cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petras Bagdonavičius
Biografija
Kai tik buvo grąžinta (1989) tikintiesiems Vilniaus Arkikatedra, P. Bagdonavičius joje pradėjo vargonininkauti. Suorganizavo du chorus: kamerinį, kurio branduolį sudarė muzikai profesionalai, ir pagrindinį, kuriame gieda tikintieji mėgėjai. Pastaruoju metu jis vadovauja Arkikatedros Bazilikos Mažajam chorui, kuris gieda vakarinėse pamaldose, kai kada pakeičia ir Didįjį Arkikatedros chorą.
P. Bagdonavičius buvo Alytaus rajono dainų švenčių dirigentas ir Vilniaus rajono dainų švenčių vyr. dirigentas. Yra Lietuvos liturginės ir bažnytinės muzikos komisijos narys, Vargonininkų draugijos Vilniaus arkivyskupijos skyriaus pirmininkas; parengė giesmynus „Giedokime visi“ (1993) ir „Teskamba giesmės" (1993).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Svalbardas
Istorija
Didžiausia salyno sala yra Špicbergenas; dažnai šios salos vardu neteisingai vadinamas visas salynas.
Politinis statusas ir valdymas
Pagal 1920 m. vasario 9 d. Svalbardo sutartį, tarptautinė bendruomenė pripažino Svalbardą Norvegijai, tačiau nustatė, kad jis turi būti demilitarizuotas. Norvegija pradėjo administruoti Svalbardą 1925 m. Pagal unikalią Svalbardo sutartį, kitų šalių piliečiai turi teisę visiškai vienodais pagrindais eksploatuoti naudingąsias salyno iškasenas. Remiantis tuo, Barencburge susiformavo nuolatinė sovietų, o vėliau rusų gyvenvietė. Kitą gyvenvietę Pyramiden rusai apleido 2000 m. Vienu metu sovietų gyventojų Svalbarde buvo gerokai daugiau nei norvegų, nors dabar taip nebėra.
Teritoriją administruoja paskirtas Norvegijos gubernatorius sysselmann, kuris reziduoja Longjyrbieno gyvenvietėje.
Geografija
thumb|left|Svalbardo žemėlapis Svalbardas yra šiauriausiai esanti Europos teritorija. Salos iš viso užima 62 050 km², tarp jų išsiskiria trys didelės salos: Špicbergenas (39 000 km²), Šiaurės Rytų Žemė (Nordaustlandet), (14 600 km²) ir Edžo sala (Edgeøya) (5 000 km²). Taip pat yra mažesnė Barenco sala (Barentsøya).
60 % Svalbardo dengia ledynai ir sniegynai. Nepaisant to, Šiaurės Atlanto srovė švelnina arktinį klimatą, dėl to aplinkiniai vandenys neužšąla ir beveik visus metus jais galima plaukioti. Svalbardas yra toli į šiaurę už poliaračio, todėl Longyearbyen baltosios naktys trunka nuo balandžio 20 iki rugpjūčio 23, o nuolatinė tamsa trunka nuo spalio 26 iki vasario 15 d.
Svalbarde peri daugybė jūros paukščių, įskaitant taistes, mormonus, mažąsias alkas, tripirščius kirus. Tarp kitų paukščių yra poliarinė žuvėdra, snieginis kiras (Pagophila eburnea), keturios plėšikinių paukščių rūšys. Svalbardo žvyrė, randama didesnėse salose yra vienintelis sausumos paukštis salose gyvenantis ištisus metus. Tik dvi žvirblinių paukščių rūšys migruoja į Svalbardą ir čia peri: sniegstartė ir kultupys.
Salose gyvena keturios žinduolių rūšys: Svalbardo pelėnas, poliarinė lapė, Svalbardo šiaurės elnias (atskiras porūšis) ir baltosios meškos. Kadangi baltosios meškos Svalbarde sutinkamos dažnai, visi žmonės vaikščiodami už gyvenviečių ribų turi imtis atsargumo priemonių, įskaitant šautuvus. Pagal įstatymą baltosios meškos saugomos, draudžiama joms kenkti ar jas trukdyti.
Svalbarde yra stulbinanti žydinčių augalų įvairovė. Nors tai mažyčiai augalai, jie sugeba išnaudoti 24 valandų dienos laikotarpį tam, kad sukurtų spalvingus žiedynus.
Boguslavas Eitminavičius
Boguslavas Montvila Eitminavičius, (1830 m. - 1864 m. sausio 6 d. prie Stari Ušcimuvo, dab. Liubartuvo apskritis, Liublino vaivadija) – 1863 m. sukilimo dalyvis, būrio vadas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų giminės. 1863 m. Rusijos imperijos kariuomenės garnizono Balstogėje kapitonas. Po 1863 m. vasario 6-7 d. Semiatičės mūšio su sukilėliais pasitraukė iš Rusijos kariuomenės, išsivesdamas ir keliasdešimt savanorių, kurių dauguma buvo iš Naugarduko apylinkių. Majoro vadovaujami būrio vyrai tarp sukilėlių buvo vadinami lietuviais (litwini). Perėmęs sukilėlių būrį, kurį suorganizavo jo brolis Julijonas Eitminavičius, dalyvavo keliuose mūšiuose su sukilimo malšintojais.
1863 m. lapkričio 16 d. vadovavo sukilėliams Rosošo mūšio metu. 1863 m. lapkričio mėnesį prie Lipniakų kaimo prisijungė prie dalinio, kuriam vadovavo Karolis Krysinskis, o šiam po nesėkmingo mūšio pasitraukus į Galiciją – jaunasis pulkininkas Valerijonas Vrublevskis.
Po 1863 m. gruodžio 31 d. sukilėlių pralaimėjimo prie Osovo majoras su nedideliu būriu traukėsi link Palenkės Radzino, tačiau būrį užpuolė Rusijos dragūnai. Žuvo, vienais duomenimis, nukirstas kardu, kitais duomenimis – nusižudė. Po mirties suteiktas pulkininko laipsnis.
2009 m. spalio 3 d. jo žūties vietoje atidengtas paminklas su įrašu lietuvių ir lenkų kalbomis.
Gaisras
thumb|200px|right|Gaisras sandėliuose netoli [[Helsinkis|Helsinkio.]] thumb|200px|Degantis miškas thumb|Temperatūros kitimas (F-pliūpsnis)
AGK katalogas
AGK katalogas – tai vienas iš žvaigždžių katalogų serijos, išleistas Vokietijos astronomų. Kataloguose duodamos tikslios šiaurės dangaus pusrutulio žvaigždžių iki 9–10 ryškio koordinatės ir savieji judėjimai. Darbus su pirmuoju katalogu pradėjo Fridrichas Argelanderis. Yra žinomi trys katalogai: AGK1 (1912 m.), AGK2 (1951 m.– 1958 m.), AGK3 (1975 m.). Trečioji AGK versija turi 183145 šiaurinio dangaus pusrutulio žvaigždžių su deklinacija >–2,5°, su vidutinėmis paklaidomis ±0.13″ ir vidutinėmis savųjų judesių paklaidomis ±0.009″/metus.
Gaisras
Gaisras – nekontroliuojamas degimas, keliantis pavojų žmogui, turtui ar aplinkai.
AGK katalogas
1992 m. Bucciarelli ir kiti išleido naują katalogo versiją AGK3U, kurioje duotos patikslintos padėtys ir savieji judesiai 170464 žvaigždžių. Savųjų judesių tikslumas yra ±0.0082″/metus.
Gaisras
Priežastys būna natūralios arba techninės, išskiriant tyčinį padegimą. Svarbiausias gaisro pavojus – nuodingos dujos (anglies monoksidas, cianidas ir kt.), ateinančios anksčiau nei liepsna.
AGK katalogas
Visi matavimai pateikiami atžvilgiu 21499 atraminių žvaigždžių, kurių sąrašas yra pateikiamas 1990 m. AGK3R Smith kataloge.
Gaisras
Pradinis gaisras
Užsidegus degioms medžiagoms kyla pradinis gaisras. Liepsnai plintant, jis trunka ~4 minutes. Nuo ~5 minutės pavojingų dujų koncentracija patalpoje darosi mirtinai pavojinga.
Vietinis gaisras
Jis pereina į vietinį gaisrą, trunkantį iki ~devintos minutės, kol patalpos temperatūra pakyla aukščiau jame esančių medžiagų (baldų ir pan.) užsiliepsnojimo temperatūros (paprastai ~500–600 laipsnių).
Pliūpsnis
Vėlesnės stadijos metu temperatūra pakyla iki ~1000 laipsnių, ugnies plitimo greitis paprastai ~10 m/min.
Dūminis sprogimas
Pliūpsnio stadijos metu neretai susidaro daug degių dujų, kurioms sudegti nebepakanka deguonies. Patekus į patalpą papildomai oro (pvz. atidarius duris) įvyksta pavojingas dūminis sprogimas. Artėjančio sprogimo požymiai yra tamsūs (juodi ar geltoni) dūmai, ypač jei jie plonomis srovelėmis sruvena pro liepsnojančios patalpos nesandarumus (tarkim, sutrūkinėjusių langų plyšius). Šių srovelių intensyvumas kinta, kartais dūmams pasukant atgal į liepsnojančią patalpą („kvėpavimo efektas“). Pastebėję artėjančio dūminio sprogimo ženklus, ugnegesiai nedelsiant pasitraukia.
Kamino efektas
Liepsnai toliau plintant, susidaro panaši į židinyje su kaminu esančią padėtis: įkaitęs karštas oras kyla aukštyn, užleisdamas vietą iš aplinkos ateinančiam šaltam orui. Šis šaltas oras tiekia liepsnai deguonį (dar labiau ją įpūsdamas), o karšto oro srautas padeda gaisrui plisti aukštyn. Yra buvę atvejų, kuomet išsigelbėjo tik tie stačiame tunelyje gaisro apimto traukinio keleiviai, kurie nuo gaisro traukėsi žemyn, nes kamino efektas sukūrė galingą kylantį liepsnos ir nuodingų dūmų srautą. Tačiau rašoma, jog šis efektas kai kada gali ir palengvinti gelbėti žmones.
Klasifikacija
thumb|Mažasis gaisras
Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio Judėjimas
Struktūra
Judėjimą sudaro kelios atskiros organizacijos, besilaikančios tų pačių tikslų, principų, simbolių, vyriausybinių organizacijų veikimo. Pagrindinės organizacijos yra šios:
Istorija
thumb|right|250px|ICRC rūmai Ženevoje Organizacija įkurta 1863 metais Ženevoje, Anri Diunano iniciatyva. 1859 m. birželio mėnesį, Henry Dunant, keliaudamas susitikti su Prancūzijos imperatoriumi Napoleonu III, netoli Italijos miesto Solferino atsitiktinai tapo Solferino mūšio tarp jungtinių Pjemonto-Sardinijos bei Prancūzijos pajėgų prieš Austriją liudininku. Į Solferino apylinkes jis atvyko iškart po žiauraus mūšio ir pasibaisėjo matydamas tūkstančius sužeistų karių, paliktų be jokios pagalbos, akis į akį su mirtimi. Kariuomenės medicinos tarnybos visai pakriko ir nebepajėgė susidoroti su darbu.
Nuo to laiko organizacijos savanoriai dirbo įvairiose pasaulio vietose, siekiant suteikti žmonėms maisto, medicinos ir kitų būtinų priemonių.
1965 m. tarptautinės konferencijos Vienoje metu buvo priimti 7 principai, kurių turi laikytis visos organizacijos narės.
2009 m. organizacijos biudžetą sudarė apie 1 milijardas Šveicarijos frankų.
2012 m. Malyje Raudonojo Kryžiaus savanoriai išdalino maisto ir kitų būtinų daiktų 700 000 gyventojų. 2013 m. organizacijos duomenimis pasaulyje yra apie 1 milijardas žmonių, neturinčių prieigos prie medicinos priežiūros reikmenų.
Lietuvoje
Lietuvos Raudonasis Kryžius įkurtas 1919 m. sausio 12 d. daktaro Roko Šliūpo ir kitų medikų pastangomis. Jo veikloje aktyviai reiškėsi daugelis žymių Lietuvos gydytojų, sveikatos apsaugos darbuotojų. Draugija įkūrė ligoninių Vilniuje, Kaune, Panevėžyje, Klaipėdoje, pirmąją Lietuvoje tuberkuliozės sanatoriją Aukštojoje Panemunėje, greitosios medicinos pagalbos kraujo perpylimo įstaigų, medicinos seserų mokyklų ir kursų, nemažai prisidėjo prie Birštono ir kitų Lietuvos kurortų plėtojimo. Sovietmečiu visas RK draugijos turtas buvo nacionalizuotas ir iki šios dienos dar nėra grąžintas.
Aukščiausias Lietuvos Raudonojo Kryžiaus vadovavimo organas yra suvažiavimas. Tarp suvažiavimų draugijai vadovauja Vyriausioji valdyba. Jai šiuo metu vadovauja Gediminas Almantas. Visi valdybos nariai, įskaitant pirmininką yra savanoriai ir dirba neatlygintinai. Kasdieninę veiklą vykdo sekretoriatas. Jo darbui vadovauja generalinis sekretorius. Šiuo metu šias pareigas eina Gintarė Guzevičiūtė.
Lietuvos Raudonasis Kryžius moko pirmosios pagalbos, rūpinasi vienišais seneliais, padeda Lietuvoje esantiems nuo karo nukentėjusiems žmonėms. Kaune ir Klaipėdoje veikia Lietuvos Raudonojo Kryžiaus pabėgėlių ir migrantų integracijos centrai.
Emblema ir jos naudojimas
Naudojamos trys emblemos: Raudonojo Kryžiaus (labiau krikščioniško stiliaus), Raudonojo Pusmėnulio (labiau musulmoniško) ir Raudonojo Kristalo (neutrali). Egzistuoja taip pat pasenusi bet vis dar pripažįstama Raudonojo Liūto ir tik Izraelyje pripažįstama Raudonosios Dovydo Žvaigždės emblemos.
Lietuvos Raudonojo Kryžiaus draugijos, Raudonojo Kryžiaus, Raudonojo Pusmėnulio ir Raudonojo Kristalo emblemas ir pavadinimą taikos metu emblemą leidžiama naudoti tik su Lietuvos Raudonojo Kryžiaus leidimu, nes neatsakingas naudojimas silpnina šios simbolius. Jei emblema naudojama bet kur, prasidėjus kariniam konfliktui jos sukuriama apsauga yra silpnesnė. Kariaujančios šalys yra mažiau tikros, ar tikrai šiuo ženklu pažymėtų objektų negalima atakuoti. Neteisėto naudojimo atvejų pasitaiko įvairiose su organizacija nesusijusiose renginiuose, neretai tiesiog iliustruojant medikų darbą ar su tuo susijusias socialines akcijas, neleidžiama taip pat registruoti panašių prekinių ženklų, už draugijos ribų galima naudoti nebent kelio ženkluose. Šie apribojimai iš pradžių galiojo tik kryžiui bei pusmėnuliui, bet šiuo metu galioja ir Raudonąjam Kristalui.
Karinių pajėgų maskavimas šiuo ženklu yra karo nusikaltimas.
Kuktiškiai
Kuktiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km nuo Trakiškių.
Thomas Vista
Thomas Vista buvo mokyklinis autobusas, kurį gamino Thomas Built Buses, Inc. Autobusas buvo gaminamas nuo 1989 iki 1998 metų. Jis buvo unikalus tuo, kad sujungė mokyklinio ir tranzitinio autobuso aspektus. Vista buvo gaminamas ant Navistar International šasi. Modeliai iki 1995 metų naudojo 7,3 litrų variklį, o po 1995 metų T444E variklį. Autobusą naudojo daugybė JAV mokyklinių rajonų 10-dešimtmetyje.
A.LT
A.LT – Lietuvos alternatyvios muzikos grupių, atlikėjų ir projektų apdovanojimai, kuriuos organizuoja nepriklausomos muzikos leidybinės/prodiuserinės įmonės, internetiniai muzikos portalai. Apdovanojimai teikti 2006–2009 m. Siekiant objektyvesnio vertinimo, nugalėtojus rinko muzikos ekspertų, prodiuserių, kūrėjų ir kitų veikėjų komisija.
A.LT 2005
Pirmųjų A.LT apdovanojimų teikimo ceremonija įvyko 2006 m. vasario 15 d. Vilniaus lenkų kultūros rūmuose.
A.LT 2006
Antrųjų A.LT apdovanojimų teikimo ceremonija įvyko 2007 m. kovo 17 d.
A.LT 2007
Trečiųjų A.LT apdovanojimų teikimo ceremonija įvyko 2008 m. vasario 29 d.
A.LT 2008
Ketvirtųjų A.LT apdovanojimų teikimo ceremonija įvyko 2009 m. kovo 22 d.
Stabintiškių apylinkė
Stabintiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaslių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jačiūnų apylinkės ir dalis Ilgakiemio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Stabintiškių apylinkė prijungta prie Zūbiškių apylinkės ir Žaslių apylinkės.
Varegemas
Varegemas – miestas vakarinėje Belgijoje, pusiaukelėje iš Gento į Lilį. Geležinkelio stotis. Išlikusi pilis, yra kelios bažnyčios, hipodromas.
Justas Tamulis
2020 m. vasario pradžioje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ klubu. 2020 m. birželio gale sugrįžo į Kėdainių klubą.
Aerodromas (Tauragė)
Aerodromas – Tauragės miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, prie kelio. Naujas, miegamasis rajonas. Yra Vytauto stadionas, Tauragės profesinio rengimo centras (buvusi žemės ūkio ir technikos mokykla).
Mastelis
Mastelis – sutartinis dydis, parodantis, kiek kartų vietovės vaizdas sumažintas plane arba žemėlapyje.
Masteliai būna trijų rūšių – skaitmeninis, linijinis ir vardinis.
Pagal dydį skirstomi taip pat į tris rūšis – vidutinis, stambus ir smulkus. Stambaus mastelio vienas centimetras žemėlapyje atitinka iki 2 km tikrovėje. Vidutinio – nuo 2 iki 10 km realybėje. Smulkaus yra nuo 10 km.
Skaitmeninis mastelis žymimas trupmena, kurios skaitiklis yra vienetas (brėžinių mastelis gali būti ir didesnis), o vardiklis rodo, kiek kartų tikrasis linijos ilgis yra didesnis (arba mažesnis) už jos vaizdą brėžinyje, plane, žemėlapyje, pvz., 1:500 000, 2:1. Grafinis mastelis būna linijinis (tiesės atkarpos, padalytos į lygias dalis su skaitmenimis dešimtųjų dalių tikslumu nurodytu tikruoju ilgiu, pavidalo) ir skersinis (lentelės, iš kurios galima rasti ir šimtąsias tikrojo ilgio dalis, pavidalo).
Azijinis burundukas
Azijinis burundukas, arba sibirinis burundukas (Tamias sibiricus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikas. Tai vienintelė burundukų rūšis, gyvenanti Eurazijoje.
Išvaizda
Burundukas yra mažas (mažesnis už voverę) žvėrelis, turintis ilgą purią uodegą. Jo kūno ilgis siekia 12-17 cm, uodegos ilgis – 7-12 cm, svoris - 80-111 g. Kojos trumpesnės nei voverės, užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Padai dalinai padengti plaukais. Burundukams būdingas dryžuotas šviesiai rudas kailis, kurį dalija penkios tamsiai rudos juostos. Pilvelis šviesios spalvos. Uodega iš viršaus pilka, iš apačios – ruda. Kailis trumpas, šiukščių plaukų. Ausys nedidelės, stačios, be šepetėlių.
Paplitimas
Sibiriniai burundukai gyvena Eurazijos spygliuočių miškuose nuo Rytų Europos lygumos iki Tolimųjų Rytų, išskyrus Kamčiatką, Šiaurės Mongolijoje, Sachalino ir Hokaido salose. Ypač plačiai jie paplitę Primorės kedrų-plačialapių miškuose, kur kvadratiniame kilometre gyvena 200-300 burundukų.
Burundukai gyvena tamsioje taigoje ir plačialapių miškuose su gausiu pomiškiu, uogienojais. Jie kuriasi prie miško aikštelių, išvartų vietose. Plačialapių miškuose sutinkami retai.
Gyvenimo būdas
Gerai laipioja medžiais, tačiau dažniausiai įsikuria negiliuose erdviuose urveliuose. Juose paprastai būna dvi kameros: lizdui ir sandėlis bei nedidelės landos, naudojamos kaip tualeto patalpos. Vasaros metu dažnai įsikuria drevėse, po nugriuvusiais medžiais, medžių šaknimis, kai kada užima neaukštai esančias dreves. Burundukai aktyvūs dienos metu. Jų raciono pagrindą sudaro spygliuočių medžių (visų pirma kedro) ir lapuočių medžių (klevų, liepų, šermukšnių) sėklos. Be to, šie gyvūnai maitinasi žolėmis, ypač viksvinių ir skėtinių augalais. Pavasarį ir vasaros metu burundukai minta medžių bei žolių ūgliais, uogomis, grybais, kerpėmis. Jų grobiu gali būti vabzdžiai ir moliuskai. Nuo rugpjūčio mėnesio burundukai pradeda kaupti atsargas žiemai (riešutus, giles, grūdus, džiovintus grybus ir uogas), gėrybes neša užsikišę už skruostų daugiau nei 1 km. Atsargų masė gali siekti 5-6 kg. Jų požeminius sandėlius dažnai išplėšia kiti taigos gyvūnai – voverės, sabalai, net šernai ir rudieji lokiai.
Nuo spalio pradžios iki kovo pabaigos burundukai užmiega. Jų kūno temperatūra pažemėja 3-8 °C, kvėpavimas sulėtėja iki dviejų iškvėpimų per minutę. Tačiau periodiškai jie prabunda pasimaitinti. Burundukai gyvena po vieną, kiekvienas savo teritorijoje. Viename urvelyje du burundukai nesugyvena, todėl auginami nelaisvėje dažnai pešasi. Neužderėjus kedrams palieka savo teritoriją. Burundukai turi sudėtingą garsinę signalų sistemą. Iškilus pavojui, jie pradeda švilpti arba šaižiai čirškia kaip paukščiai. Prieš lietų šie žvėreliai skleidžia ypatingą garsą „burunbu piu burun”, todėl ir buvo pavadinti burundukais.
Dauginimasis
Burundukai poruojasi balandžio-gegužės mėnesiais, tik prabudę po žiemos miego. Pliki ir akli, 3-4 g svorio jaunikliai gimsta po mėnesio. Po keleto dienų nugara pasipuošia tamsiomis juostomis. Jaunikliai praregi tik po mėnesio. Pirmuosius du mėnesius jaunikliai būna su motina, vėliau tampa savarankiški.
Amžius
Azijinių burundukų gyvenimo trukmė 2-3 metai, nors nelaisvėje išgyvena 5-10 metų.
Silvestras III
Biografija
Išvarius Benediktą IX iš Romos 1044 metų spalį, naujuoju popiežiumi 1046 sausį išrinktas Silvestras III. Benediktas IX ekskomunikavo naująjį popiežių ir po dviejų mėnesių jėga užėmė Romos miestą. Silvestras III pabėgo į Sabinos miestą, kurio vyskupu buvo iki pontifikato. Po beveik dvejų metų 1046 m. gruodį Bažnyčios susirinkimas Sutri mieste atmetė bet kokias Silvestro III pretenzijas į popiežiaus sostą ir nurodė jam atsisakyti Sabinos vyskupo vietos ir pasitraukti į vienuolyną. Šis reikalavimas nebuvo įvykdytas, nes vyskupo pareigose jis buvo bent iki 1062 metų. Naujasis Sabinos vyskupas įšventintas 1063 metais, todėl galima daryti išvadą, kad Silvestras mirė apie 1063 metus.
Nors kai kurie šaltiniai Silvestrą III mini kaip antipopiežių, jis išlieka oficialiuose Vatikano popiežių sąrašuose.
Kęstutis Balčys
Kęstutis Balčys (1924 m. vasario 17 d. Dormonte, PA – 1991 m. liepos 25 d. Amsterdame, JAV) – kunigas, dainininkas, vargonininkas.
Biografija
1933–1944 m. gyveno Lietuvoje, privačiai muzikos mokėsi Panevėžyje pas Mykolą Karką ir Eleną Dauguvietytę, o paskui ir muzikos mokykloje. 1941 m. baigė Panevėžio gimnaziją. Trumpai mokytojavo Panevėžio 2-ojoje gimnazijoje ir amatų mokykloje, akompanuodavo solistams.
1942–1944 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete, buvo kunigų seminarijos bažnyčios vargonininkas.
Buvo vyskupijos konsultorius, dainuodavo įvairiuose lietuvių renginiuose, retkarčiais ir vargonuodavo. Paskelbė prisiminimų apie vyskupą Kazimierą Paltaroką ir Kauno kunigų seminariją. Amsterdame jo vardu pavadinta parapijos salė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Atmosferinė refrakcija
Atmosferinė refrakcija tai atmosferos reiškinys, kuomet šviesa arba kitos elektromagnetinės bangos nukrypsta nuo tiesioginio sklidimo krypties, dėl atmosferos tankio kitimo nuo aukščio. Zenito kryptimi refrakcijos nėra. Atmosferinė refrakcija pakelia regimąją šviesulio padėtį arčiau zenito.
Ties horizontu refrakcija yra didžiausia. Dėl to šviesuliai anksčiau pateka ir vėliau nusileidžia, o tekanti/besileidžianti Saulė atrodo suplota.
Iš tiesų situacija yra dar blogesnė, nes atmosferinė refrakcija nėra pastovi. Dėl oro srautų judėjimo (turbulencijos) ji kinta – dėl to žvaigždės mirga, jų vaizdai deformuojasi (nėra taisyklingi skrituliukai).
Atmosferinė refrakcija prie Žemės paviršiaus sukelia miražus.
Refrakcijos dydis
Zenite atmosferinė refrakcija lygi nuliui. Ties horizontu refrakcijos dydis yra ~34', o pusę laipsnio aukščiau – tik 29', todėl Saulė ties horizontu atrodo suplota.
Atmosferinė refrakcija priklauso nuo slėgio ir temperatūros. Taip Žemėje padidėjus temperatūrai 3° C, refrakcija sumažėja maždaug 1 % (karštesnis oras yra retesnis, taigi refrakcija mažesnė). Ir padidėjus slėgiui 9 mbar, refrakcija padidėja irgi 1 %. Taigi šie efektai gali beveik per kampinę minutę pakeisti Saulės/Mėnulio tekėjimo/laidos laiką. Dėl to kalendoriuose niekada nepateikiami tikslesni nei minutės tekėjimo ir laidos laikai.
1928 m.
1928 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
994 m.
994 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Duresio apskritis
Duresio apskritis  – viena iš 12 Albanijos apskričių. Apskritį sudaro Duresio, Krujės apygardos ir administracinis centras – Duresis. Iš vakarų skalauja Adrijos jūra.
DWS Amsterdam
Istorija
1972–1983 m. DWS Amsterdam vardu žaidė FC Amsterdam klubo dukterinė komanda.
1974 m. prie jungtinės komandos prisijungė ir De Volewijckers klubas.
Silkwood
Silkwood – 1983 amerikiečių drama, režisuota Mike Nichols. Scenarijus, kurį parašė Nora Ephron ir Alice Arlen, buvo įkvėptas Karen Silkwood gyvenimo istorijos. Karen Silkwood mirė įtartinoje automobilio avarijoje, kuomet ištyrė įtariamą nusikaltimą plutonio gamykloje, kurioje ji dirbo.
Beržės
Beržės – Tauragės miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, miesto pakraštyje prie kelio. Prateka Beržės upelis.
Spalio revoliucijos ordinas
Spalio revoliucijos ordinas  – antrasis pagal svarbą (po Lenino ordino tarybinis ordinas. Įsteigtas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku 1967 m. spalio 31 d. minint Spalio revoliucijos 50-metį.
Ordino statutas
Spalio revoliucijos ordinu buvo apdovanojami
Dispersija (reikšmės)
Dispersija gali reikšti:
Spalio revoliucijos ordinas
Ordino statutas
Ordinu apdovanojama už:
Laidlaw
right|thumb|400px|Vienas iš 40 000 Laidlaw geltonujų autobusų Laidlaw geriau žinomas kaip Laidlaw International, Inc – autobusų gamintojas. Įsikūręs Napervilyje, Ilinojuje. Laidlaw gamina mokyklinius bei tranzitinius autobusas JAV ir Kanados rinkoms.
Spalio revoliucijos ordinas
Ordino statutas
Spalio revoliucijos ordinas tvirtinamas kairėje krūtinės pusėje iškart po Lenino ordino. Po apdovanotojo mirties ordinas lieka jo šeimoje. thumb|left
Ordino aprašymas
Spalio revoliucijos ordinas – sidabrinė paauksuota ir raudona emale padengta penkiakampė žvaigždė iš spindulių susidedančio sidabrinio penkiakampio fone. Žvaigždės viršutinėje dalyje – raudona emale padengta raudona vėliava, ant kurios dviem eilėm parašyta „ОКТЯБРЬСКАЯ РЕВОЛЮЦИЯ“ (Spalio revoliucija). Žvaigždės centre – sidabriniame penkiakampje pavaizduotas kreiseris „Aurora“. Penkiakampis oksiduotas įvairiais tonais. Ordino apačioje pritvirtintas pjautuvas ir kūjis, pagaminti iš aukso, sidabro, paladžio ir vario lydinio (gryno aukso jame – 0,187+0,07 g, gryno sidabro – 0,05+0,02 g, paladžio – 0,019+0,02 g).
Ordino svoris – 31,0±1,9 g (tame tarpe – 27,49±1,447 g sidabro, 0,21 g aukso).
Atstumas tarp žvaigždės smaigalių – 43 mm. Atstumas nuo centro iki žvaigždės spindulio galų – 22 mm.
Ordinas žiedeliu pritvirtintas prie raudono muaro šilko juosta aptrauktos penkiakampės kaladėlės. Juostos plotis – 24 mm. Juostos viduryje – penkios žydros juostelės.
Mesjė 25
thumb|right|250px|M25 M25 – padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Šis spiečius dar žymimas Mesjė NGC 4725 numeriu. Jis nuo Saulės yra nutolęs už 2000 šviesmečių. Mesjė 25 regimasis ryškis – 4,9.
Spalio revoliucijos ordinas
Apdovanotieji Spalio revoliucijos ordinu
Pirmąjį ordiną gavo miestas-didvyris Leningradas, antrąjį – Maskva (1967 m. lapkričio 4 d. Tik vienuolika asmenų šiuo ordinu apdovanota du kartus (tape tarpe Leonidas Brežnevas, rašytojas L.Leonovas, tankų ir traktorių konstruktorius Ž.Kotinas, generolas pulkininkas I.Ilarionovas, aktorius I.Tumanovas, Vladimiras Ščerbickis).
Tarp žymesnių apdovanotų užsienio piliečių – Jumžagijnas Cedenbalas, Erichas Honekeris, Josip Broz Tito, Gustavas Husakas ir kiti.
Įdomu tai, kad ant ordino pavaizduotas kreiseris „Aurora“ pats juo apdovanotas 1968 m. vasario 22 d.
Iš viso Spalio revoliucijos ordinas įteiktas 106 462 kartus.
Lietuvoje keliolika asmenų taip pat gavo šį apdovanojimą – Utenos autobusų parko darbuotojas S. Lachmitko (1974 m.), „Sigmos“ gamybinio susivienijimo šaltkalvis-įrankininkas A.Jermačenka (1975 m.) bei krumpliaratininkų brigadininkas Juozapas Kopūstas (1977 m.), taip pat Motiejus Šumauskas, Juozas Maniušis ir kiti.
Gelminiai beriksai (šeima)
Gelminiai beriksai (Stephanoberycidae) – gelminių beriksų (Stephanoberyciformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios vandenynų tropinėse ir subtropinėse platumose. Gyvena net iki 5 km gylyje, ant dugno ar priedugnyje. Minta krabais.
Šeimoje 3 gentys ir 3 rūšys.
Román González
Romanas Chavjeras Gonsalesas (g. 1978 m. sausio 28 d.) – Argentinos krepšininkas, olimpietis, rungtyniavęs vidurio puolėjo pozicijoje.
Argentinos rinktinės žaidėjas.
Rungtyniavo daugiausia Argentinos klubuose, nors yra žaidęs Urugvajuje, Ispanijoje, Saudo Arabijoje. 2003 m. su Argentinos rinktine laimėjo sidabro medalį Pietų Amerikos krepšinio čempionate, 2008 m. bronzos medalį vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine.
995 m.
995 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Skėrių apylinkė (Kaišiadorys)
Skėrių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaslių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kaišiadorių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Lėlių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Skėrių apylinkė prijungta prie Zūbiškių apylinkės ir Žaslių apylinkės.
Didysis prūsų sukilimas
thumb|240px|Prūsų gentys XIII a.
Didysis prūsų sukilimas, Antrasis prūsų sukilimas – prūsų sukilimas prieš Kryžiuočių ordiną, prasidėjęs 1260 m. rugsėjo 20 d. ir vykęs iki 1274 m. Sukilimą paskatino 1260 m. liepos 13 d. žemaičių pergalė Durbės mušyje prieš ordiną. Šiame mūšyje žuvo Livonijos ordino magistras Burkhartas fon Hornhauzenas, Ordino maršalas Heinrichas Botelis ir apie 150 ordino riterių.
Sinopė
Graikų mitologijoje Sinopė – viena iš upės dievo Asopo dukterų ir Sinopės miesto šalia Juodosios jūros eponimas. Jos vardu taip pat pavadintas vienas iš Jupiterio palydovų Sinopė.
Didysis prūsų sukilimas
Iš pradžių kova prieš ordiną vyko sėkmingai, tačiau, nesulaukus lietuvių pagalbos ir atvykus pastiprinimui iš Vakarų Europos, sukilimas buvo numalšintas.
Sinopė
Pagal Koriną ir Diodorą Sicilietį Sinopę pagrobė dievas Apolonas ir nusinešė į tą vietą, kur vėliau jos vardu buvo įkurtas miestas. Diodoras mini, kad Apolonui ir jai gimė sūnus Siras, sirų karalius.
Tačiau pagal „Argonautika“ (2.944) ir Valerijų Flaką Sinopė buvo pagrobta Dzeuso, kuris apimtas aistros prisiekė išpildyti jos bet kokį norą. Sinopė pareiškė, kad ji norinti likti skaisti. Vėliau ji tokiu būdu pergudravo Saulės dievą Apoloną ir upės dievą Halį, ir iki gyvenimo galo liko skaisti.
Didysis prūsų sukilimas
Pirmoji sukilimo fazė (1260–1265 m.)
Sukilimas kilo beveik visose prūsų žemėse tarp Nemuno ir Vyslos, išskyrus Pamedę ir Kulmo žemę. Kiekviena gentis išsirinko savo vadą. Pagudės vadas buvo Linkus, Varmės – Glapas, Bartos – Divonis Lokys, Notangos – Herkus Mantas ir Sembų – Glandas. Sembos ir Varmės vyskupai buvo priversti palikti savo vyskupystes.
1261 m. į pagalbą Vokiečių ordinui atvyko nemažai vokiečių riterių. Magistro Henriko fon Rechenbergo vadovaujama kariuomenė iš pradžių ėjo nesutikdama jokio pasipriešinimo. Pasiekusi ir nusiaubusi Notangą ši kariuomenė 1261 m. sausio 22 d. patyrė triuškinamą pralaimėjimą Pokarvių mūšyje su Herkaus Manto vadovaujamais prūsais. Kitą kryžiuočių kariuomenę 1261 m. sausio 21 d. sumušė sembai. Mūšyje buvo sužeistas žygiui vadovavęs grafas Valteris fon Barbi.
Prūsai užėmė Ordino Bartenšteino, Rößel, Heilsbergo ir Braunsbergo pilis ir miestus, tačiau ant upių ar prie Vyslos įlankos esančių Vėluvos, Kionigsbergo, Balgos ir Elbingo pilys atsilaikė.
Sukilėlius palaikė Lietuvos karalius Mindaugas, kuris norėjo pasinaudoti sukilimu savo įtakai regione išplėsti. Mindaugas taip pat puolė Vokiečių ordino sąjungininką Mazovijos kunigaikštį Ziemovitą, kuris 1262 m. žuvo gindamas Jazdów tvirtovę. 1263 m. Mindaugas buvo nužudytas, tačiau lietuvių būriai toliau rėmė sukilimą. Sukilėlius palaikė ir žemaičiai bei Naugardo kunigaikštis Aleksandras Neviškis. 1263 m. Herkus Mantas įsiveržė į Kulmo žemę ir ten sumušė Vokiečių ordino magistrą Helmeriką fon Viurcburgą (Helmeryk von Würzburg) Liubavos mūšyje. Jotvingių vadas Skomantas su kariais atžygiavo iki Torno, tačiau turėjo atsitraukti. Buvo sunaikinta Marienverderio pilis.
Sembai buvo priversti pasiduoti 1264–1265 m. Ordinas Sembos pasienyje su Notanga pastatė stiprią Tepliavos pilį. Bartoje, Notangoje bei didelėje Varmės dalyje padėtį kontroliavo prūsai.
Antroji sukilimo fazė (1265–1273 m.)
Nuo 1265 m. jėgų balansas ėmė keistis Ordino naudai. Sukilėliams nepavyko paimti svarbiausiųjų Ordino pilių, o į pagalbą kryžiuočiams vis vyko riteriai iš Vokietijos ir kitų Vakarų šalių.
Mirus Sventopelkui 1266 m., kuris rėmė prūsų sukilimą, valdžią perėmė jo sūnus. Jis taip pat palaikė prūsus ir 1267 m. pradėjo blokuoti laivininkystę Vyslos upe, taip atkirsdamas ordiną nuo jūros keliais teikiamos paramos.
Ordino prašymu popiežius Klemensas IV paskelbė naują Kryžiaus žygį į Prūsiją. 1265 m. į Kionigsbergą atvyko Brunsviko kunigaikštis Albrechtas I Didysis ir Tiuringijos landgrafas Albrechtas II. Kitais metais atvyko Brandenburgo markgrafas Otonas III ir pastatė Brandenburgo pilį. Pilį netrukus sugriovė Glapo vadovaujami varmiai, tačiau ji buvo atstatyta. Popiežius pagalbos kreipėsi į Čekijos karalių Pršemislą Otokarą II, pažadėdamas, kad visos žemės, kurios nėra ordino, o priklauso pagonims, užkariavimo atveju atiteks jam. 1267–1268 m. jis atžygiavo su savo kariuomene į Prūsiją, bet dėl šiltos žiemos nelabai ką galėjo padaryti. Jam pavyko panaikinti Vyslos upės blokadą, tačiau su savo kariuomene jis pasitraukė į Lenkiją. Prūsai vis stipriau pradėjo spausti ordiną ir pulti pagrindines Ordino atramos žemes – Kulmą ir Pamedę. 1271 m. Divonis Lokys su bartų kariuomene jau buvo priėję prie Šionzėjės pilies, bet šturmą sutrukdė jo mirtis.
Popiežius Grigalius X 1272 m. paskelbė dar vieną kryžiaus žygį į Prūsiją. Į šį kvietimą atsiliepė Meiseno markgrafas Ditrichas II. Atvyko apie 5000 karių. Su šiuo pastiprinimu kryžiuočiai puolė prūsus Varmėje ir Notangoje. Prūsai patyrė skaudžių pralaimėjimų – per kautynes buvo nukautas varmių vadas Glapas, o žymusis Notangos karo vadas, prūsų tautos didvyris, Herkus Mantas buvo sučiuptas ir žiauriai nužudytas. Netrukus mūšiuose krito ir kiti prūsų vadai – Glandas ir Linkus. Sukilimo pabaigoje tiktai Auktuma kovėsi Pagudėje. Bet ir ji, paskutinė laisva Prūsijos žemė pasidavė 1274 m. Per sukilimą buvo išžudyta tūkstančiai prūsų. Likusieji gyvi prūsai tapo kryžiuočių vergais, kiti ieškodami prieglobsčio pabėgo į Lietuvą.
Neužkariautos liko tik periferijoje esančios Skalva, Nadruva ir Jotva. Jų užkariavimas užtruko dar dešimtį metų ir baigės 1284 m.
Pasekmės
Numalšinus sukilimą Prūsijoje į Vokiečių ordino teritoriją ėmė keltis vokiečių kilmės kolonistai. Per 50 metų jie įkūrė apie 1500 miestų ir gyvenviečių, iš viso atvykėlių buvo apie 150 tūkstančių.
FC Pasvalys
Pasvalio FC – Lietuvos futbolo klubas iš Pasvalio, prie Pasvalio sporto mokyklos.
Istorija
Pasvalio sporto mokykla įkurta 1960 m. Prie jos 2004 m. prijungta Pasvalio rajono vaikų ir jaunių sporto mokykla. Kurį laiką, iki 2004 m. taip pat egzistavo „Pasvalio sporto centras“.
1999 m. buvo įregistruota asociacija „Pasvalio Futbolo Klubas „Pasvalys““, registruota tuo pačiu adresu kaip ir Pasvalio sporto mokykla.
Komanda dažniausiai žaidžia III lygoje, Panevėžio zonoje.
Salės futbolo varžybos
2021-2022 m. žaidė LFF organizuotose PAFF futsal I lygos pirmenybėse, užėmė 9-ą vietą.
2022-2023 m. žaidė LFF organizuotose PAFF futsal I lygos pirmenybėse.
Uris Geleris
250px|thumb|Uris Geleris „proto jėga“ lanksto publikai šaukštą Uris Geleris ( g. 1946 m. gruodžio 20 d. Tel Avivas) – Izraelio magas, tariamai sugebantis „proto jėga“ lankstyti šaukštus, šakutes ir kitus geležinius daiktus. 1967 metais tarnaudamas Izraelio armijoje desantininku buvo sužeistas, vėliau dirbo didžėjumi Izraelio naktiniuose klubuose slapyvardžiu „UGMystery“.
Išgarsėjo šaukštelių lankstymu, kompaso rodyklės judinimu ir kitais panašiais triukais, atliekamais tariama magijos jėga. Jo tikruosius metodus atskleidė James Randi, paskui Gelerio populiarumas smuko.
Vesterlas
Vesterlas – miestas šiaurės Belgijoje, į rytus nuo Antverpeno. Išlikusi viduramžių pilis (XIV a.).
Daugava Riga
Daugava Riga yra vadinęsi du Latvijos futbolo klubai:
ANBO-41
ANBO-41 – patobulinta aviakonstruktoriaus Antano Gustaičio lėktuvo ANBO-IV versija.
Pirmasis serijinis ANBO-41 (Nr.671) buvo pagamintas 1936 m. gruodžio pabaigoje ir išbandytas 1937 m. sausio pradžioje.
Iki 1937 m. pabaigos pagaminti 9 ANBO-41 (gamykliniai Nr. 671 - 679). Tai pačiais metais pakeitus sparnus ir variklį vienas ANBO-IV (Nr. 70) buvo modernizuotas iki ANBO-41 standarto. 1939 m. buvo pagaminta dar 10 lėktuvų (gamykliniai Nr. 890 - 899) su galingesniais "Bristol Pegasus XXIII“ varikliais.
Lėktuvai buvo naudojami tiek lavinimuisi (Mokomojoje eskadrilėje), tiek kaip bombonešiai (4-ojoje eskadrilėje), tiek ir kaip žvalgybiniai (2-ojoje, 6-ojoje ir 8-ojoje Karo aviacijos eskadrilėse).
Techniniai parametrai ir įranga
1937 m. sausio 21 d. Lietuvos karo aviacijos priėmimo komisija (pirmininkas – mjr. V. Čemarka, nariai – mjr. B. Vaivada, plk. ltn. inž. A. Gavelis, lakūnas bandytojas – plk. ltn. L. Peseckas) pateikė lėktuvo ANBO-41 Nr.671 bandymo aktą (dokumentas Nr.30111/1).
Jame pažymima, kad tuščio lėktuvo (su žiedu galiniams kulkosvaidžiams, dviem priekiniais kulkosvaidžiais ir elektros generatoriumi) svoris –1666 kg, benzino ir tepalo – 330 kg, naudingo krūvio (du lakūnai – 166 kg, du parašiutai – 13,6 kg, šoviniai grandelėse priešakiniams kulkosvaidžiams – 21,9 kg, vienas galinis žvalgo kulkosvaidis – 10 kg, šoviniai su dėžutėmis žvalgo kulkosvaidžiui – 22,2 kg, fotoaparatas rankinis – 8,5 kg, radijo stoties „Marconi“ komplektas – 30 kg, akumuliatorius – 21 kg) bendras svoris – 298 kg, pilnai įkrauto lėktuvo svoris – 2294 kg. Į 5 km aukštį lėktuvas pakilo per 8 min. 15 sek! Didžiausias greitis prie žemės – 320 km/h, 2 km aukštyje – 340 km/h. Mažiausias greitis prie žemės – 92,5 km/h. Kylant lėktuvas riedėdavo tik 60 m, tupiant – 150 m.
Lėktuvo įrangą sudarė: du priekiniai sinchronizuoti kulkosvaidžiai Browning, dėžės 700 vnt. šovinių su grandelėmis priekiniams kulkosvaidžiams, dėžės priekinių kulkosvaidžių iššautų tūtelių surinkimui, kulkosvaidžio žiedas „Alkan“ vienam arba dviems žvalgo kulkosvaidžiams Browning, penkios dėžės po 100 šovinių galiniam kulkosvaidžiui, bombolaidis „Alkan“ 16 bombų po 12,5 kg, radijo stotis (siųstuvas, imtuvas, priedai), variklio varomas elektros generatorius, didelės talpos akumuliatorius, numatyta vieta įrengti tūpimo prožektorių, išorinius navigacinius žibintus ir kabinų apšvietimą, lizdus signalinėms tūpimo raketoms, numatyta vieta rankiniam fotoaparatui, automatiniam elektriniam fotoaparatui, respiratoriui, aviafonui (pokalbio tarp pilotų įrangai), įrengtas variklio užvedimo rankinis inercinis starteris, variklio kontrolės įrengimai bei prietaisai, navigaciniai prietaisai, įskaitant prietaisus aklam skridimui.
Komisija teigiamai įvertino piloto ir žvalgo kabinų komfortą, lėktuvo pavaldumą kylant, tupiant ir manevruojant, pavojingų vibracijų ir deformacijų nebuvimą pikiruojant dideliu greičiu ir staigiuose posūkiuose.
Dažymo schema
ANBO-41 buvo dažomi ketvirtąjame dešimtyje nustitovėjusia Karo aviacijos spalvų schema: liemuo, kilis su posūkio vairu, bei viršutinė sparnų ir horizontalių uodegos plokštumų dalis – ryškia tamsiai žalia spalva, o sparnų ir horizontalių uodegos plokštumų apačia – sidabrine). Variklio žiedas buvo natūralios aliuminio spalvos, išskyrus priekinę, plieninę jo dalį – kolektorių, kuris gretai įgaudavo rusvą pakaitinto metalo spalvą.
Nustačius, kad iš 300–500 m nuotolio lėktuvų skiriamieji ženklai jau neįžiūrimi, 1938 m. Lietuvos karo aviacijos lėktuvų ženklinimas modifikuotas. Vyčio kryžiai sparnų apačioje patalpinami žaliuose ruožuose. Posūkio vairas dažomas žalia spalva. Visi kovos lėktuvai buvo paženklinti pagal naująjį standartą.
1939 metais pradėtas naudoti kamufliažinė spelvų schema: ant žaliai dažytų liemenų ir sparnų viršaus buvo užpurškiamos juodos spalvos dėmės. Ant kai kurių lėktuvų liemens (pvz. Nr. 672) iš abejų pusių buvo piešiama nuo žvalgo kabinos atgal 45 laipsnių kampu einanti siaura trispalvė juostelė.
Į sovietinio 29–ojo teritorinio šaulių korpuso atskirąją eskadrilę patekę ANBO-41 buvo eksploatuojami su lietuvišku kamufliažu, ant sparnų vietoje Vyčio kryžių buvo piešiamos raudonos žvaigždės, ant posūkio vairų Vyčio kryžiai buvo užtepti, o raudonos žvaigždės nupieštos ties liemens viduriu. Latviškoje Liuftvafės eskadrilėje Rytų fronte naudoti ANBO-41 buvo perdažyti šviesiai rudu ir tamsiai pilku kamfliažu, ant liemens geltonoje vertikalioje juostoje buvo piešiamas Liuftvafės kryžius, o ant posūkio vairo - baltame stačiakamppyje - latviška (raudona ir atvirkščia) svastika. "Vokiški" ANBO-41 išsaugojo lietuviškus registracijos numerius.
Airijos regbio rinktinė
Airijos regbio rinktinė – Airijai ir Šiaurės Airijai atstovaujanti nacionalinė regbio komanda. Nuo 1883 m. kasmet dalyvauja Šešių Nacijų taurės turnyre, kurį yra laimėjusi 14 kartų ir 9 kartus pasidalinusi pirmąja vieta su kitomis rinktinėmis. Airija taip pat yra dalyvavusi visuose devyniuose iki šiol vykusiuose pasaulio regbio čempionatuose, kuriuose 7 kartus pateko į ketvirtfinalius.
Mumija (1999 filmas)
Siužetas
1926 m. Kairo muziejaus bibliotekininkė Evelin Karnahan iš savo brolio Džonatano gauna senovinį egiptietišką raktą ir žemėlapį į Hamunaptrą. Šis jį gavęs iš buvusio prancūzų užjūrio legionieriaus Riko O’Konelio. Evelin jį ištraukia iš kalėjimo, kad šis parodytų kelią į lobiais garsėjančią Hamunaptrą. Pakeliui jie sutinka amerikiečių lobių ieškotojų ekspediciją, vedamą buvusio Riko kolegos Benio bei egiptologo Aleno Čamberleno.
Tik pradėjus Hamunaptros kasinėjimus, atėjūnus užpuola medžajai ir liepia apleisti vietą. Tačiau atvykėliai nepaklausę toliau naršo po šventyklą: Evelin, Džonatanas ir Rikas atranda Imotepo mumiją, o egiptologas – mirusiųjų knygą. Evelin pavogia tą knygą ir pradeda ją garsiai skaityti, ir taip prikelia Imotepo mumiją.
Nors daugeliui ekspedicijos dalyvių pavyksta grįžti į Kairą. Mumija, padedama Benio, susiranda ir pražudo vieną po kito ekspedicijų dalyvius. Imotepas iš jų gauną energiją, susirenka jų pagrobtus kanopinius ąsočius ir tampa visagaliu. Prasideda legendiniai septyni prakeikimai – vanduo virsta krauju, mėnulis užtemdo saulę, žmonės virsta zombiais, krenta meteoritai ir kt. Jis pagrobia Evelin ir nugabenęs ją į Hamunaptrą bando prikelti Ankstunamun. Tačiau Džonatanas, Rikas ir medžajas Ardetas keliauja jiems iš paskos. Jie atranda lobių kambarį ir Amon Ra knygą. Jos pagalba išgelbėja Evelin ir panaikina Imotepo galias. Rikas nužudo egiptietį ir visi išsigelbėję iš griūvančios šventyklos patraukia namo.
Mesjė 26
thumb|200px|M26 spiečius M26 – padrikasis spiečius, esantis Skydo žvaigždyne. Iki Mesjė 26 yra 5000 šviesmečių. Šis spiečius dar žymimas Mesjė NGC 6694 numeriu. Jo regimasis ryškis +8.00
Robert Miles
thumb|250px| Robert Miles Robert Miles (tikrasis vardas Roberto Concina; 1969 m. lapkričio 3 d. Nešatelio kantonas, Šveicarijoje – 2017 m. gegužės 9 d. Ibisa, Ispanija) – Italų diskžokėjas ir kompozitorius, kūręs transo, techno ir kitokią elektroninę muziką.
Robert Miles išgarsino jo garsiausias kūrinys „Children“.
Mažasis burundukas
Mažasis burundukas (Tamias minimus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikas.
Mažieji burundukai paplitę Šiaurės Amerikoje, sutinkami didelėje Uolėtųjų kalnų regiono dalyje, taip pat vakarinėje JAV Didžiųjų lygumų dalyje. Taip pat sutinkami Viskonsino, Minesotos ir Mičigano valstijų dalyse, vidurio ir vakarų Kanadoje.
Gyvena arktiniuose ir vidutinių platumų miškuose. Mėgsta atviresnes vietas – miškų pakraščius ir proskynas.
Tai nedidelis graužikas, kūno ilgis siekia nuo 185 iki 222 mm, o svoris – nuo 42 iki 53 g (mažiausias iš burundukų). Uodega pūkuota ir ilga (81–95 mm). Kai kurių šios rūšies populiacijų patelės didesnės už patinėlius.
Lytiškai subręsta 10 mėnesių amžiaus. Daugiausia poruojasi balandžio mėnesį. Nėštumas trunka apie 30 dienų, vadą sudaro 2–6 jaunikliai.
Jurgis Bielinis-Bieliakas
Jurgis Algirdas Bielinis Bieliakas (1933 m. liepos 8 d. Narsiečiuose – 2020 m. balandžio 21 d.) – inžinierius, kraštotyrininkas, Lietuvos politinis veikėjas. Jurgio Bielinio vaikaitis.
Biografija
Mokėsi Kauno politechnikume, jį baigęs studijavo Kauno politechnikos institute, čia įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. Ilgą laiką dirbo „Azote“, taip pat įmonėje „Medtechnika“, Kauno radijo gamykloje.
Gyveno Jonavoje, po to Raudondvaryje, aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime. Vykdė kraštotyrinę veiklą, buvo blaivybės propaguotojas, Kauno knygnešių draugijos pirmininkas. Prisidėjo atkuriant Socialdemokratų partiją. Tarp SSRS kariškių platino Sąjūdžio laikraščius, juos gabeno Maskvon. Per 1991 metų sausio įvykius J. A. Bielinis-Bieliakas prisidėjo Maskvoje rengiant Lietuvai palaikyti skirtą daugiatūkstantinį mitingą.
Daug dėmesio skyrė senelio Jurgio Bielinio atminimui išsaugoti: Bielinių sodyboje (Purviškių kaime prie Suosto) rūpinosi išsaugoti Bielinio akmenį, o 1989 m. Jurgio Bielinio-Bieliako ir aktyvių biržiečių iniciatyva pastatytas vienas pirmųjų sovietmečio koplytstulpių (autorius Leonas Juozonis). Jis skirtas įamžinti knygnešio Jurgio Bielinio, jo žmonos Onos bei brolio Andriaus atminimui. 1990 m. J. A. Bielinis-Bieliakas drauge su biržiečiais Jonu Dagiliu, Valentinu Dagiu ir kitais aptiko Mitkų kaimo kryžių (po šiuo kryžiumi prieš mirtį buvo sukniubęs J. Bielinis). Taip pat rūpinosi dėdės Kipro Bielinio raštų leidimu. 2001 m. išėjo į pensiją, tačiau visuomeniniame politiniame gyvenime ir toliau dalyvavo: ėjo Kauno knygnešių draugijos pirmininko pareigas, rėmė blaivybės draugijas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. Jonavos rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Nuo 1992 m. Lietuvos tautininkų sąjungos narys.
Butkeliai (Tauragė)
Butkeliai – Tauragės miesto dalis, esanti į vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Jūros krante, prie kelio. Tai kaimo tipo „miegamasis“ rajonas, buvusi rytinė Butkelių kaimo dalis.
Jurgis Bielinis-Bieliakas
Biografija
1990–1995 m. Jonavos rajono tarybos narys.
Raudonosios voverės
Raudonosios voverės (Tamiasciurus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis. Paplitusios Šiaurės Amerikoje nuo Aliaskos iki Kalifornijos.
Nepaisant pavadinimo raudonosios voverės nėra raudonos spalvos. Kailiukas gali būti gana skirtingų spalvų, viršutinė dalis šviesiai rusva, alyvų rusvos spalvos arba juodai ruda; dažnai žiemą spalva tamsesnė nei vasarą.
Gentyje dvi rūšys:
thumb|210px|left|[[Duglaso voverė (Tamiasciurus douglasii)]]
Daugėlaičiai (reikšmės)
Daugėlaičiais vadinami:
Briondbiu
Briondbiu – miestas rytinėje Danijoje, į vakarus nuo Kopenhagos.
Suskirstytas į tris dalis: rytinę (Brøndbyøster), vakarinę (Brøndbyvester) ir pakrantės (Brøndby Strand). Kelios bažnyčios, rotušė (pastatyta 1959 metais), parkas, nedidelis paplūdimys.
Leonidas Abalkinas
Leonidas Ivanovčius Abalkinas ( 1930 m. gegužės 5 d. – 2011 m. gegužės 2 d. ) – Rusijos ekonomistas, Rusijos mokslų akademijos narys, 1987 m. tapo profesoriumi.
Harelbekė
Harelbekė – miestas vakarinėje Belgijoje, į pietus nuo Kortreiko. Geležinkelio stotis. Šv. Išganytojo bažnyčia, sporto ir tabako muziejai, poilsio namai.
Misisipės aligatorius
Misisipinis aligatorius (Alligator mississippiensis) – aligatorinių (Alligatoridae) šeimos gyvūnas.
Gyvena JAV pietryčių upėse ir pelkėse. Ilgis iki 6 m. Tarp priekinių kojų pirštų yra plaukiojamoji plėvė. Minta žuvimi, vandens paukščiais ir šiaip ką pačiupdami. Tankiau apgyventose vietose jie griebia ir neatsargius gyvulius. Veisiamas ir auginamas fermose.
Pūstakiemio apylinkė
Pūstakiemio apylinkė (arba Pustakiemio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaslių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vievio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Dainavos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pūstakiemio apylinkė prijungta prie Žaslių apylinkės.
996 m.
996 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.