cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James Macpherson
Tolimesnė veikla
Dž. Makfersonas parašė keletą istorinių veikalų, iš kurių svarbiausias buvo „Originalūs dokumentai, kuriuose yra slaptoji Didžiosios Britanijos istorija nuo atkūrimo iki įstojimo į Hanoverio rūmus“. Jis taip pat gavo atlyginimą už lordo Norto vyriausybės politikos gynimą ir užėmė pelningą Londono agento postą Arkoto navabo tarnyboje. 1780 m. kaip Kamelfordo atstovas jis pateko į parlamentą ir juo prabuvo visą likusį gyvenimą.
Parlamente
Nepaisant jo jakobitinių šaknų ir simpatijų Hanoverio rūmams, Dž. Makfersonas kurį laiką norėjo gauti vietą parlamente ir galiausiai tapo parlamentaru per 1780 m. visuotinius rinkimus, kuomet buvo išrinktas jaunesniuoju Kamelfordo atstovu. 1784 m. balandžio mėn. rinkimų metu jis tapo vyresniuoju Kamelfordo atstovu. Šiose pareigose jis išbuvo iki mirties. Nors apie jo laiką parlamente nėra daug žinoma, jo pavardė yra konfidencialioje parlamentarų pensijų sąraše. Tai gali rodyti, kad kadangi jo darbas nebuvo dokumentuojamas, jis parlamente dirbo neteisėtai. Ši prielaida yra daugiau ar mažiau paremta susirašinėjimais su kitais to meto vyriausybės sukčiais, pavyzdžiui, Polu Benfildu. 1783 m. jis taip pat pradėjo eiti agento pareigas, dirbdamas anglų rašytojui ir politikui Natanieliui Vraksalui.
Mirtis
Vėliau savo gimtajame Invernesšyre jis nusipirko Belvilio dvarą, kuriame mirė sulaukęs 59 metų. Dž. Makfersono palaikai buvo pervežti iš Škotijos ir palaidoti Vestminsterio abatijoje. Krofterių partijos parlamentaras ir antikvaras Čarlzas Freizeris-Makintošas sukritikavo Džeimsą Makfersoną antroje „Antikvaro užrašų“ serijoje, kaltindamas garsųjį poetą buvusiu aukštumų iškeldinimo  bendrininku.
Paveldas
Po Dž. Makfersono mirties škotų istorikas Malkolmas Leingas savo 1800 m. „Škotijos istorijos“ apendikse padarė išvadą, kad vadinamosios Osiano giesmės yra modernios kilmės, o Dž. Makfersono škotų gėlų kalbos kompetencijos praktiškai neegzistavo.
Nepaisant to, kai kurie kritikai teigia, kad Dž. Makfersonas vis dėlto išleido meno kūrinį, kuris daugiau nei bet kuris kitas darbas padarė įtaką vėlesniam romantizmo Europos, o ypač vokiečių, literatūros formavimuisi. Osiano giesmės greitai buvo išverstos į daugelį Europos kalbų, o Johanas Gotfrydas Herderis ir Johanas Volfgangas fon Gėtė (jo ankstesniuoju kūrybos laikotarpiu) buvo vieni didžiausių jų gerbėjų. Gėtė įtraukė Osiano giesmių ištraukas į savo romaną „Jaunojo Verterio kančios“. Manoma, kad Melkiorės Čėzaročio vertimas į italų kalbą buvo mėgstamiausias Napoleono kūrinys.​​
Dž. Makfersono palikimas netiesiogiai yra susijęs su Fingalo urvo pavadinimu Stafos saloje. Originalus urvo pavadinimas gėlų kalba yra An Uamh Bhin („melodingasis urvas“). Tačiau 1772 m., Dž. Makfersono populiarumo viršūnėje, jį pervadino anglų gamtininkas seras Džozefas Banksas.
Eivonas (Ohajas)
Eivonas  – miestas JAV, Ohajo valstijoje, Loreino apygardoje. 2020 m. mieste gyveno 24 847 žmonės. Jis priklauso Klivlando metropolinei teritorijai.
Eivone veikia trys pradinės mokyklos, vidurinė mokykla ir gimnazija. Mieste yra viešoji biblioteka.
Istorija
Pirmieji nuolatiniai amerikiečių kolonistai į vietovę atvyko 1814 m. iš Montgomerio apygardos, vadovaujami Wilbur Cahoon.
1825 m. įsteigtas Eivono paštas.
1961 m. kaimas tapo Eivono miestu.
Geografija
Jungtinių Valstijų gyventojų surašymo biuro duomenimis, bendras miesto plotas yra 54,05 km², iš kurių 53,90 km² sudaro sausuma, o 0,16 km² – vanduo.
Kuršeliai (reikšmės)
Kuršeliais vadinami:
Eivonas (Ohajas)
Valdžia
Per federalinius ir valstijų rinkimus miestas paprastai balsuoja už Respublikonų partiją. Jis, kaip ir likusi valstijos dalis, ir toliau linksta prie Respublikonų partijos ir tolsta nuo Demokratų partijos. Vietos valdžios rinkimuose visi kandidatai kandidatuoja be partinės priklausomybės.
Tomislav Duka
Tomislavas Duka (g. 1992 m. rugsėjo 7 d.) – Kroatijos futbolininkas, vartininkas. Atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gimtojoje Kroatijoje. Priklausė RNK Split, tačiau buvo nuomojamas žemesniųjų divizionų ekipoms.
Talkotiškės
Talkotiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Nemėžio.
Tomislav Duka
FK Žalgiris
2021 m. spalio 3 d. rungtynėse prieš FK Banga, atrėmė gargždiškių 11 m baudinį, kurį mušė Simonas Urbys bei sugebėjo atremti pakartotinį varžovų smūgį. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 3:0.
2023 m. gegužės 24 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš Kauno Žalgirį gynė vilniečių vartus. 37 min. varžovai (Rosario Latouchent) pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. 58 min. pasižymėjo ir Xabi Auzmendi. Kauniečiai pirmavo rezultatu 2:0. 81 min. Duka spyrė kamuolį nuo savo vartų, bet pataikė į Stipė Vučurą, nuo kurio nugaros kamuolys įskriejo į vartus. Galutinė rungtynių baigtis 3:0 lėmė, kad „Kauno Žalgirio“ klubas pateko į kitą etapą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Bohemijos ir Moravijos protektoratas
Bohemijos ir Moravijos protektoratas – nacistinės Vokietijos 1939–1945 m. aneksuotoje Čekijoje sukurtas valstybinis darinys. Protektoratas įkurtas 1939 m. kovo 16 d. Hitlerio dekretu dieną anksčiau Vokietijos kariuomenės užimtoje Čekoslovakijos teritorijoje.
Protektoratas apėmė likusią Čekoslovakijos teritoriją, kuri buvo sumažėjusi po Miuncheno susitarimo ir pirmojo Vienos arbitražo, kai atsiskyrė Slovakija.
Valdymas
Bohemijos ir Moravijos protektoratas formaliai turėjo ribotą politinę autonomiją. Veikė prezidento ir vyriausybės institucijos, taip pat nedidelė kariuomenė. Tačiau iš tiesų protektoratą valdė reichsprotektorius:
Administracinis suskirstymas
Administraciniais tikslais Bohemijos ir Moravijos protektoratas buvo padalintas į dvi žemes (Länder): Bohemiją (Böhmen) ir Moraviją (Mähren). Vėliau kiekviena iš jų buvo suskirstyta į Oberlandratsbezirke, kurių kiekvieną sudarė Bezirke.
