cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Pocius
Biografija
Apie 40 metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Jurbarke, apie 12 metų dėstė muziką miesto progimnazijoje, vėliau gimnazijoje. Vadovavo Šv. Cecilijos, Šaulių sąjungos, pavasarininkų, ateitininkų chorams bei orkestrams. Anot amžininkų, bažnytinis choras buvo pasiekęs aukštesnį meninį lygį, darniai atlikdavo religinius ir pasaulietinius kūrinius, koncertavo ne tik Jurbarke, bet ir kituose Lietuvos miestuose. 1907 m. kartu su „Dainos“ choru koncertavo I Lietuvos moterų suvažiavime Kaune. 1909 m. rugpjūčio 16 d. Jurbarke suorganizavo Skirsnemunės, Eržvilko, Čekiškės, Tauragės ir Jurbarko chorų įspūdingą šventę, kurioje dalyvavo apie 160 dainininkų. 1911 m. Jurbarko choras koncertavo I lietuvių žemės ūkio parodoje Marijampolėje.
1924 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune parengė 34 dalyvių pavasarininkų chorą, 1928 m. analogiškai dainų šventei 64 dalyvių Šv. Cecilijos bažnytinį chorą, o į 1930 m. Lietuvos dainų šventę Kaune atvežė jungtinį pavasarininkų ir ateitininkų chorą. Su savo chorais Šiauliuose ir Kaune laimėjo pirmąsias vietas. Paskutinius savo gyvenimo metus praleido Girdžiuose; ten mirė, ten ir palaidotas.
Didysis Hanšino žemės drebėjimas
thumb|200px|Vaizdas po Didžiojo žemės drebėjimo Didysis Hanšino žemės drebėjimas arba Kobės žemės drebėjimas įvyko 1995 m. sausio 17 d. 5:46 ryte JST pietinėje Hiogo prefektūros dalyje. Drebėjimo magnitudė siekė Mw 6,8 pagal JAV geologijos tarnybos magnitudės skalę ir Mj7,3 pagal Japonijos meteorologinės agentūros skalę. Požeminiai smūgiai truko apie 20 sekundžių. Drebėjimo židinys buvo šiaurinėje Avadžio salos dalyje, 16 km atstumu nuo jo epicentro. ir 20 km nuo Kobės. Galutiniais duomenimis žuvo 6434 žmonės, 4600 jų buvo iš Kobės. Tai sukėlė maždaug 10 trilijonų jenų nuostolius, t. y. net 2,5 % tuometinio Japonijos BVP. Gineso rekordų knygoje šis žemės drebėjimas užrašytas kaip „daugiausiai valstybei kainavusi gamtinė katastrofa“.
Gyventojų turto draudimas
Gyventojų turto draudimas - draudimo paslauga, skirta apsaugoti fiziniams asmenims priklausantį nekilnojamą ir kilnojamą turtą nuo sugadinimo ar sunaikinimo. Draudimo objektu gali būti nekilnojamasis turtas (pastatai) ir kilnojamasis turtas (buitinė technika, papuošalai, baldai ir pan.).
Turto draudimo variantai
Išvardintų rizikų draudimo atveju apsauga sudaroma pagal individualiai pasirinktas rizikas:
Visų rizikų draudimo apsauga galioja visais atvejais, išskyrus keletą išimčių. Šis draudimas garantuoja, kad turtas bus apdraustas visapusiškai.
Draudžiamo turto vertė
Draudžiamo turto vertė gali būti:
Revoliucinis kalendorius
miniatiūra|200px|right|TSRS kalendoriaus lapelis, 1935 m. su įrašu „? Socialistinės revoliucijos metai. Spalio 22. Šešiadienio ketvirtoji diena. Antradienis“
Revoliucinis kalendorius – terminas, turintis šias reikšmes:
Edvardas Raugalas
Biografija
1949-1956 m. mokėsi Laičių 7-metėje mokykloje (dab. Ukmergės Senamiesčio mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius). 1956-1959 m. mokėsi Ukmergės 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1959-1965 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1969–1973 m. Brno aukštosios technikos mokyklos (Čekija) aspirantas. 1973 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, mokslų kandidatas (daktaras).
1965-1968 m. Kauno politechnikumo dėstytojas, 1968–1969 m. Kauno medicinos instituto 2-osios mokslinio tyrimo laboratorijos inžinierius. 1974–1993 m. Kardiologijos mokslinio tyrimo institute vyr. mokslinis bendradarbis. 1993-1996 m. "Valstiečių laikraštis" Kauno zonos korespondentas. 1996–1997 m. Žemės tarnybos direktorius. 1998–2009 m. VĮ "Registrų centras" Kauno filialo direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2009 m. gegužės mėn. Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministras.
Vedęs. Žmona Rasa. Dukros Indrė ir Jonė.
Goldfrapp
thumb|right|250px|Alison Goldfrapp - vokalistė.
Goldfrapp yra britų elektronikos duetas, labiausiai žinomas dėl teatrališkų pasirodymų bei žymaus indėlio į synthpop populiarinimo atgimimą. Duetas susikūrė 1999 m. Londone (Anglija) ir susideda iš Alison Goldfrapp (vokalas, prodiuserė) ir Will Gregory (prodiuseris).
Nors 2000 m. išleistas grupės debiutinis albumas Felt Mountain susilaukė daug pozityvių įvertinimų, tai buvo komercinė nesėkmė. 2001 m. šis albumas buvo nominuotas Mercury Music Prize. Antrasis Goldfrapp albumas Black Cherry buvo išleistas 2003 m., šiame jau buvo galima išgirsti glam roko ir synthpop stilių mišinį. Šis albumas buvo populiarus JAV naktiniuose klubuose, taigi vėlesnis Goldfrapp albumas Supernature buvo orientuotas į šokių muziką. Išleisdami Supernature, Goldfrapp toliau tęsė glam roko ir šokių muzikos kūrybą. Šis albumas susilaukė tarptautinės sėkmės - jis tris kartus buvo pirmasis JAV šokių muzikos reitingų lentelėse ir buvo nominuotas kaip Geriausias elektroninės/šokių muzikos albumas 49-uosiuose Grammy apdovanojimuose.
Asalnykštis
Asalnykštis – ežeras rytų Lietuvoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ignalinos rajone, Linkmenų seniūnijoje, 8,5 km į vakarus nuo Ignalinos. Telkšo 5 km į šiaurės rytus nuo Linkmenų, į vakarus nuo Asalnų ežero. Ežero ilgis (iš vakarių į rytus) 1,35 km, plotis iki 0,95 km. Altitudė 138,4 m. Krantai sausi, šiaurėje statūs, kitur lėkšti. Kranto linija vingiuota, aplink iškilusios moreninės kalvos. Šiaurinėje dalyje yra miškinga 3 ha Gimžinės (Pušinė) sala ir ežero pietinėje pusėje 0,1 ha Dakio sala. Šiaurinėje pakrantėje prieina Linkmenų ir Papiliakalnės miškai.
Asalnykštis rytuose 120 m pločio sąsiauriu jungiasi su Asalnų ežeru, o šiaurės vakaruose – 27 m pločio Dumblio upeliu (protaka) su Linkmeno ežeru. Priklauso Žeimenos upės baseinui. Prie ežero įsikūrę 3 kaimai: Salos, Antalksnė ir Puziniškis. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Puziniškio piliakalnis.
Išmintis (reikšmės)
Išmintis gali reikšti:
Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Žukančių kaime, 11 km į pietvakarius nuo Žagarės, Švėtės kairiajame krante.
Istorija
Apie 1777 m. pastatyta kapų koplyčia. Žukančių kapinėse vyskupas 1861 m. leido vietoj senosios pastatyti naują mūrinę koplyčią. Bažnyčia pastatyta 1861–1864 m. 1938 m. ji vadinama bažnyčia; įrengta sakykla, atnaujintas altorius, padaryta nauja klausykla. 1998 m. bažnyčia atnaujinta.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, su zakristijos priestatu, vienabokštė. Šventorius apmūrytas. Jame yra kapinės.
Butovo poligonas
thumb|240px|Butovo poligonas thumb|200px|
Butovo poligonas  – vienos iš didžiausių kapinių Maskvoje, kur sušaudytos ir palaidotos stalininių represijų aukos.
Nuo 1937 m. rugpjūčio mėn. iki 1938 m. spalio 19 d. čia be giminių žinios ir cerkvės ar civilinio palaiminimo buvo palaidoti 20 765 žmonės. Duomenų apie aukų skaičių per Antrąjį pasaulinį karą nėra. Tik 1989 m. sušaudytų giminės pradėjo gauti liudijimus, kuriuose nurodyta tiksli mirties data ir priežastis. Pagal vardus nustatyta tik 20 tūkst. žmonių, sušaudytų poligone vien 1937–1938 m. .
Istorija
Butovo poligono vietoje XIX a. pabaigoje buvo Kosmodemjansko-Drožino dvaras. Pirmą kartą Drožino kaimas minimas 1568 m. Pirmasis jo savininkas buvo žemietijos dvarininkas Fiodoras Michailovičius Drožinas. 1889 m. dvaro šeimininkas H. M. Solovjovas įkūrė žirgyną, prie miško įrengtas hipodromas su žiūrovų tribūnomis.
Netrukus po Rusijos revoliucijos Butovo dvaro savininkas I. I. Ziminas, nelaukdamas konfiskavimo, visą turtą atidavė valstybei ir su šeima išvažiavo į užsienį. Žirgynas tiekė žirgus Raudonajai Armijai. O 1920 m. Butove buvo įkurta KGB žemės ūkio kolonija, kurioje dirbo kaliniai.
1935 m. apie 2 km² teritorija buvo aptverta aklina tvora, įkurtas NKVD šaudymo poligonas. Teritoriją visą parą saugojo ginkluota sargyba. Netoliese, „Komunarkos“ tarybiniame ūkyje buvo kitas „specialus objektas“ – buvusi NKVD vado Henriko Jagodos sodyba. 1936 m. pab. – 1937 m. pr. per politinius teismo procesus ir „valymus“ buvo paskelbta ir nedelsiant įvykdyta daug mirties nuosprendžių. Maskvos kapinėse toks nužudytųjų skaičius netilpo, todėl NKVD išskyrė du naujus „specobjektus“ – Butovo ir Komunarką. Manoma, kad Komunarkoje sušaudyta nuo 10 iki 14 tūkst. žmonių, o Butove 25–26 tūkst. Į Komunarką patekdavo NKVD darbuotojai, partinės vadovybės atstovai, aukšto rango karininkai ir kitų kategorijų žmonės. Butove buvo naikinami visi kiti.
Butovo poligonas valstybės saugumo kariuomenės buvo saugomas net iki 1995 m., vėliau perduotas Rusijos stačiatikių cerkvei ir atidarytas lankymui šeštadieniais ir sekmadieniais. Ant vieno bevardžio kapo pastatytas Rusijos Šv. Naujų kankinių ir išpažinėjų atminimo kryžius, nes Butove sušaudyta ir palaidota daug šventikų (metropolitas Stefanijus Čičagovas, diakonai, varpininkai ir skaitovai, viso apie 300 šventikų), taip pat žinomi valstybiniai ir kariniai veikėjai, pavyzdžiui, Antrosios Valstybinės Dūmos pirmininkas Fiodoras Golovinas, Maskvos generalgubernatorius Vladimiras Džunkovskis bei paprasti žmonės, patekę į istorijos ratus.
Nuo 1997 m. gruodžio 11 d. mišios buvo laikomos Drožino kaimo administracijos pastate, prie įėjimo į poligoną. Vėliau toje vietoje pastatyta nauja Rusijos Stačiatikių cerkvė.
Žvirgždaičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
'''Žvirgždaičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Žvirgždaičių miestelyje, Šakių rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Kudirkos Naumiesčio, Nenupės dešiniajame krante. Šalia stūkso dvi bažnyčios – senoji medinė ir naujoji mūrinė. Su šventoriumi ribojasi Žvirgždaičių kapinės. miniatiūra|180px|left|Bažnyčios interjeras. Dekoratyvi grindų dangos juosta veda link altoriaus.
Istorija
1917 m. balandžio 25 d. Seinų vyskupas Antanas Karosas parapijos kūrimą Žvirgždaičiuose pavedė kunigui Pranciškui Radžiūnui. Ji buvo įkurta 1917 m. birželio 25 d. Parapijos centru galėjo tapti netoli vienas kito esatys Tupikų arba Žvirgždaičių kaimai. Tupikiečiai nesutiko paskirti parapijai reikiamo žemės ploto, o Žvirgždaičių ūkininkas Petras Liorentas iškart davė 10 margų žemės, dar tiek pat dovanojo Motiejus Stanaitis iš Pieciškių. Kai sutartis jau buvo sudaryta, apsigalvojo ir tupikiečiai. Imta ginčytis, kuris kaimas, Tupikų ar Žvirgždaičių, taps parapijos centru. Vyskupas A. Karosas palaikė Žvirgždaičius. Tuo metu Paluobiuose buvo nugriauta senoji bažnyčia ir statoma nauja, todėl nugriautosios mediena panaudota Žvirgždaičių bažnyčiai statyti. 1917 m. viduryje Žvirgždaičių bažnyčia buvo pašventinta Švč. Jėzaus Širdies titulu. Taip pat pastatyta klebonija bei keli ūkio pastatai. Bažnyčia buvo su aukštu, trijų tarpsnių varpinės bokštu.
Apatitai
Apatitai  – miestas Rusijoje, Mumansko srityje, Kolos pusiasalyje, tarp Imandros ežero ir Chibinų kalnų, prie geležinkelio Murmanskas–Kandalakša. Yra oro uostas, Rusijos mokslų akademijos Kolos filialas.
Žvirgždaičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
Istorija
1938 m. Žvirgždaičių parapijoje gyveno 1500 katalikų. Per II Pasaulinį karą dalis miestelio ir medinė bažnyčia sudegė. Parapijiečiai iš pradžių meldėsi laikiname parapijai priklausiusiame pastate. Naujajai valdžiai jį atėmus, pamaldos kurį laiką vyko Tupikų kaime pas Staugaičius, kol parapiją aptarnavęs kun. Antanas Zakaryza su žmonėmis nesuorganizavo laikinos bažnytėlės kapinėse per vieną naktį statybos. Už surinktus parapijos pinigus buvo nupirkta miško medžiagų. Griškabūdyje meistrai iš anksto paruošė pastato karkasą ir lentas apkalimui. Visa miško medžiaga naktį atvežta į Žvirgždaičių kapines. Darbas pradėtas švintant ir per tris valandas pastato griaučiai jau stovėjo, o vakarop buvo sudėti langai ir durys. Sovietinė valdžia nesitikėjo, kad per dieną galima pastatyti bažnyčią. Tai įvyko 1956 m. sausio mėnesį. Ant durų buvo prikalta lenta „Lavoninė“ su kryželiu.
Žvirgždaičių administratorius (nuo 1946 m.) kunigas Saliamonas Samuolis (1915–1987) 1949 m. rugpjūčio 20 d. areštuotas ir ištremtas. Bažnyčia apie 1958 m. uždaryta. 1989 m. grąžinta tikintiesiems.
Apatitai
Istorija
Miestas kūrėsi nuo 1935 m. pradėjus naudingųjų iškasenų gavybą Chibinuose. Pastatytas apatitų ir nefelinų sodrinimo fabrikas. Statybinių medžiagų, miško ruošos pramonė. Miesto teisės nuo 1966 m.
Žvirgždaičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
Istorija
2012 m. greta senosios bažnytėlės kanauninko Donato Jasulaičio rūpesčiu ir pastangomis pastatyta nauja mūrinė bažnyčia (arch. Kazys Tamošėtis). 2012 m. liepos 22-ąją bažnyčią konsekravo Vilkaviškio vyskupas Rimantas Norvila, dalyvaujant šioje parapijoje gimusiam vyskupui Arūnui Poniškaičiui ir iš kaimyninės Griškabūdžio parapijos kilusiam vyskupui Juozui Žemaičiui.
Ramutis Balčiūnas
Ramutis Balčiūnas (1934 m. kovo 24 d. Žemalėje – 2009 m. balandžio 12 d. Vilniuje) – lietuvių dirigentas.
Biografija
Nuo 1964 m. pučiamųjų orkestro „Trimitas“ vyr. dirigentas. Gastroliavo Europoje. Pirmasis dirigavo daugumą lietuvių kompozitorių kūrinių pučiamųjų orkestrams. Nuo 1960 m. Lietuvos dainų švenčių vyr. dirigentas.
Vaikai Liutauras Balčiūnas, Linas Balčiūnas, Mindaugas Balčiūnas
Nemzeti SC
Budapešto „Nemzeti“ – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.
Žurnalistika
Žurnalistika ( – laikraštis, taip pat dienynas, žurnalas; jour – diena) – profesinė žurnalistų veikla, pagrįsta visuomeniškai svarbios informacijos rinkimu, tyrimu apdorojimu ir periodiniu platinimu; visuomenės informavimo priemonių (VIP) sistema kaip natūraliai demokratinės visuomenės konkurencijos rinkoje susiformavęs reiškinys; visuomenės informavimo priemonės paskelbti žurnalistų kūriniai: publikacijos žodžiu, vaizdu ir garsu; rašiniai, nuotraukos, piešiniai, laidos, programos, kronikiniai filmai; socialinių mokslų sritis: žurnalistika ne tik atspindi, bet ir tyrinėja ekonominio bei politinio gyvenimo tendencijas, VIP poveikį ir raidą, o istorine prasme ji išlieka kaip svarbus praeities visuomeninių santykių dokumentas.
Tiriamoji žurnalistika išaiškina ir atskleidžia visuomenei svarbų faktą arba reiškinį, susijusį su ekonominiu, politiniu ar kultūriniu gyvenimu.
Žurnalistikos kaip produkcijos ieškojimas pagrįstas naujienų ieškojimu, atsisakius išankstinės nuostatos ir stengiantis pateiktį įvairius požiūrius, atsispindinčius visuomenėje (t. y. laikantis objektyvumo). Žurnalistika remiasi teorija, kuri pradėjo formuotis XIX a. ir išsirutuliojo XX a. Demokratinėse šalyse ji grindžiama tuo pačiu objektyvumo principu.
Žurnalistiką reglamentuoja įstatymai, etikos kodeksai, arba kitokie specialūs aktai. Lietuvoje žurnalistika kaip VIP sistema ėmė formuotis tarpukario laikotarpiu. 1919 metais buvo priimtas pirmasis spaudos įstatymas, nusakęs VIP leidybos sąlygas. Antrasis, griežčiau nusakęs valstybės ir VIP santykius, buvo išleistas 1935 metais. Trečiasis įstatymas, Lietuvoje veikęs nuo 1990, priimtas žlungant monopartinei sovietinei propagandos sistemai, panaikino žurnalistikos cenzūrą.
Istorija
Šiuolaikinės žurnalistikos istorijos pradžia laikomas XV–XVI a., kai pasirodė pirmosios spausdintinės knygos ir informaciniai lapeliai. XVII a. pradėti leisti periodiniai leidiniai – laikraščiai ir žurnalai, XIX atsirado informacijos agentūros, fotožurnalistika ir dokumentinis kinas, o XX a. – radijas, televizija ir internetas.
Funkcijos
Visuma žurnalistikos „pareigų“ ir jų atlikimo pobūdis, žurnalistinės veiklos paskirtis, priemonės, organizavimo būdai ir rezultatai. Norėdami realizuoti konkrečius žurnalistikos tikslus ir uždavinius, žurnalistai ir visuomenės informavimo priemonės rengia ir platina įvairios tematikos ir problematikos žurnalistikos kūrinius, kurių kiekvienas turi tam tikrą paskirtį, tikslines funkcijas. Įvairios visuomenės informavimo priemonės ir žurnalistiniai kūrinai atlieka skirtingas funkcijas. Funkcijų skaičius, jų pobūdis bei turinys priklauso nuo visuomenės išsivystymo, demokratijos laimėjimų, socialinių bei istorinių sąlygų, tradicijų. Jungtinės Amerikos Valstijose pagrindinėmis laikoms 4 funkcijos: informacinė, aiškinamoji (interpretacinė), auklėjamoji (valdymo, vadovavimo) ir pramoginė. Svarbiomis taip pat laikomos komercinė, reklamos bei naujų idėjų propagavimo funkcijos. Skandinavijos šalių žurnalistikos tyrinėtojų nuomone, demokratinėje visuomenėje žurnalistika atlieka 4 funkcijas: teikia visuomenei informaciją, kontroliuoja valdžią, užtaria nuskriaustuosius (siekia teisybės) bei linksmina (paprastai komerciniais tikslais) skaitytojus, klausytojus bei žiūrovus. Kai kurios visuomenės informavimo priemonės atliekas dar ir penktąją – politinės propagandos (ideologinę) – funkciją.
Pirmiesiems Lietuvos laikraščiams ir žurnalams, ypač ėjusiems lietuviškos spaudos draudimo metais, buvo būdinga kultūrinė funkcija. Tarpukario Lietuvoje svarbiausiomis žurnalistikos funkcijomis buvo informavimas, mokymas, auklėjimas.
Principai
Principai bendrosios žurnalistinės veiklos taisyklės ir normos, pagrindinių pažiūrų visuma, sąlygojanti žurnalisto santykius su tikrove, gyvenimo reiškinių suvokimą ir įvertinimą, elgesį ir darbo rezultatus. Žurnalistikos principai formuojasi objektyvių gamtos ir visuomenės raidos dėsnių, žmonių praktinės veiklos, patirties pagrindu. Pagrindiniai jų kriterijai yra mokslinis pagrįstumas ir praktinis pritaikomumas. Bendraisiais principais turi būti remiamasi nušviečiant įvairiausius visuomeninio gyvenimo reiškinius ir įvykius. Norint teisingai orientuoti visuomenę, nešališkai atspindėti tikrovę, pirmiausia būtina vadovautis nepriklausomumo, objektyvumo, teisingumo, principais. Ne mažiau svarbūs ir tikslumo, sąžiningumo, atsakingumo, demokratiškumo bei humanizmo principai. Jie visi sudaro tam tikrą sistemą, visumą, kurioje vieną principą su kitu sieja glaudūs tarpusavio ryšiai, vyksta nuolatinė jų sąveika, vienas principas papildo kitą. Bet kuris žurnalistikos kūrinys visiškai atitinka žurnalistinės veiklos principus, jei jis parengtas atsižvelgiant į kiekvieną šią sistemą sudarantį principą.
Žurnalistikos reikšmė demokratijai
XX amžiaus 3-iame dešimtmetyje, moderni žurnalistika tik formavosi. Rašytojas Valteris Lipmanas ir amerikietis filosofas Džonas Devejus diskutavo apie žurnalistikos reikšmę demokratijai. Jų išskirtinės filosofijos vis dar yra aktualios.
V. Lipmanas tais laikais žurnalistikos reikšmę suprato, kaip tarpininkę visuomenės ir politikos gaires nubrėžiančio elito. Žurnalistika tapo tarpininke. Kai elito atstovai kalbėjo, žurnalistai klausėsi ir įrašinėjo informaciją, ją atrinkinėjo ir paskleisdavo plačiai visuomėnei. Jo pozicija buvo ta, kad visuomenė nebesugeba atsirinkti informacijos iš augančio ir vis sudėtingesniu tampančio informacijos kiekio, todėl turi būti tarpininkas šiuose procesuose, kuris filtruotų informaciją masėms. Lipmanas tai apibūdino taip: Visuomenė nėra pakankamai protinga, kad suprastų komplikuotus politinius klausimus. Dar daugiau, visomenės atstovai per daug užsiėmę, kad jiems rūpėtų sudėtingi politiniai sprendimai. Todėl visuomėnei yra reikalinga, kad kažkas interpretuotų ir paaiškintų priimamus sprendimus, kad pateikiama infrmacija būtų paprasta ir lengvai suprantama. Toks buvo žurnalistų vaidmuo. Lipma tikėjo, kad visuomenė veikia sprendimų priėmimą per rinkimus. Tuo tarpu elitas (pvz., politikai, sprendimus priimantieji, biurokratai, mokslininkai ir t. t.) toliau turės valdžią. Lipmano požiūriu žiurnalistų vaidmuo buvo informuoti visuomėnę apie tai, ką veikia elitas ir vykdyti tam tikrą priežiūrą, nes visuomenė turėjo pagrindinę galią – balso teisę.
Iš kitos pusės Devejus, tikėjo, kad visuomenė nesugebėtų suprasti klausimų, kuriuos sprendžia elitas. Sprendimai turėtų būti priimami po diskusijų visuomenėje. Jis tikėjo, kad žurnalistai turi atlikti kurkas didsnį vaidmenį, nei tik informacijos perdavimas. Devejus manė, kad žurnalistai turėtų įvertinti tam tikros politikos pasėkmes. Per laiką jo idėjos buvo pritaikytos įvairiuose lygmenyse ir pastaruoju metu vadinamos, kaip „bendruomeninė žurnalistika“.
Šios bendruomeninės žurnalistikos koncepcija yra esminė besivystant šiuolaikinei žurnalistikai. Šioje naujoje plėtotėje žurnalistai santykiauja su visuomenės ir elito atstovais.
Žurnalistikos dalys
Pagal Bill Kovach and Tom Rosenstiel knygą „Žurnalistikos elementai“, yra devynios žurnalistikos dalys. Žurnalistai, norėdami atlikti savo visuomenės informavimo pareigą, jie privalo būti nepriklausomi ir turėti savivaldą. Jie privalo vadovautis šiomis gairėmis: 2007 m. balandžio mėnesį savo knygoje jie pridėjo papildomą gairę: „piliečių teisės ir pareigos“, todėl atsirado 10 žurnalistikos gairių.
Teisinis statusas
Kai kuriose šalyse žurnalistus tiesiogiai samdo vyriausybė, juos kontroliuoja ir cenzūruoja. Kitose šalyse, kuriose oficialiai garantuojama spaudos laisvė, žurnalistai gali būti bauginami, jiems grasinama, jie areštuojami, sunaikinama jų nuosavybė (ypač dažnai jų darbo priemonės), kankinami ir/arba užmušami.
Pagal tarptautinę teisę, žurnalistai, kurie būna sugaunami karo metu, turi tikėtis, kad su jais bus elgiamasi, kaip su civiliais ir jie bus išduoti tai valstybei, kurios piliečiai jie yra.
Cineikiai
Cineikiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žaslių.
Vilniaus karaliaus Mindaugo mokykla
Vilniaus karaliaus Mindaugo mokykla – dieninė, bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Mindaugo g. 9, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190005336.
Istorija
Vilniaus karaliaus Mindaugo mokykla išaugo iš 1944 m. įsteigtos 8-osios pradinės mokyklos. 1953-1961 m. ši mokykla buvo 39-oji septynmetė, 1961-1970 m. 4-oji aštuonmetė, 1970-1993 m. 35-oji vidurinė mokykla. 1993 m. lapkričio 29 d. mokyklai buvo suteiktas Mindaugo vardas. 2010 m. lapkričio 24 d. mokyklai suteiktas karaliaus Mindaugo vardas. Yra vienintelė Lietuvoje mokykla, turinti tokį vardą. 2013 m. birželio 5 d. mokykla tapo pagrindine mokykla.
Giedrius Šiukščius
Biografija
1979 m. baigė Kauno S.Žuko taikomosios dailės technikumą, 1985 m. – Valstybinį dailės institutą (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija).
Nuo 1985 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Dailės fakulteto dėstytojas.
2000 m. Šiaulių universiteto Menų fakulteto Dizaino katedros steigėjas ir vedėjas.
Nuo 2006 m. Šiaulių universiteto profesorius. Nuo 2021 m. Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos profesorius
Šiaulių dizainerių asociacijos prezidentas. Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.
Kūryba
Kūrybinių darbų kryptys – grafinis dizainas, interjero dizainas, kompleksinis projektavimas, meninė fotografija.
Surengė 20 personalinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Daugelio grupinių parodų dalyvis. Yra pelnęs apdovanojimų.
2010 m. išleistas autorinis kūrybos albumas, iliustruojantis 3 dešimtmečius apimančią Giedriaus Šiukščiaus kūrybą.
Yra sukūręs virš trisdešimties individualios ir visuomeninės paskirties interjerų ir baldinės įrangos projektų.
Mokslinių darbų kryptis – dizaino teorija.
Išleido mokymo priemonių, metodinių leidinių, dizaino vadovėlį aukštųjų mokyklų studentams.
Parašė straipsnių moksliniuose ir periodiniuose leidiniuose, skaitė pranešimus, rengė praktinius seminarus Lietuvos ir tarptautinėse mokslinėse ir kūrybinėse konferencijose.
Skaitė viešas paskaitas dizaino temomis.
Sukūrė 6 Šiaulių universiteto studijų programas (3 bakalauro, 2 magistrantūros specializacijas, 1 studijų programą užsienio studentams).
Visuomeninė veikla, pareigos
Šiaulių universiteto Dizaino katedros vedėjas 2000 - 2016 m.
Šiaulių universiteto Menų fakulteto tarybos pirmininkas 2005 - 2016 m.
Šiaulių universiteto Senato narys 2005 - 2016 m.
Lietuvos dizainerių sąjungos narys nuo 1990 m.
Lietuvos mokslininkų sąjungos narys nuo 1997 m.
Studijų kokybės vertinimo centro (SKVC) ekspertas nuo 2002 m.
Šiaulių dizainerių asociacijos prezidentas nuo 2005 m.
Šiaulių savivaldybės Miesto įvaizdžio komisijos narys 2003 - 2011 m.
Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos Menų studijų programų komiteto pirmininkas 2021 m.
Atlantos Thrashers
Atlantos „Thrashers“ – nebeegzistuojanti NHL Rytų konferencijos Pietryčių pogrupio ledo ritulio komanda iš Atlantos, JAV.
Istorija
1997 m. Nacionalinė ledo ritulio pranešė, kad Atlantos miestui suteikta vieta NHL. Suburta komanda 1999 m. pradėjo dalyvauti NHL lygoje. 2011 m. gegužės 31 d. klubą nusipirko „True North Sports and Entertainment“ investuotojų grupė. Naujieji savininkai komandą perkėlė į Vinipegą, taip atgaivindami anksčiau gyvavusią Vinipego „Jets“ komandą.
Algirdas Brazys
Algirdas Brazys (g. 1962 m. sausio 4 d. Kaune) – Lietuvos krepšinio žaidėjas ir treneris.
2009 m. gruodžio 1 d. tapo Kauno „Žalgirio“ sporto direktoriumi. 2010 m. vasario 8 d. kartu su R. Butautu paliko Kauno klubą. 2010 m. birželio 19 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Latvijos Ventspilio „Ventspils“ klubu. 2011 m. vasario 5 d. buvo atleistas iš Ventspilio klubo.
Žaidėjo karjera
Per savo profesionalo karjerą krepšininkas atstovavo tik dviem klubams – Panevėžio „Lietkabeliui“ ir Kauno „Žalgiriui“.
Karveliniai
Karveliniai (Columbidae) – karvelinių paukščių (Columbiformes) būrio paukščių šeima.
Apibūdinimas
Snapas plonas ir ilgokas, su nedideliu kabliuku gale. Plunksnų spalvos gana įvairios, dažnai su metališku blizgesiu. Skraido gana vikriai, nes sparnai platūs, o krūtinės raumenys – stiprūs. Lizdus krauna ant medžių šakų, apsigyvena uoksuose, uolų plyšiuose. Deda 2 baltus kiaušinius. Minta įvairiu augaliniu maistu: sėklomis, uogomis, pumpurais. Monogamai.
Matmenys
Sąraše smulkiausių ir stambiausių karvelinių (Columbidae) šeimos išlikusių ir išnykusių rūšių sąrašas:
Karvelinių šeimos klasifikacija
Mokslo pasaulyje nėra vieningo sutarimo, dėl karvelinių (Columbidae) šeimos rūšių klasifikacijos ir priklausomai nuo šaltinio, jos yra skirtingos.
Integruota taksonų informacijos sistema (Integrated Taxonomic Information System) karvelinių paukščių būryje išskiria tik vieną karvelinių šeimą, kurią skirsto į 5 pošeimius ir 49 gentis. †Drontus (Raphus cucullatus) ir †rodriginius soliterus (Pezophaps solitaria) priskirdami karvelinių šeimos gourų (Gourinae) pošeimiui.
Leidinys Handbook of the Birds of the World, skelbia, kad pasaulyje yra 1 karvelinių šeima, kurioje išskiriamos 49 gentys ir yra 348 karvelinių rūšių, į šią šeimą įtraukiant †drontus (Raphus cucullatus) ir †rodriginius soliterus (Pezophaps solitaria).
2021 m. pradžios duomenimis, tarptautinė ornitologų sąjunga pripažysta 50 genčių ir 344 rūšis (įskaitant istoriniais laikais išnykusias gentis ir rūšis), priskirdama jas vienai karvelinių (Columbidae) šeimai
Šioje klasifikacijoje karveliniai išskiriami į 5 pošeimius ir 50 genčių, sąraše yra įtrauktos priešistoriniais ir istoriniais laikais išnykusios gentys:
Šių genčių priklausomybė klasifikacijoje dar neaiški:
Lietuvos karveliniai paukščiai
thumb|right|150px|[[Pietinis purplelis|Pietiniai purpleliai (Streptopelia decaocto)]] Lietuvoje gyvena 5 rūšys – keturios vietinės ir viena invazinė. Visos rūšys šalyje peri. Visos priklauso karvelinių (Columbidae) šeimai, karvelių (Columbinae) pošeimiui, bet skirtingoms dviem gentims – tikrųjų karvelių (Columba) ir tikrųjų purplelių (Streptopelia):
Komandirskie
miniatiūra|220px|right|TSRS gamintas laikrodis „Komandirskie“ miniatiūra|220px|right|Šiuolaikinis laikrodis „Komandirskie“
„Komandirskie“ – Rusijos Čistopolio laikrodžių gamykloje „Vostok“ nuo 1965 m. gaminamas vyriškas rankinis laikrodis. „Komandirskie“ sovietiniais metais garsėjo savo patvarumu, šiuo metu laikomas gyva sovietine legenda, kaip ir Kalašnikovo automatas ar lėlė Matrioška.
Istorija
Šio laikrodžio markės istorija skaičiuojama nuo 1965 m., kada TSRS Gynybos ministerija užsakė „Vostok“ gamykloje pagaminti suvenyrinių laikrodžių, skirtų apdovanoti nusipelniusiems kariškiams. Jų gamybai buvo iškelti padidinti kokybės reikalavimai vandens ir smūgių atsparumui. Kadangi nebuvo planuota laikrodžius paleisti į laisvą prekybą, tai vietoje įprasto užrašo ant tokios prekės „Сделано в СССP“ ('pagaminta TSRS') atsirado užrašas „Заказ МО СССР“ ('TSRS Gynybos ministerijos užsakymas'). Tai buvo patvarus, grubaus kariško dizaino gaminys, teiktas aukštesnio rango kariškiams kaip apdovanojimas už nuopelnus tarnyboje. Jo išskirtiniai bruožai buvo novatoriškas, fosforu švytintis ciferblatas, karinių simbolių puošyba. Kartu buvo skirta ir nedidelė kvota tokių civilinių laikrodžių gamybai ir jų pardavimui eilinėse parduotuvėse, tačiau tai buvo deficitinė prekė.
1967 m. laikrodžio „Komandirskie“ pagrindu pradėtas gaminti naujos serijos „Amfibija“, galėjęs atlaikyti 200 m vandens gylį.
Sugriuvus TSRS, šių laikrodžių kokybė prarado buvusią šlovę, nes gamykloje įvykus įrengimų modernizacijai, buvo stengiamasi atpiginti pačią gamybą, pakeičiant pigesniais mechanizmais ir detalėmis.
Liepos 9
Liepos 9 yra 190-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 191-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 175 dienos.
Vardadieniai
Algirdas – Algirdė – Leonardas – Veronika
Paklausos elastingumo koeficientas
Paklausos elastingumo koeficientas (dažniausiai – kainos atžvilgiu) ekonomikoje yra dydis, nusakantis prekės paklausos kiekio pokytį, pakitus prekės kainai. Jei paklausos koeficientas didesnis už 1 – paklausa lanksti (t. y. pirkėjai labai reaguos į kainos pokytį), jei lygus 1 – vienetinio elastingumo (bendrosios pajamos nepakis didinant arba mažinant kainą), jei mažesnis už 1 – paklausa neelastinga (pirkėjai nelabai reaguos į prekės kainos pokytį).
Paklausos elastingumo koeficiento kainos atžvilgiu apskaičiavimas
Tiesėje AB koeficientas skaičiuojamas dviem atvejais: šoninio taško atžvilgiu arba vidurio taško atžvilgiu. Ekonomikoje labiau priimtinas antrasis skaičiavimo būdas, nes skaičiuojant juo, nesvarbu, koks taškas pasirenkamas.
Paklausos elastingumas kainai apskaičiuojamas tokia formule:
Gediminas Tamošiūnas
Gediminas Tamošiūnas (g. 1927 m. birželio 27 d. Rokiškyje – 2004 m. sausio 1 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas tapytojas, skulptorius, Lietuvos laisvės kovų dalyvis.
Biografija
1938-1944 m. mokėsi Kauno Aušros berniukų gimnazijoje. 1940-1944 m. lankė Kauno jaunojo žiūrovo teatro dramos studiją, vėliau – scenografijos studijas pas V. Norkų, dailės studijas – pas V. Minkevičių. 1961-1970 m. Šiaulių dramos teatro scenografas, nuo 1970 m. įvairių gamyklų dailininkas.
1988 m. vienas iš Tremtinio klubo Šiauliuose įkūrimo iniciatorių.
Sirijos ginkluotosios pajėgos
Sirijos ginkluotosios pajėgos – Sirijos kariuomenė, sudaryta iš sausumos pajėgų, oro pajėgų ir laivyno, taip pat oro gynybos pajėgų ir papildomų tarnybų. Vyriausiasis vadas – Sirijos prezidentas.
Karinę tarnybą atlieka šauktiniai. 18 metų sulaukę jaunuoliai šaukiami į tarnybą ginkluotosiose pajėgose, kur tarnauja 30 mėnesių. Jei neturi brolių, laikomi vieninteliais šeimos maitintojais ir į kariuomenę neimami.
Tarptautiniai ginčai
Nuo 1967 m. dauguma Golano aukštumų (tai pietvakarių Sirijos dalis) okupuota ir valdoma Izraelio. Nuo 1973 m. paliaubų linijos nepažeidžia nė viena pusė, konfliktų prie jos buvo labai nedaug. Sirija nepripažįsta Izraelio kaip valstybės.
Sirija ir Libanas oficialiai skelbia, kad Izraelio aneksuotos Šebaa fermos šiauriniame Golane iš tikrųjų yra Libano teritorija, todėl Izraelis nėra visiškai išvedęs kariuomenės iš Libano teritorijos. Izraelis ir Jungtinės Tautos su tuo nesutinka, skelbia, kad Šebaa rajonas yra Golano aukštumų teritorija, kurią JTO laiko Izraelio okupuota teritorija, o Izraelis po aneksijos laiko sava teritorija.
1976 m. Libano prezidentas pakvietė Sirijos kariuomenę į Libaną, kad ši palaikytų Libano vyriausybę prieš maištavusius Palestinos išlaisvinimo organizaciją ir Libano pajėgas. Sirijos kariuomenė Libane išbuvo visą Libano pilietinį karą, ėmė kontroliuoti gana didelę teritorijos dalį, varžydamasi su Izraeliu, kuris Libano pilietinio karo metu nuo 1978 m. buvo užėmęs Libano pietus. 1990 m., pasibaigus Libano pilietiniam karui, Sirijos kariuomenė iki 2005 m. liko Libane, kas faktiškai buvo karinė šios šalies okupacija. 2005 m., po viešų protestų ir tarptautinio spaudimo Sirijos kariuomenė buvo išvesta.
Sirija taip pat laiko Pietų Turkijos Hatajaus provinciją (vadinamą Iskanderoun ar Alexandretta) Sirijos teritorija, kuri yra okupuota, nes ją dar kolonijiniais laikais Prancūzija perleido Turkijai. Tačiau dėl šio dalyko nekovojama, o valdant Bashar al-Asad gerėjančių Sirijos ir Turkijos santykių fone ginčas dėl Hatajaus atrodo užmirštas, nors Sirija nėra paskelbusi, kad jos pozicija būtų pasikeitusi.
Modernizacija
Paskutiniais metais Sirija iš Rusijos pirko šiuolaikinius ginklus, tokius kaip prieštankinės ir zenitinės raketos, kurios turi padidinti Sirijos ginkluotųjų pajėgų galimybes. 2008 m. rugsėjį Sirija ketino pirkti Rusijoje naikintuvus MiG-29SMT, zenitines kovos mašinas Pancir S1E, taktines raketas Iskander, reaktyvinius mokomuosius lėktuvus Jak-130, du „Amūro“ klasės povandeninius laivus.
Rusija planuoja TSRS laikų laivyno bazavimo punktą Tartuso uoste paversti nuolatine karinio jūrų laivyno baze. RIA Novosti pranešė, kad Tartuse bazuojasi 10 Rusijos karo laivų, kol bazė plečiama. Izraelis ir JAV pareiškė, kad jie yra prieš tolesnį ginklų pardavimą Sirijai, nes būgštauja, kad ginklai gali patekti į Iraną ar atitekti Hezbollah kovotojams Libane.
Šakos
Sirijos ginkluotųjų pajėgų štabas yra Damaske. Ginkluotąsias pajėgas sudaro šios šakos:
Sirijos armija
thumb|right|200px|Sirijos kareivis ginkluotas [[AK-47]] Sirijos armija yra dominuojanti ginkluotųjų pajėgų šaka. Jos atstovai užima daugumą vadovaujančių postų ginkluotųjų pajėgų vadovybėje, armija turi daugiausia kareivių (80% viso ginkluotųjų pajėgų personalo).
1985 m. armija turėjo 396 000 karių (dar 300 000 – rezervas). Armiją sudaro 11 divizijų. Tobulinant armijos struktūrą buvo suformuota specialiųjų pajėgų divizija, o kitos divizijos sujungtos į tris korpusus.
Sirijos jūrų pajėgos
1950 m. Sirija įsigijo iš Prancūzijos kelis karinius laivus ir įsisteigė karines jūrų pajėgas. Pirmasis personalas buvo armijos kareiviai, pasiųsti mokytis į Prancūzijos karinio laivyno akademijas.
1985 m. karines jūrų pajėgas sudarė apie 4000 žmonių (dar 2500 – rezervas). Karinėms jūrų pajėgoms vadovauja armijos Latakijos regioninė vadovybė. Laivynas bazavosi Latakijos, Banijaso, Minat al Baidos ir Tartuso uostuose.
Laivynas turi 19 karinių laivų:
Taip pat turi 13 sraigtasparnių:
Mate Bilić
Mate Biličius (Mate Bilić; g. 1980 m. spalio 23 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Dabar rungtyniauja Ispanijos klube Sporting de Gijón.
Futbolininko karjerą pradėjo 1997 m. gimtojo Splito klube Hajduk. 2001 m. su juo laimėjo Kroatijos taurę ir buvo pakviestas į Ispanijos klubą Real Zaragoza. Ten neįsitvirtino, buvo skolinamas žemesnės lygos klubams (UD Almería, Sporting de Gijón). Paskui perėjo į antrojo Ispanijos diviziono klubą Córdoba CF, dar po metų – į UE Lleida. 2006–2008 m. sezone žaidė Austrijos SK Rapid Wien, bet vėliau vėl grįžo į Ispaniją.
Mate Biličius į Kroatijos nacionalinę rinktinę pradėtas kviesti 2009 m. pradžioje, tačiau debiutavo tik spalio 24 d. varžybose prieš Kazachstaną. Antrosiose savo varžybose rinktinėje (draugiškos varžybos prieš Lichtenšteiną) įmušė 2 įvarčius.
Kuklierius
Kuklierius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kuklierienė (ištekėjusi moteris) ir Kuklieriūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Albufeira
Albufeira – miestas Portugalijos pietuose, prie Atlanto vandenyno, Algarvės regione, 45 km į vakarus nuo Faro. Vienas svarbiausių Portugalijos turizmo centras. Senamiestyje išlikę romėnų akveduko likučiai, Šv. Onos bažnyčia, Šv. Sebastijono koplyčia, vadinamasis Laikrodžio bokštas, Archeologijos muziejus. Veikia jachtų marina, golfo laukai, futbolo stadionas.
Istorija
Senovės Romos laikais Albufeiros vietoje buvo Baltum gyvenvietė. Nuo VIII a. miestą valdė maurai. Albufeira buvo svarbus prekybos uostas. 1249 m. miestą, kaip ir likusią regiono dalį, iš maurų atkariavo Portugalija. Nuo 1504 m. Albufeira turi miesto teises. Nuo 1960 m. pradėtas plėtoti turizmas.
Miglė Polikevičiūtė
Miglė Polikevičiūtė (g. 1985 m. birželio 6 d. Vilniuje) – teatro ir kino aktorė.
Studijavo aktorinio meistriškumo specialybę Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, kurso vadovas – režisierius Rimas Tuminas. 2008 m. apdovanota „Auksiniu scenos kryžiumi“ debiuto/jaunojo menininko kategorijoje, pelnė geriausios antro plano aktorės vardą 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose (kartu su Elze Gudavičiūte ir Giedre Giedraityte).
Kūryba
Vaidmenys kine:
Turisas
Turisas – suomių folklorinio metalo grupė, susikūrusi Hemenlinoje, Suomijoje. Grupę 1997 m. įkūrė Mathias Nygård ir Jussi Wickström, ją pavadino suomių mitologijos karo dievo Turiso vardu.
Turisas atlieka folklorinį metalą, savo muzikoje sujungia power metal, simfoninį metalą ir šiurkštų vokalą. Turisas garsėja savo elektrinio smuiko solo, o ne tradiciniu gitaros solo. Albumo pavadinimas „Battle Metal“ įtakojo naujo „battle metal“ termino atsiradimą, kuris apibūdinamas kaip Turiso žanras (dažniausiai naudojamas „Metal Hammer“ žurnalo ir jo skaitytojų), bet dar nebuvo pripažintas kanonine metalo atšaka.
thumb|right|200px|Olli Vänskä, grojantis smuiku. Suomių metalo paroda, 2008 m.
HŠK Zrinjski Mostar
Mostaro „Zrinjski“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Mostaro.
Hakim
Hakim – Egipto savitaisis šautuvas, sukurtas švediško Ag m/42 pagrindu.
Konstrukcija
Hakimas yra nežymiai perdirbtas švediškas šautuvas. Gamybos licencija ir gamybinė įranga buvo parduota Egiptui. Šautuvą gamino 6 ir 7-ą dešimtmečius.
Šautuvas turi vamzdžio stabdį, kurio neturi jo pirmtakas Ag m/42, kadangi Hakim šautuve naudojamas galingesnis šovinys (7,92 mm, o ne 6,5 mm) duoda didesnę atatranką.
Šautuvas pertaisomas dujų vamzdeliu nukreiptų dujų srautui (ne tokio srauto stumiamam stūmokliui) stumiant spyną. Dujų sistemą galima paderinti specialiu įrankiu pareguliuojant vožtuvą, esantį dujų vamzdelio pradžioje. Panašią sistemą naudoja JAV M16 šautuvas, tik M16 šautuve dujų įtekėjimas į dujų nukreipimo sistemą yra nereguliuojamas. Spyna, kaip ir Ag m/42, kartoja SVT-38 konstrukciją (ji panaudota ir kituose vėlesniuose savitaisiuose šautuvuose – belgų FN49, tarybiniame SKS, prancūzų MAS56.
Šautuvo šovinių kalibras yra 8x57 mm, bet jis dar žinomas ir kaip 7,92x57 mm IS, 8x57 mm IS, 8x57 mm JS ar 8 mm Mauser. Dėtuvė dešimties šovinių, užtaisoma iš apkabų po 5 šovinius. uoksas| Šautuvas užvedamas dviem pirštais suėmus uokso dangtelį (šautuvas neturi spynos rankenėlės) ir stumiant jį pirmyn iki atsirems. Atleistas dangtelis grįžta ir tempia spynos rėmą, taip atrakindamas spyną. Kai dangtelis su spyna pasiekia galinę padėtį spyna atsikabina ir grįždama priekin įstumia šovinį į vamzdį ir vamzdį užrakina.
Iššaudžius visus šovinius spyna lieka atvira.
Naudojimas
Hakim šautuvų buvo pagaminta apie 70 000. Juos vėliau pakeitė tarybiniai AK-47 automatai, o hakimai buvo palikti rezerve, sandėliuose. Šie šautuvai kartais matomi kai kuriuose Egipto policijos daliniuose.
Egipte Hakim šautuvas buvo perdarytas 7,62x39 mm šoviniui – tai karabinas Rasheed, kurių pagamino apie 8000.
Nuorodos
Video:
I Augustavo kavalerijos pulkas
166px|thumb|right|Augustavo kavalerija Pirmasis Augustavo kavalerijos pulkas - per 1831 m. sukilimą egzistavęs pulkas. Įsteigtas 1831 m. sausio 20 dieną. Kavalerijos pulkas kovojo prie Dlugosiodlio 1863 m. vasario 11 d., prie Grochovo, Nasielskio, Vavro, Livo, Viškovo 1863 m. balandžio 20 d., prie Baranovo ir Minsko 1863 m. liepos 14 d. Pulkas gavo 19 aukso ir 19 sidabro kryžių apdovanojimų. Kavalerijai vadovavo pulkininkas Pranciškus Koskus (Franciszke Kosko) (1831 m. kovo 9 d. - 1831 m. rugpjūčio 1 d.) ir Eleazaras Tiška (Eleazar Tyszka) nuo 1863 m. rugsėjo 24 d.
Papuasinis ragasnapis
Papuasinis ragasnapis, kokomo (Aceros plicatus) - ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukštis.
Kūnas iki 91 cm ilgio. Patino galva aukso spalvos, plunksnos juodos, akių rainelė ruda, uodega balta. Aplink akis plikos odos plotelis yra šviesiai mėlynas. Patelė juoda, su baltos spalvos gurkliu ir uodega.
Minta vaisiais, vabzdžiais ir smulkiais gyvūnais.
Paplitęs Naujojoje Gvinėjoje, Saliamono, Molukų salose.
Domino's Pizza
thumb|right|260px|„Domino’s Pizza“ picerija Floridoje
„Domino’s Pizza“ – tarptautinis restoranų tinklas, įkurtas 1960 m. Mičigane, Jungtinėse Valstijose. Pasaulyje veikia beveik 11 tūkst. picerijų. Tai yra antras didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose, vietų skaičiumi nusileidžiantis tik „Pizza Hut“.
Istorija
Kompanijos įkūrimo pradžia laikomi 1960 m., kai Tom Monagham, kartu su savo broliu James, už 500 JAV dol. nusipirko piceriją „DomiNick’s“ Mičigane, Jungtinėse Valstijose. 1965 m. Tom Monaghan, jau vienintelis kompanijos savininkas, pervadiną verslo į „Domino’s Pizza, Inc“. 1978 m. atidaroma 200-oji picerija. 1983 m. po 1000-ojo „Domino’s Pizza“ restorano įkūrimo kompanija žengė į tarptautinę rinką, atidarydama pirmus naujus prekybos taškus Vinipege, Kanadoje bei Kvinslande, Australijoje; 1985 m. sekė ir Jungtinė Karalystė bei Japonija. 1989 m. kompanija valdė jau 5000 restoranų tinklą, o 1990 m. pasirašyta tūkstantoji franšizės sutartis.
Tinklas pradėjo plėstis vis sparčiau, 1995 m. atidaryta tūkstantoji parduotuvė užsienyje. 1996 m. įkurtas kompanijos tinklalapis „www.dominos.com“. 1997 m. kompanija užsienyje turėjo 1,5 tūkst. restoranų tinklą, atidarydama 7 prekybos taškus per 1 dieną 5-iuose žemynuose. 2000 m. atšvęstas 40-asis „Domino’s Pizza“ jubiliejus. 2006 m. kompanija turėjo iš viso 8 tūkst. užkandinių, iš jų 5 tūkst. buvo Jungtinėse Valstijose. 3000-asis užsienio restoranas atidarytas Panamoje. 2010 m. atšvęstas 50-asis jubiliejus. 2012 m. atidarytas pirmasis restoranas Lagose, Nigerijoje.
Restoranų tinklas ir pardavimai
2013 m. pab. duomenimis, pasaulyje buvo 10,9 tūkst. „Domino’s Pizza“ restoranų, iš kurių 4596 picerijos yra įsikūrusios Jungtinėse Valstijose. Užsienio šalys, kuriose yra daugiausiai picerijų: Jungtinė Karalystė (771), Indija (677), Meksika (590), Australija (505), Pietų Korėja (390), Kanada (380), Turkija (360), Japonija (287), Prancūzija (227) bei Nyderlandai (144). Pastarųjų šalių pardavimai sudaro 73 % visų kompanijos užsienio pajamų.
Picerijų tinklas 2014 m. uždirbo 42,3 mln. JAV dol. pelno, 50 % daugiau nei prieš tai buvusiais metais. Kompanija planuoja atidaryti 185-is naujus „Domino’s Pizza“ restoranus, tikisi per metus pajamas padidinti ketvirtadaliu.
Tarybinis revoliucinis kalendorius
miniatiūra|250px|right|1931 m. kalendorius (kopija) su 5 dienų savaitėmis miniatiūra|250px|right|1939 m. tabelis–kalendorius Tarybinis revoliucinis kalendorius – kalendorius, kurį buvo bandoma įvesti TSRS nuo 1929 m. spalio 1 d. Tačiau nuo 1931 m. gruodžio 1 d. šis kalendorius buvo iš dalies panaikintas. Galutinai sugrįžta prie tradicinio kalendoriaus 1940 m. birželio 26 d. Kartu su Revoliuciniu kalendoriumi kai kuriais atvejais buvo naudojamas ir Grigaliaus kalendorius, kuris Rusijoje buvo įvestas 1918 m.
5 dienų savaitė
1929 m. rugpjūčio 29 d. TSRS Liaudies komisarų taryba išleido nutarimą „Dėl perėjimo prie nepertraukiamos gamybos TSRS įmonėse“. 1929–1930 ūkiniais metais buvo įvestas vieningas gamybinis tabelis–kalendorius. Kalendoriniuose metuose numatytos 360 dienų ir atitinkamai 72 penkiadieniai. Likusias 5 dienas nutarta laikyti šventinėmis.
Savaitę sudarė 5 dienos, o visi dirbantieji buvo suskirstyti į 5 grupes, pavadintas pagal atitinkamas spalvas (geltonoji, rožinė, raudonoji, violetinė, žalioji). Kiekviena grupė turėjo savo išeigines, ne darbo dienas. Nors laisvadienių ir tapo daugiau (vienas per 5 dienas vietoje anksčiau buvusio vieno per 7 dienas), bet ši reforma buvo nepopuliari, nes įnešė sumaišties į žmonių asmeninį ir valstybės gyvenimą dėl nesutampančių išeiginių dienų tarp skirtingų visuomenės narių.
Kiekvienam mėnesiui bandyta priskirti po 30 dienų, tokiu būdu 1930 ir 1931 m. TSRS turėjo egzistuoti vasario 30 d. Praktiškai šis variantas buvo atmestas. Likusias 5 ar 6 dienas siūlyta paskelbti „atostoginėmis“, neįeinančiomis nei į vieną mėnesį ar savaitę, suteikiant joms tam tikrus vardus:
Šis neįgyvendintas projektas labai priminė universalaus (stabilaus) kalendoriaus projektą. miniatiūra|200px|left|1937 m. kalendoriaus lapelis su įrašu „Dvidešimt pirmieji Socialistinės revoliucijos metai. Gruodžio 12. Šešiadienio šeštoji diena“ 1929 m. pabaigoje įvesto kalendoriaus mėnesyje su penkiadienėmis savaitėmis buvo išlaikytas įprastas dienų skaičius. Kalendoriuje buvo „praleistos“ sekančios dienos, nepriklausiusios penkiadieniams:
Kalendorius buvo tarsi tabelis, susidedantis tik iš darbo dienų. Išeiginės jame nebuvo nurodytos, kadangi kiekvienas dirbantysis savo darbovietėje turėjo asmeninį laisvų dienų sąrašą. „Spalviniame“ variante 5 visuotinės išeiginės dienos buvo pažymėtos raudona žvaigždute. Kiekviena penkiadienio diena tabelyje turėjo savo spalvą, kurią turėjo atsiminti kiekvienas darbuotojas.
6 dienų savaitė
Nuo 1931 m. gruodžio 1 d. įvedus šešiadienę savaitę, buvusios išeiginės tapo nesavaitinėmis, tarsi papildomomis, darbo dienomis (mėnesių 31–osios dienos), tačiau buvo spausdinamos tabeliuose–kalendoriuose, nes tomis dienomis reikėjo dirbti. Švenčių dienos tabeliuose taip pat nebebuvo praleidžiamos. Poilsio dienos buvo fiksuotos – nustatytos kiekvieno mėnesio 6, 12, 18, 24 ir 30 dienomis (kovo 1 d. naudota vietoje vasario 30 d., o kiekviena 31–oji diena laikyta papildoma darbo diena).
7 dienų savaitė
Metai buvo tebeskaičiuojami pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau data buvo nurodoma ir kaip „Socialistinės revoliucijos NN metai“, atskaitos tašku laikant 1917 m. lapkričio 7 d, kuomet įvyko Spalio revoliucija. Frazė „Socialistinės revoliucijos NN metai“ buvo įrašoma sieniniuose ir nuplėšomuose kalendoriuose iki pat TSRS subyrėjimo 1991 m.