cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Upytės apskritis
thumb|right|250px|Upytės apskritis Vilniaus gubernijoje 1795 m. Upytės apskritis (Upytės pavietas) buvo vidurio Lietuvoje, Nevėžio ir Mūšos upynuose.
Istorija
thumb|200px|left|Buvęs Upytės pavieto teismo archyvas (pastatytas 1614 m.) 1565-1566 metais Lietuvoje vyko administracinė ir teismo reforma, po kurios įsigaliojo naujas valstybės administracinis padalijimas, sukurta nauja teismų sistema. Valsčiai buvo jungiami po keletą ir sudarė pavietus, kurie įėjo į vaivadijas. Upytės pavietas kartu su Kauno, Gardino, Lydos ir Trakų pavietais įėjo į Trakų vaivadiją.
Latvių kalba
Nekaitomieji dalyviai
Nekaitomieji (ar iš dalies kaitomieji) dalyviai latvių kalboje sudaromi trimis būdais: 1) prie bendraties kamieno pridedant priesagas -dams / -dama / -dami / -damas arba -damies / -damās (su sangrąžiniais veiksmažodžiais), pavyzdžiui: iet 'eiti' > iedams 'eidamas', iedami 'eidami', iedama 'eidama', iedamas 'eidamos', celties 'keltis' > celdamies 'keldamasis / keldamiesi', celdamās 'keldamasi / keldamosi'; 2) prie esamojo laiko kamieno jungiant priesagas -ot, -oties (su sangrąžiniais veiksmažodžiais), pavyzdžiui: lasīt 'skaityti' > lasot 'skaitant', klausīties 'klausytis' > klausoties 'klausantis'; 3) prie esamojo laiko kamieno pridedant priesagas -am (-ām), -amies (-āmies). Pažymėtina, kad pastaroji forma vartojama išimtinai su tokiais veiksmažodžiais, kaip redzēt 'matyti', dzirdēt 'girdėti', sajust 'pajusti' ir pan., pavyzdžiui: Es redzēju viņu ejam pa ielu 'Mačiau jį einant gatve'; Es dzirdēju māti runājam ar tēvu 'Girdėjau motiną kalbant su tėvu'.
Upytės apskritis
Istorija
Apskritis (pavietas) suformuota 1564–1566 m. reformos metu Upytės valsčiaus teritorijoje, jos centru paskirtas Panevėžys. Pavietuose buvo sudaromi seimeliai, kuriuose galėjo posėdžiauti visi pavieto bajorai. Seimeliai sprendė mokesčių, pavieto iždo, pavieto karinių dalinių, pareigūnų rinkimo reikalus. Seimeliuose buvo svarstomi ir valstybės reikalai, renkami atstovai į valstybės Seimą. 1717 m. seimelių įgaliojimai buvo susiaurinti. Seimeliui vadovavo aukščiausias pavieto pareigūnas – maršalka. Seimelis rinko vėliavininką, pranešdavusį bajorams apie visuotinį šaukimą, mokesčių rinkiką ir kitus pareigūnus. Paviete veikė pilies teismas, nagrinėjęs kriminalines bylas, ir žemės teismas, sprendęs ginčus dėl žemės. Pavieto teismai veikė Panevėžyje, 1614 m. pastatyti pastatai, iš kurių vienas, buvęs teismo archyvas išliko iki šių dienų.
Latvių kalba
Nekaitomieji dalyviai
Pasakytina, kad, kaip ir lietuvių kalbos padalyviai, nekaitomieji dalyviai su priesagomis -ot, -oties vartojami konstrukcijose, panašiose į sudėtinius sakinius, pavyzdžiui: Diena sākas, saulei austot 'Diena prasideda saulei tekant', Karam beidzoties, viņš atgriezās mājās 'Karui baigiantis jis grįžo namo'.
Prieveiksmis
Latvių kalbos prieveiksmiai sudaromi su priesagomis -i (produktyviausias darybos tipas), -u(s), -am/-ām.
Semantiškai prieveiksmiai skirstomi į kokybinius, aplinkybių ir būvio. Aplinkybių prieveiksmiai smulkiau skirstomi į kiekio, būdo, vietos ir laiko.
Aukštesnysis laipsnis sudaromas su priesaga -āk iš nelyginamojo laipsnio kamieno: maz 'mažai' > mazāk 'mažiau', labi 'gerai' > labāk 'geriau'. Aukščiausiajam laipsniui sudaryti vartojamas priešdėlis vis-: vismazāk 'mažiausiai', vislabāk 'geriausiai'. Prieveiksmių ļoti 'labai' ir daudz 'daug' aukštesnysis ir aukščiausiasis laipsniai sudaromi supletyviai: vairāk 'labiau, daugiau', visvairāk 'labiausiai, daugiausia'.
Prielinksnis
Dauguma prielinksnių eina prieš žodį. Kaip polinksniai visada vartojami tik dēļ 'dėl' ir labad 'labui, dėl'. Paprastai vienas prielinksnis derinamas tik su vienu linksniu (kilmininku, naudininku arba galininku), tik keletas derinama su dviem linksniais. Daugiskaitoje visi prielinksniai vartojami su naudininku, išskyrus su kilmininku vartojamus dēļ ir labad.
Jungtukas
Pagal sandarą latvių kalbos jungtukai skirstomi į paprastuosius (un 'ir') ir sudėtinius (kaut gan 'nors ir'). Be to, esama dvigubų jungtukų, kurių dėmenis skiria kitos sakinio dalys (ne vien… bet arī 'ne tik… bet ir'). Sintaksės atžvilgiu jungtukai gali būti sujungiamieji (un 'ir', bet 'bet', vai 'ar') ir prijungiamieji (tikko 'kai tik', tāpēc 'todėl', ja 'jei').
Dalelytė
Dalelytės dažniausiai susijusios su kitomis kalbos dalimis: pat 'net' < pats 'pats', vien 'vien' < viens 'vienas'. Esama ir skolintų dalelyčių: vai 'ar' iš estų arba lyvių kalbų ir jā 'taip' iš vokiečių kalbos.
Jaustukas
Jaustukai skirstomi į pirminius (ai 'ai') ir išvestinius (re 'štai, mat' < redzi 'matai'). Esama iš kitų kalbų pasiskolintų jaustukų: hallo 'alio', urrā 'valio'.
Sintaksė
Latvių kalba yra nominatyvinės sandaros. Žodžių tvarka laisva, pagrindinė tvarka sakinyje yra SVO (veiksnys – tarinys – papildinys). Pažyminys paprastai eina prieš pažymimąjį žodį. Sintaksės modalumo atžvilgiu išskiriami penki sakinių tipai: tiesioginiai, klausiamieji, skatinamieji, pageidaujamieji ir šaukiamieji.
Apibūdinant lietuvių ir latvių kalbų sintaksės skirtumus, paprastai cituojamas jau chrestomatinis kalbininko J. Endzelyno (1873–1961) teiginys: latviai šimtmečius turėjo klausyti, ką sako vokiečiai, tiesa, latviškais žodžiais, bet vokiečių dvasia, todėl latvių sintaksė daugiau primena Europos vakarus, lietuvių sintaksė ­– rytus. Be to, latvių sintaksei įtakos padarė ir finų kalbos.
Vietininkas plačiau vartojamas laikui reikšti. Lietuviai čia dažniau verčiasi galininku ar įnagininku.