Jonavos krašto muziejus
thumb|rigt|250px|Jonavos krašto muziejus thumb|rigt|250px|Muziejus įsikūręs buvusios Jonavos arklių pašto stoties pastate (projekto aut. [[Vaclovas Ričelis)]] Jonavos krašto muziejus – muziejus Jonavoje, J. Basanavičiaus g. 3.
Architektūra
1905 m. Jonavos didžiojo gaisro metu kompleksas apgadintas, o vėliau rekonstruotas.
2023 m. baigta dalies pastatų komplekso rekonstrukcija.
Istorija
1987 m. prieškarinės gimnazijos pastate (dabar – Meno mokykla) surengta paroda „Senoji Jonava“. 1989 m. Jonavos rajono taryba kuriamam muziejui skyrė patalpas (mokytojo tremtinio B. Garmaus namą), kuriose 1989 m. rugpjūčio 1 d. oficialiai atidarytas Jonavos kraštotyros muziejus (įkūrėja Regina Karaliūnienė, istorijos mokytoja, 1992–2013 m. muziejaus direktorė). Pastatą paveldėjus tremtinio giminaičiams, muziejus turėjo būti perkeltas. Nuo 1992 m. Jonavos kraštotyros muziejus veikia dabartinėse patalpose. Jam suteiktas valstybinio muziejaus statusas, muziejus pavadintas Jonavos krašto muziejumi. Muziejaus rėmėjai – AB „Achema“, „Jonavos duona“, „Beržų kompleksas“, „Joneda“ ir kt.
Skyriai, filialai, veikla
Veikia Istorijos, Etnografijos ir Dailės skyriai. Filialai:
Organizuojamos dailės, liaudies meno, fotografijos parodos, skirtos kraštiečių, poetų, rašytojų atminimui, taip pat literatūros, kraštotyros darbų, dokumentinės parodos. Muziejaus rinkinius sudaro archeologiniai radiniai, daiktinės muziejinės vertybės, istoriniai eksponatai, raštija, fotonuotraukos, fotonegatyvai, fonoteka, filmoteka, videoteka, plakatai, dailės kūriniai, filatelija, numizmatika ir kt.
Kuršeliai (Pilkalnio apskritis)
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Kuršelių kaimo bendruomenė 1938 m. Įkurti 1643 m. Gyvenvietės pavadinimas įvairiais laikais buvo rašomas Kurschinehlen, Klein Kurschellen, Kurschellen, Kurschelen. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 2 ugniakurais, 1822 m. – dvaras su 29 gyventojais. 1846 m. Kuršeliuose buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 48 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1879 m. dvaras valdė 333 ha žemės, iš jų 272 ha ariamos, 50 ha pievų ir ganyklų, 3 ha miško. Dvare buvo vėjo malūnas. XX a. pr. prie Kuršelių dvaro apygardos iš Šorelių girininkijos prijungta Pienbūdės miškininkų kolonija su 58 gyventojais. 1920 m. dvaro žemės padalintos į 36 sklypus, įkurtos nausėdijos, padaugėjo gyventojų. 1928 m. dvaro apygarda pertvarkyta į kaimo bendruomenę.
Kuršelių vakaruose tekėjo Rėnikės ir Šeškupės upeliai, šiaurėje buvo Įsruties slėnis. Už Šeškupės ir Įsruties plytėjo Šorelių giria. Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Gyventojai
*1905 m. duomenys be Pienbūdės.
Europa Point FC
Europa Point Football Club – futbolo klubas iš Gibraltaro. Žaidžia Gibraltaro nacionalinėje lygoje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2014 m. Žaidė Antrame divizione, o vėliau buvo perkelti į Premjer divizioną. Jame neįsitvirtino, kurį laiką žaidė Antrame divizione.
Nuo 2019–2020 m. sezono rungtyniavo Nacionalinėje lygoje. Debiutiniame sezone čempionatas buvo nutrauktas dęl pandemijos grėsmių.
Meivudas (Ilinojus)
Meivudas – miestas JAV, Ilinojaus valstijoje, įsikūręs Čikagos priemiestyje. Pagal gyvenotojų skaičių (2000) jame gyvena 26 987 žmonės.
Istorija
Meivudas buvo įkurtas 1869 m.
Alchemija (albumas)
„Alchemija“ – grupės G&G Sindikatas albumas, išleistas 2004 m.
Los Colorados
„Los Colorados“ – Ukrainos folkroko muzikos grupė.
Istorija
Grupė susikūrė 2006 m. ir iš pradžių jie atliko savo kūrybos dainas. 2009 m. vasarį grupė pasirodė vietinėje televizijos programoje, kurioje atliko Keitės Peri dainą Hot n Cold. Grupės pagrindinis vokalas Ruslanas Prystupa nemokėjo anglų kalbos todėl dainą atliko vartojant transliteruotą tekstą. Pasirodymo vaizdo įrašas išpopuliarėjo įvairiose socialinių tinklų platformose ir net buvo parodytas populiaroje JAV šou „The Ellen DeGeneres Show“.
2012 m. Vokietijos televizijos transliuotojas „ZDF“ pakvietė grupę sukurti dainą XIV Europos futbolo čempionatui. Grupė čempionatui parodijavo grupės „Reel 2 Real“ dainą I Like To Move It. Tais pačiais metais jie įrašė savo pirmąjį albumą „Move It“. Viena iš albumo dainų buvo grupės „Rammstein“ dainos Du hast parodija, kurią taip pat atliko vietinėje televizijos programoje. Parodijos vaizdo įrašas „YouTube“ platformoje surinko virš 10 mln. peržiūrų. Albume taip pat yra MC Hammer U Can’t Touch This, La Bouche Be My Lover ir kitų populiarių dainų parodijos.
Talpūnai (Elektrėnai)
Talpūnai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, netoli Gilučių.
Dapšionių geležinkelio stotis
Istorija
Įkurta XX a. tarpukariu. Sovietmečiu buvo perkelta apie 1,5 km į rytus link Panevėžio. Vėliau pastatyta nauja stotis dar už 0,3 km link Panevėžio. Važiuodavo traukiniai Šiauliai–Panevėžys–Rokiškis. 1992–1994 m. stotis buvo užkonservuota, o 2003 m. uždaryta.
Oleg Mozgovoj
Olegas Mozgovojus (g. 1982 m. kovo 24 d.) – Ukrainos futbolininkas.
Biografija
2004 m. žaidė FBK Kaunas, Jėgeriai Kaunas ir FK Šilutė komandose.
Naročius (Vileika)
Nãročius – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Vileikos.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, seniūnijos centras Ižos valsčiuje, veikė stačiatikių cerkvė, vandens malūnas. Tarpukariu Naročius (lenk. Narocz) priklausė Lenkijai.
Saulėgrąžos (filmas)
Saulėgrąžos – 1970 m. režisieriaus Vittorio De Sica sukurta drama. Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ juosta vertinama 88 % teigiamų atsiliepimų.
Turinys
Antrojo pasaulinio karo metais italė Džovana susipažįsta su kareiviu Antonijumi, kuris po kelių dienų turi iškeliauti į karą Afrikoje. Prabudus romantiškiems jausmams, Džovana pasiūlo susituokti, nes tokiu atveju kiekvienas kareivis gauna 2 savaites atostogų. Vis dėlto po trumpai kartu praleisto laiko Antonijus atsiduria fronte, tačiau ne Afrikoje, o Sovietų Sąjungoje.
Karas baigiasi, eina metai, tačiau Džovana ir Antonijaus motina negauna jokio pranešimo apie šio likimą. Džovana įsitikinusi, kad Antonijus gyvas, o po pokalbio su šio kovos draugu, paliudijusiu, kad traukiantis nebepajėgiantis eiti Antonijus liko vienas sniegynuose, nusprendžia bet kokia kaina jį rasti. Džovana vyksta į Rusiją, kur, po ilgų paieškų, randa Antonijų gyvą, tačiau turintį žmoną ir dukterį. Susitikimas trunka akimirką, nes sukrėsta Džovana šoka į nuvažiuojantį traukinį taip ir nekalbėjusi su vyru.
Grįžusi Džovana stengiasi jį pamiršti, tuo tarpu Antonijui prabunda seniai pamiršti jausmai. Radęs galimybę, jis su turistine grupe vyksta į Italiją, tačiau Džovana taip pat jau turi sūnų ir kitą vyrą...
Tamašava (Alytus)
Tamašava – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Daugų.
Suomijos futbolo varžybos 2018 m.
Suomijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Į elitą sugrįžo: Vietas prarado:
Pirmosios rungtynės
---
Atsakomosios rungtynės
--- --
Lina Sastri
Lina Sastri (g. 1950 m. lapkričio 17 d. Neapolyje) – italų aktorė ir dainininkė.
Biografija
Aktorės karjerą pradėjo mėgėjų teatre, vėliau priklausė „Teatro Libero“ grupei. 1977 m. nusifilmavo juostoje „Geležinis prefektas“, 1985 m. laimėjo David di Donatello apdovanojimą kaip geriausia metų aktorė (filmas „Segreti segreti“).
1989 m. išleido pirmą dainų albumą „Lina Sastri“, 1992 m. dalyvavo Sanremo dainų festivalyje.
Naročius (kurortas)
Nãročius  (arba Narutis,, ) – kurortas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 3 km į pietryčius nuo Naročiaus miestelio, šiaurės vakarinėje Naročiaus ežero pakrantėje.
Istorija
Seniau kurorto vietoje buvo trys žvejų gyvenvietės – Kupa, Urlikai ir Stepeniava. XIX a. Urlikai buvo palivarkas Švenčionių apskrities Kabilninko valsčiuje, Kupa buvo katalikiškas kaimas.
XX a. tarpukariu lenkai čia įkūrė dvi turizmo bazes, kurortinis turizmas ypač suintensyvėjo po 1937 m., kai į kurortą buvo nutiestas siaurukas nuo Švenčionių. 1964 m. žvejų gyvenvietės sujungtos į vieną – Naročiaus kurortinę gyvenvietę.
2023 m. FIFA moterų pasaulio taurė
2023 m. FIFA moterų pasaulio taurė – 9-ios FIFA moterų pasaulio taurės varžybos, kurios vyks 2023 m. nuo liepos 20 d. iki rugpjūčio 20 d. Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje. Tai pirmojio pasaulio taurė, kuri vyksta daugiau nei vienoje valstybėje. Dalyvaujančių komandų skaičius padidintas nuo 24 komandų iki 32 dalyvausiančių nacionalinių rinktinių.
2020 m. birželio 25 d. FIFA balsavime dėl teisės surengti 2023 m. moterų taurę Australijos ir Naujosios Zelandijos paraiška nugalėjo Kolumbiją.
Tamašava (Trakai)
Tamašava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Bagdononių.
Ragava (Minskas)
Ragava – kaimas Minsko rajone (Minsko sritis, Baltarusija), 4 km į pietryčius nuo Radaškonių.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, priklausęs Holovačų seniūnijai (Radaškonių valsčius), buvo stačiatikių cerkvė ir parapija.
Marius Pocevičius
Marius Pocevičius (g. 1989 m. birželio 13 d. Veisiejuose) – Lietuvos režisierius, scenaristas, aktorius, renginių vedėjas.
Biografija
Vilniaus Gedimino technikos universitete baigė informatikos specialybę. Vėliau vaidino universiteto teatre „Palėpė“, kuriame dirbo režisierius Olegas Kesminas. Teatro veikloje dalyvavo penkerius metus. Poto tęsė karjerą kaip filmų režisierius, scenaristas, aktorius, renginių vedėjas.
Ilgą laiką buvo TV laidos „Dviračio šou“ vaizdo montuoju. Aktoriaus profesiją pradėjo kurdamas vaizdo įrašus, parodijas ir juos talpindamas Videogaga internetinėje platformojo, poto Youtube. Vėliau kurtus vaizdo įrašus nuo 2016 m. rodydavo per TV laidą „Dviračio šou“.
Nuo 2015 m. yra sukūręs tris mažo biudžeto filmus, iš kurių tik paskutinį 2022 m. vasarą išleido į kino teatro ekranus. Režisierius visus tris filmus sekė kaip gimtojo miestelio Veisiejų trilogijos dalis.
Kipro futbolo varžybos 2020–2021 m.
Kipro futbolo varžybos 2020–2021 m.
Tamašiava
Tamašiava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Ubiškių.
FC Olympique 13
F.C. Olympique 13 – buvęs futbolo klubas iš Gibraltaro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2013 m. Žaidė Antrame divizione.
Šamanas
Šamanas (evenk. саман < 'asketas, elgetaujantis vienuolis') – šamanizmo žynys, burtininkas, tarpininkas tarp žmonių ir dvasių, kaip tikima, galintis paveikti tikrovę.
FC Olympique 13
Istorija
2019–2020 m. turėjo žaisti Premjer lygoje, tačiau klubui grėsė finansiniai nepritekliai ir jie pasitraukė iš pirmenybių.
Šamanas
Šamanui priskiriamos tokios funkcijos: padėti žmonėms jų labui palenkti dvasias, paveikti gyvulių ir žmonių vaisingumą, medžiotojui išmelsti laimikį, žemdirbiui – palankų orą, išgydyti ligonį, išvarant piktąsias dvasias, palydėti sielą į mirusiųjų pasaulį, amuletams, ginklams suteikti stebuklingą galią.
Šamanas sakosi transo (ekstazės) būsenoje bendraująs su dvasiomis, atlieka tam tikrą maginį ritualą, dėvi ypatingus drabužius, kaukę, papuošalus. Nurodoma, kad transo būsena gali būti pasiekiama įvairiopai: ritualiniais šokiais pritariant muzikos instrumentais, dažniausiai būgneliu (kosmoso simbolis), vartojant alkoholį, enteogenus.
7,62×25 mm Tokarev
thumb|right|200px|7,62 mm Tokarev [[šovinys plienine tūtele, su kulka metaliniu apvalkalu.]] 7,62×25 mm Tokarev – butelio formos tarybinis pistoleto šovinys, plačiai naudotas Tarybų Sąjungoje, jos sąjungininkėse, Kinijoje, Pakistane. Naudotas pistolete TT-33 ir pistoletuose-kulkosvaidžiuose (PPD, PPŠ, PPS).
Istorija
Šovinys 7,62×25 mm Tokarev buvo pirmasis TSRS ginkluotėn priimtas pistoletų šovinys. Jis sukurtas modifikavus 7,63×25 mm Mauser (skirtą pistoletui Mauser C96), o šis sukurtas iš 1893 m. šovinio 7,65×25 mm Borchardt.
1929 m. Artilerijos komitetas pasiūlė kurti savus pistoletus, naudojant 7,63×25 mm Mauser šovinius. Vėliau numatyta kurti ir atitinkamus pistoletus-kulkosvaidžius.
1930 m. buvo atlikti moksliniai ir bandomieji konstrukciniai tyrimai, parenkant šovinį naujai kuriamam tarybiniam savitaisiui pistoletui, kurių metu ir buvo parinktas 7,62×25 mm kalibro šovinys. Tai galingo 7,63×25 mm Mauser šovinio, kuris Tarybų Sąjungoje pasirodė Pilietinio karo metais kartu su pistoletu Mauser C96, variantas. Mauzerio šovinių gamybai iš Vokietijos kompanijos DWM buvo oficialiai nupirkta licencija.
Naujajam pistoleto šoviniui buvo oficialiai suteiktas pavadinimas „1930 m. pavyzdžio 7,62 mm pistoleto šovinys“. Kai kuriuose šaltiniuose, pvz., pistoleto kulkosvaidžio PPD vadove, šovinys vadintas „7,62 mm kalibro mauzerio šoviniu“.
Teigiama, kad dėl didelio galingumo, lėkštos trajektorijos ir kai kurių kitų ypatumų šis šovinys yra optimalus naudoti pistoletuose kulkosvaidžiuose. Dar neseniai Rusijoje buvo planuojama šį šovinį vėl priimti į ginkluotę ir naudoti Vidaus reikalų ministerijos daliniuose. Šis šovinys turėjo pakeisti miesto sąlygomis pavojingus 5,45x39 mm automatų šovinius (kurie naudojami, pvz., tokiuose ginkluose, kaip AKS-74U). Buvo sukurti šiuolaikinių pistoletų-kulkosvaidžių (pvz., Bizon) variantai 7,62×25 mm Tokarev šoviniui. Buvo galvota miliciją apginkluoti tokiais ginklais, kaip pistoletai-kulkosvaidžiai PPS, kurie pasenę kaip armijos ginklai, bet tinkami kaip policijos ginklai. Tačiau šie planai liko neįgyvendinti, o ginkluotėn priėmė galingiausią 9 mm Luger šovinio variantą.
Konstrukcija
Šovinys 7,62×25 mm Tokarev yra padidinto galingumo šovinys 7,63×25 mm Mauser.
1930 m. šovinių kulkos turi plienines ar švinines šerdis. Kulkos gali būti ir šarvamušės-padegamosios-trasuojamosios P-41 bei trasuojamosios (skirtos taikiniams nurodyti ir ugniai koreguoti).
Tarybų Sąjungoje buvo gaminama daug šio šovinio variantų, skirtų naudoti pistoletuose-kulkosvaidžiuose: šarvamušiai, trasuojamieji, padegamieji. Kulkos pasižymi didele pramušamąja galia, lengvai pramuša lengvas neperšaunamas liemenes (I, IIA ir II klasių), kai kuriuos kevlaro šalmus (pvz., PASGT šalmą]]. Daugelis šaunamųjų ginklų, naudojančių šiuos šovinius, laikomi pasenusiais ir išimti iš ginkluotės. Tačiau kai kurie milicijos ir specialiųjų pajėgų daliniai Rusijoje, Pakistane ir Kinijoje tokius ginklus tebenaudoja, nes sandėliuose tebėra sukaupti dideli kiekiai šių šovinių.
Vidutinis žiotinis kulkos greitis apie 442 m/s, kinetinė energija 544 J.
Ginklai
right|thumb|200px|Kiniška TT-33 kopija, vadinama Tipas 54, irgi naudojantis 7,62×25 mm Tokarev šovinius. right|thumb|200px|Cz 52 ir šovinys M48 (pradinis kulkos greitis – 480 m/s). Šoviniai 7,62×25 mm Tokarev buvo naudoti šiuose ginkluose:
Ne Savitarpio ekonominės pagalbos tarybos šalyse šie šoviniai nedažni. Pasibaigus Šaltajam karui, daug senų ginklų, jų tarpe ir pistoletų, buvo eksportuojami. Todėl šie šoviniai gaminami iki šiol.
Šaltyšius
thumbŠaltyšius (sen. < ) – Prūsijos ir Lenkijos feodalinio laikotarpio kaimo steigėjas pagal vokiečių teisę vidinės kolonizacijos metu. Šaltyšiaus pareigybė buvo paveldima. Jis vadovavo valstiečių savivaldai ir teismui. Šaltyšius galėjo būti bajoras, miestietis ar valstietis. Gaudavo šeštadalį surinkto činšo, trečdalį baudų, 2–3 valakus (lanus) žemės.
Įsigalėjus baudžiavai (XVI-XVII a.), šaltyšius administravo dvaro valstiečius, juos varė į lažą, prižiūrėjo dirbančiuosius. Ekonomine, socialine padėtimi konkuravo su vidutiniais bajorais.
Šaltyšiaus pareigybės būta ir Mažojoje Lietuvoje. Prūsijoje šaltyšius kitaip buvo vadinamas šulcu.
Šaltyšiumi taip pat vadintas Lenkijos karalystės (ir jai priklausiusios Lietuvos Užnemunės), Lenkijos kaimo seniūnas (nuo 1864 m.).
Carla Mancini
Karla Mančini (g. 1950 m. balandžio 21 d. Romoje) – italų kino ir televizijos aktorė.
Biografija
1969 m. ji baigė mokslus Eksperimentinio kino centre ir dešimtmetį filmavosi eilėje versternų, komedijų ir kriminalinių filmų. Būdama žemo ūgio, Karla paprastai atlikdavo antraplanius, pagrindinės veikėjos padėjėjos ar draugės vaidmenis (tarnaitė, slaugytoja, vienuolė).
Karlos aktyvi karjera kine faktiškai baigėsi 8 dešimtmečio pabaigoje, vėliau ekrane ji pasirodydavo tik epizodiškai. Svetainėje IMDB nurodoma, kad Karla atliko daugiau kaip 240 vaidmenų.
Ruslans Mihaļčuks
Ruslanas Michalčiukas (g. 1976 m. rugpjūčio 10 d. Rygoje) – buvęs Latvijos futbolininkas, saugas.
Biografija
2004 ir 2006 m. žaidė Panevėžio „Ekrane“.
Tameliai
Tameliai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Aukštadvario.
Abramikienė
Abramikienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Abramikaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Abramikas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tamkiai
Tamkiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Karklėnų.
Aleksandras Kezys
Aleksandras Kezys (1930 m. rugsėjo 20 d. Anykščiuose – 2001 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.
Biografija
1955 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę. 1950–1952 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje Lietuviškosios enciklopedijos sekretoriumi, archyvininku, nuo 1952 m. iki 1991 m. laikraščio Tiesa redakcijos literatūrinis bendradarbis, žemės ūkio, mokslo ir ekonomikos skyrių vedėjas. Dvidešimt metų organizavo kaimo aplinkos apžiūrą „Duona ir grožis – iš vienų rankų“.
Nuo 1957 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Dalyvavo 1991 m. sausio įvykiuose Vilniuje, savo įspūdžius skelbė to meto spaudoje.
Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centras
Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centras, arba Visagino TVPMC – profesinio mokymo įstaiga, esanti Visagine, Festivalio g. 7. Teikia pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomosiomis lietuvių ir rusų kalbomis. Valstybės biudžetinė įstaiga, pavaldi Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai, įstaigos kodas: 190977915.
Istorija
Visagino TVPMC yra įsteigtas 1989 m. kaip Sniečkaus profesinė technikos mokykla, skirta rengti kvalifikuotus specialistus. 1991 m. mokyklos pavadinimas pakeistas į Visagino politechnikos mokyklą, 2003 m. – į Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centrą. 2004 m. centre akredituota vidurinio ugdymo programa.
Nuo 2008 m. Ignalinos Č. Kudabos pagrindinės mokyklos patalpose veikia Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centro Ignalinos skyrius (Mokyklos g. 2, Ignalina).
2013 m. centre įdiegta kokybės vadybos sistema, atitinkanti ISO 9001 standarto reikalavimus. Nuo 2014 m. centre pradėjo veikti Energetikos sektorinio praktinio mokymo centras, pradėti ruošti specialistai ne tik pagal pirminio, bet ir pagal tęstinio profesinio mokymo, neformalaus švietimo, perkvalifikavimo ir kvalifikacijos kėlimo programas. Pagal šias programas  mokėsi 667  mokiniai: gimnazijos skyriaus 1–4 klasėse ir trečiame kurse – 399, turinčių bazinį vidurinį išsilavinimą – 268. Iš jų 497 atvykę iš Visagino miesto mokyklų ir 170 iš regiono. Lietuvių kalba mokėsi 564, rusų kalba – 103 mokiniai.
Profesinio mokymo centre 2016-2017 m. mokėsi 598 mokiniai, dirbo 99 darbuotojai (iš jų 43 mokytojai).
Pirminis profesinis mokymas
Pagal pirminio profesinio mokymo programas priimami mokiniai su viduriniu išsilavinimu arba siekiantys įgyti kvalifikaciją, mokytis pagal vienerių arba dvejų metų profesinio mokymo programas. Profesijos:
Tęstinis profesinis mokymas
Profesinio mokymo centre vykdoma 40 tęstinio profesinio mokymo programų:
Neformalus mokymas
Neformalaus mokymo kursų programos:
Christian Schwartz
Kristijonas Švarcas (, 1652 m. Noihauzene (dab. Gurjevskas Kalininingrado srityje, Rusija) – 1709 m. balandžio 25 d.) – Klaipėdos valdytojas, poetas.
Biografija
Gimė Rytprūsiuose, studijavo teisę Vokietijoje. 1694 m. buvo paskirtas Brandenburgo kurfiursto Frydricho I vietininku Klaipėdoje. Dainų tekstų autorius, išleido religinių giesmių rinktinę.
Cristoforo Buondelmonti
thumb|Konstntanopolio žemėlapis (iš Liber insularum Archipelagi) Kristoforas Buondelmontis (1386 m. – apie 1430 m.) – italų vienuolis, geografas ir kartografas.
Savo gimtąjį Florencijos miestą paliko 1414 m., keliavo po Graikijos salas Kiprą, Kretą, ir Rodą. Pastarojoje išmoko graikų kalbą. Apie 1420 m. aplankė Konstintanopolį. Po kelionių išleido du veikalus, kuriuose pateikė geografinės informacijos apie šiuos kraštus bei žemėlapių, jūrlapių:
Pastarajame išspausdintas Konstantinopolio žemėlapis yra seniausias žinomas miesto kartografinis vaizdas iki užimant jį turkams 1453 m. Italų tyrinėtojo Giuseppe Ragone nuomone, Liber insularum Archipelagi galėjo būti sukurtas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto užsakymu.
Kristoforas Buondelmontis mokslo pasaulyje išgarsėjo ir dėl vieno savo pirkinio. 1419 m. Andro saloje jis įsigijo rankraštį Hieroglyphica (vertimą į graikų kalbą). Tai unikalus senovinis traktatas apie egiptietiškų hieroglifų prigimtį. Išspausdintas Florencijoje 1505 m., jis sukėlė didžiulį susidomėjimą tarp to meto humanistų ir turėjo įtakos egiptietiškų rašmenų tyrimams.
Kočai
Kočai – negausi tauta, gyvenanti Indijos Asamo ir Meghalajos regionuose bei Bangladešo šiaurėje.
Kai kurie kočai išsaugojo iki šiol menkai užfiksuotą kočų kalbą, o kiti perėjo prie vietinių indoarijų kalbų atmainų. Kočai taip pat siekia išsaugoti savo kultūrą ir paveldą.
Istorija
Manoma, kad pradinė kočų tėvynė buvo Tibete, iš kur jie apgyvendino dabartinį Vakarų Asamą ir Šiaurės Bengaliją. Persijos istorijoje šie gyventojai turėjo tiurkų ir mongolų fizionomiją, o jų kalba skyrėsi nuo likusių Indijos subkontinento gyventojų.
Podops
Podops – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių gentis.
Europoje randamos 6 rūšys, Lietuvoje gyvena tik 1 rūšis:
Paliepių kapinių koplyčia
Paliepių kapinių koplyčia – mūrinė laidojimo koplyčia Raseinių rajone, Ariogalos seniūnijoje, Paliepių kaimo kapinėse. Ji stovi pagrindinio kapinių tako gale, praėjus Šv. Kryžiaus bažnyčią. Pasiekiama keliu, apie 11 km į šiaurės rytus nuo Ariogalos. miniatiūra|180px|left|Koplyčios interjeras Koplyčia sutvarkyta, įrengta. Paprastai atidaroma per Visus šventuosius, užsakomąsias šv. Mišias.
Istorija
Koplyčia pastatyta 1931 m. Statyboms panaudoti akmenys, surinkti iš apylinkės laukų, jos rūsyje buvo įrengtas Petrauskų ir Gugių šeimų mauzoliejus. Koplyčios statytojas – Juozas Petrauskas (1883–1938), kilęs iš Užpalių valsčiaus, Linskio kaimo, po mirties koplyčioje ir palaidotas.
Pokaryje į koplyčios rūsį buvo patekę pašalinių asmenų, tačiau palaikai nebuvo liečiami. Sovietmečiu palaidojimų kriptos buvo prižiūrimos. Koplyčioje per Visus Šventuosius buvo aukojamos šv. Mišios, ateinama iš bažnyčios su procesija (ši tradicija nutrūko Atgimimo metais).
NGC 300
NGC 300 (arba Caldwell 70) – spiralinė galaktika, esanti Skulptoriaus žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 6 mln. šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 8,1.
Tamošiūnai
Tamošiūnais vadinami kaimai:
Paliepių kapinių koplyčia
Istorija
Sovietmečiu vietinės valdžios nurodymu, koplyčioje laidoti buvo uždrausta. Giminės nariai 1985 m. įėjimą į rūsį užpylė smėliu ir užbetonavo. Prieš tai jiems dar buvo leista koplyčioje palaidoti paskutinį giminės narį Romualdą Gugį, Petro sūnų, minėtais metais mirusį Kaune.
Palaidojimai
Koplyčioje ant vidinių sienų pritvirtintos kelios atminimo lentos, asmenų portretai. Pakabintas palyginti išsamus palaidotųjų sąrašas su gimimo ir mirties datomis, giminystės ryšiais. Keli asmenys yra kilę iš gretimo Pagynėvio kaimo (Betygalos valsčius). Sąrašą 1992 m. sudarė giminės narys kaunietis Povilas Andrijauskas (1912–1996, palaidotas Karmėlavos kapinėse). Jame įrašyti (kalba netaisyta):
NGC 300
Mėlynose šios galaktikos spiralinėse vijoje vyksta aktyvi žvaigždėdara. Vidinė galaktikos sritis driekiasi apie 7500 šviesmečių. Manoma, kad NGC 300 yra gravitaciškai susijusi su NGC 55 galaktika, esančia už maždaug milijono šviesmečių. Ilgą laiką manyta, kad NGC 300 galaktika priklauso Skulptoriaus grupei (taip pavadinta dėl to, kad ją sudarančios galaktikos yra pietiniame Skulptoriaus žvaigždyne).
Paliepių kapinių koplyčia
Architektūra
Statinys stilistinės architektūros, stačiakampio plano, be apsidės. Koplyčios ir rūsio sienos sudėtos iš lauko riedulių. Pastatas nutinkuotas, su kampinėmis granito plokštėmis. Dvišlaitis stogas uždengtas senomis molio čerpėmis ant buvusios skardinės dangos. Įėjimas į rūsį buvo įrengtas iš vidaus. Amžininkai prisimena rūsį buvus palyginti gilų – cinkuoti karstai buvo sudėti dviaukštėse mūrinėse nišose. Įrašas pastato frontone skelbia: „''Čia ilsisi mūsų mintys ir sumanymai. Petrauskų ir Gugių šeimos. 1931 m.''“
NGC 300
NGC 300 galaktiką 1826 m. rugpjūčio 5 d. atrado škotų astronomas James Dunlop (stebėjimus atliko Australijoje). 1834 m. rugsėjo 1 d. šią galaktiką stebėjo John Herschel.
Paliepių kapinių koplyčia
Architektūra
Koplyčios interjeras išlikęs autentiškas, išskyrus po 1990–ųjų pakeistą altoriaus kryžių bei dingusias meniškas votų paaukojimo lenteles, pasirašytas koplyčios fundatoriaus.
NGC 300
Ši galaktika matoma nedideliu teleskopu. Danguje NGC 300 užimamas plotas beveik prilygsta Mėnulio pilnaties užimamam plotui. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti NGC 300 galaktiką yra pavasarį Pietų pusrutulyje. Šiaurės pusrutulyje ši galaktika matoma rudenį žemai danguje.
Tamošbūdis
Istorija
Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Tamošbūdžio valsčiaus centras.
Lyla Rocco
Lyla Roko (1933 m. sausio 18 d. – 2015 m. sausio 17 d.) – italų aktorė.
Biografija
Lyla debiutavo kine 1951 m. Alberto Lattuada filme „Anna“. Sekančiais metais ji dalyvavo grožio konkurse Mis Italija, kuriame pelnė „Mis Cinema“ titulą. Daugiausia vaidino komedijose, muzikiniuose filmuose, taip pat ir trileriuose, paprastai antrojo plano vaidmenis. Viso sukūrė daugiau kaip 30 vaidmenų.
Buvo ištekėjusi už amerikiečių aktoriaus Steve Barclay, tačiau santuoka buvo anuliuota. Antrą kartą Lyla ištekėjo už italo aktoriaus Alberto Lupo, su kuriuo gyveno iki pat šio mirties 1984 m.
Tamošiūnai (Anykščiai)
Tamošiūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Anykščių.
Lunetta Savino
Luneta Savino (g. 1957 m. lapkričio 2 d. Baryje) – italų teatro ir kino aktorė.
Biografija
Baigusi mokslus „Alessandra Galante Garrone“ teatre, 1981 m. debiutavo teatro scenoje, po metų – kine, režisieriaus Francesco Laudadio filme „Grog“. Labiausiai Italijoje išgarsėjo vaidindama TV seriale „Un medico in famiglia“. right|thumb|170px
Mercedes D.II
Konstrukcija ir gamyba
Mercedes D.II konstrukciniai sprendimai rėmėsi "Austro-Daimler 6" variklio konstrukcija. Kaip ir "Austro-Daimler 6", "D.II" buvo konstruojamas nuo iš dvejų aliuminio blokų blokų išfrezuoto ir varžtais sujungto karterio. Plieniniai cilindrai buvo frezuojami atskirai ir prie karterio viršaus tvirtinami varžtais. Ant cilindrų buvo montuojamos plieniniai aušinimo radiatoriai - rankovės. Tokią sudėtingą konstrukciją lėmė technologinių galimybių gaminti aliuminio cilindrus nebuvimas bei skirtingi plieno ir aliuminio plėtimosi parametrai, dėl ko plieninių cilindrų nebuvo galima įsukti į alimininį karterį. Abu varikliai taip pat naudojo du alyvos siurblius: vienas pumapvo alyvą iš karterio į atskirą cilindrą, iš kurio antrasis aukšto slėgio siurblys tiekė alyvą į variklį. Toks išdėstymas leido karterio apačioje įrengti daug mažesnį „karterio karterį“, sumažinanusį bendrą variklio dydį, nors „D.II" atveju jis buvo beveik toks pat, kaip „Austro-Daimler 6“.
„D.II" skyrėsi nuo "Austro-Daimler 6" daugiausiai atskirų mechaninių komponentų išdėstymu. Pavyzdžiui, skyrėsi abejų variklių vožtuvų valdymo mechanizmai: „D.II" turėjo vieną kumštelinį mechanizmą, valdomą alkūniniu velenu, o „Austro-Daimler" variklis turėjo įprastesnę vožtuvų pavarą, su karteriu sujungtą valdymo strypais. Kita unikali savybė buvo galimybė variklį perjungti į pusės suspaudimo laipsnio režimą, taip palengvinant jo paleidimą. Į „D.II" buvo montuojami du sublokuoti karbiuratoriai, tiekę kurą per du kolektorius; „Austro-Daimler“ karbiuratorius montavo atskirai, arčiau jų maitinamų cilindrų. „D.II" buvo naudojamas unikalus aušinimo apvalkalo dizainas: kiekvieni du cilindrai buvo uždengti vienu apvalkalu.
„D.II" buvo pradėtas gaminti 1914 m. Jį gana greitai pakeitė „D.III", nors variklis buvo gaminamas iki 1916 m. „D.III" iš esmės buvo padidintas „D.II", bet be suporuotų aušinimo apvalkalų.
Naudojimas
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/Junkers_J_1_at_D%C3%B6beritz_1915.jpg/220px-Junkers_J_1_at_D%C3%B6beritz_1915.jpg|miniatiūra| Varikliu „Mercedes D.II" varomas naikintuvas „Junkers J.1"
Eksponuojami varikliai
Dar vienas pavyzdys yra eksponuojamas „Deutsche Museum“ Miunchene.
Techniniai parametrai (D.II)
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/52/Daimler_D_II.jpg/220px-Daimler_D_II.jpg|miniatiūra| "Mercedes D.II" vaizdas Iš šono
Taip pat žr.
Panašūs varikliai
AS Kaloum
Kankano „Kaloum“ arba tiesiog „Kaloum“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Kankano, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Pilnu pavadinimu žinomas kaip Association Sportive Kaloum. Namų rungtynes žaidžia Misijos stadione.
Istorija
1958 m. įkurtas klubas. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Buvo iškritę į trečiąjį divizioną.
2021–2022 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje ir užėmė aštuntąją vietą.
2022–2023 m. sezone liko dešimtoje vietoje.
Tamuliškis
Tamuliškis – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, prie kelio.
