cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Max Verstappen
Karjera
2014 m. rugpjūtį jį 2015 m. Formulės 1 sezonui pasamdė „Scuderia Toro Rosso“ komanda.
Prieš 2016 m. Ispanijos GP „Red Bull“ ekipa paskelbė, kad olandas jų komandoje pakeis rusą Daniil Kvyat, o pastarasis grįš į „Toro Rosso“ komandą. Perkeltas į naują komandą, atvažiavo pirmas ir tapo jauniausiu Formulės 1 istorijoje pelniusiu pergalę (18 m. ir 227 d.).
2019 m. ir 2020 m. Formulės 1 čempionatuose finišavo trečioje vietoje, praleisdamas tik Mercedes pilotus Valterį Botą ir Lewis Hamilton.
2021 m. sezone, Abu Dabio GP lenktynėse, paskutiniame rate aplenkęs Lewisą Hamiltoną, laimėjo paskutinį etapą ir tapo F1 Pasaulio čempionu.
2022 m. balandį buvo išrinktas 2022 m. Laureus metų sportininku. Spalio mėnesį, laimėjęs Japonijos GP antrą kartą tapo F1 Pasaulio čempionu, likus 4 etapams.
AC/DC diskografija
Nuo 1975 m. australų hard rock'o grupė AC/DC išleido 17 studijinių albumų, bei keletą smulkesnių albumų, kurie buvo parduodami tik Australijoje. Grupė taip pat išleido 6 koncertinius albumus, 12 video koncertų rinkinių ir video klipų, bei bent 6 muzikinius rinkinius. AC/DC yra pardavusi daugiau kaip 200 milijonų albumų visame pasaulyje, iš jų daugiau kaip 68 milijonai buvo parduoti Jungtinėse Amerikos Valstijose. Vien albumo „Back in Black“ buvo parduoti 42 milijonai egzempliorių visame pasaulyje, iš jų 21 milijonas JAV. „Back in Black“ albumas yra antras geriausiai parduodamas albumas pasaulyje.
Krokų Lanka
left|120px
Ežeras jūrinės, limaninės, kilmės. Susidarė Nemuno sąnašoms atitvėrus Kuršių marių dalį.
Ežero šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Rūgalių kaimas, vakarinėje – Mingės kaimas. Jis priklauso Nemuno deltos RP, įeina į Krokų Lankos botaninį-zoologinį draustinį. Ežere draudžiama bet kokia žvejyba ištisus metus. Krokų lankos rytinėje dalyje įsikūręs Tulkiaragės pažintinis takas.
Žvirblių pilkapynas
Žvirblių pilkapynas – sunykusi pilkapių sankaupa pietryčių Lietuvoje, Vilniuje, Naujojoje Vilnioje, Vilnios kairiajame krante.
Ištirtuose 64 pilkapiuose rasti 2 griautiniai kapai (V a.), ~200 degintinių kapų (VI–XII a.) bei 7 degintiniai žirgų kapai. Rastos įkapės: pentiniai siauraašmeniai kirviai, įmoviniai ietigaliai, antskydis, dviašmenis kalavijas, žiediniai antsmilkiniai, apyrankės, sagtys, moliniai verpstukai ir kt. Buitinės paskirties daiktams skirtinas pincetas ir peiliukai. Jame aptikta skandinaviškos kilmės ginklų: kalavijų ir ietigalių. Žvirblių pilkapyną 1925 m. tyrė Romano Jakimovičiaus vadovaujami Varšuvos universiteto archeologai. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje ir Varšuvos archeologijos muziejuje. Vėliau pilkapynas suardytas juodųjų archeologų bei dirbant laukus.
Vytautas Povilas Šilas
Biografija
Gimė 1937 m. birželio 29 d. Šiauliuose. 1944-1948 m. mokėsi pradinėje mokykloje Kaune, 1961 m. baigė Vilniaus 10-ąją vidurinę mokyklą, 1961-1967 m. studijavo VU Fizikos fakultete. 1967-2000 m. Vilniaus radijo komponentų gamyklos (vėliau AB „Vilniaus Vingis“) inžinierius konstruktorius. 1961 m. Vilniuje įsteigė iki šiol veikiantį jaunimo esperanto kalbos klubą „Juneco“. 1968-1975 m. TSRS neoficialios jaunimo esperanto klubų tarybos pirmininkas, sekretorius, valdybos narys. Parengė dvi plokšteles esperanto kalba: lietuvių liaudies dainų (įdainavo Virgilijus Noreika 1962) ir lietuvių estradinių dainų (1965). 1977 m. tapo pirmojo pasaulyje esperanto kalbos vadovėlio radijo mėgėjams autoriumi. Esperanto kalba Lietuvos ir užsienio spaudoje parašė per 160 straipsnių. Nuo 1989 m. - Mažosios Lietuvos reikalų tarybos pirmininkas. Nuo 1980 m. ekskursijų po Karaliaučiaus kraštą organizatorius ir vadovas. Inicijavo LR Seimo nutarimus dėl Atmintinų dienų - lapkričio 30 d. Mažosios Lietuvos prisijungimo (t. y. Tilžės akto) ir spalio 16 Mažosios Lietuvos gyventojų genocido, parėmė sausio 15 - Klaipėdos krašto sukilimo dienos įteisinimą. Straipsnių rinkinio „Mažoji Lietuva. Lietuvininkų kovos“ sudarytojas ir vienas iš autorių (2010).
Nepal Army Club
„Nepal Army Club“, dar žinomas kaip Tribhuvan Army Club (नेपाल आर्मी क्लब) – Nepalo futbolo klubas.
Istorija
Klubo užuomazgos 1951 m. Žaidžia elito divizione.
Alovės ežeras
Plotas 79,7 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,56 km, didžiausias plotis 0,83 km. Paviršiaus altitudė 133,1 m.
Ežeras susidaręs ledo luisto guolyje. Baseino plotas 7,75 km². Kranto linija vingiuota, jos ilgis 5,42 km. Krantai žemi, kai kur pelkėti, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Vakarinėje pakrantėje stūkso miškelis. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Įteka 5 upeliai, išteka Nemuno intakas Alovės upelis. Atabradas siauras, su vešlia nendrių ir meldų juosta. Ežere susikaupęs storas dumblo sluoksnis (vidutiniškai 4,44 m storio, maksimalus 8,8 m). Vandens apykaita ežere 1,115 metų.
Prie ežero įsikūrę šie kaimai: Alovė, Akalyčia, Kaciolkai, Janapolis. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Šaltiniai
thumb|left|249px|Vakarinis Alovės ežero krantas
Jadagoniai
Jadagoniai – kaimas Kauno rajono savivaldybės vakaruose, 10 km į šiaurės vakarus nuo Zapyškio, kairiajame Nemuno krante, prie Liekės žiočių. Kaime yra Jadagonių koplyčia, etnografinė sodyba, vasarą veikia „Pušyno“ vaikų stovykla, mažasis golfas, Lietuvoje mažai žinoma pasagų mėtymo atrakcija, 13 m aukščio betoninė uola (nuo 2006 m.). Kaime stūkso Jadagonių piliakalnis.
miniatiūra|250px|left|„Pušyno“ stovykla miniatiūra|180px|left|Betono uola
Nuo 2002 m. Jadagonių kaime veikia Socialinės ir psichologinės reabilitacijos centras „Dvylikos žingsnių namai“, kurį įkūrė Socialinės adaptacijos asociacija, jau daugiau kaip dešimtmetį besirūpinanti priklausomybės ligomis sergančiųjų bei jų šeimų reabilitacija ir gražinimu į visuomenę.
