cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sankt Peterburgo universitetas
Sankt Peterburgo valstybinis universitetas (rus. Санкт-Петербургский государственный университет) – aukštoji mokykla ir tyrimų centras Sankt Peterburge.
Istorija
Įsteigtas 1724 m. sausio 28 d. Rusijos caro Petro I įsaku kartu su Rusijos mokslų akademija ir Gimnazija. Iš 38 žinomų pirmosios laidos studentų 4 liko akademijoje, tarp jų Vasilijus Adodurovas, pirmojo rusų kalbos vadovėlio autorius, nuo 1755 m. Maskvos universiteto kuratorius, Antiochas Kantemiras, diplomatas ir poetas satyrikas.
Studentus universitetui rengė vienintelė Rusijoje gimnazija. 1726 m. į ją buvo priimti 112 moksleivių, iš jų 76 rusai, 1727 m. priimti tik 58, 1728 m. – 27 moksleiviai, iš jų 14 rusų. Nepavyko universiteto ir gimnazijos veiklos išjudinti nei universitete studijavusiam bei jo rektoriumi 1758–1765 m. dirbusiam Michailui Lomonosovui. Tik 1783 m. Akademijos direktore paskirta kunigaikštienė Jekaterina Daškova priartino mokyklą prie miestiečių, ji tapo populiaresnė. Miestiečiai netgi pradėjo skaityti universiteto bibliotekos knygas. 1805 m. iš Akademijos biudžeto kiekvieno studento išlaikymui imta skirti po 250 rublių. Tačiau šis universitetas taip ir nebuvo inauguruotas.
1819 m. vasario 8 d. caras Aleksandras I pasirašė įsaką, kuriuo buvo reorganizuotas Peterburgo pedagoginis institutas. Ši data laikytina faktine universiteto gimimo diena. 1824 m. universitetui pritaikytas Maskvos universiteto statutas. 1830 m. naujajam universitetui buvo perduoti ir Petro universiteto pastatai Vasilijaus saloje, kuriuos kūrė architektas D. Trezinis. Naujajame universitete buvo įkurti Istorijos-filologijos, Filosofijos-teisės ir Fizikos-matematikos fakultetai. 1854 m. įkurtas Rytų kalbų fakultetas.
1868 m. susiburia pirmoji mokslinė Gamtos tyrinėtojų draugija, 1869 m. – Rusijos chemijos draugija. Vėliau įsikuria Filologijos, Antropologijos, Istorijos draugijos, Botanikos sodas ir Astronomijos observatorija. 1901 m. įsteigiamas Fizikos institutas. 1878 m. universiteto profesoriai įsteigė aukštąją mokyklą moterims – Bestuževo kursus, taip pavadintus pagal jų pirmojo direktoriaus K. Bestuževo-Riumino pavardę.
1916 m. universitete jau dirbo 81 profesorius, 200 privatdocentų, 81 asistentas, jame mokėsi 5964 studentai, iš jų Teisės fakultete 3500, Fizikos - matematikos fakultete 2197, Istorijos - filologijos fakultete 605, Rytų fakultete 112 studentų.
1917 m. revoliucijos nesugriovė universiteto, nors dauguma studentų bei dėstytojų ir nepalaikė perturbacijų, ypač, Spalio perversmo. Tik nedaugelis jų emigravo. Tačiau 1927–1938 m. vykę „akademikų bylos“, liaudies priešų paieškos gerokai susilpnino akademinę visuomenę. Daugelis profesorių buvo represuota. Dar didesni buvo Antrojo pasaulinio karo nuostoliai – vien nuo bado mirė 30 profesorių ir 60 docentų. 1942 m. kovo mėn. universitetas perkeltas į Saratovą ir Leningrade vėl pradėjo veiklą tik 1944 m. spalio 2 d. Bet ir pokario metais represijos universitete nesiliovė. Kovos su buržuaziniu kosmopolitizmu viršūnė buvo vadinamoji Leningrado byla. Todėl destalinizacija universitete buvo sutikta palankiai ir įkvėpė mokslininkus naujiems darbams.
1997 m. lapkričio 1 d. Rusijos Federacijos vyriausybė priėmė specialų nutarimą dėl Sankt Peterburgo universiteto, kuriuo numatyta perspektyva tapti vedančiuoju Rusijos klasikiniu universitetu.
Sankt Peterburgo universitetas yra vienintelė Rusijos aukštoji mokykla, kurioje yra dėstoma lietuvių kalba. Šio universiteto Filologijos fakulteto Baltistikos centre lietuvių kalbos specialybės studijos prasidėjo 2005 m. rugsėjo 1 d.
Dėstytojai
Kazimieras Būga, Dmitrijus Mendelejevas, Pafnutijus Čebyšovas, Emilis Lenzas ir kt.
Naujojo Pasaulio putpelės
Naujojo Pasaulio putpelės (Odontophoridae) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio šeima.
Sankt Peterburgo universitetas
Auklėtiniai
Universitetą baigė rašytojai Ivanas Turgenevas, Nikolajus Černyševskis, Nikolajus Gogolis, Leonidas Andrejevas, poetai Janis Rainis, Inokentijus Anenskis, Aleksandras Blokas, Nikolajus Gumiliovas, Levas Gumiliovas, mokslininkai Ivanas Pavlovas, Levas Landau, Dmitrijus Lichačiovas, Aleksandras Prochorovas, Aleksandras Popovas, kompozitoriai Michailas Glinka, Igoris Stravinskis, dailininkai Nikolajus Rerichas, Michailas Vrubelis, Aleksandras Benua, teatralai Vasilijus Kačialovas, Sergejus Diagilevas, socialinis psichologas Borisas Paryginas, matematikas Grigorijus Perelmanas, politikai Piotras Stolypinas, Bruno Kalninis, Piotras Kropotkinas, Aleksandras Kerenskis, Liudvikas Varynskis, Dmitrijus Medvedevas, Vladimiras Putinas, ir daugelis kitų garsių Rusijos žmonių.
Naujojo Pasaulio putpelės
Paplitimas
Naujojo Pasaulio putpelės yra nedideli paukščiai natūraliai paplitę Amerikos žemynuose (išskyrus Grenlandiją, Aliaską, Kanadą, JAV šiaurės rytus, Karibų jūros salas bei Pietų Amerikos pietus), tik Ptilopachus genties rūšys gyvena Užsachario Afrikoje maždaug iki pusiaujo.
Išvaizda
Dėl panašios išvaizdos ir panašių įpročių pavadintos putpelėmis, bet su Senojo Pasaulio fazaninių (Phasianidae) šeimoje esančiomis putpelių gentimis susijusios tik tolimais ryšiais, kurias sieja bendra vištinių paukščių kilmė.
Tai apvaloko kūno sudėjimo, nedideli ar vidutinio dydžio, trumpais, galingais sparnais, stipriomis prisitaikiojusiomis bėgiojimui ir besikaptymui kojomis ir pėdomis paukščiai. Odontophorinae pošeimiui būdings "dantytas" snapas, o ant čiurnikaulio nebūdingi pentinai. Jų kūno ilgis nuo 17 iki 37 cm, svoris nuo 125 iki 465 g.
Gentys
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos 12.1 versijoje išskiria 10 genčių ir 34 rūšis:
Sandėris (2005 filmas)
Sandėris – 2005 m. Australijoje sukurtas vesternas, kuriam scenarijų parašė muzikantas Nick Cave.
