cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūziškoji gynyba
Vinaverio variantas (3…Rb4)
Šis variantas, pavadintas meistro Simono Vinaverio vardu, - viena pagrindinių prancūziškosios gynybos sistemų. Maždaug nuo XX a. vidurio tai buvo populiariausias atsakymas į 3.Žc3, bet apie 1980-uosius klasikinis variantas tapo populiaresniu. Ėjimas 3…Rb4 suriša žirgą ant langelio c3, paliekant pėstininka e4 neapgintą. Baltieji dažniausiai patraukia pėstininką į 4.e5, nes tai saugesnis langelis ir gaunama erdvės. Juodieji dažniausiai atsako ėjimu 4…c5. Po to dažniausiai seka 5.a3 Rxc3+ 6.bxc3.
Pasikeitimo variantas (3. ed ed)
Pasikeitimo variantas buvo populiarus XIX a., bet vėliau buvo atmestas. Garis Kasparovas bandė šį variantą, bet vėliau perėjo prie 3.Žc3. Baltieji palengvina juodųjų žaidimą, leisdami jiems išvesti baltalaukį rikį. Baltieji dažniausiai žaidžia c4, norėdami užvaldyti centrą. Vis dėlto šis variantas žaidžiamas retai, nes manoma, kad yra per silpnas baltiesiems.
Stūmimo variantas (3.e5)
Kaip ir pasikeitimo variantas, stūmimo variantas buvo dažnai žaidžiama ankstyvosiomis šios gynybos išpopuliarėjimo dienomis. Tačiau maždaug nuo 1980-ųjų metų jo populiarumas išblėso, nors jis dar matomas aukšto lygio žaidime, priešingai nuo pasikeitimo varianto. Variantas dažniausiai tęsiamas ėjimais 3…c5 4.c3 Žc6 5.Žf3. Ankstyvame XX amžiuje vietoj 3…c5 buvo bandytas ėjimas 3…b6, bandant fianketuoti suvaržytą rikį.
Po 5.Žf3 pagrindiniai tęsiniai yra 5…Vb6 bei 5…Rd7. Ėjimo 5…Vb6 idėja - didinti spaudimą laukeliui d4, o dar užpuolamas laukelis b2, todėl baltųjų juodalaukis rikis negali laisvai judėti bei ginti laukelio d4 dėl b pėstininko praradimo. Toliau dažniausiai žaidžiama 6.a3 (ruošiant 7.b4 ir valdovės sparne gauti daugiau erdvės) arba 6.Re2. Į 6.a3 baltieji atsako ėjimu 6…c4, besiruošdami kirsti prasilenkiant, jei paeinama 7.b4.
Tarašo variantas (3.Žd2)
Tarašo variantas yra 3.Žd2. Pavadintas didmeistrio Zigberto Tarašo vardu. Šiuo metu Tarašo variantą nuo XX a. septinto dešimtmečio propaguoja Anatolijus Karpovas. Kartais šis debiutas pereina į Rubinšteino variantą. Tačiau šis variantas nėra pakankamai aktyvus, žirgas blokuoja baltųjų juodalaukį rikį bei nepuola baltųjų figūrų (silpnai kontroliuoja centrą).
ECO lentelė
Šachmatų debiutų enciklopedija skyrė šiam debiutui ECO kodus nuo C00 iki C19:
Inka Roka
thumb|200px|Inca Roca piešinys [[Felipe Guaman Poma de Ayala|Guaman Poma „Nueva crónica y buen gobierno“ kronikose.]] Inka Roka ( – 'kilniaširdiškas inka') – šeštasis Kusko karalystės sapa inka ir pirmasis Ananų dinastijos atstovas, valdęs apie 1350–1380 m.
Sostą teisėtai iš Kapako Jupankio perimti turėjo sūnus Kispė Jupankis, kurio susilaukė su žmona Kuse Hilpai. Inka Roka taip pat buvo Kapako Jupankio sūnus, tačiau jis jo susilaukė su kita žmona – Kuse Čimbo. Po buvusio valdovo mirties ananai sukilo prieš urinus, nužudė Kispę Jupankį, o sostą atidavė Inca Roca. Šis savo apartamentus perkėlė į Kusko miesto ananų dalį. Turėjo žmoną Mamą Mičai, susilaukė kelių palikuonių, o valdžią perėmė sūnus Jahuaras Hvakakas.
Inla Rola nukariavo čiusus, kautomarkus, kikichanus ir pinagvus, kariavo prieš vieną iš didžiausių priešų čankus (pastarieji priešinosi inkams, juos puldinėjo), įkūrė kilmingųjų berniukų mokyklas yachaywasi. Taip pat išplėtojo melioraciją Kuske ir aplinkinėse teritorijose.
Remtis
Remtis – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Plungės. Ežero ilgis rytų–vakarų kryptimi 0,94 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 112,8 m. Telkšo rinoje. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, šiaurinis – status ir aukštas, pietvakarinis – lėkštesnis. Apyežerė apaugusi krūmynais. Visos pakrantės užžėlusios, priėjimas blogas, pelkėtas. Remtis – sparčiai užželiantis ežeras, vanduo drumstas, padengtas vandens augmenija. Iš rytų į vakarus ežerą prateka Minijos intakas Mišupė (Mišės ežeran).
Remtyje sugaunama karšių, yra lydekų, lynų, ešerių, karosų. Apyežerėse gyvena vandens paukščiai (antys, garniai, kormoranai, gulbės), gervės, bebrai.
Ciboriumas
Ciboriumas arba ciborija ( – taurė, cibus – maistas):
Remtis
Remčio apylinkėse yra šie kaimai: Vydeikiai, Surbliai, Jodėnai.
Vandenvardis Remtis (Remtė) siejamas su žodžiu ramti („rimti“), t. p. („raminti, malšinti“).
Ciboriumas
Taurė:
Jelgavos geležinkelio stotis
Jelgavos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Latvijoje, Jelgavoje. Jelgavos geležinkelio mazgas – vienas didžiausių šalyje, nuo stoties atsišakoja geležinkelio linijos į Rygą (elektrifikuota), Tukumą, Liepoją, Krustpilį ir Šiaulius. Per dieną aptarnaujama apie 60 krovininių traukinių; keleiviniai traukiniai kursuoja į Rygą, Duobelę ir Liepoją.
Istorija
1868 m. atidaryta Rygos–Jelgavos geležinkelio linija, pagal architekto O. Dycės projektą pastatytas stoties pastatas (kitais duomenimis pastatas statytas 1882 m.). Stoties pastatas buvo 78 m ilgio, 18 m pločio; nukentėjo per abu pasaulinius karus, atnaujintas kiek mažesnis. Stoties reikšmė išaugo, 1873 m. pratęsus geležinkelį iki Mažeikių ir 1904 m. nutiesus per Jelgavą Maskvos–Ventspilio liniją. Stotis tuo metu pavadinta „Mintauja I“, joje aptarnauti keleiviai, skirstyti vietiniai siuntiniai. Gretima „Mintaujos II“ stotis buvo skirta tik krovininiams traukiniams. Pirmojo pasaulinio karo metu stotis vadinta „Mitau-West“, 1919–1921 m. „Jelgava I“, nuo 1921 m. – „Jelgava“. 1916 m. nutiestas geležinkelis į Šiaulius, 1972 m. elektrifikuotas Rygos–Jelgavos ruožas.
Nuorodos
.
Vaslujus
Vaslujus – miestas rytų Rumunijoje; apskrities centras. Kunigaikščių rūmų liekanos, Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (abu XV a.).
