cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sulymos sukilimas
Sulymos sukilimas – 1635 m. įvykęs Zaporožės kazokų sukilimas, nukreiptas prieš Abiejų Tautų Respubliką. Sukilimui vadovavo etmonas Jonas Sulyma.
Priežastys
1635 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas išleido naują potvarkį, kuris apribojo kazokų laisvę ir sumažino kazokų skaičių Žečpospolitos kariuomenės registre. Taip pat Seime buvo priimtas sprendimas statyti dešiniajame Dniepro krante Kudako tvirtovę, kurios dėka būtų galima sustiprinti kontrolę tarp Ukrainos žemių ir Zaporožės.
Sukilimo eiga
Duodama atsaką Žečpospolita išsiuntė į Ukrainą kariuomenę, vadovaujamą Stanislavo Konecpolskio. Ją sudarė lenkai ir kariuomenės registre apskaityti asmenys. Mūšio metu Jonas Sulyma buvo sugautas išdavikų ir išduotas priešininkams.
Raistų ąžuolas
left|140px
Raistų ąžuolas – buvęs išskirtinis ąžuolas, sunykęs valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas Joniškio rajone, Gaižaičių seniūnijoje, Raistų kaime, buvusioje dvarvietėje, apie 170 m į rytus nuo kelio, vakariniame Švėtės krante. Priklausė Joniškio miškų urėdijos Žagarės girininkijos (166 kv.) teritorijai. Medis buvo valstybės saugomas nuo 2002 m. Iš sąrašo išbrauktas kaip sunykęs botaninis objektas 2015 m.
Sodyboje auga saugoma Raistų liepa.
Šylavičai (Valkaviskas)
Šylavičai – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 20 km į vakarus nuo Valkavisko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Valkavisko apskrities Šylavičų valsčiaus centras.
Beissoul & Einius
Beissoul & Einius – Lietuvos elektroninės popmuzikos grupių ir dizainerių duetas, veiklą pradėjęs 2011 m. Grupė apibūdina savo muziką kaip „elektro madą“, elektroninės muzikos žanrą. Grupė imituoja devintojo ir dešimtojo dešimtmečių stilių. Dauguma dainų tekstų parašyti anglų kalba. Kai kurios dainos išleistos gimtąja, lietuvių kalba. Dar kelios – ukrainiečių.
Istorija
Beissoul (tikrasis vardas Artūras Žabas) gimė Ukrainoje, tačiau kai jam buvo vieneri, šeima persikraustė į Lietuvą. Studijavo aktorystę ir pantomimą LMTA. 2012 m. su daina „Why“ dalyvavo nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje ir pateko į finalą. Prieš šios grupės įkūrimą Žabas buvo kitoje grupėje „MuseIQ“, kurią sudarė Artūras Žabas, Einius ir Innomine.
Einius Jarutis gimė 1988 m. rugsėjo 5 d. Panevėžyje. Mokėsi Panevėžio Vytauto Žemkalnio gimnazijoje. Studijavo Muzikos technologijas Kauno technologijos universitete. Prieš grupės „Beissoul & Einius“ įkūrimą muzikavo su grupe „MuseIQ“.
Grupė veiklą pradėjo 2011 m. Artūro ir Einiaus duetas pradėjo veikti iširus grupei „MuseIQ“, kurioje anksčiau abu dalyvavo. Dar neišleidę debiutinio albumo atlikėjai jau rengė koncertus didžiausiuose Lietuvos festivaliuose ir neįprastose vietose – pavyzdžiui, Šv. Kotrynos bažnyčioje Vilniuje.
2014 m. kovą duetas išleido pirmąjį albumą „Laikas Paikas“ (su hitais „Summerrain“ ir „Kaip tu ir sakei“). Albumo pristatymas įvyko festivalyje „Tallinn Music Week“, netrukus duetas sulaukė kvietimų koncertuoti ir Didžiojoje Britanijoje, Gruzijoje, Ukrainoje.
2017 m. gruodį jie surengė kol kas didžiausią savo koncertą – „Elektromados šou“. Šviesų ir vaizdo šou, podiumas ir 20 modelių, demonstruojančių specialius ta proga sukurtus kostiumus.
2019 m. išleido naują albumą ir vinilinę plokštelę.
Lietuvos futbolo varžybos 1984 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1984 m.
Beissoul & Einius
Mada
2017 m. „Electro“ mados šou Vilniuje duetas pristatė savo iš stiklo kurtų rūbų pavasario – rudens kolekciją „Sharp Sabotage“.
Lietuvos futbolo varžybos 1984 m.
Aukščiausioji lyga
Lygoje komandų padaugėjo nuo 16 iki 18.
I lyga
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Aidas Kaunas ir Sveikata Kybartai.
Beissoul & Einius
Mada
Dueto antrojoje pavasario – rudens kolekcijoje „Galia būti svetimam“ per jų „Electrofashion Show“ Lietuvoje 2018 m. buvo pristatyta 20 kostiumų. Atlikėjai koncertuoja su savo kurtais drabužiais.
Valentinas Grefas Bakfarkas
Valentinas Grefas Bakfarkas (,, ; 1506 m. – 1576 m. rugpjūčio 22 d.) – vengrų kilmės renesanso muzikantas, virtuozas-liutnistas ir kompozitorius, vienas instrumentinės muzikos pradininkų.
Biografija
Valentinas Grefas Bakfarkas gimė 1506 m. arba 1507 m. tuometinėje Transilvanijoje Brašovo mieste. Ūgtelėjęs jaunuolis mokėsi muzikos būsimo Vengrijos karalystės karaliaus Jono Zapojajo dvare. Vėliau Bakfarkas išvyko į Italiją, taip pat gyveno Prancūzijos karaliaus dvare.
1549–1566 m. Bakfarkas buvo liutnistu Lenkijos karaliaus ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščio Žygimanto Augusto dvare Vilniuje. Bakfarko dėka į Lietuvą atėjo itališka ir Nyderlandų muzika. Šiuo laikotarpiu Bakfarkas daug keliavo po Europą, aplankė Dancingą, Augsburgą, Lioną, Romą, Veneciją, Karaliaučių.
1551 m. vasarą ar ankstyvą rudenį Vilniuje Bakfarkas vedė lietuvių bajoraitę Kotryną Narbutaitę, kilusią iš plačios vidutinių bajorų Narbutų giminės. Ji buvo Mikalojaus Maliko Narbuto ir Marinos Šimkaitės-Lisovnos dukra.
1559 m. Bakfarkas pirko namą Vilniuje. Viena iš versijų, jog 1560 m. Bakfarkas buvo apkaltintas šnipinėjimu, t. y., jog jis teikė informaciją Prūsijos karalystės hercogui Albrechtui Brandenburgiečiui. Dėl to Bakfarkas neteko karaliaus pasitikėjimo, jo namas Vilniuje 1566 m. buvo nugriautas, pats Bakfarkas pabėgo į Poznanę, po to į Vieną. Šiame mieste kažkiek laiko jis gyveno. 1568 m. jis buvo Vienos imperatoriaus dvaro muzikantu. Vėliau išvyko į Transilvaniją, kažkiek prabuvo šioje šalyje, tačiau likusią gyvenimo dalį praleido Venecijoje.
Valentinas Grefas Bakfarkas mirė 1576 m. rugpjūčio 15 arba 22 d. nuo maro kelionės metu į Padują.
Kūryba
Valentinas Grefas Bakfarkas žinomas kaip vienas savo laikmečio geriausių liutnistų. Jo kūryba buvo tokia profesionali, jog po jo mirties Lenkijos karalystėje paplito posakis, jog: “Po Bakfarko ne bet kas paims į rankas liutnią”.
Bakfarkas sukūrė nemažai muzikinių kūrinių, skirtų liutniai. Kūryboje naudojo liaudies dainų motyvus, taip pat žinomi jo kūriniai šokiams. Valentino Bakfarko repertuarą sudarė Nyderlandų polifonistų kūriniai (dažniausiai Orlando Lasso), kuriuos jis pritaikydavo liutniai ir parašydavo tabulatūras. Grojant liutnia sunku tęsti ilgąsias natas, todėl Bakfarkas „užpildydavo” jas melizmais, tokiu būdu kūriniai įgaudavo savitą braižą. Be to rašė fantazijas liutniai
Lietuvoje tada natų nespausdino, todėl Bakfarko kūriniai išleisti svetur. Dveji Bakfarko kūrinių rinkiniai buvo išleisti Lione („Intabulatura“, 1553) ir Krokuvoje („Harmoniarum Musicarum…“, 1565).
Kroatijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Kroatijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Narundi
thumb|180px|Narundi statula, datuojama ~XXII a. pr. m. e. ([[Luvras)]]
Narundi arba Narunte – deivė elamitų ir Mesopotamijos mitologijoje.
Žinios apie Narundi kultą siekia Maništušu valdymo laikus (XXIII a. pr. m. e.). Sūzų valdytojas Ešpumas (Maništušu pavaldinys) šiai deivei dedikavo statulą. Narundi – viena iš dievybių, minimų sutartyje tarp Naram-Sino ir Sūzų (paminėta prieš dievą Inšušinaką). Vėlesniu laikotarpiu Narundi minima Puzur-Inšušinako užkeikimuose. Valdovas Atta-hušu jai pastatydino šventyklą. Vėliau elamitų įrašuose nebeminima, tačiau apie ją liudija įrašai iš Mesopotamijos. Čia ji laikyta septyneto dievų (Sebitu) seserimi, įvardijama Narūdu. Ar ši dievybė kilusi iš Mesopotamijos, ar iš Elamo, nėra aišku.
Ant valdytojo Ešpumo Narundi dedikuotos statulos (taip pat saugoma Luvro muziejuje) esama tokio įrašo: „Maništušu, Kišo karaliui, Ešpumas, jo tarnas, paskyrė šią Narundi statulą“ ( = ma-an-isz-tu-su / lugal / kish / esh18-pum / ARAD2-su / a-na / {d}na-ru-ti / a mu-na-ru).
Hičycai
Hičycai – kaimas vakarų Baltarusijoje, 10 km į pietryčius nuo Ivacevičų. Yra biblioteka, parduotuvė.
Grumbkaukaičių valsčius
Grumbkaukaičių valsčius (, nuo 1939 m. Amtsbezirk Grumbkowsfelde) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Grumbkaukaičiuose.
Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 10 kaimo bendruomenių ir 2 dvaro apygardų. 1928 m. abi dvaro apygardos – Grumbkaukaičių ir Kuršelių – pertvarkytos į kaimo bendruomenes, o Baužų ir Laugalių kaimo bendruomenės perduotos Girėliškių valsčiui. 1928–1945 m. valsčių sudarė 10 kaimo bendruomenių: Bildžių, Erubiškių, Grumbkaukaičių, Kalneliškių, Kruzų, Kuršelių, Kuršių, Patilžių, Venckų ir Vingrių.
Valsčius buvo centrinėje apskrities dalyje, Šorelių girios pietiniame pakraštyje. Valsčiumi tekėjo Įsrutis (aukštupys) ir jos baseino upeliai: Šeškupė, Rėnikė, Tilžinta, Vingrupė. 1901 m. per valsčių nutiestas Pilkalnio siaurasis geležinkelis. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Erubiškiai (183 gyv.), Kuršeliai (169 gyv.) ir Vingriai (129 gyv.).
Kazimieras Rėklaitis
Kazimieras Rėklaitis MIC (1887 m. spalio 22 d. Sintautų kaime, Vilkaviškio apskritis – 1962 m. spalio 21 d. Romoje) – Romos katalikų vienuolis marijonas, pedagogas, visuomenininkas, spaudos darbuotojas.
AO Chania Kissamikos FC
„AO Chania Kissamikos FC“ – Graikijos futbolo klubas iš Kisamo.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. Buvo žinomas kaip PGS Kissamikos.
Kazimieras Rėklaitis
Biografija
Gimė Marijampolės apskrities viršininko padėjėjo Martyno Rėklaičio šeimoje. Kartu augę broliai vėliau tapo iškiliomis asmenybėmis: Pranas – teisininku, Petras – mediku, Vikoras – inžinieriumi mechaniku ir visuomenininku.
K. Rėklaitis, baigęs Marijampolės gimnaziją, 1904–1908 m. mokėsi Peterburgo kunigų seminarijoje. Buvo pasiųstas studijuoti į Grigaliaus universitetą, kurį baigė filosofijos ir teologijos daktarų laipsniu. 1913 m. spalio 28 d. įšventintas kunigu. Nuo 1914 m. profesoriavo Petrapilio kunigų seminarijoje, dėstė fundamentalią ir dogmatinę teologiją bei katekizmą lotynų kalba, kas buvo naujovė tarp paskaitas lenkiškai skaitančių dėstytojų. Suderinęs su seimanarijos vadovybe, savo bute mokė klierikus lietuvių kalbos. Jo studentai buvo Jonas Starkus, Mykolas Ražaitis, Feliksas Bartkus, V. Mieleška.
AO Chania Kissamikos FC
Istorija
Namų rungtynes žaidžia Perivolios miesto stadione.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta.
Kazimieras Rėklaitis
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais vienoje iš Petrapilio gimnazijų lietuviškai mokė karo pabėgelių vaikus tikybos. Aktyviai dalyvavo kunigo Juozo Vailokaičio įkurtoje lietuvių katalikų pabėgėlių „Liaudies Sąjungoje“, buvo renkamas į šios organizacijos Centro komitetą. Vienas iš Petrapilio Lietuvių Seimo organizatorių. Redagavo naujai įsteigtą savaitraštį „Vadas“. 1918 m. liepos mėnesį bolševikams laikraštį uždarius, išvyko į Lietuvą. Apsigyveno Marijampolėje ir 1918 m. įstojo į Marijonų vienuolių ordiną. Mokytojavo Marijampolės Žiburio gimnazijoje, globojo Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo vargdienių seserų vienuoliją, rūpinosi Marijonų vienuolyno naujokais. 1923 m. išvyko į JAV, kur Čikagoje redagavo žurnalą „Laivas“, dirbo marijonų naujokų vadovu ir profesoriavo Arkivyskupo Mundeleino kunigų seminarijoje.
1925 metais tėvas Rėklaitis buvo pakviestas į Romą, kur Marijonu namuose dirbo sekretoriumi, generaliniu prokuratoriumi, ekonomu, namų vyresnioju, ir dvasios tėvu. Lydėjo į Kauną pirmąjį nuncijų Lietuvai arkivyskupą Rikardo Bartolonį. 1940–1947 m. buvo Marijonų provincijolu Amerikoje. Kiek pagyvenęs Romoje, jis 1952 m. buvo vėl buvo siunčiamas į JAV – marijonų vienuolynų vizitatorium. Nuo 1953 m. K. Rėklaitis Romoje keturiolika metų vedė Jurgio Matulaičio beatifikacijos bylą.
Išleido keletą religinio pobūdžio knygų.
Stalgonys
Stalgonys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Poškonių, 0,3 km nuo sienos su Gudija, prie Gaujos upės, ant kalvos.
Semeliškių valsčius
Semeliškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Semeliškės.
Istorija
Valsčius minimas nuo XVI a. pradžios. Carmečiu atkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vievio rajonui (12 apylinkių).
The Incredible Hulk (2008 kompiuterinis žaidimas)
The Incredible Hulk – veiksmo ir nuotykių vaizdo žaidimas, paremtas to paties pavadinimo filmu ir klasikinėmis personažo versijomis. Jis buvo išleistas 2008 m. birželio 5 d. Žaidimą išleido „Sega“, jis buvo išleistas PlayStation 2, PlayStation 3, Wii, Xbox 360 ir Microsoft Windows platformoms. Žaidimas pasakoja apie mokslininką Briusą Banerį, kuris, ieškodamas vaisto nuo ligos, paverčiančios jį monstriška būtybe, vadinama Halku, ginasi nuo kariuomenės ir organizacijos „Enclave“. Žaidimo veiksmas vyksta atviro pasaulio Manhatane, o Halkas turi įvairių atakų ir gebėjimų, kuriais naikina priešus ir griauna aplinką. Be pagrindinės istorijos, žaidime yra daug mini žaidimų ir kolekcionuojamų daiktų, kurie gali atrakinti naują turinį.
„The Incredible Hulk“ atsirado sudarius „Marvel Entertainment“ ir „Sega“ sutartį, pagal kurią leidėjui buvo suteiktos teisės į „Marvel Cinematic Universe“ filmų vaizdo žaidimų adaptacijas.
Žaidimas sulaukė nevienareikšmiškų vertinimų: nors žaidimo aspektas – miesto naikinimas – patiko, o atrakinamas turinys ir Halko personažo modelis buvo pagirtas, pasikartojančios užduotys, silpnas siužetas, nevykęs įgarsinimas ir daugybė grafikos trūkumų buvo sukritikuoti.
Kritika
Xbox 360, PlayStation 3 ir PlayStation 2 versijos sulaukė „mišrių arba vidutinių“ atsiliepimų, o Wii ir asmeninio kompiuterio versijos – „iš esmės nepalankių“ atsiliepimų, teigiama atsiliepimų kaupimo svetainėje „Metacritic“.
Žaidimo eiga sulaukė nevienareikšmiškų vertinimų. Kritikai išjuokė misijas kaip pasikartojančias ir monotoniškas, tačiau patiko pradinis aplinkos naikinimo jausmas, o gebėjimų tobulinimo sistemos įdiegimas buvo laikomas sėkmingu.
Asante Kotoko SC
Asante Kotoko Sporting Club, o trumpiau Asante Kotoko – Ganos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Kumasyje. Namų rungtynes žaidžia Baba Jaros, o kitaip Kumasio sporto komplekso stadione.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1935 m. Daugkartiniai Ganos čempionai ir taurės turnyrų nugalėtojai.
Stalilioninė
Stalilioninė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Piniavos.
Asante Kotoko SC
Istorija
Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Borkai (Ivacevičai)
Borkai – kaimas vakarų Baltarusijoje, 10 km į šiaurės rytus nuo Ivacevičų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Slanimo apskrities Borkų valsčiaus centras.
Borkų valsčius (reikšmės)
Borkų valsčius gali reikšti:
Vytautas Miltakis
Biografija
Užaugo mažažemių valstiečių šeimoje. Baigė Raguviškių pradinę mokyklą. 1947 m. tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų ryšininku, vėliau pasitraukė į mišką.
Archyviniais duomenimis žuvo 1948 m. rugpjūčio 10 d. Žutautų miške netoli Žutautų kaimo, o vietos gyventojai pasakoja, kad buvo nušautas netoli Raguviškių tilto per Miniją. Kūnas buvo parvežtas į Karteną, į MGB poskyrį.
Lietuvos futbolo varžybos 1983 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1983 m.
I lyga
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo SRT Vilnius (laimėjo „Žalgirio“ zonoje) ir Utenis Utena (laimėjo „Nemuno“ zonoje).
Uovišiai
Uovišiai – kaimas Latvijoje, Kurše, Ventspilio savivaldybės Targalės valsčiuje, Baltijos jūros pakrantėje, prie Uovišių rago. Išsidėstę valsčiaus šiaurėje, už 33 km nuo valsčiaus centro Targalės, už 30 km nuo savivaldybės centro Ventspilio ir už 200 km nuo Rygos. Uovišiai įsikūrę prie pat vakarinės Lyvių pakrantės ribos (prie rytinės – Gipkos kaimas).
Nors Uovišiai įeina į Lyvių pakrantę, tačiau į 12-os ypatingą statusą turinčių lyvių kaimų sąrašą neįtraukiami (žr. Lyvių pakrantė, „Saugomos kultūrinės-istorinės teritorijos statusas”).
Uovišiai – sena gyvenamoji vietovė, skandinavų vadinta Liseort (Lyseort, Lusort). Įžymūs tuo, kad priešais juos jūroje driekiasi pavojingos seklumos, kuriose yra sudužę daugybė laivų. Prieš II pasaulinį karą Uovišiuose buvo 51 sodyba, dabar jų išlikę 10. Sodybose, kuriose dar gyvena žmonių, išlikę tam tikrų senovinių statinių su ypatinga tvorų sistema. Reikšmingiausias Uovišių pastatas – tai 1814 iškilęs 38 m aukščio Uovišių švyturys (seniausias išlikęs švyturys Latvijoje). Švyturyje veikia muziejus.
Dzeviatkavičai
Dzeviatkavičais vadinami Baltarusijos kaimai Gardino srities Slanimo rajone:
Halo (įrenginys)
thumb|right|250px|Halo saugos lankas ant [[Scuderia Ferrari|Ferrari bolido.]] thumb|right|250px|Halo sistema ant [[Spark SRT05e bolido.]] Halo – atvirų automobilių lenktynėse naudojamas saugos lankas, saugojantis lenktynininkų galvas.
Pirmieji Halo sistemos bandymai buvo pradėti Formulėje 1 2016 ir 2017 metais. Nuo 2018 m. FIA pakeitė saugumo taisykles ir Halo sistema buvo pradėta naudoti Formulės 1, Formulės 2, Formulės 3, Formulės Regional, Formulės E ir Formulės 4 čempionatuose. Kiti atvirų automobilių čempionatai taip pat pritaikė Halo sistemą, o IndyCar naudoja Halo ir stiklo hibridą.
Halo sistemą sudaro trimis taškais prie pakabos pritvirtintas saugos lankas, supantis lenktynininko galvą. Lankas sudarytas iš titano ir sveria apie 9 kg.
Šią saugos sistemą kuria ne komandos, o FIA patvirtinti 3 skirtingi gamintojai.
Atliktais FIA tyrimais, peržiūrėjus seniau įvykusias 40 avarijų, nustatyta, kad Halo sistema gali padidinti saugumą 17 procentų.
Gipka
Gipka (,, anksčiau taip pat ir Ģibka arba Ģibk(a)s ciems)  – bažnytkaimis Latvijoje, Kurše, Talsų savivaldybėje, Ruojos valsčiuje prie Rygos įlankos kranto, kelių P131 (Tukumas–Kesterciemas–Mėrsragas–Kolka) ir V1368 (Dundaga–Gipka) sankryžoje. Gipka išsidėsčiusi visai ties rytine Lyvių pakrantės riba (ties vakarine – Uovišiai).
Nors Gipka priklauso Lyvių pakrantei, tačiau į 12-os ypatingą statusą turinčių lyvių kaimų sąrašą neįtraukiama (žr. Lyvių pakrantė, „Saugomos kultūrinės-istorinės teritorijos statusas”).
Nuo 1869 iki 1893 metų, kol nebuvo perkelta į Mazirbę, Gipkoje veikė Dundagos jūreivystės mokykla. Yra 1860 m. statyta akmeninė bažnyčia, pakrantėje stovi 30 m aukščio švyturys.
Dundagos valsčius
Į valsčių įeina dalis Lyvių pakrantės.
Istorija
thumb|200px|left|Dundagos pilis ir bažnyčia iš paukščio skryžio. XX amžiaus pradžioje Dundagos dvaras, kurio žemėse susidarė Dundagos valsčius, buvo didžiausias dabartinėse Baltijos šalyse (102 400 ha). Po 1920 metų Latvijos agrarinės reformos Dundagos dvaras su Ažių, Gipkos, Gibdzės, Kalkių, Kolkos, Kiurbės, Laukmuižos, Slyterės, Sūdės, Valpenės palivarkais ir Dundagos pastoriaus dvaru buvo nusavinti ir suskirstyti į 964 vienetus, kurių bendrasis plotas sudarė 11 799 ha.
Upės
Alakstė, Bažvalkas, Kraukvalkas, Kruojvalkas, Mazupė, Pelvalkas, Pestelvalkas, Purlejos upelis, Pursilupytė, Ragavvalkas, Rakstupytė, Sparnvalkas, Štėburgupė, Vėžvalkas, Vygriežupytė, Zagiupė, Zuokiupė, Zvejniekvalkas, Zvėrtupė.
Boris Vallejo
Borisas Valjechas (Boris Vallejo; g. 1941 m. sausio 8 d. Limoje) – iš Peru kilęs JAV dailininkas, piešiantis maginės fantastikos ir erotinius paveikslus. Daugumos jo kūrinių tema yra kalavijas ir burtai  – pabaisos, raumeningi barbarai, dievai ir mistinės būtybės, pusnuogės moterys, moterys – karės ir panašiai.
Piešti Vallejo pradėjo dar trylikos metų. Limoje lankė menų mokyklą. 1963 m., būdamas 23 metų amžiaus, išvyko į JAV. Gyveno Bonkse, Niujorke, ir dirbo iliustratoriumi parduotuvei, kur susipažino su savo pirmąja žmona Doris. Po aštuonerių metų metė darbą ir pradėjo nepriklausomo iliustratoriaus karjerą, susidomėjo kalavijo ir burtų žanru. Netrukus išgarsėjo savo Tarzano bei Konano piešiniais, pradėjo gauti užsakymų kurti filmų plakatus. Devintajame dešimtmetyje tapo vienu produktyviausių iliustratorių, sukūrė virš trijų šimtų iliustracijų filmų plakatams, knygų viršeliams, reklamoms, kalendoriams. 1979 m. laimėjo Britų maginės fantastikos premiją už paveikslą „The Amazon Princess and Her Pet“.
Šiuo metu Boris Vallejo dažnai piešia bendrus paveikslus su žmona Julie Bell.
Knygos
Yra išleistas ne vienas Boris Vallejo paveikslų rinkinys.
Ir kiti.
Novadzeviatkavičai
Novadzeviãtkavičai – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 29 km į pietvakarius nuo Slanimo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Slanimo apskrities Marynės valsčiuje.
Stalioriai
Stalioriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių. Yra Staliorių koplyčia.
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Kaimo kapinaitės
Furažka
thumb|right|200px|[[Kazachija|Kazachijos Karinių oro pajėgų karininko furažka]]
Furažka  – vyriška uniforminė kepurė su snapeliu, karinės ar kitokios uniformos (jūrininko, policininko, geležinkeliečio ir pan.) dalis. Karinės furažkos dažniausiai yra karininkų ir kitų vadų uniformos dalis, bet nebūtinai.
Druskininkų Erbšteinų Džiulianių kapo koplyčia
Druskininkų Erbšteinų Džiulianių kapo koplyčia – Druskininkų senųjų kapinių kompleksui priklausanti koplyčia, kurioje palaidoti Erbšteinų Džiulianių (Eрбштейнъ Джулiани) šeimos nariai. Kapo koplyčia stūkso kapinių įkalnėje, stačiatikių palaidojimų pusėje, aukštų antkapinių kryžių kaimynystėje. Šioje dalyje netoli stovėjo medinė Šv. Arkangelo Gabrieliaus cerkvė, kuri dėl avarinės būklės 2018 m. buvo nugriauta.
Koplyčia yra regioninis architektūros paminklas, nuo 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Koplyčia tuščia, joje buvusių karstų su palaidotųjų palaikais neišlikę. Durų angoje įstatytos metalinės rakinamos grotos. miniatiūra|160px|left|Koplyčios patalpoje. Betoninėse grindyse – buvusios angos kontūras
Furažka
Furažkų konstrukcija
Furažkų sandara:
Druskininkų Erbšteinų Džiulianių kapo koplyčia
Istorija
Erbšteinų Džiulianių kapo koplyčia pastatyta XIX a. pabaigoje. Pokaryje ir vėliau sovietmečiu koplyčia ne kartą buvo siaubiama vandalų, vidaus patalpoje buvę karstai su palaikais buvo išniekinti.
Architektūra
Statinys kompaktinis, stačiakampio plano, plokščiu stogu (danga – betono plokštė). Vienos patalpos, su įėjimu šiaurės rytuose, nuo kapinių vartų pusės. Virš trikampio tinkuoto mūro frontono su dvišlaičiu stogeliu iškyla betoninis stačiatikių kryžius su kryžma, frontone įtaisytas reljefinis lotyniškas kryžius. Virš įėjimo padarytas įgilintų raidžių įrašas rusų kalba: ГРОБНИЦА СЕМЕЙСТВА / ЕРБШТЕЙНЪ ДЖУЛIAНИ. Mūro sienos tinkuotos, sudėtos iš raudonų keraminių plytų. Šoniniuose fasaduose įtaisyti grotuoti siaurėjantys langeliai. Priekyje įrengta durų anga su suapvalinta viršutine dalimi ir ažūrinėmis dvivėrėmis grotomis bei metalinių dvivėrių durų fragmentu (viršutinė dalis neišlikusi). Viduje įrengtos betoninės grindys.
Furažka
Istorija
Rusijos kariuomenėje furažkos buvo įvestos caro Pavelo I valdymo laikais (1796–1801 m.). Karininkų furažkos buvo su snapeliais, eilinių kareivių – besnapės.
XIX a. Rusijos kariuomenėje furažkų viršaus priekinėje dalyje būdavo kokarda, o graižo priekinėje dalyje – kariuomenės rūšies ar specialybės emblema ar ženkliukas. Vasarą ant furažkų viršaus užmaudavo baltą apvalkalą.
1814–1815 m. furažkos imtos naudoti ir Prūsijos kariuomenėje, kai feldmaršalas Gebhard Leberecht von Blücher ir kiti karininkai ėmė dėvėti furažkas kaip lauko uniformines kepures vietoj griozdiškų to meto kiverių.
Nuo XIX a. pradžios furažkos tapo būdinga Rusijos ir Prūsijos kariuomenių uniformine kepure.
1856 m. furažkos įvestos į Didžiosios Britanijos Karinio jūrų laivyno puskarininkių (petty officers) uniformą. 1902 m. britų armija ėmė dėvėti chaki spalvos lauko furažkas ir spalvotas išeigines.
1902-1917 m. tamsiai mėlynas furažkas dėvėjo JAV armijos kariškiai.
XX a. furažkos pasidarė būdinga sausumos kariuomenės, laivyno, aviacijos uniforminė kepurė (ypač karininkų). Taip pat furažkos išstūmė anksčiau policijos naudotus šalmus ir kepius.
Pavadinimas
Furažkos neturi tarptautinio nusistovėjusio pavadinimo. Rusiškai jos vadinamos фуражная шапка 'furažinė kepurė' arba фуражка – pagal tai, kad pirmiausia jas ėmė dėvėti kariškiai, rūpinęsi furažu (pašarais).
Angliškai furažkos vadinamos 'kepurė su snapeliu', forage cap 'furažinė kepurė' arba combination cap 'kombinuotoji kepurė'. Pavadinimas peaked cap nėra geras, kadangi yra daug uniforminių kepurių, turinčių snapelius – kiveriai, kepės, kepiai, beisbolo kepuraitės ir kt.
Stališkės
Stališkės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 13 km nuo Glitiškių.
Alodija
Alodija arba Alva buvo piečiausia iš trijų krikščioniškos Nubijos karalysčių. Kitos dvi buvo Nobatija ir Makurija šiaurėje.
Daug kas apie Alodija nežinoma, nepaisant tūkstančio metų istorijos, gan didelio geografinio dydžio ir įtakos. Kadangi buvo atlikta mažiau kasinėjimų, apie šiaurines karalystes žinoma daugiau nei apie Alodiją. Dauguma žinių apie krikščionišką Nubiją yra iš to meto Egipto šaltinių ir intensyvių kasinėjimų Žemutinėje Nubijoje prieš Asuano užtvankos statybą. Šie šaltiniai nepateikia daug duomenų apie Aukštutinę Nubiją. Kadangi Alodija buvo Sudano teritorijoje, kuris yra politiškai nestabilus, kasinėjimų neįmanoma atlikti. Keli literatūriniai kūriniai Etiopijos ortodoksų liturgijoje rodo etiopų valdžią ir duoklės mokėjimą jiems Aksumo ir atkurtos Saliamonidų dinastijos laikotarpiu. Dvynių imperatorių Ezanos ir Sezanos ir jų giminaičio Hadefano kampanijos, aprašytos etiopų kronikose, rodo Alodijos atsisakymą mokėti duoklę ir maištus. Alodiečiai padėdavo Bejano klajokliams, su kuriais Aksumas nuolat kariavo.
Alodijos kilmė nežinoma. Manoma, kad ji minima Nastaseno valdymo laikotarpio Meroės steloje, kur užsimenama apie Alut. Pirmas konkretus šaltinis yra Plinijus Vyresnysis, kuris Nubijos miestų sąraše mini Alwa. Vienas svarbiausių klausimų yra Meroės ir Alodijos karalysčių santykiai. Alodija buvo Meroės buvusių valdų centre. Ezanos Aksumiečio laikais Alodiją valdė nubai, ne kušitai.
Alodija atsivertė į krikščionybę VI a. Bizantijos imperatoriaus Justiniano I ir jo žmonos Teodoros atsiustų misionierių dėka. Monofizitų krikščioniška sekta klestėjo karalystėje labiau nei kitos sektos. P.L. Shennie teigia, kad iš antkapio galima teigti, kad Alodijos karalius Dovydas mirė 1015 m. Atrodo, kad vienu metu Alodija ir Makurija buvo sujungtos į vieną valstybę dėl dinastinių ryšių.
Ibn Hawqal yra svarbiausias išorinis šaltinis apie Alodiją. Jis teigė, kad Alodija turtingesnė ir didesnė už Makuriją, kad ji užėmė beveik visą sritį tarp Etiopijos ir Kordofano.
Alodija paskutinė iš Nubijos valstybių atsivertė į islamą. Alodiją sugriovė fundžiai XVI a. pradžioje. Iš archeologinių šaltinių sprendžiama, kad Alodija buvo nuosmukyje nuo XIII a. al-Harrani teigia, kad sostinė buvo perkelta į Vajulą, o mameliukų šaltiniai vėliau teigė, kad regioną valdo devyni valdovai.
Atrodo, kad Alodija išsaugojo savitumą net tapusi Senaro sultonato dalimi. Jos gyventojai buvo vadinami abdalabais ir sukilo prieš Adžibą Didįjį, įkūrė beveik autonomišką Dongolos karalystę, kuri išsilaikė keletą šimtmečių.
Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai
Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai  – demokratinėmis vertybėmis besivadovaujanti jaunimo organizacija. Tai jaunų žmonių, siekiančių skleisti tarp jaunimo krikščionių demokratų doktrina grindžiamą socialinę veiklą – Baltarusijos krikščionių demokratų partijos jaunimo sekcija. Organizacijoje per 300 narių, daugiausiai universitetų absolventų (amžiaus grupė nuo 16 iki 31).
Lietuvos futbolo varžybos 1982 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1982 m.
I lyga
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Mokslas Vilnius ir Nevėžis Kėdainiai.
Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai
Istorija
Pirmasis – steigiamasis suvažiavimas vyko 2010 m. gegužės 22 d. Suvažiavime dalyvavo per 50 delegatų iš visų šalies regionų bei kviestinių svečių. Steigiamojo suvažiavimo metu buvo išrinkta jaunimo organizacijos valdyba, patvirtintas statutas ir sudaryta veiklos strategija. Lubou Kamieneva buvo išrinkta organizacijos pirmininke. Į Nacionalinę tarybą išrinkta 13 narių, iš jų 10 regionų atstovai. Antrasis suvažiavimas įvyko 2012 m. lapkričio 3 d. 75 delegatai balsavo už naują, papildytą Statutą, taip pat buvo išrinkta nauja organizacijos pirmininkė – Maryna Khomich. Suvažiavimo metu buvo nustatytos ateinančių metų veiklos gairės ir viešų kampanijų planas.
Trečiasis suvažiavimas – 2013-10-20 apibendrino praėjusių metų veiklos rezultatus, nustatė planus 2014–2015 metų laikotarpiui bei nustatė pagrindines veiklos gaires.
2019 m. Spalio 19 d. Naujuoju vadovu išrinkta Nadzieja Hacak.
Vertybės, politiniai tikslai
Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai pasisako už:
Pagrindinės veiklos gairės:
Baltarusijos Jaunųjų krikščionių demokratų pagrindiniai principai: laisvė, atsakomybė, lygybė, moralė, teisingumas, solidarumas.
Veikla
Nepaisant to, jog Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai yra pilietinė organizacija, ji aktyviai dalyvauja rinkiminėse kampanijose.
2010-aisiais, organizacija iškėlė 40 kandidatų savivaldos rinkimuose. 2014 – 46 kandidatus. Tačiau dėl neskaidrių rinkimų nei vienam iš iškeltų kandidatų nepavyko patekti į savivaldos tarybas. Baltarusijos valdžia nuolat manipuliuoja susirinkimų teise ir riboja jaunimo organizacijų veiklą. Baltarusijos Jauniesiems krikščionims demokratams jau tris kartus buvo atsakyta registracijos. Pagal galiojančius Baltarusijos Respublikos įstatymus, asmuo, atstovaujantis oficialiajame registre neįregistruotą organizaciją arba esantis tokios organizacijos nariu, gali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn. Žmogaus teisių gynėjų ir tarptautinių partnerių padedami, Baltarusijos Jaunieji krikščionys demokratai vykdo savo veiklą, nepaisant grėsmės organizacijos nariams.
Stop narkotikams
Kampanijos tikslas – pritraukti jaunimą aktyviai dalyvauti pilietinėje iniciatyvoje, siekiančioje pakeisti narkotikų prevencijos įstatymus. Kampanijos veikla:
Kampanijos rezultatas – sugriežtinta baudžiamoji atsakomybė už narkotinių medžiagų mišinių platinimą ir gamybą taip pat įvesta baudžiamoji atsakomybė už narkotinių medžiagų ir mišinių vartojimą.
Bolonijos procesas Baltarusijai
Kampanijos tikslas – reikalauti Baltarusijos aukštojo mokslo reformos ir populiarinti Bolonijos procesą tarp jaunų žmonių, skleidžiant informaciją ir renkant parašus peticijai švietimo ministrui. Kampanijos metu universitetuose susibūrė studentų bendruomenės, į Jaunųjų krikščionių demokratų organizaciją įstojo nauji nariai. Laisvę politiniams kaliniams Ypatingą dėmesį organizacija skiria jaunų politinių kalinių problemai. Akcijos metu buvo renkami parašai ir spausdinamos informacinės skrajutės. Akcijos metu informacija apie politinių kalinių problemą šalyje pasiekė 20000 jaunų žmonių, prie organizacijos prisijungė naujų narių.
Gelbėkime gyvūnus
Akcijos tikslas – apsaugoti naminius gyvūnus nuo barbariško elgesio ir žudymo. Akcija suvienijo neabejingus piliečius ir tapo atsaku biurokratiniam neveiksnumui, siekiant įteisinti gyvūnų apsaugą Minske ir kituose didžiuosiuose šalies miestuose. Buvo reikalaujama įteisinti šiuos pagrindinius punktus:
Akcijos rezultatas – buvo inicijuotas įstatymas, įteisinantis atsakomybę už prievartą prieš gyvūnus.
Vievio valsčius
Vievio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Vievis, kurį laiką – Muravjuvka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vievio rajonui (9 apylinkės).
Kauno valstybinė filharmonija
Kauno valstybinė filharmonija – didžiausia koncertinė organizacija Kauno mieste.
Istorija
Rūmai E. Ožeškienės ir L. Sapiegos g. kampe pradėti statyti 1925 m. gegužės mėn., baigti 1928 m. rugpjūčio mėn. Projekto autorius architektas Edmundas Frykas. Pastatas 4 aukštų, neoklasicizmo stiliaus su Art Deco elementais.
Pastate buvo įsikūrusi Teisingumo ministerija ir įvairios su teismais susijusios institucijos, o salė perduota Vyriausiojo Tribunolo patalpoms. 1936 m. rūmų pagrindiniame korpuse atliktas remontas. Nuo 1936 m. rugsėjo 1 d. iki 1940 m. posėdžiavo ketvirtasis Lietuvos Seimas. 1944–2006 m. buvo Lietuvos nacionalinės filharmonijos Kauno filialas. Nuo 2006 m. tapo savaramkiška įstaiga. Šiuo metu čia dirba Kauno valstybinis choras, Kauno simfoninis orkestras ir Kauno styginių kvartetas.
Pastatas įrašytas į LR kultūros vertybių registrą. 2005–2008 m. rekonstruotas pagal paveldo architektės Rymantės Gudienės projektą. Po rekonstrukcijos didžiojoje salėje telpa 530 klausytojų.
Apollon Larissa FC
„Apollon Larissa FC“ – Graikijos futbolo klubas iš Larisos.
Istorija
Klubas įkurtas 1930 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Alcazar stadione, Larisoje.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta.
Šaltasis atsakas
„Šaltasis atsakas“ – taip vadinamos Norvegijos vadovaujamos karinės pratybos su NATO valstybėmis narėmis ir pakviestomis Partnerystės taikos labui šalimis, vykstančios Norvegijoje kas antrus metus. miniatiūra|253x253px|Karališkieji jūrų pėstininkai vykdo paplūdimio šturmą per 2012 m. pratybas.
Operacijos
Keletas operacijų buvo vykdomos pakrantėje, jūros ir sausumos pasienyje, kartu su keliais ir apgyvendintomis teritorijomis. Svarbi pratybų dalis buvo stebėjimas, patruliavimas, kelių kontrolės postai, transporto priemonių tikrinimas, oro erdvės kontrolė, išminavimas, civilių evakuacija ir riaušių malšinimas.
Dalyviai
Dalyvavo Norvegijos Telemarko batalionas, tūkstantis Norvegijos krašto apsaugos karių, Norvegijos karališkųjų karinių oro pajėgų 339-oji ir 720-oji eskadrilės ir didžioji dalis Norvegijos karališkojo karinio jūrų laivyno turimų pajėgų. Taip pat dalyvavo 800 Prancūzijos kalnų specialiųjų pajėgų karių, 2000 Švedijos karių ir mažesni daliniai iš Nyderlandų, Latvijos, Estijos, Šveicarijos, JAV, Suomijos, Ispanijos, Danijos ir Kanados.
Scenarijus
Po žemės drebėjimo išgalvotoje Asando šalyje įsiplieskia ginkluotas ekstremistų ir separatistų grupių konfliktas prieš vyriausybės pajėgas. Saugumo taryba patvirtina rezoliuciją, leidžiančią NATO perimti situacijos kontrolę. Konfliktui sureguliuoti paskirtos taikos palaikymo pajėgos.
2007 m. karinės pratybos
Antrosios pratybos vyko 2007 m. kovo mėn
2009 m. karinės pratybos
miniatiūra|Norvegijos pajėgos per 2009 m. pratybas.|276x276px Trečiosios pratybos vyko 2009 m. kovo 16–25 d.
2012 m. karinės pratybos
Penktosios pratybos vyko kovo 12–21 d., jose dalyvavo daugiau kaip 16 000 karių iš 15 šalių.
2014 m. karinės pratybos
Šeštosios pratybos vyko kovo 7–22 d., jose dalyvavo daugiau kaip 16 000 karių iš 16 šalių.
2016 m. karinės pratybos
Septintosios pratybos vyko nuo vasario 29 d. iki kovo 11 d., jose dalyvavo daugiau kaip 15 000 karių iš 12 šalių.
2020 m. karinės pratybos
Aštuntosios pratybos vyko kovo 2–18 d., jose dalyvavo daugiau kaip 16 000 karių iš 10 šalių.
Kovo 11 d. karinės pratybos nutrauktos ir atšauktos dėl padidėjusio COVID-19 plitimo pavojaus.
2021 m. karinės pratybos
Pratybos buvo atšauktos 2021 m. sausį dėl COVID-19 pandemijos.
2022 m. karinės pratybos
miniatiūra|2022 m. kovo 2 d. [[Šiaurės jūra|Šiaurės jūroje plaukiojantys NATO laivai.|291x291px]]miniatiūra|289x289px|2022 m. pratybų metu [[Geirangerio fjordas|Geirangerio fjorde rikiuotėje plaukiantys NATO laivai.]] Pratybos vyko 2022 m. kovo ir balandžio mėn. Pirmieji kariai atvyko į Norvegiją 2021–2022 m. rudenį ir žiemą treniruotis bei ruoštis pratyboms.
Leopard 2
Du norvegų kariai iš Telemarko bataliono žuvo, kai 2006 m. tankas Leopard 2 įlūžo į ledą.
C-130 Hercules
2012 m. kovo 15 d. per pratybas Švedijos šiaurėje sudužo Norvegijos karališkųjų karinių oro pajėgų lėktuvas C-130 Hercules ir visi penki jame buvę žmonės žuvo.
MV-22B Osprey
2022 m. kovo 18 d. per pratybas Nordlande sudužo Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkų korpuso orlaivis MV-22B Osprey. Žuvo visi 4 įgulos nariai.
Armorika
thumb|right|Armorika [[Romos imperija|Romos imperijos laikais. Sena ir Luara išskirtos raudonai.]]
Armorika (Aremorika,, Aremorica) – istorinė sritis dabartinėje šiaurės vakarų Prancūzijoje. Dažnai šiuo vardu vadinama Bretanė. Armorika egzistavo antikos laikais ir buvo laikoma Galijos dalimi, išsidėsčiusia jos pakrantėje prie Atlanto vandenyno, tarp Senos ir Luaros, kartais – ir Garonos upių.
Etimologija
Vietovardis „Armorika“ kilęs iš galų kalbos žodžių junginio are mori 'prie jūros' ir priesagos -ika, vartojamos geografiniams pavadinimams, plg.: 'Armoras' (Bretanės pakrančių teritorijos), ar mor 'jūra';  'jūros pakrantėje';  'pajūrys'.
Istorija
Pradžioje terminas buvo suprantamas žymiai plačiau negu dabar: juo buvo vadinama dabartinė Normandija ir netgi visa šiuolaikinės Prancūzijos pakrantė prie Atlanto.
Plinijus Vyresnysis tvirtino, kad Armorika – tai ankstesnysis Akvitanijos Galijos pavadinimas ir kad jos pietinė riba eina Pirėnais. Jis taip pat vardija Armorikoje gyvenusias keltų gentis. Dvi iš jų, edujai ir karnutenai, jo „Natūraliosios istorijos“ sudarymo metu sudarė sąjungos sutartį su Roma, kiti buvo palyginti nepriklausomi. 497 m. Armorika pripažino frankų karaliaus Chlodvigo I valdžią. „Bendruomenes, gyvenančias prie Vandenyno pakrančių, apibendrintai vadinamų Armorika“ vardija ir Gajus Julijus Cezaris.
Diodoras Sicilietis pasakoja, kad Armorika palaikė glaudžius prekybinius santykius su Romos Britanija. Anot Strabono, keturi „perkėlos punktai, kuriais paprastai naudojamasi vykstant iš žemyno į Didžiosios Britanijos salą“, – tai Reino ( ir Pa de Kalė), Senos, Luaros ir Garonos žiotys. Armorikos garbei pavadintas asteroidas (774) Armoras, kurį 1913 m. atrado prancūzų astronomas Šarlis le Morvanas, kilęs iš šio regiono.
1-oji Paryžiaus apskritis
1-oji Paryžiaus apskritis – viena iš 20 Prancūzijos sostinės apskričių. Tai rečiausiai apgyvendintas ir vienas mažiausių miesto rajonų. Nemažą teritorijos dalį užima Luvro muziejus ir Tiuilri sodas. Didžioji likusios apskrities dalis skirta verslui ir administracijai. Halių prekybos centras yra didžiausias Paryžiuje.
Šnekamojoje prancūzų kalboje apskritis yra vadinama le premier („pirmoji“). Ji yra valdoma lokaliai kartu su 2-ąja, 3-iąja ir 4-ąja apskritimis, su kuriomis ji sudaro 1-ąjį Paryžiaus sektorių (Paryžiaus centrą).
Dabartiniu pavidalu apskritis gyvuoja nuo 1860 m. 1-oji apskritis, taip pat žinoma kaip „Luvras“, yra daugiausia dešiniajame Senos upės krante. Ji taip pat apima vakarinį Sitė salos kraštą. Tai viena seniausių Paryžiaus vietų: Sitė sala buvo Lutecijos, kurią romėnai užkariavo 52 m. pr. m. e., širdis, o kai kurios dalys dešiniajame krante datuojamos ankstyvaisiais viduramžiais.
Demografija
Teritorija, kurią dabar užima pirmoji apskritis, gyventojų skaičiaus piką pasiekė laikotarpiu iki Paryžiaus pertvarkymo 1860 m. 1999 m. gyveno 16 888 gyventojai, o apskrityje buvo 63 056 darbo vietos, todėl ji buvo vienas aktyviausių verslui po 2-osios, 8-osios ir 9-osios apskričių.
Kvartalai
Kiekviena iš 20 Paryžiaus apskričių yra padalinta į keturis kvartalus. Žemiau esančioje lentelėje išvardyti 1-osios apskrities kvartalai:
NK BSK Bijelo Brdo
BSK futbolo klubas, o trumpai tiesiog NK BSK – Kroatijos futbolo klubas iš Bijelo Brdo kaimo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m. Buvo sunykęs.
2020–2021 m. sezone liko antroje vietoje, bet į Pirmą lygą nepateko. Šiuo metu žaidžia Antroje lygoje.
Pirma lyga (II pakopa)
Nuo 2022–2023 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa). Buvo įvykdyta lygų reorganizacija ir Pirmoji lyga tapo SuperSport lyga, o Antroji tapo Pirmąja.
Pasiekimai
🇭🇷 Treća HNL – Rytai:
Stanaičiai (Alšėnai)
Stanaičiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 14 km nuo Tirkiliškių.
Valkavisko apskritis
Valkavisko apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Valkaviskas. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos žemės.
Kapaukai
Kapaukai (dar ekariai, ekagiai, me) – papuasų tauta, gyvenanti Indonezijoje, Naujosios Gvinėjos saloje (Irian Džajoje), Paniajaus ežeryne. Populiacija – 157 tūkst. žmonių. Kapaukų (ekagių) kalba priskiriama vakarų Naujosios Gvinėjos kalnų šakai (papuasų kalbos). Skirstosi į keletą grupių, iš kurių didžiausia – tigiai (gyvena apie Enerotalį). Iš kitų papuasų kapaukai išsiskiria mažu ūgiu (vyrų vidutiniškai 151 cm, moterų 142 cm). Laikosi prigimtinės tikybos, dalis atversti į krikščionybę arba islamą.
Kalnų slėniuose gyvenantys kapaukai verčiasi paprasta kapline žemdirbyste – augina jamsus, kolokaziją, bananus, cukranendres, daržoves, pastaraisiais dešimtmečiais – dar ir manijoką, tabaką. Medžioklė ir rankiojimas antrinės reikšmės. Iki XX a. vid. kapaukai nenaudojo metalo, nemokėjo austi, žiesti indų, kaip įrankius naudojo akmeninius kirvius, lazdas-kauptukus, titnaginius rėžtukus, kaulines adatas. Pagrindinis ginklas – lankas ir strėlės. Įgudę iš karnų pinti žvejybinius tinklus, krepšius mantos pernešimui.
Kapaukai skirstosi į toteminius patrilinijinius klanus. Santuoka patrilokalinė, poligaminė. Keletas bendruomenių sudaro konfederacijas, kurios seniau tarpusavyje kariaudavo. Bendruomenei vadovauja turtingiausias (turintis daugiausia kiaulių) ir oratoriniais gabumais pasižymintis žmogus.
Stanaičiai (Šakiai)
Stanaičiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dabitų.
HNK Vukovar 1991
„Vukovar 1991“ futbolo klubas arba kitaip HNK Vukovar 1991 – Kroatijos futbolo klubas iš Vukovaro. Pilnu pavadinimu žinomas kaip Hrvatski nogometni klub Vukovar 1991.
Istorija
Klubas įkurtas 2012 m. vasario mėn., tą pačią dieną, kai buvo paskelbta apie „Vukovar '91“ klubo bankrotą. buvo įkurtas naujadaras, į kurį perėjo dauguma buvusių senojo klubo žaidėjų. 2012–2013 metų sezone ekipa rungtyniavo ketvirtoje pakopoje, tapo antrąja ekipa savo grupėje ir pateko į Trečią lygą (III pakopa). Nuo 2013–2014 m. sezono rungtyniavo Trečioje lygoje. 2021–2022 m. tapo trečios lygos nugalėtojais ir pateko į 2022–2023 m. Pirmą lygą (antra pakopa). Dėl tais metais įvykusios klubų restruktūrizacijos pakito jų pavadinimai. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje ir liko antroje vietoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Barovo naselje“ stadione, talpinančiame apie 3,5 žiūrovų.
Apaštalų tikėjimo išpažinimas
thumb|Apaštalai, įkvėpti Šventosios Dvasios, rašo Apaštalų tikėjimo išpažinimą. [[XIII a. miniatiūra.]]
Apaštalų tikėjimo išpažinimas (arba Apaštalų simbolis; ) — seniausias krikščionių tikėjimo išpažinimo tekstas. Kilęs iš Senojo Romos Apaštalų tikėjimo išpažinimo. 325 m. papildytas Nikėjos I susirinkime (vadinamas Nikėjos simboliu) skelbia amžiną Sūnaus, Jėzaus Kristaus, dievystę. 381 m. Konstantinopolio I susirinkime Apaštalų tikėjimo išpažinimas dar papildytas formulėmis, pabrėžiančiomis Šventosios Dvasios dievystę (vadinamas Nikėjos-Konstantinopolio tikėjimo išpažinimu), yra bendras visoms Rytų ir Vakarų bažnyčioms per Eucharistijos šventimą, krikštą. Neabejotina, kad Apaštalų tikėjimo išpažinimo tekstas daug senesnis, nes jis nuo pirmųjų krikščionybės amžių buvo naudojamas Romos bažnyčios krikšto apeigose. Katalikai vartoja Apaštalų tikėjimo išpažinimą, galutinai suformuluotą Tridento susirinkime (1545–1563). Šis tekstas vadinamas apaštalų, nes yra vienas seniausių tikėjimo simbolių, jame yra elementų, siekiančių apaštalų pamokslų laikus.
Apaštalų tikėjimo išpažinimo tekstas plačiai vartojamas Vakarų Bažnyčioje, katalikų pamaldose, taip pat anglikonų ir kai kurių kitų protestantų, Vakarų apeigų stačiatikių bažnyčiose. Be to, šis tekstas įeina į rožinio maldas.
Graikiškas tekstas
Καὶ εἰς Ἰησοῦν Χριστòν, υἱὸν αὐτοῦ τòν μονογενῆ, τòν κύριον ἡμῶν, τòν συλληφθέντα ἐκ πνεύματος ἁγίου, γεννηθέντα ἐκ Μαρίας τῆς παρθένου, παθόντα ὑπὸ Ποντίου Πιλάτου, σταυρωθέντα, θανόντα, καὶ ταφέντα, κατελθόντα εἰς τὰ κατώτατα, τῇ τρίτῃ ἡμέρᾳ ἀναστάντα ἀπò τῶν νεκρῶν, ἀνελθόντα εἰς τοὺς οὐρανούς, καθεζόμενον ἐν δεξιᾷ θεοῦ πατρὸς παντοδυνάμου, ἐκεῖθεν ἐρχόμενον κρῖναι ζῶντας καὶ νεκρούς.
Πιστεύω εἰς τò πνεῦμα τò ἅγιον, ἁγίαν καθολικὴν ἐκκλησίαν, ἁγίων κοινωνίαν, ἄφεσιν ἁμαρτιῶν, σαρκὸς ἀνάστασιν, ζωὴν αἰώνιον. Αμήν.
Lotyniškas tekstas
Credo in Deum Patrem omnipotentem, creatorem caeli et terrae.
Et in Iesum Christum, Filium eius unicum, Dominum nostrum, qui conceptus est de Spíritu Sancto, natus ex María Vírgine, passus sub Pontio Pilato, crucifíxus, mortuus, et sepultus, descendit ad inferos, tertia die resurrexit a mortuis, ascendit ad caelos, sedet ad dexteram Dei Patris omnipotentis, inde venturus est judicare vivos et mortuos.
Credo in Spíritum Sanctum, sanctam Ecclesiam catholicam, sanctorum communionem, remissionem peccatorum, carnis resurrectionem, vitam aeternam. Amen.
Lietuviškas tekstas
Apaštalų tikėjimo išpažinimas:
Nikėjos-Konstantinopolio tikėjimo išpažinimas:
Balgardų valsčius
Istorija
1722 m. įkurtas Balgardų valsčius. 1818 m. jo teritorija išskaidyta Lankos, Ragainės ir Tilžės apskritims.
Naujasis Balgardų valsčius įkurtas 1874 m. kovo 26 d. Vėliau jis pervadintas Kalkapių, Sentainių vardais. 1921 m. kovo 24 d. prijungtas prie naujo Morickiemių valsčiaus.
Lietuvos futbolo varžybos 1981 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1981 m.
I lyga
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Atletas Kaunas ir Širvinta Vilkaviškis.
Morickiemių valsčius
Morickiemių valsčius ; nuo 1925 m. Bendiglaukių valsčius,, nuo 1939 m. Amtsbezirk Bendigsfelde) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Valsčius įkurtas 1921 m. kovo 24 d. iš buvusių Balgardų valsčiaus ir Prūsijos Tilžės valsčiaus. Panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.