cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paprastasis kranklys
Elgsena
Paprastieji krankliai gana atsargūs, pastabūs ir įtarūs, iš karto sugeba suprasti, į ką reikia reaguoti, ko reikia vengti, o kuo – domėtis. Lietuvoje sėslus paukštis, kartais klajoja. Veisimuisi pasirenka nedidelius miškelius, labiausiai mėgsta pušynus. Gyvena poromis. Dažnai skrenda labai aukštai, ir dažniau nei kiti varnų genties paukščiai sklando, kybo ore sklęsdamas prieš vėją. Pavasarį mėgsta gainiotis ore, krisdami žemyn suglaudę sparnus vartaliojasi. Mėgsta tupėti medžių viršūnėse, ant įvairių kuolų. Balsas stiprus ir šaržus ir kartojamas keletą kartų: „kroo-kroo“ ar „kruk-kruk“. Tuoktuvių metu jie dar balsingesni. Tuomet matomi ir poros sinchronizuoti demonstraciniai skrydžiai, aktyvesnis teritorijos gynimo elgesys.
Kartais paprastųjų kranklių lizduose apsigyvena sketsakaliai, pelėsakaliai, startsakaliai.
Mityba
Nors paprastieji krankliai yra sėslūs, bet per veisimosi sezoną ieškodami maisto nuskrenda iki 30 kilometrų. Jie daugiausia minta gyvūninės kilmės maistu: dvėseliena, neretai gaudo įvairius paukščius ir smulkius žinduolius, varliagyvius, roplius. Lesa kitų paukščių kiaušinių dėtis ir lizduose esančius paukščių, įskaitant gervių, naminių paukščių jauniklius. Taip pat lesa nariuotakojus. Neatsisako ir augalinio maisto - įvairių grūdų, vaisių, uogų. Žiemą būriais lankosi šiukšlynuose.
Amžius
Įprastai paprastieji krankliai gyvena apie 10-15 metų, bet gyvendami nelaisvėje šalia žmonių ir nepatirdami streso gali išgyventi iki 40 m.
Porūšiai
Vieni autoriai išskiria 8, kiti 11 paprastųjų kranklių porūšių. Žemiau nurodyti jų porūšiai ir paplitimas pagal regionus:
Frontera (filmas)
Frontera – 2014 m. JAV sukurtas filmas apie emigrantus, nelegaliai mėginančius patekti į šalį per sieną su Meksika.
Turinys
Du meksikiečiai Migelis ir Chosė, bandydami nelegaliai patekti į JAV, tampa netyčinės žmogžudystės liudininkais. Žuvusios moters vyras, buvęs šerifas Rojus, deda visas pastangas sulaikyti meksikiečius, tačiau kai šie atsiduria už grotų, pradeda abejoti jų kaltumu. Kol Rojus mėgina rasti tiesą, nėščia Migelio žmona Paulina taip pat mėgina patekti į JAV, tačiau atsiduria žmonių pagrobėjų rankose...
Kazachų kalba
Kazachų kalba – tiurkų kalbų vakarų grupės kipčiakų pogrupio kalba. Kazachstano valstybinė kalba. Pasaulyje kazachų k. kalba apie 18 mln. žmonių.
2006 metų spalį Kazachstano prezidentas Nursultanas Nazarbajevas pasiūlė pakeisti kazachų kalbos rašmenis iš kirilicos į lotyniškus simbolius.
2017 m. spalio 27 d. Kazachstano prezidentas N. Nazarbajevas pasirašė įsaką dėl lotyniškų rašmenų pakeitimo iš kirilicos iki 2025 m.
Kuteliai
Kuteliai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų, prie kelio.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Albert Rovers FC
Albert Rovers FC – Airijos futbolo klubas iš Korko.
Izaras
Izaras  – upė Austrijoje ir Vokietijoje (Bavarijoje); Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Tirolio Alpėse, Karvendele, teka į šiaurę Bavarijos plokščiakalniu. Už Miuncheno pasuka į šiaurės rytus, įteka į Dunojų netoli Degendorfo.
Komparetija
Rūšys
Kryžminasi su kitomis gentimis ir sudaro hibridus. Gentyje yra 16 rūšys:
Izaras
Didžiausi intakai: Amperis, Loizachas (kairieji).
Albert Rovers FC
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. Savo laiku yra dalyvavę elito diviziono kovose. Laimėjimais negali pasigirti.
Izaras
Ant Izaro įrengta hidroelektrinių kaskada. Prie upės įsikūrę Miuncheno, Landshuto miestai. Izaro slėniu neoficialiai vadinamas Miuncheno regionas – Vokietijos informacinių technologijų centras.
Albert Rovers FC
Istorija
1982 m. pasitraukė iš dėl finansinių sunkumų ir tapo mėgėjišku klubu.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Gvaikurų kalbos
Gvaikurų kalbos, dar vadinamos gvaikuranų kalbomis, vaikuranų kalbomis – Pietų Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbomis kalba gvaikurų gentys. Vartojamos Argentinoje, Paragvajuje, Brazilijoje (Pietų Mato Grose), rytų Bolivijoje. Kalbančiųjų skaičius ~60 tūkst. (2000 m.).
Gvaikurų kalbos dažnai jungiamos į hipotetinę matakų-gvaikurų grupę.
Skirstymas
Gvaikurų kalbos skirstomos į 3 atšakas ir 7 kalbas. Kiekviena kalba turi daug tarmių.
Abiponų kalba ir rytų atšakos kalbos mirusios. Gausiausia yra tobų kalba, kurią vartoja ~40 tūkst. žmonių.
Fonetika
Gvaikurų kalboms būdingas paprastas vokalizmas (4-6 balsiai), daug uvuliarinių (q, G), palatalinių priebalsių, glotalinių priebalsių. Abiponų kalba išsiskiria itin dažna priebalsių samplaika (ypač žodžių pradžiose ir pabaigose), tobų ir kitose kalbose tai pasitaiko rečiau, skiemenys pakankamai atviri.
Morfologija
Gvaikurų kalbos agliutinacinės – naujos žodžio reikšmės sudaromos pridedant priešdėlius ir priesagas. Daiktavardžiai kaitomi giminėmis, priklausomybės ryšiais. Veiksmažodžiai – laikais, asmenimis, skaičiais. Kaduvėjų kalboje yra leksiškai ir gramatiškai atskira vyrų kalba ir moterių bei vaikų kalba.
John Fowles
Džonas Foulsas (John Fowles, 1926 m. kovo 31 d. – 2005 m. lapkričio 5 d.) – anglų rašytojas ir eseistas.
Biografija
Gimė Jungtinėje Karalystėje, Esekso grafystėje, pasiturinčio verslininko šeimoje. Baigė Bedfordo mokyklą, vėliau Edinburgo universitetą. Vėliau Oksforde studijavo vokiečių ir prancūzų kalbas. Po studijų dirbo mokytoju Prancūzijoje ir Graikijoje.
1961 m. publikuotas pirmasis romanas „Kolekcionierius“ susilaukė sėkmės. Tai leido jam mesti mokytojavimą ir atsidėti vien rašymui.
Romane „Kolekcionieriuje“ rašytojas sukuria  psichopato portretą. Psichopatas pagrobia jauną moterį iš paskato, kurį laiko esant meile, o rašytojas šią istoriją pasakoja iš abiejų veikėjų priešingų pozicijų, kol pabaigoje abu pasakojimai susilieja.
Romanas „Magas“ tapo kultine septintojo dešimtmečio knyga. Romane kuriamas sudėtingas ir nerimą keliantis pasakojimas Graikijoje, analizuojamos dramatiška vyro ir moters meilės istorija, naudojami psichoanalizės elementai.
Romane „Magas“ pasakojama  apie jauną anglą, įsipainiojantį į bauginamas neįprastai galingo vyro dramatines fantazijas Egėjo  jūros saloje, Fowlesas pateikia sąmoningai dviprasmišką pabaigą, palikdamas protagonisto ateitį kaip atvirą mįslę, kurią skaitytojai turi įminti patys.
1968 m. Fowlesas persikėlė gyventi į Laim Rygisą Dorseto grafystėje, kur liko gyventi iki mirties.
Pasakojimo technikos požiūriu prozininkas yra postmodernistas, Rašytojas kelias pabaigas savo kūriniuose („Prancūzų leitenanto moteris“), sujaukia žanrinius skaitytojo lūkesčius. Apsakymas„Mįslė“ prasideda kaip detektyvas, o baigiasi kaip meilės istorija, romanas „Kolekcionierius“ yra kriminalinis,  psichologinis romanas.
Kupovas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
John Fowles
Biografija
Fowlesas kaip laikomas britų postmoderniosios literatūros atstovu, kūrėju, savitai panaudojusiu esė elementus, susietus su autobiografiniais epizodais.
Rašytojui būdingos specifinės stiliaus priemonės: humoras, kalbos vaizdingumas, metaforos, aliuzijos, citatos. Vaizdingos kalbos elementai (leksinės ir sintaksinės priemonės) rašytojui leidžia geriau atskleisti knygų herojų savitumą ir  sąsajas su menais ir ypač rašymu.
Specifinis sintaksinių priemonių (išvardijimo) vartojimas padeda perteikti mintis apie žmogaus ir gamtos ryšį. Vaizdinga kalba naudojama kaip tam tikras įrankis specifiniams literatūriniams įvaizdžiams kurti britų sociokultūriniame XX amžiaus kontekste.
Britų rašytojo Johno Fowleso vartojamos stilistinės priemonės yra XX amžiaus emocinės prozos tradicinės struktūros griovimo būdas.
J.Fowlesas rašė daugiau nei  40 metų. Tarptautinį pripažinimą rašytojas pelnė 1969 metais išleistu romanu "Prancūzų leitenanto moteris". Pagal šį romaną 1981 metais Holivude sukurtas filmas "Prancūzų leitenanto moteris", kuriame vaidino aktoriai Meryl Streep ir Jeremy Ironsas.
Nuorodos
[http://su.lt/bylos/mokslo_leidiniai/acta/2011_13/nauseda.pdf Nausėda, Aurimas,  Medžio tema Johno Fowleso knygoje MEDIS / Aurimas Nausėda. // Acta humanitarica universitatis Saulensis. Šiauliai : VšĮ Šiaulių universiteto leidykla. ISSN 1822-7309. 2011, t. 13 : Medis kultūroje, p. 373-381].
Višnia
Višnia  – upė vakarų Baltarusijoje, Bresto srityje; dešinysis Levaja Liasnajos upės intakas. Priklauso Vyslos upės baseinui. Upė teka per Belovežo girią. Upės ilgis 20 km. Baseino plotas 160 km². Ištakos šalia Padbelskija Agarodnikų kaimo. 1,4 km veikia kaip kanalizacija. Upės aukštupyje vadinama Pliuskavka.
Aaron Klug
1982 m. gavo Nobelio premiją chemijos srityje už kristalografinės elektroninės mikroskopijos išradimą ir jos svarbą nukleino rūgščių baltyminiams kompleksams tirti. Prieš mirtį dėstė Kembridžo universitete.
A. Kliugas Želvoje pragyveno pirmuosius 4 gyvenimo metus, todėl nieko apie tą laikotarpį neprisimena. Vėliau jo šeima emigravo į Pietų Afriką. 2005 m. spalio 14 d. Želvoje atidengta skulptūrinė kompozicija A. Kliugo garbei.
Aleksejus Leontjevas
Aleksejus Leontjevas (, 1903 m. vasario 5 d. Maskva – 1979 m. sausio 21 d. ten pat) – rusų psichologas, pedagogikos mokslų daktaras.
Biografija
1924 m. baigė Maskvos universitetą. 1940 m. pedagogikos mokslų daktaras. 1924–1931 m. dėstė Maskvos Psichologijos institute ir Komunistinio švietimo akademijoje Maskvoje, 1931–1935 m. Ukrainos psichoneurologijos akademijoje ir Charkovo pedagoginiame institute, 1936–1956 m. Rusijos pedagogikos mokslų akademijos Psichologijos institute. Nuo 1950 m. Rusijos pedagogikos mokslų akademijos tikrasis narys, 1959–1961 m. akademijos viceprezidentas. 1966 m. inicijavo Maskvos universiteto Psichologijos fakulteto įkūrimą, jam vadovavo.
Grosglokneris
right|300px
Voveriškė
Voveriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lupikų.
Geratiškiai
Geratiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paobelio.
Chlorofilas
thumb|180px|Chlorofilo cheminė struktūra. Parodyti skirtumai tarp a, b ir d chlorofilo tipų Chlorofilas (iš  – žalias, phyllon – lapas), liet. žãlymas – grupė žalių, magnio turinčių augalų pigmentų, porfirino dariniai. Dalyvauja fotosintezėje. Sugeria raudoną ir mėlyną šviesą, kurios energija per tarpines grandis panaudojama angliavandenių gamybai. Chlorofilas gerai atspindi žalio spektro šviesą, todėl augalų lapai atrodo žali.
Yra keletas cheminės sandaros detalėmis besiskiriančių chlorofilo tipų. Aukštesniuosiuose augaluose ir žaliadumbliuose aptinkamas chlorofilas a ir b. Kituose dumbliuose ir fotosintetinančiose bakterijose būna ir kitų tipų chlorofilo.
thumb|left|250px|Aukštesniuosiuose augaluose aptinkamų chlorofilų <font color=#008000>a ir b šviesos sugėrimo spektrai.
Chlorofilo molekulė paverčia sugertos šviesos kvanto energiją sužadinto elektrono energija. Šis sužadintas elektronas fotosintetinančios sistemos pagalba keliskart pernešamas per tilakoido membraną, kartu perkeldamas vandenilio joną (H+) prieš elektrocheminį gradientą. Sukurtas gradientas panaudojamas fotosintezei reikalingam ATP sintetinti. Sužadinti elektronai per tarpines grandis taip pat panaudojami tamsinėje fotosintezės stadijoje vykstančiose redukcijos reakcijose.
Ląstelės sintetinami chlorofilo pirmtakai (protochlorofilidas) geba sugerti šviesos kvantą, bet nenukreipia sužadinto elektrono ląstelei naudinga kryptimi. Vietoj to formuojasi ląstelei pavojingi laisvieji radikalai. Augalą apsaugo sudėtinga chlorofilo sintezės reguliavimo sistema, kurios tikslus veikimo mechanizmas nežinomas.
Chlorofilai yra aktyviai tiriami, bandoma sukurti būdus, kaip juos panaudoti pramoninei angliavandenių gamybai iš Saulės šviesos, vandens ir atmosferoje esančio anglies dvideginio (CO2), išskiriant deguonį.