Filmas interneto svetainėje Rotten Tomatoes vertinamas 87% teigiamų atsiliepimų.
Turinys
1880-ieji metai, Australija. Dalis brolių Bernsų gaujos, įkliuvusios į teisėsaugininkų pasalą, žūva arba paimami į nelaisvę. Suimtam Čarliui Bernsui kapitonas Stenlis pasiūlo sandėrį: jis ir jo jaunesnysis brolis Maikas bus laisvi, jeigu Čarlis nuvyks į kalnus, kur slapstosi likusi gaujos dalis, suras ir nužudys vyresnįjį brolį Artūrą...
Skvero ąžuolas
Skvero ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.).
Skvero ąžuolas auga Klaipėdoje, S. Daukanto-I. Kanto g. skvere, prie memorialo, skirto Klaipėdos politi­niams kaliniams ir tremtiniams atminti.
Duomenys
Klaipėdos savivaldybė 2022 m. patikslino gamtos paveldo objekto duomenis, buferinės (fizinės ir vizualinės) apsaugos zonas:
Tunapuna
Tunapuna  – miestelis Trinidade ir Tobage, Trinidado salos šiaurinėje dalyje, į rytus nuo Port of Speino, tankiai apgyvendiname Rytų–Vakarų koridoriuje. Yra tarp San Chuano vakaruose ir Arimos rytuose. Svarbus prekybinis centras. Mieste kasmet vyksta spalvingas karnavalas.
Bratoniškės (Riešė)
Bratoniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Ažulaukės. Įsikūrusios Neries dešiniajame krante, priešais Bratoniškes Bezdonių seniūnijoje. Šiaurėje teka Kunos upelis. Praeina Naujanerių–Kermušiškių kelias, atsišakoja keliukas į Liubavą.
Kolektyviniai sodai, nausėdijos.
Olimpinė sporto šaka
Sporto šakos vasaros olimpinėse žaidynėse
Pirmose olimpinėse žaidynėse buvo rengiamos devynių sporto šakų rungtys. Nuo to laiko sporto šakų skaičius nuolat augo, o 2008 m. pasiekė 28. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo surengtos 26-ių sporto šakų rungtys.
Vasaros olimpinių žaidynių sporto šakos sugrupuotos pagal grupes:
Vandens sportas – Baidarių ir kanojų irklavimas – Dviračių lenktynės – Gimnastika – Tinklinis – Jojimas – Imtynės
Sporto šakos žiemos olimpinėse žaidynėse
Tos pačios grupės sporto šakos pažymėtos spalvomis:
Čiuožimas – Slidinėjimas – Ledrogių sportas
Rape Me
„Rape Me“ (angl. „Išprievartauk mane“) – daina, kurią parašė amerikiečių grunge grupė „Nirvana“. Singlas buvo išleistas 1993 m. kartu su „All Apologies“, taip pat albume „In Utero“.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Kurt Cobain.
Dambruvkos šliuzas
Dambruvkos šliuzas, Ąžuolyno šliuzas – septynioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra Baltarusijoje. Pastatytas 1829 metais. Statyboms vadovavo inžinierius Jurgis Arnoldas (Jerzy Arnold). 2005-2006 m. rekonstruotas.
Loṙi FC
Vanadzoro „Loṙi“ – Armėnijos futbolo klubas iš Vanadzoro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Po 2005 m. sezono komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas.
2006–2016 m. nevykdyta jokia veikla.
2017 m. kovo 2 d. buvo atkurtas klubas. Rungtyniavo 2017–2018 m. Pirmoje lygoje. Tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir po sezono perkelti į aukščiausią šalies lygą.
Anglijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Anglijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Sudėtinis klausimas
Sudėtinis klausimas  – galima argumentacijos klaida. Ji padaroma, kai klausime postuluojama kažkas, kas yra abejotina, neįrodyta ar bent nepripažinta oponento. Klausimas dažniausiai būna suformuluotas „taip arba ne“ principu ir bet kuris atsakymas į jį taip pat postuluotų abejotinąjį dalyką. Panašus į sudėtinį klausimą teiginys nėra argumentacijos klaida jei visos klausimo dalys klausytojams jau gerai žinomos.
Logika
Tokia klausimo formuluotė neprieštarauja formaliosios logikos taisyklėms, todėl sudėtinis klausimas nėra laikomas logine klaida. Tačiau jis sudaro tokias salygas, kad bet koks logiškas oponento atsakymas patvirtintų tai, kuo oponentas kaltinamas. Todėl tai yra retorikos klaida.
Airijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Airijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
1982–1983 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
1496 m.
1496 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Brauzgai
Brauzgai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Užvenčio.
Švitinys
Švitinys  – upė šiaurės Lietuvoje ir pietų Latvijoje; Lielupės kairysis intakas. Ilgis 72 km (Lietuvoje 33 km, Latvijoje 39 km). Prasideda Pakruojo rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Linkuvos, į pietus nuo Pašvitinio. Teka į šiaurę Žiemgalos žemuma. Prateka Joniškio rajono dalį, toliau – Latvijos Bauskės, Jelgavos savivaldybėmis. Įteka į Lielupę 82 km nuo jos žiočių, 8 km į pietryčius nuo Jelgavos.
Intakai: Juodupis, Lieporas (kairieji), Viršytis, Kapupė (dešinieji). Vidutinis upės nuolydis 70 cm/km.
Prie Švitinio esančios gyvenvietės: Pašvitinys, Blauzdžiūnai (Lietuva), Svitenė, Vairuogai, Jaunsvirlauka (Latvija).
Upėvardis kildinamas nuo žodžių švitėti, švisti („šviesėti, įgauti šviesos“), švitulys („žibantis daiktas“).
Ajakas
Graikų mitologijoje Ajakas – Eginos salos karalius, Dzeuso ir Eginos sūnus. Su savo žmona Endeise jis susilaukė Telamono ir Pelėjo (Achilo tėvo), o su Psamate – Foko. Jis buvo vienas iš trijų teisėjų Tartare. Ajakas teisė europiečių sielas, bet lemiamą balsą teisiant graikus turėjo Minas.
Pagal Ovidijo „Metamorfozes“ Ajako karalystę užpuolė baisus maras, todėl jis meldėsi Dzeusui, savo tėvui. Dievų karalius pavertė vietines skruzdėles į žmones mirmidonus. Ajakas buvo ajakidų protėvis.
Jis meldėsi Dzeusui ir taip prikvietė lietų (Isokratas). Pagal Pauzanijų jis padėjo įkūrė Dzeusui šventyklą Eginoje ir padėjo Poseidonui ir Apolonui statyti Trojos sienas.
Mitografai nemini jokių kitų Eginos salos valdytojų po Ajako. Foko sūnūs Panopėjas ir Krisas paliko Eginą ir įsikūrė Bojotijos vakaruose esančiame Fokio regione.
Jo palikuonis buvo vadinami ajakidais. Ajakidais buvo vadinti Achilas ir Pelėjas, Neoptolemas ir kiti.
