cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robin Walker
Įtaka ir filosofija
Robinas pradėjo naudoti „Team Fortress 2“ atnaujinimus, kad ištirtų, kokios papildomos funkcijos yra ir nėra populiarios. Rezultatus jis panaudojo kurdamas „Dota 2“ ir vėlesnius „Team Fortress 2“ atnaujinimus. Volkeris taip pat pareiškė, kad negali garantuoti, jog tęs darbą prie „Team Fortress 2“ visam laikui, ir kad tam tikru metu jis pereis prie naujo projekto.
Volkeris tiki, kad svarbu, jog žaidėjai ir šiuolaikinių kompiuterinių žaidimų kūrėjai bendrautų tarpusavyje, ir teigia, kad „būti arti savo klientų, turėti galimybę tiesiogiai kalbėtis su jais – yra vertinga“. Jo patirtis rodo, kad sėkmingi daugelio žaidėjų žaidimai „tiek išleidimo metu, tiek po išleidimo diegia naujoves ir kad šios naujovės yra svarbios ir domina klientus“.
Jis nesijaudina dėl kompiuterinių žaidimų piratavimo ir teigia, kad norėdamas kovoti su piratavimu, jis „žiūri į tai, ką piratai siūlo, ir klausia savęs, kaip galėtų pasiūlyti ką nors geresnio“. Dažnai išleisdamas savo žaidimų atnaujinimus, jis nuolat tobulina savo žaidimus taip, kad piratai negalėtų paskui juos suspėti. Volkeris yra free-to-play žaidimo modelio šalininkas, nes, pasak jo, šis modelis palaiko įvairesnius klientus, įskaitant ir tuos, kurie turi „labai mažai pinigų“, o tokia žaidėjų įvairovė suteikia daugiau galimybių gauti turtingesnės patirties.
Pagirės
Pagirės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Nedzingės, netoli kelio. Piečiau kaimo telkšo ežeraitis Akis, stūkso Dvarčių piliakalnis.
Istorija
Iki XX a. vid. Pagirių vietoje buvo Dobrovolės užusienis.
Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia
miniatiūra|200px|right|Aušros Vartų koplyčia (Vilnius)
Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia – Aušros Vartų Dievo Motinos (Gailestingumo Motinos) vardu vadinama koplyčia, paprastai turinti garbinamo Švč. Mergelės Marijos paveikslo atvaizdą (paveikslą, mozaiką). Panašiai tituluojamos įvairios, ne vienos konfesijos, koplyčios:
Acta Apostolicae Sedis
thumb|Pirmasis „Acta Apostolicae Sedis“ tomas
Acta Apostolicae Sedis ('Apaštalų Sosto darbai') – oficialus periodinis Vatikano leidinys, redaguojamas Valstybės sekretoriato. Įsteigė popiežius Pijus X 1908 m. rugsėjo 29 d. konstitucija Promulgandi Pontificias Constitutiones, pirmasis leidimas pasirodė 1909 m. sausio 1 d. „Acta Apostolicae Sedis“ pakeitė „Acta sanctae sedis“, ėjusį nuo 1865 m. (iki 1904 m. šis leidinys neturėjo oficialaus statuso).
Šis leidinys (jei nenurodyta kitaip) – vienintelis būdas Šventojo Sosto teisės aktams promulguoti. Iki tol neretai būdavo promulguojama, iškabinant dokumentus prie įėjimo į popiežiaus rezidenciją.
„Acta Apostolicae Sedis“, leidžiamame kartą per mėnesį arba rečiau, publikuojamos popiežių bulės, enciklikos, konstitucijos, brevės, motu proprio, laiškai, kreipimaisi, taip pat Romos kurijos įstaigų (kongregacijų, tribunolų) oficialioji informacija, vieši potvarkiai, dekretai, nutarimai, tribunolų aktai, komisijų nutarimai, instrukcijos.
Juodkalnijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Juodkalnijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Dalius Jatužis
Dalius Jatužis (g. 1968 m. sausio 18 d. Biržuose ) – gydytojas neurologas, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto profesorius, dekanas. Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų Neurologinių funkcinių tyrimų kabineto vyresnysis gydytojas. Specializacija: galvos smegenų kraujotakos ligos, kaklo ir smegenų kraujagyslių ultragarsiniai tyrimai.
Biografija
miniatiūra|left|Dalius Jatužis su Santaros klinikų mišraus choro dalyviais po pasirodymo.
1991 m. baigė medicinos studijas Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1995 m. įgijo gydytojo neurologo specializaciją. 1999 m. gavo mokslų daktaro laipsnį, 2012 m. gavo profesoriaus pedagoginį laipsnį. 2017 m. tapo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Klinikinės medicinos instituto direktoriumi. 2022 m. rugsėjo 27 d. buvo išrinktas Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dekanu.
Lietuvos insulto asociacijos bei Lietuvos neurologų asociacijos pirmininkas, žurnalo „Neurologijos seminarai“ atsakingasis redaktorius. Nuo 1999 m. Pasaulio neurologų federacijos narys ir edukacinis koordinatorius Lietuvai. Nuo 2009 m. – Europos insulto organizacijos tikrasis narys. Nuo 2015 m. – Lietuvos delegatas Europos neurologų akademijoje.
2015 m. suteiktas Nusipelniusio Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo vardas. 2021 m. rugpjūčio 27 d. įteiktas „Nordic Stroke Award“ (Šiaurės šalių insulto organizacijos) apdovanojimas. D. Jatužis yra daugiau nei 100 mokslinių publikacijų ir daugiau nei 150 tarptautinių pranešimų bendraautoris.
Laisvalaikiu mėgsta žvejoti, muzikuoti, fotografuoti. Studijų laikais dainavo ansamblyje "Ratilio", šiuo metu dainuoja Santaros chore.
Almere City FC
Istorija
Įkurtas 2001 m.rugsėjo 14 d. Nuo 2005 m. rungtyniavo Eerste Divisie.
Almere City ištakos siekia 1976 m., kai DWS, Volewijckers ir Blauw-Wit susijungė į FC Amsterdam. Nepatenkinti DWS rėmėjai įkūrė savo klubą „De Zwarte Schapen“, pavadintą pagal jų slapyvardį, kuris verčiamas kaip „Juodoji avis“. Klubas greitai iškilo ir galiausiai pasiekė Hoofdklasse. Po kelių smurtinių incidentų aikštėje ir Karališkosios Nyderlandų futbolo asociacijos (KNVB) šešių mėnesių diskvalifikacijos klubas iš Amsterdamo persikėlė į netoliese esantį Almerę ir pakeitė pavadinimą į „Sporting Flevoland“.
2001 m. rugsėjo 14 d. Omniworld konsorciumas stengėsi investuoti į profesionalų sportą Almerėje. Į šiuos planus buvo įtrauktas krepšinio klubas („BC Omniworld“, dabar nebeegzistuoja), tinklinio klubas („VC Omniworld“, dabar nebeegzistuoja) ir futbolo klubas („FC Omniworld“). 2002 m. Leefbaar Almere partija tapo didžiausia miesto tarybos partija, ir, bendruomenė pasitraukė iš projekto. Dėl to 2004 m. klubas neatitiko patekimo į profesionalų lygą kriterijų.
2004 m. pabaigoje ir 2005 m. pradžioje buvo rasti privatūs investuotojai. Klubas atitiko visus stojimo kriterijus ir prisijungė prie kitų 19 klubų, jau esančių Eerste Divisie.
Stadionas
2019 m. rugpjūčio mėn. klubas paskelbė apie planus statyti naują tribūną ir klubo biurų pastatą.
Kaducėjus
thumb|150px|Kaducėjus ant sienos [[mozaika|mozaikos]] thumb|110px|Ant graikiškos vazos pavaizduotas Hermis su kaducėjumi rankoje Kaducėjus (, 🇬🇷) – lazda su dviem apie ją apsivyniojusiomis gyvatėmis, viršuje užsibaigianti nedideliais sparnais arba sparnuotu šalmu. Tai simbolis, siejamas pirmiausia su dievu Hermiu bei jo vėlesne hipostaze – Hermiu Trismegistu.
Romėnams kaducėjus simbolizavo moralinę pusiausvyrą ir tinkamą elgesį. Lazda reiškia galią, gyvatės – išmintį, sparnai – uolumą, šalmas – pakilias mintis. Be to, kaducėjuje persipina 4 pradai – lazda atitinka žemę, sparnai – orą, dvi gyvatės – ugnį ir vandenį.
Kaducėjaus simbolis labai senas – toks atvaizdas rastas ant Lagašo karaliaus Gudėjos taurės (XXVII a. pr. m. e.). Panašūs simboliai randami ant senovės Indijos paminklų (pvz., ant karaliaus Ašokos monetų). Anot Hainricho Cimerio, kaducėjus senovės Mesopotamijoje galėjo būti visa išgydančio dievo simbolis, vėliau tokia pat reikšme perimtas graikų. Tantrinio budizmo požiūriu, kaducėjaus lazda reiškia pasaulio ašį, gyvatės – atsiskleidusią kundalinės galią. Bendrai, visa kaducėjaus kompozicija atskleidžia pusiausvyrą ir susitvardymą – tiek fizinės, tiek dvasinės sveikatos atžvilgiu.
Su kaducėjumi vaizduojamas egiptiečių Anubis, antikos Hermis-Merkurijus, finikiečių Baalas, kartais Izidė arba Ištarė. Per hermetizmo tradiciją kaducėjus pateko į alcheminę tradiciją, kur gyvatės laikytas priešybių sintezės, tirpsmo ir krešėjimo (solve et coagula), transfomacinės galios simboliu.
Šiais laikais kaducėjaus simbolį kartais naudoja medicinos, farmacijos organizacijos (panašiai kaip Asklepijaus lazdą), taip pat prekybos organizacijos (kaip Hermio prekybininkų globėjo ženklą). Kaducėjaus kaip medicinos srities simbolio naudojimas labiausiai paplitęs JAV ir prasidėjo XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje supainiojus jį su Asklepijaus lazda, senu medicinos simboliu (Asklepijas buvo sen. graikų dievas, siejamas su medicina). Šis ženklas populiarus įvairių Europos miestų heraldikoje.
Turgelių šv. Felikso Valua koplyčia
miniatiūra|180px|left|Įrašas [[epitafija|epitafijoje: Tadeusz Dobrostanski Wierzbowicz 1763+1839 ]]
'''Turgelių šv. Felikso Valua koplyčia''' – mauzoliejinė Kobylinskių šeimos koplyčia, stovinti Turgelių kaimo veikiančiose kapinėse, Šalčininkų rajone, 18 km į šiaurę nuo Šalčininkų, prie kelio į Mikniškes.
miniatiūra|220px|left|Šoninis fasadas su epitafija (į plento pusę) miniatiūra|220px|left|Prie įėjimo iš abiejų pusių – antkapiniai Kobylinskių paminklai
Pavadinta trinitorių ordino įkūrėjo Felikso de Valua vardu. Netoli koplyčios yra Vilniaus universiteto rektoriaus teisininko, ekonomisto Simono Malevskio (1760-1832) kapas.
Koplyčia yra architektūros paminklas, įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Istorija
Turgelių bažnyčios statybos metais XX a. pradžioje koplyčioje buvo laikomos pamaldos.
Architektūra
Koplyčios statinys yra rotondinio tūrio, su kupolu, darnių formų, vėlyvojo klasicistinio stiliaus pastatas su priestatais. Rotondinę koplyčią gaubiantis kupolas užbaigtas kvadratiniu bokšteliu, o du žemesni stačiakampiai priestatai dengti dvišlaičiais stogeliais. Vietinė statybinė medžiaga – lauko akmenys klasicistinį statinį papildo liaudiška išraiška.
Kitos panašios, apvalaus plano koplyčios:
Kristijonas Vildžiūnas
1987 m. su kitais Vilniuje įkūrė roko grupę Šiaurės kryptis. 1991 m. lankė Krzysztof Zanussi seminarų ciklą Varšuvoje. 1996 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, studijavo TV ir kino režisūrą (Henriko Šablevičiaus mokinys).
Pakapinė
Pakapinė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lukštų. Stovi apiręs Lukšių malūnas.
Baluoša (ežeras)
left|120px
Baluoša arba Baluosys – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1,5 km į rytus nuo Trakų, Varnikų miške, Varnikų botaniniame zoologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,43 km, plotis – iki 0,4 km. Altitudė 149,4 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti – žemi ir pelkėti. Į rytus plyti 207 ha dydžio Ilgelių pelkė. Vakaruose išteka upelis link Lukos ežero (Galvės ežero baseinas). Į šiaurę įsikūręs Varnikų kaimas. Vakarine pakrante eina kelias.
Pakapinė
Istorija
Pakapinės kaime anksčiau gyveno rusai sentikiai ir vadinosi jis Sidorovka. D. Ragelis ir pastatė pirmąjį kaimo malūną.
Gyventojai
thumb|left|245px|Lukšių malūnas Pakapinėje thumb|left|245px|Pakelės kryžius Pakapinėje
Bedugnis (Trakų r.)
Bedugnis arba Luknelis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 3,5 km į vakarus nuo Paluknio, Rūdiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,22 km, plotis – 0,13 km. Altitudė 140,5 m. Rytinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, pelkėti. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Luknos upės baseinui.
Visos Rusijos vyriausiasis štabas
Visos Rusijos vyriausiasis štabas, Vseroglavštabas – vienas iš dviejų svarbiausių Rusijos Raudonosios Armijos štabų pilietinio karo metais.
Istorija
Visos Rusijos vyriausiasis štabas buvo įsteigtas 1918 m. gegužės 8 d. vietoj:
1921 m. vasario 10 d. Visos Rusijos vyriausiasis štabas buvo sujungtas su Revoliucinės karo tarybos lauko štabu, vadovavusiu kovos veiksmams, į vieningą DVRA štabą.
Funkcijos, vadovybė ir struktūra
Pradžioje Visos Rusijos vyriausiasis štabas buvo pavaldus RTFSR karinių reikalų liaudies komisariatui, o nuo 1918 m. rugsėjo 6 d. - Respublikos revoliucinei karo tarybai.
Visos Rusijos vyriausiajam štabui buvo pavestos šios funkcijos :
1918 m. spalio mėnesį Visos Rusijos vyriausiajam štabui buvo pavesta ir rūpintis pagalbinės paskirties kariuomenės, pasienio apsaugos ir VČK kariuomenės įkurdinimu, koviniu rengimu ir ginkluote.
Visos Rusijos vyriausiojo štabo vadovybė
Viršininkai:
Struktūra
1920 m. rugsėjo 1 d. Vseroglavštabą sudarė šios valdybos: Taip pat į ją įėjo:
Visos Rusijos vyriausiojo štabo archyvas saugomas Rusijos valstybiniame kariniame archyve.
Džyva
Džyva ( „gyvė, gyvastis“) – hinduizmo ir džainizmo sąvoka, bendrai nusakanti gyvą būtybę, sielą. Hinduizme džyva laikoma individualia siela – tuo, kas dėl karmos principo nuolat reinkarnuojasi. Tai tarsi tam tikros asmenybės sankaupos – atsiminimai, būdo bruožai, polinkiai ir pan. Vienuose mokymuose džyva tapatinama su atmanu, kituose – nuo jo skiriama. Tokiu atveju džyva laikoma asmeniška, individualia siela, o atmanas – visuotine, neturinčia jokių savybių. Advaita vedanta skirtumą tarp džyvos (dar vadinamos džyvatmanu) ir atmano (dar vadinamo paramatmanu) laiko tariamu, kylančiu iš neišmanymo (avidjos).
Džainizme džyva laikoma visų gyvų sutvėrimų dvasine esme ir supriešinama su adžyva – medžiaga, laiku, erdve, judesiu ir rimtimi. Laikoma, kad džyvos nepaliaujamai maino pavidalus. Jos skirstomos į žemiškas (saṃsari) ir išsilaisvinusias (mukta).
Kondoa Irangio uolų piešiniai
Kondoa Irangio uolų piešiniai  – archeologinis objektas vidurio Tanzanijoje, 9 km į rytus nuo Kondoa–Arušos kelio, 20 km į šiaurę nuo Kondoa. Savanose esančių olų sienos puoštos senovine tapyba, datuojama ~V a. Apskaičiuota tarp 150 ir 450 skirtingų olų ir priedangų su piešiniais. Vaizduojami žmonės, gyvūnai, medžioklės scenos.
Kondoa Irangio uolų piešiniai 2006 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Liudas Šukys
Liudas Šukys (g. 1972 m. gruodžio 11 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos politinis veikėjas, LR kultūros viceministras.
Biografija
1990 m. baigė Klaipėdos M. Mažvydo vidurinę mokyklą. Klaipėdos universitete su bendraminčiais leido studentų laikraštį „Kukutis“. Po 11 metų įvairių specialybių studijų Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė filologijos studijas, filologijos bakalauras.
UAB „Video Zounds“ kūrybos direktorius. Nesėkmingai dalyvavo 2008 m. Seimo rinkimuose, Gargždų apygardoje (iškėlė Tautos prisikėlimo partija). Nuo 2008 m. LR kultūros ministro Remigijaus Vilkaičio patarėjas, vėliau – LR kultūros viceministras (paskyrė LR kultūros ministras Remigijus Vilkaitis; delegavo TPP). 2010 m. sausio 25 d. atleistas iš pareigų kaip praradęs politinį-asmeninį pasitikėjimą. Pasak Šukio, dėl bendravimo su Tautos prisikėlimo partijos nariu, Seimo nariu Dainiumi Budriu (Seimo Ekonomikos komiteto pirmininku), priklausančiu ir frakcijai, kuriai priklauso ir R. Vilkaitis; taip pat dėl nepatikslintų VEKS'o sąmatų.
Nuo 2010 m. visuomeninės organizacijos „Red institutas" direktorius.
Sūnus Titas Šukys.
Uzwieda
Uzwieda (arba Uschwend) – išnykusi viduramžių gyvenvietė Akmenės rajono savivaldybėje, dešiniajame Virvyčios krante, į pietus nuo Viekšnių ir į šiaurę nuo Tryškių, ties dabartinių Akmenės ir Mažeikių rajonų riba. Kartais painiojama su Užvenčiu, tačiau ši gyvenvietė žymima labiau į šiaurę nuo Užvenčio. Be to, kai kuriuose žemėlapiuose buvo pažymimas ir Užventis (piečiau), ir Uzwieda (labiau į šiaurę).
Istorija
Gyvenvietė žymima XVIII a. LDK ir Žemaitijos žemėlapiuose, vėliau nebeaptinkama. Uzwieda aptinkama 1706 m. F. de Vito Livonijos ir Kuršo žemėlapyje, 1794 m. T. Kičino Lenkijos žemėlapyje, 1796 m. Prūsijos, Rusijos ir Austrijos monarchijų ribų žemėlapyje, 1799 m. V. Fadeno Lenkijos žemėlapyje.
Šarūnas Vasiliauskas (1989)
Šarūnas Vasiliauskas (g. 1989 m. kovo 27 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas.
Karjera
Ilgą laiką rungtyniavo „Žalgirio“ dublerių komandoje, taip pat trumpai yra atstovavęs ir pagrindinei „Žalgirio“ ekipai. 2010–2011 m. sezoną gynė „Kauno“ garbę. 2010 m. rugpjūčio 25 d. buvo paskolintas Kauno „Kauno“ klubui. Nuo 2011 m. rudens atstovavo Panevėžio „Lietkabelio“ klubui. Savo laiku krepšinio ekspertai jį lygino su Šarūnu Jasikevičiumi, Vasiliauskui piešta itin šviesi ateitis. Jis ir Žygimantas Janavičius laikyti jaunosios krepšininku kartos svarbiausiais įžaidėjais. Vis dėlto viltims nebuvo lemta išsipildyti – abu žaidėjai šildė „Žalgirio“ atsarginių suolelį.
2013 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Sopoto „Trefl“ klubu. 2016 m. rugpjūčio 8 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Ispanijos Badalonos „Joventut“ klubu.
2022 m. vasarą, tapęs Rumunijos vicečempionu, vasarai persikėlė į Kanados Skarboro „Shooting Stars“ komandą.
2014 m. Pakviestas Jono Kazlausko į Lietuvos rinktinę ir stabiliai pasirodęs pasirengimo cikle, žaidėjas buvo priimtas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę.
2023 m. liepos pabaigoje paskelbė baigiantis profesionalo karjerą.
Civilinė metrikacija
Civilinė metrikacija – civilinės būklės aktų valstybinė registracija. Aktuose paprastai nurodoma: gimimo liudijimuose – asmens gimimo, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.
Istorija
Pirmieji valstybiniai civilinės būklės aktai – santuokos – pradėti registruoti XVI a. pabaigoje Nyderlanduose. Labiau jie paplito Europos valstybėse po Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. Kai kuriose valstybėse ji tapo privaloma, kitose veikė greta bažnyčiose registruotų metrikų.
Lietuvoje
Lietuvoje iki 1940 m. metrikus tvarkė ir saugojo Bažnyčia pagal 1927 m. pasirašytą konkordatą su Vatikanu. Klaipėdos krašte nuo 1876 m. iki 1923 m. aktus registravo civilinės būklės aktų registravimo įstaiga. Sovietinės okupacijos metu civilinės būklės aktus registravo miestų ir rajonų civilinės metrikacijos skyriai. Atkūrus Lietuvos valstybingumą civilinės būklės aktus pavesta tvarkyti vietos savivaldybėms, seniūnijoms bei konsulinėms įstaigoms. Civilinę metrikaciją reglamentuoja 2000 m. priimtas Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas, kiti poįstatyminiai aktai.
Lietuvos baltnugariai galvijai
Lietuvos baltnugariai galvijai – pieninių galvijų veislė. Lietuvos baltnugarių galvijų veislė yra žinoma nuo labai senų laikų, o pirmoje XX a. pusėje baltnugariai galvijai sudarė 10 % visų galvijų. Ilgą laiką Lietuvos baltnugariai galvijai buvo gerinami įvairių juodmargių bei žalmargių veislių buliais, tačiau iki šių dienų jie išlaikė būdingą spalvą bei savybes. Daugiausia jų išliko pas privačius laikytojus, kurie dažnai karves poruodavo su savais buliais.
Pagal spalvą baltnugariai galvijai gali būti suskirstyti į du tipus: pirmajam tipui yra būdingi visiškai juodi šonai, balta nugara ir apatinė juosmens dalis, balta „žvaigždė“ kaktoje; antrajam tipui būdingi smulkiomis juodomis dėmėmis išmarginti šonai, balta nugara ir balta apatinė juosmens dalis. Dabar Lietuvoje daugiausia pasitaiko baltnugarių su juodo pigmento šonais, bet yra ir baltnugarių su rudo pigmento šonais. Baltnugarių galvijų kaktos yra masyvios, ilgas liemuo, trumpos kojos. Šie galvijai yra pieningi, sveiki, gerai prisitaikę prie vietos gamtinių ir klimatinių sąlygų, pasižymi geromis reprodukcinėmis savybėmis. Šie galvijai turi savitus genetinius bei fenotipinius požymius ir priskiriami pieniniam tipui. Suaugusių Lietuvos baltnugarių karvių aukštis ties ketera yra 121–131 cm, masė - 400–550 kg ir daugiau. Suaugę buliai sveria 950–1000 kg. Iš Lietuvos baltnugarių karvių vidutiniškai yra primelžiama 4600 kg 4,3 % riebumo ir 3,33 % baltymingumo pieno.
1993–1995 m. LVA Praktinio mokymo ir bandymų centre bei Gyvulininkystės institute (Baisogala) suformuotos baltnugarių galvijų reliktinės-genofondinės bandos, kuriose gyvuliai veisiami grynuoju veisimu. 1994 m. pradėta baltnugarių karvių identifikacija ir registracija, vykdoma jų produktyvumo kontrolė bei atrenkami tipingesni baltnugariai buliai.
FC Emmen
FC Emmen – Olandijos futbolo klubas iš Emeno miesto.
Kawai
Kawai – japonų akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojas.
„Kawai“ (tariama: Kavaji) yra vienas didžiausių pagal apimtis akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojų pasaulyje. Gamina „Kawai“, „K. Kawai“ ir „Shigeru Kawai“ prekės ženklų pianinus.
Istorija
Įmonės įkūrėjas Kojičis Kavajis (1885−1955) nuo jaunystės dirbo pas Torakusų Jamahą (1851−1916) ir padėjo sukurti pirmąjį „Yamaha“ pianiną. 1927 m. jis atsiskyrė nuo „Yamaha“ ir įkūrė „Kawai muzikinių instrumentų tyrimų laboratoriją“, kuri 1929 m. pervadinta į „Kawai muzikinių instrumentų gamybos kompaniją“. Įmonė gamino vertikalius pianinus, fortepijonus ir fisharmonijas. Laikoma, kad K. Kavajis pirmasis Japonijoje sukonstravo ir pradėjo gaminti pianinų grojimo mechanizmą vietoj importuojamų. 1937 m. prasidėjus karams kompanija buvo nukreipta gaminti reikmes kariuomenei. 1955 m. mirus K. Kavajui įmonei pradėjo vadovauti jo sūnus Šigerus Kavajis (1926−2006). Jis daug skyrė dėmesio gamybos pajėgumų didinimui ir taikė asmeninių pardavimų taktiką, kas „Kawai“ padėjo išaugti į antrą pagal didumą pianinų kompaniją Japonijoje po „Yamaha“. Po 1960 m. „Kawai“ turėjo 2000 asmeninių pianinų pardavėjų ir 300 000 jaunimo mokėsi „Kawai“ pianino mokyklose.
1960 m. „Kawai“ pradėjo gaminti „Howard“ prekės ženklo fortepijonus amerikiečių „Baldwin“ kompanijos užsakymu (iki 1988 m.). 1963 m. „Kawai“ įsteigė filialą JAV. Jiems sekėsi pardavinėti pianinus muzikos mokykloms, studentams, nes, kaip ir „Yamaha“, jų pianinai kainavo tik menką dalį to, kiek kainavo kitų gamintojų, pavyzdžiui, „Steinway & Sons“, pianinai. 1989 m. atidaryta „Kawai“ gamykla Šiaurės Karolinoje. 1966 m. „Kawai“ įsigijo „Teisco“ elektronikos gamintoją, 1982 m. pradėjo gaminti sintezatorius „Teisco“ ir „Kawai“ pavadinimais. 1989 m. įsigytas amerikiečių elektroninių vargonų gamintojas „Lowrey“. 1982 m. kompanijos prezidentu tapo Hirotakus Kavajis, K. Kavajo anūkas. Jis iškart investavo į gamybos procesų robotizavimą. 1991 m. „Kawai“ pradėjo gaminti „Boston“ prekės ženklo pianinus „Steinway & Sons“ užsakymu, įsteigtas padalinys Malaizijoje. 1995 m. pradėta gamyba su partneriais Kinijoje, 2001 m. atidaryta gamykla Indonezijoje. 1999 m. įmonė pristatė ypač aukštos klasės ir brangių fortepijonų liniją su „Shigeru“ vardu. 2007 m. Indonezijos gamykloje pradėti gaminti skaitmeniniai pianinai. 2017 m. pristatytas hibridinis pianinas, naudojantis akustinio pianino mechaniką, bet su skaitmeniniu garsu, „Novus N10“.
Piatek
Piatek – išnykusi gyvenvietė dabartinėje Šiaulių rajono savivaldybėje, tarp Kurtuvėnų ir Kuršėnų. Tiksliai identifikuoti šios gyvenvietės kol kas dar nepavyko. Informaciniuose geografinių vietų žinynuose ir kituose šaltiniuose dominančios informacijos taip pat nerasta. Nėra užuominų apie bent panašiai skambančios gyvenvietės vardą ir Lietuvos inventorių aprašymuose.
Geografija
Viduramžių LDK žemėlapiuose Piatek lokalizuotas į rytus nuo Ventos upės ir į pietvakarius nuo Šiaulių, beveik vienodu atstumu nuo Kuršėnų ir Šaukėnų, arčiau Kurtuvėnų, pažymėtas kaimo – bajoro dvaro ženklu (pagus cum domo nobilis).
Etimologija
Vietovardžio kilmė gali būti siejama su šioje gyvenvietėje galiojusia penktadienine turgaus teise – apie tai byloja vienareikšmiška vietovardžio etimologija ( – „penktadienis“). Tačiau remiantis istorikų žiniomis, nėra jokių duomenų apie rašytiniuose šaltiniuose fiksuojamą gyvenvietę „Penktadienio“ vardu. Pastebėtina, kad tokia miestelio pavadinimo kilmė gana logiška – pavyzdžiui, panašiai sudaryti vietovardžiai Pandėlys, Seredžius, Subačius.
