cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukmergės piliakalnis
Istorija
Piliakalnyje stovėjo Vilkmergės pilis. Jos apylinkes Livonijos ordinas niokojo 1333 m., 1364 m. vasario mėnesio pradžioje, 1365 m. rugpjūčio 15 d., 1373 m. rugpjūčio 22 d., 1378 m. vasario viduryje. Pilis užimta buvo, rodos, tik 1385 m. gegužės mėnesį, ją netikėtai užklupus kryžiuočių remiamam Sudimantui. 1388 m. rugsėjo mėnesį pilį, artėjant kryžiuočiams, sudegino jos gynėjai. Vėliau ji atstatyta, nes kryžiuočių buvo vėl užimta 1391 m. rugpjūtį. Po to Vilkmergės pilis vėl atstatyta, nes minima 1398, 1410, 1412, 1415, 1424, 1425, 1434 ir 1435 m., o 1597 m. minimos pilies teismo knygos.
XIX a. piliakalnio aikštelėje stovėję statiniai buvo nugriauti ir čia imta rengti turgus. Archeologo Justino Račo teigimu, XX a. vid. piliakalnio aikštelė buvo išlyginta.
thumb|600px|center|Ukmergės piliakalnis šiaurės pusės
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ahmadabadas
Ahmadabadas  – miestas vakarinėje Indijoje, Gudžarato valstijoje. 5,63 mln. gyventojų (2011 m.). Tai didžiausias valstijos miestas, buvusi jos sostinė, penktas pagal dydį Indijos miestas. Tai didžiausias medvilnės pramonės centras šalyje, akcijų birža antra pagal senumą Indijoje. Taip pat išvystyta metalo, chemijos pramonė, amatai.
Yra universitetas, Tin Darvazo triumfo vartai (XV a.), Rani Sipri mečetė su mauzoliejumi (baigta statyti 1514 m.).
Alksnaitis (Ignalinos r., Rimšės sen.)
Alksnaitis arba Liūneliai – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Rimšės seniūnijoje, apie 3,5 km į pietus nuo Rimšės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,86 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 144 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo 267 ha dydžio Pušnies pelkės pietrytinėje dalyje. Šiaurėje 80 m ilgio siaura protaka jungiasi su Alksno ežeru (Dysnos baseinas). Už 700 m į vakarus telkšo Liūnelių ežeras.
Vindobona
Vindobona (galų kalba windo- „baltas“ ir bona- „pamatas“) – buvo romėnų karinė stovykla ir gyvenvietė dabartinėje Austrijos sostinės Vienos teritorijoje. Legionierių stovykla saugojo ir prižiūrėjo imperijos sieną ir kelius į Barbarikumą bei imperijos gilumą. XIII a. gyvenvietės vietovė įgavo naują pavadinimą – buvo pervadinta į Berghof, o dabar vadinama tiesiog Alter Berghof (Senasis Berghofas). Nors tankus šiuolaikinis užstatymas gerokai trukdė ištirti šią vietą, stovyklos kontūrus, taip pat kai kurių jos viduje esančių pastatų ar civilių gyvenviečių padėtį buvo galima neabejotinai nustatyti. Nuo 2021 m. matomos ir po žeme išlikusios senovinių pastatų liekanos yra Dunojaus kalnagūbrio, įtraukto į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, dalis. kairėje|miniatiūra|232x232px|Vindobonos rekonstrukcinis vaizdas. Apie 15 m. pr. m. e. Norikumo karalystė buvo įtraukta į Romos imperijos sudėtį. Nuo tada Dunojus žymėjo imperijos sieną, o romėnai Dunojaus pakrantėse statė įtvirtinimus ir gyvenvietes. Vindobona tapo vienu svarbiausių romėnų miestų ir legionierių stovyklaviečių (15–20 tūkst. gyventojų) Aukštutinėje Panonijoje, dėl palankios geografinės padėties tarp rytinio Alpių pakraščio ir Panonijos regiono bei senųjų Europos transporto ašių – pietų-šiaurės ašies palei Alpių pakraštį (Gintaro kelias) ir vakarų-rytų ašies palei Alpių papėdę bei Dunojaus vandens kelio. Pietiniame Dunojaus krante stovėjo civilinės gyvenvietės ir legionierių stovyklos. Upę buvo gana lengva perplaukti ties Vindobona, kur ji išsišakoja į daugybę vingiuotų ragų, o tarp jų vanduo išmeta žvyro salas.
Laškar Gahas
Laškar Gahas  – miestas pietvakarių Afganistane, Helmando ir Arghandabo tarpupyje. Helmando provincijos administracinis centras. Netoliese praeina kelias tarp Kandaharo ir Faraho. Verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste, prekyba, amatais. Yra didžioji mečetė, taikos paminklas, keletas parkų.
Dauguma gyventojų – puštūnai.
Istorija
Miestas iškilo Gaznevidų laikais ir buvo žinomas kaip Bostas, čia buvo valdovų rezidencija žiemomis. Vėliau miestas sugriautas, bet atstatytas Timūro laikais. Vėliau už kelių kilometrų nuo Bosto ėmė kurtis Laškar Gahas („karo stovykla“). XX a. antroje pusėje miestas tapo provincijos sostine. NATO invazijos metu Laškar Gahas išplanuotas, įrengta urbanistinė infrastruktūra.
Permė
Permė – miestas vidurio Rusijoje, prie Kamos upės; krašto centras. Miestas nusidriekęs apie 50 km išilgai Kamos, svarbus geležinkelio mazgas ir vienas svarbiausių Uralo pramonės centrų. Išvystyta metalurgijos, inžinerijos, mašinų gamybos, anglies, naftos, žemės ūkio reikmenų, chemijos (trąšų, dažų) pramonė. Į šiaurę nuo miesto yra 500 tūkst. kW vandens jėgainė.
Mieste yra valstybinis universitetas (nuo 1916 m.), keli teatrai, dailės galerija, baleto mokykla.
Permėje buvo aptikti pirmieji 286–245 mln. senumo geologiniai sluoksniai, todėl šis geologinis laikotarpis buvo pavadintas permu.
Psichikos sutrikimas
Nėra vienos konkrečios psichikos sutrikimus lemiančios priežasties. Išskiriama keletas rizikos faktorių: paveldimumas, įvairūs neigiami išgyvenimai (pvz., stresas, prievarta, ypač patirti vaikystėje), biologiniai faktoriai (pvz., cheminis disbalansas smegenyse), trauminis smegenų sužalojimas, psichoaktyviųjų medžiagų vartojimas, sunkios ligos (pvz., vėžys), visuomeninė atskirtis.
Teigiama, kad psichikos sutrikimų pasitaiko dažnai: vienoks ar kitoks psichikos sutrikimas kuriame nors gyvenimo tarpsnyje gali būti diagnozuojamas daugiau nei pusei amerikiečių. Sirgimas psichikos sutrikimais nepriklauso nei nuo intelekto lygio, nei nuo išsilavinimo, nei nuo turtinės ar socialinės padėties, amžiaus, lyties ar kitų panašių veiksnių – šiais sutrikimais serga silpnaprotystę turintys asmenys ir profesoriai, turtingi ir vargšai, maži, seni ir jauni, moterys, vyrai ir vaikai. Turintieji psichikos sutrikimų neretai diskriminuojami, stigmuojami, psichikos sutrikimai apaugę mitais. Psichikos liga nėra pasirinkimo dalykas.
