cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vitalijus Kličko
Vitalijus Volodimirovičius Kličko (g. 1971 m. liepos 19 d., Belovodskojėje, Kirgizijos TSR, TSRS) – Ukrainos politikas, dabartinis Kijevo meras (nuo 2014 m.), Kijevo miesto valstybinės administracijos vadovas ir buvęs boksininkas.
Sportinė karjera
Jis tapo Pasaulio bokso tarybos (World Boxing Council), Pasaulio bokso organizacijos (World Boxing Organization) ir bokso žurnalo „The Ring“ čempionu. Pasaulio bokso taryba taip pat jį skelbė nusipelniusiu buvusiu čempionu. V. Kličko pradėjo savo politinę karjerą 2005 m. dar būdamas profesionalu boksininku. Jis atšaukė savo bokso karjerą 2013 m. Jis yra pirmas pasaulio bokso čempionas turintis mokslo daktaro laipsnį.
Sportininkas buvo žinomas dėl savo galingų smūgių ir gerų rezultatų. 87,23% savo kovų V. Kličko laimėjo nokautais ir pagal šį rodiklį yra antras tarp visų profesionalių sunkiasvorių boksininkų. Pats sportininkas nei vienoje savo kovoje nebuvo nukautuotas. Vienintelius du savo pralaimėjimus jis patyrė dėl traumos ir stiprios žaizdos paakyje, taip pat abejose šiose kovose jis pirmavo pagal taškus.
Jo brolis Vladimiras Kličko taip pat yra boksininkas ir yra buvęs profesionalų boksininkų čempionas.
Politinė karjera
Savo politinę karjerą V. Kličko pradėjo 2006 m., kai Kijevo mero rinkimuose liko antras. 2010 m. jis subūrė Ukrainos demokratinių reformų aljansą, su kuriuo 2012 m. rinkimuose pateko į Ukrainos aukščiausiąją Radą. 2013–2014 m. Euromaidano įvykiuose politikas buvo svarbi ir matoma figūra. 2014 m. V. Kličko planavo dalyvauti šalies prezidento rinkimuose, tačiau atšaukė savo kandidatūrą paremdamas Petro Porošenką. 2014 m. gegužės 25 d. politikas buvo išrinktas šalies sostinės meru.
Nuo 2015 m. politikas priklauso Petro Porošenkos blokui ir vadovauja šiai partijai.
Žemalėnai
Žemalėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės vakaruose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Upynos, 2 km į pietus nuo Šiaulių−Kretingos geležinkelio.
Kaimo šiaurės vakariniu pakraščiu teka Žemalė (dešinysis Upynos intakas), iš rytų prieina Dirmiškės pelkė.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo 1650 m.
1854 m. Žemalėnuose buvo įsteigta pradinė mokykla.
Škotijos žemuma
thumb|right|300px|Atskirtos aukštumos ir žemumos Škotijos žemuma ( 'užsieniečio vieta', ) – istorinis Škotijos regionas.
Geologiškai žemumas nuo aukštumų skiria Hailando sprūdis. Į žemumos regioną įeina tokios istorinės bei esamos apskritys kaip: Airšyras, Bervikšyras, Klakmananšyras, Damfrisšyras, Rytų Lodianas, Faifas, Kinrosšyras, Kirkudbraitšyras, Lanarkšyras, Vidurinis Lodianas, Piblesšyras, Renfrušyras, Roksburgšyras, Selkirkšyras, Vakarų Lodianas ir Vigtaunšyras.
Terminas „žemumos“ daugiausiai naudojamas apibūdinti Škotijos žemumas, Škotijos istoriją bei Škotijos klanų sistemą, taip pat genealogijoje.
Juodasis sodinis pelėdgalvis
Juodasis sodinis pelėdgalvis (, Mamestra persicariae, ) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys.
Mošavas
Mošavas (hebr. מושב; kaimas, sodyba) – kolektyvinis ūkininkavimo būdas Izraelyje, atsiradęs Sionizmo laikais Palestinoje, žydų imigracijos bangos metu, XX a.
Buitis organizuojama ir tiekimas vykdomas kooperatiniais pagrindais, darbus stengiamasi dirbti kolektyviai. Dirbantys žmonės turi privačią nuosavybę, bet ne žemę. Mošavai išskirtiniai tuo, kad sukūrė savus pardavimo, tiekimo ir aptarnavimo susivienijimus. Daugiausiai juose kolektyviai auginamos daržovės ir lauko kultūros, siekiant našiau išnaudoti ir taupyti žemės ūkio techniką. Kituose žemės ūkio šakose, tokiose kaip gyvulininkystė, vaisių ir gėlių auginimas, daugiau dirbama individualiai.
Mošavuose renkama rinkliava (hebr. „mamy vaad“), vienoda visiems gyventojams. Geresniems ūkininkams sudarytos palankesnės sąlygos, tuo tarpu kibucuose visi gyventojai teoriškai gauna vienodas pajamas.
Mošavus valdo išrinkta taryba (hebr. „vaad“).
Yra kelios mošarų rūšys:
Istorija
Pirmas mošavas buvo įkurtas Jerzelio slėnyje 1921 m. rugsėjo 11 d.
1986 m. Izraelyje buvo 448 mošavai, kuriuose dirbo 156 tūkstančiai žmonių. Tarp jų buvo 405 moshav ovdim ir 43 Moshav shitufi.
Siuchbataras
Siuchbataras arba Suche Batoras  – miestas šiaurės Mongolijoje, prie Orchono upės. Selengės aimako sostinė. Geležinkelio stotis prie Transmongolijos geležinkelio. 19,2 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Ivanas Paleičikas
Ivanas Paleičikas (g. 1956 m., rugpjūčio mėn. 18 d., Gardine, Baltarusijos lenkų šeimoje) - investuotojas, verslininkas, vienas turtingiausių Lietuvoje žmonių, kurio bendra turto vertė siekia beveik 180 mln. €.
Biografija
1963 - 1971 mokėsi Papernės (Baltarusija) 8-metėje mokykloje, 1971 - 1973 - Gostilovo (Baltarusija) vid. m-kloje.
1974 - 1979 m. atvykęs iš gimtosios Lydos į Kauną, čia studijavo elektrotechniką Kauno politechnikos institute (dabar – Kauno technologijos universitetas Čia susipažino ir su būsima žmona Birute Paleičikiene, su kuria užaugino sūnų ir dvi dukras. Mokslus politechnikume baigė su pagyrimu. Aukštas įvertinimas suteikė teisę pačiam rinktis darbo vietą. Po studijų pradėjo dirbti meistru tik pradėjusioje veikti naftos perdirbimo gamykloje Mažeikiuose, o jau po septynerių metų Ivanas paskiriamas gamyklos vyriausiuoju energetiku. Būdamas 27-erių, jau vadovavo 800 žmonių.
