cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tim Borowski
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2002 m. rugpjūčio 21 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per šešerias rungtynes aikštėje išbuvo 248 minutes, atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Kulsari
Kulsari  – miestas vakarų Kazachstane, Atyrau srityje, 230 km į rytus nuo Atyrau, 11 km nuo Embos upės. Žylyojaus rajono centras. Geležinkelio stotis prie Makato–Beineu linijos, plentas į Dosorą. Vykdoma naftos gavyba. Veikia 2 mečetės.
Istorija
Kulsari įkurtas 1939 m., o miesto statusą gavo 2001 m. Čia buvo apgyvendinti dėl ekologinės padėties apleistos Sarykamyso gyvenvietės gyventojai.
Liuksas
Liuksas ( - šviesa) – apšvietos matavimo vienetas, sutrumpintai žymimas lx. 1 liuksas - tai paviršiaus apšvieta, kurią sukelia 1 lm šviesos srautas, krintantis į 1 m² ploto paviršių.
Taškinio šviesos šaltinio sukurta apšvieta E, lx, tiesiog proporcinga šviesos stipriui (cd), spindulio kampo kosinusui ir atvirkščiai proporcinga atstumo nuošaltinio iki paviršiaus R, m, kvadratui
Aujantepui
Aujantepui  – stalkalnis (tepui) Gvianos plokščiakalnyje, Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Gran Sabanos regione. Sudarytas iš smiltainio. Tai vienas masyviausių ir aukščiausių plokščiakalnio masyvų: užima 650 km² plotą, iškyla į 2450 m aukštį. Stalkanio visiškai stačios sienos siekia apie 1 km aukštį. Aujantepui itin garsus dėl jo šlaitu krentančio aukščiausio pasaulyje Anchelio krioklio (979 m).
Tepui pavadinimas vietinių indėnų pemonų kalba reiškia „velnio namas“. 1933 m. Aujantepui viršūnėje sudužo amerikiečių lakūno Jimmie Angel, atradusio aukščiausiąjį pasaulio krioklį, lėktuvas. Angel nuo tepui nusileido per 11 dienų.
Felipe Melo
Felipė Melas Visentė de Karvaljas (Felipe Melo Vicente de Carvalho; g. 1983 m. birželio 26 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis besiginančiojo saugo pozicijoje. Italijos klubo Juventus žaidėjas.
2011 m. liepos viduryje buvo išnuomotas visam 2011-2012 m. sezonui Turkijos Galatasaray SK klubui, su galimybe išpirkti kontraktą už 13 mln. eurų. 2012 m. rugpjūčio pradžioje iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Turkijos Galatasaray SK klubui, su galimybe išpirkti kontraktą.
Brazilijos rinktinėje debiutavo 2009 m., draugiškose varžybose prieš Peru. Dalyvavo 2010 m. pasaulio čempionate. Įsimintinas šio žaidėjo pasirodymas buvo ketvirtfinalio varžybose prieš Nyderlandus, kurias brazilai pralaimėjo: varžybų pradžioje Felipė Melo atliko rezultatyvų perdavimą Robinho iš vidurio aikštės, tačiau antrajame kėlinyje po Veslio Sneiderio baudos smūgio įsimušė įvartį į savo vartus, o vėliau dar gavo raudoną kortelę už pražangą prieš Arjeną Robeną.
Almantas Blažys
Almantas Blažys (g. 1964 m. rugpjūčio 23 d. Pandėlyje) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius.
1997–2000 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras, nuo 2000 m. Valstybinės darbo inspekcijos Panevėžio skyriaus darbo inspektorius, 2008–2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, Rokiškio skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Rokiškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. teisėsaugos ir etikos komiteto pirmininkas, 2003 m. tarybos Kolegijos narys, Mandatų, etikos, informacijos ir teisėsaugos komiteto pirmininkas.
Žmona Alma, vaikai Augustinas, Giedrė.
159 m.
159 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Leščka (kaimas)
Leščka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurę nuo Semiatičės ir apie 73 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vakos
Vakos (Hypoplectrus) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Paplitusios Karibų jūroje tarp koralinių rifų.
Grigalius Astikas
Grigalius Astikas (apie 1470 m. Trakuose – apie 1518–1519 m. Kernavėje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš didikų Astikų giminės. Tėvas Stanislovas Astikas. Sūnūs: Grigalius Astikas, Stanislovas Astikas, Jurgis Stanislovaitis Astikas.
Valdė Alantą, Kavarską, Darsūniškį, Maišiagalą, turėjo žemių prie Kernavės, Musninkų, Upytės.
Veikla
Nuo 1494 m. rūmų maršalka. Anykščių, nuo 1493 m. Merkinės vietininkas. 1510–1518 m. Trakų vaivada.
Politinę karjerą padarė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro laikais. Dalyvavo 1492–1494 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės kare. Per Vedrošos mūšį 1500 m. pateko į rusų nelaisvę. Išeiti į laisvę jam padėjo Aleksandro žmona, Ivano III duktė Elena. 1509 m. grįžęs atgavo turėtas pareigas. Gavo valdyti Užpalių ir Pienionių (netoli Kavarsko) seniūnijas. 1510 m. Krokuvoje su lenkų ponais tarėsi dėl bendros kovos prieš Krymo totorius.
Orfėjas
Orfėjas (🇬🇷) – graikų mitologijoje yra žymiausias menų atstovas, turėjęs didelę įtaką Graikijos istorijai. Jis buvo graikas iš Trakijos, jo garbei buvo vykdomos misterijos (orfizmas), kurių turinys nėra žinomas. Yra nedidelė tikimybė, kad Orfėjas buvo istorinė asmenybė, nors jau seniausiais laikais jo istoriškumas buvo neigiamas.
Nei Homeras, nei Heziodas Orfėjo nemini, bet jau Ibiko (apie 530 m. pr. m. e.) laikais jis buvo žinomas, o Pindaras (522–442 pr. m. e.) vadina jį „dainų tėvu“.
Nuo VI a. pr. m. e. jis laikomas žymiausiu Antikos poetu ir muzikantu, citros išradėju ir lyros patobulintoju (pridėjusiu dvi papildomas lyros stygas). Savo muzika jis galėjęs ne tik nuraminti laukinius žvėris, bet ir perkelti medžius bei uolas ar net sustabdyti upių tėkmę. Kaip muzikantas jis keliavo kartu su argonautais ieškoti aukso vilnos. Kartais jis apibūdinamas kaip vienas iš civilizacijos pradininkų, išmokęs žmoniją medicinos, rašto ir žemės ūkio. Religiniame gyvenime Orfėjas buvo augūras ir pranašas. Jis praktikavo magiją bei astrologiją, įkūrė svarbius kultus, pvz., Apolono ir Dionizo. Teigiama, kad jis lankėsi Egipte ir susipažino su Mozės raštais bei pomirtinio gyvenimo idėjomis.
Genealogija
thumb|Orfėjas sutramdo laukinius žvėris Tradiciškai Orfėjas laikomas Trakijos karaliaus Oagro ir mūzos Kaliopės sūnumi. Pagal kitą versiją jo tėvas buvo Apolonas, muzikos dievas, iš kurio Orfėjas išmokęs groti ir kuris jam padovanojo savo lyrą (Hermio padarytą iš vėžlio šarvo).
