cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paviščiovys
Paviščiovys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Rutkiškių, dešiniajame Viščiovos krante.
Kvartetas
Ivano Krylovo pasakėčioje „Kvartetas“ aprašytas kvartetas iš kontraboso, alto ir dviejų smuikų.
Žiūrai
Žiūrai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Šalia kaimo telkšo keli ežerai – piečiau Liminėlis ir Liminas, į rytus – Dūriai.
Kvartetas
Vėliau paplito kitokių instrumentų kvartetai. Pvz., saksofonų kvartetą sudaro skirtingi saksofonai (pvz., sopraninis, altinis, tenorinis ir baritoninis). Kvartetai egzistuoja ir džiaze (dažniausiai saksofonas, fortepijonas, kontrabosas ir mušamieji), roke ir popo-muzikoje (paprastai gitara, bosinė gitara, vokalas ir mušamieji).
Žiūrai
Istorija
1654 m. kaimas minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Jonas Žiūras. XVIII a. pabaigoje priklausė Videniškių vienuolynui.
Kvartetas
Kvartetams skirti specialūs kūriniai, kurie irgi vadinami kvartetais. Kvartetams kūrė Haidnas, Mocartas, Bethovenas, Šostakovičius ir kiti kompozitoriai.
Motiejūnai
Motiejūnai (anksčiau Motiejūnai I) – kaimas Širvintų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Širvintų. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, vandens jėgainė.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Kaimo kryžius
Pantiurkizmas
Pantiurkizmas – idėja, siekianti visų tiurkų šalių susivienijimo. Ypač gaji ji buvo XX amžiaus pradžioje, Turkiją valdant trims pašoms – jie siekė pakeisti byrančią Osmanų Imperiją tiurkų dominuojama valstybe, sudaryta iš Turkijos ir Rusijos bei Persijos (dab. Iranas) valdomų tiurkų žemių: Vidurinės Azijos ir Azerbaidžano. Kadangi tarp Turkijos ir kitų tiurkų žemių buvo įsiterpusios armėnų bei kurdų tautos, jos buvo imtos persekioti (žr. Armėnų genocidas). Į valdžią atėjus Mustafai Kemaliui („Atatiurkui“), pantiurkizmo idėja nebebuvo taip palaikoma. Dabar jos šalininkų yra kur kas mažiau, vis tik žlugus Tarybų Sąjungai buvo įkurta organizacija, vienijanti tiurkų šalis.
Nuno Álvares Pereira
Jaunystė
thumb|100px|left|Nun'Álvares Pereira herbas Nuno Álvares Pereira gimė Quinta do Bonjardim, Cernache de Bonjardim parapijoje, netoli Sertos centrinėje Portugalijoje. Jo tėvai buvo donas Álvaro Gonçalves Pereira, Krato vienuolyno vyresnysis, ir Iria Gonçalves do Carvalhal. Jo senelis buvo Gonçalo (Gonçalves) Pereira, 97-asis Bragos archivyskupas (1326–1349 m.), o senelė – Teresa Peres Vilarinho. Jis priklausė senai Portugalijos ir Galicijos didikų giminei.
17 metų jis vedė Leonor de Alvim, João Pires de Alvim ir jo žmonos Branca Pires Coelho dukrą ir Vasco Gonçalves Barroso našlę be vaikų (jis pats buvo Mécia Rodrigues de Vasconcelos našlys be vaikų) Vila Nova da Rainha parapijoje netoli Azambujos. Visi jie įskaitant patį Nuno buvo Karolio Didžiojo ir Ferdinando I, Ispanijos karaliaus, palikuonys.
Karinė karjera
Nuno karinė karjera prasidėjo labai anksti. Jis buvo armijoje 13 metų ir 1373 m. dalyvavo stabdant Kastilijos invaziją. Tačiau, pasak jo paties, jo pirmos karinės kampanijos buvo tik susirėmimai Portugalijos pasienyje. Jis buvo karštakošis ir drąsus jaunuolis, greitai pasireiškęs kaip geras lyderis.
Vėliau, mirus Portugalijos karaliui Fernando I 1383 m. ir jam nepalikus įpėdinio neskaitant Beatričės, kuri buvo ištekėjusi už Kastilijos karaliaus Chuano I, iškilo grėsmė Portugalijos nepriklausomybei. Nuno buvo vienas pirmųjų kilmingųjų, parėmusių Fernando brolio Jono I pretenzijas į sostą. Tiesa, kad Jonas I buvo Portugalijos karaliaus Petro I pavainikis, bet jis buvo geresnis pasirinkimas nei prarasti nepriklausomybę. Po Nuno pirmos pergalės prieš kastiliečius Atoleiros mūšyje (1384 m. balandį) Jonas Nuno paskyrė Portugalijos antruoju konstebliu (Condestável do Reino) ir protektoriumi t. y. Portugalijos armijos vadu ir trečiuoju Oremo grafu. Nuno tuomet buvo tik 23 metų. thumb|350px|Aljubarrota mūšis 1385 m. balandį karalystės susirinkimas (Cortes) pripažino Joną Avizą Portugalijos karaliumi Jonu I. Tai sukėlė Kastilijos invaziją, nes Chuanas I norėjo apginti savo žmonos teisę į sostą. Nuno Álvares Pereira kovojo su kastiliečiams ištikimais Portugalijos miestais, kurių dauguma buvo šiaurėje. Rugpjūtį jis vadovavo portugalams Aljubarrota mūšyje, po kurio kastiliečiai pasitraukė. Po 1383–1385 m. krizės Jonas I suteikė Nuno antrojo Arraiolos grafo ir septintojo Barcelos grafo titulus. Tuo metu Portugalijoje buvo tik trys grafystės ir titulai buvo atimti iš Kastilijai ištikimų kilmingųjų. Jis taip pat tapo 38-uoju šalies Mordomo-Mór.
Neleisdami Chuanui atsikvėpti portugalai kelis kartus nusiaubė Kastilijos miestus ir jo saugojosi, kol 1390 m. Ispanijos karalius mirė. Galutinė taika ir nepriklausomybės pripažinimas atėjo 1411 m. spalio 30 d. pasirašius Ayton-Segovia sutartį.
Nuno Álvares Pereira su žmona Leonor de Alvim susilaukė tik vienos dukters Beatriz Pereira de Alvim, kuri ištekėjo už Alfonso, pirmojo Barcelos ir pirmojo Bragancos grafo Jono I sūnaus. Taip per moterišką liniją Nuno tapo Bragansų, kurie valdė Portugaliją 1640–1910 ir Braziliją 1822–1889 m. protėviu.
Religinis gyvenimas
Po žmonos mirties Nuno tapo karmelitu (įstojo į ordiną 1423 m.) Karmo bendruomenėje, kuri jį tenkino ir pasivadino Šventos Marijos vienuoliu Nuno. Čia jis gyveno iki mirties 1431 m. Jis pasižymėjo malda, atgaila ir atsidavimu Dievo Motinai.
Per paskutinius jo gyvenimo metus jį aplankė karalius Jonas I ir paskutinį kartą apkabino. Jis verkė, nes laikė Nuno geriausiu savo draugu.
Nuno kapas dingo per 1755 m. Lisabonos žemės drebėjimą.
Kanonizavimas
1918 m. sausio 23 d. popiežius Benediktas XV jį paskelbė palaimintuoju. Jo atminimo diena yra balandžio 1 d. 1940 m. popiežius Pijus XII norėjo jį kanonizuoti, bet pagal Karmelitų ordino pareiškimą, Portugalija iškėlė diplomatinių problemų ir kononizavimas neįvyko. Kanonizavimo procedūra vis dar vyksta.
Jarenas
Jarenas – apygarda Nauru pietuose, faktinė šalies sostinė, JTO pripažįstama kaip pagrindinė apygarda Nauru saloje. Šiaurėje yra Buada, vakaruose – Boė, rytuose Menengas. Jarene yra Mokos šulinys. Taip pat čia yra Nauru parlamentas, policijos stotis, oro uostas.
thumb|left|240px|Jareno gatvė
Istorija
Apygarda buvo įkurta 1968 metais, iš pradžių buvo vadinama Moka (Moqua). Tokį pavadinimą gavo nuo Mokos šulinio – mažo požeminio ežero, esančio Nauru pietuose.
Sessions@AOL (Nelly Furtado EP)
„Sessions@AOL“ yra debiutinis kanadiečių pop dainininkės Nelly Furtado gyvo pasirodymo EP. Albumas buvo išleistas 2004 m. kovo 30 d. Jį galima parsisiųsti internetu.
Kaušiadala
Kaušiadala – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Paberžės. Kaimas įsikūręs prie Kaušiadalo ežero, greta plento, taip pat vieškeliai į Januvką, Šriubiškes. Yra buvusio Kaušiadalos dvaro liekanos: medinis tvartas, kluonas, iš dalies perstatyti mediniai rūmai.
RPG-22
RPG-22 Netto  – rusiškas vienkartinis prieštankinis reaktyvinis granatsvaidis.
Naujas granatsvaidis pradėtas kurti, kadangi senesnis modelis RPG-18 Mucha buvo per mažos pramušamosios gebos. Poligoninius bandymus RPG-22 praėjo 1979 m. į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1981 m. Tuo metu jau buvo suformuluotos techninės savybės, kurias turės turėti naujas vienkartinis RPG-26 Aglen, kurio konstravimas netrukus buvo pradėtas.
Konstrukcija
Granatsvaidis sudarytas iš dviejų teleskopiškai sujungtų begraižtvių vamzdžių. Pagrindinis vamzdis plonasienis, iš tokio paties stiklaplastikio kaip ir RPG-18. Antrasis vamzdis, kiek didesnio skersmens – iš poliamido.
Granata
Granatos priekinėje dalyje yra kumuliacinis užtaisas, iš sprogstamosios medžiagos Okfol.
Raketinis variklis iš parako 7/1 TR V/A. Parako užtaisą sudaro pluoštas vamzdelių. Tokia užtaiso sandara užtikrina spartesnį degimą ir didesnį traukos impulsą.
Tiesioginio šūvio nuotolis – 160 m. Pataikydama 60° (nuo statmens) pramuša 200 mm vienalytį šarvą. Taip pat – 120 cm plytų sieną ir 100 cm betono.
Shawna Lenee
Šona Lenei (, tikrasis vardas – Shawna Scott; 1987 m. balandžio 14 d. Klivlandas, JAV) – amerikiečių pornografijos aktorė, šokėja ir modelis.
Biografija
Mokėsi vidurinėje mokykloje Graftone. Pirmoji darbovietė – tarnautojos pareigos greito maisto restorane „Wendy’s“.
Sulaukus 18 metų ir turėdama tikslą tapti pornografijos žvaigžde atvyko į Los Andželą. Apie tai svajojo nuo 15 metų.
2005 m. pirmą kartą atliko vaidmenį filme „Service Animals #21“. Šona analiniu seksu užsiiminėjo tik vieną sykį, su buvusiu vaikinu, bet neatsisako tai pakartoti siekdama karjeros.
2008 m. pasirodė ant liepos mėnesio „Penthouse“ žurnalo viršelio, taip pat tapo „Mėnesio mergina“.
Lynežeris
Lynežeris – padrikasis gatvinis kaimas Varėnos rajono savivaldybės pietuose, 12 km į rytus nuo Marcinkonių. Seniūnaitijos centras. Lynežeris pasiekiamas vieškeliais iš Krokšlio, Rudnios ir siaurais, vingiuotais miško keliukais iš Marcinkonių ir Zervynų.
Geografija
Praeityje žuvingas Lyno ežeras viliojo pirmuosius gyventojus rinktis prie jo krantų vietas sodyboms. Kaimo pavadinimas taip pat susijęs su ežero vardu. Iš visu pusių kaimą supa miškai. Per abu pasaulinius karus ir tuoj po jų giria buvo intensyviai eksploatuojama, ne kartą nuniokota gaisrų.
Istorija
thumb|left|240px|Kaimo pirkia
Archeologiniai Ūlos slėnio radiniai byloja, kad čia neolito laikotarpiu (IV–II tūkst. pr. m. e. viduryje) būta bendruomeninių stovyklų, o žalvario laikotarpiu (II tūkst. viduryje – I tūkst. viduryje pr. m. e.) gyvenamų vietų. Pradėjus verstis žemdirbyste, smėlėtos Ūlos upės apylinkės buvo apleistos ir tik vėliau, kai derlingesnių žemių rezervai išseko, vėl pamažu apgyventos.
Anksčiausių žinių apie kaimą randama Lydos pavieto, Kaniavos girininkijos 1765 m. inventoriuje. Minimos 4 sodybos. 1777 m. minimos pavardės – Švedas, Gervelis, Odzeraika, Vaicekonis. 1795 m. Lydos pavieto, Nočios parapijos gyventojų surašyme nurodyta, kad kaime buvo 13 šeimų, kurias sudarė 90 žmonių, tarp jų 7 baudžiauninkų, 5 laisvųjų valstiečių ir 1 žydų šeima. Kadangi kaime gyventa žydų šeimos, tai jame būta ir karčemos. Tuo metu Lynežeryje gyveno daugiau žmonių negu daugelyje Kaniavos girininkijai priklausiusių kaimų.
Guardia di Finanza
thumb|left|Finansų policijos automobilis Romos centre thumb|Finansų policijos [[patrulinis kateris]] thumb|Finansų policijos kinologas su šunimi Italijos finansų policija, Guardia di Finanza  – Italijos policijos pajėgos, pavaldžios Italijos Ekonomikos ir finansų ministerijai. Tai sukarinta organizacija, kuri kaip ir karabinieriai yra Italijos ginkluotųjų pajėgų dalis. Guardia di Finanza turi virš 600 laivų ir virš 100 orlaivių, kurie naudojami patruliuoti Italijos teritoriniuose vandenyse.
Lynežeris
Istorija
Detalų kaimo didumą ir gyventojų socialinę padėti atskleidžia 1798 m. sudarytas Kaniavos girininkijos inventorius. Tais metais kaime buvo 7 (nematuoti) valakai žemės, gyveno 7 bajoriškų valstiečių šeimos ir 3 kampininkų šeimos, buvo smuklė, kurią nuomojo 5 žmonių žydų šeima. Vėliau kaimas plėtėsi padrikai. Nuo 1798 iki 1868 m. sodybų skaičius padidėjo nuo 8 iki 11. Šeimos gyveno bendrėmis, kiekviena valstiečio baudžiauninko šeima valdė po valaką žemės ir atlikdavo Kaniavos dvarui nustatyto dydžio prievoles. Lyno ežeras priklausė dvarininkui Rosadovskiui. Nuo XIX a. antrosios pusės kaimas labai augo, dalijosi ūkiai, kūrėsi naujos sodybos. Dėl šių pokyčių mažėjo sklypai, tankėjo užstatymas ir formavosi Lynežeriui būdingos grupinės sodybos.
