cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maskvos mūšis
Mūšio eiga
Tačiau įnirtingas tarybinės armijos priešinimasis ir prasidėjusi žiema sustabdė vokiečių puolimą. Tuo pasinaudojo TSRS kariuomenės vadovybė. Ji nutarė pradėti bendrąjį tarybinės armijos puolimą trimis TSRS – Vokietijos fronto strateginėmis kryptimis; šiaurės vakarų (prieš armijų grupę „Šiaurė“), vakarų (prieš armijų grupę „Centras“) ir pietvakarių (prieš armijų grupę „Pietūs“). Puolimas prasidėjo 1942 m. sausio 7 d.
Iki 1942 m. balandžio 20 d. vokiečiai buvo nublokšti į vakarus nuo Maskvos (vietomis 350–400 km).
Vokietijos kariuomenė patyrė pirmąjį didelį pralaimėjimą II Pasauliniame kare.
Sūduvos kraštas
Sūduvos kraštas – Marijampolės miesto ir rajono laikraštis, leistas nuo 1996 m. rugpjūčio 19 d. Marijampolėje, Gedimino g. 1.
Kopjapo
Kopjapo  – miestas šiaurės Čilėje, 800 km į šiaurę nuo Santjago, Atakamos dykumos apsuptyje, 56 km nuo vandenyno kranto, prie Kopjapo upės. Atakamos regiono ir Kopjapo provincijos centras. Svarbus kalnakasybos centras. Kopjapo apylinkėse išsidėstę svarbūs vario ir geležies rūdos telkiniai. Tekstilės, maisto, metalurgijos pramonė. Auginami pomidorai, alyvuogės, avokadai, citrusai.
Sūduvos kraštas
Istorija
Leistas du kartus per savaitę. Iki 1996 m. spalio 4 d. buvo savaitraštis. Įsteigė ir leido UAB „Regionas“. Tiražas 1996 m. – 4600 egz., 1997 m. – 1700 egz. „Sūduvos kraštą“ pakeitė nemokamas „Miesto laikraštis“, tiražas 20 000 egz.
Kopjapo
Veikia Atakamos universitetas (įkurtas 1981 m.), mineralogijos ir geležinkelio muziejai.
Istorija
Ikikolonijiniu laikotarpiu Kopjapo slėnyje gyveno indėnai diagitai. Įkurtas 1540 m. Nuo 1744 m. miestas, tuomet vadintas San Fransisko de Selva (San Francisco de Selva). XIX a. apylinkėse rasta sidabro ir aukso. 1850 m. nutiestas Kopjapo–Kalderos geležinkelis buvo antras seniausias Pietų Amerikoje. Keletą kartų nukentėjo nuo žemės drebėjimų. Nuo 1925 m. miestas vėl atsigavo pradėjus vario gavybą ir apdirbimą.
Sūduvos kraštas
Istorija
Redaktorius Vytautas Žemaitis.
Kučiūnų mokykla
Lazdijų rajono Kučiūnų mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kučiūnuose (Lazdijų raj.), Alnos g. 13, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190609774. Steigėjas Lazdijų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijos skyrius.
Filialas: Lazdijų rajono savivaldybės Kučiūnų pagrindinės mokyklos Miškinių skyrius (iki 2007 m.).
Istorija
miniatiūra|250px|left
Nuo 1883 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Kučiūnuose veikė pradžios mokykla. Padidėjus mokinių skaičiui, įsteigta septynmetė mokykla, nuo 1958 m. aštuonmetė, vėliau devynmetė. 1964 m. pastatyta nauja dviaukštė mūrinė mokykla.
1999 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę dešimtmetę mokyklą. 2005 m. kovo 1 d. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos sprendimu Miškinių pradinė mokykla reorganizuota į Kučiūnų pagrindinės mokyklos skyrių, 2007 m. liepos 17 d. savivaldybės tarybos sprendimu skyrius uždarytas. Šiuo metu Kučiūnų pagrindinėje mokykloje yra 10 klasių komplektų, veikia priešmokyklinė ir pailgintos dienos grupės. Mokiniai mokosi dvi užsienio kalbas: anglų ir rusų. 2020 m. prijungta prie Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijos kaip jos skyrius.
Fiambala
Fiambala  – miestelis vakarų Argentinoje, Katamarkos provincijoje, Tinogastos departamente. Yra 1505 m aukštyje virš jūros lygio, į šiaurę nuo Tinogastos, prie Abaukano ir Gvančino upių.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo iš indėnų kakanų kalbos žodžio fiambalao, reiškiančio „vėjo namai“. Miestas įkurtas 1702 m.
Transportas
Per Fiambalą eina kelias tarp Aimogastos ir Čilės. 2009 m. čia buvo Dakaro ralio stotis.
Garbage
thumb|Shirley Manson
Garbage yra tarptautinė roko grupė susikūrusi Madisone (Viskonsinas, JAV) 1993 metais. Grupę sudaro Shirley Manson, Butch Vig (mušamieji), Steve Marker, ir Duke Erikson (gitara, klavišiniai).
Karjera
Savo debiutinį albumą grupė Garbage įrašė 1994 metų pabaigoje 1995 metų pradžioje. Pirmasis albumas, pavadintas grupės vardu, išleistas 1995 metų rudenį. Po to, kai buvo išleistas antrasis singlas „Queer“ ir gavus radijo bei MTV paramą, albumas pradėjo kopti į aukščiausių albumų dešimtukus. 1996 vasarą grupė tapo auksine Jungtinėse Valstijose, ir netrukus tapo platinine pasirodžius jų singlams „Only Happy When It Rains“ bei „Stupid Girl“.
Po trumpos pertraukos Garbage pradėjo dirbti su antruoju albumu „Version 2.0“ pasirodžiusiu 1997 metų vasarą. 'Push It„ tapo pirmuoju singlų iš šio albumo. Po ketverių metų pertraukos, grupė išleido ir trečiąjį albumą “Beautiful Garbage". Albumas nepasiekė tokių aukštumų kaip pirmieji du albumai.
Paskutinis jų albumas „Bleed Like Me“ išleistas 2005 metais, pirmasis singlas iš albumo „Why Do You Love Me“ aukščiausias pozicijas užėmė, JK TOP 40 pasirodydamas penktoje vietoje.
Lisažu figūra
Lisažu figūra arba Lisažu kreivė yra sistemos parametrinės lygties
grafikas, kuris apibūdina kompleksinį harmoninį judėjimą. Šių kreivių šeimą tyrinėjo Nathaniel Bowditch, vėliau ir detaliau Jules Antoine Lissajous 1857 m.
Šios figūros forma labai jautri a/b santykiui. Jeigu santykis yra 1, tai figūra bus elipsė, su specialiais atvejais: apskritimas (A = B, δ = π/2 radianai) ir tiesė (δ = 0). Kita paprasta Lisažu figūra yra parabolė (a/b = 2, δ = π/2). Kiti santykiai sukuria sudėtingesnes figūras, kurios yra uždaros, jeigu a/b yra racionalusis skaičius.
thumb|250px|right|Lisažu figūra [[Osciloskopas|osciloskope, dažnių santykis yra 3:1.]]
yra Čebyšovo polinomai su pirmo tipo laipsniu N.
Praktinis panaudojimas
Lisažu figūros gali būti generuojamos naudojant osciloskopą (kaip buvo iliustruota).
Pavyzdžiai
center
Paąžuoliai (Joniškis)
Paąžuoliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Joniškio.
Istorija
1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Sugrįžimai (Marijampolė)
thumb|right|250px Sugrįžimai – Marijampoliečių bendrijos laikraštis, leistas 1991–1996 m., 2000 m. ir leidžiamas nuo 2011 m. Marijampolėje.
