cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fullmetal Alchemist
Svarbiausi veikėjai
thumb 200px|thumb|Broliai Elric‘ai, Alphonse (kairėje) ir Edward (dešinėje) 200px|thumb|Broliai Elric‘ai mokosi alchemijos prieš incidentą
Alchemija
Alchemija Fullmetal Alchemist seriale vadinama 3 pakopų procesu. Analizė (siekiant suprasti keičiamos medžiagos struktūrą ir savybes), sunaikinimas/skaidymas (paversti medžiagą į pradinį jos pavidalą) ir pertvarkymas/atstatymas (rekonstruoti medžiagą į kitokią formą arba suteikti kitokias savybes). Mangoje alcheminių galių šaltinis nežinomas nei pagrindiniams veikėjams, nei skaitytojams. Anime serijose reikalinga reakcijoms energija ateina iš kitos Vartų pusės, manoma, iš ten įvykstančių mirčių.
Filosofinis Akmuo
Legendinis akmuo, leidžiantis savininkui visiškai apeiti Lygiareikšmio pasikeitimo įstatymą. Norint jį sukurti, reikia sunaudoti tam tikrų medžiagų, šiuo atveju – žmonių gyvybių.
Alchemijos vartai
Taip pat žinomi kaip „Tiesos vartai“ arba tiesiog „Vartai“. Manoma kad tai – visos alchemijos energijos šaltinis. Mangoje, alchemikas, kuris žvelgė pro vartus, gali įvykdyti alchemines reakcijas be nupiešto arba ištatuiruoto apskritimo. Sakoma, kad anime serijose Vartai svyruoja pirmyn, kiekvieną kartą kai iškviečiama Alchemijai reikalinga energija. Taip pat jie yra kiekviename asmenyje, tiesiog reikia žinoti, kaip juos pasiekti. Taip pat sakoma, kad silpnoji jungtis tarp kūno, minčių ir dvasios yra vadinama Vartais – kitaip tariant, mirtimi. Kūdikis, anime postulatuose, turi silpną ryšį tarp kūno, minčių ir sielos, odėl lengva iškviesti vartus, naudojant kūdikį. Anime serijose Vartai panašūs į Rodin‘o skulptūrą Pragaro Vartai (The Gates of Hell), bet mangoje labiau primena obeliską, atrodantį kaip Kabbalahistic‘os Gyvybės Medis.
Publikavimas
Fullmetal Alchemist spausdinamas Square Enix mėnesiniame antologiniame Monthly Shonen Gangan manga žurnale nuo 2001 m. liepos ir šiol. Iki 2006 spalio pasirodė 65 skyriai ir 14 grafinių novelių rinkinių. Viz Media nuo 2005 gegužės pradėjo leisti manga šiaurės Amerikoje. Jau pasirodė 9 leidimai anglų kalba, o 10-as planuojamas Lapkričio 21 d.
Singapūre manga leidžiama Chuang Yi, tiek anglų tiek supaprastinta Kinų kalbomis. Lenkijoje mangą leidžia JPFantastica, nuo 2006 m. rugsėjo buvo išleistos 3 knygos.
Skyrių gidas
Pastaba: Viz'o oficialūs angliški vertimai yra iki 41 skyriaus, toliau neoficialūs Japoniški. <br style="clear:both;" />
Altarista
Altarista ( altoristas) – kunigas, neturintis pareigos eiti nuolatinės įprastos tarnystės kaip nuolatiniai patarnavimai tikintiesiems (krikštijimas, laidojimas), Šv. Mišių aukojimas, klebono pareigų ėjimas ir kt.
Altarista paprastai yra garbaus amžiaus kunigas, dažniausiai dėl savo fizinės sveikatos negalintis eiti savo pareigų; tai kunigas, esantis „pensijoje“. Jo namai, prižiūrimas ūkis vadinami altarija.
Vardas „altarista“ žinomas nuo XV a.
Gumbinė nasturtė
140px|left|thumb|[[Gumbinis kiškiakopūstis|Gumbinio kiškiakopūsčio (Oxalis tuberosa) ir gumbinės nasturtės (Tropaeolum tuberosum) gumbai]]
Gumbinė nasturtė, anjus (añu) – senas retas kultūrinis P. Amerikos augalas, auginamas Titikakos ežero apylinkėse dėl stiebagumbių.
Biologinės savybės
Tai sukulentinis augalas su šliaužiančiais stiebais, kurie lapkočiais gali vytis apie atramas. Žinomos stačiosios ir šliaužiančios formos. Auga 1-1,5 m. skersmens ir 50-80 cm aukščio kerais. Lapai skydiški, pakraščiais penkiaskiaučiai.
Žiedai smulkūs, tamsiai geltoni, ornažiniai arba ryškiai raudoni. Vaisius yra skeltavaisis iš trijų vaislapėlių. Užaugina daug daigių sėklų, tačiau yra nemažai tik vegetatyviai besidauginančių šio augalo formų, kurios tik retkarčiais subrandina šiek tiek sėklų.
Gumbinė nasturtė yra poliploidinė rūšis (52 chromosomos, haploidinis chromosomų rinkinys - 13 chromosomų). Mejozės metu sudaro daug multivalentų, todėl vaisingumas sumažėja. Manoma, kad dėl sterilumo problemų adaptavosi daugintis vegetatyviai. Egzistuoja ir daugiau genetinės gumbinės nasturtės kilmės hipotezių.
Stiebagumbiai formuojasi ant stolonų, kiek kūgiški, balti ar geltoni (retkarčiais būna raudonų ar purpurinių), nusėti raudonomis ar avietinėmis dėmėmis, ypač palei akutes. Minkštimas geltonas. Švieži gumbai turi aštrų kvapą, dėl ko juos sunku valgyti nevisiškai išvirtus.
Auginimas
Gumbinė nasturtė pirmą kartą paminėta 1553 m. kelionės per Andus aprašyme. Pagal archeologinius duomenis spėjama, kad pradėta auginti maždaug 5500 m.p.m.e.
Kaip kultūrinis augalas vietiniams gyventojams ji mažiau svarbi už bulves (Solanum tuberosum), gumbinį kiškiakopūstį (Oxalis tuberosa), gumbinį uliuką (Ullucus tuberosus), tačiau ją daržovių turguose nuolat pardavinėja.
Gumbinę nasturtę augina Bolivijos, Peru, Ekvadoro, Kolumbijos ir Venesuelos Anduose, jos gumbai yra svarbus maisto produktas 9 mln. žmonių, gyvenančių 2500-4000 m aukštyje. Augalas puikiai prisitaikęs augti aukštikalnėse, jis gerai auga net prastose dirvose, nebijo piktžolių. Nasturtės auginimo vietoms būdingi statūs šlaitai, stiprūs vėjai, plonas dirvožemio sluoksnis su nelaidžiomis uolienomis po juo, stipriu vandens nuotėkiu. Oras naktimis smarkiai atvėsta, o dieną - gerokai įšyla. Tokiomis sąlygomis Senojo pasaulio augalai auga prastai. Geri nasturtės derliai būna ~30 t/ha 3000 m aukštyje (tiriant auginimą palankiomis sąlygomis buvo gautas derlius 70 t/ha). Vienas keras užaugina iki 4 kg gumbų. Augimo ciklas trunka 5-6 mėn., todėl įmanoma gauti du derlius per metus.