Juozas Kačergius (1862)
thumb|right|Juozas Kačergius Juozas Kačergius (1862 m. sausio 29 d. Tursučiuose, Marijampolės raj. – 1943 m. vasario 16 d. Marijampolėje, palaidotas Antupiuose) – knygnešys, lietuvių visuomenės ir politinis veikėjas.
Ventos-Dubysos perkaso pušys
left|150px thumb|right|250px|Informacinis ženklas tarp pušų ant perkaso pylimo
Juozas Kačergius (1862)
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1885 m. už lietuvybės žadinimą pašalintas iš seminarijos trečiojo kurso, įsijungė į visuomeninę veiklą, platino draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis. 1894 m. – vienas iš slaptos „Sietyno“ draugijos steigėjų.
Ventos-Dubysos perkaso pušys
Ventos-Dubysos perkaso pušys – savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Šiaulių rajone, Bubiuose, šalia kelių ir  sankirtos (apie 300 m į šiaurės vakarų pusę). Medžių grupė auga miške, esančiame Kurtuvėnų girininkijos (42 kv., 20 skl.) teritorijoje, šalia Ventos–Dubysos kanalo. Pakeliui veda informacinės rodyklės. Perkaso pušys pasiekiamos iš Gegužinių aikštelės perėjus kanalą ir Dubysą jungiantį upelį. Šalia pasodinta Grafo D. Zubovo ąžuolų alėja.
Perkaso pušys paskelbtos saugomomis Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. balandžio 29 d. sprendimu Nr. T-75.
Juozas Kačergius (1862)
Biografija
Slaptai knygnešių veiklai pridengti suorganizavo valstiečių bendrovę, į kurią įstojo 17 narių. Pilviškiuose organizavo pirmąją lietuvišką kolonijinių prekių krautuvę. Prie parduotuvės prikalė iškabą lietuvių ir rusų kalbomis, už tai buvo teisiamas, bet išteisintas.
Ventos-Dubysos perkaso pušys
Perkaso pušys – tai šimtamečių medžių grupė, apie 200 m ilgio ir iki 40 m pločio juostoje auganti ant Ventos-Dubysos kanalo perkaso pylimo, supilto apie 1830 m. Spėjama, kad perkaso pušims – apie 170 metų, nes jos galėjo pradėti želti sužlugus kanalo statybai. Tarp pušų kartu auga ąžuolai, beržai, pavienės eglės, klevai, ievos, lazdynai, daug sauskrūmių. Teritorijoje yra nuvirtusių medžių, prižėlę labai daug krūmų.
Gintautas Dainys
Gintautas (Gintas) Dainys (g. 1969 m. liepos 22 d. Rokiškio raj. – 2005 m. spalio 15 d.) – fotografas, operatorius, menininkas, fotomenininkų sąjungos narys, surengęs daug fotografijos parodų, dalyvavęs įvairiose meno akcijose.
Ventos-Dubysos perkaso pušys
Tarp grupės medžių išsiskiria seniausia pušis. Medis kiek pasviręs į pietų pusę, apie 10 m aukštyje lyg puokštė šakojasi į aštuonis kamienus. Jos apatinės šakos nudžiūvę, laja susiformavusi viršūnėje. Pušis auga perkaso pylimo papėdėje, apie 20 m nuo kanalo.
Juozas Kačergius (1862)
Biografija
1897 m. rugpjūčio 3 d., policijai išsiaiškinus „Sietyno“ organizaciją, suimtas. Per kratą žandarai rado užrašų knygutę su įrašais apie lietuviškos spaudos platinimą, taip pat korespondenciją, parengtą išsiųsti lietuviškam laikraščiui. Kalintas Suvalkų Kalvarijos kalėjime ir 1899 m. gegužės mėn. kartu su Pranu Matulaičiu, Jonu Čėsna ir Antanu Daniliausku ištremtas į Viatkos ir Oleneco gubernijas.
Į Pilviškius grįžo 1902 m. ir su Stasiu Matulaičiu, Juozu Rimša bei kitais įsteigė Lietuvos socialdemokratų partijos Suvalkijos skyrių. Net ir nutraukus lietuviškos spaudos draudimą, tęsė knygnešio veiklą, gabeno ir platino socialdemokratinę literatūrą. 1905–1907 m. revoliucinių įvykių Užnemunėje organizatorius ir dalyvis. Su veterinarijos gydytoju A. Brunza surašė carui peticiją, reikalaujančią Lietuvai autonomijos su seimu Vilniuje.
1905 m. lapkričio 25 d. žandarų apkaltintas caro paveikslų draskymu, žiauriai sumuštas ir įmestas į Marijampolės kalėjimą, bet gruodžio 28 d. pervežtas į Kalvarijos kalėjimą ir už užstatą paleistas.
1906 m. išvyko į JAV, bet greit vėl grįžo. 1909 m. už veiklą slaptoje „Šviesos“ draugijoje vėl suimtas, bet po kelių mėnesių paleistas. 1918–1922 m. dirbo teisme. Nuo 1922 m. – pensininkas, nuo 1936 m. gavo 175 Lt knygnešio pensiją.
Ventos-Dubysos perkaso pušys
Duomenys
Storiausios pušies duomenys:
Juozas Kačergius (1862)
Biografija
Bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, „Varpas“, „Lietuvos Ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, „Vilniaus žinios“, JAV lietuvių laikraščiuose. 1915–1916 m. „Jaunoji Lietuva“ išspausdino jo straipsnį apie 1905 m. revoliucijos įvykius.
1928 m. apdovanotas Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino IV laipsnio ordinu.
Ožerškis
Šiaurės Amerikoje yra ~20 rūšių, Pietų Amerikoje – ~30, Afrikoje – ~30, Eurazijoje – ~10 ir viena rūšis Australijoje.
Dauguma rūšių daugiau ar mažiau nuodingos, tai lemia alkaloidai (solasodinas ir kt.) Kai kurios ožerškio rūšys naudojamos inkstų ir kepenų ligoms gydyti.
Gentyje yra apie 90 rūšių: ir kt.
thumb|250px|left|[[Afrikinis ožerškis (Lycium ferocissimum)]]
WMAP
WMAP (angl. Wilkinson Microwave Anisotropy Probe) - Vilkinsono vardo mikrobangų anizotropijos zondas - NASA palydovas, kurio paskirtis yra išmatuoti poliarizaciją ir temperatūrą reliktinio spinduliavimo, likusio po Didžiojo sprogimo. Palydovą iškėlė 2001 metais birželio 30 d. Delta II raketa, startavusi iš JAV Floridos Kanaveralo kyšulio.
Tyrimų programai vadovavo profesorius Charles L. Bennett iš Johns Hopkins universiteto. WMAP pavadintas David Wilkinson, vieno pirmųjų reliktinio spinduliavimo tyrėjų vardu. Palydovas pratęsė COBE ir 'MIDEX darbus.
WMAP 0,3° skiriamąja geba išmatavo reliktinio spinduliavimo temperatūrų skirtumus įvairiose dangaus vietose su jautrumu 20 µK į 0.3° kvadratinį vaizdo elementą, su sisteminėmis paklaidomis, mažesnėmis nei 5 µK į vaizdo elementą. Gauti duomenys buvo naudojami Visatos kilmės teorijų tikrinimui.
WMAP naudojo diferencialinį mikrobangų radiometrą, kuris matavo temperatūrų skirtumus tarp dviejų taškų danguje. WMAP stebėjimus atliko iš L2 Saulė-Žemė Lagranžo taško.