Kategorizavimas
Kai kurie dažniau išskiriami psichiniai sutrikimai:
Psichiatrijoje naudojamas psichikos sutrikimų kategorizavimas skirtingose šalyse (pvz., JAV, Lietuvoje, Prancūzijoje) skiriasi, taip pat – skiriasi ir sutrikimų kategorizavimas pagal įvairias psichiatrijos ir psichologijos sroves. Esama dviejų svarbiausių kurią nors psichinę ligą ar sutrikimą apibūdinančių klasifikacijų: ICD-10 (Tarptautinė statistinė ligų ir sveikatos problemų klasifikacija) bei Psichikos sutrikimų diagnostinis ir statistinis vadovas „DSM-5“ („Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders“), sukurta ir išleista Amerikos psichiatrų asociacijos (tai jau penktoji šio vadovo versija).
Simptomai
Sergant psichikos ligomis, ypač šizofrenija, išskiriamos dvi pagrindinės simptomų grupės: Pavadinimas pozityvieji simptomai nereiškia, kad jie palankūs ligoniui, tiesiog juos lengvai pastebi aplinkiniai. Pozityvieji simptomai – haliucinacijos (klausos – girdimi nesami garsai; regėjimo – matomi nesami vaizdiniai; skonio – jaučiamas nesamas skonis; uoslės – užuodžiami nesami kvapai; lietimo – jaučiama tarsi liestų kažkas, ko iš tikrųjų nėra), kliedesiai (klaidingi įsitikinimai, kurie neturi jokio realaus pagrindo: ligoniui atrodo, kad jis yra nuodijamas, kad jį seka, kad jį veikia kosminės jėgos, kad jis yra kitas asmuo, kartais užvaldo didybės kliedesys – ligonis ima save įsivaizduoti kaip ypatingą, žymų asmenį, manyti, kad turi antgamtinių, ypatingų galių ir pan.). Patiriant pozityviuosius simptomus būdinga nuklysti nuo temos, minčių dėstymas tampa padrikas, smulkmeniškas, nelogiškas, simbolinis.
Negatyvieji simptomai – tai nuskurdusios emocijos, žmogus tampa abejingas tiek aplinkai, tiek artimųjų rūpesčiams, ligonį reikia nuolatos skatinti užsiimti veikla, raginti bendrauti su kitais žmonėmis. Ilgiau sergant išsivysto apatija, atsiribojama nuo visuomenės. Negatyviesiems simptomams stiprėjant išryškėja mąstymo ir kalbos skurdumas.
Atskiroms ligoms būdingi savi simptomai. Sakykime, obsesinio kompulsinio sutrikimo metu vargina įkyrios mintys, įkyrus noras atlikti ir kartoti nereikalingus veiksmus, kurie trukdo gyventi kasdienį gyvenimą. Sergant agorafobija, atvirų erdvių baime, ištinka panikos priepuoliai (padažnėja širdies plakimas, prakaituojama, džiūsta burna, dreba rankos, patiriamas nerealumo pojūtis). Simptomų esama įvairių, žiūrint, koks psichikos sutrikimas išgyvenamas. Psichikos sutrikimus dažnai lydi nemiga.
Gydymas
Psichikos sutrikimai gydomi vaistais (medikamentinis gydymas) ir įvairiomis psichoterapijos rūšimis. Dažnu atveju geriausi gydymo rezultatai pasiekiami taikant kompleksinį gydymą – derinant vaistus ir psichoterapiją. Plačiai taikomi neuroleptikai, jie turi antipsichozinį ir antidepresinį poveikį ir yra skirstomi į tipinius, arba klasikinius (pvz., haloperidolis, chlorpromazinas, tizercinas, cisordinolis ir kt.), ir atipinius, arba naujosios kartos (pvz., risperidonas, kvetiapinas, olanzapinas, amilsulpridas, aripiprazolis, klozapinas, ziprazidonas ir kt.). Atipiniai (naujosios kartos) neuroleptikai turi mažiau šalutinių poveikių.
Smulkiau, pagal poveikį, psichotropiniai vaistai skirstomi į antidepresantus, trankviliantus (raminamuosius vaistus), neuroleptikus nuo psichozės – antipsichozinius vaistus, nuotaikų stabilizatorius (lygina nuotaikas, jų svyravimus), nootropus (gerina atmintį, dėmesio sukaupimą). Prie raminamųjų vaistų šliejasi migdomieji.
Psichikos sutrikimams mažinti ir sveikatai gerinti pasitelkiamos įvairios terapijomis vadinamos veiklos: šviesos terapija (žiūrėjimas į specialias lempas, buvimas šviesos pripildytoje kabinoje), biblioterapija (knygų skaitymas), darbo terapija (rankdarbiai, įvairi fizinė veikla), meno terapija (piešimas, tapymas ir pan.), judesio terapija, muzikos terapija (muzikos klausymasis) ir daug kitų veiklos rūšių. Psichinę sveikatą gerina ir įsitraukimas į visuomenės gyvenimą, bendravimas, visuomeninių ryšių išlaikymas.
Saab 32 Lansen
Saab 32 Lansen - dvivietis šturmo lėktuvas, kurį gamino SAAB nuo 1955 iki 1960 m. Švedijos oro pajėgoms (SV Flygvapnet). Ginkluotėje buvo ilgai, naudotas kaip naikintuvas, žvalgybos lėktuvas, elektroninės kovos lėktuvas, taikinių vilkikas.
Projektavimo istorija
1948 m. SAAB buvo paprašytas sukurti turboreaktyvinį naikintuvą-bombonešį, kuris turėjo pakeisti iki tol Švedijos oro pajėgose naudotus senstelėjusius šturmo ir žvalgybos lėktuvus bei naktinius naikintuvus Saab B 18/S 18, J 21R/A 21R ir J 30 (de Havilland Mosquito). Pradinis variantas buvo pavadintas P1150.
Švedijos oro pajėgų reikalavimai lėktuvui P1150 buvo rimti:
Projektuotųjų komanda sukūrė liekną korpusą aptakiomis linijomis, varomą variklio Rolls-Royce Avon Series 100, gaminto pagal licenciją. Atgal palinkę sparnai buvo sukurti naudojant pirmąsias kompiuterines technologijas. 35° kampu atgal atlenkti sparnai buvo išbandyti sumontuoti lėktuve Saab Safir. Buvo pagaminta nedidelė serija P1150 prototipo lėktuvų, kurie naudoti baigiant derinti konstrukciją ir įvertinimo bandymuose. 1953 m. pradėta lėktuvo serijinė gamyba, o lėktuvas buvo pavadintas Saab J 32 Lansen (J reiškia SV jakt 'naikintuvas', o SV lansen - 'ietis').
Mokomojo šio lėktuvo varianto nebuvo.
Naudojimo istorija
Šie lėktuvai buvo numatyti kaip atkirtis galima TSRS invazijai į Švedijos teritorinius vandenis.
Buvo planuota, kad Saa A 32A galės panaudoti branduolinį ar cheminį ginklą. XX a. 6-7 dešimtmečius Švedija vykdė branduolinių ginklų kūrimo programą, bet jokių branduolinių ginklų nesukūrė.
