cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
b) 1998 m. pasaulio jaunimo čempionato nugalėtojas 🇰🇿 Darmenas Sadvakasovas;
c) pasaulio moterų šachmatų čempionė Siuzana Polgar;
Higor Vidal
Higoras Felipė Vidalis (Higor Felipe Vidal; g. 1996 m. rugsėjo 26 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Gali žaisti vidurio saugu, bei kraštuose. Darbinė koja – kairė.
Atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ klubui nuo 2019 m. vasaros.
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
d) 60 geriausiai pasirodžiusių dalyvių iš 1998–1999 m.   21 zoninio turnyro :
Higor Vidal
Karjera
„Santos“ ir „Parana“ klubuose (Brazilijoje) mokėsi futbolo paslapčių.
Būdamas 19 m. išvyko į Graikiją ir atstovavo Janinos PAS klubą. Elitinėje šalies lygoje sužaidė 48 rungtynes ir pasižymėjo trimis įvarčiais, bei atliko du rezultatyvius perdavimus.
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
iš 1.1a Vakarų Europos: 🇫🇷 C. Baueris, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Dž. Spilmenas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 A. Mailsas, 🇫🇷 J. Dorfmanas, (F. Nijbojeris ir D Reindermanas), 🇪🇸 B. Magemas;
Higor Vidal
Karjera
Graikijos taurės turnyre (Kypello Elladas) sužaidė 13 rungtynių, per kurias įvarčių nepelnė, bet atliko du rezultatyvius perdavimus.
Atvyko į Lietuvą ir 2019 m. rugpjūčio mėn. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 31 d. rungtynėse prieš FK Palanga. Pasirodė po keitimo ir aikštėje praleido 14 minučių. Iš viso 2019 m. A lygos sezone pasirodė aštuonis kartus.
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
iš 1.2 Centrinės Europos: 🇧🇦 I. Sokolovas, (R. Zelcikas, G. Dizdaras)  V. Korčnojus, 🇮🇱 L. Psakhis, 🇩🇪 M. Valsas ir 🇮🇱 I. Smirinas
Higor Vidal
Karjera
2020 m. dėl pandemijos sužaidė vienerias rungtynes A lygoje. Vėliau persikėlė į Izraelį, kur atstovavo Hapoel Petah Tikva.
Statistika
Spalvų reikšmės:
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
iš 1.3 Šiaurės šalių: 🇮🇸 H. Stefanssonas, H. Nilsenas, 🇸🇪 R. Akesonas
Ilgis (Trakų r., Aukštadvario sen.)
left|120px
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
iš 1.4 Rytų Europos: 🇷🇴 L. Nisipeanu, 🇵🇱 B. Maciejas, 🇨🇿 V. Babulas, 🇭🇺 Z. Almašis.
Ilgis (Trakų r., Aukštadvario sen.)
Ilgis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 3 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,52 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 129,9 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik šiaurinis aukštesnis, apaugę medžiais ir krūmynais. Iš šiaurės prieina Vilūnų miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga krūmai. Rytuose įteka upelis iš Skričio ežero, o vakaruose išteka upelis link Verknės intako Strūzdos. Šalia įsikūrę Nekrašiškių ir Totoriškių kaimai.
1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
iš 1.5 Rytų Viduržemio –🇨🇾 V. Kotronijas, 🇦🇱 A. Cela, (S. Džuričius ir D. Velimirovičius)
iš 1.7 Latvijos, Lietuvos, ir Estijos) 🇪🇪 J. Elvestas, D. Fridmanas, 🇱🇹 E. Rozentalis)
iš 1.8: 🇧🇾 (A. Fiodorovas, A. Aleksandrovas)
iš 1.9: 🇺🇦 (R. Ponomariovas. A. Zubarevas)
iš 2.1 JAV: 🇺🇸 (J. Benjaminas, N. De Firmianas, D. Gurevičius, T. Šakedas B. Gulko)
iš 2.2: Kanados: 🇨🇦 K. Spragetas
iš 2.4: Pietų Amerikos: 🇧🇷 (G. Milos ir R. Lytu)
iš 2.5: Pietų Amerikos: Am. Rodrigesas, 🇦🇷 (A. Hofmanas, P. Rikardis) iš 3.1 Vakarų Azijos : 🇸🇾 A. Hakkis, A. Bagheris 🇮🇳 D. Barua
iš 3.2 Rytų Azijos ir Okeanijos: R. Antonio,  U. Adianto,
iš 3.3 Kinijos: 2. v. 🇨🇳 (Liang Chongas, Piang Ksiaominas)
iš 3.4 Vidurinės Azijos: 🇺🇿 R. Kasimdžanovas, 🇰🇿 P. Kotsuras
iš 4.2 Rytų Afrikos: 🇪🇬 E. Mohamedas
iš 4.3 Pietų Afrikos: V. Kobese.
e) Trūkstami žaidėjai iki 100-to – pagal aukščiausius reitingus.
Turnyre buvo numatyta A. Karpovą įjungti kartu su stipriausiais – nuo 2-o rato. A. Karpovas pradžioje buvo sutikęs, bet po to atsisakė Jo netenkino sąlygos, tad čempionate nežaidė.
Aleksejus Drejevas, Vadimas Milovas, Ulfas Andersonas ir Žuelis Lotje. Aimedas Hakis ir Amirą Bagheri, negavę vizų, neatvyko, todėl jų varžovams buvo įskaitytos pergalės.
Žaidėjų lengvatos
1-ajame rate žaidė ne visi dalyviai, o tik 72 šachmatininkai sąraše turėję žemiausius reitingus. 28 žaidėjai turėję aukštesnius reitingus – pradėjo žaisti nuo 2-o rato. Pasaulio FIDE čempionas Anatolijus Karpovas, FIDE prezidento tarybos sprendimu, taip pat turėjo žaisti nuo 2-o rato.
Varžovų parinkimas
Visi 1-ojo rato dalyviai gavo starto numerius, kurie atitiko jų turimą reitingą 1999 m. liepos 1 dienai. Žaidėjai turintys vienodą reitingą buvo išdėstomi pagal jų turimą titulą: didmeistris, tarptautinis meistras, moterų didmeistrė, moterų tarptautinė meistrė. Jei ir tai nepadeda, buvo naudojamas ankstesnis reitingo sąrašas, kuriame varžovų reitingai skiriasi. Jei vis vien reitingai vienodi, buvo atsižvelgiama į ankstesnį 1999 m. sausio 1 d. turėtą reitingą, o jei dar lygu – 1998 m. liepos 1 d. turėtą reitingą ir t. t.
Žaidėjų sąrašas suteikus jiems numerius
Žaidimo sąlygos
I–V ratuose buvo žaidžiami – dviejų partijų, VI rate – 4-ių partijų, o VII (finaliniame) – šešių klasikinių partijų mačai. Pasibaigus mačui lygiosiomis, nugalėtojo nustatymui sekančią dieną, išskyrus pirmąjį ratą, buvo žaidžiami greitųjų partijų mačai.
Poros pirmajam ratui buvo sudaromos pagal principą: žaidėjas iš viršutinės sąrašo dalies susitinka su žaidėju iš apatinės dalies. Figūrų spalva nustatoma burtais pirmajam 1-o rato sąrašo žaidėjui, o sekančių sąrašo dalyvių žaidėjų figūrų spalvos keičiasi pagal eilę.
