cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Greit Jarmutas
Greit Jarmutas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, rytų Anglijoje, Norfolko grafystėje, 30 km į pietryčius nuo Noridžo. Žvejybinis uostas (daugiausia silkių) prie Šiaurės jūros ir Jaro upės estuarijos. Vystoma maisto (alaus), elektrotechnikos, tekstilės pramonė, baldų gamyba. Naftos ir gamtinių dujų (gaunamos Šiaurės jūros šelfe) tyrimų bazė. Kurortas.
Mieste yra XI–XIV a. architektūros paminklų, tarp jų – XII a. Šv. Mikalojaus bažnyčia.
Istorija
Netoli dabartinio miesto senovėje stovėjo romėnų tvirtovė Gariannonum. Vėliau miestas tapo svarbiu žvejybos uostu bei laivyno baze.
Austrijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Austrijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Ūta (Varėna)
Ūta – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Babriškių, 3 km į pietus nuo Dusmenų, Dusmenų miškuose, prie Musės upelio ir kelio.
Futbolo kamuolys
miniatiūra|dešinėje|250px|[[Adidas Telstar futbolo kamuolys]] Futbolo kamuolys – kamuolys, naudojamas žaidžiant futbolą. Kamuolio dydis, svoris, medžiagos ir kitos savybės yra nustatytos oficialiose Tarptautinės futbolo asociacijų valdybos taisyklėse. Futbolo kamuolys turi atitikti patvirtintus FIFA reikalavimus.
Gremiačinskas
Gremiačinskas  – miestas Rusijoje, Permės krašte, 176 km į rytus nuo Permės, prie Didžiosios Gremičiajos upelio; apygardos centras. Už 6 km nuo miesto yra Baskajos geležinkelio stotis. Medienos apdirbimo, maisto pramonė, dujų kompresinė stotis, akmenų skaldykla.
Futbolo kamuolys
Istorija
Pirmieji futbolo kamuoliai buvo gaminami iš gyvūnų skrandžių ir buvo labai nepatvarūs. Pirmieji kokybiški kamuoliai buvo pradėti gaminti XIX a. atsiradus gumos pramonei ir Charles Goodyear atradus vulkanizacijos procesą. Šiuolaikinis 32 dalių kamuolys buvo išrastas Danijos futbolininko Eigil Nielsen. Dabar kamuoliai būna 24, 32 ir 42 dalių.
Gremiačinskas
Istorija
Gremiačinskas įkurtas 1941 m., pradedant akmens anglių gavybą apylinkėse. Miestas nuo 1949 m. Veikė trikotažo, mašinų gamybos įmonės. Nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio, užsidarant šachtoms, gyventojų skaičius ėmė sparčiai mąžti.
Futbolo kamuolys
Istorija
Šiuolaikinės kamuolių gamintojos kaip Umbro, Mitre, Adidas, Nike, Select ir Puma nuolat gerina kamuolių gaminimo technologijas bei ieško būdų, kaip būtų galima pagerinti kamuolių savybes. Kamuolių gamintojai įdiegdami patobulinimus keičia kamulio modelius, pvz Adidas Telstar, Brazuca, Finale, Uniforia.
Dauguma sporto prekių gamintojų gamina ir futbolo kamuolius. Anksčiau kamuolius gamintojai gamino savo šalyje. Šiuo metu apie pusė visų pasaulio futbolo kamuolių pagaminama Pakistane, o kitos didžiosios rinkos yra Kinijoje ir Indijoje.
1962 m. pasaulio futbolo čempionatui Adidas sukūrė kamuolį Adidas Santiago ir nuo to laiko kompanija gavo sutartis su FIFA ir UEFA. Ši kompanija gamina kamuolius ir UEFA Čempionų lygos varžyboms.
Lietuvos A lygos futbolo kamuoliai
Kiekvienos pirmenybės savo nuostatose numato kokie kamuoliai privalo būti naudojami. Kamuolio gamintojas ir modelis privalo būti FIFA aprobuotų kamuolių sąraše. Lietuvos A lygoje 2018 m. buvo naudojami Nike Ordem V kamuoliai. 2020 m. buvo naudojami Nike Merlin, o 2021-2022 m. – Nike Flight kamuoliai. Pagal 2023 m. pasirašytą sutartį tris metus bus žaidžiama Adidas Al Rihla Pro kamuoliais.
Futsalo kamuolys
Futsalui naudojamas mažesnis (4 dydžio, 400–440 g svorio) ir mažiau šoklus (paleidus kristi iš 2 m aukščio turi atšokti 50–65 cm) kamuolys, pripildytas putomis arba mikropluoštu. Jaunimo varžybose naudojamas 3 dydžio futsalo kamuolys.
Austrijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Austrijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Ermera
Ermera  – miestelis Rytų Timore, Ermeros rajone, 58 km į pietvakarius nuo rajono centro Gleno. Įsikūręs kalnuose, 1195 m aukštyje. Veikia kelios bažnytinės mokyklos, yra katalikų bažnyčia.
2032 m. vasaros olimpinės žaidynės
2032 m. vasaros olimpinės žaidynės arba XXXV Olimpiada  – 32-osios olimpinės žaidynės, kurios vyks Brisbane. Tai bus trečiosios istorijoje olimpinės žaidynės, kurios vyks Australijoje (prieš tai 1956 m. olimpiada ir 2000 m. olimpiada).
Miestai kandidatai
2019 m. birželio 24 d. Tarptautinis olimpinis komitetas paskelbė apie miestų kandidatų rinkimų proceso pasikeitimus, kuriais siekta užmegzti ilgalaikius santykius ir dialogą su galimais miestais kandidatais. Motyvuojant nauju procesu 2021 m. vasario 24 d. TOK paskelbė jog Brisbanas yra pagrindinis miestas kandidatas. Tų pačių metų liepos 21 d. TOK nariai balsavo ar leisti Australijos miestui rengti olimpines žaidynes be jokios konkurencijos. Rezultatu 72 už ir 5 prieš, Brisbanui suteiktos teisės rengti 2032 m. olimpiadą.
Utalina
Utalina – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Sasnavos, Varnabūdės miške. Pro kaimą eina kelias, atsišakoja keliai į Smalinyčią, Kvietiškį. Toliau šiaurės vakaruose yra Utalinkos kaimas.
KF Shqiponja
Pečo „Shqiponja“ – Kosovo futbolo klubas iš Pečo.
Istorija
Klubas įkurtas 1999 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvavo šalies aukščiausios lygos pirmenybėse, bet jose neįsitvirtino.
Grenlandijos–Kanados slenkstis
thumb|200px|Grenlandijos–Kanados slenksčio padėtis
Grenlandijos–Kanados slenkstis – šiaurės Atlanto vandenyno dugno pakiluma, einanti skersai Deiviso sąsiaurio, tarp Grenlandijos ir Bafino Žemės povandeninių šlaitų. Ilgis ~75 km, gylis iki 642 m. Aukštis nuo gretimų dugno dubumų 1100–1600 m, gylis virš slenksčio – 120–160 m. Slenkstis susidaręs vandenynų vidurio kalnagūbrių juostos pakraštyje.
Trukdo giluminei vandens apykaitai tarp Bafino jūros ir Atlanto vandenyno (dėl to Bafino jūros gelmių vanduo labai šaltas).
Arsenal WFC
Arsenal Women Football Club, o paprasčiau Arsenal WLC – Anglijos futbolo komanda iš Londono, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Istorija
1987 m. suburta komanda pasivadino Arsenal Ladies.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Meadow Park. Pagal soccerway.com šis stadionas talpina 1,7 tūkst. sėdimų vietų, o iš viso gali talpinti 4,5 tūkst. žiūrovų.
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. vasario 6 d.
Mia Wasikowska
Mija Vašikovska (g. 1989 m. spalio 25 d. Kanberoje) – australų aktorė.
Biografija
Mija gimė ir užaugo Kanberoje, turi vyresnius brolį bei seserį ir jaunesnį brolį. Jos motina yra gimusi Lenkijoje, o tėvas – australas, abu jie fotografai. Nuo 9 metų ji lankė baleto pamokas, vėliau susidomėjo aktoryste ir kreipėsi į 12-a Australijos talentų agentūrų, tačiau dėmesio sulaukė tik iš vienos.
2004 m. gavo pirmąjį vaidmenį – dviejose serialo „All Saints“ serijose. 2006 m., pasirodžiusi filme „Sąmyšis priemiestyje“, ji buvo nominuota AFI geriausios jaunos aktorės apdovanojimui. 2007 m. Mija vaidino siaubo filme „Krokodilas“, o vėliau tais pačiais metais – dramoje „Rugsėjis“.
Pirmu dideliu jos vaidmeniu tapo kanalo HBO serialas „In Treatment“, dėl kurio ji turėjo laikinai palikti mokyklą ir 3 mėnesiams persikelti į Los Andželą. Kritikai gyrė jos amerikietišką akcentą ir tai padėjo Mijai siekti daugiau vaidmenų Holivude. 2008 m. vaidino Lietuvoje filmuotoje karinėje dramoje „Pasipriešinimas“ ir Tim Burton juostoje „Alisa Stebuklų šalyje“. Pastarąjį vaidmenį ji gavo nusiuntusi prodiuseriams savo įrašytą video.
Liskai (Rusija)
Liskai  – miestas Rusijoje, Voronežo srityje, Dono kairiajame krante, 115 km į pietus nuo Voronežo. Rajono centras. Didelis geležinkelių mazgas (keliai į Maskvą, Penzą, Rostovą, Charkivą), upinis uostas. Metalo apdirbimo, statybinių medžiagų, maisto (pieno, mėsos, cukraus) pramonė. Liskų apylinkėse yra vaizdingas Divnogorjės kraštovaizdis Dono pakrantėje, ten įsikūrusios sanatorijos. Veikia cerkvė, kultūros namai, stovi Angelo-globėjo paminklas.
Istorija
1787 m. buvo įkurta Novaja Pokrovkos (Новая Покровка) gyvenvietė. 1870 m. šalia pastatyta Liskų geležinkelio stotis. 1928 m. sujungus gyvenvietes sudaryta miesto tipo gyvenvietė Svoboda (Свобода), o 1937 m. paskelbta miestu. 1943 m. grąžintas Liskų pavadinimas, o 1965–1991 m. miestas vadintas Georgiu Dežu (Георгиу-Деж) pagal Rumunijos komunistų veikėją Georgę Georgiu-Dežą.
Mia Wasikowska
Biografija
2013 m. Mia debiutavo kaip režisierė, sukurdama fragmentą filmui „The Turning“, sudarytam iš skirtingų Australijos režisierių nufilmuotų fragmentų pagal rašytojo Tim Winton apsakymus. Tais pačiais metais ji kartu su Nicole Kidman vaidino trileryje „Stokeriai“.
Asmenis gyvenimas
Aktorės vienas didžiausių pomėgių yra fotografija. 2011 m. jos daryta kolegos Jamie Bell nuotrauka pateko tarp finalininkų National Photographic Portrait Prize apdovanojimui gauti.
Nors didžiąją laiko dalį praleidžia JAV, aktorė kiekviena proga grįžta į Australiją, nes „tik čia jaučia gyvenimo pilnatvę“.
Filmografija
right|thumb|170px right|thumb|170px
KF Ulpiana
KF „Ulpiana“ – Kosovo futbolo klubas iš Lipliano.
Istorija
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo Superlygoje, bet joje neįsitvirtino.
Epinis filmas
miniatiūra|Italų filmas „[[Kabirija“ (1914 m.) – vienas pirmųjų epinių filmų.|468x468px]] Epinis filmas – kino stilius, pasižymintis dideliu masteliu, didele apimtimi ir įspūdingumu. Laikui bėgant šio termino vartojimas keitėsi: kartais jis reiškė kino žanrą, o kartais buvo tiesiog didelio biudžeto kino sinonimas. Kaip ir klasikinės literatūros epuose, jo centre dažnai būna herojus. Ambicingas epinio filmo pobūdis padeda jam išsiskirti iš kitų filmų tipų, pavyzdžiui, periodinių ar nuotykių filmų.
Grenlandijos–Islandijos slenkstis
miniatiūra|Grenlandijos–Islandijos slenksčio ribos Grenlandijos–Islandijos slenkstis – Atlanto vandenyno dugno pakiluma Danijos sąsiauryje, tarp Grenlandijos ir Islandijos povandeninių šlaitų. Skiria Grenlandijos jūrą nuo Irmingerio jūros. Santykinis aukštis 200–800 m. Suskaidytas giliųjų lūžių. Ilgis ~90 km, gylis iki 300 m.
Epinis filmas
Epiniuose istoriniuose filmuose paprastai vaizduojamas istorinis ar mitinis įvykis, prie jo pridedama ekstravagantiška aplinka ir puošnūs kostiumai, skamba įspūdinga muzika, vaidina aktorių ansamblis, todėl šie filmai yra vieni brangiausių. Dažniausi epinių filmų objektai – monarchai ir svarbūs įvairių pasaulio istorijos laikotarpių veikėjai.
Grenlandijos–Islandijos slenkstis
Grenlandijos–Islandijos slenkstis sudaro ribą, skiriančią skirtingos temperatūros vandenis: vandens temperatūra 400 m gylyje į šiaurę nuo slenksčio yra -1 °C, o į pietus – +8 °C.
Epinis filmas
Istorija
Epas yra vienas iš seniausių kino žanrų, vienas iš pirmųjų žymių pavyzdžių – Džovanio Pastronės „Kabirija“, dviejų su puse valandų trukmės begarsis filmas apie Pūnų karus, kuris padėjo pagrindus vėlesniems Deivido Grifito begarsiams epams.
Šis žanras pasiekė populiarumo viršūnę septintojo dešimtmečio pradžioje, kai Holivudas dažnai bendradarbiavo su užsienio kino studijomis (pvz., Romos „Cinecittà“) ir naudojo gana egzotiškas Ispanijos, Maroko ir kitų šalių vietoves epiniams filmams, tokiems kaip „Sidas“ (1961 m.) ar „Arabijos Lorensas“ (1962 m.), kurti. Paprastai manoma, kad šis tarptautinių koprodukcijų klestėjimo laikotarpis baigėsi filmais „Kleopatra“ (1963 m.), „Romos imperijos žlugimas“ (1964 m.) ir „Daktaras Živago“ (1965 m.). Nepaisant to, šio žanro filmai ir toliau buvo kuriami, pavyzdžiui, 1967–1968 m. Sovietų Sąjungoje išleistas filmas „Karas ir taika“. Epiniai filmai ir toliau kuriami, nors nuo tada, kai atsirado CGI, juose paprastai naudojami kompiuteriniai efektai, o ne tūkstančiai aktorių. Nuo XX a. šeštojo dešimtmečio tokie filmai reguliariai filmuojami plačiajuosčiu formatu, kad būtų galima mėgautis įspūdingesne ir panoramine kino teatro patirtimi.
Bendrosios pajamos
Neblėstantis epinių filmų populiarumas dažnai siejamas su jų gebėjimu sudominti plačiąją auditoriją. Keletas pelningiausių visų laikų filmų buvo epiniai. 1997 m. Džeimso Kamerono filmas „Titanikas“, kuris, kaip teigiama, padėjo atgaivinti šį žanrą, pasaulio kino teatruose surinko 1,8 mlrd. dolerių ir tapo daugiausiai uždirbusiu filmu – šis rekordas išsilaikė dvylika metų. Atsižvelgiant į infliaciją, istorinis romantinis epas „Vėjo nublokšti“ yra visų laikų daugiausiai uždirbęs filmas, o dar du romantiniai epai („Titanikas“ ir „Daktaras Živago“) taip pat patenka į dešimtuką.
Oskarų apdovanojimai
Trys filmai: „Ben-Huras“ (1959 m.), „Titanikas“ (1997 m.) ir „Žiedų valdovas: Karaliaus sugrįžimas“ (2003 m.) pelnė rekordinius 11 Oskarų apdovanojimų ir visi jie yra ilgesni nei trys valandos bei laikomi epiniais filmais. Ankstesnis rekordininkas buvo „Vėjo nublokšti“, taip pat epinis filmas, pelnęs 10 apdovanojimų.
Utėnai
Utėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Smilgių.
Austrijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Austrijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Utalinka
Utalinka – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Sasnavos, Varnabūdės miške. Praeina Smalinyčios–Utalinos–Kvietiškio keliukas.
Tomas Povilaitis
Tomas Povilaitis (g. 2005 m. Šiauliuose) – Lietuvos šachmatininkas, ES jaunių (B10) čempionas (2015 m.), Lietuvos jaunučių (B8) vicečempionas (2014 m.).
Biografija
Šiaulių sporto mokyklos „Dubysa“ auklėtinis.
Nacionalinis išsivadavimo judėjimas (Albanija)
Nacionalinis išsivadavimo judėjimas ( arba Lëvizja Antifashiste Nacional-Çlirimtare, LANÇ) – albanų komunistų pasipriešinimo organizacija, kovojusi Antrajame pasauliniame kare. Ji buvo įkurta 1942 m. rugsėjo 16 d. netoli Tiranos esančiame Pezės kaime vykusioje konferencijoje, kuriai vadovavo Enver Hoxha. Be daugumą Generalinėje taryboje turėjusių veikėjų, joje taip pat buvo tokių žinomų nacionalistų kaip Myslim Peza. 1944 m. gegužę Albanijos nacionalinio išsivadavimo judėjimas buvo pertvarkytas į Albanijos vyriausybę, jo vadovai tapo vyriausybės nariais, o 1945 m. rugpjūtį jį pakeitė Demokratinis frontas.
Judėjimo kariuomenė vadinosi Albanijos nacionalinio išsivadavimo armija.
Žaliojo Kyšulio vyrų krepšinio rinktinė
Žaliojo Kyšulio vyrų krepšinio rinktinė – Žaliojo Kyšulio Salų valstybei atstovaujanti nacionalinė rinktinė.
Žaliasis Kyšulys FIBA priklauso nuo 1988 m. Pirmajame Afrikos čempionate sudalyvavo 1997 m. Didžiausias pasiekimas – bronzos medalis 2007 m. Afrikos čempionate. Žaliojo Kyšulio rinktinė debiutavo 2023 m. pasaulio čempionate, kur ją atvedė Madrido „Real“ lyderis Valteris Tavarešas.
Gintė Gaižauskaitė
Gintė Gaižauskaitė (g. 1997 m. Vilniuje) – Lietuvos šachmatininkė, ES jaunučių (U14) vicečempionė (2011 m.).
Biografija
Vilniaus sporto mokyklos „Tauras“ auklėtinė.
FK Kaluga
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. gruodžio 18 d. Tapo profesionaliu futbolo klubu ir kovojo PFL (III pakopa).
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko penioliktoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Akademinis irklavimas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Akademinis irklavimas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyks 29-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Tai bus antroji olimpiada istorijoje, kurioje vyks lygus skaičius vyrų ir moterų rungčių.
Programa
Lyginant su 2020 m. akademinio irklavimo programa liko nepakitusi. Bendras sportininkų skaičius sumažintas nuo 526 dalyvių iki 502 sportininkų. Tai mažiausias irkluotojų skaičius olimpiadoje nuo 1984 m. Dėl to ketvertų varžybose varžysis nebe 10 valčių, o tik 9, bei lengvo svorio dvejetų varžybose iš 20 valčių liko tik 16.
Ukrainos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2011-2012 m.
Istorija
Dvidešimtpirmasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2011 m. liepos 9 iki 2012 m. gegužės 21 d.
Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo septintasis čempionų titulas.
Kijevo „Dinamo“ tenkinosi antra vieta. Charkivo „Metalist“ - trečia.
Deštestanas
Deštestanas arba Germsiras  – žemumų juosta pietų Irane ir Pakistane, nusidriekusi pagal Omano įlankos ir Ormūzo sąsiaurio krantą. Ilgis virš 1000 km, plotis iki 80 km. Būdingos smėlėtos kalvos, pelkynės, druskožemiai, ties Zagroso ir Makrano kalnų papėdėmis – nuožulnios lygumos. Būdingos dykynės su krūmokšnių ir efemerų augmenija. Verčiamasi ganykline gyvulininkyste.
Gabrielė Gucagaitė
Gabrielė Gucagaitė (g. 1998 m. Kaune) – Lietuvos šachmatininkė, ES jaunių (U15) vicečempionė (2015 m.).
Biografija
Kauno technologijos universiteto gimnazijos auklėtinė.
Lukas Fridrikas
Lukas Fridrikas (Lukas Fridrikas; g. 1997 m. gruodžio 30 d.) – lietuvių kilmės gynėjas iš Austrijos.
Karjera
Žaidėjo karjerą pradėjo regioninės lygos klubuose USK Anif, o vėliau SV Seekirchen 1945.
Rungtyniavo SC Wiener Neustadt. Ekipa tuo metu rungtyniavo Sky Go Erste Liga (antra pakopa).
Nuo 2017 m. atstovavo FC Dornbirn 1913. Ekipa rungtyniavo regioninėje lygoje, o nuo 2019–2020 m. sezono Austrijos 2. Liga.
2021 m. praleido FC Wacker Innsbruck (2002),
2022 m. sausio mėn. perėjo Austria Klagenfurt.
SC Austria Lustenau
Nuo 2022 m. vasaros atstovavo SC Austria Lustenau. 2022 m. rugpjūčio 14 d. pelnė pirmąjį įvartį Austrijos Bundeslygos rungtynėse prieš „Hartberg”. Lukas Fridrikas aikštėje pasirodė po keitimo 59 minutę, o 67 min. pasižymėjo tiksliu smūgiu į vartus. Jo atstovaujamas Lustenau „Austria“ klubas rezultatu 4:1 nugalėjo varžovus. 76 minutę Fridrikas prieš save išvydo geltoną kortelą. 2023 m. balandžio 29 d. rungtynėse prieš SV Ried pelnė du įvarčius. 2023 m. birželio 2 d. rungtynėse prieš TSV Hartberg pelnė du įvarčius.
2023 m. liepos 22 d. į Austrijos taurės šešioliktfinalį pateko Lustenau „Austria“ klubas, kuris išvykoje rezultatu 8:0 sutriuškino „Motz/Silz“ klubą. Lukas Fridrikas pelnė net keturis įvarčius (15, 18, 23 ir 44 minutėmis).
Karos Vartai
thumb|240px|Karos Vartai tarp Naujosios Žemės ir žemyno Karos Vartai  – sąsiauris Arkties vandenyne, šiaurės vakarų Rusijoje, skiriantis Naujosios Žemės salų grupę ir Vaigačo salą. Jungia Barenco ir Karos jūras. Ilgis 33 km, plotis 45–75 km, gylis 52–122 m. Didžiąją metų dalį sąsiaurį dengia ledas.
Sąsiaurio krantai statūs ir akmenuoti. Vidutinė vandens temperatūra – 0,9 °C.
Per Karos Vartus eina Šiaurės jūrų kelias (viena galimų trasų).
Metai pavojingo gyvenimo (filmas)
Metai pavojingo gyvenimo  – 1982 m. romantinė drama, sukurta Australijos režisieriaus Peter Weir pagal Christopher Koch 1978 m. to paties pavadinimo romaną, kuriame pasakojama žurnalisto ir britų ambasados darbuotojos meilės istorija, užsimezgusi Indonezijoje, Džakartoje, 1965 m. perversmo prieš prezidentą Sukarno metu.
Apie filmą
Filme Mel Gibson vaidina Australijos žurnalistą Guy Hamiltoną, aktorė Sigourney Weaver – Britanijos ambasados pareigūnę Jill Bryant. Jame taip pat vaidina Linda Hunt, kuri įkūnijo Bilį Kvaną, Hamiltono pagalbininką, vietos fotografą. Šiuo vyro vaidmeniu Linda Hunt laimėjo ne vieną apdovanojimą už geriausią antraplanės aktorės vaidmenį.
Indonezijoje šį filmą buvo draudžiama rodyti iki 1999 m. Po to, kai 1998 m. šios valstybės prezidentas Sukarno buvo priverstas atsistatydinti ir valdžią paėmė perversmo lyderis ir politinis įpėdinis generolas Suharto.
Didesnė dramos dalis buvo nufilmuota Filipinuose.
Muzika
Be Maurice Jarre muzikos, filme taip pat skamba Vangelio kompozicija „L’Enfant“, keletas rokenrolo ir bliuzo dainų: „Whole Lotta Shakin 'Goin'“ (Jerry Lee Lewis), „Be Bop A Lula“ (Gene Vincent) ir kt.
Biudžetas
Filmas pirmą kartą parodytas Australijoje 1982 m. gruodžio 17 d. Filmo biudžetas siekė 6 mln. Australijos dolerių. Filmas Australijoje uždirbo 2 898 000 JAV dolerių.
Antanas Zabiela
Antanas Zabiela (1710 m. 1776 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės armijos generolas-leitenantas, Lietuvos didysis medžioklis 1761-1775, Kauno maršalka nuo 1744 m., Kauno pataurininkis 1730-1744 metais.
Valstybės tarnyba
Pasiuntinys nuo Kauno pavieto į 1733 metų elekcinį seimą, Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais , pasiuntinys į 1750 metų seimą , pasiuntinys nuo Kauno pavieto į 1752 metų seimą , pasiuntinys nuo Upytės pavieto į 1754 metų seimą Kauno pavieto maršalka Čartoriskių konfederacijoje 1764 metais. Pasiuntinys į konvokacinį seimą 1764 metais. Pasiuntinys į 1764 metų elekcinį seimą nuo Kauno pavieto. Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius 1764 metais. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės armijos komisijos narys 1764 metais. Radomo konfederacijos narys 1767 metais.
1761 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu, Prancūzijos Švento Mykolo ordino kavalierius, Švento Stanislovo ordino kavalierius.
Giminė
Kauno raštininko Mykolo Zabielos ir Anos Manvyd-Bialozor sūnus.
Turėjo du brolius: taip pat šešias seseris: Vedė (tarp 1744 ir 1748) Sofiją Nemirovič-Ščit, Mstislavlio kašteliono Juozapo Ščit ir Petronėlės Volodkovič dukterį
Nuo Sofijos Nemiroviš-Ščit turėjo vaikų:
SK Kvant
Istorija
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko 18 vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Austrijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Austrijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Maltiečiai
Maltiečiai (Maltin) – Viduržemio jūros regiono tauta, kilusi iš Maltos. Maltiečių atvykėliai gyvena Australijoje, JAV, Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje. Bendra populiacija – ~490 tūkst. žmonių. Kalba semitiškos kilmės maltiečių kalba, taip pat angliškai, itališkai. Tikintieji – Romos katalikai.
Manoma, kad maltiečiai yra finikiečių, XIII a. pr. m. e. kolonizavusių Maltos salas, palikuonys. VI–III a. pr. m. e. buvo valdomi kartaginiečių, iki 395 m. – romėnų, iki 870 m. – Bizantijos, iki 1091 m. – arabų. Vėliau buvo veikiami normanų, nuo 1530 m. – Joanitų ordino, nuo 1800 iki 1964 m. – anglų. Visi šie kolonizatoriai daugiau ar mažiau paveikė maltiečių kalbą ir kultūrą.
Tradiciškai verčiasi daržininkyste (bulvių auginimu), sodininkyste, vynuogininkyste. Kiti verslai – gyvulių auginimas, žvejyba, jūreivystė. Tradiciniai amatai – nėrimas, vandenženklių (filigrano) gamyba, audimas iš šiaudų. Įprastas maltiečių namas yra su galerija priešais fasadą. Tradicinis moterų apdaras – juodas apsiaustas faldeta.
Kultūrai būdingas patriarchatas.
Jonas Minelga
Jonas Minelga (1917 m. rugpjūčio 6 d. Preikapėje, Pernaravos valsčius, Kėdainių apskritis – 1990 m. balandžio 13 d. Čikagoje (IL), JAV) – Lietuvos vaikų poetas.
Biografija
Paauglystėje susidomėjo literatūrine veikla, savo kūrybą siuntė į tuo metu populiariąją Žvaigždutę ir kt. leidinius. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vakarų Vokietiją, vėliau persikėlė į JAV.
Kiek patikimiau įsikūręs Amerikoje, ėmė bendradarbiauti išeivių spaudoje. Dienraštyje Draugas Jonio Aluonos slapyvardžiu spausdino satyrinius eilėraščius, o žurnale Eglutė – eiles jaunesniojo mokyklinio amžiaus vaikams. Dalyvavo Lietuvių fondo, Lietuvių rašytojų draugijos, Tautos fondo, Lietuvių šaulių sąjungos ir Bendrojo Amerikos lietuvių fondo veikloje. Pirmoji pezijos knygutė pasirodė kai eilėraščių autorius jau buvo sulaukęs garbingo amžiaus – tai 1964 m. Čikagoje išspausdinta „Labas rytas, vovere“. Jauniesiems emegrantų skaitytojams buvo skirtos ir kitos dvi poeto knygos. Eilės nesudėtingos, lenvai įsimenamos. Kompozitorius Petras Matekūnas keletui eilėraščių sukūrė muziką ir jie tapo dainomis.
Lietuvoje atkiromis knygomis J.Minelgos kūryba buvo išleista tik atkūrus Nepriklausomybę: „Šaukia tėviškės laukai“ (1992 m.), „Pabūk, varnėne, svečiuose“ (1995 m.) ir „Be pipirų man skaniau“ (2007 m.). Be aukščiau paminėtų autorinių leidinių eilėraščiai buvo paskelbti ir poezijos antologijose „Nupinsiu Lietuvai vainiką“ (2008 m.) bei gerokai anksčiau Čikagoje išspausdintuose „Žiburėliuose“ (1965 m.).
