cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tverečiaus Švč. Trejybės bažnyčia
Istorija
Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo apgriauti bažnyčios bokštai. Iki 1925 m. suremontuoti. Arkivyskupo Romualdo Jalbžikovskio 1928 m. įsakymu Tverečiaus bažnyčioje pamaldos pradėtos laikyti tik lenkų kalba. Nuo 1932 m. vargonininkavęs Leonas Bielinis (1882–1941 m.) Tverečiaus apylinkėje užrašė liaudies dainų su melodijomis, rinko tautosaką. Klebonas Mykolas Prielgauskas 1936 m. teistas neva už pavardžių lietuvinimą. Nuo 1948 m. klebonavęs Juozapas Karaliukas (1908–1963) 1951 m. suimtas ir 5 m. kalintas.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemesne apside. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais, skliautuotas. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
1377 m.
1377 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Tekstolitas
miniatiūra|Peilio rankena pagaminta iš ornamentinio tekstolito Tekstolitas – kompozitas iš audeklo (paprastai medvilninio), užpilto termoreaktyviuoju polimeru (pvz., epoksidine derva). Naudojamas kaip elektrinis izoliatorius elektrotechnikoje ir radiotechnikoje, krumpliaračiams ir kitoms detalėms.
Lengvai apdorojamas visais mechaninio apdirbimo būdais (gręžiamas, pjaunamas, šlifuojamas ir kt.). Iš tekstolito gamina mechanines detales – krumpliaračius, ritinėlius, įvores, velenus, guolius ir pan. Tekstolitinės detalės yra lengvesnis už metalines, darbo metu skleidžia mažesnį triukšmą. Tinka dirbti nuo -40 °C iki +105 °C temperatūroje.
Vengrijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Tai sudėtinga
Siužetas
Jane yra savimi pasitikinti išsiskyrusi moteris, kuriai priklauso sėkminga kepykla Santa Barbaroje. Po 10 metų išsiskyrimo, užauginusi 3 vaikus, ji pagaliau pradeda gerai sutarti su savo buvusiu vyru Jake, sėkmingu teisininku, kuris antrą kartą vedęs daug jaunesnę Agness'ę. Jane ir Jake susitinka, dalyvaudami judviejų sūnaus koledžo baigimo šventėje. Pietūs kartu išsivysto į romaną, kuriame Jane tampa „kita moterimi“. Komplikuojantis sunkumas yra Adam’as, architektas pasamdytas rekonstruoti Jane virtuvę. Jis taip pat bando atsigauti po skyrybų ir pradeda įsimylėti Janę. Tačiau dabar jis supranta, jog įsipainiojo į labai keistą meilės trikampį.
Naujosios Įpilties alkakalnis (Alkos kalnas)
Alkakalnis
Įrengtas ties Įpilties (Juodupio) ir Alkupio upelių santaka stūksančioje natūralioje, moreninėje kalvoje, kurio ilgis šiaurės - pietų kryptimi 115 m, plotis – 60 m. Viršūnėje yra apie 35 m skersmens aikštelė, kurioje stovi medinė koplyčia, trejetas koplytėlių ir pora kryžių. Šiaurės rytinis šlaitas nuožulnus, terasuotas, kiti – statesni, iki 15 m aukščio. Pietrytinis šlaitas nukastas, papėdėje žiojėja žvyrduobės. Kalva apaugusi mišriu mišku.
Teritorijos plotas – 2,2 ha.
Į šiaurę nuo alkakalnio yra papėdės senovės gyvenvietė, kurios pakraštyje, kalno papėdėje stūkso vienkieminė sodyba. Į rytus nuo jos, kalvos šiaurės rytinėje papėdėje išliko senosios kaimo kapinės.
Istorija
Ant kalno priešistoriniais laikais veikė pagonių šventykla – alkas. Pasakojama, kad joje buvęs apeiginis akmuo, vadinamas Aukuru, kuris sunaikintas XX a. pradžioje. Įvedus krikščionybę, ant kalno žmonės rinkdavosi gegužinių pamaldų, statė jame kryžius ir koplytėles, šalia kurių 1924 m. pastatyta koplyčia. Senosios ir Naujosios Įpilties gyventojai iki šiol renkasi Sekminių antrą dieną gegužinių pamaldų, gieda Marijos litaniją. Pamaldas veda iš Laukžemės, šiuo metu – Švetosios atvykstantis kunigas. Po pamaldų per Sekmines ant kalno vykdavo gegužinės.
Anksčiau žmonės rinkdavosi prie koplyčios pasimelsti ir sekmadieniais, o pašaukti į kariuomenę jaunuoliai, ant kalno dėdavo iš gėlių ir medžio šakelių nupintus vainikus.
Nuo seno vietos gyventojai, susirgę niežais ar kitomis nesunkiomis ligomis, ateidavo ant kalno apsižadėti nuo ligos, apeidavo keliais koplyčią, pasimelsdavo, paaukodavo pinigų.
1915 m. vokiečių kareiviai ant kalno pastatė trianguliacijos bokštą. Jį statant vienas kareivis nukritęs užsimušė ir čia pat buvo palaidotas. XX a. pirmoje pusėje kalvos pietinėje papėdėje pradėta kasti žvyrą, o 1967–1969 m. pietrytiniame šlaite veikė karjeras, kuriame buvo kasamas žvyras kelio Darbėnai–Skuodas atnaujinimui.
1948 m. kalną žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.
1972 m. alkakalnis paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR423), 1996 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M2), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Mesjė 109
thumb|250px|M109 galaktika Mesjė 109 (NGC 3992) – skersinė spiralinė galaktika, esanti Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuotolis iki šios galaktikos yra 55 milijonai šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 9,8.
Mesjė 109 galaktika priklauso galaktikų grupei, vadinamai Didžiųjų Grįžulo Ratų galaktikų spiečiumi. Iš viso į ją įeina apie 80 galaktikų (Mesjė 109 yra ryškiausia iš jų). Manoma, kad Mesjė 109 galaktikos struktūrai įtakos turėjo sąveika su trimis palydovinėmis galaktikomis. Galaktikoje esama daugiau nei trilijono žvaigždžių.
Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra pavasarį. Visgi galaktika yra blyški, tad dėl šviesos taršos ją įžvelgti itin sunku. Pro nedidelį teleskopą galaktika atrodo kaip šviesos ruožas (jei dangus pakankamai tamsus), o pro didesnį teleskopą galima įžiūrėti galaktikos branduolį.
1956 m. kovo 17 d. šioje galaktikoje užfiksuota I tipo supernova (1956A).
Birbiliškė (Mažeikiai)
Birbiliškė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kairiškių.
Albertas Stanislovas Radvila
Albertas Stanislovas Radvila (, 1593 m. liepos 1 d. Olykoje – 1656 m. lapkričio 12 d. Gdanske) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Šeima
thumb|left|150px|Alberto Stanislovo Radvilos žmona Ona Kristina Liubomirska Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Stanislovas Radvila II, motina Marina iš Miškų giminės. Brolis Karolis Stanislovas Radvila. Buvo du kartus vedęs – Reginą fon Eisenreich (apie 1589–1637) ir Oną Kristiną Liubomirskytę (1638 m.), tačiau vaikų neturėjo.
Dvarai
III Olykos valdytojas
Asmenybė
Vilniaus jėzuitų kolegijos auklėtinis. Studijavo keliuose Prancūzijos ir Italijos universitetuose, mokėjo kelias Europos kalbas. Nesutaikomas ir išdidus katalikas, visais būdais stengėsi sumenkinti kitatikius, visada gynė Lietuvos reikalus, tačiau darbą visuomenės reikalams neblogai suderindavo su nuolatiniu rūpinimusi savo šeimos ir giminės didybe bei turtais.
Paliko lotynų kalba parašytus 1632–1655 m. dienoraščius ir pastebėjimus, kurie yra geriausias XVII a. politinės istorijos paminklas. Tik 1839 m. jų du tomus išleido E. Račinskis.
Valstybinė veikla
thumb|left|150px|Žygimanto III Vazos dokumentas lotynų kalba, suteikiantis Albertui Stanislovui Radvilai Lietuvos kanclerio titulą ir pareigas. Patvirtintas LDK didžiuoju antspaudu. 1619 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1623 m. Lietuvos didysis kancleris ir svarbiausias LDK vidaus ir užsienio politikos kuratorius. Dalyvavo sudarant beveik visas to laikotarpio tarptautines sutartis ir vidinėse derybose. 1624–1625 m. padėjo būsimajam karaliui Vladislovui Vazai jo kelionės po Europos šalis metu, 1632 m. ATR elekciniame seime parėmė Vladislovo Vazos kandidatūrą į sostą. Vėliau buvo Jono Kazimiero Vazos rėmėjas. 1646 m. kaip pasiuntinys vyko į Prancūziją dėl karaliaus vedybų su Liudvika Marija Gonzaga.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Lapišė
Lapišė – upė Lietuvoje, Raseinių rajone; Dubysos kairysis intakas. Prasideda Šiluvos miestelio rytiniame pakraštyje, aukštupyje teka į šiaurę Šiluvos tyrelio durpyno pakraščiu. Toliau teka į vakarus, kerta Palapišių mišką. Už Pumpurų kaimo teka į pietus, smarkiai vingiuoja. Įteka į Dubysą 72 km nuo jos žiočių, ties Juškaičiais.
Intakai:
Gyvenvietės prie Lapišės: Šiluva, Roglaičiai, Palapišiai, Baltkarčiai, Žalpiai.
Spėjama, kad upėvardis greičiausiai kilęs nuo gyvūno pavadinimo lapė (plg. „lapė“).
Dembovo šliuzas
thumb|Dembovo šliuzo vartai
Dembovo šliuzas, Ąžuolų šliuzas  – pirmasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Dembovo kaimas. Pastatytas 1826–1827 m. Statyboms vadovavo inžinierius Mykolas Pžirembelis (Michał Przyrembel).
Šiaulių suaugusiųjų mokykla
Šiaulių suaugusiųjų mokykla – gimnazijos tipo suaugusiųjų gimnazija. Kita mokyklos paskirtis – gimnazijos tipo tardymo izoliatoriaus ir pataisos įstaigos suaugusiųjų mokykla. Tai dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti suaugusiųjų pradinio, suaugusiųjų pagrindinio ir suaugusiųjų vidurinio ugdymo programas. Mokyklos savininkas – Šiaulių miesto savivaldybė. Kodas Juridinių asmenų registre – 190527334.
Šiaulių Simono Daukanto gimnazija
Istorija
Mokyklos istorija viena painiausių. 1898 m. įkurta Šiaulių 2-oji mergaičių gimnazija, kuri Antrojo pasaulinio karo metais dirbo įvairiuose pastatuose. 1949 m. atstačius pastatą, kuriame dirba dabartinė Didždvario gimnazija, pakeistas mokyklos pavadinimas, ji pavadinta Šiaulių 2-ąja vidurine mokykla.
1953 m. mokykla persikėlė į patalpas Simono Daukanto gatvėje. 1957 m. mokykla pavadinta Felikso Žemaičio vardu. 1981 m. Felikso Žemaičio vidurinė mokykla persikėlė į naują pastatą Medelyne. 1990 m. pavadinta 2-ąja vidurine mokykla, 1994 m. tapo Medelyno vidurine mokykla, 2001 m. pavadinta Šiaulių Medelyno pagrindine mokykla.
1982 m. atlaisvėjusiame pastate įkurta specialiojo darbinio ugdymo įstaiga, tačiau, mieste išaugus moksleivių skaičiui, nutarta jos pastate vėl įkurti vidurinę mokyklą. 1993 m. rugsėjo 1 d. senoji-naujoji mokykla vėl pradėjo veikti, pavadinta žymaus lietuvių istoriko ir švietėjo Simono Daukanto (1793–1864) vardu. 2008 m. rudenį mokykla akredituota gimnazijai, nuo 2009 m. tapo Simono Daukanto gimnazija.
Himnas
Žodžiai A. Urbietienės, muzika I. Aušbikavičiūtės
Ignotas Gorskis (1830)
Ignotas Gorskis (, apie 1830 m. – ?) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Antanas Gorskis, motina – Kazimiera Gorskaitė (g. apie 1790 m.). Vienturtis sūnus.
Apie 1860 m. susituokė su Elžbieta Radzivonavičiūte (g. apie 1830 m.)
Verija
Istorija
Verija yra toje vietoje, kur senovėje stovėjo miestas Berėja Beroea (kai kuriuose Biblijos vertimuose vadinama Berea). Bulgarai, makedoniečiai ir serbai miestą vadina Бер (Ber). 1361 m. miestą užkariavo osmanai, kurie jį pavadino Kara Ferye. Graikijos dalimi miestas tapo 1912 m.
Naujosios Įpilties akmuo (Daubos kūlis)
Akmuo
Plokščias, tamsiai pilkas, 8,5 m ilgio, 6,5 m pločio ir 1,5–1,9 m aukščio stambiagrūdis granitas. Paviršius apima 22 m² plotą, nežymiai link vidurio įdubęs. Guli upelio slėnyje, dauboje.
Teritorijos plotas – 0,022 ha.
0,67 km į šiaurės vakarus yra Naujosios Įpilties alkakalnis, vad. Alkos kalnu.
Istorija
Akmuo laikomas ypatingu, vadinamas Daubos kūliu (akmeniu). Paviršiaus įdubimas laikomas laumės pėdsaku, todėl riedulys dar vadinamas Laumės kūliu. Prie jo Naujosios ir Senosios Įpilties jaunimas rengdavo gegužines, šokdavo ir ant akmens.
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.
1993 m. paimtas į laikinąją kultūros paminklų apskaitą, 2003 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M260), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Akmuo – geologinis paminklas, įrašytas į gamtos paminklų sąrašą, patenka į didžiausių Lietuvos akmenų dešimtuką.
Vengrijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
1378 m.
1378 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Jonas Druckis-Sokolinskis
Kunigaikštis Jonas Druckis-Sokolinskis (1560–1630 m.) – ATR valstybinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikščių Druckių šakos, rusų-lietuvių kunigaikščių giminės atstovas.
1611 metais keliavo su pasiuntinybe į Maskvą dėl taikos sutarties sudarymo.
Bronius Jakubauskas
Bronius Jakubauskas (1904 m. sausio 8 d. Kaltinėnuose – 1980 m. balandžio 30 d. Biržuose) – vargonininkas, dainininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys.
Jonas Druckis-Sokolinskis
Biografija
1621 ir 1625 metais buvo renkamas ATR seimo maršalka.
Bronius Jakubauskas
Biografija
Vietos mokytojo M. Danilevičiaus padedamas, Kaune eksternu išlaikė egzaminus iš progimnazijos kurso. Pas vietos vargonininką pramokęs muzikos, 1919–1922 m. Kauno muzikos mokykloje pas Juozą Naujalį mokėsi vargonuoti ir chorvedybos. Kitas disciplinas dėstė Juozas Babravičius, Aleksandras Kačanauskas, Elena Laumenskienė ir Juozas Tallat-Kelpša.
1924–1927 m. mokytojavo Žagarės progimnazijoje, muziką dėstė ir mokytojų kursuose, o vasaros atostogų metu lankė muzikos mokytojų kursus Klaipėdoje.
1928–1933 m. mokytojavo Karmėlavos mergaičių žemės ūkio mokykloje, vargonininkavo bažnyčioje ir vadovavo chorams. 1933–1937 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Viekšniuose, o vėliau – Biržuose. Kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Biržų bažnyčios 53 dalyvių chorą. 1940 m. subūrė Biržų miesto profsąjungų didelį mišrųjį chorą ir surengė koncertų.
1941–1966 m. – Biržų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, rengė koncertus, dalyvavo rajono ir respublikinėse dainų šventėse, apžiūrose bei konkursuose pelnydavo pirmąsias ir kitas prizines vietas. Buvo Biržų rajono dainų švenčių, festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. Kaip solistas koncertavo Kaune, Klaipėdoje, Biržuose ir kitur.
Take to the Skies
Take to the Skies yra debiutinis roko grupės Enter Shikari albumas, išleistas 2007 m. kovo 19 d. Junginėje Karalystėje. Šioje šalyje albumas pasiekė 4-ąją vietą savaitės perkamiausių sąraše.
Kuzmiškės
Istorija
Iki XX a. pab. Kuzmiškės buvo kaimas Juodšilių apylinkėje.
Sadovne Vengrovskių geležinkelio stotis
Sadovne Vengrovskių geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Sadovnės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje, Sadovnės valsčiuje. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Topuro geležinkelio stotelės yra 4,2 km ir iki Prostino geležinkelio stotelės 8,7 km.
Mehrzad Madanchi
Mehrzadas Madanči (g. 1985 m. sausio 10 d.) – futbolininkas, Irano rinktinės ir Teherano klubo „Steel Azin“ kairysis saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2003 m. rugpjūčio 20 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Birdekšniai
Birdekšniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rimšės.
Paprastoji kraujažolė
Auga dirvonuose, ganyklose, pamiškėse, grioviuose, pakelėse, patvoriuose, sausose pievose, auginama soduose ir daržuose. Žydi liepos – spalio mėn.
Rūšis labai dažna. Visos Lietuvoje augančios formos priklauso tipiniam porūšiui subsp. millefolium. Augalas ir piktžolė, ir vaistinis.
Farmakologinės savybės
Lapuose, stiebuose ir graižuose yra eterinių aliejų. Be to, žolėje yra alkaloidų, organinių rūgščių, tanidų, inulino, asparagino, dervų, karčiųjų medžiagų, karotino, C vitamino, antivėžinio flavonoido Apigenino ir kt. Vartojama sutrinta žolė kraujui iš žaizdos arba nosies sulaikyti, arbata geriama nuo hemorojaus ir kitų ligų. Kraujažolės preparatai vartojami skrandžio opaligei gydyti, įvairiems kraujavimams stabdyti.
Vasario 13
Vasario 13 yra 44-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 321 diena (keliamaisiais metais – 322).
Vardadieniai
Algauda – Algaudas – Benigna – Benignas – Eisra – Kotryna – Loreta – Putaviras – Putviras – Ugnė – Ugnius
Gruškai (Augustavo apskritis)
Gruškai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Plaskų, 30 km į rytus nuo Augustavo ir 84 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1863 m. gegužės 28 d. netoli kaimo įvyko mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mesjė 110
thumb|right|M110 Mesjė 110 (arba NGC 205) – nykštukinė elipsinė galaktika, esanti Andromedos žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra apytikriai 2 690 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 8.
Šią galaktiką 1773 m. rugpjūčio 10 d. atrado Charles Messier.
M110 galaktikoje yra jaunųjų mėlynų žvaigždžių ir tamsių dulkių debesų.
Mykolas Drunga
Mykolas Jurgis Drunga (g. 1948 m. balandžio 20 d. Tiubingene) – JAV lietuvių ir Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Tėvas Karolis Drunga, motina mokytoja Birutė Sirutytė. 1959 m. su šeima persikėlė į JAV, į Niujorką, vėliau į Čikagą, kur pradėjo lankyti prof. Vlado Jakubėno privačią fortepijono studiją. Mokėsi privačioje katalikiškoje gimnazijoje. 1968 m. baigė Pedagoginį lituanistikos institutą Čikagoje. 1969 m. Čikagos universitetas jam suteikė filosofijos bakalauro laipsnį. 1969–1972 m. studijavo filosofiją Masačusetso technologijos institute Kembridže, nuo 1981 m. studijavo Pedagoginiame lituanistikos institute.
1967–1977 m. Čikagos ir Bostono šeštadieninių lietuvių mokyklų mokytojas. 1966 ir 1967 m. Lietuvių studentų sąjungos metraščio vyr. redaktorius. 1972–1973 m. Masačusetso technologijos instituto filosofijos skyriaus instruktorius. 1972 m. kartu su kitais įkūrė radijo programą „Garso bangos“ ir iki 1976 m. anglų kalba rengė kultūrines laidas apie lietuvių literatūrą, muziką. Už programą apie M. K. Čiurlionio muziką laimėjo Amstrongo premiją.
1975–1976 m. „Encyclopedia Lituanica“ 4-5 tomų vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1976 m. ir 1977 m. – „Lietuvių studentų sąjungos metraščių“ vyriausias redaktorius. 1977–1979 m. Jackui Sondeckiui padėjo leisti savaitraštį „Keleivis“. Jam užsidarius, 1980–1982 m. savaitraščio „Vienybė“, 1982–1987 m. dienraščio „Draugas“ redakcijų bendradarbis. Nuo 1982 m. – žurnalo „Lituanus“ vienas redaktorių, 1984–1985 m. JAV lietuvių žurnalo „The Observer“ redaktorius. 1980–1990 m. Amerikos lietuvių bibliotekos leidyklos (Lithuanian Library Press), 1985–1989 m. žurnalo „Baltic Forum“ vertėjas. Nuo 1990 m. bendrovės „Laisvosios Europos radijas/Laisvės radijas“ lietuviškų laidų redaktorius Miunchene, nuo 1995 m. Prahoje. Kai Džordžas V. Bušas dėl karo Irake nutraukė radijo stoties finansavimą, atvyko į Lietuvą. Nuo 2004 m. Vytauto Didžiojo universiteto Išeivijos studijų centro, Lietuvos radijo bendradarbis.
Moka anglų, prancūzų, vokiečių kalbas.
Visuomeninė veikla
1960–1989 m. dalyvavo draugijos „Santara-Šviesa“ veikloje, buvo draugijos valdybos narys. 1979–1988 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos, 1979–1982 m., 1985 m. jos prezidiumo narys, 1983–1987 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, Spaudos ir informacijos komisijos pirmininkas. 1984–1989 m. Lietuviu fondo tarybos narys. 1980–1990 m. leidyklos „Lithuanian Library Press“ vertėjas. Žurnalų „Akiračiai“, „Metmenys“, „Naujasis Židinys-Aidai“ bendradarbis.
Keižonys
Keižonys – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 19 km į pietryčius nuo Jonavos, Gaižiūnų miškų apsuptyje, prie Neries intako Vėgėlės. Ties šių upių santaka yra buvęs kaimas Guniai, dabar priklausantis Keižonių teritorijai. Yra veikiančios kapinės. Auga Upninkų liepos, gam­tos pa­min­klas nuo 1984 m. Vals­ty­bės sau­go­mas gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio objek­tas nuo 1999 m. Gretimame miške ošia senas Napoleono ąžuolas. Rasta Gunių senovės gyvenvietė.
miniatiūra|250px|left|Keižonių kapinės miniatiūra|250px|left|Vieškelis pro kaimą
Istorija
Neries ir Vėgėlės santaka nuo seno traukė žmones. Gunių senovės gyvenvietė datuojama I tūkstantmečio pirmąja puse. Naujaisiais laikais prie seno panerio kelio būta nedidelio kaimo arba viensėdijos.
Širdies muzika
Širdies muzika  – 1999 m. drama. Režisuota Wes Craven, parašyta Pamela Gray. Prodiusuota Craven-Maddalena Films ir  Miramax Films. Filme vaidina Meryl Streep, Aidan Quinn, Gloria Estefan ir Angela Bassett.
Apdovanojimai ir nominacijos
Streep buvo nominuota Oskarui, Auksiniui Gaubliui ir Screen Actors Guild apdovanojimui.
Filmo daina „Music Of My Heart“, kurią sukūrė Diane Warren, buvo nominuota Oskarui, kaip Geriausia originali daina, ir Grammy apdovanojimui, kaip Geriausia daina, parašyta kino, televiziniui ar kt. filmui.
Mykolas Antanas Jonas Gorskis
Mykolas Antanas Gorskis (, 1834 m. birželio 2 d. – 1858 m. gruodžio 3 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Gorskis. Brolis Jonas Gorski (g. ~1830 m.).
Žmona
Kazimiera Zamaiska. Vedė Milkovičiuose, prie Slucko.
Vaikai
Duktė Vanda Gorskytė. Ištekėjo už grafo Jono Rozvadovskio. Palaidota Varšuvos Povonzkų kapinėse.
Šiaulių miesto savivaldybė
Šiaulių miesto savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Šiaurės Lietuvoje, Šiaulių apskrityje. Savivaldybės teritorija apima Šiaulių miestą.
Istorija
thumb|left|230px|1713 m. kovo 13 d. [[Augustas II|Augusto II Magdeburgo teisių privilegija Šiauliams]] thumb|180px|Stanislovo Augusto savivaldos privilegijos rašto įrašas Šiaulių teisės aktų registro knygoje thumb|180px|Šiaulių miesto valdybos knyga 1925–1939 m.
1531 m. minimas Šiaulių vaitas Laurynas, taigi Šiauliai jau buvo valsčiaus centras. Miestu pirmąkart pavadinamas 1569 m. valakų reformos metu, bet miesto teisės suteiktos 1636 metais. Tačiau miesto reikalus tvarkė Šiaulių ekonomijos administratoriaus skiriamas vaitas su pagalbininkais – trimis suolininkais. 1713 m. kovo 13 d. karalius Augustas II savo raštu Šiauliams suteikė Magdeburgo teisės privilegiją, tačiau ji nebuvo realizuota.
1791 m. balandžio 21 d. Abiejų Tautų Respublikos Seimas priėmė įstatymą „Mūsų karališkieji laisvieji miestai respublikos valstybėse“, kuriuo Šiauliams suteikta lokacinė privilegija, Šiauliai tapo pavieto centru. 1791 m. rugpjūčio 1 d. išrinktas Šiaulių miesto savivaldos organas – Šiaulių miesto magistratas. 1791 m. lapkričio 9 d. Stanislovas Augustas patvirtino Šiauliams laisvojo miesto teises ir suteikė herbą. Šiauliai buvo pirmuoju iš 74 Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestų, tada gavusių tokias privilegijas.
Nuo 1795 m. spalio 10 d. iki 1915 m. rugsėjo mėn. Šiauliai – Rusijos imperijos valstybinis apskrities centras. 1800 m. sausio 31 d. Rusijos imperijos Senato įsaku Šiauliuose įkurta rotušė. Nuo 1865 m. miestui tvarkyti kas ketveri metai renkama miesto dūma. Dūmos vykdomasis organas buvo valdyba. Dūmos ir valdybos pirmininkas buvo miesto galva, kurio kandidatūrą tvirtino gubernatorius.
Pirmojo pasaulinio karo metais Šiauliai – apskrities centras, pavaldus vokiečių sudarytai Lietuvos srities administracijai, nuo 1917 m. – Lietuvos karinei valdybai. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę 1919 m. Šiauliams suteiktos apskrities miesto teisės, 1931 m. – pirmaeilio miesto teisės. Miesto savivaldybės taryba buvo renkama kas treji metai iš 40 narių, nuo 1931 m. – iš 21 nario. Taryba rinko vykdomąjį organą – miesto valdybą. Tarybai vadovavo Tarybos pirmininkas, valdybai – burmistras.
1946 m. rugpjūčio 3 d. miestas gavo LTSR respublikinio pavaldumo miesto statusą, 1950–1953 m. buvo srities pavaldumo miestas, vėliau vėl respublikinio pavaldumo miestas. Vietinės valdžios ir valdymo organas buvo Darbo žmonių deputatų taryba, nuo 1978 m. – Liaudies deputatų taryba, kas du su puse metų sudaroma („renkama“) iš LKP ir KGB atrinktų partijos bei vietinės valdžios funkcionierių ir apie trečdalio darbininkų. Tvarkomasis organas buvo Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas, sudarytas iš deputatų tarybos deputatų. Miesto vadovas buvo Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas.
Nuo 1990 m. balandžio 4 d. į pirmą posėdį susirinko laisvuose, slaptuose demokratiniuose rinkimuose išrinkta Liaudies deputatų taryba. 1995 m. įsteigta Šiaulių miesto savivaldybė. 2020 m. vasario 21 d. mero potvarkiu Nr. M-10 patvirtintos 45 seniūnaitijos.
Administracija
thumb|350px|Dabartinis Šiaulių miesto savivaldybės pastatas [[2009 m.]]
Seniūnijos
Šiaulių miesto savivaldybėje yra 2 seniūnijos, kuriose 2011 m. gyveno apie 10 proc. savivaldybės gyventojų:
Seniūnaitijos
2020 m. vasario 21 d. mero potvarkiu Nr. M-10 patvirtintos 45 seniūnaitijos (tarp jų 4 – Medelyno, 3 – Rėkyvos seniūnijose):
Mannlicher M1895
Mannlicher M1895, M.95 (iš Model 95) – Ferdinando fon Manlicherio sukonstruotas pertaisomas šautuvas, naudotas Austrijos Vengrijos kariuomenėje. Ypatingas tuo, kad pertaisomas tiesiai patraukiant spynos svirtelę (be pasukimo, kuris būdingas kitiems tokiems šautuvams).
Kareiviai vadino šiuos šautuvus ('tuoj pat (t. y., labai greitai)'). Vertintas už šaudymo spartą (~30-35 šūv./min.), patikimumą, tvirtumą. Reikalavo kruopščios priežiūros, to ypač reikėjo lengvai pažeidžiamam Išmetikliui.
Istorija
Manlicherio šautuvą į ginkluotę priėmė Austrijos-Vengrijos kariuomenė ir naudiojo jį visą Pirmąjį pasaulinį karą. Po karo šautuvą naudojo Austrijos ir Vengrijos karalystės kariuomenės.
Manlicherio šautuvas pasitarnavo kaip pagrindas Kanados 1905 m. Roso šautuvui.
Manlicherio šautuvas Rusijos-Japonijos kare
Rusijos kariuomenei užėmus Port-Artūro tvirtovę Čingų kariuomenė paliko daug Manlicherio šautuvų, daugiausia 1886 m. pavyzdžio, šoviniams su dūminiu paraku. Jų spynos buvo tiesiosios eigos. 1904 m. tvirtovės apgulties metu 26-ojo pėstininkų pulko kapitonas I. Šmetila pasiūlė ir sumontavo daugiašautuvinį įrenginį. Šmetilos įrenginys leisdavo šaudyti salvėmis išsyk iš 5-8 Manlicherio šautuvų. įtvirtintų mediniame rėme. Metalinė traukė jungė visas šautuvų spynas, ją patraukus vienu metu būdavo pertaisomi visi šautuvai. Paspaudus kitą traukę, jungiančią visų šautuvų nuleistukus, vienu metu iššaudavo visi šautuvai. Taikydavosi sukant visą rėmą.
Išėmimas iš ginkluotės
1916 m. Austrijos-Vengrijos kariuomenė Manlicherio šautuvą, nežiūrint į tokius jo privalumus, kaip: ėmė keisti paprastesniu ir pigesniu Mauzerio šautuvu, kurio konstrukcija pasirodė tinkamesnė gamybai karo metu. Manoma, kad tokį sprendimą iš dalies priėmė dėl to, kad tokiu atveju Austrija-Vengrija galėjo pasinaudoti savo strateginės sąjungininkės Vokietijos pramonės galimybėmis.
Aprašas
Specifiškiausias Manlicherio šautuvo ypatumas yra spyna su tiesia eiga, pertaisant šautuvą jie tiesiog tiesiai, be posūkio yra pertraukiama. Posūkis užrakinant įvyksta automatiškai suveikiant specialiems spiraliniams grioveliams spynos strype. Tokia konstrukcija padidino šaudymo spartą ir ginklo naudojimo patogumą, bet konstrukciją tapo sudėtingesnė ir mažiau patikima. Padidėjo šaulio pastanga pertaisant šautuvą.
Perdaryti variantai
thumb|right|350px|Mannlicher M95/30
Durtuvai
thumb|right|350px|Kairysis durtuvas yra standartinis Manlicherio šautuvo durtuvas. Kiti du turi puskarininkių spurgus. Manlicherio šautuvo komplekte buvo peilinis durtuvas. Jis ypatingas tuo, kad uždėjus ant šautuvo durtuvo ašmenys nukreiptos aukštyn. Daugumą šių durtuvų gamino gamyklos Œ.W.G. ir F.G.GY.. 'BMF' raidėmis žymėtus durtuvus gamino Berndorfer Maschinenfabrik, dviem sukryžiuotais kūjais ir dviem sukryžiuotais kalavijais – ''Carl Ludwig Zeitler (Viena). Dalis durtuvų pažymėti įrašais 'Ernst Busch Solingen', jie gaminti Vokietijoje.
Durtuvo ilgis buvo 36,0 cm, geležtės ilgis – 24,8 cm.
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje ėmus stigti išteklių imta gaminti pigius greitai pagaminamus, grynai metalinius durtuvus.
Palmburgas
Palmburgas arba Pribrežnojė (, nuo 1939 m. Palmburg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Прибрежное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Kazys Valentas Žaltauskas
Kazys Valentas Žaltauskas (1963 m. kovo 3 d. Kaune – 2012 m. kovo 25 d.) – dailininkas vitražistas, visuomenininkas, Senojo Kauno draugijos narys. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Biografija
K. Žaltauskas 1981 m. baigė Kauno 28-ąją vidurinę mokyklą. 1975-1978 m. mokėsi Kauno keturmetėje dailės mokykloje. 1981 m. įstojo į Valstybinio dailės instituto Pramoninės dailės fakultetą Kaune. Studijavo stiklo ir porceliano katedroje. 1987 m. baigė šį institutą ir įgijo taikomosios dekoratyvinės dailės dailininko specialybę.
Po studijų, 1987-1991 m., dirbo Kauno „Dailės“ kombinate kūrybiniu dailininku, 1992-1994 m. – VDA Kauno dailės institute mokymo meistru. Nuo 1995 m. atsidavė vien kūrybiniam darbui.
Paskutiniaisiais gyvenimo metais dailininkas bylinėjosi su Lietuvos teisėsauga dėl jo neteisėto baudžiamojo persekiojimo, valstybę padavė į Europos Žmogaus Teisių Teismą Strasbūre.
Kūryba
Nuo 1987 m. dailininkas kasmet dalyvavo įvairiose parodose Lietuvoje. Buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 1992 m.). Savo sukurtų interjero, eksterjero, kraštovaizdžio objektų paviršiuose dailininkas siekė įvairiai perteikti prigimtines stiklo savybes: optiką, skaidrumą, spalvą, sąveiką su šviesa. Kūriniams gaminti naudojo elementus iš stiklo, bronzos, žalvario, krištolo, aliuminio ir kitų medžiagų derinių.
Svarbesni K. Žaltausko darbai:
Ubiškės Šv. Angelų Sargų bažnyčia
'''Ubiškės Šv. Angelų Sargų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Ubiškės miestelyje, 16 km į rytus nuo Telšių.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Bažnyčia 2015 m. kovo mėn. Gasparas Šiliauskas 1784 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Luokės parapijos filija. 1851 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1896 m. leista pristatyti audros nuplėštą bažnyčios bokštelį, įrengti naują didįjį bei šoninius altorius, pakeisti supuvusią koloną. Iki 1933 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokštu ir bokšteliu, keturių kolonų portiku. Joje įrengti 4 altoriai.
Hanusas
Hanusas – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietryčius nuo Plaskų, 25 km į rytus nuo Augustavo ir 80 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Augustavo girioje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Luknė (Šventoji)
Luknė  – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, dešinysis Šventosios intakas.
Geografija
Išteka į pietvakarius nuo Skuodo. Išskyrus pirmąjį kilometrą, teka Lietuvos–Latvijos pasieniu pietvakarių kryptimi. Į Šventąją įteka ties Sriauptais, 48,5 km nuo jos žiočių.
Intakai: Geišupė (, Latvija) (dešinysis).
Gyvenvietės: Luknės, Didžioji Paluknė, Sriauptai (Lietuva), Lankučiai (, Latvija).
Tyrimas dėl neįtartino piliečio
Turinys
Policijos inspektorius (filme neminimas vardas, kolegos į jį kreipiasi Daktaru), gavęs paaukštinimą tarnyboje, susitikimo su meiluže Augusta metu, apimtas aistros, šią nužudo. Prasidėjus tyrimui, inspektorius elgiasi vis keisčiau: tai stengiasi sumėtyti pėdsakus, tai pakiša užuominas, kad nusikaltėlis galėtų būti jis. Policija randa liudininką, jauną anarchistą, tačiau šis dėl savo įsitikinimų atsisako duoti parodymus. Kuomet tyrimas visiškai supainiotas, Daktaras parašo prisipažinimą ir išsiunčia jį kolegoms. Nepaisant to, net ir tai nepadeda jo suimti, nes kolegos atsisako juo patikėti, nes Daktaras neturėjo jokių motyvų...
Vadavietė
Vadavietė – vieta, iš kurios karinio vieneto vadas valdo savo vienetą, vadovauja jo veiksmams. Vadavietėje būna vadas, štabas ar pagrindinė jo dalis, valdymo būrio ar panašaus padalinio kariai. Vadavietė aprūpinta žemėlapiais, ryšių (šiais laikais – ir informacine telekomunikacijų) įranga.
Be pagrindinės vadavietės neretai dar būna atsarginės vadavietės; taip pat priešakinės (prie pat fronto linijos), judriosios (įrengiamos valdymo mašinose), pagalbinės (įrengiamos, kai valdymas iš pagrindinės vadavietės neįmanomas ar nepatikimas), stebėjimo. Vykstant manevriniam karui vadavietės dažniausiai būna laikinos. Kuo stambesnio karinio vieneto vadavietė, tuo ji labiau kapitalinė. Iš anksto parengtose pozicijose (pvz., įtvirtintuose rajonuose) vadavietės paprastai būna taip pat įrengiamos iš anksto. Itin kapitaliai įrengiamos visų ginkluotųjų pajėgų ir jų rūšių (sausumos kariuomenės, laivyno ir kt.) pagrindinės ir atsarginės vadavietės. Stambiose valstybėse jos įrengiamos taip, kad atlaikytų ir branduolinio ginklo smūgius.
Nuotolis nuo vadavietės iki valdomų dalinių ir padalinių priklauso nuo štabo lygio (armijos, korpuso, divizijos, brigados, pulko ar smulkesnis štabas), situacijos, atliekamų užduočių. Svarbus ne tik ryšys su pavaldžiais daliniais, bet ir su aukštesniais štabais, kaimyniniais daliniais.
Vadavietė įrengiama taip, kad vado ir štabo darbas būtų kuo patogesnis ir kad ji būtų kiek įmanoma apsaugota nuo galimo artilerijos ar raketų apšaudymo, antskrydžio, komandosų ar panašių priešo dalinių užpuolimo. Neretai vadavietė yra įtvirtinimų rūšis – ji įrengiama bunkeryje, požeminiuose statiniuose, žeminėse ir pan., užmaskuojama.
Nedideli daliniai (pvz., batalionas) paprastai turi pagrindinę ir atsarginę vadavietes. Jei iš jų vadovauti nebegalima, vadavietė gali būti perkelta į žemesnio dalinio vadavietę (pvz., į vienos iš kuopų), kol vėl neįrengiama atskira bataliono vadavietė.
Nedidelių dalinių ar padalinių vadavietės gali būti įrengiamos transporto priemonėse. Pvz., kuopos ar baterijos vadavietė gali būti štabo šarvuotyje. Tokios štabo mašinos paprastai turi papildomą ryšių įrangą, stalus žemėlapiams ir kt.
Mitilėnė
Mitilėnė − miestas Graikijoje, Lesbo saloje. Lesbo nomo administracinis centras. Jis įsikūręs šlaite, kuris leidžiasi link sąsmaukos, supamos dviejų uostų.
Istorija
Antikos laikais Mitilėnė buvo graikų polis. Apie 478 metus pr. m. e. miestas tapo Delo lygos nariu. 428 metais pr. m. e. Mitilėnės gyventojai buvo sukilę prieš Delo sąjungos vadovaujamus Atėnus.
Helenizmo laikais miestas sunyko. Mitilėnė vėl suklestėjo ankstyvaisiais Romos imperijos laikais.
Mitilėnėje gimė graikų poetai Alkajas ir Sapfo.
Aljė
Aljė (03)  – Prancūzijos departamentas šalies centre, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę.
Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 11 municipalinis susivienijimas ir 317 komunų. Plotas – 7340 km². 2016 m. – 339 384 gyventojų, 46 gyv./km².
Istorija
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė didžiąją dalį Burbonų kunigaikštystės provincijos.
1940–1945 m. generalinės tarybos įgaliojimai buvo suspenduoti, o Viši mieste buvo įsikūrusi maršalo Peteno vadovaujama kolaborantų vyriausybė.
Geografija
Departamentą supa Šero, Njevro, Sonos ir Luaros, Luaros, Piui de Domo ir Krezo departamentai.
Svarbiausi miestai – Montlusonas (pramonė), Mulenas (sostinė), Viši (miestas – sodas ir kurortas). Terminių vandenų kurortai taip pat yra Burbonų Ašambo ir Neris le Benas.
Didžioji departamento rytinė ir centrinė dalis padengta burboniškomis giriomis, žymiausias – Tronsė miškas. Beveik visą šiaurinę dalį užima Burbonų giria. Centrinėje dalyje nemažai 300–600 m aukščio kalvų. Aukščiausia vieta – Montonselio kalnas (1287 m).
Svarbiausios upės – Siulis, Bublis, Šeras, Luara, Aljė.
Miškai, kalvos ir upių slėniai formuoja švelnias ir drėgnas klimatines sąlygas. Vyrauja atlantinis klimatas su vakarų vėjais. Kritulių daugiausia birželio ir spalio mėn., mažiausia – sausio – vasario mėn., vidutiniškai 694 mm Montlusone (altitudė – 207 m), 763 mm Mulene (245 m), 778 mm Viši (251 m), 1200 mm Asize (1050 m).
Gyventojų skaičius po Pirmojo pasaulinio karo stabilizavosi, tačiau praėjusio amžiaus pabaigoje pradėjo mažėti – 1968 m. jų buvo 386 533, 1999 m. – 344 721.
Ekonomika
Vyrauja žemės ūkis, sūrių ir kitų maisto produktų gamyba. Tačiau svarbiausia ekonomikos šaka yra medienos apdirbimo ir baldų pramonė. Be to, gaminamas kaučiukas, mechaninės konstrukcijos, automobiliai, ginklai, tekstilė.
Nemažai dėmesio skiriama neįgaliųjų reabilitacijos, gydymo, turizmo ir sporto infrastruktūrai.
Politika
Generalinę tarybą sudaro 35 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 18 iš jų atstovauja dešiniesiems, 17 – kairiesiems. Generalinės tarybos pirmininkas Žeraras Derijo.
Institucija
Terminas institucija paprastai vartojamas kalbant apie papročius ir elgesio dėsningumus, svarbius visuomenei. Taip pat apie konkrečias valstybės valdymo ir viešųjų paslaugų tiekimo organizacijas. Institucijos, kaip socialinės tvarkos žmonių bendruomenėse dariniai ir mechanizmai yra vienas pagrindinių socialinių mokslų (sociologijos, politologijos, ekonomikos) tyrimo objektų. Institucijos yra glaudžiai susijusios su teise, su formalia politinių sprendimų priėmimo ir jų įgyvendinimo sistema. Institucijų atsiradimas ir raida yra pagrindinė istorijos mokslo tema.
Institucijų aspektai
Institucijos kaip atskiri, formalūs dariniai gali būti žmonių sukurti specialiai, kaip priemonė kažkokiai veiklai. Tačiau bendrai institucijų kūrimasis, raida ir veikimas yra reiškinys, kuris yra visuomenės savaiminės saviorganizacijos rezultatas, priklausantis ne tik nuo sąmoningos, valingos, apgalvotos žmonių veiklos.
Kaip socialinio bendradarbiavimo mechanizmai institucijos yra formalių, aiškiai apribotų organizacijų (pvz., Romos Katalikų Bažnyčios, JAV Kongreso) ir neformalių, neretai aiškiai neįformintų socialinių judėjimų ir organizacijų, priklausančių nuo žmonių psichologijos, įpročių ir papročių, sąveikos rezultatas.
Daug svarbių insitucijų (pvz., pinigai, santuoka) abstrakčiau panagrinėjus pasirodo turinčios objektyvius ir subjektyvius aspektus. Pinigų institucija apima tiek daug formalių organizacijų (bankai, vyriausybės, biržos), tiek subjektyvią žmogų patirtį, kuri nukreipia žmonių pastangas siekti asmeninės gerovės. Formalios institucijos priskiria popieriniams pinigams vertę ir priverčia milijonus bendrauti gaminant ekonomines vertybes, kurios matuojamos tais popieriniais vertės matais. Pinigų funkcionavimą labai veikia ir tai, kaip žmonės suvokia, kas jie, tie pinigai yra.
Santuoka ir šeima kaip institucijos irgi apima formalų ir neformalų, objektyvų ir subjektyvų aspektus. Vyriausybės ir religinės institucijos kuria taisykles ir įstatymus apie santuoką ir šeimą, verčia jų laikytis. JAV ir Vakarų Europoje perėjimas nuo santuokos kaip licenzijos lytiniams santykiams, kurią išduoda Bažnyčia ir Vyriausybė, prie santuokos kaip laisvai sudaromo kontrakto sukėlė daug socialinių ir politinių prieštaravimų, susijusių su įstatymais ir papročiais, tvarkančiais moterų laisvę, skyrybas, nesantuokinį gyvenimą kartu, kontracepciją, homoseksualumą.
Tverų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia
'''Tverų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Tverų miestelyje, prie Rietavo-Varnių kelio. miniatiūra|220px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Pirmoji medinė Tverų bažnyčia rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1589 m. XVI a. pabaigoje, kaip pažymėta Žemaičių vyskupijos bažnyčių aprašyme, darytame 1592–1597 m. Tverų bažnyčia stovėjusi tuščia, apleista, kunigo neturėjo. 1614–1616 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (statė Tverų tėvūnas Elijas Ilgovskis ir užrašė jai donaciją). Jai 1618 m. dovanotas Alko kaimas. 1747 m. bažnyčia sudegė, buvo atstatyta.
1783 m. įsteigta Šv. Rožančiaus brolija. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. 1806 m. bažnyčiai priklausė Aleksandravo palivarkas. Tverų klebonas Petras Narkevičius skelbė 1831 m. sukilėlių potvarkius, ragino ginkluotis ir kovoti. Buvo suimtas, tačiau jam pavyko pabėgti. 1841 m. prie Tverų bažnyčios gyveno penki kunigai, bažnyčios beneficijos buvo 67 valakai žemės, o parapijiečių - 2797.
Klebonas Juozapas Niūniava-Niūnevičius su parapijiečiais 1897 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią, 1907 m. – mūrinę varpinę. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išsivežė varpus. 1940 Tverų parapijai priklausė 4798 parapijiečiai.
Tverai garsėja Švč. Marijos Apsilankymo atlaidais (liepos 2 d.), Švč. Mergelės Marijos paveikslu. Pagal tradiciją tas paveikslas buvęs Elijo Ilgovskio nuosavybė. Jis jį labai branginęs ir nešdavęsis su savimi net į karo žygius. Patekęs totoriams į nelaisvę, jis, kalėjime būdamas, meldėsi prie to paveikslo ir padarė įžadą: jei laimingai grįš į namus, pastatysiąs Tveruose Marijos garbei bažnyčią. Išpirktas iš totorių nelaisvės, jis grįžo į Tverus ir įvykdė savo pažadą - pastatė bažnyčią ir padovanojo jai tą paveikslą. Vyskupas Valančius savo veikale „Žemajtiu Wyskupistė“ duoda kitokį padavimą apie šio paveikslo kilmę. Žemaičių vyskupas J. Tiškevičius savo pranešime Apaštalų Sostui 1646 m. rašo, kad Tveruose yra stebuklingas Marijos paveikslas ir kad iš tolimų valstybės vietų, pamaldumo vedami, žmonės gausiai renkasi į Tverus. Popiežius Pijus VI 1787 m. suteikė Tverų bažnyčiai visuotinius atlaidus. Toje šventėje į Tverus suvažiuodavo per 20 000 žmonių.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, su apside, dvibokštė. Įrengti 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje palaidotas klebonas Jonas Paliukas (1913–1990), 1950–1956 m. Sibiro tremtinys, „Liturginio maldyno" (1968) autorius. Gretimose kapinėse stovi Tverų kapinių koplyčia.
Cedrono aukštupio kraštovaizdžio draustinis
Cedrono aukštupio kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija Vilniaus miesto savivaldybėje, Fabijoniškių seniūnijoje, tarp Baltupių ir Fabijoniškių mikrorajonų. Įsteigtas 1996 m. gegužės 29 d.
Draustinyje saugomas Baltupio (Cedrono) upelio aukštupio natūralus slėnis su šlaituose esančiomis pievomis ir pavieniais ąžuolais. Tai tarp daugiabučių kvartalų įsiterpęs svarbus žaliasis plotas su smarkiai kalvotu paviršiumi ir giliu Cedrono slėniu. Čia prasidedantis Cedronas toliau giliu slėniu teka per Verkių parką.
Šaltiniai
thumb|left|180px|Slėnio raguva
1379 m.
1379 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vengrijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Paleogenetika
Paleogenetika – mokslas apie genomo evoliuciją, apimantis jo vystymąsi nuo seniausių laikų ir besiremiantis senovinių organizmų liekanų tyrimu. Formuojasi pastaraisiais dešimtmečiais, tobulėjant DNR analizės metodams, natūralių chromosominių mutacijų vaidmens suvokimui. Paleogenetika yra gimininga archeogenetikai.
Karolis Drunga
Karolis Drunga (tikroji pavardė Jurgis Juozas Valiulis, 1919 m. kovo 19 d. Petrograde, Rusija – 1987 m. liepos 2 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam ir nacių okupaciniams režimams veikėjas, spaudos darbuotojas, JAV chemikas.
Biografija
1935 m. Vytauto Didžiojo universitete pradėjo studijuoti matematiką. 1940 m. gruodžio mėn. vienas Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos sumanytojų ir steigėjų, aktyviai dalyvavo pogrindžio veikloje. 1941 m. Vilniaus universitete gavo chemiko diplomą. 1941–1945 m. Vytauto Didžiojo universiteto asistentas.
1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. Leido pasipriešinimo spaudą, organizavo radijo laidas. Nuo 1943 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) narys. Per nacių okupaciją gestapo suimtas, kalintas Berlyne. Kalėjime susirgo pleuritu. 1945 m. rusams užėmus kalėjimą, paleistas, grįžo į Lietuvą, tačiau greit patyrė, kad jį išdaviko darbams nori užverbuoti rusų saugumiečiai, todėl netrukus tik partizanams žinomu keliu pasitraukė į užsienį. Sovietų Lietuvos sieną kirto turėdamas pasą svetima, Karolio Drungos, pavarde, kuri liko visam gyvenimui.
Atvykęs į Vokietiją gyveno Tiubingene. Ten susipažino su mokytoja Birute Sirutyte, gimusia Marijampolės knygų leidėjo Broniaus Siručio šeimoje. 1948 m. Tiubingene jiems gimė sūnus Mykolas Drunga. 1946–1947 m. VLIK ir Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio užsienio delegatūros veikėjas, vienas Lietuvos rezistencinės santarvės steigėjų. 1956–1959 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1958–1959 m. tarybos ir valdybos pirmininkas.
Buvo patyręs septynias plaučių operacijas, todėl JAV imigracijos tarnybos dėl nacių kalėjimuose sugadintos sveikatos ilgai neišdavė JAV vizos. Tik 1959 m. Drungų šeima išvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje. Dirbo polimerų pramonėje. Kurį laiką buvo JAV lietuvių bendruomenės Čikagos apygardos valdybos pirmininkas. Bendradarbiavo „Santarvėje“, „Vienybėje“ ir kt. leidiniuose.
Henis
thumb|Henis XVII a. islandų rankraščio iliustracijojeSkandinavų mitologijoje Henis – neryžtingumo, asų grupės dievas. Kartu su Mimiru nukeliavo pas vanus sudaryti taiką ir liko jų įkaitais. Henis buvo neryžtingas, visus sprendimus patikėjo Mimirui, o kai šio nebuvo, atsakydavo išsisukinėdamas.
„Voluspoje“ minimas pirmųjų žmonių Asko ir Emblos sukūrimas, kuriame dalyvavo trys dievai: Henis, Loduras (Lokis) ir Odinas. Pagal kitą versiją, sukūrimo mite dalyvavo Vilis, Vė ir Odinas, todėl yra galimybė, kad Henis ir Vilis – vienas ir tas pats dievas.
Pagal „Voluspą“, Henis išgyvens ragnaroką ir pasaulio sunaikinimą.