Guardia di Finanza
Lotyniškas finansų policijos devizas yra Nec recisa recedit ('Net sumušti nesitraukia'; ).
Lynežeris
Istorija
XIX a. vid. minimos pavardės: Radzevičiai, Čarneckai, Dzidziuliai, Kaziukoniai (Kaziukevičiai), Ščesnulevičiai, Badarai, Urbanavičiai, Martūnai, Lenkevičiai, Vojevudzkai, Vilčinskai, Švedai, Blažeikoniai, Polockai, Nadzeikos, Avižiniai.
Fibonačio skaičius
Fibonačio skaičių seka – sveikųjų skaičių seka {Fn}, nusakoma taip: F0 = 0, F1 = 1, Fn+1 = Fn + Fn-1. Seka prasideda šiais skaičiais: 0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55, 89, 144, 233. Kiekvienas šios sekos skaičius lygus dviejų prieš jį einančių skaičių sumai. Pavadinta viduramžių matematiko Fibonačio vardu.
Binė formulė
Binė lygtis nusako Fn tokia funkcija:
Guardia di Finanza
Paskirtis
Guardia di Finanza funkcijos apibrėžtos 1959 m. įstatyme Nr. 189 ir 2001 m. įstatyme Nr. 68 ir suskirstytos į:
Lynežeris
Istorija
1907 m. duomenys rodo, kad kaime gyveno 291 žmogus. Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 149 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais. Tarp kaimo valstiečių neliko nei vieno valakinio ūkininko. 1939 m. tik du valstiečiai turėjo po pusę valako, kiti – po ketvirtį, šeštadalį ar dar mažiau.
Iš žemės ūkio valstiečiai gaudavo mažai pajamų, todėl užsiimdavo pagalbiniais verslais. Papildomų pajamų gaudavo iš miško, kurio kiekvienas turėjo santykinai didelį plotą. Pardavimui gamindavo sienojus, pabėgius arba malkas. Žiemą vyrai dirbdavo ir valstybiniuose miškuose. Moterys vasarą ir rudenį rinkdavo uogas ir grybus, kuriuos parduodavo turguje arba verslininkams. Pajamų šaltinis bei verslas buvo ir bitininkystė. Ji minima ir inventoriuose. 1903 m. Lynežerį ištiko nelaimė – gaisras. Jis nusiaubė centrinę kaimo dalį, todėl vėliau žmonės kėlėsi iš ankštos centrinės kaimo dalies ir kūrėsi atokiau nuo senųjų sodybų. Per 1915–1917 m. gripo epidemiją daug kaimo gyventojų išmirė. Nuo XX a. kaimo planas nekito. 1974 m. buvo 34 sodybos, 1986 – 30. Dalis paminklinių pastatų sunyko, dalis po perstatymo prarado savo paminklinę vertę.
Guardia di Finanza
Paskirtis
Guardia di Finanza turi apie 68 000 policininkų (agentų, puskarininkių ir karininkų). Dalis jos policininkų tarnauja Europole ir OLAF.
Fibonačio skaičius
Binė formulė
kur  – dydis, vadinamas harmoniniu santykiu ar aukso pjūviu.
Lynežeris
Istorija
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą vaikus mokė daraktoriai. 1915 m. Lietuvą okupavus vokiečiams vietoje rusiškų mokyklų buvo steigiamos lietuviškos. 1916 m. mokykla atidaryta ir Lynežeryje. Tuo metu mokėsi 30 mokinių. 1920 m. Lenkija okupavo Vilniaus kraštą. Okupuotame krašte lietuviškas mokyklas steigė „Ryto“ draugija. Lynežeryje šios draugijos mokykla pradėjo veikti 1921 m. 1924–1925 m. mokykla neveikė. Nuo 1926 m. mokykla veikė iki jos uždarymo (1939 m. gegužės 14 d.). 1939 m. rugpjūčio 23 d. gyventojai prašė įsteigti „Ryto“ skaityklą, tačiau valdžia neleido.
Guardia di Finanza
Paskirtis
Finansų policijos paskirtis yra finansinis, ekonominis, teismų ir viešasis saugumas:
Fibonačio skaičius
Fibonačio sekos savybės
Santykis konverguoja į aukso pjūvį \phi:.
Lynežeris
Istorija
1939 m. rudenį dalis Vilniaus krašto buvo grąžinta Lietuvai, o kita dalis buvo perduota Baltarusijai. 1940 m. pabaigoje Kaniavos, Marcinkonių ir Ratnyčios apylinkės grąžintos Lietuvai. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai kaime buvo įkūrę kareivines. Pokario metais pradinėje mokykloje mokytojavo vaikų poetas Kostas Kubilinskas, kuris buvo MGB agentas, išdavinėjo Lynežerio apylinkėse kovojusius partizanus. Po karo kaime nesusikūrė kolūkis, gyvenvietė įėjo į miškų teritorijos ribas, todėl išsilaikė pastatai ir senoji sodybų struktūra.
Architektūra
Lynežeris – padrikasis kaimas, turintis gatvinio išretėjusio kaimo elementų. Kaimas turi architektūros paminklo statusą. Yra 9 paminklinės sodybos, jose 37 paminkliniai statiniai, statyti XIX a. pab. – XX a. pr. Nuo XIX a. antrosios pusės kaimas plėtėsi, užstatymas tankėjo, nuo XX a. vidurio kaimo planas nekito.
Kaimo pirkios daugiausia vienagalės, statytos ant akmenų ar stulpelių iš tašytų rąstų, sujungtų į sąsparas, stogai gegniniai dvišlaičiai. Ūkiniai pastatai – maži, statyti iš netašytų rąstų, sujungtų į kertes; tvartų stogai gegniniai dvišlaičiai, dažniausiai du kartus aukštesni už sienas, kluonų – dažniausiai keturšlaičiai pėdiniai. Etnografiniais pripažinta ir daugelis ūkinių pastatų: svirnai su rąstelių lubomis, dviaukštis svirnas su balkonėliu, šoniniai ir galiniai kluonai, dauguma su keturšlaičiais stogais.
Tasilio Adžeras
Tasilio Adžeras (berb. ⵜⴰⵙⵉⵍⵉ ⵏ ⴰⵊⵊⵔ = Tassili N’Ajjer, ) – plynaukštė Alžyro pietryčiuose, centrinėje Sacharoje, į šiaurės rytus nuo Achagaro kalnyno.
Tasilio Adžeras nėra kalnynas įprasta reikšme, nors jis iškilęs iki 2250 m virš jūros lygio. Iš tikrųjų tai 640 km gausybė griovų ir išdžiūvusių upių vagų skaldo į uolų ir akmens smailių chaosą.
Teritorijos, dabar vadinamos Sachara, klimatas anksčiau buvo drėgnesnis. Pietiniame dykumos pakraštyje daugeliu sausų smėlingų vadžių ir griovų tada tekėjo upės arba plytėjo ežerai. Dabartinės dykumos vietoje kadaise žaliavo pievos.
Tasilio piešiniai
Tasilio Adžeras – viena seniausiai gyvenamų Sacharos teritorijų. Čia rasta daug uolų piešinių, neolito dirbinių ir keramikos. Piešiniai ir raižiniai ant uolų ir urvų sienų gyvai ir vaizdžiai pasakoja apie Tasilio Adžero gyvenimą.
Daugumai tų paveikslų būdingas didelis gyvumas, linijų taupumas ir puikus spalvų jutimas, o pagal stilių ir temą juos galima skirstyti pagal gana aiškius laikotarpius: ankstyviausiuose paveiksluose, galbūt tapytuose 6000–4000 m. pr. m. e., vaizduojami negridų išvaizdos žmonės, medžiojantys dramblius, buivolus, hipopotamus ir laukines avis. Antroje grupėje, sukurtoje gal 4000–1500 m. pr. m. e. laikotarpiu, vaizduojami gyvulių augintojai, prižiūrintys dideles keršų ilgaragių galvijų kaimenes, tarp kurių matyti žirafų ir stručių. Be to, yra scenų, vaizduojančių puotas, vestuves, vaikus. Trečiuoju laikotarpiu, apie 1500–300 m. pr. m. e., Sachara tapo tokia sausa kaip dabar, o tada čia atsikraustė nauja tauta: ginkluoti kariai, vorele skriejantys dviem ar trim arkliais kinkytais vežimais. Pamažu apie 200–100 m. pr. m. e. arkliai dingsta, o jų vietą užima vaikiški kupranugarių piešiniai.
Kiaušidė
Kiaušidė – porinė moters lytinių organų liauka (lytinė liauka), kurioje gaminasi moteriškosios lytinės ląstelės – kiaušinėliai. Kiaušidė taip pat gamina hormonus, kurie lemia moters antrinius lytinius požymius bei reguliuoja mėnesinių ciklą.
Išorinė sandara
Subrendusios moters kiaušidė yra mažajame dubenyje, iš visų pusių dengiama pilvaplėvės. Šoniniu paviršiumi prisišliejusi prie šoninės mažojo dubens sienos, viršuje ribojasi su išorine klubo arterija ir vena, užpakalyje – šlapimtakiu, priekyje – lateraliniu bambos raiščiu. Forma primena migdolus (yra iš šonų suplotos ovalo formos). Kiaušidės vidutinis ilgis apie 2,5-5 cm, plotis 1,5-3 cm, storis 0,5-1,5 cm, svoris – 10-15 g (po menopauzės – 7-8 g).
Kiaušidę iš visų pusių dengia pilvaplėvė, taigi jos padėtis pilvaplėvės atžvilgiu – intraperitoninė. Ji sudaro pasaitus, raiščius ir fiksuoja kiaušidę tam tikroje padėtyje, bei suteikia kiaušidei balzganą matinį atspalvį. Kiaušidės raiščiai ir pasaitai:
Vidinė sandara
Kiaušidė sudaryta iš stromos ir parenchimos.
Stroma sudaryta iš balzganojo kiaušidės dangalo ir viduryje kiaušidės esančio puriojo jungiamojo audinio, kuriame išsiraizgo kraujagyslės bei nervai. Balzganasis kiaušidės dangalas – balta tankaus netaisyklingo jungiamojo audinio kapsulė, gaubianti kiaušidę po pilvaplėve. Nuo jo nutįsta skaidulos į kiaušidės gilumą ir ten susipina su puriuoju jungiamuoju audiniu.
Parenchima, dar kitaip vadinama kiaušidės žieve, yra po balzganuoju kiaušidės dangalu. Ją sudaro augantys ir bręstantys folikulai, kurių viduje yra kiaušialąstė. Daugiausia (apie 6-7 mln.) nesubrendusių folikulų būna moteriškosios lyties vaisiaus kiaušidėse apie 20 nėštumo savaitę. Naujagimės kiaušidėje būna apie 1-2 mln. folikulų. Dėl nuolatinės tam tikros kiaušidžių pertvarkos ir kokybiškiausių folikulų atrankos iki brendimo pradžios lieka 300-500 000 folikulų. Folikulai galutinai subręsta lytinio brendimo laikotarpiu. Kiekvieną mėnesį aktyvuojasi ir pradeda bręsti apie 1000 kiaušinėlių, tačiau dažniausiai subręsta tik vienas: paprastai vieną mėnsį vienoje, kitą – kitoje kiaušidėje.
Subrendęs folikulas labai padidėja, priartėja prie kiaušialąstės paviršiaus, ištempia dangalus, kurie galiausiai neatlkaikę spaudimo plyšta – įvyksta ovuliacija: folikulinis skystis kartu su kiaušialąste išplaunami į pilvaplėvės ertmę.
Tuomet folikulinės ląstelės dauginasi ir užpildo buvusią ertmę – susidaro geltonkūnis. Jei kiaušialąstė neapvaisinama, geltonkūnis greitai sunyksta – vietoj jo ląstelių išsivysto jungiamojo audinio randas, vadinamas balkšvuoju kūnu. Jei kiaušialąstė apvaisinama, geltonkūnis didėja auga, pasiekia ~3 cm diametrą. Jis funkcionuoja per visą nėštumo laikotarpį, tačiau po gimdymo išnyksta, palikdamas kiaušidėje randą.
Kraujotaka ir inervacija
thumb|250px| Kiaušidės, [[kiaušintakis|kiaušintakio ir gimdos arterinė ir veninė kraujotaka]] Kiaušidę maitina kiaušidžių arterijos, ateinančios iš pilvinės aortos ir kiaušintakinės gimdos arterijos šakos. Kiaušidėje jos gausiai tarp savęs jungiasi.
Kiaušidę inervuoja papilvės, gimdos, gimdos ir makšties rezginių nervai.
Ligos
Dažniausios kiaušidžių ligos:
Kovos atsargų laivas
thumb|right|250px|Kovos atsargų laivas USNS „Spica“ (T-AFS 9) (2003 m.). Kovos atsargų laivas, atsargų laivas – laivas, kuriame laikomos karinio laivyno atsargos. Burinių laivų laikais ir vėliau taip naudodavo užgrobtus priešo laivus. JAV kariniame laivyne tai pagalbinių laivų klasė. Atsargų laivuose laikomi šaldyti, atvėsinti ir sausi maisto produktai, laivų ir laivų aviacijos degalai, kitos atsargos, skirtos kovos laivams, kurie ilgai būna jūroje. Kituose laivynuose šios paskirties laivus paprastai vadina laivyno papildymo laivais, o laikančius ir degalus – papildymo tanklaiviais. JAV laivyne universalūs tiekimo laivai, gebantys plaukti kartu su kovos laivais ir aprūpinti visomis reikiamomis atsargomis, kurias prieš tai sukomplektuoja iš atsargų laivų ir panašių laivų, yra vadinami greitaisiais kovinio tiekimo laivais.
Šiuo metu JAV Karinis jūrų laivynas kovos atsargų laivų savo sudėtyje neturi. Paskutiniai naudoti priklausė Sirius ir Mars klasėms.
Prancūzijos futbolo varžybos 1919–1920 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1919–1920 m.
RuSHA
RuSHA, SS Rasės ir apgyvendinimo vyriausioji valdyba  – SS organizacija, turėjusi rūpintis SS rasiniu švarumu. Viena iš RuSHA funkcijų buvo rūpintis, kad SS nariai tuoktųsi pagal NSDAP partijos arijišką ideologiją. RuSHA duodavo leidimą vesti tik tada, kai būdavo atliktas būsimo sutuoktinio abiejų tėvų rasinio tinkamumo tyrimas.
Įkūrimas
RuSHA buvo įkurta 1931 m. SS reichsfiurerio Heinricho Himlerio ir Richard Walther Darré, kuris vėliau tapo SS obergrupenfiureriu. Ši organizacija buvo viena iš SS valdybų, o 1935 m. tapo SS vyriausiąja valdyba. Vadovaujama pirmojo direktoriaus Darré ji diegė nacistų „Kraujo ir dirvos“ ideologiją.
1938 m. Himleris atleido Darré, vietoj jo RuSHA vadovo pareigas perėmė SS grupenfiureris Giunteris Pankė (Günther Pancke). 1940 m. jį pakeitė SS grupenfiureris Otas Hodmanas (Otto Hofmann), o 1943 m. – SA grupenfiureris Richardas Hildebrandtas (Richard Hildebrandt).
RuSHA buvo sukurta tam, kad prižiūrėtų Himlerio 1931 m. įsakymą, jog nevedusių SS narių vedybų sprendimus turi prižiūrėti NSDAP. SS nariai tris mėnesius prieš vestuves turėdavo kreiptis leidimo vesti. Per tą laiką būdavo tikrinamas nuotakos tėvų rasinis grynumas. Vėliau šių vedybinių įstatymų vykdymas tapo ne toks griežtas. , bet RuSHA galia vis didėjo, jai pavaldžiomis tapo kitos organizacijos, pvz., Ahnenerbe.
1935 m. Himleris įsakė RuSHA įkurti Lebensborn motinystės namų tinklą, kurio tikslas buvo „rūpintis rasiškai ir genetiškai vertingomis būsimomis motinomis“.
Organizacija
1935 m. RuSHA sudarė septynios valdybos:
1940 m. RuSHA buvo perorganizuota, joje liko tik keturios valdybos:
Vėliau Rasės ir Apgyvendinimo valdybos buvo padalintos į pagrindinius skyrius. Vienas iš šių skyrių rūpinosi gerove ir pensijomis kartu su SS Gerovės ir pensijų vyriausiąja valdyba, priklausiusia Reicho vidaus reikalų ministerijai.
Rasinė politika
thumb|300px|[[Kaltinamasis|Kaltinamieji RuSHA byloje Niurnbergo procese skaito pateiktus kaltinimus.]] Iki 1937 m. daugiau kaip 300 SS narių buvo pašalinti iš SS dėl nacistinių rasės įstatymų pažeidimų, nors vėlesnis įsakymas teigė, kad jie gali likti SS nariais, jei jau buvo vedę ir tenkino rasinius kriterijus. 1940 m. lapkritį Himleris įsakė vėl priimti SS narius, pašalintus dėl vedybų įstatymų pažeidimo, jei jie atitiko NSDAP rasinius reikalavimus.
RuSHA taip pat buvo patariamasis ir vykdomasis organas visais rasinės atrankos klausimais. Rasines apžiūras vykdė Rasse und Siedlungs (RUS) vadovai arba jų rasiniai tikrintojai. Tikrinama buvo tokiais atvejais:
Griunebergas
Griunebergas arba Klenovojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Кленовое) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities Šakenhofo dvaro palivarkas, nuo 1874 m. birželio 11 d. Šakenhofo valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės kaimas.
Metkovičius
Istorija
Romėnų laikas netoli dabartinio miesto buvo Narona gyvenvietė. Metkovičius minimas nuo 1422 m.
Mažoji hesperija
Mažoji hesperija (Pyrgus malvae) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – birželio mėn. sausose lapuočių ir spygliuočių miškų pievose, prie kelių, upių ir ežerų.
Lietuvoje paplitusi rūšis.
Nuorodos
Macrogamta: Mažoji hesperija - Pyrgus malvae
Markūnas
Markūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Markūnienė (ištekėjusi moteris) ir Markūnaitė (mergautinė pavardė).
Liežuvis
Žinduolių liežuvis
Žinduolių liežuvis raumeningas ir labai paslankus organas, galintis keisti savo formą ir padėtį. Užčiaupus burną, užpildo visą jos ertmę, priekyje ir šonuose liečia viršutinius ir apatinius dantis, viršuje – gomurį. Liežuvis yra pagalbinis kramtymo organas, kuris kartu su žandais stumia maistą tarp dantų, maišo jį su seilėmis, formuoja kąsnį ir ryjant stumia jį link ryklės. Liežuvis taip pat yra jutimo organas, jo gleivinėje yra daug bendro jutimo – lytėjimo, temperatūros, skausmo – ir skonio receptorių. Kartu su gomuriu ir žandais liežuvis burnos ertmėje gali sudaryti neigiamą slėgį. Tai būdingas žinduolių požymis, susijęs su jauniklių mitybos būdu. Skruzdėdų liežuvis kaip virvė, labai ilgas ir lipnus, juo rankiojami termitai. Atrajotojai liežuviu skina žolę, prispausdami ją prie aštrabriaunių apatinių priekinių dantų. Chameleonų liežuvis labai ilgas ir lipnus, todėl juo lengva pagauti maistą maždaug 50 cm atstumu. thumb|left|250px|Liežuvis iš apačios
Žmogaus liežuvis
Žmogui liežuvis yra svarbus artikuliuotai kalbai. Liežuvio pasaitėlio ilgis ir forma turi reikšmės tariant kalbos garsus, pavyzdžiui, kartais jis esti per trumpas ir tai apsunkina kai kurių garsų tarimą. thumb|right|350px|Liežuvio nugarinis paviršius
Didesnė liežuvio dalis – du priekiniai trečdaliai – yra vadinama liežuvio kūnu. Kūnas priekyje be jokios aiškios ribos pereina į liežuvio viršūnę. Liežuvio kūno išilginė ašis yra maždaug horizontali. Laisvasis viršutinis paviršius, nukreiptas į kietąjį gomurį, vadinamas liežuvio nugara. Liežuvio kūno karštai (}, liečia viršutinius ir apatinius dantis bei dantenas. Užpakalinė liežuvio dalis, kuria jis tvirtinasi prie burnos dugno, vadinama liežuvio šaknimi . Ji sudaro apie trečdalį liežuvio ilgio. Liežuvio šaknies išilginė ašis yra beveik vertikali, jos laisvasis paviršius atsisukęs atgal į ryklę ir sudaro ryklės burninės dalies priekinę sieną. Pati šaknis yra virš gerklų. Išilgai liežuvio nugaros vidurio linija eina negili vidurinė liežuvio vaga . Ši vaga riboje tarp kūno ir šaknies baigiasi negilia akląja liežuvio anga, kuri yra embrioninio skydinio liežuvio latako liekana. Nuo šios vagos užpakalinio galo į šonus ir priekį eina V raidės pavidalo kraštinė vaga  nugariniame paviršiuje žyminti kūno ir šaknies ribą. Liežuvio kūno nugarinio paviršiaus gleivinė yra šiurkštesnė, balzgana, o šaknies – raudonesnė, gruoblėta, blizganti. Nugaroje yra daug mažų gleivinės iškilimų – spenelių (veikia kaip jutimo receptoriai), kurie ir suteikia gleivinei šiurkštumą. Šaknyje yra daug neaukštų iškilimų – folikulų, kurių visuma sudaro liežuvio migdolą. Šaknies užpakalinėje dalyje susidaro trys link antgerklio, einančios gleivinės raukšlės, vadinamos vidurine ir šoninėmis liežuvinėmis antgerklio raukšlėmis. Jas sudaro bendravardžiai raiščiai, jungiantys liežuvio šaknį su antgerkliu. Tarp raukšlių susidaro dvi liežuvinės antgerklio duobutės. thumb|left|350px|Liežuvio apatinis paviršius
Liežuvio gleivinės speneliai
thumb|right|250px|Liežuvio lapiniai speneliai thumb|right|250px|Liežuvio siūliniai speneliai Siūlinių ir kūginiu spenelių funkcija yra susijusi su jutimu-lytėjimu, kai kuriems gyvūnams jie dar svarbūs maisto mechaniniam apdorojimui, nes padidina sukibimą (trintį) tarp maisto ir liežuvio. Tai vieninteliai speneliai, nesusiję su skonio jutimu, juose yra tik mechanoreceptoriai.
Liežuvio raumenys
Visi liežuvio raumenys yra skersaruožiai, skirstomi į dvi grupes – savuosius ir skeletinius. Savieji raumenys prasideda ir baigiasi liežuvyje, o skeletiniai prasideda nuo aplinkinių kaulų ir baigiasi liežuvyje. Liežuvyje yra du jungiamojo audinio dariniai prie kurių tvirtinasi jo raumenys, tai – liežuvio pertvara ir liežuvio aponeurozė. Pertvara yra neištisinė ir nesiekia nei nugarinio paviršiaus nei liežuvio viršūnės, aponeurozė eina horizontaliai po gleivine arčiau nugarinio paviršiaus.
thumb|left|300px|Liežuvis yra labai raumeningas ir lankstus
Prie skeletinių raumenų dar priskiriamas gomurinis liežuvio raumuo, kuris paprastai aprašomas prie gomurio.
Paukščių liežuvis
Paukščių liežuvis yra su apragėjusiu galu. Žąsų ir ančių liežuvis mėsingas, o genių – laibas ir gali būti labai toli iškišamas.
Nuorodos ir šaltiniai
Тіл
Raitas
Raitas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Buikiškė
Buikiškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Žemaičių Naumiesčio.
Musteniai
Musteniai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Semeliškių, prie Elektrėnų marių pietinio galo. Seniūnaitijos centras. Mustenių kaimo laukuose yra buvę keletas pilkapių, 1981 m. rastas Mustenių lobis. Yra saugomas Mustenių akmuo.
Kaušiai
Kaušiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Stirnėnų.
Ramanauskaitė
Ramanauskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Ramanauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Ramanauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nauriečių kalba
Nauriečių kalba (dorerin Naoero) – mikroneziečių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama Nauru. Tai viena iš valstybinių Nauru kalbų (kartu su anglų kalba).
Tarmės
Dabartinėje nauriečių kalboje tarmės neskiriamos.
Skoliniai
Nauriečių kalba turi daug skolinių iš anglų ir vokiečių kalbų.
Aleniškės
Aleniškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Inturkės.
Istorija
1902 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Informacinis žanras
Informacinis žanras – informacijos laikymo, perdavimo forma; žanras. Tai gali būti žinutė, ataskaita, interviu ar reportažas. Jų paskirtis – operatyviai, glaustai paskleisti naujausią informaciją.
Žinutė
Vienas seniausių žanrų, atsiradusių pirmuose leidiniuose, yra žinutė. Tai operatyvus, glaustas pranešimas apie naują įvykį, faktą. Trumpumą, glaustumą lemia pagrindinė tokio žanro kūrinio paskirtis - nedelsiant informuoti apie tai, kas yra svarbiausia, kas sudaro įvykio ar reiškinio esmę. Pranešant apie naujieną, pateikiant faktus, žinutėje jie neanalizuojami, nevertinami, veikėjai plačiau neapibūdinami.
Dažniausiai pateikiamos informacijos esmę išdėstyti reikia atsakymų į klausimus kas, kur, kada forma. Laiko atžvilgiu įvykis aprašomas trejopai: vyko, vyksta, vyks. Laikomasi įvykio chronologijos. Informacija renkama stebint patį įvykį arba gaunant ją iš liudininkų. Žinutėje gali būti pranešama ne tik tai, kas yra nauja, pažangu, propaguojamos naujienos, bet ir iškeliami trūkumai, kritikuojama.
Žinutės būna išplėstinės, kronikos, paprastosios: Žinutėje labai svarbus vaidmuo tenka pavadinimui ir pateikimo stiliui. Šio žanro kūriniuose atsispindi įvairūs visuomeninio, politinio, ekonominio, kultūrinio, mokslinio gyvenimo įvykiai ir reiškiniai, daugiau ar mažiau dominantys visuomenę šiuo metu.
Žinutė laikoma pačiu objektyviausiu rašiniu, paremtu konkrečiais faktais bei jų detalėmis ir teikiančiu patikimą, realią, tikrovę atspindinčią informaciją.
Ataskaita
Ataskaita – žurnalistikos kūrinys, pateikiantis informaciją apie renginius, kur veiksmas reiškiamas žodžiu – mitingus, konferencijas, suvažiavimus, posėdžius, pasitarimus, seminarus, susitikimus. Čia pagrindinis informacijos šaltinis – pranešėjų kalbos. Ataskaitoje apie renginį informuojama išsamiau ir detaliau nei žinutėje, pateikiama daugiau žinių apie jo eigą ir rezultatus, kad skaitytojas galėtų susidaryti aiškų vaizdą apie renginio pobūdį, tikslą bei reikšmę visuomenės gyvenime. Ataskaitos objektas – ne pati tikrovė, o jau kažkieno suvokta ir perteikta tikrovės samprata.
Dažnai skiriamos ataskaitos rūšys - paprastoji (protokolinė), teminė, probleminė, analitinė:
Interviu
Interviu ({{en|interview|| 'pokalbis akis į akį') – žurnalistikos žanras, naudojamas žurnalisto pokalbiui su visuomenę dominančiu asmeniu (arba žmonių grupe) perteikti. Tai vienas labiausiai paplitusių žanrų spaudoje. Jis dažniausiai pasitelkiamas, kai kalbinamas asmuo gali autoritetingai pateikti visuomenei kokią nors svarbią informaciją, kai norima sužinoti jo nuomonę kokiu nors klausimu, kai domina pati jo asmenybė, gyvenimo būdas. Dialogo, pasakojimo pirmuoju asmeniu arba perpasakojimo forma interviu žanro publikacijoms suteikia įtikinamumo, dramatiškumo, intymumo atspalvį. Svarbi interviu žanro ypatybė yra ta, kad jame žurnalistui tenka gana aktyvus vaidmuo – jis imasi iniciatyvos, veda visą pokalbį, galėdamas jį pakreipti norima linkme.
Skiriamos kelios interviu rūšys. Pagal pokalbio užrašymo būdus gali būti interviu-dialogas, interviu-monologas, interviu-pasakojimas. Pagal turinio pobūdį skiriamos interviu-vaizdelio ir interviu-diskusijos rūšys.
Interviu žanrui priskiriama ir spaudos konferencija, kurioje valstybės vadovas, valstybinės ar privačios institucijos vadovas arba visuomenei žinomas asmuo praneša žurnalistams svarbias naujienas, išreiškia savo nuomonę, atsako į klausimus.
Reportažas
Reportažas ( 'pranešti') – tai žurnalistikos kūrinys, operatyviai, dinamiškai, įtaigiai pasakojantis apie įvykius, reiškinius, kurių stebėtojas buvo pats autorius. Jame glaustai, vaizdžiai, panaudojant faktus ir būdingiausias detales, pateikiama skaitytojui, žiūrovui arba klausytojui įvykių raida taip, tarsi jis būtų buvęs stebėtojas. Panaudojant meninės raiškos priemones, sukuriamas vadinamasis dalyvavimo efektas. Reportažui būdingas informacijos naujumas ir aktualumas.