Saab A 32 Lansen buvo paskutinis specializuotas Švedijoje konstruotas šturmuotuvas. Švedų lakūnai lansenus apibūdindavo kaip malonius pilotuoti. Palaipsniui šiuos lėktuvus ėmė keisti modernesni modeliai, tačiau Saab 32 buvo naudoti iki XX a. pabaigos. Iki šiol jie dar tebenaudojamai - du paskutiniai lėktuvai naudojami Švedijos radiacinės saugos žinybos (šved. Strålsäkerhetsmyndigheten) atmosferiniams matavimams. Šiais lėktuvais iš aukštųjų atmosferos sluoksnių ima oro ėminius tyrimams. 2010 m. balandžio ir gegužės mėnesiais šie lėktuvai rinko ėminius vulkaninių pelenų kiekio ore matavimams.
Charakteristikos
right|350px
Liuksemburgo futbolo varžybos 1978–1979 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1978–1979 m.
Klinikos žodis
Klinikos žodis – Kauno akademinių klinikų dvisavaitis laikraštis, leistas nuo 1987 m. lapkričio 6 d. iki 1995 m. Tiražas 1987 m. – 1000 egz., 1995 m. – 500 egz.
Prževalskio arklys
Prževalskio arklys (Equus ferus przewalskii sin. Equus caballus przewalskii) – neporakanopinių (Perissodactyla) būrio, arklinių (Equidae) šeimos, laukinių arklių (Equus ferus) porūšis. Dalis zoologų mano, kad Prževalskio arklys yra visiškai atskira arklių (Equus) genties rūšis ir lotynų kalba užrašomas  Equus przewalskii.
Mongolai, kurie su Prževalskio arkliais ryšį turi nuo seno, kadangi Mongolijoje Prževalskio arkliai yra savaiminė rūšis, juos vadina „Тахь“, lotynų rašmenimis būtų rašoma „tach“, o sulietuvinus tartusi kaip „tachis“.
Paplitimas
Iki Prževalskio arklių populiacijos sumažėjimo, jų savaiminis paplitimo arealas buvo Vidurinėje Azijoje ir Gobio dykumoje (Mongolija, Vidinė Mongolija).
thumb|left|200px|Prževalskio arklių kaimenė Mongolijos [[Hustajaus nacionalinis parkas|Hustajaus nacionaliniame parke]] thumb|left|200px|Prževalskio arklių kaimenė thumb|left|200px|Prževalskio arklių kaimenė su kumeliuku thumb|left|200px|Prževalskio arklys
Po sėkmingos programos išsaugojus juos nuo išnykimo, Prževalskio arkliai reintrodukuojami į buvusį jų paplitimo arealą. Taip pat jie introdukuoti ir Vengrijos Hortobadžio nacionaliniame parke ir Ukrainos Askanija Novos biosferiniame rezervate. 1998 m. 28 individai buvo atvežti ir paleisti Ukrainos Černobilio zonoje. Iki 2004 m. jų populiacija zonoje padidėjo dvigubai. Vėliau iš Černobilio zonos jie ėmė plisti ir į Baltarusijos gretimas teritorijas, ir nuo 2007 metų čia jie jau gyvena sėsliai ir sėkmingai dauginasi. 2012 metais gretimose su Černobilio zona Baltarusijoje jau yra gimę 12 Prževalskio arklių palikuonių.
Gyvenamas biotopas
Prževalskio arkliai (Equus ferus przewalskii) gyvena stepių ir pusdykumių regione, kur dabar ir reintrodukuojami. Taip pat Prževalskio arkliai yra introdukuoti ir miškastepių bei miškų zonose, kur sėkmingai prisitaiko prie aplinkos.
Mityba
Laisvėje gyvenantys Prževalskio arkliai vasarą dažniausiai minta žoline augalija. Rudenį, žiema ar anksti pavasarį minta įvairių krūmokšnių, krūmų bei lapuočių ir spygliuočių medžių vaisiais, šakelėmis, lapais ir spygliukais (pvz. paprastųjų pušų). Prževalskio arkliai vidutiniškai per parą išgeria 2,4–8,3 litrus vandens. Žmonių laikomi Prževalskio arkliai ėda ir šieną.
Populiacijos dydis
Prževalskio arkliai gyvena laisvėje bei auginami aptvaruose ir zoologijos soduose. 2016 metais Prževalskio arklių pasaulinė populiacija sudarė apie 2000 individų, visi jie yra 12-os išlikusių ir sugautų Prževalskio arklių palikuonys. Jų populiacijai nelaisvėje išaugus, buvo pradėta reintrodukavimo programa. Šiuo metu didžiausia pasaulyje reintrodukuota jų populiacija gyvena Mongolijos Hustajaus nacionaliniame parke, maždaug 96 kilometrai nuo Mongolijos sostinės Ulan Batoro.
Matmenys
Prževalskio arklių eržilų vidutinis aukštis ties gogu 142 cm, patelės žemesnės – 137 cm. Kūno ilgis 210 cm, svoris apie ~200–300 kg. Uodega įskaitant šerius: 99–111 cm ilgio, uodegos ilgis be šerių: 38–60 cm, ausys 14–18 cm ilgio.
Išvaizda
Prževalskio arkliai gana stambaus kūno sudėjimo, galva didelė, bet jų kojos trumpokos, uodega ilga.
Artimiausia Prževalskio arkliams rūšis
Prževalskio arkliams genetiškai artimiausi buvo tarpanai, kurie dėl žmonių neigiamos veiklos išnyko.
Pavojai Prževalskio arklių populiacijai
Nepaisant kad dalis Prževalskio arklių populiacijos buvo išgelbėta nuo tiesioginio išnykimo, tačiau ir dabar jie labai reti, o reintrodukuoti tik nedaugelyje vietovių ir laisvėje gyvenančios populiacijos dar negausios. Prževalskio arkliai gali kryžmintis su naminiais arkliais, ir tai kelia grėsmę kaip genetiškai grynakraujų Prževalskio arklių populiacijos išlikimui.
Ilgaitis
Ilgaitis tai:
Welshpool Town FC
Velšpulo „Town“ – Velso futbolo klubas iš Velšpulo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1881 m. Ilgą laiką žaidė elito divizione, bet po 2009/2010 m. sezono iškrito į žemesnį lygmenį.
Sekantį (2010/2011 m.) sezoną iškrito ir iš antros pakopos pirmenybių.
Sezonai
Šaltinis:
Thalassa (grupė)
„Thalassa“ buvo graikų muzikos grupė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo „Eurovizijos“ dainų konkurse 1998 m.
Istorija
Iš karto po dalyvavimo duetas iširo. Šiuo metu Dionisia Karoki dirba vokalo mokytoja privačioje muzikos mokykloje. Yiannis Valvis dirba garso inžinieriumi Graikijos radijo stotyje „Best Radio“.
Vaitkuškio piliakalnis
Vaitkuškio piliakalnis su gyvenviete, Lapiakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24161) Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Pašilės ir Vaitkuškio, Pivonijos seniūnija. Pasiekiamas Ukmergės pietinėje dalyje esančioje Pašilėje, iš Pašilės gatvės pavažiavus į kairę pietryčiuosna Šaltinių gatve 250 m iki gyvenvietės pakraštyje esančio miško – yra 50 m į pietryčius, priekyje, apaugęs.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Šventosios aukštutinės terasos krašte. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 46x23 m dydžio. Jos rytiniame gale supiltas 0,2 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Rytinėje, šiaurinėje ir pietvakarinėje pusėse, 5 m žemiau aikštelės yra 6-9 m pločio terasa 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai vidutinio statumo, iki 30 m aukščio, rytinėje pusėje 5 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.