Bendroji baltiškoji leksika
Lietuvių ir latvių kalbose yra daugybė tų pačių žodžių šaknų, plg.: akis: acs, anglis: ogle [uogle], aš: es, balandis: balodis [baluodis], baltas: balts, būti: būt, ežeras: ezers, diena: diena, Dievas : Dievs, drąsus: drošs [druoš], duoti: dot [duot], galva: galva, gimti: dzimt, epušė: apse, eiti: iet, ėsti : ēst, ežeras: ezers, ežys: ezis, gabalas: gabals, galva: galva, gegužė 'gegutė' : dzeguze, gulbė: gulbis, jūra: jūra, jūs: jūs, kanklės: kokle [kuokle], kitas: cits, koja: kāja, lapas: lapa, lapė: lapsa, ledas: ledus, lietus: lietus, lūpa: lūpa, mes: mēs, obuolys : ābols [ābuols], pavasaris: pavasaris, pelė: pele, pienas: piens, ranka: roka [ruoka], ruduo: rudens, saulė: saule, sliekas: slieka, stirna: stirna, sveikas: sveiks, šuo: suns, tu: tu, upė: upe, vanduo: ūdens, vasara: vasara, velnias: velns, vyras: vīrs, višta: vista, žemė: zeme, žiema: ziema, žolė: zāle ir kt.
Šią vienodų žodžių gausą dar papildo žodžiai, kurie vienoje iš kalbų (ar abiejose) turi tarmybės ar archaizmo statusą, plg.: blezdinga: bezdelīga 'kregždė', cyrulis : cīrulis 'vyturys', jeknos : aknas 'kepenys', kanduolas : kodols 'branduolys', krupis : krupis 'rupūžė', medžias : mežs 'miškas', notrė : nātre 'dilgėlė', pylė : pīle 'antis', spėkas : spēks 'jėga', vetušas : vecs 'senas'.
Žodžių reikšmės gali ir nesutapti, būti pasislinkusios į kurią nors pusę, plg.: bernas: bērns 'vaikas', briedis: briedis 'elnias', debesis: debess 'dangus', elnias: alnis 'briedis', jautrus: jautrs 'linksmas', kuoka: koks [kuoks] 'medis', lėkti: lēkt 'šokti', mėlynas: melns 'juodas', mokslas: māksla 'menas', moša 'vyro sesuo' : māsa 'sesuo', smagus: smags 'sunkus', stabas: stabs 'stulpas', šokti: sākt 'pradėti', uola: ola [uola] 'kiaušinis', vanta: ota [uota] 'teptukas', vėdaras: vēders 'pilvas', veidas: veids 'forma; būdas', volė 'statinės kaištis' : vāle 'vėzdas', žambas 'kampas' : zobs [zuobs] 'dantis', žandas : zods [zuods] 'smakras', žilas: zils 'mėlynas', žirgas 'gražus, puikus arklys' : zirgs 'arklys' ir kt.
Skirtingoji baltiškoji leksika
Dalis senosios leksikos skiriasi, plg.: ankstus – agrs, bamba – naba, galia – vara, gėda – kauns, gyvatė – čūska, jis, ji – viņš, viņa, karvė – govs [guovs], kiaulė – cūka, kraujas – asins, pušis – priede, žmona – sieva ir kt. Kai kurie iš šitų latviškų žodžių yra indoeuropiečių prokalbės senumo.
Skoliniai
Leksikos skirtumus lėmė ir skolinimasis iš kitų kalbų, su kuriomis lietuvių ir latvių kalbos turėjo tiesioginių kontaktų. Abiejų kalbų santykis skolinių atžvilgiu gali būti keleriopas:
Dėl skirtingų istorinių aplinkybių latvių kalboje yra daugiau finizmų ir germanizmų, lietuvių kalboje – slavizmų.
Iš plačiau žinomų finizmų minėtini: bura 'burė', Jelgava 'toks miestas', kāzas 'vestuvės', laulāt 'tuokti', māja 'namas', puķe 'gėlė', puisis 'bernas', rija 'jauja', selga 'atvira jūra', sēne 'grybas', tērauds 'plienas', vai 'ar', vajag 'reikia'. Kartu su tik tarmėse vartojamais žodžiais latvių kalboje, anot M. Rudzytės, yra iki 500 finiškų skolinių.
Didžiąją dalį germanizmų latvių kalba prisirinko per Livonijos laikotarpį ir carų laikais (dvarininkai Baltijos gubernijose tebebuvo daugiausia vokiečiai). Nuo germanizmų latvių kalba buvo valoma taip, kaip lietuvių kalba nuo polonizmų. Tačiau ir dabartinėje latvių kalboje germanizmų likę nemažai, plg. kai kuriuos: bikses 'kelnės', būvēt 'statyti', dambis 'užtvanka', dienēt 'tarnauti', dubults 'dvigubas', elle 'pragaras', krūze 'ąsotis', kungs 'ponas', ķēde 'grandinė', ķieģelis 'plyta', lukturis 'žibintas', meita 'mergaitė; duktė', mērķis 'taikinys', smēķēt 'rūkyti', spēlēt 'žaisti; groti', stunda 'valanda; pamoka', zāģis 'pjūklas', zēns 'vaikinas', zvērēt 'prisiekti'.
Slavizmai latvių kalboje paplito irgi ne vienu metu. Iš ankstyvųjų kontaktų su kaimynais krivičiais latviai turi pasiskolinę net jų tautovardį krievs 'rusas'. Maždaug iš tos epochos yra gauti skoliniai baznīca 'bažnyčia', blēdis 'sukčius', cilvēks 'žmogus', robeža 'siena', grēks 'nuodėmė', svēts 'šventas', tirgus 'turgus', tulks 'vertėjas' ir kt. Rusams užgrobus Vidžemę (1721 m.), Latgalą (1772 m.) ir prisijungus Kuršo hercogystę (1795 m.), plūstelėjo naujas slavizmų srautas (cena 'kaina', kazarma 'kareivinės', strādāt 'dirbti', zvans 'varpas' ir kt.). Trečiasis slavizmų sluoksnis latvių kalboje nugulė sovietmečiu.
Pasitaiko, kad abiejose kalbose skiriasi tų pačių skolinių reikšmės, pvz., 'dvasininkas' : kungs 'ponas; Viešpats', liet. tarm. pagrabas 'šermenys' : pagrabs 'rūsys', liet. tarm. gromata 'raštas, laiškas' : latv. grāmata 'knyga'.
Latvių žodyne esama skolinių ir iš lietuvių kalbos: daile 'grožis, menas', gleznot 'tapyti', ģimene 'šeima', ķēve 'kumelė', peļķe 'bala', veikals 'parduotuvė', žagata 'šarka'; taip pat iš kuršių kalbos: dzintars 'gintaras', leitis 'lietuvis', menca 'menkė', pīle 'antis', zaķis 'zuikis'.
Tyrimų istorija
Pirmasis latvių kalbos žodynas Lettus, sudarytas G. Mancelio, išėjo 1638 m.
Pirmoji latvių kalbos gramatika – tai J. G. Rehehuseno „Latvių kalbos vadovas“, išleistas 1644 m. Rygoje. 1685 m. buvo išleista žymiai išsamesnė H. Adolfio gramatika „Erster Versuch Einer kurtz-verfasseten Anleitung Zur Lettischen Sprache“, kurią sudarė autorių kolektyvas, pagrindinis autorius buvo G. Mancelio mokinys Ch. Fiurekeris, jis parengė ir du latvių – vokiečių žodynus.
Dabartinės letistikos pradžia galima laikyti XIX a. antrąją pusę, kai buvo išleisti A. Bilenšteino gramatika (1863 m.), A. Sterstės latvių kalbos vadovėlis ir A. Becenbergerio latvių tarmių aprašas.