Reportažo autoriaus svarbiausias uždavinys – papasakoti apie įvykį stebėtojo arba dalyvio akimis. Reportažo centre yra įvykis – konkretus faktas, kuris atspindi pokyčio momentą, tikrovės pasikeitimą. Reportažas – tai tam tikro įvykio istorija.
Žurnalistas turi būti įvykio, apie kurį pasakoja, tiesioginiu liudininku, privalo pats ten pabuvoti, susipažinti su aplinka, pabendrauti su žmonėmis. Įvykių ar reiškinių vaizdavimas per asmeninių pojūčių prizmę sustiprina autoriaus vaidmenį reportaže ir išryškina pagrindinius šio žurnalistikos žanro bruožus.
Skiriamos kelios reportažų rūšys - įvykinis, pažintinis, probleminis: Pagal tai reportažas skirstomas į '''radijo reportažą, televizijos reportažą, foto-reportažą.
Literatūra
Vytas Urbonas - „žurnalistikos teorija“; Klaipėda, 2002 m. Klaipėdos universiteto leidykla. „Žurnalisto žinynas“ (sudarytojas Vilius Užtupas); Kaunas, 1992 m. „Vilius“.
Kvaziteismas
Kvaziteismas ( - 'tarytum', tarsi teismas) - ikiteisminė (neteisminė) valstybinė (ar jos administracinių-teritorinių vienetų) institucija, vienas iš pažeistų teisių viešojo administravimo srityje neteisminės gynybos būdų. Kreiptis į kvaziteismus galima dėl valstybės ar savivaldos pareigūnų piktnaudžiavimo ir biurokratizmo. Kvaziteismai kaip ir administraciniai teismai atlieka vykdomosios valdžios institucijų veiksmų teisėtumo kontrolę. Ją vykdo, nagrinėdami konkretų teisinį konfliktą, kilusį tarp piliečio ir viešojo administravimo subjektų.
Lietuva
Kai kada priskiriami ir Seimo kontrolieriai, jų įstaigos.
Pnau
Grupės narys Nick Littlemore taip pat yra įkūręs elektroninės muzikos grupę „Empire of the Sun“.
Įstatymas
200px|thumb|Pagrindinis valstybės įstatymas – Konstitucija (nuotraukoje – pirmoji rašytinė Konstitucija Europoje – [[abiejų Tautų Respublika|ATR Gegužės 3 d. konstitucija (išversta į lietuvių k.)]] Įstatymas – aukščiausiųjų valstybės institucijų (paprastai – parlamento) nustatyta tvarka priimtas norminis teisės aktas, turintis kitų norminių teisės aktų atžvilgiu viršenybę; politinis aktas. Lietuvoje – aukščiausią teisinę galią turintis norminis teisės aktas, išleistas Seimo arba priimtas referendumu. Įstatymai yra vyriausybės politikos įgyvendinimo įrankis, nes jų nustatytos teisinės normos reguliuoja ir tvarko visuomeninius santykius bei visuomenės gyvenimo reikalus.
Rūšys
Pagal teisinę galią skiriama:
Forma
Remiantis Lietuvos teise, įstatyme eilės tvarka turi būti: įstatymo pavadinimas; įstatymo priėmimo data ir numeris; įstatymo priėmimo vieta; įstatymo tekstas; įstatymą pasirašančiojo subjekto pareigos, vardas, pavardė.
Įstatymo projekte virš įstatymo pavadinimo, dešinėje lapo pusėje turi būti nuoroda „Projektas“.
Struktūra
Remiantis Lietuvos teise, įstatymą sudaro: dalys; skyriai; skirsniai; straipsniai. Didelės apimties kodifikuoti teisės aktai (kodeksai) prireikus gali būti skirstomi į knygas. Įstatymo sudedamosios dalys (išskyrus straipsnio dalis ir dalių punktus) turi turėti pavadinimus. Įstatymo dalių, skyrių ir skirsnių pavadinimai rašomi didžiosiomis paryškintomis raidėmis eilutės centre. Straipsnių pavadinimai rašomi mažosiomis paryškintomis raidėmis.
Įstatymo knygos, dalys ir skyriai žymimi romėniškais skaitmenimis iš eilės ir atitinkamu žodžiu, rašomu didžiosiomis paryškintomis raidėmis. Skirsniai žymimi žodžiais išreikštais skaitmenimis ir rašomi didžiosiomis paryškintomis raidėmis. Straipsniai žymimi arabiškais skaitmenimis ir numeruojami iš eilės. Po žodžio „straipsnis“ dedamas taškas ir straipsnio pavadinimas rašomas toje pačioje eilutėje.
Įstatymo straipsnį paprastai sudaro dalys ir dalių punktai. Įstatymo straipsnių dalys pradedamos rašyti iš naujos eilutės ir žymimos arabiškais skaitmenimis su tašku iš eilės. Straipsnio dalių punktai žymimi arabiškais skaitmenimis su skliausteliu.
Novelos žymimos papildomais arabiškais skaitmenimis, rašomais pagrindinio ženklo, žyminčio akto teksto dalies eiliškumą, dešinės pusės viršuje.
Atsižvelgiant į įstatymo pobūdį, turinį ir apimtį, jame gali būti ne visos sudedamosios dalys.
Įstatymas gali turėti preambulę ir priedų – lentelių, grafikų, tarifų, schemų, sąrašų ir kita.
Įstatymo pabaigoje paprastai nurodoma jo įsigaliojimo tvarka, pavedimai (pasiūlymai) Vyriausybei ar kitoms institucijoms, taip pat kiti įstatymai, kurie pripažįstami netekusiais galios.
Uvildai
Uvildai  – nenuotakus ežeras Rusijoje, Čeliabinsko srityje, į šiaurės vakarus nuo Čeliabinsko, tarp Kyštymo ir Karabašo miestų. Telkšo Uralo kalnų šlaite, 275 m aukštyje virš jūros lygio. Gylis iki 38 m. Metinis vandens lygio svyravimas ~1 m. Dugną dengia sapropelingas molis. Į Uvildus įteka Čeremšankos upė. Ežeras būna užšalęs nuo lapkričio iki gegužės.
Prie ežero įsikūrusios Uvildų, Ripuso gyvenvietės. Veikia sanatorijos, vasaros stovyklavietės.
1975 m. Čeliabinsko srityje kilus sausrai ir pritrūkus vandens iškastas kanalas, kuriuo nuleista dalis Uvildų ežero vandens į Argazio tvenkinį (Miaso upės slėnyje). Ežero vandens lygis nukrito per 4 m ir iki pradinio atsistatė tik 2006 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
Dalykas
Dalykas:
Bachčisarajus
Bachčisarajus − miestas Krymo autonominėje respublikoje, rajono centras. Miestas įsikūręs Krymo kalnų priekalnėse, Vidinio kalnagūbrio šiaurinėje pusėje, 30 km į pietvakarius nuo Simferopolio, miškastepės zonoje, Čuruk-Su (Kačos intakas) upės slėnyje. Buvusi Krymo chanato sostinė. Miesto pavadinimas iš krymo totorių kalbos verčiamas kaip „sodas-rūmai“ (bağça − sodas, saray − rūmai). Bachčisarajus yra žemės ūkio rajone, kur ekonomikos pagrindas − sodai, vynuogynai, aliejinių augalų bei grūdų plantacijos. Pačiame mieste yra statybinių medžiagų ir cemento gamyklos.
Pavadinimas ir asociacijos
Miesto pavadinimas kilo iš turkų kalbos ir reiškia „Auksiniai rūmai“.
Tarp rusakalbių miestą išgarsino jo romantiškas atvaizdavimas Aleksandro Puškino poemoje „Bachčisarajaus fontanas“ (1822). Bachčisarajaus peizažams kelias poemas savo „Krymo sonetuose“ (1825) skryrė ir Adomas Mickevičius.
1979 m. sovietų astronomo Nikolajaus Černycho atrastas asteroidas „3242 Bakhchisaraj“ buvo pavadintas miesto garbei.
Ramanauskienė
Ramanauskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Ramanauskaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Ramanauskas.
Psichė
Psichė  – sen. graikų deivė, sielos įsikūnijimas, personifikacija. Įsivaizduota kvėpavimu, šešėliu, siela su krauju (D šaltiniu, maistu), mene vaizduota drugeliu, paukščiais, mergaite.
Taip pat žr. Erotas ir Psichė.
Ramazzotti
Ramazzotti − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mykoliškės
Mykoliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Dalia Tamulevičiūtė (1929)
Dalia Tamulevičiūtė (tikras vardas Stasė; g . 1929 m. kovo 24 d., Zervynos, Varėnos rajonas) – profesorė, habilituota medicinos mokslų daktarė.
Biografija
1946 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1946–1952 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. Dirbo Vilniaus resp. „Raudonojo kryžiaus“ klinikinėje ligoninėje, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto farmakologijos katedroje, Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto moksl. bendradarbė. 1964 m. apgynė daktaro disertaciją: „Artimieji ir tolimieji opaligės gydymo rezultatai vartojant novokainą lašeliniu intraveniniu būdu“, o 1978 m. Maskvoje habilitacinę disertaciją: „Opalige sergančiųjų plonosios žarnos rezorbcinė funkcija“. 1980 m. suteiktas profesorės vardas. Nuo 1991 m. dirbo Viniaus u-to Santariškių ligoninės Gastroenterologijos ir dietologijos klinikoje profesore. Paskelbė apie 400 mokslinių darbų, 10 monografijų, 9 metodinius nurodymus, 18 racionalizacinių pasiūlymų, 2 išradimus.
Dalyvavo Sąjūdžio veikloje siekiant Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1990 m. aktyvi Lietuvių katalikų mokslo akademijos narė.
Ravenos provincija
Ravenos provincija – Italijos provincija Emilijos-Romanijos regione. Provincijos sostinė – Ravena.
Provincijos plotas – 1858 km², gyvena 391 275 gyventojai (2010 m.). Provinciją sudaro 18 savivaldybių.
Tosando
thumb|300px|Tosando žemės Tōsandō arba Tōsano sritis (東山道) – viena senųjų Japonijos sričių, kuri buvo įsikūrusi kalnuotoje centrinėje Honšiū dalyje.
Tōsano sričiai priklausė šios 8 žemės:
Žiogeliai (Druskininkai)
Žiogeliai – etnografinis kaimas Druskininkų savivaldybės rytinėje dalyje, Dzūkijos nacionaliniame parke, 5 km į rytus nuo Viečiūnų, 3 km nuo kelio. Įsikūrę Nemuno dešiniajame krante (kitame krante matosi Liškiava), apsuptas Dainavos girios, čia pat į Nemuną įteka Mašnyčios upelis. Kaime įkurtas Žiogelių etnokultūrinis draustinis, kuriame galima pamatyti, kaip anksčiau gyveno panemunių dzūkai. Yra kaimo turizmo sodyba „Žiogeliai“. Stovi kaimo kryžius.
thumb|left|240px|Žiogelių kryžius thumb|left|240px|Žiogelių ūlyčia
Kaime buvo filmuotas 1978 m. A. Žebriūno filmas „Riešutų duona“.
Etimologija
Kaimo pavadinimas vedamas iš asmenvardžio Žiogẽlis.
Istorija
Kaimas rašytiniuose šaltiniuose yra minimas nuo 1784 m.
XIX a. priklausė Trakų apskrities Merkinės valsčiui, Randamonių apylinkei, buvo Uciekos Kutozovičių dvaro valda. 1865 m. gyveno 11 stačiatikių ir 93 katalikai. Tarpukariu priklausė Lenkijai, buvo šalia demarkacinės linijos.
Kristijonas Gotlybas Milkus
Kristijonas Gotlybas Milkus (, 1733 m. Jurbarkas, Įsruties apskritis – 1807 m. liepos 6 d. Pilkalnis, Pilkalnio apskritis) – Mažosios Lietuvos švietėjas, lietuvių raštijos darbuotojas, vienas ryškiausių ir iškiliausių XVIII–XIX amžių sandūros lietuvių raštijos veikėjų.
Biografija
Nuo 1751 m. su pertraukomis studijavo teologiją Karaliaučiaus universitete; spėjama, buvo Lietuvių kalbos seminaro docentas; seminare buvo mokoma iš jo kalbos veikalų. Dėl nežinomų priežasčių kunigu netapo, visą gyvenimą išdirbo kantoriumi. Dirbo kantoriumi ir pradinės mokyklos precentoriumi Pilkalnyje prie protestantų bažnyčios. Ten ir mirė.
Į lietuvių kalbą vertė Prūsijos karalystės valdžios įsakus, 1798 m. inicijavo diskusiją dėl jų vertimų kokybės.
Polemika su Gotfrydu Ostermejeriu
Literatūrinę veiklą pradėjo polemika su G. Ostermejeriu dėl lietuviškų giesmių redagavimo principų.
1781 m. G. Ostermejeris išleido giesmyną ,,Giesmės šventos, bažnyčioje ir namėj giedamos [...], suglaustos nuo G. Ostermejerio '' .Tais pačiais metais K.G. Milkus išleidžia ,,Veikalą apie naująjį 1781m. lietuvišką giesmyną  (Anmerkungen zu dem neiten litauischen Gesanghuch de anno 1781 m.''), kuris plito rankraščiu. Šiame veikale pateikia pastabas apie kalbos, stiliaus, eilėdaros, religinių motyvų ir teologinių sąvokų naudojimą. Prasidėjo arši polemika trukusi bene dešimt metų. G. Ostermejeris dauguma giesmių savo giesmyne pakeitė, dėl to kiti pastoriai siekė jį diskredituoti ir pasitelkė K.G.Milkų, kuris, manoma, buvo ir taip įsižeidęs dėl pašalintų jo paties tėvo giesmių.
Išspausdino poleminį raštą „Kuklus atsakymas į pono kunigo Ostermejerio iš Trempų apmąstymus apie naujojo lietuviško giesmyno projektą“ („Bescheidene Beantwortung des Bedenkens so Herr Pfarrer Ostermeyer“) – 1788 m.
1791 m. G. Ostermejeris savo ruožtu išleidžia papildomą giesmyną ir ,,Pirmąją lietuviškų giesmynų istoriją '' (1793m), taip duodamas pradžią lietuvių literatūros istorijai. Autorius remiasi kalbininkų, etnografų, istorikų darbais, plačiai atpasakoja polemikos su Milkumi eigą. Taip atskleidžiama dviejų tendencijų kova to meto lietuvių kultūroje. G. Ostermejeris išpeikia kunigų savanaudiškumą, gina lietuvių kalbos teises.