cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prybytkai
Prybytkai – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 22 km į pietryčius nuo Gomelio. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo bažnytkaimis, Gomelio apskrities Prybytkų valsčiaus centras, vėliau priklausė Nasovičų valsčiui.
Buivėnų apylinkė
Buivėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kupiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palėvenės apylinkės.
Didysis virimas
Didysis virimas – 1977 m. Italijoje sukurta drama, paremta tikrais faktais apie serijinę žudikę Leonardą Cianciulli, kuri 1940-aisiais nužudė 3 moteris, o jų kūnus išvirė gamindama muilą. Filmas išskirtinis tuo, kad keletas vyrų aktorių atlieka po du vaidmenis, vienas iš kurių – moters.
Mauricio Pinto
Maurisijus Pintas (Mauricio Pinto; g. 1996 m. spalio 9 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, gynėjas.
Kitados rungtyniavo Lietuvoje, atstovavo Gargdžų „Bangai“.
Karjera
Nuo 2015 m. atstovavo „Metropolitano“ klubui (Brazilijoje).
Gargždų „Banga“
2021 m. vasarą pranešta, kad žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui.
A lygoje debiutavo 2021 m. liepos 11 d. rungtynėse prieš „Hegelmann“. Žaidėjas pasirodė po keitimo 72 minutę ir žaidė iki finalinio švilpuko, o gargždiškiai pralaimėjo net 1:4.
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad pratęsta sutartis ir žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui ir 2022 m. sezone.
Vietnamas
2023 m. persikėlė į SHB Đà Nẵng (Vietnamas). 2023 m. kovo 18 d. debiutavo naujame klube ir pasižymėjo įvarčiu Vietnamo aukščiausioje lygoje rungtynėse prieš Binh Dinh. Varžovai nugalėjo rezultatu 3:2.
Petras Šalčius
miniatiūra|160px|right|Atminimo lenta Kaune
Petras Šalčius (1893 m. sausio 25 d. Čiudiškiuose, Prienų valsčius, Rusijos imperija – 1958 m. balandžio 22 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos ekonomistas, kooperacijos teoretikas ir praktikas, profesorius, spaudos bendradarbis.
Biografija
1913 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1918 m. baigęs Maskvos universitetą ir Aukštuosius kooperacijos kursus prie Šaniavskio liaudies universiteto. 1916 m. dirbo prof. Prokopovičiaus ir F. Totomianco seminaruose.
1918 m. grįžo į Lietuvą ir pasišventė kooperacijos idėjos įgyvendinimui. Apsigyveno Kaune. 1919 m. Prekybos ir pramonės ministerijoje įsteigė Kooperacijos departamentą, kūrė kooperatyvus bei kooperacijos sąjungas, rengė metodiką. Jo parengtas „Kooperacijos bendrovių ir jų sąjungų įstatymas“, priimtas 1919 m., veikė iki 1940 m.
Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1910 m. 1919–1940 m. redagavo kooperatininkų žurnalą „Talka“. Rašė į leidinius „Lietuvių balsas“, „Lietuvos ūkininkas“, „Viltis“, „Lietuvos aidas“, „Bendras darbas“, „Darbo balsas“, „Naujoji sodyba“, „Santara“, „Tautos ūkis“, „Verslas“, „Vilniaus aidas“ ir kt. 1939 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą.
1919–1925 m. Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos valdybos pirmininkas, Lietuvos kooperatyvų tarybos, Lietuvos kooperatininkų draugijos steigėjas ir ilgametis pirmininkas, Prekybos, pramonės ir amatų rūmų narys, Kooperacijos banko valdybos narys, Lietuvių-švedų draugijos pirmininkas. 1931 m. tapo Tarptautinio kooperacijos instituto nariu.
Nuo 1922 m. buvo LU Teisių fakulteto Ekonomikos katedros docentas, nuo 1935 m. – profesorius. 1939 m. jam suteiktas mokslinis daktaro laipsnis. 1940 m. tapo Kauno universiteto prorektoriumi, 1942 m. – LMA akademiku. Paskelbė apie 600 originalių ir verstų publikacijų, apie 20 liko nespausdinta. Jo kūrybinis palikimas saugomas Vilniaus universiteto ir Kauno apskrities viešojoje bibliotekoje, bei LMA centriniame archyve.
Nuo 1940 m. dirbo Vilniuje. Iki vokiečių okupacijos pabaigos ėjo Lietuvos teisės ir ūkio istorijos instituto direktoriaus pareigas. 1946 m. išrinktas Ekonomikos instituto vyr. moksliniu bendradarbiu. 1945–1950 m. dirbo Kauno valstybiniame universitete, o vėliau buvo apkaltintas ir atleistas iš darbo, nes kritikavo kolūkinę santvarką.