Letistika suklestėjo XIX – XX a. sandūroje, ypač XX a. 3-ajame dešimtmetyje. Tuo laikotarpiu buvo išleistas keturtomis K. Miulenbacho latvių – vokiečių žodynas, kurį papildė J. Endzelynas, taip pat – J. Endzelyno sudaryta latvių kalbos gramatika bei daugybė darbų latvių dialektologijos, istorijos ir toponimikos srityse.
Tarpukariu letistikos srityje darbavosi A. Abelė, J. Plakis, E. Blesė, A. Augstkalnas, J. Zėveras. Aktyviai plėtojosi dialektologija, buvo išleista daug svarbių veikalų.
Po Antrojo pasaulinio karo letistiką vystė tokie kalbininkai, kaip K. Ancytis, E. Kagainė, S. Ragė, M. Rudzytė, D. Zemzarė, B. Laumanė, A. Uozuolas, R. Bertulis, A. Blinkena, А. Breidakas, M. Brencė, O. Bušas, R. Veidemane, R. Grabis, M. Graudinia, R. Gryslė, V. Dambė, K. Karulis, A. Laua, T. Puorytė, A. Rekėna, J. Rozenbergas, L. Ruozė, M. Saulė-Sleinė, V. Staltmanė, E. Šmitė, V. Rūkė-Dravinia, K. Dravinis, B. Egeras, E. Hauzenberga-Šturma, A. Gateris, V. Zepas, S. Kolbuševskis, M. Bukšas, J. Placinskis, T. G. Fenelis, E. Dunsdorfas.
Tekstų pavyzdžiai
thumb|300px|right|„Tėve mūsų“ senąja rašyba
„Tėve mūsų“ senąja ir dabartine latvių kalba:
Rapolas Skipitis
Rapolas Skipitis (1887 m. sausio 31 d. Baukuose, Daujėnų valsčius – 1976 m. vasario 23 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos teisininkas, advokatas, politinis veikėjas.
Biografija
1901–1904 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, 1905–1909 m. Šiaulių gimnazijoje. Būdamas gimnazistu dalyvavo revoliuciniame judėjime, platino uždraustą lietuvišką spaudą. 1909–1910 m. socialistų aušrininkų organizacijos veikėjas, „Aušrinės“ redakcijos narys, aušrininkų moksleivių organizatorius.
1909–1910 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, tačiau baigė teisės studijas Teisės fakultete 1916 m. Buvo Maskvos lietuvių studentų draugijos pirmininkas (1911–1915 m.). 1917 m. Petrograde su kitais įkūrė „Santaros“ partiją, laikraščio „Santara“ redaktorius. 1917–1918 m. Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje narys, vėliau Tarybos pasiųstas įgaliotiniu į Ukrainą, kur be diplomatinių pareigų, rūpinosi ir lietuvių pabėgėlių reikalais.
1918 m. gegužės mėn. grįžo į Šiaulius, mokytojavo, 1918 m. lapkričio 24 d. išrinktas Šiaulių miesto tarybos vykdomosios komisijos sekretoriumi, paskirtas taikos teisėju ir tardytoju bei Švietimo ministerijos įgaliotiniu Šiaulių miestui ir apskričiai. 1918–1919 m. dalyvavo kovose su bermontininkais.
1919–1920 m. taikos teisėjas Kaune, nuo 1919 m. kovo 6 d. iki 1920 m. birželio 18 d. valstybės gynėjas prie Kauno apygardos teismo, komisijos Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymui paruošti narys. Nuo 1920 m. birželio iki 1922 m. vasario mėn. Lietuvos vidaus reikalų ministras. 1922–1940 m. dirbo prisiekusiuoju advokatu, 1932–1940 m. advokatų tarybos narys.
Antaliežiai
Antaliežiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Alantos, šalia kelio. Šiauriau kaimo telkšo Liežys.
Rapolas Skipitis
Biografija
1923 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, jos atstovas II Seime. 1925–1928 m. Ūkininkų partijos pirmininkas, laikraščio „Ūkininko balsas“ redaktorius. 1926 m. Ūkininkų partijos atstovas III Seime. 1927–1928 m. Šaulių sąjungos pirmininkas. 1932–1940 m. Draugijos užsienio lietuviams remti pirmininkas. 1937–1940 m. redagavo šios draugijos žurnalą „Pasaulio lietuvis“. Kartu 1937–1940 m. laikraščio „Namų savininkas“ redaktorius. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Aušrinė“, „Naujienos“. 1926 m. apdovanotas Suomijos nacionalinės gvardijos kryžiumi.
Antaliežiai
Istorija
1598 m. buvo Alantos dvaro Alantos valsčiaus kaimas. 1665 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje užrašytas Jonas Žvirblalis iš Antaliežių.
Gyventojai
thumb|left|250px|Koplytėlė medyje
Rapolas Skipitis
Biografija
1940 m. birželio mėn. emigravo į Vokietiją. Berlyno lietuvių sąjungos pirmininkas (1941–1945 m.). 1941 m. balandžio mėn. jam numatytas teisingumo ministro postas Laikinojoje vyriausybėje po vokiečių kariuomenės įžengimo į Lietuvą, tačiau po 1941 m. birželio 22 d. vokiečiai savo pažadus pamiršo.
Arenalis
Arenalis  – aktyvus, andezitinio tipo stratovulkanas Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Arenalio ugnikalnio nacionaliniame parke, apie 90 km nuo San Chosė. 1670 m aukščio. Taip pat buvo vadinamas tokiais pavadinimais kaip Costa Rica Rio Frio, Canastos, Cerro de los Guatusos.
Arenalis yra jauniausias ir aktyviausias Kosta Rikos ugnikalnis, bent 4000 metų senumo. Pirmą kartą rimčiau ištirtas 1937 m. ekspedicijos į viršūnę.
Buvo neaktyvus apie 400 metų, su augalija ant šlaitų, iki 1968 m. liepos 29 d. žemės drebėjimo sukelto išsiveržimo, besitęsusio kelias dienas, sunaikinusio Arenalio miestą (žuvusiųjų skaičius 87) ir viską gretimose apylinkėse, žalos patirta iki 232 km² ploto regione. Išsiveržimo metu taip pat susiformavo trys nauji aktyvūs krateriai ir ugnikalnis iki šiol labai aktyvus.
Paskutinis didesnis išsiveržimas įvyko 2006 m.
Požečiai
Požečiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Betygalos, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Betygalos mokyklos skyrius, biblioteka. Telkšo Paturkšlio tvenkinys.
Viktožinas (Mazovijos Vysokio apskritis)
Viktožinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 61 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1893 m. kaime pastatytas pakelės kryžius. 1921 m. kaime buvo 3 namai ir 33 gyventojai.
Nirn
thumb|right|Nirn planetos žemėlapio fragmentas Nirn – išgalvota planeta, kurios teritorijoje vyksta The Elder Scrolls žaidimų veiksmas. Pavadinimas Nirn elfų kalboje reiškia 'arena'. Planeta arti Oblivion ir Mundus pasaulių. Nirn vadinama mirtingųjų planeta, nes jos teritorijoje gyvena tik mirtingųjų rasių atstovai.
Nirn žemynai
Nirn pasaulyje yra 6 žemynai:
Akavir, Atmora, Thras, Yokuda ir Pyandonea žemynai yra paminėti įvairiuose žaidimų tekstuose, bet nebūdavo rodomi ant žemėlapių arba apibūdinami detaliai.
Artimiausi kosminiai kūnai
thumb|right|Palydovas Secunda Nirn planeta turi du palydovus: Masser ir Secunda. Manoma, kad kiti kosminiai kūnai iš tikrųjų yra Daedra sferos, o saulė ir žvaigždės priklauso Oblivion planetai, kurios apšviečia ir Mundus planetą. Didžiausias žvaigždynas yra Sithis, kuris vingiuoja per Nirn dangų.