Šiaurės – šiaurės vakarų papėdėje, šiaurės vakarų kryptimi žemėjančiame nuolaidžiame šlaite, 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rastas molinis verpstukas, lygios keramikos.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5,57 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 200 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Paplėstiškė
Paplėstiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas
TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas  – aukščiausias valstybinis postas Tarybų Sąjungoje 1936–1989 m.
Funkcijos
Prezidiumo pirmininkas taip pat vadovavo malonės komisijai.
Faktiškai nei Prezidiumas, nei jo Pirmininkas neturėjo tokios realios valdžios, kaip TSKP CK Generalinis sekretorius ir net TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas. Ypač tai pasireiškė J. Stalino valdymo laikotarpiu, kai nei M. Kalinino, nei N. Šverniko nebuvo galima laikyti figūromis, bent kiek įtakojančiomis realią politiką. Naujoje 1977 m. Konstitucijoje atsirado 6 straipsnis apie vadovaujamą komunistų partijos vaidmenį, kas paskatino partijos Generalinio sekretoriaus ir Prezidiumo pirmininko pareigų sujungimą.
1989 m., priėmus Konstitucijos pataisas, Prezidiumas ir jo Pirmininko pareigos panaikinti. Vietoje to įvestos TSRS Aukščiausiosios Tarybos pirmininko – įstatymų leidžiamosios valdžios vadovo – pareigos. Jas užėmė M. Gorbačiovas. 1990 m. M. Gorbačiovas tapo TSRS vadovu – Prezidentu.
Ispanijos futbolo varžybos 1946–1947 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1946–1947 m.
E27
Europos kelias E27 – Tarptautinio Europos kelių tinklo dalis. Eina vakarų-rytų kryptimi. . Trasa eina Prancūzijos, Šveicarijos ir Italijos teritorija. Ilgis – 328 km.
Lyda Lubienė
Lyda Fiodorovaitė-Lubienė (g. 1957 m. Jonavoje) – verslininkė, turtingiausia Lietuvos moteris, pagrindinė UAB Achemos grupės akcininkė.
Biografija
Po Jonavos 2-osios vidurinės mokyklos Lyda Fiodorovaitė 1981 m. Kauno politechnikos institute baigė chemijos inžinerijos studijas.
Nuo 1981 m. dirbo inžiniere Jonavos Azoto gamykloje. 1992 m. susituokė su Bronislovu Lubiu. Po vyro mirties kartu su dukra tapo pagrindine "Achemos grupės" akcininke (valdo 50,38 proc. "Achemos grupės" akcijų). Nuo 2014 m. rugpjūčio mėn. „Achemos grupės“ valdybos narė.
Sultonas
Sultonas  – Islamo titulas, turintis keletą istorinių reikšmių. Iš pradžių tai buvo abstraktus arabų kalbos daiktavardis, reiškęs 'jėga', 'valdžia' ar 'valdovas', kilęs iš 'galia; valdžia'. Vėliau sultonais pradėti vadinti tam tikri musulmonų valdovai, kurie teigė esą nepriklausomi (neturėjo viršesnio valdovo), bet nereiškė pretenzijų į visą kalifatą. Be to, sultonais buvo vadinami galingi kalifato provincijų valdytojai. Paskui tam tikrame kontekste sultonas įgavo kitų reikšmių. Sultono valdoma dinastija ir žemės vadinamos sultonatu.
Šis terminas skiriasi nuo karaliaus, nepaisant to, kad abu jie reiškia suverenų valdovą. Sultonas vartojamas išimtinai tik musulmoniškose šalyse, kur šis pavadinimas turi religinę reikšmę, priešingai nuo karaliaus, kuris turi labiau pasaulietinę reikšmę ir yra naudojamas tiek musulmoniškose, tiek ne musulmoniškose šalyse.
Musulmonų valdovai pagal šariatą
Pagal Koraną sultonas turi didelę politinę ir religinę valdžią, bet pats nėra religijos mokytojas. Pirmasis valdovas naudojęs sultono titulą buvo turkmėnų vadas Mahmudas Gaznevi, valdęs 998–1030 m. Vėliau tai tapo įprastu seldžiukų tiurkų valstybių ir Osmanų imperijos valdovų bei Ajubidų ir Mameliukų dinastijų Egipte titulu. Vėliau sultono titulą naudojo imperatoriaus žmonos. Religinį titulo įteisinimą rodo faktas, kad šešėlinis kalifas Kaire suteikė sultono titulą Muradui I, trečiam Osmanų imperijos valdovui 1383 m. Ankstesni valdovai buvo „tik“ bėjai ar emyrai.
Vėliau net ne tokie svarbūs valdovai pradėjo vadintis sultonais. Pvz.: šiuolaikinės Maroko dinastijos ankstesnieji lyderiai. Dabar titulą naudoja tik Omano, Brunėjaus (abi yra nepriklausomos valstybės) sultonai bei Džohoro, Kedaho, Kelantano, Pahango, Perako, Selangoro, Terenganu ir Malaizijos federacijos valstijos sultonai, be to yra keli sultonai Javoje ir pietinėje Filipinų dalyje. Sultono titulą vis dažniau pakeičia karalius.
Karinis rangas
Persijos imperijoje sultonas buvo karinis rangas atitinkantis Europos kapitoną, visuomenėje jis priklausė penktai rango klasei.
Vyda Ragulskienė
Biografija
Vydos tėvų Leono Kęsgailos-Kenstavičiaus (1895–1979) ir Stefanijos Stanevičiūtės-Kęsgailienės (1899–1984) gimtosios sodybos buvo kaimynystėje, Dapšių kaime, Židikų valsčiuje, Mažeikių apskrityje. Vydos tėvas buvo Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos kariuomenės gydytojas, medicinos tarnybos pulkininkas leitenantas.
Jo dukra Vyda Kęsgailaitė, nors buvo perspektyvi pianistė, tačiau negalėjo tęsti mokslo Vilniaus konservatorijoje, nes buvo kalinio tremtinio duktė. Ją ėmė globoti ir sudarė sąlygas mokytis KPI šios aukštosios mokyklos profesorius Vytautas Mošinskis.
1942 m. baigė Kauno V. Kudirkos pradžios mokyklą, 1949 m. aukso medaliu baigė Kauno III mergaičių gimnaziją. 1955 m. su pagyrimu baigė KPI, kartu 1954 m. baigė J. Gruodžio aukštesniąją muzikos mokyklą (dabar konservatoriją). Po 1955 m. dirbo pramonėje, politechnikume, nuo 1958 m. LMA Energetikos institute, ENIMS institute, 1967–1993 m. KPI. 1965 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, 1973 m. mokslų daktaro disertaciją. 1977 m. suteiktas profesorės vardas.
Palaidota Ukrinų kapinėse (Mažeikių rajonas).
Mokslinė veikla
6 mokslinių monografijų, per 250 mokslinių straipsnių, daugiau kaip 80 išradimų autorė ir bendraautorė. Už mokslinės veiklos rezultatus apdovanota 1983 m. Valstybine premija, parodų diplomais ir medaliais. Ji buvo per pusšimčio apgintų disertacijų vadovė bei konsultantė. Remiantis tyrimų rezultatais su bendraautoriais sukūrė eilę originalių vibrosmūginio tipo sistemų, pripažintų išradimais.
Nemaža laiko skyrė Lietuvos kariuomenės karininkų, nukentėjusių nuo okupacinio režimo, atminimo įamžinimui, taip pat ruošiant daugiatomę enciklopediją „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953 m.“ V. Ragulskienė buvo Lietuvos kariuomenės karininkų, nukentėjusių nuo okupacinio režimo, artimųjų sąjungos Kauno miesto skyriaus vadovė.
Gruodžio 11
Gruodžio 11 yra 345-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 346-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 20 dienų.
Aleksandras Hilaris Palubinskis
Aleksandras Hilarijus Palubinskis (, 1626–1679 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Vanagėlio herbo kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Palubinskių giminės. Tėvas Konstantinas Palubinskis, motina Sofija Sapiegaitė.
Baigė Vilniaus akademiją, studijavo Zamostės akademijoje ir Krokuvos universitete. Karalius Vladislovas Vaza, kurio dvare tarnavo jaunystėje, taip pat ne kartą siuntė pasimokyti užsienyje.
Šeima
Pirmoji žmona Zuzana Chreptavičiūtė, Naugarduko vaivados Jurgio Chreptavičiaus duktė, su ja vaikų neturėjo.
1652 m. vedė antrą kartą, antroji žmona Sofija Konstancija Volodkovič. Dukterys Ona Marijona (Anna Marianna Połubińska) ir Izabelė Elena (Izabella Helena Połubińska).
Valstybės tarnyba
1646 m. išrinktas Abiejų Tautų Respublikos Seimo atstovu. Nuo 1648 m. tapo jaunesniuoju husarų vadu Lietuvos lauko etmono Jonušo Radvilos kariuomenėje. 1648–1650 m., Bogdano Chmelnickio sukilimo metu kovojo Ukrainoje. 1651 m. tapo husarų vėliavos vadu, 1652 m. Radvilos kariuomenės trijų vėliavų vadas. 1654 m. pastalininkis, 1656 m. Lietuvos lauko raštininkas. Švedų tvano metu iš pradžių buvo švedų pusėje kartu su Radvilomis, tačiau 1656 m. spalio 8 d. Prostkų mūšyje jau kovojo prieš Boguslavo Radvilos kariuomenę.
Vėliau kovojo su Rakošio kariuomene, su Rusija Baltarusijoje ir Lietuvoje, 1665 m. buvo patekęs į nelaisvę prie Čenstakavos, kur turėjo prisiekti, kad niekada neleis kilti nesutarimams tarp Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių. 1669–1679 m. Lietuvos didysis maršalka.
Zimbabvės istorija
Zimbabvės istorija – dabartinės Zimbabvės teritorijoje egzistavusių tautų ir valstybių istorija nuo seniausių laikų iki dabarties. Zimbabvėje ikikolonijiniais laikais klestėjo viena iš Užsachario Afrikos kultūrų, neretai vadinama Zimbabvės civilizacija.
Geografija
thumb|left|Istorinė Zimbabė ir Afrikos savanų valstybės Istorinė Zimbabvė, kurioje klestėjo ikikolonijinė kultūra, apėmė ne tik didžiąją dalį dabartinės Zimbabvės, bet ir gretimas teritorijas vidurio Mozambike (Manikos, Sofalos, Tetės provincijas), šiaurinėje Pietų Afrikos Respublikoje, rytinėje Botsvanoje.
Didžiąją ir svarbiausią Istorinės Zimbabvės dalį užima Zimbabvės plynaukštė. Geografiškai tai yra šiaurės rytinė Highveldo (Pietų Afrikos aukštumų regiono) tąsa, kuriai būdingas savanų klimatas. Aukštumų klimatas buvo netinkamas veistis musei cėcė, kuri buvo pragaištinga galvijams, istoriškai sudariusiems Zimbabvės ekonomikos pagrindą. Zimbabvės plynaukštėje yra išskiriamas Mašonalandas (šiaurinė dalis, kur gyveno šonų subgrupės korekore, zanzuru ir karangai), Manikalandas (Rytinės aukštumos, kur gyveno šonų grupė manjikai), Matabelelandas (pietvakarinė dalis, kur gyveno šonų subgrupė kalangai, kuriuos XIX a. didele dalimi asimiliavo ndebeliai).
Musės cėcė faktorius kartu apibrėžė ir istorinės Zimbabvės ribas šiaurėje, rytuose ir pietuose, kur aukštumos leidosi į drėgnas tropines žemumas, tinkamas musei cėcė, bet netinkamas gyvulininkystei. Tai – istorinės Zimbabvės periferijos. Šiaurėje buvo Zambezės slėnis, gyvenamas daugiausia tongų, kuris skyrė nuo Afrikos savanų valstybių (Maravio, Alujanos). Rytuose prasidėjo pajūrio žemumos, kuriose susiformavo šonų etninė subgrupė ndau; už jo buvo Svahilių krantas. Pietryčiuose, t. y. Limpopo žemupio baseine gyveno giminingomis kalboms kalbantys tsva, tsongai, rongai ir kitos žemumų gentys, už kurių driekėsi ngunių gyvenamos žemumos. Limpopo vidurupyje buvo Vendalandas (pietinė dalis, kur gyveno vendai). Tik pietuose ir vakaruose Istorinė Zimbabvė susisiekė su kitomis aukštumų tautomis – soto-tsvanais.
Priešistorė
thumb|Koisanų priešistoriniai piešiniai Murevėje Senieji Zimbabvės teritorijos gyventojai greičiausiai buvo koisanų rasės atstovai. Vėliau juos visiškai išstūmė bantų kalbomis kalbėję etninės grupės. Ši bantų migracija vyko keliomis bangomis, kilusiomis iš teritorijų į vakarus nuo Didžiųjų ežerų, kur nuo V a. pr. m. e. klestėjo Čifumbazės kultūra. III a. Zimbabvės teritoriją pasiekė pirmoji (rytinė) banga, dar vadinama kwale, kurios metu ankstyvieji geležies lydytojai bantu migravo per Tanzanijos, Mozambiko, pietryčių Zimbabvės, Natalio teritorijas. Zimbabvėje šių bantų kultūrą atstovauja Gokomerio, Zivos ir kitos archeolginės vietovės.
Šiek tiek vėliau į pietvakarių Zimbabvę migravo kitos bantų kultūros (kalundu) atstovai, kurių svarbiausios gyvenvietės buvo Leopardo Kopjė, Gumanjė, K2 ir kitos. Iki X a. šios kultūros atstovai nustelbė savo rytinius kaimynus. Manoma, kad Kalundu kūrėjai buvo tiesioginiai dabartinių šonų ir kalungų protėviai.
