cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varpelis (choras)
Istorija
„Varpelio“ veiklos pradžia siekia 1956 m., kuomet Kauno profsąjungų kultūros rūmuose įkurtas berniukų choras.
1956–1966 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų vaikų (vėliau berniukų) choro (60–70 dalyvių) vadovas- Povilas Žemaitis
1966–1979 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų ir jaunuolių choro „Varpelis“ meno vadovas ir dirigentas -Donatas Jokūbonis. Sutvirtino kolektyvą, naujais kūriniais papildė repertuarą, daug koncertavo Lietuvoje ir svetur. 1970 ir 1975 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose „Varpelis“ pelnė pirmąsias vietas, dalyvavo 1974 m. V Baltijos berniukų chorų sąskrydyje Taline ir 1976 m. berniukų ir vyrų chorų dainų šventėje Tartu (Estija) mieste. Didelio pasisekimo „Varpelis“ susilaukė 1975 ir 1978 m. tarptautiniuose vaikų chorų festivaliuose Veimare (Vokietija). „Varpelis“ meniškai atlikdavo sudėtingus kūrinius: Giedriaus Kuprevičiaus vokalinius ciklus „Metų sonetai“ ir „Gėlių dainos“, Viktoro Budrevičiaus kantatą „Tėvų keliais“, Johano Sebastiano Bacho kantatą „Magnificat“, G. Pergolesi „Stabat Mater“,Valentino Bagdono „Pievų dainas“ ir kt.
Nuo 1962 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų choro „Varpelis“ chormeisteris- Alfonsas Kazlauskas 1979–1983m. – meno vadovas ir dirigentas. Toliau plėtojo kolektyvo kūrybinį ir koncertinį gyvenimą; be daugelio klasikinių ir šiuolaikinių kūrinių, 1981 m. birželio 5 d. Kauno filharmonijoje berniukai atliko V. A. Mocarto Mišias C-dur. „Varpelį“ A. Kazlauskas parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei – konkurse pelnė antrąją vietą, Baltijos respublikų berniukų chorų 1981 m. sąskrydžiui Tartu, 1982 m. berniukų chorų šventei Kaune. 1982 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ berniukai laimėjo antrąją vietą. Jie koncertavo Kaune, Vilniuje, Klaipėdoje, Palangoje, 1982 m. –Rygoje ir Veimare (Vokietija), dalyvavo kompozitoriaus Viktoro Kuprevičiaus gimimo 80-ųjų metinių minėjimo jubiliejiniame koncerte (1981 m. sausio 26 d.).
Palaikomi šalies ir Kauno visuomenės, „Varpelio“ choro bendruomenės darbo dėka, buvusios gamyklinės patalpos pritaikytos ugdymui. 1989 m. spalio 1 d. įsteigtoje Kauno berniukų chorinio dainavimo mokykloje „Varpelis“ pradėjo mokytis 60 berniukų. Tuo metu dirbo 15 mokytojų, mokyklos direktore paskirta chormeisterė Halina Abramavičienė.
1998 m. „Varpelio“ juridinę priklausomybę bei steigėjo teises ir finansavimą iš Kauno kultūros rūmų, Kauno miesto tarybos kultūros ir švietimo komiteto nutarimu, perėmė Kauno miesto švietimo ir ugdymo skyrius. Vyrų choras „Varpelis“ liko Kauno Kultūros rūmų saviveiklinių kolektyvų gretose.
Berniukų ir jaunuolių choro „Varpelis“ ir kamerinio orkestro „Varpelis“ veiklos pobūdis yra koncertinis, šviečiamasis, prevencinis. Chore nuo 4 klasės dainuoja visi besimokantys muzikos mokykloje mokiniai, mokyklos absolventai ir choristai, pasirinkę muzikos mėgėjų ugdymo programos kursą; orkestre groja profesionalūs muzikantai – Kauno muzikos mokytojai ir Muzikinio teatro orkestro artistai. Orkestro įkūrėjas (1995 m.) ir meno vadovas – Ksaveras Plančiūnas.
Veikla
250px|right|thumb|Dainų šventė 2009 m.
„Varpelis“ yra Kauno miesto renginių, Kauno bei respublikinių dainų švenčių dalyvis. Koncertinė veikla, pastovūs kontaktai su giminingais meniniais kolektyvais, ypač su Europoje žinomais berniukų chorais, bendradarbiavimas, kultūriniai mainai, partnerystė Lietuvoje ir užsienyje, plėtoja choro meninį meistriškumą, praturtina repertuarą pasauline chorine muzika.
Nuo 1970 m. „Varpelio“ choristai atostogauja kūrybinėse vasaros poilsio stovyklose, kuriose ir vasarą nenutrūksta muzikinio ugdymo bei koncertinės veiklos procesas. Repeticijose įsisavinamas naujo koncertinio sezono repertuaras, pasirengiama muzikiniams renginiams šalyje ir užsienyje.
„Varpelio“ bendruomenės indėlis į kultūrinį Lietuvos gyvenimą, puoselėjamas chorinio dainavimo tradicijas ir Lietuvos choro meno atstovavimą užsienyje, įvertintas gausiais padėkos raštais. Lietuvos Respublikos prezidento žmona Alma Adamkienė išreiškė padėką už respublikos chorų akcijos „Lietuvos berniukai prieš smurtą ir narkomaniją“ organizavimą Kaune.
Katalikų bažnyčios kunigų įvertintas „Varpelio“ dėmesys jaunimo problemų prevencijai bei pagarba katalikiškoms vertybėms. Muzikos mokyklų kolektyvų vadovų, rajonų švietimo skyrių, miestų bei rajonų savivaldybių merų, Lietuvos chorų sąjungos, Liaudies kultūros centro, įvairių festivalių organizacinių komitetų padėkos raštais įvertinta „Varpelio“ vadovų ir pedagogų metodinė parama, svarus indėlis kuriant švietimo kaitos projektus, iniciatyvos ir pagalba organizuojant ir įgyvendinant renginius.
Danijoje, Ispanijoje, Italijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje choras pelnė aukštų institucijų pagarbą ir padėką už turiningą tarptautinį bendradarbiavimą, aukšto profesinio meistriškumo chorinės muzikos atlikimą.
Kūrybinė biografija
250px|right|thumb|Varpelio ataskaitinis koncertas
Kiti projektai
Dalyvavimas įvairių fondų remiamuose projektuose, tradiciniuose chorų renginiuose:
Leidyba
150px|right|thumb|Sound of Varpelis
Stanislovas Joachimas Tiškevičius
Stanislovas Joachimas Tiškevičius (, 1834 m. spalio 14 d. – 1911 m. birželio 6 d.) – bajoras, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Vincentas Tomas Tiškevičius Logoiskis. Motina Febronija Šolaiska. Brolis Tadas Jonušas Tiškevičius.
Šeima
1862 m. vedė, pirmoji žmona Julija Celinska (Julia Celińska), vaikai:
1876 m. rugpjūčio 10 d. vedė antrą kartą, antroji žmona Vanda Poninska (Wanda Ponińska), su ja vaikų neturėjo.
Očeretos dvaro valdytojas.
Dragaudžiai
Dragaudžiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Džiugų.
Istorija
1703 m. kaimas užrašytas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
Pasienio karas (1487–1494)
Pasienio karas (1487–1494) buvo pirmasis karas tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir kylančios Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės. Konflikto teritorija apėmė Aukštutines kunigaikštystes, kurios iki tol permainingai priklausė vienai ar kitai pusei, o kartais duoklę mokėdavo ir abiem pusėms.
Priešistorė
thumb|200px|left|Stovėjimas prie Ugros upės ([[XVI a. metraščių miniatiūra)]] Situacija kaito ir dar paaštrėjo 1480 m., kai prie Ugros upės Krymo chanas nesulaukė Kazimiero Jogailaičio pagalbos, tai tapo pirmuoju ženklu, jog Maskva, anksčiau nešusi totorių jungą, tampa vis labiau savarankiška.
Karo eiga
Kariniai veiksmai prasidėjo 1487 m., kai du iki tol LDK tarnavę pasienio kunigaikščiai perėjo Maskvos pusėn. Prasidėjo abipusiai antpuoliai trijų giminių valdose – Odojevskių, Vorotinskių ir Beliovskių.
1489 m. LDK pusė pasiekė teritorijas už Okos, į ką Maskvos kariuomenė atsakė Vorotinsko užėmimu, tačiau grįžtant buvo sumušta LDK dalinių. Visgi, tėvonijos sunaikinimas paskatino kunigaikštį Vorotinskį gruodį pereiti į Maskvos pusę.
1491 m. pabaigoje – 1492 m. pavasarį LDK pusė suaktyvino veiksmus ir niokojo Maskvos valdas, tačiau į didesnius mūšius nesivėlė, tenkinosi turto grobimu.
1492 m. vasarą po tėvo mirties tapęs LDK valdovu Aleksandras bandė spręsti situaciją politinėmis priemonėmis ir siuntė pasiuntinybę. Tų pačių metų žiemą iš Smolensko patraukę LDK pajėgos atsiėmę pora miestų, į ką 1493 m. pavasarį sulaukta Maskvos reidų. 1493–1494 m. vyko derybos, kurias vainikavo 1494 m. vasario 7 d. pasirašyta taikos sutartis.
166px|thumb|left|[[1495 m. Aleksandras vedė Ivano III dukterį Eleną]]
Rezultatai
Taikos sutartimi LDK Maskvai užleido Viazmos kunigaikštystę ir šiaurinę Okos aukštupio srities dalį (Vorotinską, Beliovą, Kozelską, Odojevą), taip netekdama ~87 tūkst. km² teritorijos (1492 m. LDK apėmė ~800 tūkst. km²).
Ivanas III sėkmingai privertė Aleksandrą nusileisti ir sudaryti LDK nepalankią Amžinosios taikos sutartį, vesti savo dukterį Eleną, nesustojo ir toliau į savo pusę viliojo pasienio kunigaikštystes, kas 1500 m. virto antruoju LDK-Maskvos karu.
Muscovite–Lithuanian Wars
Gruodžio 6
Gruodžio 6 yra 340-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 341-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 25 dienos.
Vardadieniai
Bilmantas – Bilmantė – Bilminas – Bilminė – Bylenis – Koleta – Mikalojus – Mikas – Mikita – Norvydė.
Sukrės provincija
Sukrės provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 11 apygardų. Sostinė – Kerobamba.
Tvirtasis ferokaktusas
Tvirtasis ferokaktusas (Ferocactus robustus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas su giliomis briaunomis, iki 1 m aukščio, auga kupstais. Žiedai geltoni, pražysta maždaug po 15 metų.
Auga Meksikos pietinėse srityse.
Naujoji Britanija
thumb|250px|Salos žemėlapis Naujoji Britanija  – didžiausia Papua Naujajai Gvinėjai priklausančio Bismarko salyno sala. Yra tarp Bismarko jūros šiaurėje ir Saliamono jūros pietuose. Nuo Naujosios Gvinėjos (tiksliau – Umbojaus salos) atskirta Dampijė sąsiauriu. Salos ilgis vakarų-rytų kryptimi ~600 km, plotis 30-100 km. Naujosios Britanijos plotas 37 800 km² (38-a sala pagal dydį pasaulyje). Paviršius kalnuotas, yra veikiančių ugnikalnių (Ulavunas, Langila, Garbuna, Tavururas, Rabaulo kaldera). Aukščiausia vieta – Sinevito kalnas (2438 m) Bainingo masyve. Auga tropinės džiunglės.
Syrdarja (reikšmės)
Syrdarja yra keli vietovardžiai Vidurinėje Azijoje:
Naujoji Britanija
Saloje gyvena 404,9 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai – Kimbė, Kokopo, Rabaulas (iki 1994 m. ugnikalnio išsiveržimo buvo pagrindiniu miestu). Naujoji Britanija padalinta į 2 provincijas: Rytų Naująją Britaniją ir Vakarų Naująją Britaniją.
Emad Moteab
Emadas Moteabas (عماد متعب; g. 1983 m. vasario 20 d.) – buvęs Egipto futbolininkas, Egipto nacionalinės rinktinės puolėjas.
Nuo ­16 metų atstovavo Al Ahly jaunimo ekipoms, o netrukus tapo ir profesionalios komandos nariu. Jau debiutinėse savo varžybose įmušė įvartį. Kartu su Mohamedu Abutrika ir Mohamedu Barakatu (arba Flavio) sudarė klubo puolimo smaigalį. Su komanda laimėjo daug apdovanojimų.
Emadas Moteabas su Egipto futbolo rinktine dalyvavo 2006, 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse, tris kartus tapo žemyno čempionu.
Vladas Karatajus
Vladimiras (Vladas) Karatajus (1925 m. liepos 28 d. Vilkaviškyje – 2014 m. balandžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Sesuo Valentina Karatajūtė-Talimaa, duktė Viktorija Karatajūtė-Šarauskienė.
1946–1952 m. studijavo Dailės institute, po baigimo dėstė jame, 1968–1979 m. Tapybos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas, nuo 1975 m. profesorius.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Kūryba
Nutapė žymių Lietuvos žmonių, kultūros veikėjų (Antanas Gudaitis, 1958 m.; Kazys Morkūnas, 1967 m.; Jonas Kuzminskis, 1970–1971 m.; Levas Vladimirovas, 1980 m.; Gediminas Jokūbonis, 1982 m.; Rimantas Budrys, Henrikas Zabulis, abu 1983 m.; Zigmas Zinkevičius, 1988 m.; Ona Kondratienė, 1991 m.), grupinių portretų („Menotyrininkai V. ir S. Budriai“, 1965 m.; „Architektai broliai Nasvyčiai“, 1976 m.), peizažų („Kaimo keliu“, 1968 m.; „Šalnų metas“, 1984 m.), natiurmortų („Saulagėlės“, 1998 m.), teminių kompozicijų („Makedonija“, 1977 m.).
Kūrybai būdingas lyrizmas, raiškūs psichologiniai charakteriai, tvirta kompozicija, apibendrintos formos, sodrių, kontrastingų spalvų koloritas, ekspresyvus platus potėpis. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose, individualios: 1971 m., 1972 m. Vilniuje ir Kaune, 1995 m., 1999 m., 2005 m. Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.
Knituoja
Knituoja – upė vakarų Žemaitijoje, Kelmės rajone; Ventos dešinysis intakas. Prasideda Adošiškės miške, į pietus nuo Vaiguvos. Teka į šiaurę, vaga vingiuota. Įteka į Ventą 322 km nuo jos žiočių, šalia Čekaičių kaimo.
Intakai – Trumpė, Luokupis (dešinieji). Vidutinis nuolydis 208 cm/km. Upė patvenkta Šarkių (8 ha) ir Bagužių (7 ha) tvenkiniais. Prie Knituojos esantys kaimai: Adošiškė, Pikeliai, Liupšiai, Pelėdkojai.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1963–1964 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1963–1964 m.
Krakatukai kosmose
Krakatukai kosmose – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga vaikams, išleista 2012 m. Tai ketvirtoji vadinamosios „Krakatukų serijos“ dalis, kurioje išlieka tie patys veikėjai – Birbindonas, tešlius, maumas, Buntė bei įvedamas naujas pagrindinis personažas Žmogeliukas. Šį kartą veikėjai keliauja į kosmosą. Knyga iš kitų pasakų apie krakatukus išsiskiria tuo, jog čia mažiau veikėjų bei netikėtų autorės minties šuolių, daugiau dėmesio skiriama keturiems pagrindiniams personažams bei jų paveikslams. Knygą iliustravo Irmina Dūdėnienė.
Alytaus miesto teatras „Krakatukų kosmose“ motyvais pastatė spektaklį „Krakatukai mėnulyje“ (režisierė – Loreta Liausaitė). Premjera – 2014 m. kovo 27 d.
Tai aštuntoji Renatos Šerelytės knyga vaikams, ir ketvirtoji iš serijos apie krakatukus. 2007 – 2013 m. apie krakatukus buvo išleistos penkios knygos.
Fegerašo kalnai
Fegerašo kalnai  – Pietų Karpatų kalnų masyvas, aukščiausias Rumunijoje. Iš šiaurės ir vakarų masyvą supa Olto upė. Aukščiausios viršukalnės: Moldovianu (2544 m), Negoju (2535 m), Vištia Marė (2527 m), Lespezis (2522 m), Viniatora lui Butianas (2507 m).
Kalnai sudaryti daugiausia iš kristalinių uolienų. Viršūnės alpinio tipo. Yra ledyninės kilmės ežerų, iš kurių didžiausias – Bilia. Šlaitus dengia plačialapių ir spygliuočių miškai, aukščiau – kalnų pievos.
Vystomas turizmas. Per kalnus driekiasi savo vingiuotumu žymus kelias Transfegerešanas. Kalnų pašlaitėje yra Viktorijos ir Fegerašo miestai.
Mikalavas
Mikalavas – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Pivašiūnų, dešiniajame Varėnės krante. Yra biblioteka.
thumb|left|160px|Mikalavo kryžius
Istorija
XIX a. Mikalavas buvo rusų sentikių kaimas, 1877 m. jame buvo 17 kiemų ir 116 gyventojų. Vietovė priklausė Domantonių seniūnijai Alovės valsčiuje.
Katovicai
Katovi̇̀cai  – miestas-apskritis Lenkijos pietuose, Silezijos vaivadijos sostinė. Katovicai – miestas Silezijos aukštumose, apie 50 km nuo Karpatų ir 100 km nuo Sudetų kalnų. Per miestą teka Klodnicės ir Ravos upės. Sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena ~3,5 mln. žmonių. Yra tarptautinis oro uostas, plentų ir geležinkelių mazgas.
Juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų (kasybos pramonės įrenginių, prietaisų, staklių, poligrafijos mašinų, katilinių įrangos), elektrotechnikos, optikos ir tiksliųjų prietaisų, chemijos, maisto (mėsos, pieno), popieriaus, poligrafijos, siuvimo pramonė, metalo gaminių, statybinių medžiagų, porceliano, baldų, ortopedijos reikmenų gamyba. Apylinkėse – dideli akmens anglių telkiniai ir kasyklos (Silezijos baseinas).
Veikia 1968 m. įkurtas universitetas, keletas institutų, 3 teatrai (Silezijos, šokio, lėlių), filharmonija, planetariumas, zoologijos sodas, keletas muziejų, meno galerija.
Istorija
thumb|250px|left|Katovicų miesto planas Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1598 m., tačiau randama ir ankstesnių paminėjimų, kaip Dabo (1299 m.) ar Bogucicės (1299 m.) kaimelių pavadinimai, kurie tapo Katovicų miesto dalimis. 1955 m. po Stalino mirties miestas pervadintas Stalinogrudu, ankstesnis vardas sugrąžintas 1957 m. kovo 27 d. Katovicai Silezijos vaivadijos sostine tapo 1999 m. Miestas yra svarbiausias Aukštutinės Silezijos pramonės rajono centras.
Sportas
Katovicuose vyko 2009 m. Europos krepšinio čempionatas, 1976 m. pasaulio ledo ritulio čempionatas ir kt.
Konstantinas Černenka
Konstantinas Ustinovičius Černenka (1911 m. rugsėjo 24 d. Bolšaja Tesėje, Sibire – 1985 m. kovo 10 d. Maskvoje) – Tarybų Sąjungos politikas, buvęs TSKP lyderis. K. Černenkos vadovavimo laikotarpis pasižymėjo grįžimu prie brežnevizmo.
Jaunystė
Gimė neturtingoje šeimoje, mažame miestelyje Krasnojarsko srityje. Jo tėvas dirbo vario ir aukso kasyklose, o motina rūpinosi ūkiu. 1926 m. įstojo į komjaunimą. Baigė trimetę kaimo jaunimo mokyklą. Pradinis išsilavinimas ir politiniai įsitikinimai padėjo jam tapti komjaunimo rajono komiteto propagandos ir agitacijos skyriaus vedėju.
1930–1933 m. tarnavo Sovietų Sąjungos krašto apsaugoje Kinijos-SSRS pasienyje, Kazachstane. Čia 1931 m. įstojo į Komunistų Partiją, buvo išrinktas pasienio užkardos partinės organizacijos sekretoriumi.
1943–1945 m. K. Černenka mokėsi Maskvoje, partinių organizatorių kursuose. Į frontą nesiprašė. Per karo metus gavo vienintelį apdovanojimą – medalį „Už puikų darbą“. Vėliau trejus metus dirbo Penzos srities partinio komiteto ideologijos sekretoriumi.
Lūžis Černenkos karjeroje buvo 1948 m. jo paskyrimas Moldavijos Komunistų Partijos CK Propagandos ir agitacijos skyriaus vedėju. Ten jis susitiko su Leonidu Brežnevu, tuomet buvusiu Moldavijos KP CK Pirmuoju sekretoriumi. Darbiniai santykiai peraugo į tvirtą draugystę, kuri truko iki gyvenimo pabaigos. Padedamas L. Brežnevo, K. Černenka padarė unikalią karjerą, nuo žemiausių postų pasiekęs valdžios piramidės viršūnę, nors neturėjo jokių pastebimų lyderio bruožų. Dirbdamas Maskvoje, L. Brežnevas 1956 m. paskyrė K. Černenką TSKP CK Propagandos ir agitacijos skyriaus Masinės agitacijos sektoriaus vedėju. Nuo 1960 m. gegužės mėn. iki 1965 m. liepos K. Černenka dirbo L. Brežnevo, tuo metu TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko, sekretoriato vadovu.
Partinė karjera
L. Brežnevui tapus partijos vadovu, K. Černenka paskirtas TSKP CK Bendrojo skyriaus vedėju (1965 m. liepos mėn.-1982 m. lapkritis). 1966–1971 m. K. Černenka buvo kandidatas į TSKP CK narius. Partijos XXIV suvažiavime 1971 m. jis išrinktas CK nariu. 1976 m. kovo 5 d. išrinktas TSKP CK sekretoriumi, netrukus (1977 m. spalio 3 d.) tapo kandidatu į Politinio biuro narius, o jau 1978 m. lapkričio 27 d. – pilnateisiu Politinio biuro nariu.
Brežnevo valdymo laikais Černenkai dirbant CK Bendrojo skyriaus vedėju, per jo rankas pereidavo didžiulis kiekis dokumentų ir ištisų partijos vadovų dosje. Savo asmeninėmis savybėmis jis buvo linkęs dirbti mažai pastebimą aparatinį darbą, tačiau buvo vienas labiausiai informuotų šalies žmonių.
Konstantinas Černenka buvo aukščiausios klasės „orgdarbuotojas“. Visi regionų vadovai siekė pakliūti į priėmimą būtent pas jį. Todėl, kad žinojo: jei kreipeisi į Černenką, klausimas bus išspręstas, o reikalinga dokumentacija operatyviai bus suderinti visose instancijose. (F. Morgunas).
Turima informacija jis reguliariai dalijosi su Brežnevu, todėl turėjo „Brežnevo sekretoriaus“ reputaciją. XX a. 7-to dešimtmečio pabaigoje Černenka pradėtas laikyti galimu Brežnevo įpėdiniu, susijusiu su jo aplinkos konservatyviais sluoksniais. Brežnevui mirus, ir partiniuose vadovaujančiuose sluoksniuose, ir vakarų politologų buvo laikomas kartu su Andropovu, realiausiu pretendentu į Generalinio sekretoriaus postą. K. Černenka buvo laikomas L. Brežnevo statytiniu ir artimu bendražygiu, tačiau po Brežnevo mirties jam nepavyko gauti pakankamos partinių grupuočių paramos, ir nauju Generaliniu sekretoriumi 1982 m. lapkričio 12 d. tapo Jurijus Andropovas. Politinis biuras būtent K. Černenkai pavedė TSKP CK plenumui pasiūlyti Andropovo kandidatūrą į Generalinius sekretorius. Didžioji kalbos plenume dalis buvo paskirta Brežnevo panegirikai, tuo pačiu pabrėžiant kolektyvinio vadovavimo būtinumą.
Andropovo liga ir greita mirtis, bei vidaus politinės kovos sunkumai Černenkai leido praktiškai be konkurencijos tapti nauju partijos ir visos TSRS vadovu.
Generalinis sekretorius
Išrinktas 72 m. amžiaus K. Černenka jau sunkai sirgo ir buvo vertinamas kaip tarpinė figūra. Didžiąją savo valdymo dalį jis praleido ligoninėje, kur kartais netgi vykdavo Politinio biuro posėdžiai. Prieš pat mirtį, ten pat ligoninėje, Maskvos partinis vadovas Grišinas jam įteikė Rusijos liaudies deputato pažymėjimą.
K. Černenkos valdymo laiku buvo pradėta keletas taip ir neįgyvendintų projektų: mokyklos reforma, šiaurės upių tėkmės keitimas, profsąjungų stiprinimas. Jo valdymo laikotariu Rugsėjo 1-oji tapo Žinių dienos švente. Po jo pranešimo apie partijos ideologinį darbą (1983), prieš jaunimo roko grupes pradėtas didelis puolimas; jų saviveiklos koncertai buvo pripažinti Roskoncerto organizacijos monopolio laužymu ir prilyginti nelegaliam darbui ir grėsė kalėjimu.
Tuo laiku prasidėjo postbrežnevinis ir postmaoistinis tarpusavio santykių su Kinija atšilimas, tačiau santykiai su JAV liko tokie pat įtempti. 1984 m., kaip atsakas į Maskvos olimpiados boikotą, buvo boikotuotos Los Andželo olimpinės žaidynės. TSRS pirmą kartą aplankė Ispanijos karalius Chuanas Karlosas I. K. Černenkos valdymo laiku praktiškai nesikeitė Politinio biuro ir TSRS Ministrų Tarybos sudėtis.
J. Andropovo valdymo laiku pradėtos bylos ir represijos prieš korupcionierius nebuvo sustabdytos, buvo sušaudytas Jelisejevo gastronomo Maskvoje vadovas Sokolovas, nusižudė buvęs Vidaus reikalų ministras N. Ščiolochovas, teisiamas J. Čiurbanovas ir kt.
Generalinis sekretorius Černenka į partijos narius atšaukė 94 metų amžiaus Viačeslavą Molotovą, buvusį TSRS premjerą bei Užsienio reikalų ministrą. V. Molotovas, kuris buvo vyresnis už K. Černenką 21 metais, jį metais pergyveno.
Mirtis ir laidotuvės
1984 m. vasarą būdamas Kislovodske, K. Černenka susirgo, ir praktiškai iš ligoninės nebeišėjo. Tarp jo ligų – širdies nepakankamumas, kepenų cirozė, plaučio suirimas, astma. 1985 m. kovo 10 d. ryte jį ištiko koma, o tos pačios dienos vakare sustojo širdis.
K. Černenka buvo vienas iš 16-kos Triskart Socialistinio darbo didvyrių (šiuos vardus gavo 1976, 1981 ir 1984 m.; Politiniame biure be K. Černenkos tokį titulą turėjo tik Nikita Chruščiovas ir Dinmuchamedas Kunajevas).
Iš pirmos santuokos Černenko turėjo vieną sūnų, kuris tapo propagandistu Tomske, iš antros santuokos – dukras Jeleną ir Verą bei sūnų Vladimirą.
Senegambijos akmenų ratai
Senegambijos akmenų ratai – natūralus apvalių akmenų parkas, esantis Gambijos ir Senegalo teritorijoje. Visa akmenų teritorija užima 39 000 km² plotą. Kartais vietinių gyventojų šie dariniai vadinami Wassu (Gambijoje) ir Sine-Saloum (Senegale).
Akmenys datuojami nuo III dešimtmečio prieš mūsų erą iki XVI mūsų eros amžiaus. Šie paminklai buvo statomi senarų valstybėse Sinėje ir Salume. Kiekviename rate yra nuo dešimt iki dvidešimtketurių akmenų, kurie yra kapų vietose. Akmenų svoris svyruoja iki 10 tonų, o aukštis nuo 1 iki 2,5 metrų.
2006 m. liepos 21 d. Senegambijos akmenų ratai buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. thumb|left|200px|Senegambijos akmenų ratai
Lauko špatas
miniatiūra|517x517px|Feldšpatų fazių diagrama 900 °C temperatūroje. thumb|150px|right|Anortitasthumb|right|150px|Amazonitas thumb|150px|Labradoritas Lauko špatas (arba feldšpatas, nuo – „laukas“ + Spat – „uoliena“) – silikatų klasės, uolienas formuojančių mineralų grupė, kuri sudaro apie 60 % žemės plutos.
Lauko špatai kristalizuojasi iš magminių intruzinių ir efuzinių uolienų, taip pat sutinkami mineralinėse gyslose ir daugelyje metamorfinių bei nuosėdinių uolienų.
Dispersija 0,012
Galimos spalvos: ruda, žydra, bespalvė, žalia, oranžinė, rožinė, geltona.
Uoliena sudaryta vien tik iš lauko špato vadinama anortozitu.
Lauko špato grupė priskiriama tektosilikatų sistemai ir sudaryta iš:
Pagėgių savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Pagėgių savivaldybės taryba – Pagėgių savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. 2007 m. vasario 25 d. vykusių rinkimų rezultatai Vyriausiosios rinkimų komisijos sprendimu (7 nariai balsavo UŽ, 5 – PRIEŠ), už šiurkščius rinkimų įstatymo pažeidimus pripažinti negaliojančiais. Tačiau Administracinis teismas VRK sprendimą atmetė, rinkimų rezultatus 2007 m. kovo 23 d. VRK patvirtino.
Partijos
2007 m. vasario 25 d. rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Kęstas Komskis, mero pavaduotoju Remigijus Špečkauskas. Administracijos direktoriumi paskirtas Vaidas Bendaravičius, direktoriaus pavaduotoja Dainora Žilinskaitė. K. Komskį 2008 m. išrinkus Seimo nariu lapkričio 15 d. mero poste jį pakeitė brolis Virginijus Komskis.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Pakalkiai
Pakalkiai arba Bogatojė  (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Palikalksteins prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities Kramavos dvaro kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.
Dire Straits
Dire Straits – britų roko grupė, susikūrusi 1977 m., kuriai atstovavo vadovas Mark Knopfler (gitara ir vokalas), jo brolis David Knopfler (gitara), John Illsley (bosinė gitara), Pick Withers (mušamieji), ir vadybininkas Ed Bicknell. Nors ši grupė susikūrė kaip tik tuo metu, kai viešpatavo pankrokas, Dire Straits veikė neperžengdami klasikinio roko ribų, nors ir neapsiėjo be rėžiančių garsų, kad atkreiptų dėmesį į tuos, kuriems įkyrėjo 1970-ųjų roko perprodukcija.
Jų žinomiausios dainos: „Sultans of Swing“, „Romeo and Juliet“, „Money for Nothing“, „Tunnel of Love“, „Walk of Life“, „So Far Away“, „Skateaway“ and „Brothers in Arms“.
Istorija
Grupę įkūrė broliai Knopfler`iai 1977. Pirmasis albumas „Dire Straits“ didelio pasisekimo neturėjo, tačiau po penkių mėnesių buvo išleistas singlas „Sultans Of Swing“, kuris pateko į populiariausiųjų topus JAV bei Didžiojoje Britanijoje. Singlas išpopuliarino Dire Straits pirmąjį albumą. Grupė, kuri iki šiol grojo klubuose ir pub`uose pasirašė sutartį su muzikos įrašų kompanija „Polygramm“. Kitas albumas „Communiqué“ nesusilaukė didelio pasisekimo, nes didžioji dalis dainų buvo ne Marko, o jo brolio Davido kūriniai. Kito albumo „Making Movies“ metu David`as paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą. Naujajame albume sukurtos dainos pasižymėjo ilgomis instrumentų improvizacijomis – „Private Investigations“, „Telegraph Road“ ar „Tunnel Of Love“. 1985-aisiais Dire straits išleidžia naują albumą „Brothers In Arms“, kuris iki šios dienos parduotas daugiau nei 35-ių milijonų egzempliorių tiražu. Visų pirma, tokio populiarumo šis albumas susilaukė dėl nepakartojamų kompozicijų „Money For Nothing“ ir „Brothers In Arms“. Hitas „Money For Nothing“ 1986 metų „MTV Music Awards“ festivalyje nugalėjo, kaip geriausio vaizdo klipo autoriai. Su albumu „Money For Nothing“ pasirodė tokios dainos, kaip: „Where Do You Thing You're Going“, „Down The Water Line“ ar radio stočių pamėgta „Walk Of Life“. Grupė dar 1991-aisiais išleidžia albumą „On Every Street“, kurio titulinis singlas – „Calling Elvis“. Praktiškai čia ir nutrūksta grupės muzikinė karjera. Tačiau Dire Straits, paliko neišdildomą įspūdį roko istorijoje.
Martynas Počobutas
Martynas Počobutas-Odlianickis (, ; 1728 m. spalio 30 d.  Salomenkos k., Gardino apskr., dab. Gardino raj. – 1810 m. vasario 7 d.  Daugpilis) – SJ, Vilniaus universiteto rektorius, universiteto observatorijos vedėjas, astronomas, matematikas ir švietėjas.
Studijos, mokslinė veikla astronomijos srityje
Grįžęs į Vilnių, iš pradžių Počobutas Vilniaus akademijoje dėstė lotynų ir graikų kalbas, studijavo teologiją. Į astronomiją ėmė gilintis maždaug nuo 1760 metų, paskatintas Tomo Žebrausko. 1761 m. Martynas Počobutas, gavęs stipendiją, kartu su Kazimieru Naruševičiumi tobulinosi Marselyje bei Avinjone, kur gilino žinias matematikos bei fizikos moksluose. Avinjono kolegijoje dalyvavo astronominiuose stebėjimuose. Počobuto ir Naruševičiaus darbas apie „Skorpiono Alfos" vardo žvaigždės pasislėpimą už Mėnulio, buvo paskelbtas Avinjono moksliniame leidinyje. Pirmuoju Počobuto mokytoju buvo tapęs Marselio observatorijos vedėjas Espritas Pezena (1692-1776).
Sugrįžęs į Vilnių, Martynas Počobutas nuo 1764 m. buvo paskirtas Vilniaus akademijos matematikos ir astronomijos profesoriumi. Baigė statyti astronomijos observatoriją Vilniuje, buvo pirmasis jos vedėjas. 1766 m. M.Počobutas nustatė Vilniaus observatorijos geografinę padėtį, pačią observatoriją sutvarkė iki 1772 m. Observatorijoje buvo stebimas planetų judėjimas, Jupiterio palydovai.
1766 m. Počobutas išleido brošiūrą su 1766 m. vasario 14 d. Mėnulio užtemimo skaičiavimais. Kai kurie skaičiavimai buvo paskelbti Vienoje, moksliniame veikale „Efemeridės". 1768 m. Počobutas, gavęs LDK didikės Elžbietos Oginskaitės - Puzinienės fundaciją, lankė Vakarų Europos observatorijas tikslu įgyti Vilniaus observatorijai prietaisų. Buvo Kopenhagoje, Hamburge, Bremene, Grinvičo, Paryžiaus observatorijose. 1770 m. už nuopelnus astronomijai Martynas Počobutas išrinktas Londono karališkosios astronomų draugijos nariu. 1788 m. jis tapo Prancūzijos mokslų akademijos nariu korespondentu.
1777 m. Počobutas atrado žvaigždyną, kuris buvo pavadintas karaliaus Stanislovo Poniatovskio garbei „Poniatovskio tauru" („Vitellus Poniatovii"). Apie tai buvo paskelbta 1777 m. atskirame Vilniuje išleistame leidinyje: „''Poczobut M. Cahiers des observations astronomiques faites a l’observatoire royal de Vilna en 1773. Vilna, 1777''„. ir 1785 m. astronomijos metraštyje. Nuo 1767 m. Počobutas oficialiai minėtas kaip karaliaus astronomas.
Počobuto įsakymu 1780 m. Vilniaus akademijoje įsteigta Taikomosios mechanikos katedra.
1781 m. Počobutas stebėjo atrastą Urano planetą. 1783 m. Počobutas kartu su Jonu Sniadeckiu Gardine stebėjo saulės užtemimą. 1793 m. su Jonu Sniadeckiu Augustave stebėjo žiedinį saulės užtemimą.
1803 m. Počobutas išspausdino veikalą „Apie dangaus zodiako senumą Denderoje“. Šis darbas buvo išverstas į prancūzų kalbą. Martynas Počobutas susirašinėjo su kitais Europos astronomais, tarp jų prancūzų astronomu Žozefu Žeromu de Lalandu, kuris Počobuto darbų apie Merkurijaus stebėjimus buvo paskelbęs prancūzų mokslo leidiniuose, Sankt Peterburgo Mokslų akademijos akademiku Vasilijum Severginu, kuris lankėsi Vilniuje ir anglų mokslininku Džozefu Banksu.
1774–1790 m. Martynas Počobutas redagavo leidinį „Gazeta Wileńska“, rašė eilėraščius. Bendradarbiavo spausdindamas publikacijas kituose Vilniuje leistuose žurnaluose ir laikraščiuose.
Martynas Počobutas buvo įsitraukęs į 1794 m. sukilimą. Jis pasirašė aktą, pagal kurį sukilimo vadu buvo paskirtas Jokūbas Jasinskis.
Vilniaus akademijos rektorius ir paskutinieji gyvenimo metai
thumb|150 px|left|Memorialinė lentelė Martynui Počobutui ant Vilniaus universiteto Observatorijos pastato
1780 m. Martynas Počobutas buvo paskirtas Vilniaus akademijos rektoriumi, kuriuo išbuvo beveik 20 metų. Kartu su Joachimu Liutauru Chreptavičium jis pertvarkė jėzuitų akademiją į Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiąją mokyklą (Scola Princeps Magni Ducatus Lithuaniae). Pertvarkęs akademiją, Počobutas rinko kandidatus profesorių pareigoms užimti. Savo įpėdiniu numatė Joną Sniadeckį.
Šaltiniuose teigiama, jog Martynas Počobutas universitetą ir observatoriją laikė savo gyvenimo tikslu. 1807 m. perleisdamas observatoriją vedėjauti Jonui Sniadeckiui, kartu perdavė ir savo lėšomis pirktus įrenginius bei knygas.
Martynas Počobutas mirė 1808 m. jau sirgdamas Daugpilio jėzuitų vienuolyne.
Zenica
Zenica – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje, 70 km į šiaurę nuo Sarajevo, prie Bosnos upės. Tarp gyventojų vyrauja musulmonai. Yra Čaršijska mečetė, austrų fontanas, miesto muziejus ir meno galerija (buvusioje sinagogoje), Vranduk tvirtovė, teatras. Metalurgijos kombinatas, koksochemija.
Udmurtija
Geografija
Didžiąją respublikos dalį užima lygumos, šiaurėje iškilusi Kamos aukštupio aukštuma, suskaidyta upių slėnių. Aukštis iki 332 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra - apie -14-15 °C, liepos mėnesio +17-19 °C. Metinis kritulių kiekis 400-600 mm. Udmurtijos šiaurėje prasideda Kamos upė, o pietuose teka jos intakas Ižas. Dauguma kitų upių priklauso Viatkos baseinui (Kilmezė, Vala, Čepca). Apie pusę respublikos teritorijos dengia mišrieji miškai.
thumb|left|240px|Kama netoli Sarapulo thumb|left|240px|Aleksandro Nevskio cerkvė Iževske
Didžiausi miestai
2007 m., tūkst. gyv.
Linksmakalnis (Anykščiai)
Linksmakalnis (anksčiau Veseluvka) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Skiemonių, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo auga Želtiškių miškas.
Istorija
Iki XX a. vidurio kaimas buvo vadinamas Veseluvka, vėliau pervadintas Linksmakalniu.
Lagas (navigacija)
Lagas – navigacinis prietaisas, skirtas laivo greičiui matuoti. Egzistuoja keletas lago rūšių.
Ščebra
Ščebra, Stebra – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Naujinės, 6 km į šiaurę nuo Augustavo ir 88 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimo gyventojai dažniausiai dirba miškininkystės ir žemės ūkio pramonėje. Netoli kaimo teka Ščeberkos upė.
Lagas (navigacija)
Hidrodinaminis lagas matuoja vandens srauto sukeliamą slėgį, priklausantį nuo laivo greičio, indukcinis – nuo laivo greičio priklausančią elektrovaros jėgą, kurią indukuoja elektromagneto, pritvirtinto prie laivo dugno, magnetinis laukas. Sraigtinio magneto sparnuotės, kurios, plaukiant laivui, sukasi vandenyje, apsisukimų dažnis priklauso nuo laivo greičio. Seniausias yra rankinis lagas. Tai virvė (laglynis), ant kurios kas 1/120 jūrmylės surištas mazgas. Virvės galas tvirtinamas prie medinio skydelio, kuris išmetamas už borto; skydeliui užėmus tam tikrą padėtį, jūreivis leidžia per rankas virvę. Laivo greitis lygus tiek jūrmylių per valandą, kiek mazgų jūreivis perleidžia per 30 s. Iš to kilęs pavadinimas mazgas (greičio vienetas), lygus vienai jūrmylei per valandą.
Ščebra
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilo nuo šalia tekančios upės – Ščeberka. Švedų mokslininkas, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojas Knut Olof Falk teigia, jog upelio dugnas yra nepaprastai akmenuotas, neretai primenantis akmenimis grįstą gatvę. Pasinaudodamas senesniu šio pavadinimo variantu Stebra (1547 m.) nustatė ryšį su jotvingišku žodžiu stabis (akmuo). Taigi Szczeberka (Ščeberka) yra lietuviško pavadinimo Akmena atitikmuo.
Aleksandras Borodajus
Aleksandras Borodajus (Александр Юрьевич Бородай; g. 1972 m. liepos 25 d. ) – Rusijos politologas, žurnalistas, verslininkas. Nuo 2014 m. gegužės 16 d. iki 2014 m. rugpjūčio 7 d. – nepripažintos Donecko Liaudies respublikos (DLR) "ministrų tarybos" pirmininkas, o nuo 2014 m. rugpjūčio 8 d. – DLR "ministrų tarybos" pirmininko pavaduotojas, generalinis patarėjas.
Ispanijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Aleksandras Borodajus
Biografija
Gimė 1972 m. liepos 25 d. Maskvoje, filosofo Jurijaus Borodajaus šeimoje. . Jo sesuo – antikinės ir viduramžių filosofijos specialistė Tatjana Borodaj.
Dalyvavo 1993 m. rugsėjo-spalio įvykiuose (vad. „Baltųjų Rūmų sušaudymas“) Rusijos Federacijos (RF) Aukščiausiosios Tarybos, tada veikusios prieš RF prezidentą Borisą Jelciną, pusėje. Tada A. Borodajus buvo vienos iš kovinių grupių narys. .
1994 m. baigė Maskvos valstybinio universiteto Filosofijos fakultetą, o vėliau – ir aspirantūrą, kurios metu jo veiklos specializacija buvo Socialinė filosofija (etninių konfliktų problemos ir elitų teorijos). .
Nuo 1993 m. gruodžio iki 1994 m. birželio dirbo Rusijos fondo reformų ekspertu. Nuo 1994 m. birželio dirbo agentūros „RIA Novosti“ (РИА Новости) karo korespondentu, aprašinėjo Pirmąjį Čečėnijos karą , filmavo reportažus Rusijos TV kanalams NTV, Pirmasis kanalas. Nuo 1996 m. nuolatinis straipsnių laikraštyje „Zavtra“ („Завтра“ 'Rytojus') autorius, o nuo 1997 m. buvo karinis apžvalgininkas. Laikraštyje Zavtra A. Borodajus spausdina straipsnius apie tarpnacionalinius santykius buvusios TSRS šalyse, Rusijos kariuomenę, situaciją Čečėnijoje ir Šiaurės Kaukaze. .
1999 m. rugpjūtį laikraščio „Zavtra“ specialieji korespondentai Aleksandras Borodajus ir „Igoris Strelkovas“ kartu su VRM specnazo kariais pabuvojo Kadaro zonoje Dagestane. Čia jie lankėsi keliuose kaimuose, kuriuose gyveno vahabitai.
2001-2002 m. buvo žurnalo „Russkij predprinimatel“ (Русский предприниматель 'Rusų verslininkas') vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.
Nuo 2001 m. balandžio A. Borodajus konsultavimo agentūros „Sociomaster“ (Социомастер) bendrasteigėjis ir generalinis direktorius. Agentūra specializavosi krizinių situacijų klausimuose. . 2002 m. UAB „Sociomaster“ Rusijoje užėmė pirmą vietą projekto „Paramos tarptautiniam bendradarbiavimui ir užsienio ekonominei veiklai informacinių technologijų sferoje koncepcijos sukūrimas ir realizavimas, įskaitant prisijungimą prie PPO“ konkurse, kurį skelbė Rusijos federalinė tikslinė programa „Elektroninė Rusija“. . Kaip projektas buvo vykdomas federalinių tikslinių programų svetainėje nebuvo atspindėta. .
Pagal duomenų bazę SPARK (СПАРК) A. Borodajus kartu su Dmitrijumi Bočkariovu ir Vladimiru Čechimovu yra kompanijos „Фуд Сервис Плюс“ (registruota 2014 m. sausio 10 d., užsiima restoranų verslu) steigėju. .
Dalyvavimas kare Rytų Ukrainoje
2014 m. balandžio 13 d. Internete pasirodė įrašas, kuris buvo aprašytas kaip Pietryčių Ukrainoje veikiančių savigynos būrių pokalbiai, kuriuose žmogus su pseudonimu „Strelok“ ( 'Šaulys') raportuoja apie Slovjansko rajone sėkmingai likviduotus Ukrainos Saugumo tarnybos vadovybės atstovus. Tuo metu Ukraina buvo pradėjusi antiteroristinę operaciją. Komentuojant šį įrašą žiniasklaidoje buvo spėjama, kad žmogus pseudonimu „Strelok“ yra vienas separatistų vadovų Igoris Strelkovas, o jo pašnekovas – Aleksandras Borodajus.
2014 m. gegužės 16 d. Donecko Liaudies respublikos Aukščiausiosios tarybos 3-ioje sesijoje DLR "ministrų tarybos" pirmininku buvo patvirtintas A. Borodajus.
2014 m. gegužės 17 d. spaudos konferencijoje Donecke Borodajus pareiškė, kad DLR institucijos ruošia užklausimą Rusijos Užsienio reikalų ministerijai su prašymu priimti į Rusijos Federacijos sudėtį arba įkurdinti Rusijos karines bazes DLR teritorijoje. Borodajus taip pat pasakojo apie rengiamą Lugansko Liaudies respublikos ir DLR susijungimą. . Borodajus taip pat pareiškė, kad kaip privatus asmuo dalyvavo prijungiant Krymą prie Rusijos, ir kad Donecke, Kryme ir Luganske veikia viena komanda : „Neslėpsiu, kad dirbau Kryme. Tai apskritai viena žmonių kohorta. Tai tolydus nenutrūkstamas projektas, jei išsireikšti verslo kalba.“
Ukrainos saugumo tarnyba paskelbė Borodajaus, kaip įtariamo kūrus teroristines grupes ar organizacijas (pagal Ukrainos Baudžiamojo kodekso str. 258-3), paiešką. .
2014 m. rugpjūčio 7 d. A. Borodajus atsistatydino iš DLR "ministrų tarybos" pirmininko pareigų. Tai jis paaiškino: „Aš paskelbiu apie atsistatydinimą, nes p[ereinu į kitą darbą. Aš atėjau kaip krizių vadybininkas, kai DLR tik formavosi. Dabar DLR – tikra valstybė. Ji turi vyriausybę, ginkluotąsias pajėgas. Respublika tapo tarptautinės teisės subjektu.“ Po atsistatydinimo A. Borodajus jo paties pageidavimu tapo naujojo DLR "ministrų tarybos" pirmininko generaliniu patarėju pavaduotojo pareigose. .
EuroBasket 2013 finalas
EuroBasket 2013 finalas vyko 2013 m. rugsėjo 22 d. Slovėnijos sostinėje Liublianoje. Finale susitiko Prancūzijos ir Lietuvos rinktinės.
Nugalėtojais tapo prancūzai. Tai jiems buvo pirmas aukso medalis Europos krepšinio čempionate. Tuo tarpu Lietuva iškovojo 6-tą medalį šio čempionato istorijoje.
Moldovianu
Moldovianu viršukalnė  – kalnas Pietų Karpatuose, Fegerašo kalnų masyve; aukščiausia Rumunijos vieta. Aukštis – 2544 m.
Pasiekiamas iš Viktorijos (šiaurėje) ir Kimpulungo miestų. Į vakarus nuo kalno eina Transfegerešano kelias, skiriantis Moldovianu nuo Negoju kalno.
Parausių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia
'''Parausių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia''' – koplyčia, esanti Parausių kaime, Vilkaviškio rajone. Ji stovi apie 2,3 km į rytus nuo kelio, kairiajame Rausvės upės krante, 0,2 km į pietvakarius nuo veikiančių kaimo kapinių. XX a. pradžios medinės sakralinės architektūros paminklas. Parapijai nepriklauso, rūpinasi Pilviškių seniūnija. Parausiai yra Pilviškių Švč. Trejybės parapijos teritorijoje. miniatiūra|200px|left|Viduje, vaizdas į altoriaus pusę – presbiteriją miniatiūra|250px|right|Šalia koplyčios yra kapai
2005 m. balandžio 18 d. statinys įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (u.k. ).. Į seną statinį 2006 m. sudėti autentiškus atitinkantys mediniai langai. Netrukus jie buvo išdaužyti. Nuo pokario, jau beveik pusę amžiaus, Parausių kaimo koplyčia stovi vidury laukų nebenaudojama, paminklas kenčia nuo vandalų. Svarstomas koplyčios perkėlimas į artimiausią gyvenvietę.
Istorija
Koplyčia statyta 1929-1930 m. Lėšų jos statybai aukojo aplinkinių kaimų žmonės, jie patys daug dirbo, kad ji iškiltų. Vilkaviškio krašto muziejuje saugomi senųjų Parausių kaimo gyventojų prisiminimai, jie liudija apie tai, kad prieškario metais apylinkėse gyventa nemažai turtingų ūkininkų, kurie ir išlaikė šią koplyčią. Koplyčia buvo naudojama kaip bažnyčia, į ją iš Pilviškių atvykdavo kunigas. Jam buvo pastatytas namas kitoje tada dar neužakusio gretimo ežero pusėje. Čia kiekvieną gegužę vykdavo mojinės, kai kurie atlaidai. Šventovėje susirinkdavo gausus būrys aplinkinių kaimų žmonių. Joje būdavo laikomos gedulingos pamaldos, švenčiamos įvairios religinės šventės, rengiami atlaidai, laidotuvės. Šventorius virto kapinaitėmis, kur iš pradžių buvo laidojami ūkininkai, prisidėję prie koplytėlės statybos. Kapų pamažu daugėjo, o koplytėlės sienos iš vidaus buvo pradėtos puošti gana keistu būdu: kai šventoriuje buvo laidojamas ūkininkas, ne visi laidotuvių vainikai būdavo sudedami ant kapo, nes dalis jų buvo sukabinama koplytėlės viduje.
Pokario laikais koplyčioje ginklus slėpdavo Lietuvos partizanai. Vėliau joje kartais dar vykdavo pamaldos, bet 1958-aisiais iki pat Nepriklausomybės atkūrimo ji buvo uždaryta.
Architektūra
Koplyčios statinys kompaktinis, stačiakampio plano, su mažesnio tūrio presbiterija ir kvadradinio plano bokšteliu. Stogas virš pagrindinio tūrio yra dvišlitis, su pusvalminiu galinio fasado stogo užbaigimu, virš presbiterijos - trišlaitis, bokštelio - keturšlaitis, piramidinis. Bokštelis su kalto metalo ažūriniu kryžiumi ir apskardintu kryžiaus kupoliuku.
Zimbabvės prezidentas
Zimbabvės prezidentas – aukščiausias valdymo postas Zimbabvėje. Pirmuoju šalies vadovu tapo Canaan Banana iš karto po Zimbabvės nepriklausomybės paskelbimo 1980 m. Nuo 1987 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. vasario 11 d. panaikinus šalies premjero pareigas, prezidentas vadovavo ir šalies vyriausybei. Po 2008–2009 m. politinių derybų premjero pareigos buvo atkurtos.
Zimbabvės prezidento kadencija trunka 6 metus.
Nuo 1987 iki 2017 m. šaliai vadovavo Robert Mugabe. Jis buvo perrinktas šiose pareigose 1990, 1996, 2002, 2008 ir 2013 m.
Dabartinis šalies vadovas yra Emmerson Mnangagwa.
Čekijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Čekijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Rajaderis
Rajaderis – miestas vidurio Velse, prie Vajaus upės. Išvystytas žemės ūkis ir turizmas.
XII amžius
Dvyliktasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1101 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1200 metų gruodžio 31 dieną.
Robert Mugabe
Robertas Gabrielis Mugabė 1924 m. vasario 21 d. – 2019 m. rugsėjo 6 d.) – antrasis Zimbabvės prezidentas, šaliai vadovavęs 1987−2017 m. Kaip vienas judėjimo prieš baltaodžių valdymą lyderių, į vadovaujamus postus R. Mugabe rinktas nuo 1980 m. Iki 1987 m. politikas buvo šalies ministru pirmininku.
XII amžius
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Robert Mugabe
Biografija
R. Mugabė gimė 1924 m. vasario 21 d. ir buvo trečias iš šešių vaikų šeimoje. Jis baigė Maristų brolijos ir Jėzuitų mokyklas.
Aukštuosius mokslus R. Mugabė baigė Hararės (1953 m.), Gveru (1954 m.) ir Tanzanijoje (1955–1957 m.). Vėliau jis baigė dvi teisės studijas, o daktaro laipsnis buvo skirtas jau būnant šalies premjeru.
Politinė karjera
1960 m. R. Mugabė prisijungė prie Nacionalinės demokratų partijos, o 1963 m. perėjo į Zimbabvės Afrikos nacionalinę sąjungą. Nuo 1975 iki 1987 m. politikas vadovavo šiai sąjungai.
XII amžius
Amžiai: XI amžius – XII amžius – XIII amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Robert Mugabe
Politinė karjera
Nuo 1987 m. R. Mugabė tapo Zimbabvės Afrikos nacionalinės sąjungos – Patriotinio fronto lyderiu.
1987 m. ministro pirmininko pareigos buvo panaikintos, o R. Mugabė tapo antruoju šalies prezidentu, pakeitęs Kanaaną Bananą. Šiose pareigose R. Mugabė buvo perrinktas 1990, 1996, 2002 ir 2008 m.
2009 m. ministro pirmininko postas vėl buvo atkurtas. Paskutiniuose rinkimuose šalies prezidento varžovu tapo šalies ministras pirmininkas Morganas Cvangirajus, kuris laikytas pagrindiniu opozicijos lyderiu šalyje.
2017 m. lapkričio 21 d. R. Mugabė atsisakė prezidento pareigų po to, kai armija įsikišo į šalies valdymą, jis buvo nušalintas iš partijos lyderio posto ir šalies parlamente jam pradėta rengti apkaltos procedūra.