IPad mini (6-os kartos)
iPad Mini (6-os kartos) (stilizuojamas ir parduodamas kaip „iPad mini“, o šnekamojoje kalboje vadinamas „iPad mini 6“) – „iPad mini“ linijos planšetinis kompiuteris, kurį suprojektavo, sukūrė ir parduoda „Apple Inc.“. Apie jį buvo paskelbta 2021 m. rugsėjo 14 d. Jo pirmtako, penktosios kartos „iPad mini“, gamyba buvo nutraukta tą pačią dieną.
Tai pirmas iš esmės pakeistas „iPad mini“ dizainas, panašus į ketvirtos kartos „iPad Air“, su didesniu 8,3 colio ekranu ir antros kartos „Apple Pencil“ palaikymu.
Aparatinė įranga
Tai pirmas „iPad Mini“ dizaino pakeitimas nuo 2015 m. pasirodžiusio „iPad Mini 4“ ir pirmas esminis dizaino pakeitimas nuo jo pasirodymo 2012 m. Išoriškai jis iš esmės yra mažesnė ketvirtosios kartos „iPad Air“ ir „iPad Pro“ versija. Jame nėra „Smart Connector“ jungties klaviatūrai, greičiausiai dėl mažesnio dydžio. Viduje yra „A15 Bionic SoC“, kuris yra nepakankamai taktuotas (nepilno galingumo). Šis lustas turi šešių branduolių CPU, 5 branduolių GPU ir 16 branduolių Neural Engine.
Jis turi 8,3 colių 2266x1488 „Liquid Retina“ ekraną, aukštesnį ir šiek tiek siauresnį už ankstesnius modelius. Ekranas yra laminuotas ir padengtas antirefleksine danga, taip pat turi plačias spalvas ir „True Tone“.
Mygtukas „Home“ pašalintas, o jutiklis „Touch ID“ perkeltas į įjungimo/išjungimo mygtuką. Garsumo valdymo mygtukai perkelti į viršutinį įrenginio kraštą, kad galima būtų įtaisyti 2-os kartos Apple Pencil pieštuką.
Ryšys bei jungtis
Šeštosios kartos „iPad mini“ atsisakyta firminės, patentuotos Lightning jungties ir pasirinktas universalus USB-C prievadas, kuris naudojamas įkrovimui ir išorinių įrenginių bei priedų prijungimui. Visi modeliai turi „Bluetooth 5.0“ ir „Wi-Fi 6“ (802.11ax) belaidžio ryšio galimybes.
Įvertinimas
Šis modelis sulaukė labai teigiamo įvertinimo, pažymint, kad naujas dizainas buvo seniai pribrendęs, o 5G buvo malonus siurprizas, o Jasonas Perlowas iš „Zdnet“ jį pavadino įdomiausiu nauju „Apple“ produktu per daugelį metų.
Dėl COVID-19 pandemijos „Apple“ buvo giriama už tai, kad paliko „Touch ID“ integruotą į įjungimo mygtuką, o ne „Face ID“, nes „Face ID“ negali atpažinti naudotojų, dėvinčių kaukę.
Aleksandras Janas Jablonovskis
Aleksandras Janas Jablonovskis (apie 1670 m. – 1723 m. liepos 28 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos didysis vėliavininkas (1693–1723), Zvenigorodo, Korsuno, Busko seniūnas.
Biografija
Lenkijos magnatų Jablonovskių giminės atstovas, herbo „Prus“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Stanislavo Jano Jablonovskio (1634–1702) ir Marianos Kazanovskos (1643–1687) antrasis sūnus. Broliai – Janas Stanislavas ir Stanislavas Karolis.
Kartu su vyresniuoju broliu Janu Stanislovu mokėsi jėzuitų kolegiume, Lvove ir Prahoje, po to keliavo po Vakarų Europos šalis. 1685 metais gyveno Prancūzijoje, kur studijavo astronomiją. 1687 metais gavo valdyti Korsuno ir Busko seniūnijas. 1693 metais gavo Karūnos didžiojo vėliavininko pareigybę.
1695 metais dalyvavo mūšyje su Krymo totoriais netoli Lvovo, 1697 metais savo tėvo buvo išsiųstas į žygį prieš Krymo totorių būrius. 1703 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.
Šiaurės karo metu Karūnos didysis vėliavininkas Aleksandras Janas Jablonovskis pastoviai keitė politinę orientaciją, iš pradžių palaikė Augustą Stiprųjį, po to Stanislovą Leščinskį.
