cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nine Inch Nails
Broken
NIN antras vienas didesnių darbų tapo Broken (1992), pailgintos trukmės albumas iš šešių dainų ir dviejų bonus takelių. Originaliai išleistas sulankstomu formatu. Jame šeši takeliai pagrindiniame diske ir pridėtinis „trijų colių“ mini CD su likusiais bonus takeliais. Po to kai Trentas Reznoras pamatė, kad kažkurios muzikos parduotuvės išėmė mini CD ir pardavė jį atskirai, mini CD buvo išleistas kaip vienas CD be bonus dainų („paslėptų“ takelių 98 ir 99). Daina „Wish“, kurios klipą režisavo Peter ‚Sleazy‘ Christopherson iš Coil, laimėjo Grammy geriausios metalo dainos kategorijoje. Jon Reiss režisavo Happiness in Slavery, kuris buvo beveik visur uždraustas dėl savo vaizdinio turinio. Klipe vaidina aktorius Bob Flanagan, kuris pats save prisiriša prie mašinos, iš pradžių patenkinančios jį, vėliau žalojančios ir galiausiai nužudančios. „Pinion“ vaizdo klipas du kartus pasirodė MTV kanale, kol jo neuždraudė rodyti dėl užgaulaus turinio, nors visiškai panašios instaliacijos tapo MTV Alternative Nation šou įvadu. Nesutrumpintas video, neoficialiai pavadintas The Broken Movie, irgi režisuotas Sleazio dėka, bet nebuvo išleistas oficialiai. The Broken Movie, nuo 2005, galima rasti tik piratiniuose albumuose. Po Broken sekė dar vienas pailgintos trukmės remiksų albumas Fixed.
The Downward Spiral
NIN antras išbaigtas albumas ir trečias iš didesnių darbų yra The Downward Spiral (1994). Antras bendradarbiavimas su Mark ‚Flood‘ Ellis. Iš šio keturgubai platininio albumo išleisti du singlai, „March of the Pigs“ ir „Closer“, be atskiro išleidimo tiesiai į radiją nusiųsti pridėtiniai singlai „Hurt“ ir „Piggy“. Klipai sukurti dainoms „March of the Pigs“, „Closer“, nufilmuota medžiaga iš gyvai atliekamų „Eraser“ ir „Hurt“ turo metu. MTV pataisyta „Closer“ klipo versija tapo labai sėkminga. Klipas (režisierius Mark Romanek) kaip įprasta, pristato standartinį Nine Inch Nails sprendimą su kiaulių galvų vaizdais, nukryžiuota beždžione ir S&M smulkmenomis. Taip pat „Closer“ buvo remiksuotas ir panaudotas filmo Se7en pristatyme. Paskutinė daina albume „Hurt“, dar kartą tapo sėkminga, kai ją, nedaug pakoregavus tekstą, perdainavo Johnny Cash 2003 metais. 1995-ais David Bowie duetu su Reznoru sudainavo „Hurt“ turo Outside metu.
The Fragile
Prieš albumo užbaigimą viename interviu Reznoras sakė, norėjęs padaryti albumą, kuriame vienas diskas talpintų visus instrumentinius kūrinius, o kitas – dainas su tekstais. Planai pasikeitė, kai Bobas Erzinas (angl. Bob Erzin, Pink Floyd The Wall prodiuseris) pasiūlė dainų aranžuotes, kurios turėtų sustiprinti albumo vertę. Erzinas pagirtas ant albumo viršelio užrašo kaip‚ gerai numatantis darbų perspektyvas ir eigą.‘
Po The Fragile sekė remiksų albumas Things Falling Apart. Turas The Fragility buvo įrašytas ir išleistas CD ir DVD formatu pavadintas And All That Could Have Been. Specialus pataisymas atsirado su išleidus dar vieną diską, pavadintą Still, kuriame sudėtos akustinės perrašytos dainos per visą NIN karjerą ir keletas naujų dainų. Still fanų vadinamas klasikiniu ir prieš albumo With Teeth išleidimą buvo daug spėjimų, kad ir šio disko forma bus panaši į Still. Trys klipai iš Still išleisti NIN oficialioje svetainėje.
With Teeth
NIN penktasis išbaigtas darbas With Teeth (preliminariai pavadintas Bleedthrough), buvo sukurtas ir įrašytas, Reznorui kovojant su alkoholizmu. Albumas kurtas bendradarbiaujant su Dave Grohl iš Foo Fighters (ex - Nirvana), kuris daugelyje dainų sugrojo būgnais gyvai. Vaizdo klipas „The Hand That Feeds“ pristatytas oficialioje NIN svetainėje, o ne per muzikinį kanalą. Albumas pateko į rinką anksčiau negu buvo išleistas Gegužės 3 d., 2005 metais, abiejų CD ir DualDisc formatu. Albumo pakuotė stokoja įprastinių užrašų ant viršelio, bet nin.com/with teeth teikia galimybę parsisiųsti skaitmeninį PDF plakatą, pilną stilizuotų iliustracijų ir dainų tekstų. Grupė leido klausytis viso albumo MySpace interneto portale, nuo balandžio 27 d., 2005. Į With Teeth plokštelę, išleistą Japonijoje, Australijoje ir Jungtinėje Karalystėje buvo įtraukta dar viena papildoma daina „Home“, likusi iš With Teeth įrašų sesijos. Kartu su standartiniu tiražu ir ribotu leidimu su medžiaga iš turo, buvo galima įsigyti ir DualDisc versiją, kurioje With Teeth grojamas stereo ir 5.1 surround garsu, DVDA stereo ir surround playback, Dolby Digital stereo ir surround mix, pridėtas vaizdo klipas dainai „The Hand That Feeds“, interaktyvi diskografija ir NIN skaidrių peržiūra.
Nine Inch Nails nedalyvavo 2005 metų MTV kino apdovanojimuose, nes nesutarė su MTV dėl Džordžo V. Bušo (angl. George Bush) portreto rodomo fone, atliekant dainą „The Hand that Feeds“
2005 pabaigoje, Nine Inch Nails surengė turą Šiaurės Amerikoje, kurį apšildė Queens of the Stone Age, kaip ir Autolux, dalyvavę pirmoje turo dalyje, po jų sekė Death from Above 1979 antroje turo dalyje.
Antras išleistas singlas iš albumo – „Only“. Gegužės mėnesį buvo susuktas vaizdo klipas, pirmąkart panaudojant kompiuteriu generuotus įvaizdžius (režisierius David Fincher). Klipas pasirodė liepos 11 d. Jį galima (arba buvo galima) pažiūrėti grupės oficialioje svetainėje.
Praėjus keliems mėnesiams po With Teeth išleidimo, pasirodė dvi naujos NIN dainos: „Non-Entity“, įrašyta gyvai ReactNow! labdaringo koncerto nukentėjusiems per uraganą Katrina metu, ir „Not So Pretty Now“, pasirodžiusi per keletą Nine Inch Nails gyvo garso programų. Šios dvi dainos yra išimtos iš With Teeth ir bus įrašytos kituose ateityje leidžiamuose albumuose.
2005 m. gruodžio 10 d. Nine Inch Nails dalyvavo kasmet rengiamame šešioliktame Acoustic Christmas renginyje, kurį organizavo Los Andželo radijo stotis KROQ. Tai buvo pirmas kartas, kai NIN dalyvavo KROQ rengiamame koncerte.