Istorija
1912 m. Vilstateris išsiaiškino, kad chlorofilas yra chlorofilo a ir chlorofilo b mišinys.
Savybės
Chlorofilo a absorbcijos maksimumas yra 420–450 nm, o chlorofilo b tarp 630 ir 690 nm.
Minerva
thumb|400px|Minerva ir Mūzos Romėnų mitologijoje Minerva – išminties, protingo kariavimo, amatų, verpimo ir audimo, meno ir mokslų deivė. Ji yra dievų tėvo Jupiterio ir Metijos (Metis) duktė. Minerva buvo Romos miesto ir Romos imperijos globėja. Romos imperijoje iš pradžių ji buvo laikoma amatų ir verslo, vėliau taip pat poetų ir mokytojų globėja. Turbūt todėl Ovidijus ją vadino „tūkstančio darbų deive“. Minervą atitinka graikų deivė Atėnė.
Vardas „Minerva“ galėjo kilti iš indoeuropietiškos šaknies „men-“, iš kurios irgi yra kildinami „mentalinis“ ir „mintis (protas)“. Nors ne indoeuropietškai kalbantys etruskai turėjo deivę Menrvą, todėl gali būti, kad vardo kilmė nežinoma.
Romėnai Minervos gimimą ir kitus mitus adaptavo pagal Atėnę. Minima, kad Minerva gimusi neįprastu būdu, o iššokusi iš tėvo kaktos apsirengusi, su šarvais, ietimi ir šalmu, kaip ir Atėnė. Meno kūriniuose dažniausiai vaizduojama su šarvais, ietimi ir šalmu.
Kultas
Minerva – italų, ypač sabinų, etruskų ir lotynų garbinama deivė. Pagrindinė Minervos šventė, Kvinkvuatrijos (kovo 19, vėliau nuo kovo 19 iki kovo 23), buvo ypač švenčiama kaip amatininkų cechų ir korporacijų šventė. Šventės metu paprastai nebūdavo jokių pamokų. Vėliau į Minervos paveikslą buvo įkomponuotos ir graikų Atėnės kulto idėjos. Romėnai laikė graikų mitus užbaigta, nesugriaunama sistema ir jie tik ieškojo toje sistemoje vietos visiems romėnų mitologijos įvykiams. Nuo Augusto laikų ji garbinama kaip atnešanti pergalę arba valstybės istoriją vairuojanti deivė. Romoje Minerva greta Jupiterio ir Junonos garbinama kaip viena iš miesto dievybių triados Kapitolyje. Jos šventykla stovėjo Aventino kalvos viduryje (pati pietinė iš septynių Romos kalvų). Šventyklos liekanos mūsų dienos nepasiekė. Antroji šventykla – taip pat iš respublikos laikų – ant Eskuilino (Esquilin) – priklauso prie klasikinių septynių Romos kalvų. Ši šventykla buvo skirta Minervai Medica – gydytojų globėjai. Trečioji šventykla buvo ant Kaplijo (Caplius) – viena iš garsiųjų septynių Romos kalvų. Pastaroji buvo pavadinta „Minerva Capta šventykla“. Minerva Capta reiškia „belaisvė Minerva“. Manoma, kad po to, kai romėnai 241 m. pr. m. e. pagrobė Atėnės kulto paveikslą ir deivės Minervos paveikslui suteikė graikų Atėnės Paladės bruožus, šį epitetą „xenia“ jie išvertė kaip capta – „belaisvė“.
Oikumena
thumb|300 px|XII a. arabų geografo [[Idrisis|Idrisio pasaulio žemėlapis, vaizduojantis tuometinę arabų oikumeną]] Oikumena (, iš gr. kalbos žodžio οικέω „apgyvendinti“) – apgyvendinta, pažįstama pasaulio dalis. Šiuo terminu Antikos graikai iš pradžių apibūdino graikų gyvenamas teritorijas, vėliau – žmonijai žinomas žemes.
Baltoji Vokė
Baltoji Vokė – miestas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Rūdninkų, 30 km į šiaurės rytus nuo Šalčininkų ir beveik tiek pat į pietus nuo Vilniaus. Seniūnijos centras, yra 4 seniūnaitijos. Veikia 2 gimnazijos gretimuose pastatuose („Šilo“ ir E. Ožeškovos), biblioteka, pramogų centras (buvę kultūros rūmai), paštas, ambulatorija, vaistinė, tuberkuliozinės ligoninės skyrius.
Urbanistika ir architektūra
Miesto struktūra susiformavo pagal pokario miesto tipo gyvenviečių projektą. Urbanistinė struktūra aiški, vyrauja perimetrinis – taškinis užstatymas. Pagrindinė – Vilniaus gatvė. Miestelis pasižymi savita socialistinio istorizmo retrospektyvine architektūra, pabrėžtinas užstatymo stilistikos kompleksiškumas ir vieningumas (Vilniaus g. ir T. Kosciuškos g.). Svarbesni pavyzdžiai: Baltosios Vokės miestelio pramogų centras su dorėninio orderio kolonomis ir frontonu, seniūnijos, mokyklos, parduotuvių pastatai, mūriniai daugiabučiai su erkeriais.
Geografija
Baltoji Vokė išsidėsčiusi Rūdninkų girios girios pakraštyje, Vokės dešiniajame krante, į pietus nuo Baltosios Vokės durpyno, prie kelių, ir. Pro miestą eina Papio kanalas, jungiantis Merkį su Papio ežeru (2 km į šiaurę nuo miesto). Baltosios Vokės pelkė (40 km²) – viena didžiausių Lietuvoje.
Istorija
Prieš II pasaulinį karą pelkėje pradėta kasti durpes, kurias po karo naudojo Vilniaus šiluminė elektrinė. 1950–1952 m. pelkės pietiniame pakraštyje prie Žagarinės kaimo pastatyta durpių įmonė, o šalia kanalo ir durpyno, išretintame Rūdninkų girios plote pradėjo kurtis darbininkų gyvenvietė, iš pradžių vadinta Naująja Žagarine. 1953 m. gyvenvietėje buvo atidaryta pradinė mokykla, 1955 m. – septynmetė mokykla. 1957 m. pastatyti kultūros rūmai.
1958 m. gegužės 15 d. Baltajai Vokei suteiktos miesto tipo gyvenvietės teisės ir dabartinis pavadinimas. Buvo statomi XX a. šeštajam dešimtmečiui būdingi vieno ir dviejų aukštų gyvenamieji namai ir visuomeniniai pastatai.
2009 m. patvirtintas Baltosios Vokės herbas.
thumb|240px|Daugiabučių kvartalas A. Mickevičiaus gatvėje thumb|240px|Medinis namas Žaliojoje gatvėje thumb|240px|Vilniaus gatvė
Nuosėdis
Nuosėdis (Cortinarius) – nuosėdinių (Cortinariaceae) šeimos grybų gentis. Tai didžiausia agarikiečių gentis, joje yra daugiau nei 2000 rūšių.
Maria Piłsudska
Marija Koplevska-Pilsudska (1865 m. Vilniuje, Rusijos imperijoje – 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, II Lenkijos Respublikoje) – pirmoji Lenkijos diktatoriaus ir Lenkijos maršalo Józef Piłsudski žmona, mokytoja ir Lenkijos socialistų partijos narė. Pirmoji Lenkijos ponia 1918–1921 m.
Nuosėdis
Lietuvoje yra 120 rūšių. Labiausiai paplitusios:
Maria Piłsudska
Biografija
Gimė 1865 m. Vilniuje, garsaus gydytojo Konstant ir Ludmiła Chomicz-Koplewski šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo moterų universitetą. Vėliau dirbo mokytoja. Už dalyvavimą anticarinėje veikloje kelis kartus buvo suimta ir kalinama. Pirmas vyras buvo geležinkelių inžinierius Marian Juszkiewicz, su kuriuo susituokė 1883 m. ir susilaukė dukters Vandos (1889–1908). Pirmoji santuoka baigėsi skyrybomis.
1892 m. susipažino su Juzefu Pilsudskiu. 1899 m. liepos 15 d. Paproč Dužos kaimo liuteronų bažnyčioje susituokė su Juzefu Pilsudskiu. Kadangi buvo išsiskyrusi, o katalikų bažnyčia neleido tuoktis iš naujo jau išsiskyrusiems žmonėms, todėl jie su Juzefu Pilsudskiu perėjo į liuteronybę ir susituokė liuteronų bažnyčioje. Susituokę apsigyveno Lodzėje, kur 1900 m. vasarį buvo suimti už anticarinę veiklą. Po 11 mėnesių buvo paleista. Pilsudskiui pabėjus iš kalėjimo, jie apsigyveno Lvove. 1901 m. išvyko į Londoną, kur dalyvavo Lenkijos socialistų partijos veikloje. 1902 m. grįžo į Lvovą. 1904 m. perskiraustė į Krokuvą.
1906 m. gegužę Juzefas susipažino su Aleksandra Szczerbińska su kuria pradėjo slaptą romaną. Marija žinojo apie šį romaną, bet iki I pasaulinio karo vis dar gyveno kartu su Juzefu. 1918 m. lapkritį Juzefą paleidus iš Magdeburgo kalėjimo jis nebegrįžo gyventi kartu su Marija. Aleksandra Szczerbińska de facto tapo jo naująja žmona, bet jie vis dar gyveno atskirai. Marija Pilsudska pasitraukė iš visuomeninio gyvenimo ir toliau gyveno Krokuvoje. Formaliai su Pilsudskiu ji buvo susituokusi iki pat savo mirties, bet jau nuo 1907 m. Pilsudskio partnerė buvo Aleksandra Piłsudska. Mirė 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, palaidota Vilniuje Rasų kapinėse. Juzefas Pilsudskis nedalyvavo savo žmonos laidotuvėse ir praėjus dviem mėnesiam po jos mirties vedė Aleksandra Szczerbińska, su kuria dar būdamas nesusituokęs 1918 m. susilaukė dukros Wanda Piłsudska ir 1920 m. Jadwiga Piłsudska.
Tatra
TATRA, a. s. – privati automobilių ir sunkvežimių gamintoja, įkurta Čekijoje 1850 m. Įmonė pavadinta pagal šalia esančius Tatrų kalnus. „Tatra“ yra antra seniausia automobilių gamintoja pasaulyje po „Peugeot“. Nuo 1999 m. „Tatra“ specializuojasi tik sunkvežimių ir visureigių gamyboje. 2016 m. kompanija pagamino ir pardavė 1 326 sunkvežimius.
Gaminami modeliai
Kompanija gamina ne tik serijinius, bet ir individualiai užsakomus modelius. 2022 m. „Tatra“ gamino šiuos serijinius sunkvežimius:
Per savo istoriją kompanija gamino ir kitas transporto priemones: lėktuvus, keleivinius automobilius, šarvuotojo transporterio OT-64 variklius, autobusus, troleibusus , lenktyninius automobilius.
Čekijos lenktynininkas Karel Loprais su „Tatra“ sunkvežimiu yra laimėjęs 1988, 1994, 1995, 1998, 1999 ir 2001 m. Dakaro ralio sunkvežimių kategoriją.
Wes Brown
2011 m. liepos 7 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Sunderland klubu.
Su rinktine žaidė 2002-ųjų pasaulio futbolo čempionate, kur nebuvo išleistas nė vienose rungtynėse. 2010 m. rugpjūčio 8 d. paskelbė pasitraukiantis iš Anglijos rinktinės.
Potvynis (stichinė nelaimė)
thumb|250px|2006 m. Dunojaus sukeltas potvynis Bulgarijoje thumb|250px|2008 m. potvynis [[Hanojus|Hanojuje]] thumb|250px|Potvynis Kaune. Maironio gatvė 1931 m. balandžio 15 d. thumb|250px|1931 m. pavasarinis potvynis Kaune
Kutacanė
Kutacanė  – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Ačeho regiono rytuose, kalnų slėnyje prie Lae Alas upės. Centrinio Ačeho regencijos centras. Šalia miesto yra Leuserio kalno nacionalinis parkas. Per miestą eina Kabandžahės–Banda Ačeho kelias.
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvynių klasifikacija
Pagal potvynius sukėlusias priežastis jie skirstomi į: Gamtinio pobūdžio potvyniai žymiai dažnesni, todėl skirstomi detaliau. Upėse gamtinio pobūdžio potvynių susidarymo priežastys dažniausiai yra: Jūrose gamtinio pobūdžio potvynius gali sukelti: Ežeruose ir tvenkiniuose gamtinio pobūdžio potvynius sukelia: Techninio pobūdžio potvyniai paprastai kyla dėl apsauginių pylimų ar kitų hidrotechninių konstrukcijų išardymo arba sugriuvimo.
Potvyniai upėse
Didžiausia stichinių arba katastrofinių potvynių susidarymo tikimybė upėse kyla vykstant sezoniniam upės potvyniui. Šiuo atveju didelės teritorijos užliejamos dėl to, kad susiformavęs debitas netelpa į normalioms sąlygoms prisitaikiusią upės vagą (todėl pakyla vandens lygis ir padidėja srovės greitis). Lietuvoje tokie potvyniai paprastai kyla pavasarį. Jie ypač grėsmingi jei potvynis kyla po ilgos, šaltos ir sniegingos žiemos, o prasideda vėlai ir staigiai. Didžiojoje Lietuvos dalyje didžiausio masto pavasario potvynis stebėtas 1958 m. balandžio – gegužės mėnesiais.
Upėje susidarius ledų sangrūdoms vaga pasitvenkia ir vanduo ima lietis į slėnį. Nuo tokių potvynių ne kartą yra nukentėję prie Nemuno ir Neries įsikūrę Lietuvos miestai. Ardant ledų sangrūdas, statant užtvankas tokių potvynių galima išvengti.
Kita dažna potvynio priežastis – smarkios liūtys, sukeliančios smarkius upių poplūdžius. Tokio tipo potvynių Lietuvoje (ypač Žemaitijoje) pasitaiko užsitęsus vasaros ir rudens lietums.
Mar del Plata
Mar del Plata – kurortinis miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijos rytuose, Atlanto vandenyno pakrantėje, 404 km į pietryčius nuo Buenos Airių. 553,9 tūkst. gyventojų (2007).
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvyniai upėse
Kartais potvyniai upėse kyla dėl žemės drebėjimų, ugnikalnių išsiveržimų, purvo nuošliaužų (pvz., 1941 m. purvo nuošliauža smarkiai pakėlė Santos upės vandens lygį ir ši užliejo slėnio gyvenvietes.
Mar del Plata
Istorija
Iki atvykstant europiečiams čia buvo įsikūrusios indėnų gentys (didivetai, čečetai). 1746 m. Ispanijos Karalystės įsakymu jėzuitų ordinas įkūrė gyvenvietę netoli dabartinės Laguna de los Padres, tačiau netrukus ją sugriovė indėnai. 1856 m. vėl apgyvendinta įkūrus mėsos sūdymo manufaktūras. 1874 m. vasario 10 d. įkurtas Mar del Platos (ispanų k. „Sidabro jūra“) miestas. Ypač sparčiai pradėjo augti nuo 1886 m., nutiesus geležinkelį iš Buenos Airių. Miestui būdinga europietiško stiliaus architektūra. Prabangūs viešbučiai (pirmasis Hotel Bristol įkurtas dar 1888 m.) ir kazino.
Susisiekimas
Automagistrale ir geležinkeliu sujungta su Buenos Airėmis. Triskart per dieną lėktuvų skrydžiai į sostinę iš Kolinos oro uosto.
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvyniai upėse
Su techninio pobūdžio potvyniai susiję katastrofiški užtvindymai dažniausiai įvyksta dėl įvairių priežasčių (vandens pertekliaus, seisminio aktyvumo, diversijos, techninių klaidų) sugriuvus užtvankai, dambai, pylimui (pvz., Tetono užtvankos griūtis 1976 m.). Techninio pobūdžio avarijų sukeltų potvynių kelis kartus būta ir Lietuvoje. Žinomiausi Pabradės (1957-04-15, kilo potvynis Dubingoje ir Žeimenoje) ir Padvarių (2005-08-11, kilo potvynis Akmenoje-Danėje) užtvankų pralaužimų metu kilę potvyniai.
Mar del Plata
Ekonomika
Mar del Plata – svarbus žvejybos uostas. Maisto ir žuvies apdirbimo, tekstilės ir kita pramonė. Tarptautinis turizmas.
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvyniai jūrose, ežeruose, tvenkiniuose
Jūrų, didelių ežerų, tvenkinių pakrančių objektai gali nukentėti nuo audringo vėjo sukeltų didelių bangų, ypač jei audra sutampa su jūros potvyniu. Smarkių audrų metu Klaipėdoje pakyla Danės lygis ir užlieja senamiestį.
Mar del Plata
Ekonomika
thumb|left|250px|Paplūdimys Mar del Platoje thumb|left|250px|Mar del Platos uostas
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvyniai jūrose, ežeruose, tvenkiniuose
Ypač katastrofiški potvyniai kyla dėl seisminio aktyvumo: žemės drebėjimas vandenyno dugne gali sukelti cunamio bangą, nušluojančią pakrančių gyvenvietes (pvz., 2004 m. Indijos vandenyno cunamis).
Potvynių padariniai ir kova su jais
Potvynio metu patiriama daug nuostolių: nuskęsta žmonės, gyvūnai, negrįžtamai sunaikinamos materialinės vertybės, gali būti sugriaunami ar nepataisomai pažeidžiami pastatai, sutrinka automobilių, traukinių eismas. Didelis potvynis sukelia ilgalaikę žalą: užteršiamas požeminis vanduo, vandeniui išplovus kanalizacijos ir kitas nuotėkas, šiukšles išplinta infekcinės ligos, užliejus dirbamus laukus žūsta derlius. Lietuvoje nuo potvynių dažniausiai nukenčia Nemuno deltos regionas: beveik kasmet pavasario potvynio metu apsemiamas Šilutės-Rusnės kelias, sutrinka susisiekimas su atokiau išsidėsčiusiomis gyvenvietėmis.
Mar del Plata
Šventės
1995 m. Mar del Platoje surengtos Panamerikos Žaidynės.
Potvynis (stichinė nelaimė)
Potvynių padariniai ir kova su jais
Siekiant apsisaugoti nuo upių keliamų potvynių įrengiamos užtvankos, nutekamieji kanalai, dambos, pylimai, polderių sistemos, jūrų, ežerų pakrantėse įrengiami dirbtiniai barjerai, barjerinės salos, plečiami paplūdimiai. Potvynių padažnėjimą itin lemia miškų kirtimas, melioracija (spartina vandens nutekėjimą į upes), visuotinis klimato atšilimas (dažnesnės liūtys, uraganai, spartus ledynų tirpsmas).
Mar del Plata
Sportas
Mieste 1978 m. vyko XI pasaulio futbolo čempionatas. Mar del Platos mieste startavo 2012 m. Dakaro ralio lenktynės.
Oma (reikšmės)
Žodis oma reiškia:
Taip pat:
Potvynis (stichinė nelaimė)
Nuorodos
[http://www.senujuvilnieciuainiai.lt/potvynis.html 1931 m. potvynis Vilniuje]
1997 m. FIFA konfederacijų taurė
'''1997 m. FIFA konfederacijų taurė''' – trečiasis Konfederacijų taurės turnyras (iki tol vadintas Karaliaus Fahdo taure), 1997 m. gruodžio 12-21 d. vykęs Saudo Arabijoje. Tai buvo pirmasis FIFA, o ne Saudo Arabijos organizuotas Konfederacijų taurės turnyras, ir paskutinis turnyras, vykęs Saudo Arabijoje. Šiame turnyre dalyvavo 8 komandos, pirmą kartą atstovavusios visų žemynų federacijas. Čempionais tapo pasaulio čempionai Brazilijos futbolininkai.
Dalyviai
1 pateko, nes šeimininkai laimėjo Azijos žemyno taurę
2 Europos čempionai vokiečiai dalyvauti atsisakė
Imbieriniai
Šeimoje 48 gentys ir apie 1000 rūšių.
Gentys
ir kt.
Liasnaja
Liasnaja  – upė vakarų Baltarusijoje. Upė teka Belovežo girioje. Dešinysis Vakarinio Bugo intakas. Upės ištakos yra Levaja Liasnajos ir Pravaja Liasnajos upių santakoje. Į upę įteka Kryvulios, Liutajos, Gradavkos ir Tačijos upės. Volynės metraštyje upė užrašoma kaip Losna.
Armėnijos revoliucinė federacija
Armėnijos revoliucinė federacija, (ARF, arm.: Hay Heghapokhakan Dashnaktsutiun, sutrumpintai: Dashnaktsutiun, Dashnak, Tashnak) – seniausia Armėnijos politinė partija, veikianti Armėnijoje, Kalnų Karabache ir Libane. Nacionalistinė, socialistinė, demokratinė ir revoliucinė partija, siekianti atkurti laisvą, nepriklausomą ir vieningą Armėniją.
Kovoje už nepriklausomybę
ARF įkurta 1890 m. kaip koordinuojantis revoliucinis organas. 1918 m. dašnakų vadovaujami armėnai iškovojo dalies savo žemių nepriklausomybę nuo Turkijos, 1918 m. vasario mėn. buvo sudarytas Užkaukazės seimas, bet, prasidėjus Turkijos invazijai, 1918 m. gegužės 28 d. paskelbta Armėnijos respublika. ARF buvo valdanti partija.
Į pagalbą Armėnijai atėjusi Antantė privertė turkus išeiti, tačiau 1920 m. lapkričio 29 d. armėnai buvo priversti paklusti sovietų Rusijos ultimatumui. 1921 m. ARF organizavo sukilimą prieš Rusijos komunistų invaziją, bet pralaimėjo. ARF toliau veikė tik užsienio diasporoje.
Atgimimas
2003 m. parlamento rinkimuose gavo 8 vietas iš 131, taip pat dvi vietas Armėnijos vyriausybėje. 2005 m. partijos atstovų parlamente padaugėjo iki 11, ji su Armėnijos respublikonų partija ir centristine Teisingumo partija sudarė valdančiąją koaliciją.
2005 m. rinkimuose į Kalnų Karabacho parlamentą ARF gavo 9 iš 33 vietų.
ARF taip pat turi 6 vietas iš 128 Libano Nacionalinėje asamblėjoje.
Struktūra
Pasaulinis partijos kongresas renka ARF biurą ir Armėnijos asamblėją. Biuras sudaro Vykdomąją tarybą.
JAV leidžia dienraščius „Asbarez“, dalį jo tiražo – anglų kalba, „Armenian Weekly“, savaitraštį „Hairenik“, Irane – dienraštį „Alik“, Armėnijoje savaitraštį „Jerkir“.
Būstinė Londone. SI narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., konsultacinė narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Virgilijus Valančius
Virgilijus Valančius (g. 1963 m. birželio 12 d. Plungėje) – teisininkas, teisėjas, MRU profesorius, buvęs Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo vadovas.
Teisinė karjera
1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1998 m. iki 2000 m. Lietuvos teisės universitete studijavo ir baigė doktorantūros studijas, 2000 m. apgynė socialinių mokslų (teisės krypties) daktaro disertaciją.
Stažavosi užsienio valstybėse kaip Prancūzija (1993, 1996 m.); Austrija (1993 m.); JAV (1994; 1996 m.); Vokietija (1995; 1998 m.); Škotija (1996 m.); Olandija (1996; 1998; 2001 m.); Suomija (1996; 1999 m.); Ispanija (1995; 1996; 2001 m.); Danija ir Liuksemburgas (1997); Šveicarija (1997; 1999 m.) ir kitur.
Nuo 1986 m. iki 1990 m. rajono prokuratūros stažuotojas, prokuroro padėjėjas, vyr. prokuroro padėjėjas; LR generalinės prokuratūros skyriaus prokuroras, nuo 1991 m. iki 1994 m. Vilniaus 1 apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 1995 m. iki 2002 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, Civilinių bylų skyriaus pirmininkas, nuo 2002 m. iki 2008 m. lapkričio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 2008 m. lapkričio mėn. LVAT teisėjas.
Pedagoginė veikla
Nuo 1997 m. iki 1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas, nuo 1998 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Šeimos ir civilinio proceso katedros dėstytojas, vedėjas.
Nuo 1999 m. Tarptautinės teisėjų mokyklos (CEELI instituto, Praha) kviestinis lektorius; nuo 1998 m. žurnalo „Justitia" redaktorių kolegijos narys, nuo 1997 m. iki 1998 m. Lietuvos teisėjų mokymo centro valdybos narys.
Dalyvavo regiant teisė aktus, buvo LR civilinio proceso kodekso rengimo (1995–2001) darbo grupės vadovas, LR teismų įstatymo naujos redakcijos (2000) rengimo darbo grupės narys, kitų teisės aktų rengimo dalyvis, Jungtinių Tautų inicijuoto Lietuvos teisėjų mokymo centro veiklos įvertinimo darbo grupės narys (2000).
Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) sutaikymo ir arbitražo teismo arbitras (nuo 1998 m.).
Kita informacija
Vedęs; turi 2 vaikus.
Moka anglų, rusų, prancūzų kalbas.
Lumpė
Lumpė – upelis Pagėgių savivaldybėje; Piktupės kairysis intakas. Prasideda Bitėnų miško šiauriniame pakraštyje, ties Pempynės kaimu. Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Piktupę į pietryčius nuo Piktupėnų, 4,6 km nuo jos žiočių.
Turi 2 kairiuosius bevardžius intakus. Visa vaga sureguliuota. Prie Lumpės įsikūrusios Palumpių ir Lumpėnų gyvenvietės.
Istorija
Lumpė (Lümpe) minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose.
Vilniaus gubernija
Vilniaus gubernija – Rusijos imperijos gubernija, Vilniaus generalgubernatorijos dalis. Įkurta 1795 m., gyvavo iki 1915 m. (su pertrauka 1797–1801 m.). Centras – Vilnius.
Istorija
Vilniaus gubernija sudaryta po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalinimo 1795 m. gruodžio 25 d. iš buvusių LDK žemių – dabartinės Lietuvos teritorijos (be Užnemunės, Klaipėdos krašto) ir dalies vakarų Baltarusijos. 1796 m. rugpjūčio 18 d. ji tapo Vilniaus vietininkyste, o 1796 m. gruodžio 23 d. buvo panaikinta sujungiant su Slanimo gubernija į naują Lietuvos guberniją. Pastaroji 1801 m. rugsėjo 21 d. vėl buvo išskaidyta į Lietuvos Vilniaus guberniją (pavadinimas naudotas iki 1840 m.) ir Lietuvos Gardino (buvusią Slanimo) guberniją.
EuroBasket 2011 D grupė
EuroBasket 2011 D grupė buvo viena iš keturių 2011 m. Europos krepšinio čempionato pirmo etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko Klaipėdos arenoje nuo rugpjūčio 31 iki rugsėjo 5 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateko pirmos trys komandos – Rusija, Slovėnija ir Gruzija.
Vilniaus gubernija
Istorija
1819 m. nuo Lietuvos Vilniaus gubernijos atskirtas Palangos–Šventosios pajūrio ruožas ir prijungtas prie Kuršo (Kurliandijos) gubernijos, kad būtų paprasčiau administruoti. 1842 m. gruodžio 30 d. iš 7 Vilniaus gubernijos apskričių sudaryta Kauno gubernija, prie likusių Vilniaus gubernijos apskričių (Vilniaus, Ašmenos, Švenčionių, Trakų) prijungtos Minsko gubernijai priklausiuosios Dysnos apskritis ir Vileikos apskritis, taip pat Gardino gubernijai priklausiusi Lydos apskritis, suformuota Vilniaus gubernija su 7 apskritimis. 1845 m. birželio 21 d. patvirtintas Vilniaus gubernijos herbas.
Administracinis suskirstymas
1796 m. rugpjūčio 19 d. (senuoju kalendoriumi – rugpjūčio 8 d.) įkurta 11 apskričių: Ašmenos, Breslaujos, Kauno, Raseinių, Šiaulių, Telšių, Trakų, Upytės (arba Panevėžio), Užnerio, Vilkmergės, Vilniaus. Atėjus į sostą naujam imperatoriui Pavelui I, 1796 m. gruodžio 23 d. prie Vilniaus gubernijos prijungta Slanimo gubernija (8 apskritys – Brastos, Gardino, Lydos, Kobryno, Naugarduko, Pružanų, Slanimo, Valkavisko), taip sudarant Lietuvos guberniją. Pastaroji buvo atšaukta 1801 m. rugsėjo 21 d., sugrąžinant senosios Vilniaus gubernijos ribas su 11 apskričių. 1829 m. patikslinta Vilniaus gubernijos riba su Kuršo gubernija.
1840 m. sausio 5 d. buvo panaikinta Trakų apskritis, gubernijoje paliekant 10 apskričių (Ašmenos, Raseinių, Šiaulių, Švenčionių, Telšių, Upytės arba Panevėžio, Vilkmergės, Vilniaus, Zarasų). 1842 m. gruodžio 30 d. pasirašytas caro įsakymas, kuriuo siekiama subalansuoti Šiaurės vakarų gubernijas gyventojų ir ploto atžvilgiu, sudarant Kauno guberniją iš šiaurinių Vilniaus gubernijos apskričių (Raseinių, Šiaulių, Telšių, Upytės arba Panevėžio, Vilkmergės, Zarasų, dalies Kauno). Pietinės apskritys liko Vilniaus gubernijai (Ašmenos, Švenčionių, Vilniaus), iš Gardino gubernijos perduota Lydos apskritis, iš Minsko gubernijos – Dysnos ir Vileikos apskritys, o iš dalies Kauno apskrities atkurta Trakų apskritis. Šis įsakymas įsigaliojo 1843 m. liepos 13 d. Taip sudarytos 7 apskritys išliko iki gubernijos panaikinimo XX a. pradžioje.
1913 m. buvo 147 valsčiai, 956 seniūnijos, 10 miestų, 1 posadas, 23 103 kitos gyvenvietės.
Gyventojai
1834 m. VIII revizijos metu gubernijoje buvo 788 516 gyventojų. 1897 m. surašymo metu Vilniaus gubernijoje gyveno 1 591 000 žmonių, iš jų apie 37 proc. raštingi. Lietuviškose apskrityse tuo metu buvo 738 943 gyventojai.
Etninė sudėtis (1904 m.)
Izabelė I
Izabelė I (1451 m. balandžio 22 d., Madrigalis, Kastilija ir Leonas, Ispanija – 1504 m. lapkričio 26 d., Medina del Kampas, ten pat) – ilgametė Kastilijos ir faktiškai visos Ispanijos valdančioji karalienė, valdžiusi kartu su savo vyru Ferdinandu II. Suvienijo ispanų žemes, įtvirtino katalikybę, įsteigė inkviziciją, išvijo iš šalies žydus ir maurus.
Astūrijos princesė nuo 1468 m. liepos 5 d. iki 1474 m. gruodžio 11 d. Kastilijos ir Leono valdančioji karalienė, valdė nuo 1474 m. gruodžio 11 d. iki mirties. Sicilijos karalienė nuo 1469 m. spalio 19 d. iki mirties. Aragono, Majorkos ir Valensijos karalienė, Barselonos grafienė nuo 1479 m. sausio 20 d. iki mirties. Neapolio karalienė nuo 1503 m. gruodžio 29 d. iki mirties.
Mažoji ožiažolė
Mažoji ožiažolė (Pimpinella saxifraga) – salierinių (Apiaceae) šeimos ožiažolių (Pimpinella) genties augalas. Savaime paplitęs Europoje, Centrinėje Azijoje, Mažojoje Azijoje ir Kaukaze, taip pat ir Lietuvoje.
Ekologija
thumb|left|250px| Auga sausose pievose, dirvonuose, palaukėse, pamiškėse, miškuose, miško aikštelėse, žolėtuose šlaituose, pylimuose, pakelėse, bergždynuose. Dažniausiai įsikuria nedrėgnuose, lengvuose, gerai įšylančiuose dirvožemiuose. Iš to, kad augalas apaugęs plaukeliais, lapų paviršius mažas, sprendžiama apie jo kserofiliškumą, prisitaikymą prie sausros.
Mažoji ožiažolė yra siauradryžio marguolio (Zygaena minos) lervų maisto šaltinis. Žiedus lanko bitės.
Biologija
Tai daugiametis, iki 60 cm aukščio, šiek tiek kvepiantis žolinis augalas. Turi šakotą liemeninę šaknį. Stiebas status, apvalus, briaunotas, smulkiai vagotas. Lapų nedaug, ypač ant stiebo, keli didesni išauga arti stiebo pagrindo. Beveik visi lapai prie pamato būna neporomis plunksniški, o viršutiniai – smulkūs. Prie pamato sudėtiniai, ilgakočiai lapai su kiaušiniškais, stambiai dantytais lapeliais, savotiškos formos. Stiebo lapai plunksniškai suskaldyti labai siauromis skiltelėmis. Lapų makštys nedidelės ir neplačios. Šios rūšies įvairios formos būna pamatiniai lapai, jie gali būti ir smulkiai suskaldyti.
Žiedynas – 5-8 cm skersmens skėtis, kuriame yra 6-12 skėtukų. Vainiklapiai penki, iki 1 mm ilgio. Vainikėlis 5 mm skersmens, baltos spalvos. Kuokeliai penki. Nei skraistės, nei skraistelės žiedynai neturi.
Jaunabudė
Jaunabudė – nuosėdinių (Cortinariaceae) šeimos grybų gentis.
Grateliai
Grateliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Siesikų, prie kelio.
Jaunabudė
Lietuvoje auga:
Mažoji ožiažolė
Naudojimas
Kaip vaistažolę reikia vartoti atsargiai, nes jos žaliavoje yra furokumarinų ir gali sukelti fotodermatozes. Šaknis turi eterinio aliejaus, kuris naudojamas kaip gardiklis, pimpilino ir kt. Lapai turi diuretiko, prakaitą skatinančių, malšinančių uždegimus, skrandžio sutrikimus savybių. Jauni lapai tinkami vartoti maistui. Sėklas galima vartoti nuo vidurių pūtimo.
Porūšiai
Yra iškiriami du porūšiai ir trys varietetai:
Konstantinas Leontjevas
Konstantinas Leontjevas (, 1831 m. sausio 25 d. Kudinovas, Kalugos gubernija – 1891 m. lapkričio 14 d. Sergijevo Posadas) – rusų filosofas, rašytojas, diplomatas.
Biografija
1849–1854 m. Maskvos universitete studijavo mediciną. Krymo karo savanoris, nuo 1863 m. dirbo diplomatu.
Jo filosofijos pagrindas – gyvenimo estetikos samprata. Anot jo, yra du būties sandai: kylančiojo ir smunkančiojo, arba regresuojančiojo, gyvenimo. Pirmenybę teikė despotiškam, ne demokratiniam visuomenės valdymui. Stabilią būtį ir gražias jos formas, pasak jo, galima sukurti remiantis nelygybe, hierarchija, griežta drausme, susilaikymu ir paklusnumu. Žmonijos pažangos liberali idėja, kad įmanoma pagerinti visų žmonių gyvenimą, iškreipianti krikščionybės, kuri teigia, kad kančia ir blogis neišvengiami, esmę. Jo idėja apie Rusijos Rytų sąjungą kovoje su išsigimstančiais Vakarais turėjo įtakos panslavizmui, eurazizmui. Leontjevas griežtai pasisakė prieš liberalųjį kosmopolitizmą, egalitarizmą, demokratizaciją, jo ideologijos pamatas buvo bizantizmas – dvasingumas, monarchizmas, luominė hierarchija.
Grožinėje kūryboje ryški Žorž Sand, I. Turgenevo įtaka, vaizduojamas kaimo, dvarininkų gyvenimas, pritariama socialinė nelygybei.
AB Vingriai
Istorija
Lietuvos TSR LŪT Staklių ir įrankių pramonės valdybos staklių gamykla „Komunaras“ įkurta 1959 m. Pagrindinė gamyklos produkcija – stalinės gręžimo ir universalios frezavimo staklės. 1991 m. sausio 15 d. gamykla pervadinta Valstybine Vilniaus staklių gamykla. 1995 m. kovo 17 d. gamykla restruktūrizuota į AB „Vingriai“. 2002 m. AB „Vingriai“ susijungė su AB „Šlifavimo staklės“.
Lizdeikiai (Lenkija)
Lizdeikiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Rūtelės, apie 25 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 133 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
UEFA čempionų taurė 1980–1981 m.
UEFA čempionų taurė 1980–1981 m. – 26-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1980 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1981 m. gegužės 28 d. finale laimėjęs prieš.
Kernavas
Kernavas – ežeras pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, apie 13 km į šiaurės rytus nuo Pabarės, 6 km į pietus nuo Rūdninkų. Telkšo Rūdninkų girioje, Kernavės aukštapelkėje. Ežeras ovalios formos: ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,1 km, plotis iki 0,95 km. Altitudė 145,2 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras yra Kernavo telmologiniame draustinyje.
Pietuose išteka Visinčios intakas Kernavė (Merkio upės baseinas).
Leita
Leita  – upė Austrijoje ir Vengrijoje; Dunojaus dešinysis intakas.
Prasideda Vienos baseino rytuose, susiliejus Švarcos ir Piteno upėms. Pradžioje teka į šiaurės rytus, paskui į pietryčius. Tarp Ebenfiurto ir Leitaprodersdorfo bei tarp Bruko prie Leitos ir Gatendorfo Leita sudaro sieną tarp Žemutinės Austrijos ir Burgenlando, kuri iki 1921 m. buvo siena tarp Austrijos ir Vengrijos. Netoli Nikelsdorfo įteka į šiuolaikinę Vengriją. Įteka į Dunojaus atšaką (Mossoni-Duna) ties Mošonmadjarorvaru.
Ant Leitos įrengtos kelios hidroelektrinės. Prie Leitos įsikūrę Vyner Noištado, Bruko prie Leitos, Mošonmadjarorvaro miestai.
Voversiai
Voversiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Jasų.
Jurgis III
thumb|left|120px|Jurgio III monograma
Jurgis III (gimė – 1738 m. birželio 4 d. Londonas; mirė 1820 m. sausio 29 d. Vindzoro pilis) – D. Britanijos karalius (1760–1820), Hanoverio kurfiurstas (1760–1814 m.) ir karalius (1814–1820 m.).
Biografija
Karaliaus Jurgio II vaikaitis.
Valdymas
Remdamasis torių partija mėgino nuo valstybės valdymo nušalinti vigus ir sustiprinti monarcho valdžią. Su ministru pirmininku F. Northu Š. Amerikoje vykdė politiką, dėl kurios kilo Amerikos nepriklausomybės karas trukęs nuo 1775 iki 1783 m. Karas baigėsi D. Britanijos pralaimėjimu. Nuo 1765 m. Jurgis III sirgo (manoma, porfirija). 1788 m. Parlamentas svarstė galimybę valdžią perduoti sūnui Velso princui Jurgiui, bet kitais metais Jurgio III sveikata pagerėjo. Būdamas karalius ir neparlamentinės valdžios šalininkas, Jurgis III rėmė D. Britanijos karus su revoliucine Prancūzija ir Napoleonu I (1793–1815 m.). 1806 m. Jurgis III apako, 1811 m. tapo neveiksnus. Iki Jurgio III mirties regentu buvo sūnus, 1820 m. tapęs karaliumi Jurgis IV.
Žemaitis (Čikaga)
Žemaitis – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1912–1913 m. (kitomis žiniomis – 1910–1911 m.) Čikagoje. Leido ir redagavo kunigas Urbonas.
Jarmulka
thumb|200px|Aksominė jarmulka, nešiojama modernių ortodoksų, konservatyviųjų ir reformuotųjų judaistų
Jarmulka (, taip pat kipa, ) – tradicinė žydų vyrų kepurėlė. Tai nedidelė apvali (megzta arba siūta) kepurėlė, nešiojama ant pakaušio. Nešiojama atskirai ar po viršutine kepure. Kartais pritvirtinama prie plaukų segtuku.
Jarmulkos nešiojimas yra paprotys, o ne religinė norma: niekur Toroje ar Talmude nenurodyta, kad judėjai turėtų nešioti galvos apdangalą. Žydų ortodoksų bendruomenėse vyrai jarmulkas nešioja nuolat. Neortodoksinėse bendruomenėse jarmulkos nešiojamos tik maldos metu, lankantis sinagogoje ar per kitus ritualus. Reformistinis judaizmas kipos nešiojimą laiko neprivalomu. Nereligingi žydai kipą užsideda lankydami sinagogą, gedulo metu ar švenčiant bar-micvą. Ortodoksinį judaizmą išpažįstančios moterys jarmulkos niekada nenešioja, tačiau ištekėjusios moterys galvą dengia skarele ar peruku (ištekėjusios moters plaukus gali matyti tik jos vyras). Ir, nors tradiciškai kipa yra grynai vyriškas galvos apdangalas, pasitaiko moterų, išpažįstančių konservatyvų arba reformistinį judaizmą, nešiojančių kipą.
Samariečiai kadaise nešiojo savitą mėlyną galvos apdangalą tam, kad lengvai atskirtų samariečius nuo žydų. Tuo tarpu žydai nešiojo baltos spalvos galvos apdangalą. Šiais laikais samariečiai dažniausiai nešioja kipą tik maldos, šventinių apeigų, šabo arba religinių švenčių metu.
Tipai ir variacijos
Šiais laikais galima rasti spalvotų kipų, kurios simbolizuoja mėgstamų sporto komandų atributiką ar spalvas. JAV vaikų kipos gali būti su animacinių ar meninių (pvz., Žvaigždžių karų) filmų veikėjais. Kai kurios žydų mokyklos to netoleruoja ir draudžia netradicinių kipų nešiojimą. Kipos yra gaminamos taip pat ir moterims.
Jarmulkos nešiojamos ne žydų
Nors tai neprivaloma, jei ne žydai nešioja kipą sinagogoje tai laikoma pagarbos ženklu. Jarmulką, rodydami pagarbą žydų tradicijoms, užsideda, pvz., valstybių vadovai, besilankantys Izraelyje.
Blang Kedžerenas
Blang Kedžerenas  – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Ačeho regiono rytuose, kalnuose. Gadžo Lueso regencijos centras. Svarbus transporto mazgas: keliai į Takengoną, Kutacanę, Langsą.
Dobropolis
Dobropolis  – kaimas Lenkijos rytuose, Virikų valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žemaitis (laikraštis)
Žemaitis – Plungės rajono laikraštis, einantis nuo 1948 m. lapkričio 1 d. Plungėje.
Istorija
Iki 1950 m. Plungės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Plungės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – Plungės rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Antikva“.
1948 m. ėjo kartą, 1949–1951 m. – du kartus, vėliau – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1963 m. vadinosi „Socialistinis kelias“, nuo 1963 m. – „Kibirkštis“, nuo 1990 m. spalio 1 d. – „Žemaitis“. Tiražas 1948 m. – 1000 egz., 1957 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 5000 egz. 2011 m. antradienio tiražas – 5100 egz., penktadienio – 7500 egz.
Redakcijoje dirbo: Danguolė Ažaneckienė, Algimantas Brikas, Vladas Gaudiešius, Česlovas Gedvilas, Jonas Virketis, Alfredas Zdramys.