cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Česlovas Bobinas
Biografija
Nuo 1973 m. dirba Sodininkystės ir daržininkystės institute; 1983–1992 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 1992 m. direktorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – daržovių sėklininkystė ir kopūstų selekcija.
Rimkai (Jonava)
Rimkai – Jonavos miesto dalis, esanti į vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante, prie Kulvos geomorfologinio draustinio; aukščiausia Jonavos miesto dalis (aukščiausia rajono dalis – Kulvos ozas). Tai rytinė Rimkų kaimo dalis.
Transportas
Kursuoja „Jonavos autobusai“ (Jonavos autobusų parkas): Nr. 1 (Lietava – Rimkai – AB Jonavos Grūdai. Autobusų Stotis), Nr. 3 (Autobusų stotis – Senelių Pensionatas – Rimkai), Nr. 5 (Biblioteka – Rimkai – AB Jonavos Grūdai).
Istorija
1775 m. žinomas kaip „Berže alias Rymki“ (Tarifa Podymn.). 1784 m. vardyne kaimas minimas kaip „Rynki alias Borže“. 1843 m. žemėlapyje žymimas kaip „Rimki“. 1883 m. – kaip „Rymki“ (RTž). 1900 m. – „Rimkiai“. 1915 m. – „Rymki“ (WR). Nuo 1933 m. – Rimkai.
Serbijos karalystė (viduramžiai)
Serbijos karalystė  – viduramžių valstybė, egzistavusi 1217–1345 m. vakarų Balkanuose. Didžiąją dalį istorijos ji kontroliavo dabartinės Serbijos (išskyrus Timoką, Šopluką ir Voivodiną rytuose bei šiaurėje), Juodkalnijos, Kosovo, pietinės Dalmatijos (dab. Kroatijoje) teritorijas, o plėtros laikotarpiu – taip pat šiaurinę Albaniją, Makedoniją.
Istorija
Serbijos didysis kunigaikštis Stefanas Nemaničius sustiprino savo valstybę, ir pasinaudodamas Romos Popiežiaus interesais plėsti savo įtaką Balkanuose, priėmė iš jo karūną, tapdamas pirmuoju serbų karaliumi. Dėl to jis dar vadinamas „pirmuoju karūnuotuoju“ (Prvovenčani). Jo brolis Šventasis Sava tuo metu sugebėjo sustiprinti krikščionybę, ir gauti bažnytinę autonomiją nuo Bizantijos. Be to, jis išleido puikų tiems laikams teisinį sąvadą, kuris tapo pirmąja Serbijos konstitucija. Trys Nemaničiaus sūnūs valdė iš eilės, ir visi jie buvo nuversti vardan kovų dėl valdžios. Valdant trečiajam sūnui, Stefanui Urošui I, Serbija pradėjo ekonominio klestėjimo laikotarpį, o kad užsitikrintų prekybą Adrijos jūrą, kariavo su Ragūzos respublika pajūryje. Taip pat Serbija vykdė karą šiaurėje su Vengrijos karalyste, iš kurios trumpam paveržė Mačvą su pagrindiniu miestu Belgrade. Taika su Vengrija buvo užtvirtinta apvesdinus Urošo I sūnų Dragutiną už Vengrijos princesės Kotrynos. thumb|left|Serbija Stefano Urošo III laikais. Melsva spalva pažymėta [[Sirmijos karalystė, žalia - Stefano Urošo III prijungtos žemės]] 1276 m. nuvertęs tėvą, Dragutinas tapo karaliumi, tačiau 1282 m. dėl silpnos sveikatos atidavė Serbijos sostą savo broliui Milutinui. Vengrijos karalius davė savo žentui dideles teritorijas Mačvoje, Sirmijoje, kur Dragutinas įkūrė savo atskirą Sirmijos karalystę.
Milutinas valdė kaip gabus valdovas, sugebėjęs sustiprinti valdžią ir praplėsti teritorijas. Jis kovojo trimis skirtingais frontais – su totoriais šiaurėje, Bizantija pietuose ir Bulgarija rytuose. Serbija gavo Braničevo regioną šiaurėje ir šiaurinę Albaniją bei Makedoniją pietuose. Jo laikais sostinė buvo perkelta į naujai prijungtą Skopję, o vėliau – į Prizreną. Jo sūnus Urošas III išplėtė Serbiją iki Nišo rytuose ir toliau konsolidavo valdžią.
Paskutinis Serbijos karalius Stefanas Urošas IV, pasinaudodamas Bizantijos pilietiniu karu (1341–1347), įsiveržė į jos teritoriją ir nukariavo didelę dalį jos teritorijų Balkanuose. Po to, kai jis užėmė Seres, 1346 m. Serbijos patriarchas jį karūnavo Serbų ir graikų imperatoriumi, ir Serbija tapo imperija.
Michailas Brudnas
Michailas Brudnas – rusų verslininkas, milijardierius.
Michailas Brudnas buvo „Jukos“ viceprezidentas, AB „Mažeikių nafta“ valdybos pirmininkas.
Michailo Chodorkovskio bendražygis (kartu ėmėsi energetikos eksporto verslo).
Michailas Brudnas su žmona Ina ir trimis sūnumis gyvena Izraelyje (2006 m.).
Nuorodos, šaltiniai
Iš tėvynės išguitas milijardierius vėl dairosi į Lietuvą
Paramotis
Paramotis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio, 8 km į šiaurę nuo Kelmės.
Nakagava
Nakagava (那珂川町) – miestelis, esantis Nasu apskrityje, Točigio prefektūroje, Japonijoje.
2007 m. balandžio 1 d. duomenimis čia gyveno 20 039 žmonės.
Istorija
Nakagavos miestas įkurtas 2005 m. spalio 1 d. Ogavos ir Bato miestus, buvusius Nasu srityje, sujungus į naująjį Nakagavos miestą.
Nuorodos
Oficialus Nakagavos miesto tinklalapis
Jungtinių Valstijų iždo sekretorius
thumb|Dabartinė JAV iždo sekretorė [[Janet Yellen]]
Jungtinių Valstijų iždo sekretorius – Jungtinių Valstijų Finansų departamento vadovas, besirūpinantis finansų ir valiutos reikalais, o nuo 2003 m. ir keliais nacionalinio saugumo ir gynybos klausimais. Ši JAV federalinės valdžios pareigybė yra analogiška kitose šalyse esančiai finansų ministro pareigybei. Iždo sekretorius yra JAV prezidento kabineto, o nuo B. Klintono prezidentavimo metų ir JAV nacionalinio saugumo tarybos narys. JAV iždo sekretorius yra penktas JAV prezidento posto perėmimo eilėje.
Joniškėlio herbas
Aprašas
Mėlyname skydo lauke sidabrinis trilapis dobilo lapas ir trys auksinės šešiakampės žvaigždės (dvi skydo galvoje, viena - papėdėje).
Istorija
Joniškėlis nuo XIX a. pradžios buvo Šiaurės Lietuvos žemės ūkio mokymo centras, todėl miesto herbe pavaizduotas dobilo lapas ir trys žvaigždės, kurios primena dvarininkų Karpių herbą. Žvaigždės rodo ir žemės ūkio mokyklos raidos etapus, iškilius žmones palikusius ryškų pėdsaką miesto ir šalies istorijoje.
Dailininkas Juozas Galkus parengė Joniškėlio herbo etaloną. Jį Heraldikos komisija aprobavo 2005 m. sausio 13 d. (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 316). 2005 m. vasario 28 d. herbas patvirtintas Prezidento dekretu.
