cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hemofilija
Klasifikacija
Priklausomai nuo trūkstamo krešėjimo faktoriaus ir mechanizmo, hemofilija skirstoma į šias rūšis: Pagal nustatomą krešėjimo faktoriaus kiekį, hemofilija skirstoma pagal sunkumo laipsnius, nors kraujyje nustatoma likusio krešėjimo faktoriaus koncentracija ne visuomet tiesiogiai susijusi su kraujavimo rizika. Faktoriaus aktyvumas išreiškiamas procentais, nuo turimo.
Simptomai
Hemofilija A ir hemofilija B savo simptomais iš esmės nesiskiria. Būdingi savaiminiai kraujavimai, taip pat gali būti sunkūs kraujavimai dėl menkiausios traumos.
Gydymas
Hemofilija yra neišgydoma liga, kadangi geno defekto šiuo metu žinomais metodais pašalinti neįmanoma. Gydymo tikslas yra išvengti komplikacijų ir sumažinti kraujavimo riziką. Žemiau pateikiamos Lietuvoje taikomos gydymo rekomendacijos. Gydymui skiriamas VIII arba IX krešėjimo faktorių koncentratas, kurį reikia suleisti į veną. Sergant hemofilija injekcijos į raumenis neleistinos, kadangi labai didelė kraujavimo ir kitų komplikacijų rizika. Gydymas skirstomas į:
Gydymas pagal poreikį
Gydant pagal poreikį krešėjimo faktorius suleidžiamas esant kraujavimui. Jo dozė kiekvieną sykį apskaičiuojama taikant specialias formules, pagal kraujavimo sunkumą, vietą, ligonio svorį. Nestiprus kraujavimas gali būti gydomas namuose, užsitęsus kraujavimui pacientas guldomas į ligoninę. Kaip taisyklė, siekiant efektyviai sustabdyti kraujavimą, faktoriaus aktyvumą kraujo plazmoje reikia padidinti bent iki 40 procentų. Paprastai gydymas pagal poreikį skiriamas lengvai ir vidutinio sunkumo hemofilijos formai.
Profilaktinis gydymas
Profilaktiškai gydant krešėjimo faktoriaus koncentratas skiriamas nuolat, siekiant perspėti simptomų atsiradimą. Paprastai šitaip gydoma sunki hemofilijos forma, rečiau – vidutinio sunkumo. Gydant profilaktiškai krešėjimo faktorių koncentratas skiriamas reguliariai. Šitaip padidinama krešėjimo faktoriaus koncentracija ir sumažinama pavojingų kraujavimų rizika. Gali būti taikomas pirminis profilaktinis gydymas, skiriamas nuo 1-2 metų amžiaus, dar neatsiradus kraujavimui į sąnarį, arba po pirmojo kraujavimo į sąnarį epizodo, ir antrinis profilaktinis gydymas, skiriamas nuo 2 metų amžiaus po 3 savaiminio kraujavimo epizodų į skirtingus sąnarius ar po 2 savaiminio kraujavimo epizodų į tą patį sąnarį. Antrinis profilaktinis gydymas skiriamas sunkia hemofilijos A ar B forma sergantiems vaikams. Numatant operaciją ar kitą intervenciją skiriamas trumpalaikis profilaktinis gydymas.
Prognozė
Išsivysčiusiose šalyse hemofilija sergančių vyrų gyvenimo trukmė nesiskiria nuo sveikų.
Kita
Balandžio 17 d. yra pasaulinė hemofilijos diena.
Teismas
thumb|right|[[Lietuvos Aukščiausiasis Teismas]] thumb|right|[[Lietuvos apeliacinis teismas (Gedimino pr.)]] [[Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas|thumb]] thumb|right|[[Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas]] thumb|Vilniaus regiono apylinkės teismas thumb|Vilniaus miesto apylinkės teismas thumb|[[Europos Žmogaus Teisių Teismas]] thumb|[[JAV Aukščiausiasis Teismas]] thumb|[[JAV Aukščiausiasis Teismas|JAV AT teisėjai]]
Teismas – teisininkų institucija, užsiimanti konfliktinių situacijų, teisinių pažeidimų nagrinėjimu ir taip įgyvendinanti teisingumą. Tokiose įstaigose, įsikūrusiose administraciniuose pastatuose su salėmis ir kabinetais, ginčus (apiformintus į bylas) nagrinėja specialistai, vadinami teisėjais.
Šiuolaikinėse demokratijose teismas yra atskira valdžios šaka (vad. teisminė valdžia), privalanti nepriklausyti nuo kitų dviejų (vykdomosios ir parlamentinės). Tai esminė valdžių padalijimo principo sąlyga, garantuojama Konstitucijos.
Būna įvairių instancijų teismų, daugumą teismo sprendimų ar nutarčių galima skųsti (teikti apeliaciją), o nepatinkant apeliaciniam sprendimui – teikti kasaciją. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo galima ginčyti Europos Žmogaus Teisių Teisme (liaud. Strasbūro teisme).
Procesas
Teisme ginčyjamasi pagal iš anksto aprašytą ceremoniją, kurią nustato teismo procesas.
Skirtumai
Teismai sudaro gana sudėtingą sistemą, kadangi yra visiškai skirtingi, užsiimantys skirtingomis bylų kategorijomis.
Skirstomi pagal veiklos mastą, ginčų pobūdį, kompetenciją:
Kiekvienoje šalyje nustatoma sava, nuo teisinės sistemos priklausanti teismų sistema. Lietuvoje teismų veiklą aprašo Konstitucija (pagrindinis šalies įstatymas) ir kiti specialieji įstatymai (pvz., Teismų įstatymas).
Sudėtis
Kiekvieną teismą sudaro keli, keliolika ar keliasdešimt teisėjų. Lietuvoje jie skirstomi pagal savo specializaciją ir nagrinėja: Dar būna budintys teisėjai, kurie pvz. sprendžia neatidėliotinus reikalus savaitgalį.
Visų jų darbą koordinuoja konkretaus teismo pirmininkas.
Byloje
Kiekvienam nagrinėjam atvejui (teismo byla) atsitiktiniu būdu (Liteko sistemoje) arba teismo pirmininko priskiriama konkreti teismo sudėtis.
Ją sudaro vienas teisėjas arba jų brigada (sudaryta iš 3-7 teisėjų), vad. teismo kolegija. Tokiu atveju vienas iš teisėjų skiriamas pirmininku, kitas pranešėju. Pirmininkas ir pranešėjas gali būti tas pats.
Bylą nagrinėjačiam teisėjui, turint svarų teisinį pagrindą (pvz. teisėjas yra susijęs su kitais proceso dalyviais), galima pareikšti nušalinimą. Jis gali būti patenkintas (vienas teisėjas pakeičiamas kitu) arba ne (teisėjas lieka).
Lietuvos teismai
Lietuvos teisinėje sistemoje nacionaliniai teismai yra:
Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas į teismų sistemą neįeina. Jis sprendžia, ar įstatymai, kiti (tam tikri) norminiai teisės aktai neprieštarauja LR Konstitucijai.
Lietuvos teismų sudėtis formuoja vykdomosios valdžios atstovas (prezidentas).
Vokietijos teismai
thumb|[[Vokietijos Aukščiausiasis Teismas (Karlsrūhė)]]
Pranė Jokimaitienė
Pranė Jokimaitienė-Aukštikalnytė (1922 m. kovo 1 d. Vabalninkas – 1989 m. rugsėjo 6 d. Vilnius) – Lietuvos tautosakininke, poetė, filologijos mokslų kandidatė.
Biografija
Vyras Gediminas Jokimaitis. 1939–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių literatūrą, 1953 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. filologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1957 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. Tyrinėjo lietuvių tautosakos žanrus.
Nuo 1936 m. publikavo eilėraščius periodiniuose leidiniuose. Kūrybai būdinga neoromantizmo stilistika, lyrizmas, elegiška nuotaika.
Kazimieras Jokantas
Biografija
Nuo 1894 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, priklausė Kūdikio draugijai. 1896 m. kartu su kitais lietuviais iš jos pašalintas už atsisakymą prieš pamokas melstis rusų kalba. 1899–1902 m. mokėsi Talino II gimnazijoje. 1908 m. baigė mediciną Tartu universitete.
1909 m. vertėsi gydytojo praktika Šakiuose, Seinuose. 1909–1918 m. Šv. Jurgio ligoninės gydytojas Suvalkų Kalvarijoje. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis ir organizacinio komiteto narys. 1918–1920 m. „Žiburio“ gimnazijos direktorius Marijampolėje. Įsitraukė į Lietuvos ūkininkų sąjungos veiklą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Antrojo Seimo pirmininko pavaduotojas.
1925 m. vasario 4 d. – 1925 m. rugsėjo 25 d. XI Vytauto Petrulio ministrų kabinete, 1925 m. rugsėjo 25 d. – 1926 m. birželio 15 d. XII Leono Bistro ministrų kabinete ir 1939 m. lapkričio 21 d. – 1940 m. birželio 17 d. XXI Antano Merkio ministrų kabinete – švietimo ministras.
1922–1925 m. ir 1926–1927 m. oficiozo „Lietuva“ vyr. redaktorius. 1927–1939 m. „Aušros“ mergaičių gimnazijos Kaune (dab. Maironio universitetinė gimnazija) direktorius. 1941 m. birželio 14 d. TSRS valdžios suimtas, ištremtas į Sverdlovsko sritį ir Altajaus kraštą. 1942 m. birželio 27 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti.
Bendradarbiavo leidiniuose „Varpas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Šaltinis“, „Laisvė“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Ūkininkas“, „Lietuvos mokykla“.
Išvertė D. Kotopčevskio „Urvinį žmogų“ (1905 m.), J. Vagnerio „Iš gyvulių gyvenimo“ (1911 m.) ir kitų kūrinių.
RISC
miniatiūra|Sun UltraSPARC, RISC mikroprocesorius RISC  – centrinių procesorių architektūra, pasižyminti paprastesne komandų sistema.
Palyginti su CISC, procesoriaus komandų daug mažiau (yra netgi teorinė RISC realizacija, turinti vieną komandą su vienu operandu), jos paprastesnės, dėl to jas įvykdyti užima mažiau centrinio procesoriaus ciklų. Kadangi nereikia kurti sudėtingo komandų rinkinio, galima tiksliai prognozuoti komandų vykdymo laiką (procesoriaus ciklais), inžinieriams lieka daugiau galimybių optimizuoti procesorius, ypač – konvejerinį komandų vykdymą. RISC komandos paprastai būna vieno ilgio, kiekviena komanda turi tik vieną arba du operandus. RISC procesoriuose naudojama daug bendrosios paskirties registrų, sudarančių registrų langus. Adresacijos galimybės tokiuose procesoriuose paprastai būna smarkiai apribojamos: esant reikalui, tam tikras atminties puslapis perkeliamas į registrų langą arba atvirkščiai, tačiau komandų, tiesiogiai dirbančių su atmintyje esančiais duomenimis, nėra.
Populiariausi RISC procesoriai:
Pastaruoju metu skirtumai tarp CISC ir RISC nyksta: daugelis RISC tipo procesorių įgyja sudėtingas komandas, kartais – netgi steką, tuo tarpu CISC procesoriai vis dažniau realizuojami, kaip RISC branduolį turintys CISC komandų rinkinio interpretatoriai.
Portugalija Eurovizijos šokių konkurse
Portugalija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo du kartus. Debiutavo 2007 m. Šokėjai Sónia Araújo ir Ricardo Silva užėmė 5 vietą.
Nuorodos
Oficiali Portugalijos „Eurovizijos“ svetainė
Pedro Chuan Kabaljero oro uostas
Pedro Chuan Kabaljero oro uostas  – nedidelis oro uostas (dažnai vadinamas ir aerodromu) Paragvajaus Amamabajaus departamente, aptarnauja Pedro Chuan Kabaljero miestą.
Vyksta kasdieniai skrydžiai į Asunsjoną ir Siudad del Estę. Aptarnaujanti bendrovė – ARPA - Aerolineas Paraguayas.
Somatotropinas
Somatotropinas (STH) – stuburinių hormonas, skatinantis visų audinių ir kaulų augimą, stimuliuoja ilgųjų kaulų augimą nesubrendusiame organizme. Gaminamas hipofizėje, dar vadinamojoje pasmegeninėje liaukoje.
Struktūra
Pagrindinis žmogaus augimo hormonas turi 191 aminorūgštis, o jo molekulinė masė 22,124 daltonų baltymų.
Gliukagonas
thumb|right|200px|Gliukagono molekulės modelis thumb|right|200px|Mikroskopinio preparato, kuriame nudažytos gliukagono turinčios vietos, nuotrauka.
Gliukagonas – baltyminis hormonas, reguliuojantis angliavandenių apykaitą organizme (padidinantis gliukozės koncentraciją kraujyje). Veikia kartu su insulinu, kuris yra gliukagono antagonistas.
Istorija
1920 metais Kimball’as ir Murlin’as atrado medžiagą, padedančią slopinti hipoglikemijos požymius ir 1923 metais ją pavadino gliukagonu.
Prigimtis, sandara
Tai peptidinis hormonas, sudarytas iš 29 aminorūgščių (NH2-His-Ser-Gln-Gly-Thr-Phe- Thr-Ser-Asp-Tyr-Ser-Lys-Tyr-Leu-Asp-Ser-Arg-Arg-Ala-Gln-Asp-Phe-Val-Gln-Trp-Leu-Met- Asn-Thr-COOH.), kurio masė 3485 daltonai.
Kaupimas
Gliukozė – tirpi molekulė, kurią audiniai greit pasisavina. Organizmo skysčiai negali jos daug kaupti, nes didėjanti jos koncentracija didina osmosinį slėgį. Jos perteklius turi būti kaupiamas kitų mažiau osmosiškai aktyvių medžiagų pavidalu. Esant aukštai gliukozės koncentracijai kraujyje padaugėja insulino (išskiriamo kasos β ląstelių), kuris paskatina raumens, riebalinio audinio ir kepenų ląsteles perteklių įsisavinti. Šiuose audiniuose gliukozė yra kaupiama glikogeno pavidalu. Tuo tarpu pastoviai gliukozės koncentracijai palaikyti tarp valgymų, kai gliukozės kiekis svyruoja ir krenta, reikalingas hormonas gliukagonas.
