cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steponas Dapševičius
Biografija
Nuo 1958 m. Virbalio (Vilkaviškio r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, moksleivių ir kultūros namų chorų vadovas. Kultūros namų mišrųjį chorą (70-75 dalyviai) parengė 1960, 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms. 1967 m. respublikiniame konkurse jo vadovaujamas vyrų choras savo grupėje pelnė laureato vardą.
Nuo 1974 m. Prienų rajoninių kultūros namų meno vadovas, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas.
Nuo 1979 m. taip pat vadovavo Balbieriškio kultūros namų mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Prienų rajoninių kultūros namų ir Balbieriškio kultūros namų chorus, o 1985 m. respublikinei dainų šventei Balbieriškio kultūros namų mišrųjį chorą. Chorai dalyvavo respublikiniuose konkursuose, rajono dainų šventėse ir koncertuose. 1994 m. pabaigoje pradėjo vadovauti Birštono tremtinių chorui „Pušelė“ ir jį parengė 1997 m. tremtinių dainų šventei „Leiskit į Tėvynę“ Klaipėdoje. Taip pat vadovauja Prienų moterų vokaliniam ansambliui „Nemunas". Buvo rajoninių dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1214 m.
1214 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Kęstutis Andziulis (1929)
Biografija
1965 m. – pirmasis tarptautinės kategorijos (FIFA) futbolo teisėjas Lietuvoje. 9 kartus buvo įtrauktas į geriausių SSRS teisėjų dešimtuką, 22 kartus – į geriausių Lietuvos futbolo teisėjų dešimtuką. Kurį laiką buvo Lietuvos futbolo teisėjų kolegijos pirmininkas, Kauno futbolo federacijos pirmininko pavaduotojas. Du kartus teisėjavo SSRS taurės finalų (1961 m., 1965 m.) rungtynėms, taip pat svarbioms varžyboms Švedijoje, Lenkijoje, Vengrijoje, Suomijoje, Vokietijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Didžiojoje Britanijoje, Olandijoje, Turkijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Graikijoje. 7 kartus buvo paskirtas „Tiesos“ taurės (vėliau – Lietuvos futbolo taurė) finalinių varžybų arbitru.
Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija
thumb|right|260px|Geležinkeliai Augustavo apskrityje
Raukšlėtasis gudukas
Raukšlėtasis gudukas (Cortinarius caperatus), dar vadinamas guduku, turku, kalpoku – nuosėdžių (Cortinariaceae) genties grybų rūšis.
Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija
Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija - geležinkelio linija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Linija jungia Suvalkų ir Sokulkos miestus.
Raukšlėtasis gudukas
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-7 (12) cm skersmens, jauna varpelio, šalmo formos, ovališka, senesnė paplokščia, su ryškiu gūbreliu, jauna balsva, violetinio atspalvio, senesnių grybų gelsva, šiaudų spalvos, apšepusi gelsvais plaušeliais, žvyneliais, kartais suskeldėjusi. Lakšteliai gelsvai rusvi, rudi, priaugtiniai. Kotas 7-10 (12) cm ilgio, 1-2 cm storio, kepurėlės spalvos, su plėveliniu rinkiu, plaušuotas, į pagrindą dažniausiai storėjantis. Trama balsva, gelsva, malonaus kvapo ir skonio.
Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais spygliuočių miškuose, daugiausiai pušynuose. III kategorijos grybas. Lietuvoje dažnas ir mėgstamas grybautojų.
Skrebinai
Skrebinai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Batėgalos, prie kelio dešiniajame Neries krante. Yra Skrebinų kaimo turizmo sodyba.
Sausio 18
Vardadieniai
Gedgaudas – Jogailė – Jolita – Leonardas – Liberta – Liuberta – Liubertas – Priscilė – Radys – Radmantas – Radmantė – Radmina – Radminas
Achernaras
2003 m. nustatyta, kad žvaigždės sukimosi apie ašį greitis labai didelis – apie 230 km/s, todėl žvaigždė stipriai suplota: ekvatorinis skersmuo 50 proc. didesnis už poliarinį skersmenį.
Pavadinimas arabų k. reiškia „upės pabaigą“.
Kituose kataloguose – HR 472, HD 10144.
Keistasis kvarkas
Keistas kvarkas – antrosios kartos kvarkas, kurio krūvis –1/3 e ir keistumas –1. Tai trečias pagal lengvumą kvarkas (po kylančiojo ir krintačiojo kvarkų).
Pirma keistoji dalelė (dalelė, turinti keistąjį kvarką) buvo atrasta 1947 m. (kaip kaonas), tačiau pats keistasis kvarkas nebuvo identifikuotas iki pat 1964 m., kuomet Murray Gell-Mann ir George Zweig išvystė kvarkų modelio teoriją.
Hadronai, turintys keistąjį kvarką
Hadronai, turintis keistojo valentingumo kvarkų:
Senasis Levkovas
Senasis Levkovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Narevkos, apie 19 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 45 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Narevkos upė. Kaime yra įsikūrusi Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. XVIII a. pastatyta Stare Levkovo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė. XIX a. Levkove buvo Valkavisko apskrities Tarnopolio valsčiaus centras.
1954 m. kaimas buvo Stare Levkovo valsčiaus centras. 2005 m. kaimo pavadinimas buvo pakeistas iš Lewkowo Stare į Stare Lewkowo.
Atskirasis lietuvių batalionas
thumb|Atskirojo lietuvių bataliono kariai ilsisi šalia katalikų koplytėlės Galicijoje. Nufotografuoti tarp 1917–1918 m. thumb|Atskirojo lietuvių bataliono kariai [[Vitebskas|Vitebske (1917–1918 m.).]] thumb|100px|Bataliono vadas [[Antanas Juozapavičius]] Atskirasis lietuvių batalionas, Lietuvių atskirasis batalionas Vitebske – Rusijos kariuomenės karinis dalinys, 1917–1918 m. veikęs Galicijoje (dab. Ukraina) ir Vitebske (dab. Baltarusija). Vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.
Istorija
1917 m. Rusijos laikinajai vyriausybei leidus organizuoti tautinius dalinius ir junginius, pavasarį lenkai suformavo gen. J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Jame buvo daug lietuvių karių, kurie lenkų dažnai buvo žeminami. 1917 m. kovo 26-28 d. Kijeve lietuvių karių suvažiavimas nutarė įkurti atskirą lietuvių dalinį. 1917 m. gegužės 23 d. apie 700 lietuvių karių, vadovaujami karininko S. Pangonio, atsiskyrė nuo lenkų, gegužės 27 d. atvyko į Galiciją ir buvo įtraukti į 7-osios armijos 22-ojo korpuso 11-ąjį suomių pulką ir sudarė jo grenadierių komandą. Tačiau lietuvių padėtis pablogėjo – jie, prastai ginkluoti, buvo siunčiami į pavojingus fronto barus. Kariai 1917 m. birželio mėn. pasipriešino fronto vado įsakymui išskirstyti juos į atskirus dalinius, o birželio 26-28 d. apsikasę budėjo, pasiryžę gintis.