1979 - 1993 - Mažeikių naftos perdirbimo įmonės 4-ojo cecho vyr. meistras, aikštelės virš., cecho virš. pav., vyr. energetikas. 1993 - UAB "Inkomi" Naftos skyriaus dir., gen. dir., 1993-1999 UAB "Lukoil Baltija" gen. dir. pav., gen. dir., 1999 - 2000 - "Northern Europe - Lukoil Investholding GmbH" atstovybės Lietuvoje gen. dir., Baltijos regiono vad.
Iki 2016 m. dirbo ir vadovavo degalinių tinklui Lukoil Baltija iki kol koncernas pardavė degalines Lietuvoje, Latvijoje ir Lenkijoje austrų kompanijai „Amic Energy Management GmbH“ ir nusprendė iš Lietuvos degalinių rinkos pasitraukti.
Kiti verslai: 1996 metais įsteigta įmonė „Vaizga“, kurioje sutelktas šeimos verslas per kurią valdomos kitos įmonės. Įgimto verslumo, įgyto išsilavinimo bei žingeidumo ir plataus požiūrio dėka Ivanas Paleičikas neapsiribojo tik naftos produktų sektoriumi. Drauge su žmona kūrė naujas darbo vietas, steigė įmones užsiimančias nuosavo turto nuoma, biologinės kilmės degalų gamyba, taip pat elektros energijos gamyba ir paskirstymu, transporto paslaugomis ir net žemės ūkiu.
2017 m. po rebrandingo kampanijos, didžiausio Lietuvoje degalinių tinklo "VIADA" pagrindinė akcininkė - UAB Vaizga.
Viešosios nuomonės ir rinkos tyrimų bendrovės „Spinter“ 2002 m. darytoje apklausoje 2,4 proc. respondentų nurodė Paleičiką tarp verslo pasaulio asmenybių, darančių didžiausią įtaką valdžios sprendimams.
ZAZ
ZAZ:
Peltsama
Peltsama – miestas vidurio Estijoje, prie Tartu-Talino kelio ir Peltsamos upės. Metalo apdirbimo, maisto (vyno ir vaisių) pramonė. Yra XIV a. architektūrinių paminklų, bažnyčia, išlikęs dvaras.
Istorija
Miestas įkurtas 1272 metais. 1926 m. gavo miesto teises.
Arvajcheras
Arvajcheras  – miestas centrinėje Mongolijoje. Žemutinio Changajaus aimako sostinė.
2000 metais mieste gyveno 19 tūkst. žmonių, 2004 metais – 23 tūkst., o 2006 metais – 24 tūkst.
Šelvenai
Šelvenai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, 21 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, prie kelio.
Istorija
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Šakynos seniūnijai, nuo 1920 m. Šelvenų seniūnijos centras, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 22 ūkiai.
Marijampolės savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Marijampolės savivaldybės taryba – Marijampolės savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Teisinis pagrindas
Pagal Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymo 4.14 str. papildymo ir 5 str. pakeitimo įstatymo įgyvendinimo įstatymo 1 str. 2d. buvo panaikinta Marijampolės rajono savivaldybė, jos administracija reorganizuota. Marijampolės savivaldybei buvo priskirta Gudelių, Igliaukos, Liudvinavo, Marijampolės, Sasnavos, Šunskų seniūnijos. Po teritorinės administracinės reformos Marijampolės savivaldybės bendras plotas padidėjo iki 75,5 tūkst. ha, gyventojų iki 70 800.
Veikla
Meru išrinktas Vidmantas Brazys.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Rimkai (Klaipėda)
Rimkai – Klaipėdos miesto dalis, esanti miesto pietryčiuose, abipus geležinkelio į Šilutę. Rytiniu ir pietiniu pakraščiu prateka Smeltalės upė. Yra Rimkų geležinkelio stotis, kolektyviniai sodai. Su Klaipėda jungia Rimkų gatvė ir Šilutės plentas. Į rytus nuo gyvenvietės eina kelias.
Istorija
XVIII a. buvo Rimkų dvaras. Jo įkūrėju laikomas apie 1785 m. būsimos dvarvietės sklypą nupirkęs Mišeikių dvaro savininkas, Klaipėdos pašto sekretorius ir banko savininkas J. G. Šulcė), dvarą sūnaus garbei pavadinęs Karlsbergu . 1842–1853 m. per Karlsbergo dvarą su kaimu nutiestas plentas Klaipėda–Tilžė. Vėliau plento vakarinėje pusėje, nupirkus iš dvaro žemės ruožą geležinkelio tiesimui, buvo pastatyta Rimkų geležinkelio stotis.
Iki XX a. vidurio kaimas lietuviškai vadinosi Vaidaugais, vėliau pervadintas Rimkais ir prijungtas prie miesto.
Alherdas Bacharevičius
Alherdas Bacharevičius (, 1975 m. sausio 31 d. Minskas), baltarusių rašytojas ir vertėjas.
Barun Urtas
Barun Urtas – miestas Mongolijoje. Suchė Batoro aimako sostinė. 2006 m. duomenimis mieste gyveno 12 000 žmonių.
Klokotas
Klokotas, oficialiai Klokot-Vrbovacas  – miestas ir savivaldybė Gnilanės srityje, pietryčių Kosove. Savivaldybė skirstoma į Klokoto miestą (administracinį centrą) bei į 3 kaimus: Mogilą, Vrbovcą ir Grnčarą.
Klokoto savivaldybė įkurta 2010 m. sausio 8 d. Prieš tai priklausė Vitinos savivaldybei. Kosovo savivaldybių, įkurtų po 1999 m., Serbijos vyriausybė nepripažįsta ir laiko Klokotą Vitinos savivaldybės dalimi.
Ekonomika
Savivaldybės ekonomika priklausoma nuo gamtos išteklių (daugiausia nuo mineralinio vandens atsargų), turizmo (du privatūs mineralinių vandenų kurortai), žemės ūkio bei nedidelių prekybos įmonių. Klokote yra karštųjų versmių, kurių temperatūra siekia iki 32° C.
Tautinė sudėtis
Savivaldybėje mišri tautinė sudėtis. Daugumą sudaro serbai ir albanai. Prieš Kosovo karą Klokote gyveno 1 500 gyventojų. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 1 064 gyventojai, savivaldybės teritorijoje 2 556 žmonės, tuo tarpu prieš karą gyveno 5 000.
Yoko Kanno
Joko Kanno (g. 1967 m. kovo 19 d.) – Japonijos kompozitorė, aranžuotoja ir muzikė, sukūrusi daug žymių garso takelių animė filmams ir televizijos serialams, taip pat vaidybiniams filmams, kompiuteriniams žaidimams ir reklamoms. Tarp žymiausių jos kūrinių yra garso takeliai tokiems animuotiems kūriniams kaip „Macross Plus“, „Turn A Gundam“, „Cowboy Bebop“, „The Vision of Escaflowne“, „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex“ ir „Wolf's Rain“.