Slabados valsčius
Slabados valsčius gali reikšti:
Naujieji Rudžiai
Naujieji Rudžiai – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į šiaurę nuo Pilkalnio, 11 km į pietus nuo Lazdynų, prie Meškupės.
Įkurti 1766 m. Pavadinimas buvo rašomas ir: Neurudschen,  Neurudszen, Neu Rudßen, Neu Rudschen. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 3 ugniakurais, 1823 m. – 4 laisvųjų valstiečių sodybos su 28 gyventojais. 1847 m. Naujuosiuose Rudžiuose buvo 4 gyvenamieji pastatai ir 35 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Rudžių valsčiui. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1938 m. prijungti prie Didžiųjų Rudžių. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.
Utiškiai
Utiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Inturkės.
Katinų tvenkinys
Katinų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kazlų Rūdos. Sudarytas užtvenkus Noreikupės upę (Višakio intakas) 8,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,62 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 2 a salelė. Altitudė 55,9 m. Krantai žemi. Vakarinėje pakrantėje stūkso Jankų miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Šalia įsikūręs Katinų kaimas.
Slobodka
Slobodka (arba Slabadėle) vadinama daug vietovardžių.
Austrijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Austrijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Ūturiai
Ūturiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Betygalos.
Parako vartai
Parako vartai – gotikos stiliaus vartai Prahoje, skiriantys Prahos senamiestį nuo naujamiesčio.
Istorija
Šioje vietoje vartai atsirado XI a., jie buvo vieni iš trylikos vartų į senamiestį. 1475 m. karalius Vladislovas II padėjo kertinį akmenį Naujojo bokšto statybai. Vartai buvo statomi pagal Senamiesčio tilto bokšto, suprojektuoto Peterio Parlerio, pavyzdį. Vartų gynybinė vertė buvo menka. Skulptūrinė puošyba siejosi su netoli stovėjusiais Karaliaus rūmais. Statybos nutrūko po aštuonerių metų, kai karaliui teko pasitraukti iš miesto. Sugrįžęs 1485 m. jis pasirinko saugesnę pilį.
Dabartinį pavadinimą vartai įgavo XVII a., kai juose buvo pradėtas laikyti parakas.
Skulptūrinė puošyba nukentėjo per prūsų okupaciją 1757 m., paskui buvo visiškai pašalinta, o atkurta tik 1876 m.
Jonas Skruodys
Biografija
Pradinį išsilavinimą gavo Onuškyje. Vėliau mokėsi Mintaujos gimnazijoje, iš kurios 1896 m. buvo išmestas už atsisakymą rusiškai melstis. Studijavo Vilniaus kunigų seminarijoje. Įšventintas kunigu, muo 1907 m. dirbo sielovados darbą tuometinės Vilniaus arkivyskupijos parapijose: Svieriuose, Ašmenoje, Ikaznėje, taip pat Šalčininkėliuose.
Studijavo Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, kur įgijo teologijos kandidato laipsnį. Pirmojo pasaulinio karo metais rūpinosi lietuvių tremtinių reikalais Kaukaze. 1918 m. grįžo į Vilnių, buvo paskirtas Kunigų seminarijos profesoriumi. Kartu mokytojavo Vytauto Didžiojo gimnazijoje, buvo tarp Lietuvių Šv. Kazimiero draugijos steigėjų. Nuo 1924 m. dirbo Laikinajame Vilniaus lietuvių komitete, 1922–1925 m. buvo renkamas į Blaivybės draugijos valdybą. 1925–1932 m. mokytojavo Švenčionių lietuvių gimnazijoje. 1926 m. buvo išrinktas „Ryto“ draugijos Švenčionių skyriaus pirmininku. Išleido virš dvidešimt knygų: vadovėlių, grožinių kūrinių, atsiminimų ir tautosakos rinkinį.
M142 HIMARS
M142 HIMARS – JAV sukurta reaktyvinės artilerijos sistema su šešiais 227 mm kalibro leidimo vamzdžių leistuvais arba viena 610 mm ATACMS raketa. Kompleksas įrengtas ant FMTV sunkvežimio platformos.
Ši sistema gali būti transportuojama „Lockheed C-130 Hercules“ lėktuvais. Sistemos platformą iš pradžių gamino britų įmonė „BAE Systems“, kuri užsiėmė ir sunkvežimių FMTV gamyba. Nuo 2010 iki 2017 m. sistemą kūrė sunkvežimių gamintojas „Oshkosh Corporation“, o šiuo metu sistemos kūrimu užsiima „Lockheed Martin“ padalinys „Lockheed Martin Missiles and Fire Control“.
M142 HIMARS sistema yra vikšrinės M270 MLRS sistemos atitikmuo. M142 naudojama ta pati platforma, kaip ir M270. Raketų paleidimo sunkvežimio langai yra pagaminti iš safyro sluoksnių, laminuotų stiklu ir polikarbonatu.
2017 m. JAV kariai sėkmingai iššovė šios sistemos raketas nuo laivo denio, taip demonstruodami šios sistemos universalumą.
2022 m. gruodžio 15 d. Lietuvos krašto apsaugos ministerija su JAV pasirašė sutartį, pagal kurią Lietuva pirks aštuonias mobilias raketų paleidimo sistemas HIMARS kartu su kelių tipų raketomis. Šios sutarties vertė buvo rekordinė tuo metu – 495 milijonų JAV dolerių. Šios sistemos Lietuvą turėtų pasiekti 2025 m.
Afganistanas ir Artimieji Rytai
2010 m. M142 HIMARS sistema buvo naudojama NATO pajėgų prieš Talibaną.
2015 m. JAV karinės pajėgos paskelbė naudojančios M142 sistemą Irake, kur paleido mažiausiai 400 raketų į Islamo valstybės karius.
2016 m. kovo 4 d. JAV iš Jordanijos teritorijos paleido M142 raketas į Sirijos teritoriją, siekiant padėti šiai šaliai kovoti su Islamo valstybės kovotojais.
2016 m. pradžioje „Lockheed Martin“ duomenimis M142 HIMARS sistema buvo panaudota 1 milijoną valandų.
2018 m. gegužės 24 d. JAV pajėgos su M142 HIMARS raketomis nukovė 50 Talibano kovotojų Afganistane.
Ukraina
2022 m. gegužės 31 d., Rusijos karo prieš Ukrainą metu, JAV paskelbė tieksianti M142 HIMARS raketines sistemas su M31 raketiniais sviediniais Ukrainai. 2022 m. birželio 23 d. pirmosios M142 sistemos pasiekė Ukrainą. Po dviejų dienų šios sistemos jau veikė kariniu režimu. Ukrainos karinių pajėgų teigimu, jau pirmaisiais šūviais iš šios sistemos jie nukovė 40 Rusijos karių jos bazėje Iziume. Dar dvi sistemos šalį pasiekė liepą.
Pagal JAV ir Ukrainos susitarimą, šios sistemos negali būti naudojamos Rusijos teritorijoje, nenorint dar labiau eskaluoti konflikto. 2022 m. rugpjūčio 1 d. duomenimis Ukrainoje veikė jau 16 šių sistemų.
Sekstilijonas
1 000 000 000 000 000 000 000 (sekstilijonas, dar kitur trilijardas), arba tūkstantis kvintilijonų, yra natūralusis skaičius, lygus 1021. SI priešdėlis – „zeta-“.
Veras prie Marnos
Veras prie Marnos  – miestas Prancūzijoje, Il de Franso regione, dešiniajame Marnos krante.
Istorija
1898 m. mieste atidaryta Veras-Torsi geležinkelio stotis. Per gyvenviete eina LGV Est geležinkelio linija, kuri jungia Prancūziją ir Vokietiją.
Sportas
2019 m. birželį miesto pakraštyje atidarytas Il de Franso nacionalinis olimpinis laivybos stadionas. Sporto objektas pritaikytas įvairaus tipo irklavimo varžyboms bei kitiems vandens sportams proteguoti. 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių metu čia vyks akademinio irklavimo bei baidarių ir kanojų irklavimo sporto varžybos.
Prahos savivaldybės rūmai
Savivaldybės rūmai - Art Nouveau stiliaus pastatas Prahoje, buvusios karalių rezidencijos vietoje.
Istorija
Savivaldybės rūmai buvo pastatyti Karaliaus dvaro rūmų vietoje, kur nuo 1383 iki 1485 m. rezidavo karaliai. Rūmai liko apleisti, kurį laiką veikė seminariją, karinis koledžas. XX a. pradžioje rūmai buvo visiškai nugriauti ir jų vietoje pastatytas kultūros centras su parodų salėmis.
1918 m. spalio 28 d. Savivaldybės rūmuose buvo paskelbta Čekoslovakijos nepriklausomybė.
Architektūra
Eksterjere matomi stiuko lipdiniai ir alegorinės skulptūros. Virš pagrindinio įėjimo yra didelė pusapvalė mozaika Prahos pagerbimas. Po stikliniu kupolu įrengta Prahos koncertų salė. Interjere eksponuojami XX a. pradžios čekų dailininkų kūriniai.
Kartenos dvaras
Kartenos dvaras – buvęs dvaras Gintarų centrinėje dalyje ir Kartenos rytiniame pakraštyje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Minijos kairiajame krante, į šiaurę nuo kelio.
Vieta
Išliko dvi dvarvietės, žyminčios skirtingais amžiais čia stovėjusio Kartenos dvaro vietas. thumb|left|Senoji Kartenos dvarvietė Gintarų kaime. 2021 m. Pirmoji dvarvietė, senųjų karteniškių vadinama Senąja Kartena, yra tarp Minijos ir bevardžio jos dešiniojo intako, netoli jų santakos. Ji apima bevardžio upelio dešiniajame krante tarp Martynaičių ir Gintarų stūksančios aukštumos pietinį kyšulį, vadinamą Vyšnių kalnu, į vakarus nuo jo esančią terasą ir bevardžio upelio žemupį su trimis užtvankomis. thumb|left|Gintarų (Senosios Kartenos) piliakalnio-dvarvietės, vad. Vyšnių kalnu, anotacinis ženklas (aut. [[Arvydas Klovas, 2001 m.)]] Vyšnių kalnas registruotas kultūros vertybių registre, kuriame vadinamas Gintarų dvarviete, vad. Vyšnių kalnu. Šiaurinėje dvarvietės dalyje skersai aukštumos eina žemių ir akmenų pylimas, ant kurio auga ąžuolas, o vakariniame kyšulio pakraštyje žioja akmenimis išklota įduba – buvusi kūdra. Tarp įdubos ir pylimo yra 2001 m. Salantų regioninio parko direkcijos įrengta riedulių apjuosta apžvalgos aikštelė su stilizuoto kryžiaus pavidalo anotaciniu kultūros vertybės ženklu (meistras Arvydas Klovas). Vakarinėje kyšulio papėdėje įrengta automobilių stovėjimo aikštelė su informaciniu stendu apie Gintarų kaimo kultūros paveldo objektus.
Dvi pirmosios užtvankos paskelbtos kultūros vertybėmis: Gintarų pylimu ir Gintarų II pylimu. Pirmosios užtvankos rytinė dalis praardyta upelio vagos. Antrosios užtvankos, kuria seniau ėjo pagrindinis kaimo kelias, centrinę dalį nuplovė 2021 m. potvynis. Trečioji užtvanka yra Minijos slėnyje, šalia karjero.
Antroji dvarvietė, seniau vadinta Sendvariu, yra į pietus nuo pirmosios, tarp Kartenos miestelio Naujųjų Gintarų gatvės ir Gintarų kaimo Gėlių gatvės. Jos teritorija dirvonuoja. Centrine dalimi praeina Pušyno gatvė, pietiniu pakraščiu – Pušyno ir Naujųjų Gintarų gatves jungiantis kelias, o šiaurės rytiniame pakraštyje auga dvaro laikus menantis miškas.
Istorija
Kartenos kaimas susiformavo XIV–XV a. Manoma, kad jo sodybos stovėjo Minijos upės kairiajame krante, Kartenos miestelio Naujųjų Gintarų gatvės aplinkoje ir Gintarų kaimo žemėse, kurios vadinamos Senąja Kartena, Sendvariu. Iš pradžių Kartena priklausė Platelių seniūnijai, kurią valdė Žemaičių seniūnai Kęsgailos, o 1523 m. atiteko didžiojo kunigaikščio dvarui, t. y. tapo valstybine valda. Tobulinant valstybinių žemių valdymą, atsirado Kartenos dvaras, minimas nuo 1599 m.
Dvarą valdė kunigaikščiai Sapiegos, nuomodavę valdą kitiems didikams. Netoli dvaro Minijos slėnyje besikuriančiame Kartenos miestelyje Mykolas Sapiega 1634 m. pastatė katalikų bažnyčią, kuriai užrašė Gudeliškės palivarko Abakų, Budrių, Šmilkščių kaimus ir jurisdiką miestelyje.
Archeologiniai tyrimai liudija, kad dvaro pastatai iškilo pusantro kilometro į šiaurės rytus nuo miestelio, ant Kartenos istorijos ištakas menančio Vyšnių kalno, kuriame priešistoriniais laikais buvęs piliakalnis, naudotas I tūkstantmetyje. Dvaro sodyba buvusi medinė. Aukščiausioje vietoje ant paskleisto piliakalnio pylimo stūksojo rūmai, kurių pamatams ir kiemui išgrįsti panaudoti iš pylimo išlupti akmenys. Atskiroms architektūrinėms rūmų ir kitų pastatų detalėms naudotos ir degto molio plytos. Į pietus nuo rūmų aplinkui kiemą kalvos pakraščiuose stovėjo keli pagalbiniai gyvenamieji ir ūkiniai pastatai. Dvarvietės kultūriniame sluoksnyje rasta krosnims mūryti naudotų puodyninių ir ornamentuotų plokščiųjų koklių, buityje naudotų puodų šukių, oksiduotų stiklo dalių, plytgalių ir kitų radinių.
Vyšnių kalno vakarinėje papėdėje esančioje Minijos slėnio terasoje, priešistorinio kapinyno ir piliakalnio papėdės gyvenvietės teritorijoje, veikė pagalbinė dvaro gyvenvietė. Pasakojimai mena, kad jos šiaurinėje dalyje, pakilesnėje vietoje, vadinamoje Bažnytviete, prie dvaro stovėjusi kalvinų bažnyčia. Gyvenvietės teritorijoje rasta XVI–XVII a. būdingos keramikos ir stiklo šukių, sudegusio medinio pastato liekanų. thumb|rigth|Kartenos dvarvietės I užtvanka. 2011 m. thumb|rigth|Kartenos dvarvietės II užtvanka. 2012 m. Iš rytų, pietų ir pietvakarių dvaro sodybą juosė trys tvenkiniai. Jiems skersai bevardžio upelio slėnio buvo įrengtos užtvankos, kurioms supilti panaudoti ąžuolinių rąstų karkasai, pripildyti akmenų ir žemių. Tvenkiniai sudarė sudėtingą irigacinę kaskadinę sistemą, kurios gale, už trečiosios užtvankos, prie Minijos senvagės stovėjo medinis vandens malūnas.
XVII a. viduryje dvarą administravo Lietuvos pastalininkas Eustachijus Kazimieras Valavičius. Manoma, kad jo laikais, 1655–1656 m. švedų puolimo metu dvaro sodyba buvusi sunaikinta.
Legenda pasakoja, kad švedams užpuolus dvarą, gražuolė pono duktė pasislėpė brangenybių rūsyje, kuriame ją užgriuvo ir gyva palaidojo degantys rūmai. Ją išvaduoti galima tik kartą kas 300 metų. Priartėjus pirmajam terminui, ji prisisapnavusi vienam ligotam žmogui ir mainais už sveikatos sugrąžinimą paprašė ją išvaduoti, tačiau šiam nepavyko pakelti visų išbandymų ir ištesėti žodžio.
Kitas pasakojimas mena, kad Senosios Kartenos dvaro ponas labai mėgo vyšnias ir prie rūmų pasodino didžiulį vyšnių sodą. Švedams dvarą sudeginus, sodas išliko ir kiekvieną pavasarį baltais žiedais pasipuošusios vyšnios dar ilgai primindavo karteniškiams čia stovėjusius didingus rūmus. Dėl to vietovė ir buvusi pavadinta Vyšnių kalnu.
Nauja dvaro sodyba buvo pastatyta už pusės kilometro nuo sudegusios, senojo kelio Plungė–Kartena dešinėje pusėje. 1660 m. Barbora Kazimiera Sapiegaitė valdą pardavė Eustachijai Valavičiūtei, o ši – Martynui Kulminskui. Vėliau valda atiteko Platelių valdytojui Aleksandrui Jeronimui Valavičiui. Šis už skolas Gaudučių, Vėlaičių, Dauginčių ir kitus kaimus užstatė Tirkšlių dvarininkams Jeronimui ir Barborai Vazinskiams. Tarp 1680–1700 m. dvarą nuomojosi Gertrardas Renas.
1692 m. valda buvo padalyta į dvi dalis. Kartenos dvaro sodyba su didesniąja valdos dalimi atiteko Breslaujos maršalkai Mykolui Pacui. Kitą dalį su Gudeliškės-Mišučių palivarku perėmė Vilniaus vaivada ir Lietuvos didysis etmonas Kazimieras Jonas Sapiega, palivarką pavadinęs Naujosios Kartenos dvaru.
1766 m. abu dvarus įsigijo Žemaičių kunigaikštystės pakamaris Jokūbas Ignotas Nagurskis. Jam mirus, XVIII a. pab. abi valdos atiteko dukrai Joanai Žukovskai. Jos dukrai Kotrynai ištekėjus už Ignoto Parčevskio, Mišučių dvaras kaip nuotaikos kraitis perėjo Parčevskių giminei. Kartenos dvarą 1814 m. nupirko grafai Pliateriai, šeimininkavę kaimynystėje esančioje Šateikių valdoje. Dvarą valdė Aleksandras Pliateris, vėliau – Pranciškus Pliateris, o po jo mirties – sūnus Adomas Pliateris.
Pliaterių laikais dvaro sodybos centrinėje dalyje, erdvaus stačiakampio kiemo šiaurės rytinėje dalyje stovėjo L formos mediniai rūmai ir stačiakampio plano pagalbinis pastatas. Juos ir kiemą supo sodas ir nedidelis kraštovaizdžio parkas. Į pietryčius nuo sodo ir į pietus-pietvakarius nuo kiemo, už sodybą kertančio kelio stovėjo ūkiniai-gamybiniai sodybos pastatai (svirnas, tvartai, kluonas, kalvė, ledainė ir kt.). 1861 m. dvare buvo 1 kiemas ir 10 gyventojų, veikė kalkių degykla, o atokiau nuo sodybos prie Alanto upės stovėjo vandens malūnas.
Per baudžiavos panaikinimo reformą dvaras neteko daug dirbamos žemės, kuri buvo išdalinta iš baudžiavos paleistiems valstiečiams. Dvarininkams leista įvairiose kaimuose dvarui likusius žemės sklypus perkelti į vieną valdą ir suformuoti palivarkinį ūkį. Šia teise pasinaudojęs Adomas Pliateris derlingose Grabšyčių ir Gaudučių kaimų žemėse XIX a. 8–10 dešimtmečiais įsteigė Kartenos dvaro ūkinius-gamybinius padalinius – Grabšyčių ir Gaudučių palivarkus. Naująjį Gaudučių palivarką jo statytojas pasirinko pagrindine savo rezidencija Kartenos valdoje. Todėl nuo to laiko Kartenos dvarą imta vadinti Sendvariu. thumb|rigth|Kartenos dvare kaizerinės okupacijos metais šeimininkaujantys vokiečių kariai. Dešinėje sėdi ūkvedys Mackevičius su žmona. 1916 m. Kretingos muziejus, KM-IF366 Viengungiui Adomui Pliateriui mirus, Kartenos dvaro valdas paveldėjo jo dukterėčia, vyresniojo brolio Konstantino Jono Julio Pliaterio duktė Sofija Vieliopolska. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje dvarininkams iš fronto zonos pasitraukus į saugesnes vietas, kaizerinės vokiečių okupacijos metais dvare šeimininkavo Kretingos apskrities viršininko skiriamas valdytojas. Po karo savininkei Sofijai Vieliopolskai pasilikus gyventi Lenkijoje, dvaro administravimu rūpinosi Pliaterių giminaitis Kretingos grafas Aleksandras Tiškevičius.
Prasidėjus Lietuvos žemės reformai, 1922 m. dvaras buvo perduotas vyriausybės žinion ir pradėtas parceliuoti. Jo žemė išskirstyta į vienkieminius sklypus ir išdalinta kumečiams, Lietuvos kariuomenės kūrėjams savanoriams, žuvusių savanorių tėvams, Kartenos miestelio bežemiams. Dalis žemės buvo palikta Lenkijoje gyvenusiai savininkei Sofijai Vieliopolskai. 1923 m. parceliuojamame dvare gyveno 124 žmonės. Iš pradžių naujakuriai savo nausėdiją vadino Sendvariu, o vėliau – Gintariškiais. Naujasis vietovardis oficialiai buvo patvirtintas 1927 m., tačiau kiek vėliau vietovė tapo Gintarais.
Valdos
Dvarui priklausė apylinkėje plytėję miškai, Kartenos miestelis ir didesnioji dalis Kartenos valsčiaus kaimų: Martynaičiai, Dauginčiai, Cigonaliai, Peceliai, Grabšyčiai, Gaudučiai, Kalniškiai (Kalveliškiai), Bumbuliai, Drungilai, Šešuikiai, Balsiškiai (Balsiai), Lygnugariškiai, Darmantiškiai, Vaidogališkiai, iki 1634 m. – Budriai, Abakai, Šmilkščiai, iki 1692 m. – Gudai (Gudgalis), Mišučiai, Nausodis, Baubliai, Kačaičiai, Raguviškiai, Būdviečiai, Petrikaičiai, Laumaliai, Trumpėnai, Babrūniai.
Utieka
Utieka  – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Merkinės, Dzūkijos nacionaliniame parke, netoli kelio. Pro Ucieką teka Grova, už kelių šimtų metrų įtekanti į Nemuną. Kaimą supa Dainavos giria. Yra kaimo kapinaitės, girininkija. Prie upės yra Uciekos skardis (gamtos paminklas). Prie plento – Čiurlionio kelio vienas iš paminklų.
Istorija
Ucieka kūrėsi prie senojo Gardino–Merkinės–Karaliaučiaus kelio, kuris XIX a. pakreiptas toliau nuo kaimo. Uciekos dvarą įkūrė Michailas Kutuzovas. Jis čia žemes gavo iš imperatoriaus Aleksandro I, už tai, kad 1812 m. privertė trauktis Napoleoną per sudėtingas Uciekos apylinkes. Dvarui priklausė du palivarkai – pietinį Burės (kuriame įsikūrusi Randamonių girininkija) ir šiaurinį Kruševo (už Straverkos upelio).
XIX a. pab. Uciekos kaimas pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Rodukos apylinkę, buvo Merkinės dvaro valda. Tuo tarpu Kutuzovams priklausęs palivarkas pateko į Neravų apylinkę. 1850 m. Kutuzovas ten valdė 641 dešimtinę žemės.
Pavadinimo kilmė
Žodis kilęs iš ar  'linksmybė, džiaugsmas; paguoda'.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo sodyba thumb|left|240px|Kaimo kapinaitės
Uvainiai
Uvainiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Panemunėlio kaimo.
Austrijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Austrijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Uvainiai
Gyventojai
thumb|left|150px|Kryželis Uvainiuose
FK Rjazanʹ
„Riazanės“ futbolo klubas, o trumpai FK „Riazanė“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Riazanėje.
Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. Vėliau tapo profesionaliu futbolo klubu ir žaidė PFL.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko vienuoliktoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
10-oji armija (Rusijos imperija)
Dėl Rusijos revoliucijos Rusijos imperijos kariuomenė subyrėjo, todėl 1918 m. gruodžio–vasario mėn. armija buvo demobilizuota, o kovo mėn. išformuota.
Struktūra
Armija suformuota 1914 m. rugpjūtį ir buvo tokios sudėties:
Septilijonas
1 000 000 000 000 000 000 000 000 (septilijonas, dar kitur kvadrilijonas), arba tūkstantis sikstilijonų, yra natūralusis skaičius, lygus 1024. SI priešdėlis – „jota-“.
Uzarai
Uzarai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Jankų.
Jelizaveta Veriovkina
Jelizaveta Daragan-Veriovkina, (1834 m. birželio 5 d. – 1885 m. kovo 18 d. Liubline, palaidota Liepkalnio stačiatikių kapinėse Vilniuje) – Rusijoje ir Lietuvoje kūrusi tapytoja, labdarė.
Biografija
thumb|right|200px|J.Veriovkinos ir jos tėvų kapai stačiatikių kapinėse Vilniaus [[Liepkalnis|Liepkalnyje]] Kilusi iš kazokų giminės. Jos vienas iš senelių Michailas Balugjanskis buvo žinomas Rusijos imperijos valstybės veikėjas, tėvas generolas Piotras Daraganas (1800-1875) – Tulos gubernatorius, motina Ana Daragan (1806-1877) – vaikų rašytoja ir pedagogė.
WASP-10 b
thumb|220px| ir Jupiterio dydžių palyginimas
Jelizaveta Veriovkina
Biografija
Ištekėjo už karininko Vladimiro Veriovkino. Kurį laiką dar gyveno Tuloje, 1862 m. persikėlė į Vitebską, kur jos vyras buvo paskirtas gubernatoriumi.
WASP-10 b
WASP-10 b – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę WASP-10. Nuo Saulės sistemos nutolusi 294 šviesmečius. WASP-10 b yra vienintelė WASP-10 sistemoje aptikta planeta.
Jelizaveta Veriovkina
Biografija
Nuo 1868 m. iki 1878 m. Veriovkinai gyveno Vilniuje, šiame mieste šeimos galva ėjo Vilniaus karinės apygardos viršininko pareigas. Jelizaveta Veriovkina Vilniuje aktyviai dalyvavo labdaringoje veikloje: buvo draugijos „Labdaringoji kapeika“ pirmininkė, „Gailėstingumo namų“ garbės globėja. Nuo 1879 m. šeima persikėlė gyventi į Liubliną, o vasaras leisdavo įsigytame Vyžuonėlių dvare prie Utenos. Ponų namuose Vyžuonėlėse buvo įrengta tapybos atelje, o patį dvarą Veriovkinai vadino Palaima. Užaugo trys vaikai:
WASP-10 b
WASP-10 b – karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 3,15 Jupiterio masės, o spindulys – 1,08 Jupiterio spindulio. WASP-10 b masė nustatyta radialinių greičių metodu. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 3,1 paros, jos orbitos spindulys – 0,03781 av, o ekscentricitetas – 0,057 (-0,005 +0,005). WASP-10 b pusiausvyros temperatūra – 947 K.
Jelizaveta Veriovkina
Kūryba
Tapybos mokėsi Sankt Peterburge, pas akademinės krypties dailininką Karlą Timoleoną Nefą. Norėdama geriau susipažinti su jo darbais užsienio stačiatikių cerkvėse, 1858 m. aplankė Londoną, Nicą ir Vysbadeną. Nuo 1876 m. dalyvavo Vilniaus dailės kūrinių parodų draugijos veikloje. Daug tapė Vyžuonėlių dvare, iki Antrojo pasaulinio karo jame buvo saugoma dailininkės kūryba. Pokaryje darbai atsidūrė Konstantino Arcibuševo kolekcijoje Odesoje ir Floridoje (JAV).
WASP-10 b
Apie WASP-10 b atradimą pranešta 2008 m. Planeta aptikta tranzitų metodu.
Jelizaveta Veriovkina
Kūryba
J.Veriovkina tapė aliejumi, jos paveikslai sukurti daugiausiai religine tematika. Būdinga akademinė stilistika, švelnūs idealizuoti tipažai.
Šachmatų kompozicijų kūrybos FIDE meistras
Šachmatų kompozicijų kūrybos FIDE meistras (sutr. ŠKK TM) – tai titulas, suteikiamas šachmatų kompozitoriams už aukštus pasiekimus šachmatų uždavinių  ir etiudų kūryboje. Jį visam laikui suteikia WCSC (iki 2010 m. - FIDE).
Istorija
Pirmieji tarptautinių meistrų titulai šachmatų kompozitoriams pradėti suteikti nuo 1990 m, FIDE suvažiavimuose. Titulas buvo suteikiamas už pretendento turimus FIDE albume šachmatų uždavinius ar etiudus. Iki 2019 m. FIDE meistrų vardai buvo suteikti 160 šachmatų kompozitorių iš kurių 58 buvo mirę. .
Reikalavimai
Teisę į šachmatų kompozicijų kūrybos tarptautinio meistro titulą kompozitorius įgyja, surinkęs viename, ar keliuose FIDE albumuose mažiausiai 12 taškų už juose patalpintus šachmatų uždavinius, ar etiudus. Už vieną uždavinį pretendentui skiriamas vienas taškas, už etiudą – 1,67 taško. Kai šachmatų kompozicijos autorių yra keli, tai taškai jiems, už tokią kompoziciją, apskaičiuojami, dalijant, nustatytus taškus   vienai kompozicijai, iš autorių skaičiaus.