1702 metais vadovaudamas savo kariniam būriui dalyvavo kazokų sukilimo vadovaujamo Semiono Palijos Ukrainoje numalšinime. Prisijungė prie Tarnogrado konfederacijos, 1716 metais buvo išrinktas Rusijos vaivadijos fiskaliniu teisėju. Buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Galicijos žemės į 1720 ir 1722 metų seimą.
Šeima
1698 metais vedė Teofilę Seniavską (1677–1754), Karūnos lauko etmono ir Voluinės vaivados Mikalojaus Jerinimo Seniavskio (1645–1683) ir Sesilijos Marijos Radvilaitės(1643–1682) jaunesnę dukterį. Vaikai:
Hostė
thumb|270px|Hostės sala žemėlapyje thumb|250px|Hostė žvelgiant iš Ugnies Žemės
Hostė  – sala pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, tuoj į pietus nuo Ugnies Žemės salos (skiria Byglio sąsiauris), 155 km nuo žemyno kranto. Rytuose Murėjaus sąsiauris skiria nuo Navarino salos. Plotas – 4117 km². Tai antra pagal dydį Ugnies Žemės salyno sala. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1402 m). Sala giliai išraižyta įlankų ir fjordų, yra keletas didelių pusiasalių: Diuma, Huso, Hardžio, Pastero. Pastarasis pusiasalis užsibaigia „Apgaulinguoju Horno kyšuliu“ (False Cabo de Hornos, tikrasis Horno kyšulys yra kiek toliau esančioje Horno saloje). Pietinė pakrantė užsibaigia gausybe salelių ir uolų. Hostė patenka į Alberto de Agostinio nacionalinį parką.
Hostės sala negyvenama. XIX a. pab. Hostę tyrinėjo prancūzų mokslininkai, anglų misionieriai. Dar XX a. pirmojoje pusėje Hostėje tebegyveno vietiniai gyventojai jaganai, bet nuo žvejų ir keliautojų užneštų ligų jie mirė.
Korsikinis kiškis
Korsikinis kiškis (Apenininis kiškis, Italinis kiškis) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis tik centrinėje bei pietų Italijoje ir Korsikos saloje. Anksčiau laikytas pilkojo kiškio porūšiu. Iki XX a. vidurio manyta, jog korsikiniai kiškiai išnykę, tačiau naujai atradus šių žvėrelių genetiniai tyrimai parodė, jog tai atskira rūšis.
Fizinės savybės
Korsikinio kiškio kaklas, pečiai ir šlaunys apaugę rausvai pilku, nugara – juosvai pilku, nugara – baltu kailiu. Užauga 55–61 cm ilgio, sveria kiek daugiau nei 2 kg. Ausys užauga net iki 11 cm ilgio. Akys didelės, rudos. Užpakalinės kojos tvirtesnės už priekines, paprastai apie 13 cm ilgio su 4 pirščiukais. Priekinės kojos turi 5 pirščiukus.
Amerikinis baltasis kiškis
Amerikinis baltasis kiškis (Lepus americanus) – kiškinių šeimos žinduolis. Aptinkamas tik kai kuriose Šiaurės Amerikos vietovėse.
Korsikinis kiškis
Fizinės savybės
Nuo pilkojo kiškio skiriasi rausvesniu kailiu, ilgesnėmis ausimis ir užpakalinėmis kojomis bei mažesne kūno mase. Be to, korsikinio kiškio pilvas visuomet baltas, o nugara – tamsesnių spalvų.
Buveinė
Įsikuria kirtimuose, lapuočių miškuose, krūmotose vietovėse. Gyvena kopose, pasėlių laukuose, netgi arčiau miestų. Tiek žemumų, tiek aukštikalnių žvėrelis – gali gyventi ir 1–2 km aukštyje.
Amerikinis baltasis kiškis
Fizinės savybės
Amerikiniai baltieji kiškiai užauga 40–52 cm ilgio. Užpakalinės kojos ilgos, masyvios. Ausų ilgis – apie 7 cm. Svoris dažniausiai siekia apie 1,5 kg. Patinai šiek tiek mažesni už pateles. Vasarą kailis žilai rudas arba pilkai rudas su juoda linija ant nugaros. Šonai šviesesni, pilvas baltas. Kojos ir snukelis – cinamono atspalvio. Ausys rudos su juodomis viršūnėlėms, baltais arba kreminio atspalvio pakraščiais. Žiemą amerikinis kiškis tampa visiškai baltas, juodi lieka tik akių vokai ir ausų galiukai. Žiemą kiškio užpakalinės letenos tankiai apauga standžiais plaukais. Maži kiškiukai jau gimsta visiškai apžėlę plaukais.
Korsikinis kiškis
Buveinė
Daugiausia gyvena pietinėje Italijos dalyje – nuo Umbrijos iki pietinės Toskanos. Taip pat Korsikoje ir Sicilijoje. Aplink Siciliją esančiose salose korsikinis kiškis neaptiktas.