Lagranžo taško privalumai buvo stabili padėtis bei galimybė stebėti netrukdant Saulei, Žemei bei Mėnuliui. WMAP skanavo dangų taip, kad padengdavo apie ~30 % dangaus kiekvieną dieną, o kai L2 taškas slinko orbita aplink Saulę, visą dangų WMAP nuskanuodavo kas kiekvienus šešis mėnesius. Norint efektyviai atmesti mūsų Galaktikos šaltinius, WMAP naudojo penkias skirtingas dažnio juostas tarp 22 ir 90 GHz.
2003 metų vasario 11 d. NASA publikavo pirmus rezultatus apie Visatos amžių ir sudėtį. NASA teigė, kad duomenys buvo tokie įdomūs, jog tai galima vadinti svarbiausiais moksliniais paskutinių metų rezultatais. Pasirodė, kad jie labai gerai atitinka ankstesnius reliktinio spinduliavimo matavimus ir yra pilnai suderinami su infliacija ir Lambda-CDM modeliais (Lambda - tai kosmologinis narys, surištas su tamsiąja energija, CDM - cold dark matter - šalta (nespinduliuojanti) nematomoji medžiaga, kartais dar vadinama tamsioji medžiaga).
Trejų metų WMAP matavimų duomenys (temperatūros ir poliarizacija) buvo paskelbti viešam naudojimui 2006 metų kovo 17 d.
Pagrindiniai WMAP rezultatai
thumb|WMAP išmatuotas reliktinio spinduliavimo žemėlapis
Po WMAP
Atsižvelgiant į WMAP rezultatus planuojama:
Oskaras Koršunovas
Oskaras Koršunovas (g. 1969 m. kovo 6 d. Vilniuje) – režisierius, dramaturgas, scenografas, choreografas, OKT/Vilniaus miesto teatro meno vadovas, LMTA pedagogas, festivalio „Sirenos“ tarybos vadovas.
Biografija
1989–1994 metais studijavo Lietuvos muzikos akademijoje, kursui vadovavo Jonas Vaitkus. Įgijo teatro režisūros bakalauro, magistro diplomus. Šiuo metu - LMTA profesorius.
Dar būdamas studentu Lietuvos scenose pristatė oberiutų trilogiją pagal XX amžiaus rusų avangardistų Daniilo Charmso ir Aleksandro Vedenskio kūrybą: „Ten būti čia“, „Senė“, „Labas Sonia Nauji metai“. O.Koršunovas, padedamas kitų režisierių, kuria įvairų repertuarą, apimantį šiuolaikinę ir klasikinę dramaturgiją. Spektaklių įvairovė tapo režisieriaus credo – statyti klasiką kaip šiuolaikinę dramaturgiją.
Kūrybinė veikla
1990-1998 m. dirbo režisieriumi Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre.
1998 m. kartu su bendraminčiais įkūrė nepriklausomą Oskaro Koršunovo teatrą (OKT).
2004 m. kartu su Vilniaus savivaldybe įsteigė Vilniaus tarptautinį teatro festivalį „Sirenos“.
O.Koršunovo manymu, šiuolaikinis teatras privalo atvaizduoti dabartį, o kartais netgi aplenkti laiką. Remiantis tokia idėja pastatė šiuos spektaklius: Williamo Shakespeare'o „Vasarvadžio nakties sapnas“, „Įstabioji ir graudžioji Romeo ir Džiuljetos istorija“, Mariuso van Mayenburgo „Ugnies veidas“, Michailo Bulgakovo „Meistras ir Margarita“, Sofoklio „Odipas karalius“, brolių Presniakovų „Vaidinant auką“ ir kt.
Oskaro Koršunovo teatras
1998-aisiais metais O.Koršunovas kartu su aktoriumi Martynu Budraičiu ir kompozitoriumi Gintaru Sodeika įsteigė Oskaro Koršunovo teatrą, kurį nuo 2004-ųjų vadino trumpiniu OKT ir Vilniaus miesto teatru. Pavadinimas kilo iš tuo metu teatro kritikų rašytų straipsnių pavadinimų "Oskaro Koršunovo teatras?„
Nuo pirmojo sezono OKT įrodė, kad jis yra pajėgus funkcionuoti kaip nepriklausoma ir savarankiška institucija. Oskaro Koršunovo teatro tikslai skyrėsi nuo kitų nepriklausomų grupių, kadangi jis kūrėsi kaip institucija, besilaikanti kryptingos repertuaro politikos ir išpažinti kryptingą ekspermentinės režisūros dvasią.
OKT gyvavo su didele kūrybine iniciatyva, jame vaidino vyresniosios ir jaunosios kartų aktoriai – Rasa Samuolytė, Dainius Gavenonis, Darius Gumauskas, Airida Gintautaitė, Gytis Ivanauskas, Arūnas Sakalauskas, Dainius Kazlauskas ir kt. Teatro spektaklių scenografe ir bendraautore tapo Jūratė Paulėkaitė, kompozitorius Gintaras Sodeika.
2009-aisiais metais, OKT 10-ies metų sukaktis atnešė teatrui daug naujovių. Po šitiek laiko vis dar neturėjęs savo erdvės, OKT gavo nuolatinę teatro salę, kuri tapo nauju Vilniaus kultūriniu centru. Tais pačiais metais O.Koršunovo teatrui trečią kartą iš eilės suteiktas Vilniaus miesto teatro vardas.
Kūrybos bruožai
O.Koršunovo kūryba formavosi nuo 1990 m., su pirmu spektakliu „Ten būti čia“. Spektaklyje vyravo scenininis minimalizmas ir čapliniškas aktorių įvaizdis. Režisieriaus kūryboje vyraujantis tragizmas, žiaurumas susimaišo su komedija. O.Koršunovo pasirinktas komedijos stilius atsispindi beveik visuose jo pastatytuose spektakliuose.
Autoriaus spektaklių temos kinta: 1990-aisiais metais rašo apie žmogaus sumišimą, pasaulio ir vertybių pasikeitimą. Iki 1994-ųjų metų sukurti spektakliai pagal Charmso ir Vedenskio kūrinius suformavo naują sceninės dramaturgijos strategiją bei metodus. Pagal pastarųjų autorių kūrybą spektakliai buvo sunkiai aprašomi, interpretuojami, reikalaujantys istorinio konteksto.
Didžiasalis (Dūkštas)
Didžiasalis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje. Už 1 km į šiaurę telkšo Dūkšto ežeras, plyti Gražutės RP.
miniatiūra|240px|left|Apleisti statiniai
Oskaras Koršunovas
Kūrybos bruožai
O.Koršunovas dažniausiai statė spektaklius pagal Daniil Charms, William Shakespeare, yra režisavęs kelias operas. Renkasi klasikinius ir šiuolaikinius kūrinius. Spektakliuose susipina praeitis su dabartimi.
Gastrolės
Gastrolių geografija: Pietų Korėja, Australija, JAV, Argentina, Kinija, Japonija ir beveik visos Europos šalys.
Kasmet režisierius su savo teatru rengia pasirodymus ir projektus keliolikoje įvairių užsienio scenų. Iš aktyvios veiklos atsirado OKT motto: tik būdami „ten“ galime išlikti ir „čia“. O.Koršunovas į gastroles pradėjo vykti 1990 m. ir pradžioje per metus aplankydavo apie tris šalis, su kiekvienais metais skaičius augo, o 2004 m. pasiekė didžiausią skaičių, aplankė ne tik daugybę Europos šalių, bet ir Venesuelą, JAV bei Rusiją. Tais metais Prancūzijoje buvo suvaidinta net 20 spektaklių. Kiti turtingiausi gastrolėmis metai buvo: 2003 m., 2005 m., 2009 m., 2012 m.