FC Emmen
Istorija
Vėlesniais metais pateko į aukščiausią lygą, bet joje ilgam įsitvirtinti nepavykdavo.
Piatek
Istorija
LDK žemėlapiuose Piatek aptinkamas nuo 1613 m. Vėliau jis randamas 1648 m., 1675 m., 1706 m., 1739 m. 1794 m.
FC Emmen
Istorija
2021–2022 m. sezone tapo Eerste divisie nugalėtojais ir buvo perkelti į aukščiausią lygą.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia JenS Vesting stadione, kuris dar žinomas De Meerdijk, bei de Oude Meerdijk pavadinimais.
Stadiono talpa – 8 600 žiūrovų.
1145px|Panorama JenS Vesting stadione.
Džaganathas
thumb|200px|Džaganatho atvaizdas [[Bhubanešvaras|Bhūbanešvaro šventykloje]]
Džaganathas ( 'pasaulio valdovas') – vienas iš hindų dievo Krišnos pavidalų, daugiausia garbinamas Bengalijoje ir Orisoje.
Svarbiausia Džaganatho kulto vieta yra XIII a. Džaganatho šventykla, esanti Purio mieste (Orisa). Dabar Puris yra vienas svarbiausių hinduistinės piligrimystės (jatros) centrų. Kasmet birželio–liepos mėnesį vyksta dviejų dalių Džaganathui skirta šventė – Snanajatra (Džaganatho, jo brolio Balaramos ir sesers Subhadros medinės statulos maudomos) ir Rathajatra (statulos vežiojamos po miestą). Vaizduojamas ryšiais juodais atvaizdais, daromais iš medžio bei lingomis.
Džaganathas laikomas sinkretine dievybe, atsiradusia iš vietinių nearijų tautų tikybos. Jo kultui įtaką galėjo padaryti ir džainizmas, tantrizmas bei budizmas. Dabar Džaganathas garbinamas daugiausia vaišnavų kaip Višnus Purušotama (puruṣottama- „tobuliausia būtybė“), gaudyja vaišnavizme laikomas Krišnos pavidalu (svarbus ir ISKCON judėjime). Šaktai Džaganathą tapatina su Šiva arba laiko 5 dievų sampyna. Pasakojama, kad Nanakas ir kiti sikhų gurūs lankęsi Džaganatho šventykloje. Džaganatho kultą ypač smerkė Indiją užėmę musulmonai, o vėliau krikščionys britai.
Zeppelin-Staaken R.XIV
Zeppelin-Staaken R.XIV – Pirmojo Pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos imperijoje sukurtas sunkusis bombonešis (vok. Riesenflugzeug, Idlfieg klasifikacija – „R“), vienas iš nedaugelio kada nors pagamintų penkiamotorių lėktuvų.
Konstrukcija ir gamyba
Zeppelin-Staaken R.XIV – mišrios konstrukcijos biplanas. Fiuzeliažo konstrukcija iš plieninių vamzdelių ir medinių rėmų, aptrauktas drobe, priekinėje dalyje – dengta fanera. Sparnų ir važiuoklės statramsčiai, kaip ir visi valdymo paviršiai – iš duraliuminio. Propeleriai – mediniai, dvimenčiai, fiksuoto žingsnio. Pilotų darbo vietos įrengtos atvirose kabinose, įgula galėjo naudotis ir uždaru įstiklintu salonu, kuris taip pat atliko bombų skyriaus funkciją.
Ginkluotę sudarė šeši 7,92 mm kalibro kulkosvaidžiai, sumontuoti šaulių lizduose virš viršutinio sparno, fiuzeliaže už sparnų ir fiuzeliažo apašioje. miniatiūra|Keturmotoris „Zeppelin-Staaken R.XIV“ Zeppelin-Staaken R.XIV buvo projektuojamas kaip keturmotoris bombonešis su dvejomis motogondolomis. Kiekvienoje jų buvo numatyta sumontuoti po du tuo metu galingiausius – 350 AG galios – variklius „Austro-Daimler V-12“, priekinis kurių suko traukiantį, galinis – stumiantį propelerius. Gondolos buvo pakankamai didelės tam, kad skrydžio metu jose įsitaisęs mechanikas galėtų atlikti variklių priežiūros darbus.
Idflieg užsakė keturis patobulintus bombonešius, gavusius indeksą R.XIVa. Šiuos lėktuvus (Nr. 69-72) 1918 m. vasarą pagamino Berlyno priemiestyje Stakene įsikūrusi įmonė „Flugzeugwerft GmbH.“.Nėra žinių ar paskutiniai du R.XIV, gavę numerius R.71/18 ir R.72/18, buvo pagaminti.
Eksploatacija
miniatiūra|„Zeppelin-Staaken R.XIVa“ su penktuoju varikliu nosyje. Tarp variklių savo darbo vietoje matomas skrydžio inžinierius Pirmasis pagamintas R.XIV (Nr. R.43/18) buvo priskirtas 501-ąjam Didžiųjų bombonešių daliniui (vok. Riesenflugzeug-Abteilung Rfa 501). Naktį iš 1918 m. rugpjūčio 10 d. į 11 d. vykusio reido metu jis buvo numuštas virš Prancūzijos Doullens miesto. Ši pergalė buvo įskaityta kapitonui A. B. Yuille iš britų Karališkųjų KOP 151-osios eskadrilės, skraidžiusiam specialiai modifikuotu naktiniu naikintuvu Sopwith F.1 Camel (Nr. D6573).
Antrasis egzempliorius, Nr. R.44/18 taip pat buvo dislokuotas Vakarų fronte, tačiau įrašų apie jo likimą neišliko. 1919 m. vasarį britų okupacinės pajėgos šį orlaivį iš dalies išardytą rado Kelno aerodrome.
Trečaisis egzempliorius, Nr. R.45/18, 918 m. rugpjūčio 10 d. buvo priskirtas Morvilio aerodrome dislokuotam Rfa 500. Jau rugsėjo 15 d. naktį grįždamas iš reido prieš Havro uostą jis buvo apgadintas tūpimo neapšviestame aerodrome metu. iki karo pabaigos jis nebuvo suremontuotas.
Paskutieji pagaminti R.XIVa nedalyvavo karo veiksmuose Du jų (Nr. R.69/18 ir Nr. 70/18) po karo pabaigos atsidūrė Ukrainos liaudies respublikos kariuomenės sudėtyje. Kai kuriuose šaltiniuose teigiama, kad ukrainiečiai įsigijo iki šešių R.XIV. Kadangi šiuos orlaivius Vokietijos KOP perdavė pažeisdamos Versalio taikos sutarties sąlygas, Antantė pareikalavo juos gražinti. 1919 m. pradžioje Asperne (Austrija) nusileidęs „Zeppelin-Staaken R.XIVa“ (Nr. R.69/18) buvo konfiskuotas Antantės atstovų komisijos ir vėliau perduotas Italijos karinėms oro pajėgoms. Toks pat likimas ištiko „Zeppelin-Staaken R.XIVa“ (Nr. R.70/18), kurį Rumunijos valdžios konfiskavo 1919 m. rugsėjo 19 d. po avarinio nusileidimo netoli Kerstencų (rum. Cristinești, dab. Kerstencai, Ukraina). Po nedidelio remonto jis 1919 m. spalio 27 d. buvo nuskraidintas į Bukareštą, kur priimtas į karinių oro pajėgų sudėtį, buvo naudojamas bombonešių pilotų mokymams.
Operatoriai
miniatiūra|Zeppelin-Staaken R.XIVa German Empire
Techniniai duomenys (Zeppelin-Staaken R.XIVa)
miniatiūra|[[Maybach Mb.IVa]] Bendrosios charakteristikos
Skrydžio duomenys
Ginkluotė
Bedugniukas
Bedugniukas – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 7 km į pietryčius nuo Senųjų Trakų, 0,2 km į vakarus nuo kelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 142,3 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštesnis. Ežerėlį supa Ropėjos miškas. Vakaruose išteka Bedugniuko upelis link Meduvio ežero (Luknos upės baseinas). Šalia įsikūrę Guopstų ir Plaknos kaimai.
Petras Cirtautas
Petras Cirtautas (1854 m. Veiviržėnuose, Rusijos imperija – 1919 m. gruodžio 27 d. Rietave, Lietuvos Respublika) – Lietuvos gydytojas ir labdarys.
Biografija
Gimė ir augo pasiturinčių ūkininkų Gasparo Cirtauto ir Marcijonos Skomantaitės – Cirtautienės dešimties vaikų šeimoje. Rietavo kunigaikštis Oginskis du iš jų leido į mokslus: būsimą Žemaičių vyskupą Gasparą Cirtautą ir Petrą. Pastarasis baigė medicinos studijas Dorpato universitete, besimokydamas priklausė studentiškai korporacijai Konventas Polonia. Po mokslų įsikūrė Rietave, ilgus dešimtmečius būdamas vienintelis gydytojas visoje apylinkėje.
P. Cirtautas krašto žmones ne tik gydė, bet ir švietė – kartu su žmona Elena Sakelaite, kilusia iš Pavandenės dvaro, aktyviai pasireiškė kultūrinėje veikloje. Cirtautų šeima dalyvavo 1911 m. steigiant Blaivybės draugijos Rietavo skyrių, taip pat 1914 m. įkuriant biblioteką prie minėtos organizacijos. P. Cirtautas rūpinosi nealkoholinės arbatinės atsiradimu ir išlaikymu, jo žmona 1908 m. dalyvavo steigiant Rietavo vartotojų draugiją, taip pat Labdarių draugiją (veikė 1910–1914 m.). Pinigai pastarajai organizacijai buvo renkamos organizuojant lietuviškus vakarus miestelyje – lėšų reikėjo prieglaudai išlaikyti ir beturčių šelpimui.
Cirtautai užaugino penkis vaikus: Viktorą, Eleną, Mariją, Ireną ir Petrą. Žinomas Lietuvos kompozitorius Vytautas Barkauskas yra jų vaikaitis.
Progress
thumb|Progress M1-10 Progress – vienkartinio naudojimo Rusijos gamybos skrydžio metu nepilotuojamas krovininis kosminis laivas, naudojamas nuo 1978 m. Progress panašus į pilotuojamą Sojuz ir iškeliamas į kosmosą tokia pačia raketa. Tačiau skirtingai nuo Sojuz, atgal į Žemę Progress nebegrįžta (sudega atmosferoje). Progress susijungimo su stotimi ar kitu erdvėlaiviu mechanizmas panašus į Sojuz. Progress sugeba susijungti su kitu erdvėlaiviu ar kosmine stotimi automatiškai.
Žadeikių koplyčia
Žadeikių koplyčia gali būti vadinama koplyčia tokio paties pavadinimo gyvenvietėse:
Progress
Pakrautas ir parengtas skrydžiui laivas sveria vidutiniškai 7020 kg ir gali gabenti maždaug 2315 kg krovinių ir papildomai iki 975 kg kuro. Buvo sukurta daug jo variantų ir modifikacijų. Kai kurie Progress turėjo nedidelę kapsulę iki 150 kg kroviniui grąžinti atgal į Žemę.
Progress susideda iš trijų modulių: priekinio įvairiems kroviniams, vidurinio kurui gabenti ir galinio kuriame įrengti varikliai. Skirtingai nuo Sojuz, skrydžio metu šie moduliai neatsiskiria.
Koa slėnis
Koa slėnis  – slėnis ir archeologinė vietovė Portugalijos šiaurės rytuose, Vila Nova de Foz Koa savivaldybėje, prie Koa upės. Vietovė atrasta ~1980 m., statant hidroelektrinę ant Koa upės (dėl šių radinių statybos nutrauktos).
~200 m² plote rasta uolų atskalų, nuolaužų, kuriose išgrandyti įvairūs piešiniai, vaizduojantys arklius, taurus, žmones, apibendrintas figūras. Manoma, kad šie uolų raižiniai sukurti maždaug tarp XXIII ir X tūkstm. pr. m. e. Tiesa, ir vėliau (I a. pr. m. e.– V a., XVII–XX a.) ant Koa slėnio akmenų raižyti įvairūs piešiniai (geometrinės, zoomorfinės figūros, simboliai).
Iš viso Koa slėnyje yra 23 archeologinės vietovės, kuriose rasta ~230 senovinių raižinių.
Koa slėnis kartu su Siega Verdės archeologine vietove Ispanijoje 1998 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Gegužinė (Dotnuva)
Gegužinė – išnykusi gyvenvietė dabartinėje Kėdainių rajono savivaldybėje, netoli Dotnuvos. Kol kas jos nėra pavykę identifikuoti su dabartine vietove. Informaciniuose geografinių vietų žinynuose ir kituose šaltiniuose dominančios informacijos taip pat nerasta. Nėra užuominų apie bent panašiai skambančios gyvenvietės vardą ir Lietuvos inventorių aprašymuose.
Geografija
Viduramžių LDK žemėlapiuose gyvenvietė lokalizuota kiek nutolusi nuo Nevėžio dešiniojo kranto, į šiaurę nuo Kėdainių ir į rytus nuo Krakių. A. Miškinio ir A. Baliulio manymu, tai esanti Gegužinė; tą pačią versiją siūlo ir S. Alexandrowiczius. Tačiau nėra aišku, apie kurią šiuo vardu vadinamą gyvenvietę kalbama – viena Gegužinė yra kiek į šiaurę nuo Panevėžio, antroji įsikūrusi kairiajame Neries krante.
Boksas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Boksas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynėse dominavo JAV ir Jungtinės Karalystės boksininkai.
Gegužinė (Dotnuva)
Geografija
G. Błaszczykas siūlo šį vietovardį tapatinti su Gaižuva, kurios pirmieji paminėjimai siekia XIII a. Kryžiuočių karo kelių aprašymuose minimas Gaižuvos kraštas (lant Geysow). I. Sprogis akcentuoja buvus Gaižuvos valsčių, XVI a. priklausiusį Vilkijos pavietui. Visai tikėtina, kad ši vietovė turėjo būti gerai žinoma ir buvo aktualu ją pažymėti, juolab, kad Gaižuva priklausė Žemaitijos seniūnijai.
Istorija
Gegužinės miestelis (Giegzyn) prie Kėdainių LDK žemėlapiuose žymimas nuo 1613 m. Vėliau jis randamas 1648 m., 1675 m., 1739 m. žemėlapiuose.
Boksas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Dalyvavusios šalys
116 boksininkų iš 12 šalių startavo olimpinėse žaidynėse:
Bygaudas
left|120px
DDT (grupė)
DDT (Rusiškai – ДДТ) – Rusijos roko muzikos grupė. Ją 1980 m. Ufoje įkūrė grupės lyderis, daugelio dainų autorius, poetas, kompozitorius Jurijus Ševčiukas. Grupės pavadinimas kildinamas iš vieno geriausiai žinomų sintetinių pesticidų dichlordifeniltrichlormetano. Yra ir kitų DDT iššifravimo variantų – „Vaikų kūrybos namai“ (rusiškai Дом Детского Творчества), kur pirmą kartą grupė grojo, "laba diena, drauge! " (rusiškai – „Добрый День, Товарищи!“), „Дураки из Дома техники“.
Bygaudas
Bygaudas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7 km į pietus nuo Semeliškių miestelio, į vakarus nuo Bagdononių tvenkinio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,7 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 124,4 m. Šiaurvakarinis, pietinis ir dalis rytinio kranto aukšti, šiaurinis – žemas ir pelkėtas. Ežerą supa Strėvos miškas, tik pietrytinėje pakrantėje įsikūręs Kozelkiškių kaimas. Pietuose išteka upelis link Bagdononių tvenkinio (Strėvos upės baseinas).
Norair Aslanyan
Norairas Aslanianas  – Armėnijos futbolininkas, atstovavęs Armėnijos futbolo rinktinei.
Dar žinomas Mamedovo pavarde, nes jo tėvai, siekdami gauti Karabacho karo pabėgėlių statusą, priėmė azerbaidžanietišką pavarde. Emigravę į Nyderlandus, susigrąžino Aslanianų pavardę.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Nyderlanduose, kur žaidė įvairiuose klubuose. 2017 m. buvo grįžęs į Armėniją ir atstovavo Alashkert FC. Tiesa, Premjer lygoje sužaidė vos dvi rungtynes. Po to grįžo į Nyderlandus ir karjerą tęsia žemesniųjų divizionų komandose.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
Buvo kviečiamas į Armėnijos nacionalinę futbolo rinktinę. Sužaidė aštuonerias rungtynes atstovaudamas Armėnijai.
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2013 m.
Pakapis (Klaipėda)
Pakapis –  kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Veiviržėnų, 8 km nuo Judrėnų, 8 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos. Ribojasi su Šalpėnų, Vainotiškės, Legučių, Šermukšnių kaimais. Pietvakariniame pakraštyje yra Bareikų miškas, šiaurės vakarų pakraščiu teka upė Šalpė. Pro kaimą eina kelias iš Legučių į Judrėnus (2231). Priklauso Šalpėnų seniūnaitijai.
Istorija
XIX a. vykstant pobaudžiavinėms žemės reformoms iš dvaro priklausomybės ištrūko vis daugiau kaimų. Iš buvusių didesnių bajorkaimių susiformavo nauji kaimai. Pagal 1869 m. kovo 26 d. patvirtintą nurodymą iš Gedminaičių dvaro grafo Pliaterio paskirtas žemės plotas 75 dešimtinės (~82 ha) Pakapio (Пакапишки) kaimo gyventojams. 1878 m. birželio 22 d. Raseinių apskrities matininkas Severinas Chotkevičius atliko matavimus jau čia gyvenantiems Pletkauskio (30 deš.), Judžių (14 deš.) ir Toliušių (24 deš.) valdoms, bei paskyrė po 3 deš. pievų dviem Bartkų šeimoms. Taip suformuojamas Pakapių kaimas.
Vitesse FC (Bobo Diulasas)
Bobo Diulaso „Vitesse“ arba tiesiog „Vitesse“ – Burkina Faso futbolo klubas iš Bobo Diulaso, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Vobio stadione, talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2015 m. gruodžio mėn. įkurtas Vitesse Football Club. Rungtyniavo Antrame divizione. 2018–2019 m. B grupėje buvo penktoje vietoje. 2019–2020 m. sezone tapo Antrojo diviziono nugalėtojais B grupėje ir po sezono buvo perkelti į Pirmąjį divizioną.
Nuo 2020–2021 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Debiutiniame sezone liko keturioliktoje vietoje ir vos išvengė iškritimo į žemesnį divizioną. 2021–2022 m. liko dvyliktoje vietoje.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Premjer divizione ir užėmė trečią vietą.
Valstybės saugumo komisaras
! Pavadinimas ! Rusiškas pavadinimas ! Įvedimo data ! Atitinkamas kariuomenės laipsnis
Visi šie laipsniai egzistavo iki 1945 m., kai jie buvo pakeisti kariuomenės tipo generolų laipsniais.
San Marino futbolo varžybos 2022–2023 m.
San Marino futbolo varžybos 2022–2023 m.
Josimar Lima
Žosimaras Spenseris Silva Lima  – Žaliojo Kyšulio salų futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje. Atstovauja Olandijos klubą FC Emmen ir Žaliojo Kyšulio salų nacionalinę rinktinę.
Nacionalinei komandai atstovauja nuo 2010 m.
Lanxess Arena
Lanxess Arena – universali įvairių paskirčių arena Kelne. Arena pradėta statyti 1996 m., o 1998 m. spalį pradėjo veikti. Arenoje namų žaidynes žaidžia ledo ritulio komanda Kölner Haie.
Ledo ritulio varžybose Lanxess Arena talpina 18 500 žiūrovų ir yra didžiausia ledo rituliui pritaikyta arena už Šiaurės Amerikos ribų.
2019 m. arenoje vyko dalis 2019 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų.
Barclaycard Arena
Barclaycard Arena – universali įvairių paskirčių arena Hamburge. Arena pradėta statyti 2001 m., o 2002 m. lapkritį pradėjo veikti. Iki 2015 m. arena buvo vadinama O2 World Hamburg.
2019 m. arenoje vyko dalis 2019 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų.
JS Poto-Poto
Brazavilio „Poto-Poto“, o trumpai Poto-Poto – profesionalus Kongo Respublikos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Dar žinomas kaip Poto-Poto Brazzaville. Klubas įsikūręs šalies sostinėje Brazavilyje. Namų rungtynes žaidžia Brazavilio miesto stadione, talpinančiame daugiau nei 33,5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Nuo 2015 m. rungtyniavo League One (aukščiausioje lygoje). Stipriausioje šalies lygoje praleido keturis sezonus.
2018 m. iš šešiolikos dalyvių užėmė penkioliktą vietą ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Liuišis
Liuišis (dar vadinamas Leišupiu) – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Dabikinės kairysis intakas.
Liuišio ištakos yra Viliošių miške. Upelis iš pradžių teka Viliošių mišku, paskui laukais, teka pro Viliošių kaimą (šiaurės vakarų kryptimi). Įteka į Dabikinę 1,8 km nuo jos žiočių (netoliese Kuršėnų – Mažeikių geležinkelio tilto).
Gyvenvietės prie Liuišio: Viliošiai.
Upėvardis Liuišis bandomas sieti su liet. luišuoti („raišti, šlubuoti“), luišas („luošas“), luišis („šakniavaisio viršutinis galas, iš kur išauga lapai, šakniavaisio nuopjova su lapais, kerpė; maišo užrištasis galas; kiaulės snukis“); A. Vanago teigimu, šis upėvardis veikiausiai yra konfigūracinės reikšmės.
Pakapurnis
Pakapurnis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Raseinių, prie kelio, netoli dešiniojo Dubysos kranto ir Gužulimio upelio. miniatiūra|220px|left|Petro Bartkaus gimtinė miniatiūra|220px|left|Nuoroda prie kelio
Istorija
Kaimas pavadintas pagal Kapurnio kalną. Buvo bajorkaimis Raseinių valsčiuje. Valdas čia turėjo Vaitkevičiai, Gedgaudai, Micevičiai, Sutkevičiai, Šmakai.
Olympiahalle
Olympiahalle – universali įvairių paskirčių arena Miunchene. Arena specialiai pastatyta 1972 m. vasaros olimpinės žaidynėms, kurių metu čia vyko gimnastikos ir rankinio varžybos.
1976 m. Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionato varžybų vieta. 1975 m. ir 1983 m. pasaulio ledo ritulio čempionato arena.
2007 m. vyko MTV Europos muzikos apdovanojimai 2007. 2019 m. arenoje vyko dalis 2019 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų.
Žadeikių šv. Jono Krikštytojo koplyčia
'''Žadeikių šv. Jono Krikštytojo koplyčia''' – veikianti katalikų koplyčia Žadeikių kaime (Endriejavo sen.), Klaipėdos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Endriejavo, prie kelio. Netoli įrengtas Ablingos medžio skulptūrų ansamblis II pasaulinio karo aukų atminimui, yra Lurdas (už 2 km), todėl į Žadeikius užsuka pakeleivių.
miniatiūra|200px|left|Koplyčios viduje miniatiūra|200px|left|Koplyčios pastatas
Koplyčia įsikūrusi buvusio darželio ir uždarytos pradinės mokyklos rekonstruotame pastate. Pastate vykdomos įvairios kitos veiklos: biblioteka, kultūros centro skyrius, kaimo bendruomenė.
Priklauso Endriejavo šv. apaštalo Andriejaus parapijai. Tituluojama Šv. Jono Krikštytojo vardu, turi Vatikano dekretu suteiktus atlaidus. Koplyčioje aukojamos sekmadieninės šv. Mišios. Koplyčia aprūpinta reikalingais baldais ir liturginiu inventoriumi: suolais–klauptais, kryžiumi, autentiška klausykla iš bažnyčios, nors nėra maldų salei tradicinio Kryžiaus kelio stočių iliustracijų.
Istorija
Koplyčia apie 1995 m. įrengta tuomečio parapijos klebono kun. Sauliaus Jankausko (g. 1969) ir bendruomenės iniciatyva buvusiuose kultūros namuose, vėliau persikėlė į kitas patalpas. Kunigo giminaitis stalius pagamino naujus klauptus, kryžių, dievo stalą.
Rekonstruojant kolūkinių laikų darželio pastatą, 2015 m. koplyčios patalpos buvo šiuolaikiškai įrengtos su nauja apdaila, šildomomis grindimis. Pastatas buvo pritaikytas įvairioms kitoms veikloms: bibliotekai, Veiviržėnų kultūros centro skyriui, kaimo bendruomenei.
Žamaris
Žamaris  – upė vakarų Brazilijoje, Rondonijoje; dešinysis Madeiros intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Pakaas Novaso kalnuose, tokio pat pavadinimo nacionaliniame parke, Uru-eu-vauvau indėnų teritorijoje. Teka šiaurėn. Pačiame žemupyje skaidosi į protakas, keliomis įteka į Madeirą į rytus nuo Porto Veljo.
Royal Arena
Royal Arena – universali įvairių paskirčių arena Kopenhagoje, Danijoje. Arena pradėta statyti 2013 m., o 2017 m. vasarį pradėjo veikti.
Žamaris
Didžiausi intakai: Gvajamanas, Kandejasas.
Žemupys užtvenktas, sudarytas Samuelio tvenkinys (plotas 645 km², sudarytas 1982–1996 m., hidroelektrinės galia 216 MW). Prie upės yra Žamario nacionalinis miškas. Žamario pakrantėse įsikūręs Arkemišo miestas.
Royal Arena
2018 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas. 2019 m. arenoje vyko dalis 2019 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų.
Žakainių piliakalnis
Žakainių piliakalnis, Užtenenis, Jokūbiškė, Laukstėnai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A482P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1083) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Žakainių kaimo, Gardamo seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Gardamas – Švėkšna pasukus į Žakainius, pavažiavus Užtenenio link, priešais Tenenį pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi lauko pakraščiu einančiu keliuku, už 150 m – yra dešinėje, miškelyje, šiaurės kryptimi.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Tenenio kairiojo kranto vingyje esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 20x12 m dydžio. Aikštelė kraštuose buvusi apjuosta pylimu, kuris geriausiai išliko pietiniame ir šiauriniame kraštuose. Pietiniame krašte pylimas 4 m aukščio, 22 m pločio. Už jo iškastas 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys, supiltas antras 0,5 m aukščio, 3,5 m pločio pylimas. Už jo iškastas antras 4,5 m pločio, 1 m gylio griovys. Šiauriniame aikštelės krašte pylimas 1 m aukščio, 13,5 m pločio. Aikštelės šonuose yra 6 m pločio pylimo liekanų. Šlaitai statūs, 6-7 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnio šonai nuslinkę, pirmasis pylimas išardytas duobių, aikštelėje buvo įrengta šokių aikštelė. 2004 m. sustabdyta šlaitų erozija, į piliakalnį iš pietvakarių pusės įrengti laiptai, užlygintos bulviarūsių duobės.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 2004 m. Olegas Fediajevas tyrinėjo abiejų griovių ir antrojo pylimo vietas - iš viso 294 m². Nustatyta, kad pirmasis pylimas piltas mažiausiai per du kartus, antrasis supiltas iš molio paskutiniu piliakalnio egzistavimo laiku anksčiau čia buvusios gyvenvietės vietoje. Jos kultūriniame sluoksnyje rasta žalvarinių pasaginių segių, apyrankių, svarelis, geležiniai: ietigalis, peilis, kirvio dalis, strėlių antgalių, kitų VII a. – XII a. radinių, lygios ir apžiestos keramikos. Po tyrimų rekonstruotas antras pylimas, išvalyti abu grioviai.
Pietinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Jyske Bank Boxen
Jyske Bank Boxen – universali įvairių paskirčių arena Herninge, Danijoje. Arena pradėta statyti 2008 m., o 2010 m. sausį pradėjo veikti.
2018 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas. 2019 m. arenoje vyko dalis 2019 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų.
Liencas
Liencas  – viduramžių miestelis Tirolyje, Austrijoje. Lienco apskrities administracinis centras. Įsikūręs Iselo ir Dravos upių santakoje, Rytinių Alpių dalyje, tarp Aukštojo Tauerno šiaurėje ir Pietinių Klintinių Alpių pietuose. Populiacija – 12 046 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Vietovėje žmonių gyventa nuo Bronzos amžiaus. Maždaug nuo 300 m. pr. m. e. gyveno keltai. Pirmą kartą paminėtas 1030 m., kaip Luenzina.