Veisimasis
Dauginasi beveik visus metus, išskyrus spalio–gruodžio mėn. Aukštikalnių patelės per metus išveda 3–4 vadas, o žemumose šis skaičius gali būti ir didesnis. Nėštumas trunka apie 41 dieną. Vadoje būna 1–5 kiškiukai. Patelė rūpinasi jaunikliais tol, kol šie sulaukia visiškos brandos.
Amerikinis baltasis kiškis
Buveinė
Amerikinis baltasis kiškis gyvena atviruose laukuose, nedirbamuose krūmynuose šalia laukų, prie pelkių, tankiai apžėlusių upių pakrantėse, kedrynuose, spygliuočių žemumose.
Gyvena visoje Kanadoje, Aliaskoje, šiaurinėse JAV teritorijose. Aptinkami Siera Nevados, Uolinių kalnų bei Apalačų masyvuose.
Veisimasis
Dauginimosi sezonas prasideda kovo viduryje ir tęsiasi iki rugpjūčio mėnesio. Nėštumas trunka apie 36 dienas. Artėjant gimdymui, patelė tampa agresyvi ir neprisileidžia patinų. Kiškiukus patelė atsiveda iš anksto paruoštoje, žolėmis išklotoje vietoje. Vados dydis gali būti skirtingas, paprastai 2–4 jaunikliai, bet pasitaiko ir daugiau. Per sezoną patelė gali išvesti net keturias kiškučių vadas. Lytinę brandą pasiekia vienerių metų amžiaus.
Mityba
Amerikinis baltasis kiškis minta įvairiu maistu. Skabo žoles, miglinius augalus, dirses, vikius, astras, spriges, laukines žemuoges, katpėdėles, kiaulpienes, dobilus, baltagalves bei asiūklius. Graužia jaunų epušių, berželių bei gluosnių žievę. Žiemą ieško pumpurų, šakelių, medžių žievės bei visus metus žaliuojančių augalų. Turi būdų, padedančių maistą kuo geriau įsisavinti.
Priešai
Amerikinis baltasis kiškis puikiai moka išsisukti nuo priešų. Pajutęs artėjantį plėšrūną, kiškis sustingsta vietoje ir bando apsimesti, jog jo čia nėra. Dėl maskuojamosios kailio spalvos paprastai ši taktika būna veiksminga. Vyresnio amžiaus kiškiai nuo priešų gelbėjasi labai greitai bėgdami. Gali išvystyti net 12m/s greitį. Amerikinis baltasis kiškis puikiai moka „mėtyti pėdas“, taip suklaidindamas plėšrūnus.
Pagrindiniai amerikinio baltojo kiškio priešai yra kojotai, vilkai, lūšys, audinės, lapės.
Elgsena
Amerikiniai baltieji kiškiai paprastai gyvena po vieną, tačiau kartais pavienių kiškių gyvenamosios teritorijos persikloja. Aktyviausi prieblandoje bei debesuotomis dienomis. Šviečiant saulei, paprastai snūduriuoja. Pagarsėję kaip geri plaukikai. Kartais į vandenį šoka tam, kad išvengtų priešų.
H. A. Nyselio misija
Tolesni įvykiai
Niesselio nurodymų bermontininkai nesilaikė, o Lietuvos vyriausybės atstovų visiškai nepaisė. Situacija pasikeitė Latvijos ir Lietuvos karinėms pajėgoms lapkričio 18 d. Bauskės, o lapkričio 21–22 d. Radviliškio mūšių metu sutriuškinus bermontininkus. Jie buvo priversti  Sąjungininkų komisijos narių prašyti pagalbos dėl saugaus pasitraukimo į Vokietiją. Paskelbus paliaubas tarp nugalėtųjų bermontininkų ir Lietuvos kariuomenės, Sąjungininkų misija sustabdė visas karines operacijas.
Vokiečių būrių evakuacija
Lapkričio mėn. pradžioje lietuvių ir vokiečių atstovai susitarė dėl vokiečių kariuomenės išvedimo sąlygų, o 1919 m. lapkričio 24 d. Sąjungininkų misijai tarpininkaujant derybose dėl paliaubų, vokiečių karinių dalių vadas W. Eberhardas įsipareigojo Lietuvos vyriausybei perduoti Lietuvoje esančią karinę amuniciją garantuojant, kad vokiečių kariuomenei nebus trukdoma evakuotis. Tačiau, nors lietuviai laikėsi paliaubų susitarimų, o Niesselio misija prižiūrėjo turto perdavimą, bermontininkai gabeno iš Lietuvos arba naikino amuniciją ir tik dalis jos buvo perduota. 1919 m. lapkričio 24 d. prasidėjo misijos atstovų vokiečių pasitraukimo stebėjimas ir koordinavimas. Karinės misijos veiklos pradžioje jų evakuacijos plano buvo tiksliai laikomasi, tačiau, vokiečių kariams pradėjus padrikai trauktis, procesas tapo sunkiai valdomas, ir vietoj pradžioje planuotos vienos savaitės, evakuacija užsitęsė apie tris. Tik 1919 m. gruodžio 8–9 d. Sąjungininkų karinė misija, organizavusi ir prižiūrėjusi visą vokiečių būrių išvedimą iš Baltijos šalių, pranešė, kad jų evakuacija geležinkeliu baigiama, o 1919 m. gruodžio 16 d. misija, įvykdžiusi jai iškeltus tikslus, baigė savo veiklą Lietuvoje.
Séamus Coleman
Šeimas Kolmenas (Séamus Coleman; g. 1988 m. spalio 11 d.) – Airijos rinktinės ir Everton FC klubo dešinysis gynėjas.
Klubai
Kolmenas gimė Airijoje, Donegolo grafystėje. Rungtyniaudamas gimtojo miesto „St. Catherine’s“ klube draugiškose rungtynėse su aukščiausios lygos Sligo Rovers FC atkreipė į save šios ekipos vadovų dėmesį ir 2006 m. pasirašė su ja sutartį. Vis dėlto komandos treneris Robas McDonaldas nepasitikėjo jaunuoju futbolininku ir net ketino išsiųsti jį tobulėti į žemesnės lygos Finn Harps FC komandą, tačiau 2007 m. kovą buvo atleistas iš pareigų. Naujasis komandos treneris Paulas Cookas ėmė pasitikėti Kolmenu nuo pat pirmųjų rungtynių ir šis netruko įsitvirtinti pagrindinėje komandos sudėtyje.
2009 m. Kolmenu susidomėjo tokie klubai kaip Ipswich Town FC, Birmingham City FC bei Celtic FC, tačiau jis už 60 tūkst. svarų sterlingų persikėlė į Everton FC.
2010 m. kovo mėn. jis buvo paskolintas Blackpool FC klubui, kuriam padėjo laimėti Futbolo lygos čempionato finalą prieš Cardiff City FC rezultatu 3–2.
Grįžęs į Evertoną jis netruko įsitvirtinti pagrindinėje komandos sudėtyje, o 2012 m. gruodį su klubu pasirašė naują 5 su puse metų sutartį.
2013-14 m. sezonas buvo sėkmingiausias jo karjeroje: Kolmenas pelnė 6 įvarčius (daugiau negu per visus klube praleistus metus iki tol) ir buvo išrinktas į simbolinę „Premier League“ rinktinę kaip geriausias dešinysis gynėjas. Pasibaigus sezonui, futbolininkas pasirašė naują sutartį su klubu iki 2019 m.
Tarptautinė karjera
Kolmenas sužaidė 13 rungtynių atstovaudamas Airijos U-21 rinktinei, o nuo 2010 m. rungtyniavo nacionalinėje Airijos futbolo rinktinėje.
Tūbausių I senosios kapinės
Tūbausių I senosios kapinės, vadinamos Markapiais, Maro kapais, Senovės kapais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas registro kodas – L841) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), 65 m į šiaurės vakarus nuo Užtvankos gatvės (kelio Kurmaičiai–Genčai), kairiajame Akmenos krante. left|thumb|300px|Kapinių pylimo fragmentas
Kapinės
Įrengtos aukštumos pakraštyje, kurį iš vakarų juosia Akmenos slėnis, o šiaurėje – griova, kuria seniau tekėjo bevardis upokšnis.
Kapinės netaisyklingo, šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi nežymiai ištęsto ovalo plano, 25 m ilgio ir 20 m pločio, apjuostos palaidų akmenų pylimu, kurio perimetras – 104 m, aukštis – iki 0,7 m, plotis – 1–1,2 m. Šiaurės rytinėje pylimo dalyje paliktas 1,5 m pločio įėjimas.
Paviršius nelygus, banguotas, nuolaidėja į šiaurę, link griovos. Laidojimo žymių nesimato. Pietrytinėje dalyje stovi medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos skulptūra (registrinis objektas ). Pakraščiuose palei pylimą auga lapuočiai medžiai.
Teritorijos plotas – 575 kv. metrai.
Kapinės patenka į priešistorinės gyvenvientės šiaurės vakarinį pakraštį. 2,2 km į šiaurės rytus-šiaurę yra antrosios senosios kapinės. thumb|rigth|300px|Kapinių koplytėlė
Istorija
Kapinės vadinamos Markapiais, Maro kapais, Senovės kapais. Įrengtos XVI a. dirbamos kaimo žemės pakraštyje. Veikė iki XVIII a. pabaigos, laidoti Tūbausių kaimo gyventojai.
Mirusiems atminti nuo seno stovėjo koplytėlė (1913 m. atnaujino Antanas Rimkus), stogastulpis, trys monumentalūs kryžiai. Prie koplytėlės per Gegužines pamaldas kaimo gyventojai rinkdavosi pasimelsti už mirusiuosius, giedojo Visų Šventųjų litaniją.
1936 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1993 m. – Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras), 2013 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
1972–1984 m. registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (eilės Nr. AV-527), 1998 m. – nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L841), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Hardunai
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Gomelio apskrities Hardunų valsčiaus centras, vėliau priklausė Nasovičų valsčiui.
LLAF taurė
LLAF taurė – nuo 1921 m. vykstantis kasmetinis Lietuvos lengvosios atletikos federacijos organizuojamas šalies lengvosios atletikos klubų čempionatas. Varžybų metu taip pat vyksta Lietuvos daugiakovių (dešimtkovės ir septynkovės rungčių) pirmenybės, nes jos nevykdomos Lietuvos lengvosios atletikos čempionate.
LLAF klubai
LLAF priklausantys klubai:
Čempionatai
Paskutiniai čempionatai:
Šaltenių apylinkė (Kupiškis)
Šaltenių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Geležių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palėvenės apylinkės.
Londonderio sala
thumb|300px|Byglio sąsiaurio salos. Londonderio sala vakaruose
Londonderio sala  – sala pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, 3 km nuo pietvakarinių Ugnies Žemės salos krantų (skiria Balnero ir O’Brajano sąsiauriai), 112 km nuo žemyno kranto. Plotas – 643 km². Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1548 m). Sala giliai išraižyta įlankų ir fjordų, labai netaisyklinga. Pakrantės ilgumas – 402 km. Aplink gausu mažesnių salų, salelių ir uolų.
Londonderio sala negyvenama. Salą Londonderio markizo Roberto Stiuarto garbei pavadino britų keliautojas Robertas Ficrojus.
Vladimiras Menšovas
Vladimiras Valentinovičius Menšovas (🇷🇺; 1939 m. rugsėjo 17 d. – 2021 m. liepos 5 d.) – rusų aktorius ir režisierius.
Biografija
1961–1965 m. mokėsi Maskvos meninio akademinio teatro Mokykloje-studijoje (vaidybos skyriuje). 1967–1970 m. VGIK studijavo režisūrą.
1970 m. debiutavo kaip aktorius filme „Laimingas Kukuškinas“. 1977 m. pastatė pirmąjį savo filmą „Pokštas“.
1980 m. filmas „Maskva netiki ašaromis“ išgarsino režisierių, už jį pelnė Oskarą.
Nuo 1982] m. dėstė kino režisūrą Aukštuosiuose scenaristų ir režisierių kursuose. Nuo 2009 m. – Kinematografijos institute, Aukštojoje Ostankino televizijos mokykloje.
Mirė nuo COVID-19.
Kalinino Kruhavecas
Kali̇̀nino Kruhavècas – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 25 km į pietryčius nuo Dobrušo, pasienyje su Rusija ir Ukraina.
Istorija
XIX a. buvo Gomelio apskrities Kruhaveco valsčiaus centras, vėliau priklausė Papaukos valsčiui. Iki 1932 m. vadinosi Kruhavecas.
Čarkai
Čarkai  („nelabieji“) – bendras piktųjų dvasių pavadinimas armėnų mitologijoje. Neretai tapatinami su kadžiais.
William Morris Agency
William Morris Agency (WMA)  – Holivudo talentų agentūra. Ji atstovavo kai kuriems žinomiausiems XX a. kino ir televizijos aktoriams bei muzikantams. Per 109–erius metus trukusią veiklą ji buvo laikoma „žymiausia didžiųjų talentų agentūra pramogų versle“.
Terpeikių apylinkė
Terpeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
William Morris Agency
1898 m. Viljamas Morisas (tikrasis vardas Zelman Moses), iš Vokietijos atvykęs žydų imigrantas, Niujorke atidarė savo vardo agentūrą, atrenkančią vodeviliams aktorius. 1918 m. WMA agentūra buvo oficialiai įregistruota Niujorke.
2009 m. kovą WMA pranešė susijungsianti su talentų agentūra „Endeavor Talent Agency“, kad suformuotų agentūrą „William Morris Endeavor“. 2017 m. spalį agentūra „William Morris Endeavor“ buvo pervadinta į „Endeavor“.
Terpeikių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Geležių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palėvenės apylinkės.