Vietiniai gyventojai paprastai sodina smulkius gumbus, kurie maistui mažiau tinka. Gumbai sodinami eilėmis (80-100 cm tarp eilių, 40-60 cm tarp augalų eilėje). Sodina ir derlių nuima rankomis. Kai kuriose Andų vietovėse nasturtė yra mėgstama kultūra, kadangi jos auginimas reikalauja mažai darbo, ji nebijo prastesnės priežiūros. Derlių galima palikti žemėje ir išsikasti prireikus.
Labai atspari vabzdžiams, nematodams, bakterijoms (manoma dėl didelės izotiocianatų koncentracijos). Kolumbijoje gumbinę nasturtę augina kartu su bulvėmis, siekiant šias apginti nuo kenkėjų.
Tačiau aptikta, kad kultivuojamos gumbinės nasturtės labai apkrėstos virusais, kas būdinga vegetatyviai dauginamiems (klonuojamiems) augalams. Virusų pašalinimas turėtų žymiai padidinti gumbinės nasturtės derlingumą.
Gumbinė nasturtė yra trumpadienis augalas, kuris formuoja stolonus ir stiebagumbius tik tada, kai dienos ilgis yra 11-13,5 val. Jei diena ilgesnė, stiebagumbiai nesiformuoja. Pavykus panaikinti šia priklausomybę nuo dienos ilgio gumbinė nasturtė taptų perspektyvia kultūra, kuri galėtų būti auginama ir kituose kraštuose.
Bandoma šią nasturtę auginti Naujojoje Zelandijoje.
Maistinės savybės
Sausa stiebagumbio medžiaga turi 14-16 % baltymų, iki 80 % angliavandenių, nemažai vitaminų (~9 µg/100 g karotino, beveik 480 mg/100 g askorbo rūgšties). Į baltymų sudėtį įeina visos nepakeičiamosios aminorūgštys.
Nepaisant to, kad gumbinės nasturtės stiebagumbiai labai maistingi, jie prastoko skonio, todėl žmonės linkę imti vartoti kitas gumbines kultūras. Dėl to siūloma šį augalą auginti kaip pašarinį, nes tiek gumbai, tiek virkščios labai baltymingi.
Stiebagumbiai turi izotiocianatų (isothiocyanates), dėl kurių jų skonis primena aštrų ridikų skonį. Aštrus skonis susilpnėja ar net virsta saldžiu stiebagumbius verdant. Todėl gumbus paprastai verda su mėsa, žaliosiomis daržovėmis, kukurūzais, bulvėmis, žolėmis arba valgo keptus. Gležnus jaunus lapus valgo kaip lapines daržoves. Valgo ir žiedus.
Gumbus mirko melasoje ar sirupe ir valgo kaip saldumynus. Bolivijoje ir Peru iš gumbų daro desertą - gumbus aplieja melasa ir užšaldo.
Vaistinės savybės
Gumbinę nasturtę naudodavo kai kurioms inkstų ligoms gydyti, kaip šlapimą varančią priemonę.
Ši nasturtė vietinių gyventojų tarpe garsėja kaip antiafrodiziakas. Ispanų metraštininkas Cobo užrašė, kad inkų imperatoriai savo kareivius maitindavo nasturtės gumbais „kad šie užmirštų savo žmonas“. Vietiniai vyrai neretai atsisako valgyti šį augalą, nes tiki, kad jis sukelia impotenciją ir nevaisingumą. Atlikus tyrimus su žiurkėmis, paaiškėjo, kad nasturtės gumbais šeriamų žiurkių patinų organizme testosterono ir dihidrotestosterono lygis sumažėjo 45 %. Bolivijoje tikima, kad gumbinė nasturtė skatina menstruacijas.
Agatirsas
Agatirsas graikų mitologijoje – Heraklio ir Echidnos sūnus. Agatirsų genties protėvis.
Balstogės Čarnos Šventųjų Moterų parapija
Balstogės Čarnos Šventųjų Moterų parapija  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės Čarnos mieste. Parapija įkurta 1985 m. gegužės 9 dieną. Parapijoje yra 1985–1996 m. pastatyta Balstogės Čarnos Šventųjų Moterų cerkvė.
Princas konsortas
Princas konsortas  – valdančios karalienės vyras, kuris pats nėra karalius. Kai kuriais atvejais princas konsortas yra oficialus valdančios karalienės vyro titulas. Anglų kalboje jis prasideda didžiosiomis raidėmis – Prince Consort.
Formalų princo konsorto titulą turėjo karalienės Viktorijos (valdžiusios 1837–1901 m.) vyras Saksonijos-Koburgo ir Gotos princas Albertas (Prince Albert of Saxe-Coburg and Gotha), kuriam šį titulą suteikė jo žmona 1857 m.
Šiuo metu princai konsortai yra:
Pripažįstant socialinę padėtį valdančios karalienės vyras gauna princo ar princo konsorto titulą. Nevisiškai aišku, kas nutiktų, jeigu princas konsortas pergyventų savo žmoną valdančią karalienę, ir ši neturėtų įpėdinių, kadangi tokių įvykių istorijoje praktiškai nėra nutikę.
Analogiškas titulas princesė konsortė Vakarų Europoje neegzistuoja, kadangi karalių žmonos visada būdavo ir yra vadinamos karalienėmis. Tuo tarpu Maroko karaliaus Mohamedo VI (Mohammed VI of Morocco) žmona Maroko princesė Lala Salma turi princesės konsortės titulą.
Surovas
Surovas  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
2020 m. vasaros olimpinės žaidynės
thumb|right|250px|Naujasis Olimpinis stadionas Tokijuje '''2020 m. vasaros olimpinės žaidynės arba XXXII Olimpiada''' vyko 2021 m. liepos 23 – rugpjūčio 8 dienomis Tokijuje, Japonijoje. Iš pradžių buvo planuotos 2020 m. liepos 24 – rugpjūčio 9 dienomis, tačiau dėl 2020 m. pradžioje kilusios koronaviruso pandemijos nukeltos į 2021 metus, žaidynių pavadinimas nepakeistas. Automatiškai perkeltos ir 2020-ųjų parolimpinės žaidynės. Tokijas išrinktas miestu-rengėju 2013 m. rugsėjo 7 d. vykusioje 125-ojoje TOK sesijoje Buenos Airėse, Argentinoje, ir tapo pirmuoju Azijos miestu, kuriame žaidynės vyko jau du kartus (pirmą kartą – 1964 m.)
Medalių lentelė
2020 m. vasaros olimpinių žaidynių medalių lentelė (Atnaujinta: 2021-08-08)
Balsavimas
Miestą-rengėją 2020 m. olimpiadai TOK rinko 2013 m. rugsėjo 7 d. Buenos Airėse, Argentinoje. Po pirmo etapo nė vienas miestas nesurinko daugiau nei 50% balsų, o Madridas ir Stambulas gavo po lygiai. Po perbalsavimo tarp šių dviejų miestų atkrito Madridas. Galutiniame balsavime Tokijas nugalėjo Stambulą santykiu 60:36.
Plėtra ir pasiruošimas
2015 m. pabaigoje buvo patvirtintas naujojo Tokijo olimpinio stadiono projektas, kurį sukūrė japonų architektas Kengo Kuma, vietoj atsisakyto Britanijos architektės Zaha Hadid projekto dėl kainos. Kengo Kumos projektuoto stadiono statybos kaštai vertinti 149 mlrd. jenų (1,2 mlrd JAV dolerių), vietoj Zaha Hadid 252 mlrd. jenų vertės projekto.