Istorija
Ėjo kas ketvirtį, nuo 1993 m. – kas pusmetį. Tiražas 1991 m. – 4500 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Redaktorius Justinas Sajauskas.
Vėžežeris (reikšmės)
Vėžežeriu vadinama:
Naginės
thumb|180px|Naginės
Naginės – seniausias Lietuvos gyventojų apavas. Jos buvo daromos iš nuluptų nuo žvėrių kojų kailių.
Tokia bekulnė avalynė, siuvama iš galvijų, kartais kiaulių odos, buvo žinoma dar iki XX a. vid.
Naginės kaime buvo daromos iš kiaulės, galvijų, arklių odos, kurios, dėl patvarumo, būdavo raugiamos. Naginės rauktos iš 40–50 cm ilgio ir 30–35 cm pločio odos stačiakampių. Galuose ir šonuose praduriamos skylės naginių paburniui (priekiui) susiūti ir šonams aptraukti. Užkulnis paliekamas nesusiūtas. Naginių apyvarai daryti iš virvelių arba odinio dirželio.
Grudeko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia
'''Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė'''  – koplyčia, esanti Grudeko kaime. Koplyčia priklauso Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Koplyčia pastatyta 1862 metais. 1977 m. vasario 11 d. koplyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Kriogenis
Kriogenis ( 'šaltas' + genesis 'kilmė') – geologinis periodas, prasidėjęs prieš 850 mln. metų ir pasibaigęs prieš 635 mln. m. Tai antrasis neoproterozojaus eros periodas (prieš jį buvo tonis, o po jo – ediakaris).
Kriogenio laikotarpio apledėjimai ( ir Marinoan ) yra didžiausi kada nors buvę Žemėje. Gali būti, kad ledynai dengė visą planetos paviršių (vad. „sniego gniūžtės Žemė“). Vis dėlto ši hipotezė tebėra kontroversiška, lieka neaišku, ar apledėjimai iš tiesų buvo globalūs.
Šiuo periodu suskilo Rodinija ir pradėjo formuotis kitas superkontinentas – Panotija.
Klimatas
Kriogenio pavadinimas siejamas su ypač šaltu šio laikotarpio klimatu. Iš ledynų paliktų nuosėdų galima spręsti, kad kriogenio periodo apledėjimai buvo didžiausio masto Žemės istorijoje. Ledynai ritmiškai plėtėsi ir traukėsi, galbūt net pasiekdami pusiaują. Paprastai manoma, kad būta bent dviejų didžiųjų apledėjimų. Pirmasis datuojamas laikotarpiu prieš 750–700 mln. metų, antrasis baigėsi prieš ~635 mln. m. Kadangi tilito nuosėdų randama tose vietose, kurios kriogenio periodu buvo netoli pusiaujo, buvo iškelta hipotezė apie giliai įšalusius vandenynus („sniego gniūžtės Žemė“).
Kriogenio gyvybė
Šiam periodui priskiriamos ankstyviausios Arcellinida būrio ameboidinių pirmuonių fosilijos. Kriogenio laikotarpiu datuojamos ir seniausios pinčių (taigi, ir gyvūnų apskritai) fosilijos.
Gumbiškis
Gumbiškis – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pandėlio.
Rėžiai (reikšmės)
Rėžiais vadinami kaimai:
Džida (upė)
Džida  – upė Rusijoje, pietų Buriatijoje; Selengos kairysis intakas. Prasideda Mongolijos pasienyje, Chamar Dabano kalnagūbrio pietiniame šlaite. Teka į rytus kalnų slėniu, lygiagrečiai su Džidos kalnagūbriu. Aukštupyje slėnis siauras, upė teka tarpekliais, žemupyje – prasiplečia. Įteka į Selengą netoli Džidos gyvenvietės.
Miško plukdymas. Džidos slėnyje įsikūręs Zakamensko miestas.
Terespolio geležinkelio stotis
Terespolio geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Terespolio mieste, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Stotis atidaryta 1871 metais. Stotis priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai ir Kobilani Tovarovė-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Kobilanų geležinkelio stoties yra 5,3 km ir iki Terespolio-Bresto geležinkelio pasienio punkto yra 2,5 km.
Kretinga
Kretinga – miestas vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, 11 km į rytus nuo Palangos ir 21 km į šiaurės rytus nuo Klaipėdos. Kretingos rajono savivaldybės, kaimiškosios seniūnijos, katalikų ir evangelikų liuteronų parapijų centras, Kretingos miesto seniūnija. Vienas seniausių vakarų Lietuvos miestų, urbanistikos paminklas. Yra Kretingos geležinkelio stotis, paštas (LT-97001).
thumb|left|Kretinga nuo Pelėdos kalno [[1957–2010 m.]]
Etimologija
thumb|Paminklas Kretingos įkūrėjui [[Jonas Karolis Chodkevičius|J. K. Chodkevičiui]]
Kazimieras Būga ir vėlesni autoriai tvirtino, kad miesto pavadinimas – tai kret- šaknis ir -inga priesaga (būdinga kuršių žemėms). Šaknis kret- gali būti siejama su žodžiu kretėti – „drebėti, virpėti, tirtėti“. Taigi vietovė galėjo turėti kretinčios vietos, liūno reikšmę. Liaudies etimologija pasakoja, kad kratyti mena laikus, kai nebuvo gerų kelių ir pro miestą važiuoti buvo galima tik per akmenis.
Kitas lietuvių kalbininkas Antanas Salys, remdamasis istoriniuose raštuose aptinkama miesto vardo forma be g raidės (Cretyn, Creten, Kretine ir kt.), iškėlė hipotezę, kad pirmoji vardo lytis buvo Kretenė, kuri kilusi nuo asmenvardžio Kretas ar Kreta. Tai jis aiškino gyvenviečių vardų istorinės raidos analogijomis su Palanga, Būtinge.
Kretingos vardo formos be g raidės rašytos tik vokiečių, o nuo XVI a. slaviškai randamos beveik vien tik formos su g raide. Tai gali būti aiškinama tuo, kad tarp į Pabaltįjį atsikėlusių vokiečių vyravo vokiečių žemaičių tarmė, kurioje XIV–XV amžiuje g ir j buvo susipainiojusios ir keisdavo viena kitą. Todėl ir Kretingos forma galėjo pavirsti Kretinje ar Kretene. Priesaga -ing- aiškiai atsirado XVI a. pabaigoje, kai susiformavo kretingiškių tarmė.
Dar vieną vardo aiškinimą pateikia legenda, kuri byloja, kad Kretingą įkūręs gotų karalius Armonas, atkeliavęs IV a. nuo Skandinavijos ir pastatęs čia pilį. Jis buvo kilęs iš Grutingų giminės – miesto vardas būtent ir galėjęs susidaryti iš šios giminės vardo.
1609 m. LDK etmonas ir Žemaitijos seniūnas Jonas Karolis Chodkevičius miesteliui suteikdamas Magdeburgo teisę jį pavadino savo garbei, tačiau pavadinimas Karolštatas ( – „Karolio miestas“) neprigijo.