Padanijos vėliava
„Žaliąją Alpių saulę“ sudaro šeši žali lapeliai, įbrėžti į žalią žiedą.
Padanijos „nepriklausomybės vėliavą“ 1996 m. rugsėjo 11 d. pasiūlė Italijos parlamento narys Roberto Maroni.
Julius Niedvaras
Julius Niedvaras (g. Plungės rajone) – lietuvių bankininkas, vienas iš AB SEB Vilniaus bankas įkūrėjų 1989 m., ilgametis jo prezidentas ir valdybos pirmininkas.
Dirbo įvairiose leidyklose ir Spaudos komitete ekonomikos direktoriumi.
Nuo 2006 m. Julius Niedvaras dirba SEB Rytų Europos tarnybos vadovybėje, kur yra atsakingas už SEB plėtros Rusijoje ir Ukrainoje strategiją.
2006–2013 m. ėjo Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokyklos direktoriaus pareigas. Nuo 2013 m. birželio 7 d. atsistatydino iš Vilnius universiteto Tarptautinio verslo mokyklos direktoriaus pareigų dėl įkurto nuosavo verslo.
2008 m. vasario 29 d. tuometinio premjero Gedimino Kirkilo paskirtas LEO LT projekto stebėtojų tarybos pirmininku.
Óscar Pérez Rojas
Oskaras Peresas Rochasas (Óscar Pérez Rojas; 1973 m. vasario 1 d.) – Meksikos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Meksikos klubo San Luis FC žaidėjas.
Karjerą pradėjo 1991 m. Meksikos klube Cruz Azul ir žaidė jame beveik 20 metų. Tiesa, paskutinius keletą sezonų skolinamas kitiems šalies klubams – Tigres de la UANL ir Jaguares de Chiapas.
Oskaras Peresas Meksikos rinktinėje žaidė nuo 1997 m. Su ja dalyvavo 3 pasaulio čempionatuose, daugelyje kitų tarptautinių turnyrų (CONCACAF Aukso taurėje, Copa America taurėje, Konfederacijų taurėje).
Gresija
Gresija ( – „Graikija“) – miestelis šiaurės Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centriniame slėnyje, kalnų pašlaitėje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras.
Miestelio įžymybė – Malonės Mergelės katedra, pastatyta iš plieno lakštų. Ją XIX a. pagamino belgų meistrai.
Želtiškiai (Molėtai)
Želtiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Laičių. Išlikęs raudonų plytų Želtiškių dvaras.
Istorija
1707 m. minimas Skiemonių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. XVIII a. pradžioje Želtiškių dvarą valdė Dobužinskiai.
Katakombos
Katakombos gali reikšti:
Lewis Hamilton
Seras Luisas Hamiltonas (pilnas vardas Sir Lewis Carl Davidson Hamilton; g. 1985 m. sausio 7 d. Stevanadže) – Jungtinės Karalystės Formulės 1 pilotas, 7 kartus Formulės 1 čempionas. Nuo 2013 m. atstovauja Mercedes Grand Prix komandai. 2008 m. tapo čempionu atstovaudamas McLaren ekipai. Jis yra pirmasis juodaodis lenktynininkas F1 istorijoje.
Prieš tapdamas F1 lenktynininku, Hamiltonas laimėjo įvairius kartingų čempionatus, 2005 m. tapo Formulės 3 Euro Series, o 2006 m. – GP2 nugalėtoju.
Nugalėjęs čempionate 2020 metais čempionų titulais (7) jis susilygino su Michaeliu Šumacheriu.
2020 m. gruodžio 20 d. BBC išrinko lenktynininką 2020 metų sporto asmenybe.
Formulės 1 2007 m. sezonas
Jau debiutiniame savo Grand Prix Lewisas finišavo ant podiumo ir nesulaužė šios tradicijos įpusėjus sezonui – britas kopė ant podiumo pirmose devyneriose lenktynėse.
Šeštajame etape, Kanadoje, L. Hamiltonas iškovojo pirmąją savo Pole poziciją bei pergalę. Kitame etape (JAV Grand Prix) pakartojo šį pasiekimą.
Dešimtajame GP, vykusiame Niurburgringo trasoje, Lewisas pateko į nemalonią situaciją, kuomet kvalifikacinėse varžybose pateko į rimtą avariją, tačiau po medicininės apžiūros jam buvo leista lenktyniauti.
Hamiltonas visą antrą sezono dalį pirmavo bendrojoje įskaitoje ir buvo visai arti čempiono titulo, tačiau priešpaskutiniame GP dėl klaidos pasitraukęs iš varžybų, Hamiltonas susikomplikavo savo padėtį. Paskutinėse sezono lenktynėse Brazilijoje jaunasis lenktyninikas iškovojo dėkingą startinę poziciją, kuri jam leido išsaugoti pirmą vietą įskaitoje, tačiau varžybų metu iš pradžių trumpam išlėkė iš trasos, o vėliau dėl techninio bolido gedimo nusmuko į rikiuotės pabaigą ir nesugebėjo panaikinti susidariusio taškų deficito bei bendroje įskaitoje užėmė 2 vietą.
Formulės 1 2008 m. sezonas
2008 m. Lewisas ir toliau lenktyniavo McLaren komandoje. Jo naujuoju komandos partneriu buvo 4 metais vyresnis suomis Heikkis Kovalainenas.
Sausio 19 d. McLaren komanda paskelbė, jog pratęsė sutartį su pilotu 5-iems metams (iki 2012 m.).
Hamiltonas laimėjo pirmas lenktynes Australijoje, nugalėjęs ir kvalifikacijoje. Viso sezono metu jis konuravo su abiem Ferrari pilotais Felipe Massa ir Kimi Raikkonenu. Iki čempionato pabaigos likus vienam Brazilijos GP britas turėjo 7 taškų persvarą prieš Felipe Massa. Brazilas užėmė pole poziciją, o britas stovėjo 4 starto vietoje. Jei Massa pergale baigtų šias lenktynes, Hamiltonui reikėjo finišuoti ne žemesnėje nei 5 vietoje. Paskutiniuose ratuose pradėjo lyti, o britas, tuo metu važiavęs ketvirtas, užsuko pasikeisti padangų. Tačiau likus keliems ratams iki finišo jį aplenkė Sebastian Vettelis ir britas nusirito į šeštą vietą, kuri garantavo čempiono titulą Felipei Massai. Visų nuostabai stebuklas įvyko paskutiniame lenktynių posūkyje, kai su įprastomis padangomis važiavęs Timo Glockas taip sulėtino savo tempą, kad jį aplenkė ir Vettelis, ir Hamiltonas. Pastarasis finišavęs penktoje vietoje galutinėje įskaitoje aplenkė Felipe Massa vos vienu tašku. Viso sezono metu britas pelnė penkias pergales. Komandos draugo Heikki Kovalaineno nepastovumas neleido McLaren ekipai aplenkti Ferrari, o pastaroji užsitikrino čempionų titulą.
Neringos miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Neringos miesto savivaldybės taryba – Neringos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d. vadovaujantis 1996 m. gruodžio 23 d. pakeistu Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Taip pat buvo pakeista Konstitucija, tarybų kadencija prailginta iki 3 metų.