Giesmė
Giesmė taip pat gali būti laikoma vokalinė paukščių komunikacijos išraiška, čiulbėjimas, giedojimas.
Himnas yra laikomas žodžio „giesmė“ sinonimas.
Oskaras Koršunovas
Pastatytos pjesės
Nuo 1990-ųjų metų Lietuvos ir užsienio teatruose pastatė apie 40 spektaklių, dalyvavo virš 100 festivalių.
Kosomina
Kosomina  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Šarnelės ežeras
Šarnelės ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Kalvarijos, prie Šarnelės kaimo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 123,6 m. Yra 2 priekrantinės salos – šiaurės vakarinėje dalyje 0,81 ha ir pietvakarėje dalyje 0,09 ha. Pietinė ir vakarinė pakrantės apaugę medžiais, šiaurinėje pakrantėje plyti pievos. Pietryčiuose išteka upelis link Šarnelės upelio (Varduvos intakas). Pietine pakrante eina kelias.
Birmingamo universitetas
Birmingamo universitetas  – valstybinis universitetas Jungtinėje Karalystėje, Birmingamo mieste (Edžbastonas, Vakarų Midlandsas, Anglija). Kilo iš 1825 m. įkurtos Birmingamo medicinos mokyklos, vėliau tapo Masonų mokslo koledžu, o nuo 1900 m. – universitetu. Yra Russell Group narys. Tai vienas iš 3 miesto universitetų. Pagal reitingus užima 65 vietą pasaulyje, 30 Europoje ir 11 JK.
Padaliniai
Pagrindinis universiteto pastatas vadinamas Aston Webb. Šalia jo iškilęs 100 m aukščio Joseph Chamberlain memorialo laikrodžio bokštas (pavadintas britų politiko Joseph Chamberlain garbei). Yra Barber meno institutas ir galerija, Winterbourne botanikos sodas, Lapworth geologijos muziejus, Birmingamo universiteto medicinos mokykla, biblioteka, Birmingamo verslo mokykla, Vietinės valdžios studijų institutas, Vakarų Afrikos studijų centras, Europos tyrimų institutas, Šekspyro institutas.
Universitetas skirstomas į šiuos koledžus:
Dirvonai (Rokiškis)
Dirvonai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4,5 km į pietryčius nuo Čedasų, prie Vyžuonos ir Plunksnočių miškų. Praeina kelias.
Gyventojai
thumb|left|240px|Įvažiavimas Dirvonuosna
Plungės miesto senosios kapinės
Plungės miesto senosios kapinės – seniausios Plungės miesto kapinės. Adresas: Birutės g.
Istorija
Apie 1858 m. grafai Zubovai pastatė koplyčią (nekilnojamųjų kultūros vertybių registro statinys S509).
1964 m. kapinės buvo uždarytos. 1996 m. apleistos kapinės buvo sutvarkytos.
Post-punk
Post-punk – roko muzikos išvestinis žanras, atsiradęs XX a. aštuntojo dešimtmečio pankų judėjimo metu. Nors muzika pasižymi daugybe pankroko elementų, post-punk gausu įvairių kitokių, eksperimentinių priemaišų. Neretai sutinkami elektroninės muzikos, avantgardo elementai, taip pat naudojami netradiciniai muzikos įrašymo būdai. Neretai šio žanro dainos yra apie meną bei politiką.
Vienos garsiausių šio žanro grupų – „Joy Division“, „Talking Heads“, „Siouxsie and the Banshees“. Neilgai trukus kartu su post-punk išsivystė ir tokie žanrai kaip industrial, gotikinis rokas ir no wave. Žanro populiarumas išblėso XX a. devintojo deišimtmečio viduryje, kai išpopuliarėjo new pop, alternatyvus ir indie rokas. Tačiau žanras atgimė XXI a. pradžioje kaip post-punk revival ir išlieka populiarus iki šiol.
Joseph Chamberlain memorialo laikrodžio bokštas
thumb|200px|Old Joe bokštas Joseph Chamberlain memorialo laikrodžio bokštas, dar vadinamas Old Joe – laisvai stovintis laikrodžio bokštas JK, Birmingame, Birmingamo universiteto teritorijoje. Jis yra 100 m aukščio (7 m lenkia Laisvės statulą, 4 m Big Beno bokštą). Tai yra aukščiausias beatraminis laikrodžio bokštas pasaulyje bei vienas iš 50-ies aukščiausių JK pastatų.
Bokštas pavadintas JK politiko ir universiteto kanclerio Joseph Chamberlain garbei.
Petunija
Lietuvoje auginama:
thumb|left|240px|Baltai žydinti petunija thumb|center|240px|
Javai
thumb|220px|right|Javai ir iš jų gaminami maisto produktai
Javų ūkis – svarbi žemdirbystės šaka. Javų pasėliai užima daugiau nei 50 % viso pasaulio ariamų žemės plotų.
Yra daugybė javų rūšių, svarbiausios iš jų – kviečiai, rugiai, avižos, miežiai, soros, kukurūzai ir ryžiai. Svarbiausias daugelio šalių gyventojų maistas – kviečiai, ryžiai ir kukurūzai. Šioms kultūroms tenka daugiau kaip 80 % visos pasaulio grūdų gamybos.
Ervinas
Ervinas, Irvinas arba Irvainas (Irvine) gali reikšti:
Generališkis
Generališkis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Juodupės.
Rabato tarptautinis oro uostas
Rabato tarptautinis oro uostas arba Salė oro uostas (IATA: RBA, ICAO: GMME) – oro uostas 5 km į rytus nuo Salė ir 6 km nuo Rabato, Maroke.
Pralaidumas 2007 m.
Šaltinis:
Mauritanijos vėliava
thumb|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Mauritanijos vėliavos proporcijos 2:3]] thumb|1959–2017 m. naudota vėliava Mauritanijos vėliava – oficiali Mauritanijos valstybės vėliava, priimta 2017 m. rugpjūčio 5 d. Vėliavai būdingos vadinamos „afrikinės spalvos“ – fonas žalias, viduryje geltonas pusmėnulis galais į viršų, tarp kurių – penkiakampė žvaigždė, o viršuje ir apačioje – dvi gulsčios raudonos juostos. Būtent jomis 2017 m. priimta Mauritanijos vėliava skiriasi nuo ankstesnės, priimtos 1959 m. balandžio 1 d.
Mauritanijos vėliavos žalias fonas simbolizuoja islamą, o auksinė spalva – dykumą. Pusmėnulis su žvaigžde – taip pat islamo simbolis. Po 2017 m. referendumo pakeitimų pridėtos raudonos juostos simbolizuoja Mauritanijos nepriklausomybės kovose prieš Prancūziją pralietą kraują.
Oromų kalba
Oromų kalba (Oromo, taip pat žnoma kaip Afaan Oromoo arba Oromiffa(a) ir kartais kitose kalbose, kaip šių pavadinimų variantai (Oromigna, Afan Oromo ir t. t.) – semitų-chamitų kalbų šeimos kalba. Ja kalba apie 24–25 milijonai oromų ir kitų kaimyninių tautybių Etiopijoje ir Kenijoje.
Oromo naudoja modifikuotą lotynų kalbos abėcėlę, vadinamą Qubee, kuri buvo adaptuota 1991 m. Ansčiau gezo abugida buvo labiausiai paplitusiu šriftu, nors Etiopijoje rašymas oromų kalba bet kokiu šriftu buvo uždraustas Haile Selasie vyriausybės. Manoma, kad nuo 1991 m. iki 1997 m., priėmus Qubee, oromų kalba buvo parašyta daugiau tekstų, nei per praėjusius 100 metų.
Arabų kalbos abėcėlė taip pat naudojama.
Šaolino vienuolynas
thumb|Vienuolynas Šaolino vienuolynas – kinų budistų vienuolynas Henano provincijoje, Šaolino kovos meno lopšys. Legenda byloja, kad indų vienuolis Bodhidharma, apie 527 m. atvykęs į vienuolyną, padėjo Šaolino kovos meno pagrindus, kurie vėliau buvo plėtojami bei perduodami.
Agnus Dei
Agnus Dei (lotyniškai „Dievo avinėlis“) – penktoji nekintamoji mišių dalis, giedama tarp duonos laužymo ir komunijos, po ramybės palinkėjimo. Tai viena žinomiausių krikščioniškų maldų. Agnus Dei kaip duonos laužymo giesmę į Romos katalikų liturgiją VII a. pabaigoje įvedė popiežius Sergijus I. X–XII a. susiklostė iki šiol gyvuojantis Agnus Dei modelis.
Agnus Dei yra sudėtinė Šv. Mišių dalis, paprastai giedama arba kalbama balsu (visai bendruomenei, ne tik pamaldas vedančiam asmeniui).
Agnus Dei tematika yra sukurta nemažai išvestinių giesmių, maldų, sukurta daugybė įvairiausių muzikos melodijų bei aranžuočių.
Bohumynas
Bohumynas  – miestas Karvinos rajone, Moravijos-Silezijos krašte, Čekijoje. Prie pasienio su Lenkija. Odros (Oderio) ir Olsos upių santakoje. 21 726 gyventojai (2013 m. duomenys). Vienas svarbiausių šalies geležinkelio mazgų.
Miestas sudarytas iš seno (istorinio) ir naujo (pramoninio) Bohumyno. Dauguma gyventojų – čekai; lenkai sudaro mažumą. Mieste taip pat gyvena didžiausia Čekijoje esanti čigonų bendruomenė. Prieš karą miestelyje gyveno daug vokiečių.
Istorija
Miestelis pirmą kartą paminėtas 1256 m. kaip Bogun.
Manukau
Manukau – miestas N. Zelandijoje, Šiaurinės salos šiaurėje. 383,3 tūkst. gyventojų (2007; apie trečdalį sudaro maoriai). Išsidėstęs apie 20 km į pietryčius nuo Oklando, prie Tamaki sąsiaurio. Išvystyta žemės ūkio, transporto, elektros pramonė, yra maisto, popieriaus, chemijos įmonės.
Istorija
1965 m. prie Manukau prijungta Manurewa.
Breneštis
Breneštis – miestas pietų Rumunijoje, apie 10 km į rytus nuo Bukarešto.
Lebiedzev Kolonija
Lebiedzev Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Platonas Kulakovskis
Platonas Kulakovskis (1848 m. liepos 8 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1913 m. gruodžio 31 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – slavistas, rašytojas, redaktorius, visuomenės veikėjas, brolis filologas-istorikas Julijanas Kulakovskis.
Mėlynoji nykštukė
Mėlynoji nykštukė – hipotetinė žvaigždė, kuri turėtų išsivystyti iš mažesnės nei 0,25 Saulės masės raudonosios nykštukės, šiai išnaudojus didžiąją dalį vandenilio atsargų.
Platonas Kulakovskis
Biografija
Gimė 1848 m. liepos 8 d. Panevėžyje. Mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje, nuo 1864 m. mokėsi Vilniuje, kurią 1866 m. baigė aukso medaliu. Vėliau mokėsi istoriją ir filologiją Maskvos universitete. 1870 m. baigus mokslus paskirtas rusų kalbos mokytoju Vladimire, bet tais pačiais metais perkeltas į Maskvą, kur dirbo iki 1878 metų. Domėjosi vakarų slavų literatūra, buvo išvykęs į Prahą, Liublianą ir Zagrebą. 1878-1882 m. dėstė rusų kalbą Belgrade. Nuo 1884 m. dėstė rusų kalbą Varšuvos universitete. 1886-1892 m. buvo laikraščio Варшавского дневника redaktoriumi. 1893-1902 m. gyveno Zagrebe, kur tyrinėjo Kroatijos istoriją. Nuo 1902 m. dirbo Rusijos valstybės žinių redakcijoje. 1908-1911 m. redagavo laikraštį Rusijos pakraštyje. Buvo įvairių slavistinių organizacijų narys, parašė nemažai straipsnių slavizmo tematika. Mirė 1913 m. gruodžio 31 d. Sankt Peterburge.
Mėlynoji nykštukė
Vandenilio virtimas heliu raudonosiose nykštukėse vyksta lėtai, be to, konvekcija apima visą žvaigždę (jei masė mažesnė nei 35 % Saulės masės ), todėl sunaudojama didesnė joje esančio vandenilio dalis, palyginus su kitų tipų žvaigždėmis. Tai lemia itin ilgą raudonųjų nykštukių egzistavimo trukmę. Šio tipo žvaigždė, kurios masė prilygsta 0,1 Saulės masės, turėtų išlikti pagrindinės sekos žvaigžde 6–12 trilijonų metų – žymiai ilgiau nei dabartinis Visatos amžius. Tai reiškia, jog šiuo metu Visata yra per jauna, kad joje jau būtų susiformavę mėlynųjų nykštukių. Jų egzistavimas numatytas, remiantis teoriniais modeliais.
Laikui bėgant, žvaigždžių šviesis didėja. Kad išlaikytų pusiausvyrą, šviesesnė žvaigždė turi sparčiau išspinduliuoti energiją. Už raudonąsias nykštukes masyvesnės žvaigždės padidėja, tapdamos raudonosiomis milžinėmis, turinčiomis didesnį paviršiaus plotą. Tuo tarpu mažesnių nei 0,25 Saulės masės raudonųjų nykštukių energijos išspinduliavimo tempas išauga, pakilus paviršiaus temperatūrai. Jos įgyja mėlyną atspalvį, nes paviršinių sluoksnių neskaidrumas žymiai nepadidėja, kylant temperatūrai.
Bolesław Leśmian
thumb|Boleslavo Lesmiano kapas
Boleslavas Lesmianas (, tikroji pavardė Lesman, 1877 m. sausio 22 d. Varšuva – 1937 m. lapkričio 5 d. ten pat. Palaidotas Povonzkų kapinėse.) – Lenkijos poetas, vienas žymiausių XX a. lenkų rašytojų.
Biografija
1901 m. Kijevo universitete baigė teisės studijas. Nuo 1933 m. Lenkų literatūros akademijos narys.
1903–1906 m. ir 1912–1914 m. gyveno Prancūzijoje, 1906–1912 m. – Varšuvoje, bendravo su M. K. Čiurlioniu. Pirmojo pasaulinio karo metais Lenkų teatro Lodzėje literatūrinis vadovas. Nuo 1918 m. notaras Hrubiešove, nuo 1922 m. – Zamostėje. Nuo 1935 m. vėl gyveno Varšuvoje.