Nugalėtojo nustatymas
Mikromačo nugalėtojas tas, kas surenka 1½ taško, žaidžiant dvi partijas, 2½ – 4-ias, ir 3½ – 6-ias partijas. Jei kažkurioje dvikovoje – lygu (1 : 1), tai dėl spalvos traukiami burtai ir žaidžiamos dvi papildomos partijos greitaisiais šachmatais (kiekvienam po 25 min. + 10 sek. Jei vėl lygu – dvi tempo partija (po 15 min. + 10 sek.) ir jei dar lygu „staigios mirties“ žaibo partijos, kur baltieji gauna 4 min + 10 sek, o juodieji – 5 min +10 sek
Laiko kontrolė
Visuose pagrindiniuose mikromačuose laiko kontrolė vienoda: pirmiesiems 40 ėjimų – 100 min., sekantiems 20 – 50 min ir likusiems – 10 min. + 30 sek kiekvienam ėjimui.
Prizinis fondas
Pasaulio čempionato prizinis fondas – 3 milijonai JAV dolerių paskirstomi taip: pralaimėjusieji 1-ame rate gauna po 6000 JAV dolerių, o turnyro nugalėtojas – 640 tūkst.
Prognozės prieš varžybas
Be. Karpovo ir V. Anando, kuris derėjosi dėl mačo su G. Kasparovu, aiškaus lyderio nesimatė. Net ir V. Kramnikas, kuris neturėjo tokių mačų žaidimo praktikos, nebuvo laikomas tarp favoritų.
Kai kurios karštos galvos Las Vegase buvo linkusios statyti už G. Kamskį, kuris po trejų metų praktinio žaidimo pertraukos netikėtai nutarė pasirodyti pasaulio čempionato starte.
Tad „iššauti“ galėjo daug kas: A.Širovas, M. Adamsas, V. Ivančiukas, P. Svidleris, V. Topalovas, B. Gelfandas…
Pirmųjų keturių ratų rezultatai
Didelių ir mažų netikėtumų netrūko Du pastebimiausi įvyko ketvirtfinalyje, kai iš čempionato iškrito V. Kramnikas ir V. Ivančiukas. Vladimiras iki tol lengvai įveikęs S. Tiviakovą, V. Korčnojų ir V. Topalovą suklupo prieš M. Adamsą. Su juo turėdavo sunkumų ir anksčiau, bet čia, po lygiųjų klasikiniais šachmatais (1 : 1), pralaimėjo abi partijas greitaisiais (su laiko kontrole – po 15 min).
V. Ivančiukas, nusiteikęs rinkti „viską“, lengvai įveikė M. Valsą ir S. Šipovą rezultatais 2:0, bet užkliuvo už rumuno L. Nisipianu. Pastarasis iki tol „pašalinęs“ iš distancijos S. Džuričių, R. Azmaparaišvili ir R. Lytų, nebuvo linkęs apsiraminti.
Netikėtai gerai pasirodė S. Movsesianas, įveikęs G. Dizdarą, P. Leko ir A. Fedorovą, ir V. Akopianas, praėjęs M. Čiburdanidzę, R. Antonio, J. Barejevą, K. Georgijevą.
Užtikrintai pateko į ketvirtfinalį ir A. Širovas bei J. Polgar.
Sunkiausiai į viršūnę kopti sekėsi A. Chalifmanui. Pralaimėjęs 1-ą partiją prieš D. Barua, antrojoj Aleksandras sugebėjo atsirevanšuoti, o vėliau palaužti indą, žaidžiant žaibo partijas (3½ : 2½). Pagal tokį pat scenarijų vyko jo susitikimas su G. Kamskiu: klasikiniais šachmatais – pralaimėjimas ir pergalė, o po to, vėl lėmė pergalė greitaisiais šachmatais – 2½ : 1½.
Likusieji ratai
Penktas ratas įsiminė tuo, kad favoritai (pagal turimus reitingus), kaip susitarę, visi iki vieno, pralaimėjo savo mačus: V. Kramnikas (1-as starto num.) – M. Adamsui (5-as), A. Širovas (2-as) – L. Nisipeanu (46-as), J. Polgar (16-a) – A. Chalifmanui[ (36), o S. Movsesianas (27-as) – V. Akopianui (31-as).
Paskutinis netikėtumas įvyko pusfinalyje, Kai V. Akopianas du kartus šventęs pergales juodaisiais paguldė ant menčių M. Adamsą (2½ : ½). V. Nisipeanu vėl vos nesukūrė eilinio stebūklo: jo varžovas A. Chalifmanas keletą kartų balansavo prie bedugnės krašto, bet sugebėjo susitvardyti ir laimėjo susitikimą 2½ : 1½!
Finalinis mačas
A. Chalifmanas įtikinamai juodaisiais laimėjo pirmąją partiją. Tą patį jis bandė padaryti ir 2-oje partijoje, bet varžovas atsilaikė. O 3-ioje partijoje V. Akopianas, išvarginęs varžovą (partija tęsėsi vos ne šimtą ėjimų) nugalėjo. Joje Aleksandras praleido dvi tris galimybes „pasprukti“, nors ir V. Akopianas galėjo laimėti dar greičiau. Mačo rezultatas tapo lygus.
Ketvirtojoje partijoje A. Chalifmanas parodė savo geriausias šachmatininko savybes: idealiai sužaisti debiutą, mokėjimą panaudoti inciatyvą ir eleganciją, realizuojant persvarą. Po šios partijos jis vėl mačą persvėrė ir, nežiūrint visų V. Akopiano pastangų, žaidžiant 5-ąją ir 6-ąją partijas, daugiau persvaros nebeišleido. Laimėjęs mačą 3½ : 2½, Aleksandras Chalifmanas tapo FIDE pasaulio čempionu.
Lietuvos šachmatininkų dalyvavimas
Šiame čempionate dalyvavo ir Lietuvos šachmatininkas, didmeistris Eduardas Rozentalis. Į čempionatą jis pateko kaip vienas iš Baltijos valstybių zoninio turnyro prizininkų. Deja, pirmajame rate susitiko su augančiu armėnų talentu, šešiolikamečiu Levonu Aronianu ir, pralaimėjęs dviejų partijų mačą 0 : 2, iškrito iš tolimesnių varžybų.
Porečė
Porečė (arba Pariečė) gali reikšti:
2010-2011 m. Serie B sezonas
thumb|right|200px|Serie B [[2010-2011 m. sezono logotipas]]
'''2010-2011 m. Serie B sezonas''' – 79-tas šio Italijos futbolo čempionato sezonas. Iš viso šiame sezone dalyvaus 15 komandų.
Klubai
Iš Serie A į Serie B 2010–2011 m. sezono čempionatą pažeminti šie klubai – Atalanta B.C., A.C. Siena ir A.S. Livorno Calcio.
Notangai
Notangai (prūs. notangi; ) – viena iš vienuolikos prūsų grupių, gyvenusi Notangoje, kurios didžioji dalis dabar yra Rusijos eksklave Kaliningrado srityje (iki 1945 m. tai buvo Vokietijai priklausiusi Rytų Prūsija).
Manoma, kad XIII a. Vokiečių ordino riteriams pradėjus kryžiaus žygius prieš prūsus, teritorijoje tarp Priegliaus ir Alnos gyveno apie 15 000 žmonių. Natangų žemės šiaurėje ribojosi su sembais, rytuose su nadruviais, pietuose ir pietryčiuose – su bartais, vakaruose – varmiais, o šiaurės vakaruose notangų žemes skalavo Aistmarės. Manoma, kad notangai kalbėjo notangų tarme, priklausiusia prūsų kalbai.
Istorija
Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274) notangai vadu išsirinko Vokietijoje pasimokiusį Herkų Mantą. Pradžioje sukilimas buvo sėkmingas, jie sumušė Ordino riterius Pokarvio ir Liubavos mūšiuose. Tačiau sukilėliams nepasisekė užimti mūrinių kryžiuočių pilių, ir sukilimas pralaimėjo. Žymiausias prūsų sukilimo vadas Herkus Mantas buvo sugautas ir pakartas (1273 m.). Notangų kilmingieji pasidavė vokiečiams, kurie pažadėjo privilegijų ir neliesti jų asmeninių valdų.
Paskutinį kartą notangai sukilo vadovaujami Sabyno ir Stantos 1295 m.
Žaislų istorija 4
Žaislų istorija 4 – 2019 m. JAV animacinis filmas, kurį sukūrė „Pixar Animation Studios“ ir išleido „Walt Disney Pictures“. Tai filmo „Žaislų istorija 3“ (2010 m.) tęsinys. Filmą įgarsino Tom Hanks, Tim Allen, Annie Potts, Joan Cusack, Don Rickles, Wallace Shawn, John Ratzenberger, Estelle Harris, Blake Clark, Jeff Pidgeon, Bonnie Hunt, Jeff Garlin, Kristen Schaal, Timothy Dalton, Tony Hale, Keegan-Michael Key, Jordan Peele, Christina Hendricks, Keanu Reeves ir Ally Maki.
Filmas Jungtinėse Amerikos Valstijose išleistas 2019 m. birželio 21 d. Visame pasaulyje jis uždirbo 1,073 mlrd. dolerių ir tapo aštuntuoju pelningiausiu 2019 m. filmu. Kaip ir jo pirmtakai, filmas sulaukė palankių kritikų vertinimų, pagyrų už istoriją, humorą, emocinį svorį, garso takelį, animaciją ir įgarsinimą.
Padvarninkai (Mažeikiai)
Padvarninkai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Sedos.
Žaislų istorija 4
92-uosiuose „Oskarų“ apdovanojimuose jis buvo pripažintas geriausiu metų animaciniu filmu.
Lippo Memmi
Lipas Memis (it. Lippo Memmi, apie 1295–1348 m.) – XIV a. italų protorenensanso tapytojas, Sienos dailės mokyklos atstovas.
Biografija
Lipas Memis gimė kažkada prieš 1300 m. Jis buvo Sienos tapytojo Memo di Filipučio sūnus. Jo tikrasis vardas buvo Filipas, sutrumpintas į Lipą. Anksčiausias jo vardo įrašas yra ant „Maestos“ freskos, atliktos 1317 m. San Džiminjano rotušėje. Šis darbas artimai sekė Simonės Martinio tos pačios tematikos darbu, kurį jis atliko keliais metais anksčiau Sienos miesto rotušėje. Lipas Memis akivaizdžiai buvo susijęs su Simone Martiniu, gal pas jį mokėsi. Simonė Martinis 1324 m. vedė Lipo Memio seserį. Lipo Memio autografas yra ant pagarsėjusios „Apreiškimo“ panelės (dabar Uficiuose), kurią 1333 m. nutapė Simonė Martinis. Manoma, kad L. Memis daugiausiai prisidėjo prie šoninių šventųjų figūrų tapybos joje. Bendrai L. Memio kūrybinį indėlį sunku atsekti dėl panašumo į S. Martinio tapybos stilių. Taipogi, kartu su juo dailininkais dirbo jo brolis Federikas ir S. Martinio brolis Donatas bei kiti pagalbininkai. L. Memis buvo nutapęs nemažai darbų Pizos ir Sienos bažnyčioms. 1347 m. jis buvo Avinjone (ten buvo persikėlęs S. Martinis), kur paliko pasirašytą panelės darbą (pražuvęs). Paskutinį kartą L. Memis dokumentuotas 1348 m. Sienoje, kur tikriausiai tuo pačiu metu ir mirė nuo maro. Istorijoje kai kurie diskutuotini darbai buvo priskirti tapytojui Barnai da Sienai, apie kurį nežinoma nieko. Dabar linkstama tikėti, kad pastarasis dailininkas išvis neegzistavo, o jo autorystei priskirtose žymiose San Džiminjano kolegijos bažnyčios freskose Naujojojo Testamento istorijų tema atsekama L. Memio tapybos stilistika.
Jungirio ąžuolas
thumb|right|220px|Jungirio ąžuolas
Jungirio ąžuolas arba Pabutkalnio ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas saugomu. Auga Kelmės rajono Užvenčio seniūnijoje, Pabutkalniuko kaime, 3 km į vakarus nuo Junkilų. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 515 cm, aukštis – 24 m.
Pragalvio tvenkinys
Pragalvio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Akmenės rajone, 2 km į vakarus nuo Akmenės. Sudarytas užtvenkus Pragalvio upę (Dabikinės intakas) 0,65 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,9 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 69 m. Krantai žemi, šiaurinis krantas apaugęs medžiais. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, šiauriniame – auga miškelis, vakariniame – įsikūręs Dabikinėlės kaimas ir karjere įrengta Akmenės autokroso trasa, rytuose – Kadagių kaimas ir Akmenės kolektyviniai sodai. Žemiau užtvankos yra įkurtas Akmenės miesto gamtos ir kultūros parkas. Šiaurinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengtas paplūdimys.
Tvenkinys įrengtas 1976 metais.
The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay
The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay (liet. Ridiko kronikos. Pabėgimas iš „Butcher Bay“) – 2004 m. kompiuterinis žaidimas, pirmojo asmens šaudyklė su stealth elementais XBOX ir Windows sistemoms. Žaidimas paremtas filmų „Visiška tamsa“ ir „Ridiko kronikos“ (kurtas tuo pat metu, kaip žaidimas) motyvais.
Žaidimas sulaukė palankaus kritikų įvertinimo. Metacritic.com tinklalapio kritikų apžvalgų suvestinės vertinimo vidurkis 90 balų iš 100. Gamerankings.com tinklalapyje žaidimas įvertintas 88,61 %. Pasaulyje buvo parduota 0,45 mln. žaidimo kopijų Xbox platformai (2013 m. duomenimis).
2009 m. pasirodė perdirbtas, aukštesnės vaizdo grafikos kokybės leidimas kartu su tęsiniu „The Chronicles of Riddick: Assault on Dark Athena“ Playstation 3, Xbox 360, Windows platformoms.
Apie žaidimą
„The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay“ žaidimas paremtas filmų „Visiška tamsa“ ir „Ridiko kronikos“ pagrindinio veikėjo Ridiko (piln. Richard B. Riddick) charakteriu. Žaidimo veikėją įgarsina filmuose Ridiką vaidinantis Vin Diesel. Iš filmų paimti tik kai kurie siužeto elementai (Ridiko įkalinimas kalėjime, sugebėjimas matyti tamsoje). Žaidimas yra pirmojo asmens šaudyklė. Kai kuriais atvejais, Ridikui atliekant specialius veiksmus, žaidimo kamera gali trumpai persijungti į trečiojo asmens režimą. Žaidimą galima žaisti trimis sunkumo lygiais: lengvu, normaliu ir sunkiu. Sunkumo lygius galima persijungti žaidimo eigoje.
Veiksmas vyksta nežemiškos planetos specializuotame kalėjime, pavadinimu „Butcher Bay“, kuriame laikomi pavojingiausi galaktikos nusikaltėliai. Ridiko misija yra iš jo pabėgti. Žaidime galima valdyti grupę šaunamųjų ginklų arba kautis kumščiais, šaltaisiais ginklais. Ridikas gali pasislėpti tamsoje ir, dėka gebėjimo matyti tamsoje, iš pasalų atakuoti priešininkus. Žaidime galima surinkti 59 trofėjus − cigarečių pakelius.
Žaidimo siužetas
Žaidimo veiksmas vyksta tolimoje ateityje. Nusikaltėlių medžiotojas Džounsas, kartu su keletu kitų kalinių, į kalėjimą „Butcher Bay“ atgabena ypač pavojingą nusikaltėlį Ridiką, už kurį paima nemenką atlygį. Ridikas turi išsivaduoti iš kalėjimo apsukriai rinkdamas informaciją iš kitų kalinių ir apeidamas arba žudydamas kalėjimo sargus. Padėtį apsunkina, kad medžiotojas Džounsas tikisi vėl pasigrobti Ridiką ir nugabenti į kitą kalėjimą, kuriame gautų antrą atlygį.
Medicininės atliekos
thumb|Konteineris su panaudotomis [[švirkštas|švirkštų adatomis.]] Medicininės atliekos – atliekos, kurios susidaro medicinos pramonėje. Priskiriamos pavojingų atliekų kategorijai. Pasaulio sveikatos organizacijos duomenimis, iki 25 % visų medicininių atliekų yra infekuotos. Dažniausiai susidaro ligoninėse, poliklinikose, ambulatorijose, slaugos namuose, laboratorijose, veterinarijos klinikose, morguose ar kitose su sveikatos priežiūra susijusiose įstaigose.
Sveikatos priežiūros įstaigų atliekos
Sveikatos priežiūros įstaigų atliekos – tokios medicininės atliekos, kurios susikaupia sveikatos priežiūros įstaigose ir yra skirstomos į dvi grupes:
Lietuvoje
Kasmet Lietuvoje susikaupia 1,5–2 tūkstančiai tonų medicininių atliekų.
Iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo šalyje nebuvo reglamentuotų medicininių atliekų tvarkymo normų. Dauguma medicininių atliekų buvo išvežamos į buitinių atliekų sąvartynus, organai užkasami. 1992 m. Lietuvoje priimtas aplinkos apsaugos įstatymas, kuris įteisino pavojingų atliekų tvarkymą. 2000 m. buvo patvirtintas sisteminis teisės aktas Lietuvos higienos norma HN 66:2000 „Medicininių atliekų tvarkymas“, reglamentuojantis medicininių atliekų tvarkymą sveikatos priežiūros įstaigose.
Varšuvos mūšis (1920 m.)
Varšuvos mūšis, dar vadinamas stebuklu prie Vyslos (lenk. cud nad Wisłą) – lemiamas Lenkijos ir Rusijos TSFR karo mūšis, kurio metu Lenkija sugebėjo sustabdyti Raudonosios armijos ekspansiją į vakarus bei padėjo išsaugoti šalies nepriklausomybę. Lenkijos ir Rusijos TSFR karui pasibaigus, remiantis 1921 m. Rygos taikos sutartimi, Lenkijai atiteko vakarų Ukrainos ir vakarų Baltarusijos teritorijos.
Apžvalga
Po Pirmojo pasaulinio karo Lenkija stengėsi išsaugoti naujai atgautą nepriklausomybę, galutinai prarastą 1795 m., kai po paskutiniojo padalijimo jos teritorijos buvo padalintos tarp Austrijos-Vengrijos, Prūsijos ir Rusijos. Lenkija siekė atgauti prarastas teritorijas ir sukurti Tarpjūrio federacinę valstybę.
Tuo pačiu metu, 1919 m., Rusijos pilietiniame kare persvarą įgijo bolševikai. Vladimiras Leninas manė, jog per Lenkiją komunizmas paplistų ir į Vidurio bei Vakarų Europą, o karas tarp Lenkijos ir Tarybų Sąjungos taptų puikia proga išbandyti Raudonosios armijos jėgą. Bolševikų vadovas savo kalbose teigė, kad „revoliucija turi pasiekti Vakarų Europą ant Rusijos karių durtuvų“ ir pažymėdavo, kad „trumpiausias kelias į Berlyną ir Paryžių veda per Varšuvą“.
Konfliktas prasidėjo, kai Lenkijos maršalas Juzefas Pilsudskis 1920 m. balandžio 21 d. sudarė sąjungą su Ukrainos prezidentu Simonu Petliūra. Jų jungtinės pajėgos gegužės 7 d. išlaisvino Kijevą. Abi pusės buvo įsitraukusios į Lenkijos-Ukrainos karą, ir reiškė savo pretenzijas į šalies teritorijas. Po pralaimėjimų 1919 m. pradžioje, Raudonoji armija pradėjo sėkmingai priešintis Lenkijos kareiviams, ir 1920 m. pradžioje kontrpuolimo metu lenkai buvo priversti trauktis iš Kijevo. Metų viduryje užsienio stebėtojai reiškė nuomonę, kad Lenkijos valstybė turėtų netrukus žlugti. Rusija paragino savo karius masiškai traukti Lenkijos sostinės link. Jos užėmimas turėjo tapti dideliu propagandiniu laimėjimu, pakirsiančiu lenkų moralę ir paskatinančiu komunistinius sukilimus kitose šalyse bei leisiančiu Raudonajai armijai prisijungti prie komunistinės vokiečių revoliucijos.
1920 m. birželio pradžioje Semiono Budiono vadovaujama 1-oji kavalerijos armija prasiveržė pro Lenkijos pajėgų linijas. Budiono laimėjimas sukėlė ir kitų lenkų frontų žlugimą. 1920 m. liepos 4 d. Michailo Tuchačevskio vadovaujamas Vakarų frontas pradėjo puolimą Baltarusijoje nuo Berezinos upės, priversdamas lenkų pajėgas trauktis. Liepos 19 d. Raudonoji armija užėmė Gardiną, o liepos 28 d. pasiekė Balstogę. Liepos 22 d. buvo užimta Bresto tvirtovė.
Lenkija
thumb|Lenkijos pajėgų vadas [[Juzefas Pilsudskis]] 3 frontai (Šiaurės, Centrinis, Pietų), 7 armijos, iš viso 32 daliniai: 47 000 pėstininkų, 2 000 kavalerijos, 730 kulkosvaidžių, 192 artilerijos baterijos ir keli tankai, daugiausia FT-17.
Sovietų Sąjunga
thumb|Sovietų pajėgų vadas [[Michailas Tuchačevskis]]
Mūšio planai
Michailas Tuchačevskis planavo apsupti Varšuvą kertant Vyslos upę netoli Vloclaveko, atakuodamas iš šiaurės vakarų. Turėdamas 24 divizijas keturiose armijose, jis planavo pakartoti klasikinį Ivano Paškevičiaus manevrą, panaudotą 1831 m. sukilimo metu, kai šis kirto Vyslą prie Torunės ir beveik nestabdomas nukeliavo iki Varšuvos, kur sukilimas buvo nuslopintas. Šis taktinis žingsnis taip pat atkirstų Lenkijos pajėgas nuo Gdansko, vienintelio uosto, iš kurio galėjo būti atgabenti ginklai ir kitos būtinos priemonės.
Pagrindinė Rusijos plano silpnybė – prasta pietinės atšakos gynyba, kurią turėjo užtikrinti Pinsko pelkės ir silpnoji Mozyrska grupė. Ją sudarė 57 pėstininkų divizija (8000 žmonių), jungianti du sovietų frontus (dauguma Rusijos pietvakarių fronto tuo metu buvo įsitraukusį į Lvovo mūšį).
Istorikas Norman Davies teigia, kad sovietų pralaimėjimą visų pirma sukėlė jų vangus judėjimas Varšuvos link. Tuo tarpu lenkai judėjo greitai, todėl kiekviena uždelsta diena sovietams buvo nepalanki. Be to, rusų Pietų fronto ir iš trijų armijų sudaryto Pietvakarių fronto tarpusavio komunikacija buvo prasta.
Pirmoji fazė
thumb|250px|Pozicijos prieš mūšį Raudonajai armija žygiuojant į priekį, jos kavalerija kartu su 4-ąja armija kirto Vkros upę eidama link Vloclaveko. Tuo tarpu 15-oji ir 3-oji armijos artėjo prie Modlino tvirtovės, 16-oji – prie Varšuvos. Galutinis Rusijos puolimas prasidėjo rugpjūčio 12 d. Sovietų 16-oji armija atakavo Radzymino miestą, kurį kitą dieną užėmė.d. Ši pradinė Raudonosios armijos sėkmė paskatino Pilsudskį paankstinti savo planus 24 valandomis.
Lenkų situacija pagerėjo apie vidurnaktį, kai 203-asis ulonų pulkas sugebėjo pralaužti Raudonosios armijos linijas ir užpuolė vadovų postą bei sugriovė 4-osios armijos radijo stotį. Šiai armijai liko tik viena radijo stotis, kurios dažnis buvo žinomas lenkų žvalgybos pajėgoms. Kadangi šiuos kodus perpratę lenkai nenorėjo, kad rusai apie tai sužinotų, likusi sovietų radijo stotis buvo neutralizuota: radijo stotis Varšuvoje šiuo dažniu transliavo Pradžios knygos ištraukas lenkų ir lotynų kalbomis. 4-oji armija prarado ryšį su pagrindine būstine ir toliau žygiavo link Torūnės ir Plocko, nežinodama apie Tuchačevskio įsakymą sukti į pietus.
Tuo pačiu metu Francišeko Latiniko vadovaujama Lenkijos 1-oji armija priešinosi tiesioginiam Varšuvos užpuolimui. Bandymas išlaikyti Radzyminą privertė Jozefą Halerį, Lenkų vakarinio fronto vadą, paankstinti 5-osios armijos kontrataką.
Tuo metu Pilsudskis baiginėjo kontrpuolimo planus. Jis nusprendė prižiūrėti ataką. Tam, kad galėtų pilnai susikoncentruoti į karines užduotis bei tam, kad jo mirties atveju valstybė nebūtų paralyžiuota, atsistatydino iš visų valstybinių funkcijų. Rugpjūčio 12 d. ir rugpjūčio 15 d. lankydamas 4-osios armijos pajėgas, esančias apie 100 km į pietus nuo Varšuvos, jis sugebėjo sustiprinti kariuomenės moralę.
Antroji fazė
Raudonosios armijos 27-oji pėstininkų divizija pasiekė Izabelino kaimą, 13 km į šiaurės vakarus nuo Varšuvos, tačiau tai buvo arčiausiai sostinės priartėjusios rusų pajėgos. thumb|250px|Antroji mūšio fazė: lenkų kontrataka
Tuchačevskis, būdamas tikras, kad viskas vyksta pagal planą, pateko į Pilsudskio spąstus. Be to, Budionas, vadovavęs 1-ajai Kavalerijos armijai, kurios lenkų vadas bijojo labiausiai, nesilaikė Tuchačevskio įsakymų reikalaujančių, kad Budiono vadovaujami kareiviai judėtų link Varšuvos iš pietų. Budionas, paveiktas generolo Aleksandro Iljičiaus Jegorovo ir tuometinio pietvakarių fronto politinio komisaro pareigas užimančio Josifo Stalino, šiems įsakymams pasipriešino. Stalinas, siekdamas asmeninės šlovės, norėjo užimti apgultą Lvovą, svarbų pramoninį centrą. Galiausiai Budiono pajėgos išžygiavo ne į Varšuvą, o į Lvovą, todėl mūšyje nedalyvavo.
Lenkijos kariuomenė kontratakavo rugpjūčio 14 d., kirsdama Vkros upę, kur susidūrė su 3-osios ir 15-osios armijų technologiškai ir kiekybiškai pranašesnėmis pajėgomis. Ši kova prie Nasielsko miesto tęsėsi iki rugpjūčio 15 d., gyvenvietė buvo beveik visiškai sunaikinta. Tačiau sovietų žygis link Varšuvos ir Modlino buvo sustabdytas rugpjūčio 15 d. vakare, kai lenkai atgavo Radzyminą. Tai ryškiai sustiprino Lenkijos kareivių moralę.
Po to Sikorskio vadovaujama 5-oji armija, remiama visų negausių lenkų turimų motorizuotų vienetų (tankų, šarvuotų automobilių, netgi dviejų šarvuotų traukinių) nustūmė išsekusius Raudonosios armijos kareivius toliau nuo Varšuvos. Ji sparčiai judėjo 30 kilometrų per dieną greičiu, taip sutrukdydama sovietams persigrupuoti ir pradėti naujus manevrus.
Trečioji fazė
Rugpjūčio 16 d. Pilsudskio vadovaujama Lenkijos puolimo grupė pradėjo žygį į šiaurę nuo Vepšo upės, kur susidūrė su Mozyrska grupe, prieš kelis mėnesius nugalėjusią lenkus Kijevo operacijos metu. Tačiau tuo metu pasraroji jau buvo praradusi dalį savo karių ir ženkliai sumažėjo. Pirmą kontratakos dieną tik vienas iš penkių Lenkijos padalinių pranešė apie pasipriešinimą, o likusieji keturi, palaikomi kavalerijos brigados, sugebėjo įveikti 45 kilometrus. Atėjus vakarui buvo išlaisvintas Vlodavos miestas, o sovietų 16-osios armijos ryšių ir tiekimo linijos buvo nutrauktos. Šie ankstyvieji laimėjimai nustebino net Pilsudskį. Puolimo grupė per 36 valandas užėmė apie 70 kilometrų. Kaip ir buvo planuota, ji pralaužė ir atskyrė sovietų frontus, nesusidurdama su dideliu pasipriešinimu. Mozyrska grupė buvo nugalėta pirmąją Lenkijos kontratakos dieną, lenkų kariuomenei pavyko sudaryti didelį plyšį tarp sovietų frontų. Išnaudodama šią situaciją, dvi armijos tęsė puolimą, nugalėdamos nustebusį ir suglumusį priešą.
Rugpjūčio 18 d. Tuchačevskis savo būstinėje Minske, maždaug 500 km į rytus nuo Varšuvos, suprato pralaimėjimo mastą ir greitai įsakė Raudonajai armijai trauktis ir persigrupuoti. Jis norėjo ištiesinti priekinę fronto liniją, pagerinti logistiką, atgauti iniciatyvą ir vėl išstumti lenkus, tačiau situacija buvo nepataisoma. Jo įsakymai per vėlai pasiekė karius, kai kurie nepasiekė jų iš viso. 3-asis kavalerijos korpusas toliau judėjo Pamarės link, kur juos pasiekė sovietus nustūmusi ir į ataką perėjusi 5-oji armija. Lenkijos 1-oji legionierių pėstininkų divizija, siekdama neleisti priešui persigrupuoti, pradėjo žygį iš Liubartuvo į Balstogę, per 6 dienas nužygiuodama 262 km. Per šį laikotarpį padalinys tik du kartus sutiko priešininko karius. Spartus žygis neleido sovietų 16-ajai armijai susijungti su pastiprinimais ir privertė didžiąją padalinio karių dalį pasiduoti.
Priekiniame sovietų fronte prasidėjo chaosas. Kai kurie daliniai tęsė kovą ir norėjo pasiekti Varšuvą, kiti padrikai pasitraukė. Tuchačevskis prarado ryšį su dauguma savo pajėgų. Tik 15-oji armija išliko organizuota bei stengėsi paklusti Tuchačevskio įsakymams, apsaugodama 4-osios armijos atsitraukimą. Tačiau ir ji rugpjūčio 19 ir 20 d. buvo nugalėta. Tuchačevskis neturėjo kito pasirinkimo, kaip tik įsakyti visoms pajėgoms atsitraukti.
Pasekmės
thumb|Varšuvos mūšyje kritusių lenkų kareivių kapai, [[Povonzkų kapinėse, Varšuvoje]] thumb|Juzefas Pilsudskis ir Jozefas Haleris po Varšuvos mūšio, 1920 m. Nors lenkai sugebėjo laimėti ir nustumti rusus, Pilsudskio planas pergudrauti ir apsupti Raudonąją armiją nepavyko. Liepos 4 d. Varšuvos link pajudėjo keturios Šiaurės vakarų fronto armijos. Po pradinių laimėjimų rugpjūčio pabaigoje trys iš jų – 4-oji, 15-oji ir 16-oji, taip pat didelė 3-ojo kavalerijos korpuso dalis buvo suskilusios, likusieji kareiviai buvo paimti į nelaisvę arba trumpam internuoti po to, kai kirto sieną su Vokietija Rytų Prūsijoje. 3-oji armija buvo paveikta mažiausiai – jos atsitraukimo greitis buvo didelis, todėl lenkai jų nepasivijo.
Raudonosios armijos nuostoliai: apie 15000 mirusių, 500 dingusių, 10000 sužeistų ir 65000 paimti į nelaisvę.
Lenkijos nuostoliai: apie 4500 mirusių, 22000 sužeistų, 10000 dingusių. Skaičiuojama, kad 25000-30000 rusų kareivių pavyko pasiekti Vokietijos sieną. Ją kirtę, buvo trumpam internuoti, o po to paleidžiami (ginklus ir kitą įrangą privalėjo palikti). Lenkams pavyko perimti 231 artilerijos ginklą ir 1023 kulkosvaidžius.
Raudonosios armijos pietų pajėgos buvo nukreiptos, tad grėsmės Lenkijai nekėlė. Semiono Budiono 1-oji kavalerijos armija, apgulusi Lvovą, rugpjūčio 31 d. buvo sumušta Komaruvo mūšyje. Iki 1920 m. spalio vidurio Lenkijos pajėgos pasiekė Ternopilio-Dubno-Minsko-Drisos liniją.
Tuchačevskiui galiausiai pavyko pertvarkyti savo į rytus atsitraukiančias pajėgas, bet iniciatyvos neperėmė. Rugsėjį jis įtvirtino naują gynybinę liniją prie Gardino. Norėdama ją pralaužti, Lenkijos armija kovojo Nemuno upės mūšyje (rugsėjo 15-22 d.), kur ir vėl nugalėjo Raudonąją armiją. Po mūšio prie Ščaros upės abi konflikto pusės buvo išvargusios. Spalio 12 d., spaudžiant Prancūzijai ir Didžiajai Britanijai, pasirašytas ugnies nutraukimo susitarimas. Kovos baigėsi iki spalio 18 d., o 1921 m. kovo 18 d. buvo pasirašyta Rygos taikos sutartis.
Bolševikų propaganda prieš Varšuvos mūšį teigė, kad Lenkijos pralaimėjimas yra neišvengiamas ir tapsiantis kibirkštimi, nuo kurios Lenkijoje, Vokietijoje ir kitose Pirmojo pasaulinio karo metu nuniokotose Europos šalyse prasidės komunistinės revoliucijos. Tačiau sovietams pralaimėjus, jų bandymas nuversti Lietuvos vyriausybę (tai planuota padaryti rugpjūtį) turėjo būti atšauktas. Šis Raudonosios armijos pralaimėjimas buvo nepalankus tokius planus rėmusiems Rusijos politikams (ypač Leninui).
Lenkijos seimo narys Stanislovas Stronskis pirmasis pavartojo apibūdinimą „Stebuklas prie Vyslos“ (lenk. Cud nad Wisłą), taip norėdamas pabrėžti, kad nesutinka su Pilsudskio anksčiau vartotu „Ukrainos nuotykis“. Stronskio apibūdinimą pamėgo patriotiškai nusiteikę lenkai, neįžvelgę jame seimo nario ironijos.
Rusijos šifrai
Remiantis 2005 m. Lenkijos centriniame kariniame archyve rastais dokumentais, Lenkijos kriptologai išsiaiškino Rusijos šifrus 1919 m. rugsėjo mėnesį. Kai kurios pergalės Lenkijos-sovietų kare, ne tik Varšuvos mūšis, buvo laimėtos ir iššifravimo dėka. Leitenantas Jan Kowalewski už šifrų iššifrafimą 1921 gavo Virtuti Militari ordiną.
Vitalijus Majorovas
Biografija
Mokėsi Plungės pirmojoje vidurinėje mokykloje (dabar A.Jucio). 1970-1979 metais lankė šachmatų treniruotes Plungės sporto mokyklos šachmatų skyriuje. Tuomet buvo perspektyviausias bei stipriausias Plungės šachmatininkas, su kurio vardu susiję patys svarbiausi to laikotarpio plungiškių šachmatininkų laimėjimai. 1979 metais Vitalijus Majorovas, TSRS tautų spartakiadoje įvykdęs sporto meistrui keliamus normatyvinius reikalavimus, tapo pirmuoju moksleiviu šachmatininku - TSRS sporto meistru - pokario Lietuvos šachmatų istorijoje. 1987 m. jam buvo suteiktas Tarptautinio sporto meistro vardas. 1979-1984 metais mokėsi Vilniaus valstybiniame universitete (dabar Vilniaus Universitetas) ir įgijo ekonominės kibernetikos specialybę. Po studijų dirbo LR Ekonomikos ministerijoje. 1992-1995 metais Jungtiniuose Arabų Emyratuose dirbo šachmatų treneriu. Su savo auklėtiniais dalyvavo Pasaulio jaunių šachmatų čempionatuose.
Šeima
Žmona Virginija (žurnalistė), sūnus Vitalijus (gimęs 1985 m.), duktė Aušrinė (gimusi 1991 m.).
Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija
Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija (LPSK) – Lietuvos nevyriausybinė organizacija, vienijanti narius – profesines sąjungas šakiniu principu, atstovaujanti ir ginanti jų profesines, ekonomines, socialines teises ir teisėtus interesus. Būstinė Vilniuje, J. Jasinskio 9-213.
Veikla
Įkurta 2002 m. gegužės 1 d. susijungus 1992 m. įkurtiems Lietuvos profesinių sąjungų centrui ir Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimui. Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija aktyviai dalyvauja Lietuvos Respublikos Trišalėje taryboje, siekia darbuotojams palankių metinių trišalių susitarimų, inicijuoja dvišalius kolektyvinius susitarimus, skatina derybas su darbdavių organizacijomis, rengia konferencijas, seminarus, mokymus ir kita. 2009 m. vienijo 26 šakines organizacijas, kuriose buvo apie 100 000 narių.
Pagrindinės institucijos: suvažiavimas, taryba, valdyba, pirmininkas. Nuo 1994 (iki 2002 m. tik Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimas) yra Tarptautinės profesinių sąjungų konfederacijos (International Trade Union Confederation, ITUC), nuo 2004 m. Europos profesinių sąjungų konfederacijos (European Trade Union Confederation, ETUC) narė.
Daughter (daina)
Daughter – amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ daina, išleista 1993 m. gruodį kaip antrasis albumo „Vs.“ singlas. Dainai žodžius parašė grupės vokalistas Eddie Vedder, o muziką – gitaristas Stone Gossard. Kartu single buvo pridėti dainų „Blood“ ir „Yellow Ledbetter“ koncertiniai įrašai. Daina pasiekė pirmąją vietą „Billboard“ „Modern Rock“ ir „Mainstream Rock“ topuose, pastarojo viršūnėje išsilaikė net aštuonias savaites. Vėliau daina pasiekė 28-ąją vietą „Top 40 Mainstream“ tope, tapdama pirmuoju grupės singlu, patekusiu į šį topą. „Daughter“ 2004 m. buvo įtrauktas į grupės geriausių dainų rinkinį „Rearviewmirror (Greatest Hits 1991–2003)“.
Leonardo Antonio
Leonardas Antonijus (Léonardo Antonio arba Léo Antônio; g. 1997 m. liepos 9 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas.
Karjera
Žinoma, kad 2018–2019 m. rungtyniavo Gonçalense Futebol Clube (Brazilija]]).
Vėliau persikėlė į Lietuvą ir rungtyniavo „Džiugo“ klube (2019 ir 2020 m. Pirma lyga bei 2021, 2022 m. A lyga)
Pirma lyga: 2019 ir 2020 m.
2019 ir 2020 m. žaidė FC Džiugas pagrindinėje komandoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos kovose ir atstovavo klubui žaisdamas Džiugas B ekipoje, kuri dalyvavo Antros lygos pirmenybėse.
A lyga: 2021 m.
2021 m. pranešta, kad sutartis buvo pratęsta su A lygos debiutantais Telšių „Džiugo“ klubu.
Žaidėjas debiutavo A lygoje pirmose sezono rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen. Žemaičiai šventė pergalę rezultatu 2:1.
Dėl traumų teko praleisti keletą rungtynių, tačiau grįžęs į rikiuotę žaidė stabiliai ir naudingai.
2021 m. birželio 12 d. pelnė pirmą rungtynių įvartį A lygoje prieš Vilniaus „Riterius“. Galutinis rezultatas buvo 1:1 ir žemaičiai iškovojo tašką LFF stadione vilniuje.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės turnyro aštuntfinalio rungtynėse prieš Be1 NFA pasižymėjo naudingu žaidimu ir padėjo Telšių „Džiugui“ nugalėti varžovus rezultatu 6:0.
Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę. Rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ pasižymėjo rezultatyviu perdavimu bei net aštuoniais sėkmingais driblingais, šešiais taikliais perdavimais į baudos aikštelę bei puolime laimėtomis dvikovomis (11/16; 69 proc.).
A lyga: 2022 m.
2022 m. sausio mėn. pratęsta sutartis su žaidėju. A lygoje sužaidė 27 rungtynes ir pelnė tris įvarčius.
2023 m. vasario mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Džiugo“ klubą.
„Lvivo“ klubas
2023 m. vasario mėn. tapo žinoma, kad atstovaus FK Lviv (Ukraina).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Botfortai
thumb|right|200px|Karališkasis muškietininkas su botfortais Botfortas – ilgaauliai kavalerijos batai, kurių aulai siekia kelius, o pačius kelius dengia prisiūta išplatėjusi aulų dalis.
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija
miniatiūra|Buveinė
Botfortai
Istorija
Botfortai buvo išrasti kaip raitelių apavas. Europoje jie ilgai buvo kavaleristų uniformos dalis. Jie leisdavo ilgai sėdėti balne, nes jų aulas paprastai būdavo kietas, batai beveik nesilenkdavo ties keliu ir čiurna.
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija (LRTA) – Lietuvos teisėjų profesinės savivaldos susivienijimas, įkurtas 1993 m. Būstinė Vilniuje, Gedimino 40/1.
Botfortai
Botfortai Rusijos kariuomenėje
Rusijos kariuomenėje jie buvo naudojami XVII–XVIII a. kavalergardų ir kirasirų uniformose. 1700 m. jie įvesti ir dragūnų pulkuose bei pėstininkų pulkų kareiviams, kuriems pagal etatus būdavo priskirti arkliai.
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija
Veikla
Nariai yra LR bendrosios kompetencijos, administracinių teismų (pvz., LVAT) ir LR Konstitucinio Teismo teisėjai. 633 nariai (2007 m.; 2001 m. - 568 nariai).
Botfortai
Botfortai Rusijos kariuomenėje
Rusiški botfortai būdavo siuvami iš juodos odos, su minkštais ar kietais aulais, bet visada su aulo priekyje viršuje prisiūtu aulo išplatėjimu bei išpjova užpakalinėje dalyje ties kelio lenkimu.
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija
Veikla
Pagrindinės institucijos – Visuotinis narių suvažiavimas, valdyba, pirmininkas, revizijos komisija. Nuo 1997 m. Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija yra Tarptautinės teisėjų asociacijos ir Europos teisėjų asociacijos  narė.
Botfortai
Botfortai Rusijos kariuomenėje
Botfortus nešiodavo ir bajorai. Botfortų mėgėjas buvo Petras I.
Rusijos pilietinio karo metais botfortai buvo Estijos Raudonosios armijos kavaleristų uniformos dalis.
Siela (2020 filmas)
Siela – 2020 m. JAV animacinis filmas, kurį sukūrė „Pixar Animation Studios“ ir išleido „Walt Disney Pictures“. Filmą įgarsino Jamie Foxx, Tina Fey, Graham Norton, Rachel House, Alice Braga, Richard Ayoade, Phylicia Rashad, Donnell Rawlings, Questlove ir Angela Bassett.
Filme pasakojama apie pianistą, kuris žuvo nelaimingo atsitikimo metu prieš savo didžiąją džiazo muzikanto karjerą ir siekia sujungti savo atskirą sielą ir kūną.
Filmą buvo planuota išleisti birželio 19 d. ir lapkričio 20 d., tačiau jis buvo atidėtas dėl COVID-19 pandemijos. 2020 m. gruodžio 25 d. jis buvo išleistas tiesiogiai transliuojant per „Disney+“.
Kritikai gerai įvertino filmo meistriškumą, istoriją, veikėjus ir garso takelį. 93-uosiuose „Oskarų“ apdovanojimuose jis buvo pripažintas geriausiu metų animaciniu filmu.
Innerspeaker
Innerspeaker – debiutinis studijinis australų psichodelinio roko grupės „Tame Impala“ albumas, išleistas 2010 m. gegužės 21 d. Beveik visą muziką albume įrašė grupės lyderis Kevin Parker. Albumas susilaukė puikaus kritikų įvertinimo, kurie gyrė Parker gebėjimą sujungti septinto dešimtmečio psichodelinio roko skambesį su moderniais elementais, sukuriant visiškai naują skambesį. Žurnalas „Rolling Stone“ albumą išrinko geriausiu 2010 m. albumu.
Statspolitiet
miniatiūra|247x247px|[[Vidkun Quisling|Vidkunas Kvislingas (kairėje) ir reichskomisaras Jozefas Terbovenas (centre) apžiūri Statspolitiet karininkų garbės kuopą 1942 m.]]
Statspolitiet – nacistinės ginkluotos policijos pajėgos, kurios veikė 1941–1945 m. Vokietijos okupacijos Norvegijoje metu.
Jos veikė nepriklausomai nuo paprastos Norvegijos policijos. Pajėgos buvo įkurtos 1941 m. birželio 1 d. Iniciatyva įkurti pajėgas kilo iš vėlesnio vado Karl Marthinsen ir kitų žymių kolaborantų partijos „Nasjonal Samling“ narių. Pats didžiausias Statspolitiet darbuotojų skaičius 1944 m. buvo 350. Be dar didesnio skaičiaus kolaborantų ar jiems paslaugas teikusių asmenų, jos tikslas visų pirma buvo kovoti su vadinamaisiais politiniais nusikaltimais, pabėgėliais, šnipinėjimu, sabotažu, ginkluotu pasipriešinimu ir kitokio pobūdžio pasipriešinimu vokiečių okupacinėms pajėgoms ar Norvegijos kolaborantiniam Kvislingo režimui. Per Holokaustą Norvegijoje Statspolitiet atliko svarbų vaidmenį, padėdama deportuoti Norvegijos žydus. Statspolitiet buvo organizuota su būstine Osle ir šešiais filialais Osle ir Akere, Stavangeryje, Bergene, Trondheime, Trumsėje ir Kirkenese. Statspolitiet buvo pavaldi saugumo policijos viršininkui ir Norvegijos policijos ministrui Jonas Lie. Statspolitiet taip pat gaudavo įsakymus tiesiogiai iš Reicho saugumo vyriausiosios valdybos. 1945 m. vasario 8 d. Norvegijos pasipriešinimo judėjimas nužudė Statspolitiet generolą Karl Marthinsen. Tai sukėlė masines represijas, kurių metu Akershuso pilyje buvo sušaudyti 34 įkalinti pasipriešinimo kovotojai.
Po Antrojo pasaulinio karo
Po Vokietijos kapituliacijos 1945 m. gegužės 8 d. Statspolitiet buvo nedelsiant išformuota. Buvę Statspolitiet pareigūnai buvo suimti ir teisiami Norvegijos teismuose, jie buvo pripažinti kaltais dėl įvairaus laipsnio nusikaltimų, tokių kaip išdavystė, neteisėtas sulaikymas, kankinimai, netinkamas elgesys, žmogžudystės ir neteisėtos egzekucijos. Statspolitiet pareigūnams Reidar Haaland, Arne Saatvedt, Hans Jacob Skaar Pedersen, Holger Tou, Ole Wehus, Olav Aspheim ir Einar Dønnum buvo įvykdytos mirties bausmės sušaudant.
Šebekinas
Šebekinas  – miestas Rusijoje, Belgorodo srityje, ~30 km į pietryčius nuo Belgorodo, 6 km nuo Ukrainos sienos, prie Nežegolio upės (Doneco intakas); rajono centras. Į miestą ateina Belgorodo–Vovčansko geležinkelio atšaka, plentai į Belgorodą, Vovčanską, Volokonovką.
Istorija
Nuo 1713 m. Šebekinas žymimas žemėlapiuose. Pavadintas dvarininko Ivano Šibeko vardu. 1792 m. pastatyta cerkvė. XIX a. tapo Kursko gubernijos valsčiaus centru. XIX a. vid. pradėta plėtoti pramonė (cukraus, plytų, miltų). 1875 m. atidaryta žemės ūkio mokykla. XX a. pr. Šebekino cukraus fabrikas tapo didžiausias visoje Rusijoje. 1938 m. suteiktas miesto statusas. TSRS laikais garsėjo kaip buitinės chemijos pramonės centras.
Rio Brankas (Urugvajus)
Rio Brankas  – miestas Sero Largo departamente, šiaurrytinėje Urugvajaus dalyje, prie Brazilijos sienos.
Pavadinimas Rio Branco portugalų kalboje reiškia „balta upė“. Tačiau pavadinimas neturi ryšių su jokia vietine upe; tai yra duoklė Brazilijos diplomatui José Paranhos, Rio Branko baronui, kuris susitarė dėl tikslių Brazilijos ir Urugvajaus sienų.
Vieta
Miestas įsikūręs 26-o valstybinio kelio rytiniame gale, 86 km į šiaurės rytus nuo Sero Largo departamento administracinio centro Melo.
Geografija
Jaguarono upė, kuria eina valstybinė siena su Brazilija, teka per šiaurinę miesto ribą. Priešais miestą, kitoje upės pusėje, jau Brazilijos teritorijoje yra įsikūręs Žaguarano miestas. Abu miestus jungia tiltas.
Gyventojai
Per 2011 m. gyventojų surašymą, mieste gyveno 14 604 gyventojai
Šaltinis: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay
Trialetijos kalnagūbris
thumb|250px|Trialetijos kalnagūbris thumb|250px|right Trialetijos kalnagūbris  – kalnagūbris Gruzijoje. Priklauso Mažojo Kaukazo kalnynui; Kuros dešiniajame krante, į vakarus nuo Tbilisio. Kalnagūbrio ilgis 150–200 km. Plotis – iki 30 km. Aukščiausias taškas – Šavikldė (2850 m). Išteka Chramis, Algetis, kt.
Kalnagūbrio šlaituose daugiausiai auga lapuočiai: ąžuolai, bukai ir skroblai. Vakarinėje dalyje – spygliuočiai ir mišrūs medžiai: kėniai, eglės, pušys, bukai ir ąžuolai.
Kalnagūbris susiformavo paleogeno eroje.
Bistrampolio dvaras
Bistrampolio dvaras – dvaras, stovintis Kučiuose (Panevėžio rajonas). Pavadintas pagal savininkų Bistramų pavardę. Rūmuose veikia viešbutis, kavinė-restoranas. Išlikęs žirgynas, kuriame įrengta koncertinė salė. Nuo 2003 m. dvare kasmet vyksta Bistrampolio festivalis. Parkas. Bistrampolio knygnešių koplyčioje įsteigtas knygnešių muziejus.
Istorija
Dvaro rūmai pastatyti 1855 m. neoklasicistiniu stiliumi. 2013 m. gegužės mėn. dvare pradėjo veikti modernus 8 gardų žirgynas.
2023 m. gegužės 26 d. dvaro teritorijoje nukrito sportinis malūnsparnis ir žuvo malūnsparnio pilotas.
Padvarninkai (Telšiai)
Padvarninkai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Upynos.
Inambaris
Upės baseine išgaunamas auksas. Dešinioji baseino pusė patenka į Bahuacha Sonenės nacionalinį parką. Didžiausia gyvenvietė prie Inambario – Masukas.