Zimbabvės civilizacija
XIII a. Mapungubvę nustelbė kitas akmeninis miestas, Didžioji Zimbabvė, pastatytas gerokai toliau į šiaurę. Jis tapo Zimbabvės karalystės, didelės gentinės konfederacijos, politiniu ir religiniu centru, kuriame rezidavo valdovas ir gyveno apie 18 tūkst. gyventojų. Klestėjimo laikais Zimbabvė kontroliavo apie 150 smulkių teritorinių vienetų, apimančių visą dabartinę Zimbabvę ir teritorijas vakarų Mozambike bei pietų Botsvanoje. Visi šie teritoriniai vienetai turėjo savo administracinius centrus, kurie irgi buvo statomi iš akmenų ir vadinami zimbabvėmis. Svarbiausi jų likučiai yra Manjikenis, Bumbusis ir kt. Zimbabvės ekonomikos pagrindas buvo klestinti prekyba su svahiliais, kurios metu karalystė keitė savo kasamą auksą ir dramblio kaulą į užsienio prekes. Zimbabvėje randama kiniškos keramikos, arabiškų monetų, stiklo karoliukų ir kitų užsieninių prekių. thumb|Zimbabvės karalystės XVII a. XV a. Didžioji Zimbabvė buvo apleista, o Zimbabvės karalystės vietoje iškilo dvi naujos politinės galybės – Mvene Mutapa karalystė šiaurėje ir Butuva karalystė pietuose. Pirmoji buvo įkurta Didžiosios Zimbabvės karališkojo kraujo princo Nyatsimba Mutota, kuris vykdė ekspedicijas ieškodamas druskos išteklių. Jis įtvirtino savo sostinę Zvongombėje, (Zambezės slėnyje). Mvene Mutapa intensyviau palaikė prekybą su pakrante. Todėl kuomet portugalai įsitvirtino Svahilių krante, jie ėmė rengti žygius į Mene Mutapos teritorijas, o kai kurie portugalai netgi apsigyvendavo akmeniniuose miestuose. Nors iš pradžių valdovai saugojo savo teises ir prekybą, portugalai, naudodamiesi kiršinimo politika, ėmė kištis į karalystės vidaus reikalus, o galiausiai pavertė Mvene Mutapą savo vasale.
Butuva karalystės sostinė buvo Khasis, o ją valdė iš Didžiosios Zimbabvės kilusi Torva dinastija. XVI a. ji irgi užmezgė santykius su portugalais. XVII a. II pusėje valdžią paveržė etninė grupė Rozviai, kurie ginklu vėl pajungė daugumą Zimbabvės teritorijos genčių, išvijo portugalus ir sostinę perkėlė į Danamombę. Jų įkurta Rozvių imperija iš naujo suvienijo Zimbabvę ir valdė ją iki XIX a.
Mfekanė
thumb|150px|Ndebelės karalius Lobengula XIX a. pradžioje į pietus nuo Rozvių imperijos prasidėjo gentinių judėjimų procesai, istorijoje žinomi kaip mfekanė. Žlugus Zulu karalystei, kai kurie ngunių karo vadai išvedė savo gentis į šiaurę. Tarp šių vadų buvo Mzilikazis, kurio vedama gentis ndebeliai pasiekė Rozvių imperiją ir rengė į ją grobiamuosius žygius. Apie 1830 m. buvo užmuštas paskutinis rozvių valdovas, ir Zimbabvės teritorijoje valdžią paėmė kultūriškai primityvesni nedebeliai. Mzilikazis įkūrė Mthwakazi karalystę, kuri vakariečių šaltiniuose žinoma kaip Matabelelandas.
Ndebeliai kontroliuojamuose teritorijose įdiegė sukarintą visuomenės sistemą, o sostine padarė Bulavają. Jų valstybėje vietos gyventojai šonai buvo diskriminuojami. Po Mzilikazio mirties 1868 m. sostą paveldėjo Lobengula. Jis susidūrė su vis stiprėjančiais europiečių interesais regione. Britų atstovas Sesilis Rodas siekė teisių milžiniškame Afrikos regione tarp Limpopo ir Zambezės, o 1888 m. sudarė sutartį su Lobengula, gaudamas teises į karalystės gamtinių išteklių eksploatavimą. Britų siekiai įsigalėti Matabelelande 1893 ir 1896 m. sukėlė du Matabelių karus, kurie baigėsi Zimbabvės inkorporavimu į Britų imperiją. Antrajame kare aktyviai įsijungė ir šonai, ir šis karas dar vadinamas pirmąja čimurenga.
Kolonizacija
thumb|left|Iki 1962 m. Pietų Rodezijos žemės buvo griežtai sudalintos tarp baltųjų ir juodųjų teritorijų Sesilio Rodo inicijuota Pietų Afrikos kompanija užvaldė milžiniškus plotus Pietinėje Afrikoje, kurios apėmė dab. Zimbabvės ir Zambijos teritorijas. Teritorijos Rodo garbei buvo pavadintos Rodezija, ir Zimbabvė išskirta kaip Pietų Rodezija. Iš pradžių Rodezija buvo pavaldi Pietų Afrikai, tačiau 1922–1923 m. suformuota kaip atskira kolonija, tiesiogiai pavaldi Britų imperijai.
Dėl palankių sąlygų, kaip ir Pietų Afrikoje, Pietų Rodezijoje sparčiai gausėjo baltaodžių gyventojų, vadinamųjų rodeziečių. Jie paėmė visišką politinę valdžią į savo ranka. 1930 m. išleistas žemės įstatymas legaliai nebeleido juodaodžiams turėti gerųjų žemių, sukaupė jas baltaodžių rankose ir tuo pačiu užtikrino pigią darbo jėgą šalyje. Juodaodžiai buvo skatinami gyventi specialiai apibrėžtose teritorijose, primenančiose rezervatus. Rodeziečiai vykdė brangiai kainuojančius projektus, tarp jų Karibos užtvankos statybas, dėl kurių atsirado vienas didžiausių pasaulio dirbtinių ežerų – Kariba. Juodaodžiai priešinosi Pietų Rodezijos baltaodžių viešpatavimui nuo 1920 m., o vėliau pasipriešinimo kova tik stiprėjo. Apie 1960 m. dvi svarbiausios šalies juodaodžių etninės grupės sukūrė savo politines partijas: ZANU (atstovaujančią šonų interesus) ir ZAPU (atstovaujančią nedebelius).
Kelias į nepriklausomybę
Kuomet Pietų Rodezijai stiprėjo tarptautinis spaudimas liberalizuoti šalies valdymą ir suteikti daugiau teisių vietos juodaodžiams, 1965 m. vietinis lyderis rodezietis Janas Smitas paskelbė apie planus atsiskirti nuo Britų imperijos. Vėliau buvo paskelbta nepriklausomybės deklaracija ir valstybė tapo Rodezija, nepriklausoma šalimi. Rinkimuose egzistavo turto ir išsilavinimo cenzai kurie, nors ir buvo padaryti mažiau griežti juodaodžiams, vis tiek daug jų paliko be balso teisės (baltųjų be balso teisės liko mažesnė dalis).
Nuo 1964 m. Rodezijoje vyko ginkluotas juodaodžių pasipriešinimo judėjimas, dar žinomas kaip Antroji čimurenga, arba Zimbabvės krūmynų karas. Jame prieš baltųjų valdžią kovojo su ZANU ir ZAPU susiję sukarintos organizacijos. Pirmajai vadovavo šonas Robert Mugabe, o antrajai – ndebelis Joshua Nkomo. Abi organizacijos gavo didelę pagalbą ginklais ir pinigais iš TSRS ir KLR. ZANU karinės pajėgos daugiausia veikė Mozambike, kur buvo artimai susijusios su Mozambiko išsivadavimo judėjimu FRELIMO, o ZAPU savo karines bazes buvo įsteigusi Zambijoje.