Kūryba
Sukūrė eilėraščių. Rašė sakmes lenkų folkloro motyvais, esė. Sukūrė filosofinės baladės žanrą, rašė originalius sensualius, erotinius eilėraščius. Kūryboje ryški F. Nyčės ir A. Bergsono filosofijos, modernizmo įtaka. Jis sukūrė rafinuotą poetinį pasaulį – plastišką, vaizdingą, konkretų ir kartu fantastišką, nerealų, jame išnyksta žemės ir dangaus riba: Dievas, žmogus, gamta, fantastiški sutvėrimai gyvena vienoje erdvėje. Kūryboje naudojo humorą, groteską, vyrauja metafizinė problematika. Boleslavas Lesmianas sukūrė daug rafinuotų neologizmų.
Eglė Gabrėnaitė
Eglė Gabrėnaitė (g. 1950 m. rugsėjo 24 d. Maskvoje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.
James Callaghan
Džeimsas Kalagenas (, 1912 m. kovo 12 d. – 2005 m. kovo 25 d.) – Didžiosios Britanijos politinis veikėjas, 1976–1979 m. Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas.
Biografija
1929 m. baigęs mokyklą, dirbo klerku valstybinėje mokesčių valdyboje. Nuo 1931 m. Didžiosios Britanijos Leiboristų partijos narys, nuo 1936 m. profsąjungų veikėjas.
Antrajame pasauliniame kare 1940–1945 m. savanoriu tarnavo kariniame jūrų laivyne (tėvas – buvęs jūrų puskarininkis). 1945–1987 m. parlamento narys, 1947–1950 m. parlamentinis transporto ministerijos, 1950–1951 m. Admiraliteto sekretorius.
1951–1964 m. leiboristų šešėlinių kabinetų narys. 1964–1967 m. iždo kancleris, 1967–1970 m. vidaus reikalų, 1974–1976 m. užsienio reikalų ir Sandraugos reikalų ministras. 1970–1974 m. dirbo Velso komercinio banko direktoriumi.
1973–1976 m. leiboristų partijos pirmininkas, 1976–1980 m. partijos lyderis. Nuo 1980 m. spalio 15 d. partijos vadovybės narys.
Nuo 1976 m. balandžio 5 d. iki 1979 m. gegužės 4 d. Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas. 1979–1980 m. Parlamento opozicijos lyderis. 1983–1987 m. Didžiosios Britanijos parlamento Lordų rūmų tėvas.
Kyrie
Kyrie (gr κύριος „Viešpatie“) – pirmasis trinarės litanijos žodis.
Kyrie taip pat yra Šv. Mišių dalis, kurioje balsu yra prašoma atleisti nuodėmes (Kyrie eleison).
Kyrie eleison ( „Viešpatie, pasigailėk“) senovėje buvo kreipinys į valdovus ir karalius, prašant malonės.
Viktoras Nikonovas
Viktoras Nikonovas (, 1929 m. vasario 28 d. Rostovo srityje – 1993 m. rugsėjo 17 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
1950 m. baigęs Azovo-Juodosios jūrų žemės ūkio institutą pradėjo dirbti mašinų – traktorių stoties vyr. agronomu.
Nuo 1958 m. paritinis darbuotojas: TSKP Krasnojarsko krašto komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vedėjas, TSKP CK RTFSR partinių organų skyriaus instruktorius. Nuo 1961 m. – TSKP Totorijos komiteto antrasis sekretorisu, 1967–1979 m. – Mari ATSR partijos komiteto pirmasis sekretorius.
1979–1983 m. dirbo sąjunginio susivienijimo "Sojuzselchozchimija" («Союзсельхозхимия») pirmininku – TSRS žemės ūkio ministro pavaduotoju, 1983–1985 m. – Rusijos TSFR žemės ūkio ministru.
1985 m. balandžio mėn. – 1989 m. rugsėjo mėn. V. Nikonovas buvo TSKP CK sekretoriumi. Kandidatas į TSKP CK narius nuo 1971 m., CK narys – nuo 1976 m. TSKP CK Politinio biuro narys 1987–1989 m.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 6–11 šaukimų deputatas. TSRS liaudies deputatas nuo 1989 m.
Disidentas
Disidentas ( – nesutinkantis, prieštaraujantis) – asmuo, aktyviai oponuojantis vyraujančiai nuomonei, politikai ar struktūrai, nepripažįstantis (nesilaikantis) vyraujančios ideologijos.
Disidentas paprastai griežtai laikosi valstybėje priimtų teisės normų, ypač konstitucijos, nenaudoja smurto ir apsiriboja aktyvia žodine valdžios ar dominuojančios ideologijos kritika. Paprastai ši sąvoka apibūdina politinius disidentus, kovojančius prieš autoritarinį režimą ar nusistovėjusią konstitucinę tvarką.
Taip pat išskiriami socialiniai disidentai, kovojantys prieš dominuojančią socialinę sistemą, bei religiniai disidentai. Asmuo, kuris, opoziciją išreiškia ne tik ne tik žodine kritika, bet ir karine jėga, vadinamas rezistentu.
Disidentai antikomunistai
Disidentais vadinami XX a. šeštojo dešimtmečio pabaigos-devintojo dešimtmečio opozicinio sąjūdžio TSRS bei kai kuriose sovietinio bloko valstybėse dalyviai, pvz., Čekoslovakijoje taip buvo vadinami „Chartija 77“ dalyviai. Terminas paplito Vakarų šalyse, labiau taikytas rusų ir kitų TSRS slavų tautų žmonėms, o TSRS okupuotose šalyse, pvz., Baltijos šalyse, disidentų judėjimas laikomas pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalimi.
Judėjimo pradžia
Disidentų sąjūdis TSRS prasidėjo po J. Stalino mirties 1953 m. ir po 1956 m. TSKP XX suvažiavimo šiek tiek sušvelnėjus sovietiniam totalitariniam režimui (vadinamasis atšilimas). Pradėti platinti sovietinės cenzūros uždrausti ir Vakarų šalyse išleisti literatūros kūriniai, Maskvoje, prie paminklo V. Majakovskiui pradėti rengti poezijos skaitymai. Savilaidos būdu buvo leidžiama necenzūruota spauda – 1960 m. literatūrinis almanachas „Sintaksis“, 1961 m. žurnalas „Feniks 61“, 1968–1983 m. „Einamųjų laikų kronika“ (Хроника текущих событий) ir kt. Disidentai, kurių vieno disidentų, A. Amalriko, duomenimis, 1969 m. buvo apie 1000, siekė informuoti TSRS ir Vakarų šalių visuomenę apie padėtį Tarybų sąjungoje.
Demonstracijomis, kurių pirmoji surengta 1965 m. gruodžio mėn. Maskvoje, disidentai protestavo prieš kitaminčių persekiojimą, Varšuvos bloko karinę intervenciją į Čekoslovakiją (1968 m. rugpjūčio 25 d.) ir kitą. Didelę reikšmę disidentų judėjimo plėtrai ir represijų prieš juos paūmėjimui turėjo „Atviras laiškas“, kurį 1965 m. lapkričio mėn. išplatino dvasininkai Glebas Jakuninas ir Nikolajus Ešlimanas.
Judėjimo plėtra
Represijos disidentų sąjūdžio nenuslopino. 1969 m. gegužės mėn. Maskvoje įkurta Žmogaus teisių TSRS gynimo iniciatyvinė grupė, 1970 m. lapkričio mėn. – Žmogaus teisių gynimo komitetas, į kurį įėjo Andrejus Sacharovas, A. Tverdochlebovas, V. Čalidze). 1976 m. kovo mėn. A. Sacharovas, Jelena Boner, Jurijus Orlovas įkūrė pirmąją TSRS Maskvos Helsinkio grupę. Netrukus tokios grupės sukurtos Lietuvoje (Lietuvos Helsinkio grupė), Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje.
Disidentus imta tremti iš TSRS. 1977 m. ištremtas Aleksandras Solženicynas, 1979 m. A. Ginzburgas, E. Kuznecovas ir kt. Keturis kartus teistas V. Bukovskis 1976 m. iškeistas į Čilės komunistų partijos vadovą L. Korvalaną. 1972 m. iš V. Čalidzės, 1978 m. iš P. Grigorenkos atimta TSRS pilietybė. Kartu su „oficialiais“ disidentais buvo ištremti ir judėjime nedalyvavę sovietinei valdžiai neįtikę asmenys, tokie, kaip būsimas Nobelio premijos laureatas Josifas Brodskis.
Nuo 1985, TSRS prasidėjus vadinamajai perestroikai, represijos prieš disidentus silpnėjo. 1990 m. paleisti paskutiniai politiniai kaliniai.
Religiniai disidentai
XVI a. pradžioje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir Lenkijos karalystėje disidentais buvo vadinami visi nekatalikai, visų pirma stačiatikiai (nuo 1596 m. Bresto unijos – dizunitai). XVI a. viduryje evangelikai liuteronai, evangelikai reformatai ir čekų broliai vadinti eretikais, nuo 1573 m., patvirtinus Varšuvos konfederacijos aktą – disidentais. 1717 m. Varšuvos seimo nutarimu stačiatikius vėl imta vadinti disidentais. 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijoje paskelbus visišką tikybos laisvę disidentų sąvoka nebevartota. XVIII a. tariamas disidentų gynimas buvo vienas pretekstų Rusijai ir Prūsijai kištis į Abiejų Tautų Respublikos vidaus reikalus.
Ateitininkai
miniatiūra|212x212px|Ateitininkų federacijos logotipas Ateitininkai – lietuviška katalikiška jaunimo organizacija, įkurta 1911 m. Į ją priimami mokiniai, studentai, nariais laikomi ir mokslus baigę organizacijos nariai (sendraugiai).
Ženklas
Ateitininkų ženkle vaizduojama tulpė, kuri simbolizuoja dvasinę jaunystę. Penki jos žiedlapiai – penkis ateitininkų principus. Ženklo centre iš trijų linijų, kurios simbolizuoja tris Dieviškasias dorybes: tikėjimą, viltį ir meilę – sudarytas kryžius. Jis simbolizuoja krikščionybę. Kryžiaus centre yra saulė, kuri simbolizuoja tikėjimo šviesą. Ženklo apačioje yra puslankis reiškiantis pasaulį. Dar žemiau yra gediminaičių stulpai, kurie simbolizuoja Lietuvą.
Istorija
1905−1914 m. laikotarpyje prasidėjo ateitininkų judėjimas − mokslus einančio jaunimo organizacija, pasirinkusi šūkiu „Visa atnaujinti Kristuje“ ir gavusi vardą nuo 1911 m. Kaune pradėjusio eiti Draugijos žurnalo priedo „Ateitis“ (ėjo iki 1940 m.). Vėliau leidinys ėjo JAV (iki 1998 m.), o nuo 1999 m. vėl leidžiamas Lietuvoje.
Lietuvoje ateitininkams vadovavo Pranas Dovydaitis, Stasys Šalkauskis, Kazys Pakštas, Pranas Kuraitis.
1921 m. gruodžio 6−8 d. ateitininkų sąjūdis tapo organizacija (kai įvyko studentų ir moksleivių konferencija bei priimtas statutas). Vėliau ateitininkai aktyviai veikė nepriklausomoje Lietuvoje, skatindami steigimąsi ir veiklą kitų organizacijų: krikščionių darbininkų sąjūdžio, pavasarininkų, kitų katalikiškų organizacijų. Jų pradėtas sąjūdis sudarė pagrindą ir apskritai katalikų organizaciniam gyvenimui. Visas katalikų veikimas reiškėsi per inteligentiją, išaugusią ateitininkų gretose.
1927 m. Palangoje įvykusioje konferencijoje įsisteigė Ateitininkų federacija su trimis sąjungomis: moksleivių, studentų, sendraugių − ateitininkų (baigusių mokslus ir savarankiškai gyvenančių ateitininkų).
1930 m. tautininkų partija uždraudė moksleivių ateitininkų sąjungos veiklą.
Abiejų sovietinių okupacijų laikotarpiu (1940 m. ir nuo 1944 m.) ateitininkų veikla laikyta antivalstybine.
Lietuvoje iškilus Sąjūdžio bangai, 1989 m. lapkričio 25−26 dienomis Vilniuje įvyko Lietuvos ateitininkų atkuriamasis suvažiavimas.
1990 m. Lietuvoje atkurtos ateitininkų studentų ir moksleivių sąjungos.
Sąjungos
Ateitininkų Federacija yra suskirstyta į 4 Sąjungas pagal amžiaus grupes. Kiekviena iš sąjungų turi atskirą sąjungos narių suvažiavimo metu renkamą valdymo organą – Valdybą, besirūpinančią visos sąjungos veiklos koordinavimu.
Jaunųjų Ateitininkų Sąjunga
JAS vienija 7-14 metų amžiaus moksleivius ateitininkus. Sąjungos tikslas – sudaryti jaunuomenei sąlygas visapusiškai brandinti asmenybę, aktyviai dalyvauti visuomenės kultūriniame, visuomeniniame ir religiniame gyvenime. Siekdama šio tikslo Jaunųjų Ateitininkų Sąjunga vadovaujasi tais pačiais penkiais principais, kaip ir vyresni ateitininkai: katalikiškumu, tautiškumu, inteligentiškumu, visuomeniškumu, šeimiškumu.
Moksleivių Ateitininkų Sąjunga
Moksleivių ateitininkų sąjunga vienija katalikus moksleivius, norinčius užaugti brandžiomis, įvairiapusiškomis, veikliomis asmenybėmis, galinčiomis aktyviai dalyvauti visuomeniniame, kultūriniame bei religiniame gyvenime. Akademijose, kursuose, stovyklose, kuopų veikloje ugdomas gyvas bei veiksmingas katalikų tikėjimas, diegiamos ir stiprinamos vertybės, skatinama sąmoninga savo Tėvynės bei artimo meilė, žadinamas nuolatinis žinių troškimas bei kūrybiškumas. Paskaitose, diskusijose, įvairiuose užsiėmimuose gilinamasi į rūpimas bei aktualias temas, lavinami sugebėjimai logiškai mąstyti, laisvai ir aiškiai reikšti savo mintis. Kelionėse, šventėse, žaidimuose moksleiviai atsipalaiduoja, bendrauja ir bendradarbiauja, atskleidžia ir ugdo savo gabumus. Kiekvienas narys gali rasti nišą, kur pasireikšti, aktyviai dalyvaudamas daug gauti, bet kartu ir duoti.
Studentų Ateitininkų Sąjunga
thumb|left|Studentų ateitininkų sąjungos Dvasios vadas kun. dr. Usoris sveikina VDU studentų ateitininkų ir „Giedros“ draugoves bei „Narsos“ studentų abstinentų korporaciją bendros šventės proga 1930 m. gegužės 25 d. [[Pažaislis|Pažaislio miške ]] thumb|Lietuvos studentų ateitininkų Lietuvos nepriklausomybės 10 metų sukaktuvių minėjimas 1928 m. vasario 16 d. [[VDU|Lietuvos universitete]] thumb|Lietuvos studentų ateitininkų Lietuvos nepriklausomybės 10 metų sukaktuvių minėjimas 1928 m. vasario 16 d. [[VDU|Lietuvos universitete]]
Studentų ateitininkų sąjunga Lietuvoje atkurta 1993 m.