Junčionys
Junčionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybės rytuose, 8 km į vakarus nuo Pivašiūnų, prie kelio. Piečiau kaimo teka Varėnės upelis. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
thumb|left|230px|Pakelės kryžius
Juozas Bacevičius
Biografija
1930–1934 m. Italijoje mokėsi amatų. Po Antrojo pasaulinio karo vertėsi atsitiktiniais darbais, 1975–1978 m. dirbo Kauno miškų ūkyje.
1954–1988 m. Paluobių (Šakių raj.) parapijos komiteto pirmininkas. Su kunigais J. Račiūnu, S. Tamkevičiumi, J. Zdebskiu rengė ir platino antisovietinę savilaidos spaudą. 1980–1990 m. su V. Andziuliu dirbo slaptoje ab spaustuvėje-leidykloje Saliuose. Daugino ir platino „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kroniką“.
V. Šauklio slapyvardžiu sudarė ir 1986 m. išleido „Trumpą Lietuvos istoriją“. Parašė knygą „Lietuvių vargai dėl savo kalbos Vilniaus krašte“.
San Chuanas (Trinidadas)
San Chuanas  – miestas Trinidade ir Tobage, Trinidado salos šiaurėje, į rytus nuo Port of Speino, tankiai apgyvendintame Rytų–Vakarų koridoriuje. Į pietus nuo miesto plyti Karoni pelkė, teka Karoni upė. Maisto (gėrimų gamybos) pramonė.
Uosialapis klevas
Uosialapis klevas (Acer negundo) – klevinių (Aceraceae) šeimos medis. miniatiūra|kairėje|170px|Uosialapio klevo pumpuras miniatiūra|kairėje|170px|Uosialapio klevo žiedai miniatiūra|kairėje|170px|Uosialapio klevo kuokeliniai žiedai
Paplitimas
Savaime plačiai paplitęs Šiaurės Amerikos žemyne. Šiauriausia jų populiacija auga vidurio Saskačevano ir Manitobos valstijose, piečiausia ir nuo likusių populiacijų labiausiai izoliuoti auga Gvatemaloje. Rytuose nuo JAV paatlantės valstijų iki Ramiojo vandenyno pakrančių Kalifornijos valstijoje.
Apibūdinimas
Aukštis 10–25 m, laja 6-10 m skersmens, dažnai užauga keli kamienai, kurių skersmuo 30–50 cm, labai retai iki 1 m. Lapai sudėtiniai, neporomis plunksniški. Kuokeliniai žiedai sukrauti nusvirusiuose šluotelės pavidalo žiedynuose, o piesteliniai – kekėse. Žydi balandžio mėn. prieš išsiskleidžiant lapams. Vaisiai – sparnavaisiai ir sunoksta rugsėjo – spalio mėn.
Porūšiai
Uosialapių klevų porūšių skaičius tarp botanikų yra ginčų objektas. Dalis jų porūšius laiko atskiromis rūšimis. Žemiau pateiktos 4 rūšys:
Lietuvoje
Augalas introdukuotas, auginamas kaip dekoratyvinis miestų želdiniuose, pakelių juostoms formuoti, taip pat sodinamas smėlynams apželdinti. Auga greitai, gajus. Nesunkiai nukonkuruoja gluosnius ir stumia juos iš natūralių augaviečių, todėl Aplinkos ministerijos paskelbtas kaip naikintinas invazinis augalas.
Invazine rūšimi paskelbtas už savaiminio arealo ir kraštuose, kuriuose buvo introdukuotas, bet vėliau nekontroliuojamai išplito ir plinta, užgoždamas vietinę augaliją ir užimdamas naujus jos biotopus.
Panaudojimas
Iš uosialapio klevo leidžiama sula ir iš jos gaminamas sirupas. Mediena menkavertė, neatspari puvimui.
FK Liberalų sąjūdis
Vilniaus „Liberalų sąjūdis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komanda nuo 2009–2010 m. žiemos ėmė dalyvauti SFL varžybose kaip „Extra“. 2011 m. ją ėmė remti Liberalų sąjūdis, dėl ko ir komanda atitinkamai pervadinta.
Sintezatorius
Sintezatorius − aparatas, galintis generuoti elektroninį signalą ir juo manipuliuoti muzikos kūrimui, įrašymui, atlikimui.
Istorija
thumb|[[Telharmonium, Thaddeus Cahill 1897]] thumb|[[Trautonium, 1928]]
Pirmasis analoginis elektrinis sintezatorius atsirado 1876 metais, tačiau tik 1950–1960 metais, panaudojus analoginių kompiuterių technologijas tapo įmanoma sukurti sintezatorių, gebantį realiame laike generuoti muzikinį garsą ir jį panaudoti įrašų studijose. Didelį indėlį įnešė tokie mokslininkai, kaip Ivor Darreg, Evgeny Murzin, Daphne Oram, firma RCA, BBC, Don Buchla, Hugh Le Caine, Raymond Scott, Paul Ketoff. 1964 metais Robert Moog iš firmos RCA pristatė pirmąjį sintezatorių, kuris iš tikrųjų buvo panašesnis į muzikos instrumentą, o ne į sudėtingą studijinį prietaisą. Jo analoginis sintezatorius Minimoog 1970 metais tapo tikra legenda ir net šiuo metu, po ilgos pertraukos, sėkmingai atnaujintas ir modernizuotas vėl plačiai naudojamas muzikantų.
Atsiradus mikroprocesoriams analoginius sintezatorius pakeitė polifoniniai skaitmeniniai sintezatoriai, kuriuose naudojami kiti garso sintezės metodai: FM, PCM, PDS, WTS ir kitokie, bei tikri, studijoje įrašyti garsai. Tokie instrumentai visiškai tiksliai atkartoja įrašytus natūralių instrumentų garsus, kartu turi neribotas galimybes jungti juos su sintetiniais garsais. Šiuolaikiniai koncertiniai sintezatoriai – tai naujausių kompiuterinių technologijų ir akustikos mokslo sintezės rezultatas.
Lietuvoje
Bene pirmieji analoginiai sintezatoriai Lietuvoje pagaminti radijo inžinierių – elektroninės muzikos technologijų mėgėjų pastangomis. Apie 1978–1982 metus Rimvydas Velykis sukonstravo studijinį modulinį analoginį sintezatorių bei kelias modifikacijas mobilių koncertinių sintezatorių, kartu su konstruktoriumi Algimantu Jovaiša – daug kitų elektroninių muzikos instrumentų, maždaug tuo pačiu laikotarpu inžinierius Orūnas Urbonas – styginių instrumentų sintezatorių, inžinierius R. Varnas – elektroninį mušamųjų instrumentą, kiti inžinieriai daugiau dirbo elektroninių priedėlių ir koncertinės aparatūros srityse.
Ketvirtoji ranka
Ketvirtoji ranka – JAV rašytojo Džono Irvingo romanas, parašytas 2001 m.
Siužetas
Niujorkas televizijos žurnalistas Patrikas Valingfordas atvyksta į Indiją daryti reportažo, kurio metu liūtas suėda jam kairės rankos plaštaką - tai pamato milijonai televizijos žiūrovų ir Patrikas akimirksniu tampa "liūto vaikiu". Garsus chirurgas Bostone Nikolas Zajakas laukia galimybės atlikti pirmąjį plaštakos persodinimą Jungtinių Amerikos istorijoje. Po įvykio jis suranda Patriką ir gavęs sutikimą atlikti jam persodinimą ima ieškoti tinkamo donoro.