Geografija
thumb|left|Kretingos vienuolyno tvenkinys
Kretinga įsikūrusi Pajūrio žemumoje, per miestą iš šiaurės į pietus vingiuoja Akmena, dalijanti miestą į dvi dalis, kurias jungia 4 tiltai. Miesto centrą nuo šiaurinės dalies skiria Pastaunyko (Šv. Antano) upelis, kurį užtvenkus susiformavo tvenkiniai. Prateka Akmenos intakai Dopultis ir Jaurykla, gausu nedidelių tvenkinėlių. Didesnioji miesto dalis išsidėsčiusi rytiniame Akmenos krante. Čia yra savivaldybė, miesto aikštė, Kretingos rajono kultūros centras. Šiauriniame pakraštyje yra Tiškevičių dvaro rūmai (juose veikia Kretingos muziejus su Žiemos sodu ir parkas), rajono ligoninė, pirminės sveikatos priežiūros centras. Vakariniame Akmenos krante yra pramonės įmonės, eina geležinkelis Šiauliai–Klaipėda. Kretingos–Skuodo geležinkelis nuo 2009 m. nenaudojamas.
Pietiniai miesto rajonai – Bajorai ir Penkininkai.
Istorija
left|thumb|[[Kretingos dvaras XIX a.]]
Miesto šiauriniame pakraštyje yra Kretingos kapinynas. Kretinga (Cretyn) pirmąkart paminėta 1253 m. Kuršo vyskupo Henriko rašte, kaip svarbi kuršių gyvenvietė, priklausiusi Mėguvos žemei. Pagal dalybų aktą, 1253 m. Kretingos pilis ir pusė jos žemių buvo palikta kuršių didikui Veltūnui, o kitą pusę pasidalino Livonijos ordino magistras ir Kuršo vyskupas. Po Durbės mūšio 1260 m. Kretingos pilis sukilo prieš Livonijos ordiną. 1263 m. kryžiuočiai prieš pilį surengė 2 Kryžiaus žygius. Pirmojo žygio metu kretingiškiai atrėmė Klaipėdos pilies komtūro vadovaujamą puolimą, o patį komtūrą paėmė į nelaisvę ir sudegino ant laužo (paaukojo dievams). Antrojo žygio metu kryžiuočiai pilies įgulą įviliojo į spąstus, gyventojus išžudė, o pilį sudegino.
Nuo XV a. žinomas Kretingos dvaras, kuris priklausė Žemaičių seniūnams Kęsgailoms. Apie 1532 m. jis atiteko didžiajam Lietuvos kunigaikščiui Žygimantui Senajam ir tapo karališkąja valda. 1572 m. dvarą įsigijo Žemaičių seniūnas Jonas Chodkevičius. Jo sūnus Jonas Karolis Chodkevičius kaimo kapinėse 1602 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią ir įsteigė bernardinų vienuoliją. Vienuoliams bernardinams 1605–1610 m. pastatė vienuolyno rūmus, o 1610–1617 m. – mūrinę Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčią. Šalia vienuolyno ir bažnyčios besikuriančiam miestui 1609 m. sausio 23 d. suteikė Magdeburgo teisę (pavadindamas savo garbei Karolštatu – Karolstadt). 1611 m. mieste buvo 3 malūnai, vyno darykla, spirito varykla. 1621 m. dvaras atiteko J. Chodkevičiaus dukrai Onai Scholastikai, kuri ištekėjo už LDK maršalkos Jono Stanislovo Sapiegos ir Kretinga kaip nuotakos kraitis atiteko Sapiegoms. Per karą su Švedija 1656 m. sukilę valstiečiai Kretingoje sunaikino švedų kuopą. 1745 m. Kretingos dvaras ir miestas atiteko Masalskiams.
1778 m. Kretinga sudegė. Po Abiejų Tautų Respublikos padalinimų atiteko Rusijos imperijai ir neteko miesto savivaldos teisių. 1795 m. Kretingą pradėjo valdyti grafas Vincentas Gavelas Potockis, kuris 1806 m. dvarą pardavė kunigaikščiui Platonui Zubovui. Iš Zubovų jį 1874 m. nupirko grafas Juozapas Tiškevičius, įkūręs Kretingoje šeimos rezidenciją.
Prieš 1808 m. įsteigta Kretingos evangelikų liuteronų bažnyčia. 1831 m. sukilėliai buvo kelis kartus užėmę miestą. XIX a. – XX a. pradžioje Kretingos vienuolyne buvo kalinami Rusijos imperijos valdžiai ir bažnytinei teisei nusikaltę dvasininkai, tarp jų buvo ir 1831 m. sukilimo rėmėjų, vėliau – lietuvių spaudos draudimo priešininkų). 1854 ir 1908 m. Kretinga degė, 1889 m. sudegė. XIX a. Kretinga išsiplėtė, tapo valsčiaus centru, vyko turgūs, prekymečiai. XIX a. pabaigoje ji buvo privatus miestelis Telšių apskrityje.
XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje veikė slaptų lietuviškų mokyklų (mokė M. Drungilienė, B. Kardūnaitė). Draudžiamąją lietuvių spaudą apylinkėse platino K. Jokubauskas, I. Pocius, K. Prialgauskas, K. Tamošauskas ir kiti knygnešiai, socialdemokratų literatūrą – A. Kairys, M. Kėkštys. 1892 m. baigtas tiesti geležinkelis iš Klaipėdos į Kretingą, per Pirmąjį pasaulinį karą nutiestas geležinkelis Bajorai – Priekulė (Latvija), 1924–1932 m. – geležinkelis Kretinga – Kužiai. XX a. pradžioje įkurta gintaro apdirbimo įmonė. 1910 m. įsteigta vilnų karšykla, 1919 m. – lentpjūvė, garinis malūnas, elektros stotis (1921 m. šios įmonės sudegė), 1921 m. – aliejinė. 1925 m. įkurtas vilnų audinių fabrikas „Laisvė“.
1915–1918 m. ir 1919–1950 m. Kretinga buvo apskrities centras. 1934–1940 m. leistas žurnalas „Pranciškonų pasaulis“. 1941 m. birželio mėn., 1947–1949 m. ir 1951 m. TSRS valdžia ištrėmė 211 Kretingos gyventojų. Antrojo pasaulinio karo pradžioje Kretinga buvo subombarduota; sudegintas miesto centras. 1941 m. birželio 25 d. Kvecių miške Vokietijos Tilžės operatyvinio būrio gestapininkai ir vietiniai jų talkininkai sušaudė 215 Kretingos gyventojų, daugiausia žydų vyrų; moterys ir vaikai žydai išžudyti 1941 m. rugpjūčio – rugsėjo mėn. Pryšmančių dvare įkurtame gete. Po Antrojo pasaulinio karo Kretingos apylinkėse veikė Kardo rinktinės partizanai.
thumb|left|240px|Kretingos senoji šventvietė ([[Lurdas (religija)|Lurdas)]]
1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. 1946 m. sovietų valdžios sprendimu vienuolynas uždarytas, vėliau jame įsikūrė kraštotyros muziejus, vienuolynas atkurtas 1991 m.). 1950–1995 m. Kretinga buvo rajono, Kurmaičių apylinkės centras, žvėrininkystės ūkio centrinė gyvenvietė, nuo 1995 m. yra Kretingos rajono savivaldybės centras, yra Mažesniųjų Brolių Ordino Šv. Kazimiero provincijos kurija.
1993 m. patvirtintas dabartinis Kretingos herbas.
Gyventojai
1611 m. mieste gyveno 57 šeimos. 1667 m. Kretingoje didysis etmonas Kazimieras Jonas Sapiega valdė 583 valstiečių dūmus. 1789 m. buvo 144 kiemai.
Tautinė sudėtis
1897 m. iš 3418 gyventojų 1203 (35,2 %) buvo žydai.
Architektūra
thumb|235px|Bernardinų vienuolynas thumb|235px|Medinė koplytėlė thumb|235px|Kretingos bažnyčios durų fragmentas
Kretingos miesto senoji teritorija (31,3 ha) – archeologijos ir urbanistikos paminklas. Miesto centrinė dalis stačiakampio plano, suplanuota 1607 m., vykdant Valakų reformą. Žymiausi statiniai:
Švietimas ir kultūra
thumb|Motiejaus Valančiaus viešoji biblioteka
1774 m. įsteigta 6 klasių mokykla, 1793 m. perkelta į Telšius; veikė dviklasė (faktiškai – keturklasė) parapinė mokykla, 1836 m. pertvarkyta į valdinę, nuo 1864 m. dėstomąja rusų kalba, 1910 m. atidaryta valdinė mergaičių pradžios mokykla. 1920–1932 m. veikė progimnazija. 1932 m. atidaryta Kretingos pranciškonų gimnazija, nuo 1940 m. valstybinė Kretingos gimnazija, nuo 1950 m. vidurinė mokykla, nuo 1998 m. vėl Kretingos pranciškonų gimnazija.
Leidžiami laikraščiai „Pajūrio naujienos“ (nuo 1993 m.), „Švyturys“ (nuo 1944 m.).
Sportas
Nuo 1953 m. stovi Kretingos miesto stadionas, 2020 m. – Sporto ir sveikatingumo centras.
Susisiekimas
thumb|250px|[[Kretingos geležinkelio stotis]]
Pro Kretingą eina Šiaulių–Klaipėdos geležinkelis, yra Kretingos geležinkelio stotis, atšaka į Skuodą (nebeveikia).
Per Kretingą eina magistralinis kelias:
Krašto keliai:
Ekonomika
Sovietmečiu buvo „Laisvės“ vilnonių audinių fabrikas, „Akmenos“ liaudies vartojimo gaminių įmonė, garsėjusi vaikiškais mediniais žaislais, tarybinis ūkis-technikumas. 1990 m. gegužės 10 d. netoli Kretingos pradėta išgauti nafta. Yra elektros tinklai, išplėtotas medienos apdirbimas, medžio gaminių, pašarų ir jų priedų (bendrovė „Kretingos grūdai“) gamyba, lapių ir audinių veisimas (Kretingos žvėrininkystės ūkis), žuvų apdorojimas („Ostsee Fish Kretinga“); statybų bendrovės „Edija“ ir „Ringesta“. ir kt
Judrėnai
Judrėnai – miestelis Klaipėdos rajono savivaldybėje, prie rajoninio kelio, 8 km į pietvakarius nuo magistralės , 14 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos. Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Judrėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1780 m.), veikia Judrėnų Stepono Dariaus pagrindinė mokykla, paštas (LT-96032), biblioteka, girininkija. Stūkso miestelio 450 metų jubiliejaus akmuo, pastatytas 2011 m., stovi kryžius nukankintiems Lietuvos partizanams ir kaliniams atminti, pastatytas 2001 m.
Gambija 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Gambijos sportininkai dalyvauja 2012 vasaros olimpinėse žaidynėse Londone, Jungtinėje Karalystėje.
Judrėnai
miniatiūra|left|Judrėnų įkūrimo akmuo „450 metų“ (2011) miniatiūra|left|Bendruomenės namai miniatiūra|left|Judrėnų centras
Etimologija
Judrėnai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Graumenos intako Judrės vardo.
Geografija
Iš miestelio eina keliai į Rietavą, Pajūralį, Švėkšną, Veiviržėnus, Endriejavą. Pro kaimą teka Graumenos intakas Judrė, pagal kurį pavadintas miestelis. Miestelį supa Judrėnų–Lėgų miškai. Yra akmuo su dubeniu – archeologijos paminklas. Miestelio planas radialinis, yra 12 gatvių.
Istorija
Judrėnų dvaras minimas 1561 m., miestelis – XVI a. pabaigoje. 1732 m. Judrėnų koplyčiai paskelbti Šv. Antano Paduviečio atlaidai. 1752 m. koplyčiai dovanotas valakas žemės, paskirtas kunigas, ji tapo filija. 1780 m. pastatyta dabartinė medinė Judrėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, joje 10 dailės paminklų.
XVIII a. pabaigoje minima seniūnija. XIX a. Judrėnai – kaimas ir dvaras Raseinių apskrityje.
1906 m. įkurta parapija. Po II pasaulinio karo apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Lydžio, Aukuro, Butageidžio rinktinių partizanai.
2011 m. birželio 9 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-722 patvirtintas Judrėnų herbas.
Gyventojai
1738 m. buvo 15, 1775 m. – 7 kiemai.
Žymūs žmonės
Judrėnuose gimė:
Judrėnuose gyvena:
Rėžiai
Rėžiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Butrimonių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Kaime yra gamtos paminklas Rėžių akmuo.
miniatiūra|250px|left|[[Rėžių akmuo|Rėžių akmens aplinka]]
Istorija
XIX a. pab. Rėžių kaimas pateko į Lydos apskrities Aleksandravo valsčių.
Nadžm ad Dinas al Kubra
Nadžm ad Dinas al Kubra (1145–1220 m.) – XIII a. persų sufijų šeichas, gyvenęs Vidurinėje Azijoje, kubravijos sufijų brolijos pradininkas.
al Kubra išvystė doktriną apie pakilimą šviesos sklaidmenų laiptais ir jungtį su aukščiausiuoju Dievo vardu (ism al-a’zam) paslapties (al-sirr) lygmeniu, į kurį veda teurginė širdies galia (al-himmah). Sufijus išgarsėjo savo mistinėmis vizijomis bei mokymu apie subtilius psichinius žmogaus kūno organus (lata`if), primenančiomis indų čakrų teorijas. Pasak jo, dvasinį pakilimą liudija pasirodančios įvairių spalvų šviesos, kurias galima vadinti atitinkamų būvų ženklais. Al Kubros teigimu, dieviškosios Šviesos pilnatvę norintis pasiekti mistikas yra tos pačios Šviesos dalelė ar kibirkštis, atsikyrusi nuo šaltinio ir ieškanti kelio namo. Gamtinę egzistenciją sudaro „tamsai“ tolygūs susimaišę 4 elementai (žemė, vanduo, ugnis, oras), po kuriais palaidota tikroji žmogaus savastis (vidinė dieviškoji šviesa). Mistiko tikslas – atskirti save nuo elementų ir atskleisti dieviškąją šviesą savyje, kad ši susitiktų su Dievo šviesa.
Pasadena (Kalifornija)
Istorija
Gyvenvietę prie geležinkelio linijos į Santa Fė 1874 m. įkūrė Thomas B. Elliott. Tuomet ji vadinosi Indiana Colony; dabartinis pavadiniams suteiktas 1875 m. Gyvenvietė išaugo į citrusų auginimo ir eksporto regioną. Miesto teises gavo 1886 m. Tais pačiais metais miestas prijungtas prie Los Andželo apygardos.
Gyventojai
Pagal 2000 m. statistiką Pasadenoje gyveno 133 936 žmonės, mieste buvo 51 844 šeimos ūkių ir 29 862 šeimos. Miestas buvo 160 pagal dydį Jungtinėse Amerikos Valstijose. Gyventojų tankis buvo 2 238,7/km². Mieste gyveno 53,36 % baltaodžių, 14,42 % juodaodžių, 10,00 % azijiečių, 0,71 % indėnų, 16,11 % kitos rasės ir 5,39 % dviejų arba daugiau rasių gyventojų. 33,40 % visų gyventojų buvo ispanų arba lotynų amerikiečių kilmės.
Beitar Jerusalem FC
Jeruzalės „Beitar“ – Izraelio futbolo klubas iš Jeruzalės.