Veikla
Didžiajai daliai 1995 – 1997 m. tarybos kadencijos mero Stasio Mikelio komandos narių kartu su meru prieš rinkimus iš Tautos pažangos partijos perėjus į Tėvynės sąjungą, valdančiosios daugumos komanda iš esmės nepasikeitė. Meru vėl buvo išrinktas Stasys Mikelis, jo pavaduotoja – Irma Baltrušaitienė. Administratore liko Asta Baškevičienė.
Toliau buvo tęsiami pradėti darbai – įrengiamos krantinės Nidoje, pradėti krantinių tvarkymo darbai Juodkrantėje. Renovuota daugelis daugiabučių gyvenamųjų namų.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Tiūris
Tiūris – miestas centrinėje Estijoje, prie Pernu upės, Pernu-Rakverės kelio ir Talino-Viljandžio geležinkelio. Tiūrio valsčiaus administracinis centras. Medienos apdirbimo, maisto ir lengvoji pramonė. XIV a. architektūriniai paminklai, Švč. Trejybės cerkvė.
Mieste veikia visiškai nemokamo viešojo transporto sistema.
Istorija
Miesto teises gavo 1926 m.
Palmaresas
Palmaresas (Palmares – „palmių giraitė“) gali reikšti šias vietoves:
Hantington Bičas
Hantington Bičas garsėja 15,3 km besitęsiančiais smėlėtais paplūdimiais, švelniu klimatu, puikiomis sąlygomis banglenčių sportui ir paplūdimio kultūra. Atslenkančios vandenyno bangos būna sustiprintos natūralaus reiškinio, kurį sukelia bangavimų difrakcija atvirame vandenyne netoli Santa Katalinos salos. Hantington Bičas nuolatos veikiamas Šiaurės Ramiajame vandenyne žiemą susidariusių smarkių bangavimų ir iš Pietų pusrutulio atslenkančių vasaros audrų bei uraganų. Vystoma naftos pramonė, turizmas.
Istorija
Teritoriją pirmieji apgyvendino indėnų tongva genties žmonės. Pirmasis europietis, įsikūręs šioje teritorijoje, buvo ispanų kareivis Manuel Nieto, kuriam 1784 m. už karinę tarnybą šioje žemėje buvo suteiktas 1200 km² sklypas. Miestas pradėjo kurtis apie 1880 m.
XIX a. pab. teritorijoje savo verslą ėmė plėtoti geležinkelių magnatas Henris E. Hantingtonas (Henry E. Huntington), kurio garbei vėliau įkurtas miestelis ir pavadintas. Pradžioje miestelio ekonomika daugiausia rėmėsi žemės ūkiu (auginti salierai, cukriniai runkeliai). Vėliau imta išgauti naftą, atidaryta naftos perdirbimo gamykla. 1909 m. suteiktas miesto statusas.
Hematologija
Hematologija ( 'kraujas' ir logos 'mokslas') – mokslas apie kraują ir jo ligas, medicinos mokslo šaka. Hematologija nagrinėja kraujo fiziologiją, patofiziologiją, kraujo ligų etiologiją, diagnostiką, gydymą bei profilaktiką.
Pagrindinės hematologijos sritys yra piktybinės kraujo ligos, kaulų čiulpų funkcijos sutrikimai, kraujo pokyčiai dėl imuninės sistemos poveikio, polinkį kraujavimui sąlygojančios ligos (hemofilijos), trombozių riziką padidinantys susirgimai.
Hematologijos sritys
Daugelį kraujo ligų galima nustatyti atlikus paties kraujo tyrimus, kai kuriais atvejais reikia papildomai pašalinti ir ištirti limfinius mazgus arba atlikti kaulų čiulpų punkciją ir biopsiją.
Mokymasis
Hematologijos specialistu (hematologu) tampama pabaigus medicinos srities studijas universitete ir įstojus bei pabaigus hematologijos rezidentūrą.
Narevo žemupio slėnis
Narevo žemupio slėnis - mezoreljefas esantis Vidurio Lenkijos žemumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Kurpių lyguma, šiaurės rytuose su Kolno aukštuma bei Bebro upės žemuma ir pietuose su Lomžos tarpupiu. Slėnio plotis vietomis siekia nuo 1,5 km iki 7 km nuo Narevo upės. Slėnis prasideda toje vietoje, kur Bebro upė įteka į Narevo upę ir baigiasi prie Serocko miesto, kur į Narevo upę įteka Bugo upė. Slėnio ilgis 210 km. Į slėnio teritoriją patenka šios didesnės gyvenvietės: Lomža, Ostrolenka, Pultuskas, Ružanas ir Novogrudas.
Atenasas
Atenasas ( – „Atėnai“) – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centrinio slėnio vakaruose, 25 km į vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras. Pro gyvenvietę eina Heredijos–Orotinos plentas (CR-3). Yra bažnyčia su parku, medicinos punktas, keli bankai, turgus. Apylinkėse auginama kava.
Istorija
Kantono centras nuo 1868 m. Tokį pavadinimą miesteliui skyrė tuometinis šalies vadovas, graikų kultūros gerbėjas Chosė Rafaelis Alvaradas.
Bratislavos pilis
thumb|250px|Bratislavos pilis Bratislavos pilis – centrinė Slovakijos sostinės Bratislavos pilis. Ji yra pietinėje Mažųjų Karpatų dalyje, ant kairiojo Dunojaus kranto uolų, buvusioje Europos prekybinių kelių susikirtimo vietoje.
Istorija
Pilies kalnas buvo apgyvendintas jau akmens amžiuje. Pirmieji žinomi gyventojai buvo keltai, vėliau romėnai ir slavai.
Pilis pirmą kartą paminėta, remiantis skirtingais šaltiniais, 805 m. arba 907 m., kai daugelyje šaltinių minimi trys Bratislavos mūšiai, kurie nulėmė Didžiosios Moravijos žlugimą. Iš tų laikų rytinėje kalno dalyje yra išlikusi trijų navų akmeninė bazilika. Viduramžiais pilis ir apylinkės atiteko Vengrijai.
X a. čia kaldintos monetos su užrašu Preslavva Civitas. XI–XII a. čia atsirado ankstyvojo romaninio stiliaus akmeniniai rūmai. Dabartinį keturkampį pavidalą pilis įgavo XV a., kai buvo iš esmės perstatyti ir įtvirtinimai, daugiausia siekiant apsisaugoti nuo husitų antpuolių. Per vėlesnius amžius pilis ne kartą perstatyta, sugriauta ir vėl atstatyta. XVI a. pilis perstatyta renesansiniu, po šimto metų barokiniu stiliumi.
1784 m. pilis atiduota Katalikų bažnyčiai, kuri čia įsteigė katalikišką mokyklą. 1802 m. čia įrengtos kareivinės. 1811 m. Napoleono kariuomenė pilyje sukėlė gaisrą, kuris greitai persimetė ir į priešpilį bei visiškai sunaikino pilį. Po šio gaisro 150 metų virš miesto stovėjo tik pilies griuvėsiai. Pilis paskutinįkart atstatyta 1953–1968 m. Šiandien tai muziejus ir reprezentacinis pastatas.
Herluf Bidstrup
Herlufas Bidstrupas (1912 m. rugsėjo 10 d. – 1988 m. gruodžio 26 d.) yra Danijos karikatūristas. Per savo karjerą nupiešė apie 5000 karikatūrų.
Mūravanka
Mūravanka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Giedraičių.
Palmaresas (Kosta Rika)
Istorija
Kantono centras nuo 1888 m.
thumb|left|250px|Bažnyčia
Poliomielitas
Poliomielitas – ūminė virusinė infekcinė liga, dar vadinama vaikų infekciniu paralyžiumi, plintanti fekaliniu – oraliniu būdu. Ligą sukelia poliovirusas. Dauguma poliomielito infekcijų yra be simptomų. Apie 1 % ligos atvejų virusas su krauju patenka į centrinę nervų sistemą, kur pirmiausiai užkrečiami ir suardomi motoriniai neuronai. Tai sukelia atitinkamų galūnių raumenų susilpnėjimą bei paralyžių. Dažniausiai šia liga užsikrečia vaikai iki 5 m. amžiaus.
Ligos simptomai ir eiga
Inkubacinis periodas trunka 3-35 dienas, dažniausiai 7-14 dienų. Būdinga dvibangė ligos eiga. Liga prasideda karščiavimu, bendru negalavimu, galvos skausmu, vėmimu, pykinimu, simptomai gali būti panašūs į respiracinę infekciją. Ligai progresuojant kyla antroji banga, kuri pasireiškia paralyžiais. Paralyžiai dažniausiai nesimetriški, dažniau pažeidžiami kojų nei rankų raumenys ir stambūs raumenys dažniau negu smulkūs. Sveikimo periodas užtrunka keletą mėnesių, neretai raumenų funkcija visiškai neatsistato. Yra išskiriamas neparalyžinis ir paralyžinis poliomielitas.
Neparalyžinis poliomielitas
Ši poliomielito forma dažniausiai pasireiškia tokiais simptomais: karščiavimu, gerklės ir galvos skausmu, vėmimu, silpnumu, nugaros ir kaklo skausmu ar sustingimu, rankų ar kojų skausmu ar sustingimu, raumenų silpnumu ar jautrumu, meningitu.
Paralyžinis poliomielitas
Paralyžinis poliomielitas gali būti skiriamas į keletą tipų, priklausomai nuo to, kuri centrinės nervų sistemos vieta yra pažeista: nugaros smegenys (spinalinis poliomielitas), smegenų kamienas (bulbarinis poliomielitas) ar abi šios dalys (bulbospinalinis poliomielitas). Pirmieji paralyžinio poliomielito požymiai dažniausiai būna panašūs į neparalyžinio. Tuomet maždaug per vieną savaitę pradeda vystytis vangieji raumenų paralyžiai: išnyksta refleksai, atsiranda stiprūs raumenų skausmai ir silpnumas, galūnės tampa bejėgės ir atsipalaidavusios. Dažniausiai viena kūno pusė būna pažeista labiau už kitą.
Sukėlėjas
Ligą sukelia poliovirusas, priklausantis Picornaviridae šeimai bei enterovirusų grupei. Šiuo metu žinomi trys viruso serotipai (I, II, III), labiausiai paplitęs I serotipas. Virusas turi RNR, yra apvalios formos, 8–12 nm skersmens. Gana atsparus aplinkos sąlygoms – vandenyje jis gali išsilaikyti iki 80–90 parų, o išmatose – iki kelių mėnesių. Virusas taip pat atsparus išdžiuvimui ir žemai temperatūrai. Jį sunaikina virinimas ir įprastos koncentracijos dezinfekcinės medžiagos bei ultravioletiniai spinduliai.
Plitimas
Poliomielitas yra užkrečiama, tik žmonėms būdinga liga, plintanti fekaliniu-oraliniu keliu. Ji ypač paplitusi vietovėse, kur yra prastos sanitarinės sąlygos. Į aplinką virusas patenka su infekuoto žmogaus išmatomis, jomis gali būti užterštas vanduo ar maistas. Taip pat liga gali plisti tiesioginio kontakto būdu, todėl kyla didelė rizika asmenims, kurie gyvena su užsikrėtusiuoju.
Diagnostika
Poliomielito diagnozę galima įtarti, jeigu asmeniui pasireiškia kaklo ir nugaros raumenų sustingimas, nenormalūs refleksai ir sunkumai ryjant bei kvėpuojant. Ligos diagnozė patvirtinama paėmus nosiaryklės sekreto, išmatų arba nugaros smegenų skysčio mėginį ir jame nustačius poliovirusą.
Gydymas
Specifinio gydymo nėra, priešvirusiniai preparatai poliomielito viruso neveikia. Prasidėjus antrai ligos bangai skiriamas lovos režimas: ligonis guldomas į kietą lovą, pėdos atremiamos į statmeną atramą, kad nesideformuotų. Skiriama raminamųjų, skausmo malšinamųjų, tinimą mažinančių vaistų, vitaminų. Atliekamos šiluminės procedūros, rankos ir kojos apvyniojamos karštu vilnoniu audiniu. Sutrikus kvėpavimui, taikoma dirbtinė plaučių ventiliacija. Sunkiais atvejais skiriamas trumpalaikis gliukokortikoidų kursas. Antibiotikai vartojami tik prasidėjus plaučių uždegimui arba jo profilaktikai. Atsigavimo periodu skiriama vaistų, gerinančių nervinių sinapsių laidumą. Taikomas masažas, gydomoji mankšta, fizioterapijos procedūros. Vėliau prireikus skiriamas ortopedinis gydymas.
Komplikacijos
Praėjus 30-40 metų po pirminio susirgimo, gali išsivystyti post-poliomielito sindromas – tai vėlyvos poliomielito komplikacijos. Dažniausiems jo simptomams priklauso: progresuojantis raumenų ir sąnarių skausmas bei silpnumas, bendras silpnumas ir nuovargis po nedidelio krūvio, raumenų atrofija, kvėpavimo ir rijimo sutrikimai, kvėpavimo sutrikimai miego metu (pvz.: miego apnėja), šalčio netoleravimas, kognityvinių funkcijų – dėmesio sutelkimo ar atminties – problemos, depresija ir nuotaikų kaita.
Prevencija
Pagrindinė poliomielito prevencijos priemonė – skiepai. Lietuvoje ši vakcina įtraukta į rekomenduojamų skiepų sąrašą ir yra kompensuojama. Vadovaujantis LR Vaikų profilaktinių skiepijimų kalendoriumi, nuo poliomielito skiepijami 2 mėn., 4 mėn., 6 mėn., 18 mėn. ir 6–7 m. amžiaus vaikai.
Šiuo metu įvairiose pasaulio teritorijose skiepijamos dviejų tipo poliomielito vakcinos: gyva (OPV) ir negyva (IPV). OPV vakcina yra nebrangi, ją nesunku įskiepyti, nes ji lašinama per burną ir yra labai veiksminga, tačiau apie 70 proc. paskiepytųjų OPV šį virusą kurį laiką išskiria su išmatomis. IPV vakcina yra brangesnė, skiepijama injekcijomis, taip pat labai imunogeniška, sukelia aukštus apsauginių antikūnų lygius tiek vaikams, tiek suaugusiems. Abiejų vakcinų sudėtyje yra pirmo, antro ir trečio tipo poliomielito virusų.
Lietuvoje OPV vakcina pradėta skiepyti 1957 m., o nuo 2007 m. skiepijama tik IPV vakcina.
Epidemiologija
Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) duomenimis, 2016 m. pasaulyje užregistruoti 37 susirgimai, sukelti 1 tipo laukinio poliomielito viruso. Daugiausiai laukinio poliomielito viruso susirgimų (20 atvejų) registruota Pakistane.
Hatvanakono nacionalinis parkas
Hatvanakono nacionalinis parkas  – pajūrio nacionalinis parkas Tailande centre, Pračuapkhirikhano provincijoje. Parkas įkurtas 1992 m. gruodžio 30 d.
Poliomielitas
Epidemiologija
Šiaurės ir Pietų Amerikoje poliomielitu nebesergama nuo 1994 metų, Australijoje, Tolimųjų Rytų regione – nuo 2000 metų. Europoje paskutiniai laukinio poliomielito viruso protrūkiai registruoti 1992 m. Nyderlanduose.
Hatvanakono nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 38,00 km² plotą Tailando įlankos pakrantėje, Malakos pusiasalio šiaurėje. Parkas apima Mueango (Mueang) ir Thapsakae (Thap Sakae) apylinkėse, 35 km į pietvakarius nuo provincijos centro Pračuapkhirikhano. Parkui priklauso dvi nedidelės salos: Kočano (Ko Chan) ir Kothaisi (Ko Thaisi).
Poliomielitas
Epidemiologija
Lietuvoje paskutinis susirgimo poliomielitu atvejis užregistruotas 1972 metais. Europos regionas, taip pat ir Lietuva, 2002 m. pradėtas vertinti kaip „laisvas nuo poliomielito“, t. y. nutrauktas laukinio poliomielito viruso cirkuliavimas gamtoje.
Hatvanakono nacionalinis parkas
Flora ir fauna
Iš retų augalų parke sutinkama: aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), Afzelia xylocarpa, sindora (Sindora siamensis), asiūklinė kazuarina (Casuarina equisetifolia), Casuarina junghuhniana , o prie salų – koralinis rifas.
Parke gyvena: palminis musangas, Birminis kiškis, dygliatriušis, Draco blanfordii ir kt., sutinkama daug paukščių: gracula (Gracula religiosa), volungė (Oriolus chinensis), vandenynis rifinis garnys, Dicrurus paradiseus, Bengalinis žalvarnis (Coracias benghalensis), Vanellus indicus , Pycnonotus blanfordi , Halcyon smyrnensis , Aerodramus fuciphagus ir kt.
Neringos savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Neringos savivaldybės taryba – Neringos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Orotina
Orotina  – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, pakrantės lygumoje, 48 km į pietvakarius nuo Alachuelos, 26 km nuo Ramiojo vandenyno. Kantono centras. Keliai į Alachuelą, San Chosė, Puntarenasą. Yra bažnyčia, kelios mokyklos. Verčiamasi žemės ūkiu. Vyksta kasmetinė vaisių šventė.
Istorija
Senovėje įėjo į Orotinjos regioną, valdomą kasiko Gurutinos.
Velikaja
Velikaja reiškia šias upes Rusijoje:
Vėzeris
Vėzeris  – upė Vokietijoje. Susidaro susiliejus Veros (prasideda Tiuringijos Miške) ir Fuldos (prasideda Riono kalnuose) upėms prie Miundeno miesto. Teka į šiaurę Šiaurės Vokietijos žemuma per Žemutinę Saksoniją. Įteka į Šiaurės jūros Helgolando įlanką, sudaro estuariją. Vėzeris laivuojamas. Jūrų laivai pasiekia Brėmeną. Upė kanalais sujungta su Elbe ir Emsu.
Didžiausi intakai: Dėmelis, Didžioji Auė, Huntė (kairieji), Nesė, Aleris, Viumė (dešinieji).
Didžiausi miestai prie Vėzerio: Hioksteris, Hamelinas, Bad Ojenhauzenas, Mindenas, Brėmenas, Brėmerhafenas.
thumb|left|240px|Vėzeris prie Polo
San Ramonas
San Ramonas ( – „Šv. Raimondas“) gali reikšti šias vietoves:
Lomžos žemė
Lomžos žemė  – istorinis teritorinis vienetas egzistavęs XIV a.-1795 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos regione. Žemės buvo išsidėstę dabartinių Palenkės ir Mazovijos vaivadijų Kolno, Ostrolenkos, Lomžos ir Zambruvo apskrityse bei nedidelėje vakarinėje Balstogės apskrities dalyje. Žemių centras buvo Lomžos miestas. Žemėse taip pat yra šie didesni miestai: Ostrolenka, Zambruvas ir Kolnas. Šiaurėje nuo 1343 m. žemės ribojosi su Prūsija. Rytuose ribojosi su Viznos žemėmis, Narevo, Sienicos ir Šlinos upėmis, kurios skyrė žemes nuo Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei priklausiusio Palenkės krašto Bielsko žemės. Pietuose ribojosi su Nuro žemėmis ir Ožo upe. Vakaruose su Ružanskos ir Cechanovskos žemėmis.
Istorija
Žinoma kad jau nuo X a. šiose žemėse gyveno vakarų slavų gentis Mazovai. Spėjama kad pirmosios gyvenvietės pradėjo kurtis IX a. amžiuje. XI a. šiose žemėse prie Narevo, Pisos ir Bebro upių jau egzistavo Ostrolenkos, Novogrudo, Lomžos ir Viznos gyvenvietės. 1355 m. šias žemes prie Mazovijos kunigaikštystės prijungė kunigaikštis Semovitas III. 1379 m. Semovitas III kunigaikštiją padalijo savo sūnums, šias žemes palikdamas savo sūnui Janušui I. Po tėvo mirties 1381 m. Janušas I Senasis oficialiai tapo šių žemių valdytoju. 1418 m. Lomžos gyvenvietei buvo suteiktos Kulmo miesto teisės. 1414 m. ir 1447 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo panaudotas Lomžos žemių terminas. 1496 m. Lenkijos karalius Jonas Albrechtas suteikė šias žemes leno teise kunigaikščiui Konradui III. 1503 m. šių žemių valdytoja tapo Ona Mazovietė. 1505–1525 m. pastatyta Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo katedra. 1517 m. šių žemių valdytoju tapo kunigaikštis Janušas III, po kurio mirties 1526 m. žemės tapo Lenkijos karalystės dalimi. 1593–1633 m. žemėse veikė keturios apskritys: Kolno, Ostrolenkos, Ostruvo ir Zambruvo. 1795 m. žemės tapo Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamento dalimi. Šiaurinėje žemių dalyje Kurpių girioje nuo senų laikų gyvena Kurpių entnografinė grupė.
Vištakai
Vištakai, Vištiekai arba Šuvalovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Ullrichsdorf, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Шувалово) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas į šiaurę nuo Krasnojarskojės.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities Jučių valsčiaus kaimas. Priklausė Jučių parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sadovojės apylinkės kaimas.
Semeniškiai
Semeniškiais vadinami kaimai:
Leukizmas
thumb|right|250px|[[Baltasis liūtas]] thumb|Leukistinis [[uolinis karvelis. Akys ir kojos yra normalios spalvos.]] Leukizmas (, iš 'baltas') – gyvūno organizmo būklė, kai odoje, plaukuose ir plunksnose melanino yra žymiai mažiau nei norma ar visai nėra. Leukizmą sukelia recesyvinis alelis. Gyvūnams leukistams būdingas baltas kailis (plunksnos ar žvynai), tačiau akys ir kiti organai ar audiniai paprastai normalios spalvos. Tuo tarpu gyvūnams albinosams būdingos raudonos akys.
Mechanizmas
Leukizmu vadinami keli fenotipo variantai, kuriuos sukelia pigmentinių ląstelių diferenciacijos ir/ar migracijos iš nervinės skiauterės į odą, plaukus ar plunksnas organizmo vystymosi metu sutrikimai. Dėl jų visas kūno paviršius (jei neišsivysto visos pigmentinės ląstelės) ar jo lopai (jei neišsivysto atskiros pigmentinių ląstelių zonos) nebeturi pigmentinių ląstelių, kurios sintetintų pigmentus.
Dažniau pasitaiko ne visiškas leukizmas (visiškai baltas kailis), o dalinis leukizmas (lokalizuota ar dalinė hipopigmentacija), dėl ko gyvūno kailis turi netaisyklingų baltų dėmių. Likęs kailis būna normalios spalvos ir normalaus rašto. Toks dalinis leukizmas pasireiškia kaip keršumas. Balto ir normalios spalvos kailio plotų santykis gali smarkiai skirtis skirtingose kartose, net tų pačių tėvų palikuonyse. Taip būna arklių, karvių, šunų, miesto varninių paukščių, ir karališkųjų pitonų tarpe. Pasitaiko ir daugelyje kitų rūšių.
Kitas žymus albinizmo ir leukizmo skirtumas yra akių spalva. Dėl melanino nesintezės jo trūksta tiek tinklainės pigmentiniame sluoksnyje, tiek akių rainelėse, tad albinosų akys dėl prasišviečiančių eritrocitų atrodo raudonos. Tuo tarpu daugelio leucistinių gyvūnų akys yra normalios spalvos. Taip yra todėl, kad tinklainės pigmentinio sluoksnio melanocitai kyla ne iš nervinės skiauterės, o atsipumpuravusios nervinio vamzdžio dalių, kurios tampa optinėmis taurėmis, kurios vėliau sudaro akių tinklaines. Kadangi jų vystymosi kelias gana nepriklausomas, todėl jų nepaveikia leukizmo priežastys.
Genai, kurie mutavę gali sukelti leukizmą, yra c-kit.
Dvarykščiai
Dvarykščiais vadinami kaimai:
Čiangrajus
Čiangrajus  – toliausiai į šiaurę nutolęs miestas Tailande, Čiangrajaus provincijos sostinė. 1262 m. šis miestas buvo įkurtas kaip karaliaus Mangrajaus sostinė.
Tailando Nacionalinės statistikos tarnybos duomenimis, nuo rugsėjo mėn. 2010 m. Čiangrajaus savivaldybėje gyveno 199 699 žmonių.
Čiangrajui būdingas tropinis drėgnas ir sausas klimatas. Žiemos yra gana sausos ir šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio mėn., vidutinė dienos maksimali temperatūra 34,9 °C. Lietingas sezonas trunka nuo balandžio pabaigos iki spalio mėn., jo metu būdingos liūtys, žemesnė temperatūra dieną, nors naktys lieka šiltos.
Viesgirdžiai
Viesgirdžiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 24 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, į vakarus nuo kelio. Kaimo pietinėje dalyje, 0,28 km į pietryčius nuo kelio Piktuižiai–Viesgirdžiai, 32 m į vakarus nuo Norutos upės yra Viesgirdžių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4665).
Istorija
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Šakynos seniūnijai, nuo 1920 m. Piktuižių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šakynos apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Šakynos tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 10 ūkių.
Hoseima
Hoseima arba Alhoseima  – miestas šiaurės Maroke, Rifo kalnų pašlaitėje, Viduržemio jūros pakrantėje; Tazos–el Hoseimos–Taunato regiono administracinis centras. Miestas yra Rifo geografiniame regione, čia dominuoja Rifo berberų gentys. Yra jūrų uostas ir Šerifo al Idrisio oro uostas. Verčiamasi žvejyba, maisto pramone, vystomas turizmas.
Istorija
Miestą 1925 m. įkūrė ispanai tuo metu jiems pavaldžiame Ispanų Maroke. Jis buvo pavadintas Vilja Sanchurchu pagal jį įkūrusį generolą Chosė Sanchurchą. Čia apsigyveno nemažai ispanų, miestas tapo populiariu kurortu. Vėliau miestas pervadintas į Villa Alhucemas. Po Maroko nepriklausomybės pradėjo sparčiai vystytis.
Lamphunas
Lamphunas  – miestas šiauriniame Tailande, Lamphuno provincijos sostinė. 2006 m. turėjo 14 030 gyventojų.
Miestas yra išsidėstęs Pingo upės slėnyje, tarp Thanon Thong Čai kalnų vakaruose ir Khun Tan kalnų rytuose.
Miestas yra apsuptas ryžių laukais ir sodais, kuriuose auga populiarūs vaisiai, tokie kaip tikrasis longanas.
Ginučiai
Ginučiai – gatvinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, tarp Almajo ir Sravinaičio ežerų bei Srovės upelio. Per kaimą eina kelias. Seniūnaitijos centras. Stūkso Ginučių piliakalnis (IX–XII a. archeologijos paminklas, ant kurio galbūt stovėjusi Linkmenų pilis). Yra paštas (LT-30027), maisto prekių parduotuvė, „Gaidelių sodyba“ kaimo turizmo reikmėms. Ant kalvos yra kaimo kapinaitės. Išvystytas kaimo turizmas, vandens pramogos, nutiestas pėsčiųjų kelias į Palūšę.
Veikia vandens malūnas (pastatytas šešioliktame amžiuje) – svarbus turistinis objektas ir saugomas technikos paminklas, kuriame išlikusi visa autentiška įranga, yra ir nedidelė duonai kepti naudotų įrankių ekspozicija. Malūnas nuo 1945 m. priklausė Ginučių kolektyviniam ūkiui, veikė iki 1968 m., 1978 m. nacionalinio parko iniciatyva restauruotas (perstatytos sienos ir perdengtas stogas), o 1985 m. – rekonstruotas. Jame veikia malūnininkystės muziejus.
Etimologija
thumb|left|[[Ginučių piliakalnis]]
Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo veiksmažodžio ginti – šių vietų gynimo svarbą netiesiogiai paliudija greta esantis Ginučių piliakalnis.
Geografija
Kaimą supa Linkmenų miškas. Tarp Linkmeno ir Asėko ežero yra senas Ginučių ąžuolynas (19 ha), vietos gyventojų vadinamas giria. Netoli kaimo stūkso Ladakalnis.
Istorija
Prieš 1905 m. dvarponis J. Gimžauskas sumanė nusavinti malūną, priklausiusi (kaip ir visos paupės pievos) kaimo bendruomenei. Jau buvo perėmęs iš valstiečių beveik visas girnas, tačiau iš 55 kiemų susirinkę kaimo vyrai pareiškė: „Pasiimk malūną, bet vandens negausi“. Naktį keli vyrai upelio dugne sukalė aštrius kuolus, kaimynai priveržė velėnų, rąstų, šakų, akmenų, sukasė pylimą ir nukreipė kita – Srovės upelio kryptimi. Malūnas liko stovėti prie dumblinos balos. Atvažiavę žandarai iš Švenčionių suėmė vyrus ir jų talkininkus, teisme iškelta byla, tačiau ją ponas pralaimėjo ir malūnas atiteko kaimui.
thumb|right|Prezidento [[Antanas Smetona|Antano Smetonos atminimo akmuo]]
Legendos
Pasakojama, kad Ginučių malūnas garsėjęs jame gyvenusių velnių išmonėmis. Kartais jie atvežtus malti grūdus išpildavę iš maišų, kartais tamsią naktį lauke kieno nors arklį nujodydavę. Bet jau seniai iš malūno kažkur išsidanginę.
Mikolaičiai
Mikolaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 25 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, 25 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, į vakarus nuo kelio, prie Einauto upelio.
Istorija
Nuo 1950 m. – Šakynos apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Šakynos tarybiniam ūkiui.
America (muzikos grupė)
America – amerikiečių-anglų folkroko atlikėjų grupė.
Istorija
Pradžioje buvo tik 3 grupės nariai: Gerr’io Beckley, Devio Bunello ir Dano Peeko. Sulaukę pilnametystės (apie 1972 m.) greitai išgarsėjo. Jų dainos buvo aukščiausiose muzikos topų pozicijose XX a. 8-9 dešimtmečiais.
Žinomiausios grupės dainos: „A Horse With No Name“, „Sister Golden Hair“, „Ventura Highway“ ir „Tin Man“.
San Ramonas (Kosta Rika)
San Ramonas  – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centriniame slėnyje, Tilarano Kordiljeros pašlaitėje, 44 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Kantono centras. Netoliese praeina Panamerikos plentas, išsišakoja keliai į kalnuose įsikūrusias gyvenvietes. Turistinis centras (kelionės prie Arenalio), netoliese įsteigtas Alberto Manuel Brenes biologinis rezervatas.
Istorija
San Ramonas įkurtas 1854 m., o 1856 m. tapo kantono centru.
Kamphengphetas
Kamphengphetas  – šiaurės Tailando miestas, Kamphengpheto provincijos sostinė. 2005 m. mieste gyveno 30 114 žmonių.
Johanesas Bobrovskis
Johanesas Bobrovskis (, 1917 m. balandžio 9 d. Tilžė – 1965 m. rugsėjo 2 d. Rytų Berlynas) – vokiečių rašytojas.
Biografija
1928 m. su tėvais persikėlė į Karaliaučių, 1937 m. į Berlyną. 1933-1935 m. ir 1937 m. vasarojo pas senelius Mociškiuose ir Vilkyškiuose (Pagėgių apskritis).
Studijavo meno istoriją. 1939 m. paimtas į Vokietijos kariuomenę tarnavo ryšių dalinyje. Dalyvavo karo kampanijose Lenkijoje, Prancūzijoje, Lietuvoje (1941 m. yra buvęs Kaune, 1943 m. Vilkyškiuose, 1944 m. Kupiškio ir Zarasų apylinkėse), Rusijoje, Latvijoje. 1945-1949 m. karo belaisvis Donbaso, Pavolgio lageriuose. Grįžęs į Rytų Berlyną dirbo leidyklose.
Kūryba
Parašė romanų, apsakymų. Prozoje vaizduojami vokiečių ir kitų tautų santykiai R. Europoje, gausu lietuvių motyvų (rašoma apie K. Donelaitį, Vydūną, Žemaitę ir kt.), Rytų Prūsijos peizažų, atsispindi paribio kult. problematika. Pasakojimo stilius lyriškas, metaforiškas, ryšku laiko ir erdvės kaita, šnekamosios kalbos intonacijos. Poezijai būdingos istorinės reminiscencijos, baltų mitologijos motyvai, asociatyvumas, daugiaplanė semantika. Eilėraščiuose eleginės intonacijos, šviesos ir šešėlių simbolika derinama su odės pakilumu, yra lietuvių liaudies dainų citatų; jie parašyti verlibru.
Mūrelis
Mūrelis (arba Liun Muravianka) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Anykščių.
Velikaja (Čiukotka)
Velikaja, Onemenas  – upė Rusijoje, Čiukotkoje. Susidaro susiliejus Kujimvemo ir Kylvygevamo upėms, prasidedančioms Koriakų kalnyne. Teka į šiaurės rytus pelkėta Anadyrio žemuma. Skaidosi į daugybę atšakų ir protakų. Įteka į Beringo jūros, Anadyrio įlankos, Onemeno įlanką.
Upė užšąla spalio viduryje, atitirpsta tik birželio pradžioje.
Kerbediškės
Kerbediškės – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurę nuo Kuršėnų, prie kelio Gedintės–Baužai.
Istorija
Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
Velikaja (Pskovas)
Prasideda Bežanicų aukštumoje, netoli Viazo gyvenvietės. Aukštupyje prateka virtinę ežerų (Didysis Viazas, Chodšo ež., Didieji Ostryjė, Chvojno ež.). Teka į vakarus. Upės plotis po pirmųjų 15 km siekia 7–10 m, teka daugiausia miškingomis vietovėmis. Toliau prateka nemažą Verjato ežerą. Velikaja išplatėja iki 15–20 m. Teka pušų giraitėmis, prateka dar grupę ežerų (Bystrojė, Jaskojė, Zverino, Jozeriščė). Toliau upės vaga darosi slenkstėta. Ties Idricos gyvenviete Velikaja pasuka į šiaurę (upės plotis 30–40 m). Krantai jau nebe tokie miškingi, palei upę daugėja gyvenviečių. Žemiau Opočkos upės greitis sulėtėja. Už santakos su Zilupe, Velikajos plotis jau siekia 60–70 m. Iki Ostrovo upėje dar yra vienas slenkstėtas ruožas, kuriame upėje yra daug rėvų ir salų. Už Ostrovo į Velikają 5 km ruože įteka net 3 dideli intakai. Upė išsiplečia iki 100 m, greitis dar labiau sulėtėja. Krantai tankiai gyvenami, nemiškingi. Galiausiai prateka Pskovą ir 15 km žemiau šio miesto skaidosi į deltą ir įteka į Pskovo ežerą.
Didžiausi intakai: Alolė, Kudka, Sorotė, Čeriocha, Pskova (dešinieji), Idrica, Isa, Siniaja, Utroja , Kuchva, Viada (kairieji).
Velikaja laivuojama 40 km nuo žiočių. Prie Velikajos įsikūrę Opočkos, Ostrovo ir Pskovo miestai.
Kurukšetros mūšis
thumb|250px|Mūšio iliustracija
Kurukšetros karas – centrinė tradicinio indų epo Mahabharatos siužeto dalis. Pagal Mahabharatą tarp Pandavų ir Kauravų klano įvykęs konfliktas dėl Hastinapuro karūnos baigėsi mūšiu, kuriame dalyvavo ir nemažas skaičių kitų senovės karalysčių, palaikiusių vieną ar kitą pusę. Mūšis įvyko prie Kurukšetros, dabartinės Harjanos valstijos teritorijoje. Pergalę iškovojo Pandavai.
Mūšio eiga
Pasak Mahabharatos, Kurukšetros mūšis vykęs 18 dienų ir atpasakotas iš Sandžajos, Kauravų tėvo Dhritarštros vežiko, regėjimo. Mūšio priežastimi tapo nesutarimas tarp Kauravų ir Pandavų giminių dėl Hastinapuro sosto, o pretekstu tapo Pandavų žmonos Draupadės pažeminimas.
Į mūšį stojo 5 broliai Pandavai, palaikomi gausių pajėgų ir viešpaties Krišnos, bei 100 brolių Kauravų, palaikomų gausybės karių ir giminės senolių. Pandavų lyderis Ardžuna labai abejoja, ar jam verta stoti į mūšį prieš gimines, mokytoją, gerbiamus senolius, bet jo vežikas Krišna įtikina didvyrį, kad tokia yra jo priedermė (Krišnos ir Ardžunos pokalbis išskiriamas į atskirą veikalą, Bhagavadgytą). Prieš mūšį vyriausias iš Pandavų Judhišthira ateina pas giminės senolius, Bhišmą, Droną, ir gauna jų palaiminimą. Sutariama, kad mūšis turi vykti pagal karo taisykles – sėdintis ratuose gali atakuoti sėdintį ratuose, sėdintis ant dramblio – sėdintį ant dramblio, kovotojai turi būti lygūs amžiumi, ginkluote, pajėgumu.
Kitą naktį Pandavai nusprendžia, kad Bhišmą gali nugalėti pasinaudodami Šikhandi. Įtikintas Krišnos, kitą dieną Ardžuna pasislepia už Šikhandi nugaros, ir kuomet šis stoja į mūšį su Bhišma, jam iš už nugaros pradeda laidyti strėles į Kauravų karvedį. Tuomet sužeistą Bhišmą supuola visi Pandavai, ir jis nukrenta nuo dramblio ant strėlių krūvos. Bemirdamas Bhišma prašo Durjodhanos, kad šis susitaikytų su Pandavais. Tačiau šis atsisako tai daryti. Bhišmai mirus, 11-ąją mūšio dieną, Karna stoja į mūšį, o naujuoju Kauravų vadu tampa Drona.
15-ąją dieną, pasveikinę patekančią Saulę, kariai vėl stojo mūšin. Tadien nuo Dronos rankos žūva du Pandavų didvyriai – Drupada ir Virata. Tuomet prieš Droną stoja jo mokinys Ardžuna, tačiau jų jėgos visiškai lygios. Tada Krišna vėl sugalvoja klastą – Bhima nukauna dramblį, kurio vardas Ašvathama – lygiai kaip ir Dronos sūnaus. Drona tai išgirdęs ir pamanęs, kad žuvo jo sūnus, puola į sielvartą. Tuo pasinaudojęs, Drupados sūnus Dhrištadjumna nukerta galvą Dronai ir atkeršija už tėvo žūtį.
Po Dronos žūties, Kauravų vadu tampa Karna. 16-ąją dieną į dvikovas susiremia Karna prieš Ardžuną, Bhima prieš Ašvathamą, tačiau niekas nepasiekia pergalės. Tada Karna prašo Šaljos, kad šis taptų jo vežiku, nes tik taip jis tapsiąs lygus Ardžunai, kurio vežimą valdo Krišna. Kol kitą dieną Ardžuna kovoja prieš Karną, Bhima nužudo daug Kauravų, tarp jų ir Dušasaną, ir pagal anksčiau duotą priesaiką, išgeria kraują iš jo širdies. Tuo tarpu tarp Karnos ir Ardžunos stoja tokia dvikova, į kurią įstoja ir dievai – Indra už Ardžuną, Sūrja už Karną. Tada vienas iš Karnos vežimo ratų įsmenga į žemę (iš anksto sumanyta Šaljos klasta). Kol Kauravų karvedys bando vežimą išlaisvinti, Ardžuna, įtikintas Krišnos, nužudo Karną.
Dvikovą stebėjęs Krišnos brolis Balarama pasipiktina tokiu negarbingu Pandavų elgesiu ir apie tai paskelbia visiems. Po mūšio išgyveno tik 12 didvyrių: broliai Pandavai, Krišna, Satjakis, Ašvathama, Kripa, Jujutsu, Vrišakethu ir Kritavarma.
Likę gyvi Kauravų didvyriai užpuola naktį sumigusius Pandavus ir išžudo visus, išskyrus pačius brolius, kurie tąnakt buvo ne stovykloje, o rūmuose.
Metohija
thumb|250px|Kosovo ir Metohijos žemėlapis thumb|right|250px|[[Prizrenas|Prizreno miestas]] Metohija − istorinė ir geografinė Balkanų dalis į vakarus nuo Kosovo.
Regiono plotas 3340 km². Gyventojų − 790 272 (2002 m. duomenys). Metohija išsidėsčiusi lygumoje, kur labai derlingos žemės, švelnus klimatas, gausūs vandens šaltiniai ir aukštos kalnų grandinės, skiriančios ją nuo Albanijos.
Istorija
Kosovas ir Metohija buvo politinis viduramžių Serbijos centras. Taip pat − labai svarbi vieta serbų dvasiniam bei kultūriniam identitetui ir valstybingumui nuo seniausių laikų iki dabar. Daugiausiai didelę reikšmę viduramžiais turėjusių vienuolynų (pavyzdžiui, Gračanica, Pečka Patrijaršija ar Visoki Dečani) buvo pastatyti būtent Kosove. Metohijoje, vakarinės Kosovo provincijos Pečo mieste, 1346 m. įsikūrė pagrindinis Serbijos Ortodoksų bažnyčios patriarchatas (veikė iki 1766 m.). Tais pačiais metais įkurtos Serbijos Imperijos sostinė taip pat buvo Metohijoje − Prizreno miestas, kuris serbų istorijoje žinomas kaip „Imperijos miestas“ arba „Serbijos Konstantinopolis“.
Terminas Metohija reiškia žemę, valdomą Serbijos ortodoksų bažnyčios. Serbų istorikai tvirtina, kad iki 1946 m., kuomet nauja komunistų valdžia, prisidengdama agrarinės reformos politika, nacionalizavo žemę ir perdavė ją albanų valstiečiams, 70% Kosovo ir Metohijos teritorijos priklausė Serbijos ortodoksų bažnyčiai. Priešingai nei serbams, albanams Kosovas ir Metohija nėra svarbiausia nacionalinė žemė. Atvykėliai iš Albanijos pradėjo keltis į šį miestą tik po Pirmosios didžiosios serbų migracijos iš Kosovo ir Metohijos 1690 m., kuri vyko per Austrijos ir Osmanų imperijos karą (Vienos karas) 1683−1699 metais. Pagal osmanų vykdytus gyventojų surašymus matosi, kad šiame regione anksčiau vyravo serbai. Surašymas atliktas 1485 m., tai yra po trisdešimties metų, kai provincija buvo okupuota turkų ir tapo sudedamąja administracinės Osmanų imperijos dalimi (1455 m.).
Kosove ir Metohijoje albanų skaičius didėja iki šiol. Remiantis oficialiais Serbijos šaltiniais, 1945 m. provincijoje gyveno 70% albanų, o 1991 m. 90%.
Nuorodos
Kosowo
Meškų botaninis-zoologinis draustinis
Meškų botaninis-zoologinis draustinis – saugoma teritorija Tauragės rajone, botaninis-zoologinis draustinis. Įsteigtas 2011 m. Plotas 146,01 ha.
Apima Šešuvies upės slėnio užliejamas pievas greta Meškų kaimo. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti šioje teritorijoje randamas Europos Bendrijos svarbos rūšis: kraujalakinius melsvius (Maculinea teleius) ir didžiuosius auksinukus (Lycaena dispar) bei užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę. Draustinyje taip pat saugomos Europos Bendrijos svarbos gamtinės buveinės: nesusivėrusios žemyninės smiltpievės, natūralūs eutrofiniai ežerai su plūdžių arba aštrių bendrijomis, stepinės pievos, rūšių turtingi briedgaurynai, rūšių turtingi smilgynai, eutrofiniai aukštieji žolynai, aliuvinės pievos, šienaujamos mezofitų pievos, medžiais apaugusios ganyklos.
Mažieji Dacai
Mažieji Dacai arba Zamostjė (, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.