COVID-19 pandemijos padariniai
2020 m. sausio mėnesį kilus pasaulinei COVID-19 pandemijai pradėtos diskusijos dėl olimpinių žaidynių saugumo. Metų pradžioje atšauktos ir į kitas valstybes perkeltos visos atrankos kvalifikacinės varžybos, kurios turėjo vykti Kinijoje. Pandemijai plintat smarkiau kvalifikacinės varžybos sustabdytos visame pasaulyje.
2020 m. kovo 2 d. Tokijos olimpinis organizacinis komitetas išleido pranešimą spaudai teigiantį, kad pasiruošimas olimpiadai ir toliau vyksta be planų olimpiadą nukelti į kitą datą. Kovo 18 d. Tarptautinis olimpinis komitetas patvirtino jog organizacija neketina stabdyti ar atidėlioti žaidynių rengimo.
Linkolnas (reikšmės)
Žodis Linkolnas reiškia:
2020 m. vasaros olimpinės žaidynės
COVID-19 pandemijos padariniai
2020 m. kovo 24 d. Tokijo olimpinis organizacinis komitetas ir tarptautinis olimpinis komitetas paskelbė apie olimpinių ir parolimpinių žaidynių atidėjimą. Kovo 30 d. išleistas pranešimas spaudai su patvirtintomis naujomis olimpiados datomis - 2021 m. nuo liepos 23 d. iki rugpjūčio 8 d.
2021 m. liepos 8 d. TOK paskelbė, kad dėl didėjančio COVID-19 atvejų skaičiaus olimpinės žaidynės vyks be žiūrovų.
Sporto šakos
2013 m. vasario 12 d. nuspręsta iš 2020 m. olimpinės programos pašalinti imtynes. 2013 m. rugsėjo mėnesį buvo sprendžiama ar į programą grąžinti imtynių sportą ar jį pakeisti, kuriuo nors iš šitų sporto šakų: beisbolas ir softbolas, karate, riedlenčių sportas, laipiojimas, skvošas, banglenčių sportas, ušu. Tarptautiniam olimpiniam komitetui buvo pateiktas sutrumpintas sporto šakų sąrašas: imtynės, beisbolas/softbolas ir skvošas, iš kurių atgal į olimpinę programą sugrąžintos imtynės.
Dalyvavusios šalys
Iš olimpinių žaidynių pasitraukė Šiaurės Korėja. tai buvo pirmasis šalies nedalyvavimas žaidynėse nuo 1988 m.
Bermuda, Filipinai ir Kataras šiose žaidynėse pelnė savo pirmuosius olimpinius aukso medalius. Tuo tarpu San Marinas ir Turkmėnistanas pelnė pirmuosius olimpinius medalius istorijoje.
Lietuva 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lietuvai atstovavo 42 sportininkai.
12 vergovės metų
Filmo premjera JAV įvyko 2013 m. gruodžio 26 d., o Lietuvoje – 2014 m. vasario 7 d.
Siužetas
1841 m. afroamerikieitis violončelininkas Solomonas Nortupas yra laisvas žmogus, jis gyvena kartu su savo žmona ir vaikais Saratogos miestelyje, Niujorko valstijoje. Vieną dieną jį dviem savaitėms į keliaujantį cirką pasamdo du vyrai. Tačiau Solomonas yra pagrobiamas ir parduodamas kaip vergas Naujajame Orleane. 12 metų jis yra priverstas dirbti plantacijose ir paklusti savo šeimininkui, kol vieną dieną jis sutinka kanadietį Basą, kuris pažada nusiųsti laišką Solomono šeimai.
Įvertinimas
„12 vergovės metų“ po premjeros Telluride filmų festivalyje kritikų buvo įvertintas teigiamai. Toronto tarptautiniame kino festivalyje 2013 m. filmas gavo publikos simpatijų apdovanojimą.
„Rotten Tomatoes“ svetainėje buvo pateikta 96 % teigiamų atsiliepimų. „Metacritic“ įvertinimas buvo 97 iš 100, remiantis 48 atsiliepimais.
„Oskarai“
Filmas laimėjo tris „Oskarus“ ir buvo nominuotas dar šešiems.
„Auksiniai gaubliai“
Filmas laimėjo „Auksinį gaublį“ kaip geriausias filmas.
AFI
Amerikos filmų instituto pripažinimas
Santo Tomė (Korjentesas)
Santo Tomė  – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Brazilijos pasienyje, Urugvajaus dešiniajame krante, priešais San Boržą (sujungtas tiltu). Departamento centras.
Miestas iškilęs virš šalia esančių pelkynų. Įkurtas 1632 m. jėzuitų misionierių, gvaranių gyvenamose teritorijose. Seniau turėjo net kelias pavadinimo formas: Santo Tomás, Santo Tomás Apóstol, Santo Thomé. 1817 m. kentėjo nuo portugalų antpuolių. Mieste vyksta liaudies folkloro šventė, karnavalas. Santo Tomė – populiari poilsio vieta. Miesto istorijos muziejus Pablo Argilaga.
Agenoras
Graikų mitologijoje Agenoro („labai vyriškas“) vardu – 5 personažai:
Spaktyvos balsas
Spaktyvos balsas – savaitinis satyros ir humoro laikraštis, leistas 1931–1932 m. Kaune.
Istorija
Leido Vanda Bagdonavičiūtė-Jasiukevičienė. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, „Typolit“ Kaune. Išėjo 7 numeriai.
Redagavo Pranas Vytautas Būdvytis.
Žamanšinas
Žamanšinas  – upė Brazilijoje, Paros valstijoje; dešinysis, didžiausias Tapažoso intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Kašimbo kalnuose, 460 m aukštyje, ties Paros ir Mato Groso valstijų sandūra. Teka į šiaurę. Įteka į Tapažosą ties Poso Grande.
Didžiausi intakai: Klaras, Novas, Aruris.
thumb|left|240px|Žamanšino upė
Vagoje daug slenksčių, todėl laivyba sudėtinga. Žamanšino prieigose įsikūręs Novo Progresas. Žemupyje sudarytas Žamanšino nacionalinis parkas.
Šunvyšnė
Šunvyšnė (Atropa) – notreliažiedžių (Lamiidae) poklasio bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų gentis.
Šunvyšnės genties rūšys: ir kt.
Akmeniškiai
Akmeniškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, prie Klaipėdos krašto ribos, dešiniajame Šyšos upės krante, 3 km į šiaurės rytus nuo Katyčių. Stūkso Akmeniškių piliakalnis (dar vadinamas Didele Pilaite, Švedkalniu, Pilimi, Margpiliu) su gyvenviete (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą, 1998 m. paskelbti kultūros paminklais).
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
right|thumb|250px|[[Eleanor Roosevelt|Eleonora Ruzvelt su išspausdinta Visuotine žmogaus teisių deklaracija]] Visuotinė žmogaus teisių deklaracija – tarptautinis dokumentas, priimtas 1948 m. gruodžio 10 d. Paryžiuje, JTO Generalinėje Asamblėjoje. Deklaracija kviečia valstybes laikytis žmogaus teisių ir laisvių (teisės į gyvenimą, laisvę, asmens neliečiamybę), pilietinių ir politinių teisių ir laisvių (santuokos, prieglobsčio teisės, įsitikinimų laisvės, taikių susirinkimų ir asociacijų laisvės), socialinių ir ekonominių teisių (teisės į darbą ir vienodą atlyginimą už vienodą darbą, teisės į poilsį ir socialinį aprūpinimą, teisės sudaryti profsąjungas).