Nirn atsiradimo legenda
Dievas vardu Nir pamilo dievaitę Anu, ir ji jam pagimdė sūnų, kurį pavadino Creation. Laiminga dievų šeima ramiai gyveno, bet staiga atvyko dievas Padomay, užpuolė Nir vaiką ir stipriai jį sužeidė. Tada Anu įkalino Padomay kitoje laiko dimensijoje ir pradėjo gaivinti savo sūnų… Ji surinko 12 skirtingų planetų dalis, jas sukombinavo su Creation siela ir sukūrė 12 pasaulių planetą Nirn. Savo sūnaus Anu neišgelbėjo, bet jo siela išliko Nirn planetoje.
Jonas Zamoiskis (1627)
Jonas „Sauponas“ Zamoiskis (1627 m. balandžio 9 d., Zamostė – 1665 m. balandžio 7 d., Zamostė) – 3-čias Zamoiskių ordinatas (1638–1665), Podolės žemės generolas (1637), Karūnos didysis raikytojas (1653), Karūnos didysis pataurininkas (1655), Sandomiro vaivada (1659–1665), Kijevo vaivada (1658–1659), Kalušo ir Rostocko seniūnas.
Biografija
thumb|left|150px|Jono Zamoiskio žmona Marija Kazimiera de Lagranž d’Arkjen Karūnos didžiojo kanclerio Tomo Zamoiskio ir Katerinos Ostrožskaitės sūnus, Karūnos didžiojo etmono Jono Zamoiskio anūkas, paskutinis Zamoiskių giminės, vyresnės linijos atstovas.
1651 metais Jonas Zamoiskis kovėsi prieš sukilusius Ukrainos kazokus Berstečko mūšyje. Karo su švedais (1655–1660) metu Jonas Zamoiskis išsaugojo ištikimybę Jonui II Kazimierui ir atsisakė pripažinti karaliaus Karolio X Gustavo aukščiausią valdžią. 1656 m. vadovavo savo Zamostės tvirtovės gynybai, apgultai Švedijos armijos. Tais pačiais 1656 metais dalyvavo trijų dienų mūšyje prie Varšuvos, kur vadovavo dragūnų (300 žm.) ir husarų įgulom (137 žm.). 1658 m. buvo paskirtas Kijevo vaivada, o sekančiais 1659 metais gavo Sandomiro vaivados pareigybę. 1659 metais savo sąskaita apginklavo karius ir kariavo su Ukrainos kazokais. 1663 metais jam pavyko privesti konfederatus prie paklusnumo Jonui Kazimierui.
Debre Zejitas
Debre Zejitas arba Bišoftu (ቢሾፍቱ) – miestas centrinėje Etiopijoje, Oromijos regione, Etiopijos kalnyne (1920 m aukštyje) apie 50 km į pietryčius nuo Adis Abebos. 131,2 tūkst. gyventojų (2005 m.). Per miestą eina Adis Abebos–Diredavos kelias ir geležinkelis. Yra karinė oro bazė. Aukštoji pedagoginė mokykla. Debre Zejitas – poilsinis miestas, garsėjantis krateriniais ežerais.
Istorija
Miestas įkurtas 1937 m.
Šilinka
Šilinka – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Alantos.
Istorija
Žinoma nuo 1744 m.
Libijos dailė
thumb|180px|[[Zlitenas|Zliteno mozaika]] thumb|Fontanas Tripolyje Libijos dailė – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, dailė.
Istorija
Išliko neolito ir vėlesnių laikotarpių piešinių ir uolų raižinių, vaizduojančių laukinius ir naminius gyvūnus, žmonių figūras, medžioklės siužetus. Būdingas schematiškas žmogaus figūros vaizdavimas, grubokos linijos, stilizacija, padrika kompozicija, daugiaspalviškumas. Libijos dailės klostymuisi įtaką darė finikiečių, graikų, romėnų valdymo laikotarpiai, šiais laikotarpiais kurta skulptūra, keramika, mozaika batalinėmis, mitologinėmis ir kitomis temomis.
Nuo VII a. pradėjo klostytis meninės tradicijos, veikiamos arabų ir berberų kultūrų. Iki šiol plėtojami liaudies amatai, taikomoji dailė: audžiami kilimai, kuriems būdingi geometriniai ornamentai, ryškios spalvos, dinamiškas piešinys, siuvinėjami odos gaminiai, kalstomi indai, dirbami papuošalai.
Profesionalioji dailė neturi vienos mokyklos arba stiliaus. Vyrauja abstrakčioji ir figūrinė tapyba, kuriai būdinga glaudus ryšys su islamiškąja tradicija, temos ir dekoras. Žymiausias tapytojas – Ali Omeras Ermesas (g. 1945 m.), kuris plėtoja kaligrafinę dailės formą, naudoja arabiškus rašmenis kaip dekoro ir prasmės elementus. Kiti žymesni tapytojai: Machmudas al Arnautis, Avadas Abeida, Ali Gana, Taheras al Magribis, Alis el Abanis.
FK Maladziečna
Maladečinos futbolo klubas, o trumpai FK Maladečina – Baltarusijos futbolo klubas iš Maladečinos.
Ankstesniais metais žinomas kaip Maladečinos „Metalurgas“.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1989 m. savo laiku žaidė Aukščiausioje lygoje, bet iškrito.
Nuo 2005 m. žaidė Antroje lygoje (trečia pakopa).
Sezonai
Šaltinis:
Stadionas
Miesto stadionas, slaviškai „Gorodskoj“. Tai stadionas su natūralia danga. Yra elektroninė švieslentė, o tribūnos talpina 4800 žiūrovų.
Balmerio šuolis
right|frame|Dviejų žvaigždžių Balmerio šuoliai: [[Epsilon Orionis (O9.7 V) viršuje ir Beta Tauri (B7 III) apačioje. Vertikali linija žymi Balmerio serijos ribą.]]
Balmerio šuolis – tolydinio žvaigždės spektro intensyvumų skirtumas abipus vandenilio Balmerio serijos ribos (364.6 nm). Šuolis atsiranda dėl šviesos sugerties trumpesnėse už serijos ribą bangose, kuomet fotonai jonizuoja vandenilio atomus, išmušdami elektronus iš antrojo energijos lygmens. Balmerio šuolis stebimas B–A–F spektrinių klasių žvaigždėse, o aukščiausias A0–A1 pagrindinės sekos žvaigždėse ir F0 supermilžinėse.
Povilas Lasinskas
Povilas Lasinskas (g. 1970 m.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (nuo 2008 m.).
Sokol OD Olomouc
Olomouco „Sokol“ – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Olomouco.
Libijos architektūra
thumb|[[Kirenės bazilikos griuvėsiai]] thumb|[[Eritonas]] thumb|Viešbutis [[Tripolis|Tripolyje]] Libijos architektūra – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, architektūra.
Istorija
Nuo VII a. pr. m. e. gyvenvietes kūrė graikai, nuo II a. pr. m. e. – romėnai (Kirėnė, Leptis Magna, Sabrata – Pasaulio paveldo paminklai nuo 1982 m., Gadamesas – nuo 1986 m.). Išliko teatrų, amfiteatrų (Bany d'Adria 127 m.), termų, kolonadų, portikų, triumfo arkų (Marko Aurelijaus Tripolyje, 163 m., Septimijaus Severo Leptis Magnoje, 203 m.), šventyklų (Apolono Tripolyje, VII a. pr. m. e. pabaigoje), bazilikų (teismų, biržų), forumų kompleksų fragmentų. VI a. kraštą užvaldžius Bizantijai statyti sakraliniai (Justiniano bazilika Sabratoje, VI a.) ir gynybiniai statiniai.
VII a. šalį užkariavus arabams susiklostė arabų – berberų kultūra. Berberai statė daugiausia požeminius arba pusiau antžeminius statinius apsaugai nuo žiemos vėjų, vasaros kaitrų – gyvenamuosius namus, mečetes. Tripolio senamiestį, kuris susiklostė VII a. pr. m. e. – III a. m. e., kaip ir kitų Libijos miestų senamiesčius, sudaro siaurų vingiuotų gatvių, akligatvių, aikščių tinklas, daug mečečių, smuklių. Gadamiso senamiestyje išliko unikalus dengtų gatvių ir aikščių tinklas; gatvės buvo skirtos vyrams vaikščioti, moterims buvo nutiesti takai per stogus.
Miestai juosti sienomis (Tripolio senamiesčio siena su Bab Zanatos, Bab Havaros, Bab al Bahro vartais, VIII a.). Senieji gyvenamieji namai statyti vieno arba dviejų aukštų su kolonadomis, vidiniais kiemais, fasadai dažniausiai dažyti baltai. Nuo XVI a. šalį valdant Osmanų imperijai statyta daug mečečių (En Nakos, baigta – 1610 m., Karamančio su aštuonkampiu minaretu, 1711 m., Gurgi 1883 m., architektas J. Gurgi, visos Tripolyje) arba jomis paverstos anksčiau pastatytos šventyklos (Didžioji, 1264 m., Teilano 1336 m.), t. p. gynybinių statinių (Šv. Egidijaus pilis, XVI a., Liūtų vartai, XV a. pabaigoje, abu Tripolyje).
Italų valdymo laikotarpiu (1911–1943 m.) pastatyta katalikiška Švenčiausiosios Jėzaus Širdies katedra Tripolyje (1928 m., architektas Panteri).
Modernioji architektūra
Po nepriklausomybės paskelbimo 1951 m. miestuose statomi administraciniai pastatai, universitetai (al Fatehas 1973 m., Džarjuniso universitetas, Bengazis, 1977 m., architektas J. Kubitas), teatrai, viešbučiai („Corinthia Bab Africa“ Tripolyje, 2003 m., architektų bendrovė „Xuereb Martin Associates“), restoranai (Al Fateh bokštas Tripolyje, 2003 m.), dangoraižiai.
Martynas Limontas
Martynas Limontas (g. 1984 m. vasario 11 d.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (nuo 2006 m.), WFCC didmeistris (nuo 2014 m.). Pasaulio ir Europos jaunių šachmatų čempionatų dalyvis.
Biografija
Komandinėse varžybose rungtyniauja su Plungės visuomeninio šachmatų klubo "Bokštas" komanda.
Pasiekimai
Nuo 2009 m. Martynas Limontas dalyvauja šachmatų kompozicijų sprendimo varžybose. Itin sėkmingai pasirodė 2017 m. Dresdene vykusiame 41-me pasaulio šachmatų kompozicijų sprendimo čempionate (89 dal.), iškovojęs sidabro medalį.
Asmeniniame Lietuvos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionate iškovojo visą eilę prizinių vietų: pirmąją - 2010, 2012, 2013, 2014, 2017 m., antrąją - 2009, 2011, 2015, 2016, 2018 m.
2019 m. Atvirajame Europos šachmatų kompozicijų sprendimo čempionato turnyre Atėnuose, aplenkęs 12-ką ŠKS didmeistrių, užėmė 1-ąją vietą.
Valstybės spaustuvė
miniatiūra|Valstybės spaustuvė Kaune, XX amžiaus pradžia Valstybės spaustuvė – spaustuvė Kaune, įsteigta 1918 m.
Istorija
Spaustuvės pirmtakė – 1843 m. pradėjusi veikti Kauno gubernijos valdybos spaustuvė, veikusi su pertraukomis įvairiose Kauno vietose. Kaizerinės okupacijos metu 1915 m. buvo pavadinta „Oberosto spaustuvė“. 1918 m. atkūrus Lietuvos valstybingumą, spaustuvę nupirko Lietuvos vyriausybė ir pavadino „Valstybės spaustuve“. 1928 m. prijungus bankrutuojančią „Švyturio“ bendrovę, įmonė pavadinta „Spindulio“ akcine bendrove. Spausdino knygas, periodinius leidinius, pašto ženklus, spaustuvėje buvo kalamos 1925 m., 1936 m. ir 1938 m. laidų litų monetos.
Spaudiniai
Valstybės spaustuvė spausdino leidinius:
Humanitarinė krizė
Humanitarinė krizė – įvykis ar įvykių seka, kelianti didelę grėsmę bendruomenės ar geografiniu požiūriu dideliame plote gyvenančių žmonių sveikatai, saugumui, gerovei. Humanitarinės krizės siejamos su ginkluotais konfliktais, epidemijomis, badmečiais, stichinėmis nelaimėmis, kaip įvykių sekos dalis arba pasekmė.
Nėra nusistovėjusio humanitarinių krizių skirstymo, nes skirtingose srityse dirbančios organizacijos akcentuoja skirtingas problemas. Tarptautiniu mastu humanitarinę pagalbą teikiantys sektoriai linkę atskirti humanitarines krizes, sukeltas gamtinių įvykių, nuo tų, kurių priežastys yra kariniai konfliktai.
Nesenų humanitarinių krizių pavyzdžiai:
ir kt.
Hidaka (reikšmės)
Hidaka pavadintos šios vietos Japonijoje:
Hidaka taip pat yra ir japoniška pavardė.
Vikrioji lapė
Vikrioji lapė, arba Amerikinė stepinė lapė (Vulpes velox) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis.
Išvaizda
Tai nedidelė pilka lapė su didelėmis ausimis ir plačiu trumpu snukiu. Aukštis per gogą apie 30 cm, kūnas 37-53 cm, uodega – 22-35 cm ilgio. Sveria apie 2-3 kg. Patinai truputį stambesni už pateles. Kailis tankus, neilgas, uodega puri. Kūno spalva šviesiai pilka, šonuose ir ant kojų yra rusvi lopeliai; vasarą kailis tampa rausvai geltonas. Pilvo ir gerklės kailis šviesesnis. Uodegos galiukas juodas. Abipus nosies yra juodos žymės.
Paplitimas
Paplitusi nuo Kanados pietvakarinės dalies iki Teksaso. Gyvena atvirose žolėtose lygumose ir dykumose. 1930 m. Kanados teritorijoje visiškai išnyko. Dabar populiacija ūgtelėjo.
Gyvenimo būdas ir maitinimasis
Vasarą aktyvi prietemoje ir naktį. Vasaros karštomis ar vėjuotomis dienomis tūno giliuose ilguose požeminiuose urvuose, kuriuos pačios išsirausia. Kartais užima apleistus barsukų urvus. Guolių būna keletą, ne iki 13.
Vikrioji lapė savo teritorijos nežymi. Teritorija, kurioje gyvena, užima iki 5 km², o tose vietose, kur ji nedidelė, tai gyvenamosios teritorijos dengia viena kitą. Šių lapių socialinė elgsena netipiška – patelės saugo teritoriją, o patinai kraustosi iš vienos į kitą. Manoma, kad taip yra dėl to, kad patelės maitina jauniklius, o patinai joms nepadeda. Kol jaunikliai užauga, pačios patelės išimtinai maitinasi vabzdžiais.
Vikrioji lapė minta graužikais, laukiniais triušiais, taip pat ant žėmės perinčiais paukščiais, ropliais ir vaisiais. Žiemą daugiausia minta dvėseliena, kuri atlieka nuo stambesnių plėšrūnų. Vasarą suėda daug vabzdžių, ypač skėrių, kurie sudaro apie 50 proc. maisto raciono. Pačias lapes gaudo kojotai.