Kasdienė studentų ateitininkų veikla vyksta atskirose grupelėse universitetuose arba bendrai mieste, kai nuolat susitinkama, diskutuojama pasaulėžiūriniais ir visuomenei aktualiais klausimais.
Taip pat studentai ateitininkai organizuoja tradicines žiemos ir vasaros studentų ateitininkų akademijas (SAŽA ir SAVA), ateitininkų ideologijos, teologijos kursus, konferencijas. Studentai yra pagrindiniai jaunučių ir moksleivių ateitininkų stovyklų ir kitų renginių organizatoriai.
Be to, Studentų ateitininkų sąjunga reiškia savo pozicijas aktualiais klausimais (pvz., dėl aukštojo mokslo reformos).
Ateitininkų Sendraugių Sąjunga
Šiai sąjungai priklauso mokslus baigę ateitininkai, kurie padeda ugdyti jaunesnius ateitininkus.
Kęstutis
Korporacija „Kęstutis“ – studentų ateitininkų vyrų korporacija, įsteigta 1926 m. spalio 13 dieną Lietuvos universitete Kaune. Atkurta 1996 m. birželio 13 d. Kaune.
Korporacija savo misiją apibūdina kaip „visuomeninę veiklą, kuria siekiama pozityviai įjautrinti visuomenę krikščioniškų vertybių atžvilgiu, besiremiančią bažnyčios socialiniu mokymu, kritiniu šiuolaikinės visuomenės pažinimu, tarpusavio solidarumu ir asmeninėmis iniciatyvomis“. Korporacijos narių tarpe buvo ir yra žinomų visuomenės veikėjų: kun. Vytautas Bagdonavičius, Juozas Kojelis, buvęs finansų ministras Vytautas Dudėnas, buvęs Seimo vicepirmininkas Feliksas Palubinskas, buvęs Ateitininkų federacijos vadovas Justinas Pikūnas ir kiti.
Giedra
thumb|left|Korporacija „Giedra" 1932 m. gegužės mėn. 22 d. Korporacija „Giedra“ – studenčių ateitininkių moterų korporacija, įsteigta 1925 m. lapkričio 20 dieną Lietuvos universitete, Kaune kaip studenčių ateitininkių draugovė, o 1934 m. tapusi korporacija. 1947 metais atkurta Hanau stovykloje (Vokietija), o 1951-aisiais atgaivinta Či­kagoje.
Šios korporacijos garbės nariai buvo prof. Stasys Šalkauskis, kuris aktyviai dalyvavo „Giedros“ įsikūrime, parinko jai šūkį – „Į kalną, į viršūnes!“, ir rašytoja Marija Pečkauskaitė–Šatrijos Ragana.
Apie „Giedros“ įsikūrimą Ona Gaigalaitė-Beleckienė savo atsiminimuose rašė:thumb|Studenčių ateitininkių draugovė 1929 m. balandžio mėn. 14 d. Ateitininkų rūmų kieme''Giedra mano akyse tebestovi, kaip jungtis ir bendradarbiavimas tyrų, gerų, jaunų širdžių, kopiant į kalno viršūnes. Vienos giedrininkės buvo aktyvesnės, kitos pasyvesnės, bet visų veidai giedri, rankos ištiestos bendram darbui. Studentės tuo laiku buvo švyturiai mūsų liaudyje. Nežinau tokių, kurios nebūtų įsipareigojusios dirbti ir talkinti, organizuoti ar vadovauti kokiame nors visuomeninio darbo bare – kas švietimo, auklėjimo, kas socialinės globos, kas labdarybės, kas motinos ir vaiko, kas mergaičių ir našlaičių globoje, kas spaudos darbe. Per studentiškas atostogas, kas vykdavo į provinciją, į kaimus, kiekviena gaudavo pavedimą – suorganizuoti kursus, paskaityti paskaitą, surengti minėjimą ar kokį renginį, parodą ir t. t. Draugovėje telkėsi ir atskiri būreliai, kaip antai Antanina Čeilytkaitė (Žagrakalienė) subūrė studenčių literačių grandinę „Trylika“, kurios ryžosi bendromis jėgomis versti skandinavų moterų kūrybą, nes skandinavų tautos lietuvių širdžiai buvo arčiausia, – Sigrid Unset, Malva Talvio, Selma Lagerlef, Sali Salimen ir kt. Būrelio narės bandė plunksną savojoj kūryboj. Kitas būrelis pasišventė samarietiškiems darbams – ėjo slaugyti sergančios rašytojos Onos Pleirytės-Puidienės. Užrašinėjo jos mintis, kūrybos nuotrupas, vedė jos dienoraštį. Mėgstančios sportą ir gracingą šokį buvo susitelkusios į sporto būrelį, kuriam vadovavo sportininkė Petronėlė Sarukaitytė-Dineikienė''.thumb|left|Studenčių ateitininkių draugovė 1929 metais thumb|Vytauto Didžiojo universiteto studenčių ateitininkių korporacijos „Giedra" tradicinė arbatėlė, 1935 m. lapkričio 20 d. Kaune Giedrininkės aktyviai dirbo kaimo jaunimo organizacijoje – Pavasario sąjungoje ir Katalikių moterų draugijoje. Baigusios studijas giedrininkės buvo vadinamos „vyresniosiomis giedrininkėmis“, jos tęsė savo veiklą įvairiuose katalikiškos akcijos baruose.
Giedrininkių veiklą 1940 m. nutraukė bolševikų okupacija – buvo uždraustos visos katalikiškos organizacijos ir didelė dalis giedrininkių 1941 m. ištremta į Sibirą, kur daug jų dėl žiaurių gyvenimo sąlygų (šalčio ir bado) žuvo. 1944 m., antrą kartą į Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, dalis giedrininkių su savo šeimomis pasitraukė į Vakarus, tačiau neužmiršo savo idealų ir, kiek buvo galimybių, vėl būrėsi.
Gaja
Medikų korporacija „Gaja" įsteigta 1928 m., atkurta 2005 m. gruodžio 16 d., veikia iš esmės LSMU MA. Ateitininkų medikų korporacija „Gaja“, įgyvendindama korporantiškumo idėją, vadovaujasi ateitininkų ideologija ir vienija jos narius profesiniu pagrindu. Korporacijos veiklos kryptys bei uždaviniai – saviugda ir visuomeninis veikimas. Siekia ugdyti profesinį pašaukimą, formuoti krikščioniška pasaulėžiūra grįstą žmogaus sampratą, gerbti ir ginti žmogaus orumą, tobulėti profesinėje srityje, užsiimti savišvieta, įgyti katalikui inteligentui būtinų žinių apie pasaulį, prisidėti prie universiteto akademinės bendruomenės klestėjimo. Remia ir palaiko vienas kitą, siekia sukurti stiprią korporacijos bendruomenę.
Korporacijos emblema (ženklas) – puplaiškio šakutė ir auksinės spalvos žaltys tamsiai raudoname dugne. Spalvos – tamsiai raudona viršuje, viduryje balta siauresnė, geltona apačioje.
Juostelė – 1–1,5 cm pločio su korporacijos spalvomis, rišama per dešinį petį. Kepurė – tamsiai raudonos spalvos, viršuje kairėje – emblema, šono apačioje – juostelė iš korporacijos spalvų.