Gliukagono vaidmuo
Nukritus gliukozės, kuri yra pagrindinis visų organizmo ląstelių „kuras“, lygiui kraujyje (būsena vadinama hipoglikemija) kasos α ląstelės ima gaminti daugiau gliukagono. Jis veikia kepenų ląsteles, kuriose suaktyvinamas glikogeno vertimas į gliukozę. Gliukozės koncentracija pakyla iki normalios ribos ir šio hormono kiekis vėl stabilizuojasi. Gliukagono vaidmuo gliukozės homeostazėje labai svarbus, nes ne visada su maistu gaunama pakankamai šio junginio, o ląstelėse, negaunančiose gliukozės, tuoj pat sutriktų visi procesai (nebūtų energijos jiems vykdyti) ir, nors vienos ląstelės atsparesnės laikiniems gliukozės tiekimo sutrikimas nei kitos (ypač jautrios smegenų ląstelės ir eritrocitai), po kurio laiko negaudamos šio junginio ląstelės mirtų.
Veikimo principas
Sumažėjus gliukozės koncentracijai kraujyje, kasos α ląstelės ima sintetinti daugiau gliukagono, kuris išleidžiamas į kraują ir juo pasiekia kepenų ląsteles. Gliukagono molekulė prisikabina prie ląstelės membranoje esančių G baltyminių receptorių, kurių konformacinis pasikeitimas suaktyvina G baltymus. Įvyksta reakcijų grandinė, kurioje dalyvauja keletas skirtingų fermentų, o jos rezultatas – fermento, verčiančio glikogeną į gliukozę, koncentracijos padidėjimas. Jo dėka ląstelėse aktyviau ima veikti ši reakcija, pagaminta gliukozė išleidžiama į kraują ir jos koncentracija kraujyje normalizuojasi.
Šaltiniai
Campbell, Reece, Biology, 7th ed., San Francisco, CA: Benjamin Cummings
Sinu
Didžiausias intakas – Verde de Sinu.
Upės deltoje gausu šlapynių ir senvagių (bendras plotas ~345 km²).
Benediktas Dobševičius
Benediktas Dobševičius (g. 1722 m. kovo 12 d. Kražių apylinkėse, Žemaitija – mirė po 1792 m.) – filosofas, fizikas, žymiausias kompromisinės krypties filosofas scholastikos žlugimo Lietuvoje laikotarpiu.
Biografija
1752 m. Benediktas Dobševičius baigė VU Teologijos fakultetą. Laisvųjų menų ir filosofijos daktaras (1755 m.), profesorius (1756 m.), teologijos daktaras (1765 m.), kanonų teisės daktaras (1773 m.). VU dėstė matematiką (1754–1757 m.), filosofiją (1760–1763 m.). Nuo 1782 m. Kražių mokyklos direktorius.
Filosofija
Aiškino I. Niutono fiziką, heliocentrizmą laikė hipoteze, apibendrino R. Dekarto ir P. Gasendžio materijos aiškinimą, Dž. Loko pirmines ir antrines kokybės, Dž. Berklio subjektyvųjį idealizmą.
Naujųjų amžių filosofiją derino su teologija, scholastika, racionalizmą jungė su empirizmu.
Vilniuje išėjusiame veikale „Dabartinių filosofų pažiūros“ (Placita recentiorum philosophorum) B. Dobševičius aptarė to meto gamtos mokslo teorijas. Aiškindamas gamtos kūnų savybes, autorius dėsto I. Niutono fiziką, cituoja jo veikalus, aprašo inerciją, trintį, trauką, aiškina judėjimo dėsnius. Didelė knygos dalis skirta dangaus kūnų judėjimui, astronomijos pasiekimams. Gamtos mokslų naujovėms išdėstyti vartojama naujoji mokslų terminija.
Šis Vilniaus Jėzuitų akademijos leidinys buvo paplitęs Vidurio ir Rytų Europoje – šiandien yra žinomi išlikę keli egzemplioriai Lietuvos, Lenkijos, Ukrainos bibliotekose.
1979 m. paskelbtas šio veikalo fragmentas lietuvių kalba.
XVIII a. (Švietimo epocha) susidarė dvi filosofijos kryptys – kompromisinė ir antischolastinė. Pirmieji mėgino išsaugoti kai kurias scholastinės filosofijos pažiūras ir derinti jas su naujųjų amžių filosofija ir mokslais. Iš jų žymiausi Antanas Skorulskis (1715–1780, „Filosofijos apybraižose” pirmą kartą Lietuvoje pateikė Naujųjų amžių filosofijos ir gamtos mokslų teorijas, scholastas) ir Benediktas Dobševičius (1722–1792).
Veikalai
Veikalą „Logikos paskaitos“ (Praelectiones logicae, 1761 m., lietuviškas fragmentas – 1979 m.) B. Dobševičius rašė veikiamas Ch. Volfo. Šiame darbe analizavo logikos koncepcijas, metodų problemas, laikėsi R. Dekarto intelektinės intuicijos teorijos.
Šaltiniai
http://www.fizika.lm.lt/content/view/383/69/
P/E rodiklis
Kainos ir pelno vienai akcijai santykis, dar vadinamas P/E rodikliu, yra vienas iš labiausiai paplitusių ir paprasčiausių apskaičiuojamų įmonės vertės nustatymo rodiklių.
P/E rodiklio apskaičiavimas
Jis apskaičiuojamas akcijos kainą (angl. price per share) padalijus iš jai tenkančio pastarųjų 12 mėnesių pelno (angl. earnings per share), šis rodiklis žymimas P/E.
Pigu, jeigu mažiau nei 10, brangu, jei daugiau nei 20. Bet sparčiai augančioms įmonėms gali būti pigu ir 25, O cikliškoms bendrovėms (nafta, metalų gavyba) brangu ir 7-8. Vidutinis P/E Lietuvoje apie 15-20.
P/E rodiklio reikšmė
P/E rodiklis rodo, kiek investuotojas esamu laiko momentu yra linkęs mokėti už vieną JAV dolerio įmonės pelno. Manoma, kad kuo mažesnis P/E santykis, tuo pigesnė yra įmonės akcija. Tačiau aukšta P/E reikšmė gali rodyti, kad investuotojai tikisi spartaus įmonės pelno augimo ateityje. Santykinai žemas P/E rodo, kad įmonės akcija yra pigi arba atspindi pesimistinius investuotojų lūkesčius. P/E rodiklis yra naudingas lyginant to paties sektoriaus įmones ar su sektoriaus vidutiniu P/E dydžiu. Taip pat, investuotojui pravartu žinoti, kaip istoriškai kito konkrečios įmonės P/E dydis. Vienas pagrindinių šio rodiklio trūkumų yra tas, kad jis nieko nepasako apie įmonės veiklos perspektyvą, kuri yra vienas iš svarbiausių kriterijų priimant sprendimą investuoti ar ne.
Leipzig XI
Leipcigo vienuolikė – buvusi Vokietijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Leipcigui UEFA mugių taurės varžybose. Dauguma žaidėjų buvo iš Rotation Leipzig ir SC Lokomotive Leipzig klubų.
Margasparnis kryžiasnapis
Margasparnis kryžiasnapis (Loxia leucoptera) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis, kuris ant sparno turi 2 plačias baltas skersines juostas ir tuo skiriasi nuo kitų kryžiasnapių. Kūno ilgis 15 cm. Patino visas kūnas raudonas. Skruostai rusvai raudoni. Pečiai rudi, dėmėti. Sparnai tamsiai rudi su dviem baltomis juostelėmis. Uodega tamsiai ruda. Pilvas ir pauodegys balsvi, dryžuoti. Snapas ir kojos rudos. Patelė žalsvai geltona, už patiną labiau dryžuota. Jaunikliai panašūs į patelę, tik baltos juostelės ant sparno ne tokios ryškios.
Lietuvoje reta rūšis, užklysta traukimo metu.
Kirdeikos
Kirdeikos – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Švenčionėlių, šalia Jonlaukio, Labanoro girios rytinio pakraščio erčiose. Veda keliukas iš Grybų.
Herbert Spencer
Herbertas Spenseris (Herbert Spencer; 1820 m. balandžio 27 d. – 1903 m. gruodžio 3 d.) – Anglijos filosofas, sociologas, biologas, alogologas, klasikinio liberalizmo teoretikas. Tai vienas ryškiausių pozityvizmo atstovų, evoliucionizmo ir socialinio darvinizmo pradininkas. Jis yra „stipriausiųjų išlikimo“ (survival of the fittest) teorijos kūrėjas.
Biografija
Nuo XIX a. aštuntojo dešimtmečio gyveno vien iš rašymo, buvo aktyvus politinis veikėjas, gynęs liberalizmo ideologijos principus. Pasisakė prieš Britų imperializmą ir militarizmą, buvo didelis būrų karo priešininkas.
1902 m. buvo nominuotas Nobelio literatūros premijai.
Idėjos
Herbertas Spenseris buvo paveiktas tame laikmetyje plėtotų evoliucionizmo, individualizmo idėjų – O. Komto, Č. Darvino, Ž. B. Lamarko, T. R. Maltuso, Dž. S. Milio, A. Smito filosofijos. Pats Herbertas Spenceris kūrė sintetinės filosofijos sistemą, taikė biologinės evoliucijos principus socialiniams reiškiniams.
Pasak Spenserio, evoliucija yra visuotinis pasaulio dėsnis, būdingas tiek neorganiniam, tiek organiniam pasauliui, žmogui, jo psichikai, kultūrai ir visuomenei. Visata, jos daiktai ir reiškiniai kinta, juose vyksta nuolatinės ir laipsniškos permainos viena kryptimi, pagal tą patį dėsnį. Besirutuliojančios sistemos dalys skaidosi, skirstosi pagal tam tikrus požymius, sistema pereina nuo vienodumo prie įvairumo, nuo neapibrėžtos ir chaotiškos prie apibrėžtesnės ir tvarkingesnės būklės.
Etikoje kaip svarbiausią iškėlė žmogaus prigimties laisvės principą, jokių vertybių nelaikė amžinomis. Herberto Spencerio etinės pažiūros buvo artimos utilitarizmui – tikėjimui, kad žmonijos raida baigsis didžiausia laime didžiausiam žmonių skaičiui. Laikėsi agnosticizmo nuostatos – anapus reiškinių egzistuoja tikroji, nuo mūsų nepriklausoma ir nepažini tikrovė, erdvės, laiko, judėjimo, jėgos, materijos sąvokų esmė iki galo nesuvokiama, žmogaus sąmonės turinys tik iš dalies atitinka tikrovę.
Marsala
Marsala – uostamiestis Italijoje, vakarų Sicilijoje, Trapanio provincijoje. 2001 m. duomenimis, joje gyvena 77 784 gyventojai. Marsala yra labiausiai į vakarus nutolusiame Sicilijos salos kampe ir žinoma dėl Marsalos vyno.
Farerų futbolo varžybos 1986 m.
Farerų futbolo varžybos 1986 m.
Marsala
Istorija
Dabartinėje miesto vietoje 396 m. pr. m. e. Himilco įkūrė Lilybaeum, vieną pagrindinių kartaginiečių tvirtovių Sicilijoje po Motjos apleidimo.
Herbert Spencer
Idėjos
Kaip liberalas, pasisakė prieš valstybės kišimąsi į ekonomiką, visuomenės gyvenimą – teisėtvarka ir asmens teisių gynimas esą vienintelė valdžios paskirtis. Herberto Spenserio požiūriu, socializmas ir komunizmas neįmanomi, nes žmogus iš prigimties yra savanaudis, trokšta valdžios. Jis pasisakė už tai, jog būtų nutrauktos visos pastangos teikti labdarą ir pagalbą bedarbėms ir nuskurdusioms klasėms, nes tokia parama trukdanti reikštis tinkamiausiųjų išlikimo dėsniui ir prailginanti netinkamųjų agoniją bei pagilinanti vargą. Herbertas Spenseris lygino visuomenę su biologiniu organizmu, kurį sudaro ląstelės (individai). Visuomenėje jis išskyrė tris iš dalies savarankiškus organus: gamybos, mainų ir reguliavimo (valstybė). Socialinę evoliuciją apibūdino trimis principais: natūraliąja atranka, kova dėl būvio, stipriausio išlikimu. Skyrė du pagrindinius visuomenių tipus: karinį ir industrinį. Karinė visuomenė yra paprasta, hierarchiška, centralizuota, jai būdinga kariniai konfliktai, paklusnumas ir pasyvumas. Industrinė visuomenė remiasi savanoriškais įsipareigojimais, yra sudėtingesnė, jai būdinga gamybos konkurencija, dėl jos laimi gabiausieji, tobulėja visuomenė, daugėja politinių laisvių.
Herberto Spenserio idėjos darė didelę įtaką kitiems XIX a. pab. – XX a. pr. antropologams, sociologams, filosofams, politikos teoretikams, rašytojams ir kt. (pvz., H. Sidžvikui, V. G. Samneriui, T. Veblenui, E. Diurkheimui, H. Bergsonui, Dž. Londonui, Č. S. Pirsui ir kt.). Herbertas Spenseris daugiausia kritikuotas dėl kultūros dėsnių prilyginimo gamtos dėsniams.
Marsala
Istorija
241 m. pr. m. e., Pirmojo Pūnų karo pabaigoje, miestas pasidavė romėnams. Iš imperatoriaus Augusto gavęs nemažai municipalinių teisių, vėliau, valdant Pertinaksui (pasak kitų šaltinių – Septimijui Severijui tapo kolonija.
Dabartinį miesto vardą davė saracėnai, ir pažodžiui jis reiškia Alacho Uostas (Marsa Allah). Šiaurės rytuose stovėjusį uostą sunaikino Karolis V, nenorėdamas, kad jį užgrobtų piratai. Šiuolaikinis uostas stovi miesto pietryčiuose.
1860 m. gegužės 11 d. Džiuzepė Garibaldis ir jo „tūkstantukas“ išsilaipino Marsaloje ir pradėjo savo Burbonų valdžios Sicilijoje nuvertimo kampaniją, kaip žingsnį link Italijos suvienijimo.
Paelja
thumb|right|250px|[[valensija|Valensijietiška paelja]]
Paelja (Paella) – ispanų nacionalinis patiekalas. Į patiekalo sudėtį įeina ryžiai ir jūros gėrybės.
Los Kardoneso nacionalinis parkas
Los Kardoneso nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Šiaurės Vakarų Argentinoje, Saltos provincijoje, tarp Kači ir Kafajatės. Išsidėstęs kalnuose (2700–5000 m aukštyje), apima dalį Valles Calchaquíes slėnio.
Būdinga krūmynų ir kaktusų augalija. Parkas turi didelę paleontologinę reikšmę – randamos 70 mln. metų senumo dinozaurų fosilijos. Taip pat randama senovinių piešinių olose bei kitų prieškolumbinės kultūros pėdsakų.
Vermutas
thumb|140px|Vermuto butelis Vermutas – gėrimas, gautas į vynuogių vyną pripylus įvairių augalų ekstraktų, taip pat rektifikuoto spirito, cukraus arba sutirštintos vynuogių misos. Svarbiausias vermuto komponentas yra pelynas. Vermutas būna baltas, rožinis ir raudonas, 16–18 % stiprumo įvairaus cukringumo.
Vermutas vartojamas neskiestas arba atskiestas sodos vandeniu su ledu. Jis ypač tinka kokteiliams ir kitiems mišriems gėrimams gaminti. Vermutas pasižymi stipriu aromatu ir deginančiu skoniu. Jis gali būti stiprus (18 % spirito, 10 % cukraus) ir desertinis (16 % spirito, 17 % cukraus). Jo gamybai naudojama 30 – 50 ingredientų ir daugiau. Vermutas gaminamas tik iš baltojo ar kelių vyno rūšių. Jų mišinys laikomas ąžuolinėse statinėse apie metus. Gautas vermutas kartais laikomas, filtruojamas, pasterizuojamas ir pilstomas į butelius. Pagrindiniai vermuto gamintojai – Italija ir Prancūzija. Vermutas geriamas grynas, arba gaminami kokteiliai. Grynas naudojamas kaip aperityvas, atšaldytas ar su ledu. Jis dera su spiritiniais gėrimais, ypač džinu.
Augustai
Augustai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sudervės, Medžiakalnio geomorfologiniame draustinyje.
Waldemar Pawlak
Valdemaras Pavliakas (, g. 1959 m. rugsėjo 5 d. Mazovijos vaivadijoje) – Lenkijos politikas ir visuomenės veikėjas, dukart buvęs Lenkijos Ministru pirmininku. 2007-2012 m. buvo Lenkijos vicepremjeras ir Ekonomikos ministras.
Biografija
Nuo 1989 m. iki šiol (aštuonias kadencijas) yra Lenkijos Seimo deputatas. V.Pavliakas du kartus vadovavo Lenkijos vyriausybei – nuo 1992 m. birželio 5 iki liepos 10 d. ir nuo 1993 m. spalio 26 d. iki 1995 m. kovo 1 d.
Dukart (1995 ir 2010 m.) dalyvavo Lenkijos prezidento rinkimuose, abu kartus užėmė penktąją vietą. Po 2007 m. Seimo rinkimų įėjo į D.Tusko vadovaujamą koaliciją ir buvo paskirtas vicepremjeru bei Ekonomikos ministru. 2011 m. spalio mėn. formuojant naują vyriausybę liko tose pačiose pareigose. 2012 m. pralaimėjo partijos pirmininko rinkimus Janušui Piechocinskiui ir atsistatydino iš pareigų vyriausybėje.
Liautai
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Lautjai prūsiškos kilmės. 1379 m. minimi Lavtin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Liautų–Skrumbainių valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės apylinkės kaimas.
Reichstagas
Reichstagas gali reikšti:
New Weird America
New Weird America – muzikinis judėjimas, kuris prasidėjo XXI a. pirmajame dešimtmetyje. Toks terminas atsirado, kai 2004 m. The Wire žurnalistas David Keenan kreipėsi į šį muzikinį proveržį, pavadindamas jį New Weird America, nors tai ir turėjo skambėti lyg paslėpta aliuzija į Old Weird America. Kitur minima, kad tai yra tiesiog indie-roko subžanras. Tačiau nėra aiškaus ir tikslaus šaltinio apie šį judėjimą, nes dauguma darbų yra sunkiai surandami ir leidžiami nepriklausomai. New Weird America priklausantys atlikėjai dažnai klasifikuojami kaip psych folk, acid folk, bet dažniausiai freak-folk. New Weird America pagrindinė figūra – Devendra Banhart. Būtent jis aplink save subūrė pagrindinius šio stiliaus atlikėjus.
Pedro Juan Caballero
Pedro Juan Caballero (1786 Tobati – 1821 m.) – Paragvajaus politikas, vienas pagrindinių šalies nepriklausomybės pasiekimo lyderių.
Vaidino svarbų vaidmenį 1811 m. gegužės 15 d. revoliucijoje.
Jo garbei pavadintas Paragvajaus miestas – Pedro Chuan Kabaljeras.
Pavasarinis adonis
Pavasarinis adonis (Adonis vernalis) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų rūšis. Daugiametis, 15-45 cm aukščio augalas. Lapai plunksniškai suskaldyti. Žiedai skaisčiai geltoni, stambūs, iki 7 cm skersmens. Vaistinis, dekoratyvinis, nuodingas. Žydi balandžio - birželio mėnesiais. Iš jo (pjaunamas nuo žydėjimo pradžios iki vaisių brendimo) gaminami vaistai nuo širdies ligų. Panašiomis vaistinėmis savybėmis pasižymi ir vasarinis adonis (Adonis aestivalis). Lietuvoje pavasarinis adonis savaime neauga, bet gali būti sėkmingai auginamas.
West Berlin XI
Vakarų Berlyno vienuolikė – buvusi Vokietijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Vakarų Berlynui UEFA mugių taurės varžybose. Dauguma žaidėjų buvo iš Hertha Berlin klubo.
SPARC
thumb|right|SPARC logotipas SPARC – RISC instrukcijų rinkinio architektūra, kurios pirminį variantą 1985 metais sukūrė Sun Microsystems kompanija. Nuo 1989 metų jos vystymu užsiima nekomercinės SPARC International, Inc. organizacijos nariai. Ji taip pat užsiima SPARC architektūros licencijavimu, atsako už jos prekybinių ženklų (įskaitant patį SPARC vardą) valdymą ir atlieka atitikties testavimus. SPARC International tikslas buvo padaryti architektūrą atvira ir sukurti platesnę ekosistemą, licencijuojant ją įvairiems gamintojams. Šios veiklos rezultatas yra atvira, nenuosavybinė ir roylaty-free SPARC architektūra, kuri buvo licencijuota tokioms kompanijos kaip Atmel, Cypress Semiconductor, Fujitsu ir Texas Instruments.
Pirmoji 32 bitų SPARC (V7) architektūros implementacija buvo naudojama Sun Microsystems kompanijos Sun-4 darbo stotyse ir serveriuose, kurie pakeitė Motorola 68000 procesoriais paremtas Sun-3 sistemas. Buvo išleistos trys pagrindinės SPARC revizijos: 7, 8 ir 9 versijos, tarp kurių pastaroji yra 64 bitų. Visos naujesnės revizijos yra pilnai suderinamos su SPARC V9 Level 1 specifikacija.
Shayne Ward
thumb|250px|Shayne Ward, debiutinio albumo fotosesijoje Shayne Thomas Ward (g. 1984 m. spalio 16 d., Claytone, Mančesteryje) – airių kilmės anglų pop dainininkas. Išgarsėjo Jungtineje Karalysteje ir Airijoje prieš tapęs 2005 m. serijos talentų šou „The X Factor“ nugalėtoju.
Biografija
Antrasis singlas „No Promises“ išleistas 2006 m. balandžio 10 d., pasiekė Nr. 2 Jungtinės Karalystės singlų tope.
Augustaičiai
Augustaičiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Papilės.
Amambajaus Kordiljera
Amambajaus Kordiljera  – kalnų grandinė Paragvajaus šiaurėje, Amambajaus departamente. Aukštis 300–400 m. Sudaro šios aukštumos: Cerro Corá, Tacurupytá, Guazú, Alambique.
Farerų futbolo varžybos 1987 m.
Farerų futbolo varžybos 1987 m.
Alksnėnų apylinkė (Vilkaviškis)
Alksnėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Lovozeras (gyvenvietė)
Lovozeras (, sam. Луяввьр) – gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio centrinėje dalyje, 164 km į pietryčius nuo Murmansko, prie Virmos upės (netoli jos žiočių Lovo ežere). Rajono centras. Kelias į Olenegorską, artimiausia geležinkelio stotis yra Revdoje (nebeveikia), yra aerodromas. Verčiamasi elnininkyste, žvejyba, tekšių rinkimu. Lovozeras yra Rusijos samių kultūrinė sostinė.
Istorija
Gyvenvietė buvo įkurta 1574 m., o rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1604 m. Nuo 1927 m. Lovozeras tapo rajono centru, kurį laiką buvo komių-samių-nencų nacionalinio rajono centru.
Jaurykla
Jaurykla – upelis Lietuvoje, Kretingos rajone; Akmenos kairysis intakas. Prasideda į šiaurės vakarus nuo Raguviškių. Teka į vakarus dirbamais laukais, Žalgirio miško šiauriniu pakraščiu (vaga sureguliuota). Žemupyje teka per Kretingos pietinius pakraščius. Įteka į Akmeną 30,4 km nuo jos žiočių, prie Mėguvos gatvės.
Prie Jauryklos yra Laumalės, Dupulčiai, Kluonaliai, Kretinga. Kretingoje įrengtas 10 ha Jauryklos upės parkas, kuriame įrengta 3 km sveikatingumo ir edukacinių takų su mediniais tilteliais ir lieptais, 5 kraštovaizdžio apžvalgos aikštelės, kelios vaikų žaidimo aikštelės, sportavimo įranga.
Karibų regionas (Kolumbija)
thumb|right|210px|Karibų regionas – geltona spalva Karibų regionas  – vienas iš šešių gamtinių Kolumbijos regionų. Yra šalies šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje. Apima 8 departamentus. Būdingi dideli gamtiniai kontrastai: aukštas Siera Nevada de Santa Marta masyvas, derlingos pakrantės lygumos ir upių slėniai, dykynės La Guachiros pusiasalyje. Dauguma gyventojų – baltieji ir metisai, yra indėnų (vajusų, aravakų gentys). Svarbiausi miestai: Barankilija, Kartachena, Monterija, Santa Marta, Valjeduparas, Rioača, Sinselechas.
Nykis
Nykis – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurėje, Gudžiūnų seniūnijoje; Liaudės (Nevėžio baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Balsių miške, į šiaurės rytus nuo Terespolio. Teka laukais į rytus, įteka į Liaudę 12 km nuo jos žiočių, Paberžėje.
Didesnių intakų neturi, suteka keli grioviai. Upė patvenkta Margininkų tvenkiniu, Miegėnų tvenkiniu (3,5 km nuo žiočių, 6,1 ha ) ir Senkonių tvenkiniu. Vandens kokybės klasė (ties Miegėnais) – II. Prie Nykio įsikūrusios gyvenvietės: Vikaičiai, Margininkai, Graužiai, Miegėnai, Paberžė. Prie upės yra Nykio vinkšna. thumb|left|245px|Nykio žemupys Paberžėje
Geltongalvis naktikovas
Geltongalvis naktikovas (Nycticorax violaceus) – garninių (Ardeidae) šeimos paukščių gentis.
Suaugęs paukštis apie 61 cm aukščio ir 625 g svorio. Viršugalvis baltas, likusi kūno dalis pilka, akys raudonos, kojos trumpos, geltonos. Virš akių yra baltas dryžys. Jauniklių yra vyraujanti balta ir pilka spalvos.
Paplitęs nuo JAVrytinės iki Pietų Amerikos šiaurės rytinės dalies. Gyvena liūnuose, pelkėse. Lizdą suka kolonijomis medžiuose prie vandens telkinių. Deda 3-5 melsvai pilkus kiaušinius.
Chundžerabo perėja
thumb|250px|Chundžerabo perėja thumb|250px|
Chundžerabo perėja  – kalnų perėja Karakorumo kalnų masyvo šiaurės vakaruose, Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas) pasienyje. Aukštis 4700 m (kitais duomenimis 4655 m, 4693 m, 4934 m). Šia perėja eina Karakorumo plentas, jungiantis Islamabadą su Kašgaru.
Chundžerabo perėja yra aukščiausia pasaulyje kalnų perėja, kuria nutiestas asfaltuotas kelias. Tai taip pat aukščiausia perėja Karakorumo kalnuose. Žiemą perėja būna gausiai užsnigta ir eismas ja uždaromas. Planuojama per Chundžerabo perėją nutiesti geležinkelį. Pakistano pusėje įsteigtas Chundžerabo nacionalinis parkas.
Vožė
Vožė  – ežeras Rusijoje, Vologdos srities šiaurėje, šiauriniu galu siekia Archangelsko sritį. Išsidriekęs šiaurės pietų kryptimi; ilgis 64 km, plotis 7-16 km. Ežeras seklus, gylis iki iki 4,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę viksvameldžiais. Tik vakaruose yra smėlingo ar akmenuoto kranto ruožų. Į Vožę suteka apie 20 upių, iš kurių didžiausios – Vožega, Modlona. Išteka Svidė (į Lačios ežerą; Onegos upės baseinas). Ežero viduryje yra Spaskio sala, kurioje yra XVII a. vienuolyno liekanų. Vožės vandenyje gausu žuvies.
Augustavas (Pakruojis)
Augustavas – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 9 km nuo Klovainių.
Gediminas Jokimaitis
Biografija
Žmona Pranė Jokimaitienė. 1938–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo psichologiją, pedagogiką, literatūrą. 1941 m. ištremtas į Altajaus kraštą, vėliau į Jakutiją. 1947 m. slapta grįžo į Vilnių. Vengdamas arešto 1952–1956 m. dirbo mechaniku Rygoje. 1956–1981 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos – matematikos instituto frezuotojas.
Kūryba
Poezija meditacinė, eilėraštis neturi griežtos struktūros, jo centre dažniausiai yra gamtos vaizdas, kartais konkreti vietovė, nuotaika, ist. reminiscencijos. Išvertė M. Trato, L. Briedžio, G. Ungareti ir kitų poezijos.
Utrecht XI
Utrechto vienuolikė (arba Utrecht XI) – Nyderlandų futbolo komanda, sukurta atstovauti Utrechtui UEFA mugių taurės varžybose. Dauguma žaidėjų buvo iš FC Utrecht klubo.
Ramiojo vandenyno regionas (Kolumbija)
thumb|right|210px|Ramiojo vand regionas – ryškiai rausva spalva Ramiojo vandenyno regionas (isp. Región Pacífica) – vienas iš 6 gamtinių Kolumbijos regionų. Yra šalies vakaruose, nusidriekęs palei Ramųjį vandenyną, nuo sienos su Panama iki sienos su Ekvadoru. Apima visa Čioko departamentą ir vakarines Kaukos, Valje de Kaukos ir Narinjo departamentų dalis. Būdingas labai drėgnas (viena drėgniausių pasulio vietų) ir šiltas klimatas. Apaugęs sunkiai įžengiama selva. Apgyvendintas labai retai. Gyvena daugiausia indėnai ir afroamerikiečiai. Svarbiausi miestai: Kibdo, Buenaventura, Tumakas.
Tonkielė
Tonkielė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Drohičino, apie 21 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 88 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Vakarinio Bugo upė. Kaime yra kapinės, kuriose palaidota 25,000 žmonių, kurių daugumą sudaro tarybiniai karo belaisviai ir vietiniai gyventojai nužudyti 1941 metais.
Reino kraštas
Reino kraštas  – regionas abipus Reino Vakarų Vokietijoje nuo vakariau Vestfalijos-Lipės esančios Šiaurės Reino-Vestfalijos dalies iki nepfalciškos Reino krašto-Pfalco dalies, tai yra buvusios Prūsijos Reino provincijos teritorija. Plačiąja prasme Reino kraštui gali būti priskiriama ir vokiškai kalbanti bendruomenė Belgijoje.
Reino krašte vyrauja katalikybė.
Geografija
Šiaurės Reino-Vestfalijos dalyje Reino kraštas šiaurėje ir vakaruose ribojasi su Nyderlandais, pietvakariuose su Belgija, o rytuose su Vestfalija. Reino krašto-Pflaco žemėje esanti Reino žemės dalis vakaruose ribojasi su Belgija ir Liuksemburgu, pietvakariuose su Saro žeme (anksčiau taip pat laikyta Reino žemės dalimi), o pietuose su Šiaurės Pfalco kalnais bei Priešakiniu Pfalcu. Reinas pietuose aukščiau Bingeno sudaro rytinę regiono ribą.
Didžiausi Reino žemės miestai yra Achenas, Bona, Kelnas, Duisburgas, Diuseldorfas, Esenas, Koblencas, Krefeldas, Leverkūzenas, Liudvigshafenas, Maincas, Manheimas, Vyzbadenas ir Vupertalis.
Istorija
thumb|left|Prūsijos Reino provincija thumb|220px|Reino žemė 1905 m. Po Prancūzijos imperijos žlugimo XIX a. vokiškai kalbantys regionai Reino vidurupyje ir žemupyje buvo aneksuoti Prūsijos karalystės. Prūsijos administracija reorganizavo teritoriją į Reino provinciją, kurios vardas išliko Vokietijos žemių Reino kraštas-Pfalcas ir Šiaurės Reinas-Vestfalija pavadinimuose. Po Pirmojo pasaulinio karo vakarinę Reino žemės dalį okupavo Antantės pajėgos, o pagal Versalio taikos sąlygas ši teritorija buvo demilitarizuota. 1936 metais Vokietijos pajėgos, išbandydamos Anglijos ir Prancūzijos ryžtą priversti Vokietiją laikytis Versalio sutarties, remilitarizavo kraštą.
Po Pirmojo Pasaulinio karo
Demilitarizuota Reino zona – Po Pirmojo pasaulinio karo Antantės pajėgų užimta Vokietijos teritorija kairiajame Reino krante.
Delimitarizuota Reino zona atsirado 1919 m. po Versalio sutarties. Sutartyje numatyta įkurti 3 okupacines zonas, kuriose Antanės pajėgos turėjo būti laikomos 15 m. po oficialaus sutarties ratifikavimo (1920 m.). Pagal Versalio sutarties 42 ir 44 punktą Vokietijai buvo uždrausta laikyti kariuomenę ar statyti įtvirtinimus abiejuose Reino krantuose (dešiniajame ši, demilitarizacijos, riba buvo 50 km nuo Reino upės). Šių sąlygų pažeidimas galėjo būti traktuojamas kaip agresyvus veiksmas.
Po Lokarno sutarčių pasirašymo 1925 m., prancūzų pajėgos pasitraukė iš Reino zonos. Paskutiniai sąjungininkų daliniai pasitraukė iki 1930 m.
Demilitarizuota Reino zona turėjo padaryti tarsi skydą tarp Vokietijos ir Prancūzijos (iš dalies ir Belgijos, Liuksemburgo, bei Nyderlandų). Pagal Versalio sutartį – net ir po Antantės pajėgų patraukimo, į Reino sritį negalėjo įžengti Vokietijos kariuomenė. Be to, sutartis leido Antantei bet kada laisva valia vėl okupuotį Reino sritį, jei tik Vokietija vienašališkai pažeistų Versalio sutartį.
Reino zonos remilitarizacija – 1936 m. kovo 7 d. nacistinės Vokietijos kariuomenė, pažeisdama Versalio sutartį ir Lokarno sutarčių esmę, užėmė Reino sritį. Ši operacija buvo atlikta su labai didele rizika, „atsitraukti be pasipriešinimo“ buvo Adolfo Hitlerio įsakymas, jei Prancūzijos kariuomenė nuspręstų pasipriešinti tokiam žingsniui. Tačiau Prancūzija nieko negalėjo padaryti, nes tuo metu joje vyko prezidento rinkimai, egzistavo vidinis politinis nestabilumas, niekas nenorėjo dar vieno karo su Vokietija.
Operacija buvo įvykdyta šeštadienį, todėl Didžiosios Britanijos vyriausybė negalėjo imtis jokių veiksmų iki pirmadienio (nes savaitgaliais D. Britanijoje parlamento posėdžiai nevyksta). Kaip pažymėjo garsus britų diplomatas ir politikas lordas Lotianas (Lord Lothian): „galiausiai vokiečiai tik grįžta į savo daržą“, tačiau jis nepritarė būtent tokiam Vokietijos „grįžimo“ būdui. Ir netgi stipri opozicija (kuriai tuo metu priklausė ir Vinstonas Čerčilis) nedrįso palaikyti karinių veiksmų idėjos.
Galiausiai abiejų šalių vyriausybės susitaikė su Reino srities remilitarizavimu fait accompli.
Mažasis seimas
Mažasis seimas – Lietuvos seimas, veikęs 1920 m. spalio 25 d. – 1921 m. vasario mėn.
Istorija
1920 m. spalio 9 d. Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktinei užgrobus Vilnių ir toliau veržiantis į Lietuvos gilumą, Steigiamasis Seimas turėjo nutraukti darbą. Kadangi nebuvo žinoma, kada galės vėl susirinkti, 1920 m. spalio 25 d. Seimas priėmė Mažojo seimo sudarymo įstatymą, pagal kurį šis būtų sudarytas iš Steigiamojo Seimo pirmininko, kuris (Aleksandras Stulginskis) tuo metu ėjo ir Respublikos Prezidento pareigas, 6 Steigiamojo seimo narių ir jo išrinktų 6 kandidatų.
