cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indonezijos istorija
Olandams suteikus Indonezijai nepriklausomybę tikėtasi, kad Sukarnas – pirmasis prezidentas – sugebės konsoliduoti didžiulę šalį, susidedančią iš tūkstančių salų ir 300 etninių grupių. Paskelbus laisvus rinkimus susikūrė virš 150 partijų, kurių veikimas ėmė stumti šalį į chaosą. Daugybė partijų naujajame parlamente faktiškai reiškė vyriausybės paralyžių, dėl to Sukarnas parlamentą paleido ir perėjo prie autoritarinio valdymo, vadinto „valdoma demokratija“. Pradėta vykdyti nacionalizavimo ir raštingumo didinimo kampanijos.
Vienintele stipria jėga valstybėje liko kariuomenė, kurios pulkininkas Suhartas 1965 m. įvykdė valstybės perversmą ir nuvertė Sukarną.
Siekdamas konsoliduoti savo valdžią, Suhartas uždraudė visas politines partijas, privertęs jas susijungti į dvi grupes (musulmoniškos ir nemusulmoniškos). Šios dvi partijos turėjo konkuruoti su valdžios partija, kuri laimėdavo visus rinkimus. Tokia situacija tęsėsi iki 1997 m. ekonominės krizės, kuri lėmė didelį Indonezijos ekonomikos nuosmukį bei sumažino valdančiojo režimo populiarumą.
Po didelių riaušių ir neramumų 1998 m. gegužę Suhartas savanoriškai atsisakė valdžios ir perdavė ją viceprezidentui B. J. Habibiui, kuris surengė laisvus rinkimus. 1999 m. spalį naujuoju prezidentu tapo Abdurahmanas Vahidas (Abdurrahman Wahid). Tuo pačiu metu prasidėjo neramumai Rytų Timore, kurio gyventojai siekė nepriklausomybės. Po korupcijos skandalo 2001 m. liepą A. Vahidas atsistatydino. Prezidente tapo Megavati Sukarnoputri (Megawati Sukarnoputri). 2002 m. Rytų Timoras galiausiai tapo nepriklausomas.
Filipininis ilgakulnis
Filipininis ilgakulnis (Tarsius syrichta) – ilgakulninių (Tarsiidae) šeimos primatas.
Naktinis gyvūnas, kuris naktį ieško pagrindinio savo maisto – vabzdžių. Dieną miega.
Gali pasukti galvą 180 laipsnių, turi dideles akis, kurios palyginus su kūnu yra didžiausios žinduolių tarpe.
Paplitęs Filipinuose, Sumatroje. thumb|210px|left|Filipininis ilgakulnis (Tarsius syrichta)
Stepas Janušonis
Stepas Janušonis (1933 m. gegužės 11 d. Pasvalio vienkiemis, Pasvalio valsčius – 2008 m. rugpjūčio 10 d.) – Lietuvos radijo inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1981–1991 m. LSSR mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto sektoriaus, laboratorijos vadovas, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotojas technologijai. 1991–1998 m. bendrovės „Saulės energija“ viceprezidentas. Nuo 1998 m. Mokslininkų sąjungos instituto direktorius. 1999 m. Lietuvos nacionalinės saulės programos 2000–2005 m. koordinatorius. Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – dirbtinių planarinių sistemų formavimasis, jų taikymas mikroelektronikoje, nanotechnologijoje, saulės elementų technologijoje, atsinaujinančių energijos šaltinių plėtra Lietuvoje. 21 išradimas (iki 1984 m.).
Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Metelių kaime, Metelio ežero vakariniame ir Dusios ežero rytiniame krante. Klasicistinė, turi neobaroko architektūros bruožų.
Istorija
Povilas Sapiega 1619 m. pastatė bažnyčią, jai dovanojo dešimtinę iš Metelių dvaro, Padusio kaimą (4 valakai su 6 šeimomis) ir dar 3 valakus; įkurta parapija. 1655 m. bažnyčią sudegino Rusijos kariuomenė. Vėliau pastatyta laikina maldykla. Ją retkarčiais aptarnaudavo Simno klebonas. Po 1711 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Nuo 1750 m. rašytos metrikų knygos.
1784 m. paskirtas klebonas Motiejus Riškevičius bažnyčią rado be bokštų, kiauru stogu. 1785 m. gerokai remontuota, pastatyta nauja varpinė. 1807 m. rugpjūčio 12 d. į medinę bažnyčią trenkė žaibas ir ji sudegė. Kunigas Ignas Žibanavičius 1807 m. pastatė koplyčią, 1819–1822 m. – dabartinę mūrinę bažnyčią. Ją 1825 m. konsekravo pavyskupis Augustinas Polikarpas Marcejevskis. 1885 m. bažnyčiai pristatyti bokštai, iš naujo išmūryti pamatai, pažemintas stogas. Po 1890 m. kunigas Vincentas Jurgilas pamokslus pradėjo sakyti ir giedoti lietuviškai. 1905 m. pastatyta mūrinė klebonija ir prieglauda. 1914 m. Rusijos kareiviai išsivežė 3 bažnyčios varpus. 1906 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. įkurta biblioteka - skaitykla. 1914 m. pradėti statyti „Žiburio" namai. Bažnyčioje 1909 m. įrengti J. Garalevičiaus pagaminti vargonai.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, turi neobaroko architektūros bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su siauresne ir žemesne apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi mūrinė varpinė, vienaaukštė klebonija.
Džhukaro kultūra
Džhukaro kultūra – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1928 m. indų archeologo N. Madumdaro tyrinėtą Džhukaro (Pakistanas) gyvenvietę.
Arealas
Džhukaro kultūra 1900-1600 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Pakistane ir Indijoje (Indo slėnis). Džhukaro kultūra pakeitė Harapos kultūrą. Džhukaro kultūrai būdingiausia archeologinė medžiaga yra iš Čanhu Daro gyvenvietės (Sindas), datuojamos 4000-1700 m. pr. m. e., kuri leidžia teigti, kad tarp Harapos kultūros ir Džhukaro kultūros buvo pertrauka.
Kultūra
Rasti dirbiniai turi įvairių Indostano, Beludžistano ir Vidurio Rytų regionų kultūrų elementų. Kultūrai būdinga dvispalvė keramika, puošta įv. ornamentais, ir antspaudai, pagaminti iš akmens, molio ir fajanso, varinės segės bei pentiniai kirviai. Žmonės gyveno iš degtų plytų statytuose namuose, vertėsi žemdirbyste (augino kviečius, miežius, ryžius), gyvulininkyste (laikė buivolus, avis, ožkas, kiaules), žvejyba ir medžiokle. Jie prekiavo su kitomis Indijos sritimis.
Švedė
Išteka iš Aleksandrijos dvaro teritorijoje esančių Lepšių šaltinių ir teka į šiaurę. Už 0,4 km įteka į Švedės tvenkinį, už jo kerta kelią Ginkūnai – Aleksandrija, kelią Šiauliai – Pakruojis, teka pro Šapnagius, toliau iš dalies melioruota vaga kerta kelią Šiauliai – Joniškis ir už jo įteka į Kulpę. Apie 1960 m. melioratoriai upelio vagą sureguliavo, o buvusias šlapias pievas prie upelio pavertė dirbamais laukais.