Akmeniškiai
Istorija
Po Melno sutarties (1422 m.) Akmeniškių kaimo teritorija buvo Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje, Žemaičių seniūno Kęsgailos valdoje. 1533 m. šią teritoriją užgrobė Prūsija. Iki 1920 m. ji priklausė Tilžės apskričiai, Katyčių valsčiui ir parapijai, 1920–1939 m. – Klaipėdos kraštui, Pagėgių apskričiai.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Nors Deklaracija yra rekomendacinio pobūdžio, jos poveikis didelis: deklaracijos principai yra įtvirtinti tiek valstybių vidaus teisės aktuose (pvz., konstitucijose), tiek privalomojo pobūdžio tarptautiniuose aktuose.
Dėl universalaus Deklaracijos pobūdžio, Jungtinės Tautos, bendradarbiaudamos su viešomis organizacijomis ir pavieniais asmenimis pasistengė tekstą išversti į kiek galima daugiau kalbų. Dar 1999 m. Deklaracija pateko į Gineso rekordų knygą kaip „į daugiausiai kalbų išverstas dokumentas“ – tuo metu buvo atlikta vertimų į 298 kalbas ir tarmes. 2009 m. rekordas atnaujintas, įrašius, kad vertimų atlikta į 370 kalbų. 2016 m. vertimų skaičius viršijo 500 ribą ir išlieka dokumentu, išverstu į daugiausiai kalbų.
Akmeniškiai
Istorija
1737 m. Akmeniškių kaime įsteigta vienakomplektė pradinė mokykla (nuo 1879 m. iki I pasaulinio karo pabaigos buvo net dvi klasės). XIX a. pabaigoje mokyklai pastatytas naujas pastatas. 1937 m. Akmeniškių pradinėje mokykloje mokėsi 29 mokiniai, iš kurių 25 išpažino evangelikų liuteronų, 4 katalikų tikėjimus. Dėstoma buvo vokiečių kalba, nežiūrint, kad kaimo dauguma gyventojų buvo lietuvininkai (1905 m. jie sudarė 83 %). Mokyklai priklausė trys pastatai (du mūriniai ir vienas medinis) ir 4 ha žemės. Akmeniškių kaime dar buvo dvaras, kalvė, vėjo malūnas. Vokiškuose raštuose Akmeniškiai buvo vadinami Ackmonischken (nuo 1939 m. Akmonischken).
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Kontekstas
Antrojo pasaulinio karo metu Sąjungininkai įtvirtino keturias laisves – minties laisvę, religijos laisvę, laisvę nuo baimės ir laisvę nuo nepriteklių – šios keturios laisvės tapo pagrindiniais Sąjungininkų karo tikslais. Jungtinių Tautų chartija taip pat įtvirtino šiuos tikslus.
Akmeniškiai
Istorija
Po karo iš esmės Akmeniškiuose pasikeitė gyventojai. Sovietmečiu priklausė Katyčių (1950–1977 m.), Usėnų (1977–1995 m.) apylinkėm. Gyventojai daugiausia dirbo Katyčių paukštininkystės tarybiniame ūkyje. Nuo 1995 m. priklauso Katyčių seniūnijai. Pagrindinis verslas – žemdirbystė. 1997 m. buvo 32, 2003 m. – 21 ūkis (laikė 112 galvijų).
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Deklaracijos kūrimas
1946 m. birželį Jungtinių Tautų Ekonominė ir socialinė taryba įkūrė Jungtinių Tautų Žmogaus teisių komisiją, kurią sudarė 18 įvairų tautybių narių. Šiai komisijai buvo skirta užduotis paruošti tarptautinį žmogaus teisių dokumentą. Komisija darbui sukūrė Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos ruošimo komitetą, kuriam vadovavo Eleonora Ruzvelt. Komitetas per dvejus metus susirinko į dvi sesijas.
1948 m. gegužę komitetui baigus rašyti deklaracijos tekstą, šis buvo svarstomas JT Žmogaus teisių komisijoje, JT Ekonominėje ir socialinėje taryboje, Trečiajame JT Generalinės Asamblėjos komitete. Šių svarstymų metu sulaukta daug pasiūlymų dėl teksto keitimo.
Akmeniškiai
Piliakalnis
Akmeniškių kaimo šiauriniame pakraštyje, dešiniajame Šyšos upės krante, 450 m į šiaurės vakarus nuo Lazduonos ir Šyšos santakos ir 200 m į pietus nuo tilto per Šyšą yra Akmeniškių piliakalnis. Piliakalnio rytinis šlaitas leidžiasi į upės slėnį; status (aukštis iki 14 m). Piliakalnio viršuje esanti 50x26 m dydžio aikštelė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi. Aikštelės pietinį pakraštį puslankiu juosia iki 3 m aukščio, 60 m ilgio pylimas. 1963 m. piliakalnyje buvo atlikti žvalgomieji tyrinėjimai. Piliakalnio aikštelėje rastas kultūrinis sluoksnis. 1,1 km į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra Lazduonėnų piliakalnis. Kasmet nuo 2006 per Valstybės dieną (liepos 6 d.) ant Akmeniškių piliakalnio planuojama švęsti Piliakalnio šventę.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Balsavimas
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija buvo priimta JT Generalinės Asamblėjos 1948 m. gruodžio 10 d. Paryžiuje kaip Rezoliucija 217. Iš 58 Jungtinių Tautų narių, 48 balsavo už, nei viena nepasisakė prieš, 8 valstybės susilaikė ir 2 nebalsavo.
Daugėliškis (Kėdainiai)
Daugėliškis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Truskavos, prie Ratlanksčio upelio. Yra apleistos fermos. Kertasi vietiniai keliukai į Pauslajį, Dvariškius II, Suradgalį.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Balsavimas
48 valstybės balsavo už:
Akmeniškiai
Padavimai
Apie Akmeniškių piliakalnį pasakojama:
Pakruojo miesto stadionas
Pakruojo miesto stadionas – įvairios paskirties stadionas Pakruojyje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Balsavimas
Aštuonios valstybės susilaikė:
Dvi valstybės balsavime nedalyvavo:
Pakruojo miesto stadionas
Kitados namų rungtynes žaidė A lygos klubas FK Kruoja. Vėliau – FC Pakruojis, kuris rungtyniavo Antroje bei Pirmoje lygose.
Pastatytas 2000 m. Stadione yra 2000 sėdimų vietų. Turi pirmą UEFA kategoriją.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
Struktūra
Deklaraciją sudaro preambulė ir 30 straipsnių.
Tarptautinė žmogaus teisių diena
Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos priėmimas yra minimas kiekvienais metais gruodžio 10 d. kaip tarptautinė žmogaus teisių diena. Šią dieną mini įvairios bendruomenės, religinės grupės, žmogaus teisių organizacijos, parlamentai, vyriausybės ir Jungtinių Tautų Organizacija. Įprastai dešimtmečių minėjimai pasižymi įvairiomis žmogaus teisių kampanijomis, kurios siekia atkreipti dėmesį į deklaracijos ir žmogaus teisių svarbą.
Daugėliškis (Panevėžys)
Daugėliškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Petriškių.
Žilvinas Kempinas
thumb|250px|right|TUBE, Venecijos bienalėje, 2009 m. thumb|right|250px|DOUBLE O, Saché, Prancūzija, 2008 m.
Žilvinas Kempinas (1969 m. gegužės 27 d. Plungėje) – vizualaus meno kūrėjas. Gyvena ir kuria Niujorke. Menininkui atstovauja prestižinė Yvon Lambert galerija Niujorke ir Paryžiuje bei galerija „Vartai“.
