Vedinė_mitologija
Kilmė
Vedinės mitologijos pagrindas yra senovės indoeuropiečių mitologija. Tuo pačiu, Vedos yra vienas pagrindinių indoeuropiečių mitologijos šaltinių. Didelė dalis vedinių mitologinių siužetų, dievavardžių atsikartoja kitose mitologinėse indoeuropiečių tradicijose (iranėnų, graikų, keltų, baltų, slavų). Tačiau priešingai, nei kitose mitologijose, vedų mitologijoje mitai dar daugiau mažiau susiję į bendrą visumą, išlaikyta kalbinė ir vaizdinė archaika. Daugelis esminių vedinių mitologemų kalbiškai ir kultūriškai yra indoeuropietiškos prigimties: deva („dievas“), amṛta („nemarus“), śraddhā (tikėjimas – pažodžiui, „širdies dėjimas“), rajan („valdovas“), brahman („žynys, malda“, pažodžiui, „tai, kas plečia, skleidžia“) ir kt., taip pat ir dievavardžiai: Djaus Pitaras („tėvas dangus“), Pardžanja („perkūnija“), Ušasė („aušra“), Pūšanas („lepintojas, sotintojas, penėtojas“), Varuna („viską užveriantis“?), Marutai („blyksintys“?), Jama („dvynys, ėmėjas“), Ahi Budhnja („angis dugninė“) ir kt. Ženklios vedinės mitologijos ir iranėnų mitologijos sąsajos – abejose gausu tos pat kilmės dievavardžių, mitologemų, tačiau kartais turinčių priešingą krūvį. Tiek arijai, tiek iranėnai turėjo panašias ugnies apeigas, žinijos sluoksnį, panaši buvo ir visuomeninė sankloda. Glaudžias iranėnų ir arijų religines–mitines sąsajas rodo šių sąvokų tapatumas: skr. asura = („dvasinė būtybė, dievybė“), atharvan = ataurvan („ugnies žynys“), kṣatra = xsatra („karys, vadas“), yajña = yasna („aukojimas“), barhis = bardsman („aukojimo šiaudai“), soma = haoma („apeiginis svaigusis gėrimas“), ṛta = aša („pasaulio tvarka, dėsnis“); be to, atitinka šių mitologinių esybių vardai: Mitra, Vrtrahan = Vrtragna („Vritros/užtvarų griovėjas“), Yama ir jo tėvas Vivasvat = Yima ir jo tėvas Vivasvant, Vāta = Vata, Vayu = Vayu, Apām napāt = Apam Napat, Trita āptya = Trita Atwya, Nāsatya = Nanhaitya, Bhāga = baga, Aryaman = airyaman ir kt. Neatmestina, kad dalį vediškų žodžių ir pavadinimų galėjusios perimti rytinės iranėnų gentys. Be to, indoiranėnų mitologijos vientisumas yra abejotinas. Vedų ir iranėnų mitologijų skirtumai leidžia nustatyti tikslesnę jų chronologiją ir paskesnę takoskyrą. Bogazkėjos, Mitanio, Tel Amarnos, Alalacho šaltiniai liudija apie arijų genčių atsikraustymą į Priešakinę Aziją ~II tūkstm. pr. m. e. vid. – iš dalies šie duomenys gali būti panaudoti ir datuojant senovės indoarijų atsikraustymą į Indiją ir jų ankstyvojo mitologinio sluoksnio susidarymo pradžią. Gali būti, kad vedinė mitologija perėmė dalį anksčiau žlugusios Indo slėnio civilizacijos mitinių vaizdinių. Tiesa, jie galėję patekti ir iš kitų nearijiškų vietinių kultūrų. Vedinėje mitologijoje (ypač vėlyvojoje) sutinkami šiaip jau indoeuropiečiams nebūdingi ašvathos kaip pasaulio medžio, daugiagalvių, daugiaveidžių dievų, Didžiosios deivės, paukščio ir gyvatės, Rudros-Šivos, Višnaus vaizdiniai, taip pat vėliau indų mitologijoje svarbą įgiję svastikos, lingamo, joni simboliai, kai kurios būtent šiam kraštui būdingos žinios apie planetas, erdvėlaikį. Tiesa, maža mitų, kurių siužetai išlikę pilni, daugiausia likę tik užuominos, fragmentai, paskiri vardai ir pavadinimai, todėl norint atkurti pilną vedinę mitologiją, būtina atskirų mitų rekonstrukcija ir jų hierarchizacija.