Mažasis seimas turėjo einamųjų įstatymų leidybos, paskolų tvirtinimo, įstatymo vykdymo priežiūros įgaliojimus. Jam buvo atskaitingi vyriausybė ir valstybės kontrolierius. Vyriausybė privalėjo atsistatydinti, jei Mažasis seimas pareikštų nepasitikėjimą. Konstitucijos rengimas, jos priėmimas ir rengiamas Žemės reformos įstatymas Mažojo seimo kompetencijai nepriklausė. Pirmąjį po pertraukos Steigiamojo Seimo posėdį galėjo sušaukti Steigiamojo Seimo pirmininkas savo iniciatyva ar Mažojo Seimo reikalavimu arba ¼ Steigiamojo Seimo narių reikalavimu. 1921 m. vasario mėn. vėl susirinkus Steigiamajam Seimui, Mažasis seimas nustojo veikęs.
Vitalijus Mazūras
Vitalijus Mazūras (g. 1934 m. balandžio 28 d. Šiaulaičiuose, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos scenografas, tapytojas, teatro režisierius.
Biografija
Broliai Petras Mazūras ir Česlovas Mazūras. Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1964 m. baigė scenografiją Lietuvos dailės institute.
1968–1970 m. Kauno lėlių teatro, 1964–1994 m. Vilniaus lėlių teatro (nuo 1971 m. Vilniaus teatras „Lėlė“) dailininkas, 1971–1979 m. ir 1988–1994 m. šio teatro vyr. režisierius ir meno vadovas, 1981–1988 m. vyr. dailininkas. 1975–1979 m. Lietuvos konservatorijos, 1994–2006 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas. 1994–2002 m. Jaunimo teatro Vilniuje lėlininkų trupės režisierius. 1997 m. su žmona aktore N. Bižanaite Vilniuje įkūrė teatrą „Paršiukas Ikaras“.
Lietuvos dailininkų sąjungos, Teatro sąjungos ir Tarptautinės lėlininkų sąjungos (UNIMA) narys.
Kūryba
Lietuvos scenografijos mokyklos vienas kūrėjų, įteisino optimalaus teatro modelį, vizualinės kalbos reikšmę teatre. Ankstyvuosiuose spektakliuose (1965–1968 m.) pabrėžė žaidybinį pradą, brandžiuoju laikotarpiu (1968–1986 m.) kūrė moderniojo lėlių teatro naują modelį, pasitelkdamas lietuvių poetus ir kompozitorius plėtojo archajinio teatro poetinę kryptį. Sukūrė lėlių ir scenovaizdžių lėlių spektakliams, daugelį jų režisavo. Lietuvos dramos teatrų ir užsienio lėlių bei dramos teatrų spektaklių dailininkas ir režisierius.
Sukūrė tapybos kūrinių ciklą „Iš lėlių gyvenimo“ (1974 m.). Nuo 1965 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Maskvoje 1966 m., San Paulo bienalėje 1967 m., Prahoje 1976 m., Poznanėje 1977 m.
Pastatymai
Vilniaus teatre „Lėlė“:
Kauno lėlių teatre:
Šlapimtakis
thumb|right Šlapimtakis – porinis, storasienis, galintis šiek tiek išsitempti, siauro spindžio raumeninis vamzdelis, kurio raumeninio sluoksnio peristaltiniai susitraukimai išsiskyrusį inkste ir sutekėjusį šlapimą stumia į šlapimo pūslę. Šlapimtakis yra plonas, balkšvas, apie 30 cm ilgio (moterų - 2-3 cm trumpesnis, naujagimių - 6-8 cm ilgio), 1,5-6 mm skersmens cilindro pavidalo kanalėlis, gulintis už pasieninės pilvaplėvės. Būdamas panašus į stambesnę kraujagyslę, preparuojant ar operuojant per klaidą gali būti perrištas ar kitaip pažeistas. Šlapimtakis nuo inksto eina žemyn ir šiek tiek į vidinę pusę, ekstraperitoniškai visu ilgiu guli puriojojungiamojo ir riebalinio audinio ląstelyne priešais didįjį juosmens raumenį, m. psoas major, kartu su juo šlapimtakis patenka į dubens ertmę ir pasiekia šlapimo pūslės pamatą. Priekiniame kūno paviršiuje šlapimtakio eigą atitinka vertikali linija, brėžiama prievarčio plokštumoje nuo taško esančio apie į cm nuo vidurio linijos žemyn ir šiek tiek į vidinę pusę, iki gaktinio gumburėlio, tuberculum pubicum. Trijose vietose šlapimtakis keisdamas kryptį aiškiai susiaurėja: 1) pradžioje, išeidamas iš inksto geldelės; 2) apačioje, kur eina per mažojo dubens įeigos kraštą, ir 3) pabaigoje, kur įstrižai perveria šlapimo pūslės sieną. Čia jo skersmuo esti vos 3-4 mm. Susiaurėjimuose gali įstrigti geldelėje susidarę ir šlapimo tėkmės bei šlapimtakio peristaltikos šlapumo pūslės link stumiami akmenys, taip nutraukdami šlapimo tekėjimą į pūslę bei sukeldami nepakeliamą skausmą. Jei paslankus inkstas nusileidžia, šlapimtakis užlinksta, sutrinka šlapimo nutekėjimas iš geldelės, dėl to prasideda šlapimtakių, geldelės ir inksto uždegimai. Pagal išsidėstymą skiriamos pilvinė, dubeninė ir pūslinė šlapimtakio dalys.
Vitalijus Mazūras
Pastatymai
Jaunimo teatre:
Šlapimtakis
Pilvinė dalis
Pilvinė dalis - pars abdominalis, yra ilgiausia, apie 12-13 sm ilgio ir apie 5 mm skersmens. Ji tęsiasi palei pat užpakalinę pilvo sieną, už pasieninės pilvaplėvės, prie pat didžiojo juosmens raumens, m. psoas major vidinio krašto. Šis įsiterpia tarp šlapimtakio ir juosmeninių stuburo slankstelių skersinių ataugų viršūnių. Dešinysis šlapimtakis eina palei apatinę tuščiają veną, v. cava inferior, greta dešiniojo simpatinio kamieno. Jis gali būti už dvylikapirštės žarnos nusleidžiamosios dalies, gaubtinės žarnos dešiniosios arterijos ir venos, a. et v. colica dextra, už gaubtinės klubo arterijos ir venos, a. et v. ileolica, už plonosios žarnos pasaito šaknies ir klubinės plonosios žarnos galinės dalies. Kairysis šlapimtakis tęsiasi už gaubtinės žarnos kairiosios arterijos ir venos, a. et. v. colica sinistra, ir riestinės žarnos pasaito, mesocolon sigmoideum. Į mažąjį dubenį šlapimtakis patenka gulėdamas ant bendrosios klubo arterijos, a. iliaca communis, išsišakojimo ir bendrosios klubo venos, v. iliaca communis, susidarymo vietos, ant užtvarinio nervo, n. obturatorius. Dažniausiai čia būna ir išorinių klubo kraujagyslių, a. et. v. iliaca externa, pradžia.