Hnivanė
Hnivanė  – miestas Ukrainoje, Vinycios srityje, 18 km į pietus nuo Vinycios, Tyvrivo rajone, kairiajame Pietinio Bugo krante. Geležinkelio stotis prie Vinycios–Podolės Mogiliavo linijos, praeina Vinycios–Tyvrivo kelias. Maisto (cukraus ir kt.) pramonė. Yra XX a. pr. Šv. Juozapo bažnyčia.
Istorija
Hnivanė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1629 m. Miestas nuo 1981 m.
Hermitės salos
Hermitės salos  – salynas pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Ugnies Žemės salos, šalia Vulastono salyno; toliausiai į pietus nutolusi Čilės teritorija. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Horno saloje yra piečiausia Amerikos vieta – Horno kyšulys.
Salyną sudaro 7 kalnuotos, uolingos salos ir daug smulkių salelių bei uolų:
Salos pavadintos pagal XVI–XVII a. olandų jūrininką Žaką Hermitą (Jacques L’Hermite). Dėl salyno nuo 1888 m. vyko ginčai tarp Čilės ir Argentinos. 1984 m. sutartimi Hermitės salos patvirtintos Čilei.
Nikšičiaus opština
Nikšičiaus opština – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Nikšičius (58 212 gyv.). Opštinoje gyvena 75 282 gyv. (2003 m.).
Gyventojai
! Tautybė ! procentas (1991) ! skaičius (2003) ! procentas (2003)
Kruhavecas
Kruhavecas – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 31 km į pietryčius nuo Žlobino.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Rahačovo apskrityje, priklausė Senosios Rudnios valsčiui.
Tryum FC
Tryum FC arba Tryum Football Club – Antigvos ir Barbudos futbolo klubas, buvęs nacionalinės futbolo lygos (Premjer lyga) dalyvis. Namų stadionas vadinasi Antigua Recreation Ground, ir yra šalies sostinėje Sent Džonse. Klubo spalvos juoda, balta ir purpurinė.
Istorija
Įkurtas Kešev Hilo parapijoje 1976 m. Komandoje žaidžia futbolininkai iš aplinkinių kaimų (Brauns Aveniu, Martin Vilidžo, Golden Greuvo ir Bendalso.
2015/16 m. sezone pirmame divizione užėmė antrą vietą ir pateko į Premjer lygą.
Nuo 2016 m. dalyvavo aukščiausiose šalies lygoje. 2018/19 m. pirmenybėse liko 8 vietoje ir turėjo žaisti pereinamąsias rungtynes, kurias pralaimėjo.
Premjer lyga ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Vytuvai
Vytuvai – dviejų kryžmai sutvirtintų kartelių prietaisas siūlams iš sruogų išvyti.
Tai du sukryžiuoti 80–118 cm ilgio sparnai su trimis–aštuoniomis skylutėmis kiekviename. Į šias skylutes įstatomi 20–30 cm ilgio kaišteliai, ant kurių laikosi sruoga. Sparnai horizontaliai užmaunami ant 60–90 cm aukščio stiebo su trimis–keturiomis išsišakojusiomis kojomis arba įtaisyto į trinką, kryžiokus ar kitą pagrindą.
Andronikas III Megas Komninas
Andronikas III Megas Komninas (, Andronikos III Megas Komnēnos, g. apie 1310 m. – m. 1332 m. sausio 8 d.) – Komninų dinastijos dešimtasis Trapezundo imperatorius, valdė 1330 – 1332 m.
Andronikas III buvo Trapezundo imperatoriaus Aleksijaus II ir Gruzijos princesės Džijadžak Džakeli vyriausias sūnus.
Po tėvo mirties paveldėjęs imperatoriaus sostą, Andronikas III pirmiausiai liepė mužudyti du jauniausius savo brolius: Mykolą ir Jurgį. Dar vienam imperatoriaus broliui Bazilijui pavyko pabėgti į Konstantinopolį, tikriausiai pas savo dėdę Mykolą IX. Androniko III veiksmai išprovokavo visuomenės pasipiktinimą ir imperija atsidūrė ant pilietinio karo ribos. Imperatoriaus soste išbuvęs dvidešimt mėnesių, Andronikas III buvo nužudytas, o sostą paveldėjo jo nesantuokinis sūnus Manuelis.
Androniko III šeima
Androniko III žmonos vardas nežinomas. Žinomas tik, 1332 m. nužudytos meilužės, nesantuokinis sūnaus.
Senoji Rudnia
Senóji Rudnià – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 22 km į pietryčius nuo Žlobino. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Rahačovo apskrities Senosios Rudnios valsčiaus centras.