Viskonsine gyvenanti ištekėjusi moteris nori padovanoti vienarankiui jos vyro kairę plaštaką kai šis mirs, tačiau jos vyras ir gyvas, ir sveikut sveikutėlis. Iškart po nelaimingo atsitikimo kai žūva jos vyras, ji paskambina chirurgui ir susitaria dėl rankos pervežimo į Bostoną. Laukiant procedūros, Dorisa apturi intymius santykius su Patriku, paaiškindama tai tuo, jog visada norėjo turėti vaiką. Plaštaka sėkmingai persodinama.
Patrikas įsimyli Dorisą, kuri turi kūdikį Otą Klauzeną jaunesnįjį. Deja, Dorisa neatsako jam tuo pačiu, išskyrus tai, kad leidžia intymiai liesti ją su kairiąja ranka, kuri priklausė jos vyrui. Po vienerių metų ranka "nebenori" Patriko kūno ir tenka pakartotinai lankytis pas chirurgą. Procedūrų metu Dorisa vėl pasimyli su Patriku, o vėlia ir išteka už jo.
Šešėvė
Šešėvė  – upė šiaurės Lietuvoje (Joniškio rajone) ir Latvijoje (Jelgavos ir Bauskės savivaldybėse); Lielupės kairysis intakas. Ilgis 54 km (Lietuvoje 15 km, Latvijoje 39 km). Prasideda į pietus nuo Kriukų. Teka į šiaurę Žiemgalos žemuma. Įteka į Lielupę 78 km nuo jos žiočių, priešais Tetelę (į rytus nuo Jelgavos).
Didžiausi intakai – Šešėvėlė ir Uoglainė (kairieji). Prie Šešėvės esančios gyvenvietės: Kriukai (Lietuva), Klavai, Pakuliai (Latvija).
Upėvardžio šaknis šeš- Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su šešėlis („nuo šviesos užstojama tamsi vieta“), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus“.
Liūtas Grinius
Liūtas Grinius (1927 m. spalio 2 d. Kaunas – 1989 m. sausio 18 d. Vašingtonas) – Lietuvos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Prezidento K. Griniaus sūnus, karinio veikėjo K. Griniaus brolis. 1943–1944 m. dalyvavo antinaciniame pasipriešinime – su Valdu Adamkumi ir Gabrieliumi Žemkalniu leido ir redagavo laikraštį „Jaunime, budėki“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. baigė Eichšteto lietuvių gimnaziją. 1947 m. persikėlė į JAV. 1953 m. baigė Ilinojaus technologijos institutą. 1953–1976 m. dirbo privačiose karo pramonės tyrinėjimų bendrovėse inžinieriumi. 1954–1956 m. tarnavo JAV kariuomenės balistikos laboratorijoje Aberdine (Merilendo valstija). Nuo 1976 m. dirbo JAV karinio laivyno ginklavimosi skyriuje. Tyrinėjo lazerines sistemas. Priklausė JAV inžinierių draugijoms.
Namų vyras (filmas)
Turinys
31–erių Merė By, buvusi mokytoja iš Niujorko, vieniša gyvenanti Nebraskoje, kur turi savo ūkį. Tvirto būdo savimi pasitikinti moteris niekaip negali susitvarkyti asmeninio gyvenimo ir rasti vyro. Būdama aktyvi bažnyčios narė ir pastoriaus Daudo pagalbininkė, ji mano esanti pakankamai tvirta, kad galėtų nugabenti 3 psichiškai negaluojančias moteris į Hebroną Ajovoje. Kelionės pradžioje ji iš kilpos išgelbėja Džordžą Brigsą – valkatą, mėginusį užimti svetimą namą, - ir, pasiūliusi jam pinigų, įkalba keliauti kartu...
Grublėtoji keramika
Arealas
Grublėtoji keramika I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – X a. m.e. paplito dab. Lietuvoje, Latvijoje, Vakarų Baltarusijoje, Kaliningrado srityje ir Lenkijos šiaurės rytų dalyje. Pakeitė brūkšniuotąją keramiką.
Radiniai
Grublėtosios keramikos radiniai – įvairaus dydžio šiek tiek profiliuoti puodai, kurių paviršius iš pradžių buvo aptepamas tirštu, o vėliau, veikiausiai, apdrėbiamas skystu moliu. Puodų paviršiaus faktūra dvejopa – smulkiai grublėta kruopėta (ankstyvesnė) ir stambiai grublėta (vėlyvesnė). Ankstyvieji puodai, jų daugiau aptikta pietinėje ir vakarinėje Lietuvoje – lipdyti 15–20 cm aukščio, jų sienelės 0,5-0,8 cm storio, jie prastai degti, sienelės trupa; molio masėje daug stambiai grūsto akmens priemaišų. Puodai dar turi šiek tiek brūkšniuotajai keramikai būdingų elementų, ant kai kurių puodų sienelių yra giliai įspaustų duobučių arba skylučių ornamentas.
Vėlyvesnieji puodai – kibiro pavidalo, 20–60 cm aukščio, jų sienelės iki 1,5 cm storio, geriau išdegti; molio masėje yra smulkiai grūsto akmens priemaišų, jų mažiau. Rasta puodų, profiliuotų ties peteliais; kai kurių puodų briauna labiau išlenkta iš vidaus. Grublėtosios keramikos puodų sienelės po grublėtumu dar kartais yra brūkšniuotos. Ankstyviausia (I tūkstantmečio pr. m. e.]] pabaigos – pirmųjų amžių po kraštas) grublėtoji keramika rasta Žemaitijoje ir pietvakarių Užnemunėje. IV a. – V a. grublėtoji keramika paplito ir Rytų Lietuvoje, jos dirbinių rasta piliakalniuose ir neįtvirtintose gyvenvietėse, kartais kapinynuose.
Plačiašakis ąžuolas
Plačiašakis ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23, siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.). Jis pasižymi išskirtiniu amžiumi, matmenimis, estetiniu bei dendrologiniu požiūriu.
Plačiašakis ąžuolas auga Klaipėdoje, J. Janonio g. 3 (netoli sankirtos su H. Manto g.).
Duomenys
Klaipėdos savivaldybė 2022 m. patikslino gamtos paveldo objekto duomenis, buferinės (fizinės ir vizualinės) apsaugos zonas:
1497 m.
1497 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Umbrinės
Umbrinės (Umbridae) – žuvų šeima. Dydis – iki 35 cm. Paplitusios šiaurės pusrutulio vandenyse.
Šeimoje yra 3 gentys, 7 rūšys.
Nuorodos
Hundsfische
Vosylius Sezemanas
Vosylius Sezemanas (1884 m. gegužės 30 d. Vyborge, Suomija – 1963 m. kovo 30 d. Vilniuje) – filosofas, vertėjas, kritinio realizmo atstovas, filosofijos profesorius.
Biografija
1909–1911 m. studijavo filosofiją, psichologiją, estetiką, pedagogiką Marburgo ir Berlyno universitetuose pas garsius to meto profesorius H. Coheną, P. Natorpą, E. Cassirerį, H. Dielsą, H. Wolffliną. Grįžęs į Rusiją, dirbo filosofijos disciplinų, pedagogikos, psichologijos, logikos ir klasikinių kalbų dėstytoju įvairiose Peterburgo mokyklose. Kartu gilino savo filosofines žinias, 1913 m. išlaikė filosofijos magistro egzaminus ir buvo išrinktas Peterburgo universiteto Filosofijos katedros privatdocentu.