Tai labai paslaptingi gyvūnai, todėl apie jų gyvenimo būdą nedaug žinoma. Labai baikštūs, todėl esant pavojui tuoj pat pasišalina. Bėgdami išvysto 60 km/h greitį, be to keičia kryptį, todėl ir vadinama vikriąja lape. thumb|left|210px|Vikrioji lapė
Laskaras
Laskaras  – aktyvus ugnikalnis Čilėje, Andų kalnuose, Antofagastos regione, 70 km į pietryčius nuo San Pedro de Atakamos. Aukštis 5154 m. Ugnikalnį supa dar keli ugnikalniai (Akamaračis, Čilikesas) ir Lechijos lagūna. Andezitinis stratovulkanas turi 6 kraterius. Periodiškai vyksta silpnesni ir stipresni išsiveržimai. Pats galingiausias žinomas išsiveržimas įvyko 1993 m., kai piroklastų srautai nusidriekė 8,5 km, o pelenai krito net Buenos Airėse. Laskaras paskutinį kartą išsiveržė 2006 m. balandžio 18 d.
Kelly Rowland diskografija
Tai yra amerikiečių pop ir R&B dainininkės Kelly Rowland diskografija. Diskografijos pagrindą sudaro 2 studijiniai albumai, 13 singlų, 13 vaizdo klipų, 8 garso takeliai ir vienas DVD albumas.
Mix Markt
thumb|200px|„Mix Markt“ Vokietijoje
Mix Markt – prekybos centrų tinklas Vokietijoje. Specializacija – NVS šalių bei Rytų Europos virtuvė, maisto produktai, šviežia produkcija. „MIX Markt" ženklu apibūdinamas santykinai platus mišrus sortimentas. Jį sudaro maisto produktai ir delikatesai iš įvairių (daugiausia – po sovietinės erdvės, Rytų Europos) valstybių, taip pat kasdienio vartojimo produktai.
„MIX Markt" yra licencijuotos partnerystės įmonės (teisinė forma – tikroji ūkinė bendrija). Būstinė (MIX GmbH) – Herrenberge. MIX GmbH yra stambiausias Monolith grupės tinklas; valdo 90 supermarketų . Supermarketams produkciją tiekia įmonių grupė Unternehmensgruppe Monolith (valdomi taip pat tinklai MINI-MAX Markt ir PRIMA Markt – keliasdešimt rusiškų prekių parduotuvių.
1997 m. Oerlinghausene (Šiaurės Reinas-Vestfalija) buvo atidarytas pirmasis „Mix Markt“. Steigėjai Artur Steinhauer (g. 1959 m.), Peter Schuju (g. 1966 m.) ir Waldemar Völker (1949–2009).
UEFA čempionų taurė 1962–1963 m.
UEFA čempionų taurė 1962–1963 m. – aštuntasis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1962 m. rudenį. Jį laimėjo klubas, 1963 m. gegužės 22 d. finale laimėjęs prieš, trečią kartą iš eilės žaidusią finale.
Drąsučių mokykla
Šiaulių rajono Drąsučių mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj., Drąsučiuose, Melioratorių g. 17, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190059565.
Istorija
Drąsučių pagrindinė mokykla yra 4 km nuo Kuršėnų miesto, Drąsučių gyvenvietėje, kuri anksčiau vadinosi Kuršėnų geležinkelio stotis. Pirmoji lietuviška mokykla buvo įsteigta 1910 m. vietinės dvarininkės S. Laucevičienės dvare, daugiau kaip 1 km nuo dabartinės mokyklos. Pirmojo pasaulinio karo metais mokymas nebuvo sistemingas. 1924–1930 m. Kuršėnų valsčiaus vadovai samdė patalpas mokyklai pas gyventojus V. Jašinskį, M. Juodeikiną, A. Melenį. Bet gyvenvietė plėtėsi, mokinių skaičius didėjo, todėl mokytojai ir tėvai kreipėsi į Kuršėnų viršaitį, prašydami skirti lėšų pradinės mokyklos statybai.
1934 m. pavasarį Kuršėnų geležinkelio stoties gyvenvietėje pradėta statyti mokykla, o 1935 m. rugsėjį joje buvo švenčiamos įkurtuvės. Ši tipinė Kuršėnų geležinkelio stoties pradinė raudonų plytų mokykla buvo patogi mokytojams ir mokiniams. Pirmame aukšte buvo įrengtos trys klasės. Dvi klases skyrė judama siena, kurią nustūmus pasidarydavo 80 m² salė. Buvo įrengtas mokytojų kambarys, rūbinė, koridorius, o antrame aukšte - butai mokytojams. Mokykla tuo metu buvo vienintelė gyvenvietėje apšildoma židiniu.
Antrojo pasaulinio karo metu mokykla buvo tapusi karo ligonine, buvo išdaužyti mokyklos langai, durys, sudegintas kuras. Nuo 1945 m. mokykla pavadinta Kuršėnų miesto antrąja pradine mokykla, 1949 m. reorganizuota į Drąsučių septynmetę mokyklą, o nuo 1959 m. mokykloje pradėtas jaunimo vakarinis mokymas. 1962 m. Drąsučių septynmetė mokykla reorganizuota į aštuonmetę. Mokinių skaičius didėjo, todėl 1963 m. buvo suprojektuotas mokyklos priestatas. Jame 1964 m. atvėrė duris 8 erdvios klasės, mokytojų kambarys, kabinetas direktoriui ir pavaduotojui, pionierių kambarys.
Milly Scott
Biografija
Milly Scott anksčiau buvo žinoma kaip džiazo klubų dainininkė. 1966 metais atlikėja laimėjo olandų nacionalinį atrankos konkursą Nationaal Songfestival, todėl turėjo teisę dalyvauti tarptautiniame 1966 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Liuksemburge. Su daina „Fernando en Filippo“ atlikėja užėmė 15 vietą. Vėlesniais metais Milly Scott kaip džiazo dainininkė išpopuliarėjo Anglijoje, Vokietijoje ir Švedijoje. Dešimtajame dešimtmetyje Milly atliko Baby Miller vaidmenį olandų draminiame seriale „Vrouwenvleugel“.
Palenkės kankiniai
thumb|right|250px|Unitų žudynių paveikslas Palenkės kankiniai arba Pratulino kankiniai - tai 1874 m. sausio 24 d. Pratulino kaime, Pietinės Palenkės istoriniame regione, Rusijos imperijos kariuomenės kareivių nužudyti 13 unitų, kurie priešinosi unitų šventovės pavertimui į stačiatikių cerkvę.
Istorija
XIX a. antroje pusėje Rusijos imperijos caras Aleksandras II pasirašė įsakymą dėl unitų bažnyčios panaikinimo ir pavertimo stačiatikių cerkvėmis. Pratulino kaimo unitų bažnyčią buvo suplanuota uždaryti 1874 m. sausio 24 d., tačiau prieš bažnyčios uždarymą bandė pasipriešinti parapijiečiai, į kuriuos buvo pradėta šaudyti. Žudynių metu žuvo 13 žmonių, tai Vincenty Levoniuk, Daniel Karmaš, Lukaš Bojko, Konstanty Bojko, Konstanty Lukašuk, Bartlomiej Osypiuk, Anicet Hryciuk, Filip Geryluk, Ignacy Frančuk, Onufry Vasyluk, Maksym Havryluk, Jan Andžejuk, Michal Vavžyšuk. Po žudynių nužudytieji buvo užkasti ir jų laidojimo vieta sulyginta su žeme. 1918 m. iš regiono pasitraukus Rusijos kariuomenei, gyventojai pažymėjo laidojimo vietą, o 1990 m. gegužės 18 d. nužudytųjų palaikai buvo iškasti ir perlaidoti šalia Pratulino bažnyčios. 1938 m. nužudytieji buvo pasiūlyti beatifikavimui, tačiau paskelbti palaimintaisiais tik 1996 m. spalio 6 dieną. Nužudytuosus beatifikavo popiežius Jonas Paulius II. 1998 m. įkurtas sanktuariumas.
Leibchirurgas
Leibchirurgas  – rūmų chirurgo, aptarnavusio Rusijos imperatoriaus šeimą, pareigybė ar jas einantis asmuo.
Pareigybė egzistavo 1722–1917 m. Pagal 1722 m. Rangų lentelę buvo priskirtas III klasei (armijos generolo leitenanto atitikmuo), nors iš tikrųjų medikai paprastai turėdavo įvairius rangus – vieni buvo tikrieji valstybės patarėjai (IV klasė), kiti – slaptieji patarėjai (III klasė). Nuo XVIII a. iki XX a. pradžios buvo 32 leibchirurgai. Dalis šių leibchirurgų iš tikrųjų nebuvo rūmų chirurgai, jie užsiiminėjo moksliniais tyrimais, jų leibchirurgo vardas buvo garbės titulas
Pareigybė panaikinta 1917 m. vasario mėn.
Smėlynė (reikšmės)
Smėlyne vadinama:
Korsakas
Korsakas, arba stepinė lapė (Vulpes corsac) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis.
Rūšies arealas apima Pietryčių Europą ir Azijos stepes ir pusdykumes. Išvaizda primena rudąją lapę, tačiau už ją mažesnė, ilgesnėmis kojomis ir ausimis. Kūnas 50–60 cm ilgio, uodega – 25–35 cm, kūno aukštis siekia 30 cm, sveria 4–6 kg.
Pats urvų nerausia, gyvena iškastuose kitų gyvūnų.
Plazma
thumb|[[Plazminė lempa]] Plazma – iš dalies arba visiškai jonizuotos dujos, kurių teigiamųjų ir neigiamųjų krūvių tankis praktiškai vienodas. Visiškai jonizuotoje plazmoje nėra nei molekulių, nei neutralių atomų, todėl plazmą sudaro teigiami jonai, neigiami jonai ir laisvieji elektronai. Norint, kad plazma išsilaikytų tokiame būvyje, ją nuolat turi veikti elektrinio arba magnetinio lauko jėgos, kad elektronai, teigiamieji jonai ir neigiamieji jonai nesąveikautų tarpusavyje.
Kai temperatūra labai žema, artima absoliučiajam nuliui, visos medžiagos yra kietos. Šildomos kietosios medžiagos virsta skystomis, o paskui ir dujomis.
Kai temperatūra gana aukšta susiduriant labai greitai judantiems atomams arba molekulėms, prasideda dujų jonizacija. Atsiranda nauja medžiagos būsena – plazma. Vadinasi, plazma yra elektriškai neutrali sistema. Atsižvelgiant į sąlygas, plazmos jonizacijos laipsnis, t. y. jonizuotų atomų skaičius ir jų viso skaičiaus santykis gali būti skirtingas.
Mário Covas
Mario Covas (1930 m. balandžio 21 d. Santosas, SP – 2001 m. kovo 6 d. San Paulas, SP) – brazilų politikas.
1952 m. baigė statybos inžinerijos studijas San Paulo universitete.
1962 m. Covas išrinktas į Deputatų rūmus (PST sąraše). 1966 m. įsteigė organizaciją Brazilijos demokratinis judėjimas (MDB), karinei diktatūrai uždraudus politines partijas.
1969 m. sausio 19 d. diktatūrinis režimas uždraudė politinę veiklą, kurią leido tik 1979 m.
1982 m. Covas vėl išrinktas parlamentaru (PMDB, po Brazilijos demokratizacijos kilusia iš MDB).
1983 m. gegužės 10 d. išrinktas São Paulo meru, dirbo iki 1985 m. gruodžio 31 d. Covas buvo vienas žinomiausių visų laikų San Paulo miesto vadovų.
1986 Covas išrinktas į São Paulo Senatą.
1988 m. įsteigė Brazilijos socialdemokratų partiją (PSDB).
1994 m. tapo San Paulo valstijos gubernatoriumi. 1998 m. Covas buvo pakartotinai perrinktas.
Juodegliai
Juodegliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Bezdonių, netoli Vilniaus miesto ribos (2 km nuo Balžio ežero). Įsikūręs prie Karačiūnų–Bezdonių kelio, Lavoriškių–Nemenčinės girios apsuptyje. Šiaurėje prasideda sodai (Baronai).
Kabardos-Balkarijos herbas
thumb|right|200px|Kabardos-Balkarijos herbas Kabardos-Balkarijos herbas – oficialus Kabardos-Balkarijos respublikos simbolis, patvirtintas 1994 m. liepos 21 d.
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, skyde auksinis erelis pusiau išskleistais sparnais, dešinėn pasukta galva, mėlynomis akimis raudoname lauke. Ant erelio krūtinės – mažas perkirstas skydas, kurio viršutiniame žydrame lauke baltas dviviršūnis kalnas (Elbrusas), apatiniame žaliame lauke – auksinis trilapis pailgais lapeliais.
Marijampolės apskritis
Marijampolės apskritis – 1995–2010 m. valstybinio lygmens administracinis teritorinis vienetas, nuo 2010 m. teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, Suvalkijoje (Sūduvoje). Centras – Marijampolė.
Istorija
Apskritis apima dalį kadaise čia buvusių sūduvių žemių, kurios vėliau (Rusijos imperijos) laikais gavo Suvalkijos (Suvalkų gubernijos teritorija) vardą. Po ilgų XIII a. pabaigos – XIV amžiaus kovų su vokiečių ordinu dauguma senųjų Sūduvos gyventojų buvo išnaikinta, o kraštas buvo nusiaubtas. Iš naujo Sūduva ėmė atgyti XV a. pabaigoje, kai darbštūs atsikėlėliai iš įvairių Lietuvos vietų pradėjo užimti Užnemunės žemes. Be to, artima kaimynystė su Lenkija ir Prūsija naujiesiems gyventojams leido ganėtinai anksti pažinti naujas kitų kraštų ūkio technologijas, užmegzti su jais glaudžius prekybinius ryšius.
Prie regiono specifikos prisidėjo ir politinės aplinkybės. 1795 m. žlugus Abiejų Tautų Respublikai, Užnemunė atiteko Prūsijai. Ši pirmoji suformavo Marijampolės apskritį, kuri iš pradžių vadinosi Starapolės, Senapilės apskritimi.
XIX a. apskritis ne kartą keitė pavaldumą. Regionas atiteko nuo Rusijos priklausomai Lenkijai. Lietuvos valdžion regionas atiteko tik Pirmojo pasaulinio karo metu, subyrėjus Rusijos imperijai ir iš krašto pasitraukus okupacinei Vokietijos kariuomenei. 1941–1944 m. okupavus vokiečiams įėjo į Kauno krašto apygardą.
Apskritis buvo panaikinta 1950 m. Jos teritorija perduota Marijampolės rajonui (41 apylinkė), Kazlų Rūdos rajonui (15 apylinkių), Prienų rajonui (2 apylinkės) ir Simno rajonui (6 apylinkės).
Marijampolės apskritis atkurta 1994 m. kaip keletą savivaldybių apimantis administracinis-teritorinis vienetas. 2004 m. patvirtintas Marijampolės apskrities herbas. 2010 m. liepos 1 d. panaikinta apskrities administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
Suskirstymas
Apskrityje yra 9 miestai, iš kurių didžiausi:
Berteškiai
Berteškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės rytinėje dalyje, šalia kelio, prie Mūkės upelio (kairysis Dubysos intakas). Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, nemokamo interneto centras, medicinos punktas, treniruoklių salė, biliardo stalas. Veikia parduotuvė „DESMA“. Ties Berteškiais Mūkės slėnyje įrengtas Berteškių tvenkinys (13,6 ha).
Istorija
XX a. Berteškiai (Bartoškaičiai) buvo bajorkaimis Betygalos valsčiuje, kuriame žemes valdė Šveikauskai ir Šimkevičiai.
Tarybiniais metais Berteškiai buvo Janonio kolūkio centrinė gyvenvietė.
Tchibo
thumb|200px|Tchibo logotipas Tchibo (tar. „čibo“) – Vokietijos kavos apdirbimo ir prekybos bendrovė; kavos rūšies prekės ženklas. Įkurta 1948 m. Hamburge Carl Tchilling-Hiryan ir Max Herz. Pavadinimas atsirado iš pavardės Tchilling ir vokiško kavos pupelių pavadinimo Bohnen junginio. Pradžioje bendrovė tik maldavo kavą ir tiekdavo ją Hamburgo apylinkėse. Dabar „Tchibo“ turi savo firmines parduotuves Vokietijoje, Šveicarijoje, JK, Austrijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Turkijoje, Nyderlanduose. „Tchibo“ kava parduodama ir daugelyje Rytų Europos šalių, įskaitant Baltijos valstybes.
Boris Schatz
Borisas Šacas (1867 m. gruodžio 23 d. Varniuose, Rusijos imperija – 1932 m. kovo 23 d. Denveryje, JAV) – Lietuvos žydų kilmės tapytojas, skulptorius ir rašytojas.
Biografija
Gimė 1867 m. gruodžio 23 d. Varniuose, religingoje žydų šeimoje. Dar vaikystėje tėvų buvo išsiųstas į ješivą Vilniuje, kur pirmą kartą susidūrė su sionistiniu judėjimu. Tačiau greitai metė mokslus, nutraukė santykius su tėvais ir nusprendė studijuoti tapybą ir skulptūrą – iš pradžių Vilniuje (1882–1887 m.), kurdamas tapybos darbus, vėliau Varšuvoje (1888–1889 m.), kurioje pirmenybę teikė skulptūroms, reljefams, litografijoms. Jo meno, skirto tautinei žydų idėjai ir propagandai, koncepcija buvo pristatyta straipsnyje „Meistriškumas“ hebrajų kalba leistame žurnale Hazfira ir formavo pagrindinius jo vėlesnių darbų principus.
Po metų Borisas Šacas nusprendė dar kartą pakeisti aplinką ir 1889 m. persikėlė į Paryžių, kur mokslus tęsė Académie Cormon. Ten artimai bendravo su vilniečiu skulptoriumi Marku Antokolskiu, su kuriuo susipažino dar studijų metais Vilniuje. 1895 m. gyvenimo vingiai nukreipė jaunąjį menininką į Bulgariją, kur gavus Bulgarijos princo Ferdinando I pakvietimą, Borisas Šacas tapo valdovo dvaro skulptoriumi bei įkūrė Karališkąja menų akademiją. Darbas Bulgarijoje neliko nepastebėtas. 1900 m. jam buvo įteiktas aukso medalis už skulptūrą Pagyvenusios moters biustas.
1903 m. Borisas Šacas sutiko Teodorą Herzlį, kurio sionistinės idėjos stipriai paveikė menininką. Jau po dvejų metų Sionistinio kongreso metu jis iškėlė mintį įkurti žydų amatų ir meno mokyklą, o šį savo projektą iš dalies įgyvendino 1906 m., įsteigdamas pirmąjį meno centrą Jeruzalėje, vėliau pavadintą Bezalel. Nuo to laiko centro veikla tapo vienu svarbiausių Boriso Šaco užsiėmimų. Jis organizavo savo studentų darbų parodas Europoje ir JAV, rinko lėšas centro išlaikymui. Turėjo planų įkurti Bezalel muziejų, tačiau 1929 m. meno centras Bezalel buvo priverstas nutraukti savo veiklą dėl jį ištikusių finansinių sunkumų. Tačiau centro įkūrėjas ir puoselėtojas B. Šacas nenuleido rankų. Tikėdamasis rasti lėšų centro veiklai atnaujinti jis 1932 m. išvyko į JAV, tačiau tai buvo paskutinė jo kelionė – jos metu menininkas netikėtai mirė. Jo kūnas buvo pargabentas į Jeruzalę ir palaidotas Alyvų kalne. B. Šacas su žmona Louise susilaukė dukros Zahara Schatz (1916–1999) ir sūnaus Bezalel Schatz (1912–1978), kurie taip pat buvo žinomi Izraelio menininkai.
Matagalpa
Matagalpa arba San Pedro de Matagalpa – miestas vidurio Nikaragvoje, 128 km į šiaurės rytus nuo Managvos. Vienas svarbiausių ekonominių šalies centrų. Keliai į Managvą, Chinotegą, Puerto Kabesasą. Svarbus kavos auginimo, prekybos, perdirbimo centras. Tekstilės pramonė. Taip pat prekyba vaisiais, galvijais, kakava, daržovėmis. Vystomas turizmas.
Istorija
Matagalpos teritorijoje senovėje gyveno indėnai, kalbėję dabar jau išnykusia matagalpų kalba. Nuo XVII a. šioje vietoje pradėtos kurti krikščioniškos misijos. Matagalpos miestelis egzistavo nuo 1851 m., o miesto statusą gavo 1862 m.
Leonas III Isauras
Leonas III Isauras (,, apie 675 ar 680 m. Germanikėja, dab. Kahramanmaras, Turkija – 741 m. birželio 18 d. Konstantinopolis) – Bizantijos imperatorius 717–741 m. Isaurų dinastijos pradininkas.
Biografija
thumb|250px|left 705 m. padėjo imperatoriui Justinianui II atgauti sostą, vėliau tarnavo strategu Anatolijoje. 717 m. nuvertė imperatorių Teodosijų III. Pirmaisiais valdymo metais padedamas bulgarų sėkmingai nuo arabų gynė Konstantinopolį per vadinamąją antrąją Konstantinopolio apsiaustį (717–718 m.). Arabų pralaimėjimas galutinai sustabdė jų užkariavimus Europos pietryčių kryptimi, vėlesni jų puolimai, pvz., 727 m. ir 740 m. buvo daug silpnesni. Vėliau Leonas III pertvarkė Bizantijos karinę sistemą, palaikė taikius santykius su bulgarais, 733 m. su chazarais sudarė sąjungą, naudingą kovai su arabais.
726 m. paskelbė naują civilinės teisės sąvadą, pagal kurį dauguma vergų tapo laisvaisiais nuomininkais, pertvarkyta šeimos, jūrų teisė, teisėjams ir valdininkams įvesta nuolatinė alga. 730 m. paskelbė ikonoklazmą Bizantijos oficialia religijos forma, nušalino tam prieštaraujantį patriarchą Germaną I. Panaikino Pietų Italijos ir Graikijos bažnytinį pavaldumą Romos popiežiui, šias sritis priskyrė Konstantinopolio patriarchui. Jo religinei politikai prieštaravę Romos popiežiai Grigalius II ir Grigalius III pradėjo siekti frankų karalių užtarimo; tokia popiežių politika silpnino Bizantijos įtaką Italijoje.
Višonki Košcelnė
Višonki Košcelnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 54 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.