Kanno taip pat rašo muziką ir Japonijos pop atlikėjams, kaip kad Maaja Sakamoto. Ji taip pat yra įgudusi pianistė ir grupės „Seatbelts“ narė. Su grupe ji atlieka savo pačios sukurtų kūrinių gyvus pasirodymus.
Biografija
Ji buvo pagrindinė muzikinio projekto „Seatbelts“ narė. Grupė vėl susibūrė 2004 m. tam, kad sukurtų garso takelį PlayStation 2 video žaidimui „Cowboy Bebop“, kuris Japonijoje buvo išleistas 2005 m.
XX a. 9-ajame ir 10-ajame dešimtmečiuose ji sukūrė daugelį garso takelių bendrovės „Koei“ žaidimams.
Andrejus Chadanovičius
Andrejus Chadanovičius (, 1973 m. vasario 13 d. Minskas), baltarusių poetas, vertėjas ir eseistas.
Lukoil Baltija
UAB „LUKoil Baltija“ - tai Baltijos regiono valdymo padalinys, apimantis Lietuvą, Latviją, Lenkiją, bei Suomiją. Jis valdo ir kontroliuoja Grupės įmonių veiklą šiuose regionuose.Dukterinių bendrovių valdymą vykdo centrinė holdingo bendrovė – UAB „LUKOIL BALTIJA“.
Generalinis direktorius - Ivanas Paleičikas.
Veikla
Pagrindinės veiklos kryptys yra prekyba naftos žaliava; bunkeruotė (laivų užpildymas degalais); mažmeninė ir didmeninė prekyba naftos produktais, suskystintom dujom ir tepalais per naftos bazes ir degalines; naftos bazių, degalinių ir autotransporto parko eksploatacija.
Anė iš Žaliastogių
Anė iš Žaliastogių – kanadiečių rašytojos Lucy Maud Montgomery romanas, pirmą kartą išleistas 1908 m. Laikomas sėkmingiausiu rašytojos kūriniu – jo pardavimai per daugiau nei šimtą metų siekia virš 50 milijonų kopijų. Romanas išverstas į daugiau nei 20 kalbų.
Knygoje pasakoja apie vienuolikmetę mergaitė Anę Šerli, kurią įsivaikina Matijus ir Merilė Katbertai – vidutinio amžiaus brolis ir sesuo. Mergaitė pas juos patenka per klaidą, kadangi Matijus ir Merilė iš pradžių nori įsivaikinti berniuką, galintį pagelbėti ūkio darbuose. Visgi jie pagaili našlaitės Anės ir leidžia jai pasilikti Žaliastogiuose (taip vadinama Katbertų sodyba). Romane aprašomas valiūkiškas, poetiškas Anės charakteris, mergaitės pažintys su vietiniais gyventojais bei įvairūs komiški nutikimai. Pagrindinė kūrinio tema – beribė vaikiška fantazija, meilė gamtai.
Lucy Maud Montgomery parašė ne vieną knygos tęsinį („Anė iš Evonlio“, „Anė iš salos“ ir t. t.), kuriuose pasakojama apie tolesnį Anės gyvenimą.
Į lietuvių kalbą išvertė Kęstutis Urba (pseudonimu Viltaras Alksnėnas), išleido „Alma Littera“. Juozo Miltinio dramos teatras 2012 m. romano motyvais pastatė spektaklį.
Ožas (upė)
Ožas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Zambruvo apskrityje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė teka Lomžos tarpupio geografiniame regione. Upė išteka iš Červoni Buro miško prie Šumovo kaimo. Upė įteka į Narevo upę prie Ružanos kaimo.
Zunmodas
Zunmodas – miestas centrinėje Mongolijoje, 30 kilometrų į pietus nuo sostinės Ulan Batoro. Tiobo aimako sostinė. Gyvena 14,6 tūkst. žmonių.
Neringos miesto taryba 1990–1995 m.
Neringos miesto savivaldybės taryba – Neringos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Neringos miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Neringos miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Neringos miesto savivaldybės taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Neringai priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.
Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Petras Variakojis
Petras Variakojis (g. 1957 m. gegužės 11 d. Kaune) – lietuviško cirko artistas-klounas, oro gimnastas (karjeros pradžioje), dresuotojas. Seniausios Lietuvos cirko artistų dinastijos atstovas. Vienintelio Lietuvoje profesionalaus „Baltijos cirko“ įkūrėjas ir direktorius.
Biografija
1976 m. baigė Maskvos estrados ir cirko meno mokyklą. Cirko arenoje debiutavo su oro gimnastikos numeriu „Oro skrydis“ (atlikdavo 5 gimnastai). Netrukus vedė tos pačios cirko mokyklos auklėtinę Olgą – dviračių figūristę.
1995 m. įkūrė viešąją įstaigą „Baltijos cirkas“. Yra šio cirko direktorius ir artistas.
2000 m. P. Variakojui suteiktas Rusijos cirko meno akademijos akademiko vardas.
2007 m. P. Variakojis apdovanotas sidabriniu Rusijos cirko meno akademijos garbės ženklu.
Jacopo della Quercia
Jakopas dela Kverča (, tikr. Jacopo di Pietro d’Agnolo di Guarnieri, apie 1374–1438 m. spalio 20 d.) – italų renesanso skulptorius, reikšmingiausias Sienos mokyklos atstovas.
Biografija
Jakopas dela Kverča gimė apie 1374 m. Sienoje. Jo tėvas buvo auksakalys ir medžio drožinėtojas Piero di Angelo. Jakopo pravardė Kverča yra kilusi iš to paties pavadinimo Sienos rajono. Jakopas mokėsi tėvo amato – metalo dirbinių ir medžio drožimo, vėliau perėjo dirbti su marmuru. Ilgainiui tapo vienu iš garsiausių savo meto Italijos skulptorių, vieninteliu tokiu garsiu, kuris buvo ne iš Florencijos. 1401 m. jis pirmąkart dokumentuotas konkurse dėl garsiųjų Florencijos Šv. Jono baptisterijos durų, kurį laimėjo Gibertis. Kverčos projektas neišliko. Pirmuoju tikrai žinomu jo darbu laikoma „Madonos ir Kūdikio“ marmurinė statula, užsakyta 1403 m. ir skirta Feraros katedrai. 1406 m. datuojamas užsakymas vienam pačių garsiausių Kverčos darbų − antkapiniam monumentui Lukos miesto valdytojo Paolo Guinigi mirusiai žmonai Ilaria del Caretto (Lukos katedroje). Kūrinio atlikimo maniera leidžia spėti, kad Kverča buvo susipažinęs su Burgundijos skulptoriaus Claus Sluter mokykla. Po to Lukos San Frediano bazilikoje Kverča atliko skulptūrinį Trenta altorių ir kitų darbų.
Svarbiausiu Kverčos darbu tapo Gajos fontano (Fonte Gaia) dekoras gimtosios Sienos Piazza del Campo aikštėje. Užsakymas datuojamas 1409 m. Kverča daugiausiai dirbo 1414–1419 m. periodu. Fontano viduryje turėjo būti vaizduojama Madona su Kūdikiu, o aplink – kardinolų dorybių alegorijos. 1858 m. Kverčos darbai buvo pakeisti restauraciniais skulptoriaus Tito Sarrocchi reljefais, išskyrus dvi statulas, kurios vaizdavo Aką Larenciją ir Rėją Silviją. Kverčos darbai, labai pažeisti, buvo perkelti į Santa Maria della Scala buvusios našlaičių prieglaudos ir ligoninės muziejų. 1417–1431 m. periodu Kverča dirbo ties Sienos Šv. Jono baptisterijos fontano projektu. Kartu vienu metu baptisterijoje dirbo Donatelas ir Gibertis. Kverčos kūryba buvo praturtinta Florencijos mokyklos įtaka. 1421 m. skulptorius atliko medinių polichrominių statulų „Gerosios naujienos“ kompoziciją kolegijai San Džiminjane. 1425 m. Kverča gavo svarbų užsakymą dekoruoti reljefais ir skulptūromis Šv. Petronijaus bazilikos Bolonijoje pagrindinį įėjimą. Šie darbai nėra visiškai baigti dėl skulptoriaus mirties. 1435 m. Kverča buvo paskirtas Sienos katedros prižiūrinčiuoju architektu. Jakopas dela Kverča mirė 1438 m. spalio 20 d. Sienoje. Jo kūrybos įtakos pėdsakų galima atsekti Mikelandželo kūryboje. Nemažai jo darbų yra sukaupta Sienos katedros muziejuje.
Žvirgždžiai (Darkiemio apskritis)
Žvirgždžiai arba Šmatovka (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Königsgarten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Шматовка) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Jurgaičių valsčiaus, nuo 1874 m. gegužės 6 d. Kalnių valsčiaus kaimas. Priklausė Balėtų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sadovojės apylinkės kaimas.
Polekėlė
Polekėlė – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Tyrulių; gyvenvietes skiria geležinkelis Kutiškiai – Pagėgiai. Kaimas pasiekiamas asfaltuotu keliu, vedančiu į Šiaulius ir Radviliškį. Stovi Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia, Polekėlės Daujotų koplyčia, globos namai. Veikia Polekėlės kaimo bendruomenė (pirmininkė Valentina Grinienė).
miniatiūra|250px|left|Riboženklis miniatiūra|250px|left|Gatvė Polekėlėje
Istorija
XVIII a. pabaigoje pastatyta Polekėlės bažnyčia. Pirmoji kaimo bažnyčia buvo pastatyta dvarininkų Daujotų. Bažnyčiai Jurgis Daujotas 1791 m. dovanojo 10 tūkstančių auksinų ir 2 margus žemės. Daujotų giminei įamžinti statytojas bažnyčią pavadino savo dvaro – Daujotavos vardu. 1930 m. Polekėlėje buvo įsteigta parapija. Pirmojo Polekėlės klebono Oželio, kuris čia klebonavo 35 metus, iniciatyva bažnyčia suremontuota, apdengta skarda. 1939 m. kovo 2 d. bažnyčia sudegė, liko tik medinė varpinė, kuri išlikusi iki šiol. Pradėta statyti mūrinė bažnyčia iki II pasaulinio karo neužbaigta. Dabartinė Polekėlės Švenčiausiosios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia baigta statyti 1977 m., gilaus brežnevizmo laiku.
1961 m. buvusiame Daujotavos dvare buvo įkurti kultūros namai. Nors Daujotų dvaras buvo įtrauktas į Kultūros paveldo registrą, bet kultūros vertybe nepaskelbtas. 1995 m. gruodžio mėn. pabaigoje – vasario pradžioje nugriauti abu medinių rūmų korpusai: vieno aukšto rūmų pastatas, statytas XVIII a. antroje pusėje ir dviaukštis, statytas XIX a. „Žmonės išsitampė dvarą po lentą, po plytą, išnešė senovinius koklius ir savo namuose pasimūrijo krosnis.“ (Rita Rekštienė)
miniatiūra|250px|Akmuo Polekėlės tarybiniam ūkiui atminti, stūksantis kaimo centre
Kaimo centre, šalia vieno iš dviejų kaimo barų, tebestovi išlikusi Daujotų giminės koplyčia – mauzoliejus. Po giminės herbu išlikę mauzoliejaus statybos metai – 1893-ieji. Tarybinio ūkio laikais vienas iš partinių veikėjų buvo sumanęs kaimui įrengti smuklę, kitų liudytojų pasakojimu – šašlykinę. Apie 1970–1973 m. iš mauzoliejaus rūsio buvo išnešti karstai ir perlaidoti Polekėlės kapinėse. Tiksliai žinoma, kad viename iš karstų buvo dvaro savininkės Ievos Daujotaitės brolio Jono Daujoto palaikai. Kiti liudytojai pasakojo, kad buvę ir daugiau karstų, vieni atsimena pasakojimus, kad ten buvę palaidoti partizanai iš Pumpučių giminės. Smuklės kape organizatorius buvo liepęs sumūryti net pagrindą barui, židinį, tačiau paveldosaugininkai tada uždraudė taip niekinti kapą. Dabar koplyčios–mauzoliejaus geležinės ornamentuotos durys užvirintos.
1935 m. įsteigta pradžios mokykla, vėliau Polekėlės vidurinė mokykla, veikusi per tris pastatus. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla uždaryta, kai joje mokėsi 36 kaimo vaikai. Uždarius mokyklą pastate kaimo žmonės įrengė šarvojimo salę.
1956–1992 m. buvo Polekėlės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, vėliau iki 1996 m. veikė Čiutelių žemės ūkio bendrovė.
Čerenkovo spinduliavimas
thumb|250px|Tipiškas melsvas Čerenkovo spinduliavimo švytėjimas iš vandenyje patalpinto branduolinio reaktoriaus. Čerenkovo spinduliavimas – elektromagnetinio spinduliavimo pasireiškimas, kai dalelės turinčios krūvį (pvz., elektronas) pralekia izoliatorių greičiu, didesniu už fazinį šviesos greitį toje medžiagoje. Reiškinys pavadintas rusų mokslininko Pavelo Čerenkovo vardu, kuris, kartu su kolegomis, 1958 m. už jo aprašymą gavo Nobelio fizikos premiją.
Fizikinė kilmė
Specialioji reliatyvumo teorija teigia, kad šviesos greitis c vakuume yra universali fizikos konstanta, tačiau kitose aplinkose, t. y. medžiagose šviesa gali sklisti žymiai mažesniu greičiu, ne c. Pavyzdžiui, vandenyje šviesa sklinda greičiu, lygiu 0,75 šviesos greičio vakuume. Todėl materija gali būti pagreitinta virš šviesos greičio toje medžiagoje branduolinių reakcijų metu bei dalelių greitintuvuose. Čerenkovo spinduliavimas pasireiškia tuomet, kai dalelė su krūviu, dažniausiai elektronas, lekia dielektrine medžiaga greičiu, didesniu už šviesos greitį joje.
Atradimas
1934 m. P. Čerenkovas atrado, kad skystis, veikiamas radžio skleidžiamų γ spindulių, pradeda švytėti.
Branduoliniai reaktoriai
Čerenkovo spinduliavimas dažniausiai naudojamas aukštos energijos dalelėms aptikti. Pvz., baseino tipo branduoliniuose reaktoriuose (reaktoriai, patalpinti vandens baseinuose) Čerenkovo spinduliavimo intensyvumas yra susijęs su branduolių dalijimosi įvykių dažniu, kurių metu susidaro aukštos energijos elektronai. Iš to galima spręsti apie reakcijos intensyvumą. Tuo pačiu šis charakteringas spinduliavimas naudojamas likusiam panaudotų kuro strypų radioaktyvumui nustatyti.
Astrofizikiniai eksperimentai
Aukštos energijos Kosminiai spinduliai, patekę į Žemės atmosferą, gali sukurti elektrono-pozitrono poras, skriejančias milžinišku greičiu. Šių dalelių su krūvių Čerenkovo spinduliavimas naudojamas kosminių spindulių šaltiniui ir intensyvumui nustatyti, pavyzdžiui, IACT metodu VERITAS, H.E.S.S. ir MAGIC eksperimentuose. Panašus metodas naudojamas dideliuose neutrinų detektoriuose, pvz., Super-Kamiokande ar IceCube.
Čerenkovo spinduliuotė gali būti panaudota nustatyti didelės energijos astronominių objektų, spinduliuojančių gama spindulius, savybėms: supernovų liekanų ar blazarų.
Dalelių fizikos eksperimentai
Čerenkovo spinduliavimas dažnai naudojamas dalelių fizikos eksperimentuose krūvį turinčioms dalelėms identifikuoti pagal spinduliuotės šviesą. Vienas moderniausių tokio tipo detektorių, RICH (ring imaging Cherenkov detector), pirmą kartą sukurtas praėjusio amžiaus 8-ame dešimtmetyje. Tokie detektoriai naudojami LHC eksperimentuose ALICE ir LHCb.
Siesikų miškai
thumb|250px|Kelias per Pasraučių mišką thumb|280px|Siesikų miškai žvelgiant iš Siesikų apylinkių ([[Barai|Barų)]]
Siesikų miškai – miškai vidurio Lietuvoje, Jonavos, Ukmergės ir Kėdainių rajonuose; prasideda 2 km į vakarus nuo Siesikų ir siauru puslankiu tęsiasi į vakarus, paskui į pietus 22 km, iki Liepių. Priklauso Kėdainių miškų urėdijos Šėtos girininkijai, Jonavos miškų urėdijos Liepių girininkijai ir Ukmergės miškų urėdijos Siesikų girininkijai. Apima 42,4 km² plotą. Masyvą sudaro Siesikų, Žeimelių, Pasraučių, Jovaišų, Garniškių, Kačėnų, Drobiškių, Žeimių ir kt. miškai.
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Miškai patenka į Obelies baseiną: teka Lankesa su intakais (Garankle, Vanga, Saulupe, Juodyne), Arvystas (su Arvystėliu), Nekula, Reteglė.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 55 %, pribręstantys 18 %, brandūs 12 %.
Siesikų miškuose sutinkami briedžiai, stirnos, šernai, lapės, elniai, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, jerubės, slankos. Yra Žeimelių miško ąžuolo genetinis draustinis, Kačėnų miško ąžuolo genetinis draustinis.
( )
„“ (be pavadinimo arba skliaustelių albumas) – trečiasis islandų post roko grupės Sigur Rós studijinis albumas išleistas 2002 m. spalį. Neturintis nei dainų tekstų, nei pavadinimų. albumas buvo tamsesnis, atviresnis ir mažiau priimtinas tęsinys po pasisekimą atnešusio “Ágætis Byrjun”, bet buvo teigiamai sutiktas visame pasaulyje. Puikūs albumo pardavimai sudarė sąlygas jam pasiekti 52-ąją Amerikos Billboard topo vietą. Pirmas albumo kūrinys buvo išleistas singlo pavidalu 2003 m. gegužę ir pasiekė 9-ąją vietą Amerikos Nielsen tope. Šitam grupės karjeros taške jie visam pasaulyje jau buvo pardavę daugiau kaip milijoną įrašų.
Įrašuose dalyvavo Jón Þór Birgisson (vokalas, gitara, klavišiniai instrumentai), Georg Hólm (bosinė gitara, klavišiniai instrumentai, ksylofonas), Kjartan Sveinsson (klavišiniai instrumentai, gitara), Orri Páll Dýrason (mušamieji, klavišiniai instrumentai), taip pat grupė Amiina (styginiai instrumentai). Garso inžinieriai – Ken Thomas (dirbęs su grupe ir prie Ágætis Byrjun), Marco Migliari.
Įrašymas
“Ágætis Byrjun įrašėme greičiau, pvz., bosinę gitarą ir būgnus tada įrašėm per savaitgalį. Šį kartą mes užtrukom tinkamos nuotaikos ir garso paieškose. Dainos buvo jau labai senos ir mes daugybę kartų jas buvom sugroję, todėl buvo sunku atrasti tinkamą „pavarą„įrašams pradėti.“ – sakė Jónsi.
Apie kūrinius
Albumą sudaro aštuonios pavadinimų neturinčios dainos. „Mes nenorėjome surašyti dainų pavadinimų vie todėl, kad jie turi būti surašyti.“ – sakė Kjartan viename interviu. „Manau yra puiku neturėti pavadinimo ant įrašo, tik muziką. Bus įdomu pažiūrėti, kas iš to išeis.“ – pridūrė Jónsi.
Visos albumo dainos buvo jau dvejus-trejus metus grotos koncertuose prieš įršant albumą: „Albumas “” yra gerokai mažiau nugludintas nei jo pirmtakas. Garsas nuogesnis ir gyvesnis ir jame mažiau išdailinimų ir saldybių. Daug kartų dainas atgrojus koncertuose po to jas įrašinėti mums nebuvo labai jaudinanti patirtis. Kitą kartą mes įrašinėsim tada kai sukursim, kad išlaikytume sau šviežumo pojūtį.” – sakė Jónsi.
Albumas perskirtas į dvi, po keturis kūrinius talpinančias dalis, kurias skiria 30 sekundžių tyla. Pirmoji dalis šviesi ir optimistinė, tuo tarpu antroji – niūresnė ir [[Melancholija|melancholiškesnė}}, “labiau žaidžianti kausytojo [[Emocija|emocijomis}}” – įvadino Jónsi. Pirmoje dalyje naudojama įvairesnė instrumentuotė: naudojamos pakartotinos Jónsi balso ištraukos (semplai) ir labiau akcentuojami klavišiniai instrumentai nei gitaros (būgnininkas Orri groja klavišiniais 1 ir 3 kūriniuose). Antroje dalyje naudojama tipiškesnis instrumentų sąstatas: gitara, bosas ir būgnai; Jónsi, kaip jau įprasta, grodamas gitara naudoja smičių. Albumo vokalas įrašytas išskirtinai tik „vilties kalba“.
Lyginant “” su “Ágætis Byrjun”, naujesnįjį darbą galima pavadinti minimalistiškesniu ir labiau atmosferiniu, jis žvarbesnis ir tamsesnis ir dėl to žymiai sunkiau priimamas nei jo pirmtakas. Ritmas albume paprastai lėtas (1 ir 3 kūriniuose iš vis nėra būgnų) ir dainos užtrunka kol pasiekią emocinę kulminaciją. Dideli emociniai kontrastai sukuria plačią emocinę skalę, nuo trapumo iki žiaurumo.
“Mums šis albumas atrodo kaip praėjusiojo tąsa. Mes „nesistengėm„patobulėti, taip tiesiog išėjo. Mums sunku paaiškinti kodėl progresas vyksta, nes mes niekad negalvojam, neanalizuojam to ką darom ir nediskutuojam apie tai tarpusavyje.“ – paaiškino Kjartan.
“Mums nerūpi ko iš albumo tikisi žiniasklaida, mes tiesiog jį padarėm tokį, kokį norėjom, ir tiek. Mes įsitikinę, kad tai geras darbas.” – pridūrė Georg.
Vilties kalba
Albumo dainos neturi tekstų. Jónsi dainuoja neegzituojančia kalba (islandiškai ‘vonlenska’, angliškai ‘hopelandic’, lietuviškai ‘vilties kalba’). Tai net nėra kalba, o tiesiog skiemenų tinkančių prie muzikos kratinys, tarnaujantis lyg papildomas instrumentas. Jónsi šia kalba paprastai dainuoja prieš sukuriant žodžius jau esančiom vokalo partijom. Buvo svarstoma apie daugelį kalbų, kurias galėtų grupė naudoti albumo “” įrašuose, tarp kurių buvo ir anglų kalba, bet buvo nuspręsta naudoti ‘vilties kalbą’. “Priežastis, kodėl nėra albume jokių dainų tekstų ta, kad dainos buvo sukurtos jau seniai ir Jónsi visą laiką dainavo jose tik „vilties kalba„. Jos jau buvo užbaigtos ir būtų buvę keista staiga įdėti tekstą į užbaigtą produktą.“ – sakė Orri.
Pavadinimas kilo nuo pirmos dainos kur Jónsi dainavo šia kalba – „Von“ („Viltis“) iš to paties pavadinimo albumo. Taip pat šia kalba įdainuotos “Ágætis Byrjun” daina „Olsen Olsen“ bei albumo “Takk...” 7-9 dainos.
Albumo apipavidalinimas
Visas albumo įpakavimas yra visiškai be teksto, nerasite net kūrinių sąrašo. Tik Jónsi rašysena parašytas užrašas “Sigur Rós” ant dėžutę dengiančio apvalkalo ir iš jo iškirpti skliausteliai ar du pusapskritimiai. Simboliai viršelyje greičiausiai skirti pabrėžti pavadinimo neturėjimą (klausytojas yra laisvas susikurti savo pavadinimą) arba tai yra albumo dualumo (dviejų pusių) simbolis. O galbūt tai nereiškia nieko. Kiekvienas susikurs savo interpretaciją.
Albumo apipavidalinimo (kuris yra tik skliaustelių, iškirptų dėžutę dengiančiam papildomam apvalkale, užpildymas) pagrindas yra grupės, šalia jų įrašų studijos Álafoss’e, darytos ir stipriai apdirbtos nuotraukos. Paveikslėliuose užfiksuoti krūmai, žolė, tvenkinys ir kiti gamtos elementai. Keturi skirtingi albumo įpakavimai buvo pristatyti skirtinguose pranetos regionuose: Europoje, Amerikoje, Australijoje ir Japonijoje. Islandija neturi savo išskirtinio įpakavimo, vietoj to šalyje galima įsigyti visų skirtingų įpakavimų variantus. Kiekvienam variante skiriasi vaizdas, užpildantis skliaustelius.
Kadangi dainose nėra žodžių, klausytojai raginami užrašyti ar pailiustruoti savo interpretacijas tuščioje 12 puslapių albumo knygutėje.
“Mums tikrai buvo malonu girdėti užsieniečių atsiliepimus apie “Ágætis Byrjun”. Mus pasiekė įvairiausios interpretacijos iš islandiškai nesuprantančių klausytojų, kurie galvojo, kad mes kalbam apie visai kitus dalykus. Jie visi interpretavo dainas pagal savus gyvenimus ir tai mums buvo be galo malonu. Tai viena iš priežasčių, kodėl mes suteikėm galimybę į albumo knygutę įrašyti savo dainų tekstus.” – sakė Jónsi.
Albumo nugarėlėje yra per miegus vaikščiojančio berniuko piešinys, kurį grupė pasiskolino ir savaip adaptavo iš John Yang fotografijos “Blindman’s bluff” („Aklojojo apgavystė“). 2003 m. Ispanijoje išleistas limituoto tiražo albumo variantas turi papildomą 94 puslapių šiuolaikinio meno iliustracijų knygą. Knyga suskirstyta į 8 sekcijas, atitinkančias 8 albumo kūrinius, kuriems kviestiniai menininkai iš viso pasaulio kūrė savo vizualines interpretacijas.
Stasys Karčinskas
Stasys Karčinskas (g. 1959 m. kovo 20 d. Pasvalyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1977 m. baigė Panevėžio 6-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. baigė taikomąją matematiką Vilniaus universitete.
1984 m. pagal paskyrimą – Panevėžio mėsos kombinato Informacinio skaičiavimo centro inžinierius matematikas, 1990 m. inžinierius programuotojas. 1995 m. AB „Tulpė“ inžinierius programuotojas. 1996 m. laimėjus konkursą – Panevėžio miesto valstybinės mokesčių inspekcijos programuotojas, 1999 m. inspekciją reorganizavus į Panevėžio apskrities valstybinę mokesčių inspekciją, Informacinių sistemų skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 2001 m. Informacinių sistemų ir analizės skyriaus viršininko pavaduotojas, 2004–2007 m. Panevėžio apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos informatikos skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės administracijos direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2007 m. išrinktas Panevėžio miesto savivaldybės tarybos nariu, mandato atsisakė.
Pilietinio judėjimo „Už teisingą ir demokratinę Lietuvą“ Panevėžio miesto koordinatorius. Sutuoktinė Aldona, vaikai Rasa, Vaida.
Pietryčių indėnų gentys
Pietryčių gentys arba Pietryčių kultūros pagal etnografinę klasifikaciją yra tautos gyvenusios JAV Pietryčiuose ir palei dabartinę šiaurės rytų Meksikos sieną, kurios turėjo bendrų kultūrinių bruožų. Kartais ši grupė jungiama į stambesnį Rytų Amerikos miškų regioną.
Kultūra ir istorija
Daugelis pietryčių genčių (išskyrus kai kurias pakrantės tautas) vertėsi daugiausia žemdirbyste, maistui augino kukurūzus, aguročius ir pupas. Joms buvo būdingi ir panašūs tikėjimai, kurganų statymas. Daugelis Pietų kultui būdingų tikėjimų buvo paplitę ir Vudlendo gentyse, greičiausiai per X a. dominavusią Misisipės kultūrą.
Regione vyravo muskogių kalbomis kalbančios tautos, tarp kurių žinomiausios buvo muskogiai, apalačiai, seminolai, čiktavai, čikasavai, alabamai, čatotai ir kt. Šiauriniame areale buvo ir irokėzų kalbomis kalbėjusių genčių (čerokiai, tuskarorai). Sijų kalbomis kalbėję gentys (jučiai, kvapavai, kataubai) gyveno išsimėtę po visą regioną. Floridos pusiasalyje gyveno timukua. Nemažai rytinės pakrantės genčių (kusabai, gualiai) išnyko taip greitai, kad neliko lingvistinių duomenų nustatyti jų vartotoms kalboms.
XIX a. pradžioje, Indėnų perkėlimo laikotarpiu, daugelis Pietryčių genčių JAV federalinės vyriausybės buvo prievarta perkeltos į Indėnų teritoriją, tačiau nemažai jų išliko ir gyvena tradicinėse savo žemėse.
Siphiwe Tshabalala
Lorensas Sifihvė Tšabalala (Lawrence Siphiwe Tshabalala; g. 1984 m. rugsėjo 25 d.) – Pietų Afrikos Respublikos futbolininkas, rungtyniaujantis kairiojo krašto saugo pozicijoje. Yra Serbijos klubo FK Partizan žaidėjas.
Karjerą pradėjo 2003 m. vietiniame Alexandra United klube. Taip pat rungtyniavo Free State Stars komandoje, o 2007 m. perėjo į Kaizer Chiefs, kurio jaunimo komandoje treniravosi.
Lomžos tarpupis
Lomžos tarpupis  – mezoreljefas, esantis Vidurio Lenkijos žemumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Narevo žemupio slėniu, rytuose su Aukštutinės Mazovijos aukštuma ir Červoni Buro mišku. Tarpupis išsidėstęs tarp Narevo ir Bugo upių. Aukščiausias tarpupio taškas yra 227 m aukštyje virš jūros lygio.
Sent Vinsento ir Grenadinų herbas
thumb|200px
Sent Vinsento ir Grenadinų herbas – Sent Vinsento ir Grenadinų valstybinis simbolis. Įteisintas 1979 m., bet šio stiliaus herbas naudojamas jau nuo kolonijinių laikų (1901 m.).
Herbą sudaro skydas, kuriame vaizduojamos dvi moterys, apsirengusios romėniškais drabužiais – viena laiko alyvmedžio šakelę, kita priklaupusi prie altoriaus. Herbo karūnoje pavaizduotas medvilnės augalas, o skydo apačioje yra lotyniškas devizas Pax et Justitia („Taika ir Teisingumas“).
Martin Luther King
Martinas Liuteris Kingas Jaunesnysis (, 1929 m. sausio 15 d. – 1968 m. balandžio 4 d.) – amerikiečių dvasininkas, įžymus afroamerikiečių pilietinių teisių judėjimo lyderis ir aktyvistas. Jo pagrindinis tikslas buvo užtikrinti Jungtinėse Valstijose progresą pilietinių teisių atžvilgiu. M. Liuteris Kingas tapo žmogaus teisių judėjimo ikona – Kingas dviejų krikščionių bažnyčių yra pripažintas kankiniu. Jis vadovavo 1955 metų Montgomerio autobusų boikotui, taip pat prisidėjo įkuriant Pietinę Krikščionių vadovybės asociaciją 1957 metais, buvo pirmasis minėtosios organizacijos prezidentas. Kingas vadovavo 1963 metų žygiui į Vašingtoną, kur jis pasakė kalbą „Aš turiu svajonę”. Savo kalboje Kingas kvietė visuomenę būti sąmoningesne pilietinių teisų judėjimo atžvilgiu. Pasakyta kalba įtvirtino Martiną Liuterį Kingą tarp geriausių oratorių Jungtinių Amerikos Valstijų istorijoje.
Ankstyvasis gyvenimas
Martinas Liuteris Kingas jaunesnysis gimė 1929 metų sausio 15 dieną Atlantoje, Džordžijos valstijoje. Jis buvo pastoriaus Martino Liuterio Kingo bei Albertos Viliams King sūnus. Kingo tėvo tikrasis vardas buvo „Maiklas Kingas”, o Martinas Liuteris Kingas jaunesnysis iš pradžių buvo „Maiklas Kingas, jaunesnynis”. Tačiau po to, kai 1934 metais šeima keliavo po Europą ir aplankė Vokietiją, Maiklas Kingas vyresnysis pakeitė savo bei savo sūnaus vardą į Martinas Liuteris, norėdamas pagerbti vokiečių protestantų lyderį Martiną Liuterį. Martinas Liuteris Kingas turėjo vyresnę seserį Vili Kristin King ir jaunesnį brolį Alfredą Danielį Viliamą Kingą. Kingas su savo bažnyčios choru dainavo 1939 metais filmo „Vėjo nublokšti” premjeroje Atlantoje. Iš pradžių Kingas skeptiškai žiūrėjo į daugelį krikščionybės tiesų. Taip pat stulbina tai, kad trylikametis Martinas sekmadieninėje mokykloje neigė kūnišką Jėzaus prisikėlimą. Nuo šio momento, jis pareiškė, kad jį „nesustabdomai pradėjo užplūsti abejonės”.
Kingas vedė Koretą Skot 1953 metų birželio 18 dieną. Kingas ir Skot turėjo 4 vaikus: Jolanda King, Martinas Liuteris Kingas III, Deksteris Skotas Kingas ir Bernice King. 1954 metais 25 metų amžiaus Kingas tapo Dexter Avenue baptistų bažnyčios pastoriumi Montgomeryje, Alabamos valstijoje.
Išsilavinimas
Kingas lankė Atlantos Booker T. Washington vidurinę mokyklą. Kingas dėl neįprastų jo amžiui intelektualių sugebėjimų praleido devintą-dvyliktą klases ir būdamas 15 metų amžiaus įstojo į Morehouse koledžą, formaliai nebaigęs vidurinės mokyklos. 1948 metais jis baigė Mourehouse koledžą. Jam buvo suteiktas mokslinis sociologijos krypties bakalauro laipsnis. Po to jis įstojo į Crozer teologinę seminariją, esančią Česteryje, Pensilvanijos valstijoje. Ją baigė 1951 metais bei gavo teologijos mokslų bakalauro laipsnį. 1954 metais, tapęs pastoriumi, Kingas pradėjo sisteminės teologijos doktorantūros studijas Bostono universitete. Daktaro laipsnis jam buvo suteiktas 1955 metų birželio 5 dieną. Jis parašė daktaro disertaciją „Dievo sampratų Paul Tillich ir Henry Nelson Wieman darbuose palyginimas”. XX amžiaus devintajame dešimtmetyje atliktas tyrimas parodė, kad kai kurios Kingo daktaro disertacijos dalys buvo nuplagijuotos ir nors Kingas elgėsi nederamai, jo disertacija vis tiek yra „puikus įnašas į mokslą”.
Aldona Blužienė
Aldona Blužienė-Gryžaitė (1929 m. rugpjūčio 6 d. Kėdainiai – 2005 m. lapkričio 20 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1952 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1954 m. Kėdainių raj. ligoninės, vėliau Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės oftalmologė. Nuo 1963 m. KMI (1989-1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 1996 m. profesorė.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – vaikų oftalmologijos problemos, žvairumo diagnostika ir gydymas. 3 išradimų autorė.
Jurgaičiai (Darkiemio apskritis)
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Jurgaičių valsčiaus centras. Priklausė Balėtų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Šalteniai
Šalteniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio, piečiau nuo Paramočio. Seniūnaitijos centras. Veikia Šaltenių pagrindinė mokykla, biblioteka.
Istorija
Kaimas iki II pasaulinio karo vadinosi Juodeikiais, vėliau Šaltiniais.
Petras Nevulis
Petras Nevulis (g. 1965 m. sausio 23 d. Panevėžio rajonas) – Lietuvos ir Panevėžio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Panevėžio 5-ąją VPTM, elektromontuotojas. 2008 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, agronomas.
Žemės ūkio kooperatyvo „Šilauogė“ valdybos pirmininkas, ūkininkas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2003–2016 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Juozas Blužas
Juozas Blužas (1928 m. kovo 31 Tendžiogaloje, Kėdainių apskritis – 2006 m. rugsėjo 14 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas kardiologas, pedagogas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Krakių gimnaziją. 1946 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete, 1952 m. su pagyrimu baigė Kauno medicinos instituto (KMI) Gydomąjį fakultetą. Nusiųstas dirbti į Pskovo srities Palkinsko rajoninę ligoninę terapeutu. 1955 m. pakviestas į KMI terapijos specialybės aspirantūrą, 1958 m. medicinos mokslų kandidatas. 1958–1992 m. dėstė KMI (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija), nuo 1971 m. profesorius. 1968 m. medicinos mokslų daktaras. 1971–1972 m. tobulinosi Anglijoje, Danijoje ir Švedijoje. 1972–1975 m. Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos instituto direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1975–1992 m. instituto direktorius. 1979–1992 m. Respublikinio mokslinio ir praktinio kardiologijos centro vadovas, nuo 1982 m. LSSR sveikatos apsaugos ministerijos neetatinis vyr. kardiologas.
Kardiologijos tarnybos Lietuvoje organizatorius, 1984–1999 m. Lietuvos kardiologų draugijos pirmininkas. 1991 m. išrinktas Europos kardiologų draugijos (ESC Fellows) garbės nariu. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Žmona Aldona Blužienė, duktė Ina Blužaitė.
Mokslinė veikla
Jam vadovaujant ir konsultuojant sukurtos reabilitacinio gydymo mokslinės-praktinės bazės Elektrėnuose ir Viršužiglyje, parengta ir apginta daugiau kaip 30 daktaro disertacijų bei habilitacinių darbų, paskelbti 526 moksliniai darbai, parašytos kelios monografijos, išleista keliolika jo redaguotų mokslinių leidinių.
Iššokančioji mina
thumb|right|250px|S mina (Vokietija) Iššokančioji mina – priešpėstinė skeveldrinė mina, kuri sprogsta išsviesta 0,5–1,5 m virš žemės paviršiaus. Tai padidina skeveldrų lėkimo tolį. Sprogstamąją dalį paprastai išsviedžia išmetamasis užtaisas, kartais – spyruoklė.
Pirmoji žinoma iššokančioji mina buvo Antrojo pasaulinio karo metais naudota Vokietijos S mina. Kitos valstybės (JAV, TSRS ir kt.) tokias minas ėmė gaminti nusižiūrėję nuo vokiečių. Panašias minas gamino ir Vietnamas, Kinija, Italija.
Kai kuriose JAV iššokančiose minose sprogstamoji dalis būdavo 60 mm minosvaidžio mina su specialių delstiniu sprogdikliu, kurį sužadina išmetamasis užtaisas.
Iššokančiosios minos yra sudėtingesnės už tipiškas priešpėstines minas. Jos netinka minavimui išbarstant, nes jų konstrukcija reikalauja jas įkasti į gruntą. Gali būti naudojamos kaip valdomos minos, tačiau dažnai sprogsta užkliuvus atotampą ar ūsus.
Iššokančių minų konstrukcijoje daug metalo, todėl tokias minas gana lengva aptikti metalo detektoriais. Tačiau minuojant šiomis minomis greta dažnai minuodavo ir mažametalėmis minomis, kad būtų sunkiau išminuoti.
Stonhevenas
Stonhevenas (škotų kalba: Stanehyve arba Steenhive, ) – miestas Aberdynšyre, Škotijoje. Įsikūręs Škotijos šiaurės rytuose. 9577 gyventojų (2001 m. duomenimis).
Miestas išaugo iš žvejų kaimelio, žinomo kaip Auld Toon (senasis miestas) geležies amžiuje. Pagal XVI amžiaus žemėlapius miestas buvo vadinamas Stonehyve arba Stonehive. Stonheveno geležinkelio stotis, A90 kelias į vakarus nuo miesto.
Stonhevenas yra 24 km (15 mylios) į pietus nuo Aberdyno. Miestas sparčiai plėtėsi po Aberdyno naftos atradimo.
Songkhla (ežeras)
Songkhla arba Thaleluangas – yra didžiausias natūralus ežeras Tailande, įsikūręs Malakos pusiasalyje, pietinėje šalies dalyje. Ežeras apima 1040 km² plotą ir ribojasi su Songkhla ir Phatalungo provincijomis. Nors Songkhla yra vadinamas ežeru, iš tikrųjų geologiškai tai lagūna.
Neringos miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Neringos miesto savivaldybės taryba – Neringos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Songkhla (ežeras)
Iravadžio delfinai
Maža Iravadžio delfinų (Orcaella brevirostris) populiacija buvo aptikta Thale Luang ežero dalyje, šalia Si-Ha salų, Phatalungo provincijoje. Tačiau, dėl pernelyg intensyvios žvejybos ir ežero užterštumo jiems iškyla grėsmė išnykti. Tarptautinė raudonoji knyga parodo, kad Iravadžio delfinų populiacija, įskaitant gyvenančius Mahakamo upėje ir Malampajos sąsiauryje, priklauso kritiškai nykstančių gyvūnų grupei.
Neringos miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 21 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Česlovas Bobinas
Biografija
1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1980 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.