Prasidėjus I pasauliniam karui, pedagoginį darbą nutraukė, savanoriu įstojo į sanitarinį būrį ir išvyko į frontą. Grįžęs Peterburgan, vėl tęsė mokslinį ir pedagoginį darbą. Po Vasario revoliucijos keletą mėnesių dirbo Laikinosios vyriausybės spaudos biure ir bendradarbiavo Revoliucijos archyve. 1918 m. su šeima persikėlė į Viatkos miestą, ten gavo pedagogikos ir psichologijos dėstytojo vietą pedagoginiame institute. 1919 m. V. Sezemanas buvo išrinktas Saratovo universiteto docentu, kur dirbo iki 1921 m. vasaros. Netrukus jis, kaip Suomijos pilietis, su šeima išvyko į Helsikį, aplankyti ten sergančią savo motiną. Dėl susiklosčiusios nepalankios politinės situacijos V. Sezemanas buvo priverstas pasilikti su šeima Helsinkyje. Iš ten jis persikėlė į Berlyną, kur dirbo korepetitoriumi ir vertėju, bei buvo įsitraukęs į eurazijiečių Sąjūdį ir dalyvavo Rusų instituto veikloje.
1923 m. V. Sezemanas pakviečiamas į Lietuvos (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo) universitetą Kaune, vadovauti Filosofijos katedrai. Dirbdamas Kaune jis parašė brandžiausias savo studijas gnoseologijos, logikos, estetikos, etikos, antikos ir naujausios filosofijos istorijos srityse. Kaip Europos mąstytojas, jis spausdino savo darbus įvairiuose Europos leidiniuose, tačiau tuo pat metu jis domėjosi ir įsiliejo ir į Lietuvos filosofinį ir kultūrinį gyvenimą. Lietuva jam tapo antrąja tėvyne, čia jis rado palankias sąlygas dirbti mokslinį darbą, rašyti ir kurti. Vosyliaus Sezemano „Logika“ (1928 m.) bei „Estetika“ (1970 m.) pripažinti kaip vieni svarbiausių Lietuvos filosofijos veikalų. Puikiai išmokęs lietuvių kalbą, su klasiko Benedikto Kazlausko pagalba jis išvertė Aristotelio „Apie sielą“, daug prisidėdamas prie lietuviškos filosofinės terminijos kūrimo bei tobulinimo.
Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, kartu su universitetu persikėlė į Vilnių ir toliau ėjo profesoriaus pareigas. Ten jis dėstė folosofijos istoriją, gnoseologiją, estetiką, logiką ir pedagogiką. 1943 m. vokiečių okupantams uždarius universitetą, dėstė vokiečių kalbą Vilniaus rusų gimnazijoje, vadovavo filosofijos būreliui, kuris buvo įkurtas žydų gete. Po karo vėl ėjo profesoriaus pareigas universitete.
1950 m. buvo apkaltintas antisovietine veikla ir ryšiais su sionistinėmis organizacijomis, nuteistas 15-kai metų ir ištremtas į Taišeto lagerį Irkutsko srityje. 1956 m. grįžęs į Lietuvą, iki pat mirties 1963 m. dirbo mokslinį darbą ir dėstė Vilniaus universiteto Filosofijos katedroje.
V. Sezemano „Raštai“
„Raštuose“ atsiskleidžia pagrindinė V. Sezemano filosofijos tema – žmogus. Čia nagrinėjami jo būties aspektai, istorinis ir kultūros pasaulis, dvasinė pasaulėžiūra. Į filosofijos istoriją nežiūrima kaip į sustingusį faktą, o į dabarties problemas – vien į kaip šiandien kilusias. Filosofijos istorijos prasmė – atskleisti, koks yra praeities, dabarties ir ateities ryšys kultūros plėtotėje.
Žmonijos istorija išskiriama dvasinės kultūros epochomis, besiskiriančiomis kokybiškai ir nepaaiškinančiomis viena kitos prieš tai buvusia epocha. „Iš praeities neįmanoma išplėtoti dabarties, kaip iš dabarties–išplėtoti ateities.“ Tokiu būdu, naujas praeities įsisąmoninimas ne tik įprasmina dabarties įvykius, bet ir leidžia pamatyti praeitį kitoje šviesoje, kokios ji pati dar neturėjo. Taip praėjusios dvasinės kultūros epochos geriau paaiškinamos, matosi jų teologinis krūvis, bei pasikartojantys reiškiniai – krizės.
Pasak autoriaus, krizė kultūroje subręsta tuomet, kai nauji įvykiai ir faktai netelpa esamojoje vertybių skalėje, o naujo jų prasmės supratimo dar nėra, kas sukelia žmonėms beviltiškumo jausmą, keistumą, beprasmiškumą. Ir tik naujos prasmės atskleidimas gali įveikti šiuos jausmus. Reikia rasti naują dabarties paaiškinimą, kuris ne tik aiškintų ją iš praeities, bet kartu pateisintų prieš ateitį.
Ateitis–atvira, iš anksto neapibrėžiama ir tiksliai nedeterminuojama, bet dabartyje esančios vertybės įgalina žmones veikti, ir šis veiksmas kartu yra ateities kūrimas. Toks aiškinimas, tarsi kaip kultūrinės kūrybos aktas, dėl kurio išlaikomas amžinai gyvas praeities ir dabarties ryšys, o per dabartį – ryšys su ateitimi.
V. Sezemano „Estetika“
Tai vienas svarbiausių V. Sezemano mokslinių veikalų. Pagrindinė veikale nagrinėjama problema – estetinių reiškinių specifika, jų savitumas. Autorius bando suvokti grožio pasaulį iš vidaus ir iš jo specifikos išvesti jo pažinimo sąlygas.
Anot autoriaus, estetinis suvokimas – tai savitas, nepakartojamas išgyvenimas, kuris priklauso mūsų vidaus pasauliui, yra autonomiškas, kartu ir sintetinis bei analitinis aktas, kurį sukelia tam tikras meno kūrinys ar gamtos reiškinys. Grožis nesutampa su pačiu suvokiamu išoriniu objektu, jis yra tik tam tikras to objekto suvokimo aspektas, kuriam reikalingas estetinis sąmonės nusistatymas. Taip laisvai orientuoti sąmonės veiklą išorinės aplinkos atžvilgiu išimtinai sugeba tik žmogus. Todėl, autoriaus teigimu, grožis yra neatskiriamas nuo žmogaus egzistavimo: „Tiktai žmoguje pasaulis įsisąmonina savo grožį, savo estetines potencijas. Žmogus ne tik pats kuria grožį, kartu jis atlieka funkciją to organo, kurio dėka, pasaulis suvokia savyje glūdinčias estetines vertybes“.
V. Sezemano „Gnoseologija“
Veikalas yra sudarytas iš V. Sezemano skaitytų paskaitų kurso, Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto studentams. Veikale pateikiama kritinė naujų amžių ir dabartinės gnoseologijos krypčių ir koncepcijų analizė, išryškinamos jų ypatybės, nenuoseklumas, ir pažymimi principai, kurie, autoriaus supratimu, turėtų praplėsti gnoseologijos akiratį.
