cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pingdongas
Regiono agrikultūrinis centras, auginama cukranendrės, ryžiai, bananai, tabakas, įvairūs vaisiai. Vienas pagrindinių Taivano cukraus rafinavimo centrų. Metalo apdirbimo, mašinų gamybos, chemijos, maisto (cukraus, spirito, degtinės) pramonė. Nacionalinis mokslo ir technologijų (1924), edukologijos universitetai, komercijos institutas, kitos aukštosios mokyklos.
Istorija
Įkurtas XVIII a., po to kai imigrantai iš Fudziano įdirbo aplinkinę žemę. 1836 m. pastatytos miesto sienos ir keturiose vietose įrengti vartai. Valdant japonams miestas vadintas Heito pavadinimu. 1933 m. tapo didmiesčiu ir priklausė Takao (Gaosiongo) prefektūrai. Kinijos Respublikos gyvavimo laikotarpiu, nuo 1945 iki 1951 m., Pingdongas buvo apskrities lygmens miestas ir į Pingdongo apskritį įtrauktas tik 1950 m.
1954 m. įkurtas Pingdongo nacionalinis politechnikos institutas.
Pierre Mignard
thumb|right|220px| P. Minjaro autoportretas ([[Luvras)]] Pjeras Minjaras (pranc. Pierre Mignard, 1612 m. lapkričio 17 d. – 1695 m. gegužės 30 d.) – XVII a. prancūzų baroko tapytojas.
Biografija
Pjeras Minjaras gimė 1612 m. lapkričio 17 d. Trua mieste. Vaikystėje mokėsi pas skulptorių Žaną Bušė iš Buržo. 1630−1634 m. mokėsi Simono Vujė dirbtuvėse Paryžiuje. Po to 20 metų tobulinosi Italijoje. Romoje studijavo aukštojo renesanso meistrų ir Karačių darbus. 1657 m. grįžo į Paryžių, kur tapo populiariu aukštuomenės portretistu, tapė religinėmis ir mitologinėmis temomis. Jis buvo vienu reikšmingiausių to meto Prancūzijos tapytojų, laikomas klasikinės dailės tradicijos pradininku Prancūzijoje. Žymiausias jo monumentaliosios tapybos darbas, kuriuo jis išgarsėjo, yra 1664 m. atliktas Val-de-Grâce bažnyčios Paryžiuje kupolo dekoras, užsakytas Onos Austrės. P. Minjaras vadovavo Šv. Luko akademijai ir buvo aršus konkurentas karališkajam tapytojui Šarliui Le Brenui, kuris vadovavo Karališkajai akademijai. 1683 m. mirus Le Breno rėmėjui Ž. B. Kolberui, P. Minjarui atsivėrė galimybės gauti karališkųjų užsakymų. 1690 m. mirus Š. Le Brenui, P. Minjaras paskirtas Karališkosios akademijos direktoriumi. P. Minjaras mirė 1695 m. gegužės 30 d. Paryžiuje pradėjęs dirbti ties Invalidų rūmų dekoro projektu. Jo brolis Nikolia Minjaras (1606–1668) ir sūnėnas Polis Minjaras (apie 1638–1691) buvo pripažintais tapytojais.
United Victory
„United Victory“ – Maldyvų futbolo klubas iš Malės.
Istorija
Įkurtas 1973 m. Dalyvavo elito diviziono kovose nuo 2020/21 m. sezono. Debiutiniame sezone užėmė 8 vietą iš aštuonių dalyvių.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 1 d. <...>
Sistemos atvaizdas
Sistemos atvaizdas kompiuterijoje yra sistema ar atskiros programos patalpintos netaisoma forma. Dažniausiai tai yra failas. Kai padaromas sistemos atvaizdas, sistemą esant reikalui galima atstatyti į būseną kurioje ji buvo darant sistemos atvaizdą. Sistemos atvaizdas kartais naudojamas kaip atsarginė sistemos kopija.
Geniušė
Geniušė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Sokulkos ir 34 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Geniušės geležinkelio stotelė.
Sistemos atvaizdas
Yra 2 pagrindiniai sistemos atvaizdo tipai:
Geniušė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Sistemos atvaizdas
Sistemos atvaizdai
Pirmojo tipo atvaizdai dažniausiai daromi kopijuojant duomenų saugojimo įrenginių informacija į failą. Dažniausiai tai daroma disko klonavimo programomis. Daugumoje sistemų pilnas sistemos atvaizdas negali būti sukurtas su disko klonavimo programa, nes dalis informacijos gali būti laikoma ne diske.
Geniušė
Pavadinimo kilmė
Iki 1980 m. kaimas buvo vadinamas Gieniusze, kuris kilęs nuo jotvingių kalbos žodžio gienius, kas reiškia gynėjas.
Rimdžiūnai
Rimdžiūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Pašvitinio, prie kelio.
Istorija
Iki 1954 m. – Rimdžiūnų apylinkės centras.
Volfas Engelman
AB „Volfas Engelman“ (buvęs „Ragutis“) – nuo 1853 m. su pertraukomis Lietuvoje, veikianti alaus darykla. Trečioji pagal dydį alaus gamintoja, didžiausia sidro, giros, alkoholinių kokteilių gamintoja šalyje.
2019 m. pasaulio stalo teniso čempionatas
2017 m. pasaulio stalo teniso čempionatas – 55-asis geriausių pasaulio stalo teniso žaidėjų čempionatas, kuris vyko balandžio 21 d. – balandžio 28 d. Vengrijos sostinėje Budapešte. Tai yra ketvirtosios pasaulio pirmenybės, kurios vyko Vengrijoje.
Volfas Engelman
Istorija
XIX a. viduryje R. Volfas Vilijampolėje, Kaune įsteigė alaus daryklą, po tėvo mirties ją perėmė jo sūnus I. B. Volfas. Jo vardu bravoras ir pavadintas. 1853 m. „I. B. Volfas“ tapo viena pirmųjų pramoninių daryklų rytiniame Baltijos jūros regione. Panašiu metu prie Kauno geležinkelio stoties pradėjo veikti alaus daryklos „Engelman“ pirmtakė. 1894 m. F. Engelmanui priklausančią alaus daryklą nusipirko I. B. Volfas ir A. Soloveičikas. I pasaulinio karo metais pramonė stipriai nukentėjo, padarytos žalos neišvengė ir darykla. 1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, imtasi „Engelman“ bravoro atstatymo darbų. 1927 m. „I. B. Volfas“ ir „Engelman“ daryklos susijungė.
1994 m. alaus darykla „Ragutis“ privatizuota ir reorganizuota į akcinę bendrovę. 1997 m. pradžioje 51 % „Ragučio“ akcijų įsigijo Čekijos bendrovė „Pilsner Urquell“. 1997 m. pastaroji bendrovė perdavė strateginį akcijų paketą Estijos alaus bendrovei „A. le Coq“, kurią valdo Suomijos bendrovė „Olvi“. 2011 m. balandžio 12 d. bravorui grąžintas istorinis jo pavadinimas – „Volfas Engelman“.
Gilbovščizna
Gilbovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 39 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Rusijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Finalo rungtynės
CSKA finale nugalėjo varžovus rezultatu 2-1 ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Kietasis detektyvas
Kietasis detektyvas – literatūros rūšis, jungianti klasikinį detektyvą ir nuarą.
Kūrinio pagrindinis herojus yra detektyvas, dažnai pats tampantis nusikaltimo liudininku arba sulaukiantis užsakymo ištirti nusikaltimą. Žinomiausi šių kūrinių veikėjai, veikiantys ne viename kūrinyje: Filipas Marlou, Mike Hammer, Sam Spade, Lew Archer.
Pradininkai
Kietojo detektyvo pradininku laikomas Carroll John Daly ir jo apsakymas „The False Burton Combs“, išspausdintas 1922 m. gruodį žurnale „Black Mask“. Netrukus šį žanrą išpopuliarino rašytojas Dashiell Hammett ir vėliau rašyti pradėję James M. Cain ir Raymond Chandler. Kietojo detektyvo klestėjimo laikas yra JAV XX a. 4–6 dešimtmečiai.
Ypatybės
1917 m. žurnale „Adventure“ pradėti spausdinti rašytojo Gordon Young apsakymai dėl savo įtampos laikomi netgi „kietesniais“ negu tradicinis „kietasis detektyvas“ ir nėra priskiriami šiam žanrui.
Detektyvo žanrui suklestėti 4 praėjusio amžiaus dešimtmetyje padėjo populiarūs bulvariniai žurnalai „Black Mask“, „Dime Detective“ ir „Detective Fiction Weekly“.
Autoriai
Žymiausi „kietojo detektyvo“ autoriai yra šie: James Ellroy, Paul Cain, Sue Grafton, Chester Himes, Paul Levine, John D. MacDonald, Ross Macdonald, Walter Mosley, Sara Paretsky, Robert B. Parker, Mickey Spillane, Dashiell Hammett ir Raymond Chandler.
Nonsensas
Nonsensas ( < – ne + sensus – prasmė, t. y. niekai, nesąmonė) – mąstymo ir pasaulio matymo bei perkūrimo būdas, kai derinami visai nesusiję, nesuderinami dalykai, žaidžiama absurdiškomis, nieko nereiškiančiomis situacijomis ir užuominomis.
FSK Mariupol'
FSK Marìupolʹ – Ukrainos futbolo klubas iš Mariupolio.
Istorija
2007–2017 m. rungtyniavo mėgėjų lygose. 2017 m. dėl rėmimo sutarčių pakito klubo pavadinimas, pradėjo siekti perkėlimo į Antrą lygą.
Karo metu (nuo 2022 m.) Mariupolis buvo intensyviai apšaudomas, prasidėjo ilgalaikė miesto apgultis. Per tą laiką miestas smarkiai nukentėjo.
Mariupolio ir Černihivo klubai dėl sudėtingos situacijos miestuose ir sunaikintos šių miestų infrastruktūros negalėjo tinkamai pasiruošti 2022–2023 m. čempionatui. Buvo nuspręsta šiuos klubus suspenduoti. Jie nušalinti nuo dalyvavimo Premjer lygoje. Tuo tarpu „Jarudo“ klubas pasikeitė pavadinimą ir namų rungtynes žaidė „Dinazo“ stadione, Demydive, Kyjivo srityje.
2022–2023 m. sezone pateko į Pirmą lygą. Po pirmojo etapo liko tarp silpnųjų ekipų. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo penkiolikti. Dėl išlikimo Pirmoje lygoje kovojo su Chusto miesto ekipa. 2023 m. gegužės 3 d. Chusto mieste rungtynės baigėsi lygiosiomis (1-1), o namų rungtynėse, įvykusiose 2023 m. birželio 9 d., rezultatu 1-0 nugalėjo Chusto miesto atstovai, kurie pateko į Pirmą lygą. Mariupolio ekipa prarado vietą Pirmoje lygoje.
Markandėja
thumb|250px|XVIII a. piešinys, vaizduojantis Višnų, gulintį ant [[Šeša|Šešos su Lakšme ir emanuojantį Brahmą. Dešinėje jį garbina Markandėja]] Markandėja  – legendinis senovės indų rišis, asketas, kilęs iš Bhrigų giminės.
Pasak vienos sakmės iš „Bhagavata puranos“, Markandėjai buvo suteiktas pasaulio pabaigos (pralajos) regėjimas. Plūduriuodamas vandenyse jis pamatęs spinduliuojantį kūdikį (Višnų). Šis Markandėją įkvėpęs, ir jo burnoje rišis pamatęs ištisą visatą, visus dievus ir demonus. Paskui kūdikis jį iškvėpė, ir rišis suvokė, kad tai Didysis Višnus.
Kitoje sakmėje pasakojama, kaip Markandėjos tėvai prašę Šivos sūnaus – šis suteikė malonę, bet liepė rinktis: gimsiąs sūnus bus labai išmintingas, bet gyvens tik 16 metų, arba sūnus gyvens ilgai, bet protu nepasižymės. Tėvai pasirinko, kad Markandėja būtų protingas. Atėjus rišio mirties akimirkai, Jama taikęsis jį pasmaugti su kilpa, bet netyčia ją užmetė ant lingos. Pasirodė įtūžęs Šiva, kuris nugalėjo Jamą ir taip suteikė Markandėjai ilgą gyvenimą.
FK Černihiv
FK Černihiv – Ukrainos futbolo klubas iš Černihivo.
Markandėja
Markandėjos vardu pavadinta viena iš svarbesnių puranų („Markandėja purana“).
FK Černihiv
Istorija
Klubo ištakos siekia 2003 m. Kitados rungtyniavo mėgėjų lygose. O vėlesniais metais, pradėjo siekti perkėlimo į Antrą lygą.
2022–2023 m. sezone pateko į Pirmą lygą. Po pirmojo etapo liko tarp silpnųjų ekipų. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo trylikti.
Lakrosas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lakrosas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Žaidynėse registruotos trys nacionalinės komandos, bet Pietų Afrikos Respublika pasitraukė ir varžybų prieš startą. Finale Kanada 14-10 nugalėjo Jungtinės Karalystės komandą.
Medalininkai
thumb|left|Kanada prieš JK
Selimas I
Selimas I (osmanų turkų kalba سليم الأول ; ; 1470 m. spalio 10 d. – 1520 m. rugsėjo 22 d.), dar vadinamas Selimu Rūsčiuoju arba Selimu Ryžtinguoju  – Osmanų imperijos sultonas. Nepaisant to, kad šaliai vadovavo tik aštuonerius metus (1512–1520 m.), per šį laikotarpį Osmanų imperija išsiplėtė 70% ir siekė 3,4 mln. kvadratinių kilometrų. Selimo I valdymo metu nukariautas visas Egipto Mameliukų sultonatas, įskaitant Levantą, Hidžazą, Tihamą ir patį Egiptą.
Selimo įvykdyti musulmonų pasaulio šerdies Artimuosiuose Rytuose užkariavimai ir ypač piligriminių kelių į Meką ir Mediną sergėtojo vaidmuo pelnė Osmanų imperijai iškilios musulmonų valstybės reputaciją. Jo užkariavimai reikšmingai perkėlė imperijos geografinį ir kultūrinį svorio centrą iš Balkanų į Artimuosius Rytus. Bent XVIII a. Selimo valdymo laikai pradėti romantizuoti kaip laikotarpis, kai osmanai lyderiavo likusiam musulmoniškam pasauliui. Dėl to Selimas prisimenamas kaip pirmasis teisėtas Osmanų kalifas, nors pasakojimai apie kalifato valdžios perkėlimą iš Mameliukų Abasidų dinastijos į Osmanų imperiją atsirado vėliau.
Valdymas
Buvo jauniausias Bajazito II sūnus. Tėvo paskirtas valdė Trapezuntą, vėliau buvo sultono vietininkas Balkanuose. Tapęs sultonu Selimas tėvą ištrėmė ir įsakė išžudyti kitus pretendentus į sostą – savo brolius ir brolėnus.
Pradėjęs valdyti sunitas Selimas I Anatolijoje surengė šiitų žudynes, per kurias nužudyta apie 45 000 žmonių – žudynės masiškiausios iki XIX a. Sustiprino ir modernizavo Osmanų imperijos kariuomenę. Venecija ėmė mokėti Osmanų imperijai duoklę už Kiprą.
Alaus darykla
Alaus darykla (papr. bravoras, ) – įstaiga, gaminanti alų.
Fragmentacija
Alaus gamyba yra verslas, dominuojamas kelių korporacijų. Esama ir tūkstančių regioninių gamintojų.
2000 m. didžiausios pasaulio alaus daryklos buvo JAV „Anheuser-Busch“, Olandijos „Heineken“, Belgijos „Interbrew“, Brazilijos „Ambev“, Pietų Afrikos Respublikos SAB, JAV „Miller“, Danijos „Carlsberg“, Didžiosios Britanijos „Scottish & Newcastle“. Pastaruoju metu kai kurios susijungė.
2013 m. stambiausios buvo „Heineken“, „Carlsberg“, „AB InBev“, „SABMiller“ ir kitos tarptautinės įmonės.
Lietuvoje
miniatiūra|Smulkus kaunietiškas bravoras (2012) Didžiąją Lietuvos alaus rinkos dalį užima stambiesiems tarptautiniams koncernams priklausančios pramoninės daryklos, tokios kaip „Švyturys“, „Utenos alus“ (priklauso „Baltic beverages holding“), „Kalnapilis“, „Vilniaus tauras“ (priklauso „Royal Unibrew“).
Didžiausios Lietuvos alaus daryklos susibūrusios į Lietuvos aludarių gildiją. Jai priklauso „Švyturys“, „Utenos alus“ (susijungę į grupę „Švyturys-Utenos alus“), „Kalnapilis“ ir „Vilniaus tauras“ (susijungę į „Kalnapilio-Tauro grupę“), „Volfas Engelman“.
Be šių alaus gamintojų Lietuvoje yra ir kitų alaus daryklų (pvz., „Gubernija“). Seniausia alaus darykla – „Biržų alaus“ darykla, įkurta 1686 m.
Rimgailai
Rimgailai (arba Rimgailiai) – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Ilgižių III, prie kelio, netoli Kirkšnovės aukštupio.
Istorija
Rimgailai minimi nuo 1585 m. XX a. pr. buvo bajorkaimis.
Gliniščė Malė
Gliniščė Malė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 47 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Rimgaudiškis
Rimgaudiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kazliškio.
Koncertas fortepijonui Nr. 5 (Bethovenas)
'''Koncertas fortepijonui Nr. 5 Es-dur''' (op. Nr. 73) – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno (1770–1827) koncertas fortepijonui, parašytas 1808–1809 metais.
Penktasis ir paskutinis L. van Bethoveno koncertas fortepijonui parašytas esant sudėtingoms aplinkybėms. 1809 m. prasidėjo ketvirtasis Prancūzijos–Austrijos karas per paskutiniuosius 18 metų. Napoleono kariuomenė apsupo Vieną, ją bombardavo ir galų gale užėmė. 1809 m. liepos 26 d. laiške leidėjui G. K. Harteliui kompozitorius pasiguodė: „nieko daugiau be būgnų, kanonadų ir įvairiausių žmonių vargų“. Penktasis koncertas fortepijonui tapo paskutiniuoju L. van Bethoveno „herojinio“ kūrybos periodo kūriniu. Niekuomet vėliau kompozitorius nebepasiekė tokio produktyvumo ir kūrybos įvairiapusiškumo kaip ankstesniais metais.
Koncertas dedikuotas erchercogui Rudolfui, L. van Bethoveno mokiniui ir rėmėjui daugiau nei 20 metų. Kūrinys pirmą kartą privačiai atliktas 1811 m. sausio 13 d. princo Jozefo Lobkovico rūmuose solisto partiją atliekant erchercogui Rudolfui. Tuo metu dėl nusilpusios klausos L. van Bethovenas nebegalėjo atlikti savo paties kūrinių. Pirmasis viešas atlikimas įvyko tų pačių metų lapkričio 28 d. Leipcigo Gėvendhause diriguojant J. K. F. Šulcui ir solisto partiją atliekant F. Šneideriui. Vėliau, daugiausiai angliškai kalbančiose šalyse, koncertas pramintas „imperatoriškuoju“, kas priskiriama kompozitoriaus draugui ir leidėjui Anglijoje J. B. Krameriui. Šis apibūdinimas neturi nieko bendro su kuriuo nors imperatoriumi ir nurodo bendrą koncerto didingumą. Jis tapo vienu geriausiai vertinamų ir dažniausiai atliekamų L. van Bethoveno kūrinių, kai jį išpopuliarino F. Listas ir F. Hileris.
Koncerto dalys
L. van Bethoveno „Koncertas fortepijonui Nr. 5“ skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių: .
Koncertas pirmą kartą išleistas 1810 m. Klemenčio ir Ko firmos Anglijoje, tačiau paprastai pirmuoju oficialiu laikomas 1811 m. Breitkopfo ir Hartelio leidimas Vokietijoje.
Freestyle Script
Freestyle Script yra rašomas šriftas, jį kūrė pagal Martin Wait i 1981. Freestyle Script suprojektuotas aryškintas šriftas i 1986. Leidėjai apie Freestyle Script yra Adobe, ITC ir Letraset. Tai turi 4 versijos: Regular, Bold, SH Reg Alt, and SB Reg Alt.
Maldyvų futbolo varžybos 2020–2021 m.
Maldyvų futbolo varžybos 2020–2021 m.
Galutinė lentelė
Šaltiniai: Soccerway ir RSSSF.
FK Dinaz
FK Dinaz – Ukrainos futbolo klubas iš Vyšhorodo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1999 m. Kitados rungtyniavo mėgėjų lygose. O vėlesniais metais, pradėjo siekti perkėlimo į Antrą lygą.
2022–2023 m. sezone pateko į Pirmą lygą. Po pirmojo etapo liko tarp silpnųjų ekipų. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo dvylikti.
Harunas al Rašidas
Harunas Bagdade (dabartinis Irakas) įkūrė legendinę biblioteką Bait al Hikmą (kas reiškia „Išminties namai“), Jam valdant Bagdadas suklestėjo kaip pasaulinis mokslo, kultūros ir prekybos centras. Haruno valdymo metais Barmakidų giminės, suvaidinusios lemiamą vaidmenį kuriant Abasidų kalifatą, įtaka nuosekliai menko. 796 m. perkėlė savo rūmus ir valdžią į Raką (dabartinė Sirija).
Sebitu (dievai)
Septynetas dievų veikdavę drauge su seserimi Narūdu. Pastaroji siejama su elamitų deive Narunte, manoma, kad ir septynetas dievų galėjo būti perimti iš elamitų. Spėjama, kad Sebitu drauge su septyniais Enmešaros sūnumis įvardijami kaip „Septyni ir septyni“. Be to, Mesopotamijos įrašuose minimi ir septynetas Išharos vaikų, gali būti, kad taip įvardijami būtent Sebitu.
Tikėta, kad Sebitu galį apsaugoti nuo blogųjų demonų, tam būdavo pasitelkiami užkalbėjimai. Aptikta ritualinių tekstų, aprašančių, kaip turėtų atrodyti Sebitu statulėlės. Iš šių tekstų žinoma, kad Naujosios Asirijos karalystės laikotarpiu Sebitu buvo įprasta vaizduoti nešinus kirviu ir peiliu, lanku ir strėline, su aukštais cilindro formos galvos apdangalais, kurių viršutiniai kraštai papuošti plunksnomis; vaizduoti vilkintys ilgus atvirus apsiaustus. Sebitu statulėlės atliko apsauginę funkciją ir, vadovaujantis ritualiniuose tekstuose pateiktomis instrukcijomis, būdavo pastatomos tam tikrose namų vietose.
Mickiemė
Mickiemė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Naujamiesčio, šalia Kiršino upės. Seniūnaitijos centras.
Sebitu (dievai)
Sebitu buvo siejami su Plejadžių spiečiumi. Šių dievybių simbolis – septyni taškai (kai kada vietoj taškų vaizduotos žvaigždės). Šitoks Sebitu simbolis sutinkamas Naujosios Asirijos karalystės bei Naujosios Babilonijos karalystės laikų mene, tačiau septyneto dievų sąsajos su septynių taškų simboliu gali siekti ir ankstesnius laikus.
Sebitu šventyklų būta Kalache, Dur Šarukine, Ninevijoje (Asirija).
Lakrosas olimpinėse žaidynėse
Lakroso rungtis vasaros olimpinėse žaidynėse vyko nuo 1904 m. olimpiados iki 1908 m. olimpiados. Lakrosas dar trys kartus (1928 m., 1932 m. ir 1948 m.) vyko kaip demonstracinė sporto šaka. Olimpiadoje vyko tik vyrų komandinės varžybos.
FK Skoruk
FK Skoruk – Ukrainos futbolo klubas iš Tomakivkos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2000 m. Kitados rungtyniavo mėgėjų lygose. O vėlesniais metais, pradėjo siekti perkėlimo į Antrą lygą.
2022–2023 m. sezone pateko į Pirmą lygą. Po pirmojo etapo liko tarp silpnųjų ekipų. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo dešimti.
Monterėjus (Kalifornija)
Monterėjus  – miestas Kalifornijoje, JAV. Įsikūręs prie Ramiojo vandenyno Monterėjaus įlankos, už 80 km į pietus nuo San Chozės. 2021 m. duomenimis, Monterėjuje gyveno 29 874 žmonės.
1602 m. Sebastianas Viskainas (Sebastian Vizcaíno) šią vietovę pavadino grafo de Monte Rėjaus (de Monte Rey), Naujosios Ispanijos (Meksikos) vicekaraliaus, garbei, ši teritorija priklausė Naujajai Ispanijai. 1775–1849 m. miestas buvo tapęs pirmąja Kalifornijos sostine. Po Amerikos–Meksikos karo Monterėjus atiteko JAV.
Monterėjuje daug įžymybių – vienas geriausių JAV okeonariumų, senoviniai uosto statiniai, pirmosios Kalifornijoje kultūrinės įstaigos – teatras, biblioteka ir kt. (pasatatai išlikę). Už keleto kilometrų nuo miesto, Monterėjaus įlankos dugne, yra unikalus povandeninis kanjonas – Monterėjaus kanjonas. Šis povandeninis kanjonas ir keletas gretimų palyginti mažame vandenyno plote netoli pakrantės sąlygojo didžiulę jūrinės floros ir faunos įvairovę, todėl ši įlanka sulaukia didelio biologų, geologų ir kitų mokslininkų iš viso pasaulio dėmesio.
Walery Wróblewski
Valerijonas Vrublevskis (, 1836 m. gruodžio 27 d. – 1908 m. rugpjūčio 5 d.) – lenkų ir gudų politinis veikėjas, 1863 m. sukilimo dalyvis, Paryžiaus komunos dalyvis, generolas.
Ankstyvieji gyvenimo metai
thumb|100 px|left|Valerijono Vrublevskio šeimos herbas
Valerijonas Vrublevskis gimė 1836 m. gruodžio 27 d. Žaludke, Lydos apskrityje bežemio lenkų bajoro Antono Vrublevskio ir Rozalijos iš Jurovskių šeimoje. Jo tėvas dirbo girininku, vėliau iždininku pas kunigaikštį Konstantiną Tyzenhauzą.
Nuo 1844 m. Valerijonas Vrublevskis išvyko mokytis į Vilnių, 1853 m. jis baigė Vilniaus gimnaziją ir įstojo į Sankt Peterburgo miškų institutą. Studijų metais jis dalyvavo studentų judėjime, buvo nelegalios revoliucinės draugijos, kuriai vadovavo Zigmantas Sierakauskas ir Jaroslavas Dambrovskis, nariu.
1861 m. Vrublevskis, kaip leitenantas, Miškų jegerių mokyklos inspektoriaus buvo išsiųstas į Sokulkos kaimą, Gardino gubernijoje (dabartinė Lenkija). 1861–1862 m. jis aktyviai dalyvavo, kuriant nelegalią revoliucinę organizaciją Gardino gubernijoje ir vykdė propagandą tarp mokyklos mokinių. Kartu su Konstantinu Kalinausku Vrublevskis redagavo, spausdino ir platino nelegalų revoliucinį-demokratinį laikraštį „Mużyckaja prauda“.
Dalyvavimas 1863 m. sukilime
1863–1864 m. sukilimo metu Valerijonas Vrublevskis buvo aktyvus raudonųjų, kairiojo revoliucinio judėjimo sparno, idėjų šalininkas ir artimas Konstantino Kalinausko sąjungininkas. Nuo 1863 m. balandžio 24 d. iki spalio 28 d. Valerijus Vrublevskis vadovavo didžiausiam (apie 400 kovotojų) sukilėlių būriui Gardino gubernijoje. Nuo 1863 m. rugpjūčio 15 d. iki spalio 28 d. kaip turintis brigados generolo laipsnį jis buvo visų sukilėlių Gardino apskrityje vyriausiasis vadas.
Įgudęs karybos mene Vrublevskis palaikė aktyvų partizaninį karą prieš Rusijos kariuomenę daug ilgiau negu daugelyje kitų sukilimo paveiktų Šiaurės Vakarų krašto regionų. Tačiau po galutinio sukilimo pralaimėjimo Vrublevskis pasitraukė į Varšuvą.
Generolas Romualdas Traugutas paskyrė Vrublevskį Liublino ir Palenkės vaivadijų komisaru ir paskyrė jam užduotį atgaivinti ten nykstantį sukilėlių judėjimą. Tačiau 1864 m. sausio 9 d., žygiuojant su kavalerijos būriu nuo Vepšo upės, netoli Kotsko, prie Ustinovo kaimo, būrį užpuolė kazokai. Kautynėse Vrublevskis buvo sunkiai sužeistas (du kartus su kalaviju į galvą ir vieną kartą į dešinį petį), tačiau, nepaisant rimtų žaizdų, jis išgyveno. Kazokai Vrublevskį palaikė negyvu, paliko jį mūšio lauke, tačiau netrukus jį pusiau gyvą surado valstiečiai, prijaučiantys sukilėliams, ir paslėpė vieno iš jų tvarte.
Po kurio laiko atsigavusiam Vrublevskiui pavyko persikelti į „Zavepshitsa“ dvarą, kurį valdė Boleslava Skladovska (Marijos Sklodovskos–Kiuri teta). Ji paslėpė Valerijoną Vrublevskį. 1864 m. liepos mėn. persirengęs Vrublevskis sugebėjo ištrūkti į Galiciją, kuri tuo metu buvo Austrijos valdžioje. Valerijonas Vrublevskis in absentia buvo nuteistas mirties bausme, taip pat buvo nuspręsta konfiskuoti visą jam priklausantį turtą Rusijos imperijoje. 1864 m. pabaigoje Vrublevskis emigravo į Prancūziją.
Gyvenimas Paryžiuje
thumb|150 px|left|Valerijonas Vrublevskis (1860-1869 m.)
Paryžiuje Valerijonas Vrublevskis dirbo mokytoju, vėliau – žibintininku. Nuo 1865 m. jis vadovavo Baltarusijos ir Lenkijos emigrantų demokratinėms organizacijoms. 1867 m. jis įstojo į Prancūzijos nacionalinę gvardiją.
Kai 1871 m. kovo 18 d. Prancūzijoje įvyko revoliucija ir buvo suformuota Paryžiaus komunos vyriausybė, Vrublevskis, kaip ir daugelis jo tautiečių, aktyviai rėmė paryžiečių revoliucinius siekius. Kaip pulkininkas (laipsnį gavo sukilimo išvakarėse) Vrublevskis komunos vadovybei pasiūlė savo tarnybą ir karinių veiksmų planą.
Netrukus Valerijonas Vrublevskis buvo pakeltas į generolus, jis vadovavo vienai iš trijų revoliucinių būrių, kurie gynė pietinę Paryžiaus dalį. Mūšyje Vrublevskis pasirodė esąs sumanus, apdairus vadas ir kovojo savo būrio priešakyje iki paskutinės Paryžiaus komunos dienos. 1871 m. naktį, iš gegužės 27 d. į 28 d. jis paleido savo karius keliauti namo, kadangi revoliucija buvo pralaimėta.
1871 m. rugpjūčio mėn. su padirbtu pasu Valerijus Vrublevskis persikėlė į Didžiąją Britaniją, kur artimiau susipažino su Karlu Marksu ir Frydrichu Engelsu. Tuo metu Vrublevskiui buvo pašlijusi sveikata dėl daugybės gautų mūšiuose sužalojimų. Vrublevskis stengėsi išvengti dešinės rankos amputacijos.
Po pasveikimo Londono universiteto ligoninėje Vrublevskis įstojo į I Internacionalą. 1871 m. spalio mėn. jį išrinko I Internacionalo Generalinės tarybos nariu, Pirmosios tarptautinės tarybos generaliniu tarybos nariu, Lenkijos korespondentu–sekretoriumi. 1872 m. gegužės 28 d. Prancūzijos vyriausybė nuteisė jį mirties bausme, nedalyvaujant. Internacionalo idėjas Vrublevskis platino savo sukurtoje Londone organizacijoje „Lenkijos žmonės“. 1871–1872 m. Vrublevskis buvo teisminės („arbitražo“) komisijos, kuri nagrinėjo konfliktus tarp I Internacionalo narių, pirmininkas. Palaikė Marksą ir Engelsą prieš Michailą Bakuniną.
thumb|200 px|right|Valerijono Vrublevskio antkapis Paryžiaus Per Lašezo kapinėse
Žlugus I Internacionalui ir išsiskirsčius organizacijai „Lenkijos žmonės“, 1876 m. Vrublevskis persikėlė į Ženevą. 1878 m. jis nelegaliai atvyko į Rusijos imperiją (Odesa, Sankt Peterburgas), susitiko su organizacijos „Народная воля“ nariais. Kai Prancūzijos vyriausybė paskelbė amnestiją Paryžiaus komunos dalyviams, 1885 m. Vrublevskis sugrįžo į Prancūziją ir apsigyveno Nicoje.
1901 m. Prancūzijos vyriausybė Vrublevskiui netgi skyrė pensiją. Paskutinius gyvenimo metus jis praleido Varvilyje (netoli Paryžiaus) buvusio komunos dalyvio ir tautiečio G. Genšinskio namuose. Valerijonas Vrublevskis buvo palaidotas Paryžiuje Per Lašezo kapinėse, prie Paryžiaus komunos dalyvių sienos. Ant antkapio užrašas: „Lenkijos sūnui didvyriui – Paryžiaus žmonės“.
Valerijono Vrublevskio garbei pavadintos gatvės Katovicuose, Breste ir Gardine.
Vilniaus gynybinės sienos bastėja
Vilniaus gynybinės sienos bastėja – XVII a. pirmoje pusėje pastatytas fortifikacinis statinys, sudarytas iš bokšto, požeminės patrankų patalpos ir juos jungiančio tunelio. Laikomas sudėtine Vilniaus gynybinės sienos dalimi.
Istorija
thumb|Bastėja ir sienos fragmentas
Bastėjos būdavo statomos nuo XVI a. XV a. pabaigoje – XVI a. pradžioje Lietuvai ėmė kelti grėsmę totoriai ir besikurianti centralizuota rusų valstybė. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras, tenkindamas Vilniaus gyventojų prašymą, 1503 metais liepė išmūryti miesto gynybinę sieną. Statyti sieną privalėjo visi miesto gyventojai, o tie, kurie negalėjo statyti mūro, turėjo pastatyti aštriakuolių sieną. Gynybinės sienos statyba buvo baigta 1522 metais. Siena turėjo dešimt vartų ir penkis bokštus.
Bastėją pastačius ir ją naudojus pagal paskirtį, joje buvo pastatyta 11 patrankų. Bastėja paminėta 1627 m. miesto gynybinės sienos apžiūros dokumente. Manoma, jog ją projektavo karo inžinierius Fridrichas Getkantas.
Bastėja nukentėjo 1655-1661 m. kare su Rusija. Vėliau buvo remontuota. Ją suremontavus, pažymėta 1753 m. Fiurstenhofo Vilniaus miesto plane dar esanti žemės paviršiuje. Vėlesniuose planuose, išskyrus bokštą, bastėja pažymėta nebebuvo. XVIII a. pabaigoje bastėjos gynybiniai grioviai ir mūrai buvo užpilti. Dalis teritorijos užstatyta pastatais. I pasaulinio ir II pasaulinio karų metu vokiečiai bastėjoje buvo įsirengę slėptuvę ir ginklų sandėlį. Jie užmūrijo šaudymo angas bei židinius, sugadino grindis.
Po II pasaulinio karo bastėjoje buvo įrengtas sandėlys. 1965-1970 m. bastėjos teritorijoje pradėti archeologiniai kasinėjimai ir bastėjos atkūrimo darbai: atstatytas bokštas, restauruotas patrankų patalpos vidus ir juos jungiantis tunelis.
Struktūra
thumb|right|Vilniaus gynybinės sienos bastėja
Bastėjos patrankų patalpa 8 metrų aukščio, pasagos formos, sumūryta iš raudonų ir gelsvų plytų, joje buvo įtaisytos šaudymo angos patrankoms. Pamatai sumūryti iš lauko riedulių. Šiaurės pusėje bastėja pasiekia statų šlaitą, rytų pusėje ją supa 3-4 metrų pločio gynybinis griovys. Patrankų patalpoje yra dvidešimt nišų parakui, salietrai, kitoms medžiagoms ir įrengimams laikyti. Buvo suprojektuoti du židiniai patrankoms uždegti ir rankoms sušilti. Patrankų patalpą su bokštu jungia tunelis.
Bastėjos bokštas stačiakampio formos, 12 metrų ilgio ir 9 metrų pločio, be rūsių. Jo arkiniai pamatai remiasi į mūro stulpus. Bokštas sumūrytas iš plytų. Į jį patenkama pro duris iš Bokšto gatvės.
Bastėjos tunelis yra 48 metrų ilgio, 2,8 metrų pločio ir 3,5 metrų aukščio. Jis padengtas cilindriniu skliautu. Tunelyje yra išlikusi ventiliacinė anga. Šiuo metu iš tunelio suformuota laiptinė.
Dabartis
thumb|right|Bastėjos restauravimas (2008 m.)
1987 m. bastėjoje atidarytas ginklų muziejus, priklausantis Lietuvos nacionaliniam muziejui. Muziejuje eksponuojama ginkluotė nuo XV a. iki XIX a.: akmeniniai patrankų sviediniai, senosios patrankos ir raitelių šarvai. Bastėjoje įrengtoje ekspozicijoje esanti ikonografinė medžiaga atskleidžia to meto gynybos ypatumus. Patrankų patalpoje kaupiantis drėgmei, 2007 metais buvo atnaujinti restauravimo darbai, įrengtas autentiškus bastėjos mūrus nuo drėgmės saugantis kolektorius. Taip pat restauruojami išorės mūrai.
Bastėjoje rengiami edukaciniai užsiėmimai.
Heavy Rotation
„Heavy Rotation“ – ketvirtasis amerikiečių pop dainininkės/dainų autorės Anastacia'os studijinis albumas, išleistas 2008 m.
Lipkanai
Lipkanai  – miestas Bričenio rajone, Moldovoje, pasienyje su Rumunija.
Lipkanai įsikūręs ant Pruto upės kranto. Pasienis su Ukraina yra vos už kelių kilometrų į šiaurę. Artimiausi miestai: Černivciai (Ukraina), Sučava (Rumunija) ir Belcis (Moldova).
Istorija
Miestas pirmą kartą paminėtas 1429 m. birželio 17 d.
Rimydžiai
Rimydžiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 12 km nuo Maironių.
Rymiškis
Rymiškis – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Klovainių.
Polas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Polas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo dvi komandos iš Londono ir Airijos nacionalinė komanda. Visos komandos varžėsi po Jungtinės Karalystės veliava.
Švaininkai
Švaininkai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Smilgių, šiauriau kelio. Seniūnaitijos centras. Pietuose telkšo Švaininkų tvenkinys.
Istorija
Švaininkai (Swanike), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių.
Babin Jaras
Babin Jaras  – holokausto ir masinių žudynių vieta Antrojo pasaulinio karo metu prie Kijevo Ukrainoje.
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metu 1941 rugsėjo 19 d. vokiečių armija užėmė Kijevą (tuomet SSRS sudėtyje). Paskui reguliariąją armiją į miestą atvyko SS sukarintos naikinimo grupės (Einsatzgruppen) dalinys, kurio užduotis buvo naikinti žydus ir sovietų politinius veikėjus. Po kelių dienų mieste įvyko sprogimas vokiečių štabe, kuris papildomai įsiutino nacius. Dėl sprogimo buvo apkaltinti žydai. Jie buvo numatyti sunaikinimui ir rugsėjo 28 d. mieste iškabinta apie 2000 lapelių, kuriuose reikalauta žydams susirinkti kitos dienos 8 valandą ryte prie žydų kapinių, buvusių prie Babin Jaro − apie 1,5 km ilgio raguvos šalia Kijevo, šiaurinėje miesto pusėje. Žydams buvo liepta pasiimti dokumentus ir vertingus daiktus, pavyzdžiui, šiltus rūbus. Už nepaklusimą grasinta mirtimi. Žmonės tikėjo, kad jie bus kažkur išvežami, šį gandą tikriausiai paskleidė patys esesininkai. Tokį tikėjimą sustiprino tai, kad netoli susirinkimo vietos buvo geležinkelio mazgas. Tuo metu Kijeve buvo likę apie 60 000 žydų, daugiausiai senelių, moterų, vaikų, sergančiųjų. Vyrai dar anksčiau buvo mobilizuoti į SSRS armiją arba su ja pasitraukė iš miesto.
Artėjant frontui iš rytų, vokiečių valdžia siekė sunaikinti žudynių pėdsakus. Į vietą buvo atvaryti buldozeriai, žuvusiųjų kūnai buvo iškasami ir deginami. Darbus vykdė belaisviai iš netoliese buvusios koncentracijos stovyklos ir daugelis jų po atlikto darbo buvo sušaudomi. 1943 m. rugsėjo 29 d. naktį belaisviai bandė pabėgti ir apie penkiolikai iš jų tai pavyko. Įvykiai Babin Jare žinomi iš visa tai mačiusių liudininkų pasakojimų. Juos aprašė Ilja Erenburgas (romanas „Audra“, 1948 m.) ir Anatolijus Kuznecovas („Babim Jaras: dokumentika romano formoje“, 1966 m.). Sovietų Sąjungos valdžia ignoravo vietovės įvykius ir stengėsi nuslėpti jų pobūdį tvirtindama, kad buvo žudomi „SSRS piliečiai“. Poetas Sava Golovanivskis 1949 m. buvo persekiojamas, nes parašė, kad rusai ir ukrainiečiai ''„atsuko nugaras senam žydui, Abraomui, kurį 1941 m. vokiečiai nuvarė Kijevo gatvėmis sušaudyti“''. 1961 m. kilo protestai dėl planų vietovėje statyti sporto stadioną, jaunas poetas Jevgenijus Jevtušenka parašė eilėraštį „Babin Jaras“, kurio pirma eilutė skambėjo „Joks monumentas nestovi Babin Jare“. 1962 m. Dmitrijus Šostakovičius eilėraščiui skyrė dalį savo „Tryliktosios simfonijos“. Tik 1966 m. vietovėje buvo pastatytas mažas obeliskas ir 1974 m. − 15 metrų skulptūrinė atminimo grupė, kuri betgi buvo apie 1,5 km atstumu nuo žudynių vietos ir joje niekaip neužsimenama apie žydų žudynes. Inskripcijoje rašoma ''„Čia, 1941−43 m. , vokiečių fašistų užpuolikai nužudė daugiau nei 100 000 Kijevo gyventojų ir karo belaisvių“''. 1991 m. vietovėje nepriklausomos Ukrainos valdžia pastatė monumentą su iškaltais žinomų aukų vardais.
Aphrodite
Aphrodite – vienuoliktasis studijinis australų atlikėjos Kylie Minogue albumas, išleistas 2010 m. birželio 30 d. Albumo singlas „All the Lovers“ sulaukė didelio pasisekimo visame pasaulyje, pasiekdamas trečiąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge, taip pat patekdamas į daugumos reitingų dvidešimtukus. Pats albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus 79 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Aphrodite“ taip pat pasiekė antrąją vietą Australijoje bei devynioliktąją JAV.
Lacerta
Lacerta – tikrųjų driežų (Lacertidae) šeimos roplių gentis.
Paplitimas
Paplitę Eurazijos vakarinėje dalyje, bet gausiausia rūšių įvairovė Pietų Europoje ir Pietvakarių Azijos šiaurinėse srytyse, mažiau rūšių Vidurinėje Azijoje ir tik viena rūšis – vikrieji driežai (Lacerta agilis) gyvena nuo Šiaurės ir Rytų Europos iki Rytų Sibire esančio Baikalo ežero.
Mityba
Minta vabalais, vabzdžiais, vorais, kitais smulkiais bestuburiais.
Rūšys
2022 m. šaltiniais išskiriama 10 rūšių:
Lacerta gentis Lietuvoje
Nuo seno Lietuvoje aptinkama viena genties rūšis:
Edward Washburn Hopkins
Bakalauro laipsnį įgijo Kolumbijos universitete (1878 m.), Leipcigo universitete įgijo daktaro laipsnį. 1881–1885 m. dirbo Kolumbijos universitete, 1885–1895 m. Brin Maro koledžo profesorius, 1895–1926 m. sanskrito ir lyginamosios filologijos profesorius Jeilio universitete.
Amerikos orientalistų draugijos sekretorius, Journal of the American Oriental Society redaktorius.
Pasižymėjo daugiausia „Mahabharatos“ tyrimais.
FK Epicentr
FK Epicentr – Ukrainos futbolo klubas iš Podolės Kameneco.
Pakiršinio dvaras
Pakiršinio dvaro sodyba stovi Pakiršinyje, Baisogalos sen., Radviliškio rajone, netoli kelio. Išlikę parko želdinių, medžių alėja, tvenkinys. Iš buvusio dvaro sodybos stovi 10 pastatų ar jų fragmentų. Daugelis jų pritaikyti ūkio ir kultūros reikmėms. Veikia etninės kultūros ir amatų centras.
FK Epicentr
Istorija
Klubo ištakos siekia 2019 m. Kitados rungtyniavo mėgėjų lygose. O vėlesniais metais, pradėjo siekti perkėlimo į Antrą lygą.
Japonijos okupacija Korėjoje
Japonijos okupacija Korėjoje – Korėjos istorijos laikotarpis nuo 1910 iki 1945 m., kada šalis buvo okupuota Japonijos imperijos. Laikotarpis baigėsi Korėjos padalijimu į šiaurinę ir pietinę dalis.
FK Epicentr
Istorija
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir A grupėje buvo ketvirti. 2021–2022 m. sezonas buvo nutrauktas dėl karo veiksmų.
Japonijos okupacija Korėjoje
Per 35 metus trukusį valdymą Japonija gan stipriai prisidėjo prie šalies ekonomikos augimo, modernizacijos, naujų technologijų įdiegimo, žemės ūkio našumo didinimo, sveikatos apsaugos ir švietimo sistemos gerinimo. Manoma, jog Japonijos valdymas padėjo pagrindus sparčiam nepriklausomos Pietų Korėjos ekonominiam augimui, suformavo naują verslininkų klasę. Vertinant tik iš materialinės pusės, daugumai korėjiečių Japonijos okupacija buvo naudinga. Iš kitos pusės, šalyje buvo naikinamas kultūros paveldas, veikė autoritarinė valdžios struktūra, buvo varžoma politinė, kultūrinė, visuomeninė veikla, korėjiečiai buvo žeminami ir laikomi prastesniais už japonus žmonėmis, dalis jų patyrė išnaudojimą, vergiją.
Pakiršinio dvaras
Nuo 1992 m. sodyba įrašyta Kultūros vertybių registrą. miniatiūra|240px|left|Prižiūrimi ūkio pastatai
Japonijos okupacija Korėjoje
Korėjoje šis periodas vadinamas „Japonijos priverstine okupacija“ (hangul: 일제 강점기, ildže gangdžomgi; handža: 日帝强占期), „Japonijos imperiniu laikotarpiu“ (hangul: 일제시대, ildže šidė; handža: 日帝時代) arba „Vė administracija“ (hangul: 왜정, vė džong; handža: 倭政), o Japonijoje kaip „Korėja Japonijos valdymo laikotarpiu“ (, nippon tōchi-jidai no chōsen).
FK Epicentr
Istorija
2022–2023 m. sezone pateko į Pirmą lygą. Po pirmojo etapo pateko į stipriųjų ekipų grupę. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo šešti.
Japonijos okupacija Korėjoje
Okupacija
XIX a. paskutiniame dešimtmetyje Europos imperialistinėms valstybėms keliant vis didesnę grėsmę Rytų Azijoje, Japonija, siekdama saugumo užtikrinimo, nusprendė įtraukti Korėją į savo įtakos zoną. Šalis sėkmingai pašalino kitų dviejų regiono valstybių – Kinijos ir Rusijos – įtaką, laimėdama prieš jas karus (žr. 1894–1895 m. kinų-japonų karas ir 1904–1905 m. Rusijos-Japonijos karas). Korėja į tai sureagavo bandymais paspartinti modernizaciją ir ieškoti sąjungininkų užsienyje, tačiau išliko žymiai silpnesnė už Japoniją. 1910 m. rugpjūčio 29 d. šalis oficialiai tapo Japonijos imperijos dalimi.
Pakiršinio dvaras
Istorija
1923 m. dvarui priklausė 1 ūkinis kiemas su 114 gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo dvare įsikūrė Melioracijos statybos valdyba, išaugo melioratorių gyvenvietė. 1959 m. Pakiršinyje gyveno 156, 1970 m. – 513, 1986 m. – 964 gyventojai.
Pasaulio sapnų aiškintojai
Pasaulio sapnų aiškintojai – rytiečių ir Amerikos indėnų sapnų aiškintojai. Amerikos indėnai sapnus ir jų vaizdinius suprato kaip būdą suvokti ir aiškinti įvairius reiškinius. Daugelis rytiečių tiki, kad miegantysis gali valdyti savo sapnus.
Pakiršinio dvaras
Istorija
Nuo 1923 m. dvaro kumetyne veikė pradinė mokykla. Vėliau šiame pastate įsikūrė siuvykla, pagrindiniame dvaro pastate veiklą vystė kultūros namai, kurie nuo 2011 m. tapo rajono savivaldybės etninės kultūros ir amatų centru.
Japonijos okupacija Korėjoje
Ankstyvasis laikotarpis
Japonija Korėjoje įsteigė autoritarinę, centralizuotą valdžios struktūrą, kurios viršuje buvo generalinio gubernatoriaus institucija. Naujoji valdžia nesunkiai numalšino politinio ir intelektualinio elito pasipriešinimą, tačiau jai sunkiau sekėsi kovoti su buvusiais Korėjos armijos kareiviais, žinomais Teisingumo armijos (kor. 의병, Uibjong) vardu, kurie dar kurį laiką priešinosi partizaniniame kare. Per keletą metų šalyje buvo pertvarkyta ekonomika (įsteigta moderni piniginė ir bankinė sistema), įvesti žemės mokesčiai, reformuotas švietimas. Korėjoje buvo nutiesti nauji geležinkeliai, keliai, įrengta uostų infrastruktūra, išplėsta sveikatos apsaugos sistema.
Pakiršinio dvaras
Architektūra
Dvaro rūmai – moderno architektūros stiliaus, pastatyti XX a. pr. Rekonstruojant rūmus buvo išlaikytas pirminis tūris ir fasadai.
Pasaulio sapnų aiškintojai
Rytietiškas sapnų aiškinimas
Daugelis Rytų sapnų aiškintojų mano, kad miegantysis gali visiškai valdyti savo sapnus ir taip tobulėti kaip asmenybė, eiti dvasinių ieškojimų keliu. Priešingai nei vakarų mąstytojai, jie mano, kad sapnuojant net galima likti sąmoningam ir būtent šis sąmoningas sapnavimas miegantįjį gali pakylėti į dvasines aukštumas. Kai kurie Rytų filosofai miegą supranta kaip pasirengimą mirčiai. Kiekvieną kartą užmigdami mes galime įsivaizduoti, jog mirštame. Todėl miegančiojo užduotis yra išmokti užmigti ir sapnuoti kuo ramiau bei patogiau.
Japonijos okupacija Korėjoje
Ankstyvasis laikotarpis
Nors Korėjos gyventojai buvo oficialiai Japonijos piliečiai, jie neturėjo jokių politinių teisių nei savo šalyje, nei Japonijoje. Korėjiečiai negalėjo dalyvauti rinkimuose į Japonijos parlamentą, o pačioje Korėjoje jokie rinkimai nebuvo vykdomi. Vienintelė iš Korėjos gyventojų sudaryta politinė institucija – Centrinė patariamoji taryba – veikė labai ribotai ir buvo neįtakinga.
Pasaulio sapnų aiškintojai
Amerikos indėnų sapnai
Įvairios Amerikos indėnų gentys turi daugybė būdų sapnams sukelti ir jiems aiškinti, be to, tiki miegančiojo valios jėga. Jų manymu, pageidaujamus sapnus galima išvysti prieš miegą mąstant apie norimas temas. Sapnai galį nurodyti, kaip elgtis prabudus. Pasiruošimas pamatyti norimą sapną - tai malda, meditacija ir pasninkas, taip pat patartina kurį laiką praleisti ramioje nuošalioje vietoje.
Japonijos okupacija Korėjoje
Ankstyvasis laikotarpis
1919 m. kovo 1 d. įvyko pirmosios didesnės demonstracijos, kuriomis buvo reiškiamas nepasitenkinimas Japonijos okupacija. Kovo pirmosios judėjimą paskatino tų pačių metų sausį Paryžiaus taikos konferencijoje Woodrow Wilson paskelbti Keturiolika punktų, kuriais palaikoma tautų apsisprendimo teisė. Tai sukėlė diskusijas tarp Korėjos gyventojų, ypač tarp studentų, intelektualų ir religinių lyderių, kurie nusprendė atkreipti tarptautinės bendruomenės dėmesį į Korėjos siekį tapti nepriklausoma valstybe. Tačiau šalis nesulaukė užsienio valstybių palaikymo, o kovo 1 d. vykusios demonstracijos buvo žiauriai numalšintos policijos ir armijos, žuvo keli šimtai žmonių. Nepaisant šios nesėkmės, Kovo pirmosios judėjimas buvo viena iš pagrindinių priežasčių paskatinusių Kinijoje gyvenančius politinius aktyvistus 1919 m. balandžio 13 d. Šanchajuje įkurti Laikinąją Korėjos Respublikos vyriausybę.
Pasaulio sapnų aiškintojai
Amerikos indėnų sapnai
Amerikos indėnai mano, kad sapnuose galima sutikti dvasios vadovą, padėsiantį išspręsti tam tikrus rūpesčius. Toks nuolatos sapnuose pasirodantis dvasios vadovas gali perteikti įvairias žinias ar gebėjimus, pavuyzdžiui, išmokyti suvokti aplinką, bendrauti su gyvūnais.
Sapnų valdymas
Malaizijos džiunglėse gyvenanti senojų gentis sukūrė savitą sapnų aiškinimo sistemą. Jie mano, kad sapnus galima valdyti ir pakeisti teigiamais pojūčiais. Taigi sapno apie gresiantį pavojų nereikėtų išsigąsti. Jeigu sapne nutinka kas nors gera, miegantysis turėtų tai priimti ir pasinaudoti, o velnio gundymus turėtų atmesti. Taigi senojų genties sapnų aiškinimai siejasi su miegančiojo emocine branda. Pavyzdžiui, mokymasis nugalėti baimę sapne gali padėti susidoroti su realia baime, o sapne patirti malonūs dalykai gali būti tikrų malonumų priežastis.
Sapnas esąs dvipusis procesas: mūsų kasdieniai potyriai galį veikti sapnus, o sapnai - kasdienius potyrius.
Bendri potyriai
Australijos aborigenai turi tradiciją smulkiai atpasakoti savo sapnus. Kai kuriose gentyse manoma, kad jeigu sapnas nepatenkina žmogaus lūkesčių į gyvenimą kišasi tam tikros antgamtinės jėgos.
Haljalos valsčius
Haljalos valsčius – valsčius šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Valsčiuje gyvena 2,9 tūkst. žmonių (2000 m.), teritorija užima 183,02 km².
Japonijos okupacija Korėjoje
Ankstyvasis laikotarpis
Demonstracijos lėmė saugumo Korėjoje sugriežtinimą, kuriuo buvo siekiama numalšinti visus nepriklausomybės idėją palaikančius judėjimus. Tuo pat metu buvo skatinamas ekonomikos liberalizavimas, padidintos Japonijos investicijos, ypač į žemės ūkį, leidžiama laisvesnė kultūrinė raiška. Trečiajame XX a. dešimtmetyje atsiranda moderni Korėjos literatūra, teatras, muzika, kinas. Politinėje sferoje iš lėto stiprėjo nacionalistinės ir komunistinės idėjos.
Haljalos valsčius
Gyvenvietės
Haljala
Japonijos okupacija Korėjoje
Japonijos nacionalizmo periodas
Korėjos padėtis žymiai pasikeitė XX a. ketvirtajame dešimtmetyje, kai Japonijos valdžioje įsitvirtino nacionalistai. Šalis tapo svarbia išteklių baze, skirta patenkinti Japonijos karinius poreikius. Korėjoje buvo pastatytos naujos sunkiosios pramonės gamyklos, suaktyvinta gamtinių išteklių gavyba. Šalyje pastebimai išaugo darbininkų klasė, padidėjo gyventojų mobilumas, nes ieškodami geresnio uždarbio, žmonės kėlėsi iš kaimo į miestus arba emigravo į Japoniją, Mandžiūriją. Be to, daug korėjiečių buvo mobilizuoti į armiją arba priverstinai perkelti į kitas Japonijos imperijos vietas kaip pigi darbo jėga (apie 200 000 moterų buvo įtrauktos į priverstinę prostituciją). Tai vyko palaipsniui ir 1945 m. užsienyje gyveno beveik 4 milijonai (apie 16 % visos populiacijos) Korėjos civilių ir kareivių.
Haljalos valsčius
Gyvenvietės
Aaspere - Aasu - Aaviku - Auküla - Essu - Idavere - Kandle - Kavastu - Kisuvere - Kõldu - Kärmu - Lihulõpe - Liiguste - Pehka - Põdruse - Sauste - Tatruse - Vanamõisa - Varangu - Võle.
Japonijos okupacija Korėjoje
Korėjos skilimas
Po Japonijos pasidavimo Antrajame pasauliniame kare 1945 m. rugpjūčio 15 d. JAV ir Sovietų Sąjunga pasidalino Korėją nuo 38 lygiagretės atitinkamai į pietinę ir šiaurinę dalį. Rugpjūčio 24 d. sovietai įžengė į Pchenjaną ir įsteigė savo karinę valdžią, o už poros savaičių, rugsėjo 8 d., amerikiečiai įkūrė Jungtinių Valstijų karinę valdžią Seule. Veikiamos prasidedančio Šaltojo karo, abi pusės siekė, kad būsima valstybė atitiktų jų globalius strateginius tikslus, ir palaikė joms palankias šalies politines jėgas. Todėl su Sovietų Sąjungos pagalba šiaurėje įsitvirtino stalinistinis-komunistinis vienpartinis režimas su Kim Ir Senu priešakyje, o pietuose – JAV palaikoma demokratinė santvarka, kurioje vyravo konservatyvūs dešinieji.