cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suvainiškio pelkė
65 % durpių yra žemapelkinės, kitos – mišriaus ir tarpinio pobūdžio. Durpių klodo vidutinis storis 1,7 m (didžiausias – 4 m). Durpių ištekliai 13,4 mln. m³. Durpės žemapelkinės (medieninės, medieninės–viksvinės), tarpinės ir aukštapelkinės (kimininės), jų peleningumas 6,3 %, vidutinis drėgnumas 88 %. Suvainiškio pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių vietomis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 1,8 m). Šiaurės rytinė pelkės dalis sukultūrinta.
Suvainiškio pelkė ir apylinkės paskelbtos Suvainiškio telmologiniu draustiniu (12,01 km²). Jame saugoma pelkė su apypelkėmis, jos gyvūnija ir augmenija. Čia gyvena ir peri daug retų rūšių paukščių – kurtinių, tetervinų, juodųjų gandrų, vapsvaėdžių, baltnugarių genių. Draustinio teritorija priklauso NATURA 2000 buveinei LTROK0015, skirtai pelkėtų lapuočių miškų apsaugai.
Vytautas Ignas
Vytautas Ignas (iki 1958 m. Ignatavičius, 1924 m. gegužės 16 d. Začišiuose, Raseinių apskritis – 2009 m. vasario 18 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas, vitražistas.
Biografija
Mokėsi Liškiavoje, Lazdijų gimnazijoje, 1934–1940 m. Biržų gimnazijoje, 1941 m. baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją. 1941–1943 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje, kur tapybą dėstė Justinas Vienožinskis, piešimą – Antanas Gudaitis. Kelis mėnesius dirbo „Vaidilos“ teatre. 1943 m. naciams uždarius Vilniaus dailės akademiją, mokslą tęsė Vilniaus dailės muziejuje Adolfo Valeškos neoficialiai įkurtoje studijoje, kurioje tapybą dėstė Adolfas Valeška, piešimą – Juozas Mikėnas, kultūros istoriją – prof. Levas Karsavinas, Vilniaus meno istoriją – Petras Juodelis.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. gyveno Hanau pabėgėlių stovykloje. 1946–1948 m. tęsė dailės studijas Freiburgo dailės ir amatų mokykloje (École des Arts et Métiers), kur dėstė Viktoras Vizgirda, Adolfas Valeška, piešimą – Vytautas Kazimieras Jonynas, Vytautas Kasiulis. 1949 m. grafikos mokėsi pas Telesforą Valių.
1950 m. išvyko į JAV, Čikagą. Keletą savaičių dirbo skerdykloje, vėliau – grąžtų fabrike, vakarais mokėsi pas Albiną Elskų vitražų technikos. 1951 m. dirbo Heckerto vitražų studijoje. 1952 m. persikėlė į Klivlendą. 1958 m. gavo JAV pilietybę ir sutrumpino pavardę. 1958–1962 m. Babcock & Wilcox bendrovėje dirbo braižytoju-dizaineriu. 1962 m. apsigyveno Niujorke, buvo laisvas menininkas, kūrė vitražų projektus Duco studijai, tapo Niujorko lietuvių dailininkų sąjungos nariu, 1970 m. JAV grafikų klubo nariu. 1970–1972 m. dėstė knygos meną, dizainą ir grafiką Catan-Rose meno institute (Catan-Rose Institute of Art) Niujorke. 1971 m. lankėsi Lietuvoje. 1972 m. persikėlė į Konektikuto valstiją. Kurį laiką dirbo Fordham Distributors bendrovės sunkvežimio vairuotoju, pristatinėjo alų apylinkės parduotuvėms ir barams. Ešforde pasistatė sodybą, pavadintą Giraite. 1982 m. pelnė JAV lietuvių bendruomenės Kultūros tarybos dailės premiją. 1985 m. išėjo į pensiją ir pasišventė vien kūrybai. Laisvalaikiu mėgo žvejoti.
2006 m. su žmona Birute grįžo į Lietuvą, gyveno Vilniuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Nutapė paveikslų („Autoportretas“, 1958 m.; „Klounas su dūdele“, 1960 m.; „Piemenukas“, 1963 m.; „Našlaitis“, „Šeima“, abu 1967 m., „Gyvybės medis“, 1968 m.; „Pavasaris“, 1981 m.), sukūrė, daugiausia medžio raižinio ir linoraižinio technika, estampų („Pieta“, 1962 m.; „Jūratė ir Kastytis“, 1963 m.; „Pasaka“, 1970 m.; ciklas „Lietuva“, 1977 m., 1981 m.; „Šventoji Lietuva“, 1989–1990 m.), vitražų projektų, iliustravo Juozo Švaisto, Liudo Dovydėno, Liūnės Sutemos knygų. Kūriniuose yra lietuvių tautosakos (saulė, mėnulis, žaltys, gyvybės medis), religinių (Rūpintojėlis, Dievo Motina), etnografinių motyvų. Penktojo-šeštojo dešimtmečio jo tapyba tamsių spalvų, ekspresionistinė, niūri, dramatiška, vėlesnė – šviesaus, ryškaus kolorito, poetiška, metaforiška. Grafika ornamentiškesnė.
Nuo 1949 m. dalyvavo dailės parodose, individualios surengtos įvairiuose JAV miestuose, taip pat Vilniuje 1971 m., 2000 m., 2001 m., Kaune 2001 m.; 1988–2000 m. dalyvavo išeivijos lietuvių dailininkų parodose Lietuvoje.
Dailininko darbų turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus Kaune, Žemaičių dailės muziejus Plungėje, Žemaičių muziejus „Alka“ Telšiuose, Kauno arkivyskupijos muziejus ir Telšių kunigų seminarija, Pasaulio lietuvių muziejus Lemonte (JAV), „Alkos“ archyvas Putname (JAV), privatūs asmenys Lietuvoje, JAV, Kanadoje.
Mikalojus Tiškevičius Logoiskis
Mikalojus Tiškevičius Logoiskis (, apie 1610 m. – apie 1670 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius Logoiskis. Motina Barbora Pacaitė. Broliai Pranciškus Tiškevičius Logoiskis, Stanislovas Tiškevičius Logoiskis.
Šeima
1645 vedė, žmona Kristina Zienovič, vaikai:
Daukšaičiai (Vilkaviškis)
Daukšaičiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bartninkų.
1633 m.
1633 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Gudeliai (Jurbarkas)
Gudeliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, kairiajame Mituvos krante, praktiškai pietinė Girdžių kaimo dalis. Seniūnaitijos centras.
Evanstonas
Evanstonas – Čikagos priemiestis JAV, Ilinojaus valstijoje, Kuko apygardoje. Pagal 2000 m. JAV gyventojų surašymą miestas turi 74 486 gyventojus.
Mieste yra Šiaurės Vakarų universiteto miestelis, taip pat tarptautinio labdaros klubo „Rotary“ būstinė.
Istorija
Miesto teritorijoje įsikurta maždaug 1836 m. 1857 m. miestas pavadintas daktaro ir politiko, vėliau Kolorado gubernatoriaus, Džono Evanso (John Evans) garbei. 1939 m. Evanstone vyko pirmasis NCAA krepšinio varžybų finalas.
Moteris ir keturi jos vyrai
Moteris ir keturi jos vyrai – 1983 m. Lietuvos kino studijoje danų rašytojo H. Drachmano novelės „Romanas kopose“ motyvais sukurtas meninis filmas. Drama. Trukmė – 91 min. Atspausdinta 219 kopijų. Filmą kino teatruose pažiūrėjo apie 1,8 mln. žiūrovų.
Siužetas
Veiksmas vyksta XIX a. pabaigoje žvejų kaimelyje Baltijos jūros pakrantėje. Pajūryje, rinkdamas medgalius, pagyvenęs žvejas randa ir ištraukia iš vandens skenduolį. Policininkas bando išsiaiškinti tapatybę. Nevietinė Moteris juodais drabužiais atpažįsta savo vyrą. Pagyvenusysis žvejas gyvena su dviem suaugusiais sūnum; Vyresnėlis parplukdo moterį namo, į apsemtą jos kaimą. Keitėsi metų laikai, ir vieną dieną prie žvejų trobos sustojo vežimas: Moters namą nusinešė jūra, ji su skrynia ir kambariniu augalu atvyko pas žveją ir abu jo sūnus. Moteris nėščia, Vyresnėlis prisipažįsta Tėvui visą pavasarį ją lankęs. 1900-ųjų išvakarėse gimsta berniukas. Vyresnysis sūnus veda Moterį ir, norėdamas persirašyti Tėvo skolą sau ir gauti iš bankininko dar vieną paskolą, važiuoja į miestą. Grįždamas namo kopose jis žūsta nuo valkatos rankos. Tėvą už neišmokėtas šeimos skolas nubaudžia kalėti. Tada jaunesnysis brolis veda Moterį. Norėdamas išmaitinti abu brolio sūnus ir besilaukiančią žmoną (Moterį), Jaunėlis įsidarbina skęstančiųjų gelbėtoju, tačiau dirba neilgai – audra pasiglemžia jo gyvybę. Tėvą, kaip vienintelį likusį šeimos maitintoją, paleidžia iš kalėjimo. Netrukus po to policijos pareigūnas praneša, kad rastas vyresniojo sūnaus kūnas, ir sąžiningai grąžina prie palaikų pasilikusius pinigus – tais laikais labai didelę sumą (beveik 150 sidabrinių). Dabar jau abiejų sūnų netekusiam Tėvui tenka rūpintis Moterimi, tapusia jo žmona, ir mažamečiais vaikais – savo anūkais.
250 m. pr. m. e.
'''250 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Gerovė (laikraštis)
Gerovė – sodžiaus ūkio kooperacijos laikraštis, ėjęs 1926–1929 m. Kaune.
Genys (žurnalas)
230px|thumb|right|1988 m. „Genio“ viršelis Genys – mėnesinis žurnalas vaikams ir paaugliams, ėjęs 1940–2001 m.
Gerovė (laikraštis)
Istorija
Leido Lietuvos vyriausias kooperacijos komitetas du kartus per mėnesį. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 46 numeriai.
Genys (žurnalas)
Istorija
1940–1941 m. buvo leidžiamas Kaune kaip dvisavaitis vaikams skirtas žurnalas, kurį redagavo Liudas Dovydėnas. 1954–1988 m. ėjo Vilniuje kaip mėnesinis žurnalas ikimokyklinio ir jaunesniojo mokyklinio amžiaus vaikams. Nuo 1989 m. Nr. 11 iki 1996 m. – literatūrinis-meninis žurnalas mažiesiems. Steigėja ir leidėja UAB „Lietuvos rytas“.
Tiražas 1954 m. – 10 000 egz., 1987 m. – 172 000 egz., 1993 m. – 44 000 egz., 1997 m. – 11 500 egz. 1971–1977 m. buvo leidžiamas priedas „Žvaigždutė“, o 1995–1998 m.– priedas „Genio gandas“.
Redakcija
Redakcijoje dirbo poetai Kostas Kubilinskas, Justinas Marcinkevičius, Paulius Širvys, Martynas Vainilaitis, prozininkai Laura Sintija Černiauskaitė, Raimondas Kašauskas, dailininkai Edmundas Žiauberis, Arvydas Pakalnis, Vitalijus Suchockis, Nijolė Šaltenytė, Virginija Kalinauskaitė, Ramunė Bateikienė, Lina Venclovienė.
Gerovė (laikraštis)
Istorija
Bendradarbiavo G. Galvanauskas, A. Kubilius, P. Slavinskas, J. Stragys, A. Untukas ir kt. Atsakingasis redaktorius A. Trimakas.
Folvarki Malė
Folvarki Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Zabluduvo ir apie 18 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Petras Kiaulėnas
Petras Kiaulėnas (1909 m. sausio 10 d. Naniškiai, Pandėlio valsčius – 1955 m. rugpjūčio 15 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas, architektas.
Biografija
1928–1934 m. Kauno meno mokykloje ir 1934–1937 m. Romos dailės akademijoje studijavo tapybą, 1937–1942 m. Paryžiaus dekoratyvinės dailės mokykloje ir 1938–1940 m. Paryžiaus universiteto Miestų planavimo institute – architektūrą.
1946 m. išvyko į JAV, nuo 1952 m. gyveno Niujorke.
Kūryba
Nutapė peizažų („Vasara parke“ 1953 m., „Saulėlydis“ 1954 m.), natiurmortų („Granatai“ 1951 m., „Gėlė, citrinos ir figūrėlė“ 1955 m.), portretų („Ponios B. portretas“ 1954 m., Dailininko A. Varno portretas 1955 m.), figūrinių kompozicijų („Besiilsinčios šokėjos“ 1947 m.). Tapybos kūriniai vaiskaus kolorito, supaprastintos formos, ryški impresionizmo įtaka.
Kartu su žmona architekte Vasia Kiaulėniene parengė gyvenamųjų namų, vilų, sakralinių pastatų projektų (Sandam House Riverside, Voulis House Clearwater Beache, Floridos valstija, abu 1947 m.).
Svarbiausios parodos: Paryžiuje (1943 m., 1944 m., 1946 m., 1957 m.), Čikagoje (1985 m.), Vilniuje (1993 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus. Nuo 1973 m. Farmingvilyje (Niujorko valstija, JAV) veikia Petro Kiaulėno muziejus.
1634 m.
1634 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Palšasis raudonviršis
Palšasis raudonviršis (Leccinum versipelle) – baravykinių (Boletaceae) šeimos, raudonviršių (Leccinum) genties grybų rūšis.
Pelkėti, kimininiai beržynai, rečiau – mišrieji miškai. Vasara, ruduo. Vaisiakūniai balti, pilkšvi, smulkūs, trama įpjauta spalvos nekeičia.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–7 cm skersmens, jauna – pusiau apvali, vėlaiu – išgaubtai paplokščia, pilkšva, dažniausiai gelsvai melsvo ar žalio atspalvio. Vamzdeliai balti. Kotas 7–10 (12)×1–2 (3) cm, kepurėlės spalvos, plaušuotas žvynuotas. Trama balta, įpjovus spalva nesikeičia. Sporos elipsiškai verpstiškos, 11–19×5–6 μm.
Būdingi požymiai: pamatinė koto dalis pažaliuoja, auga pelkėtose vietose.
Auga pelkėtose pušynuose su beržo priemaiša, paliose. Valgomas, neretas.
Alytaus rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Alytaus rajono savivaldybės taryba – Alytaus rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Algirdas Vrubliauskas, mero pavaduotoju Gediminas Krasauskas. Savivaldybės administracijos direktoriumi paskirtas Aurimas Truncė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Šarkinė (Kelmė)
Šarkinė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakražančio.
Lidija Joana Pranienė
Lidija Joana Pranienė (g. 1947 m. rugpjūčio 15 d. Gruzdžiuose) – Lietuvos inžinierė mechanikė, kultūros veikėja, kraštotyrininkė.
Biografija
1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
1971-1985 m. Šiaulių kukurūzų perdirbimo gamyklos inžinierė. 1986-1991 m. Lietuvos kraštotyros draugijos Šiaulių miesto skyriaus atsakingoji sekretorė, 1991-1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės kultūros skyriaus vyr. specialistė kraštotyrai, miesto kraštotyros veiklos organizatorė, 2000 m. – Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja socialiniams klausimams, 2000-2010 m. Kultūros skyriaus vyriausioji specialistė.
1995 m. viena Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų Mikelių mokyklos įkūrėjų, 1998-2000 m. jos vadovė. Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose. Lietuvos kraštotyros draugijos tarybos narė, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos narė.
FK Dinamo Minsk
Minsko „Dynama“ – Baltarusijos futbolo klubas iš Minsko.
Linas Agro Group
AB Linas Agro Group – agroverslo ir maisto pramonės įmonių kontroliuojančioji bendrovė. Įmonių grupė išaugo iš 1991 m. įkurtos UAB „Linas ir viza“, pradėjusios veiklą lietuviškų rapsų eksportu į Vakarų Europą. Grupės įmonės užsiima tarptautine prekyba žemės ūkio produkcija, prekių tiekimu žemdirbiams, žemės ūkio produkcijos ir maisto produktų gamyba.
FK Dinamo Minsk
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Linas Agro Group
Istorija
1991 m. pradėta tarptautinė prekyba augaline žemės ūkio produkcija. 1993 m. pradėtas augalininkystės produkcijos kontraktingas, vėliau peraugęs į Rapsų ir grūdų auginimo programas. 1994–2007 m. vykdyta didmeninė prekyba veterinarijos prekėmis. 1998 m. investuota į prekybos žemės ūkio techniką (UAB „Dotnuva Baltic“) bei ekspedijavimo paslaugų (UAB „Jungtinė ekspedicija“) verslus. 2000 m. pradėtas aliejinių sėklų perdirbimas. 2001 m. vykdytos investicijos į sėklų paruošimo verslą (atidarytas sėklų fabrikas). 2002 m. pradėtas grūdų džiovinimas, valymas, saugojimas. 2003 m. pradėta pirminė žemės ūkio produktų gamyba, įkurta žemės ūkio bendrovių valdymo įmonė (UAB „Linas Agro“ Konsultacijos). 2010 m. įgyvendintas pirminis viešasis AB „Linas Agro Group“ akcijų siūlymas ir įmonė tapo Nasdaq Vilnius listinguojama bendrove. 2013 m. įsigytas paukštininkystės verslas Latvijoje, 2021 m. įsigytos „KG Group“ susivienijimo įmonės.
Bendrovės
Kontroliuojančiai bendrovei „Linas Agro Group“ priklauso 69 žemės ūkio bei maisto produktų gamybos bei prekybos bendrovės Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje,Ukrainoje, Baltarusijoje, Lenkijoje ir Nyderlanduose.
Didžiausios pavaldžiosios įmonės : AB „Linas Agro“, AB „Kauno grūdai“, UAB „Linas Agro“ Grūdų centrai, UAB „Linas Agro“ Konsultacijos ir jos valdomos 7 žemės ūkio bendrovės, UAB „Dotnuva Baltic“, AB „Vilniaus paukštynas", AB „Kaišiadorių paukštynas“, AS „Putnu fabrika Kekava“, SIA „Lielzeltini“(Latvija).
Daukšėnai
Daukšėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Karsakiškio. Į rytus yra Bikiškių (Daukšėnų) koplyčia.
Paberžis
Paberžis:
Paberžis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paberžienė (ištekėjusi moteris) ir Paberžytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šiaurinė Palenkės žemuma
Šiaurinė Palenkės žemuma - makroregionas priklausantis Rytų Europos lygumai, Rytų Baltijos-Baltarusijos žemumai ir Palenkės-Baltarusijos aukštumai. Regionas išsidėstęs šiaurės rytų Lenkijoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje. Šiaurėje ribojasi su Mozūrijos ežerynu ir Baltijos aukštumomis. Vakaruose ribojasi su Šiaurine Mazovijos žemuma ir Vidurine Mazovijos žemuma. Pietuose ribojasi su Pietine Palenkės žemuma. Aukščiausia regiono vieta yra Sokulkos aukštumoje - 238 m aukštyje virš jūros lygio. Regione yra išsidėsčiusios Belovežo ir Knišino girios. Didžiausi regiono miestai yra Balstogė, Bielskas, Hainuvka ir Zambruvas.
Rimas Šapauskas
Rimas Šapauskas (g. 1972 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, laidų ir renginių vedėjas.
Biografija
1978–1990 m. mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje. Dirbo sanitaru Antakalnio klinikinės ligoninės operacinėje. 1990–1996 m. studijavo Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete. Nuo 1992 m. su Algiu Ramanausku kuria radijo laidą „Radioshow“, vaidina humoro laidoje „Dviračio šou“.
251 m. pr. m. e.
'''251 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gydytojas (Vilnius)
Gydytojas – dvisavaitis „Aušros“ priedas, leistas 1914–1915 m. Vilniuje.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1914 m. sausio 16 m. Spausdino M. Kuktos spaustuvė Vilniuje. Išėjo 18 numerių.
Spausdino medikų straipsnius apie įvairias ligas, aiškino, kaip slaugyti ligonius, mokė higienos reikalavimų. Daugiausia rašė gydytojas Antanas Vileišis.
Leidėjas Vladas Mironas, redagavo Juozas Bakšys, Petras Kraujalis, P. Kunigėlis.
Apynys
Apynys (Humulus) – kanapinių (Cannabaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi Šiaurės pusrutulyje.
Pasaulyje auga 3 rūšys, iš jų viena - Lietuvoje:
Aprašymas
Apibūdinamas kaip šakotas daugiametis žolinis augalas, kuris anksti pavasarį išleidžia naujus ūglius, o rudenį nunyksta iki šalčiui atsparaus šakniastiebio. Apynių ūgliai auga labai greitai, per savaitę gali išaugti nuo 20 iki 50 cm. Apynių ūgliai auga apsivydami pagal laikrodžio rodyklę (išskyrus Humulus japonicus) aplink viską, kas pasiekiama, o atskiri ūgliai paprastai užauga nuo 2 iki 15 metrų, priklausomai nuo to, ant ko galima augti. Lapai yra priešiniai, kraštai stambiai dantyti. Kai apynių lajoms pritrūksta medžiagos, kuria jos galėtų laipioti, tarp pagrindinio stiebo lapų išdygsta horizontalūs ūgliai, kurie sudaro vienas aplink kitą apvyniotų stiebų tinklą.
Vyriškieji ir moteriškieji apynių žiedai yra dvilyčiai, išsivystantys ant atskirų augalų. Moteriški augalai, iš kurių išauga alui gaminti naudojami apynių žiedai, dažnai dauginami vegetatyviniu būdu ir auginami be vyriškų augalų. Taip išvengiama apdulkinimo ir gyvybingų sėklų, kurios kartais laikomos nepageidaujamomis alui gaminti, nes gali atsirasti pašalinių kvapų dėl sėklose esančių riebalų rūgščių.
Apyniai į alaus virimo procesą įtraukiami dėl karčiųjų rūgščių, kurios yra prenilinti acilflorogliucinolio dariniai. Karčiosios rūgštys skirstomos į alfa rūgštis, kurių pagrindinis junginys yra humulonas, ir beta rūgštis, kurių pagrindinis junginys yra lupulonas. Alfa rūgštys alaus virimo proceso metu izomerizuojasi ir susidaro izo-alfa rūgštys, kurios pačios yra kartaus skonio. Šios apynių rūgštys yra vinilinės rūgštys, kurių rūgštiniai žiedo enoliai konjuguoti su žiedo ir pakaitinėmis karbonilo grupėmis. Humulus genties augalai gamina terpenofenolinius metabolitus. Apyniuose taip pat yra ksantohumolio, prenilinto chalkono ir kitų junginių.
Naudojimas
Gaminant alų, apyniai verdami kartu su misa, o kartais dedami po fermentacijos. Galutiniam produktui suteikia kartumo, skonio ir aromato.
Farmacijoje lupulus yra apynių pavadinimas. Džiovinti H. lupulus moteriškojo augalo katilėliai, paprastai vadinami apynių spurgeliais, naudojami apynių užpilui, apynių tinktūrai ir apynių ekstraktui gaminti.
Gudeliai (Pakražantis)
Gudeliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Stulgių. Kaimo pašonėje, Ančios kairiajame krante stūkso Gudelių piliakalnis.
Franz Joseph Haydn
Francas Jozefas Haidnas (1732 m. kovo 31 ar balandžio 1 d. – 1809 m. gegužės 31 d.) – austrų kompozitorius klasikas. Jam esant gyvam, pirmasis vardas Francas nevartotas (paties noru), ir dabar dažniau kompozitorius vadinamas tiesiog Jozefu Haidnu.
Biografija
Gimė Rorau miestelyje (Žemutinė Austrija). Tėvas Matijas Haidnas, motina – Marija Koler. Nė vienas iš tėvų nebuvo muzikantas, nors Matijas mėgo atlikti liaudies muziką. Tėvai pastebėjo savo sūnaus talentą, todėl sutiko su giminaičio Johano Matijo Franko pasiūlymu pasiimti jaunąjį Haidną pas save mokymui. Dar šešerių nesulaukęs berniukas persikėlė į Hainburgą ir daugiau nebegyveno su tėvais. Franko gyvenimas nebuvo lengvas: vaikas būdavo alkanas, prastai apsirengęs, tačiau jis greitai išmoko skambinti klavesinu ir griežti smuiku, taip pat giedojo bažnyčios chore.
1740 m. berniuką pastebėjo Vienos Šv. Stepono katedros chormeisteris, ir Haidnas paliko Franką. Nors Vienoje jo taip pat niekas nelepino, Šv. Stepono katedra buvo svarbus Europos muzikinio gyvenimo centras, čia buvo atliekama žymių kompozitorių naujausia muzika, taigi Haidnas nemažai išmoko. 1749 m., mutavus balsui, jis buvo atleistas. Benamiu tapęs būsimasis kompozitorius vieną naktį turėjo praleisti parke ant suoliuko, tačiau jį priglobė draugai, ir Haidnas pradėjo laisvo muzikanto karjerą: dirbo samdomu muzikantu, mokė muzikos. Šiuo periodu parašė pirmuosius styginių kvartetus bei operą.
thumb|left|Nikolajus Esterhazis
1760 m. Haidnas vedė Mariją Aną Keler, kuri buvo vyresnioji jo buvusios meilės – Terezos Keler – sesuo. Su žmona nelabai sutarė ir nesusilaukė vaikų. Galbūt turėjo vieną ar pora vaikų su mylima dainininke Luidžija Polceli.
Dirbdamas pas Esterhazius, Haidnas parašė daug kūrinių ir išpopuliarėjo. Ilgainiui jis ėmė rašyti ne tik darbdaviui, bet ir leidėjų užsakymu. Apie 1781 m. susidraugavo su Mocartu, kurio darbais žavėjosi ir visokeriopai stengėsi padėti. Abu buvo tos pačios masonų ložės nariai. 1789 m. Haidnas susibičiuliavo su Marija Ana fon Gencinger, kunigaikščio Nikolajaus gydytojo žmona. Jų santykiai buvo artimi, tačiau platoniški.
1790 m. kunigaikštis Nikolajus mirė. Jo įpėdinis nebuvo muzikos mėgėjas, tad atleido rūmų muzikantus, o Haidnui paskyrė pensiją. Šis apsigyveno nuosavame name Vienoje, o vėliau, pakviestas impresarijaus ir smuikininko Johano Pėterio Salomono, nuvyko į Angliją. Vizitai 1791-2 ir 1794-5 m. buvo sėkmingi: klausytojai plūste plūdo į Haidno koncertus, kompozitorius susilaukė šlovės ir praturtėjo. Haidnas svarstė galimybę apsistoti Anglijoje visam laikui, tačiau sugrįžo į Vieną, pasistatė didelį namą ir ėmė rašyti stambius religinius kūrinius chorui su orkestru. Šiuo laikotarpiu atsirado žymiosios oratorijos „Pasaulio sutvėrimas“ ir „Metų laikai“.
1802 m. paūmėjo liga, kuria kompozitorius jau kurį laiką sirgo. Jis fiziškai nebegalėjo rašyti muzikos. Nors Haidnu rūpinosi tarnai, jis buvo nuolat lankomas, paskutiniai gyvenimo metai nebuvo laimingi. Jis dažnai pianinu skambindavo „Dieve, saugok imperatorių Francą“ (Gott erhalte Franz den Kaiser), savo paties sukurtą 1797 m. Ši melodija vėliau panaudota Austrijos ir Vokietijos himnams.
Haidnas mirė 1809 m., po Napoleono Vienos puolimo.
Kūryba
Nors Haidnui pradėjus kurti simfonija jau buvo susiformavusi, jo simfonijos yra ankstyviausios iš priskiriamų „standartiniam“ repertuarui. Tačiau jis tikrai gali būti vadinamas styginių kvarteto pagrindėju.
Haidno muzikai būdingas trumpų paprastų muzikinių motyvų vystymas. Kai kuriuos tuo metu trumpus, už vokalinę muziką mažiau svarbius žanrus, tokius kaip simfonija, jis išplėtė ir ištobulino. Haidno dėka išsivystė klasikinė sonatos forma: lėtoje, dominantės tonacijoje atliekamoje įžangoje vyrauja nebūtinai su pagrindinėmis temomis susijusi medžiaga, greitai pereinanti į ekspoziciją, kurioje pristatomos temos; vystyme temos keičiamos, moduliuojamos, skaidomos, įjungiama naujos medžiagos (Haidno vystymai ilgesni ir sudėtingesni už Mocarto); sugrįžime grįžtama į pagrindinę tonaciją ir į ekspozicijos medžiagą; galiausiai gali būti baigiama koda, kurioje parodomos kitos teminės medžiagos galimybės. Klasikinei muzikai buvo svarbūs perėjimai nuo ekspozicijos prie vystymo ir nuo vystymo prie sugrįžimo. Haidnas pereidavo šmaikščiai, neretai dramatiškai, uždelsdamas. Apskritai Haidnas žinomas dėl „juokų“, kuriuos įpindavo į savo muziką: pavyzdžiui, simfonijoje nr. 94, pavadintoje „Staigmena“, netikėtai garsiai užgieda choras.
Kai kurie Haidno kūriniai žymimi opus, tačiau taip pat dažna Hob – Antonio fon Hobokeno – klasifikacija (1957).
Haidnui priskiriamos 104 simfonijos, 13 mišių, 83 styginiai kvartetai (iš kurių garsiausias - ,,Kaizerio kvartetas"), oratorijos „Pasaulio sutvėrimas“ ir „Metų laikai“, sonatos ir trio fortepijonui, koncertai ir kt.
Ekonominė krizė
Ekonominė krizė – ryškus pasaulio, žemyno, šalies ar regiono, atskiro ekonominio objekto ar subjekto ekonominės būsenos pablogėjimas. Ekonominė krizė gali išsirutulioti net iki neramumų ar socialinio sprogimo. Pagal tam tikras teorijas ekonominė krizė yra neišvengiama ekonominio ciklo dalis.
Krizės bruožai
Ekonominė krizė pasireiškia žymiu gamybos apimties sumažėjimu, susiklosčiusių gamybinių ir prekybinių ryšių trūkinėjimu, įmonių, įstaigų, bankų bankrutavimu, nacionalinės valiutos nuvertėjimu, biudžeto deficitu, nedarbo augimu, techninio atnaujinimo sulėtėjimu. Krizės metu sumažėja realios vidutinės gyventojų pajamos.
kai kurios ekonominės krizės turi ir kitas priežastis, kaip antai Rusijos finansų krizė 2003–2004 m buvo valstybės politikos padarinys, kai tiesiog valstybės institucijų sprendimu buvo keičiamos pinigų kupiūros. Visas įmones ištiko depresija ir gamybos pertrūkiai.
Krizės išvengimo priemonės
Krizės pasižymi konkrečiais neigiamais padariniais ir verslo subjektams esančiais krizės veikimo teritorijose. Jei tai ekonominė krizė, tai sulėtėja įmonių apyvartos, krenta vartotojų produkcijos perkamumo galia, mažiau nuperkama įmonių pagamintos produkcijos. Įmonės priverstos mažinti pelno santykį tuo apribodamos savo plėtrą, darbuotojų skatinimą ir investavimo veiksmus. Jei tai finansų krizė tai pablogėja pasiskolinimo galimybės, investavimas į plėtrą, naujausias technologijas, gamybinė bazę. Gali tekti net atleisti dalį darbuotojų, kas padidiną darbo krūvius likusiems ir pablogina įmonės konkurencines galimybes.
Krizės atveju diesnis darbo krūvis tenka visiems verslo subjektų dalims: administracijai, vadybos sektoriui, kitiems darbuotojams. Pačiu sėkmingiausiu krizės sprendimo variantu būtų laikoma naujausių įmonių veiklos planavimų metodų, vadybos sprendimų, dabo našumo technologijų greitam įdiegimui ir pritaikymui.
Todėl sėkmingam verslo subjektų darbui būtina dar ikikriziniu periodu aktyviai domėtis ir diegti naujausias prieinamas darbo metodikas ir prieinamus pasiekimus. Tam tinka:
Folvarki Tilvickiai
Folvarki Tilvickiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1819 m. kaime pastatyta medinė cerkvė ir XVIII a. įkurtos kapinės, kurios yra įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Čašnikai
Čãšnikai  – miestas Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie Dauguvos kairiojo intako Ūlos upės, Čašnikų rajono centras. Pro Čašnikus eina geležinkelis Lepelis-Orša. Išplėtota medžio, linų apdirbimo, popieriaus, maisto pramonė, durpių briketų gamyba.
Istorija
Čašnikai minimi 1504 m., priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1558 m. Ivanas rūstusis užgrobtame dešiniajame upės krante pastatė tvirtovę, ji nugriauta 1968 m. 1564 m. Čašnikų mūšyje Mikalojus Radvila Rudasis ir Grigalius Chodkevičius sumušė rusų kariuomenę, žuvo jos vadas Petras Šuiskis. 1567 m. liepos 20 d. antrajame Čašnikų mūšyje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, kuriai vadovavo Braslavo vaivada Romanas Sanguška dar kartą sumušo rusus.
Nuo 1793 m. Čašnikai priklausė Rusijos imperijai. XIX a. buvo miestelis Lepelio apskrityje. 1919–1924 m. – Rusijos TSR, nuo 1924 m. priklauso Baltarusijai. Miesto teises gavo 1791 m., pakartotinai – 1966 m.
Lisabonos sutartis
thumb|200px|Lisabonos konferencijos logotipas thumb|upright=1.2|Pasirašę asmenys
Lisabonos sutartis (arba Reformų sutartis) − iš dalies Romos ir Mastrichto sutartis keičianti bei Europos Sąjungos veikimą optimizuojanti tarptautinė sutartis. Tikslas – atnaujinti ir optimizuoti Europos Sąjungos veikimo mechanizmą, kuris buvo reglamentuotas 15 ES šalių sukurtomis taisyklėmis, taigi neveiksmingas Europos Sąjungai išsiplėtus iki 27 šalių narių.
Motiejus Šumauskas
Biografija
Turėjo tik pradinį išsilavinimą. 1929–1930 m. buvo Tarptautinės Lenino mokyklos Maskvoje klausytojas. 1925–1926 m. Lietuvos komjaunimo CK narys. 1926–1928 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1928–1929 m. pogrindinio komunistų partijos Panevėžio apskrities komiteto sekretorius. 1929 m. suimtas, nuteistas ištremti, pabėgo į TSRS. 1930 m. grįžo į Lietuvą, Lietuvos komjaunimo CK sekretorius. 1931 m. LKP CK sekretorius. 1931 m. suimtas, nuteistas 6 metams katorgos darbų. Kalėjo iki 1937 m., dirbo spaustuvėje. 1939–1940 m. vėl kalėjo.
1940 m. Liaudies Seimo atstovas, Darbo rūmų ir Centrinio profsąjungų biuro pirmininkas, darbo ministro pavaduotojas. 1940 m. rugpjūčio 26 d. – 1941 m. birželio 22 d. – LTSR vietinės pramonės liaudies komisaras. Karo metu buvo pasitraukęs į Rusiją, 1941–1942 m. Penzos pieno kombinato direktorius. Nuo 1942 m. Raudonosios Armijos karininkas, permestas su būriu kovotojų į miškus Švenčionių apylinkėse. 1943–1944 m. tarybinio partizaninio judėjimo ir LKP(b) CK operatyvinės grupės vadovas. 1944 m. sausio-liepos mėn. – LKP(b) Šiaurės srities pogrindinio komiteto sekretorius.
Lisabonos sutartis
Europos Konstitucija
Sutarties pirmtakas − atmesta Europos Konstitucija.
Motiejus Šumauskas
Biografija
1944 m. liepos-spalio mėn. Vilniaus miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1944 m. spalio mėn. – 1950 m. liepos mėn. LTSR Valstybinės plano komisijos pirmininkas. 1950 m. liepos mėn. – 1953 m. birželio mėn. LKP(b) Šiaulių apskrities komiteto pirmasis sekretorius. 1953 m. birželio mėn. – 1954 m. vasario mėn. LTSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1953–1975 m. LKP CK biuro narys. 1954–1956 m. LKP CK II sekretorius. 1956 m. sausio 16 d. – 1967 m. balandžio 14 d. LTSR Ministrų tarybos pirmininkas. 1967 m. balandžio 17 d. – 1975 m. gruodžio 24 d. LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas; 1956–1976 m. – kandidatas į TSKP CK narius.
Turėjo pulkininko karinį laipsnį.
Lisabonos sutartis
Europos Konstitucija
2004 m. spalio mėn. Europos Sąjungos vadovai pasirašė Sutartį dėl Konstitucijos Europai. Į šį teisės aktą buvo bandoma apjungti visas egzistuojančias sutartis. Surengtuose referendumuose jai nepritarė Prancūzijos ir Nyderlandų piliečiai, taigi sutartis neįsigaliojo.
Vėliau teisės aktas modifikuotas į Reformų sutartį, skirtingai nuo Konstitucijos, atspindinčią tik teisės aktų pokyčius. Po pasirašymo Lisabonoje įgijo Lisabonos sutarties pavadinimą.
1635 m.
1635 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lisabonos sutartis
Ratifikavimas
thumb|250px|Lisabonos Sutarties ratifikavimo eiga
LKAL 2003–2004 m. sezonas
LKAL 2003–2004 metų sezonas – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 13 ekipų. Pirmą kartą LKAL istorijoje nuspręsta surengti finalo ketvertą. Pirmenybėse nugalėjo Joniškio „Žiemgala-Šiaurės vilkas“ ekipos krepšininkai, bronzą laimėjo Jonavos „Sporto klubas“.
Goroka
Goroka – Papua Naujosios Gvinėjos Rytų Hailando provincijos sostinė. Mieste, kuris yra 1600 metrų virš jūros lygio gyvena apie 25000 gyventojų. Mieste yra oro uostas ir praeina aukštikalnių greitkelis. Klimatas čia yra švelnus, kartais vadinamas „amžinu pavasariu“.
Mieste yra keletas nacionalinių institucijų: Krikščionių radijo misionierių draugija, Papua Naujosios Gvinėjos Medicinos tyrimų institutas, Nacionalinis filmų institutas, Melanezijos institutas, Melanezijos institutas, Raun Raun teatro kompanija ir Goroko Universitetas.
Vytautas Vaičekauskas
Vytautas Vaičekauskas (1923 m. balandžio 14 d. Šlapučių k., Raseinių r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
1951–1983 Kėdainių 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Jo vadovaujamuose choruose dainuodavo po 60-100 moksleivių. Daug dėmesio pedagogas skyrė berniukų choriniam dainavimui. Chorai buvo respublikinių dainų švenčių dalyviai ir įvairių konkursų laureatai bei prizininkai. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei pedagogas parengė tris chorus, 1969 respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės konkurse šimto dalyvių merginų choras pelnė antrąją vietą. Jaunių choras parengtas 1975 ir 1980 respublikinėms dainų šventėms (talkino R. Vasiliauskaitė).
Be pedagoginio darbo, chorvedys 1952–1953 vadovavo Kėdainių rajono kultūros namų mišriajam chorui, 1965 subūrė mokytojų vyrų vokalinį kvartetą, 1965–1969 vadovavo Lančiūnavos žemės ūkio technikumo merginų chorui.
Nuo 1991 Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Mišrųjį chorą (35 dalyviai) išmokė nemaža giesmių, mišių ir populiarių klasikinių kūrinių.
V. Vaičekauskas – Kėdainių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentas, mokyklų chorų konsultantas. 1965 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
252 m. pr. m. e.
'''252 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Latvijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Latvijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Folvarki Vielkiai
Folvarki Vielkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Zabluduvo ir apie 22 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Guy-Manuel de Homem-Christo
Guy-Manuel de Homem-Christo (tikrasis vardas Guillaume Emmanuel Paul de Homem-Christo, g. 1974 m. vasario 8 d.) – elektroninės muzikos kūrėjas.
Grupės Daft Punk narys(kartu su Thomas Bangalter). Guy-Manuel taip pat buvo garsaus projekto Le knight club narys, bei vienas iš jų iniciatorius.
Biografija
Guy-Manuel su Thomu susipažino 1987 m. mokykloje ir pastebėjo, kad jie klausosi panašios muzikos ir žiūri panašius filmus. Iš pradžių jie įkūrė Indie roko grupę pavadinimu Darlin, kurioje be jų dar grojo Laurent Brancowitz. Šioje grupėje Guy-Manuel grojo gitara. Tačiau, kaip sakė Thomas, tai tebuvo paauglių žaidimai, o ne rimtos muzikos kūrimas. Sulaukę 18 metų, abu jaunuoliai susidomėjo elektronine muzika, dėl to Laurent Brancowitz paliko grupę. Vienas britų žurnalistas išgirdęs jų muziką pavadino ją „Daft Punk". Pavadinimą jaunuoliai susigalvojo greitai: jiems tiko žurnalisto frazė. Kartu jie sukūrė 1997 m. „Homework“ albumą, 2001 m. „Discovery“ ir 2005 m. „Human after all“. Po to, kai grupė padarė pertrauką ir kūrė mažai, Guy-Manuel įkūrė grupė Le Knight Club, kuriame be jo dar buvo ir Éric Chedeville. Kartu dirbdami jie ne tik kūrė muziką, bet ir įsteigė įrašų studiją. Kalbėdamas apie muziką, kurią kūrė „Le knight club“, jis mini, kad nors tai nepanašu į Daft Punk, tačiau tai gera praktika, be to jis darė tai, kas jam asmeniškai patinka. 2008 m. jis prodiusavo Sébastien Tellier albumą „Sexuality“.
Asmeninis gyvenimas
Guy-Manuel kol kas nevedęs. Turi dvynį brolį. Daugelis yra pastebėję, kad interviu metu daugiau kalba Thomas Bangalter, Guy-Manuel - žymiai mažiau. Jis uždaresnis, labiau mėgsta dirbti vienas, priešingai nei Thomas, nedaug bendradarbiauja su kitomis grupėmis.
Gudeliai (Tytuvėnai)
Gudeliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kiaunorių.
Tranšoniškė
Tranšoniškė – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Pakražančio, šalia kelio.
Rugsėjo 13
Rugsėjo 13 yra 256-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 257-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 109 dienos.
Įvykiai
(kol kas nėra)
1636 m.
1636 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Čavusai
Čãvusai (arba Čiausai, ) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 80 km į rytus nuo Mogiliavo. Čavusų rajono centras. Išplėtota tekstilės (linų apdirbimo), statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), maisto (daržovių džiovinimo, pieno) pramonė.
Istorija
Čavusai istorijos šaltiniuose minimi 1634 m., Magdeburgo teisės nuo 1634 m., miesto teisės nuo 1777 m. XIX a. miestas buvo Mogiliavo gubernijos Čavusų apskrities centras, buvo ir Čavusų valsčius.
Sovietmečiu buvo statybos, maisto ir linų pramonės centras.
Gydytojas (Čikaga)
Gydytojas – sveikatos klausimams skirtas mėnesinis laikraštis, ėjęs 1921–1925 m. Čikagoje.
Istorija
Leido Amerikos lietuvių daktarų draugija. Redagavo dr. Antanas Montvydas.
VIX rodiklis
VIX indeksas parodo prekiautojų lūkesčius dėl ateinančių 30 dienų akcijų rinkos rizikos, apskaičiuojamus remiantis trumpojo laikotarpio opcionų kainomis S&P 500. Kainų pokyčiai didžiausi, kai akcijų rinka krenta, didėjančio pažeidžiamumo lūkesčiai yra laikomi ženklu, pranešančiu apie gresiančias griūtis ar kitus nemalonius investicijų aplinkos pasikeitimus.
László Kovács
Laslas Kovačas (László Kovács, g. 1939 m. liepos 3 d.) – diplomatas, Vengrijos ir Europos Sąjungos politinis veikėjas.
Biografija
1953–1957 m. mokėsi Budapešto aukštesniojoje chemijos mokykloje, 1963–1968 m. studijavo visuomenės mokslus Budapešto universitete.
1968–1989 m. dirbo Vengrijos socialistinės darbininkų partijos aparate, 1990 partijos Centro Komiteto narys. 1998–2004 m. Vengrijos socialistų partijos pirmininkas. Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
1989–1990 Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 1990–2004 m. parlamento narys, užsienio politikos komiteto narys, 1993–1994 m. pirmininkas. 1994–1998 m. ir 2002–2004 m. Vengrijos užsienio reikalų ministras. Nuo 2004 m. lapkričio 1 d. iki 2010 m. vasario 9 d. buvo Europos Komisijos komisaras mokesčiams ir muitų sąjungai.
Kaniūkų žudynės
Istorija
2004 m. Lietuvos teisėsauga pradėjo tyrimą dėl Kaniūkų žudynių ir siekė apklausti žydų veteranus, partizanus 2-ojo pasaulinio karo metu, tarp jų Yitzhak Arad, buvusį Jad Vašem vadovą ir tuometinį Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti narį. Lenkijos Nacionalinio Atminimo institutas pradėjo savo žudynių tyrimą. Kai kuriose Vakarų ir žydų grupėse šie tyrimai buvo įvertinti kaip puolimas prieš antinacistinį pasipriešinimo judėjimą. Lietuvoje ir Lenkijoje buvo nuomonių, kad žudynės įrodo, kad sovietiniai partizanai užsiėmė ne vien kova prieš fašizmą. 2004 m. nužudytiems kaimo gyventojams pastatytas paminklas.
Slovėnijos futbolo sistema
Slovėnijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Slovėnijos futbolo asociacija, kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Slovėnijos vyrų futbolo čempionatą bei, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1920 m., nuo 1992 m. ji yra FIFA ir UEFA nare.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Slovėnijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja (ar yra dalyvavę) šiuose turnyruose:
Gydytojų žinios
Gydytojų žinios – Lietuvos gydytojų sąjungos dvisavaitis informacinis laikraštis, einantis nuo 1991 m. gegužės 30 d. Vilniuje, J. Basanavičiaus g. 11/1.
Tiražas 1993 m. – 2500 egz., 1996 m. – 1000 egz.
253 m. pr. m. e.
'''253 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Margarita Vaičekonienė-Sliesoraitytė
Margarita Vaičekonienė-Sliesoraitytė (1958 m. kovo 14 d. Kamenio mieste, Altajaus krašte), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Seneliai ir tėvai – 1941 – ųjų tremtiniai. Būdama 2,5 metų su tėvais ir seneliais grįžo į Panevėžį. Mokėsi 1-ojoje aštuonmetėje ir 7-ojoje vidurinėje mokykloje, baigė vaikų muzikos mokyklą (mokyt. V. Grytienės akordeono klasė). 1974–1978 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. G. Viržonienė). 1978–1983 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė I. Kačinskienė).
1983–1986 Panevėžio 16-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų chorų vadovė, dainavo Švietimo darbuotojų chore „Nevėžis".
Nuo 1986 Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja, nuo 1993 Panevėžio konservatorijos pagrindinės muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1997 muzikos mokytoja metodininkė, nuo 1982 folklorinio ansamblio „Versmė" vadovė.
1989 pradžioje mokytoja suorganizavo Panevėžio politinių kalinių ir tremtinių mišrųjį chorą (75 dalyviai), kuris pasivadino vardu „Likimai“. Kolektyvas aktyviai įsitraukė į politinę – koncertinę veiklą, 1991 sausio 10-13 budėjo prie Parlamento rūmų Vilniuje, koncertavo ne tik savo mieste, bet ir Vilniuje, Rygoje, Šiauliuose, Biržuose, Anykščiuose, Pasvalyje, Rokiškyje ir kitur. Jis gieda bažnyčiose, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į Tėvynę" Kaune (1991), Vilniuje (1993), Panevėžyje (1995) ir Klaipėdoje (1997), surengė per 250 koncertų ir išpopuliarino daug tremtinių dainų bei giesmių.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gneciukai
Gneciukai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Zabluduvo ir apie 19 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pranajama
miniatiūra|200px|Vyras, atliekantis pranajamą Pranajama ( „kvėpavimo ištęsimas“) – psichosomatinė priemonė, kuria Indijos klasikinėje medicinoje ir jogoje valdomas pranos tekėjimas ir kvėpavimas. Hathajogos ir tantriniuose mokymuose nurodoma, kad teisingas pranos valdymas leidžia pažaboti protą (nutraukti nerimstančią čitą). Hathajogoje kvėpavimas reguliuojamas jį sulaikant ir ilginant intervalus tarp įkvėpimo ir iškvėpimo. Patandžalio jogoje pranajama išskiriama kaip 4-oji jogos pakopa. Atliekant pranajamos pratimus paprastai atliekamos mantros ir užimamos atitinkamos asanos.
Pranajama siejama su subtiliuoju kūnu (sūkšmašaryra): jogas įkvepia per dešinę šnervę, kuri laikoma subtiliojo kūno kairiojo latako (ida nadės) anga, ir iškvepia per kairę šnervę – subtiliojo kūno dešiniojo latako (pingala nadės) angą; tokiu kvėpavimu jis išvalo subtiliųjų latakų tinklą. Tikima, kad pranajama turi medicininį poveikį (malšina kosulį, astmą, galvos skausmą, stresą), atjaunina kūną, ilgina gyvenimą.
Kiauleikių I kapinynas
Kiauleikių I kapinynas, vadinamas Kirminų kalnu (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5250, senas registro kodas - A452P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR532) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Kiauleikių kaimo pietvakariniame ir Vydmantų gyvenvietės vakariniame pakraštyje (Kretingos seniūnija).
Kapinynas
Įrengtas pakilumoje. Teritorija dirvonuoja. Kapinynas smarkiai apardytas dirbant žemę, viduryje stovi sodyba.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 1992 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. – į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 1,74 ha.
Tyrimai
Išaiškintas 1905 m. įsisavinant plėšinines bendro naudojimo kaimo ganyklas. Rasta apie 20 atsitiktinių radinių iš suardytų kapų, kurie pateko Sankt Peterburgo Imperatoriškajai archeologinei komisijai. 1906 ir 1908 m. jos siųstas kapinyną kasinėjo Vladas Nagevičius. Jis ištyrė 45 m² plotą, rado keletą sudegintų mirusiųjų kapų. 1906 m. radinius perdavė Sankt Peterburgo archeologijos draugijai, o 1908 m. – Lietuvių mokslo draugijai. 1941 m. tyrė Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas). Ištirti 407 m², rasta 48 nedegintų VIII – IX a. ir 6 sudegintų X – XIII a. mirusiųjų kapai. 1984–1985 m. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Valdemaras Šimėnas) ištyrė 93 m² plotą, rado 10 IX a. kapų.
Daukučiai (Kupiškis)
Daukučiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Palėvenėlės.
Kiauleikių I kapinynas
Tyrimai
Iš viso ištirtas 545 m² dydžio plotas, rasta per 58 nedegintų ir 6 sudegintų mirusiųjų kapai, datuojami VIII – XIII a. ir priskiriami kuršių materialinei kultūrai.
Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis
Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis (, apie 1650 m. – 1704 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Kiauleikių I kapinynas
Tyrimai
Nedeginti mirusieji laidoti ąžuoliniuose skobtiniuose karstuose, aukštielninki, ištiestoje padėtyje, palei šonus ištiestomis rankomis. Kapams buvo kasamos stačiakampės, 2,5–3,5 m ilgio, 0,6–1,2 m pločio, 0,2–1,2 m gylio duobės, o karstai jose statomi galvūgaliu, dažniausiai, į šiaurę. Mirusysis laidotas su ginklais, darbo įrankiai, papuošalais. Griautiniai kapai išdėstyti tvarkingai, eilėmis, vienas šalia kito. Baigus vieną eilę, laidojama antra. Atstumas tarp kapų nuo 0,2–0,3 iki 1,5–2,0 m. Laidojimo metu buvo atliekamos apeigos su ugnimi, apie ką liudija kape aptinkami degėsiai ir anglys.
Įsigalint mirusiųjų deginimo papročiui, kai kurių sudegintų mirusiųjų palaikai laidoti dar prisilaikant senųjų papročių. Jie buvo suberiami karste, į kurį sudedamos ir nedegintos įkapės. Karstas nuleidžiamas į 2,0 m ilgio, 0,6 m pločio duobę galvūgaliu į šiaurę.
Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis
Šeima
Žmona Sofija Venclavska, vaikai Antanas Domininkas Tiškevičius‎, Kazimieras Tiškevičius Logoiskis, Teodoras Tiškevičius Logoiskis, Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis.
Logoisko ir Berdyčevo valdytojas.
Kiauleikių I kapinynas
Tyrimai
Sudegintų mirusiųjų kapų duobės apskritimo arba ovalo pavidalo, 0,65 x 1,4 m skersmens, išsiskiria tamsios spalvos užpildu, kuriame įvairiame gylyje gausu anglių, degėsių ir sudegintų žmonių kaulų liekanų. Įkapių nedaug, beveik visos jos sulaužytos, nedegintos.
Laidojimo apeigoms atlikti buvo įrengiami apeiginiai židiniai. Jie netaisyklingo apskritimo plano, apie 1 m skersmens ir gylio. Židiniuose tyrimų metu rasta gausiai suodžių ir anglių liekanų, apdegusių gyvulių kaulų, perdegusių akmenų ir molio apkrato su storų medžių atspaudais.
Dažniausia karių įkapė – įmoviniai geležiniai ietigaliai, rečiau aptinkama kalavijų. Iš darbo įrankių ir buities reikmenų dažniausiai randami peiliai, verpstukai, lipdyti keramikiniai miniatiūriniai puodukai, žalvarinės antkaklės, smeigtukai, apyrankės, žiedai, gintariniai, stikliniai ir emalio karoliai.