Svarbiausios V. Sezemano intencijos šiame veikale – apimti gnoseologija bet kokį pažinimą, visas galimas jo rūšis, ypač tas savitas pažinimo formas, kurios iškyla žmogaus savęs supratime, dvasios fenomenuose ir kultūros vertybėse.
Plačiai nagrinėjamas filosofijos krypčių – materializmo ir idealizmo – klausimas: kiekvienos aiškinimas paprastai prieina priešingų išvadų, todėl šių krypčių pagrįstumas -esminė gnoseologijos problema, kuri iškyla jau vos pradėjus aiškintis pažinimo prigimtį ir paskirtį.
V. Sezemano požiūriu, gnoseologijos problematikos šerdis yra subjekto ir objekto koreliacija, kuri glūdi pačioje pažinimo prasmėje. Pažinimo sąvoka suponuoja nuo subjekto nepriklausomo objekto buvimą. Subjekto ir objekto santykis pažinime yra tai, kad pažinimo turinys kyla iš objekto, kita vertus, pažinimas vis dėlto yra subjekto aktas, kame taip pat glūdi prieštaravimas. Pažinimo subjektas tarsi izoliuojamas nuo pasaulio, o žmogaus ir aplinkos santykiui suprasti būtinas priešingas išeities taškas – jų vienumas.
Nevarėnų pagrindinė mokykla
Telšių rajono Nevarėnų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Nevarėnuose (Telšių raj.), Liepų g. 34, vykdanti pradinio, pagrindinio (anksčiau ir vidurinio) bei papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190560836. Buvusi vidurinė mokykla. miniatiūra|250px|left|Renovuotas pastatas
Istorija
1839 m. „Ateneum Wilenskie“ paskelbtame straipsnyje minima, kad Nevarėnuose mokykla veikė nuo 1814 m., buvo vienas mokytojas. 1814 m. Lenkijos karalystės senatorienės, Marijos Gutakauskienės, kuriai priklausė Telšių dvarai, lėšomis ir iniciatyva antrose špitolės patalpose buvo atidaryta mokykla. Dirbo vienas mokytojas, mokėsi 49 mokiniai (45 berniukai ir 4 mergaitės). Remiantis išlikusiomis žiniomis, 1827 m. mokykloje dirbo vienas mokytojas Tomas Vaišnoras. Jis mokė tikėjimo pagrindų, lotynų kalbos, gramatikos. Būta 41 mokinio.
1865 m. miestelyje pradėjo veikti valdinė pradinė mokykla. Lietuvių kalba leista mokyti tik tikybos, kiti dalykai dėstyti rusų kalba.
Pradedant 1895 m., mokykla buvo pradinė, paskui progimnazija, septynmetė, pagrindinė, vidurinė. Nuo 2013 m. vėl tapo pagrindine.
Struktūra
Filialai:
Ramón Sánchez Pizjuán stadionas
Ramón Sánchez Pizjuán stadionas (Ramono Sančeso Pischuano stadionas) – futbolo stadionas Sevilijoje, Ispanijoje. Pastatytas 1957 m., vietoje seno Estadio Nervion stadiono. Namų rungtynes žaidžia Sevilla FC. Stadione telpa 45 500 žiūrovai.
Estadio Ramón Sánchez Pizjuán vyko 1986 m. UEFA čempionų taurės 1985–1986 m. sezono finalas tarp FC Steaua București ir FC Barcelona, kurį po baudinių serijos 2–0 laimėjo Bukarešto klubas. 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionato pusfinalyje susitiko Vokietijos ir Prancūzijos rinktinės.
Šiame stadione Ispanijos rinktinė dar nėra pralaimėjusi tarptautinių rungtynių.
Kupa
Iš pavadinimo kildinamas Kupiškio miesto vardas.
Per upę nutiesti 8 tiltai iš kurių:
Kerta kelią, Daugpilio-Šiaulių geležinkelio liniją. Kairiajame krante yra Kerelių piliakalnis. Nuo versmių iki Pyragių reguliuota.
Savybės
Plotis apie 5–8 m, gylis – vid. 0,3–0,8 m, vietomis net iki 3 m. Vidutinis nuolydis – 1,25 m/km, srovės greitis – 0,1–0,2 m/s.
Balys Kašponis
Balys Kašponis (1891 m. lapkričio 2 d. Pakriaunių k., Obelių valsč., Rokiškio apskr. – 1973 m. spalio 6 d. Vilniuje), vargonininkas, chorvedys, mokytojas.
Kupa
Intakai
Upės intakai: Čiviškis, Juodupė, Račiupys, Serbentupis, Skodinys (didžiausias intakas), Upelis, Dievo upelis, Vaga, Garnupys, dar turi 7 nedidelius bevardžius intakus, kurie visi yra reguliuoti.
Balys Kašponis
Biografija
Vaikystėje didelį įspūdį jam padarė Kipro Petrausko giedojimas Obelių bažnyčioje (apie 1900 m.). Balys iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais.
Kupa
Pavadinimo kilmė
Kupos pavadinimas siejamas su lietuvių kalbos žodžiais kupana (kuokšta, sruoga), kupeta (didelė krūva), kupti (iškilti) arba latvių kalbos žodžiu kupt, reiškiančiu krešėti, rūgti, gižti. .
Balys Kašponis
Biografija
1905 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas J. Naujalio mokinį A. Raubiško – bažnyčios vargonininką Subatėje (Subate, Latvija). Metus pasimokęs, 1906 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams Rubenių (Rubeni), Rezeknės (Rezekne), Dukstigalo (Melnais Dukstigals) bažnyčiose ir Zuosnos (Zosna) koplyčioje Latvijoje.
Kupa
Pavadinimo kilmė
Tarmiškai „kūpėti“ reiškia smarkiai bėgti, kunkuliuoti – srautinga Kupa smarkiai teka per pavasario polaidžius.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuse pirmą kartą paminėta 1574 m. ryšium su Pienionių seniūnijos žemių permatavimu ties Dievelionių (dabar Plundakai) kaimu. XVI-XIX a. pagal upę driekėsi Kuosėnų vaitijos kaimų laukai. Upė iki XIX a. pab. buvo labai žuvinga. Ypač gausu buvo būdavo vėžių, gyveno ūdros. Prieš 1914 m. Kupiškyje prie upės planuota statyti garinį malūną, 1950 m. ties ligonine buvo pastatyta užtvanka, o šalia įrengtas paplūdimys. Po kelerių metų (neatlaikius vandens slėgio) užtvanka nugriuvo.
Kraujo upės 2: apokalipsės angelai
Kraujo upės 2: apokalipsės angelai  – 2004 prancūzų veiksmo trileris filmas. Filmas yra „Kraujo upės“ tęsinys. Filmas sukurtas pagal Jean-Christophe Grange knygą Kraujo upės.
Balys Kašponis
Biografija
Grįžęs į Lietuvą, 1910–1911 m. buvo Kauno kunigų seminarijos Kauno Švč. Trejybės bažnyčios vargonininko M. Antanaičio padėjėjas, lankė J. Naujalio vargonininkų kursus, pas T. Brazį mokėsi harmonijos, lankydamas „Saulės" mokytojų kursus mokėsi ir smuikuoti. 1911–1913 m. vargonininkavo Kauno kunigų seminarijos bažnyčioje, kur teko griežti ir seminarijos rektoriaus Maironio pamaldų metu. B. Kašponio vargonavimą, grigališkąjį giedojimą ir improvizavimą yra pagyręs J. Naujalis, ne kartą lankęsis ir vargonavęs seminarijos bažnyčioje.