Miksodis
Miksodis – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pavandenės, prie Vėsos upelio ir jos intako Deimanto. Šalia kaimo stūkso Miksodžio piliakalnis (Knabė), toliau pietuose – įspūdingas Sprūdės piliakalnis. Keliukai į Pavandenę, Viekšnalius, Negirbius,
Laponoidų mažoji rasė
thumb|200px|Laponoidų mažoji rasė. Samis iš Norvegijos
Arealas
Šio tipo žmonės gyvena šiaurinėse Skandinavijoje ir Suomijoje. Manoma, kad senovėje šio tipo žmonės gyveno daugelyje Šiaurės Europos rajonų.
Požymiai
Šios mažosios rasės atstovų požymiai pakankamai saviti, todėl daug antropologų mano, kad jie sudaro savarankišką žmonių šaką, tiek pat savitą, kaip ir europidų, mongolidų ir negridų didžiosios rasės. Kiti antropologai mano, kad jų savitumo priežastis yra jų tarpinė padėtis tarp europidų ir mongolidų. Dar dalis mano, kad laponoidai yra senovinis europidų variantas.
Pilypas III Habsburgas
Biografija
Kilęs iš Habsburgų dinastijos ispaniškosios šakos, tėvas Ispanijos karalius Pilypas II, motina Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimiliono II duktė Ona Austrė.
Šeima
1599 m. balandžio 18 d. Valensijoje vedė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando II dukterį Margaritą Austrę. Jiems gimė:
Valdymas
Iš prigimties buvo tingus, prietaringas ir mėgstantis prabangą. Paveldėjęs iš tėvo daugiau, kaip 140 mln. dukatų valstybės skolą, jis ne tik jos nesumažino, bet jau 1612 m. skola pasiekė net 27,5 mln. dukatų. Stengdamasis pataisyti sosto finansinę būklę, didino mokesčius, tačiau, nors valdiniai skurdo, karaliaus dvaras skendėjo prabangoje. Šalies ekonominę padėtį ypač pablogino 1609 m. rugsėjo 22 d. Valensijos arkivyskupo Ribeiros įtakoje išleistas įsakas, kuriuo iš Ispanijos buvo ištremta apie pusė milijono moriskų, buvusių užkariautojų arabų palikuonių, garsėjusių savo turtais ir darbštumu.
Laponoidų mažoji rasė
Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
Brindlaukiai
Brindlaukiai arba Prudnojė (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Kleinfritzenau, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas Grimių miško šiauriniame pakraštyje.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas, priklausė Vilemsberkio parapijai. 1928 m. prijungtas prie Kermušynų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Bakteriofagas
right|thumb|Tipinio [[miovirusas|mioviruso struktūra]] Bakteriofagas (nuo bacteria ir gr. žodžio φάγος – „valgyti“) – pavienis virusas, pažeidžiantis bakterijas ir archėjas. Dažniausiai patenka į bakterijos ląstelės vidų ir sukelia jos lizę.
Bakteriofagai sudaryti iš baltymų, kurie kapside apgaubia DNR arba RNR genomą ir gali turėti palyginti paprastas arba sudėtingas struktūras. Bakteriofagai yra vieni iš labiausiai paplitusių ir įvairiausių organizmų biosferoje, jie randami visur, kur egzistuoja bakterijos. Manoma, kad Žemėje yra daugiau nei 1031 bakteriofagų, tai yra daugiau negu bet kokie kiti organizmai, įskaičiuojant bakterijas.
Žadvainiai (Šiauliai)
Žadvainiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje. Išlikusi dvaro sodyba. Pietryčiuose yra Žadvainių miškas, šiaurėje eina Ventos-Dubysos kanalas.
Jūratė Matekonienė
Jūratė Matekonienė (g. 1945 m. rugpjūčio 14 d. Žuvintuose, Alytaus raj.) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
Nuo 1950 m. gyvena Kaune. 1962 m. baigė Kauno 22-ąją vidurinę mokyklą, 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinierės ekonomistės kvalifikaciją. 1970 m. lankė vakarinį Marksizmo – leninizmo universiteto dvimetį Filosofijos fakultetą. 1972–1975 m. mokėsi TSRS Mokslų akademijos Ekonomikos institute, 1975 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidatės (socialinių mokslų daktarės) disertaciją.
Pagal paskyrimą iki 1970 m. dirbo Kauno laivų mechanizmų gamykloje „Pergalė“ ekonomiste, vėliau vyresniąja ekonomiste. 1970–1975 m. Kauno politechnikos institute dėstė įmonių organizavimą, 1975–1996 m. ir nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto Verslo ekonomikos ir vadybos katedros docentė. Dėstė pramonės ir įmonių ekonomiką, darbo normavimą ir mokslinį organizavimą, gamybos organizavimą, respublikos ekonomiką.
1996–2000 m. Seimo narė. 2001–2002 m. LR Seimo Pirmininko patarėja, dienraščio „Lietuvos žinios“ generalinė direktorė. 2003 m. Lietuvos regioninių tyrimų instituto bendradarbė, 2005 m. Kauno miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktoriaus pavaduotoja.
1988–1990 m. fakulteto Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio įgaliotinė. 1989–1997 m. Lietuvos demokratų partijos narė. 2000 m. Lietuvos centro sąjungos narė, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narė.
Organizavo Kauno prekybos ir pramonės rūmų atkūrimą, buvo rūmų prezidento pavaduotoja, rūmų prezidiumo narė, atsakinga už tarpregioninę verslo politiką.
Vyras Tomas, vaikai Vilius, Ugnė.
Judas Iskariotas
thumb|right|250px|Judo bučinys, aut [[Karavadžas]] thumb|250px|Judas sugrąžina vyr. kunigams „30 sidabrinių“, aut. [[Rembrantas]]
Judas Iskariotas (Judas Iskarijotas, ) – biblinis veikėjas, vienas iš Jėzaus mokinių. Vardas „Judas“ kilęs iš hebrajiško žodžio, reiškiančio „pagarbintas“. „Iskariotas“ reikšmė nėra visai aiški – tikėtina, kad tai nusako kilmę iš vietovės Karioto (Karioth). Šis vietovardis išlikusiuose šaltiniuose miestų saraše minimas tik kartą.
Kitas galimas žodžio Iskariotas kildinimas iš – kovotojas durklu, samdomas žudikas. Sikarijai buvo bekompromisis kovinis zelotų judėjimo sparnas. Zelotai organizavo 66 m. sukilimą, kuris buvo žiauriai romėnų numalšintas.
Judo vardas bendrinėje kalboje yra virtęs išdaviko sinonimu. Apkabinimu/bučiniu Judas Iskariotas romėnams nurodė Jėzų ir už tai gavo piniginį atlygį 30 sidabrinių.
Naujojo Testamento evangelijos šį Judo veiksmą traktuoja kaip išdavystę, vėliau dėl išdavystės Judas pasikorė. Tačiau 1970 m. Egipte rastas gnostikų rankraštis Judo Evangelija Judą Iskariotą įvardija kaip Jėzaus pagalbininką, įgyvendinant atpirkimo misiją. Judo Evangelija teigia, kad Kristus pasikvietė Judą pasikalbėti atskirai nuo kitų mokinių ir jam pavedė atskleisti jo tapatybę romėnams.
Judo Evangelija buvo parašyta iki 180 m., nes tais metais Liono vyskupas Šv. Irenėjus mini Judo evangeliją kaip vieną iš erezijų. Į 367 m. Aleksandrijos vyskupo Atanazijaus pateiktą Naujojo Testamento knygų sąrašą (kanoną) Judo Evangelija nebuvo įtraukta. Tarp netikinčiųjų egzistuoja nuomonė, kad jei Jėzaus ir kitų apaštalų istoriškumas neaiškus, tai Judas – išgalvotas personažas.
Nicolas Vallar
Nikolia Valaras (Nicolas Vallar; g. 1983 m. spalio 22 d.) – Taičio futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio gynėjo pozicijoje. Rungtyniauja Taičio klube „AS Dragon“.
1997 m. išvyko į Prancūziją, kur treniravosi „Angers SCO“ futbolo mokykloje. Vėliau rungtyniavo regioninio lygmens prancūzų klubuose, 2006 m. pasirašė sutartį su Portugalijos „Penafiel“, bet jame nesužaidė nei vienų varžybų. Vėliau žaidė Reunjone. 2009 m. grįžo į Taitį.
Nikolia Valaras Taičio rinktinėje debiutavo 2012 m., kai buvo pakviestas į OFC Tautų taurę, kurią vėliau ir laimėjo, buvo išrinktas geriausiu turnyro žaidėju. Dalyvavo 2013 m. FIFA konfederacijų taurėje.
Tasejeva
Tasejeva  – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašte; Angaros kairysis intakas. Susidaro susiliejus Čiunos ir Biriusos upėms, prasidedančioms Sajanuose. Teka į šiaurės vakarus Vidurio Sibiro plokščiakalnio pakraščiu. Užšąla nuo spalio pabaigos – lapkričio pradžios iki balandžio. Laivuojama.
Angininkų ežeras
Angininkų ežeras (arba Angỹs) – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 4,5 km į rytus nuo Simno, į šiaurę nuo Alytaus-Kalvarijos kelio. Ilgis 1,2 km, didžiausias plotis 0,47 km. Altitudė 87,7 m. Gylis iki 5,6 m. Krantai sausi, aukštoki. Aplinkui plyti dirbami laukai. Atabradas apaugęs meldais ir nendrėmis, dugnas padentas moliu, sapropeliu. Šiaurės rytuose išteka P-7 upelis link Peršėkės upės.
Ežere veisiasi 6 žuvų rūšys: lydekos, kuojos, karšiai, raudės, ešeriai, sidabriniai karosai.
Varluva
Varluva – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Domeikavos, netoli kelio, prie Gynios aukštupio.
miniatiūra|250px|left|Įvažiavimas iš plento miniatiūra|250px|left|Varluvoje driekiasi keliolikos bunkerių eilė
Istorija
Varluva (Warlow) minima XIV a. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose. Šį kaimą, pagal 1699 m. privilegiją, Abiejų Tautų Respublikos karalius Augustas II iki gyvos galvos dovanojo bajorui Elijui Marcinkevičiui.
Gloria
thumb|320px|right|Trys karaliai sveikina kūdikėlį Jėzų. [[Fra Angelico ir Filippo Lippi]] Gliorija (Gloria, „garbė“, hebr. „kabod“ ir gr. „doxa“, ru. „slava“) – vienas dažnesnių Biblijos žodžių, itin paplitęs liturgijoje.
Žmonės nepatenka į garbinimo kontekstą; vartojant žodį gloria, turima omenyje Dieviška būtybė („soli deo gloria'' – “Garbė vieninteliam Dievui! ").
Prieš gimstant Jėzui, (Luk. 2) angelai, pasirodę piemenims, norėdami pranešti žinią apie gimusį išganytoją, garbino Dievą giedodami: „Gloria in excelsis Deo, et in terra pax hominibus bonae voluntatis“ („Garbė Dievui aukštybėse, o žemėje ramybė geros valios žmonėms“).
Dar kitaip vad. Angelų giesmė (canticum angelorum).
Taip pat skaitykite
Kyrie, Credo, Sanctus, Agnus Dei, Proprium.
End Serenading
End Serenading yra antrasis ir paskutinis prieš išsiskirstymą grupės Mineral albumas, išleistas 1998 m. rugpjūčio 25 d.
Altorių šešėly
„Altorių šešėly“ – 1933 m. išleistas Vinco Mykolaičio-Putino (1893–1967) psichologinis romanas.
Tai buvo pirmasis tokio pobūdžio kūrinys lietuvių literatūroje. Jame aprašomas Liudo Vasario – jauno kunigo - gyvenimas, jausmai, vidiniai konfliktai, siekis išsivaduoti iš visuomenės primestų dogmų. Kūrinyje sprendžiama labai daug psichologinių problemų: kunigystės, gyvenimo kelio ieškojimo, menininko asmenybės laisvės. Ypač ryškus romano motyvas – ar gali tas pats žmogus būti ir kunigas, ir poetas?
Bira
Bira, Didžioji Bira  – upė Rusijoje, Chabarovsko krašte, Žydų AS; Amūro kairysis intakas. Prasideda susiliejus Sutaro ir Kulduro upėms, prasidedančioms Mažajame Chingane ir Sutaro kalnagūbryje. Teka daugiausia žemumomis, iki Biros gyvenvietės į rytus, toliau į pietryčius. Įteka į Amūrą Kinijos pasienyje.
Altorių šešėly
thumb|left|Aušrakalnis [[Pilotiškėse]] „Altorių šešėly“ buvo pirmasis modernistinis lietuvių romanas, atitikęs tuo metu Vakarų Europoje paplitusias literatūrines tradicijas. Šis romanas turi labai daug autobiografinių elementų, nors pats autorius tą ryšį siekė sumenkinti. Vincas Mykolaitis-Putinas, lygiai kaip ir aprašomasis Liudas Vasaris, buvo poetas iš Suvalkijos, įstojo į kunigų seminariją, netrukus po jos baigimo išvyko į Peterburgo dvasinę mokyklą, vėliau – į Vakarų Europą, o grįžęs Lietuvon – metė kunigavimą. Sutampa ir dalis vietovardžių – pavyzdžiui, Aušrakalnis, iš tiesų stūksantis poeto gimtinėje, nesunku nuspėti, kad minimas Naujapolis yra Marijampolė ir kt. Kūrinys svarbus ir istorine prasme – gerai atskleidžia minimo laikotarpio visuomenės nuotaikas (lenkų ir lietuvių dvasininkų priešpriešą, socialistinių judėjimų keliamą pavojų kunigų dominavimui, nepriklausomos Lietuvos politines intrigas, Kauno inteligentijos gyvenimą).
Bira
Vasarą, po liūčių, Biroje kyla smarkūs poplūdžiai. Laivuojama 89 km nuo žiočių. Biros vidurupio slėniu eina Transsibiro geležinkelis ir Blagoveščensko-Chabarovsko kelias. Prie upės įsikūręs Birobidžano miestas.
Altorių šešėly
Siužetas
Kūrinys padalintas į 3 dalis: „Bandymų dienos“, „Eina gyvenimas“ ir „Išsivadavimas“.
Pirmojoje dalyje pasakojama kaip jaunasis Liudas Vasaris, tėvų sprendimu, įstojo į kunigų seminariją. Čia jis pratinasi prie asketiško gyvenimo, niūrios dienotvarkės. Jis naivus, kupinas idealizmo ir tikisi būsiąs geru kunigu kaip Maironis ar Antanas Baranauskas, padėsiąs tautai. Tačiau jam sunku atrasti savyje gyvą tikėjimą Dievu, be to, jis linkęs į vienatvę, apmąstymus, jam sunku išreikšti savo jausmus, būti atviram su kitais. Vasario jausmus sudrumsčia kaimyninėje parapijoje gyvenanti jauna vietos klebono giminaitė Liucė, kuri nori užkariauti drovaus ir jautraus klieriko širdį. Vasaris atsispiria jos pagundai, bet jo sieloje vis labiau kyla dvilypumas – jis nori patikti, nori patirti meilę, bet kaltina save dėl klierikui netinkamų jausmų ir poelgių. Būnant seminarijoje savo moters idealą Vasaris kuria aplink kaskart pamaldų metu pastebimą moterį – „Katedros Nepažįstamąją“. Negalėdamas atvirai išreikšti savo jausmų, Vasaris pradeda rašyti eilėraščius, kuriuos netrukus pradeda spausdinti vienas jo bičiulių kuruojamas leidinys. Nepaisant vis maištingesnių jausmų sieloje (noro mylėti, noro nevaržomai kurti, bodėjimosi kunigų veidmainiškumu) jis priima skaistybės įžadus ir netrukus tampa tikru kunigu.
Antrojoje dalyje Liudas Vasaris paskiriamas vikaru į Kalnynų parapiją. Čia jis susiduria su pilka realybe – grubiais, veidmainiškais kunigais, varginančiu, sielą sekinančiu darbu, rutina. Jam sunku rasti bendrą kalbą su parapijiečiais, juos auklėti, suprasti jų gyvenimą. Vasario mylimoji Liucė išteka už daktaro Brazgio ir tampa jam tolima. Jaunasis kunigas prieglobstį atranda dvare, kur lankosi jauna lenkų baronienė Rainakienė. Ji aprūpina Vasarį knygomis iš dvaro bibliotekos ir savo dėmesiu. Vasaris, nepaisydamas neigiamos klebono nuomonės, baronienės kaip „laisvo elgesio“ moters reputacijos, ja susižavi ir dažnai drauge leidžia laiką kartu. Čia jis vėl susiduria su vidiniu konfliktu tarp noro būti mylimam ir jam, kaip kunigui, tinkamo elgesio. Jis bando bendrauti su pavyzdingais, asketiškais kunigais, bet pamato, kad tokiu pats tikrai netaps. Tačiau prasideda Pirmasis pasaulinis karas, ir Liudas Vasaris ryžtasi išvykti į Peterburgą.
Paskutinėje dalyje vaizduojamas Liudas Vasaris, grįžtąs į jau nepriklausomą Lietuvą po dešimties metų. Jis gyvenęs Vakarų Europoje, ten gavęs filosofijos daktaro išsilavinimą. Per tuos metus jis nutolo nuo dvasinio gyvenimo, priprato prie pasaulietiško kultūrinio gyvenimo, išblėso jo idealizmas. Grįžęs jis ima vengti savo kaip kunigo pareigų, vengia bendravimo su kitais kunigais. Jo tėvai tikisi, kad jis dabar tapsiąs klebonu, bet Vasaris išvyksta į Kauną ir tampa gimnazijos direktoriumi. Ten jis vėl netikėtai susitinka su Liucija, kuri vėl ištekėjusi ir dabar yra turtinga Kauno ponia. Vasaris imasi mokyti jos sūnų Vytuką ir nuolat bendrauja su Liucija. Jų bendravimas palaipsniui perauga į rimtesnius santykius. Vasaris tęsia savo literatūrinę veiklą ir vienos vakaronės metu susipažįsta su iš Amerikos kilusia pianiste Aukse. Jiedu pamilsta vienas kitą, bet Vasaris vis negali nutraukti savo santykių su Liucija. Bet mirus Vytukui Liucija puola į depresiją, o vėliau nusižudo. Liudas Vasaris, nepaisydamas kunigų įkalbinėjimų, baimės dėl ateities, pasiryžta atsisakyti kunigystės ir nori tęsti savo gyvenimą su Aukse.
Mustafa I
thumb|Mustafa I
Biografija
Mustafa I gimė 1592 m. Manise, Mechmedo III sūnus, Achmedo brolis. Achmedo I valdymo metu, 14 metų gyveno izoliuotas Topkapų dvare. Mustafa sirgo psichikos liga ir buvo nesugebantis valdyti, būdamas tik dvaro grupuočių įrankiu. 1618 m. vasario 26 d. jis buvo nuverstas giminaičio Osmano II naudai. Po Jančyro sukilimo nuvertus Osmaną II, 1622 m. gegužės 19 d. vėl pasodintas į sostą (o Mustafa pats pareiškė nenorįs valdyti), 1623 m. rugsėjo 10 d. nuverstas antrą kartą Murado IV naudai. Po to iki gyvenimo galo buvo įkalintas dvare, mirė 1639 m. sausio 20 d.
Mikšiuliai
Mikšiuliai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Turgelių.
Yliškė
Yliškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Gudelių ežeras
Gudelių ežeras tai:
Ulster FC
Belfasto „Ulster“ – buvęs Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Belfasto.
Sezonai
Šaltiniai:
Bagniškė
Bagniškė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 11 km nuo Garliavos, Pajiesio miške, prie Spudupio.
Tenisas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Tenisas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 15-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/400 m moterys
Moterų 400 m bėgimo rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 3–5 dienomis.
Moterų 400 m bėgimo rungtis buvo sudaryta iš bėgimų raundo, pusfinalių ir finalo.
Rekordai
Pasaulio ir olimpiniai rekordai iki žaidynių:
Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.
Šeima (reikšmės)
Terminas šeima turi keletą reikšmių:
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/400 m moterys
Bėgimų raundas
Legenda
Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde patenka į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalus.
Sankata Boys Sports Club
„Sankata Boys Sports Club“ – Nepalo futbolo klubas.
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/400 m moterys
Pusfinaliai
Į finalą patenka po dvi greičiausias dalyves iš kiekveno pusfinalių bėgimo ir dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių begimų, dar nepatekusios į finalą.
Nuorodos
Londono olimpiados moterų 400 m bėgimo rungties puslapis
Sankata Boys Sports Club
Istorija
Klubo ištakos siekia 1954 m. Nuo 2011 m. rungtyniavo nacionalinėje lygoje, A divizione.
Daniel Lencina-Ribes
Daniel Lencina-Ribes (g. 1977 m. vasario 5 d.) – buvęs profesionalaus teniso žaidėjas iš Ispanijos. Po vedybų su lietuve tenisininke Gabriele Masiliūnaite, jis gavo Lietuvos pilietybę ir žaidė už šios šalies rinktinę. Jis buvo pirmoji Lietuvos teniso raketė 322 savaites ir Daviso Taurės turnyro komandos narys penkerius metus.
Yniškės
Yniškės – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Raudėnų.
Garančiškė
Garančiškė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje.
Daukšiškė
Daukšiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Bačkininkų ir 3 km į vakarus nuo Svirkų.
Michailas Landburgas
Michailas Landburgas (1938 m. balandžio 28 d. Šiauliuose) – Lietuvos žydų kilmės sunkiaatletis, rašytojas, prozininkas.
Biografija
Gimė 1938 m. balandžio 28 d. Šiauliuose. 1945-1972 m. gyveno Vilniuje. 1962 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto filologijos fakultetą, dėstė rusų kalbą ir literatūrą. Gyvendamas Lietuvoje buvo tapęs Lietuvos sunkiosios atletikos čempionato štangos rungties nugalėtoju. Nuo 1972 m. apsigyveno Izraelyje, kur taip pat tapo sunkiosios atletikos čempionu, o vėliau treneriu. Gyvendamas Izraelyje parašė nemažai prozos kūrinių, priklauso Izraelio rašytojų sąjungai.
Šeima
Psichologiniu požiūriu šeima yra pagrindinė socialinė institucija, kurioje auga, bręsta ir ugdosi asmenybė.
Pagal sociologės Nijoles Benokraitis moderniosios šeimos sampratą (1999). Šeima apibrėžiama kaip intymi aplinka, kurioje du ar daugiau žmonių sukuria socialinę grupę, kurioje: nariai yra siejami abipusių įsipareigojimų; kiekvieno šeimos nario tapatybė yra neatsiejama nuo grupės tapatybės šeimoje; grupę žmonių šeimoje sieja artimi emociniai ryšiai.
Sakrariumas
Sakrariumas – specialus įrenginys, kuriuo krikšto ar šventinimo vanduo nuteka iš krikštyklų, baptisteriumo į kurią nors vietą – saugyklą.
Rukla
Rukla – miestelis Jonavos rajono savivaldybėje, kairiajame Neries krante (51 km nuo žiočių), prie kelio, Gaižiūnų miškų apsuptyje. Seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos (Centro, Piliakalnio, Ruklio, Rupeikio). Yra Ruklos Šv. Dvasios bažnyčia ir parapija, yra Ruklos Jono Stanislausko pagrindinė mokykla (nuo 1997 m.), biblioteka, paštas (LT-55025), pabėgėlių priėmimo centras, reziduoja trys Lietuvos kariuomenės padaliniai. Stūkso Ruklos piliakalnis (Koplyčkalnis). Stūkso Ruklos piliakalnis. Netoli miestelio įsikūręs ir Ruklos kaimas.
Juan Díaz de Solís
Chuanas Diasas de Solis (isp. Juan Díaz de Solís; 1470 m. Sevilijoje –  1516 m. La Platoje) – ispanų jūrininkas ir keliautojas.
Rukla
Miestelis turi savo herbą (jame pavaizduota karūna ir apverstas Specialiųjų operacijų pajėgų herbas), tačiau jis dar nėra patvirtintas LR prezidento dekretu, kaip kad kiti Lietuvos gyvenviečių herbai.
Gailintas
Gailintas – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Nemunaičio. Išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 1,92 km, plotis iki 0,74 km. Altitudė 131,8 m. Ežeras gilus, giliausia vieta siekia 32,5 m. Gailinto dubuo rininės kilmės. Krantai daugiausia statūs ir aukšti (iki 15 m), apaugę miškeliais, tik šiaurės vakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš rytų ežerą supa Vabalių miškas. Šiaurės vakaruose yra 3 salos (0,18 ha, 0,11 ha ir 0,03 ha), kurių bendras plotas 0,32 ha. Atabradas siauras, padengtas smėliu, su negausia meldų ir nendrių juosta. Dugnas padengtas dumblu, sapropelingu moliu. Ežeras nenutekantis, priklauso A-1 upelio baseinui (Nemuno dešinio intako Apsingės intakas).
Rukla
thumb|left|Įvažiavimas į Ruklą thumb|left|[[Ruklos pabėgėlių priėmimo centras]]
Juan Díaz de Solís
Diasas de Solis dalyvavo 1506 m. ekspedicijoje į Jukataną ir 1508 m. į Braziliją, kartu su Vicente Yáñez Pinzón. 1512 m. mirus Amerigui Vespučiui, de Solis tapo vyriausiuoju locmanu. Po dvejų metų, jo vadovaujama ekspedicija išplaukė tyrinėti Pietų Amerikos pietinės dalies. 1515 m. spalio 8 d. jo vadovaujami 3 laivai su 70 vyrų įgula išplaukė iš Ispanijos Sanlúcar de Barrameda miesto. 1516 m. vasarį jis pasiekė La Platos žiotis. Nuplaukė iki pat Paranos ir Urugvajaus santakos. Išsilaipinę į krantą buvo užpulti vietinių gyventojų (gvaranių arba čarua). Išlikusiųjų teigimu, de Solį ir daugumą kitų vietiniai gyventojai nužudė kanibališkais sumetimais. Tačiau taip pat manoma, kad prieš de Solį buvo sukeltas maištas ir jis nužudytas, o vėliau papasakota ši istorija. De Solio brolis Francisco de Torres su likusiais ekspedicijos dalyviais grįžo į Ispaniją.
Gailintas
Prie Gailinto įsikūrę Piliakalnio, Galintankos ir Galintėnų kaimai. Veikia 5 kaimo turizmo sodybos.
Ežerėvardis Gáilintas laikomas jotvingišku ( = „baltas“).
Rukla
Etimologija
Lingvistiniu požiūriu Rukla yra vandenvardinis vietovardis, kildinamas iš upėvardžio Ruklelė, Ruklenka ankstesnės formos Rukla, o pastarasis – nuo žodžio rukti („darytis raukšlėtam, trauktis; akti, užaugti samanomis“).
Sykį kunigaikštis medžiodamas miške sutiko neregėto grožio mergelę, kuri buvusi girių laumė. Jis greitai ją vedė, o vietos gyventojai kunigaikščio žmoną pavadino Rukla.
Istorija
Vėlesniais laikais Ruklos dvare, Ruklelės ir Neries santakoje šeimininkavo grafai Kosakauskiai, čia veikė vandens malūnas, spirito varykla, keltas. Ten pat, matyt, būta medinės Gegužinės parapijos koplyčios. XIX a. pabaigoje Rukla buvo kaimas, viensėdis ir dvaras Vilniaus apskrities Gelvonų valsčiuje.
Karinė įgula
thumb|250px|left|Mokomasis batalionas. thumb|250px|left|Mokomasis pulkas. thumb|200px|Latvijos ginkluotojų pajėgų „Land Rover Defender“ iškraunamas Rukloje
Rukloje įsikūrę 4 LR kariniai padaliniai:
Į pietus ir vakarus nuo Ruklos esančioje teritorijoje yra Lietuvos kariuomenės Gaižiūnų poligonas. Netoli karinės įgulos teritorijos, anksčiau priklausiusios sovietinei armijai, yra neveikiančios Ruklos kapinės.
Šiaurės Amerikos basariskas
Šiaurės Amerikos basariskas (Bassariscus astutus) – meškėninių (Procyonidae) šeimos žinduolis.
Kūno ilgis 31-38 cm. Uodegos ilgis 31-40 cm. Sveria 0,8-1,1 kg. Poruojasi balandžio pradžioje. Veda 2-4 jauniklius. Kūnas primena katės, uodega ilga, dryžuota ir pūkuota.
Gyvena medžiuose, veiklūs naktį. Laikosi pavieniui. Minta paukščiais, smulkiais žinduoliais, vabzdžiais, augalais. Išgyvena iki 8 metų.
Paplitę Šiaurės ir Centrinėje Amerikoje: šiaurėje arealas siekia Oregoną, rytuose – Alabamą. Driekiasi į pietus per Meksiką iki pat Panamos.
Mikštai
Mikštai – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Švenčionių. Stūkso Mikštų piliakalnis.
Istorija
Sunaikintas 2015 m.
Kuskokvimas
Kuskokvimas (, jup. Kusquqvak) – upė vakarų Aliaskoje, devinta pagal ilgį JAV. Prasideda Aliaskos kalnagūbryje, susiliejus Šiaurės Kuskokvimo ir Pietų Kuskokvimo upėms. Teka į pietvakarius, kerta Kuskokvimo kalnus, sudaro slenksčius. Įteka į Beringo jūros Kuskokvimo įlanką; sudaro estuariją.
Nybelungų giesmė
Nybelungų giesmė (arba Nibelungų giesmė) – epinė poema, parašyta vidurine vokiečių aukštaičių kalba. Joje pasakojama apie drakonų žudiką Zigfrydą burgundų rūmuose, apie jo nužudymą ir jo žmonos Krimhildos kerštą, atnešusį mirtį visiems pagrindiniams veikėjams.
Nybelungų giesmė grįsta ikikrikščioniškais germanų herojiniais motyvais, įskaitant žodinę tradiciją ir pranešimus, paremtus V-VI a. istoriniais įvykiais ir asmenybėmis. Šios istorijos išliko senovės skandinavų Volsungos sagoje, prozinėse ir poetinėse edose, legendoje apie Norna-Gestą ir Tidreko sagoje (Þiðrekssaga).
Autorius
Vyrauja nuomonė, kad rašytinė Nybelungų giesmė yra anoniminio poeto, 1180–1210 m. gyvenusio Dunojaus teritorijoje tarp Pasau ir Vienos, tikriausiai Pasau vyskupo Volfgerio iš Erlos (Wolfger von Erla; ėjo pareigas 1191–1204 m.) rūmuose. Daugelis mano, kad autorius turėjo literatūrinį ir bažnytinį išsilavinimą, o poemos klausytojai buvo tų rūmų dvasininkai ir kilmingieji.
Santrauka
Epas padalintas į dvi dalis. Pirmoji pasakoja Zigfrydo (Zygfrydo) ir Krimhildos istoriją, Zigfrydo mirtį nuo Hageno rankų ir kaip Hagenas paslėpė Nybelungų lobius Reine.
Antroje dalyje Krimhilda išteka už Etzelio ir planuoja kerštą, Nybelungai keliauja į Etzelio rūmus ir paskutinį kartą stovi Etzelio menėje.
Zigfrydas ir Krimhilda
Pirmajame skyriuje pasakojama apie Burgundijos rūmus. Krimhilda, skaisti karaliaus Giunterio ir jo brolių Gernoto ir Giselherio sesuo, susapnavo kaip du ereliai nužudo sakalą. Anot jos motinos, sapnas reiškia, kad Krimhildos būsimasis vyras mirs smurtine mirtimi. Ji nutaria netekėti. 220px|thumb|Giunterio vestuvių naktis ([[Johann Heinrich Füssli, 1807)]] 220px|thumb|Giunteris įsako Hagenui įmesti lobį į Reiną ([[Peter von Cornelius, 1859)]] Antrajame skyriuje pasakojama Zigfrydo, Ksanteno princo, istorija. Jis yra pelnęs šlovingo kario vardą dar prieš prasidedant poemos pagrindiniams įvykiams. Labiausiai jis išgarsėjo užmušęs drakoną Fafnirą ir pavogęs jo turtus – Nybelungų lobį. Po drakono nužudymo jis išsimaudė jo kraujyje ir tapo nesužeidžiamas. Deja, kai jis maudėsi, nuo liepos nukrito lapelis, uždengė odos lopinėlį ir neprileido drakono kraujo. Taip Zigfrydas tapo pažeidžiamas vienoj vietoj (kaip kad Achilui buvo neapsaugotas kulnas). Trečiame skyriuje Zigfrydas atvyksta į Vormus pirštis Krimhildai, bet jos šeima neleidžia į ją net pažvelgti. Nusivylęs jis visgi lieka mieste ir padeda Giunteriui nugalėti įsiveržusius saksus. Ketvirtame skyriuje Zigfrydas pagaliau sutinka Krimhildą, penktajame jam leidžiama ją vesti, kai jis Giunteriui padeda nugalėti Brunhildą, Islandijos karalienę, su savo didvyriška jėga ir apsiaustu, leidžiančiu tapti nematomu (šeštas – aštuntas skyriai). Atvykęs į Islandiją, jis prisistato kaip Giunterio vasalas, ir Brunhilda pamano, kad Giunteris, o ne Zigfrydas ją nugalėjo. Taip Brunhilda įtikinama tekėti už karaliaus.
Bet vestuvių naktį Giunteris nesusitvarko su Brunhildos jėga ir „nenoru“ ir įveikia žmoną tik su pasivertusio nematomu Zigfrydo pagalba, kai jis paima jos žiedą ir diržą (nekaltybės atėmimo simboliai) kaip dovaną savo paties žmonai Krimhildai.
Po keleto metų Zigfrydas ir Krimhilda lankosi Vormuose. Brunhilda vis dar mano, kad Giunteris atidavė sesers ranką žemo rango vasalui, nors iš tiesų Giunteris ir Zigrydas yra lygios padėties. Prie Vormų katedros Krimhilda ir Brunhilda susiginčija, kurios teisė pagal vyro padėtį įeiti pirmai. Brunhildai akivaizdu, kad ji turi eiti pirma. Krimhilda, nežinodama Brunhildos piršlybų apgaulės, tikina, kad jos yra lygios padėties. Ginčui užsitęsus, ji parodo diržą, kurį Zigrydas paėmė iš Brunhildos per jos vestuvinę naktį, ir pavadina ją Zigfrydo meiluže.
Krimhildos kerštas
Krimhilda prisiekia atkeršyti už vyro nužudymą ir lobio vagystę. Po daugelio metų hunų karalius Etzelis (Atila) pasiperša Krimhildai. Ji nukeliauja pas hunus ir jie susituokia. Į sūnaus krikšto puotą, vykstančią Etzelio pilyje, Vengrijoje, ji pakviečia brolius burgundus. Hagenas nenori keliauti, bet iš jo šaipomasi, ir galiausiai jis sutinka: Hagenas supranta, kad tai yra Krimhildos apgaulė, norint juos visus nužudyti. Kai burgundai kėlėsi per Dunojų, jo likimą patvirtina undinė, kuri išpranašauja, kad visi, išskyrus vienuolį, mirs. Hagenas bando paskandinti vienuolį, kad pranašystė būtų bevaisė, bet šis išgyvena. thumb|220px|Krimhilda rodo Giunterio galvą Hagenui (Johann Heinrich Füssli, ca. 1805) Burgundai atvyksta į Etzelio pilį ir Krimhilda juos pasitinka „su apsimestine šypsena ir mandagumu“. Bet Ditrichas iš Berno pataria burgundams nuolat su savimi turėti ginklus, o tai paprastai draudžiama. Tragedija plėtojasi. Krimhilda atsistoja prieš Hageną, priekaištauja dėl Zigfrydo nužudymo ir reikalauja grąžinti Nybelungų lobį. Hagenas drąsiai atsako, kad jis nužudė Zigfrydą ir nuskandino lobį Reine, bet dėl visko kaltina Krimhildos elgesį.
Karalius Etzelis tuo metu šiltai sveikina žmonos brolius. Bet už puotos salės prasideda kova tarp hunų ir burgundų, įsivyrauja chaosas. Kai salėje sužinoma apie kovą, Hagenas tėvams matant nukerta Krimhildos sūnui galvą. Burgundai užgrobia salę, kurią yra apsupę Etzelio kareiviai. Krimhilda pasiūlo savo broliams išsaugoti jų gyvybę mainais į Hageną, bet jie atsisako. Kova trunka visą dieną, kol karalienė įsako padegti salę su burgundais viduje.