Trečias singlas iš With Teeth „Every Day Is Exactly the Same“, buvo išleistas 2006 metų balandį, bet Reznoras patvirtino, kad vaizdo klipas nepasirodys eteryje.
2006 kovą With Teeth RIAA sertifikuotas platininiu.
Nariai
Trentas Reznoras (angl. Trent Reznor) – vienintelis pastovus grupės narys, pats rašo ir eiles, ir muziką ir vienas vadovauja grupės veiklai. Įrašinėdamas albumus, Reznoras dirba su įvairiais prodiuseriais, technikais ir muzikantais, kad jam padėtų kurti naujas dainas.
Reznorui padeda grupė per kiekvieną NIN turą. Be paties Reznoro, dainuojančio ir grojančio gitara, bosu, sintezatoriumi, gyvo garso koncertuose dalyvavę muzikantai buvo šie:
Augustinas Mačionis
Aktyviai dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos veikloje, į kurią įstojo 1927 m., jau po J. Basanavičiaus mirties. Dalyvavo ruošiant 1939 m. naujai atkurtos draugijos įstatų sudaryme. Buvo Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Respublikinės tarybos narys, Lietuvos teriologų draugijos narys.
Pedagoginė veikla
1930 m. pradėjo dirbti mokytoju Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Po šešerių metų, 1936 m., jam suteikta vidurinių mokyklų mokytojo kvalifikacija. Šiais metais ėmė vadovauti Švenčionių Lietuvių gimnazijai. Po metų ši gimnazija buvo uždaryta, o Mačionis pedagoginį darbą tęsė Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Dėstė gamtos mokslų disciplinas: biologiją, fiziką, chemiją, kosmografiją ir matematiką.
Kai 1940 m. buvo atkurtas Lietuvos valstybinis universitetas, profesorius Tadas Ivanauskas, Mačionį pakvietė dirbti Zoologijos katedroje jaunesniuoju asistentu. 1942 m. buvo perkeltas į Geologijos katedrą. 1943 m. vokiečių okupacinei valdžiai uždarius universitetą perėjo dirbti į Lietuvos geologinę tarnybą. 1944 m. rudenį, kai vėl ėmė veikti Vilniaus universitetas grįžo dirbti į Stuburinių zoologijos katedrą vyresniuoju dėstytoju. Dėstė bendrosios zoologijos, lyginamosios anatomijos ir darvinizmo kursus. Tuo pat metu 1945–1948 m. dėstė ir tuometiniame Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. Vėliau dėstė ir zoogeografiją, ichtiologiją ir stuburinių zoologiją.
1977–1979 m. vadovavo Gamtos mokslų fakulteto Zoologijos katedrai. Nuo 1980 m. buvo šios katedros vyriausiasis dėstytojas, docentas.
1979 m. Augustinui Mačioniui suteiktas Lietuvos nusipelniusio dėstytojo vardas.
Mokslinė veikla
Vykdė Kuršių marių ichtiologinius-hidrobiologinius, vėliau ir Daugų, Trakų, Vievio, Žeimenos baseino ir kitų ežerų ichtiologinius tyrimus. Tyrė ungurių populiacijas, jų augimą, lytinį brendimą, migraciją. Jo dėka buvo atkurta ungurių introdukcijos Lietuvoje istorija. Buvo stumbrų populiacijos atkūrimo Lietuvoje iniciatorius, tyrė jų kilmę, ekologiją, veisimo perspektyvas. Taip pat tyrė varliagyvių, roplių, ypač balinio vėžlio ir lygiažvynio žalčio, paplitimą.
Buvo Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos Geografijos skyriaus, Tarybų Lietuvos enciklopedijos, Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos mokslinis konsultantas. Yra parengęs šiems leidiniams apie 160 straipsnelių zoologijos, paleontologijos, zoogeografijos temomis.
Bibliografija
Vadovėliai:
Pažintinės knygos:
Vertimai:
Mokslinių darbų knygos ir publikacijos:
Taip pat paskelbė apie 80 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių.
1959 m. už knygą "Lietuvos TSR fizinė geografija" paskirta (kartu su kitais) Lietuvos valstybinė premija.
Fraktalinis miestas
Fraktalas – sudėtinis geometrinis darinys, kurio atskiri fragmentai yra panašūs arba identiški visumai arba sau patiems. Pagrindinė fraktalo savybė yra tai, kad jis apima struktūrą skirtinguose jos hierarchijos lygmenyse ir masteliuose. Skirtingi procesai ir struktūros gyvame mieste sąveikauja sąlygojami bendros esminės manieros. Pagrindinė idėja yra tai, kad egzistuoja susieta struktūra visuose masteliuose, veikianti pagal hierarchinę tvarką nuo pačių didžiausių iki mažiausių. Mieste galioja taisyklė: kuo mažesni urbanistiniai komponentai, tuo jų turėtų būti daugiau. Žmogaus masteliu laikomi dydžiai nuo 1 cm iki 2 m.
Vienu geriausiu fraktalinės struktūros pavyzdžių yra laikomas viduramžių miestas, kur dominuojančių pėsčiųjų srautų miestas buvo statomas palaipsniui pagal fraktalinį augimo modelį. Nikos A. Salingaros teigimu, žmogaus protas turi fraktalo modelį įrašytą savyje, vadinasi tai, ką jis intuityviai sukurs taip pat turės šį modelį.
Fraktalinio miesto teorija priešinama modernistų, o ypač Le Corbusier, formuotam miestui. Akcentuojama žmogaus mastelio svarba, teigiama kad jam turi būt skiriama pirmenybė, o ryšių, jungčių sistema turi pasižymėti daugiasluoksniškumu ir skirtingų judėjimo takų pasirinkimu, taip išvengiant nepageidaujamos koncentracijos, o tuo pat metu ir fizinių bei psichologinių kliūčių, dalijančių miestą į nedarnią sistemą. Teigiama, kad mazgai („nodes“) mieste turi būti skirtingi tiek funkcijos, tiek mastelio atžvilgiu. Matematiškai pagrįsta, kad nebūtina visus juos sujungti tiesioginiais ryšiais, tačiau didinant tokių mazgų porų jungčių skaičių, jis didėja progresiškai. Būtina jungčių nepraradimo sąlyga – struktūros kapiliariškumas, pralaidumas. Jungčių paskirtis – užtikrinti informacijos mainus tarp skirtingų mazgų – tai gyvo miesto katalizatorius, jo savarankiškumo ir tolesnio augimo priežastis. Išskiriami du miesto plėtros komponentai: viršus – apačia (teisiškai reguliuojamas mišrių zonų formavimas, intensyvumas, aukštingumas); apačia – viršus – tai natūralios (nesukontroliuojamos) plėtros rezultatas.
Pakepšteniai
Pakepšteniai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, Pažižmės miške, Ventos kairiajame krante.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui.
Simon Gregorčič
Simonas Gregorčičius (slovėn. Simon Gregorčič, 1844 spalio 15 d., Vrsno, Slovėnija – 1906 lapkričio 24, Gorica) – slovėnų poetas ir kunigas.
Biografija
Simonas Gregorčičius gimė mažame Vrsno miestelyje prie Kobarido. Jis buvo antras vaikas Katerinos ir Jarnėjo šeimoje. Jau ankstyvoje jaunystėje paaiškėjo, kad jis – nerami asmenybė ir išskirtinės atminties savininkas. Vaikystėje būsimasis rašytojas ganė savo tėvo bandą, ir daili gimtojo krašto gamta, kai nerūpestingai lakstė po pievas bei laukus, jam tvirtai įaugo atmintin.
Baigęs seminariją, tapo Kobarido bažnyčios kapelionu, tęsė dar gimnazijoje pradėtą literatūrinę veiklą ir įkūrė vieną pirmųjų skaityklų Slovėnijoje, kurioje sutiko savo pirmąją ir vienintelę, deja, nelaimingą meilę – mokytoją Dragojilą. Jų pažintis prasidėjo tuo metu, kai Gregorčičius pradėjo dėstyti tikybą jos mokiniams. Savaime suprantama, jog jaunuolių meilė buvo neįmanoma, ir ne tik dėl Gregorčičiaus celibato, bet dar ir dėl to, kad Dragojila ištekėdama būtų praradusi darbą. Poetas Kobarido bažnyčiai tarnavo nuo 1868 iki 1873, vėliau buvo perkeltas į Rihenbergą.
Ir Rihenberge žmonės jį gerbė ir mylėjo, bet poetas nesutarė su miesteliu meru. Pastarojo netenkino jokia Gregorčičiaus veikla, jiedu dažnai nesikalbėdavo, ir šie sudėtingi santykiai buvo viena iš priežasčių, kodėl Gregorčičius naujoje aplinkoje jautėsi vienišas, o tai neigiamai paveikė jo sveikatą. Poeto jėgos po truputį pradėjo blėsti, ir todėl jis apsisprendė atsisakyti pareigų Rihenberge ir laikinai persikelti į Goricą. Nepaisant to, kad Rihenberge jis kentėjo ir fiziškai, ir dvasiškai, skausmingai atsisveikino su šiuo kraštu, nenorėjo jo palikti ir šią patirtį perteikė eilėraštyje „Atsisveikinant su Rihenbergu“ („Slovo od Rihenberga“). Rihenbergo gyventojai per aštuonerius Gregorčičiaus tarnystės metus labai jį pamilo ir surengė gražias išlydėtuves. Kai Gregorčičius rengėsi išvykti užimti vikaro pareigas Gradišče miestelyje, sukruto visas Rihenbergas, meras bei jo patarėjai lydėjo poetą iki pat Dornbergo.
1882 metais Gregorčičius išleido savo pirmąjį poezijos rinkinį, susilaukusį didžiulės sėkmės. Vien per tris mėnesius buvo išpirkta apie 2000 egzempliorių.
Naujoje tarnystės vietoje poetas turėjo daugiau laisvo laiko ir lengvesnes pareigas, tačiau pragyvenimo sąlygos buvo prastesnės, todėl jis ėmėsi žemės ūkio bei vėl pradėjo piemenauti. Vienuolika metų atitarnavęs Gradišče miestelyje, jis pagaliau sulaukė užsitarnautos pensijos bei išleido dar du poezijos rinkinius.
1903 metais dėl pablogėjusios sveikatos poetas pardavė namą Gradišče ir persikėlė į Goricą, kurioje nuomojosi butą, bet gyveno jame neilgai, nes 1906 metų lapkričio 24 dieną mirė, visą savo turtą palikdamas mokyklai. Poetas norėjo būti palaidotas kukliai, tačiau į jo laidotuves susirinko daugybė žmonių – slovėnų ir italų. Gregorčičiaus paskutinė valia buvo įvykdyta jį palaidojant šalia tėvo, prie šv. Lauryno bažnyčios, galva į altorių.
Simonas Gregorčičius paliko didelį įspaudą slovėnų literatūroje. Labai mažai poetų susilaukia tokios didelės žmonių pagarbos ir populiarumo, kaip kad jo susilaukė Gregorčičius, ne tik būdami gyvi, bet ir po savo mirties. Daugybė jo eilėraščių įsiliejo į liaudies kūrybą visoje Slovėnijoje, ypač Pajūrio regione.
Belovežo girios nacionalinis parkas
Belovežo girios nacionalinis parkas  – vienas iš keturių Baltarusijos nacionalinių parkų. Parkas yra šalies pietvakariuose, šalia sienos su Lenkija. Šį parką sudaro Belovežo giria – didžiausias Europoje reliktinis lygumų miškas, išsidėstęs Lenkijoje ir Baltarusijoje.
Simon Gregorčič
Eilėraščių tematika
Dar besimokydamas gimnazijoje, pradėjo kurti romantines eiles, įkvėptas France Prešereno, tačiau greitai jo eilėse pradėjo ryškėti dvasininko pašaukimo įspaudai bei pasaulietinio gyvenimo siekis. Kūrė eiles gamtos ir meilės tematika, kai kurių eilėraščių forma ir turinys primena išpažintį. Poeto eilės buvo tokios populiarios, jog ilgainiui jis pradėtas vadinti „Goriškos lakštingala“. 1882 – 1908 metais buvo išleistos keturios Gregorčičiaus poezijos rinktinės, dvi iš jų tapo bestseleriais, o paskutinioji pasirodė jau po poeto mirties.
Belovežo girios nacionalinis parkas
Šiame parke gyvena stumbrai – didžiausi gyvūnai Europoje.
Simon Gregorčič
Darbai
Gregorčičiaus kūrybą priskiriame laikotarpiui tarp Romantizmo ir Realizmo. Tuo metu jis sukūrė ryškiausius savo eilėraščius. Naujos meno kryptys, pasireiškusios XIX amžiaus pabaigoje bei XX amžiaus pradžioje, poeto kūrybai įtakos nepadarė.
Belovežo girios nacionalinis parkas
Belovežo girios nacionalinį parką nuo Lenkijos skiria miškas, o pastarosios šalies teritorijoje prasideda Belovežo nacionalinis parkas.
Iš viso nacionalinis parkas užima 1 529,6 km² plotą, iš kurių 876 km² užima UNESCO saugoma teritorija. Į šį saugomą sąrašą parkas buvo įtrauktas 1979 m. Parko įrašymas atnaujintas 1992 ir 2014 m.
Simon Gregorčič
Nuorodos
Rašytojo kūrybos aptarimas vokiečių kalba
Sietynas (Kaunas)
Sietynas – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, pietvakariniame Viršužiglio pakraštyje. Viršužiglio reabilitacijos ligoninė.
Varanavo rajonas
Varanavo rajonas – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Centras – Varanavas.
Istorija
Rajonas įkurtas 1940 m. pradžioje.
Gyvenvietės
Yra dvi miesto tipo gyvenvietės – Varanavas ir Rodūnia.
PKb
pKb gali reikšti:
Leonidas Kravčiukas
Leonidas Makarovičius Kravčiukas (1934 m. sausio 10 d. – 2022 m. gegužės 10 d. ) – pirmasis Ukrainos prezidentas, atgavus Nepriklausomybę po TSRS žlugimo.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Jo tėvas žuvo kovodamas fronte 1944 m., o motina dirbo kolūkyje. 1958 m. baigė ekonomikos studijas Kijevo universitete. 1960 m. įstojo į SSKP, 1970–1989 m. dirbo Ukrainos komunistų partijos Centro komiteto aparate, 1989–1990 m. už ideologiją atsakingu sekretoriumi Centro komitete. Nuo 1990 m. birželio iki 1991 m. rugpjūčio užėmė Centro komiteto II sekretoriaus pareigas. Buvo perestroikos šalininkas. Nuo 1990 m. liepos iki 1991 m. gruodžio buvo Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas.
Hekelberio Fino nuotykiai
As aventuras de Huckleberry Finn De Lotgevallen van Huckleberry Finn
Vinčų GS
Vinčų geležinkelio stotis – gyvenvietė Marijampolės savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Sasnavos, prie kelio. Yra Vinčų geležinkelio stotis prie geležinkelio Kaunas-Marijampolė, stoja traukiniai Kaunas–Marijampolė.
Stotis
Stotis įkurta 1924 m. Šalia stoties įrengta geležinkelio pervaža su keliu.
Šiderty
Šiderty arba Karasu yra upė Kazachstane. Ši upė teka per dvi sritis – Akmolos ir Pavlodaro. Upės ilgis – 506 km.
Šukių ežeras
Šukių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 11 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,49 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 88,6 m. Krantai žemi, užpelkėję. Aukšta vakarinė pakrantė, apaugusi retais krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Per ežerą prateka Brideikio upelis link už 0,17 km į šiaurę telkšančio Šukių ežerėlio (Širvintos baseinas). Į rytus įsikūręs Šukių kaimas.
Onvervachtas
Onvervachtas – miestas šiaurės Suriname, į pietus nuo Paramaribo. Paros apygardos centras. 2,0 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Paramaribo-Matapio (prie Gajanos sienos) kelias ir Paramaribo-Brounsvego (prie Brokopondo tvenkinio) geležinkelis. Svarbus tabako auginimo centras.
Darjuš Lavrinovič
thumb|Broliai Lavrinovičiai
Darjušas Lavrinovičius (g. 1979 lapkričio 1 d.) – lenkų kilmės Lietuvos krepšininkas.
Karjerą pradėjo 1996 m. rungtyniaudamas Alytaus „Alitos“ klube. 1999–2002 m. sėdėjo kalėjime už moters išžaginimą. Bausmę atliko kartu su broliu dvyniu Kšyštofu Pravieniškių sustiprinto režimo pataisos darbų kolonijoje. Po to vėl grįžo į tą patį klubą, kol 2003 m. buvo pakviestas į Kauno „Žalgirį“, o 2005 m. ir į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę, kurioje žaidžia ir krepšininko brolis Kšyštofas Lavrinovičius. 2006 metų Pasaulio krepšinio čempionate Japonijoje su rinktine užėmė 7 vietą.
Nuo 2008–2009 m. sezono rungtyniavo Maskvos „Dinamo“ klube. 2009 m. birželio 26 d. pasirašė sutartį su Madrido „Real“ klubu. 2010 m. liepos 3 d. pasirašė sutartį su Stambulo „Fenerbahçe“ klubu. 2011 m. birželio 30 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti dar vieneriems metams, su Maskvos „CSKA“ klubu. Maskvos klubas šia galimybe nepasinaudojo ir žaidėjas tapo laisvuoju agentu. 2012 m. liepos 20 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu.
2018 m. rugpjūčio pabaigoje, kartu su broliu, pasirašė vienerių metų sutartis su Prienų „Skycop“ klubu.
Heklberio Fino nuotykiai
thumb„Heklberio Fino nuotykiai“ – JAV rašytojo Marko Tveno 1884 metais išleista knyga, apsakymo „Tomo Sojerio nuotykiai“, tęsinys.
Knygoje pasakojama, kaip Finas, pasprukęs nuo pikčiurnos auklės ir girtuoklio tėvo, leidžiasi į kelionę Misisipės upe, o jį lydi ištikimas draugas – juodaodis, pabėgęs iš vergijos. Nuotykių ieškotojai traukia į savo svajonių valstiją, kur nėra prievartos, bet kelias tikslo link pilnas pavojų.
City Ground
The City Ground yra futbolo stadionas Notingeme, Notingamšyre, Anglijoje, šalia Trento upės. Nuo 1898 m. rugsėjo 3 d. namų rungtynes žaidžia Nottingham Forest futbolo klubas. Stadione yra 30 576 sėdimos vietos.
1996 m. stadione vyko kelios Euro 1996 čempionato rungtynės.
Paskutinis Kristaus gundymas
Paskutinis Kristaus gundymas – režisieriaus Martin Scorsese 1988 m. sukurtas istorinis epas pagal Nikos Kazantsakis to paties pavadinimo kontroversiškai vertinamą romaną.
Apie filmą
Juosta sukurta ne remiantis Biblija, o Nikos Kazantsakio romanu, už kurį autorius buvo ekskomunikuotas. Filme Kristus parodomas kaip dvejojantis žmogus, kuris veda Mariją Magdalietę, susilaukia vaikų ir, sugundytas vaiku apsimetusio šėtono, netgi atsisako kančios, nulipa nuo kryžiaus ir priima pasiūlymą sulaukti gilios senatvės.
Režisierius Martinas Scorsese keletą kartų mėgino ekranizuoti romaną, tačiau sulaukdavo didelio religingos visuomenės pasipriešinimo. Jau sukurtas filmas buvo uždraustas ne vienoje šalyje ir sulaukė labai įvairių vertinimų: interneto svetainės „Rotten Tomatoes“ lankytojai jį vertina 83% teigiamų atsiliepimų, visgi tikintieji ir bažnyčia smerkia juostą dėl Biblijos tiesų iškraipymo.
Donatas Vencevičius
Donatas Vencevičius (g. 1973 m. lapkričio 28 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje ir atstovavęs šalies nacionalinę rinktinę.
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 1995 m. kovo 15 d. draugiškose rungtynėse prieš Lenkiją. Oficialiai su Nacionaline rinktine atsisveikino 2007 m. rugpjūčio 22 d. draugiškose rungtynėse su Turkmėnija, nors tose rungtynėse ir nežaidė.
2016 m. gruodžio 15 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Jonavos klubu.
Rėžių akmuo
Rėžių akmuo, taip pat Didysis akmuo, Lietuvos tūkstantmečio akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Butrimonių seniūnijoje, Rėžių kaime, 3 km į vakarus nuo Butrimonių. Riedulys slūgso atvirame lauke, netoli sodybos, 0,6 km į pietvakarius nuo kelio. Informacinėmis rodyklėmis akmuo nepažymėtas. Pasiekiamas nuo plento ties vienkiemiu ir telekomunikacijų bokštu (netoliese taip pat yra autobusų stotelė, kaimo kryžius) pasukus pietų kryptimi į žvyrkelį ir pavažiavus tiesiai 0,8 km. Posūkyje ties šia kryžkele guli vidutinio dydžio, apie 1,5 m aukščio riedulys.
Rėžių akmuo yra geologinis gamtos paminklas, paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1988 m. balandžio 15 d. įsakymu Nr. 31.
Apibūdinimas
Akmuo surastas apie 1980–uosius metus. Vėliau jis visas buvo atkastas, iškastu gruntu suformuojant kalvelę lygioje vietoje. Įdubos aplink akmenį skersmuo – apie 40 m. Akmens paviršiuje yra skulptoriaus iškalti žodžiai apie Lietuvos vardo paminėjimą prieš 1000 metų Kvedlinburgo analuose, Vyčio ženklas, rūtos šakelė. Aplink objektą išdėstyta 11 stambių, iki 2 m aukščio akmenų, nutolusių lanku nuo didžiojo akmens įvairiais atstumais iki 50 m, simbolizuojančių aplinkinius piliakalnius. Aplinka sutvarkyta, įrengta poilsio vieta. Informacija apie paminklinį akmenį vietoje nepateikta (2016 m. gegužės mėn. duomenimis).
Pagrindiniai duomenys:
Gačas (Lomžos apskritis)
Gačas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietryčius nuo Lomžos ir apie 63 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Gačo upė. Kaime yra I pasaulinio karo vokiečių kareivių kapinės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679.
Istorija
XIX a. kaimas vadinosi Sokole Łąki. 1874 m. kaimui suteiktos miesto teisės, kurios buvo atimtos 1901 metais. 1973-1976 m. kaimas buvo Gačo valsčiaus centras.
Pranas Edmundas Galinis
Pranas Edmundas Galinis (1902 m. sausio 12 d. Miežonys, Kaišiadorių valsčius – 1988 m. rugsėjo 12 d. Vrenthamas, Masačiusetso valstija; palaidotas Bostone) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Nuo 1913 m. gyveno JAV. 1927 m. baigė chemiją Prinstono universitete, vėliau dėstė chemiją JAV aukštosiose mokyklose. 1928–1931 m. Harvardo universitete studijavo filologiją. 1930 m., 1932 m. ir 1937 m. Rytų Prūsijoje rinko kalbinę medžiagą. 1929–1939 m. dėstė lietuvių kalbą, istoriją, geografiją išeivijos lietuvių moksleivių vasaros kursuose. 1940 m. Harvardo universitete apgynė disertaciją „Baltų kalbų įtaka vokiečių tarmėms Rytų Prūsijoje“. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.
Kumečių ežeras
Kumečių ežeras arba Mažųjų Kumečių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 13 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,73 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 94,8 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas, kiti krantai žemi. Ežerą supa Padvarių miškas, tik šiaurrytinėje pakrantėje įsikūręs Kumečių II kaimas ir eina kelias Nr. 5113 (Virbalis – Kumečiai II). Ežeras nenutekantis, priklauso Brideikio upelio baseinui (Širvintos intakas).
Ford CD2 platforma
Ford CD2 platforma („C/D-Klasė“ dar žinoma kaip U204) – automobilių platforma, skirta visureigiams. Taip buvo pirmoji platforma, kurią kūrė Mazda ir Ford. 2008 m. šią platformą pakeitė Ford EUCD.
Platformą naudojantys automobiliai:
Algirdas Julius Greimas
miniatiūra|220px|Greimo biustas Šiauliuose (atidengtas 2017 m.)
Algirdas Julius Greimas (1917 m. kovo 9 d. Tuloje, Rusija – 1992 m. vasario 27 d. Paryžiuje, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse) – lietuvių kilmės prancūzų semiotikas, kalbininkas, mitologas, eseistas. Vienas žymiausių šiuolaikinės semiotikos atstovų, Paryžiaus semiotikos mokyklos įkūrėjas.
Biografija
Tėvas – Julius Greimas (1882–1942) – mokytojas, motina Konstancija Mickevičiūtė-Greimienė – tarnautoja (1886–1956). Pirmojo pasaulinio karo metais šeima pasitraukė į Rusijos gilumą, gyveno Tuloje, kur tėvas Julius Greimas mokytojavo lietuvių pabėgėlių mokykloje. 1918 m. Greimų šeima grįžo į Lietuvą ir J. Greimas 1918–1919 m. vėl dirbo Kunigiškių pradžios mokykloje mokytoju ir pirmuoju šios mokyklos vedėju. Erdviame mokyklos pastate buvo įrengti ir butai mokytojų šeimoms, tad Greimai čia ir apsigyveno. Šeimoje Kunigiškiuose porą metų augo Algirdas Julius.
Iki 1927 m. mokėsi Kupiškio progimnazijoje. 1929–1931 m. gyveno Šiauliuose, lankė berniukų gimnaziją. Marijampolėje baigė Rygiškių Jono gimnaziją. 1934–1935 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete, 1936–1939 m. kalbotyrą Grenoblio universitete. Grįžęs į Lietuvą 1939 m. atliko karinę tarnybą. 1940–1944 m. gyveno Šiauliuose, mokytojavo Mergaičių gimnazijoje ir Prekybos institute, buvo Tautinės lietuvių studentų korporacijos Neo-Lithuania narys, priklausė Šiaulių kultūrininkų būreliui. Buvo vienas iš almanacho „Varpai“ leidimo iniciatorių.
1944 m. su šeima pasitraukė į Prancūziją. 1949 m. Sorbonoje apgynė habilituoto daktaro disertaciją „Mada 1830-aisiais“. 1950–1958 m. dėstė Aleksandrijos, 1958–1962 m. Ankaros ir Stambulo, 1962–1965 m. Puatjė universitetuose. Nuo 1965 m. Paryžiuje vadovavo semiolingvistinių tyrimų seminarui, kurio pagrindu susiformavo Paryžiaus semiotikos mokykla. 1965–1968 m. Tarptautinės semiotikos asociacijos generalinis sekretorius. 1969–1971 m. Tarptautinio semiotikos ir lingvistikos centro Urbine (Italija) mokslinis vadovas. Prof. A. J. Greimas 1960 m. drauge su bendraminčiais Prancūzijoje įkuria Prancūzų kalbos tyrimų draugiją, iš esmės žymėjusią lingvistikos atgimimą toje šalyje, prieštaraujant tradiciniams filologiniams kalbos tyrimams. Lankėsi Lietuvoje, skaitė paskaitas Vilniaus universitete. Vilniuje yra Vilniaus universiteto A. J. Greimo semiotikos ir literatūros teorijos centras. Nacių okupacijos laikotarpiu dalyvavo Lietuvos antinaciniame pasipriešinime, taip pat lietuvių emigrantų politinėje veikloje. A. J. Greimo teoriniai moksliniai tyrimai padėjo pagrindus semiotikai kaip kalbinių ir nekalbinių ženklų sistemų prasmingumo mokslui. Jis sukūrė teoriją, aprašančią ženklų sistemų susidarymo ir jų funkcionavimo universalius principus, tų sistemų ryšius ir sąveiką. Plėtodamas semiotiką, jis siekė padėti bendrosios humanitarinių mokslų metodologijos pagrindus. A. J. Greimas praturtino semiotiką originaliomis semiotinės struktūros, diskurso, prasmės izotopijos, naratyvinės gramatikos, naratyvinės programos, semiotinio vyksmo ir veiksmo, semiotinės komunikacijos, modalumo, kompetencijos ir kitomis sąvokomis. Jam buvo patikėtos Tarptautinės semiotikos asociacijos generalinio sekretoriaus, Tarptautinio semiotikos ir lingvistikos centro Urbine (Italija) mokslinio vadovo pareigos, šis mokslininkas laikomas vienu geriausių pasaulio semiotikų. Nuo 1965 m. Paryžiuje vadovavo semiolingvistinių tyrimų seminarui, kurio pagrindu susiformavo Paryžiaus semiotikos mokykla. Savo darbuose semiotinius metodus jis pritaikė kalbos ir istorijos, mito, pasakos, literatūros kūrinio analizei. Daugumą kalbinių bei semiotinių darbų A. J. Greimas parašė prancūziškai, prancūzų kalba išdėstė ir paties sukurtą bendrąją reikšmės teoriją. Mitologijos studijas ir eseistiką jis rašė ir lietuviškai. Mitologijai suteikęs aktualios struktūros statusą, tautinės atminties ieškojo dievų ir žmonių pasauliuose. Algirdas J. Greimas yra vienas iš šimto iškiliausių tūkstantmečio lietuvių, pažymėtų paminkle Vienybės medis Vilniuje.
Veikla
Jau būdamas 12 metų parašė nuotykių romaną. Daug skaitydavo Šiaulių miesto bibliotekoje, tad skaitymas pamėgdžiojo vaikų avantiūras ir parašė šį nuotykių romaną. Pirmoji Greimo prakalba buvusi apie Vaižgantą, kai kartą per metus visa gimnazija būdavo sušaukiama ir vienas mokinys skaitydavo paskaitą. Pokario metais, vadinamųjų perkeltųjų asmenų stovyklose Vokietijoje ir kiek vėliau Amerikoje, gyvavo kultūrinė „mažoji Lietuva“, pajėgusi subrandinti ištisą kūrėjų kartą. Greimas nusistatė principą: atsiliepti į visus kvietimus ir pasiūlymus, kuriuos gaus. Rašė į išeivijos spaudą, skaitė paskaitas įvairiuose susibūrimuose, išnaudojo kiekvieną progą užmegzti ryšius su Lietuva, aktyviausiai įsiterpė į nepriklausomybę atgavusios Lietuvos kultūrinį gyvenimą. Rašė lingvistikos, semantikos bei semiotikos, lietuvių folkloristikos ir kitais klausimais, formulavo bendrosios semiotikos idėjas ir siekė jas pritaikyti kultūrinių procesų analizei. Kartu domėjosi, ar negalima šio metodo pritaikyti istorijos tyrimui, ypač, kai trūksta kitų šaltinių. Mokslininkas rašė prancūzų ir lietuvių kalbomis, prancūziškai rengė bendraautorinius darbus, lietuviškai – apie mūsų tautos kultūrą. Nuolat aiškino lietuvių skaitytojams savo koncepcijas, neretai interviu forma. Paskutiniais gyvenimo dešimtmečiais vis daugiau domėjosi lietuvių kultūra, ypač mitologija, bandė ją išryškinti pasaulinės kultūros kontekste. Analizuodamas senovės lietuvių kultūros reliktus, jis atskleidė mūsų protėvių pasaulėjautą. Nagrinėdamas lietuvių kultūros vyksmą, Greimas formulavo naujus kultūrologijos principus. Profesoriaus dėka ne vienas Vakarų mokslininkas atkreipė dėmesį į lietuvių kultūros fenomeno savitumą. A. J. Greimo moksliniai interesai tolydžiai plėtėsi. Jis sugebėjo į žinomus dalykus pažvelgti naujai, vertė susimąstyti dėl įsigalėjusių postulatų pagrįstumo.
Kūryba
Daugumą kalbinių bei semiotinių darbų parašė prancūziškai, o mitologijos studijas ir eseistiką – lietuviškai. Stambiausi leksikografiniai darbai: „Senosios prancūzų kalbos žodynas“ (1968 m.), „Viduriniosios prancūzų kalbos žodynas: Renesansas“ (1992 m., su T. A. Keane).
Gielčinas (Lomžos apskritis)
Gielčinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Lomžos ir apie 74 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šiauriniame Červoni Buro miško kampe.
Algirdas Julius Greimas
Kūryba
Sukūrė bendrąją reikšmės teoriją, kurią išdėstė prancūzų kalba rašytose knygose „Struktūrinė semantika“ (1966 m.), „Apie prasmę“ (1970 m.), „Mopasanas. Teksto semiotika: Praktinės pratybos“ (1976 m.), „Semiotika ir visuomenės mokslai“ (1976 m.), „Semiotika: Aiškinamasis kalbos teorijos žodynas“ (1, 1979 m., su J. Courtés, 2, 1986 m., kartu su kitais autoriais), „Apie prasmę II“ (1983 m.), „Apie netobulumą“ (1987 m.), „Pasijų semiotika“ (1991 m., su J. Fontanille).
Lietuviškai išleistos šios A. J. Greimo knygos:
Kitomis kalbomis išleistos knygos:
Įamžinimas
Greimo vardu pavadintos gatvės Marijampolėje, Šiauliuose, Kaune ir Vilniuje, Greimų tiltas Prienuose. Atidengtas paminklas Kaune, K. Donelaičio g., prie Vytauto Didžiojo universiteto (skulpt. Stasys Žirgulis).
A. J. Greimo vardas įamžintas Prancūzijoje: La Šosė (La Chaussée) gyvenvietėje yra jo vardu pavadinta aikštė, ant namo, kuriame gyveno, atidengta memorialinė lenta.
2017 m. sausio 25 d. Šiaulių Didždvario gimnazijoje atidaryta A. J. Greimo vardo skaitykla.
Vagis (1980 filmas)
Vagis – 1980 m. Italijoje sukurta komedija, apdovanota „David di Donatello“ prizu.
Turinys
Kalebas – iš Gailėjos kilęs geraširdis sukčius ir vagis. Gerai įvaldęs savo amatą, jis išgirsta apie Jėzaus daromus stebuklus ir nusprendęs, kad šis taip pat naudojasi apgaule bei žmonių patiklumu, ima jį stebėti bei mėginti pakartoti šio darbus...
Pripetės nacionalinis parkas
Pripetės nacionalinis parkas  – vienas iš keturių Baltarusijos nacionalinių parkų. Šis parkas yra šalies pietuose, netoli Turovo miesto.
Parkas sukurtas 1996 m. siekiant apsaugoti natūralią gamtą aplink Pripetės upę. Parke gyvena 51 žinduolių rūšis, įskaitant briedžius, šernus, tauriuosius elnius, barsukus ir paprastąsias lūšis. Taip pat yra 250 rūšių paukščių, 7 rūšių roplių, 37 rūšių žuvys ir 11 rūšių varliagyvių.
Upės poplūdžių metu jos vandenys aplieja iki 70 procentų parko teritorijos.
Paranamas
Paranamas – miestas šiaurės Suriname, Paros apygardoje, Surinamo upės kairiajame krante, į rytus nuo Onvervachto. 1,8 tūkst. gyventojų (1977 m.). Žemės ūkio srities centras. Aliuminio metalurgija.
Gili gerklė (filmas)
Gili gerklė  – biografinė drama apie vieną pirmųjų pornografijos žvaigždžių Lindą Lavleis, išgarsėjusią vaidmeniu filme „Gili gerklė“, kuris tapo žinomu visame pasaulyje ir kai kuriais duomenimis uždirbusiu daugiau kaip 600 milijonų dolerių.
Filmas debiutavo „Sundance“ kino festivalyje 2013 m. sausį.
Pagrindiniai aktoriai
2011 m. pradžioje, pradėjus aktorių atranką, buvo numatyta, kad Lindos ir Čako vaidmenis atliks Kate Hudson ir James Franco. Nepaisant to, kad metų viduryje Kate susilaukė vaiko, tik lapkričio mėnesį buvo nuspręsta juos pakeisti Amanda Seyfried ir Peter Sarsgaard, o James Franco gavo žurnalo „Playboy“ leidėjo Hugh Hefner vaidmenį.
Aktorei Demi Moore buvo pasiūlytas žurnalistės ir feministės Gloria Steinem vaidmuo, tačiau nepavykus suderinti asmeninių sąlygų, ją pakeitė Sarah Jessica Parker. Vis dėlto nusprendus sutrumpinti filmą ir veiksmą baigti 1980-ųjų pradžioje, o ne 1984 m. kaip planuota pradžioje, ir jos scenos nepateko į filmą,
Turinys
1970-ieji, Florida. Linda Boreman gyvena kartu su tėvais, kurie nuolatos ją kontroliuoja ir seka kiekvieną žingsnį, tikrindami kur ši eina ir su kuo susitinka. To priežastis: prieš keletą metų Linda susilaukė vaiko, tačiau jos santykiai su tuometiniu draugu nutrūko ir ji, tėvų verčiama, atidavė savo vaiką į prieglaudą ir nuo tada nėra jo mačiusi, o tėvai visaip stengiasi ją apsaugoti nuo galimo bėdos pasikartojimo.
Kartu su drauge Petse Linda apsilanko riedučių diskotekoje, kur susipažįsta su Čaku Treinoru. Šis netrunka sužavėti Lindą, o vėliau – ir jos nepatiklius tėvus. Po kurio laiko jiedu susituokia, tačiau bendras gyvenimas netrukus tampa vis labiau komplikuotas: Čakas uosto kokainą, įsivelia į neaiškias istorijas, kol galiausiai atsiduria areštinėje. Paskutinius pinigus kaip užstatą sumokėjusi Linda sužino, kad Čakas turi nemažai skolų. Pastarasis, ieškodamas išeities, pasiūlo pažįstamam pornografinių filmų režisieriui sukurti filmą su Linda. Nors ši nežino, koks filmas bus kuriamas, režisierius pareiškia Čakui, kad ji visiškai neatitinka šiam filmų žanrui keliamų reikalavimų ir nei vienas prodiuseris neinvestuos į filmą. Vis dėlto, Čakui pademonstravus namuose darytą įrašą su Lindos oralinio sekso scena, režisierius persigalvoja ir kreipiasi į prodiuserį Entonį Romano, kuris sutinka finansuoti juostą.
Taip sukuriamas filmas „Gili gerklė“, kuris akimirksniu paverčia Lindą, pasivadinusia Linda Lavleis, ryškiausia pornografinių filmų žvaigžde. Ji dalyvauja filmų pristatymuose, susipažįsta su garsiais aktoriais bei kitais ino bei verslo žmonėmis ir prisipažįsta svajojanti apie tikrą aktorės karjerą, tačiau asmeninis gyvenimas netrukus pradeda byrėti. Jiedu persikelia į naują namą, tačiau Čakas vis dažniau pakelia ranką prieš žmoną, norėdamas priversti filmuotis kituose „Gilios gerklės“ tęsiniuose. Be to, jis vis labiau senda į skolas Romano, imasi rašyti knygą apie save ir Lindą, prekiauja guminėmis moterimis ir visaip stengiasi uždirbti iš žmonos populiarumo. Neištvėrusi Linda ieško pagalbos pas motiną, tačiau ši atsisako padėti, tuo tarpu savo draugės Petsės akyse ji ir toliau vaidina laimingai ištekėjusią.
Galiausiai, kai ji vėl atsisako filmuotis ir Čakas už pinigus viešbučio numeryje leidžia ją išprievartauti keliams vyrams, Linda kreipiasi pagalbos į Entonį Romano. Pastarasis, sužinojęs, kaip Čakas su ja elgiasi ir kad jis vienas valdo visus pinigus (filmas „Gili gerklė“ uždirbo daugiau kaip 600 milijonų dolerių, tuo tarpu Lindai buvo sumokėta tik 1250 dolerių), padeda Lindai pasislėpti, o pats pasiunčia savo žmones, kad šie nubaustų Čaką ir už skolas, ir už Lindą.
Filmo pabaigoje, praėjus 6 metams po skyrybų, Linda, jau ištekėjusi ir tapusi Linda Marčiano, vėl pasirodo viešumoje tam, kad pristatytų savo knygą, kurioje pasakoja tikrąją savo tapimo pornografinių filmų aktore istoriją. Nors, leidėjams pageidaujant, ji atlieka tyrimą melo detektoriumi, kad įrodytų kalbanti tiesą, daugelis žmonių vis vien netiki jos istorija.
Friedrich August von Hayek
Friedrich August von Hayek (1899 m. gegužės 8 d. Viena – 1992 m. kovo 23 d. Freiburgas) – austrų kilmės britų ekonomistas. Kartu su Ludwig von Mises buvo svarbiausias austrų mokyklos atstovas ir laisvosios rinkos gynėjas.
Friedrich August von Hayek už savo veikalus ekonomikos srityje gavo Nobelio premiją.
Club Atlético Nueva Chicago
Buenos Airių „Nueva Chicago“ – Argentinos futbolo klubas iš Buenos Airių miesto Mataderoso kvartalo.
Istorija
Įkurtas 1911 m. Pavadinimas reiškia „Naujoji Čikaga“. Klubas 1930 m. laimėjo mėgėjų lygą, 1981 m. Argentinos antrąjį divizioną, 2006 m. antrojo diviziono clausura turnyrą.
Andrew Fletcher
Endriu Džonas Flečeris (1961 m. liepos 8 d. Notingame, Jungtinėje Karalystėje – 2022 m. gegužės 26 d. ) – britų muzikantas, geriausiai žinomas kaip grupės Depeche Mode narys, joje grojęs nuo pat grupės įsikūrimo 1980 m.
Depeche Mode
Grupėje Fletch’o (taip jis vadinamas pačių grupės narių bei fanų) vaidmuo buvo daugiau nei muzikanto. Dažniausiai būtent jis būdavo pagrindinis asmuo, bendravęs su spauda, duodavęs interviu, pristatydavęs grupės naujienas ir pan.
1984 m. Flečeris įrašė solinį koverių albumą „Toast Hawaii“. Muzikinę partiją atliko grupės nariai Martin’as ir Alan’as, o Andrew pirmąkart tapo vokalistu. Deja, albumas taip niekada ir nebuvo išleistas.
2002 m. Fletch’as įsteigė įrašų kompaniją „Toast Hawaii“, kurioje albumus išleido futuristinė merginų grupė „Client“. Koncertinio turo su šia grupe metu, Andrew retsykiais didžėjavo.
Asmeninis gyvenimas
Andrew Fletcher’is buvo vedęs Grainne, su kuria turėjo dvi atžalas – Megan ir Joe.
Gžimali Ščepankovskiai
Gžimali Ščepankovskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 82 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Magnetopauzė
Magnetopauzė – riba tarp magnetinio lauko ir supančios plazmos. Magnetopauzė yra nestacionari, pulsuoja ir juda susitraukdama arba išsiplėsdama, priklausomai nuo kintančio Saulės vėjo būsenos.
Planetologijoje magnetopauzė yra labiausiai nutolusi riba, lemiama planetos magnetinio lauko. Tai yra vieta, kur planetos magnetinis lauko slėgis yra kompensuojama Saulės vėjo plazmos.
Daugelis Saulės vėjo dalelių apteka magnetopauzę, panašiai kaip vanduo apteka laivo priekį (žr. kilio banga). Link Žemės ir kitų planetų, kurios turi magnetinius laukus, atlėkusios įelektrintos dalelės įkliūva magnetosferoje. Žemėje šitos dalelės suformuoja Van Aleno radiacijos žiedus.
Atstumo iki magnetopauzės apskaičiavimas
Jei nepaisome dalelių slėgio magnetosferos viduje, tada galima apskaičiuoti atstumą iki magnetosferos ribos, atsuktos į Saulę. Jos padėtis apskaičiuojama susidūrimo zonoje sulyginant Saulės vėjo slėgį ir Žemės magnetinio lauko magnetinį slėgį:
kur \rho ir v yra Saulės vėjo tankis ir greitis, o B(r) planetos magnetinė indukcija SI vienetais. Kadangi dipolio magnetinis laukas priklauso nuo atstumo pagal 1 / r3 dėsnį, tada magnetinio lauko indukciją galima užrašyti kaip B(r) = B0 / r3. Tuomet
.
Iš čia išsireiškę r ir gausime atstumą:
Atstumas nuo Žemės iki magnetopauzės kinta visa laiką priklausomai nuo Saulės vėjo aktyvumo, bet vidutinis atstumas siekia 6–15 Žemės spindulių.
Rimantas Smetona
Rimantas Smetona (g. 1945 m. kovo 28 d. Užulėnyje, Ukmergės raj.) – kino ir televizijos režisierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Tėvas, Antano Smetonos brolio Igno sūnus, rezistencijos dalyvis, žuvo 1945 m.
1965 m. baigė Ukmergės žemės ūkio mechanizacijos technikumą, 1977 m. baigė Leningrado valstybinį teatro, muzikos ir kinematografijos institutą ir įgijo televizijos režisieriaus specialybę.
1967–1972 m. Lietuvos kino studijos režisieriaus asistentas, 1972–1991 m. Valstybinio Lietuvos radijo ir televizijos komiteto televizijos ir kino režisierius. Sukūrė dokumentinių ir muzikinių televizijos filmų. 2001–2004 m. Vilniaus krašto televizijos „TV 11“ vyr. redaktorius, publicistinės laidos „Požiūris“ autorius ir vedėjas.
1996–2000 m. ir 2004–2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Žmona Aldona, dukterys Jurgita ir Milda.
Politinė veikla
1990–1997 m. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas, 1997–2001 m. Nacionaldemokratinio judėjimo už nepriklausomą Lietuvą ir Lietuvos nacionaldemokratų partijos pirmininkas, 2003–2004 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys. 2008–2020 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys.
1990–1992 m. Lietuvių tautininkų sąjungos savaitraščio „Viltis“ redaktorius.
Janovas (Lomžos apskritis)
Janovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
José Raúl Capablanca
Chosė Raulis Kapablanka (g. 1888 m. lapkričio 19 d. Havanoje – 1942 m. kovo 8 d. Niujorke) – Kubos šachmatininkas ir diplomatas, didmeistris, trečiasis pasaulio šachmatų čempionas.
Biografija
Ch. R. Kapablanka gimė karininko šeimoje, labai anksti – ketverių metų išmoko žaisti šachmatais. Nuo penkerių metų lankė Havanos šachmatų klubą. 1901 m. būdamas dvylikos metų laimėjo turnyrą prieš tuometinį Kubos šachmatų čempioną J. Corzo. 1904 m. pervažiavo mokytis į Niujorką. 1906 m. įstojo į Kolumbijos universitetą, kartu žaidė beisbolą ir šachmatais Manhatano šachmatų klube. 1906 m. laimėjo turnyrą, kuriame žaidė ir tuometinis pasaulio čempionas E. Laskeris.
1909 m. didele persvara laimėjo mačą prieš tuometį JAV šachmatų čempioną F. Maršalą. 1911 m. laimėjo reikšmingą turnyrą San Sebastiane, po kurio Ch. R. Kapablanka metė iššūkį ir E. Laskeriui, pasiūlydamas žaisti dėl pasaulio čempiono titulo.
1913 m. buvo paskirtas Kubos ambasadoriumi, pradėjo dirbti Kubos konsulate Sankt Peterburge. Tuo pat metu dalyvavo įvairiuose šachmatų turnyruose Europos valstybėse.
1914 m. pavasarį Sankt Peterburge surengtame turnyre, kurį laimėjo E. Laskeris, užėmė antrąją vietą. Pirmojo pasaulinio karo metais vėl gyveno Niujorke, dalyvavo šachmatų turnyruose.
1921 m. Havanoje buvo surengtas mačas dėl pasaulio čempiono vardo, kurį ryškia persvara laimėjo Kapablanka. Tais pat metais jis susituokė. 1922 m. JAV žaidė simultaną prieš 103 varžovus ir lygiomis sužaidė vieną partiją, o likusias laimėjo.
1922 m. R. Kapablanka pasiūlė parengti tipinius pasaulio šachmatų čempionato nuostatus, kurie tais pat metais buvo pasirašyti Londone. Nuo 1916 m. iki 1924 m. nepralaimėjo nė vieno oficialaus susitikimo. 1926 m. laimėjo turnyrą Niujorke, kuriame dalyvavo penki stipriausi to meto pasaulio šachamtininkai, išskyrus E. Laskerį.
Tačiau 1927 m. Buenos Airėse surengtą mačą dėl pasaulio čempiono vardo R. Kapablanka netikėtai pralaimėjo A. Aliochinui. Pralaimėjimo priežastimis laikoma tai, kad Kapablanka niekada nenagrinėjo varžovų žaidimo stiliaus ir demonstravo atsainų požiūrį į debiutus. Po pralaimėjimo ėmė dažniau dalyvauti šachmatų turnyruose, kartu, pasiūlęs savitą turnyro formulę, nesėkmingai siekė surengti revanšinį turnyrą su A. Aliochinu.
Nuo 1932 m. iki 1934 m. dideliuose turnyruose nedalyvavo. 1938 m. Nyderlanduose surengtame turnyre patyrė infarktą.
1939 m. Buenos Airėse surengtoje šachmatų olimpiadoje, žaisdamas už Kubos rinktinę, nepralaimėjo nė vienos partijos ir vėl pasiūlė A. Aliochinui sužaisti revanšinį turnyrą dėl pasaulio čempiono vardo. A. Aliochinas atsisakė, motyvuodamas, kad dėl prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo turi tarnauti Prancūzijos kariuomenėje. Ch. R. Kapablanka grįžo į Niujorką, kur dirbo Kubos konsulate. 1942 m. staiga mirė nuo kraujo išsiliejimo į smegenis. Palaidotas Havanos kapinėse.
Rekčiai
Rekčiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, prie kelio, Latveliškių-Agailių–Rekčių miško pietvakariniame pakraštyje, Ventos dešiniajame krante.
José Raúl Capablanca
Žaidimo stilius
Ch. R. Kapablanka yra vertinamas kaip labai tikslus, intuityvus, techniškas žaidėjas, mokėjęs labai gerai žaisti mitelšpilius ir endšpilius, taip pat puikiai išnaudoti pozicinį pranašumą. Jis silpniau žaidė debiutus. Kapablanka sukūrė naują šachmatų žaidimą – vadinamuosius Kapablankos šachmatus.
Rekčiai
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui.