cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Val di Notas
Val di Noto gyvenvietės buvo visiškai sugriautos 1693 m. žemės drebėjimo. Po to miestai buvo atstatyti pilnai, kaip Notas ir Gramikelis. Tuometiniai Ispanijos karalystės vadovai leido vietiniam bajorui Giuseppe Lanza teisę atstatyti miestus savo nuožiūra. Jis miestus statė remdamasis barokiniu ir renesanso stiliais.
Pidurutalagala
Kalno viršūnėje pastatytas pagrindinis šalies televizijos retransliatorius.
Val di Notas
Naujieji miestai buvo kuriami nuo centrinės miesto aikštės, o iš ten plečiant gatves kvadratiniu išdėstymu.
2002 m. Val di Noto miestai buvo įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip „baroko meno kulminaciją ir galutinį žydėjimą Europoje“. Į sąrašą buvo įtraukti šie miestai: Kaltadžironė, Militellas, Katanija, Modika, Notas, Palacolo Akreidas, Ragūza ir Šiklis.
Moldavijos kuponas
Moldavijos kuponas – laikinas Moldavijos piniginis vienetas, naudotas 1992-1993 m.
Pirmuosius kuponus Moldavijos nacionalinis bankas išleido 1992 m. birželio 10 d. Jie buvo naudojami grynųjų pinigų apyvartoje kartu su Tarybų Sąjungos rubliu santykiu 1:1. Kuponai buvo leidžiami kupiūromis su nominalais 50, 200, 1000 ir 5000. Monetų nebuvo.
1993 m. rugpjūčio 9 d. įvedus Rusijos Federacijos rublį Moldavijos Nacionalinis bankas pradėjo kotiruoti kuponus kitų valiutų atžvilgiu. 1993 m. lapkričio 29 d. kuponai buvo pakeisti Moldavijos lėjomis kursu 1 lėja = 1000 kuponų.
Tarvainių geležinkelio stotis
Tarvainių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Plungės rajono savivaldybėje, pietinėje Tarvainių kaimo dalyje, prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio. Tai nedidelė stotis priešpriešiniams traukiniams prasilenkti tarp Telšių ir Plungės. Stotyje stoja priemiestinis traukinys Radviliškis–Klaipėda.
AE Kifisia FC
Kifisijos „AE Kifisia“ – Graikijos futbolo klubas iš Kifisijos.
Tarvainių geležinkelio stotis
Istorija
Įkurta 1932 m. Sovietmečiu kurį laiką turėjo atskiros gyvenvietės statusą. XX a. pabaigoje suremontuotas stoties pastatas. 1998 m. Tarvainių stotyje įrengtas elektrinis geležinkelio iešmų šildymas.
AE Kifisia FC
Istorija
Klubas įkurtas 2012 m., kai susijungė AO Kifisia ir AOK Elpidoforos.
Kurį laiką rungtyniavo žemesniuosiuose divizionuose. Vėliau pateko į Antrąją Superlygą.
2021–2022 m. sezone varžėsi Antrojoje Superlygoje. Galutinėje komandų rikiuotėje Pietų grupėje liko šešti.
2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje.
Jaclyn Narracott
Jaclyn Narracott (g. 1990 m. lapkričio 5 d. Brisbene) – Australijos skeletono sportininkė, olimpinė prizininkė.
Biografija
2015 m. pasaulio čempionate Narracott užėmė 16-ą vietą. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse australė užėmė 16-ą vietą moterų rungtyje. 2022 m. pirm kartą laimėjo pasaulio taurės etapą.
2022 m. žiemos olimpiadoje Narracott nusileido tik vokietei Hannah Neise ir iškovojo sidabro medalį. Tai pirmasis Australijos medalis olimpinėse skeletono varžybose istorijoje.
Sidamai
Sidamai ( = sidama) – tautų grupė gyvenanti Afrikoje, pietų Etiopijoje (Pietinių tautų, tautybių ir žmonių regiono rytuose, Sidamų zonoje). Sudaro tikrieji sidamai, darasai, kambatai, hadijai, alabai, tambarai ir kt. Bendra populiacija – 3 mln. žmonių (2007 m.), ir sudaro trečią didžiausią tautą Etiopijoje. Kalba sidamų kalba, kuri priklauso kušitų grupei. Taip pat vartoja amherų kalbą. Dauguma yra krikščionys (protestantai), apie 15% išpažįsta vietinius tikėjimus.
Istorija
thumb|left|200px|Sidamų gyvenama teritorija Sidamai seniausiais laikais gyveno šiauriau dabartinių teritorijų. Savo politinius junginius sukūrė bent jau nuo IX a., tačiau kadangi tauta neperėmė rašto sistemos, jų istorija yra menkai fiksuota ir žinoma. Jų valstybėlės tarpusavyje jungėsi į laisvą konfederaciją. Neretai juos valdė musulmoniški sultonatai, tokie kaip Ifatas, tačiau jie išlaikė savo vietinius tikėjimus. XVI a. vykusių oromų migracijų metu sidamai buvo išstumti į pietus, kur dabar ir gyvena.
XIX a. II pusėje Etiopijos imperatorius Menelikas II prijungė sidamų žemes prie Etiopijos imperijos. Italų valdymo laikais krašte veikė misionieriai. Ilganiui sidamai perėmė krikščionybę ir dauguma tapo protestantais. Sidamų žemės buvo administruojamos kaip Galų-sidamų provincija, iš kurios vėliau atskirta Sidamų provincija. Tik XX a. II pusėje sidamų kraštuose įkurtos mokyklos, kas šiek tiek padidino šios tautos išsilavinimą ir raštingumą. Nepaisant to, sidamai lieka viena neraštingiausių Etiopijos tautų.
1991 m. sidamams, kartu su kultūriškai giminingais gedeo ir burdžiais, buvo pažadėta savotiška autonomija, sukuriant atskirą jų administracinį regioną. Galiausiai tai nebuvo padaryta, ir sidamų žemės kartu su ~40 smulkesnių tautų buvo sujungtos į daugiaetninį Pietinių tautų, tautybių ir žmonių regioną. Tai skatina sidamų nepasitenkinimą.
Kultūra
Sidamų ūkis yra pagrįstas žemdirbyste. Vienas pagrindinių javų yra ensetė. Kadangi jų gyvenamos žemės yra puikiai tinkamos kavos auginimui, kava šuo metu sudaro sidamų regiono ekonomikos pagrindą: pagal kavos produkciją Etiopijoje sidamai nusileidžia tik oromams.
Girininkija (Prienai)
Girininkija – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Naujosios Ūtos.
Šateikių geležinkelio stotis
Šateikių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Plungės rajono savivaldybėje, Papievių kaime, 4 km į pietvakarius nuo Šateikių, prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio. Tai maža geležinkelio stotis tarp Plungės ir Kretingos, skirta priešpriešiniams traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje. Stotyje sustoja keleiviniai priemiestiniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda.
Istorija
Įkurta 1932 m. Sovietmečiu kurį laiką turėjo atskiros gyvenvietės statusą. 2019 m. skirtos lėšos stočiai atnaujinti.
M2 (Juodkalnija)
Juodkalnijos magistralinis kelias M2 – seniausias ir svarbiausias pakrantę ir Juodkalnijos šiaurę jungiantis kelias. Jis eina nuo Budvos opštinos gyvenvietės Petrovaco per Podgoricą, Kolašiną ir Moikovacą iki Barski Mosto prie Serbijos sienos. Iki 2006 m. M2 keliui buvo priskiriama ir atkarpa nuo Kroatijos sienos prie Debeli Brijego iki Petrovaco – Adrijos-Jonijos automagistralės (Jadranska Magistrala) dalis. Iki tol kelias laikytas Juodkalnijos kelių sistemos „stuburkauliu“.