Pagal 1917 m. birželio 29 d. fronto štabo įsakymą rugpjūčio 24 d. sudarytas Atskirasis lietuvių batalionas. 1917 m. rugsėjo mėn. jame buvo apie 800 kareivių ir 30 karininkų, dauguma rusai, atsiųsti iš kitų dalinių. Batalioną sudarė 4 rikiuotės, viena sunkiųjų kulkosvaidžių ir viena nerikiuotės kuopa, artilerijos dalinys, ryšių ir ūkio skyriai. Buvo gauta ginkluotė, apranga, 42 žirgai. Suformavus batalioną išrinktas jo komitetas. Po 1917 m. Spalio perversmo batalionas su 22 korpusu buvo vežamas į Petrogradą tvarkai atkurti, bet Oršos (dab. Baltarusija) stotyje dėl geležinkelininkų streiko sustabdytas. 1917 m. gruodžio 21 d. korpuso revoliuciniam komitetui įsakius batalionas išvyko į Vitebską, čia vykdė įgulos sargybą, prie jo prisidėjo 170 lietuvių karių komanda.
Sovietų Rusijai pradėjus kurti savo kariuomenę bolševikų vyriausybė siūlė batalionui vykti į frontą, nuginkluoti J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Šie pasiūlymai buvo atmesti, todėl 1918 m. kovo 15-balandžio 24 d. batalionas buvo išformuotas. Iš Rusijos kariuomenės paleisti 949 kariai grįžo į Lietuvą, daugelis jų tapo Lietuvos kariuomenės savanoriais.
Karūno ežeras
Karūno ežeras  – druskingas ežeras šiaurės rytų Egipte, Fajumo oazėje, 20 km į šiaurės vakarus nuo Fajumo miesto. Telkšo 43 m žemiau jūros lygio. Ežeras nusidriekęs iš rytų į vakarus 40 km, plotis iki 8 km. Karūno ežeras Bahr Jusefo kanalu jungiasi su Nilu. Ežero apylinkėse vykdoma intensyvi drėkinamoji žemdirbystė. Pakrantės pelkėtos, gausu vandens paukščių.
Ežeras susidarė dėl geologinių procesų pakilus Nilo slėniui ir potvynių vandeniui užliejus Fajumo įdubą. Ežero pakrantės buvo gyvenamos jau neolito laikotarpiu, greta iškilo Krokodilopolio miestas. Egiptiečiai ežerą vadino Miruru (🇪🇬 – „didysis ežeras“), graikai – Moiriu (🇬🇷). XXIII a. pr. m. e. protaka, jungusi ežerą ir Nilą pagilinta, sudarytas Bahr Jusefo kanalas. Karūno vanduo buvo naudojamas drėkinimui kasmet nusenkant Nilo upei, sudaryta sudėtinga irigacinė sistema. Senovėje ežeras buvo gėlas, jo plotas siekė tarp 1270–1700 m, tačiau vėliau nuseko ir buvo apleistas.
Korintas
Dabartinis Korintas buvo pastatytas 1818 m., kai žemės drebėjimas visiškai sunaikino senąjį, istorinį Korinto miestą. Naujasis Korintas buvo pastatytas už 3 km nuo senojo.
Miestas yra uostas, ir šalia jo eina Korinto kanalas, kertantis Korinto sąsmauką. Tai suteikia miestui didelių ekonominių galių. Centrinėje aikštėje atsiranda daug prabangių parduotuvių, mieste išvystyta pramonė. Korintas su Atėnais sujungtas elektriniu traukiniu. Citrusų, vynuogių, razinų, tabako, daržovių prekyba. Turizmas.
Istorija
thumb|left|240px|[[Apolonas|Apolono šventykla senajame Korinte]] Korinto miesto istorija neatsiejamai susijusi su Korintijos regiono istorija. Šį neolito epochoje įkurtą miestą 146 m. pr. m. e. sugriovė romėnai, bet po šimtmečio jį atstatė. Romos imperijos laikais Korinte išaugo iki kelių tūkstančių gyventojų. Antrą kartą miestas sugriuvo Bizantijos laikais per žemės drebėjimą.
1858, 1928, 1981 m. jau naujasis Korintas nukentėjo nuo žemės drebėjimų.
Mirmekofilija
thumb|right|250px|Skruzdėlė, globojanti skydamarinių vabzdžius. Mirmekofilija ( „skruzdėlė“ +  „meilė, draugiškumas“)  – kai kurių gyvūnų, pvz., musių, drugių, prisitaikymas gyventi skruzdėlynuose ir termitynuose. Mirmekofilai – organizmai, kartu gyvenantys su skruzdėlėmis.
Aleksandra Juozapėnaitė
Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa (1943 m. birželio 3 d. Graužiniuose, Molėtų valsčius - 2012 m. lapkričio 22 d. Taline, Estija) – Lietuvos pianistė, pedagogė.
Mirmekofilija
Klasikinis tokios vabždžių kaimynystės pavyzdys – amarinių ( Aphidoidea), skydamarinių ir kt. sugyvenimas su skruzdėlėmis, kurios minta pastarųjų išskyromis. Todėl skruzdėlės visaip rūpinasi „globotiniais“, saugo jų palikuonis nuo plėšrūnų, netgi rūpinasi šių organizmų pernešimu prie geresnių augalų, kad kuo daugiau gautų maistui išskyrų, kuriose gausu energinės medžiagos – cukraus. Kai kuriais atvejais globojami organizmai bematant išskiria maisto skruzdėlėms, joms vos prisilietus savo antenomis.
Aleksandra Juozapėnaitė
Biografija
1960–1962 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje O. Šteinberg klasėje, 1966 m. baigė Maskvos konservatoriją, 1969 m. šios konservatorijos aspirantūrą. 1976–1977 m. stažavo Paryžiaus konservatorijoje Klodo Helfero ir Ivonos Loriod klasėje. 1968–1977 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1977 m. dėsto Estijos muzikos akademijoje, nuo 2002 m. profesorė.
Europos šalyse surengė solo koncertų, koncertavo ir su simfoniniais orkestrais. Repertuarą sudaro klasikiniai ir XX a. kompozitorių, tarp jų – lietuvių (Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Juozas Gruodis, Jonas Nabažas, Feliksas Bajoras, Vytautas Barkauskas, Valentinas Bagdonas, Osvaldas Balakauskas) ir estų kūriniai fortepijonui. Suredagavo lietuvių ir estų kompozitorių kūrinių fortepijonui, buvo daugelio jų pirmoji atlikėja. M. K. Čiurlionio, J. Vitolo tarptautinių konkursų žiuri narė.
Leninas (ledlaužis)
NS Leninas  – Tarybų Sąjungos atominis ledlaužis. Tai pirmasis pasaulyje antvandeninis atominis laivas ir tuo pačiu pirmasis civilinis atominis laivas.
Po atominių reaktorių avarijų 1965 ir 1967 m., trys pradiniai OK-150 reaktoriai 1970 m. pavasarį buvo pakeisti dviem OK-900 reaktoriais.
„Leninas“ sustabdytas 1989 m., nes per visus tarnybos metus nuo ledo trinties susidėvėjo ledlaužio korpusas. Laivas buvo prišvartuotas Murmanske, o 2005 m. galutinai baigta jo rekonstrukcija, po kurios paverstas muziejiniu laivu.
Kęstutis Andziulis (1948)
Kęstutis Andziulis (g. 1948 m. sausio 20 d. Jiezne) – Lietuvos dailininkas restauruotojas.
Biografija
1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1973 m. Kultūros paminklų restauravimo tresto Vilniuje, nuo 1981 m. Kaune dailininkas restauruotojas. Restauravimo įgūdžius tobulino 1978 m. Erfurte, 1998 m. Florencijoje.
Restauravo sakralinių ir pasaulietinių pastatų sienų tapybos dekoro, molbertinės tapybos paveikslų.
Senasis vengrų raštas
Manoma, kad vengrų raštas susidarė iš senojo tiurkų rašto apie IX a. dėl glaudžių ryšių tarp vengrų ir tiurkų genčių. Vengrai Panonijoje apsigyveno 895 m. Jie priėmė krikščionybę 1000 m., ir senąjį vengrų raidyną pakeitė lotyniškas. Tiesa, székely írás kai kur gyvavo dar keletą amžių, o Transilvanijos atokiuose kaimuose išsilaikė iki XVII a. (tarp vengrų sekėjų).
Istorija
Pagal plačiausiai priimtą versiją, vengrų rašto pirmtakas, senasis tiurkų raštas (iš šaltinių žinomas nuo 720 m.) susidarė iš iranėnų rašto sistemų (pehlevi, Sogdo) arba Indijoje naudoto Kharošthi rašto. Šios rašto sistemos savo ruožtu kilo iš aramėjų rašto. VII-VIII a. tiurkų ir vengrų gentys dažnai kontaktavo - tai rodo ir tiurkiškų skolinių gausa vengrų kalboje. Seniausias šaltinis su senuoju vengrų raštu yra X a. užrašas kaulinėje strėlinėje, rastas Homokmedžio kaime. Jo iššifruoti nėra pavykę. XIII a. Šimono iš Kežos kronikoje minima, kad sekėjai naudoja nelotynišką raštą. 1483 m. inkunabule, rastame Nikolsburgo pilies bibliotekoje, pateikta visa senoji vengrų abėcėlė su lotyniškais atitikmenimis. 1598 m. János Telegdi veikale Rudimenta Priscae Hunnorum Linguae aprašytas senasis raštas, pateikta maldos „Tėve Mūsų“ versija senuoju raštu. Nuo XIX a. pradėti moksliniai vengrų runų tyrinėjimai ir rekonstrukcija.
Abėcėlė
Senojo vengrų rašto abėcėlę sudaro 42 ženklai. Kaip ir senojoje tiurkų abėcėlėje, dalis priebalsių turi po 2 variantus, kurie vartojami su skirtingais balsiais. Paprastai rašoma iš dešinės į kairę.
thumb|center|500px
Taip pat būta unikalių ženklų, žyminčių ne garsą, o visą žodį. Rašte plačiai vartojamos ligatūros (iš jų gali būti sudarytas ištisas žodis). Balsiai kartais praleidžiami (išskyrus: kai greta eina 2 ar daugiau balsių, kai žodis be užrašyto balsio gali būti suprastas nevienareikšmiškai, balsiai būtinai rašomi žodžio gale). Didžiosios ir mažosios raidės neskiriamos.
Žandyšalkaras
Žandyšalkaras yra ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Ežero plotas – apie 16 km². Telkšo 328 m virš jūros lygio.
Dygliuotosios nykštukinės katžuvės
Dygliuotosios nykštukinės katžuvės (Scoloplacidae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima, kurioje yra 1 gentis ir 4 rūšys. Dydis – apie 2 cm. Paplitusios Pietų Amerikoje.
Miltagrybis vyšninis
Miltagrybis vyšninis (Clitopilus prunulus) – miltagrybių (Clitopilus) genties grybų rūšis.
Kepurėlė 3-12 cm skersmens, baltai gelsva, senesnių pilko atspalvio, netaisyklingos formos, dažniausiai piltuvėlio pavidalo, lygi arba lyg apibarstyta miltais, jaunoje stadijoje užraitytais į apačią kraštais. Lakšteliai jaunų balti, senesnių šviesiai rožinio atspalvio, tankūs, toli kotu nuaugę žemyn. Kotas 2-6 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, baltas, apačioje suplonėjęs, dažnai ekscentrinis, lygus, arba lyg apibarstytas miltais. Trama balta, ruginių miltų kvapo.
Auga liepos – rugsėjo mėn. lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose, kartais kupetomis. Lietuvoje randamas dažnai, bet grybautojų nerenkamas, nors kai kuriose šalyse jis priskiriamas prie vertingų grybų.
Prancūzijos krepšinio taurė
Taurė pavadinta legendinio 1991 m. mirusio Prancūzijos krepšininko, buvusio Prancūzijos krepšinio federacijos prezidento, Roberto Busnelo garbei. Pilnas turnyro pavadinimas – Coupe de France Trophée Robert Busnel.
Nuo 1997 m. turnyro finalinis etapas organizuojamas Paryžiuje, o nuo 1998 m. – Paryžiaus Palais omnisports de Paris-Bercy arenoje.
Euganeo stadionas
Stadio Euganeo yra futbolo stadionas Padujoje, Italijoje. 1994 m. pastatytas vietoje seno Appiani stadiono. Nuo atidarymo dienos namų rungtynes žaidžia Calcio Padova. Stadione telpa 32 336 žiūrovai.
Istorija
2005–2006 m. Serie A sezone Stadio Euganeo stadioną laikinai savo namų varžyboms naudojo ASD Treviso 2009 klubas. Stadione yra žaidusi Italijos vyrų futbolo rinktinė.
Be futbolo, 2008 m. lapkričio 8 d. vyko regbio varžybos tarp Italijos ir Australijos rinktinių. Rungtynes svečiai laimėjo rezultatu 20–30. Jų pasižiūrėti atėjo 30 000 žiūrovų.
Taip pat vyko ir tokių atlikėjų ar grupių kaip Metallica, R.E.M., Bon Jovi, Slipknot, Vasco Rossi, Ligabue, Claudio Baglioni, Renato Zero ir George Michael muzikos renginiai.
Engesa
Engesa, Engenheiros Especializados S/A – Brazilijos kompanija, veikusi žemės ūkio ir karinės technikos srityse. Specializavosi gaminti karinius automobilius, šarvuotąsias kovos mašinas ir civilinius sportinius visureigius.
Engesa įkurta 1963 m. kaip privati kompanija, tada ji perdirbinėjo komercinių sunkvežimių važiuokles į visų varomųjų ratų sistemą. Kompanija taip pat remontavo ir modernizavo pasenusias šarvuotąsias kovos mašinas ir tankus, kuriuos Brazilijos armija buvo įsigijusi po Antrojo pasaulinio karo ir jo metais.
Pirmoji Engesos būstinė buvo San Paule. 1985 m. kompanija perkėlė būstinę į Barueri. Kompanijos gamykla buvo San Žozė dos Kampose.
Engesa vadovavo grupei Brazilijos kompanijų, kurios veikė įvairiuose ekonomikos sektoriuose ir eksportavo į 37 pasaulio šalis. Į grupę įėjo Engesa Electronics (kompanijos Philips Brazilijos padalinys), FNV (Fábrica Nacional de Vagões 'Nacionalinė vagonų gamykla'). Grupėje tyrimais ir konstravimu užsiėmė kompanija Engepeq. 9-tąjį dešimtmetį Engesoje dirbo virš 5 tūkst. žmonių. Iki 1993 m. kompanija buvo pagaminusi Brazilijos kariuomenei ir eksportui virš 3300 šarvuočių.
Engesos bankrotas buvo paskelbtas 1993 m. spalį. Kompanijos problemos prasidėjo praradus $200 milijonų Irake ir nepasisekus parduoti EE-T1 Osório tanką, kurio kūrimą finansavo iš savo lėšų. 2001 m. kompanijos gamykla San Žozė dos Kampose buvo parduota kompanijai Embraer.
1215 m.
1215 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šlapakšna
Šlapakšna – nedidelė upė Kauno rajone, Jiesios intakas. Įteka jos kairiajame krante 16,3 km atstumu nuo žiočių, kirtusi kelią kelią. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Prasideda Mauručių apylinkėse (Veiverių sen.). Upės aukštupys regulliuotas. 7,9 km nuo žiočių įteka kairysis intakas – Skerstupis.
Prie Šlapakšnos įsikūrusios gyvenvietės: Mauručiai, Ilgakiemis.
Upėvardis yra vedinys nuo žodžio šlapias („prisigėręs drėgmės, sumirkęs, sulytas“).
Notts County FC
Notts County FC (dar žinomas kaip Notts ar County arba The Magpies) yra Anglijos futbolo klubas iš Notingamo. Seniausias iš dar egzistuojančių profesionalių futbolo klubų, įkurtas dar 1862 m. Namų rungtynes žaidžia Meadow Lane stadione.
Pelkiažiurkės
Pelkiažiurkės (Otomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas vidutinio dydžio, 12-21 cm, uodega – 5,5-17 cm ilgio. Išvaizda panašios į pelėnus. Galva sutrumpėjusi ir apskrita. Ausys mažos. Uodega apaugusi tankiais plaukais. Kailis ilgas, tankus ir minkštas. Kūno viršutinė pusė tamsiai geltona ar tamsiai ruda, o pilvas kreminės, baltos, tamsiai geltonos ar tamsiai pilkos spalvos.
Katiliškiai
Katiliškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, prie kelio Marijampolė–Šunskai, 1 km į šiaurės vakarus nuo Mokolų. Seniūnaitijos centras. Kaime veikia Suvalkijos socialinės globos namai.
Pelkiažiurkės
Paplitusios Afrikoje. Gyvena pelkėse, vandens telkinių pakrantėse. Laikosi pavieniui ar kolonijomis. Dauguma rūšių dirvos paviršiuje iš žolių įsirengia lizdus. Kartais gyvena pačių išsiraustuose urvuose. Aktyvios prietemoje. Gali plaukioti ar net nardyti. Minta įvairių augalų lapais, sėklomis, uogomis, šaknimis, žieve.
Katiliškiai
Istorija
1946 m. kaime įkurti Marijampolės invalidų namai, vėliau tai Suvalkijos invalidų namai, Suvalkijos pensionas, Suvalkijos psichoneurologijos internatas, dabar Suvalkijos socialinės globos namai.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Pelkiažiurkės
Gana vislios. Per metus būna iki 5 vadų, kurių kiekvienoje 2-4 jaunikliai.
Gentyje yra 12 rūšių:
Triušinės žiurkės
Triušinės žiurkės (Conilurus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas 16-5-20 cm, uodega 18-21 cm ilgio. Kailis tankus, minkštas, kai kurių rūšių šiurkštus, primenantis dyglius. Nugaros spalva nuo juodos iki smėlio. Pilvas baltas ar tamsiai gelonas. Ausys didelės. Uodegos viršutinė pusė jyuoda, apatinė balta.
Paplitusios Pietų ir Šiaurės Australijoje ir Naujosios Gvinėjos pietuose. Apsigyvena įvairiuose biotopuose – vandens telkinių pakrantėse, pelkėse, lygumose, miškuose. Aktyvios naktį. Slėptuvė drėvėje. Atrodo, kad patelės nešiojasi su savimi jauniklius savo kapliais prisikabinusius prie spenių iki kol jie tampa savarankiški.
Gentyje yra dvi rūšys:
Saldžioji beždžionpupė
Saldžioji beždžionpupė (Pithecellobium dulce) – pupinių (Fabaceae) medžių rūšis. Kilusi iš Centrinės ir Pietų Amerikos Ramiojo vandenyno pakrantės aukštumų (nuo Meksikos, pietų Kalifornijos iki Kolumbijos, taip pat auga pietryčių Meksikoje, Venesueloje). Dabar auginama daugelyje tropinių kraštų (Karibuose, Okeanijoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje).
Tai 10–15 m aukščio medis dygliuotu kamienu. Lapai dviskiaučiai. Žiedai žalsvai balti, kvapnūs, iki 12 cm ilgio, susisukę. Vaisius – rausva ankštis. Prinokusi atsiveria, o jos minkštimas valgomas. Sėklos juodos, plokščios, apskritos. Sėklas platina paukščiai, besimaitinantys ankščių minkštimu.
Saldžioji beždžionpupė atspari sausrai, gali augti iki 1500 m virš jūros lygio.
Saldžiarūgštis minkštimas valgomas šviežias, juo gardinami mėsos patiekalai, gėrimai. Sėklos taip pat valgomos, iš jų spaudžiamas aliejus. Indėnai saldžiosios beždžionpupės ankščių minkštimą naudoja kaip vaistą prieš dantų skausmą, kraujavimą, žievę – prieš dizinteriją, tuberkuliozę, diarėją, lapų nuovirą – prieš persileidimą, grūstomis sėklomis valomos opos.
Pavadinimai:
Vaitiekus Albertas Gorskis
Vaitiekus Albertas Gorskis (, apie 1820 m. – 1860 m. lapkričio 10 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos bajoras, Salantų dvarininkas, Telšių pavieto bajorų maršalka.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės bajorų Gorskių giminės. Tėvas Leopoldas Gorskis (, 1787–1825), motina Teklė Šumkovskaitė (, apie 1800 m. – ?). Iš tėvo II santuokos broliai – Konstantinas Povilas Aleksandras Henrikas Gorskis (, 1823–1864 m.), Aleksandras Oktavijus Povilas Gorskis (, 1824 m. – ?), sesuo – Marija Teresė Liudmila fon Kaizerling (, 1822–1858 m.).
Apie 1810 m. susituokė su Aleksandra Zaleskaite (, apie 1790 m. – ?).
Utenis
Utenis – legendinis Lietuvos kunigaikštis, paminėtas XVI a. trečiajame dešimtmetyje parašytoje Bychovco kronikoje.
Vardas
Vardas Lietuvos metraščio sąvaduose rašomas įvairiai: Vtenus, Utienus, Utenus, Untianus.
Vaitiekus Albertas Gorskis
Dvarai
Iš tėvo paveldėjo Sepijoniškių dvarą (Trakų apskritis), administravo brolio Konstantino Povilo Aleksandro Henriko Gorskio Salantų dvarą (Telšių apskritis).
Veikla
Telšių pavieto bajorų maršalka.
Utenis
Legendos
Kronikose rašoma, jog Utenio tėvas buvęs Lietuvos ir Žemaičių didysis kunigaikštis, Naugarduko didysis kunigaikštis – Kukovaitis, o motina Pajauta. Po tėvo mirties 1221 m. Utenis prie Šventosios upės netoli Deltuvos pastatė paminklą (stabą), kuriam supuvus, išaugo miškas, vadinamas Kukovaičio vardu.
Vaitiekus Albertas Gorskis
Veikla
1847 m. drauge su Grūšlaukės dvaro savininku Juozapu Tiškevičiumi remontavo Salantų bažnyčią.
Alberto Gorskio prašymu apie 1826 m. Salantų klebonu buvo paskirtas jo mokytojas, kunigas Stanislovas Čerskis, kuris čia įsteigė medžio raižyklą knygų iliustracijoms, žemėlapiams daryti.
Utenis
Legendos
Laikomas Salako įkūrėju.
Šventaragis – Utenio sūnus – buvo sudegintas Šventaragio slėnyje Vilniuje, prie Vilnios.
Ryšiai su Utena
Spėjama, kad nuo Utenio vardo kilęs Utenos miesto pavadinimas. Neva jis supylė Didįjį Narkūnų piliakalnį, vadinamą Utenio pilimi, ir antrąjį mažąjį piliakalnį, vadinamą Utenio kapu. Rašytiniuose šaltiniuose (karaliaus Mindaugo laiške) 1261 metais pirmąkart paminėta medinė pilis prie Utenėlės upelio. Pasak padavimo, ją atstatęs kunigaikštis Utenis.
Istorikas Rimantas Jasas teigia, kad Utenio vardas patikimuose šaltiniuose nepaliudytas, perimtas iš Utenos miesto pavadinimo ar vietovardžio.
Valandos
Siužetas sukasi apie trijų skirtingų kartų moteris, kurių gyvenimai siejasi su Virginia Woolf romanu „Mrs. Dalloway“. Streep vaidina Clarissa Vaughan, niujorkietę, 2001 m. ruošiančią apdovanojimų vakarėlį savo draugui poetui Richard’ui, sergančiam AIDS. Moore vaidina Laura Brown, nėščią šešto dešimtmečio Kalifornijos namų šeimininkę, turinčią mažą sūnų ir nelaimingą santuoką. Kidman vaidina Virginia Woolf trečio dešimtmečio Anglijoje, kuri grumiasi su depresija ir psichine liga, rašydama romaną „Mrs. Dalloway“.
Apsaugas
Apsaugas  – mechaninė mašinos ar įrengimo dalis, suprojektuota ir esanti fizinė užtvara apsaugai sudaryti.
Mechaniniai apsaugai
Pagal konstrukciją apsaugu galima būti korpusas, gaubtas, dangtis, skydas, grotelės, durys, aptvaras. Apsauga gali būti nejudami, visą laiką dengiantys pavojingąją zoną, ir darinėjami, kurie veikia kaip apsauga tik užimdami reikiamą padėtį. Uždarytas apsaugas dažnai turi blokavimo įtaisą, kuris neleidžia apsaugui savaime atsidaryti ar atidaryti jį per neatsargumą.
Apsaugų rūšys pagal konstrukciją: ir kt.
Apsaugų rūšys pagal saugomą kūno dalį: ir kt.
Bžozove Grondai
Bžozove Grondai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dauniškis (Utena)
Dauniškis – šiaurinė Utenos miesto dalis, esanti prie Dauniškio ežero. Yra Utenos Dauniškio gimnazija, Utenos Šv. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės koplyčia, parkas.
thumb|left|300px|Dauniškio daugiabučiai
Bandeiros kalnas
Bandeiros kalnas  – trečias pagal aukštį Brazilijos kalnas bei aukščiausias kalnas Brazilijos plokščiakalnyje. Aukštis – 2890 m. Stūkso Espiritu Santo valstijoje, netoli sienos su Minas Žeraisu, Alta Kaparao savivaldybėje. Įeina į Kaparao nacionalinį parką.
Lengvai pasiekiamas transporto priemonėmis, nesudėtinga įkopti. Bandeiros kalnas ir jo apylinkės yra viena šalčiausių vietų Brazilijoje – žiemą čia temperatūra gali nukristi iki -10 °C.
Skripteliai
Skripteliai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žeimių.
Istorija
Žeimių apylinkės Skriptelių kaimas 1979 m. lapkričio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Kaupiškiai
Kaupiškiai – kaimas pietvakarinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 12 km į pietus nuo Kybartų ir 11 km į šiaurę nuo Vištyčio, 1,5 km nuo sienos su Rusija, kelių ir  sankryžoje. Greta kaimo stūkso įspūdingas Kaupiškių piliakalnis.
Istorija
XIX a. minimas kaip Kapsodžiai. Iki 1931 m. buvo valsčiaus centras; pirmojo Lietuvos visuotinio 1923 m, surašymo metu buvo du Kaupiškių kaimai (I ir II) ir Kaupiškių dvaras, viso su 59 ūkiais bei 488 gyventojais.
Shadowrun
Shadowrun – mokslinės-maginės fantastikos vaidmenų žaidimas, kurio veiksmas vyksta netolimoje ateityje, fiktyvioje visatoje, kur vienu metu koegzistuoja kibernetika, magija ir fantastinės būtybės. Serija apjungia kiberpanko, urbanistinės fantastikos ir kriminalinį žanrus, pasitaiko ir konspiracijų, siaubo bei detektyvo žanrų elementų. Sukurtas 1989 m., jis tapo vienu populiariausiu vaidmenų žaidimų ir išsiplėtė iki didelės frančizės, apimančios knygų serija, šešis kompiuterinius žaidimus, kolekcionuojamų kortų žaidimą, du miniatiūrų žaidimus.
Pasaulis
„Shadowrun“ veiksmas vyksta artimoje ateityje, pirmajame taisyklių leidime tai buvo 2050 m., 20-ųjų metinių leidime – 2077 m. Pasibaigus Majų kalendoriaus ilgajam ciklui, pasaulį ištiko permainos: atsirado magija, įvairios fantastinės būtybės – drakonai, gūlai ir kt., dalis žmonių transformavosi į įvairias maginės fantastikos rases – elfus, nykštukus, orkus ir kt., šamanai atrado tikrą ryšį su dvasių pasauliu. Tuo pačiu vystėsi ir technologijos, technologine ir socialine prasme pasaulis tapo tipišku kiberpanko pasauliu: viską valdo galingos megakorporacijos, egzistuoja visaapimantis kompiuterinis tinklas „matrica“, kiberimplantai ir kt.
Sistema
thumb|left|150px|„Shadowrun“ šešiasienis [[žaidimo kauliukai|kauliukas, ant kurio šešetas pakeistas žaidimo simboliu.]] „Shadowrun“ naudoja tik šešiasienius kauliukus. Žaidimas yra paremtas įgūdžių sistema, skirtingai nei klasių sistemoje, žaidėjas neprivalo pasirinkti konkrečios klasės, o renkasi tik kokius įgūdžius jo veikėjas mokės. Klasės („archetipai“) egzistuoja, tačiau tik kaip gairės žaidėjams. Tarp klasių yra hakeriai, „gatvės samurajai“, magai, šamanai, technologai („riggers“) ir kitos. Veikėjas kuriamas jo įgūdžius ir kitas savybes „perkant“ už taškus. Kiekvienas veikėjas turi skaičiumi išreikštą „esenciją“, tam tikrą gyvybės jėgą, kuri mažėja naudojant kiberimplantus. Nuo jos priklauso magiškos galios, todėl, pvz., magams žalinga naudoti implantus. Patirties taškai šiame žaidime vadinasi karma. Už juos galima tobulinti veikėjo įgūdžius bei naudoti įvairiais kitais būdais (priklausomai nuo konkretaus taisyklių leidimo, pvz., sykį išvengti mirties).
Apdovanojimai
„Shadowrun“ ir įvairūs jo priedai yra laimėję „Origins Awards“. Ketvirtasis leidimas 2006 m. yra taip pat laimėjęs „Ennie Awards“ už geriausias vaidmenų žaidimų taisykles ir geriausią žaidimą.
Kortų žaidimas
„Shadowrun“ žaidimų kūrėjai yra sukūrę 4 versijų „Shadowrun“ kortų kalades, kurios vadinasi „Shadowrun: The Trading Card Game“.
Stalo žaidimas
Dar kompanijos „WizKids“ yra sukurtas „Shadowrun“ stalo žaidimas, kuriame yra daugelių „Shadowrun“ žaidimų veikėjų figūrėlės.
Knygos
Yra parašytos 48 „Shadowrun“ knygos, kuriose aprašytas tolesnis „Shadowrun“ žaidimų veikėjų gyvenimas ir naujos istorijos, susijusios su „Shadowrun“ žaidimais.
Kušliškiai
Kušliškiai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kalvarijos, prie kelio. Kaime yra Kalvarijos pensionatas.
Dumblialaiškiečiai
Lietuvoje auga
Dumblialaiškiniai Bėžiniai
Benosiškis
Benosiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Biržų.
Joneliškis
Joneliškis – pietvakarinė Utenos miesto dalis, esanti prie kelio. Pramoninis rajonas.
Betelgeizė
Betelgeizė (Alpha Orionis, α Ori) – 9-10 pagal ryškumą (kintamas ryškis) naktinio dangaus žvaigždė Oriono žvaigždyne. Raudonoji supermilžinė, viena didžiausių žinomų žvaigždžių. Lietuvoje matoma žiemą.
Kintamumas
Kintamoji žvaigždė, pusiau taisyklinga. Didžiausias ryškis (amplitudė) svyruoja 0,3–0,6 ribose, minimalus ryškis apie 1,3. Osciliacijos periodas – nuo 2070 iki 2356 parų.
thumb|left|Betelgeizės nuotrauka
Panevėžio mokslo ir technologijų parkas
Panevėžio mokslo ir technologijų parkas (toliau PMTP) – viešoji įstaiga, įsikūrusi Panevėžyje, J. Žemgulio g. 46. PMTP įsteigtas remti žinioms imlaus verslo kūrimąsi ir plėtrą, kurti žinių pagrindu plėtojamą ekonomiką. Įstaiga gali atlikti technologinio verslo inkubatoriaus funkcijas – įmonėms palankiomis sąlygomis nuomoti patalpas ir teikti verslo valdymo, kitas (informacines, konsultavimo, kvalifikacijos kėlimo, buhalterinės apskaitos ir panašias) paslaugas. Parkui patikėta plėtoti aukštąsias technologijas ne tik Aukštaitijos sostinėje bet ir visame regione.
Veiklos pradžia
PMTP įkurtas 2006 m. balandžio 6 d. Projekto dalininkai: Panevėžio miesto savivaldybė ir Kauno technologijos universitetas. Buvo rekonstruoti du pastato, esančio J. Žemgulio g. 46, korpusai, pastatytas jungiamasis korpusas. Pastate buvo įrengtos biuro patalpos, konferencijų salės, pasitarimų kambariai. Bendras PMTP patalpų plotas sudarė 2750 m². 1120 kv.m ploto korpuse įrengtos biurų bei verslo inkubatoriaus patalpos. Antrasis 1130 m² ploto korpusas pritaikytas technologinių įmonių veiklai. Abu korpusus jungė 500 m² patalpos konferencijoms, pasitarimams, mokymams organizuoti. Visame PMTP įrengtas kompiuterinis ir telefono tinklas. Numatyta, kad PMTP lengvatinėmis sąlygomis patalpas gali nuomotis apie 20 įmonių, buvo numatoma sukurti apie 60 darbo vietų.
Betelgeizė
Pavadinimas
Koptai žvaigždę vadino Claria, hinduistai – Ardra, Mesopotamijoje ji buvo Gula.
Panevėžio mokslo ir technologijų parkas
Kritika
Panevėžio miesto savivaldybės vertinimu, savo funkcijų PMTP per pirmuosius devynerius darbo metus tinkamai neatliko. Įkurtas kaip inkubatorius inovatyvioms įmonėms, PMTP tapo tiesiog patalpų nuomos administratoriumi, iškreipusiu nuomos rinką – komercinės patalpos buvo nuomojamos mažesne nei rinkos kaina. Tų funkcijų, kurių buvo tikimasi, PMTP neatliko visai. Iš visų įmonės gaunamų pajamų daugiau nei 83 proc. sudarė gautos iš ilgalaikės nuomos. Pagal ilgalaikes sutartis čia patalpas buvo išsinuomoję 46 nuomininkai, iš jų 12 įsikūrę aštuonerius metus, o ilgiau nei trejus metus po MTP stogu gyveno 36 įmonės.
Betelgeizė
Pavadinimas
Kituose kataloguose – HR 2061, HD 39801.
Panevėžio mokslo ir technologijų parkas
Kritika
2017 m. pakeistas įstaigos vadovas – naujuoju direktoriumi paskirtas Dovydas Karosas, vienas jauniausių Panevėžio miesto savivaldybės įmonių vadovų.
Betelgeizė
Kita informacija
Tai viena iš pirmųjų žvaigždžių, kurios skersmuo išmatuotas žvaigždiniu interferometru (290–480 mln. km).
Astronomai spėja, kad Betelgeizė ateityje gali sprogti kaip II tipo supernova.
Salumas
Salumas  – upė centriniame Senegale, Sino-Salumo srityje. Prasideda aukštuomose šalies centrinėje dalyje ir teka į vakarus. Įteka į Atlanto vandenyną, drauge su Sino upe sudaro deltą. Aukštupys didžiąją metų dalį sausas. Vagoje gausu meandrų, o žemupys apaugęs mangrovių sąžalynais. Prie Salumo įsikūręs Kaolako miestas. Salumo deltoje yra Salumo deltos nacionalinis parkas.
1216 m.
1216 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Liepa Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Aukštoji šilauogė
Aukštoji šilauogė (Vaccinium corymbosum) – erikinių (Ericaceae) šeimos, šilauogių (Vaccinium) genties augalas.
Teisinė emancipacija
Teisinė emancipacija (( - emancipacija, iš emancipare - išlaisvinti asmenį nuo teisinės priklausomybės) – nepilnamečio, sulaukusio 16 metų, pripažinimas visiškai veiksniu (teisiškai emancipuotu) teismo tvarka (LR CK 2.9 str.).
Aukštoji šilauogė
Paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose. Visžalis, tankus, 1,5(iki 4) m aukščio ir tokio pat pločio krūmas. Lapai plačiai lancetiški arba ovalūs, iki 9 cm ilgio, ryškiai žali. Rudenį parausta arba pagelsta. Žiedai balti, kartais rausvi, taurelės formos, 1,5 cm ilgio, susitelkę viršūninėse pasvirusiose, iki 5 cm ilgio kekėse. Uogos rutuliškos, iki 1,5 cm skersmens, melsvai juodos, balsvai apsinešusios. Žydi gegužę, uogos prinoksta liepą-rugpjūtį.
Teisinė emancipacija
Nepilnametis gali būti pripažintas visiškai veiksniu esant visoms išvardytoms sąlygoms:
Reikšmė
Teisinė emancipacija didesnę reikšmę įgyja esant vis labiau dinamiškiems visuomeniniams santykiams, greičiau bręstant vaikams, siekiant jiems patiems tiesiogiai be jokių tarpininkų, atstovų (tėvų, globėjų) dalyvauti teisiniuose santykiuose, kai gali būti įgyjamos teisės bei prisiimamos teisinės pareigos, kylant teisinei atsakomybei. Tai aktualu ypač užsiimant ūkine veiklą, turint verslą, jį kuriant, plėtojant, tampant savarankišku ūkio subjektu, verslininku, norint turėti savo sąskaitą kredito įstaigose ir laisvai disponuoti savo nuosavybe, turtu, sudaryti teisinius sandorius (pasirašyti ir vykdyti sutartis, nevaržomai disponuoti savo lėšomis ir kt.).
Padvarniškiai
Padvarniškiai – kaimas pietvakarinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės rytus nuo Vištyčio miestelio ir Totorkiemio, prie kelio.
Aukštoji šilauogė
Paprastai auginama vaismedžių soduose. Yra daug veislių stambiomis uogomis.
Šilauogių veislės
Yra išvesta daug jų veislių, ypač JAV. Lietuvoje, Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodo mokslininkų dr. Remigijaus Daubaro ir dr. Laimos Česonienės pastangomis, buvo išvestos 'Danutė' ir 'Freda' šilauogių veislės. Šilauogių veislių sąrašas:
Age of Empires
Age of Empires (dažnai trumpinamas AoE) – istorinis, realaus laiko strateginis kompiuterinis žaidimas, išleistas 1997 m. spalio 15 d. Žaidimas leidžia būti senųjų civilizacijų lyderiu ir keliauti su jomis per keturis amžius: Akmens, Įrankių, Bronzos ir Geležies.
Civilizacijos
Žaidėjai gali pasirinkti žaisti už vieną iš 12 civilizacijų. Civilizacijos yra išrikiuotos pagal keturis skirtingus architektūros stilius: Rytų Azijos, Mesopotamijos, Senovės Egipto ir Senovės Graikų architektūra. Šios 12 civilizacijų yra:
Pamario kultūra
Pamario kultūra, dar vadinama Pomeranijos kultūra arba Veidinių urnų kultūra – geležies amžiaus archeologinė kultūra. Užėmė didžiąją dalį dabartinės Lenkijos, taip pat gretimas teritorijas Ukrainoje, Baltarusijoje.
Kultūra
Manoma, kad išsivystė VI a. pr. m. e. iš Lužitėnų kultūros Baltijos pajūryje tarp Vyslos ir Persantės. Vėliau plito į pietus, ten išsivystė į Varpinių kapų kultūros sritį. Kultūros gyventojai jau augino rugius. Būdingi radiniai – laidojimo urnos su žmonių veidais. Palaikė prekybinius ryšius su etruskais: tarp kultūros artefaktų randami etruskų stiliaus dirbiniai. Manoma, kad Etrūrijoje randamas gintaras keliaudavo iš šios kultūros arealo.
Kultūros kūrėjai kalbėjo indoeuropiečių kalba, tačiau neidentifikuota, kuriai grupei ji priklausė. Dažniausiai jos atstovai identifikuojami su vėliau antikiniuose šaltiniuose minimais venedais, tačiau dėl jų lingvistinės priklausomybės yra ginčijamasi. Naujausių tyrimų duomenimis, Vyslos ir Oderio baseinai beveik ištisai priklauso baltiškosios hidronimijos paplitimo arealui.
Vėlyvuoju laikotarpiu jos rytiniame areale (Varpinių kapų srityje) išsivystė Pševorsko kultūra ir apie II a. pr. m. e. pajūrio teritorijose ją pakeitė Oksyvo kultūra.
Paprastoji pilkoji zylė
Paprastoji pilkoji zylė (Parus palustris) – zylinių (Paridae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Arealas suskaidytas. Europoje paplitusi nuo Skandinavijos iki pietinio Uralo. Šiaurėje arealas siekia pietinę Suomiją, Volgos vidurupį, pietuose tęsiasi iki Dniepro žemupio, Balkanų pusiasalio, Viduržemio jūros pakrantės. Rytinėje Azijoje paplitusi nuo Altajaus iki Japonų, Geltonosios jūros. Izoliuotos arealo dalys yra Mažojoje Azijoje. Kaukaze, Mianmare, kai kuriose salose. Žiemoja tose pačiose vietose.
Lietuvoje aptinkama ištisus metus, bet skaičius laipsniškai mažėja, nes trūksta tinkamų perėti uoksų.
Biologija
thumb|left|170px|Paprastoji pilkoji zylė Judri, vikriai laipioja po medžių šakas, gerai skraido. Monogamas, lytiškai subręsta vienerių metų. Peri uoksuose, kartais – uoksiniuose inkiluose. Lizdą suka iš samanų, vidų iškloja kerpėmis, gyvulių vilna. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–8 kiaušiniai. Kiaušiniai lizde uždengti pūkais. Padėjusi paskutinį kiaušinį patelė peri apie 15 dienų. Perinčią patelę maitina patinas. Jaunikliai lizde išbūna 18–19 dienų. Išveda tik vieną vadą.
Minta vabzdžiais, vikšrais, augalų sėklomis. Rudeniop plačiai klajoja, ypač jaunikliai, pagiriais, paupiais. Dažnai lankosi soduose, čia maitinasi saulėgrąžų sėklomis. Žiemą noriai lanko lesyklas. Naudingas paukštis, sunaikina daug vabzdžių.
Barionas
Barionai – fermionai, kurių barioninis skaičius lygus vienetui – sunkiosios elementariosios dalelės (rimties masės ne mažesnės už protono). Šiai grupei priklauso protonai ir neutronai, iš kurių susideda atomų branduoliai.
Protono skilimas
Protono skilimas yra eksperimentiškai nepatvirtintas radioaktyvusis skilimas, kurio metu protonas skyla į lengvesnes subatomines daleles, paprastai į neutralų pioną ir pozitroną, skilimo metu išspinduliuojamas gama kvantas.
Eksperimentai
Super-Kamiokande neutrinų observatorijoje (Japonija), nustatyta žemiausia galima protono pusėjimo trukmė 1035. Tai yra laikas, kuriam praėjus suskils pusė visų dabar esančių protonų.
陽子
Geomantija
Pagal arabišką tradiciją smėlyje iš taškų padaroma šešiolika atsitiktinių linijų. Vienas iš afrikietiškų metodų yra sviesti saujas žemių į orą ir stebėti, kaip jos leidžiasi. Vakarų Afrikoje dažnai naudojama ir pelė, kaip įkūnijanti žemės dvasią. Kinijoje pranašautojas braižo ant žemės ženklus, kuriuos interpretuoja jo padėjėjas.
Budziskai (Augustavo apskritis)
Budziskai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Štabino, 15 km į pietus nuo Augustavo ir 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bėnupė
Bėnupė – šiaurės Lietuvos upė, Nemunėlio kairysis intakas. Prasideda Biržų girioje ir šia teka į šiaurės vakarus, toliau – į vakarus. Įteka į Nemunėlį 62,5 km nuo jo žiočių, Latvijos pasienyje, netoli Pagojų.
Prie upės įsikūręs Bėnupės kaimas.
Upėvardžio sandas bėn-, matyt, asmenvardinės kilmės (plg. Benys, Benius iš Benediktas).
Jokūbas Dargis
Biografija
Mokydamasis Kybartuose giedojo bažnyčios chore, pasireikšdavo ir kaip solistas. 1940 m. apsigyvenęs Kaune, dainavo Muzikinės komedijos teatro chore, o 1941–1944 m. Valstybinio operos ir baleto teatro chore. Paskui kurį laiką mokytojavo Kamajų (Rokiškio r.) pradžios mokykloje. Grįžęs į Kauną, 1945–1948 m. dainavimą ir kitas disciplinas studijavo konservatorijoje, o 1949–1950 m. dainavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje. Kartu dėstė muziką ir dainavimą Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje.
Apsigyvenęs Šiauliuose, 1950–1952 m. J. Dargis buvo Šiaulių muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, o 1952–1958 m. direktorius (kartu ir vaikų muzikos mokyklos). Vėliau iki mirties muzikos mokyklos – technikumo dainavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Daug prisidėjo 1953 m. organizuojant Šiaulių miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1959 m. jam kūrybiškai vadovavo (padėjo J. Pėželis, B. Beganskaitė, J. Žitkevičius), vėliau buvo šio kolektyvo chormeisteris ir solistas. 1964–1968 m. muziką ir dainavimą dėstė Šiaulių J. Janonio vidūrinėje mokykloje, vadovavo vokaliniams ansambliams ir vaikų chorui, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Šiaulių odos ir avalynės kombinato „Elnias“ mišriajam chorui – 1957 m. I respublikiniame jaunimo festivalyje choras laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo Rėkyvos elektrinės mišriajam chorui ir Šiaulių rajono kolūkio chorui, su kuriuo koncertavo Maskvoje. J. Dargio vadovaujami chorai ir vokaliniai ansambliai nemažai koncertavo, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse bei televizijos laidose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Arūnas Spraunius
thumb|Arūnas Spraunius 2007 m., [[Ventspilis]] Arūnas Spraunius (g. 1962 m. lapkričio 8 d. Raseiniuose) – poetas, prozininkas, eseistas, žurnalistas. Lietuvos rašytojų sąjungos narys (nuo 1998).
Kūryba
Išleido romaną „Sulamita“ (1996 m.), eilėraščių rinkinius „Egzaltacijos“ (1998 m.), „Savigraužos karalystė“ (1999 m.), „Letos pliažai saulėti“ (2004 m.), novelių rinkinį „Tylos!“ (2003 m.), romaną "Isto(e)rija apie šoferį Sofiją" (2011 m.).
Prozą ir poeziją kuriančio autoriaus stiliui būdingas konstruktyvumas, ironija, absurdo elementai. Regzdamas intrigą, tolimos istorijos faktus jis neretai supina su dabarties įvykiais; ryškindamas veikėjų charakterius – suteikia jiems kontrastingų bruožų ir sulaukia netikėtų poelgių.
Baltarusijos šventės
miniatiūra|Šventės pavaizdavimas 1997 m. Baltarusijos [[Pašto ženklas|pašto ženkle.]] Šiame sąraše pateiktos Baltarusijos šventės
Smičkiai
Smičkiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kulvos. Stovi obeliskas A. Kulviečiui (architektas K. Gibavičius).
Mezonas
Mezonas – bozonas arba tas pat, kas hadronas su sveiku sukiniu. Standartiniame modelyje mezonus sudaro lyginis kvarkų ir antikvarkų skaičius. Nestabili elementarioji dalelė.
Aukštojo tyro telmologinis draustinis
Aukštojo tyro telmologinis draustinis – saugoma teritorija vakarinėje Rietavo savivaldybės dalyje, valstybinis telmologinis draustinis.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą Žemaičių aukštumos takoskyrinį pelkinį kompleksą. Įsteigtas 1986 m. 2011 m. patikslinus ribas, draustinio plotas padidintas iki 1295 ha. thumb|left|Vaizdas iš viršaus thumb|left|Vaizdas iš viršausthumb|left|Vaizdas iš viršaus
Apie draustinį
Draustinio teritorijoje randamos šios saugomos rūšys ir buveinės: Nuo 2004 m. draustinis priskirtas Natura 2000 saugomų teritorijų tinklui dėl dirvinių sėjikų (Pluvialis apricaria) ir tikučių (Tringa glareola) paukščių apsaugos.
thumb|Vaizdas iš viršaus thumb|Ežeras
Pelkės šiauriniame pakraštyje yra Pauškių piliakalnis.
Bučinskas
Bučinskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bučinskienė (ištekėjusi moteris) ir Bučinskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Adelės pingvinas
Adelės pingvinas (Pygoscelis adeliae) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis. Pirmą kartą rūšį pastebėjo ir apibūdino 1840 metais  Jules Dumont d‘Urville vadovaujama ekspedicija Adelės žemėje. 1841 Jacques Hombron ir Charles Jacquinot taip pat priskyrė šį pavadiinimą.
Paplitimas
Paplitę visoje Antarktidos pakrantėje ir Pietų Orknio, Pietų Šetlando ir Pietų Sandvičio salose. 2014 metais populiaciją sudarė 7 580 000 suaugusių individų.
Išvaizda
Vidutinio dydžio paukščiai. Kūno ilgis iki 76 cm. Masė nuo 4 iki 5 kg. Galva, nugara, sparnų išorinė ir uodega yra juodos spalvos. Pilvas – baltas. Sparnų vidinė pusė yra rožinė, balta. Pakaušyje gali būti juodų plunksnų kuodas. Jauniklių plunksnos nuo sidabriškai pilkos iki tamsiai pilkos spalvos. Aplink akis baltas žiedelis. Juodas, su raudonomis juostelėmis snapas yra trumpas ir bukas, iki pusės padengtas pluksnomis. Patinų snapai yra stambesni už patelių. Kojos rožinės, o padai juodi. Kojų pirštai su plaukiojamosiomis plėvėmis.
Elgsena
thumb|left|210px|Adelės pingvino kolonija Laisvėje gyvena 15 – 20 metų. Patinai lytiškai subręsta 4 – 6 metų, o patelės 3 – 4 metų. Labai socialūs paukščiai. Gyvena tankiose ir didelėse kolonijose. Atskiri individai gina ne tik savo lizdus, bet ir kitų porų lizdus bei visą koloniją. Komunikuoja balsu. Įspėdami apie teritorijos ribas ar prieš ataką urzgia. Garsu, primenančiu trimitą, meilinasi partneriui. Nuo šalčio apsaugo storas poodinis riebalų sluoksnis ir vandeniui nepralaidžios plunksnos ir tarp jų susidaręs oro tarpas. Vėsinasi į šalis išskleidę sparnus. Daugiausiai laiko praleidžia atvirose jūrose, kur vanduo yra šiltesnis. Į sausumą grįžta tik veisimosi metu. Yra geri plaukikai. Plaukia 4 – 8 km/ha greičiu, o gaudydami žuvį – 7,2 km/ ha. Panėrę išbūna apie 5 min.