Argonautų žygis
Nepaisant savo kilmės iš Trakijos, Orfėjas dalyvavo argonautų žygyje, kurio vadovas Jasonas iš Chirono buvo sužinojęs, kad tik padedant Orfėjui jie galės praplaukti pro sirenas. Sirenos gyvenusio trijose uolėtose salelėse (Sirenum scopuli) ir dainuodavusios nuostabias dainas, kurios patraukdavo jūreivius. Tuomet jos jūreivius suėsdavo.
Kai Orfėjas išgirdo sirenų balsus, jis išsitraukė lyrą ir ėmė groti gražesnę nei sirenų muziką, taip nustelbdamas jų dainas.
Euridikė
thumb|225px|Albrecht Durer, „Orfėjo mirtis“, 1494 Garsiausia istorija apie Orfėją yra susijusi su jo mylimąja Euridike, kurią jis vedė grįžęs į Trakiją iš Argonautų žygio. Bėgant nuo Aristėjo, jai įkando gyvatė ir ji mirė. Orfėjas iš liūdesio grojo tokias liūdnas dainas, kad dievai davė jam patarimą pabandyti atgauti žmoną iš mirusiųjų karalystės savo dainomis. Orfėjas nuėjo į požemio karalystę, į Hado ir Persefonės valdas, ir suminkštino jų širdis savo dainomis, todėl jie leido Euridikę gražinti į gyvųjų pasaulį. Bet su viena sąlyga, kad einant į gyvųjų pasaulį Euridikė eis už jo ir jis kelionės metu nebandys į ją pažiūrėti iki kol jie pasieks paviršių. Orfėjas sutiko, bet nesusilaikė ir žvilgtelėjo atgal, taip prarasdamas Euridikę vėl. Jie susitiko tik po jo mirties.
Po Euridikės mirties Orfėjas davė priesaiką, kad nepamils kitos moters, todėl pamildavo tik jaunas merginas. Jis žinomas Trakijos gyventojams kaip žmogus, parodęs, kokia turi būti tikra vyriška meilė, mokydamas mylėti jaunystės grožį.
Orfėjo ir Euridikės istorija turi įdomių panašumų į japonų mitą apie Izanagi ir Izanami.
Orfėjo mirtis
Neišlikusioje Aischilo dramoje „Basaridės“ buvo rašoma, kad Orfėjas savo gyvenimo gale garbino tik Apoloną. Būtent todėl jį Trakijos Dioniso garbintojos menadės suplėšė į gabalus. Orfėjas susilaukė tokios bausmės iš Dioniso, nes anksčiau jis buvęs Dioniso pasekėjas ir galbūt šventikas.
Rytų Agderis
Rytų Agderis (Aust-Agder) – apskritis Norvegijos pietinėje dalyje. Ribojasi su Telemarku, Rugalandu ir Vakarų Agderiu. Apskrities administracinis centras yra Arendalis.
Geografija
Rytinė apskrities dalis kalnuota (aukštis iki 1507 m, Sebiugjenuteno k.), o dauguma gyventojų susitelkę siauroje pakrantės lygumoje šalia Skagerako sąsiaurio. Pakrantėje yra salų (Trumėjus, Sandėja ir kt.). Didžiausi ežerai – Biuglandsfjordas, Roskrepfjordas, Vegoras. Svarbiausia upė – Otra.
Savivaldybės
thumb|left|270px|Savivaldybės Rytų Agderis padalintas į 15 savivaldybių:
Grendza
Grendza – kaimas pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, Šėderės valsčiuje, 16 km į rytus nuo Daugpilio, 5 km į šiaurės rytus nuo Stelmužės. Yra Šv. Petro katalikų bažnyčia. Kelias į Stelmužę. 2008 metais turėjo 8 gyventojus.
Neblina
Neblina, La Neblina  – aukščiausia Brazilijos viršukalnė, stūksanti Amazonės valstijoje, Venesuelos pasienyje, Gvianos plokščiakalnio Imeri kalnagūbryje. Aukštis 2994 m. Neblina, priešingai nei kitos žymios Gvianos plokščiakalnio viršūnės, nėra tepui, bet stati viršukalnė. Įeina į Piko da Neblinos nacionalinį parką. Papėdėje auga tropinės džiunglės, o kalną dengia rūko šydas (neblina portugališkai ir ispaniškai reiškia rūką).
Neblina atrasta tik XX a. viduryje iš lėktuvo, o pirmąkart į kalną įkopta 1965 m.
Antgamtėje klajojanti šviesa
Dominuoja aštuoneiliai, tačiau esama ir trumpesnių eilėraščių. Kaip ir daugelyje savo kūrinių, poetė neieško buities estetikos, o kreipiasi į Dievą, kalba apie amžiną šviesos ir tamsos, gėrio ir blogio priešpriešą.
Tai septintoji Gražinos Cieškaitės poezijos knyga.
Juozas Sodaitis
Juozas Sodaitis:
Hilabio kalnas
Hilabio kalnas – aukščiausias kalnas Barbadoso saloje. Šio kalno aukštis siekia 340 m. Hilabio kalnas yra Šv. Andriejaus parapijoje.
Aleksander Sulkiewicz
thumb|right|250px|Kapas Povonzkų karininkų kapinėse Aleksandras Sulkevičius (1867 m. gruodžio 8 d. Skersabaliuose, Kalvarijos savivaldybė, Rusijos imperijoje - 1916 m. rugsėjo 18 d. Stovichvoje prie Stochido, Rusijos imperija) – Lenkijos-Lietuvos totorių kilmės žymus kovotojas už Lenkijos nepriklausomybę, lenkų tautos nacionalinis didvyris, Lenkijos socialistas, vienas iš Lenkijos socialistų partijos įkurėjų. Slapyvardis Mykolas (Michał), kartais Juodasis Mykolas (Czarny Michał)
Biografija
Gimė 1867 m. gruodžio 8 d. Skersabaliuose. Tėvas Aleksandras buvo Rusijos imperijos kariuomenės rotmistras, motina kilusi iš totorių didikų šeimos Rozalija Kričinska. Tėvas, buvęs Rusijos kariuomenės karininkas, išėjęs į pensiją su šeima persikėlė gyventi į Osmanų imperiją, kur Aleksandras lankė turkišką mokyklą Stambule. Stambule įsitraukė į lenkų emigrantų bendruomenės gyvenimą. 1877 m. mirė tėvas, apie 1880 m. grįžo gyventi į Suvalkus, vėliau 1881 m. į Seinus. Ketverius metus jis lankė vietos mokyklą, kurią baigęs turėjo teisę stoti į junkerių mokyklą, tačiau nuo jaunystės įsijungė į politinę veiklą.
Būdamas Vilniuje įsitraukė į pogrindinę socialistų bendruomenę ir tapo Proletariato partijos nariu. 1892 m. dalyvavo taip vadinamoje Paryžiaus konvencijoje, kurios metu buvo įkurta Užsienio Lenkijos socialistų organizacija. 1893 m. vasarą šalia Vilniaus esančiame miške, kartu su Stanisław Wojciechowski, Stefan Bielak, Józef Piłsudski ir Ludwiki Zajkowski dalyvavo socialistų susitikime, kuris įvardijamas kaip pirmasis Lenkijos socialistų partijos kongresas.