Terraria
Terraria – veiksmo-nuotykių/RPG žanro kompiuterinis žaidimas, išleistas nepriklausomos „Re-Logic“ studijos. Žaidimas buvo išleistas 2011 m. gegužės 16 d., per pirmąją dieną buvo parduota apie 50 000 žaidimo kopijų ir jau tą pačią dieną internete jį žaidė jau virš 17 000 žaidėjų.
Žaidime galima tyrinėti, užsiimti amatais, statyti įvairias konstrukcijas bei kovoti su gausybe įvairių būtybių. Žaidimo sistema palaiko dienos ir nakties ciklą, veikėjas turi gyvybių/manos skaitiklį, gali nešioti žaidime rastą ar paties pasigamintą ginkluotę. Savo grafika žaidimas primena SNES 16 bitų video žaidimus.
Turkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Turkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Finalo rungtynės
---
Tamuliškės
Istorija
Krokialaukio apylinkės Tamuliškių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Pariravimas
thumb|right|250px|Studentų dvikova (1830 m.). Dešinysis dvikovininkas pariruoja judesiu, vadinamu prima. Pariravimas – fechtavimo manevras ginklu (paprastai kalaviju ar kitu geležtiniu ginklu), kuris skirtas blokuoti ar nukreipti į šoną atakuojančio priešininko ginklą.
Maktaaral FK
Makhtaaralo FK – Kazachijos futbolo klubas iš Makhtaaralo rajono, šalies pietuose.
Pariravimas
Terminas pariravimas naudojamas ir kalbant apie kovą be ginklų – rankos ir kojos smūgių nukreipimą.
– iš 'pariruoti', iš sen.provans. parar, iš 'paruošti'.
Maktaaral FK
Istorija
Klubas įkurtas 2012 m. ir tais pačiais metais debiutavo Antroje lygoje. Tapo Antros lygos nugalėtojais.
Pariravimas
Pariravimas fechtuojant
Pariruodamas fechtuotojas savo kalavijo stipruma (geležtės dalimi ties garda) smogia į priešininko kalavijo silpnumą (dalį ties geležtės smaigaliu). Tai jis nukreipia priešininko kalavijo geležtę nuo savęs, tuo apsisaugodamas nuo priešininko smūgio ir pasiruošdamas atakai.
Maktaaral FK
Istorija
Klubas siekė gauti profesionalų statusą, kuris leistų dalyvauti Pirmoje lygoje.
Pariravimas
Pariravimas fechtuojant
Pariravimo paskirtis yra apsisaugoti, kad nepaliestų priešininko ginklas. Yra ir kitų gynybos būdų – pvz., pasilenkimas, pozicijos pakeitimas, kad priešininko ginklas smūgio vietoje nebebūtų taikinio.
Pariruojama ne tik pagrindinės rankos ginklu, bet ir kairės rankos ginklu (pariravimo durklu, poriniu ginklu), kairėje rankoje laikomu kumštiniu skydu ar kitokiu tinkamu daiktu.
Maktaaral FK
Istorija
2013 m. debiutavo Pirmoje lygoje ir liko 16 vietoje. Kovojo dėl išlikimo ir laimėjo.
Lobai
Lobai (, 'pietiečiai') – Azijos tautų grupė, gyvenanti Kinijoje, pietryčių Tibete (daugiausia Medogo apskrityje Njingči prefektūroje, taip pat Lokos prefektūros Ložago apskrityje). Susideda iš maždaug 20 smulkesnių grupių (bogarai, mambai, banbai, degenai ir kt.). Kalba kinų–tibetiečių šeimos kalbomis, kurių klasifikacija neaiški (bogarų ir kt.), kaip literatūrinę kalbą naudoja tibetiečių. Informaciją žymisi mazgais bei medžio įrantomis. Išpažįsta Tibeto budizmą, bet likę daug savų papročių (buivolų aukojimas it kt.). Lobai giminingi netoliese Arunačal Pradeše (Indija) gyvenančioms tautoms (mišmiams, apataniams, taginams, adžiams ir kt.), iš dalies su jomis sutampa.
Maktaaral FK
Istorija
2021 m. liko antroje vietoje Pirmoje lygoje ir turi galimybę debiutuoti Premjer lygoje.
2022 m. pateko į Premjer lygą.
Pasiekimai
Pirma lyga
Sidziangas
Sidziangas  – upė pietryčių Kinijoje, viena ilgiausių šalyje. Prasideda Junano kalnyne, Junano provincijoje susiliejus Judziango ir Dziudziango upėms. Teka į rytus, aukštupyje Nanlino kalnų pietiniu pakraščiu, sudaro tarpeklius. Kerta Guangsi ir Guangdongo provincijas. Žemupyje išsišakoja, pagrindinė atšaka pasuka į pietus ir įteka į Pietų Kinijos jūrą į vakarus nuo Makao. Likę vandenys drauge su Dogdziango ir Beidziango upėmis suformuoja Perlų upę.
Maktaaral FK
Pasiekimai
Antra lyga
Lobai
Verčiasi rankine-lydimine žemdirbyste (kviečiai, kukurūzai, grikiai), gyvulininkyste (buivolai), medžiokle bei rankiojimu. Mityba daugiausia augalinė.
Maktaaral FK
Pasiekimai
Taurės turnyre
Sidziangas
thumb|left|250px|Perlų upės baseinas
Maktaaral FK
Apranga
{|
Lobai
Gyvenvietės padriko plano, būstas stulpinis-karkasinis, su plačia veranda ties įėjimu.
Sidziangas
Svarbiausi intakai – Judziagas, Guidziangas, Lidziangas. Upė vandeninga, ypač paplūsta vasarą. Metiniai vandens lygio svyravimai gali siekti 15–20 m. Dažni smarkūs potvyniai, todėl pakrantėse įrengtos dambos. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vyksta intensyvi laivyba. Didžiausi miestai prie Sidziango: Vudžou, Žaocingas, Gaojao, Gaomingas, Siangmenas.
Lobai
Vyrai ir moterys tradiciškai pinasi kasas. Moterys tradiciškai vilki koftą ir sijoną, vyrai – strėnraiščius ir apsiaustus.
Išlikęs folkloras, derliaus ir sėkmingos medžioklės šventės, animistinio tikėjimo elementai (vadinamasis donji polo).
Lauksargių geležinkelio stotis
Lauksargių geležinkelio stotis – buvusi stotis Lauksargių kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje (Tauragės rajonas). Išlikęs raudonų plytų pastatas apleistas – saugomas paveldo objektas. Tai dviaukštis pastatas, išraiškingos Mažajai Lietuvai būdingos architektūros. Greta yra du panašios išvaizdos geležinkeliečių namai. Stoties prieigose – erdvi akmenimis grįsta aikštė.
Istorija
thumb|left|Generolas [[Paulius fon Hindenburgas vieši Lauksargių geležinkelio stotyje, 1915 m. kovas]] thumb|left|Lauksargių geležinkelio perkrovos vieta 1915 m.
1904 m. tuometiniuose Rytprūsiuose nuo Pagėgių iki Lauksargių nutiesta 1435 mm vėžės geležinklelio linija, sujungusi Lauksargius su Klaipėdos–Tilžės geležinkeliu. Lauksargiuose, pasienyje su Rusijos imperija, įrengta stotis, pastatyti 4 statiniai, paruošta aikštelė būsimam geležinkelio mazgui. Tikėtasi, kad kitoje sienos pusėje geležinkelio trasa bus pratęsta iki Rygos, tačiau Rusijos imperija geležinkelio tiesti neskubėjo, ir iki Pirmojo pasaulinio karo Lauksargiai liko galine stotimi.
Prasidėjus karui, 1914 m. rudenį, Rusijos imperijos kariuomenė įsiveržė į Rytprūsius, užėmė Lauksargius, suniokojo stotį ir susprogdino jos pastatus. Rusus išstūmus, stotis atnaujinta, pastatai atstatyti. 1915 m. kovą stotyje lankėsi Vokietijos rytų fronto generolas feldmaršalas Paulius fon Hindenburgas. Netrukus fronto aprūpinimui iš Lauksargių stoties pradėtas tiesti laikinas karo lauko geležinkelis (600 mm vėžės siaurukas) į Skaudvilę, vėliau pratęstas iki Kelmės. Darbai baigti 1915 m. liepą. Tačiau siaurukas gyvavo neilgai – žiemą pakilus upių vandeniui, geležinkelis daugumoje vietų buvo sugadintas ir nebeatnaujintas. 1915 m. rudenį pradėta plačiojo geležinkelio statyba link Šiaulių. Po jos atidarymo 1916 m. birželio 20 d. Lauksargiai sujungti geležinkeliu su Radviliškiu, Šiauliais, Panevėžiu ir Latvijos miestais.
1923 m. Klaipėdos kraštui prisijungus prie Lietuvos Respublikos, Lauksargių stotis neteko pasienio stoties statuso, jos reikšmė sumažėjo. 1992 m. pro stotį nutrauktas keleivinių traukinių eismas, stotis buvo užkonservuota, o 2003 m. uždaryta.
Švedijos Jotvingių ekspedicija
Švedijos Jotvingių ekspedicija (SV Svenska Jatvingiska Expeditionen;, SEJ) - daugiametė Švedijos mokslininkų tiriamoji išvyka į Lenkijos šiaurės rytus, buvusią jotvingių gyvenamąją teritoriją.
Istorija
Pati ekspedicija tęsėsi dvidešimt vienerius metus (1959-1980 m.), paruošiamuosius darbus dar prieš Antrąjį pasaulinį karą atliko žinomas Jotvos tyrinėtojas kalbininkas Knutas Olofas Falkas. Pasiūlymą kartu vykdyti mokslo tiriamuosius darbus profesoriui Falkui pateikė tuo metu Suvalkijoje jau dirbusios Lenkijos Jotvingių kompleksinės ekspedicijos vadovas Dr. Ježis Antonievičius.
Organizuoti išvyką į Lenkiją, tuomet buvusią už geležinės uždangos, buvo nelengva; to ėmėsi žinoma polonistė, profesoriaus Falko asistentė ir žmona Dagmar Falk. Kone kasmet į Lenkiją vykdavo žinomų Švedijos mokslininkų vadovaujami studentai - Lundo Slavistikos instituto auklėtiniai. Bendraujant su vietiniais gyventojais didelių kalbinių sunkumų nepasitaikydavo, prieš tai dalyvius Lunde intensyviai ruošė ir mokė žinomas Lenkijos lingvistas Ježis Nalepa. Iš viso ekspedicijoje dalyvavo 106 švedai, apie SEJ vykdomus tiriamuosius darbus plačiai rašė Švedijos ir Lenkijos spauda. Švedijos Jotvingių ekspedicija buvo labiau etnolingvistinės orientacijos, bet buvo tiriami ir etnografiniai objektai: fotografuojamas Suvalkų turgus, stebimas ir fiksuojamas kiaulės skerdimas Juzefovo kaime bei žiemos žvejyba ežere. Tamprūs ryšiai buvo palaikomi su archeologine Lenkijos Jotvingių kompleksine ekspedicija.
Daugiausiai vasarą surinkta informacija buvo fiksuojama nuotraukose, magnetofono juostuose ir popieriuje, o grįžus į Lundą - rūšiuojama ir analizuojama, katalogizuojama. Daugiausiai darbų paskelbė SEJ dalyviai: Knutas Olofas Falkas (apie Vytauto Didžiojo iš Vygrių ežero pusiasalio perkeltus jotvingius, baltiškus ežerų pavadinimus ir kt.) bei Ježis Nalepa (apie jotvingių pavadinimo kilmę, Kęstučio brastą ir kt.). Kai kurie mokslininkų tyrinėjimai nebuvo išspausdinti ir liko rankraščiuose bei mašinraščiuose. Studijos apie Suvalkijos vandenvardžius santrauka yra paskelbta ir lietuviškai.
Ekspedicijos veiklą rėmė Lundo Slavistikos institutas, o kai 1972 m. šis finansavimas nutrūko, buvo rasti privatūs rėmėjai ir moksliniai tyrimai tęsiami toliau. Pagal sutartis tarp Slavistikos instituto ir Baltstogės Mokslo draugijos bei tarp Slavų-Baltų Mokslo draugijos ir Lenkijos Mokslų Akademijos buvo įsteigtos keturios stipendijos lenkų studentams studijuoti Švedijoje. Mirus prof. Knutui Olofui Falkui ir galutinai pasibaigus finansavimui, ekspedicija nutrūko. Gausią archyvinę medžiagą Dagmar Falk perdavė Suvalkų Krašto muziejui.
Petras Kežinaitis
Petras Kežinaitis (1906 m. balandžio 25 d. Kybartuose, Vilkaviškio apskritis – 1969 m. lapkričio 4 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.
Biografija
Mokėsi Kybartų gimnazijoje, ten leido ir redagavo šapirografuotus jaunimo leidinius „Atžalos žiedai“ ir „Mūsų žygiai“. Nuo 1926 m. dalyvavo valstiečių liaudininkų veikloje, 1928 m. buvo kalinamas Varnių koncentracijos stovykloje.
1929–1930 m. dirbo Telšių laikraščio „Žemaitis“ redakcijoje, 1930–1931 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ redakcijoje Kaune, 1932–1934 m. jos atstovas Šiauliuose ir Klaipėdoje. 1930–1931 m. Kybartuose redagavo savaitraštį „Mūsų naujienos“, 1931–1932 m. Šiauliuose – savaitraštį „Naujienos“, 1933 m. laikraštį „Jaunimietis“ su priedu „Naujosios Šiaulių naujienos“. 1934–1936 m. žurnalo „Jaunimas“ redaktorius ir Lietuvos jaunimo sąjungos centro valdybos reikalų vedėjas-generalinis sekretorius. 1936–1940 m. vietoj uždaryto žurnalo „Jaunimas“ leido žurnalą „Mūsų jaunimas“. Už paskelbtas publikacijas ir žurnalistinę veiklą ne kartą buvo baudžiamas ir kalinamas.
1940 m. birželio-rugsėjo mėn. LSSR vidaus reikalų ministerijos spaudos skyriaus viršininkas. 1945–1946 m. Lietuvos kino studijos direktorius. 1945–1947 m. Leidyklų ir poligrafijos valdybos viršininko pavaduotojas. 1948–1949 m. Kauno miesto Vykdomojo komiteto kultūros švietimo skyriaus vedėjas. 1950 m. grįžo į žurnalistinę veiklą. 1950–1951 m. ir 1955–1957 m. Kauno rajono laikraščio „Socialistiniu keliu“ atsakingasis sekretorius. 1951–1955 m. laikraščio „Nemuno upeivis“ redaktoriaus pavaduotojas. 1957–1962 m. žurnalo „Šluota“ techninis redaktorius.