Pavadinimas kilęs nuo žodžio Švedija, nes 1656 m. prie upelio buvo sumušta švedų kariuomenė. Dirbdami melioratoriai dešinėje upelio pusėje, už 400–500 metrų į šiaurės vakarus nuo Joniškio plento, surado keletą archeologinių radinių – švediško tipo masyvią kalavijo rankeną, geležinio ietigalio įmovą, trinamųjų girnų dalį, labai surūdijusių žvaigždinių pentinų likučių, balno kilpos dalį, tačiau traktorininkai viską numetė ir užarė. Žuvininkų kaimo pakraštyje prie Švedės tvenkinio yra kalva, vadinama švedkapiu, kita kalvelė vadinama maro kapeliais.
Storasnapis kuoduotasis pingvinas
Storasnapis kuoduotasis pingvinas (Eudyptes pachyrhynchus) – pingvinų būrio paukštis.
Paplitimas
Endeminis Naujosios Zelandijos paukštis, aptinkamas Fiordlando salos rytinėje pakrantėje bei Stiuarto saloje. Populiaciją sudaro 5 500 – 7000 individų.
Išvaizda
Vidutinio dydžio pingvinas. Kūno ilgis 55 - 60 cm, o svoris – 4 kg. Nugara ir sparnų išorinė pusė mėlynai juoda. Galva ir gerklė tamsesnės už nugarą, skruostuose 3 – 6 balti dryžiai. Pilvas ir sparnų vidinė pusė balta. Virš antsnapio, akių yra geltonų, ilgų plunksnų kuokštai. Rainelė rudai raudona. Snapas yra storas, oranžinės spalvos. Virš snapo yra juoda, plikos odos juostelė. Patelių snapai yra mažesni už patinų. Kojos ir pėdų viršus – rožiniai, o padai yra juosvai rudi. Pirštai sujungti plaukiojamąja plėve.
Jauniklių nugara pilkai ruda, pilvas baltas. Smakras ir gerklė išmarginti baltai. Geltonų plunksnų kuokštai reti.
Biologija
Biotopas – brandūs pakrantės miškai ir tankūs krūmynai. Baikštūs, aktyvūs naktį paukščiai. Dieną slepiasi netoli perimviečių. Didžiąją savo gyvenimo praleidžia atvirame vandenyne. Medžiodami laikosi pavieniui. Minta kriliu ir kitais vėžiagyviais, žuvimi, kalmarais. Balsas: aukštas, garsus trimitavimas ir žemas šnypštimas, burzgimas.
Monogamai. Birželio – liepos mėnesiais į perimvietes grįžta patinai, patelės pasirodo dviem savaitėmis vėliau. Lizdus krauna drevėse, urvuose, po tankiai suaugusiais augalais. Patinas iškloja lizdą šakelėmis ir žole. Peri mažose kolonijose. Lizdavietės viena nuo kitos išsidėsčiusios kelių metrų atstumu.
Dėtyje du šviesiai žali kiaušiniai. Pirmas kiaušinis mažesnis už antrąjį, pastarasis padedamas 3 – 6 dienomis vėliau. Perėjimas trunka 31 – 36 dienas. Peri abu tėvai, pasikeisdami kas 5 – 10 dienų. Pirmas išsirita iš antro kiaušinio jauniklis. 12% atvejų išauginami abu jaunikliai. Pirmosiomis dienomis jaunikliai šildosi ir slepiasi po patino pilvo odos raukšle, o maitina patelė. Lizde jaunikliai būna 23 – 25 dienas, kol užauga pirmosios plunksnos. Tada jaunikliai palieka lizdą ir buriasi į „ lopšelius“. Maistu rūpinasi abu tėvai. 75 dienų jaunikliai apsiplunksnuoja ir išplaukia į jūrą. Lytiškai subręsta 5 metų.
Baigę maitinti jauniklius suaugę pingvinai intensyviai maitinasi ir priauga po 2 kg svorio. Šeriasi 3 savaites. Ataugus naujoms plunksnoms išplaukia į jūrą.
Apsauga
Viena iš rūšies apsaugos priemonių - plėšrūnų skaičiaus reguliavimas.
Bronza
thumb|190px|right|Statula išlieta iš bronzos. Bronza – vario lydinys su alavu, arsenu ar kitais metalais bei pusmetaliais, išskyrus lydinius su cinku (žalvarį) ir nikeliu. Taip pat į lydinį dažnai įmaišoma cinko ar švino.
Atsižvelgiant į pagrindinį legiravimo elementą, bronzas įprasta skirstyti į dvi grupes:
Alavinė bronza yra seniausia, geriausių mechaninių, gerų liejamųjų savybių, labai atspari korozijai, turi antifrikcinių savybių, kadangi joje yra alavo, dvigubai brangesnė už žalvarį.
Bronzos amžius pavadintas dėl prasidėjusio dažno šio lydinio naudojimo.
Istorija
Bronzos atradimas leido žmonėms sukurti metalinius daiktus, kurie buvo daug geresni už prieš tai turimus. Įrankiai, ginklai, šarvai ir keletas statybinių medžiagų, kaip dekoracinės plytelės, padarytos iš bronzos buvo stipresnės ir patvaresnės negu akmuo ir varis. Pradžioje, bronza buvo pagaminta iš vario ir arseno - tai arseninė bronza. Vėliau buvo naudotas alavas. Alavo bronza buvo geresnė už arseno, nes lydymo procesas buvo paprastesnis ir lengviau buvo sukurti tvirtą lydinį. Be kita ko, alavas, skirtingai nuo arseno, nėra toksiškas.
Seniausi bronzos lydiniai iš alavo datuojami iki vėlyvojo IV tūkst. pr. m. e. Susoje (Iranas) ir keletas senovinių vietovių Kinijoje, Luristane (Iranas) ir Mesopotamijoje (Irakas).
Vinsas Janušonis
Vinsas Janušonis (g. 1950 m. sausio 23 d. Alytuje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1976 m. baigė Kauno medicinos institutą.
1976–1977 m. Klaipėdos miesto ligoninės gydytojas internas, 1977–1979 m. apylinkės gydytojas terapeutas. 1979–1981 m. šios ligoninės poliklinikos vedėjas, 1982–2000 m. ir 2001–2023 m. ligoninės vyr. gydytojas. 1993 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius. 1994–2000 m. Lietuvos gydytojų vadovų sąjungos prezidentas. 2000–2001 m. LR sveikatos apsaugos ministras. Nuo 2001 m. Nacionalinės sveikatos priežiūros įstaigų asociacijos prezidentas.
1996–2003 m. Kauno medicinos universiteto Psichofiziologijos ir reabilitacijos instituto mokslinės tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Klaipėdos kolegijos Tarybos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – profilaktinė medicina, sveikatos apsaugos sistemos ir jos organizacijų, sveikatos priežiūros ir jos kokybės, ligų valdymas.
Gilfordo Heat
Guildford Heat – Anglijos krepšinio klubas, žaidžiantis aukščiausioje Jungtinės Karalystės lygoje – British Basketball League (BBL).
Dievas su mumis
Dievas su mumis (orig. Gott mit uns,, ) – 1970 m. italų ir jugoslavų sukurta karinė drama apie du vokiečių dezertyrus, atsidūrusius belaisvių stovykloje Olandijoje paskutiniosiomis Antrojo pasaulinio karo dienomis.
Filmo titruose teigiama, kad istorija paremta tikrais įvykiais.