Nors Rodezijos vyriausybei buvo pritaikytos sankcijos iš Didžiosios Britanijos ir kitų šalių, tačiau ji gaudavo neoficialią paramą iš gretimos Pietų Afrikos Respublikos, kur tuo metu buvo apartheidas, bei Portugalijos, kuri turėjo kolonijų greta (Rytų Afrikos koloniją), ir Rodezijos ekonomika, nepaisant sankcijų, augo (iki 10 % per metus, infliacija buvo apie 3 %).
Tačiau 1975 m. po revoliucijos Portugalijoje ten į valdžią atėję kairieji paleido kolonijas, o Mozambiką ėmė valdyti komunistinis FRELIMO judėjimas. Pastarasis oficialiai leido savo teritorija pasinaudoti prieš Rodezijos valdžią kovojantiems komunistams juodaodžiams, ypač Roberto Mugabės vadovaujamam judėjimui. Tai stipriai pakeitė galios balansą regione.
1979 m. valdžia sėdo prie derybų stalo su juodaodžių opozicija, tačiau tik su nuosaikesnėmis jėgomis. Buvo pasiektas susitarimas, kuriuo Rodezijos valdžia buvo perduota daugumoje esantiems juodaodžiams, pastariesiems suteikta balso teisė, o valstybė tapo žinoma kaip Zimbabvė-Rodezija, buvo patvirtinta nauja vėliava ir kita simbolika.
Tačiau britai ir JAV neatšaukė sankcijų, kurias žadėjo atšaukti įtvirtinus nuo rasės nepriklausančią demokratiją, taip suduodami skaudų smūgį naujajai valstybei, nurodydami, kad susitarime turėtų dalyvauti visos Zimbabvės jėgos, įskaitant ir radikaliąsias. Zimbabvės-Rodezijos valdžia vėl sėdo prie derybų stalo 1980 metais, šįsyk dalyvaujant visoms jėgoms. Buvo surengti nauji rinkimai, kuriuos laimėjo R. Mugabės partija ZANU. Valstybę ji pervadino tiesiog Zimbabve ir vėl patvirtino naują vėliavą, šįsyk paremtą partijos spalvomis.
Nepriklausomybė
Po nepriklausomybės paskelbimo 1980 m. balandžio 18 d. abi juodaodžių partijos susijungė į vieną partiją – ZANU-PF. Nepaisant to, senieji ZANU lyderiai, priklausantys šonų tautybei, išlaikė svarbiausią politinę valdžią, nustumdami ndebelius į politikos pakraštį. Pirmuoju Zimbabvės prezidentu tapo šonas Kanaanas Banana, (R. Mugabė tuo metu buvo premjeru), o antruoju (nuo 1987 m.) – R. Mugabė. Jis buvo periodiškai perrenkamas ir išlaiko valdžią šalyje iki 2017 m.
Su komunizmu afiliuota partija šalyje ėmėsi socialistinių reformų. Viena svarbiausių reformų šalyje buvo žemės perskirstymas. Nors rasinė padėtis Zimbabvėje buvo kiek paprastesnė nei gretimoje Pietų Afrikos Respublikoje (Zimbabvėje baltųjų buvo gerokai mažesnė dalis, tad ir jų įtaka buvo mažesnė), nemažą dalį žemės valdė baltieji fermeriai. Siekiant tai pakeisti, iš pradžių buvo imtasi santykinai nuosaikios politikos: valstybė, padedama Jungtinės Karalystės, kuri tam skirdavo pinigus, išpirkinėdavo baltųjų žemes ir paskirstydavo jas juodaodžių ūkininkams. Nemažai rodeziečių, tų, kurie nesiejo savo ateities su valstybe, pasinaudojo šia proga ir už gautus pinigus emigravo. thumb|200px|Prezidentas Emmerson Mnangagwa Tačiau vėliau, pasak daugelio tarptautinių oraganizacijų, politika baltųjų atžvilgiu ėmė radikalėti: buvo išvaryta dauguma baltųjų (rodeziečių) fermerių, o žemė išdalinta juodaodžiams. Šios pagreitėjusios reformos įgijo neoficialų pavadinimą kaip trečioji čimurenga, kaip paskutinis susidorojimas su baltųjų priespauda. Manoma, kad šios žemės reformos neva sąlygojo ekonominį krachą, dėl kurio Zimbabvė iš vienos didžiausių Afrikoje maisto eksportuotojų (ji buvo vadinama „Afrikos duonos maišu“ (Breadbasket of Africa)) tapo maisto importuotoja. Taip atsitiko dėl to, kad dauguma per tokį masinį žemės perskirstymą žemes gavusių juodaodžių nebuvo fermeriai ir nemokėjo tinkamai įdirbti žemės.
1999 m. Morganas Tsvangirai įkūrė opozicinę partiją Judėjimą už Demokratines Permainas (MDC). 2000 m. birželio rinkimuose ji laimęjo 57 iš 120 parlamento vietų. Partija skilo į Tsvangirai frakciją ir Artūro Mutambaros 2005 m.
Robertas Mugabe atsistatydino 2017 m. lapkričio 21 d. po sėkmingo perversmo, kurį įvykdė generolas Constantino Chiwenga, norėjęs sustabdyti senų valdančiosios partijos pareigūnų nušalinimus. Šį partijos aparato valymą atliko Grace Mugabe, kad atvestų į valdžią savo remėjus Kartą 40 (Generation 40). Antrasis viceprezidentas Phelekezela Mphoko tapo laikinuoju prezidentu. Emmerson Mnangagwa, kuris buvo nušalintas ir išvykęs į PAR, tapo prezidentu 2017 m. lapkričio 24 d.
2018 m. birželio 30 d. prezidento ir parlamento rinkimuose laimėjo valdanti ZANU-PF partija ir Emmerson Mnangagwa su 50,8%. Opozicija apkaltino valdžią suklastojus rinkimus. Per MDC remėjų riaušes policija nužudė 6 žmones.
2019 m. sausio 14-17 d. kilo riaušės, kai degalų kainos pakilo 130%.
Činkvedėja
Činkvedėja (it. ir ) – itališkas masyvus trumpas kalavijas arba stambus durklas. Činkvedėjos atsirado šiaurinėje Italijoje, buvo populiarios XV a. antroje pusėje ir XVI a pradžioje. Jos buvo madingos ir naudojamos tik Italijoje kaip civilinis ginklas.
Etimologija: iš  'penki' (iš  'penki') + it.dial. dea 'pirštai'. Pavadinimas rodo, kad geležtės plotis ties skersiniu buvo lygus penkių pirštų pločiui.
Činkvedėjos ilgis būdavo nuo 25 iki 70 cm. Geležtė sunki, lygiašonio trikampio formos, su keliais grioveliais (kad geležtės masė būtų mažesnė) smaigalys apvalokas. Geležtė dažnai būdavo išpuošta išėsdintais ar išgraviruotais raštais. Rankena su maža buožele, skersinis lankelio formos, jo galai užlenkti link geležtės.