Biografija
1987–1993 m. studijavo tapybą Valstybiniame dailės institute. 1994 m. Šiuolaikinio meno centre surengė pirmąją personalinę parodą „Tapyba iš natūros“. Kūrė teatro dekoracijas: 1998 m. gavo apdovanojimą už geriausią metų sceninį apipavidalinimą. Užsidirbdavo kurdamas ekspozicinių erdvių planus biuro baldų bendrovei.
1997 m. pab. išvyko į Niujorką, jame 1998–2002 m. Hunterio koledže studijavo tarpdisciplininį meną. 2003 m. Niujorko Šiuolaikinio meno centre „P.S.1“ buvo surengta pirmoji menininko paroda Jungtinėse Amerikos Valstijose, po kurios sekė gausybė parodų tokiose institucijose kaip: Leme (San Paulas), Yvon Lambert (Niujorkas), Baltic Contemporary Art Centre, Gateshead (Jungtinė Karalystė, 2010 m.), Spencer Brownstone Gallery (Niujorkas, 2004, 2006, 2007 m.), Kunsthalle Wien (Viena, 2008 m.), Šiuolaikinio meno centre (Vilnius, 2007 m.); Palais de Tokyo (Paryžius, 2006 m.).
Svarbiausios grupinės parodos: MoMA (Niujorkas); 53-oji Venecijos bienalė, (Venecija, Italija); 6-oji Liverpulio bienalė (Jungtinė Karalystė); Transmediale.10 (Berlynas); Yvon Lambert (Paryžius, Niujorkas) Lunds Konsthall (Lundas, Švedija); Nam June Paik Art Center (Yongin Citz, Pietų Korėja), Manifesta 7, Bolzano (Italija); SFMOMA (San Franciskas, JAV); MUDAM (Liuksemburgas).
Mažažiotinės
Mažažiotinės (Anostomidae) – characidų (Characiformes) būrio žuvų šeima. Kūnas pailgas, burna nusmailėjusi ir nukreipta į apačią. Nemažai rūšių auginama akvariumuose. Dydis 8-40 cm.
Žilvinas Kempinas
Kūryba
Kūrinius sudaro optiškai ir fiziškai svaiginantys estetiniai įvykiai. Kūryboje taiko minimalizmo ir oparto estetiką. Darbai abstraktūs, bendražmogiški ir universalūs. Naudoja mažai elementų, pvz. juostelę ir ventiliatorių, šviesą ir adatą, paprastas ir netradicines priemones – vaizdo juostas, ventiliatorius, fluorescentinių lempų vamzdelius – jas derina su erdve, ritmu, oru bei šviesa. Taip išgaunamas itin sudėtingas efektas apimantis visus pojūčius, keičiantis vietos, laiko ir judėjimo suvokimą. Kūriniai nukreipti į stebėtoją, kuris tampa teatralizuotos, dažnai minimalistinės aplinkos veikėju.
Mažažiotinės
Gyvena greitai tekančiuose vandenyse Pietų Amerikoje ir Centrinės Amerikos pietuose.
Karolis Navickas
Karolis Navickas (1990 m. balandžio 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos regbininkas.
Mažažiotinės
Šeimoje 14 genčių, apie 140 rūšių.
Karolis Navickas
Biografija
Karjerą pradėjo Šiaulių BC "Vairas" komandoje. Vėliau žaidė Durbano Natal Sharks jaunimo komandoje. Grįžęs į Europą 2009-2010 m. žaidė Maskvos VVA-Podmoskovye. 2010-2011 m. žaidė Mančesterio Sale Sharks. 2012-2013 m. Bordo Union Bordeaux Bègles. 2013-2014 m. žaidė Krasnojarsko Krasny Yar. Nuo 2014 m. Provanso Pays d‘Aix.
Transpadanijos respublika
Transpadanijos respublika - Napoleono Prancūzijos imperijai pavaldi respublika Šiaurės Italijoje, kairiajame Po upės krante, egzistavusi 1796-1797 m. birželio 29 d.
Respubliką 1796 m. po pergalės prie Lodžio (Lodi) miesto sukūrė Napoleonas. Respublikos teritorija apėme Lombardijos žemes - buvusių Milano hercogystės, Mantujos hercogystės, Trento vyskupijos ir dalies Venecijos respublikos žemes.
Vėliau buvo sujungta su Cispadanijos respublika ir sudarė Cisalpinijos respubliką.
ROSAT
thumb|ROSAT paleidimas į kosmosą ROSAT – Vokietijos palydovinis teleskopas. Tai rentgeno spindulių orbitinė observatorija. Į kosmosą buvo paleista 1990 m. Ši observatorija sudarė dangaus žemėlapį rentgeno spindulių diapazone.
Jutkiai
Jutkiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Juodupės.
Saliukis
Kilmė
Senovės Egipte (IV–III a. pr. m. e.) liesi ilgakojai šunys naudoti medžioklėje. Egipto aristokratų mėgti saliukiai vaizduoti jų kapų freskose, tapytose prieš 4 tūkstantmečius. Veikiausiai egiptiečių ilgakojai šunys yra kurtų protėviai.
Saliukiai būna įvairių tipų ir tokie skirtumai pageidautini ir būdingi šiai veislei. Skirtumai atsirado dėl ypatingos padėties, kurią saliukiai užėmė pagal arabų tradicijas bei didžiulio Vidurio Rytų šalių ploto, kur saliukiai tūkstančius metų buvo naudojami medžioklei. Iš pradžių kiekviena gentis laikydavo tipinius saliukus, geriausiai prisitaikiusius atitinkamoje vietovėje paplitusių žvėrių medžioklei, tačiau pagal Vidurio Rytų šalių tradiciją saliukiai nebuvo perkami ar parduodami. Jie buvo dovanojami kaip pagarbos ženklas. Tokios europiečiams įteiktos dovanos atkeliavo į Europą iš įvairiausių vietovių.
Britiškasis 1923 metų standartas buvo pirmasis oficialus Europoje patvirtintas saliukių veislės standartas. Jame buvo stengiamasi apibūdinti visus originalius saliukių tipus.
Išvaizda
thumb|left|Saliukis Šios veislės atstovai palieka grakštumo, simetrijos, greičio ir ištvermės, derančios su jėga ir judrumu, įspūdį.
Kūno ilgis (nuo menčių iki sėdmenų) apytikriai lygus ūgiui ties ketera, nors šuo kartais atrodo ilgesnis, nei yra iš tiesų.
Galva ilga ir siaura, nosis juoda arba rudos kepenėlių spalvos. Dantys ir žandikauliai stiprūs, taisyklinga ir išbaigta žirkliška sankanda. Akys tamsios ar šviesiai rudos ir šviesios, didelės, ovalo formos, tačiau ne pernelyg iškilios. Žvilgsnis orus ir švelnus, atsidavęs ir įžvalgus. Ausys ilgos, apaugusios ilgu šilkiniu plauku, išaugusios aukštai, paslankios, kabančios, priglaustos prie kaukolės.
Krūtinė gili, ilga ir vidutiniškai siaura. Šonkauliai nei statinės formos, nei plokšti.
Uodega ilga, išaugusi žemai ir judesyje natūraliai užriesta, apačia gerai apaugusi ilgu šilkiniu plauku (netankiu). Suaugusių šunų neužriesta aukščiau nugaros linijos, išskyrus tuos atvejus, kai šuo žaidžia. Galiukas turi siekti bent jau kulnus. Priekinės letenos vidutinio ilgio, pirštai ilgi ir gražiai išgaubti, neišskėsti, tačiau tuo pat metu ne kaip katės pėda; visa forma stipri ir lanksti; tarpupirščiai apžėlę.