Turinys
left|thumb|150px|Kapitonas Mileris 1945 m. gegužės pradžioje Kanados kariuomenės dalinys, vadovaujamas kapitono Milerio, įsikuria buvusioje darbo stovykloje, į kurią netrukus atgabenama 3 tūkstančiai vokiečių belaisvių. Pastariesiems imasi vadovauti pulkininkas fon Bleicheris ir netrukus grąžina įprastą kariuomenėje tvarką, priversdamas jam paklusti visus vokiečių karius ir nubausdamas mėginančius pabėgti. Tarp Bleicherio ir Milerio klostosi įtempti santykiai, tačiau kapitonas pamažu nusileidžia, sudarydamas sąlygas vokiečiams patiems organizuoti stovyklos vidinę tvarką.
Tuo metu kapralui Jelinekui, atsakingam už krovinių pervežimus ir virtuvę, įkliūva 2 dezertyrai: jau 8 mėnesius besislapstantis buvęs jūreivis Bruno Grauberis ir prieš kelias dienas prie jo prisidėjęs ir paklausęs raginimo mesti ginklą kapralas Šulcas. Kadangi Jelinekui trūksta darbo jėgos, jis pasiima vokiečius pas save. Pastarieji nebando bėgti, keliauja su juo vienu sunkvežimiu ir jau patiki, kad karas jiems baigėsi, tačiau vyresnybė, sužinojusi apie juos, perkelia į stovyklą prie kitų belaisvių.
Grauberis ir Šulcas, apsirengę civiliais drabužiais, netrukus apkaltinami dezertyravimu ir jiems organizuojamas tribunolas. Nors šiedu ir prieštarauja, tvirtindami, kad karas jau visiems baigėsi, tribunolas, remadamasis tuo, kad dezertyravimo faktas įvyko anksčiau nei vokiečių karinė vadovybė nusišalino nuo sprendimų priėmimo, nuteisia juos mirti.
Husinka
Husinka  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 104 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Dievas su mumis
Turinys
Grįžęs į stovyklą Mileris iškviečia Bleicherį reikalaudamas nutraukti akciją, tačiau jis atsisako, toliau reikalaudamas ginklų. Pulkininkas uždaromas į areštinę, o Milerio vadovaujami kariai šūviais priverčia vokiečius grįžti į barakus.
Generolui išvykus, Mileris paleidžia iš areštinės Bleicherį ir pastarasis vėl pareikalauja ginklų. Gegužės 13d., praėjus 5 dienoms po oficialios Vokietijos kapituliacijos, majoras Mileris duoda nurodymą išduoti vokiečių baudžiamajam būriui keletą vienu šoviniu užtaisytų šautuvų, kad šie galėtų įvykdyti tribunolo nuosprendį dezertyrams.
Žaliasis šoklys
Žaliasis šoklys (Cicindela campestris) – šoklių (Carabidae) šeimos vabalas. Dydis 12-15 mm. Kūno viršutinė pusė žalia. Antsparniai iš šonų ir per vidurį su baltomis dėmelėmis. Kūno apačia mėlynai violetinė. Krūtinės šonai ir kojos vario raudonumo. Pavasarį aptinkamas žole apaugusiose vietose.
Lietuvoje dažna rūšis.
Bendrovės obligacija
Bendrovių obligacijos – įmonių išleisti skolos vertybiniai popieriai, už kurių išpirkimą įmonės atsako visu savo turtu. Šie vertybiniai popieriai išleidžiami iki 30 metų laikotarpiu. Palūkanos už bendrovių obligacijas paprastai yra didesnės nei už Vyriausybės vertybinius popierius. Privačių kompanijų obligacijos laikomos rizikingesnėmis už valstybines obligacijas, tačiau rizika priklauso nuo konkrečios kompanijos. Privačių kompanijų obligacijų reitingai ir kaina daug labiau svyruoja nei valstybinių obligacijų, kadangi kompanijų finansinė padėtis nėra tokia stabili kaip vyriausybių.
Bendrovių obligacijų bruožai
Esminiai bendrovių obligacijų bruožai:
Įmonių obligacijų pranašumas paskolų atžvilgiu
Obligacijos yra patrauklesnės už bankų teikiamas paskolas, nes:
Suomijos futbolo varžybos 1966 m.
Suomijos futbolo varžybos 1966 m.
Volemija
Paplitimas
Endeminė, labai negausi populiacija auga Australijos žemyno pietryčiuose esančių Mėlynųjų kalnų drėgnuosiuose miškuose, čia esančioje vienoje izoliuotoje vietovėje. Iš pradžių, 1998 m. buvo įvertinta kaip kritiškai nykstanti rūšis, nes bendras brandžių medžių skaičius buvo mažesnis nei 50 individų. Po to, atlikus tolesnius tyrimus, nustatyta, kad bendrą populiaciją sudaro apie 80 brandžių individų arba jų būrių ir apie 300 jaunų medelių bei sodinukų.
Atradimas
Volemiją 1994 m. rugsėjo 10 d. Australijoje, Mėlynuosiuose kalnuose esančiame Volemio nacionaliniame parke atrado šio parko darbuotojas David Noble. Jis greit atpažino, kad tai nežinomas augalas, todėl jį pristatė botanikos specialistams. Volemija buvo lyginama su kitais spygliuočiais medžiais ir nustatyta, jog tai priešistoriniais laikais augęs araukarijinių šeimos augalas. Paskutinės rastos volemijos fosilijos yra iš laikotarpio prieš 2 mln. metų.
Vabolės
Vabolės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Balsių, vakarinėje kelio pusėje. Kairiajame Ašučio krante stovi mūrinė Vabolių koplytėlė.
Volemija
Atradimas
Vėliau šį augalą pavyko padauginti ir jis dabar eksponuojamas pasaulio botanikos soduose.
Vabolės
Etimologija
Yra dvi versijos. Pirmoji – pavadinimas kilo nuo žodžio vabolė, reiškiančio juodvabalį. Antroji asmenvardinė kilmė, mat XV a. minima pavardė Vabolis.
Istorija
Kaimas minimas nuo 1779 m. paminėjimo Šilalės parapijos vizitacijos akte. XIX a. Vabolių palivarkas priklausė Šilalės dvarui.
Raimondas Gečas
Raimondas Gečas (g. 1968 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Jovaras Mažeikiai (1990–1991), ROMAR Mažeikiai (1992–1994; Lietuvos čempionas), Vakarų žemaičiai Mažeikiai (1998–1999) komandose.
Petra Kvitová
thumb|right|Petra Kvitová Petra Kvitova (g. 1990 m. kovo 8 d., Bilovece) – Čekijos tenisininkė, olimpietė. Žinoma dėl savo galingų smūgių kairiąja ranka ir įvairumo. P. Kvitova savo karjeroje laimėjo keturiolika titulų vienetų varžybose, įskaitant du Didžiojo kirčio titulus Vimbldone. P. Kvitova pasiekė savo aukščiausią – 2 vietą – pasaulio reitinge 2011 m. spalio mėn., ir šiuo metu reitinge užima 4-ą vietą (2014 m. lapkričio 24 d.).