Istorija
Klubas įkurtas 1936 m. Daugkartinis šalies čempionas ir futbolo taurės laimėtojas.
Vytautas Kanapeckas
Vytautas Kanapeckas (1932 m. kovo 20 d. Antandrajoje, Daugailių valsčius, Utenos apskritis – 2006 m. birželio 6 d.) – pedagogas, žurnalistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Daugailių pradžios mokykloje, baigė Utenos vidurinę mokyklą, 1949 m. įstojo į Vilniaus universiteto fizikos ir matematikos fakultetą, bet dėl lėšų stokos studijas nutraukė.
1950 m. Vilniaus medžio apdirbimo kombinato darbininkas, nuo 1951 m. Dusetų, Utenos rajoninių laikraščių korespondentas, 1962–1975 m. Pasvalio rajono laikraščio „Darbas“ skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1968 m. dar ir Pasvalio vakarinės mokyklos mokytojas. 1969 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus universiteto Mechanikos-matematikos fakultetą. 1975–1992 m. ir 1997–1999 m. Pasvalio Petro Vileišio vidurinės mokyklos direktorius. 1992–1996 m. LR Seimo narys, išrinktas Pasvalio-Panevėžio apygardoje.
1953–1989 m. Lietuvos komunistų partijos, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pasvalio rajono skyriaus narys.
Žmona Ona, vaikai Rimvydas, Almantas, Vytautas, Jonas, Vaidotas.
Edas I
Edas I (g. apie 852 m. – m. 898 m. sausio 1 d.) – Vakarų Frankijos karalius (valdė 888–898 m.), Frankų hercogas ir Paryžiaus grafas. Edas buvo Anžu grafo Roberto Stipriojo sūnus, t. y., priklausė Robertjenų giminei.
Kilmė
Edas buvo vyriausiasis Frankų hercogo ir Neustrijos markizo Roberto Stipriojo sūnus. Robertas stiprusis yra Robertjenų giminės, kuriai priskiriamas ir Edas, pradininkais. 866 m. Robertas Stiprusis mirė. Edas Neustrijos markizo titulą gavo 886 m., mirus Hugui Abatui, kuris Neustrijos markizu tapo 866 m., po Roberto Stipriojo mirties padalinus jo valdas.
Edas 890–894 m. buvo Paryžiaus grafas. Edas taip pat buvo ir Turo St. Martino abatijos abatgrafas.
Edas vedė Teodratą iš Trua (Théodrate of Troyes). Jų sūnūs buvo: Abu sūnūs mirė nesulaukę 15 m.
King
thumb|left|Romantinis piešinys (1883 m.): grafas Edas prasikerta kelią pro apgulėjus ir išlaisvina Paryžių. Už kovinius įgūdžius ir narsą atremiant Vikingų atakas 885–886 m. Paryžiaus apgultyje vakarų frankai 888 m. Edą po imperatoriaus Karolio Storojo nušalinimo išrinko savo karaliumi. Edą 888 m. vasarį Kompjenėje karūnavo Senso arkivyskupas Valteris.
Edas toliau kovojo su vikingais, ties Montfaucon-d’Argonne juos sutriuškino, tačiau netrukus įsivėlė į kivirčus su galingais didikais, palaikiusiais Karolio Naiviojo pretenzijas į Vakarų Frankijos sostą.
889 ir 890 m. Edas suteikė Manresos grafystei ypatingų privilegijų. Manresa buvo priešakinėse linijose atremiant iš pietų besiveržiančius maurus, todėl Manresai buvo suteikta statyti gynybinius bokštus, vadinamus manresanas ar manresanes. Ši privilegija suteikė Manresos grafystei savitumo, kuriuo ji du šimtmečius ir skyrėsi nuo gretimų žemių.
Siekdamas palaikymo Edas pripažino Rytų Frankijos karaliaus Arnulfo Karinto viršenybę. Tačiau 894 m. Arnulfas pareiškė palaikąs Karolį Naivųjį, ir po konflikto, trukusio trejus metus, Edas buvo priverstas susitarti su varžovu ir perdavė regioną šiauriau Senos jo valdžiai.
Edas mirė 898 m. sausio 1 d. La Fère miestelyje.
Sergejus Šoigu
Sergejus Šoigu (, g. 1955 m. gegužės 21 d. Tuvoje) – Rusijos politikas, valstybės veikėjas, Rusijos gynybos ministras (nuo 2012 m. lapkričio mėn.). Armijos generolas (2003 m.). Rusijos Federacijos Didvyris (1999 m.). Partijos Vieningoji Rusija tarybos narys, Rusijos Federacijos saugumo tarybos narys (nuo 1996 m.).
Biografija
1977 m. Krasnojarsko politechnikos institute įgijęs inžinieriaus-statybininko specialybę, dirbo statybos įmonėse. 1985–1988 m. vadovavo statybos trestui Abakane, vėliau buvo TSKP funkcionierius.
2012 m. gegužės 11 d. išrinktas Maskvos srities gubernatoriumi. 2012 m. lapkričio mėn. paskirtas Rusijos Federacijos gynybos ministru.
S.Šoigu vienintelis ministras, dirbęs visose Rusijos vyriausybėse.
Gambija olimpinėse žaidynėse
Gambija dalyvavo kiekvienose Vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1984 m., tačiau niekada nelaimėjo olimpinių medalių. Nė vienas sportininkas iš Gambijos nedalyvavo Žiemos olimpinėse žaidynėse.
Sutemos (dienraštis)
Sutemos – politikos, ekonomikos ir kultūros dienraštis, leistas nuo 1928 m. spalio 31 d. iki lapkričio 30 d. Kaune, Donelaičio 26.
Istorija
Leistas vietoje sustabdyto dienraščio „Rytas“. Spausdino Raidės spaustuvė, Šviesos spaustuvė Kaune. Išėjo 26 numeriai.
Leido ir redagavo V. Jakučionis. Bendradarbiavo Leonas Bistras, A. Bučinskas, Kazys Inčiūra, Mykolas Krupavičius, A. Pakalniškis, L. Vitkauskas ir kt.
Vytautas (vardas)
Vytautas – lietuviškas vyriškas vardas. Mot. variantas – Vytautė. Reikšmė: vyd – taut – „išvydęs tautą“, „išvydo tautą“ (kita versija: vyti+tauta „tautos vytis, gynėjas, vadas“). Vardadienis – sausio 5 d. Sutrumpinimas Vytas. Vienas populiariausių vardų Lietuvoje.
Žymūs žmonės
Žymūs žmonės Lietuvoje:
Vardo variantai
Lenkiška forma – Witold, jos variantai – Witołd, Vitold, Vitoldas. Neretai Vytautas Didysis vadinamas Witold’u. Witold Lenkijoje gana populiarus vardas. Skaičiuojama, kad tarp 2005 ir 2014 m. lenkiškų vardų populiarumo reitinge šis vardas pakilo iš 94 į 73 vietą.
Žymūs žmonės Lenkijoje:
Vytauto vardas (Vitold, Vitovt, Vitauts ir pan. formomis) naudojamas ir kitose su Lietuva istoriškai susijusiose šalyse. Rusiška forma – Витовт. Rusijoje yra ir pavardė Витовтов. Baltarusiška forma – Ві́таўт, vokiška – Witold. Latvių vardyne žinomos vardo formos Vitolds (nuo 1877) ir Vitauts (nuo 1901). Vokiečių vardyne vardas Witold kartais aiškinamas vokiečių kalbos duomenimis (senovės vokiečių aukštaičių witu ‎„miškas“ + waltan ‎„valdyti“, taip pat tapatinamas su vardu Widald ).
Žymūs žmonės įvairiose šalyse:
FK Šahtar Donecʹk
Donecko „Šachtar“ – Ukrainos futbolo klubas iš Donecko.
Istorija
Klubas įkurtas 1936 m. ir pavadintas „Stachanovec“ legendinio angliakasio Aleksejaus Stachanovo garbei.
Nepriklausomoje Ukrainoje pirmą kartą čempionais tapo 2001/2002 m. pirmenybėse, kai pavyko aplenkti iki tol dominavusią Kijevo „Dinamo“. Vėliau titulą prarado.
2004/2005 m. pirmenybėse vėl tapo čempionais. Trečią kartą 2005/2006 m., kai pavyko apginti titulą. Tačiau sekantį sezoną vėl triumfavo Kijevo „Dinamo“.
2007/2008 m. vėl "šachtininkai" iškovojo titulą (ketvirtą kartą klubo istorijoje). Kitą sezoną nepavyko apginti čempionų vardo.
2009/2010 m. penktą kartą klubo istorijoje tapo čempionais ir šį titulą išlaikė penkis sezonus iš eilės. 2014/2015 m. Kijevo „Dinamo“ vėl nugalėjo. 2015/2016 m. metais kijeviečiai dar kartą nugalėjo ir apgynė titulą.
2016/2017 m. dešimtą kartą klubo istorijoje "šachtininkai" tapo šalies čempionais.
Spalvinė gama
Juoda ir oranžo spalvos.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. kovo 4 d.
Stebulių mokykla
Istorija
1933 m. duris atvėrė dviejų skyrių Stebulių pradžios mokykla. 1941 m. birželio mėn. prasidėjus karui ir vokiečių bombai nukritus į apkasą, žuvo mokyklos vedėjas Baltramiejus Bubnys. 1954 m. vasario 7 d. naktį sudegė mokyklos pastatas. Po trejų metų pastatas atstatytas, 1964 m. pastatytas mūrinis priestatas. 1970–1971 m. m. mokėsi 152 mokiniai. 1988–1993 m. devynmetė mokykla, nuo 1993 m. Stebulių pagrindinė mokykla. 2020 m. mokykla uždaryta.
Kvala Belaitas
Kvala Belaitas (MS Kuala Belait) – miestas vakarų Brunėjuje, Pietų Kinijos jūros pakrantėje, prie Belaito upės žiočių, šalia Malaizijos sienos. Belaito rajono administracinis centras. Keliai į Muarą, Mirį (Malaizija), prie Belaito upės yra prieplauka. Apylinkėse vykdoma naftos ir gamtinių dujų gavyba, vykdomas laivų remontas. Veikia kelios mokyklos, mečetė, bažnyčia, viešbučiai.
Istorija
Iki XX a. pr. Kvala Belaitas buvo mažas žvejų kaimas, bet išaugo pradėjus naftos ir dujų gavybą.
Hampšyras
Hampšyras  – grafystė pietinėje Anglijoje. Grafystės administracinis centras – Vinčesteris, kuris kadaise buvo Anglijos sostinė. Hampšyras yra gausiausiai gyvenama ceremoninė grafystė Jungtinėje Karalystėje, neskaitant metropolinių grafysčių, kaip kad Vakarų Midlandsas. Hampšyras garsėja tuo, kad čia buvo įkurtas šalies Karališkasis laivynas, sausumos ir oro pajėgos. Hampšyras vakaruose ribojasi su Dorsetu, šiaurės vakaruose su Viltšyru, šiaurėje su Berkšyru, šiaurės rytuose su Sariu ir rytuose su Vakarų Saseksu. Iš pietų grafystės krantus skalauja Lamanšo sąsiauris, kuriame netoli šalies krantų išsidėsčiusi Vaito sala.
Hampšyras yra didžiausia grafystė Pietryčių Anglijoje. Didžiausias grafystės plotas buvo 1889 m., tuomet Hampšyras buvo 5-tas pagal dydį Anglijoje. Dabar grafystė apima daugiau kaip 3700 km² plotą.
Skarbelis
Skarbelis – ežeras Lietuvoje, Vilniaus miesto šiaurės rytinėje dalyje, 0,5 km į rytus nuo Antavilio ežero, Antavilių miškuose. Priklauso Neries baseinui. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,26 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 131,8 m. Krantai žemi, pietinis aukštesnis, daugiausia apaugę eglynais ir pušynais. Skarbelį prateka A-2 upelis iš Balžio ežero į Antavilio upelį. Šiaurinėje pakrantėje yra paplūdimys. Kiek atokiau į šiaurę įsikūrusi sodų bendrija.
Hampšyras
Hampšyras nuo seno garsėjo laivyba, du didžiausi Anglijos uostai, Portsmutas ir Sautamptonas, yra įsikūrę grafystės pakrantėje. Čia gyveno rašytojai Džeinė Ostin ir Čarlzas Dikensas.
Gumiltėnai
Gumiltėnai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pašilėnų.
Skarbelis
Ežerėvardis galimai kilęs nuo slavizmo skarbas („turtas, lobis, brangenybė“).
Hampšyras
Didžiausi miestai
Tūkst. gyventojų, 2001 m.
Lazdynų Pelėda
Biografija
Gimė bajoro Nikodemo Ivanausko šeimoje. Tėvas mažai domėjosi ūkio reikalais, todėl jis rašė eilėraščius, prozos kūrinius, kuriuos spausdino lenkiškuose žurnaluose, studijavo dailę Miunchene, grįžęs namo daug tapė.
Seserų kūryba šalia Šatrijos Raganos (Marijos Pečkauskaitės) kūrybos yra bajoriškos dvaro kultūros ir tematikos pavyzdys lietuvių literatūroje.
Įamžinimas
1995 m. Vilniuje pastatyta skulptorės Daliutės Onos Matulaitės (arch. Jūras Balkevičius, Rimantas Buivydas) paminklas (pav. Seserys) rašytojoms Senamiesčio (Karmelitų g. / Visų Šventųjų g.) skvere netoli Halės turgaus.
Andromeda
Andromeda gali reišti:
Leliūnai (Anykščiai)
Leliūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, prie kelio, 15 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, 6 km į šiaurės vakarus nuo Debeikių. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-29051).
Geografija
thumb|left|Kaimo reginys
Rytiniu pakraščiu teka Šventosios intakas Aknysta, į rytus nuo Leliūnų yra Sterkiškio tvenkinys, vakaruose – Leliūnų tvenkinys (Skerdimo upelio tvenkinys). Iš pietvakarių Leliūnus supa Ramuldavos miškai, iš šiaurės – Mickūnų miškai.
Istorija
Kaime 1924–1925 m. įkurta Mickūnų pradinė mokykla. Nuo 1930 m. Mickūnų pradinė mokykla buvo pakeista į Leliūnų pradinę mokyklą, turinčią po vieną klasių komplektą Leliūnų ir Mičionių kaimuose.
Plaukimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Plaukimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 28-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Vyrai
! colspan=7| Plaukimas nugara ! colspan=7| Plaukimas krūtine ! colspan=7|  Peteliškė ! colspan=7| Kompleksinis plaukimas ! colspan=7| Laisvo stiliaus estafetės ! colspan=7| Mišraus stiliaus estafetės ! colspan=7| Atviras vanduo
Lietuva
OQT normatyvai: Danas Rapšys, Rūta Meilutytė, Simonas Bilis, Giedrius Titenis, Andrius Šidlauskas
OST normatyvai: Povilas Strazdas, Mindaugas Sadauskas, Ugnė Mažutaitytė, Deividas Margevičius
Vėžežeris (Kelmės r., Užvenčio sen.)
Vėžežeris arba Veizežeris – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Užvenčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 153,5 m. Krantai žemi. Ežeras telkšo Vėžežerio pelkėje, apaugusioje retu mišku. Vakaruose išteka upelis (Ventos intakas). Į šiaurę įsikūręs Kolainių kaimas.
Kolektyvizacija
thumb | right | kolektyvizacijos plakatas uzbekų kalba. 1933 m.
Kolektyvizacija – priverstinis žemės atėmimas iš valstiečių ir individualių jų ūkių pertvarkymas į kolūkius ir tarybinius ūkius. Masinė kolektyvizacija Sovietų Sąjungoje prasidėjo 1929 m. Ji vyko dviem etapais: buožių likvidavimo ir kolūkių kūrimo. „Išbuožinimas“ vertė valstiečius greičiau stoti į kolūkius bei formavo kolūkių materialinę bazę. 1929–1930 m. buvo „išbuožinta“ 320 tūkst. valstiečių ūkių jų turtą atiduodant kolūkiams. Neretai būdavo „išbuožinami“ vidutiniai, vargingieji valstiečiai.
Kolektyvizacijos rezultatai
Kolektyvizacija sužlugdė žemės ūkį. 1933 m. 1 ha žemės buvo išgaunama tik 5,7 cnt grūdų, mažiau nei 1913 m. Gyvulininkystės produkcija sudarė 65 % 1913 m. lygio. Galvijų sumažėjo nuo 60,1 mln. 1928 m. iki 33,5 mln. 1933 m. 1932 m. Sovietų Sąjungoje įvedus pasus, kolūkiečiai jų negavo ir liko „pritvirtinti“ prie kolūkių. Žemės ūkyje įsigalėjo direktyvinis planavimas, biurokratinis vadovavimas.
1929–1933 m. – per ketverius metus – buvo ištremta į Sibirą, uždaryta lageriuose, mirė nuo bado ir ligų apie 15 mln. valstiečių.
Kolektyvizacija Lietuvoje
Kolektyvizacija Lietuvoje buvo pradėta pirmosios sovietinės okupacijos metu (1941 m. Akmenės apylinkėje įkurtas pirmasis Lietuvoje Lenino kolūkis), tačiau ją pertraukė TSRS-Vokietijos karas. Masinė kolektyvizacija buvo pradėta 1947 m. paskelbus VKP(b) CK nutarimą „Dėl kolūkių organizavimo Lietuvos, Latvijos ir Estijos TSR“ ir įkūrus Marytės Melnikaitės kolūkį Kėdainių apskrities Dotnuvos valsčiuje. Tais pačiais metais buvo kolektyvizuota 0,07 %. 1948 m. buvo kolektyvizuota 3,8 % ūkių. Trėmimais ir teroru kolektyvizacija buvo spartinama. Jau 1949 m. buvo kolektyvizuota 62 %, o 1950 m. – 80 % ūkių. 1953 m. kolektyvizacija Lietuvoje buvo užbaigta.
Los Andželo apygarda
Los Andželo apygarda  – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje. Tai didžiausia pagal gyventojų skaičių apygarda šalyje. Administracinis centras – Los Andželas.
Gyventojai
Pagal 2000 m. statistiką, apskrityje gyveno 9 519 338 žmonės, apskrityje buvo 3 133 774 namų ūkiai ir 2 137 233 šeimos. Gyventojų tankumas buvo 905/km². Apskrityje gyveno 48,71 % baltaodžių, 9,78 % juodaodžių, 11,95 % azijiečių, 0,81 % indėnų, 23,81 % kitos rasės ir 4,94 % dviejų arba daugiau rasių žmonių. 44,56 % visų gyventojų buvo ispanai arba lotynai. 45,87 % visų gyventojų mokėjo tik anglų kalbą.
Gelumbiškiai
Gelumbiškiai – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, prie kelio Sasnava–Igliškėliai.
Vampyras
Vampyrai – mitų, folkloro ir maginės fantastikos būtybės, kurios egzistuoja gerdamos žmonių arba gyvūnų kraują (hematofagai), dažnai turinčios antgamtiškų galių, ypatingiau funkcionuojantį kūną ir sugebėjimą persikūnyti į gyvūnus. Kai kuriose kultūrose yra mitų apie vampyrus ne žmones, o demonus ar gyvūnus, kaip šikšnosparniai, šunys ir vorai. Anot legendų vampyrai apibūdinami kaip nemirėliai – būtybės, prisikėlusios iš kapų ir siurbianti gyvųjų kraują, kad išgyventų. Taip pat manyta, kad vampyrai žudo tik naktį, nes saulės šviesa juos žudo. Vampyrą galima buvo užmušti tik pervėrus kuolu jo širdį. Esą vampyrai geba pasiversti šikšnosparniais ir išskristi. Todėl daug šių žinduolių būdavo žudoma.
Paprastai žmogus pavirsta vampyru, kai gauna vampyro kraujo. Aiškinama ir taip, kad žmogui iš pradžių visą kraują turi išsiurbti vampyras. Vampyrai dažnai apibūdinami kaip turintys nemažai įvairių papildomų galių ir charakterio bruožų, kurie labai skiriasi skirtingose tradicijose, ir yra dažnas tautosakos, kino ir literatūros subjektas.
Vampyrizmas
200px|thumb Vampyrizmas – kraujo gėrimo praktikavimas. Tautosakoje ir populiariose kultūrose šis terminas atskleidžia tikėjimą, kad žmogaus kraujas suteikia antgamtiškų jėgų. Istorinė vampyrizmo praktika leidžia manyti, kad tai artima daug specifiškesnei formai – kanibalizmui. Kito žmogaus kraujo gėrimas buvo naudojamas kaip psichologinio ginklo taktika, kad būtų išgąsdintas priešas, tai taip pat gali atskleisti ir įvairius dvasinius tikėjimus.
Vampyrizmo sąvoką kartais vartojama kalbant apie dėles, uodus, vampyrus (šikšnosparnius) ir kitus organizmus, kurie maitinasi kitų gyvūnų kūno skysčiais. Šis terminas apima ir tos pačios prigimties mitinius gyvūnus, įskaitant ir čupakabrą.
XIX a. pabaigoje pasirodė siaubo genijumi vadinamo Bremo Stoukerio romanas „Drakula“, kuris pasakojo apie paslaptingą šiurpų Transilvanijos grafą, kuris iš tiesų buvo vampyras.
Fantazijai peno turbūt turėjo legenda apie žiaurųjį Transilvanijos kunigaikštį Vladą Drakulą, kuris garsėjo savo žiaurumu – nepaklusniuosius smaigstydavo ant kuolų. Jo mirtis irgi buvo smurtinė.
Vaizdavimas filmuose
Šiuo metu vampyrai yra dažni fantastinių ir siaubo filmų veikėjai. Filmuose yra išskiriama vampyrų jėga, žiaurumas ir nesužeidžiamumas. Jie apibūdinami kaip žiaurūs nakties padarai, bijantys saulės šviesos, nuo kurios pavirsta pelenais. Vampyrai taip pat bijo krikščioniškų simbolių: krucifikso ir šventinto vandens, kurie vampyrus nudeginą ar net sunaikina. Jie fiziškai beveik nesužeidžiami, išskyrus sidabrinius ginklus. Sugeba skraidyti, pasiversti rūku ar šikšnosparniu, lengvai naudoja įtaigą, priversdami žmones vykdyti jų paliepimus.
Etimologija
Angliškas vampire susidarė iš, kuris susidarė iš ankstyvosios senosios lenkų kalbos žodžio wąpierz (vamper), kuris kilo iš senosios slavų kalbos žodžio oper (aper) arba senosios bažnytinės slavų kalbos žodžio „opiril“. Pagal slavų kalbininką Francą Miklošič žodis atkeliavęs iš kazanų totorių žodžio „ubyr“, kuris reiškia raganą.
Vampyrai ir senovinės kultūros
Viename iš senovės Egipto mitų, deivė Sekhmet buvo apimta kraujo troškimo po žmonių žudynių ir pasisotindavo tik gerdama alkoholį, nuspalvintą kraujo spalva.
Homero „Odisėjoje“, šešėliai, kuriuos Odisėjas sutiko, keliaudamas į požemių karalystę, buvo viliojami šviežiai paaukotų avinų krauju, taip Odisėjas pasielgė, kad prišauktų Tirėsijo šešėlį.
Čigonų istorijos apibūdina strix, naktinį paukštį, kuris maitinosi žmonių mėsa ir krauju. Čigonų strix yra artimas rumunų vampyrui Strigoi, kuriam įtakingas buvo slavų vampyras ir albanų Štriga.
Ankstyvoje slavų tautosakoje pažymima, kad kraugeriai vampyrai bijojo (bet nemirdavo nuo) sidabro ir sunaikinti juos įmanoma tik nukirtus jiems galvą ir įkišus ją tarp lavono kojų arba mediniu kuolu perveriant širdį.
Viduramžių istorikai ir chronologai Walteris Map ir Williamas Niūburgietis XII a. užfiksavo anksčiausias anglų istorijas apie vampyrus.
Daug legendose apie vampyrus atrandama panašumų į legendas apie sukubus ir inkubus.
Populiariose vakarų istorijose vampyrai vaizduojami kaip nesenstantys (arba lėtai senstantys), intelektualūs ir mistiškai apdovanoti kitais atžvilgiais. Vampyras tipiškai turi didelę įvairovę žymių sugebėjimų. Į tai įeina nežmoniška jėga ir atsparumas bet kokiems ilgalaikiams sužeidimams, įskaitant specifines išimtis.
Buvo tikima, kad vampyrai neturi savo atspindžio, kaip tradiciškai tikėta, kad veidrodžiuose atsispindi siela, o blogio įsikūnijimas neturi sielos. Grožinė literatūra padidino šį tikėjimą, kai Bram‘as Stoker romane „Drakula“ pamini šią detalę, kai vampyras išmeta Harkerio skutimosi veidrodėlį per langą.
Liaudies tikėjimas vampyrais
Atrodo, kad iki XIX a. vampyrai Europoje buvo laikomi greičiau šlykščiais monstrais nei ištvirkusiais vampyrais, išpopuliarintais vėlyvosios grožinės literatūros. Buvo tikima, kad jie paprastai prisikelia iš savižudžio, nusikaltėlio ar raganiaus lavonų, net pasitaikydavo ir tokių atvejų, kai buvo tikima, kad pradinis vampyras taip „ gimęs iš nuodėmės“, galėdavo laisvai vaikščioti tarp nekaltų aukų. Buvo tikima, kad ne laiku ar arba žiauria mirtimi miręs žmogus taip pat atgims vampyru. Daugiausiai europiečių vampyrų mitai yra slavų ir rumunų kilmės.
Slavų vampyrai
Slavai, įskaitant europiečius nuo Rusijos iki Bulgarijos ir nuo Serbijos iki Lenkijos, gali pasigirti turtingiausia tautosaka ir legendomis apie vampyrus visame pasaulyje. Slavai atkeliavo iš Juodosios jūros šiaurinės dalies ir glaudžiai susibendravo su iraniečiais. Prieš VIII a. jie migravo šiaurėn ir vakaruosna, kur dabar ir gyvena.
Krikščionizavimas prasidėjo beveik tuo pačiu metu, kai jie atvyko į savo naująsias žemes. Bet IX – X a. Rytų Ortodoksų Bažnyčia grūmėsi su vakarų Romos Katalikų Bažnyčia dėl viešpatavimo. Formaliai jos išsiskyrė 1054 m., bulgarai, rusai ir serbai pasilikdami ortodoksais, o lenkai, čekai ir kroatai pereina į Romą. Šitas susiskaldymas lėmė didžiulius skirtumus vystantis supratimui apie vampyrus – Romos bažnyčia tikėjo, kad negendantys kūnai yra šventi, kai tuo metu Ortodoksų bažnyčia tikėjo, kad tai yra vampyrai.
Įrodymas, kad vampyras darbuojasi kaimynystėje, būdavo galvijų, avių, giminių, kaimynų mirtis, jei iškasti kūnai vis dar būdavo gyvojo būsenoje su naujai ataugusiais nagais ar plaukais, patinęs ar išsipūtęs kaip statinė, jei burnoje yra kraujo arba oda paraudusi.
Rumunų vampyrai
Pasakojimų apie vampyrus taip pat rasta ir senovės Romoje ir tarp suromėnintų rytų Europos gyventojų, rumunų (istoriškai žinomų kaip vlačai). Rumunija apsupta slaviškų valstybių, todėl nenuostabu, kad rumunų vampyrai yra panašūs į slavų vampyrus. Dabar jie vadinami strigoi, šitas terminas kilo nuo čigonų strix, kuris apibūdino žviegiančią pelėdą, o dar vėliau ėmė reikšti demoną arba raganą.
Yra skirtingų strigoi tipų : strigoi vii yra gyvos raganos, kurios tampa vampyrais po mirties. Jos gali išsiųsti savo sielą, kad susitiktų su kitomis raganomis arba strigoi morti, kurie yra mirę vampyrai. Strigoi morti yra prisikėlę negyvėliai, kurie grįžta iščiulpti šeimos narių, kaimynų ir kitų gyvųjų kraujo.
Žmogus, gimęs su didžiąja taukine, uodega, ne santuokoje, ar miręs nenatūralia mirtimi, ar prieš krikštijimą, buvo pasmerktas tapti vampyru, kaip ir septintas tos pačios lyties vaikas šeimoje, ar vaikas, kurio laukdamasi motina nevalgė druskos ar buvo nužiūrėta vampyro ar raganos. Ir žinoma, būti įkąstam vampyro taip pat reiškė pasmerkimą atgimti vampyru po mirties.
Varkolakas, kuris kartais buvo minimas tautosakoje, buvo labiau artimas mitologiniam vilkui, kuris gali suryti saulę ir mėnulį (panašus į Fenrį normanų tautosakoje), ir vėliau buvo dažniau siejamas su vilkolakiais nei su vampyrais. Žmogus, kamuojamas likantropijos, galėdavo pasiversti į šunį, kiaulę ar vilką.
Paprastai vampyrus pastebėdavo pirmiausiai jam užpuolus šeimos narius ar kitus gyvuosius, ar kai imdavo griauti daiktus namuose. Buvo tikėta, kad vampyrai, taip pat ir raganos, būdavo patys aktyviausi šv. Jurgio dienos išvakarėse, naktį, kai visur paplisdavo visos blogio formos. Šv. Jurgio diena Europoje vis dar švenčiama.
Kad vampyras guli kape, galėdavo išduoti skylės žemėje, nesuiręs lavonas raudonu veidu, arba jei viena koja būdavo karsto kampe. Gyvuosius vampyrus atpažindavo, kai bažnyčioje dalindavo česnakus – jų nevalgydavo tik vampyrai.
Ieškant vampyrizmo užuomazgų, dažnai buvo atkasami kapai: vaiko po 3 metų, jauno po 5 metų, seno po 7 metų.