Saliukio judesiai sklandūs, plaukiantys. Atrodo, kad risčia bėgama be jokių pastangų. Žingsnis lengvas ir besikilnojantis, galūnių judesiai pirmyn ir atgal švelnūs.
Kailis trumpas, švelnus, šilkinis, užpakalinės letenų ir šlaunų dalys apaugusios karčiais, suaugę šunys gali turėti karčiukų ant snukio, šuniukai gali turėti šiek tiek pūkuotus karčiukus ant šlaunų ir pečių. Trumpaplaukių saliukių kailis nesudaro kirpčiukų.
Leidžiama bet kokia spalva ar jų deriniai. Tigrinė spalva nepageidautina.
Elgesys ir temperamentas
Su nepažįstamaisiais santūrus, tačiau ne baikštus ar agresyvus. Orus, protingas ir nepriklausomas.
Uarzazato tarptautinis oro uostas
Uarzazato tarptautinis oro uostas (IATA: OZZ, ICAO: GMMZ) – oro uostas šiaurinėje Uarzazato dalyje, Maroke.
Pralaidumas 2007 m.
Šaltinis:ONDA PDF dokumentas
Gelindėnai
Gelindėnai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Grumblių, istorinėje Ceklio žemėje.
SOHO
miniatiūra|NASA SOHO Soho – ESA ir NASA kosminė observatorija. Ji į kosmosą buvo paleista 1995 m. raketa „Atlas IIAS“ ir skrieja ties Lagranžo tašku L1. Ji yra naudojama Saulės tyrimams. Observatorija nuo Žemės yra nutolusi 1,5 mln. km. atstumu.
Saulės tyrimai
„SOHO“ kosminė observatorija Saulę fotografuoja dviem teleskopais, kurie apima 16° ir 3° skersmens plotą. Šioje sistemoje naudojamas koronografas, kuriame yra skrituliukas Saulės diskui uždengti. Iki 2003 m. buvo atrasta apie 600 kometų.
Pociškės pušis
left|150px thumb|right|250px|Pociškės pušis
Medis paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352.
Medis gyvybingas, derantis. 4-6 m aukštyje ant kamieno yra kelios nulūžusios ir nupuvusios šakos, kurių vietoje vėliau gali atsiverti drevės. Šiaurinėje medžio pusėje ties kamieno pamatu yra 60 cm ilgio ir 10 cm pločio plyšys (be žievės), kuriame matosi mediena. Plyšyje gyvena kertinių miško buveinių skruzdėlių rūšis – juodoji medžių skruzdėlė (Lasius fuliginosus).
Legendos
Pasakojimų apie seną pušį, skyrusią Girnikų ir Pociškės kaimus, yra ne vienas. Juos žmonės kūrė, negalėdami rasti paaiškinimo, kodėl ši pušis visai nepanaši į kitus savo rūšies medžius – neaukšta, stora ir plačiai išsišakojusi. Išvaizdos skirtumai atsirado todėl, kad Pociškės pušis išaugusi atviroje vietovėje, kur niekas neužstoja saulės. Miške medžiams tenka varžytis dėl šviesos bei žemės, todėl pušys ten būna aukštos ir plonos.
Pasakojama, kad kartą pavakary eidama namo, moteriškė ant pačios storiausios bei labiausiai išsiraičiusios pušies šakos, pamatė betupintį ir baisiai kniaukiantį juodą katiną raudonomis akimis. Norėdama nuginti, šūktelėjo: Škac šalin, bjaurybe! O tas, kad pradės rėkti: Aš ne katinas, ne katinas! Teko pačiai nuo tokios velniavos bėgti…
Kitąsyk žmogus sekmadienio pavakarę grįždams po mišių iš Kurtuvėnų prie pušies sutiko du nepažįstamus juodai apsirengusius ponaičius. Nusistebėjęs, iš kur anie bus atsiradę, pasiteiravo, kur traukia. Ponaičiai atsakę, jog į klebono laidotuves. Gūžtelėjęs pečiais (juk ką tik kleboną gyvą matė), žmogus parėjo namo, o kitądien sužinojo, kad naktį klebonas mirė. Žmogelis nusprendė, kad sutiktieji buvo velniai, ėję pasiimti klebono sielos.
Ikaras (asteroidas)
1566 Ikaras – asteroidas, atrastas 1949 m. birželio 27 d. vokiečių astronomo V. Badės.
Fastų Šv. Kryžiaus parapija
'''Fastų Šv. Kryžiaus parapija'''  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Fastų kaime. Parapija įkurta apie 1545 metus. Parapijoje yra Fastų Šv. Kryžiaus cerkvė ir Fastų Šv. Archangelo Mykolo cerkvė.
Persiko linija
Persiko linija – 1976 m. Italijoje sukurta erotinė drama.
Spalio pergalė
Spalio pergalė – Pandėlio rajono laikraštis, leistas nuo 1950 m. spalio 22 d. iki 1962 m. kovo 31 d. Pandėlyje.
Istorija
LKP Pandėlio rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas, ėjęs du kartus, 1950 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1957 m. – 500 egz., 1902 m. – 3200 egz.
Laikraštis panaikintas 1962 m. kovo 31 d., kai rajono teritorija perduota Rokiškio rajonui.
Irena Vaišvilaitė
Irena Vaišvilaitė (g. 1954 m. gruodžio 30 d. Pasvalyje) – meno ir bažnyčios istorikė, diplomatė, nuo 2012 m. – Lietuvos Respublikos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė prie UNESCO (2017 m. birželio mėn. – 2019 m. pab.).
Biografija
1979 m. Maskvos valstybiniame M. V. Lomonosovo universitete baigė meno istoriją, 1984 m. įgijo daktaro laipsnį. 1998 m. Romos Popiežiškajame Grigaliaus universitete baigė bažnyčios istorijos studijas ir įgijo daktaro laipsnį.
1991–1998 m. dirbo Romoje, buvo Vatikano radijo lietuviškų laidų redakcijos bendradarbė. 2001–2004 m. – Laisvosios Europos radijo Prahoje redaktorė. Dėstė Vilniaus universitete, Vilniaus dailės akademijoje.
2003–2007 metais ėjo prezidento V.Adamkaus vyriausiosios patarėjos pareigas. 2008–2012 m. buvo Europos humanitarinio universiteto Vilniuje prorektorė.
2012–2017 m. buvo Lietuvos ambasadorė prie Šventojo Sosto ir Maltos Ordino. Nuo 2017 m. birželio 30 d. – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Lietuvos Respublikos nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO.
Poliglotė. Be gimtosios lietuvių dar moka italų, anglų, prancūzų, lenkų, čekų, rusų kalbas.
Raigardo žydų kapinės
Raigardo žydų kapinės - žydų kapinės įkurtos Raigardo mieste XVIII a. amžiuje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo suniokotos. Kapinėse išlikę keli antkapiai.
Alan Marshall
Alanas Maršalas (, 1902 m. gegužės 2 d. – 1984 m. sausio 21 d.) – australų rašytojas, humanistas, socialinės dokumentikos kūrėjas.
Alaną Maršalą išgarsino autobiografinis romanas „Aš moku šokinėti per balas“ (, 1955), kuriame pasakojama apie rašytojo vaikystės patirtis, susirgus poliomielitu. 1962 ir 1963 m. buvo išleistos dar dvi Alano Maršalo knygos, paremtos autentiškomis autoriaus patirtimis. Maršalo romanuose aprašoma Australijos gamta, paprastų žmonių kasdienybė ir, svarbiausia, neįgalaus vaiko bandymas gyventi pilnavertį gyvenimą.
Parašė daug apsakymų, nuolat reiškėsi periodiniuose leidiniuose. Aktyviai rėmė neįgalius vaikus – pats Alanas Maršalas nuo 6 metų amžiaus liko suparalyžiuotas ir sunkiai vaikščiojo.
Lėtinė limfoleukemija
Lėtinė limfoleukemija (taip pat žinoma kaip lėtinė limfocitinė leukemija arba lėtinė limfatinė leukemija bei smulkių B limfocitų limfoma, LLL) – mažo agresyvumo lėtinės eigos mažų B limfocitų leukemija, dažniausiai diagnozuojama leukemijos forma. Liga gali pasireikšti padidėjusiu limfocitų kiekiu kraujyje – limfocitoze, arba padidėjusiais limfmazgiais. Pastaruoju atveju ji vadinama smulkių B limfocitų limfoma ir gali būti priskiriama ir gydoma kaip mažai agresyvios ne Hodžkino limfomos. Šios dvi formos priskiriamos vienai ligai su skirtingomis manifestacijomis.
Daugėliškis (Ukmergė)
Daugėliškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ukmergės.
Lėtinė limfoleukemija
Epidemiologija
LLL yra pati dažniausia leukemija tarp suaugusiųjų, sudaranti 30% leukemijos atvejų. 65 metų amžiuje sergamumas sudaro 12,8/100000 per metus. Vyrai serga dažniau nei moterys. LLL yra vyresnio amžiaus žmonių liga, sergamumo pikas pasiekiamas 70 metų amžiuje.
Citogenetika
Nustatomas imunoglobulinų lengvųjų ir sunkiųjų grandžių genų persitvarkymas. Daugiau kaip 80 % LLL atvejų randamas nenormalus kariotipas. Apie 50 % pacientų nustatoma 13 chromosomos delecija.
Ligos klasifikacija, potipiai
Esant padidėjusiems limfiniams mazgams, patvirtinus kaulų čiulpų infiltraciją ir nesant periferiniame kraujyje limfocitozės diagnozė yra smulkių B limfocitų limfoma.
Pagal prolimfocitų skaičių tarp lėtinės leukemijos ląstelių išskiriama: LLL potipiai ir variantai :
Stadijos
LLL skirstymas į stadijas skiriasi nuo ne Hodžkino limfomų, kadangi diagnostiniai kriterijai yra limfocitozė periferiniame kraujyje ir kaulų čiulpų pažeidimas. Šiuo metu praktikoje tebenaudojamos senesnė RAI klasifikacija ir nauja BINET klasifikacijos schema.
Gydymas
Kadangi natūrali ligos eiga lėta ir tik kai kuriais atvejais sukelia simptomus, pirmasis žingsnis yra atskirti ligonius, kuriems reikia skirti gydymą nuo tų, kuriuos pakanka stebėti. Indikacijos gydymui yra:
Kaip taisyklė: Lėtinė limfoleukemija daugeliui pacientų šiuolaikinėmis chemoterapinių vastų ir imunoterapinių preparatų kombinacijomis yra nepagydoma liga. Vienintelė galimybė visiškai pasveikti yra alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija.
Pirmos eilės gydymas
Esant indikacijų gydymui ligoniai pagal funkcinę būklę, gretutines ligas ir amžių skirstomi į tris grupes:
Trečios eilės gydymas
Kiekvienam ligoniui individualus, esant fludarabinui atspariai ligai skiriamas alemtuzumabas, R-CHOP protokolas, išreikšta hemolizė gydoma kortikosteroidais. Nebesant galimybių skirti intensyvią chemoterapiją galimas palaikomasis gydymas chlorambucilu ir kortikosteroidais. Efektyvūs nauji, dar pakankamai gerai neištirti preparatai yra ibrutinibas ir idelalisibas.
Prognozė
Klasikinės stadizacijos sistemos pagal RAI ir BINET tiesiogiai neatspindi ligos prognozės, kadangi neįtraukia sudėtingais tyrimais nustatomų ligos parametrų.
Blogos prognozės rodikliai
Juos nustačius ligonių išgyvenamumas yra <10 metų
Geros prognozės rodikliai
Juos nustačius prognozuojamas pacientų išgyvenamumas >25 metai
Citogenetiniai ir molekuliniai genetiniai prognozės faktoriai
Daugiau nei 80 % LLL ligonių turi chromosomų aberacijas, kurios nustatomos FISH metodu. Dar 2000 metais atliktame tyrime vokiečių mokslininkų grupė suskirstė ligonius į 5 grupes ir nustatė, kad ligoniai turintys 17p deleciją ir 11q deleciją išgyvena trumpiau, jiems būdinga greitesnė ligos progresija. Tuo tarpu del(13q) parodė ilgesnį išgyvenamumą. Vėliau atliktame CLL1 tyrime blogas prognostinis žymuo pasirodė esanti 13 chromosomos trisomija. Tikslūs citogenetinių aberacijų ir ligonių medianinio išgyvenamumo rodikliai pateikiami lentelėje. Kitas svarbus prognostinis žymuo yra IgVH – imunoglobulino geno sunkiųjų grandžių mutacijos (angl. Immunoglobulin variable heavy chain). Prancūzų mokslininkų darbo grupė nustatė, kad nesant mutacijos imunoglobulino gene išgyvenamumas yra kur kas trumpesnis nei esant šiai mutacijai. Nustatytas medianinio išgyvenamumo skirtumas sudarė atitinkamai 79 ir 152 mėnesius.
Tirozinkinazė ZAP70 yra neigiamas prognostinis žymuo, kaip ir CD23 ekspresija. Paskutinių tyrimų duomenimis ZAP70 dažnai nustatomas su nemutavusiu IgVH.
Nuorodos
Lėtinė limfoleukemija: naujas gydymo standartas obinutuzumabu
Richardas Banaitis
Richardas Banaitis (1933 m. liepos 18 d. Kaune - 1997 m. sausio 14 d. Jonavoje) - šachmatininkas, šachmatų treneris, Jonavos pedagogas.
Biografija
1954 m. baigė Kauno Komjaunimo vidurinę mokyklą ir Kauno J. Gruodžio muzikos mokyklos IV kursus. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo anglų kalbą.
Vamzdžio dūmsiurbis
thumb|Vamzdžio dūmsiurbis thumb|right|[[M1 Abrams|M1A1 Abrams tankas (JAV)]] Vamzdžio dūmsiurbis  – įtaisas tankinės patrankos vamzdyje, kuris apsaugo tanko vidų nuo parako degimo dujų. Dūmsiurbio neturinčiuose tankuose užtaisant patranką po šūvio atidarius spyną į tanką plūsta karštos nuodingos degimo dujos. Šios dujos mažina deguonies kiekį tanko viduje, dujų smarvė ir karštis mažina tanko įgulos darbingumą.
Richardas Banaitis
Biografija
Auklėtiniai – tarptautinis šachmatų meistras Aidas Labuckas (Jonava), tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris V. Andriulaitis (Jonava), respublikos jaunių šaškių čempionai: S. Simanavičius (Pravieniškės), N. Šalnaitė-Rudauskienė (Rumšiškės); kandidatai į sporto meistrus: R. Norinkevičiūtė (Jonava), V. Mordas (Jonava) ir kt. Šaškininkas Gintaras  Gavėnas  buvo  vienas  iš  stipriausių  kandidatų  į  meistrus  Lietuvoje, vėliau  apgynęs  daktaro  disertaciją (chemija), įkūrė  ir sėkmingai  vadovauja lietuviškos  kosmetikos  firmai.
Vamzdžio dūmsiurbis
Dūmsiurbiai naudojami didelio kalibro tankinėse ir savaeigių patrankose.
Bardiškiai (reikšmės)
Bardiškiais vadinami kaimai:
Vamzdžio dūmsiurbis
Vamzdžio dūmsiurbis yra talpyklė, kurios ertmė anga sujungta su vamzdžio ertme. Šūvio metu pro angą vamzdžio sienelėje pralėkus sviediniui į talpyklę priteka perkaitintų, suspaustų parako dujų. Vamzdžio ertmę su talpyklę jungiantys kanalai yra įstriži, nukreipti link vamzdžio žiočių. Talpyklėje susikaupusios suspaustos parako dujos sviediniu išlėkus dideliu greičiu veržiasi pro vamzdžio žiotis, kartu išsiurbdamos lauk didelę dalį vamzdyje likusių parako degimo dujų, kartu įsiurbdamos į vamzdį orą iš tanko vidaus.
Richardas Banaitis
Biografija
Apdovanotas medaliais: „Už nuopelnus moksleivių sportui“ (1983 m.) ir „Už nuopelnus Lietuvos sportui“ (1993 m.), garbės ir padėkos raštais, diplomais.
Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Vamzdžio dūmsiurbis
Nešaudant dūmsiurbio ertmėje būna praktiškai toks pat oras kaip ir aplinkoje.
Dūmsiurbiai yra būdingas šiuolaikinių pagrindinių kovinių tankų bruožas.
Viena pirmųjų tankinių patrankų su dūmsiurbiu buvo Royal Ordnance L7, naudota tankuose Centurion.
Anthony Burgess
Antonis Berdžesas (angl. Anthony Burgess, 1917 m. vasario 25 d. Mančesteris – 1993 m. lapkričio 25 d. Londonas) – anglų rašytojas, kompozitorius ir kritikas.
Mirė nuo vėžio 1993 m. lapkričio 25 d. Londono klinikoje.
Gyvenimas ir kūryba
Džonas Antonis Berdžesas Vilsonas gimė dainininkės, šokėjos ir užeigos pianisto šeimoje. Vaikystė prabėgo Mančesteryje. 1919 m. per gripo epidemija mirė motina. Tėvas, užeigos pianistas, vedė antrą kartą. Ryškiausias vaikystės, prabėgusios konservatyviame ir katalikiškame Mančesteryje, įspūdis – vargas ir monotonija. Tik gauta stipendija leidžia studijuoti anglų literatūrą ir muziką gimtojo miesto universitete, kurį jis baigė 1940 m. 1942 m. vedė Levą Aišervud Džouns. Baigęs tarnybą Britų armijoje dėstė anglų literatūrą, fonetiką, ispanų kalbą ir muziką. Tuomet sukurtus jo muzikinius kūrinius BBC radijo stotis atsisakė transliuoti. 1959 m. klaidingai diagnozuojamas smegenų auglys. Norėdamas užtikrinti žmonos finansinę nepriklausomybę per metus parašė penkis romanus. Po pirmosios žmonos mirties jis 1968 m. veda antrą kartą. Antroji žmona Liana Makelar dirbo vertėja ir docente su ja susilaukė sūnaus.
Italijos karalystė
Italijos karalystė gali reikšti šias karalystes Italijos teritorijoje:
مملكة إيطاليا Rouantelezh Italia Kerajaan Italia Regnu d'Italia Regno d'Itałia
Kachetija
thumb|right|Alazanio upės lyguma (fone – Kaukazo kalnai), vaizdas iš Telavio Kachetija  – administracinis bei istorinis-geografinis regionas rytų Gruzijoje.
Geografija
Šiaurėje regioną riboja Didysis Kaukazo kalnagūbris ir Rusija, rytuose ir pietuose – Azerbaidžanas, vakaruose – Kartlija. Kachetija dalinama į dvi dalis: Vidinė Kachetija yra į rytus nuo Civ-Gomborio kalnų virtinės, o Išorinė Kachetija – į vakarus. Rytinėje dalyje didžiausia upė yra Alazanis, o vakarinėje – Joris.
Kachetija sudaro (2014):
Regione:
Gyventojų tankis – 28,2 žm./km². Gyventojai – gruzinai 85,2 %, azerbaidžaniečiai 10,2 %, Kistinai 1,75 %, Osetinai 0,79 %, armėnai 0,69 %, rusai 0,60 %. Vietiniai gruzinai daugiausia yra kachetinai, kalbantys vietiniu gruzinų kalbos dialektu.
Istorija
Nuo VIII a. pabaigos Kachetija buvo nepriklausoma kunigaikštystė. XI а. pradžioje buvo įjungta į suvienytą Gruzijos karalystę, bet mažiau kaip po dešimties metų vėl atskilo. XII a. pradžioje Kachetiją vėl, tik dabar jau ilgam prijungė Gruzijos karalius Davidas Statytojas (1089–1125).
Ūsuotieji lašišakarpiai
Ūsuotieji lašišakarpiai (Curimatidae) – characidų (Characiformes) būrio žuvų šeima. Kūnas iš šonų suplotas. Dantų neturi arba jie auga ant mėsingų žandikaulių. Nugaros ir analinis pelekai trumpi. Paplitusios Centrinės ir Pietų Amerikos gėluose vandenyse.
Šeimoje yra 8 gentys ir apie 98 rūšys.
Lesoto politinė sistema
Lesoto politinė sistema – Lesoto politinių sprendimų priėmimo sistema. Nacionalinė šventė, Nepriklausomybės diena – spalio 4 d.
Valstybė
Pagal 1993 m. konstituciją Lesotas – konstitucinė monarchija. Nominalus valstybės vadovas – karalius, jis atlieka reprezentacinę funkciją. Sostas paveldimas. Pagal papročių teisę Genčių vadų taryba turi teisę pašalinti karalių, paskelbti kitą karaliaus sosto paveldėtoją, vietoj nepilnamečio monarcho paskirti laikiną valstybės valdytoją.
Įstatymus leidžia dvejų rūmų parlamentas, kurį sudaro Lesoto Senatas ir Nacionalinis Susirinkimas.
Senatą sudaro 33 nariai, iš jų 22 yra genčių vadai (šios vietos paveldimos), 11 narių ministrui pirmininkui patarus skiria karalius.
Nacionalinį Susirinkimą sudaro 120 narių, iš kurių 80 renkami pagal mažoritarinę, 40 – pagal proporcinę rinkimų sistemą 5 metams tiesioginiais visuotiniais rinkimais.
Vykdomoji valdžia priklauso ministrų kabinetui, vadovaujamam ministro pirmininko. Pagal konstituciją, ministru pirmininku skiriamas Nacionaliniame Susirinkime daugumą turinčios partijos vadovas.
Apygardoms vadovauja apygardų sekretoriai ir apygardų karininkai, skiriami ministro pirmininko.
Šingetis
Šingetis  – miestas centrinėje Mauritanijoje, Adraro vilajoje, Adraro plokščiakalnyje, į rytus nuo Ataro. Prekybinis, religinis centras. Vystomas turizmas.
Šingetis žymus savo architektūriniu paveldu. Praktiškai visas miestas pastatytas iš plaušplyčių. Yra XIII–XIV a. mečetė su minaretu, buvusi prancūzų legiono tvirtovė, vandens bokštas, yra kelios bibliotekos kur saugomi viduramžių Korano rankraščiai.