Karjera
Savo karjeros persilaužymo metu 2011 m. sezone, P. Kvitova laimėjo savo pirmą Didžiojo kirčio titulą Vimbldono čempionate. P. Kvitova tapo pirmuoju ir kol kas vieninteliu asmeniu, gimusiu XX a. 10-ame dešimtmetyje ir laimėjusiu Didžiojo kirčio turnyrą. P. Kvitova taip pat laimėjo 2011 m. WTA turo čempionatą ir padėjo Čekijai laimėti Fed Cup finalą.
P. Kvitova 2014 m. pasiekė savo antrą didįjį titulą Vimbldone. P. Kvitova taip pat buvo pusfinalininkė Australijos atvirame teniso čempionate 2012 m. ir Prancūzijos atvirame teniso čempionate 2012 m.
AT222
AT222 – Austrijos Štirijos žemės Liceno apskrities teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Apskričių centrai – riebiu šriftu.
Brazilija
Brazilija, oficialiai Brazilijos Federacinė Respublika  – valstybė Pietų Amerikoje, didžiausia ir daugiausiai gyventojų turinti žemyno valstybė. Brazilija yra didžiausia pagal plotą ir gyventojų skaičių portugališkai kalbanti valstybė pasaulyje. Šalis taip pat yra penkta pagal užimamą plotą (8,5 mln. km2) ir gyventojų skaičių (apie 214 mln.) pasaulio valstybė.
Šalis užima didelę teritoriją tarp Andų kalnų ir Atlanto vandenyno. Brazilija pietuose ribojasi su Urugvajumi, vakaruose – su Argentina, Paragvajumi, Bolivija, Peru, Kolumbija, šiaurėje – su Venesuela, Gajana, Surinamu ir Prancūzijos Gviana.
Brazilija buvo Portugalijos kolonija nuo Pedro Kabralo išsilaipinimo 1500 m. iki nepriklausomybės paskelbimo 1822 m. Iš pradžių tapusi nepriklausoma kaip Brazilijos imperija, respublika su dvejų rūmų įstatymų leidžiamąja valdžia, įkurta 1824 m. ratifikavus pirmąją konstituciją, egzistavo iki 1889 m. Dabartinė Konstitucija Braziliją apibrėžia kaip federacinę respubliką. Federaciją sudaro federalinės teritorijos sąjunga, 26 valstijos bei 5564 savivaldybės.
Brazilijos ekonomika yra penkta pasaulyje pagal BVP ir aštunta pasaulyje pagal perkamosios galios paritetą. Šalis laikoma turinti vieną labiausiai augančių ekonomikų pasaulyje.
Istorija
mini|left|Laikomos pirmosios [[Šventosios Mišios Brazilijoje (1500 m.)]] mini|left|Brazilijos (žalia spalva) teritoriniai pasikeitimai tarp 1700 ir 2000 m.
Pagal skirtingas teorijas, pirmieji žmonės į Brazilijos teritoriją atsikėlė tarp 17 ir 6 tūkst. m. pr. m. e. Kai šalį atrado europiečiai, vietos indėnų gentys tebebuvo neolito stadijoje. Labiausiai išvystytas regionas buvo Atlanto vandenyno pakrantės, apgyvendintos daugiausia tupių indėnų genčių, kurios vadino jas Pindorama, t. y. palmių šalimi. Braziliją 1500 m. sausio 26 d. atrado ispanų keliautojas Vicente Yáñez Pinzón, kuris aplenkė portugalų ekspediciją, vadovaujama P. A. Kabralio (Pedro Álvares Cabral), kuri pasiekė šalį balandžio 22 d. Nepaisant to, Tordesiljo sutartis pripažino Portugalijai visas Pietų Amerikos sritis į rytus nuo sąlyginės linijos. 1533 m. prasidėjo reali portugalų kolonizacija, kuomet Brazilijos pakrantė buvo padalinta į 15 paveldimų kapitonijų. Taip įkurta Brazilijos kolonija.
Pradžioje portugalų kolonizatoriai eksportavo dekoratyvinę medieną, po to ėmėsi auginti cukranendres, introdukavo kavą. Kolonijose daugiausia dirbo vergai, iš pradžių vietos indėnai, o nuo 1550 m. vergai daugiausia buvo vežami iš Afrikos, pirmiausia iš Kongo. Nuo 1549 m. portugalų žemės Brazilijoje buvo tiesiogiai valdomos Portugalijos karaliaus. 1621 m. kolonija buvo padalinta į dvi valstijas  – Brazilijos (pietuose) ir Maranjano (šiaurėje). XVII a. viduryje portugalų hegemonijai regione ėmė grasinti kitos kolonijinės valstybės – Prancūzija ir Nyderlandai. Pastarieji 1630 m. šiaurės rytinėse teritorijose įkūrė Nyderlandų Braziliją, o Prancūzija surengė kelias ekspedicijas netoli ekvatoriaus ir šalies pietuose. Galiausiai portugalams pavyko atsikovoti prarastas teritorijas ir išlaikyti kontrolę.
1808 metais į Braziliją atvyko nuo Napoleono bėgantis Portugalijos karalius su visa karališkąja šeima bei vyriausybe, todėl Brazilija laikinai tapo imperijos metropolija. Šie įvykiai pakėlė Brazilijos statusą. 1816 m. atkūrus Portugalijos nepriklausomybę, ji pavadinta Portugalijos, Brazilijos ir Algarvės karalyste. Princas Petras I 1822 m. spalio 7 d. paskelbė nepriklausomybę ir įkūrė nepriklausomą Brazilijos imperiją.
Antrasis Brazilijos imperatorius Petras II buvo nuverstas nuo sosto, ir 1889 m. spalio 15 d. Brazilija tapo respublika. XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje šalis pritraukė net 5 milijonus europiečių imigrantų, kas dar labiau paskatino krašto įsisavinimą. Iki XX amžiaus vidurio Brazilijos sostinė buvo Rio de Žaneiras.
Paaštrėjusios šalies ekonominės problemos ir įsibėgėjęs Šaltasis karas 1965 m. Brazilijoje lėmė karinio režimo įsitvirtinimą. Jo metu naujai išleista konstitucija stipriai apribojo teises ir laisves, vykdė nacionalizmo, ekonominio vystymo ir opozicijos komunizmui politiką. Jos metu Brazilija gan sparčiai ekonomiškai vystėsi. 1985 m. pirmuoju civiliu prezidentu nuo 1965 m. tapo Tankredas Nevesas. Jis liberalizavo valdymą, 1988 m. išleido naują (dabartinę) Brazilijos konstituciją, ir vėl pasuko demokratizacijos keliu. Šis periodas žinomas kaip Naujoji Respublika.
Politinė sistema
thumb|[[Kongresas (Brazilija)|Nacionalinis kongresas, įstatymų leidžiamoji valdžia]]
Pagal šalies Konstituciją Brazilija – federacinė prezidentinė demokratinė respublika, kurios prezidentas yra kartu valstybės ir vyriausybės vadovas. Valstybėje veikia daugpartinė sistema.
Administracinė valstybės struktūra – federacija, tvarkoma pagal JAV modelį. Municipalitetai yra autonomiški politiniai vienetai.
2016 m. rugsėjo 1 d. apkaltos būdu šalies parlamentas pašalino prezidentę Dilma Rousseff, kaltinamąžeto naudojimu. Naujuoju šalies vadovu tapo iki tol viceprezidentu buvęs Michel Temer.
Federacijos valdymo lygiai yra šie:
Administracinis suskirstymas
Brazilija susideda iš regionų (sudarytų pagal geografinę padėtį ir ypatumus), kuriuos sudaro valstijos:
Regionams nepriklauso:
Buvusios valstijos:
Geografija
thumb|right|Žemėlapisthumb|right|Brazilija pasižymi didele [[bioįvairovė|bioįvairove. Geltonpilvė mėlynoji ara yra tipiškas šios šalies gyvūnas.]]
Didžiausios upės yra Parana su savo didžiuoju intaku Igvasu (Iguaçu) upe, kurioje yra įspūdingas Igvasu krioklys; taip pat yra Rio Negro, San Fransisko (São Francisco), Šingu (Xingu), Madeira, Tapažosas (Tapajós) ir žinoma – Amazonė, kuri yra vandeningiausia upe pasaulyje (turi didžiausią baseiną) ir taip pat kai kurių specialistų laikoma ilgiausia pasaulio upe. Amazonė išteka iš Andų kalnų Peru teritorijoje ir teka per Pietų Ameriką 6439 km. Įteka į Atlanto vandenyną. Pusė upės ilgio tenka Brazilijai. Ji yra svarbiausias šalies vandens kelias, dideli laivai ja pasiekia net Manauso miestą, nutolusį nuo vandenyno apie 1600 km. Kasmet upė patvinsta, dumblu patręšdama laukus.
Klimatas
Brazilijos, išsidėsčiusios ties pusiauju, klimatui yra būdingi regioniniai skirtumai. Amazonės žemumoje vyrauja pusiaujinis drėgnas klimatas – metinis kritulių vidurkis yra apie 4000 mm, vidutinė mėnesio temperatūra apie 25–28 °C. Brazilijos ir Gvianos aukštumose vyrauja subekvatorinis drėgnas klimatas – vidutinis metinis kritulių kiekis yra apie 1000–2000 mm. Pietinėje šalies dalyje vyrauja subtropinis jūrinis klimatas – vidutinis metinis kritulių kiekis yra apie 1800 mm, vidutinė mėnesio temperatūra apie 13 °C liepos mėnesį ir 24 °C sausio mėnesį.
Bioįvairovė
Palankaus pusiaujo klimato dėka Amazonijos baseino miškuose klesti didžiausia gyvūnijos ir augalijos įvairovė, lyginant su likusiais mūsų planetos kampeliais. Šalies p.v., atogrąžose esanti Pantanalio pelkių ir šlapynių ekosistema, yra viena didžiausių pasaulyje, kurioje labai gausi augalijos ir gyvunijos įvairovė. Joje prieglobstį randa apie 1000 paukščių rūšių, apie 300 žinduolių rūšių, apie 480 roplių, apie 400 žuvų, apie 9000 bestuburių rūšių. Mokslininkų apytiksliais paskaičiavimais manoma, kad visoje Brazilijoje augalų ir gyvūnų galėtų būti netoli keturių milijonų rūšių.
Amazonijos baseine auga vienos didžiausių gėlių – gigantiškosios viktorijos, victoria cruziana, labai nuostabiai žydinčios princesės gėlės (Tibouchina semidecandra), viena aukščiausių Pietų Amerikos žemyne medžių rūšių – tikrieji kapokmedžiai, Tabebuia alba medis pripažintas nacionaliniu Brazilijos simboliu, kuris dažnai sodinamas Brazilijos miestų parkuose, šiaurės rytinėse ir pietrytinėse Atlanto vandenyno pakrantėse auga mangrovių sąžalynai ir daugelis kitokių augalų.
Gausi roplių ir žuvų įvairovė. Paminėtini krokodilų genčiai priklausantys kaimanai, stambiausia pasaulyje gyvačių rūšis – anakondos, šungalviai smaugliai, nuodingosios mėlynosios medlaipės, pavojingos žuvys piranijos ir tt.
Gyvena vieni stambiausių vanaginių šeimos paukščiai harpijos. Taip pat paprastosios karakaros, daug papūgų, tarp jų didžiausios skraidančiosios papūgos Anodorhynchus hyacinthinus, kitos tai geltonpilvės mėlynosios aros, raudonosios aros, mėlyngurklės aros, žaliasparnės aros ir kolibrių rūšių, tukanai, tarp jų didieji tukanai, Ramphastos tucanus, Ramphastos dicolorus, neskraidantys dideli paukščiai – paprastieji nandai, raudonieji ibiai, nacionalinis Brazilijos paukštis – Turdus rufiventris ir daugelis kitų.
Iš gyvūnų paminėtini jaguarai, kurių didžiausia koncentracija susitelkusi Pantanalio regione, taip pat pumos, ocelotai, lyguminiai tapyrai, skruzdėdos, tinginiai, pekariai, miškiniai šunys, Oposumai, šarvuočiai, Kapibaros kai kurios Elnių rūšys daugiausia šalies pietuose, o Plačianosės beždžionės šalies šiaurėje esančiame Amazonijos baseine, taip pat Amazonės upėje gėlųjų vandenų amazonės delfinai.
Naudingosios iškasenos
Brazilijoje gaunama apie 100 rūšių naudingųjų iškasenų. Svarbiausia yra geležies ir mangano rūdų gavyba. Geležies rūdos išteklių yra 19,5 mlrd. t (1999), mangano rūdos yra 81 mln. t (1997). Be to, dideli naftos (1,18 mlrd. t, 2000; II vieta Lotynų Amerikoje po Venesuelos), gamtinių dujų (296 mlrd. m³), akmens anglies (13,2 mlrd. t, 1999; I vieta Lotynų Amerikoje), niobio (3,9 mln. t; I vieta pasaulyje), alavo, vario, titano, chromo, nikelio, urano, švino rūdų, boksito, magnezito, grafito, kaolino, talko, asbesto, cirkonio, fosforitų, aukso ištekliai. Didžiausios pasaulyje geležies rūdos atvirosios kasyklos yra Minas Žeraiso valstijoje (II pasaulyje po Kinijos pagal geležies rūdos gavybą, I vieta pagal eksportą). Brazilija užima III vietą pasaulyje pagal boksito (po Australijos ir Gvinėjos), mangano (po Ukrainos ir PAR), cinko (po Kinijos ir Indonezijos) rūdų, kaolino (po JAV ir Didžiosios Britanijos) gavybą. Boksitas daugiausia kasamas Paros valstijoje, mangano rūda – Minas Žeraiso, Pietų Mato Groso, Amapos valstijose, cinko rūda – Amazonijos valstijoje, kaolinas – Amapos ir Amazonės valstijose. Be to, kasama alavo (Paranos valstijoje), chromo (Amapos ir Bahijos valstijose) rūdos, kvarcas, magnezitas (Bahijos valstijoje), vario, švino rūdos (Bahijos ir Pietų Rio Grandės valstijose), asbestas (Gojaso valstijoje), grafitas, kolumbitas, nikelio ir tantalo rūdos (Gojaso ir Minas Žeraiso valstijose), fosforitai (Resifės apylinkėse), cirkonis (Rio de Žaneiro valstijoje), titano rūda (Paraibos valstijoje), sidabras, volframo rūda, urano rūda, anglys, akmens druska. Iš jūros vandens gaunama druska (97 proc. – Šiaurės Rio Grandės pakrantėje). 3/4 naftos ir 2/3 gamtinių dujų gaunama iš Atlanto vandenyno šelfo. Seniausios kasybos šakos – aukso ir deimantų gavyba. Minas Žeraiso, Bahijos, Espirito Santo valstijose kasami brangakmeniai (rubinai, safyrai, smaragdai) ir juvelyriniai akmenys – agatai, ametistai, akvamarinai, citrinai, opalai, topazai, turmalinai (90 proc. pasaulio produkcijos). Gausu statybinio akmens (gneiso, granito, bazalto, dolomito).
Ekonomika
right|thumb|[[San Paulas – turtingiausias Brazilijos miestas ir didžiausias finansinis centras Lotynų Amerikoje.]] right|thumb|[[Gauruotoji soja|Sojų pupelių pasėliai ties Rondonopoliu, Mato Grose. Brazilija yra antra pagal dydį žemės ūkio eksportuotoja pasaulyje. ]] right|thumb|„[[Petrobras“ priklausanti naftos platforma P-51]]
Turėdama didelius ir gerai išvystytus žemės ūkio, gamtos išteklių gavybos, gamybos ir paslaugų sektorius ir didelę darbo bazę, Brazilijos ekonomika pranoksta visas kitas Pietų Amerikos valstybes ir stiprina savo padėtį pasaulio rinkoje. Jos pramonė užima antrąją vietą tarp visų Šiaurės ir Pietų Amerikos šalių, nusileisdama tik JAV.
Pagrindiniai eksportuojami produktai – kava, sojų pupelės, geležies rūda, apelsinų sultys, plienas ir lėktuvai (Embraer). Šalis yra trečia pasaulyje pagal lėktuvų gamybą ir žemės ūkio produktų eksportą.
Suplanavusi „gudrų“ valstybės biudžeto panaudojimo projektą ir žadėdama struktūrinę valstybės reformą, Brazilija gavo 41,5 milijardo JAV dolerių paramą. Tačiau viena didžiausių Brazilijos problemų – netolygus pajamų paskirstymas. 1990 m. daugiau nei vienas iš keturių brazilų dienai pragyventi teturėdavo mažiau nei 1 dolerį (dabar tokias pajamas Brazilijoje turi ~15 proc. gyventojų). 2002 m. išrinktas kairysis prezidentas L. I. Lula da Silva dėjo ir deda dideles pastangas šį nelygumą kiek įmanoma sumažinti, tačiau vienintelis akivaizdus rezultatas yra „Zero Hunger“ programa, skirta garantuoti brazilui tris valgius per dieną. Didžiausia šalies problema, kurią bus sunkiausia išspęsti – korupcija. Jos šaknys gilios ir išplitusios.
2010 m. buvo pranešta, kad viena pasaulinių naftos ir energetikos kompanijų Royal Dutch Shell kartu su Brazilijos įmone Cosan, užsiimančia cukranendrių surinkimu ir perdirbimu, kuria naują bendrą įmonę „Raízen“. Ji turėtų tapti viena didžiausių pasaulyje biokuro – etanolio – gamintojų. Gamybos įmonės ir mažmeninis pardavimo tinklas bus įkurtas Brazilijoje. Ši nauja bendrovė planuoja pagaminti ir parduoti daugiau nei 2 milijardus litrų bioetanolio per metus. Planuojama, kad ši „Raizen“ taps viena didžiausių Brazilijos bendrovių.
Turizmas
Turizmas viena svarbiausių Brazilijos ekonomikos šakų. 2008 metais šalį aplankė apie penkis milijonus užsienio turistų. Brazilija užima antrąją vieta, pagal kelionės pasirinktą maršrutą į Pietų Amerikos šalis. 2008 metais užsienio turistai Brazilijoje išleido apie 5,8 milijardų JAV dolerių arba palyginus su 2007 metais 16,8% daugiau. 2005 metais iš turizmo gauta 3,2% visų šalies pajamų. Turizmo paslaugų sektoriuje nuolatos ir dalinai dirba apie 1,87 milijono žmonių.
Pagrindiniai užsienio ir vietinių turistų maršrutai bei objektai:
mini|center|700px|[[Igvasu krioklys yra Igvasu nacionaliniame parke (Paranos valstija)]]
Gyventojai
right|thumb|Brazilijos etninė įvairovė thumb|right|Žemėlapis pagal gyventojų tankumą Pagal 2011 m. liepos mėnesio statistinius duomenis Brazilijoje gyveno 203 429 773 žmonės
Rasės ir tautybės
Pasiskirstymas pagal rases:
Baltaodžių brazilų sparčiai mažėja, bet atitinkamai gausėja juodaodžių bei pardo procentas. Baltaodžių skaičius pagausėdavo tik per baltaodžių masines imigracijas, bet esant nežymiai baltaodžių imigracijai, šalyje jų skaičius vėl ima mažėti.
Žemiau, palyginimui koks rasių pasiskirstymas buvo pagal 2000 m. surašymo duomenis:
Daugelis šalies gyventojų turi ir vietinių šalies gyventojų, ir europiečių, ir afrikiečių vergų kraujo, nes skirtingų rasių atstovų santuokos buvo įprastos nuo pat portugalų kolonistų atvykimo XVI amžiuje. Per tris šimtus buvimo Portugalijos kolonija metų, į Braziliją atvyko daugiau nei 700 000 portugalų ir maždaug 4 milijonai afrikiečių vergų. Neskaitant Afrikos valstybių, šalis turi didžiausią iš Afrikos kilusių žmonių populiaciją pasaulyje.
XIX amžiaus pabaigoje Brazilija atvėrė savo sienas baltaodžiams imigrantams, kad padidinti jų kiekį šalyje juodųjų atžvilgiu. Todėl 1870–1953 m. į šalį atvyko maždaug 5 milijonai europiečių ir azijiečių, daugiausiai italų, portugalų, ispanų ir vokiečių. XX amžiaus pradžioje taip pat atvyko nemažai žmonių iš Japonijos bei Artimųjų Rytų. Tarpukario periodu atvyko ir lietuvių. Dabar lietuvių kilmės brazilų apytiksliai priskaičiuojama apie 150 tūkstančių (neįskaitant litvakų, pagal 2002 metus). Lietuvių kilmės brazilai daugiausiai susitelkę šalies pietuose, ypač San Paulo valstijoje.
Baltųjų brazilų skaičius pagal kilmę (skaičiai apytiksliai, įskaitant dalinę etninę priklausomybę):
Taip pat dalis brazilų save priskiria prie anglų, škotų, airių, čekų kilmės.
Tarp Geltonodžiai (azijiečių) gausiausia japonų kilmės brazilų etninė grupė (1,405 milijono), o pastaruoju metu imigruoja nemažai kinų, kurių pagal 2006 m. surašymą yra apie 350 tūkstančių.
Portugalų ir libaniečių kilmės žmonių skaičius yra didesnis, nei jų kilmės šalyse – Portugalijoje ir Libane. Italų, japonų, sirų kilmės žmonių skaičius yra antras pagal skaitlingumą, po jų skaičiaus etninės kilmės šalyse (Italijos, Japonijos, Sirijos).
Brazilijos gyventojų tankumas labai skiriasi pakrantėje, kur jis didelis, ir giliai žemyne bei Amazonijoje, kur jis yra kur kas mažesnis. Egzistuoja didelis skirtumas tarp turtingųjų ir skurdžių, priemiesčiuose (lūšnynuose) gyvenančių, gyventojų. Šiaurės ir Vidurio Vakarų regionai anksčiau buvo neįsisavinti ir mažiau išsivystę, bet dabar tai yra keičiama Amazonijos miškų sąskaita. Pavyzdžiui, gyventojų skaičius Rondonijos valstijoje per pastaruosius kelis dešimtmečius išaugo beveik 30 kartų.
Pasak, 2004 m. apskaičiavimų, 88,6 % vyresnių nei 14 m. brazilų yra raštingi ir vyrų raštingumas praktiškai nesiskiria nuo moterų. Vidutinė gyvenimo trukmė Brazilijoje yra 72 metai. Gyventojų struktūra pagal amžių:
thumb|right|220px|Kristaus Atpirkėjo statula – Brazilijos krikščionybės simbolis
Religija
Pasiskirstymas pagal religijas (2000 m. surašymo duomenys):
Šiuo metu Brazilijos protestantų skaičius auga. Iki 1970 m. daugelis šalies protestantų buvo „tradicinių bažnyčių“ nariai, daugiausiai liuteronai, presbiterionai ir baptistai, bet nuo tada žymiai išaugo sekmininkų ir neosekmininkų skaičius. Tradiciniai afrikiečių tikėjimai, kuriuos į šalį atnešė vergai, susimaišė su krikščionybe ir taip susikūrė keletas afro-braziliškų religijų, kaip Macumba, Candomblé ir Umbanda. Skirtingose indėnų grupėse praktikuojamos tradicinės religijos gali smarkiai skirtis.
Kalbos
left|thumb|Portugalų kalbos muziejus San Paule yra pirmasis kalbos muziejus pasaulyje. Oficiali Brazilijos kalba yra portugalų. Ja kalba beveik visi šalies gyventojai ir ji yra praktiškai vienintelė kalba naudojama laikraščiuose, radijuje, televizijoje ir t. t. Tiesa, vienoje savivaldybėje kartu su portugalų kalba, yra oficiali indėnų kalba Nheengatu, bet ja kalba tik keli tūkstančiai žmonių. Brazilai yra vienintelė portugališkai kalbanti Amerikos tauta ir tai gyventojams suteikia nacionalinį identitetą, išskiriantį Braziliją iš ispaniškai kalbančių kaimyninių šalių.
Braziliškos portugalų kalbos formavimąsi įtakojo indėnų ir afrikiečių kalbos, todėl ji kiek skiriasi nuo naudojamos Portugalijoje ir kitose portugališkai kalbančiose šalyse. Be to, pačioje Brazilijoje yra išskiriama 12 portugalų kalbos dialektų. Dialektai daugiausiai skiriasi tarimo niuansais.
Atokesnėse šalies teritorijose yra kalbama 180-čia indėnų kalbų. Be to, imigrantų palikuonys kartais kalba savo kalba, todėl šalies pietuose yra vokiškai arba itališkai kalbančių bendruomenių, bet jos taip pat yra smarkiai įtakojamos portugalų kalbos.
Horno kyšulys
thumb|300px|Horno kyšulys iš pietų pusės thumb|300px|
Brazilija
Švietimas
right|thumb|Paraná Federalinis universitetas yra laikomas seniausiu universitetu Brazilijoje.
Pirmąsias mokyklas XVI a. viduryje įsteigė jėzuitai. 1759 m. juos išvijus, valdžia ėmė steigti pasaulietines mokyklas, iš kurių garsiausios – Karališkoji karo akademija (įkurta 1810) ir Pedro II koledžas (1830). 1827 m. priimtas pradinių mokyklų organizavimo įstatymas, tačiau mokymo lygis buvo žemas.
Horno kyšulys
Horno kyšulys  – piečiausias Pietų Amerikai priklausančio Ugnies Žemės salyno (Čilė) kyšulys. Tradiciškai laikomas labiausia į pietus nutolusia Pietų Amerikos vieta, nors žemyno piečiausia vieta yra Frovardo kyšulys. Horno kyšulys yra Horno salelėje, Dreiko sąsiauryje. Ji skiria Ramųjį ir Atlanto vandenynus. Supa laivybai pavojingi audringi vandenys, su stipriomis srovėmis, aukštomis bangomis ir plaukiojančiais ledkalniais.
Brazilija
Švietimas
XIX a. jėzuitai pradėjo kurti gimnazijas. Nuo 1993 m. švietimą tvarkė Švietimo ministerija. Yra valstybinių, municipalinių, federalinių ir privačių (daugiausia – konfesinių) mokyklų. 1946 m. paskelbtas nemokamas privalomas keturmetis, 1970 m. – aštuonmetis pagrindinis mokslas 7-14 metų vaikams.
Vidurinis mokslas (3 m. ir papildomas kursas 1 m.) yra nemokamas ir neprivalomas. Baigus pagrindinę mokyklą toliau galima mokytis vidurinėje (3 m.) arba profesinėje (4 m.) mokykloje.
1994 m. pradines mokyklas lankė 91 proc., vidurines mokyklas – 20 proc. šio amžiaus vaikų. 2001 m. veikė 29 260 ikimokyklinių įstaigų, jas lankė 4,82 mln. vaikų, dirbo 292 860 pedagogų; 126 490 pagrindinių mokyklų (4,17 mln., 185 000); 21 040 vidurinių ir profesinių mokyklų (5,14 mln., 457 110).
Aukštosios mokyklos pagrindinis tipas yra universitetas. Veikia ir universitetiniai centrai, institutai, universitetinės mokyklos, aukštosios technikos mokyklos. 2000 m. buvo 1180 aukštųjų mokyklų (156 universitetai, iš jų 112 valstybiniai), 2,7 mln. studentų. Svarbiausios aukštosios mokyklos: Pelotaso (įkurta 1883), Paranos (įkurta 1912 Kuritiboje), Rio de Žaneiro (įkurta 1920), Kampinaso (įkurta 1941), Bahijos (įkurta 1946 Salvadore), San Paulo (įkurta 1946), Amarono (įkurta 1962 Manause) universitetai. 1829 įkurta Nacionalinė medicinos akademija, 1897 – Brazilijos literatūros akademija, 1916 – Brazilijos MA (visos – Rio de Žaneire).
1948 m. San Paule įkurta Mokslo skatinimo draugija. Nacionalinė mokslinių tyrimų taryba (įkurta 1951) vadovauja branduolinės energetikos, kosmoso, fizikos, technologijos, matematikos, bibliografijos ir dokumentacijos mokslo valstybinėms įstaigoms.
Didžiausios bibliotekos: Nacionalinė (įkurta 1810), Karališkoji portugalų (įkurta 1837), Užsienio reikalų ministerijos (įkurta 1906, visos – Rio de Žaneire), Municipaliteto (įkurta 1925 San Paule). Muziejai: nacionalinis (įkurtas 1818), istorijos (įkurtas 1922), meno (įkurtas 1938), šiuolaikinio meno (įkurtas 1946, visi – Rio de Žaneire), etnografijos (įkurtas 1934 San Paule).
Kultūra
Brazilijos literatūra prasidėjo XVI amžiuje, kai šalyje rašė pirmieji portugalų keliautojai. Virtuvė labai skiriasi priklausomai nuo religijos. Jos įvairovė atspindi nevienalytę, iš imigrantų bei indėnų sudarytą šalies visuomenę. Iš to kilo nacionalinis maisto gaminimo stilius, bet yra išsaugomi ir regioniniai skirtumai. Tradiciniai Brazilijos muzikos stiliai yra samba, bossa nova, forró, frevo, pagode ir daugelis kitų. Šalyje kūrė ir nemažai klasikinės muzikos kompozitorių. Kinas Brazilijoje turi gilias tradicijas, siekiančias jo atsiradimą XIX amžiaus pabaigoje. Pastaraisiais metais Brazilijos kinas susilaukia didesnio internacionalinio pripažinimo.
Brazilų karnavalai pasižymi įspūdingais gatvės paradais ir energinga muzika. Karnavalai turi daug regioninių charakteristikų ir patys įspūdingiausi vyksta Rio de Žaneire, Salvadore, Resifė bei Olindoje. Kasmetinė šventė yra švenčiama 40 dienų prieš Velykas ir žymi gavėnios pradžią.
Sportas
Dideles žiūrovų minias Brazilijoje taip pat pritraukia krepšinio, tinklinio, automobilių lenktynių ir kovos menų renginiai. Pastaraisiais dešimtmečiais vis daugiau entuziastų pritraukia ir tenisas, rankinis, plaukimas bei gimnastika, nors šios sporto šakos yra mažiau populiarios nei minėtos anksčiau. Be to iš Brazilijos yra kildinama keletas sporto šakų variacijų, kaip paplūdimio futbolas ir salės futbolas, bei kovos menai kapueira, vale tudo ir braziliškas Džiu-Džitsu. Brazilijoje yra kasmet rengiamos Formulės 1 lenktynės ir brazilų vairuotojai yra 8 kartus laimėję Formulės 1 pasaulio čempionatą: Emersonas Fitipaldis 1972 m. ir 1974 m., Nelsonas Pikė 1981 m., 1983 m. ir 1987 m., bei Airtonas Sena 1988 m., 1990 m. ir 1991 m.
2016 m. Rio de Žaneire bus rengiamos XXXI Olimpinės žaidynės.
Nacionaliniai simboliai
Brazilijos vėliava, herbas ir himnas pagrindiniai nacionaliniai simboliai. Kiti šalies simboliai pateikti paveikslėliuose:
Nuorodos
Valdžia:
Pasiuntinybės:
Bendra informacija: Žemėlapiai:
Laikas ir orai:
Andrzej Duda
Biografija
1996 m. baigęs Jogailos universiteto Teisės ir viešojo administravimo fakultetą, ten dėstė, 2005 m. apsigynė teisės mokslų daktaro disertaciją.
2006–2007 m. buvo Teisingumo ministerijos valstybės sekretoriaus pavaduotojas, 2008–2010 m. – Lenkijos prezidento L.Kačinskio kanceliarijos valstybės sekretorius.
2011 m. pagal partijos Teisė ir Teisingumas sąrašą išrinktas Lenkijos Seimo nariu, 2014 m. gegužės mėn. – Europos Parlamento nariu.
2015 m. gegužės 10 d. vykusiame Lenkijos prezidento rinkimų pirmajame ture gavo daugiausiai (34,76 %) balsų, o antrajame ture, surinkęs (51,55 %) balsų, nugalėjo veikiantį šalies prezidentą B. Komorovskį.
2020 m. vykusiame Lenkijos prezidento rinkimų pirmajame ture gavo daugiausiai (43,50 %) balsų, o antrajame ture, surinkęs (51.03 %) balsų, nugalėjo R. Trzaskovskį.
Diplomatas
Žodis „diplomatas“ turi keletą reikšmių:
Stasys Vilkas
Stasys Vilkas (1928 m. gegužės 22 d. Gargžduose – 1990 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1949 m. baigė Klaipėdos pedagoginę mokyklą. Nuo 1950 m. Klaipėdos srities laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų skyriaus vedėjas. Nuo 1954 m. iki 1970 m. – Lietuvos radijo visuomeninių-politinių laidų, laidų užsieniui redakcijų vyriausiasis redaktorius, 1970–1986 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausiasis redaktorius, 1986–1989 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Komercijos ir užsienio ryšių direkcijos redaktorius.
Žąsinalis
Žąsinalis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Traksėdžio. Aukščiausias kaimo taškas – 117, 6 m.
Tilžė (Dubysa)
Tilžė – upelis Lietuvoje, Šiauliuose ir Šiaulių rajone; kairysis Dubysos intakas.
Išteka iš Rėkyvos ežero pietvakarinės dalies ir teka per Rėkyvos aukštapelkę į vakarus. Toliau dalis upelio vagos kanalizuota. Už Giniočių miško upelis pasuka į pietus ir prie Jusaičių alkakalnio įteka į Dubysą.
Upėvardis Til̃žė kildinamas nuo žodžių tilžti („skysti, srūti vandeniu“), tilžus („patižęs, praskydęs“), tilžė̃ („pažliugusi žemė; pažliugęs sniegas“).
Lietuvos beisbolo asociacija
Lietuvos beisbolo asociacija – Lietuvos beisbolo vykdomoji institucija, veikianti Vilniuje. Įkurta 1987 m. Nuo 1991 m. IBAF ir CEB narė.
Asociacijos prezidentas – Vidmantas Vasiliauskas.
Žudiškės
Žudiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Avižienių, 2 km į šiaurę nuo Riešės, pelkynių apsuptyje.
Auga saugomas Žudiškių ąžuolas.
Tibori Olševas
Tibori Olševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 102 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 29 namai ir 181 gyventojas, iš kurių 91 vyrai ir 90 moterų.
Sekvoja
Sekvoja gali būti:
Roča
Roča  – miestas pietvakarių Urugvajuje, Ročos departamento administracinis centras.
Januvka (Palenkės Bialos valsčius)
Januvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Ateitis (reikšmės)
Ateitis gali reikšti:
Ateities gali reikšti:
Džnejnos įlanka
thumb|Džnejno įlankos skardžiai Džnejnos įlanka  – nedidelė įlanka vakarinėje Maltos pakrantėje. Įlankoje yra smėlio paplūdimiai, populiari turistų vieta, maždaug už 1 km nuo Mgaro miestelio. Įlankos ilgis šiaurės pietų kryptimi apie 800 m.
Šiaurinėje įlankos dalyje, po stačiomis uolomis yra populiarus nudistų paplūdimys, nors nudizmas, kurį konservatyvi katalikiška visuomenė smerkia, Maltoje yra nelegalus.
Džnejna išsiskiria vaizdingais molio šlaitais ir kalkakmenių klifais. Iš jų teka vienas iš nedaugelio gėlų Maltos šaltinių, susidaręs upeliukas teka Džnejnos slėniu. Slėnis yra saugoma teritorija, tačiau upelis priskirtas prie galinčių sunykti dėl nelegalaus tvenkimo ir vandens ėmimo.
2007 m. birželio 30 d. ties Džnejnos įlanka Maltos pareigūnai sulaikė laivą su 26 nelegaliais imigrantais.
Įtvirtinimai
Virš įlankos, ant aukštos uolos, 100 m aukštyje, stovi Lipijos bokštas, kitaip dar Džnejnos sargybinis bokštas, kurį 1637 m. didžiojo magistro Giovanni Paolo Lascaris nurodymu pastatė karinis architektas Vincenzo Maculani. Lipijos bokštas buvo dalis sudėtingo pakrantės gynybos tinklo, kurį pastatė hospitaljerų ordinas.