Žinomiausia kelio dalis yra Platijės kanjonas, kuriame gyvybes prarado daugiau nei 1200 žmonių. Statomas Baro–Belgrado greitkelis (pažymėtas raudonai žemėlapyje) turi perimti pagrindinės jungties tarp Podgoricos ir Kolašino vaidmenį ir užtikrinti saugesnį bei greitesnį susisiekimą apeinant Platijės kanjoną.
Istorija
Šio reikšmingo kelio statyba prasidėjo 1953 m. Pabaigtas 1971 m.
Dalis M-2 magistralės, kuri iki 2016 m. sausio buvo žinoma kaip M-21, ėjo per Bijelo Polės centrą, o tai lėmė dideles spūstis. Siekiant palengvinti transporto srautus Juodkalnijos Transporto ir jūrų reikalų ministerija inicijavo miesto aplinkkelio projektą. Pastačius aplinkkelį 2014 m. kovo 27 d. atitinkamai buvo pekeistas ir M-21 maršrutas, t. y. M-21 kelias eina ne per miestą, bet per aplinkkelį.
2016 m. sausį Transporto ir jūrų reikalų ministerija paskelbė apie naują valstybinių kelių kategorizacijos sistemą. Pagal ją M2 automagistralė buvo sutrumpinta, nuo jos atskirta palei pakrantę nuo Kroatijos sienos iki Petrovaco ėjusi atkarpa, kuri priskirta naujai suformuotai M1 magistralei. Šiaurinėje kelio dalyje M2 magistralė nukreipta nuo Ribarevinės į šiaurę per Bijelo Polę iki sienos su Serbija, vietoje maršruto per Beranę ir Rožaję iki sienos su Serbija, kuris tapo naujai sukurta M5 magistrale.
Trasa
Nuo Petrovaco kelias eina į krašto gilumą. Už Podgoricos eina Moračos kanjonu iki Kolašino ir Moikovaco. Nuo čia per Beranę ir Rožaję pasiekia Serbijos pasienį.
Resident Evil 7: Biohazard
Resident Evil 7: biohazard  – 2017 m. išlikimo siaubo žanro videožaidimas, 7-a „Resident Evil“ žaidimų pagrindinės serijos dalis, sukurta Japonijos kompanijos „Capcom“ ir išleista „PlayStation 4“, „Xbox One“ ir „Windows“ („Steam“ tinklu) sistemoms. Metacritic.com duomenimis, žaidimas kritikų įvertintas 86–87 balų iš 100 vidurkiu.
„Resident Evil 7“ buvo pristatytas 2016 m. E3 parodoje kartu su demo versija. Žaidimas suderinamas su nauja „PlayStation 4 Pro“ konsolės versija ir gali būti žaidžiamas VR režimu. Apie žaidimas išleidimą pranešta tuo pat metu, kaip paskutinė žaidimais paremtų „Absoliutaus blogio“ filmų serijos dalis „Absoliutus blogis: paskutinis skyrius“. 2016 m. rugsėjo 16 d. pristatant naują demontracinę versiją ir pilną žaidimo pristatomąjį filmuką buvo paskelbta, kad žaidimas turės bent tris plėtinius, kuriuos žaidėjai galės įsigyti atskirai arba su sezono abonementu.
2017 m. pirmąjį pusmetį buvo parduota 3,7 mln. žaidimo kopijų.
Apie žaidimą
„Resident Evil 7: biohazard“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas žaidimas. Žaidėjo valdomas herojus Itanas atvyksta į pietinės JAV Luizianos valstijos nuošalią sodybą miške, į kurią jis buvo iškviestas netikėta žinute iš prieš trejus metus dingusios ir žuvusia laikytos žmonos Mijos. Prie sodybos jis užtinka apleistą mikroautobusą ir užtvertą teritoriją. Prasigavęs į sodybą Itanas name randa Miją, ir ji netikėtai jį užpuola.
San Pedro Garsa Garsija
San Pedro Garsa Garsija, dažniausiai vadinamas San Pedru arba Garsa Garsija – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Nuevo Leone, Rytų Siera Madrės priekalnėse, pietvakarinis Monterėjaus priemiestis. Nuo šio didmiesčio Garsa Garsiją skiria Santa Katarinos upė, per kurią nutiestas Vienybės tiltas (Puente de la Unidad). Pro miestą eina Monterėjaus–Saltiljo plentas.
Tai daugiausia „miegamasis“ Monterėjaus priemiestis. Vystoma maisto (žemės ūkio produktų perdirbimo) pramonė, apylinkėse auginami javai, daržovės, medvilnė, veisiami galvijai. Yra daugelio svarbių Monterėjaus pramonės įmonių būstinės. Veikia muziejus, planetariumas. San Pedro Garsa Garsijoje yra įsikūręs Monterėjaus universitetas. Tuojau šalia miesto kyla Siera Madrės kalnai (ryškiausias kalnas – Čipinkė), įtraukti į Monterėjaus viršukalnių nacionalinį parką.
Istorija
XVI a. pabaigoje dabartinio miesto vietoje įsteigtas San Pedro de los Nogaleso ūkis. 1882 m. gyvenvietei suteiktas miestelio titulas, ji pervadinta Nuevo Leono gubernatoriaus Chenaro Garsos Garsijos garbei. Miestas išaugo XX a. vid., plečiantis Monterėjui.
Kayanza United FC
Kayanza United arba Kayanza – Burundžio futbolo klubas iš Kajanzos, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Burundi Ligue A arba dėl rėmimo sutarčių žinomoje Burundi Primus Ligue pavadinimu. Namų rungtynes žaidžia „Gatvaro“ stadione, talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodžio 5 d.
Šelgum al Aidas
Šelgum al Aidas  – miestas Alžyro šiaurės rytuose, į rytus Alžyro miesto, didžiausias miestas Milos vilajoje. 2008 m. duomenimis, jame gyveno 54 tūkst. asmenų. Vietovė garsi savo vaisiais ir daržovėmis.
Istorija
Kūrėsi XIX amžiuje, vietinių genčių teritorijose. Buvo pavadintas Šatodun diu Rumeliu, pagerbiant Šatoduno miestą.
Savivaldybė įkurta 1874 m. lapkričio 7 d. generalgubernatoriaus Antuano Šansi (Antoine Chanzy) įsakymu.
1921 m. spalio 15 d. ji tapo visateise savivaldybe.
1962 m. Alžyrui paskelbus nepriklausomybę, miestas pervadintas į Chelghoum Laid (iš šio miesto kilusio Alžyro nacionalisto, žuvusio per mūšį šalyje, garbei).
Sportas
Miestą garsina ir vietos futbolo klubas.
Švenčiaviškis
Švenčiaviškis – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Juodaraisčio, į pietvakarius nuo Degimų.
2021 m. pasaulio plento čempionatas
2021 m. pasaulio plento čempionatas – 94-iasis geriausių pasaulio dviračių plento lenktynių sporto čempionatas, kuris vyko rugsėjo 19 d. – rugsėjo 26 d. Belgijoje.
Lietuvos dalyvavimas
Akvilė Gedraitytė startavo mišrių grupių estafetinėse varžybose su pasaulio dviračių sporto centro besivystančių šalių komanda ir užėmė paskutinę 15-ą vietą.
Vaikinų grupinių plento varžybose Jomantas Venckus ir Edgaras Žekas sumaišė starto laiką bei pavėlavo startuoti varžybose.
Gdynės uostas
thumb|255px|Laivai Gdynės uoste thumb|right|255px|Gdynės uosto schema
Gdynės uostas – Lenkijos jūrų uostas, esantis vakarinėje Gdansko įlankos pakrantėje. 2008 m. Baltijos jūros regione, pagal perkrautus konteinerius, uostas užėmė antrą vietą. Uostas ribojasi su Gdynės karinio laivyno baze, jie dalijasi jūrų keliais, tačiau yra visiškai atskiros institucijos.
Yan Wengang
Yan Wengang (g. 1997 m. liepos 1 d.) – Kinijos skeletono sportininkas, olimpinis prizininkas.
Biografija
Wengang sportinę karjerą pradėjo kaip lengvaatletis. Sportininkas varžėsi šuolių į tolį varžybose. 2016 m. pradėjo varžytis profesionaliose skeletono varžybose.
2020 m. pasaulio čempionate užėmė 6-ą vietą.
Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje Wengang dalyvavo vyrų skeletono varžybose. Sportininkas laimėjo vieną iš keturių nusileidimų ir bendroje įskaitoje užėmęs trečią vietą pelnė bronzos medalį.
Gol Transportes Aéreos
Gol Linhas Aéreas Inteligentes S.A – trečia pagal dydį Brazilijos oro linijų bendrovė. Kompanija konkuruoja šalyje ir Pietų Amerikoje su „TAM Airlines“ ir „Azul Brazilian Airlines“ avialinijomis.
Kompanija sukurta 2000 m. ir operacijas pradėjo 2001 m. sausio 15 d.
Flotilė
2020 m. gruodžio duomenimis.
Magra
Magra  – miestas Alžyro šiaurėje, Msilos vilajoje, 75 km nuo Setifo. 39,2 tūkst. gyventojų (2008 m.).
Istorija
Paminėtas musulmonų istoriko Jakubio knygoje „Kitab al-Buldan“, kur jis pasakė: „O miestas, vadinamas Magra, turi daug fortų…“ Aprašė vietinius gyventojus, daugiausiai berberus, daugybę fortų. Žinoma, kad žmonės sodino linus, o dėl turtingų sodų ir derlingos dirbamos žemės garsėjo alyvuogių aliejaus gamyba. Miestelis ilgainiui virto dideliu miestu.
Sportas
Miestą garsina ir vietos futbolo klubas.
Raigetas
XI a. pabaigoje arba XII a. pradžioje Raigete buvo pastatyta pilis. Iš pradžių ji buvo medinė, bet maždaug po šimtmečio kurtinos buvo perstatytos iš akmens. XIII a. pirmoje pusėje į pietus nuo dabartinio miesto centro buvo įkurtas augustinų vienuolynas. Reformacijos metu vienuolynas buvo uždarytas ir atstatytas kaip privati anglų diplomato Viljamo Hovardo rezidencija. Maždaug tuo pačiu metu pilis buvo apleista ir visiškai sunyko.
Viduramžiais ir ankstyvaisiais naujaisiais laikais Raigetas buvo daugiausia žemės ūkio gyvenvietė. Savaitinis turgus pradėtas rengti ne vėliau kaip 1279 m. ir tęsėsi iki pat 1895 m. Pagrindinės kultūros buvo avižiniai dribsniai, apyniai ir linai, tačiau nėra duomenų, kad šioje vietovėje būtų auginami rugiai. XVIII a. ekonomika iš pradžių smuko, nes atsiradus naujiems keliams buvo galima įsigyti pigesnių prekių, pagamintų už miesto ribų, o tai pakenkė vietiniams gamintojams. XIX a. viduryje pradėjus tiesti geležinkelį, Raigetas ėmė plėstis, o 1921 m. pardavus didžiąją dalį vienuolyno valdų, atsirado daugiau žemės namų statybai.
Nuo 1974 m. Raigetas yra vienas iš keturių Raigeto ir Banstedo rajono miestų ir priklauso Londono metropolinei sričiai. Rajono taryba įsikūrusi naujojoje miesto rotušėje. Sario grafystės tarybos būstinė taip pat yra Raigete. Didžioji dalis Šiaurės žemakalnių į šiaurę nuo Raigeto priklauso Nacionaliniam fondui, įskaitant 220 m aukščio Kolio kalvą ir 235 m aukščio Raigeto kalvą.
Toponimija
1086 m. „Paskutiniojo teismo knygoje“ Raigetas paminėtas kaip Cherchefelle, o XII a. – kaip Crichefeld ir Crechesfeld. Manoma, kad pavadinimas reiškia „atvira erdvė prie kalvos ar pilkapio“.
Rašytiniuose šaltiniuose angliškas pavadinimas „Reigate“ pirmą kartą pasirodė XI a. 9 dešimtmetyje. Panašūs angliški pavadinimai minimi ir vėlyvaisiais viduramžiais: Reigata 1170 m., Regate 1203 m., Raygate 1235 m., Rigate 1344 m. ir Reighgate 1604 m. Manoma, kad pavadinimas kilo iš senosios anglų kalbos žodžio rǣge, reiškiančio „stirna“, ir vidurio anglų kalbos žodžio gate, kuris galėjo reikšti aptvaro vartus, pro kuriuos buvo medžiojami elniai. Taip pat manyta, kad miesto pavadinimo „rei“ elementas galėjo išsivystyti iš vidurio anglų kalbos žodžio ray, reiškiančio pelkę arba upelį, nors ši teorija laikoma mažai tikėtina, nes senosios anglų kalbos šio žodžio forma yra ree, o ne rey.
Skimingtonas
thumb|right|Užeiga Skimingtone „Skimmington Castle“. Skimingtonas yra nedidelis kaimelis, kurį sudaro „Skimmington Cottages“ nameliai, Hitfildo ūkis, vaikų darželis ir „Reigate Heath“ golfo klubas. Šalia „Skimmington Cottages“ namelių yra „Skimmington Castle“ užeiga (istorinis pastatas, įtrauktas į II laipsnio paveldo sąrašą). Skimingtone yra aštuoni priešistoriniai pilkapiai, du iš jų – vienas šalia kito, keli – golfo klube.
Vudhačas
Vudhačas yra pietinis Raigeto priemiestis. Priemiesčio centre yra trikampio formos Vudhačo parkas, kuriame yra įrengta vaikų žaidimų aikštelė, futbolo aikštė, pavėsinė, augalų apsupta poilsio zona ir pieva vedžioti šunims.
„Woodhatch Place“ – tai modernus biurų kompleksas, įsikūręs aplink XVIII a. namą ir parką, kuriame nuo 2021 m. yra įsikūrusi Sario grafystės tarybos būstinė.
Vudhačas sudaro beveik pusę Pietų parko ir Vudhačo apygardos, kurioje gyvena 7145 gyventojai.
Geologija
Vudhačas yra pastatytas ant vildo molio – nuosėdinės uolienos, sudarytos daugiausia iš dumblo, nusėdusio ankstyvojoje kreidoje. Didelė Raigeto dalis yra pastatyta ant žemutinio žaliojo smiltainio grupės sluoksnio. Ši grupė yra daugiasluoksnė ir sudaro smėlinguosius Haido klodus, kuriuos dengia molingieji Sandgeito klodai, ir kurie kartu sudaro Vienuolyno parko aukštumą. Raigeto viržynas ir miesto centras yra pastatytas ant kvarcu turtingų Folkestono klodų, o pilies vandens griovys yra iškastas siauroje smiltainio molio juostoje. Į šiaurę nuo geležinkelio linijos yra Golio formacija – standus, mėlynai juodas, skalūnų molis, nusėdęs giliavandenėje jūrinėje aplinkoje. Šiaurės žemakalnių papėdėje yra plona viršutinio žaliojo smiltainio atodanga, virš kurios yra kreidos grupė.
thumb|right|Vienas iš tunelių, iškastų Folkestono kloduose po Raigeto pilimi Raigeto apylinkėse veikė keletas karjerų. Vildo molis buvo kasamas plytų gamybai Brauno plytinėje Vudhače. Statybinis smėlis buvo kasamas Barnardso karjeruose, esančiuose į vakarus nuo miesto, ir dabartinėje Wray Common gatvėje, esančioje į rytus nuo miesto. Folkestono kloduose esantys sidabrinio smėlio klodai buvo kasami stiklo gamybai, o po pilimi esantys urvai iš pradžių galėjo būti iškasti būtent šiam tikslui, o vėliau naudojami kaip rūsiai. Mieste taip pat yra geležies akmens gavybos įrodymų, nors manoma, kad ši veikla nutrūko iki 1650 m.
Nuo viduramžių iki XX a. vidurio Raigeto akmuo buvo kasamas viršutiniame žaliajame smiltainyje ir buvo naudojamas kelių vietinių pastatų, įskaitant pilį, Raigeto vienuolyną ir Šv. Marijos bažnyčią, statybai. Į šiaurę nuo miesto yra kelių senų kreidos karjerų liekanų, o kalkės, manoma, buvo gaminamos Kolio kalvos papėdėje esančioje vietoje, nors jų amžius neaiškus.
Ankstyvoji istorija
thumb|right|Bronzos amžiaus aštrus titnago [[ietigalis su trumpa įkote, rastas Raigete ]] Ankstyviausias žmonių veiklos įrodymas Raigeto apylinkėse yra 1936 m. Vudhačo vietovėje rastas trikampis akmeninis kirvis iš paleolito laikų. Vėlyvojo neolito laikotarpio apdirbtų akmenų rasta ant Kolio kalvos. Tarp bronzos amžiaus radinių yra auksinis pusmėnulio formos žiedas, datuojamas apie 1150-750 m. pr. m. e., ir aštrus ietigalis iš Vienuolyno parko. Manoma, kad aštuoni Raigeto viržyne esantys pilkapiai datuojami tuo pačiu laikotarpiu, kai aplinkinė teritorija galėjo būti pelkėta.
right|thumb|Romėnų laikotarpio plytelių degimo krosnis, iškasta Doods gatvėje Romėnų laikotarpiu dabartinės Doods gatvės vietovė buvo plytelių gamybos centras. 2014 m. kasinėjimų metu buvo aptiktos II-III a. krosnies liekanos su kelių rūšių plytelėmis, kurios buvo vadinamos tegulae, imbrices ir pedales. 2011 m. į pietvakarius nuo miesto centro aptikti keli artefaktai leidžia manyti, kad toje vietovėje stovėjo aukštuomenės vila. Vespasiano (69-79 m.), Adriano (117-138 m.), Aleksandro Severo (222-235 m.) ir Arkadijaus (383-408 m.) valdymo laikų monetos rodo, kad romėnai šią teritoriją valdė visą Britanijos okupacijos laikotarpį.
Buvęs miesto pavadinimas Cherchefelle leidžia manyti, kad naujausias nuolatinės gyvenvietės laikotarpis Raigete prasidėjo anglosaksų laikais. Manoma, kad pagrindinė gyvenvietė buvo įsikūrusi parapijos bažnyčios teritorijoje į rytus nuo šiuolaikinio miesto centro, nors dauguma gyventojų tikriausiai buvo pasklidę po visą parapiją. XX a. septintojo dešimtmečio pabaigoje Church gatvėje vykusių kasinėjimų metu buvo rastas saksoniškas stiklinis indas ir neaiškaus amžiaus skeleto liekanos, tačiau kitur mieste anglosaksų laikotarpio archeologinių radinių nėra daug.
Valdyba
1086 m. „Paskutiniojo teismo knygoje“ Raigetas minimas kaip Cherchefelle. Jį tuo metu valdė Vilhelmas I Užkariautojas, kuris ją perėmė 1075 m. po Editos Veseksietės, Eduardo Išpažinėjo našlės, mirties. Gyvenvietėje buvo du malūnai, miškas ir žolynai 140-iai kiaulių, ganyklos 43-ims kiaulėms ir 4,9 ha pievos. 1086 m. dvaras surinko 40 svarų sterlingų per metus. Gyvenvietėje gyveno 67 kaimiečiai ir 11 smulkių ūkininkų. „Paskutiniojo teismo knygoje“ taip pat rašoma, kad miestelis priklausė didesniam Cherchefelle administraciniam vienetui.
Steiniškiai
Steiniškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km nuo Vidgirių.
Raigetas
Valdyba
1295 m. buvo įkurta Raigeto nekorporacinė apylinkė, apimanti dabartinį miesto centrą. Iki 1832 m. „Reformų akto“, kuomet miestelis pradėjo rinkti tik vieną parlamento narį, apylinkė rinko du parlamento narius. 1868 m. Raigeto rajonui dėl korupcijos buvo atimtos rinkimų teisės, tačiau 1885 m. Vietų perskirstymo įstatymu atstovavimas Bendruomenių rūmuose miestui buvo atkurtas.
Cherchefelle dvaras buvo suteiktas Viljamui Varenui, kai jis apie 1090 m. buvo paskirtas pirmuoju Sario grafu. Netrukus buvo pastatyta pilis, o XII a. pabaigoje buvo įkurtas šiuolaikinis miestas. 1240 m. pirmą kartą paminėtas penktojo Sario grafo Viljamo Vareno įkurtas augustinų vienuolynas. 1276 m. buvo pradėtas reguliariai rengti turgus, o 1291 m. Raigetas pirmą kartą apibūdinamas kaip rajonas. 1347 m. mirus septintajam Sario grafui Džonui Varenui, dvaras atiteko jo svainiui trečiajam Arundelio grafui Ričardui Ficalanui. 1580 m. abi grafystės atiteko tryliktajam Arundelio grafui Filipui Hovardui, kurio tėvas Tomas Hovardas neteko Norfolko hercogo titulo ir jam buvo įvykdyta mirties bausmė už dalyvavimą Ridolfi sąmoksle nužudyti Elžbietą I. Kunigaikštystė šeimai buvo sugrąžinta 1660 m., į valdžią atėjus Karoliui II.
Tiudorų laikotarpio reformos sumažino dvarų svarbą, o už kasdienį miestų, tokių kaip Raigetas, administravimą tapo atsakinga parapijos bažnyčios zakristija. XVII a. pradžioje 20 km² ploto bažnytinė parapija administraciniais tikslais buvo suskirstyta į dvi dalis: Raigeto rajoną, kuris iš esmės atitiko šiuolaikinio miesto centro teritoriją, ir Raigeto užmiestį, į kurį įėjo penki smulkūs Santono, Kolėjaus, Vudhačo, Linkfildo ir Hūlio rajonai. 1863 m. abi dalys buvo sujungtos į municipalinį rajoną su renkamų atstovų taryba, kuriai vadovavo meras. 1933 m. rajonas buvo išplėstas įtraukiant Horlio, Merstamo, Baklando ir Natfildo gyvenvietes.
1972 m. Vietos valdžios įstatymu, sujungus Raigeto rajoną su Banstedo miesto rajonu bei prijungus rytinę Dorkingo ir Horlio kaimo rajono dalį, buvo įsteigta Raigeto ir Banstedo rajono taryba. Nuo pat jos įkūrimo 1974 m. taryba yra įsikūrusi savivaldybės pastatuose Castlefield gatvėje, Raigete.
Raigeto pilis
right|thumb|Vartai buvo pastatyti 1777 m. Raigeto pilį XI a. pabaigoje arba XII a. pradžioje pastatė antrasis Sario grafas Viljamas Varenas. Pilis iš pradžių buvo pastatyta iš medžio, tačiau maždaug po šimtmečio kurtinos buvo perstatytos iš akmens. Šiaurinėje pusėje molyje buvo iškastas vandens pripildytas gynybinis griovys, o aplink likusią statinio dalį iškastas sausas griovys. Didelis piliakalnio plotas rodo, kad pilis nuo pat pradžių buvo suprojektuota ir kaip gynybinis įtvirtinimas, ir kaip valdovo rezidencija.
Likvidavus vienuolynus, dvaro valdovai savo pagrindinę rezidenciją perkėlė į Raigeto vienuolyną, esantį į pietus nuo miesto. Iki 1686 m., kai buvo pranešta, kad pastatai yra sugriuvę, pilis buvo palikta nykti, o dvaro ataskaitose užfiksuotos tik nedidelės išlaidos remontui. Didžioji dalis mūro greičiausiai buvo išvežta vietinėms statyboms, tačiau apie 1777 m. teritoriją išsinuomojęs Ričardas Barnesas iš likusių akmenų pastatė naujus vartus. Praėjus šimtmečiui rajono taryba pasirašė ilgalaikę nuomos sutartį. Šiuo metu reguliarias ekskursijas į po pilimi esančius urvus rengia Veldeno urvų ir kasyklų draugija.
Raigeto vienuolynas
thumb|right|Buvęs žuvų tvenkinys Vienuolyno parke, atkurtas 2007 m. Manoma, kad penktasis Sario grafas Viljamas Varenas prieš savo mirtį 1240 m. Raigete įkūrė augustinų vienuolyną. Ankstyvuosiuose dokumentuose vienuolynas vadinamas ligonine, 1334 m. – vienuolynu, o vėliau – grynai religine institucija. Vienuolynas buvo pastatytas į pietus nuo šiuolaikinio miesto centro, netoli Vrėjaus upelio, Voliso upelio intako, o jo teritorijoje buvo įrengta daugybė tvenkinių. Nors tikslus pastatų išdėstymas neaiškus, manoma, kad jie buvo išdėstyti aplink centrinį kvadratinį vienuolyną, kurio šiaurinėje pusėje buvo bažnyčia, o pietinėje – refektoriumas. Vienuolynas buvo įkurtas kaip Raigeto dvaras. Jam buvo paskirta keletas vietinių ūkių, įskaitant po vieną Salforde ir Horlyje. Vienuolynas taip pat gavo Sadiko dvarą Vakarų Sasekse, kurį 1335 m. atidavė Vinčesterio vyskupui, o kaip kompensaciją už prarastas pajamas gavo metinę pensiją iš Dorkingo Šv. Martyno bažnyčios. 1536 m. uždarant Raigeto vienuolyną, jis buvo mažiausiai turtingas iš visų Sario religinių namų.
1541 m. Henrikas VIII buvusį vienuolyną padovanojo Efingemo baronui Viljamui Hovardui, Anglijos karalienės Kotrynos Hovard dėdei. Senoji bažnyčia buvo pertvarkyta į privačią rezidenciją, o dauguma likusių pastatų nugriauti. 1615 m. dvarą paveldėjo Notingemo grafas Čarlzas Hovardas, vadovavęs Anglijos laivynui prieš Ispanų armadą. Po jo mirties 1624 m. čia apsigyveno jo našlė Ana Saint Džon, o 1639 m. jis atiteko jo dukrai Elžbietai, kuri ištekėjo už Piterboro grafo Džono Mordaunto. 1681 m. jos anūkas Piterboro grafas Čarlzas Mordauntas pardavė vienuolyną Džonui Parsonsui, vienam iš Raigeto parlamento narių ir buvusiam Londono lordui-merui.
thumb|right|Raigeto vienuolynas, pietinis fasadas Ričardas Airlandas, 1766 m. įsigijęs vienuolyną po politiko Hamfrio Parsonso mirties, yra atsakingas už dabartinę pastatų išvaizdą. Gaisras sunaikino didžiąją dalį vakarinio sparno ir R. Airlandas nusprendė jį atstatyti. Jis taip pat sutrumpino rytinio sparno ilgį nuo 23 m iki 7,6 m, kad namas būtų simetriškas. Abiejų sparnų sienos buvo paaukštintos taip, kad atitiktų pagrindinį šiaurinį korpusą, o Tiudorų stiliaus elementai, įskaitant langus, buvo pakeisti XVIII a. elementais. Galiausiai pietinėje pusėje esančios sienos buvo iš naujo padengtos cementiniu tinku. Po R. Airlando mirties 1780 m. vienuolynas keitė savininkus, tarp kurių buvo ir ledi Henrija Somerset, kuri 1883-1895 m. pertvarkė teritoriją ir įrengė sodą. Po jos mirties 1921 m. dvaras buvo padalytas pardavimui, o didžioji dalis žemės buvo nupirkta namų statybai.
Paskutinis privatus namo savininkas buvo lenktyninių žirgų treneris Peteris Bitis, kuris pardavė namą draudimo bendrovei „Mutual Property Life and General Insurance Company“, antroje Antrojo pasaulinio karo pusėje persikėlusiai iš Londono į Raigetą. 1945 m. rajono taryba nupirko vienuolyną bendruomenės reikmėms, o jo teritoriją pavertė viešąja atvirąja erdve. Po dvejų metų buvo atidaryta „Reigate Priory“ apskrities vidurinė mokykla, kurioje mokėsi 140 13 ir 14 metų vaikų. 1963 m. berniukai pradėjo mokytis Vudhačo mokykloje, o „Priory“ mokykla toliau veikė kaip mergaičių vidurinė mokykla. 1971 m. ši vidurinė mokykla buvo uždaryta, o 1852 m. įkurta Holmsdeilo vidurinė mokykla persikėlė į vienuolyno patalpas.
Transportas ir ryšiai
Viduramžiais pagrindinis kelias į šiaurę nuo Raigeto ėjo dabartine Nutley Lane gatve, kopė į Kolio kalvą link Kingstono prie Temzės, iš kur Temzės upe buvo galima gabenti produktus ir pagamintus daiktus. Nors tiesioginis maršrutas į Londoną per Merstamą turėjo mažesnį nuolydį, atrodo, kad jis buvo mažai naudojamas prekėms vežti. Raigeto dvaras buvo atsakingas už vietinių kelių priežiūrą, tačiau remonto darbai buvo atliekami retai, o patobulinimai dažnai buvo finansuojami tik privačiomis lėšomis. 1555 m. atsakomybė už vietos infrastruktūrą buvo perduota parapijai, todėl buvo pasamdyti nepriklausomi matininkai. Dėl neefektyvaus padalijimo dažnai pasitaikydavo skundų ir teisminių bylų dėl prastos kelių būklės, todėl 1691 m. vietiniams taikos teisėjams buvo pavesta skirti inspektorius.
thumb|upright|Raigeto tunelis XIX a. pradžioje buvo atlikti du svarbūs miesto centro kelių tinklo patobulinimai. Pirma, 1815 m., siekiant pagerinti Bell gatvės drenažą ir kelio dangą, buvo praleistas Vrėjaus upelis. Antra, dvaro savininko pirmojo Somerso grafo Džono Kokso lėšomis buvo nutiestas tunelis – pirmasis kelių tunelis Anglijoje. 1823 m. atidarytas tunelis eina po pilimi ir jungia Bell gatvę su London gatve. Juo eismas galėjo apvažiuoti siaurus posūkius vakarinėje miesto centro dalyje, tačiau dabar juo naudojasi tik pėstieji. 1865 m. įsteigta rajono taryba tapo atsakinga už vietinius kelius. Galutinai rinkliavos už kelius buvo panaikintos 1881 m.
Pirmoji geležinkelio stotis, aptarnavusi Raigeto apylinkes, buvo Hulio stotis, Erlsvude, atidaryta 1841 m. Kitais metais „South Eastern Railway“ įmonė atidarė Redhilio geležinkelio stotį, kuri iš pradžių buvo pavadinta „Reigate Junction“ geležinkelio stotimi. 1849 m. „Reading, Guildford and Reigate Railway“ įmonė atidarė geležinkelio liniją per Raigetą. Linija buvo nutiesta kaip alternatyvus maršrutas tarp vakarų Anglijos ir Lamanšo sąsiaurio uostų, o tarpinių miestų aptarnavimas buvo antraeilis dalykas. 1933 m. sausio 1 d. buvo baigtas elektrifikuoti ruožas nuo Raigeto iki Redhilio.
Ekonomika ir prekyba
Didžiąją ankstyvosios istorijos dalį Raigetas buvo daugiausia žemės ūkio gyvenvietė. Normanų užkariavimo metu laukai užėmė apie 1400 ha plotą, o 1623 m. bendras ariamos žemės plotas buvo apie 1800 ha. Nuo XVII a. pradžios Raigeto dvaras pradėjo specializuotis avižinių dribsnių gamyboje Karališkajam laivynui, tikriausiai dėl admirolo Čarlzo Hovardo, gyvenusio vienuolyne, įtakos. 1710 m. 11,5 proc. gyventojų dirbo grūdų perdirbimo srityje, tačiau XVIII a. viduryje ši prekyba sumenko, o 1786 m. visai nutrūko. Iki XVIII a. pradžios daugeliu prekių buvo prekiaujama vietoje, tačiau manoma, kad vėliau svarbiausia produkcijos rinka tapo Londonas.
Pirmą kartą Raigeto turgus paminėtas 1279 m., kai Džonas Varenas, šeštasis Sario grafas, pareikalavo teisės rengti savaitinį turgų šeštadieniais ir penkis metinius turgus. Jo sūnui Džonui, septintajam Sario grafui, 1313 m. buvo leista turgų perkelti į antradienius. Pirminė turgaus aikštė buvo į vakarus nuo pilies, žemės plote, kurį dabar riboja West gatvė, Upper West gatvė ir Slipshoe gatvė. XVIII a. ji persikėlė į plačiausią High gatvės dalį, netoli sankryžos su Bell gatve. XIX a. pabaigoje buvo nustota prekiauti galvijais, o 1895 m. turgus buvo uždarytas, iš dalies dėl to, kad 1870 m. Redhilyje buvo atidarytas kassavaitinis turgus.
Raigete yra išlikę du vėjo malūnai: malūnas Raigeto viržyne ir „Wray Common“ malūnas. Ankstyvaisiais naujaisiais laikais parapijoje veikė dar bent trys vėjo malūnai ir apie tuzinas gyvuliais varomų avižinių dribsnių malūnų. Be to, palei pietinę parapijos ribą, prie Molės ir Redhilio upelių, buvo vandens malūnai.
thumb|right|1894 m. knygoje apie Londono-Braitono kelią pavaizduota užeiga „White Hart“. Nors 1755 m. atidarius „Reigate Hill“ kelią buvo lengviau gabenti produkciją ir pagamintus daiktus į Londoną, naujasis kelias iš pradžių turėjo neigiamą poveikį vietos ekonomikai, nes kitur pagamintos prekės tapo pigesnės nei pagamintos pačiame mieste. Todėl nuo 1720-ųjų iki 1821 m. gyventojų skaičius beveik neaugo. XVIII a. pabaigoje miestelis pradėjo atsigauti, nes jis tapo Londono-Braitono autobusų maršruto stotele. 1793 m. daugiau nei pusė eismo „Reigate Hill“ keliu vyko į pietinę pakrantę, o Napoleono karų metu dėl kariuomenės judėjimo jų skaičius dar išaugo. Atrodo, kad per Redhilį nutiestas kelias iš pradžių turėjo mažai įtakos per miestą keliaujančiųjų skaičiui, nes keliautojai mieliau nutraukdavo kelionę Raigete, o ne aplenkdavo miestą į rytus.
Gyvenamųjų namų statyba
XX a. šeštajame ir septintajame dešimtmetyje į šiaurę nuo Raigeto miesto centro esančiame Vrėjaus parke buvo įkurtas naujas gyvenamasis rajonas. Naujai bendruomenei buvo pastatyta Šv. Morkaus bažnyčia. Apie 1864 m. buvo nutiesta Doods gatvė, o netrukus po to – į vakarus nuo stoties esanti Somers gatvė. 1863 m. Nacionalinė laisvosios žemės draugija pradėjo vystyti „Glovers Field“ valdą į pietryčius nuo miesto centro, taip pat stengėsi statyti namus Pietų parko gyvenvietėje, į vakarus nuo Vudhačo.
XIX a. pabaigoje kelių stambių namų valdos buvo išskaidytos, ir taip atsilaisvino daugiau žemės sklypų plėtrai. Į pietryčius nuo centro esančias Glovers ir Lesborne gatves apie 1893 m. suprojektavo Nacionalinė laisvosios žemės bendrovė. 1897 m. buvo parduota tarp geležinkelio linijos ir Reigate gatvės esanti „Great Doods“ žemės valda, o netrukus po to Deerings gatvėje iškilo pirmieji namai. Didelis pokytis įvyko 1921 m., kai buvo parduota „Reigate Priory“ valda (į kurią įėjo didžioji dalis miesto žemės), taip suteikiant galimybę esamiems nuomininkams įsigyti nuosavybę ir atlaisvinant daugiau žemės statyboms.
thumb|right|Western Parade pastatai Vudhače, pastatyti 1936 m. XX a. pradžioje Pietų parkas toliau plėtėsi į pietus ir rytus. XX a. 4-ajame dešimtmetyje pardavus Vudhačo ūkį, žemė buvo atlaisvinta namų statybai. XX a. šeštajame dešimtmetyje Vudhačas dar labiau išsiplėtė, kai „Rushetts Farm“ gyvenvietėje buvo pastatyti savivaldybės būstai.
Raigetas karo metais
Nors per pilietinį karą Saryje vyko nedaug kovų, Raigeto administracinis vienetas turėjo parūpinti 80 vyrų parlamento kariuomenei, tačiau buvo surinkta tik 60 vyrų, įskaitant kapitoną ir leitenantą. Mieste buvo dislokuota kariuomenė, o 1648 m. vasarą vietinėje teritorijoje kilo didelis nepasitenkinimas. Rojalistas Henris Ričas, 1-asis Olandijos grafas, subūrė kovines pajėgas ir iš Kingstono nužygiavo į Raigetą, kur jo vyrai apiplėšė vietos gyventojus ir trumpam užėmė pusiau sugriautą pilį. Parlamento kariai, vadovaujami majoro Luiso Odlio, buvo pasiųsti pasipriešinti H. Ričui, bet jis iš pradžių pasitraukė į Dorkingą, o kitą dieną grįžo į Kingstoną. Rojalistų pasitraukimas iš Raigeto buvo paskutinis pilietinio karo į pietus nuo Temzės upės incidentas prieš Karolio I egzekuciją 1649 m.
1914 m. rugsėjį Raigetas tapo garnizonu. Miestelyje buvo apgyvendinti Londono teritorinės kariuomenės nariai, kurie buvo čia mokomi. 1917 m. sausio – 1919 m. vasario mėn. buvo uždaryta Raigeto geležinkelio stotis.
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Raigete veikė trys laikinosios ligoninės ginkluotųjų pajėgų nariams. 1914 m. lapkričio 2 d. atidarytoje Hilfildo Raudonojo kryžiaus ligoninėje buvo įrengta operacinė su 50 lovų. Įstaigoje buvo gydomi ne tik sužeisti kariai, gabenami namo iš užsienio, bet ir vietoje dislokuoti kariai. 1914 m. lapkričio 9 d. atidaryta Kito pagalbos ligoninė Pietų parke, iš pradžių buvo Hilfildo ligoninės priestatas, o nuo 1915 m. rugsėjo 28 d. ji buvo prijungta prie Hortono ligoninės Epsome. Beeches pagalbinė karo ligoninė Beech gatvėje buvo atidaryta 1916 m. kovo mėn. Joje buvo 20 lovų, tačiau spalio mėn. ji buvo išplėsta iki 40 lovų. 1917 m. liepą ligoninė persikėlė į didesnes patalpas toje pačioje gatvėje, o po dviejų mėnesių buvo prijungta prie Luišamo karinės ligoninės.
right|thumb|Užmūrytas įėjimas į [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo laikų priešlėktuvinę slėptuvę, Tunnel gatvė]] Antrojo pasaulinio karo pradžioje, 1939 m. rugsėjį, iš Londono į Raigeto ir Redhilio apylinkes buvo išsiųsta apie 5000 evakuotų asmenų, tačiau iki kitų metų vasario mėnesio apie 2000 jų grįžo namo. Po Raigeto pilimi esantys urvai buvo pritaikyti kaip viešos priešlėktuvinės slėptuvės. 1940 m. rugpjūčio 15 d. įvyko pirmasis miesto bombardavimas. 1940 m. lapkritį buvo surengti keli antpuoliai, įskaitant 7-ąjį, kai buvo užpultos Kolio ir Raigeto kalvos. Karo pabaigoje, 1944 m., Raigeto kalvos viršūnėje esančią kavinę „Tea House“ sunaikino V-1 sparnuotoji bomba.
Didžiąją karo dalį Raigetas buvo britų armijos Pietryčių vadavietės štabas. Už miesto gynybą buvo atsakingas 8-asis Sario krašto apsaugos batalionas, tačiau „East Surrey Water“ bendrovė ir Londono keleivinio transporto valdyba sudarė atskirus padalinius vietos infrastruktūrai ginti. Pilies teritorijoje įrengti tankų spąstai buvo viena iš miesto gynybos priemonių. Prieš išvykdamas į Antrąjį frontą, Hastingso ir Princo Edvardo pulko 1-asis batalionas (Kanados armijos dalis) čia buvo įsirengęs stovyklą. 1945 m. kovo 19 d. JAV oro pajėgų lėktuvas B17G, grįžtantis iš bombardavimo antpuolio Vokietijoje, prasto matomumo sąlygomis trenkėsi į Raigeto kalvą. Praėjus 70 metų katastrofos vietoje buvo įrengti du paminkliniai suolai, iškalti pagal sparnų galų formą.
Jungtinės Karalystės parlamentas
Miestas priklauso Raigeto parlamentinei apygardai, kuriai nuo 1997 m. gegužės mėn. Vestminsteryje atstovauja konservatorius Krispinas Blantas.
Miestai partneriai
Rajono miestai partneriai yra Briunua (Il de Fransas, Prancūzija) ir Ešveileris (Šiaurės Reinas-Vestfalija, Vokietija).
Demografija
2021 m. gyventojų surašymo duomenimis, Raigeto, įskaitant Vudhačą, gyventojų skaičius buvo 23 476.
Komunalinės paslaugos
Vandentiekio bendrovė „Reigate Water Works Company“ buvo įkurta 1858 m. Kitais metais ji atidarė gamyklą, kuri iš Voliso upelio tiekė miestui geriamąjį vandenį. 1896 m. ją nusipirko „East Surrey Water“ bendrovė, kuri uždarė Raigeto gamyklą, atvedusi savo vandentiekio tinklą iš Keiteramo į miestą. Pirmoji kanalizacijos sistema Raigete buvo įrengta 1876 m. ir apėmė pagrindinę išleidžiamąją kanalizaciją, einančią po Bell gatve per Vudhačą į valymo įrenginius Erlsvud Komono rezervate.
Igoris Spiridonovas
Igoris Spiridonovas (g. 1988 m. rugpjūčio 27 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje.
Karjera
Rungtyniavo „Bangos“ klube. Iki 2010 m. atstovavo jaunimo ir dublerių ekipoms, o nuo 2010 m. gynė pagrindinės komandos vartus.
Raigetas
Komunalinės paslaugos
1897 m. Raigeto elektros apšvietimo įsakymu buvo leista statyti elektros energijos gamybos stotį buvusiame smėlio karjere šalia geležinkelio linijos prie Wray Common gatvės. Atidarymo metu jos galia buvo 230 kW, tačiau 1936 m., kai ji buvo uždaryta, didžiausia galia išaugo iki 2,7 MW. Pagal 1926 m. Elektros energijos tiekimo įstatymą Raigetas buvo prijungtas prie nacionalinio tinklo, iš pradžių prie 33 kV elektros tiekimo žiedo, kuris sujungė miestą su Kroidonu, Dorkingu, Epsomu ir Lederhedu. 1939 m. žiedas buvo prijungtas prie Vimbldono-Vokingo magistralės per 132 kV pastotę Lederhede.
Skubios pagalbos tarnybos
thumb|right|Raigeto priešgaisrinė stotis Rajono policijos pajėgos buvo įkurtos 1864 m. Iš pradžių jas sudarė kuratorius, seržantas ir aštuoni konstebliai. Pirmiau policijos nuovada buvo West gatvėje, bet apie 1866 m. buvo perkelta į High gatvę, o amžių sandūroje – į savivaldybės pastatus. 1972 m. Reigate gatvėje buvo atidaryta nauja policijos nuovada, o tais pačiais metais rajono policijos pajėgos susijungė su Sario policijos biuru.
Igoris Spiridonovas
Bryne FK
Nuo 2018 m. rungtyniavo Norvegijoje. Atstovavo „Briunės“ klubui.
Raigetas
Skubios pagalbos tarnybos
1809 m. zakristijai buvo padovanoti du gaisriniai automobiliai. Ji buvo įpareigota paskirti šešių vyrų grupę, kuri prireikus aptarnautų miestą. 1854 m. brigada buvo išplėsta iki 12 darbuotojų. 1901 m. šalia naujosios rotušės Castlefield gatvėje atidaryta nauja gaisrinė su keturių aukštų bokštu ir pagodos stiliaus stogu. 1955 m. brigada persikėlė į Croydon gatvę. Nuo 2021 m. Raigeto priešgaisrinė institucija priklauso Sario grafystės tarybai, o statutinė priešgaisrinė tarnyba – Sario priešgaisrinei ir gelbėjimo tarnybai. Gaisrinėje esantis greitosios medicinos pagalbos bendruomenės reagavimo postas priklauso Pietryčių pakrantės greitosios medicinos pagalbos tarnybai.
Sveikatos apsauga
Artimiausias nelaimingų atsitikimų ir skubios pagalbos skyrius yra Rytų Sario ligoninėje Redhilyje (už 3,7 km nuo Raigeto). Nuo 2021 m. bendrosios praktikos gydytojo praktika yra įsikūrusi Yorke gatvėje.
Ekonomika
right|thumb|„Willis Towers Watson“ biuras su statulomis ir kedru Vienu metu oro linijų bendrovės „Air Europe“ pagrindinė būstinė buvo įsikūrusi „Europe House“ pastate Raigete. „Redland plc“, FTSE 100 statybinių medžiagų bendrovės, būstinė, prieš ją įsigyjant „Lafarge“, buvo įsikūrusi Raigete. Šiuo metu buvusioje „Redland“ būstinėje įsikūrusi draudimo bendrovė „Esure“, o priešais pastatą išlikusi plytinė „Redland“ skulptūra.
„Canon UK“ būstinė buvo įsikūrusi pietiniame Raigeto pakraštyje. Pastatas, kurį 2000 m. atidarė Edinburgo hercogas, yra pelnęs daugybę dizaino ir „žaliųjų“ apdovanojimų.
„Kimberly-Clark“ Europos būstinė yra įsikūrusi London gatvėje, į pietus nuo Raigeto geležinkelio stoties. Toliau einant London gatve link miesto centro buvo įsikūrusi buvusi „Willis Towers Watson“ Europos būstinė. Vėliau pasaulinė ir Didžiosios Britanijos būstinė buvo perkelta į Lime gatvę Londone. Priešais buvusią būstinę stovi natūralaus dydžio Margo Fontein bronzinė skulptūra ir didžiulis kedras.
Raigete yra įsikūrusi alaus darykla „Pilgrim Brewery“, kuri 1984 m. persikėlė į West gatvę. Tai buvo pirmoji nauja alaus darykla, įkurta Saryje per daugiau nei šimtmetį, kurios alus verdamas naudojant vietos vandenį.
Autobusai
Keli autobusų maršrutai jungia Raigetą su Redhiliu ir aplinkiniais miesteliais bei kaimais Sario rytuose. Miestą aptarnauja „Compass Bus“, „London General“, „Metrobus“ ir „Southdown“ autobusų bendrovės. 420 ir 460 maršrutai jungia miestą su Rytų Sario ligonine, o pastarasis taip pat važiuoja į Gatviko oro uostą.
Traukiniai
Raigeto geležinkelio stotis yra netoli į šiaurę nuo miesto centro. Ją valdo „Southern“ traukinių operatorius. Operatoriaus maršrutas jungia Raigetą su Londono Viktorijos stotimi, Redhiliu ir rytų Kroidonu. Raigetą su Redingu, Gilfordu ir Gatviko oro uostu jungia „Great Western Railway“ operatorius.
Dviračių takai
Per Vudhačą eina Sario dviračių takas.
Ilgų atstumų pėsčiųjų takai
Per Raigeto parką, esantį į pietus nuo miesto centro, eina 174 km ilgio Greensand Way pėsčiųjų takas, kuris eina nuo Heislmyro Saryje iki Hamstryto Kente. 246 km ilgio North Downs Way pėsčiųjų takas eina nuo Farnamo Saryje iki Doverio Kente ir driekiasi iš vakarų į rytus per Kolio bei Raigeto kalvas.
Valstybinės mokyklos
Raigete yra kelios pradinės mokyklos. „Dovers Green“ mokykla ir „Wray Common“ pradinė mokykla yra „Greensand Multi-Academy“ fondo narės. „Sandcross“ pradinė mokykla yra „Everychild“ fondo dalis.
Raigeto parapijos bažnyčios pradinė mokykla buvo įkurta kaip Raigeto nacionalinė mokykla. Iš pradžių buvusi West gatvėje, 1854 m. ji persikėlė į London gatvę, o 1995 m. – į Blackborough gatvę.
„Reigate Priory Junior“ mokyklos ištakos siekia 1852 m., kuomet High gatvėje buvo įkurta nekonfesinė mokykla. 1860-aisiais ji persikėlė į Holmesdale gatvę, o 1993 m. persikėlė į vienuolyną, perimdama klases, kurias anksčiau naudojo „Reigate Priory“ vidurinė mokykla. Mokykloje mokosi 7-11 metų vaikai, kurie 2023 m. turėtų persikelti į naujas patalpas Kokšot Hilio rajone.
„Reigate School“ yra bendrojo lavinimo vidurinė mokykla Vudhače. Joje mokosi 11-16 metų vaikai. Ji priklauso „Greensand Multi-Academy“ fondui.
„Royal Alexandra and Albert“ mokyklos ištakos siekia 1759 m., kuomet Hokstone, Londone buvo įkurta našlaičių prieglauda disidentų vaikams. Našlaičių prieglauda sparčiai plėtėsi ir 1769 m. joje gyveno 28 berniukai ir 25 mergaitės nuo 6 iki 9 metų amžiaus. Per ateinančius du šimtmečius ji kelis kartus persikėlė į kitas patalpas, o 1943 m. buvo pervadinta į „Royal Alexandra“ mokyklą, kuri buvo įkurta 73 ha teritorijoje Duksharste, netoli Salfordo. 1864 m. netoli Bagšoto buvo įkurta atskira našlaičių prieglauda – „Royal Albert Orphan Asylum“, kuri tų pačių metų gruodį priėmė pirmuosius 100 vaikų. 1942 m. ji buvo pervadinta į „Royal Albert“ mokykla. „Royal Alexandra“ ir „Royal Albert“ mokyklų administracijos buvo sujungtos 1948 m., o naujoji organizacija įsigijo Gatton Park žemės valdą. Kitais metais parlamentas priėmė aktą, kuriuo oficialiai sujungė šias dvi institucijas. 1950 m. Gatton Park valdoje buvo pastatyti bendrabučiai, o mokiniai buvo perkelti iš Bagšoto ir Duksharsto etapais tarp 1948 m. ir 1954 m. Šiandien „Royal Alexandra and Albert“ mokykla yra bendrojo lavinimo internatinė mokykla, kurioje mokosi 1125 vaikai nuo 7 iki 18 metų amžiaus.
„Reigate College“ yra koledžas, skirtas 16-19 metų amžiaus mokiniams. Jis atidarytas 1976 m. Castlefield gatvėje, į rytus nuo miesto centro. Pagrindinį 1927 m. pastatytą pastatą, kuriame anksčiau buvo įsikūrusi Raigeto grafystės mergaičių mokykla, suprojektavo architektūros firma „Jarvis and Porter“.
Nepriklausomos mokyklos
„Micklefield“ mokykla buvo įkurta 1910 m., o jos pavadinimas kilo nuo jos pradinės vietos – „Micklefield House“ pastato, Evesham gatvėje. 1925 m. ji persikėlė į dabartinę vietą Somers gatvėje, į šiaurę nuo miesto centro. Šiuo metu „Micklefield“ yra nepriklausoma mokykla, skirta 2-11 metų vaikams.
Raigeto „St Mary's“ mokykla buvo įkurta 1950 m. kaip Šv. Marijos bažnyčios mokykla. Iš pradžių ji buvo skirta tik berniukams, tačiau nuo 2003 m. joje mokosi ir mergaitės. Šiuo metu Raigeto „St Mary's“ mokykla yra bendrojo lavinimo dieninė mokykla, skirta 2-11 metų vaikams.
thumb|right|Raigeto gimnazija Raigeto gimnazijos ištakos siekia 1675 m., kuomet Henris Smitas, Londono Sičio seniūnas, paliko 150 svarų sterlingų palikimą įsigyti „laisvosios mokyklos“ žemės valdą. Pirmasis direktorius, kunigas Džonas Viljamsonas, buvo Raigeto vikaras, o per pirmuosius du šimtmečius keli mokyklos vadovai buvo parapijos kunigai. 1861 m. mokykla tapo gimnazija ir maždaug tuo pačiu metu buvo perstatyta daug originalių mokyklos pastatų. Pagal 1944 m. Švietimo įstatymą mokyklą perėmė Sario grafystės taryba, tačiau 1976 m. ji tapo nepriklausoma. Tais pačiais metais mergaitės buvo priimtos mokytis tik į paskutiniąją klasę, o nuo 1993 m. mokykloje mergaitės galėjo mokytis visose klasėse. 2003 m. ji susijungė su Raigeto „St Mary's Prep“ bei „Chinthurst“ mokyklomis. Nuo 2017 m. visos trys mokyklos kartu ugdo apie 1 500 mokinių nuo 3 iki 18 metų amžius. 2017 m. buvo įsteigtas tarptautinis gimnazijos skyrius, kuris bendradarbiaudamas su „Kaiyuan“ švietimo fondu planuoja įsteigti iki penkių mokyklų Kinijoje.
thumb|„Dunottar“ mokykla „Dunottar“ mokykla buvo įkurta 1926 m. ir pavadinta pagal Dunotaro pilį Aberdynšyre, kurioje 1651-1660 m. buvo saugomos Škotijos karūnos brangenybės. 1933 m. mokykla persikėlė į dabartinę vietą – 1867 m. pastatytą buvusį „High Trees“ namą. Šiuo metu „Dunottar“ mokykla yra nepriklausoma mokykla, skirta 11-18 metų vaikams. 2014 m. ji tapo „United Learning“ mokyklų grupės dalimi.