1913 m. pašauktas į carinę kariuomenę, Pirmojo pasaulinio karo metais pateko į Austriją (Gnas, Kohlberg) ir Lenkiją (Warszawa). Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo ir mokytojavo Panevėžio apskrityje: 1919–1920 m. Naujamiestyje, 1920–1923 m. Karsakiškyje, 1923–1944 m. Surdegyje. Visur turėjo subūręs ir chorus, kurie giedojo bažnyčiose ir dalyvaudavo vakaruose – koncertuose. 1944–1957 m. mokytojavo Kupiškyje, 1956–1957 m. vadovavo mokytojų instrumentiniam ansambliui, kuris koncertavo Panevėžyje ir Rokiškyje, 1956 m. respublikinėje meno mėgėjų apžiūroje laimėjo trečiąją vietą. Buvo subūręs šeimos instrumentinį kvintetą – su juo pasirodydavo ir koncertuose. Mokėjo penkias kalbas. 1931 m. apdovanotas Vytauto Didžiojo ordino III laipsnio medaliu, o 1958 m. jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas. Išaugino tris sūnus: muziką Rimtautą, inžinierių Algimantą, ekonomistą Jaunių.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ogiva Veseksietė
Ogiva Veseksietė (, ; 902 m. – po 955 m.) – Vakarų Prancūzijos karalystės karalienė 919–922 metais, Prancūzijos karaliaus Karolio III Naiviojo žmona.
Pilkšvarudė mažasporė
Pilkšvarudė mažasporė – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, mažasporių (Baeospora) genties grybų rūšis.
Ogiva Veseksietė
Biografija
Ogiva gimė Vesekse 902 metais. Ji buvo Anglijos karaliaus Edvardo I Vyresniojo ir jo antros žmonos Elflidos dukra, karaliaus Alfredo Didžiojo anūkė.
Pilkšvarudė mažasporė
Spygliuočių medžių (eglės, pušies, maumedžio) kankorėžiai. Ruduo. Sporos smulkutės, lakšteliai labai tankūs, siauri.
Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė 1–2 cm skersmens, paplokščia, su nežymiu, buku gūbreliu, paviršius lygus, matinė, šviesiai ruda, gelsvai ruda, pakraščiai šviesesni. Lakšteliai labai tankūs, siauri, ploni, prisegtiniai, rusvi, gelsvai rusvi. Kotas 1–4×0,1–0,2 cm, pilkšvai rudas, rusvas, pilkai šarmotas, taškuotas. Trama plona, tampri, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 3–4×1,5–2 μm, amiloidinės.
Gėjus (ežeras)
Gėjus – ežeras Trakų rajono pietvakariuose, 3 km į šiaurę nuo Dusmenų, Gėjaus telmologiniame draustinyje. Ilgis iš vakarų į rytus ir pietus 1,1 km, didžiausias plotis 0,43 km. Altitudė 138,1 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti – aplinkui plyti Gėjaus pelkė. Dugnas dumblinas. Ežerą supa Jurgionių miškas. Iš ežero išteka Gėjaus upelis link Dusmenos upės. Į rytus kiek atokiau nuo ežero yra Ramošiškių kaimas.
Pilkšvarudė mažasporė
Būdingi požymiai: vaisiakūniai gelsvai rudi, auga tik ant pušies ir eglės kankorėžių.
Dygsta po keliolika vaisiakūnių, grupelėmis. Labai dažna. Saprotrofas. Nevalgoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 187 psl.
Gėjus (ežeras)
Už 0,3 km į pietvakarius nuo Gėjaus ežero yra Gėjuko ežeras.
Julius Jurša
Julius Jurša (1916 m. lapkričio 8 d. Pavalakė, Rodūnios valsčius – 1974 m. liepos 8 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas fiziologas.
Biografija
1945 m. baigęs Vilniaus universitetą jame dėstė, nuo 1960 m. fiziologijos kurso vadovas. 1956–1974 m. su kitais įkūrė ir redagavo žurnalą „Sveikatos apsauga“. Paskelbė mokslinių straipsnių periferinės kraujotakos ir termoreguliacijos klausimais.
Ogiva Veseksietė
Vedybos
919 metais Ogiva tapo antrąja Prancūzijos karaliaus Karolio III Naiviojo žmona, po jo pirmosios žmonos Frederunos mirties 917 metais.
Pabėgimas į Angliją
922 metais Karolis III buvo nuverstas, o kitais metais jį suėmė grafas Gerbertas II de Vermandua, valdančio karaliaus sąjungininkas. 923 metais dėl savo sūnaus Liudviko IV Ogiva išsivežė jį į Angliją, kur jis liko iki 936 metų, kada jį iškvietė atgal į Prancūziją, kad būtų paskelbtas karaliumi. Ogiva jį lydėjo.
Nemuno šliuzas
thumb|250px|Nemuno šliuzas Nemuno šliuzas - aštuonioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra Baltarusijoje prie Nemuno upės. Pastatytas 1829 metais. Statyboms vadovavo inžinierius Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel). Iš pradžių šliuzas buvo trijų lygių, bet vėliau po 2004-2006 m. rekonstrukcijos buvo pridėtas dar vienas papildomas vandens nuotėkio lygis. Tai paskutinis Augustavo kanalo šliuzas.
Brazdeikiai
Brazdeikiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Telšių.
Skaborų apylinkė
Skaborų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tverų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungtos Stirbiškių apylinkė ir Dalgų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Skaborų apylinkė prijungta prie Labardžių apylinkės.
Ona Grinkevičienė
Ona Grinkevičienė (1924 m. spalio 3 d. Rinkūnai, Kauno apskr. – 2004 m. lapkričio 8 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja pediatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1949 m. baigė Kauno universitetą. 1974 m. medicinos mokslų daktarė.
1956–1999 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, 1959–1971 m. Vaikų ligų katedros vedėja. Nuo 1975 m. profesorė. 1971–1995 m. dirbo Kauno medicinos universiteto Vaikų ligų klinikoje.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – vaikų reumatas, pneumonija, širdies ir kraujagyslių ligos. Vadovavo epidemiologiniams ir klinikiniams vaikų ir paauglių, turinčių aterosklerozės ir išeminės širdies ligos rizikos veiksnių, tyrimams Kaune.
Anglijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Anglijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Aldona Vaišvilienė
Aldona Vaišvilienė (1928 m. lapkričio 8 d. Biržuose – 1998 m. lapkričio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė, tautodailininkė.
Biografija
1948 m. baigė Pasvalio gimnaziją. Nuo 1952 m. gyveno Šiauliuose, nuo 1953 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė. Dirbdama studijavo bibliotekininkystę Vilniaus universitete. Baigė 1960 m., 1960-1984 m. Muzikinės literatūros skyriaus vedėja. Vedė muzikos pamokėles jaunimui, vadovavo Kultūros liaudies universiteto muzikos fakultetui.