1895-1897 m. ir 1899-1902 m. buvo Lenkijos socialistų partijos komitete. 1900 m. baigė darbą muitinėje ir persikraustė gyventi į Lodzę, kur įkūrė spaustuvę, kurioje spausdino socialistinį laikraštį Darbininkas (Robotnik). Carinė valdžia greitai susekė ir uždarė spaustuvę. Pats Sulkevičius nebuvo suimtas, tačiau buvo suimtas Juzefas Pilsudskis, todėl Sulkevičius, kartu su kitais aktyvistais, pradėjo ruošti Pilsudskio išvadavimo planą. 1901 m. gegužės 14 d. Pilsudskiui pavyko pabėgti iš kalėjimo.
1903 m. tapo Kijevo skyriaus Lenkijos socialistų partijos komiteto nariu. Buvo suimtas policijos, tačiau po kelių mėnesių paleistas, dėka gerų rekomendacijų iš buvusių darboviečių. Tuo metu partijoje įvyko skilimas, kurio metu išsiskyrė pronepriklausomos Lenkijos socialistai ir intersocialistai. Sulkevičius pasirinko pronepriklausomos Lenkijos socialistus, kuriems vadovavo Pilsudskis. 1908 m. tapo komiteto nariu.
Prasidėjus I pasauliniam karui įstojo į Lenkų legioną. 1914 m. Pilsudskiui įkūrus Lenkijos Tautos organizaciją tapo šios organizacijos Vilniaus skyriaus vadu. Diplomatiniais reikalais viešėjo Berlyne, Kopenhagoje, Švedijoje ir Kijeve. Vėliau atvyko į Galiciją, iš kur Pilsudskio buvo pasiųstas į Vokietijos imperijos užimtą Varšuvą. Varšuvoje aktyviai dalyvavo Lenkų karinės organizacijos veikloje.
1915 m. vokiečių buvo suimtas, bet greitai paleistas. Persikėlė į Austrijos-Vengrijos okupuotą Lenkijos dalį, kur toliau kovėsi Lenkijos legione. Nepaisydamas daugkartinių bendražygių prašymų pasilikti intendantūroje, išvyko į frontą. 1916 m. paskirtas Lenkijos legiono fronto linijos seržantu. 1916 m. rugsėjo 18 d. vykstant mūšiui Stovichvos kaime prie Stochido upės žuvo teikdamas pagalbą sužeistam draugui papulkininkiui A. Kocui. 1925 m. lapkričio 8 d. jo kūnas buvo pervežtas į Varšuvą, kur jis buvo iškilmingai perlaidotas Povonzkų karininkų kapinėse. Po mirties apdovanotas Virtuti Militari bei Nepriklausomybės kryžiaus ordinais. Buvo vedęs Jadvygą Balicką, su kuria susilaukė trijų vaikų.
Močidlai (Semiatičės apskritis)
Močidlai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Olaf Kölzig
thumb|left|Olaf Kölzig
Olaf Kölzig (g. 1970 m. balandžio 6 d. Johanesburge, PAR) yra Vokietijos pilietybę turintis ledo ritulio žaidėjas žaidęs vartininko pozicijoje.
Ledo ritulininko karjerą pradėjo 4 m., bet tik 11 m. pradėjo žaisti vartininko pozicijoje. 1987-88 m. žaidė JAV WHL lygoje Vestminsterio „Bruins“ komandoje, kur sužaidė 15 rungtynių, po to perėjo į BCJHL lygos Abotsfordo „Falcons“, kur nesužaidė nė vienerių rungtynių. 1988-90 m. sugrįžo į WHL lygą ir žaidė „Tri-City Americans“ komandoje. 1998-99 m. sezoną jis įmušė įvartį. 1989 m. NHL naujokų biržoje pirmame rate, 19 šaukimu jį pasirinko Vašingtono „Capitals“ komanda. 1989 m. spalio 11 d. jis pirmą kartą pasirodė NHL lygoje, bet sužaidė tik dvi rungtynes ir vėliau sugrįžo į jaunimo lygos komandą Hampton Road „Admirals“, dar vėliau į AHL lygos komandą Baltimorės „Slapjacks“, vėliau kitus tris sezonus jis keliavo iš ECHL lygos į AHL lygą ir nuo 1995-96 m. sezono įsitvirtino Vašingtono „Capitals“ komandoje. 1996 m. jis žaidė Vokietijos vyrų ledo ritulio komandoje pasaulio ledo ritulio taurėje, bei 1998 m. olimpinėse žaidynėse. 2004-05 m. dėl NHL lokauto metu žaidė Vokietijos ledo ritulio lygoje Berlyno „Polar Bears“ komandoje.
2009 m. rugsėjo 23 d. pasklebė baigiantis profesionalią karjerą.
Materija (filosofija)
Materija filosofijoje paprastai turi materijos prasmę fizikoje (medžiaga ir laukai). Nemažai filosofinių sistemų ją laiko objektyvia realybe, egzistuojančia nepriklausomai nuo mūsų ir veikiančią mūsų pojūčius.
Aristotelio filosofijoje materija dalyvauja materijos-formos perskyroje.
Materijos sąvoka yra kertinė materializmo filosofijoje.
160 m.
160 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
KDE
KDE (K darbalaukio aplinka, ) – atviro kodo darbalaukio aplinka ir programavimo platforma, sukurta Qt C++ bibliotekos pagrindu. KDE veikia daugelyje Unix ir Unix tipo operacinių sistemų, tokių kaip Linux, BSD ar Solaris. Yra sukurtos versijos, pritaikytos Mac OS X ir Microsoft Windows operacinėms sistemoms.
KDE yra standartinė darbalaukio aplinka daugelyje Linux platinamųjų paketų (pvz., Mandriva Linux, Kubuntu, SuSE).
KDE laikoma lanksčia aplinka, kurioje naudotojas gali keisti daugybę išvaizdos (per vadinamąsias temas) bei elgsenos nuostatų, tokiu būdu pritaikydamas sistemą savo poreikiams. Kritikai teigia, kad tokia nuostatų įvairovė gali supainioti naudotoją. KDE šiuo metu yra išversta į 51 kalbą (tarp jų ir lietuvių), ties 30 kitų vertimų tebėra dirbama.
„K“ raidė aplinkos pavadinime reiškė „Kool“ (kaip „C“ žodyje „cool“ (lt. vėsus arba žargonu – „kietas“)), tačiau šis akronimas jau buvo naudojamas Common Desktop Environment grafinės aplinkos), tačiau greitai buvo paskelbta, kad „K“ raidė yra „pirma raidė prieš raidę 'L' (kuri reiškia Linux) lotynų abėcėlėje.“
Projekto talismanas yra žalias drakonas vardu Konki (Konqi). Konki galima rasti daugelio programų languose „Apie KDE“ (angl. About KDE).
Istorija
alt=|miniatiūra|250x250px|[[Konqi, KDE projekto talismanas]] KDE projektas buvo pradėtas 1996 metais Tiūbingeno universiteto studento Mathiano Ettriko (Matthians Ettrich). Tuo metu jis įžvelgė porą neigiamų dalykų Unix darbalaukio aplinkoje. Vienas iš pagrindinių jo nusiskundimų Unix darbo aplinka buvo tai, kad kiekviena programa veikė savaip, ir jo mergina nesugebėjo naudotis nei viena jų. Šis jo nusiskundimas pritraukė daug dėmesio, todėl po kurio laiko gimė KDE projektas.
Mathianas KDE projektui pasirinko Qt biblioteką. Kiti programuotojai labai greitai pradėjo rašyti KDE/Qt programas ir 1997 metų pradžioje jau buvo išleidžiamos didžiulės ir sudėtingos programos.
Svarbiausios KDE programos
Aukščiau išvardintos tik kai kurios dažniau naudojamos KDE programos, kai kurioms iš jų esama nemažai alternatyvų (pvz., be Kaffeine dar esama KDE aplinkos video grotuvų: KPlayer, Noatun. Didžioji dalis KDE programų yra išvardintos šiame puslapyje.
Forsitija
Forsitija arba forzitija (Forsythia) – alyvmedinių (Oleaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso nedideli vasaržaliai krūmai. Aukštis 3-6 m. Lapai paparasti ar trilapiai, priešiniai. Žiedai geltoni, išsidėstę po 1-3. Žydi pavasarį.
Gentyje yra 6 rūšys:
Steponas Pliateris
Steponas Emerykas Leonardas Pliateris (1799 m. lapkričio 7 d. Švėkšnoje – 1864 m. Švėkšnoje) – teisininkas, grafas, kilęs iš garsios Pliaterių giminės, Švėkšnos dvarininkas.
Jurgio Pliaterio vyresniojo ir kunigaikštytės Karolinos Giedraitytės sūnus, Jurgio Pliaterio brolis, Adomo Pliaterio tėvas.
Biografija
Studijavo teisę Vilniaus universitete, 1825–1834 m. keliavo po Europą ir Artimuosius Rytus, jo aplankyta Graikija, Turkija, Palestina bei Egiptas. Iš kelionių parsivežė suvenyrų bei dailės dirbinių. Tarp jų galėjo būti ir senovės Egipto archeologinių radinių, kuriuos XIX a. vietiniai gyventojai pusvelčiui pardavinėjo turistams. Kai sūnus Adomas kasinėdamas pilkapius 1852 m. rado 7 Egipto statulėles, buvo įtariama, kad jos galėjo būti iš kelionių parsivežtos tėvo, po to užmirštos, o vėliau pakištos sūnui, norint dar labiau paskatinti jo pomėgį. 1836 m. vedė vilnietę Albiną Žabaitę.
Grįžęs iš kelionių 1834–1860 m. buvo ribų teismo teisėjas, 1840 m. išrinktas civilinio teismo rūmų pirmininku. Rūpinosi švietimo reikalais, buvo daugelio mokyklų garbės globėju. Savo lėšomis pastatė namus Kretingos mokyklai, Vilniuje išlaikė gimnazistų bendrabutį.
Urėjai
Urėjai (Ourea) graikų mitologijoje – pirmapradžiai kalnų dievai, retai minimi Žemės Gajos sūnūs. Jie buvo kalnų personifikacijos. Pagal graikų mitologiją kiekvienas kalnas turėjo savo dievą. Jie minimi Hesiodo „Teogonijoje“ (129-131), „Argonautikoje“ (1.498).
Trance muzika
Trance muzika – elektroninės muzikos forma, apie 1990 m., nuo „sunkesnės“ techno muzikos, atsiskyrė ir labiau atitinka harmoningumą. Bosinio būgno pulsavimas 4/4 ritmu, 125-148 BPM (BPM – beats per minute (smūgiai per minutę).
Trance muzikos festivaliai
Koncertu, festivalių metu yra naudojami vaizdiniai efektai. Didžiausi koncertai, festivaliai rengiami Europoje.
Džedefrė
Džedefrė (Džedefra, Redžedefas, m. apie 2565 m. pr. m. e.) – trečiasis ketvirtosios Egipto faraonų dinastijos faraonas. Buvo Cheopso sūnus, motina nežinoma. Valdė apie 2573–2565 m. pr. m. e.
Džedefrė („pastovus kaip Ra“) buvo ne vyriausiosios Cheopso žmonos sūnus ir į sostą įžengė, nes tikrasis įpėdinis, princas Kavabas tikriausiai mirė anksčiau už tėvą. Gali būti, kad Džedefrė užėmė sostą jėga nužudęs Kavabą. Nesutarimus šeimoje gali rodyti Džedefrės sprendimas statyti savo piramidę Abu Roaše, atskirai nuo tėvo Gizoje. Po Džedefrės sostą užėmė jo jaunesnis pusbrolis Chefrenas, kuris grąžino karališkųjų kapų statybą į Gizą. Džedefrė vedė Kavabo našlę, netikrą seserį Heteferę II, taip apgynęs savo teisę į sostą. Turėjo antrą žmoną Kentetenką, su kuria susilaukė bent trijų sūnų: Setkos, Bakos ir Herneto, ir dviejų dukterų, vienos iš kurių vardas Nefertepė. Faraono vaikų statulų likučių rasta Abu Roaše.
Pagal Turino karalių sąrašą, valdė aštuonerius metus, nors egiptologai mano, kad galėjo valdyti 11 ar net 21 metus. Džedefrė buvo pirmasis faraonas, naudojęs (kaip savo vardo dalį) titulą „Ra sūnus“, tai rodo augantį saulės dievo Ra kulto populiarumą.
Jis tęsė statybas šiaurės kryptimi nuo Gizos, pastatė Abu Roašo piramidę, kuri dabartiniu metu yra sugriauta. Ji stovėjo apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Gizos. Kodėl Džedefrė statė piramidę atskirai nuo tėvo Didžiosios piramidės Gizoje, lieka neaišku. Kai kurie tyrinėtojai tiki, kad Džedefrė užbaigė tėvo piramidės statybas ir pripildė jo laidojimo valčių duobes provizija, nes jose rasta Džedefrės vardo inskripcijų. Faraono vardo įrašų aptikta diorito skaldyklose Nubijoje, netoli Abu Simbelo. 2004 metais prancūzų egiptologas Vasililas Dobrevas teigė, kad rado įrodymų, kad galbūt Džedefrė nurodė iškalti Sfinksą, vaizduojantį tėvo veidą.
Glosolalija
Glosolalija ( (glossa) 'liežuvis' + λαλώ (lalô) 'lalėti, čiauškėti') – kalbėjimas beprasmiais garsais, iš skambesio panašus į rišlią nežinomą kalbą, be ryšio skleidžiamus garsus arba kalbėjimą nežinoma mistine kalba. Dažnai naudojama kaip įvairių religinių apeigų dalis (religinė glosolalija, maldos kalbos), pasitaiko tarp kai kuriomis psichinėmis ligomis sergančių žmonių.
Lingvistinis požiūris
Glosolalijos garsai dažniausiai būna padrikai tariamos gimtosios žmogaus kalbos fonemos. Todėl skirtingų tautybių žmonių glosolalija skiriasi viena nuo kitos, tačiau šiek tiek primena jų pačių gimtąją kalbą. Lingvistiniu požiūriu, glosolalijai trūksta semantikos, sintaksės ir morfologijos, todėl ji nėra kalba.
Psichologinis požiūris
Pirmoji mokslinė glosolalijos studija buvo atlikta psichiatro Emilio Krepelino. Tai buvo dalis jo šizofrenija sergančių pacientų kalbėsenos tyrimo.
1927 metais  G. B. Kutenas išleido knygą Speaking with tongues: historically and psychologically considered, kuri vėliau ilgai medicininėje literatūroje buvo laikoma šios srities autoritetu. Kaip ir Krepelinas, Kutenas glosolaliją susiejo su šizofrenija ir isterija.
1972 metais Džonas Kildalas knygoje The Psychology of Speaking in Tongues pažiūrėjo į tai iš kitos pusės. Jo nuomone, glosolalija nebūtinai yra psichinių sutrikimų ar stresų pasekmė. Kita vertus, Kildalas pastebėjo, kad glosolalistų gyvenime dažniausiai yra buvę daugiau krizių, be to, jiems labiau reikia autoritetų.
Nikolas Spanosas teigė, kad glosolalija yra išmokstama savybė ir jai nereikia jokių transų (Glossolalia as Learned Behavior: An Experimental Demonstration, 1987).
Glosolalija religijoje
Kai kurios krikščionybės konfesijos maldas kalbomis laiko Dievo per Šventąją Dvasią siųsta dovana. Šis požiūris remiasi Šventajame Rašte Apaštalų darbų knygoje aprašytais įvykiais, kai po Šventosios Dvasios nužengimo apaštalai pradėjo kalbėti iki tol jiems nepažįstamomis kalbomis ir visi ten esantys kitataučiai suprato juos. Taip pat Šventajame Rašte minima kita „kalbėjimo kalbomis“ rūšis, kai kalbančiajam reikia aiškintojo (vertėjo).
Kituose tikėjimuose taip pat praktikuojama glosolalija: šamanistiniuose, vudu ritualuose, naujuose religiniuose judėjimuose, ezoteriniuose kultuose.
Glosolalija kitur
Glosolalija kartais naudojama muzikoje tiek kaip savita kalba, tiek kaip realios kalbos imitacija. Glosolalinę kalbą naudoja atlikėjai Lisa Gerrard (taip pat grupėje Dead Can Dance), Theodor Bastard, Era ir kt.
Glosolalija gali būti naudojama ne tik žodžiu, bet ir užrašoma. Kartais glosolalijos padariniu laikomas taip ir neiššifruotas Voiničiaus rankraštis.
Woody Allen
Woody Allen (Vudis Alenas; gimęs kaip Allen Stewart Königsberg g. 1935 m. gruodžio 1 d.) – amerikiečių kino aktorius, režisierius, rašytojas, džiazo muzikantas, komikas. Vienas iškiliausių XX amžiaus antros pusės kino kūrėjų.
Jo kūryba labiausiai žinoma dėl labai savito humoro – daugumai savo režisuotų filmų jis pats rašo scenarijus bei juose vaidina. Kaip savo įkvėpimo šaltinį jis įvardija literatūrą, filosofiją, psichologiją, judaizmą, Europos kiną (Fellini, Bergmanas) ir gimtąjį Niujorką.
Filmografija
Alleno filmai lentelėje surašyti chronologine tvarka. Pirmiausia eina filmo pavadinimas, vėliau vaidmuo. Jei prie filmo nėra pastabos, Allenas jam parašė scenarijų, jį režisavo ir jame vaidino.
2007 m. Peru žemės drebėjimas
thumb|250px|Piskas po žemės drebėjimo 2007 m. Peru žemės drebėjimas – 8 balų galingumo žemės drebėjimas, įvykęs vakarinėje Peru pakrantėje 2007 m. rugpjūčio 15 d. 18 val. 40 min. vietos laiku. Drebėjimo epicentras buvo 150 km į pietryčius nuo Limos, 39 km gylyje.
Padariniai
Nuo drebėjimo labiausiai nukentėjo Ikos departamento miestai – Ika, Piskas, Činča Alta, Limos departamento miestas San Visente de Kanjetė. Be to, drebėjimas buvo smarkiai jaučiamas Limoje (kur dužo langai, skilinėjo pastatai), Pukaljpoje, Ikitose, Kontamanoje, Truchiljuje, Kachamarkoje. 17 žmonių žuvo ir apie 70 sužeista kai drebėjimo metu sugriuvo bažnyčia Ikoje, Piske sugriuvo 85 % pastatų, žuvo 430 žmonių, griuvo katedra. Iš viso, oficialiais duomenimis žuvo 519 žmonių ir 1366 sužeisti.
Jeruzalės kryžius
thumb|right|200px|Jeruzalės kryžius thumb|right|200px|Kryžiuočių kryžius
Edgaras Pilypaitis
Edgaras Pilypaitis (g. 1974 m. gruodžio 20 d. Gelgaudiškyje, Šakių rajone) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Jeruzalės kryžius
Jeruzalės kryžius - krikščionių ir heraldikos simbolis iš 5 kryžių. Jį paprastai sudaro didelis ramentinis kryžius, kurios 4 kvadrantuose - po 1 graikiškąjį kryžių.
Edgaras Pilypaitis
Biografija
1993 m. baigė Gelgaudiškio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultetą. 1998 m. suteiktas bakalauro kvalifikacinis laipsnis, o po dvejų metų studijų – katalikų pastoralės teologijos magistro kvalifikacinis laipsnis.
1996–2015 m. Gelgaudiškio vidurinės mokyklos tikybos dėstytojas. 1999–2002 m. Gelgaudiškio kultūros centro renginių organizatorius, 2002–2015 m. direktorius.
Jeruzalės kryžius
Kryžiuočių kryžius - paprastesnė Jeruzalės kryžiaus forma, jame visi kryžiai yra lygiagaliai, ne ramentiniai. Šis kryžius buvo pavaizduotas popiežiaus vėliavoje, kurią popiežius Urbonas II įteikė Pirmojo kryžiaus žygio dalyviams ir kuris tapo kryžiuočių įkurtos Jeruzalės karalystės simboliu.
Edgaras Pilypaitis
Biografija
2003–2004 m., 2007 m. ir nuo 2015 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 2015–2017 m. Šakių rajono mero pavaduotojas, 2017–2023 m. rajono meras.
Jeruzalės kryžius
Teigiama, kad keturi mažieji kryžiai simbolizuoja keturias evangelijas arba keturias kryptis, kuriomis sklis krikščionybė iš Jeruzalės. Kita interpretacija - 5 kryžiai simbolizuoja penkias Kristaus žaizdas.
Edgaras Pilypaitis
Biografija
2003–2008 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2004 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Šakių rajono skyriaus narys. Nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai narys, skyriaus pirmininkas.
Vienas iš Gelgaudiškio bendruomenės centro „Atgaiva“ steigėjų ir tarybos narys, Gelgaudiškio bažnyčios vargonininkas.
Allen
Allen − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Džambala
Džambala yra miestas Plynaukštės regione, Džambalos rajone, Konge, į šiaurę nuo Brazavilio, šalia Léfini rezervato. 1996 buvo 8500 gyventojų.
2007 m. balandį buvo pasirašyta sutartis su Korėjos konsorciumu dėl geležinkelio statybos (daugiausiai medienos transportavimui) iš svarbiausių uostų į Džambalą.
Prieraslis
Prieraslis – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Prieraslio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 27 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 131 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Vakarų Sūduvos aukštumoje. Šalia kaimo yra Kreivasis, Košcielnio ir Bočnės ežerai. Kaime gyvena istorikas ir rašytojas Bohdan Cywiński. Iš kaimo autobusai važiuoja Suvalkų, Geldapės ir Pilypavo kryptimis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas 1570 metais, o 1576 m. Steponas Batoras kaimui suteikė Magdeburgo teises. 1571 m. įkurta Prieraslio Švč. Mergelės Marijos parapija. XVII a. pirmoje pusėje kaimas buvo viena iš didžiausių gyveviečių Suvalkijoje. Kaimas buvo prekybos kelyje tarp Lenkijos karalystės ir LDK. Kaime apsigyveno nemažai žydų, kurie vertėsi įvairiausia prekyba. Laikui bėgant kaimas po truputį silpo ypač po karų su Švedija, maro epidemijų ir prekybos kelių pasitraukimo labiau į pietus link Suvalkų ir Augustavo.
XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje kaimas buvo dideliame pakilime ir net didesnis už Suvalkų miestą. 1870 m. kaimas prarado visas turėtas teises ir privilegijas. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 750 žmonių, iš kurių 747 lenkai, 1 gudas, 1 žydas ir 1 lietuvis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Kaime yra išlikęs senovinis turgus prieškariniame žydų gyventame kvartale. Taip pat bažnyčia perstatyta 1948-1953 m. su išlikusia 1790 m. varpine. Kaime yra nebeveikiančios evangelikų ir Prieraslio žydų kapinės bei veikiančios katalikų kapinės.
Lyrauodegiai gruperiai
Lyrauodegiai gruperiai (Variola) – akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Avinuosta
Avinuosta – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Salako, ant Ligajų pietinio kranto, prie Salako miško. Patenka į Gražutės regioninį parką. Praeina kelias, atšaka į Čepeliškes. Šalia slūgso Šaltinių pelkė, miške yra Avinuostos pilkapynas, toliau prie Gruodiškės – Avinuostos II pilkapynas.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Tiltiškių valsčių.
Vakarų Agderis
Vakarų Agderis (Vest-Agder) – apskritis Norvegijos pietinėje dalyje. Ribojasi su Rugalandu ir Rytų Agderiu. Apskrities administracinis centras yra Kristiansandas.
Geografija
Šiaurinė apskrities dalis kalnuota, pietuose skalaujama Skagerako ir Šiaurės jūros. Pakrantė išraižyta nedidelių fjordų, o žemyninė dalis – slėnių. Telkšo nemaži Roskrepfjordo, Lundevatno, Storvatneto ežerai. Vakarų Agderyje yra toliausiai į pietus šalies vieta Lindesnesas (dar toliau pietuose yra nedidelis Piuseno šcheras).
Savivaldybės
thumb|left|270px|Savivaldybės Vakarų Agderis padalintas į 15 savivaldybių:
Bernd Schneider
Berntas Šnaideris (g. 1973 m. lapkričio 17 d.) – futbolininkas, buvęs Vokietijos rinktinės saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1999 m. liepos 28 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per septynerias rungtynes atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
2009 m. liepos 26 d. paskelbė baigiantis karjerą, dėl nugaros problemų.
161 m.
Mirtys
Nedatuota
Mečislovas
Vardadienis: sausio 1 d.
Pilypavas
Pilypavas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 124 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimą sudaro šios gyvenvietės: Pilypavas I, Pilypavas II, Pilypavas III ir Pilypavas IV. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW652.
Jonas Albertas Radvila
Jonas Albertas Radvila (, 1591–1626 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Pilypavas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas XVI a. pradžioje miškingose Jotvos žemėse įkūrė Lietuvos bajorai broliai Šembeliai (Szembelowo). Kaimas buvo vienas iš pirmūjų gyvenviečių šiose žemėse, kuris 1570 m. iš Žygimanto Augusto gavo Magdeburgo teises. Gavęs šias teises kaimas gavo ir atitinkamas privilegijas: miesto herbą su vėžio atvaizdu, tris muges per metus, vieną turgų per savaitę (pirmadieniais), teisę rinkti mokesčius ir juos panaudoti rotušės statybai.
Jonas Albertas Radvila
Biografija
thumb|left|150px|Jono Alberto Radvilos žmona Lavinija Koreckaitė Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Albertas Radvila, motina Ona Ketler. Seserys Ona ir Kotryna mirė vaikystėje, Barbora Radvilaitė ištekėjo už Mikalojaus Kiškos.
Pilypavas
Istorija
1571 m. įkurta Pilypavo Marijos dangun ėmimo parapija. 1578 m. kaimas ir jo apylinkės sudarė seniūniją. Pirmasis seniūnas buvo italų kilmės, Sarmatijos kronikų autorius Aleksandras Gvaginas (Aleksander Gwagin), vėliau iš Krokuvos kilęs Kristupas Morštinas. Panašiu laikotarpiu kaime buvo atidaryta mokykla, kurios pastatymą inicijavo mokytojas Mykolas Bucelas (Mikołaj Bucell), o statybas patvirtino Steponas Batoras. Kaimo klestėjimo laikotarpiu jame su aplinkinėmis gyvenvietėmis gyveno apie 6000 gyventojų. Didelę dalį gyventojų sudarė žmonės persikėlę iš Mazovijos, po to kai kryžiuočiai išnaikino vietinius gyventojus jotvingius. Taip pat gyveno nemažai vokiečių ir lietuvių, šiektiek žydų ir olandų, kur dar ir dabar kaime yra Olandų (Olendry) gatvė. Kaime buvo aktyvūs religiniai reformistai. Vienu metu kaime daugumą sudarė arijonai, Kristupas Morštinas į kaimą buvo pakvietęs italų teologą unitarizmo šalininką Fausto Sozzini. 1585 m. kaime pastatyta brolijos bažnyčia. Vėliau XX a. pradžioje kaime pradėjo veikti Marijavitų bažnyčia, kur šiais laikais šalia bažnyčios griuvėsių yra išlikusios marijavitų kapinės. Lenkijos Marijavitų bendruomenė tvarko ir rūpinasi šiomis kapinėmis.
Jonas Albertas Radvila
Šeima
Žmona Lavinija Koreckaitė (Lawinia z Koreckich), sūnūs Jonas Vladislovas Radvila, Mykolas Karolis Radvila, duktė Ona Radvilaitė (m. 1659 m., vyras – Jonas Vladislovas Sanguška).
Pilypavas
Istorija
1635 m. kaimo augimas sustojo po didelio gaisro. 1656 m. pralaimėjus Pilypavo mūšį kaimas buvo stipriai apgriautas Švedų kariuomenės. Po šiektiek laiko kaime kilo maro epidemija, kuri nusinešė daug gyvybių. Po Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimo kaimas atiteko Vokietijai, nuo 1807 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1812 m. Lenkijos Kongreso karalystei. 1870 m. lygiai po 300 metų kaip buvo suteiktos miesto teisės iš kaimo jos buvo atimtos carinės valdžios. XIX a. kaime veikė tekstilės pramonė ir judrus pasienio punktas su Vokietija. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo sugriauta 90% kaimo. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 1 554 žmonės, iš kurių 1 268 lenkai, 276 žydai, 8 vokiečiai ir 2 lietuviai. 1919-1933 m. kaimas priklausė Čostkuvo valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jonas Albertas Radvila
Šeima
1621–1626 m. Upytės seniūnas.
Pilypavas
Geografija
Kaimas yra Vakarų Sūduvos aukštumoje, dešiniajame Rospudos upės krante. Kaimo apylinkėse yra nemažai ledyninės kilmės ežerų: Akmuo, Rospudas, Ilgiai ir Garbasė. Kaimas išsiskiria iš aplinkinių kaimų, nes turi savo atskirą dialektą.
Jonas Albertas Radvila
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Kazimieras II Teisingasis
Kazimieras II Teisingasis (1138 m. – 1194 m. gegužės 5 d.) – Lenkijos kunigaikštis (1177–1194). thumb|left|150px|Lenkija valdant Kazimierui II Teisingajam
Biografija
thumb|left|Kazimiero II Teisingojo žmona Elena Znojemska Piastų dinastijos atstovas. Boleslovo III Kreivaburnio sūnus, Boleslovo IV Garbaniaus ir Meško III Senojo brolis, Lešeko Baltojo ir Konrado I Mazoviečio tėvas. 1157–1163 m. gyveno Vokietijoje kaip taikos sutarties įkaitas. Nuo 1166 m. Višlicos, nuo 1173 m. Sandomiero kunigaikštis. 1177 m. Mažosios Lenkijos bajorų pakviestas tapo Krokuvos kunigaikščiu.
Šeima ir vaikai
Maždaug 1163 metais Kazimieras vedė Eleną Znojemską. Jie turėjo septynis vaikus:
Leonas Virginijus Papirtis
Leonas Virginijus Papirtis (g. 1949 m. spalio 24 d. Gargžduose) – teisininkas, baudžiamųjų bylų advokatas, advokatų savivaldos veikėjas, Lietuvos advokatūros tarybos pirmininkas (nuo 2008 m.), politinis veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete. Nuo 1973 m. iki 1976 m. mokėsi Maskvos M. Lomonosovo universitete aspirantūroje. 1987 m. vasario 13 d. Maskvos M. Lomonosovo valstybinis universitete apgynė disertaciją tema „Teisė ir politika išvystytoje socialistinėje visuomenėje (ryšys ir sąveika)“, teisės mokslų kandidatas. Stažavosi Paryžiaus Sorbonos II universitete, Poitiers (Prancūzija) frankofonų teisės mokykloje, Romoje, Europos Tarybos institucijose (Briuselyje, Strasbūre, Paryžiuje), JAV Valstybės departamento organizuotuose kursuose (Vašingtonas).
Nuo 2005 m. iki 2008 m. Lietuvos advokatūros Advokatų tarybos narys, nuo 2008 m. balandžio 18 d. Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas (išrinktas 3 metų kadencijai). Lietuvos teisininkų draugijos valdybos narys. 1998 m. buvo iniciatyvinės grupės, atkūrusios Lietuvos teisininkų draugiją, narys, draugijos leidžiamo laikraščio „Justitia“ redakcinės kolegijos narys. Nuo 1988 m. iki 1990 m. – „Sąjūdžio“ iniciatyvinės grupės narys.
Yra kelių vadovėlių bendraautoris ir mokslinis redaktorius, teisinių žinynų redaktorius, straipsnių teisės teorijos ir civilistikos problematika autorius.
Vilniaus archeologijos komisija
Vilniaus archeologijos komisija arba Vilniaus laikinoji archeologijos komisija – pirmoji archeologijos organizacija Lietuvoje, veikusi 1856-1864 m.
Istorija
Iniciatorius Eustachijus Tiškevičius, dar 1846 m. savo namuose Vilniuje atidaręs lietuviškų senienų kabinetą, kurį galėjo aplankyti kiekvienas norintis. Bet privatus ir neoficialus muziejus negalėjo aprėpti plačių E. Tiškevičiaus bei jo bendraminčių mokslinių ir kultūrinių aspiracijų, todėl 1848 m. kreipėsi į Vilniaus generalgubernatorių, siūlydamas įsteigti Vilniuje Provincijos muziejų, tačiau šis sumanymas nebuvo įgyvendintas. Tik Vilniaus generalgubernatoriumi tapęs Vladimiras Nazimovas palaikė jo idėją, o 1855 m. gegužės 11 d. caras Aleksandras II pasirašė įsaką dėl Vilniaus laikinosios archeologijos komisijos ir Senienų muziejaus įkūrimo. Buvusio Vilnius universiteto bibliotekos patalpose Eustachijus Tiškevičius 1856 m. įkūrė Senienų muziejų, kuriam padovanojo savo daugiau kaip 2000 vienetų archeologijos ir 3000 numizmatikos rinkinius, apie 3000 tomų retų knygų ir 1000 graviūrų bei paveikslų. Muziejus perėmė ir Vilniaus universiteto mineralogijos, zoologijos ir numizmatikos kabinetų fondus.
Muziejaus idėjas susilaukė visuomenės palaikymo – 1858 m. muziejui aukojo 195 žmonės, o 1862 m. aukotojų buvo 323, jie muziejui padovanojo 6595 eksponatus. Daugiausia lankytojų muziejus susilaukė 1862 m., kai jo sales aplankė 10 360 žmonių.
Komisija
Komisiją sudarė jos pirmininkas Eustachijus Tiškevičius ir 15 tikrųjų narių: istorikas Michailas Balinskis, komisijos sekretorius Mauricijus Krupavičius, prelatas Mamertas Herburtas, istorikai Juozapas Ignotas Kraševskis, Adomas Honoris Kirkoras, Mikalojus Malinovskis, Teodoras Narbutas, rašytojas Ignacas Chodzka, poetai Liudvikas Kondratovičius–Sirokomlė, Pavelas Kukolnikas, Adomas Pliateris, astronomas Matvejus Gusevas ir kiti. Be to, į komisiją įėjo 9 nariai-bendradarbiai: skulptorius Henrikas Dmachauskas, Laurynas Ivinskis, kalbininkas Ambraziejus Pranciškus Kašarauskis, gydytojas ir leidėjas Jonas Kazimieras Vilčinskis, leidėjas Adomas Zavadskis, vėliau - Mikalojus Akelaitis ir kiti.
Tarp 18 komisijos narių-rėmėjų buvo grafai Marijonas Čapskis, Irenėjus Kleopas Oginskis, Konstantinas Tiškevičius, Reinholdas Tyzenhauzas. Komisijos garbės nariai, mokėję po 30 rublių sidabru metinį mokestį buvo kunigaikštis Mikalojus Radvila, Konstantinas Snitko, Motiejus Valančius.
Pirmasis komisijos posėdis įvyko 1856 m. sausio 11 (dab. sausio 24) d. ir ji rinkdavosi kiekvieno mėnesio 11 d. Komisija organizavo senienų rinkimą, pirmuosius archeologinius kasinėjimus, kelionę Nerimi ir kitus renginius.
Likvidavimas
Po 1863 m. sukilimo pradėjęs naikinti Lietuvos tautinę savimonę generalgubernatorius Michailas Muravjovas 1864 m. archeologijos komisiją uždarė. Mineralų kolekcija perduota Vilniaus gimnazijai, fortifikacijos brėžiniai ir modeliai – Vilniaus karo mokyklai, didžioji dalis archeologinių radinių ir meno kolekciją atiduota Rumiancevo muziejui, o mokslinė biblioteka su Senienų muziejumi pertvarkyta į viešąją biblioteką. Tačiau didžioji dalis šioje bibliotekoje buvusių vertybių 1915 m. evakuota į Maskvos Rusų muziejų, dalis į Ermitažą. Tik negausius komisijos sukauptų vertybių likučius perėme dab. Lietuvos nacionalinis muziejus.
Juozas Balkus
Juozas Balkus (1903 m. vasario 11 d. Mahanoi Sityje, Pensilvanijos valstija, JAV – 1932 m. lapkričio 29 d. Kaune, palaidotas Kalvarijoje) – pedagogas ir poetas.
Biografija
Gimė Amerikoje, išeivių iš Suvalkų gubernijos šeimoje. Tėvui žuvus Pirmajame pasauliniame kare, motina su šeima nusprendė grįžti į gimtąjį Trakiškių kaimą. Juozas mokėsi Punsko pradinėje mokykloje, vėliau – Seinų „Žiburio“ gimnazijoje Lazdijuose. Po studijų Lietuvos universitete Kaune mokytojavo Kalvarijos progimnazijoje. 1932 m. išleido poezijos rinktinę „Švintant“. 1932 m. Kalvarijos progimnazijoje įkūrė skautų draugovę.
Adomas Pliateris
Adomas Alfredas Pliateris (vok. Adam Alfred Plater, 1836 m. balandžio 23 d. Švėkšnoje – 1909 m. gruodžio 24 d. Švėkšnoje) – archeologas, visuomenininkas, grafas iš garsios Pliaterių giminės, Švėkšnos dvarininkas.
Stepono Pliaterio sūnus, Marijono Pliaterio ir Jurgio Pliaterio II tėvas.
Biografija
thumb|left|Genovaitės vila Švėkšnoje Peterburge buvo caro rūmų Didysis maršalka, vėliau Vilniaus gubernijos bajorų maršalka bei Vilniaus žemės banko pirmininkas.
Mečys
Mečys – vyriškas vardas. Vardo Mečislovas trumpinys.
Adomas Pliateris
Biografija
Jaunystėje susidomėjo archeologija ir numizmatika. Dvaro ribose esančius kapinynus kasinėti pradėjo nuo 1852 m., ištyrė 164 kapus. Rokantiškėse tarp Strielčiukų, Pūčkorių ir Žvirblių, rado net 72 VI–XII a. pilkapius. 1859 m. tyrinėjo Kernavės piliakalnius ir pilkapynus. 1860 m. tapo Vilniaus Laikinosios archeologijos komisijos nariu bei Peterburgo Rusų archeologų draugijos nariu. Žymiausias jo radinys – septynios Egipto statulėlės, 1852 m. rastos viename pilkapyje, greičiausiai Jurgaičiuose.
Po tėvo mirties 1862 m. paveldėjo keletą dvarų, tarp jų ir Švėkšnos, tačiau čia nuolat negyveno. XIX a. pabaigoje iš Podbereskių įsigijo Veprių dvarą, kurį vėliau paveldėjo jo sūnus Marijonas. 1880 m. Švėkšnos parke pastatydino reprezentacinius rūmus – vilą, kurią pavadino savo žmonos Genovaitės (lenk. Genovefa) vardu. Pas jį Švėkšnoje svečiuodavosi kaimyninio Tenenių dvaro savininkas Piotras Stolypinas, 1906 m. tapęs Rusijos vidaus reikalų ministru ir ministru pirmininku. Švėkšnoje buvo sukaupęs archeologinių radinių kolekciją iš Žemaitijos ir Vilniaus krašto vietovių. Mėgo medžioklę, yra nušovęs lokį, kurio iškamša likusi Švėkšnos muziejuje.
Priešindamasis krašto rusinimui, sutrukdė cerkvės statybą Švėkšnoje – paskyrė jos statybai netinkamą pelkėtą sklypą. Mokėjo kalbėti žemaitiškai. Važiuodamas laisvai per Prūsijos sieną kartais savo karietoje praveždavo draudžiamą lietuvišką spaudą. Drauge su pusbroliu Aleksandru 1900–1905 m. daug prisidėjo prie naujosios Švėkšnos bažnyčios pastatymo, paaukojo 50000 rb ir davė statybai reikalingą miško medžiagą. Palaidotas bažnyčios rūsyje po didžiuoju altoriumi. Po mirties žmona Genovaitė didelę dalį vyro sukauptos kolekcijos archeologinių radinių (450 vnt.), paleontologinių eksponatų ir Senovės Egipto amuletų 1912 m. padovanojo Mokslo bičiulių draugijos muziejui Vilniuje. Tolesnis jų likimas po Pirmojo pasaulinio karo neaiškus.
Ogrodnikai (Semiatičės apskritis)
Ogrodnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Semiatičės ir apie 86 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tušas (muzika)
thumb|220px|left|Tušas atliekamas pučiamaisiais instrumentais Tušas – tai trumpas išraiškingas muzikinis pasveikinimas, tetrunkantis keliolika sekundžių, paprastai atliekamas pučiamųjų instrumentų orkestro per iškilmingas ceremonijas, teikiant apdovanojimus, premijas ir pan. Vienas iškilmingas sveikinimas palydimas sugrojant tušą du – tris kartus. Orkestras ar mažesnis muzikinis kolektyvas šia emocinga melodija, palydima pučiamųjų bei mušamųjų instrumentų išskirtinių garsų, kartu su kitais šventiniais akcentais – aplodismentais, šūksniais, sakomomis kalbomis, palinkėjimais, tostais – sustiprina iškilmių dalyvių teigiamas nuotaikas, suteikia renginiui išskirtinės svarbos.
Tušo melodijos, kaip paprastesnės, labiau priimtinos plačiajai visuomenei, panaudojimas prigijo po viduramžių fanfarų naudojimo tradicijos valstybinės svarbos renginiuose (karūnacijų, inauguracijų, pašventimo į parlamentų narius ir kt.). Tušas plačiau naudotas Vokietijoje, Rusijoje. Vienas iš tušo pavyzdžių – vokiečių kompozitoriaus K.Vėberio kūrinyje Tusch, 20 pts (1806 m., nr. 47a pagal Vilhelmo Janso sudarytą kompozicijų sąrašą).
Šv. Liucijos parapija (Barbadosas)
'''Šv. Liucijos parapija''' – viena iš 11 Barbadoso parapijų. Ši parapija yra pačioje salos šiaurėje. Ji yra vienintelė Barbadoso parapija, pavadinta šventosios moters vardu. Ši parapija geografiškai yra pusiasalis, iš trijų pusių apsuptas Atlanto vandenyno.
Lietuvių politikos centras
Lietuvių politikos centras – neoficiali įvairių lietuvių politinių partijų atstovus, išskyrus socialdemokratus, vienijusi organizacija, veikusi 1914–1915 m.
Veikla
Lietuvių politikos centro veikloje aktyviai dalyvavo Jonas Basanavičius, Martynas Yčas, Liudas Noreika, Juozas Kubilius, Jurgis Šaulys, Povilas Dogelis, Pranas Dovydaitis, Petras Klimas, Mykolas Sleževičius, Antanas Smetona, Stasys Šilingas, Jonas Vileišis ir kiti. 1914 m. Lietuvių politikos centras parengė kreipimąsi į JAV lietuvius B. K. Balutį, K. Račkauską, J. Šliūpą ir kt., kuriame buvo išdėstytos lietuvių politikų to meto nuostatos Lietuvos laisvės klausimu.
James Monroe
Džeimsas Monro (1758 m. balandžio 28 d. – 1831 m. liepos 4 d.) – teisininkas, 5-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas (1817–1825). Monro buvo paskutinis iš JAV Tėvų-įkūrėjų tapęs JAV prezidentu.