonistų konkursų („Citta di Castelfidardo”, „Pianello Val Tidone”, „Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri”, Italija) prizinių vietų laimėtojas.
Pasiekimai
„Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri”, IX tarptautinis akordeonistų konkursas, I vieta ir „Auksinė lyra”, 2000 m.
Šaltiniai
VĮ Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centro (LMAIC) informacija
Dovainonių pagrindinė mokykla
Kaišiadorių rajono Dovainonių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dovainonyse (Kaišiadorių raj.), Gedimino g. 7, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190594272. Steigėjas Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1918 m. įsteigta pradinė mokykla ūkininko Jono Zarecko troboje. 1949 m. mokykla reorganizuota į septynmetę mokyklą, 1962 m. į aštuonmetę mokyklą, 1986 m. į devynmetę mokyklą. Nuo 1992 m. Dovainonių pagrindinė mokykla. 1995 m. mokykla perkelta į buvusio vaikų darželio patalpas. 1999 m. reorganizuota į dešimtmetę mokyklą. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. po reorganizavimo tapo Rumšiškių A. Baranausko vidurinės mokyklos skyriumi.
Natalia Oreiro
Natalia Marisa Oreiro Iglesias Poggio Bourié (1977 m. gegužės 19 d. Motevidėjuje) – populiari urugvajietė Argentinos dainininkė ir aktorė.
12 metų pradėjo modelio karjerą. Aktorės karjerą pradėjo vaidindama reklamose ir telenovelėse. Išgarsėjo kaip telenovelių žvaigždė. Po vaidinimo argentiniečių komedijoje Un Argentino en New York pradėjo savo muzikinę karjerą.
Kukučiai (reikšmės)
Žodis kukučiai reiškia:
Lylavėnai
Istorija
Gilią kaimo priešistorę mena prie Pagramančio–Didkiemio kelio esantis kapinynas, vadinamas Milžinkapiais. Prieškariu jame rasta II–IV a. radinių – ginklų ir papuošalų.
Grand Titono nacionalinis parkas
Grand Titono nacionalinis parkas – nacionalinis parkas JAV, Vajomingo valstijos šiaurės vakaruose, apie 16 km piečiau Jeloustono nacionalinio parko. Abu parkai sudaro 7,3 milijonų ha Didžiojo Jeloustono ekosistemą.
Lylavėnai
Istorija
Rašytinė kaimo istorija prasideda 1384 m. Tais metais Vokiečių ordino pareigūnas sudarė karo kelio aprašymą (3-iajį). Apraše sakoma, kad Klaipėdoje prasidedantis maršrutas kerta Jūros upę, siekia Karšuvos kraštą ir toliau veda iki Littowin.
Grand Titono nacionalinis parkas
Grand Titono parkas pavadintas Titono kalnų grandinės – aukščiausių kalnų Vajomingo valstijoje, iškilusių virš Džeksonholo stepės, vardu. Kalnai yra jaunesni už Uolinius kalnus. Grand Titono aukščiausia vietovė yra iškilusi 4197 metrų. Grand Titono nacionalinis parkas yra įkurtas 1929 m. Parke gausu ledyninės kilmės ežerų, didžiausia upė – Gyvačių upė. Parko teritorijoje aptinkama daugiau nei tūkstantis rūšių induočių, gausu žinduolių ir paukščių. Parke išplėtota turizmo infrastruktūra.
Lylavėnai
Istorija
1562 m. Karšuvos valsčiaus inventoriuje Lylavėnai aprašyti kaip valdovui priklausęs 8 valakų kaimas. Minimos bajorų valdos, o XVIII–XX a. pradžios šaltiniuose – ir Lylavėnų (Paulinavos) palivarkas, kurį valdė Tilžės jėzuitai, iš jų perėmė Vilniaus vyskupas Ignotas Masalskis. Vėliau čia šeimininkavo Straševičiai ir kiti. Šiandien palivarko centras virtęs paprasta sodyba.
Grand Titono nacionalinis parkas
1950 m. jo teritorija buvo išplėsta.
Lylavėnai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo kaimas kiek sumažėjo, tačiau 2009 m. jame tebestovėjo 8 sodybos, kuriose gyveno 23 gyventojai.
Per Lylavėnus teka Lylava, kuri piečiau kaimo įteka į Jūrą. Jos slėnį apima hidrografinis draustinis, kurį steigiant siekta išsaugoti šį upelį kaip „etaloninį“ nedidelio Jūros intako pavyzdį. Lylavos pakrantėse gausu brandžių skroblų. Čia kartais sukalena baltnugariai geniai, žaliosios, pilkosios ar juodosios meletos. Paupio žolynuose galima pastebėti retų augalų – svogūninę dantažolę, statųjį atgirį, paprastąjį kardelį, meškinį česnaką. Pavasarinio neršto metu į šį upeliuką atplaukia neršti upinės nėgės.
Kilometru žemiau Lylavos žiočių virš Jūros kabo apie 1965 m. pastatytas kabantysis lieptas. Jis jungia Lylavėnus su nuošaliu Genių kaimu. Tokie lieptai laikytini savotiškais pajūriams būdingais etnografijos paminklais.
Roaldas Gadonas
Roaldas Gadonas (g. 1954 m. vasario 15 d. Kupiškyje) – Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1972 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1984 m. Baltarusijos TSR Mokslų akademijoje apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema „Polimetininių fotosensibilizuojančių dažų, sugeriančių matomajame diapazone, pikosekundiniai energijos relaksacijos procesai“ (vadovas Algis Petras Piskarskas).