Laivalaikiu mezgė, kūrė gobelenus, kilimus. Surengė keletą autorinių rankdarbių parodų, dalyvavo Šiaulių krašto tautodailininkų parodose. Nuo 1966 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narė. Tarp kitų darbų – Šiaulių Romuvos pagrindinės mokyklos vėliava.
Sangre Grandė
Sangre Grandė  – miestelis Trinidade ir Tobage, Trinidado salos šiaurinėje dalyje, į pietryčius nuo Arimos, tankiai apgyvendiname Rytų–Vakarų koridoriuje. Prekybinis, žemdirbystės centras.
Istorija
Miesto pavadinimas (iš ) kilo nuo upės, kurios vanduo rausvas, pavadinimo. XIX a. buvo kakavos auginimo centru, buvo nutiesti geležinkeliai (dabar nebeveikia).
Tryškių Lazdynų Pelėdos gimnazija
Telšių rajono Tryškių Lazdynų Pelėdos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tryškiuose (Telšių raj.), Lazdynų Pelėdos g. 20, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 9058158. Pavadinta rašytojos Lazdynų Pelėdos vardu.
Istorija
miniatiūra|250px|left
Mokykla įkurta 1940 m. 1992 m. jai suteiktas Lazdynų Pelėdos vardas.
Airijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Airijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
1983–1984 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Gaspra
Gaspra (rus. ir, ) – miesto tipo gyvenvietė Kryme, Juodosios jūros pakrantėje, 10 km į pietvakarius nuo Jaltos, patenka į Jaltos aglomeraciją. Klimatinis kurortas. Gaspros įžymybė – pilaitė „Kregždės Lizdas“. Taip pat yra XIX a. Gaspros rūmai, I a. romėnų tvirtovės Charakso griuvėsiai, graikiškos Aspra-isaro tvirtovės liekanos, Taurijos nekropoliai.
Pagal gyvenvietę pavadintas asteroidas 951 Gaspra.
Istorija
Gyvenvietės pavadinimas nuo graikiško žodžio („baltas“). Gaspros gyvenvietė šaltiniuose pirmą kartą minima 1784 m.
Kęstutis Bacevičius
thumb|Kęstučio Bacevičiaus kapas Dolės kapinėse prie Lodzės Kęstutis Bacevičius (, 1904 m. birželio 13 d. Lodzė – 1993 m. rugpjūčio 27 d. Zgežas netoli Lodzės) – lietuvių ir lenkų pianistas, kompozitorius, pedagogas.
Biografija
1931-1935 m. mokytojavo Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje, vadovavo moksleivių pučiamųjų ir kameriniam orkestrams, chorui. Koncertavo su kameriniais ansambliais. Parašė straipsnių apie muziką, išvertė ir lietuvių kalba paskelbė M. K. Čiurlionio laiškų.
1935-1945 m. dėstė Varšuvoje, vėliau Lodzėje, 1957-1969 m. Lodzės aukštosios muzikos mokyklos rektorius. Koncertavo Europos šalyse. Sukūrė koncertinių etiudų, tokatų ir kitų kūrinių fortepijonui, chorų.
Kaukė
thumb|right|230px|Tradicinė žemaitiška kaukė, naudojama per [[Užgavėnės|Užgavėnes]] thumb|230px|right|Afrikietiška apeiginė kaukė Kaukė – įtaisas ar aprangos dalis, dėvimas ant veido.
Meninės, pramoginės ir ritualinės kaukės
Tokia kaukė yra meno dirbinys, žmogaus dėvimas ant veido ir dažniausiai vaizduojantis veidą. Naudojama vaidinimuose, apeigose, estetiniai ir praktiniais tikslais. Kaukė dažniausiai dėvima ant veido srities, tačiau nebūtinai, gali uždengti ir visą ar dalį galvos, ar būti dalis kostiumo.
Seniausia kaukė – Varkos kaukė, kuriai 6000 metų.
Apsauginės kaukės
Dažnai kaukės naudojamos kaip apsaugos priemonė.
Apsauga nuo atpažinimo
Veidą dengiančios kaukės dažnai naudojamos tam, kad žmogaus neitų atpažinti iš veido ar nufotografuoti ar kitaip užfiksuoti jo veidą. Tokias kaukes dėvi:
Mechaninė apsauga
left|thumb|180px|Sportininkas su apsaugine kauke. left|thumb|180px|Fechtuotojo kaukė
Tiekimo kaukės
Tai įtaisai, kurie kitas kaukes primena tik tuo, kad pridengia dalį veido. Jų paskirtis užtikrinti dujų patekimą į kvėpavimo takus.
Kitokios kaukės
Kaukėmis vadina ir kitokius dalykus, kurių funkcija nėra dengti ir saugoti veidą.
Mergakalnis
Mergakalniu vadinamos kalvos:
Subartonys
Subartonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakaruose, 5 km į šiaurę nuo Merkinės, netoli kelio, Subartonių miškų apsuptyje. Seniūnaitijos centras. Veikia Vinco Krėvės sodyba-muziejus (nuo 1966 m.), totorių muziejus (nuo 2007 m.), stovi Subartonių kapinių koplyčia (1992 m.). Subartonių kraštovaizdžio istorinis draustinis, yra partizanų žeminės. Kaime telkšo Gilšės ežeras, apylinkėse telkšo Gelovinės, Linamarkės, Pakelinio, Kampinio ežerai.
thumb|left|250px|V. Krėvės namas-muziejus
Istorija
XIX a. minimas Subartonių kaimas ir dvaras. Pateko į Merkinės valsčių, Gudakiemio (Ruskoje Siolo) seniūniją. 1850 m. į dvarą pateko 1 palivarkas, 3 kaimai, 3 užusieniai ir 2373 dešimtinių žemės. Dvarą įkūrė Subartonių giminė (minima, kad kaimas ir palivarkas jiems priklausė 1766 m.), bet vėliau valdą nupirko Karlovičiai.
LTSR laikais buvo Merkinės tarybinio ūkio gyvenvietė.
1498 m.
1498 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pipiras
''Šis straipsnis – apie augalų gentį. Apie genetiškai nesusijusių augalų kategoriją, vadinamus pipirais, žiūrėkite straipsnį pipirai (prieskonis)
Pipiras (Piper) pipirinių (Piperaceae) šeimos augalų gentis, paplitusi tropiniuose miškuose ir subtropikuose. Tarp jų pasitaiko žolių, krūmų ir lianų.
Pipar
Ifnis
thumb|right|Ifnis centre Ifnis buvo 1 502 km² teritorija pietų Maroke, Atlanto vandenyno pakrantėje, į pietus nuo Agadiro ir priešais Kanarų salas. 1964 m. šioje teritorijoje gyveno 51 517 gyventojų ir daugiausiai vertėsi žvejyba.
Dabar ši teritorija priklauso Sus-Masa-Dra regionui.
Pašto ženklai
right|thumb|Ifnio teritorijos pašto ženklas Pašto ženklus Ispanija Ifniui pradėjo leisti 1941 m. ir ant jų buvo užrašas „Territorio de Ifni“. Teritorijai tapus kolonija, šis užrašas dingo, o pašto ženklai buvo leidžiami iki 1968 m. lapkričio 23 d. Daugelis ženklų taip ir nebuvo panaudoti ir tai kėlė įtarimus, kad buvo daroma siekiant pelno iš filatelistikos.
1870 m.
1870 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota