cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krymo Autonominė Tarybų Socialistinė Respublika
Žydų autonomija Kryme
1944 m. vasarį S.M. Michoelsas, Š. Epšteinas ir I. Feferis vyriausybei nusiuntę pasiūlymą Krymo pusiasalyje sukurti žydų socialistinę respubliką. .
Vabališkiai
Vabališkiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Slavikų, prie kelio.
Matvejus Guiganovas
Matvejus Guiganovas (g. 1994 m. liepos 28 d.) – Ukrainos–Rusijos futbolininkas, gynėjas. Buvęs FK Palanga narys.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Krymo pusiasalio. Gimtinėje žaidė futbolą. Po Rusijos intervencijos į Krymą, buvo išvykęs į Mordoviją. Kurį laiką atstovavo Saransko „Mordovijai“.
Vabaliukai
Vabaliukai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Karklėnų.
Vaboliai
Vaboliais vadinami kaimai:
Jonas Kazokas
Jonas Kazokas (Kazakevičius) Lietuvis (, 1550–1603 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės poetas, vertėjas.
Biografija
Jonas Kazokas Lietuvis gimė 1550 m. Pagal tikėjimą jis buvo kalvinistas ir buvo susijęs su Biržų Radvilomis, t. y. buvo jų dvariškis.
thumb|150 px|right|Titulinis „Radviliados“ lapas. Į šią knygą įtraukti Jono Kazoko eilėraščiai
Pagal vienus šaltinius slapyvardį „Lietuvis“ naudojo poetas Jonas Kazokas, pagal kitus – poetas Andrius Rimša.
Pirmasis žinomas Jono Kazoko eilėraštis parašytas lotynų kalba ir paskirtas kitam poetui Andriui Rimšai pastarojo knygoje „Deketeros akroama, tai yra, Pasakojimas apie <…> Kristupo Radvilos <…> dešimties metų karo žygius“ arba trumpiau „Dešimtmečių pasakojimas“. Knyga išleista Vilniuje 1585 m.
Jono Radvano epopėjoje „Radviliada“ (Vilnius, 1592 m.), patalpinti trys Jono Kazoko eilėraščiai, paskirti jauniesiems Radviloms: Jurgiui Radvilai, Jonušui Radvilai I ir Kristupui Radvilai Jaunajam.
Roša
thumb|200px|Salos žemėlapis
Jonas Kazokas
Biografija
Šiuos eilėraščius Jonas Kazokas pasirašė slapyvardžiu: „Jonas Kazokas Lietuvis“. Manoma, jog eilėraštis „Garbė Mikalojui Radvilai laimėjusiam mūšį prie Kesės 1578 m.“, kuris įtrauktas į minėtą knygą, taip pat priklauso Jono Kazoko plunksnai.
Roša
Roša arba Kanjabakė (Canhabaque) – sala Bisau Gvinėjai priklausančiame Bižagošo salyne, į rytus nuo Bubakės ir Rubanės salų. Plotas – 111 km². Salos ilgis 20 km, plotis iki 11 km. Už 3 km į šiaurę yra 3 smulkios Kiaulių salos (Egubanė, Ančurupis, Porkas). Beveik visą salą dengia mangrovės ir tropiniai miškai. Yra 19 kaimų, iš kurių didžiausias – Inorėjus. Iš viso yra ~3000–4000 gyventojų.
Jonas Kazokas
Biografija
Iki 1590 m. Jonas Kazokas paskelbė apie 15 eilėraščių septyniose kitų autorių knygose.
S.Kašuckio išverstoje Cicerono knygoje „Apie pareigas“ („De officiis”), kuri publikuota 1593 m. Vilniuje, įtraukti du Jono Kazoko kūriniai. Vienas jų parašytas lotynų kalba ir paskirtas Mikalojui Naruševičiui. Kitas eilėraštis parašytas lenkų kalba, pavadintas: „Šioms knygoms“.
Kalvinizmo garbinimas juntamas Jono Kazoko eilėraščiuose, kurie paskelbti kartu su protestantų išleistais kūriniais Vilniuje, pvz., Mikalojaus Rėjaus „Postylla“ (1594 m.) ir jos vertime į lietuvių kalbą „Postilė lietuviška“ (1600 m.).
Jono Kazoko eilėraščiai, pavadinti „Brangiajam skaitytojui” įtraukti į Šimono Teofilio Turnovskio knygą „Krikščionių tikėjimo veidrodis Lenkijoje”, kuri išleista Vilniuje 1594 m.
Labiausiai Joną Kazoką išgarsino jo 1595 m. atliktas vertimas iš lotynų kalbos į lenkų kalbą Juozapo Flavijaus kūrinio „Žydų karas”.
Jonas Kazokas taip pat išleido knygas „Manes Danielani“ (1603 m., Vilnius), eilėraščių rinkinį, paskirtą mirusiam kalvinistui Steponui Teoliptui, taip pat knygą „Orzech wloski“ (1603 m., Vilnius), kurioje laisvu stiliumi išvertė Ovidijaus kūrybą ir ją publikavo.
Andrew Lebre
Endriu Lebre (g. 1997 m. kovo 12 d.) – Kanados futbolininkas, saugas.
Karjera
Gynėjas Endriu Lebre į Lietuvą atvyko iš Kanados. Futbolininkas yra žaidęs Kanados U-20 rinktinėje.
Iki persikėlimo į Lietuvą Lebre žaidė Portugalijoje, Ispanijoje bei Kipre.
Leono provincija
Leono provincija ( – Ispanijos provincija, esanti šalies šiaurės vakaruose, šiaurės vakarinėje autonominės Kastilijos ir Leono srities dalyje. Provincija šiaurėje ribojasi su Astūrija, šiaurės rytuose su Kantabrija, rytuose su Palensija, pietryčiuose su Valjadolidu, pietuose su Samora, pietvakariuose su Orense, vakaruose ir šiaurės vakaruose su Lugo provincija. Administracinis centras – Leonas. Sudaryta iš 211-os savivaldybių.
Istorija
Iki 1833 m. buvo Leono karalystės dalis, apėmusi Leono, Palensijos, Salamankos, Valjadolido ir Samoros provincijas.
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2014 m.):
Vabaliūnai
Vabaliūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Avižienių.
Chreptavičiaus biblioteka
Chreptavičiaus biblioteka, taip pat vadinama Ščorcų biblioteka) – biblioteka, didikų Chreptavičių įsteigta Varšuvoje, XVIII a. II pusėje perkelta į Chreptavičių dvarą, stovėjusį Naugarduko apylinkėse, Ščorcų kaime, viena turtingiausių privačių bibliotekų.
Istorija
thumb|200 px|left|Išlikęs Chreptavičių dvaro fligelis, kuriame buvo įsikūrusi biblioteka
Šią biblioteką įkūrė Vilniaus akademijos auklėtinis, Edukacinės komisijos steigimo iniciatorius ir narys Joachimas Liutauras Chreptavičius, kuris įsigijo knygų keliaudamas po Prancūziją, Vokietiją, Olandiją, Lenkiją.
Chreptavičius rinko XVI–XVII a. leidinius. Nemažą dalį jų įsigijo iš Romos kardinolo, žinomo to meto bibliofilo Džuzepės Renato Imperialio (1651–1737). Po 1768 m. Ščorcų bibliotekai buvo nupirktos knygos iš Juozapo Zaluskio, kai šis buvo ištemtas, taip pat biblioteka buvo papildyta leidiniais iš XVIII–XIX a. uždarytų vienuolynų.
Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo dalį bibliotekos Chreptavičius perdavė bičiuliams ir įvairioms institucijoms. 1800 m. Tadui Čackiui dovanojo Jogailos laikų rankraščių rinkinį. 1806 m. dalis rinkinių perduota Vilniaus akademijai, vėliau atskiru testamentu jai ketino palikti visą Ščorcų biblioteką. Deja, tam pasipriešino sūnūs Adomas ir Irenijus.
Po Joachimo Liutauro Chreptavičiaus mirties biblioteką paveldėjo jo sūnus filantropas, Vilniaus mokyklų vizitatorius Adomas Chreptavičius, kuris biblioteką papildė iki 15–20 tūkstančių tomų, įgydamas Antikos autorių leidinius, prancūzų ir italų klasikų leidinius, taip pat Lenkijos, Gudijos ir Lietuvos istorijos veikalus, rankraščius.
Biblioteka naudojosi daug iškilių to meto veikėjų – Joachimas Lelevelis, Juozapas Jaroševičius, Jonas Čečiotas, Adomas Mickevičius, Ignas Danilavičius, Mykolas Malinovskis, Martynas Počobutas, Vladislovas Sirokomlė.
Bibliotekos fondai
thumb|200 px|right|Antono Kobergerio Biblijos lapas
Nemaža dalis knygų turėjo ekslibrisus. Be to bibliotekos knygose buvo Joachimo Liutauro Chreptavičiaus įrašų, pastebėjimų, taip pat kardinolo Imperialio, vyskupo Juozapo Zaluskio įrašų.
Bibliotekos katalogo pirmą dalį sudarė XV–XVIII a. Vakarų Europos leidiniai – išleisti Antikos autorių kūriniai, senovės graikų filosofų veikalai, knygos istorijos tematika, religinė literatūra, proza, poezija, dramaturgijos leidiniai, taip pat įvairių šalių geografijos, be to leidiniai, gauti iš Venecijos, Bazelio, Leipcigo spaustuvių ir kt. XVI–XIX a. Lenkijos leidėjų kūriniai, taip pat jų knygų vertimai. Bibliotekoje buvo gautos knygos iš Varšuvos, Krokuvos, Torunės, Lvovo spaustuvių. Iš retesnių leidinių biblioteka turėjo Mykolo Rėjaus, Jano Kochanauskio knygų pirmuosius leidimus, Pranciškaus Paprockio, Gvaninio, Varmijos vyskupo, istoriko Martyno Kromerio darbus. Bibliotekoje buvo daug publikuotų XVIII–XIX a. Vilniuje knygų, taip pat XVII a. leidinių, išleistų Gardine.
Ščorcų biblioteka saugojo karaliaus Stanislovo Augusto žemėlapių kolekciją (pirkta iš kunigo Juozapo Poniatovskio), apie 7000 raižinių ir graviūrų.
Kolekcijoje buvo trys inkunabulai, trisdešimt devyneri paleotipai, tarp jų, Biblija, kurią 1501 m. išleido Antonas Kobergeris Niurnberge, Klaudijaus Ptolemėjaus traktato apie geografiją Venecijos leidimas 1519 m., keletas Jeromo Vietaro išspausdintų leidinių Krokuvoje, įskaitant Motiejaus iš Mehavos „Chronica Polonorum”, išleistą 1521 metais.
thumb|150 px|right|Motiejaus iš Mehavos 1521 m. „Chronica Polonorum“ titulinis lapas
Bibliotekos rankraščių skyrių 1899 m. aprašė istorikas ir archyvaras, Vilniaus universiteto bibliotekos direktorius Stanislovas Ptašickis.
Knygų rankraščiai buvo daugiausia lenkų ir lotynų kalbomis, tačiau jų buvo bibliotekoje prikaupta ir iš Rusijos imperijos, Prancūzijos ir net arabų kalba. Taip pat bibliotekoje buvo saugomas Branickio 4 tomų rankraštis „Прамовы Яна Храптовіча Навагрудскага кашталяна”, apie 150 Seimo ir Seimelių aktų, XV a. Biblija, parašyta ant pergamento, II LDK Statuto nuorašas, Chreptavičių giminės kronika, Lenkijos Karalystės 12 tomų geografinis-statistinis aprašas.
Iki šių dienų išliko 112 rankraščių.
Alfreð Finnbogason
Alfredas Finbogasonas (Alfreð Finnbogason; g. 1989 m. vasario 1 d.) – Islandijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Vaikystėje treniravosi gimtojo Grindaviko klube, vėliau porą metų praleido Škotijoje, o 2002 m. grįžo Islandijon.
2013–2014 m. rungtyniaudamas olandų „Heerenveen“ tapo rezultatyviausiu Eredivisie sezono žaidėju (29 įvarčiai).
Vėliau žaidė Ispanijoje, Graikijoje, Vokietijoje. 2022 m. persikėlė į Daniją.
Rinktinė
Tapo pirmuoju islandu, įmušusiu įvartį pasaulio čempionate: 2018 m. pasižymėjo įvarčiu į Argentinos vartus.
Laimėjimai
Breiðablik
Olympiacos
Vaboliai (Zarasai)
Vaboliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Jasų.
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų tinklinio rinktinė
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti JAV tarptautinėse moterų varžybose.
Vackiškės
Vackiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Dusmenų.
Josip Jurjević
Karjera
Atraminio saugo ir gynėjo pozicijoje galintis žaisti kroatas visą savo karjerą iki šiol leido gimtinėje.
Į Lietuvą kroatas atvyko iš NK Zadaro ekipos, rungtyniaujančios 2-ojoje Kroatijos lygoje.
Vladislavas Kuzminas
Karjera
2016 m. žaidė SC Babite klube, Pirmoje Latvijos lygoje.
Latvis Lietuvoje yra žaidęs Tauragės „Tauro“ ekipoje 2017 m. Pirmos lygos sezone.
Vaboliškė
Vaboliškė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dietkauščiznos.
Josip Jurjević
Karjera
Vėlesniais metais rungtyniavo Kroatijoje. Atstovavo NK HV Posedarje.
Rinktinė
Kitados atstovavo Kroatijos U-19 futbolo rinktinei.
Vladislavas Kuzminas
Karjera
2019 m. pirmoje pusėje žaidė „New Project“ komandoje, kuri debiutavo Latvijos Pirmoje lygoje (2019 m.).
2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 12 d. XIX (19) turo rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 1:3.
2020 m. atstovavo FC Lokomotivs Daugavpils, kurie žaidė Pirmoje lygoje.
2021 m. atstovavo FC Noah Jūrmala, bet vėliau šis klubas buvo pašalintas iš Virsliga.
Isimudas
Isimudas – antraeilė dievybė šumerų mitologijoje, dievo Enkio pasiuntinys.
Senovės Mesopotamijos mene ši dievybė yra lengvai atpažįstama, nes visuomet vaizduojama su dviem veidais, žvelgiančiais į priešingas puses. Šiuo aspektu Isimudas panašus į romėnų dievą Janą.
Isimudas minimas Inanos ir Enkio legendoje. Būtent jis sutinka deivę Inaną, šiai atvykus į į E-Abzu šventyklą Eridu mieste. Be to, Isimudas praneša Enkiui, kad buvo pavogti me (taisyklės ir nurodymai, dievų nustatyti kiekvienam sukurtam kūnui arba reiškiniui; dieviškoji esmė ir galia, kuri būdinga visoms būtybėms ). Šiame mite atlieka ir pasiuntinio vaidmenį – praneša Inanai, kad ši grąžintų me Enkiui, antraip sulauksianti atsako. Isimudo vaidmuo panašus į deivės Ninšubur, kuri buvo Inanos sukkal (pasiuntinė, dešinioji ranka). Enkio ir Ninhursag mite Isimudas – Enkio pasiuntinys.
Vadaišiškės
Vadaišiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Butrimonių.
Béatrice Poulot
Béatrice Poulot (žinoma kaip Béatrice; g. 1968 m. Sen Deni, Reunjonas) – prancūzų dainininkė. Ji gimė Reunjone, Indijos vandenyno saloje, šiuo metu gyvena Paryžiuje.
Su atlikėju Dino Merlin atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 1999 m. Eurovizijos dainų konkurse. Bosnių bei prancūzų kalbomis atlikę kūrinį „Putnici“, jie su 86 taškais užėmė 7 vietą iš 23 dalyvių.
Apajao provincija
Apajao provincija  – provincija Filipinuose, Lusono salos šiaurėje, Kordiljeros administraciniame regione. Administracinis centras – Kabugao.
Istorija
Provincija sudaryta 1995 m. padalinus Kalingos–Apajao provinciją.
Vadreliškė
Vadreliškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
Apajao provincija
Geografija
Paviršius kalnuotas (iki 1386 m), iškilusi Centrinė Kordiljera. Išlikę nemaži miškų plotai.
Gyventojai
2000 m. Apajao tautinė sudėtis:
Savivaldybės
thumb|200px|Savivaldybių žemėlapis Apajao provincija padalinta į 7 savivaldybes:
Bulgarijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Atsakomosios rungtynės:
Botev Plovdiv nugalėjo bendru rezultatu 4:1 ir pateko į finalą.
Razgrado "Ludogorec" nugalėjo bendru rezultatu 2:1 ir pateko į finalą.
Vadžgirys (kaimas)
Vadžgirys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, prie Vadžgirio miestelio.
Miknaičių tvenkinys
Miknaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Kudirkos Naumiesčio. Sudarytas užtvenkus Nopaičio upę (Novos intakas) 7,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,31 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 38,7 m. Krantai žemi. Pietinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Būblelių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Tvenkinys įrengtas 1975 m.
Vagariai
Vagariais vadinamos gyvenvietės:
Kinijos moterų tinklinio rinktinė
Kinijos LR moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kinijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kinijos tinklinio asociacija.
Vadėnai
Vadėnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Nedzingės, prie Vinkšninės upelio ir Lesagūrų miško.
Istorija
XIX a. antroje pusėje buvo du Vadėnų palivarkai ir kaimas Trakų apskrityje, Nedzingės valsčiuje, Pilvingių apylinkėje. 1850 m. palivarkai apėmė 610 dešimtinių dvaro žemių ir priklausė Godačevskiams.
Ilmenio rezervatas
Ilmenio valstybinis V. I. Lenino vardo rezervatas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Čeliabinsko srityje, rytinėse Uralo kalnų pašlaitėse (Ilmenio kalnuose), netoli Miaso miesto. Įsteigtas 1920 m. Vladimiro Lenino dekretu ir skirtas saugoti Pietų Uralo gamtines, ekologines vertybes bei turtingus mineralais telkinius.
Ilmenio rezervatas pasižymi išskirtine geologine sandara ir mineralų telkiniais (randamas topazas, akvamarinas, fenacitas, cirkonas, safyras, turmalinas, amazonitas; čia atrastas ilmenitas, kankrinitas, monacitas, samarskitas ir kt.). Būdingas žemų kalnų kraštovaizdis (400–450 m, aukščiausia vieta – 747 m), dengiamas daugiausia pušynų ir beržynų. Būdingi gyvūnai – briedžiai, stirnos, dėmėtieji elniai, bebrai, šermuonėliai, šeškai, sibiriniai šeškai, vilkai, lūšys, kiškiai, voverės skraiduolės; iš paukščių – tetervinai, kurtiniai, jerubės, kurapkos, gulbės giesmininkės, pilkosios gervės, jūriniai ereliai, karališkieji ereliai ir kt.
Ilmenio rezervatui administraciškai pavaldus toliau pietuose esantis Arkaimo archeologinis muziejus.
Vagariai (Radviliškis)
Vagariai – buvęs viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 26 km nuo Daugėlaičių.
Kudirkos Naumiesčio tvenkinys
Kudirkos Naumiesčio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, Kudirkos Naumiesčio pietrytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Šešupės upę (Nemuno intakas) 114,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-šiaurės vakarų kryptimi – 2,83 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 27,2 m. Tvenkinys ilgas ir siauras, neišsiliejantis iš upės vagos. Pietine ir rytine tvenkinio dalių viduriu eina riba su Vilkaviškio rajonu. Yra 2 salos (4 a ir 3 a). Krantai neaukšti, ištįsai apaugę medžiais ir krūmynais. Pietrytinėje pakrantėje įsikūręs Kataučiznos kaimas ir buvusio Kataučiznos dvaro sodyba, kiek toliau į rytus stūkso Vinco Kudirkos miškas. Pietine pakrante eina kelias.
Ritinių tvenkinys
Ritinių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Šakių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Orijos intakas) 0,12 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,8 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 50,5 m. Krantai neaukšti. Vakarinėje ir rytinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Pietinis galas telkšo Batiškių miške. Vakarine pakrante eina kelias. Šalia tvenkinio įsikūręs Ritinių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1983 m.
Vagariškiai
Vagariškiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Bučiūnų.
Andrejs Kiriļins
Karjera
Kitados rungtyniavo Tauragės „Taure“, bei liūdnai pagarsėjusiame SC Babīte klube.
2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1. 28 turo rungtynėse prieš Klaipėdos „Atlantą“ pelnė įvartį. Palangiškiai minimaliu skirtumu 1:0 nugalėjo varžovus ir iškovojo tris taškus.
2023 m. perėjo į FS Jelgava.
Lukšių tvenkinys
Lukšių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, Lukšių miestelio šiaurrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Lenkupio upelį (Siesarties intakas) 0,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,34 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 6 a sala. Altitudė 57,5 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje ir rytiniėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Kuprių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1970 m., o 2014 m. atlikti tvenkinio išvalymo darbai.
Rusijos moterų tinklinio rinktinė
Rusijos moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Rusijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Rusijos tinklinio federacija.
Vagupiai
Vagupiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Betygalos.
Bulgarijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Atsakomosios rungtynės:
Levski Sofia nugalėjo bendru rezultatu 3:1 ir pateko į finalą.
Beroe Stara Zagora nugalėjo bendru rezultatu 1:0 ir pateko į finalą.
Lietuvos cukrinis
thumb|200px|Lietuvos cukrinio veislės obuoliai prof. [[Adomas Hrebnickis|Adomo Hrebnickio sudarytame „Vaisių atlase“, 1906 m.]] Lietuvos cukrinis – sena lietuviška rudeninė obelų veislė.
Aprašymas
Vaisiai vidutinio dydžio, skirtingų formų – apvalūs arba kiek suploti. Plona odelė yra matiškai geltona su švelniu raudoniu. Minkštimas baltas, sultingas, smulkiagrūdis. Subręsta rugsėjo pabaigoje. Saugykloje obuoliai išsilaiko iki dviejų savaičių.
Lietuvoje išliko tik labai nedaug šios veislės obelų, daugiausiai senuose dvaruose. Lenkijoje auga atkurtuose istoriniuose soduose.
Šukėto tvenkinys
Šukėto tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, 6 km į šiaurę nuo Lekėčių miestelio. Sudarytas užtvenkus Šukėto upę (Nemuno intakas) 0,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,48 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 25,8 m. Krantai aukšti, šlaitai plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Šalia įsikūręs Pieščių kaimas.
Jeruzalės skulptūrų sodas
thumb|250px|[[Mindaugas Navakas|M. Navako „Kablys ir žiedai“ (1992-1994 m.), Jeruzalės skulptūrų sodas]] thumb|200px|[[Ksenija Jaroševaitė|K. Jaroševaitės skulptūra Jeruzalės skulptūrų sode]] Jeruzalės skulptūrų sodas – skulptūrų parkas, esantis Vilniaus Jeruzalėje, Lobio g.
Istorija
Parkas įkurtas 1980 m. skulptoriaus Vlado Vildžiūno iniciatyva. Parke buvo sukurtos V. Vildžiūno skulptūros M. K. Čiurlioniui (Druskininkai), „Lietuviška baladė“ (prie Vilniaus Arkikatedros) ir „Barbora Radvilaitė“ (Vokiečių g., Vilnius), paminklas L. Stuokai-Gucevičiui ir kt., Gedimino Karaliaus, Petro Mazūro, Mindaugo Navako darbai. 1991 m. parke buvo pastatyta galerija, kurioje šiltuoju metų laiku vyksta kultūriniai renginiai. 2010 m. pradėti galerijos tvarkymo darbai.
Skulptūros
Parke surinkta ir eksponuojama apie 50 skulptūrų iš granito, metalo ir kt. medžiagų. Skulptūrų autoriai – Lietuvos skulptoriai V. Vildžiūnas, Teodoras Kazimieras Valaitis, Vladas Urbanavičius, M. Navakas, P. Mazūras, Ksenija Jaroševaitė, Gediminas Akstinas, Artūras Raila, Algis Lankelis, Kunotas Vildžiūnas, Algirdas Kuzma. Po 2004 m. Marijos Gimbutienės atminimui surengto tarptautinio skulptūros simpoziumo „Žvilgsnis į Senąją Europą” sodas pasipildė japonų ir lenkų menininkų – Goičio S. Kitagavos bei A. Strumilo skulptūromis.
Vaičaičiai (Radviliškis)
Vaičaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Skėmių.
Nyderlandų futbolo varžybos 2004–2005 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2004–2005 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Rezultatai
Legenda:
Finalo rungtynės
-
Australijos Gondvanos drėgnieji miškai
Australijos Gondvanos drėgnieji miškai – UNESCO pasaulio paveldo objektas rytų Australijoje: apima drėgnųjų atogrąžų miškų juostą Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio pašlaitėje maždaug tarp Niukaslo ir Brisbano. Išsidėstęs Naujojo Pietų Velso ir Kvinslando valstijų teritorijose. Šie miškai vadinami „Gondvanos“ vardu, kadangi čia išlikę tokių augalų rūšių, kurios sudarė miškus Gondvanos žemyno laikais. Šiuose miškuose išlikę daug retų, endeminių rūšių.
Į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą šis objektas įtrauktas 1986 m., o 1994 m. praplėstas. Apima ~3700 km² plotą.
thumb|230px|Verikimbės nacionalinis parkas 230px|thumb|[[Mediniai paparčiai Pagrindinio Kalnagūbrio nac. parke]]
Dino Zoff
Dino Zoff (g. 1942 m. vasario 28 d.) – buvęs Italijos futbolininkas ir treneris. Jis yra vyriausias pasaulio čempionato laimėtojas – su Italijos ekipa jis triumfavo 1982 m. čempionate, būdamas 40 metų amžiaus.
Australijos Gondvanos drėgnieji miškai
Objektą sudaro šios saugomos teritorijos:
Dino Zoff
D. Zoff yra laikomas vienu geriausių vartininkų futbolo istorijoje. D. Zoff buvo paskelbtas 3-iu geriausiu XX a. vartininku po Levo Jašino ir Gordon Banks. Futbolininkui priklauso ilgiausiai nepraleistų minučių tarptautiniuose turnyruose rekordas – nuo 1972 iki 1974 m. D. Zoff nepraleido įvarčio 1142 minutes. Pagal rungtynių skaičių jis yra 4-as Italijos rinktinėse, sužaidęs 112 rungtynių.
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą D. Zoff tapo treneriu. Nuo 1988 iki 1990 m. jis treniravo Juventus ekipą. Vėliau buvo Lazio ir Fiorentina treneriu, o nuo 1998 dvejus metus vadovavo nacionalinei šalies rinktinei.
Laisvasis Dancigo miestas
Laisvasis Dancigo miestas buvo savivaldą turintis uostamiestis prie Baltijos jūros, miestas-valstybė. Valstybė įkurta 1920 m. sausio 10 d. po Versalio sutarties pasirašymo 1919 metais, miesto globą priskiriant Tautų Sąjungai. Naudotis uostu buvo suteikta speciali teisė Lenkijai, kadangi tai buvo vienintelis jūrų uostas lenkų koridoriuje.
Laisvasis miestas nustojo egzistuoti po 1939 metų, kai šis buvo okupuotas Trečiojo Reicho. Po vokiečių pralaimėjimo Antrajame pasauliniame kare 1945 m. Dancigas buvo okupuotas lenkų ir pervadintas Gdansku.
Teritorija
Į Laisvojo Dancigo miesto teritoriją įėjo Dancigo miestas, taip pat Sopoto, Novi Dvor Gdansko, Novi Stavo miestai, 252 kaimai ir 63 vulkos. Teritorija užėmė 1 966 kvadratinius kilometrus.
Lenkų įgaliojimai
Laisvasis miestas užsienyje buvo atstovaujamas Lenkijos ambasadorių. Geležinkelio linija, jungusi Laisvąjį Dancigo miestą ir Lenkiją buvo valdoma Lenkijos. Karinis uosto postas buvo perduotas lenkams. Valstybėje veikė du paštai – vienas valdomas Dancigo pašto, kitas – lenkų pašto.
Tautų Sąjungos Vyriausiasis komisaras
Tautų Sąjungos mandatinės teritorijos buvo valdomos sąjungos šalių narių, tačiau Dancigas ir Saargebietas buvo tiesiogiai valdomas Tautų Sąjungos per paskirtus atstovus – vyriausiuosius komisarus:
Demografija
1919 m. mieste gyveno apie 375 tūkst. gyventojų, kurių 98 % sudarė vokiškai šnekantys gyventojai. Likę 2 procentai šnekėjo kašubiškai arba lenkiškai.
Politika
Laisvojo Dancigo miesto vadovai
1933 m. gegužės mėnesį Vokietijos nacionalsocialistinė darbininkų partija laimėjo vietinius miesto rinkimus, tačiau vis tiek neturėjo dviejų trečiųjų daugumos, kad galėtų inicijuoti Laisvojo Dancigo miesto konstitucijos pakeitimus. Tuometinė vyriausybė paskelbė antisemitiškus ir antikatalikiškus įstatymus prieš vietinius lenkų ir kašubų gyventojus.
Lenkija visuomet buvo prieš Dancigo statuso keitimą. 1939 m. balandį Lenkijos generalinis komisaras teigė, kad Lenkija pasiryžusi kovoti prieš pasikeitimus.
Antrojo pasaulinio karo laikotarpis
Nacistinė Vokietijos vyriausybė 1939 m. rugsėjo 2 d., dieną po įsiveržimo į Lenkiją, balsavo už Dancigo prijungimą prie Vokietijos.
Antrojo pasaulinio karo metu buvo sugriauta 90 procentų miesto. 1945 m. kovo 30 dieną miestą užėmė sovietai. Manoma, kad iki 1945 metų daugiau nei 90 proc. laisvojo Dancigo miesto prieškario populiacijos žuvo arba išvyko.
Potsdamo konferencijos metu pranešta, kad buvęs Laisvasis Dancigo miestas yra Lenkijos dalis.
Vaičionys
Vaičionys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kamajų.
Po dangum
Tai daugiausiai peržiūrų turinti daina lietuvių kalba „YouTube“ platformoje, 2023 m. kovo duomenimis turėjusi per 25 mln. perklausų.
Władysław Frasyniuk
Władysław Frasyniuk (g. 1954 m. lapkričio 25 d.) – Lenkijos politikas. Jis pradėjo dirbti Gdansko laivų statykloje ir tapo disidentu ir profesinių sąjungų aktyvistu. Dėl šios priežasties jis buvo persekiojamas komunistų valdžios, stebimas, atleistas 1976 m. ir keletą kartų suimtas. 1980 m. jis dalyvavo politinėse derybose, kurios lėmė radikalų Gdansko susitarimą tarp streikuojančių darbuotojų ir vyriausybės. Jis tapo profesinių sąjungų judėjimo „Solidarumo“ įkūrėju.
W. Frasyniuk buvo vėl suimtas po skelbimo karo padėties Lenkijoje ir „Solidarumo“ uždraudimo. Kuomet buvo paleistas, jis tęsė savo aktyvistinę veiklą ir buvo žymus 1989 m. Apskritojo stalo derybų dalyvis, kuris lėmė pusiau laisvus parlamentinius rinkimus 1989 m. birželį ir „Solidarumo“ besivadovaujančią vyriausybę. Tačiau, jo tarptautinė reputacija išlieka. W. Frasyniuk toliau kalba ir dėsto apie istoriją ir politiką Lenkijoje ir užsienyje. Šiandien jis yra verslininkas.
Zdeno Chára
Zdenas Chara (g. 1977 m. kovo 18 d., Trenčine, Slovakijoje) – Slovakijos ledo ritulininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje NHL lygos Bostono klube „Bruins“. Jis buvo komandos „Bruins“ kapitonas. Jo ūgis yra 2,06 metrai, svoris 116 kilogramų, todėl jis yra aukščiausias žaidėjas žaidęs NHL. Jo treneriai Slovakijoje sakė, kad jam geriau tiktų žaisti krepšinį. Jam paskirtas 33 numeris.
Zdenas Chara yra vedęs Tatianą Biskupičovą. Jie turi vieną vaiką. Jos vardas yra Viktorija Elliza Chara. Jo tėvas, Zdeněk Chára, buvo graikų-romėnų imtynininkas. Zdeno Chara kalba septyniomis kalbomis: slovakiškai, čekiskai, lenkiškai, švediškai, vokiškai, rusiškai ir angliškai.
Jis buvo Slovakijos ledo ritulio rinktinės kapitonas Žiemos olimpinėse žaidynėse Sočyje 2014 m.
Apdovanojimai
Z. Chara žaidė NHL All-star rungtynėse 2003 m., 2007 m., 2008 m., 2009 m., 2011 m. ir 2012 m. Jis laimėjo James Norris atminimo taurę 2009 m., NHL Plus-Minus prizą 2011 m., Stenlio taurę Bostono „Bruins“ komandoje 2011 m.
Šakių tvenkinys
Šakių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, Šakių miesto centre. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Siesarties intakas) 0,17 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,56 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 49,5 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais. Vakarinėje pakrantėje yra įkurtas Juozo Lingio parkas, stovi Šakių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, savivaldybės ir valstybės įstaigų pastatai. Rytinėje pakrantėje įkurtas Šakių tvenkinio parkas. Tvenkinio užtvanka eina kelias, kuris ties rytiniu užtvankos galu susikerta su keliais ir. Vakarine tvenkinio pakrante eina kelias.
Pynimas
thumb|150px|Moteris [[Kalkuta|Kalkutoje (Indija) pardavinėja pintus dirbinius]] thumb|240px|Kraitelės pynimas
Pynimas – technologija, leidžianti iš augalinės kilmės lanksčių medžiagų (medžių vytelių, plėšų, šaknų, balanų, karnų, šiaudų grįžčių, palmių lapų) gaminti krepšius, demblius, baldus, skrybėles, varžas ir kt. namų apyvokos, žvejybos reikmenis. Pinama stačiu arba smailiu kampu.
Jau neolite buvo pinamos virvutės, dembliai, krepšiai, varžos. Daugelis tautų senovėje pindavo pastatų sienas. Seniausių pinti dirbiniai (krepšiai) žinomi iš 5500–5000 m. pr. m. e. (Egipte, Mesopotamijoje ir Palestinoje). Faraono Tutanchamono kapavietėje (XIV a. pr. m. e.) rastos dvi gerai išsilaikiusios pintos kėdės. Pynimas buvo plačiai paplitęs Antikoje Viduržemio jūros pakrantėse, vėliau paplito po Europą. Kraštuose, kur aprangai naudoti gyvūnų kailiai ir odos, pynimas nebuvo toks paplitęs, nors inuitai ir aleutai iš jūržolių pynė indus, kepures, demblius. Pynimo amato išvystymas leido atsirasti audimui.
Pynimas ir dabar plačiai paplitęs liaudies menas ir amatas daugelyje Afrikos, Okeanijos, Amerikos, Pietryčių Azijos tautų, kur pinti dirbiniai plačiai naudojami buityje. Kitur pynimas likęs labiau kaip tautodailės šaka, vystoma daugiausia gaminant suvenyrus.
Lietuvoje pinama iš karklų, žilvičių vytelių, lazdyno plėšų, eglių ir pušų šaknų, pušies balanų, rugių šiaudų grįžčių, liepos karnų. Pinama su yla, peiliu, adikliu spiraliniu arba kryžminiu būdais. Iš šiaudų grįžčių su lazdyno plėšomis, karklų vytelių arba šaknų spiraliniu būdu pinamos bamblės, sėtuvės, kraitelės smulkiems drabužiams sudėti, duonkubilių antvožai, cilindro pavidalo arba pūstų šonų pintinėlės. Iš eglišakių arba lazdynų kryžminiu būdu pinamos įvairios pintinės, iš vytelių ir plačių pušies balanų – doklai, iš lazdyno plėšų, karklų – kretilai, bučiai, baldai – staliukai, kėdės, krėslai, pakabinamieji lopšiai kūdikiams.
Iki XX a. pr. pintus dirbinius gaminosi patys valstiečiai, nors jau nuo XIX a. pab. kūrėsi pynimo dirbtuvės (pvz., Tado Daugirdo – Plembergo dvare). 1928 m. pynimo pradėta mokyti akluosius, nuo 1944 m. Aklųjų draugijos įmonė gamino pintus dirbinius pardavimui. Dailiuoju pynimu rūpinosi Liaudies meno draugija. Dabar pramoniniu būdu gaminami daugiausia pinti baldai, krepšiai. Įvairius suvenyrinius dirbinius gamina tautodailininkai, amatininkai. Musteikos kaime kasmet rengiama pynimo stovykla.
Šelmeninė kreisvė
Ekologija
thumb|left|200px| Auga sausuose laukuose, smiltynuose, žvyrduobėse, pakelėse, panamėse. Mėgsta azotu turtingą dirvožemį. Piktžolė ir invazinė rūšis.
Biologija
Tai vienmetis arba žiemojantis, pilkšvai žalias, negausiai voratinkliškai plaukuotas žolinis augalas. Stiebas status, 15–60 cm aukščio, briaunotas, dažniausiai šakotas, apatinė dalis violetinė. Lapai lancetiški, pamatiniai plunksniškai suskaldyti, anksti nudžiūsta, viduriniai dantyti arba lygiakraščiai, viršutiniai linijiški, lygiakraščiai, žemyn riestais kraštais. Stiebo aukštis, lapų forma, graižų kiekis įvairuoja, tai priklauso nuo augavietės sąlygų.
Graižai iki 2 cm skersmens, gausiažiedžiai, ant ilgokų graižkočių, susitelkę į skėtišką skrotelę. Skraistė šviesiai žalia. Skraistlapiai, vaisiams nokstant, atsilošia. Žiedynsostis smulkiai korėtas. Žiedai šviesiai geltoni, liežuviški, dvilyčiai. Kuokeliai penki.
Žydi birželio-spalio mėneniais. Vaisius – lukštavaisis. Lukštavaisiai plokštūs, juodi ar rudi, cilindriški, su išilginėmis skiauterėlėmis, viršūnėje skristukas iš daug eilių ilgų, plonų plaukelių. Vienas augalas subrandina iki 15 000 sėklų.
Porūšiai
Yra išskiriami du porūšiai:
Šeolas
Šeolas ( Šəʾōl) – Tanache minima tamsybių vieta, mirusiųjų pasaulis ir požemis, į kurį patenkantys visi mirusieji – tiek teisieji, tiek neteisieji. Tai tylos ir tamsos vieta, atskirta nuo gyvųjų pasaulio ir Dievo. Šeolas dar įvardijamas žeme arba požemio pasauliu, kapu, dulkėmis, avadonu (prapultimi), tyla, Belialo srautais, duobe ar duobės gelmėmis, tamsos karalyste. Šeolo įvaizdyje jaučiama gretimų kraštų mitologijos įtaka.
Šeolo gyventojai yra šešėliai (rephaim), bejėgės esybės, netekusios asmenybės bruožų. Visgi buvo tikima, kad tam tikromis aplinkybėmis gyvieji gali su jomis susisiekti. Karaliaus Sauliaus prašymu kerėtoja iš Endoro iškvietusi pranašo Samuelio šešėlį, tačiau tokia praktika buvo uždrausta (Pakartoto Įstatymo 18,10).
Nors Tanache Šeolas suprantamas kaip nuolatinė mirusiųjų buveinė, Antrosios Jeruzalės šventyklos laikotarpiu (500 m. pr. m. e. – 70 m. e. m.) ėmė rastis įvairesnių sampratų. Kai kuriuose tekstuose Šeolas laikomas tiek teisiųjų, tiek neteisiųjų buveine, padalinta į atitinkamas dalis. Kituose tekstuose laikoma, kad tai tik bausmės vieta nedoriems mirusiesiems. Talmude, veikiant graikų ir persų tradicijoms, prilyginamas Gihenomai – vietai, kurioje baudžiami nusidėjėliai. Apie 200 m. pr. m. e. Aleksandrijoje išvertus Tanachą į graikų kalbą (Septuaginta), žodis Šeolas buvo išverstas kaip hades (Hadas – požemio pasaulio karalystė ir ją valdantis dievas graikų mitologijoje). Esama nemažai bendrybių tarp Šeolo įvaizdžio Tanache ir Hado, aprašyto Homero kūriniuose.
Natha
thumb|250px|Devyni nathų gurūs. Piešinys ant šventyklos Delyje
Natha ( „viešpats, valdovas“) – šaiviškos jogos dvasinė tradicija (sampradaja), turinti sinkretinių bruožų (apima šaivistines, budistines, jogos, advaita vedantos idėjas). Nathos tradicija IX–XII a. klostėsi Šiaurės Indijoje, Nepale. Jos pradininkais laikomi 9 nathai, iš jų svarbiausi Matsjendranathas (laikomas pirmuoju mokytoju – adigurumi), Gorakhnathas (vienas hatha jogos pagrindėjų), Džalandharas, Kanhapa, Kaurangis. Aukščiausiuoju mokytoju laikomas pats Šiva. Tradiciškai laikoma, kad nathos tradicija turi 12 srovių (panthų). Jos susiklostė jungiantis skirtingus mokytojus sekusių mokinių srovėms. Tačiau praktiškai gyvuoja daug nathų srovių, susibūrusių aplink skirtingus mokytojus. Nathų vienuolynų (mathų) daugiausia yra Vakarų Bengalijoje, Utarakhande, Utar Pradeše, Karnatakoje, Radžasthane. 2008 m. būta ~10 000 nathų (daugiausia vyrų), gyvenančių ~500 vienuolynų. Dar daugiau nathų užsiima praktikomis gyvendami pasaulietinį gyvenimą.
Nathai nepripažįsta kastų, jų tikslas – išsivadavimas tebegyvenant (džyvanmukti), pasiekiamas kūno transsubstanciaciniu ištobulinimu (kaja sadhana). Ši dvasinė praktika netobulą (apakva) kūną perkeičia į tobulą (pakva). Natha turėjo įtakos kundalinės (nesąmoningos subtiliosios energijos) pažinimo metodų raidai, sahadžijos (tantrizmo kryptis) judėjimui, Indijos alchemijai (rasajana).
Nathai vilki skurdžiais rūbais (dažnai tik dhočiu), tepasi kūną pelenais, nešioja dredus, ant kaklo virvelės pasikabinę ragą su rudrakšos kabučiu, kartais nešioja auskarus. Nathai tantrikai rūko kanapes.
2017 m. FIDE Didžiojo prizo varžybos
2017 m. Didžiojo prizo varžybų formatas
Didžiojo prizo varžybas sudarė 4 turnyrai, kurie turėjo įvykti 2016-2017 metais, bet prasidėjo 2017 m. Juose dalyvavo 24 šachmatininkai, praėję atranką. Kiekvienas atrinktasis turėjo pasirinkti kuriuose trijuose iš keturių turnyrų jis dalyvaus, tačiau FIDE buvo pasilikusi teisę, prie tam tikrų aplinkybių, šį pasirinkimą koreguoti.
Asarė
Asarė – kaimas pietryčių Latvijoje, Jekabpilio savivaldybėje, Asarės valsčiuje. Valsčiaus centras. 12 km nutolęs nuo Aknystos. 2021 metais turėjo 80 gyventojų.
2017 m. FIDE Didžiojo prizo varžybos
2017 m. Didžiojo prizo varžybų formatas
Kiekviename turnyre šveicariška sistema (9 ratai) žaidė 18 žaidėjų. Didžiojo prizo nugalėtojas ir antrą vietą užėmęs žaidėjas patenka į 2018 m. kandidatų turnyrą.
Žaidėjų atranka
Žaidėjų buvo atrenkami tokia tvarka:
iš praėjusio pasaulio čempionato mačo (2 žaidėjai).
Trys žaidėjai, kurie pateko į pateko 2015 m. pasaulio taurės pusfinalį (4 žaidėjai)
Iš šachmatų profesionalų asociacijos (ŠPA) – vienas žaidėjas, pasaulio šachmatų asociacijos varžybų paskutiniame cikle užėmęs aukščiausią vietą, bet nepatekęs pagal kitus kriterijus į Didžiojo prizo varžybas.
Pagal organizatorių (AGON) kvietimą - 9 žaidėjai, kurie turėjo ne mažesnį kaip 2700 reitingą 2016 m. reitinguojamose klasikinių šachmatų varžybose (ar turintys 2600 reitingą buvę moterų ar vyrų pasaulio ar nacionaliniai čempionai).
Ypatingais atvejais, varžybų pabaigoje, galėjo būti pakviesti žaidėjai su ne mažesniu kaip 2575 klasikinių šachmatų reitingu.
Piniginiai prizai
Prizinis fondas per 4 turnyrus - 520 000 eurų buvo paskirstytasː po lygiai kiekvienam turnyrui - po 130 000 eurų. Piniginius prizus gauna visi Didžiojo prizo turnyro dalyviai Prizo dydis  priklauso nuo užimtos vietos.
Surinkus keliems dalyviams po lygiai taškų, balai ir prizai tarp vienodai surinkusiųjų paskirstomi  po lygiai, dalijant bendrą balų sumą ir prizų pinigus iš vienodai taškų, surinkusių dalyvių skaičiaus.
Atrinkti žaidėjai
Atsisakius žaidėjams, turintiems teisę dalyvauti atvirojo Didžiojo prizo šachmatų varžybose: Magnusui Karlsenui, Sergejui Karjakinui, Fabijanui Karuanai, Višvanatanui Anandui, Veselinui Topalovui, Vladimirui Kramnikui, Vesliui So, vietoj jų iš FIDE reitingo sąrašo pakviesti rezerviniai žaidėjai: A. Griščiukas (Rusija) Li Chao (Kinija) ir  P. Harikrišna (Indija) bei pagal organizatorių kvietimą - Hou Ifan (Kinija).
Turnyrai
2017 m. šachmatų Didžiojo prizo varžybos vyko keturiuose turnyruoseː
Maljorkos Palmos turnyre paaiškėjo paskutiniai du žaidėjai į likusias dvi vietas 2018 m. Kandidatų turnyre, nes Dingas Liženis ir Levonas Aronianas pateko iš 2017 m. pasaulio šachmatų taurės varžybų.
Laikas galvojimui
Pirmiems 40 ėjimų skiriama 100 min., sekantiems 20 ėjimų – 50 min., o likusiems ėjimams skiriama dar 15 min. ir po pirmo atlikto ėjimo, pridedama po 30 sek.
Galutiniai rezultatai
2017 m. FIDE atvirojo Didžiojo prizo varžybų apibendrinti rezultatai.
Grenctalė
Grenctalė  – kaimas Latvijos pietuose, Bauskės savivaldybėje, Brunavos valsčiuje, Čeriaukštės pakrantėje, 9 km nutolęs nuo valsčiaus centro Ėrgliuose. 2002 metais turėjo 302 gyventojus.
Gražiškių tvenkinys
Gražiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 13 km į rytus nuo Vištyčio miestelio, Gražiškių miestelio centre. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nendrupio intakas, Širvintos baseinas) 0,09 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,15 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 168,7 m. Krantai žemi, aplink plyti pievos, stovi gyvenamieji namai, rytinėje pakrantėje - miestelio biblioteka.
Lukas Šidlauskas
Lukas Šidlauskas – Lietuvos komikas, repo, regio ir audio teatro muzikos kūrėjas, geriausiai žinomas kaip projektų Shidlas ir Šventinis Bankuchenas narys.
Biografija
Buvo sukūręs grupę „Shidlas“ kartu su Eugenijumi Konstantinovu, kuriam išvykus grupė veiklą nutraukė. „Šventinio Bankucheno“ vardu kuria muzikinius eskizus, kurių daugumą skelbia internete. Shidlo vardu dalyvauja repo bei komedijos žanro renginiuose.
Vaičiškė
Istorija
XIX a. pab. Vaičiškės palivarkas įėjo į Trakų apskrities Merkinės valsčių ir parapiją. 1850 m. Michalovskiai čia valdė 60 dešimtinių žemės.
Vaičiukiškė II
Vaičiukiškė II – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Reškutėnų.
Vaičiukiškė
Vaičiukiškė I – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Reškutėnų.
Greta yra įsikūrusi Vaičiukiškė II.
Gyventojai
thumb|left|235px thumb|left|235px
Vaičiūnai
Vaičiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Panemunėlio kaimo, prie kelio.
Kunigiškių tvenkinys (Vilkaviškis)
Kunigiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 10,5 km į pietus nuo Virbalio, 1 km į rytus nuo Pajevonio gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus Zanylos upę (Širvintos intakas) 11,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,52 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 122,5 m. Krantai žemi. Pietinis tvenkinio krantas užpelkėjęs, šiaurinis apaugęs siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai.
Tvenkinys įrengtas 1969 m.
Ida Galli
Ida Gali (, g. 1939 m. balandžio 8 d. Sestola) – italų kino aktorė, geriausiai žinoma savo vaidmenimis vesternuose bei giallo filmuose. Kai kuriose juostose filmavosi naudodama pseudonimus Evelyn Stewart, Isli Oberon arba Arianna.
Kine debiutavo 1959 m. ir, atkreipusi į save Federico Fellini dėmesį, gavo nedidelį vaidmenį jo filme „La dolce vita“. 1963 m. buvo pakviesta vaidinti Luchino Visconti istorinėje dramoje „Leopardas“.
Iš viso iki 1990 m. sukūrė vaidmenis 60-yje įvairaus žanro filmų.
Vaičiūniškės
Vaičiūniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 11 km nuo Buivydiškių, Girulių miške, Neries pakrantėje.
Smukučių senkapis
Smukučių senkapis – Jurbarko miesto teritorijoje, Smukučiuose esančios neveikiančios kapinės. Senkapis yra apie 1,5 km į šiaurę nuo kelio, prie senojo kelio Smukučiai – Tauragė, vad. Gaurkeliu, vadinamojo Pušynaičio pakraštyje. Įrengtas nedidelėje aukštumėlėje, kapų žymių nėra. Nuo 1890 m. senkapyje stovėjo kryžius, kuris 1989 m. atstatytas Juozo Bikulčiaus rūpinimusi (aut. Vaclovas Dubikaltis).
Miškinė žiomenė
Miškinė žiomenė (Dracocephalum ruyschiana) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos žiomenių (Dracocephalum) genties augalų rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Paplitimas
Rūšis aptinkama nuo Vidurio Europos, Kaukazo iki Sibiro, šiaurinės Mongolijos dalies. Lietuvoje reta, dažniausiai randama rytinėje ir pietrytinėje dalyse, rečiau vakarinėje.
Auga miškuose, miškų aikštelėse, pamiškėse, palei miško keliukus, krūmuose, dažniausiai kalkinguose dirvožemiuose. Kartais auginamas darželiuose.
Aprašymas
thumb|left|250px|Iliustracija iš Deutschlands Flora in Abbildungen (1796)
Augalas – daugiametė 30–60 cm aukščio žolė. Šakniastiebis trumpas, šakotas. Stiebas status, plikas, iš jo pagrindo išauga keletas atžalų. Lapai linijiškai lancetiški, 2–5,5 cm ilgio ir 2–6 mm pločio, bekočiai, šiek tiek odiški, lygiakraščiai, buki arba smailiaviršūniai, pliki. Jų kraštai nežymiai užsirietę žemyn; apatinė pusė šviesiai žalia, taškuota, o viršutinė – tamsiai žalia.
Žiedai apie 25 mm ilgio, bekočiai arba su labai trumpais žiedkočiais, po 2–8 susitelkę į menturius, kurie savo ruožtu sudaro ilgas viršūnines varpas. Taurelė vamzdiška arba varpiška, šviesiai žalia, dažniausiai su violetiniais ruožais, turi 15–20 gyslų.; jos danteliai smailūs. Vainikėlis mėlynai violetinis, rečiau rožinis ar baltas, 20–28 mm ilgio, iš išorės švelniai plaukuotas. Kuokelių dulkinės plaukuotos.
Žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – riešutėlis, 2,5 mm ilgio ir 1,5 mm pločio, kiaušiniškas, su trimis neryškiomis briaunomis, juodas, blizgantis. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.
Šviesomėgis, nepakelia pavėsio. Dekoratyvus.
Apsauga
thumb|right|150px|Žiedas
Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1962 m.
Įrašyta į Berno konvencijos I priedą.
Rūšies išlikimui grėsmę kelia intensyvus ūkininkavimas, miškų kirtimas, trypimas, velėnos ardymas. Kartais iškasami sodinti darželiuose. Savaime nyksta pasikeitus šviesos režimui – susidarius pavėsiui.
Kęstutis Urba (1955)
Kęstutis Urba – Lietuvos matematikas, Sąjūdžio veikėjas.
Elisabetta Canalis
Elizabeta Kanalis (, g. 1978 m. rugsėjo 12 d.) – italų aktorė, modelis ir televizijos laidų vedėja.
Gimusi Sardinijoje, vėliau ji persikėlė į Milaną, kur universitete studijavo kalbas. Vis tik studijos liko nebaigtos, nes Elizabeta sulaukė kvietimo iš televizijos ir, būdama 21, tapo šokėja „Canale 5“ televizijos kanale. 1999-2002 m. ji dalyvavo programoje „Striscia la Notizia“ ir atliko epizodinius vaidmenis komedijose „Deuce Bigalow: European Gigolo“ bei „Virgin Territory“.
2005 m. ji pakeitė Michelle Hunziker televizijos šou „Love Bugs“ antrajame sezone.
2011 ir 2012 m. ji vedė Sanremo muzikos festivalį, o nuo 2015 m. yra UNICEF Geros valios ambasadorė.
Kaip modelis ji yra dirbusi su Roberto Cavalli, 2006-2009 m. buvo klubo „Hollywood Milano“ veidu, o jos nuotraukas yra spausdinę „Harper‘s Bazaar“, „Vanity Fair“ ir kiti žurnalai.
Prie Elizabetos populiarumo daug prisidėjo jos garsūs gyvenimo palydovai. Ji buvo susižadėjusi su futbolininku Christian Vieri, vėliau susitikinėjo su režisieriumi Gabriele Muccino ir futbolininku Reginaldo Ferreira da Silva. Iki 2011 m. ji 2 metus susitikinėjo su Holivudo žvaigžde George Clooney, vėliau – su TV programos Jackass dalyviu Steve-O.
Naujosios Žemės efektas
miniatiūra|260x260px|Naujosios Žemės efektas: miražas, dėl kurio vaizdas tampa iškreiptas. Taip pat galima pamatyti [[žaliasis spindulys|žaliąjį spindulį.]] Naujosios Žemės efektas – poliarinio klimato kraštų miražas, sukeltas dėl didelio Saulės spindulių lūžimo kampo tarp atmosferinių termoklinų. Naujosios Žemės efektas sukuria įspūdį, kad Saulė teka anksčiau negu iš tiesų turėtų (iš astronominės perspektyvos) ir priklausomai nuo meteorologinių sąlygų, efektas padaro Saulės atvaizdą panašią į liniją arba kvadratą (kartais dėl to vadinama „kvadratine saule“). Susiformuoja formos, panašios į suspaustą smėlio laikrodį. Tam, kad atsirastų miražas, saulės spinduliai turi turėti bent 400 km dydžio inversijos sluoksnį ir priklauso nuo inversijos sluoksnio temperatūrų gradiento. Lūžę Saulės spinduliai turi nukeliauti papildomus 400 km, kad Saulės disko atvaizdas stebėtojui pakiltų 5°.
Pirmas žmogus, kuris užfiksavo šį fenomeną buvo Gerrit de Veer, Willem Barentsz nelabai sėkmingos trečiosios šiaurės poliarinės 1596–1597 m. ekspedicijos narys. Užstrigę lede, šios ekspedicijos nariai buvo priversti įkurti stovyklą Naujosios Žemės archipelage tam, kad praleistų žiemą ir poliarinę naktį. 1597 m. sausio 24 d. De Veer ir dar vienas įgulos narys teigė matę Saulę dvejomis savaitėmis anksčiau, nei buvo paskaičiavę. Jų teiginiais kiti ekspedicijos nariai buvo nepatikėję. Jie taip pat apkaltino De Veer, kad naudojo senąjį Julijaus kalendorių vietoj naujojo Grigaliaus, tačiau sausio 27 d. saulė buvo pamatyta visu „savo pilnu apvalumu“. Keletą amžių šis reiškinys buvo priimamas skeptiškai, tačiau XX amžiuje, šis fenomenas buvo patvirtintas kaip iš tiesų egzistuojantis.