cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peru vėliava
Istorinės vėliavos
1950 m. generolas Odria suvienijo valstybę ir naudojo raudona - balta - raudoną vėliavą. Vėliau joje buvo įkomponuota Peru herbas,. Tokia vėliava naudojama iki šių dienų.
Birželio 7 d., Arikos mūšio metinės, yra minima kaip Vėliavos diena.
Simbolika
Raudona spalva simbolizuoja karą ir didvyriškumą, balta – taiką, garbę ir progresą.
Laikraščių formatas
thumb|right|300px|Kai kurių laikraščių formatų palyginimas milimetrais Laikraščių formatas nusako laikraščių puslapių matmenis (plotį ir aukštį). Laikraščių formatų yra įvairių, skirtingi formatai paplitę skirtingose šalyse.
Kai kuriose šalyse tam tikri formatai sietini su tam tikrų rūšių laikraščiais, pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje, egzistuoja skirtumas tarp broadsheet ir tabloid ('bulvarinis') formatų, t. y. šie formatai nusako laikraščių turinio kokybę; nuo pastarojo kilęs terminas „bulvarinė spauda“.
Pskovo respublika
Ši valstybė su sostine Pskove susikūrė 1348 m. ir egzistavo iki 1510 m. Vėliau buvo prijungta prie Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės, kartu likviduojant jos feodalinės demokratijos bruožus.
Kilmė
Po Kijevo Rusios susiskaldymo XII a., Pskovo miestas ir aplinkinės teritorijos palei Velikaja upę, Peipuso ežerą, Pskovo ežerą ir Narvos upę tapo Naugardo respublikos dalimi. Pskovas išlaikė specialias autonomijos teises, įskaitant teisę nepriklausomai kurti priemiesčius (seniausias iš jų buvo Izborskas). Dėl Pskovo reikšmės kovojant su Livonijos ordinu, jo įtaka žymiai padidėjo. Ilgas Daumanto valdymas (1266-1299 m.) ir ypač jo pergalė Rakverės mūšyje (1268 m.) Pskovą padarė faktiškai nepriklausomu. Naugardo bojarai formaliai pripažino Pskovo nepriklausomybę Bolotovo sutartimi (1348 m.), atsisakydami skirti Pskovo posadnikus. Pskovas liko priklausomas nuo Naugardo tik bažnytiniuose reikaluose, kol 1589 m. nebuvo sukurta Pskovo vyskupystė, o Naugardo arkivyskupai iš savo titulo pašalino Pskovą ir titulavosi tik "Naugardo Didžiojo ir Velikije Luki arkivyskupais".
Socialinė, ekonominė ir politinė struktūra
Pskovo respublikoje buvo gerai išvystytas žemės ūkis, žvejyba, kalvystė, juvelyrika ir statyba. Apsikeitimas prekėmis respublikos viduje ir prekyba su Naugardu bei kitais Rusios miestais, Baltijos jūros regionu ir Vakarų Europos miestais padarė Pskovą vienu didžiausiu Rusios amatų ir prekybos centrų. Skirtingai nuo Naugardo, Pskove nebuvo didelių dvarininkų, jų žemės buvo mažesnės ir labiau išmėtytos nei Naugarde. Pskovo vienuolynų ir bažnyčių žemės taip pat buvo mažesnės. Pskovo respublikoje susiklostę socialiniai santykiai atspindėti Pskovo Teisyne.
Nepriklausomybės praradimas
1510 m. Maskvos didysis kunigaikštis Vasilijus III atvyko į Pskovą ir pasiskelbė Pskovo žemių paveldėtoju, panaikino Pskovo respubliką ir jos autonomines teises.
Vaškinė kopernicija
Vaškinė kopernicija (Copernicia prunifera, ) – arekinių (Arecaceae) šeimos palmių rūšis, paplitusi pusiau sausringose šiaurės rytų Brazilijos teritorijose (ypač Searos valstijoje).
Medis užauga iki 15 m aukščio, kamieno skersmuo siekia 25 cm. Laja apvali. Lapai delniški, 1,5 m pločio, padengti stora vaško kutikule. Lapkočiai dygliuoti. Žiedynas – 2 m ilgio šluotelė, sudaryta iš dvilyčių, gelsvai rudų žiedų. Vaisiai apskriti, 2,5 cm skersmens, rudi ar juodi.
Iš vaškinės kopercijos lapų vaškinės kutikulės gaminamas karnaubo vaškas. Jis naudojamas kaip maisto priedas, iš jo sudaroma vaškinė dražė, tablečių danga. Taip pat naudojamas kaip kosmetikos, buitinės chemijos gaminių priedas. Palmės vaisiai ir šerdis valgomi, lapai naudojami būstų statyboje.
Veragva
Veragva – istorinis regionas vakarų Panamoje, skirtingu metu apėmęs skirtingas teritorijas:
Dabar nuo Veragvos pavadinimo kildinami vietovardžiai vadinami Veragvaso vardu:
FK Chmel Blšany
Blšanų „Chmel“ – Čekijos futbolo klubas iš Blšanų.
Vinžu Marė
Vinžu Marė  – miestelis Mehedincio apskrityje, Rumunijoje. Jis administruoja keturis kaimus: Bucura, Nicolae Bălcescu, Oreviţa Mare ir Traian.
2013 m. Monako Grand Prix
'''2013 m. Monako Grand Prix''' buvo 6-osios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Monako trasoje gegužės 23-26 dienomis.
Karklėnai (Plungė)
Istorija
1925 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Nausodžio mokyklos pradinio ugdymo skyrius.
1950–1992 m. Karklėnų kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. atidaryta biblioteka, medicinos punktas.
Berliner
Berliner arba midi – laikraščių formatas, kur lapo dydis yra apie 470 × 315 mm. Tarpinis variantas tarp A3 ir A2. Berliner formato lapai yra šiek tiek ilgesni ir platesni už tabloid/compact formato lapus.
Šis formatas naudojamas laikraščiuose „The Guardian“ (Jungtinė Karalystė), „La Repubblica“ ir „La Stampa“ (Italija), „Le Monde“ ir „Le Figaro“ (Prancūzija).
Lozovojė (Pataliai)
Lozovojė (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Piece by Piece
Piece by Piece – septintasis studijinis amerikiečių atlikėjos Kelly Clarkson albumas, išleistas 2015 m. vasario 27 d. Tai – pirmasis jos albumas, kuriame skamba tik originalios dainos nuo 2011 m. išleisto „Stronger“, taip pat paskutinis, išleistas galiojant kontraktui, suteiktam 2002 m., atlikėjai laimėjus konkursą „American Idol“. Albumas skiriasi nuo akstesniųjų atlikėjos darbų, kadangi jame vietoj įprasto poproko skambesio skamba elektroninė šokių muzika bei pop stiliaus dainos. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Piece by Piece“ buvo nominuotas geriausio vokalinio pop albumo nominacijoje, o singlas „Heartbeat Song“ – geriausio solinio pop atlikimo.
Moterų balsas
miniatiūra „Moterų balsas“  – pirmasis JAV lietuvių mėnesinis žurnalas moterims, ėjęs nuo 1916 m. spalio mėn. iki 1922 m.
Istorija
Pirmasis lietuvių darbininkių žurnalas. Buvo leidžiamas 1916–1920 m. Filadelfijoje, nuo 1920 m. – Brukline. Leido Lietuvių moterų progresyvis susivienijimas Amerikoje. Žurnalas ėjo 1-2 kartus per mėnesį.
Žurnalas socialistinės, nuo 1919 m. – komunistinės krypties. Platintas ir Lietuvoje.
Kiti leidiniai
Nuo 1923 m. pakeistas „Moterų balso“ pavadinimas: 1923–1932 m. ėjo mėnesinis „Darbininkių balsas“. Niujorke jį leido Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje. Redagavo Juzefa Benesevičiūtė-Šukienė, Elena Jeskevičiūtė, Kotryna Petrikienė, Stefanija Sasnauskienė (Sasna).
Šį leidinį nuo 1932 m. rugpjūčio iki 1933 m. tęsė „Darbininkė“. Pasirodė 17 jo numerių. Redagavo K. Petrikienė, S. Sasnauskienė (Sasna).
Bičva
Konstrukcija
Bičvos būna sukonstruoti taip, kad tiktų naudoti arba dešiniarankiui, arba kairiarankiui, kadangi rankena yra neįprastos formos – kilpa su krumplius dengiančiu lankeliu.
Nemažai bičvų turi dvišakas geležtes arba po dvi lygiagrečias geležtes.
Bičva dažnai sujungiama su bagnaku – arba prie bičvos lankelio pridedami bagnakiški spygliai, arba prie bagnako prijungiama bičviška geležtė. Pirmo tipo kombinuotieji ginkla paprastai stambesni už antrojo tipo.
Nuorodos
Nuotraukos:
Kosulys
Kosulys – staigus, energingas refleksinis iškvėpimas (oro išmetimas) per kvėpavimo takus (ir burną), smarkiai susitraukus kvėpuojamiesiems raumenims, kurio metu iš kvėpavimo takų pašalinamos erzinančios medžiagos, skysčiai, svetimkūniai ir mikrobai. Kosulį sukelia receptorių trachėjoje ar bronchuose sudirginimas. Kaip apsauginis refleksas, kosulys gali pasikartoti su kosulio refleksu, vykstančiu iš trijų fazių: įkvėpus, priverstinai iškvėpus prieš uždarą glottą ir labai stipriai išleidžiant orą iš plaučių atidarius glottą. Kosint pasigirsta būdingas savitas garsas.
Epizodiškai kosėja apie 40 proc. žmonių, o nuolat – apie 10 proc.
Kosulys kaip simptomas
Kosulys būdingas šioms būsenoms:
Kosulį sukelia kvėpavimo takuose besikaupiančios gleivės, kurios erzina gleivinės recepetorius. Kosint gleivės iškosimos. Gausios tokios gleivės vadinamos skrepliais.
Kosulys gali būti vienintelis kai kurių ligų, pavyzdžiui, tuberkuliozės, plaučių vėžio, bronchinės astmos, simptomas. Skausmingą kosulį gali sukelti krūtinplėvės uždegimas.
Kosulį kaip simptomą galima panaudoti diagnostikoje, bet tam reikia žinoti kosulio požymius:
Viktoras Krasovickis
Viktoras Krasovickis (1953 m. spalio 10 d.) – latvių verslininkas, bankininkas, finansų grupės Parex stebėtojų tarybos pirmininkas.
Viktoras Krasovickis valdo 43 proc. Parekss Banka akcijų (2005 m. duomenimis); laikomas vienu turtingiausiu Latvijos bei Rytų Europos žmonių.
XX a. 9 deš. ėmėsi verslo, kartu su Valērijs Kargins įsteigė pirmąjį buvusios TSRS teritorijoje valiutos keityklų tinklą.
1993 m. AS „Parekss banka“ viceprezidentas ir stambus akcininkas (30,03 %).
2003 m. Business Week įtraukė Viktorą Krasovickį į 25 Europos lyderių sąrašą.
2005 m. Lenkijos Wprost sudarytame Turtingiausių Rytų Europos žmonių sąraše Viktoras Krasovickis užėmė 85 vietą; jo turtas vertinamas 400 mln. JAV dol.
Nahuatlių kalba
Nahuatlių kalba (arba kitaip – actekų kalba) – tai susijusių kalbų ir tarmių, priklausančių jutų-actekų kalbų šeimai, grupė. Ši kalba paplitusi centrinėje Meksikoje, ja kalba maždaug 1,5 mln. žmonių. XIV–XVI a. buvo vartojamas piktografinis raštas, turintis hieroglifų elementų. Žodžiai gali būti kaitomi priesagomis, priešdėliais ir pirmojo skiemens dvejinimu. Vardažodžiai turi nežymimąsias ir savybines formas bei distributyvą. Meksikoje kartu su ispanų kalba ir dar 62 kitomis indėnų kalbomis nahuatlių kalba turi oficialų statusą. Šia kalba kalbėjo actekai, jų vartotas kalbos variantas vadinamas klasikine nahuatlių kalba.
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/100 m moterys
Moterų 100 m bėgimo rungtis 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate vyko liepos 28 - 29 dienomis Barselonoje, Ispanijoje.
1 raundas
Į kitą etapą pateko trys geriausios iš kiekvienos grupės (Q) ir 4 greičiausios pralaimėtojos (q).
Pusfinalis
Į kitą etapą patenka po tris geriausias (Q) iš kiekvienos grupės ir dvi greičiausios pralaimėtojos (q).
Viso
NR - nacionalinis rekordas, AR - asmeninis rekordas, SG -sezono geriausias rezultatas.
Malta vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Malta vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2003 m. ir iškart pateko į Top 10, užėmę 7 vietą. Maltos aukščiausias pasiekimas konkurse - laimėjimas 2013 metais.
Augustinas Janulaitis
thumb||260px|right|thumb|Pirmojo lietuviško vaidinimo „Amerika pirtyje“ organizatoriai ir vaidintojai. Augustinas Janulaitis stovi trečias iš kairės. Augustinas Janulaitis (1878 m. kovo 19 d. Malavėnuose, Šiaulių valsčius, Rusijos imperija – 1950 m. gegužės 22 d. Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.) – teisėtyrininkas, teisėjas, publicistas, teisės ir literatūros istorikas, politinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš 13 vaikų šeimos. Seserys Julija Biliūnienė ir Veronika Alseikienė, brolis Pranciškus Janulaitis. 1886 m. Augustinas įstojo į Šiaulių gimnaziją, bet 1893 m. už lietuviškos spaudos laikymą ir pogrindinę veiklą pašalintas. 1896 m. baigė Rygos gimnaziją. 1896–1900 m. studijavo teisę Maskvos universitete, iš jo du kartus buvo pašalintas.
1899 m. rugpjūčio 8 d. dalyvavo pirmojo lietuviško spektaklio „Amerika pirtyje“ pastatyme Palangoje, pats 1900 m. sausio 16 d. vaidino jo pastatyme Liepojoje. 1896–1901 m. bendradarbiavo varpininkų leidiniuose „Ūkininkas“ ir „Varpas“ (Žmogaus ir A. Juodvalkio slapyvardžiais), nuo 1898 m. – „Vienybėje lietuvninkų“ ir kt.
1900–1901 m. kalintas Liepojoje. Sužinojęs, kad nuspręsta jį ištremti į Sibirą, pabėgo į Tilžę, kur 1902–1905 m. redagavo „Darbininkų balsą“. Nuo 1901 iki 1923 m. LSDP narys, buvo renkamas CK nariu (slapyvardis J. Lizdeika).