Činkvedėjas naudojo kaip durklus ar trumpus kalavijus. Nešiodavo horizontaliai, nugaros pusėje, ties sėdmenimis, iš makšties ištraukdavo judesiu į šoną.
Krakinys
Krakinys tai:
1989 m. Europos krepšinio čempionatas
XXVI Europos krepšinio čempionatas vyko 1989 m. Zagrebe (Kroatija, tuometinė Jugoslavija). Čempionate SSRS rinktinę treniravo Vladas Garastas, jos sudėtyje žaidė ir bronzos medalius laimėjo keturi Lietuvos krepšininkai: Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Rimas Kurtinaitis, Valdemaras Chomičius. SSRS rinktinė pusfinalyje, po nepaprastai atkaklios kovos, rezultatu 80:81 pralaimėjo Graikijos rinktinei. Tai buvo paskutinis kartas, kai Europos krepšinio čempionate žaidė SSRS rinktinė.
Ilgaitis (Ignalinos r., Rimšės sen.)
Ilgaitis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 12 km į pietryčius nuo Dūkšto, apie 6 km į pietryčius nuo Rimšės, į pietus nuo Rūžo ežero. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,66 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 143,7 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia aukštoki, tik šiaurinis žemas, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurėje 130 m ilgio upeliu jungiasi su Rūžo ežeru (Drūkšių ežero baseinas).
Cold 187um
Gregory Fernan Hutchinson (g. 1961 m. rugpjūčio 2 d. Pomonoje, Kalifornija), geriau žinomas savo sceniniais vardais Big Hutch ir Cold 187um – reperis ir prodiuseris, pagrindinis repo grupės Above the Law narys.
Biografija
Cold 187um yra R&B dainininko Willie Hutch pusbrolis.
Above the Law grupė toliau tęsė sėkmingą darbą „Ruthless Records“ kompanijoje po Dr. Dre išėjimo ir N.W.A. grupės griūties. Per „Ruthless Records“ įrašų kompanijos metus Cold 187um tapo prodiuseriu Eazy-E albumams „5150: Home 4 tha Sick“, „It’s On ( Dr. Dre ) 187um Killa“, MC Ren albumui „The Villain in Black“ ir dainai „All Over a Ho“, taip pat filmo „Menace II Society“ dainoms ir daugumai kitų kompanijos projektų.
Cold 187um keliai su „Ruthless Records“ išsiskyrė 1996 m., o 1999 m. viduryje jis buvo pakviestas į „Death Row Records“ Suge Knight’o, kad pakeistų Daz Dillinger kaip pagrindinis prodiuseris „Death Row Records“ įrašų kompanijai. Per laiką ten Cold 187um dirbo su 2Pac albumu „Until the End of Time“ ir neišleistais Dogg Pound grupės įrašais 2002 m.
2004 m. grupė Above The Law turėjo pristabdyti savo darbą, kai Cold 187um buvo suimtas už narkotikų prekybą. Per jo paleidimą, grupė įrašinėjo, rašė, rengė muzikinius turus. Kaip solo dainininkas, Cold 187um išleido albumą „Fresh Out the Pen“ 2008 m. rugpjūtį ir du „EF U Hutch“ 2010 m. lapkritį, taip pat „Only God Can Jugde Me“ 2011 m. balandį.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1979–1980 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1979–1980 m.
Arktotis
Arktotis (Arctotis) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis, kilusi iš Pietų Afrikos ir Angolos. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: arktos (meška) ir tis (ausis).
Švietimo departamento organizacijos aktas
Švietimo departamento organizacijos aktas  – Jungtinių Valstijų federalinis įstatymas, įsigaliojęs 1980 m.
Tikslas
1980 m. gegužės 4 d. išleisdamas „Švietimo departamento organizacijos aktą”, Jungtinių Valstijų Kongresas įkūrė Jungtinių Valstijų Švietimo departamentą. Pagal šį įstatymą, Švietimo departamento misija yra:
Prylukai
Prylukai – miestas Černigovo srityje, šiaurės centrinėje Ukrainoje. Per miestą teka Udajaus upė. Prylukų rajono administracinis centras. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 58 456 gyventojai.
Istorija
Archeologiniai kasinėjimai patvirtino, kad vietovėje žmonių gyventa antrame tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Prylukai pirmą kartą paminėti 1085 m. princo Vladimiro Monomacho. Tais pačiais metais princas su savo palyda apsistojo tvirtovėje. 1092 m. kumanai (dar žinomi kaip polovcai) užpuolė tvirtovę, išžūde visus miestelio gyventojus.
Po Liublino unijos miestą valdė Lenkijos aukštuomenė.
Pranas Skurdauskas
Pranas Skurdauskas (g. 1988 m. birželio 7 d.) – Lietuvos krepšininkas, gimęs Amurske (Rusija), turintis Lietuvos pilietybę.
Oberšiucė
thumb|150px|[[SS oberšiucės apykaklės antsiuvai]] thumb|right|250px|[[Vermachtas|Vermachto oberšiucė kalbasi su žydais (Lietuva}.]]
Oberšiucė ( 'vyresnysis šaulys') - Vokietijos karinis laipsnis, atitinkąs laipsnį „vyresnysis eilinis“. Šis laipsnis pirmiausia buvo įvestas XIX a. pabaigoje Bavarijos kariuomenėje. 1920 m. laipsnis buvo įvestas reichsvere.
Laipsniai oberšiucė ir jo analogai oberkanonierius, oberpionierius ir kt. buvo sukurti tam, kad būtų išskirti paprasti eiliniai, pasižymintys didesniais gebėjimais, bet netinkami tapti jefreitoriais. Kitose tautose oberšiucė atitinka laipsnį pirmos klasės eilinis.
Vermachte irgi buvo oberšiucės laipsnis. Jo nebuvo tik nuo 1934 m. spalio iki 1936 m. spalio, tada eiliniams kareiviams nebuvo suteikiamas oberšiucės laipsnis. Antrojo pasaulinio karo metais oberšiucės laipsnis buvo plačiai naudojamas tiek vermachte, tiek liuftvafėje. Laipsnis buvo naudotas ir SS kariuomenėje, kur jis vadinosi SS oberšiucė. Tuo metu suteikiamas oberšiucės laipsnis rodė ne gebėjimą vadovauti ir gabumus, bet ištarnautą laiką. Šiucė, ištarnavęs nuo pusės metų iki metų galėjo gauti oberšiucės laipsnį. Labai daug kareivių išsyk būdavo pakeliami iš šiucių į jefreitorius.
Oberšiucės laipsnį suteikdavo kareiviams, kurie nebūdavo perspektyvūs ateityje tapti puskarininkiais, nors už tą patį ištarnautą laiką jie galėdavo tapti tiek oberšiucėmis, tiek jefreitoriais.
Šiuolaikinėje Vokietijos kariuomenėje oberšiucės laipsnio nėra.
Čekijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Čekijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Visagino savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Visagino savivaldybės taryba – Visagino savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Ispanijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Visagino savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Vytautas Račkauskas, mero pavaduotoja – Dalia Štraupaitė (Liberalų ir centro sąjunga).
Nuorodos
Oficiali svetainė
Lipniškis
Lipniškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kriklinių.