Visi burgundai nužudomi, išskyrus Hageną ir Giunterį, kurie surišami ir Ditricho iš Berno laikomi belaisviais. Jie atvedami pas Krimhildą ir ji liepia nužudyti savo brolį Giunterį. Net matydamas Giunterio galvą, Hagenas atsisako pasakyti, ką padarė su Nybelungų lobiu. Įsiutusi pati Krimhilda nukerta Hagenui galvą. Senasis Hildebrandas, Ditricho iš Berno patarėjas, įtūžta dėl gėdingos burgundų mirties. Jis sukapoja Krimhildą į gabalus. Aštuntame rankraščio skyriuje jis kerta vieną stiprų smūgį į krūtinę, bet ji nepajunta skausmo ir pareiškia, kad jo kardas bevertis. Hildebrandas pameta žiedą ir įsako Krimhildai jį pakelti. Kai ji pasilenkia, jos kūnas subyra į gabalus. Ditrichas, Etzelis ir visi rūmų žmonės apverkia tokios daugybės žmonių mirtį.
Faktai
Ši poema apibūdina sudėtingą, prieštaringą bei kupiną kovų ankstyvosios Vakarų Europos visuomenės susidarymą. Poemoje ryškiai, kaip europiečių bruožas, atskleidžiamas individualizmas, jis taip pat stiprus ankstyvojoje keltų visuomenėje.
Geležtė
thumb|right|250px|Peilių geležtės thumb|rigth|250px|Geležčių skerspjūviai thumb|rigth|250px|Kalavijų geležčių skerspjūviai Geležtė  – trumpa ar ilga įrankio ar ginklo plokštelės ar strypo formos dalis, turinti ašmenis ir/arba smaigalį, paprastai metalinė (šiais laikais – plieninė, nors gali būti ir medinė, plastikinė, kaulinė), skirta pjauti, durti, kirsti, gramdyti, drožti ir pan.
Geležtes turi tokie įrankiai ir ginklai, kaip peilis, kaltas, oblius, atsuktuvas, kalavijas, durtuvas ir t. t.
Pjaunančios ir kertančios geležtės turi ašmenis. Pagal ašmenų skaičių geležtės gali būti:
Medžiaga geležtėms
Senovėje geležtės būdavo varinės ar bronzinės, vėliau – geležinės ar plieninės. Aukščiausios kokybės plienas, naudojamas geležtėms, kartais būna labai brangus (pvz., damasko plienas), todėl ir ginklo su tokia geležte kaina gali būti labai didelė.
Siekiant padidinti geležčių patvarumą geležčių metalas apdorojamas specialiais būdais. Pvz., varines ir bronzines geležtes kietindavo kūju kaldami šaltas. Plienines geležtes (turinčias >0,2 % anglies) grūdina (įkaitina ir aušina alyvoje ar vandenyje). Pernelyg užgrūdintos geležtės gali tapti pernelyg trapiomis, todėl grūdinimą neretai papildo ir atleidimas.
Mažaanglio plieno geležtės gali būti kietinamos įanglinant jų paviršių.
Grioveliai
Ginklų geležčių griovelius neretai klaidingai vadina „grioveliais kraujui“, atseit, tais grioveliais greičiau išteka aukos kraujas. Kartais teigiama, kad jais į kūną patenka oras, todėl geležtę lengviau ištraukti iš žaizdos (geležtė, atseit, „neužsisiurbia“).
Grioveliai atlieka dvi funkcijas:
Ireniškiai
Ireniškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1–2 km į šiaurės rytus nuo Garliavos.
Silent Hill
Silent Hill – japonų kompanijos „Konami“ leidžiamų kompiuterinių psichologinio siaubo kompiuterinių žaidimų serija, kuria remiantis buvo pastatyti du pilnametražiai kino filmai, sukurta komiksų bei parašyta knygų. Kartu su „Resident Evil“ serija, „Tylioji kalva“ yra vienas iš ryškiausių išlikimo siaubo žanro žaidimų pavyzdžių.
Manāṅ-Marsyāṅdī Klab
„Manang Marshyangdi Club“, dar žinomas kaip Laxmi Hyundai Group of Nepal (मनाङ- मर्स्याङ्दी क्लब) – Nepalo futbolo klubas iš Katmandu.
Silent Hill
2012 m. duomenimis, yra išleisti devyni serijos žaidimai. Serijos prodiuseris – Keiičiro Tojama (外山圭一郎), visoms dalims muziką sukūrė kompozitorius Akira Jamaoka (山岡晃).
Manāṅ-Marsyāṅdī Klab
Istorija
Klubo užuomazgos 1982 m. Nuo 2011 m. rungtyniavo nacionalinėje lygoje, A divizione.
Silent Hill
Žanras
Visų žaidimų siužetai persismelkę psichologinio siaubo atmosfera. Svarbu paminėti, jog kai kurie motyvai yra paimti iš A. Laino (A. Lyne) filmo „Džeikobo kopėčios“ (Jacob’s Ladder), D. Linčo ir H. P. Lovkrafto kūrinių.
Žaidimo dalių sąrašas
Be šių oficialios istorijos žaidimų, taip pat 2001 m. „Nintendo“ Game Boy Advance sistemai išleistas ir tekstinis nuotykių romanas „Silent Hill: Play Novel“. Jis pakartoja ir šiek tiek papildo pirmosios dalies siužetą, tačiau laikomas šalutine istorija (spin-off). Išleistas tik Japonijoje.
Taip pat išleistas:
Filmai
„Silent Hill“ žaidimo motyvais remiasi šie filmai:
Kauno geležinkelio stotis
Kauno geležinkelio stotis – geležinkelio statinių kompleksas centrinėje Kauno miesto dalyje, į pietryčius nuo Kauno Naujamiesčio, Žemųjų Šančių šiaurės vakariniame pakraštyje. Stotis priskirta aukščiausiajai klasei, jai priklauso ir Palemono GS kelynas, kurį nuo pagrindinės stoties skiria Kauno geležinkelio tunelis. Reguliarūs keleivių maršrutai į Kybartus, Marijampolę, Vilnių, Krokuvą (per Varšuvą).
Stoties pastatų ir statinių kompleksas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ).
Istorija
thumb|left|Stoties fasadas naktį
Pirmoji (laikinoji) Kauno viešo geležinkelio stotis buvo atidaryta 1861 m. balandžio 11 d., kai Kauno–Virbalio geležinkelio šaka pradėjo kursuoti traukiniai. Ši stotis buvo kairiajame Nemuno krante, dabartinėje Žemojoje Fredoje, kadangi dar nebuvo pastatytas Kauno geležinkelio tiltas per Nemuną. Ši stotis to meto dokumentuose vadinta „laikinuoju ambarkaderiu kairiojoje Nemuno pusėje“. Dabartinės Kauno geležinkelio stoties viešosios veiklos pradžia galima laikyti 1862 m., kai buvo atidarytas eismas Kauno geležinkelio tiltu.
Geležinkelio stotis Kaune pradėta statyti 1859 m. pavasarį. Tikslių duomenų nei apie projekto autorių, nei apie pačią statybą nėra. Manoma, kad projektai buvo ruošiami carinės Rusijos Susisiekimo kelių ir viešųjų pastatų ministerijoje. Kauno, kaip ir Vilniaus geležinkelio stočiai, taikytas tas pats kartotinis projektas su nedideliais pakeitimais. Abi stotys turėjo tarpinėms (linijinėms) stotims būdingą palei kelią ištįsusį tūrį. Pagal miesto rangą Kauno ir Vilniaus geležinkelio stotys priklausė I klasei.
Kauno geležinkelio stoties kompleksą sudarė administracinis ir keleivių salių pastatas, garvežių depas, remonto dirbtuvės, įvairūs sandėliai, Kauno geležinkelio tunelis ir metalinis Kauno geležinkelio tiltas per Nemuną. Keleivių salės pagal tuometinius reikalavimus buvo suskirstytos į tris klases. Salių erdves dengė plokščios lubos, remiamos lieto ketaus kolonėlių. Perone stovėjo dengta stoginė su metalinėmis atramomis.
Geležinkelio objektų statyba skatino pramonės įmonių ir gyvenamųjų namų statybą. Kauno stoties prieigose (Karmelituose, Žemuosiuose Šančiuose) ėmė steigtis metalo fabrikai, alaus daryklos ir kitos įmonės. Kadangi 1847 m. Kauno planas geležinkelio vietos dar nefiksavo, teko koreguoti į stotį vedančio Michailo (dab. Vytauto) prospekto kryptį ir aplinkinių gatvelių linijas. Geležinkelio žinyba stoties rajone statė namus savo tarnautojams ir darbininkams. Jie irgi buvo centralizuotai projektuojami. Mūriniai namai pasižymėjo lakoniška išore, mediniai būdavo dekoruojami kiaurapjūviais drožiniais. Kauno tvirtovės statytojai kairiajame Nemuno krante, Žemojoje Fredoje įrengė karinę geležinkelio stotį, su keleivių stotimi ją jungė metalinis Kauno geležinkelio tiltas.
II pasaulinio karo metais geležinkelio stotis buvo visiškai sugriauta. 1949 m. „Sojuztransprojekto“ Leningrado skyriuje parengtas projektas, pagal kurį 1953 m. iškilo naujas stalininės architektūros pastatas, kompozicijos simetrija ir klasikinėmis formomis primenantis buvusią stotį. Projekto autorius architektas Piotras Ašastinas, taip pat projektavęs Vilniaus stotį (1950 m.), Suomijos geležinkelio stotį Leningrade (1960 m.) ir Baltijos geležinkelio stotį Taline (1965 m.). Stoties pastas buvo atitrauktas nuo geležinkelio kelyno miesto pusėn ~15 m, taip padidinant buvusį ankštą pirmąjį peroną. Vėliau (tikriausiai elektrifikacijos metu) pirmasis kelias buvo demontuotas (dabartinis pirmasis kelias yra buvęs antrasis kelias). Pastato ilgis – 99,2 m, plotis (su kiemo laiptine) – 21,2 m, aukštis (iki karnizo) – 10,5 m. Patalpos išdėstytos simetriškai: vidurinėje dalyje – tolimojo susisiekimo kasų ir laukimo salė, o pačiame gale – dviaukštės tarnybinės patalpos. Rytinėje dalyje įrengtas restoranas su pagalbinėmis patalpomis, turinčiomis atskirus įėjimus. Restorano salė vėliau rekonstruota ir padalinta į du aukštus. Fasadai tinkuoti šviesios spalvos granitiniu tinku.
Ant rūmų pastatytas skulptoriaus Konstantino Bogdano 1951 m. diplominis darbas – iš betono pagaminta dekoratyvinė grupė „Pramonė ir žemės ūkis”. Ją sudarė vyro ir moters figūros bei Lietuvos SSR herbas. Kompozicija nugriauta apie 1974–1975 m. Tada įrengtas gaublys, dar vėliau – sparnai, naudoti prieškario laikų geležinkelio emblemoje.
2002 m. spalio 2 d. stoties prieigose atidaryta moderni požeminė pėsčiųjų perėja. 2003 m. gruodžio 31 d. Kauno geležinkelio stoties kompleksas įtrauktas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2005 m. pradėta geležinkelio stoties pastato rekonstrukcija. Pastatas restauruotas laikantis paveldo objektams taikomų reikalavimų, atkuriant kai kurias autentiškas interjero detales, išsaugant išlikusias kultūros vertybes. Darbai užtruko apie trejus metus, stotis oficialiai atidaryta 2008 m. balandžio 10 d.
2008 m. pradėjus geležinkelio tunelio kapitalinį remontą, nuo 2008 m. vasario 1 d. buvo nutrauktas traukinių eismas tuneliu, Petrašiūnuose atidaryta laikina keleivinių traukinių stotelė, kuriai buvo suteiktas sąlyginis pavadinimas „Kaunas-1“. Pagrindinė stotis Čiurlionio gatvėje liko veikti, tačiau iš jos vyko traukiniai tik pietvakarių kryptimi, link Karaliaučiaus ir Lenkijos. Po rekonstrukcijos Kauno geležinkelio tunelis vėl atidarytas 2009 m. lapkričio 17 d., tad netrukus Kauno stotis įgavo įprastines funkcijas ir maršrutus.
Reikšmė
Kauno geležinkelio stotis susijusi su svarbiais Lietuvos istorijos įvykiais. Carinės Rusijos metais stotis buvo svarbus draudžiamos spaudos paskirstymo punktas. 1920 m. lapkričio 29 d. stotyje pasirašytos Kauno paliaubos. 1933 m. liepos 17 d. traukiniu atgabenti sudužusio lėktuvo Lituanica likučiai. 1937 m. gegužės 9 d. stotyje sutikta iš Rygos grįžusi II Europos krepšinio čempionato nugalėtoja Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė. 1940 m. liepos 30 d. Justo Paleckio vadovaujama įgaliotinių delegacija iš Kauno geležinkelio stoties išvyko į Maskvą, kur rugpjūčio 3 d. TSRS Aukščiausios Tarybos posėdyje turėjo įteikti prašymą dėl Lietuvos įstojimo į Tarybų Sąjungą. 1940 m. rugpjūčio mėn. Japonijos diplomatas Čiunė Sugihara prieš išvykdamas į Berlyną dalino vizas karo pabėgėliams.
Teräsbetoni
Teräsbetoni buvo Suomijos power metal grupė, gyvavusi 2002–2011 metais. 2005 m. grupė išleido debiutinį albumą „Metallitotuus“, kurio buvo parduota virš 30 tūkstančių kopijų.
Vokalistas Jarkko Ahola anksčiau buvo grupės Dreamtale narys.
Istorija
2002 metais Jarkko Ahola, Arto Jarvinen ir Viljo Rantanen susipažino ir nutarė suburti grupę. Jari Kuokkanen prie trijulės prisijungė vėliau, kaip laikinas būgnininkas, bet vėliau tapo grupės nariu. Pirmos Teräsbetoni dainos pasirodė 2003 m. vasarą jų internetiniame tinklapyje.
Vaikinų grupė po truputį įgijo populiarumą pogrindyje, o vėliau tapo plačiau žinomi. 2004 m. pabaigoje grupė pasirašė kontraktą su „Warner Music Finland“ ir 2005 metais išleido pirmąjį singlą „Taivas lyö tulta“, kuris užlipo į populiariausių Suomijos singlų viršūnę.
2005 metais Teräsbetoni išleido debiutinį albumą „Metallitotuus“, kuris Suomijoje tapo platininiu – buvo parduota virš 30 tūkstančių kopijų. 2006 m. birželio mėn. grupė išleido antrąjį albumą „Vaadimme metallia“.
2008 metais Teräsbetoni laimėjo Suomijos nacionalinį finalą, kur už jų dainą „Missä miehet ratsastaa“ balsavo 38,9 proc. žiūrovų. Su šia daina grupė atstovavo Suomijai 2008 m. Eurovizijos konkurse, kur finale užėmė 22 vietą. Tais pačiais metais pasirodė trečiasis Teräsbetoni albumas „Myrskyntuoja“.