1903–1905 m. studijavo Berno universitete. 1906 m. su padirbtu pasu pagautas prie sienos ir Vilniaus apygardos teismo nuteistas 10 mėn. kalėjimo už lietuviškos literatūros gabenimą. Atlikęs bausmę, jau tikrąja pavarde grįžo į Maskvą tęsti studijų universitete ir 1907 m. jį baigė. 1908 m. su M. Biržiška redagavo „Žariją“, bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos žinios“, „Visuomenė“. Dirbo advokatu, 1912 m. tapo prisiekusiuoju advokatu tame pačiame Vilniaus apygardos teisme.
1916–1917 m. vokiečių internuotas Čersko karo belaisvių stovykloje. 1918 m. dirbo „Darbo balso“ redakcijoje. 1918 m., Augustinui Voldemarui išvykus į Paryžių vadovauti Lietuvos delegacijai Taikos konferencijoje, ėjo užsienio reikalų ministro pareigas. Likęs Vilniuje, Vinco Kapsuko suimtas.
1919–1925 m. Lietuvos Vyriausiojo tribunolo teisėjas, 1924 m. – pirmininkas. Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Istorijos katedros vedėjas, 1924 m. – ordinarinis profesorius, 1932 m. – Garbės daktaras, 1935 m. – dekanas Kaune, nuo 1939 m. – Vilniaus universitete. Be to, dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose, nuo 1936 m. – Dotnuvos žemės ūkio akademijoje.
1922–1925 m. Valstybinės archeologijos komisijos pirmininkas. Redagavo Istorijos draugijos organą „Praeitis“ (1 t. išėjo 1930 m., 2 t. – 1933 m.). 1924–1939 m. redagavo VDU „Teisės fakulteto darbus“ (10 tomų).
1945 m. – Vilniaus universiteto Istorijos filologijos fakulteto dekanas, vėliau – LTSR Mokslų akademijos tikrasis narys.
Iki 1908 m. parašė daug straipsnių politinėmis temomis. Išvertė Karlo Markso „Manifestą“ (išleido Martynas Jankus). Po 1908 m. parašė daug istorinių tyrinėjimų darbų, parengė spaudai Jono Biliūno raštus, vertė Ibseno, Dostojevskio knygas. Spaudoje pasirašinėjo Žmogaus ir kitais slapyvardžiais.
Hiperionas (palydovas)
Hiperionas – Saturno palydovas. Jis nuo Saturno yra nutolęs 1,48 milijono km. Jo orbitinis periodas yra 21,277 paros. Jis yra netaisyklingos formos 370×280×226 km kosminis kūnas. Jo ryškis yra 14,4. Palydovas atspindi 30 % šviesos. Jo paviršius yra sudarytas iš ledo ir silikatų mišinio, daug smūginių kra­terių (kai kurie 50–100 km skersmens).
Atradimas
Šį Saturno palydovą atrado amerikiečių astronomas Dž. Bondas. Palydovas pavadintas Hiperiono, vieno iš senovės graikų titanų, vardu.
Finougrai
Finougrai – istorinė etninė ir lingvistinė tautų grupė, kalbanti iš Uralo prokalbės kilusiomis finougrų kalbomis. Skirstoma į finus ir ugrus. Gyvena Rytų ir Šiaurės Europoje bei Vakarų Sibire. Nors finougrų kalbos visiškai skiriasi nuo indoeuropiečių, etniškai ir genetiškai finougrai nuo kitų Europos tautų nesiskiria, tik samių mitochondrinė DNR daugeliui europiečių nebūdinga, ji panaši į pirmųjų Europos gyventojų ir baskų.
Priešistorinės kultūros
thumb|250px|Šukinės keramikos kultūros arealas Anksčiau manyta, kad akmens amžiuje finougrai buvo apsigyvenę milžiniškose teritorijose tarp Baltijos jūros vakaruose ir Uralo kalnų rytuose, nes, remiantis vien archeologinių kultūrų tęstinumu, neolitinė šukinės duobelinės keramikos kultūra, 5300 m. pr. m. e. paplitusi Šiaurės Rytų Europoje, buvo sieta su ankstyvaisiais ugrofinais. Pasak kalbininkų, finougrų kalbų chronologija per vėlyva, kad ją būtų galima sieti su šukinės keramikos kultūra   ir pagal naujesnę versiją duobelinei šukinei kultūrai priklausę žmonės galėjo kalbėti kita senovės Europos kalba, nes kai kuriose šios kultūros arealo srityse vietovardžiai ir vandenvardžiai liudija čia buvus neugrofinišką ir neindoeuropietišką kalbą.
Metalo amžiai ir baltai
Kaip rodo su metalo apdorojimu bei prekyba susijęs skolinių sluoksnis finougrų prokalbėje, II tūkst. pr. m. e. tarp finougrų plito bronzos apdorojimo technika, kurią atnešė įvairios kultūros iš vakaruose ir pietuose gyvenusių indoiranėnų. Dėl to suklestėjo įvairios regioninės bronzos amžiaus kultūros.
Per visą bronzos amžių nusistovėjo aiškios sienos tarp finougrų ir baltų, kristalizavosi atskiros finų atšakos: Baltijos finai, Volgos finai, Permės finai.
V a. pr. m. e. finougrų tarpe paplito geležis, vėliau buvo užmegzti ryšiai su Romos imperija. Erų sandūroje apie šias tautas atsirado pirmųjų rašytinių šaltinių, daugiausia apie Baltijos finus. Tacitas mini tautą fenni (tikriausiai samių protėvius), vėliau Ptolemėjus – finus. Taip pat minima tauta aisčiai (estijai), kurie galėjo būti arba baltai, arba finai.
Slavų ir vikingų invazija
VII a. į baltų ir finougrų gyvenamą arealą iš pietvakarių migravo rytų slavai, kurie sunaikino didelę dalį vietos genčių, įsitvirtino viduriniame ruože ir geografiškai atskyrė Baltijos finus nuo Volgos finų.
IX a. susikūrus Kijevo Rusiai ir vėlesnėms kunigaikštystėms, pradėta daug rašyti apie visus finus, nes jie buvo artimiausi kaimynai, apsupę valstybę iš rytų, šiaurės ir pietvakarių. Slavai mini tokias gentis kaip čiudai, meriai, muromai, vesiai, mordviai, čeremisai, meščerai, permiai, pečerai ir kt.
Tuo pat metu finų gyvenamas teritorijas ėmė tyrinėti vikingai (variagai). Dėl jų kai kurie šiauriniai finai kartu su slavais sukūrė Rusios kaganatą.
Finougriškoji tapatybė
Suomijai ir Vengrijai, apsuptoms lingvistiškai negiminingų šalių, ilgą laiką kilo tautinės tapatybės apibrėžimo sunkumų. Vengrijoje įvairūs nacionalistiniai judėjimai dažnai žvelgia priešiškai į lingvistinį faktą, jog vengrai giminingi Sibiro medžiotojų ir žvejų tautoms chantams ir mansiams, o save kildina iš, jų suvokimu, garbingesnių tautų, pavyzdžiui, iš mongolų, turkų ar šumerų. Ilgą laiką vengrai save laikė skitų palikuoniais, todėl atrastos lingvistinės sąsajos su kitomis ugrų tautomis ignoruojamos ir menkinamos. Tačiau yra žinoma, kad tautos, priklausančios tai pačiai kalbinei šeimai, nebūtinai turi būti kultūriškai artimos. Kartais tautos tiesiog pakeičia kalbą.
Finougrų tautos
thumb|350px|Dabartinės finougrų ir [[samodai|samodų tautos]] Visos finougrų tautos istoriškai skirstomos taip:
Finai (gyvenantys europinėje finougrų arealo dalyje, t. y. į vakarus nuo Uralo kalnų) Ugrai
Kauniainenas
Kauniainenas (, SV Grankulla) – miestas Suomijos pietuose, Ūsimos regione. Priklauso Helsinkio aglomeracijai.
Kauniainenas iš visų pusių apsuptas antro pagal dydį Suomijos miesto Espo. Tai vienintelė Suomijos savivaldybė, iš visų pusių apsupta kitos savivaldybės.
Drezina
thumb|right|Velodrezina linijoje tarp Templino ir Fiurstenbergo (Vokietija) (2004 m.) Drezina – savaeigis geležinkelio vežimėlis ar važiuoklė, skirtas važiuoti bėgiais ir pervežti žmones (paprastai geležinkelio darbininkus), apžiūrėti bėgius ar kitiems tarnybiniams reikalams. Anksčiau drezinos neturėjo sukabinimo įtaisų ar galėjo tik buksyruoti specialios konstrukcijos priekabas. Dabar sunkiosios drezinos paprastai turi sukabinimo įrangą ir tolimais nuotoliais gali būti pervežtos prikabintos prie traukinio.
Kauniainenas
Istorija
Įkurtas 1906 m. kaip priemiestis, kuriame numatyta vilų statyba įmonės „Grankulla“ darbuotojams.
Mona Liza
Istorija
Leonardas da Vinčis kūrė paveikslą nuo 1503 m. pavasario iki 1505 m. vasaros. Tai Florencijos didiko Frančesko del Džokondos žmona. Atrodo Leonardas jautė ypatingą meilę paveikslui, kadangi pasiimdavo jį su savimi į visas vėlesnes keliones. Šiuolaikiniai mokslininkai yra suradę daug sutapimų Lizos ir da Vinčio veido bruožuose, todėl kartais manoma, kad Mona Liza tai ir da Vinčio veido atspindys. Žiūrint į Mona Lizą su dešiniuoju fonu (fonas už Lizos nelygus) Mona Liza atrodo mažesnė, žiūrint su kairiuoju ji atrodo didesnė.
Drezina
Drezinos pavadintos girininko Karlo Drezo (Karl Drais), 1817 m. išradusio dviejų ratų dviračio tipo sėdimąjį paspirtą (didelį paspirtuką), kuris buvo šiuolaikinio dviračio pirmtakas, garbei. Pradžioje drezinomis vadino tokius paspirtus, o vėliau šiuo pavadinimu ėmė vadinti ir geležinkelio drezinas.
Londono universiteto koledžas
Londono universiteto koledžas (, UCL) – seniausias ir didžiausias Londono universiteto koledžas. Dirba apie 4000 mokslo darbuotojų ir 650 profesorių – daugiausiai Didžiojoje Britanijoje. Tarp universiteto absolventų yra 26 Nobelio premijos laureatai. Turi daugiau nei 100 departamentų, institutų ir tyrimų centrų. UCL yra svarbus biomedicinos tyrimų centras. UCL laikomas „Auksinio Britanijos universitetų trikampio“ dalimi.
Mona Liza
Istorija
2016 m. Kaune ant KTU 4-ojo bendrabučio Studentų g. 71 buvo nutapyta interaktyvi freska „Dadaistinė Mona Liza XXI amžiuje“.
Londono universiteto koledžas
left|thumb|Pagrindinis UCL pastatas
Istorija
1826 metais Londono centre buvo įkurtas universitetas. Nuo 1999 iki 2009 metų UCL buvo labiausiai cituojamas universitetas Europoje ir užėmė 13 vietą pasaulyje.
Drezina
Raumenų darbu varomos drezinos
Klasikinės dabartinio tipo drezinos geležinkeliuose pasirodė 1839 m. Tokias drezinas sudarė ant keturių ratų su antbriauniais (rebordomis) įtvirtintas lengvas rėmas. Drezinos priekiniame gale įtvirtintas suolelis su pakojomis, ant kurio gali sėdėti 2-3 žmonės. Užpakalinėje dalyje vieta darbininkams, kurių du suka rankenas ir taip varo dreziną pirmyn. Kiti du darbininkai yra pamaina. Gerai sukonstruota drezina, sveriant apie 650 kg, varoma dviejų darbininkų jėgos, 1:2000 įkalnėje pasiekia 25 – iki 30 km/val. Sukurtos drezinos su garo varikliais galėjo važinėti nuo 50 iki 70 km/val. greičiu.
Velodrezinos
Buvo sukonstruotos ir velodrezinos, kurias buvo lengva varyti minant pedalus, nes riedėjimo trintis bėgiais labai maža. Pirma keturratė velodrezina buvo išbandyta Prancūzijos Rytų geležinkelyje. Tokia velodrezina paveždavo du žmones, vienas žmogus galėdavo nukelti ją nuo bėgių. Tai buvo svarbu, nes dreziną dažnai tekdavo nukelti nuo bėgių artėjant traukiniui.
Šiais laikais velodrezinos naudojamos kai kuriose uždarytose geležinkelio linijose turistų pramogoms.
Beveik visose JAV geležinkelio linijose (Europoje – tik kaip išimtis) naudojamos triračio tipo svirtinės velodrezinos. Jas sudaro ant dviejų ratų virš vieno bėgio stovintis suolelis, ant kurio sėdi vienas ar du važiuojantieji. Ant antrojo bėgio remiasi trečias mažas ratas. Pirmasis sėdintysis rankomis pirmyn atgal stumdo svirtį, kurios judesys dantračių sistemos transformuojamas į priekinio rato sukimą. Tokias drezinas naudoja kelio meistrai bei sargai.
Kauniainenas
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1972 m.
Gyventojai
Miestas dvikalbis: 58 % gyventojų gimtoji kalba yra suomių, 38 % – švedų.
Hiojordas
Hiojordas – gyvenvietė Norvegijos Andebu savivaldybėje. Miestelis garsus savo medine bažnyčia.
Paveisininkų piliakalnis
Paveisininkų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir papėdės gyvenvietė Lazdijų rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Paveisininkų, pietiniame Veisiejo ežero krante.
Pasiekiamas plentu Veisiejai–Kapčiamiestis ties Semoškais pasukus Paveisininkų link, ties pirmosiomis Paveisininkų sodybomis pasukus į dešinę šiaurėn link Veisiejo ežero. Sausesniu sezonu prie piliakalnio galima prieiti pusiasalio rytiniu pakraščiu per pelkę, kitu laiku geriau plaukti valtimi.
thumb|left|240px|Piliakalnis iš pietryčių thumb|240px|left|Vaizdas į Veisiejo ežerą nuo piliakalnio
Piliakalnis
Piliakalnio aikštelė ovali, pailga rytų vakarų kryptimi, apjuosta 1­-3 m aukščio ir 8­-16 m pločio pylimu. Jo šiaurinėje dalyje yra 1-­1,5 m gylio įdubimas – senojo įvažiavimo vieta. Rytinio pylimo 4-­5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio terasą, už kurios iškastas 9 m pločio ir 1,2 m gylio griovys. Tyrimų metu čia rastas 7 m pločio, 1,2 m gylio griovys ir 5 m pločio antras pylimas bei 5,5 m pločio ir 1 m gylio antras griovys. Vakarinėje pusėje, 5 m žemiau pylimo, yra 4 m pločio terasa, 4 m žemiau jos – antra 10 m ilgio ir 15 m pločio terasa. thumb|left|300px|Piliakalnio vaizdas iš pietryčių pusės Rytinėje -­ šiaurės rytinėje papėdėse, 1,5 ha plote plyti papėdės gyvenvietė.
Teritorijos plotas – 3,96 ha.
Tyrinėjimai
1954 ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1962 m. Pranas Kulikauskas ištyrė piliakalnio aikštelės šiaurės rytinę dalį ­(240 m² plotą) ir dalį papėdės gyvenvietės, padarė pylimo šiaurės rytų ir pietinės dalies pjūvius.
Aikštelėje aptiktas 1 m storio I tūkst. – XIII a. kultūrinis sluoksnis su grublėta keramika, o po juo – ankstesnio laikotarpio kapinynas.
Kapinynas veikė I tūkst. pr. m. e., prieš įrengiant piliakalnį. Ištirta 27 krūsniniai kapai, būdingi jotvingiams. Juose mirusieji laidoti sudeginti, o degintiniai kauliukai su pelenais supilti iš akmenų sukrautuose dėžės pavidalo konstrukcijose.
Piliakalnio pylimas supiltas per 2 kartus. Pirmasis pylimas buvo 1,6 m aukščio, viršuje grįstas akmenimis. Paaukštintas pylimas išorėje sutvirtintas moliu, akmenimis. Jo viršuje įrengta stulpinės konstrukcijos gynybinė siena.
Papėdės gyvenvietėje rastas 60 cm storio III-­IV a. kultūrinis sluoksnis su židiniais, stulpavietėmis, ūkinėmis duobėmis, Romos moneta, žalvarine lankine sege, apyrankės dalimi, brūkšniuota ir grublėta keramika. thumb|rigth|300px|Piliakalnio vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
Škotijos ekonomika
Škotijos ekonomika stipriai susieta prekybiniais, investiciniais ryšais su kitų Vakarų Europos šalių ekonomikomis.
Škotijos vienam gyventojui tenkantis BVP yra trečias pagal dydį visoje Didžiojoje Britanijoje (po Londono ir pietryčių Anglijos).
Škotijos pramonė
Škotijos pramonė buvo labai stipri nuo pat pramoninės revoliucijos iki pat dabar. Itin stiprūs buvo laivų statybos, metalo lydymo sektoriai. Svarbi eksporto prekė yra viskis. Visame pasaulyje gerai žinomas škotiškas viskis, kuris daugiausiai eksportuojamas į JAV, ir ES šalis. Viskio gamyboje dirba apie 41 tūkstantis žmonių. Edinburgas yra Škotijos popieriaus gamybos centras. Glazgas yra pagrindinis Škotijos jūrų uostas ir laivų statybos centras. Vienos iš svarbiausių Škotijos mineralų - anglies gavyba nukrito. Aberdenas yra naftos pramonės centras.
ISM
ISM:
Pasaulis (žurnalas)
thumb|right|200px|Laikas ir įvykiai [[1970 m.]] Pasaulis – visuomenės ir politikos žurnalas, ėjęs 1970–1992 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1990 m. Nr. 19 vadinosi „Laikas ir įvykiai“. 1970–1974 m. buvo LKP CK Propagandos ir agitacijos skyriaus leidinys, 1975–1990 m. – LKP CK žurnalas. Iki 1992 m. buvo leidžiamas dukart per mėnesį lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1970 m. – 17 600 egz. lietuvių kalba ir 2500 egz. rusų k., 1975 m. – 33 000 egz. lietuvių k. ir 3000 egz. rusų k., 1986 m. – 52 100 egz. lietuvių k. ir 9500 egz. rusų k., 1992 m. – 6000 egz.
1994 m. vietoje jo pradėjo eiti Lietuvos ir Čekijos draugijos žurnalas „Čekija-Lietuva“ (vyr. redaktoriai Romanas Miliauskas, Almis Grybauskas, Tiražas 400 egz.).
Rašė įvairiais politikos ir visuomenės gyvenimo klausimais.
Redakcijoje dirbo Juozas Bėrus, Venantas Butkus, Liutaveras Grabauskas, Virgilijus Liauška, Antanas Marcinkevičius, Michailas Mirskis, Aloyzas Urbonas.
Dubna (Maskva)
Dubna – miestas Rusijoje, Maskvos srityje. 2002 metų duomenimis gyveno 60 951 žmonės.
Miestas pastatytas XX amžiaus viduryje. Miesto teisės suteiktos 1956 metais.
Šio miesto vardu pavadintas cheminis elementas dubnis.
Istorija
Sprendimas pastatyti protonų akceleratorių branduoliniam tyrinėjimui buvo priimtas sovietų vyriausybės 1946 metais. Vieta, kur dabartinis miestas stovi buvo parinkta tam tikru atstumu nuoMaskvos ir šalia Ivankovo jėgainės.
Mokslinis lyderis buvo Igoris Kurčiatovas.
Bendras projekto prižiūrėtojas, įtraukdamas konstravimą sprendimo, kelio ir geležinkelio, jungiančio jį prie Maskvos (didžiai baudžiamojo Gulago įnamių darbo įsitraukimas), buvo NKVD vadovas Lavrentijus Beria. Po trejų intensyvaus darbo metų, akceleratorius buvo paleistas 1949 m. gruodžio 13-ąją.
Dubnos miestas buvo oficialiai iškilmingai atidarytas 1956 m., kartu su Jungtiniu branduolinių tyrimų institutu, kuris vystėsi į didelę tarptautinę tyrinėjimo laboratoriją, kuri specializavosi daugiausia mikrodalelių fizikoje, sunkiųjų jonų fizikoje, transuraninių elementų sintezėje ir radiobiologijos. Institute dirbo tokie fizikai kaip Nikolajus Bogolijubovas, Vladimiras Veksleras, Bruno Pontecorvas Daug elementarių dalelių ir sunkiųjų branduolių (tarp jų 118-asis elementas) buvo ten atrasti ir ištirti. Elemento Nr.105, dubnis, vardas suteiktas pagal miesto Dubna vardą.
Geografija
Miestas yra 187 m virš jūros lygio, išdėstytas už maždaug 125 km į šiaurę nuo Maskvos, prie Volgos upės, pasroviui yra Ivankovo tvenkinys. Miestas yra abipus Volgos, per kurią nutiestas vienintelis tiltas. Vakarinę miesto ribą juosia Maskvos kanalo, susiliejantis su Volga, rytinę – Dubnos upė.
Dubna yra šiauriausias miestas Maskvos srityje.
Ekonomika
Prieš Tarybų Sąjungos žlugimą, JINR ir MKB „Raduga“ buvo svarbiausios įmonės mieste. XX a. pab. miestas patyrė ekonominį nuosmukį.
Pasimatymas (laikraštis)
Pasimatymas – pramoginio pobūdžio laikraštis, ėjęs nuo 1990 m. rugsėjo 16 d. iki 1996 m. Panevėžyje.
Istorija
Įsteigė Alvydas Ulys, leido firma „Culmen“, nuo 1995 m. – UAB „Privatus seklys“. Ėjo 3 kartus per mėnesį (iki 1994 m. – 1-2 kartus), nuo 1996 m. – savaitraštis. Tiražas 1990 m. – 30 000 egz., 1995 m. – 12 600 egz. Nuo 1991 m. leido neperiodinius priedus „Meilės krautuvė“ (tir. 40 000 egz.), „Sekso anekdotai“ (tir. 50 000 egz.), „Meilės turgus“ (tir. 30 000 egz.).
Rašė apie vaikinų ir merginų santykius, seksualinį auklėjimą, teikė informaciją norintiems susipažinti, draugauti, sukurti šeimą.
Vyriausiasis redaktorius Alvydas Ulys.
Valērijs Kargins
Valērijs Kargins (g. 1961 m. kovo 27 d.) – latvių verslininkas, bankininkas, finansų grupės Parex vadovas.
1983 m. Valērijs Kargins baigė Valstybinio Latvijos universiteto Žurnalistikos fakultetą.
1983–1991 dirbo žurnalistu laikraštyje „Vefietis“, vadovavo Rygos miesto komiteto Kultūros skyriui.
1986 m. pradėjo verslą, įkūrė vieną iš pirmųjų įmonių TSRS turizmo sektoriuje.
1991 įsteigė pirmąjį buv. TSRS teritorijoje valiutos keityklų tinklą.
Nuo 1992 m. Valērijs Kargins Parex Bank prezidentas.
Nuo 1998 m. prezidentas ir Parex Bank valdybos pirmininkas.
2003 m. Business Week įtraukė Valerijų Kargins į 25 Europos lyderių sąrašą.
2005 m. Lenkijos Wprost sudarytame Turtingiausių Rytų Europos žmonių sąraše Valērijs Kargins užėmė 84 vietą; jo turtas vertinamas 400 mln. JAV dol.
Šeima
Valērijs Kargins vedęs, žmona Tatjana Kargina (juristė), kartu augina sūnus: Rems (gim. 1982) ir Maksims (g. 1987).
Kaušėnai
Kaušėnai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Plungės, Babrungo upės dešiniajame krante. Į šiaurės vakarus nuo Kaušėnų yra Gandingos kraštovaizdžio draustinis. Yra 4 sodų bendrijos, UAB „Kaušėnų paukštynas“. Kaušėnų tvenkinys yra gretimame Prūsalių kaime.
Istorija
Kaušėnai minimi 1582 m.
Gyventojai
Dauguma gyventojų gyvena soduose.
Žymūs žmonės
Kaušėnuose gimė:
1153 m. pr. m. e.
'''1153 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nuorodos
1153 av. J.-C.
Didieji Versmininkai
Versmininkai, Didieji Versmininkai arba Belkinas (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Langenfelde, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 29 km į pietryčius nuo Ragainės, prie kelio Uzlovojė – Krasnoznamenskas. Gyvenvietėje veikia plytų gamykla.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Versmininkų kaimo bendruomenė 1927 m. miniatiūra|260px|Versmininkų mokykla 1942 m. Vienas senesnių kaimų Pilkalnio apskrityje. Versmininkai paminėti 1525 m. (Wersamnigk), 1540 m. minimi 14 činšininkų, 1556 m. kaimas paminėtas kaip Werschminicken, 1625 m. – Werßminincken. Gretimą Bajorgalių kaimą pradėjus vadinti Mažaisiais Versmininkais (Klein Wersmeningken), XVIII a. virto Didžiaisiais Versmininkais (Groß Wersmieningken, Groß Werschmeningken, Groß Werszmeningken, Groß Wersmeningken).
1736 m. Versmininkuose gyveno 3 vokiečių ir 23 lietuvių valstiečių šeimos. 1785 m. buvo mišrusis (karališkųjų valstiečių ir kulmiškių) kaimas su 28 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – kaimas su 218 gyventojų. 1854 m. Versmininkuose buvo vėjo malūnas, 36 gyvenamieji pastatai ir 350 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Liepgalio valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Versmininkuose buvo 108 gyvenamieji namai, 608 gyventojai, iš jų 174 lietuviai, 5 katalikai. Kaime buvo mokykla, XIX a. pab. – keletas vėjo malūnų. Kaimo branduolį sudarė palei Lazdynų–Rautenberkio kelią tankiai išsidėsčiusios sodybos, likusioje teritorijoje buvo išsibarstę įvairaus dydžio viensėdžiai. Į šiaurę nuo Versmininkų plytėjo Užbalių giria, į pietryčius – Šorelių giria. 1929 m. prie kaimo prijungta Versmininkų girininkijos sodyba.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant frontui, kaimo gyventojai pasitraukė į Vokietijos gilumą. Po karo į kaimą atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. priklausė Pilkalnio rajonui (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajonui, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. buvo Chlebnikovo apylinkės kaimas.
Žymūs žmonės
1883–1908 m. kaime gyveno Prūsijos poetė Johanna Ambrosius-Voigt.
Armėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Armėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Galutinė komandų rikiuotė
🛡️ PASTABA.
Dortmundo-Emso kanalas
Nuo Dortmundo Ruro baseiną jungia su Šiaurės jūros Emdeno uostu. Kanalo ruožas nuo Dortmundo iki Miunsterio jungiasi su Reino-Hernės ir Vezelio-Datelno kanalais.
Žemiau Miunsterio kanalas kerta Emsą, toliau eina beveik lygiagrečiai su Emsu; šis ruožas jungiasi su Vidurio Vokietijos kanalu. Nuo Mepeno kanalas eina kanalizuotu Emso žemupiu, o šis Kostenkanalu jungiasi su Vėzeriu.
Ilgis 269 km, plotis 30–41 m, didžiausias gylis 2,5 m. 19 šliuzų. Plaukia laivai iki 1350 t talpos.
Didžiausi uostai: Dortmundas, Miunsteris, Emdenas.
Anglų-zulų karas
Anglų-Zulų karas 1879 metais buvo nepaskelbtas karas tarp zulų tautos Pietų Afrikoje ir Britanijos imperijos. Pradžioje karas buvo sėkmingas zulams, kurie laimėjo mūšį prie Isandlvanos, tačiau galiausiai nugalėjo britai laimėję lemiamą mūšį prie Ulundi. Po zulų pralaimėjimo nustojo egzistuoti nepriklausoma Zululendo valstybė.
Anita Blond
Anita Blond (tikrasis vardas – Anita Hudacek; g. 1976 m. gegužės 27 d. Budapešte) – buvusi Vengrijos pornografinių filmų aktorė ir modelis.
Biografija
Savo karjerą Anita pradėjo kaip žurnalo „Penthouse“ modelis. Pirmieji jos bandymai kine įvyko 1994 m. Vokietijoje ir Italijoje, kur ji pasirašinėjo tikrąja pavarde arba kaip Anita Kelli.
Savo pseudonimą Anita Blond pasirinko pagal šviesią plaukų spalvą, nors iš tiesų ji yra tamsiaplaukė. Pirmaisiais metais daug filmavosi su kita populiarėjančia aktore Anita Dark bei dalyvavo ne vienoje bendroje foto sesijoje.
Greta vaidybos, jos nuotraukas nuolat spausdino suaugusiems skirti žurnalai „Oui“, „Cheri“, „Velvet“ ir „Perfect 10“, o žurnalas „Penthouse“ 1996 m. ją kartu su Anita Dark įtraukė tarp 7 populiariausių Europos pornoaktorių.
Pasiekusi populiarumą Europoje, Anita Blond, kaip ir jos draugė Anita Dark, persikėlė į JAV, kur toliau tęsė karjerą tokiose kompanijose kaip „Private“, „Odyssey“, „Elegant Angel“ ir „Wicked Pictures“.
2001 m., suvaidinusi daugiau kaip 100 filmų, ji pasitraukė iš pornografijos. Nors ir buvo viena populiariausių aktorių Europoje, Anita nėra laimėjusi asmeninių apdovanojimu, nors vienas paskutiniųjų jos filmų „Blond and Brunettes“ 2002 m. laimėjo 2 AVN apdovanojimus.
Baigusi pornografijos aktorės bei modelio karjerą, Anita mėgino vaidinti kitokio pobūdžio filmuose: „99 francs“ (2007 m.), „The Errand of Angels“, „Vita di paparazzo“ (abu 2008 m.). Titruose ji būna pristatoma kaip Anita Kelli arba Anita Gold.
Šeima
Anita Blond yra ištekėjusi už pornografinių filmų aktoriaus Frank Gun, kuris, skirtingai nei žmona, nėra pasitraukęs iš suaugusiųjų kino industrijos.
Moterų dirva
thumb|Pirmasis žurnalo numeris, 1916 m. „Moterų dirva“  – JAV lietuvių moterų periodinis leidinys, ėjęs 1916–1991 m. Čikagoje.
Istorija
Iš pradžių buvo mėnesinis laikraštis, nuo 1966 m. – žurnalas. Leido Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjunga. Spausdintas lietuvių ir anglų kalbomis. Tiražas 500 egz. (1955 m.)
Metalas (reikšmės)
Žodis metalas reiškia:
Maceniai
Maceniai – kaimas centrinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės vakarus nuo Plungės.
Batyras (dramblys)
Batyr (gimė 1970 m. — nugaišo Karagandoje 1993 m.) — kalbantis indiškas dramblys, visą gyvenimą gyvenęs Karagandos zoologijos sode Kazachijoje.
Kalbėjimo fenomenas
Manoma, kad Batyras sugebėjo atkartoti žmogaus kalbą ir bendrauti su zoologijos sodo darbuotojais, giriant save ar prašant vandens. Tarptautinės žiniasklaidos priemonės, knygos apie gyvūnų elgesį ir mokslinės konferencijos išgarsino kalbančio dramblio fenomeną visame pasaulyje. Viena Čekijos cirko trupė buvo taip nustebinta Batyro sugebėjimų, kad siekė gauti drambliuką, mainais siūlydama labai retas mažąsias šimpanzes, tačiau zoologijos sodo darbuotojai atsisakė siūlomų mainų. Drambliuko komunikacinius sugebėjimus tyrė mokslų daktaras, vienas iš Karagandos zoologijos sodo vadovų A. N. Pogrebnojus-Aleksandrovas.
Batyras prisimindavo ir vykdydavo išmoktas nurodymus; galėjo atkartoti žodį dešimtą dieną po mokymų, bet ištardavo žodžius ar vykdydavo nurodymus tik kai to norėdavo.
Dramblio stebėjimo metu buvo padaryta garso ir vaizdo įrašų. Dalis medžiagos apie dramblį saugoma Maskvos universitete Rusijoje.
Dramblio Batyr leksika
Batyr išsakydavo apie 20 žodžių rusiškai bei kazachiškai, mėgdžiojo įvairius garsus ir sudėliodavo įvairias nesudėtingas frazes.
Skepticizmas ir kritika
Pasklidus informacijai, ji buvo kritikuojama, vertinama kaip abejotinas ar nepaaiškinamas gamtos reiškinys arba tapatinama su retais gyvūnų sugebėjimo pamėgdžioti atvejais, kas dažniausiai būdinga čiulbantiems paukščiams ir papūgoms.
Kai kurie mokslininkai ir specialistai abejojo ir dramblio sugebėjimu pamėgdžioti, nes jis neturi balso stygų, kaip žmogus ar paukščiai. Kita skeptikų grupė kėlė abejones dėl dramblių intelekto, bet neatmetė galimybės, jog šis gyvūnas tiesiog imituoja atskirus nesusietus žmogaus kalbos garsus. Skeptikai neatkreipė dėmesio, kad dramblys išsakydavo žodžius ir frazes tik atitinkamose gyvenimo situacijose.
Moksliniai praktiniai renginiai apie šį fenomeną
Kalbančio dramblio Batyr fenomenas paminėtas konferencijose:
Shih-wu
Shih-wu (arba Stonehouse; 1272–1352) – kinų poetas ir atsiskyrėlis. Amerikos vertėjas Red Pine išvertė jo poeziją į anglų kalbą.
Mykolas Velykis
Mykolas Velykis (1884 m. lapkričio 12 d. Linoniai, Panevėžio apskritis – 1955 m. sausio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis ir politinis veikėjas, generolas leitenantas.
Tabloid
thumb|200px|Bulvarinių laikraščių stendas Tabloid ('bulvarinis') – laikraščių formatas, kur lapo dydis yra mažesnis, o turinys glaustesnis lyginant su broadsheet formatu. Tokio tipo laikraščiuose puslapio turinys paprastai išsitenka penkiuose stulpeliuose. Standarto, nusakančio tikslius bulvarinių laikraščių matmenis, nėra. Plačiai paplitę įvairūs dydžiai, bet dažniausiai pasitaikantys matmenys yra 430 mm × 280 mm.
Mykolas Velykis
Biografija
miniatiūra|220px|left|Šeimos kapas Panemunėje thumb|left|140px|Koplytstulpio M. Velykio gimtinėje [[Linoniai|Linoniuose detalė]] Mokėsi Panevėžyje, o 1909 m. baigė Vilniaus karo mokyklą.
Tabloid
Bulvarinei spaudai būdinga naudoti didelių matmenų nuotraukas, didesnį dėmesį skirti tokioms temoms kaip sensacingos kriminalinės istorijos, astrologija, skandalai ir paskalos apie įžymybes bei televizija. Tačiau yra ir išimčių, tokie savo sferoje gerbiami laikraščiai kaip „The Independent“ ar „The Times“ perėjo prie tabloid/compact formato, siekdami patraukti platesnę auditoriją, pvz., reguliariai važinėjančius į darbą viešuoju transportu.
Mykolas Velykis
Biografija
Ilgą laiką dirbo karo administracijos ūkio srityje. I Pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Austrijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą ir stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dirbo krašto apsaugos komisijoje.
Tabloid
Istorija
Tabloid laikraščių formatą sukūrė laikraščių leidybos magnatas Alfred Harmsworth, eksperimentavęs su „New York World“ numeriu, išleistu 1900 m. Naujųjų metų dienai. Anot jo, tabloid formatas turėjo sukelti perversmą XX a. populiariojoje spaudoje. Tabloid formatas leido perpus sumažinti laikraščio puslapio dydį, dėl ko laikraštį tapo patogiau skaityti. Jis tiko ir tuo metu naujam trumpų, daugiapuslapinių straipsnių stiliui. Tačiau ilgainiui tabloid formato reikšmė pakito ir dabar daugiau nusako laikraščio stilių nei fizines savybes.
Mykolas Velykis
Biografija
Mirė Vilniuje pačią pirmąją dieną, grįžęs iš tremties. Palaidotas Kauno Panemunės kapinėse.
Atminimo įamžinimas
Kaune (Vičiūnuose) M. Velykio vardu pavadinta gatvė.
Olegas Ditkovskis
Olegas Ditkovskis (g. 1955 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – lietuvių muzikantas, aktorius, kompozitorius ir atlikėjas, dainuojamosios poezijos bardas.
Biografija
Mokėsi Vilniaus 35-oje vidurinėje mokykloje. 1973–1983 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje aktorinį meną, 1984–1989 m. studijavo Valstybiniame kinematografijos institute (Maskvoje, Rusija) kino režisūrą.
Dirbo Šiaulių dramos teatre, Valstybiniame Jaunimo teatre.
Buvusi žmona Tatjana Liutajeva (g. 1965 m.), ukrainiečių, rusų aktorė. Dukra Agnija Ditkovskytė (g. 1988 m.), Rusijos aktorė.
Kūryba
Pirmąją dainą „Kaip gaila“ parašė mokykloje pagal mokytojos Violetos Tapinienės žodžius. Studijų metų sukurtos dainos skambėjo kurso diplominiame darbe, vėliau Šiaulių dramos teatro spektaklyje „Vaikų dienos”. O. Ditkovskio dainas „Aš mylėjau tave”, „Riešutų žydėjimas” atliko Irena Ašakaitė ir Šiaulių ansamblis „Vairas”. Didžioji dalis jo dainų įėjo į 1996–1998 m. „Aktorių trio“ išleistas garsajuostes bei kompaktines plokšteles. Kartu su kurso draugais išleido garsajuostę „Dainų 47“. Dažniausi jo atliekamų dainų tekstų autoriai yra lietuvių poetai H. Radauskas, A. Jonynas, Antanas A. Jonynas, S. Geda, R. Danys, S. Bareikis.
Vietinis galaktikų superspiečius
right|250px|thumb|Vietinės galaktikos superspiečius right|250px|thumb|Vietinė galaktikų grupė
Superspiečiaus skersmuo ~150 mln. šviesmečių, masė ~1015 M_\odot; jo centras yra Mergelės galaktikų spiečiuje, 65 mln. šviesmečių nuo Paukščių Tako galak­tikos. Vietinis galaktikų superspiečius maždaug 600 km/s greičiu juda link Didžiojo atraktoriaus.
Silvestras Teofilis Valiūnas
Silvestras Teofilis Valiūnas (1789 m. liepos 11 d. Paūnikiuose – 1831 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos poetas.
Biografija
Mokėsi Raseinių mokykloje. 1812 m. baigė Vilniaus Vyriausiąją kunigų seminariją, tačiau kunigu nebuvo įšventintas. Įstojo į Napoleono kariuomenės lietuvišką pulką, dalyvavo mūšiuose. Grįžęs į Žemaitiją, apsigyveno Aušbikavyje ir įsitraukė į kultūrinį gyvenimą. Lenkų ir lietuvių kalbomis parašė satyrų, elegijų, lyrinių eilėraščių. Bendravo su Dionizu Poška. Dalyvavo 1831 m. sukilime ir per jį žuvo.
Sunkusis metalas (reikšmės)
Galimos „sunkusis metalas“ reikšmės:
Pasiuntinys (žurnalas)
Pasiuntinys – mėnesinis laikraštis, skiriamas dvasiškiems lietuvių reikalams, Lietuvos evangelikų reformatų mėnesinis žurnalas, ėjęs 1911 m. sausio mėn. – 1913 m. gegužės mėn. Linkuvoje, Vilniuje, Semberge (Latvija).
Istorija
Leido ir redagavo Jonas Šepetys. Spausdino M. Kuktos spaustuvė Vilniuje. Išėjo 29 numeriai.
Spausdino evangelikų reformatų pamokslus, fragmentus iš Šv. Rašto, straipsnius apie Lietuvos reformacijos žymiausius atstovus ir kt.
Bendradarbiavo Martynas Yčas, Povilas Jakubėnas, V. Meškovskis, Justinas Staugaitis, Adomas Šernas ir kt.
Sebakas
Sebakas – sala pietų Panamoje, Ramiajame vandenyne, ties Monticho įlankos išėjimu. Yra 15 km į vakarus nuo Asuero pusiasalio, priklauso Veragvaso provincijai. Salos plotas – 80 km² (trečia pagal dydį šalyje, po Koibos ir Rėjaus salos). Išsidriekusi rytų–vakarų kryptimi 25 km, plotis 2–5 km.
Sebako paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta Sero Čičika siekia 349 m. Kranto linija vingiuota. 3 km į šiaurės vakarus nuo Sebako yra Gobernadoros sala, o toliau vakaruose – Koiba.
Taitas
Taitas  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dar vadinama Taito miestu. Čia gyvena apie 175,3 tūkst. gyventojų.
Istorija
Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d. sujungus ankstesnes Tokijo seniūnijas Asakusa ir Šitaja.
Geografija
thumb|left|Taitas Tokijo prefektūroje Taitas ribojasi su Čijoda, Bunkijumi, Arakava, Sumida ir Čiūo.
Simboliai
Oficiali gėlė – puošnusis sukutis, medis – sakura.
Krymo atominė elektrinė
Krymo atominė elektrinė  – apleista branduolinė jėgainė netoli Ščolkinės miesto, Kryme, ant Aktašo vandens saugyklos kranto. Beveik baigta statyti elektrinė buvo apleista dėl avarijos Černobylio atominėje elektrinėje.
Istorija
Pirmieji projektiniai tyrimai atlikti 1968 m. Statyba prasidėjo 1975 m. 1987 m. statybos sustabdytos, o 1989 m. priimtas sprendimas nepaleisti elektrinės. Nuo to laiko konstrukcija ardoma metalo laužui. Tuo metu elektrinės statybai buvo išleista 500 mln. tarybinių rublių, 1984 m. kainomis. Yra įrodymų, kad reaktorius VVER-1000, kuris taip ir nebuvo patalpintas į jam numatytą vietą, buvo supjaustytas į metalo laužą 2005 m. Kai kurie šaltiniai tvirtina, kad atominėje elektrinėje turėjo būti montuojami RBMK-1000 reaktoriai. Kuras nebuvo importuotas, radiacijos pavojaus nėra.
Panaudojimas
1995–1999 m. turbinų skyriuje buvo rengiami elektroninės muzikos festivaliai „Kazantip“.
1998–2000 m. sukurta dukterinė įmonė „Rytų Krymo energetinė kompanija“, kuri įsigijo elektrinę už 2,204 mln. grivinų. Iki 2003 m. vasario 1 d. šios įmonės balanse liko tik specialus korpusas, dirbtuvės, reaktorių skyrius.
2003 m. rugsėjo mėn. turto fondas už 310 tūkst. grivinų pardavė unikalų kraną „Kroll“, skirtą atominio reaktoriaus montavimui. Iki išmontavimo bokštinis kranas buvo naudojamas šuoliams su parašiutu. Šokinėjama buvo nuo apatinės (80 m) ir viršutinės (120 m) krano strėlių.