Niels Brinck
Nilsas Brinkas Kristensenas (, g. 1974 m. rugsėjo 24 d. Aabyhøj, Danija) – Danijos dainininkas ir dainų kūrėjas.
2009 m. N. Brinkas nugalėjo konkuse Dansk Melodi Grand Prix su daina „Believe Again“ (dainą parašė Lars Halvor Jensen, Martin Larsson Moller ir Ronan Keating), taip išsikovojo teisę atstovauti Daniją 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse. Jame, patekęs iš 2-ojo pusfinalio į finalą, užėmė 13-ąją vietą.
Granadinis kiškis
Granadinis kiškis, arba Iberinis kiškis (Lepus granatensis) – kiškinių šeimos žinduolis, aptinkamas Pirėnų pusiasalio šalyse: Ispanijoje, Portugalijoje ir Andoroje.
Fizinės savybės
Granadinis kiškis panašus į kitus Europoje bei Šiaurės Amerikoje gyvenančius savo gentainius. Ausų ilgis – apie 10 cm. Kūno ilgis – nuo 60 iki 75 cm. Pilvas baltas, nugara ir kitos kūno dalys gali būti įvairių spalvų: rudos, rausvai rudos arba pilkos. Snukutis trumpas ir platus.
Buveinė
Įsikuria miškuose, krūmynuose, pievose bei ganyklose.
Dauginimasis
Dauginasi pavasarį. Kiškiukai gimsta jau apžėlę kailiu, nėra akli. Per sezoną patelė išveda bent keturias vadas, bet šis skaičius gali būti ir didesnis. Patelės nekasa urvų – jauniklius atsiveda tiesiog negiliose įdubose.
Mityba
Kaip ir kiti jų gentainiai, granadiniai kiškiai minta augaliniu maistu. Maitinasi pasėlių laukuose bei vynuogynuose. Skabo lapus, gėlių pumpurus, žiemą minta medžių žieve bei šakelėmis.
Priešai
Granadiniams kiškiams išnykimas negresia, nors kai kuriose regiono salose (pavyzdžiui, Maljorkoje) jų pastebimai mažėja. Šiuos kiškius medžioja kojotai, vilkai, lapės bei katės.
Džebel Musa
Džebel Musa  – uola šiaurės Maroke, Gibraltaro sąsiaurio pakrantėje, priešais Gibraltaro uolą Europoje. Džebel Musa yra Rifo kalnų masyvo dalis, bei laikoma pietiniu iš Heraklio Stulpų (su Gibraltaro uola). Aukštis – 842 m.
XIV a. arabų keliautojo Ibn Batutos teigimu, kalnas buvo pavadintas pagal Musą bin Nusairą – VII–VIII a. Omejadų valdovo Valido I karvedį, užkariavusį Šiaurės Afriką. Senovės graikų šaltiniuose uola minima kaip Abyla, romėnų – Columna. Džebel Musa stūkso nedideliame pusiasalyje tarp Seutos rytuose ir Perechilio salos vakaruose. Seutoje dar vadinamas La Mujer Muerta („mirusi moteris“), nes primena ant nugaros gulinčią moterį.
Lenkijos-Vengrijos kronika
Lenkijos–Vengrijos kronika, arba Vengrijos–Lenkijos kronika – viduramžių kronika, kurios egzistuoja dvi redakcijos ir penki rankraščiai, laikomi Lenkijos bibliotekose. Jos pilnas pavadinimas – „Vengrų kronika, sujungta su Lenkų kronika, ir šventojo Stepono gyvenimas“ (Cronica Ungarorum juncta et mixta cum cronicis Polonorum, et vita sancti Stephani). Pasak vengrų istoriko György Györffy, joje „yra nemažai absurdo“.
Originalioji kronika galbūt buvo sukurta 1220-aisiais ar 1230-aisiais metais hercogo Kolomano Halickio, nuversto Haličo-Volynės kunigaikščio, dvare. Rankraščio originalą po 1241 m. į Lenkiją pristatė Kolomano našlė Solomea. Kronikoje skelbiama vengrų istorija nuo hunų karaliaus Atilos (~406–453) iki Vladislovo I Šventojo (~1040–1095) valdymo laikų.
Gobio Altajus
thumb|250px|Gobio Altajus fiziniame žemėlapyje
Gobio Altajus  – Altajaus kalnų dalis, esanti pietų Mongolijoje, pietrytinė Mongolijos Altajaus pratąsa. Ilgis ~500 km. Sudaro eilė atskirų kalnagūbrių ir masyvų, iškylančių vidutiniškai į 1500–2000 m aukštį. Aukščiausia vieta – Barun Bogdo Ulos kalnas (3957 m). Kalnai susideda iš granitų, smiltainių, klinčių; tai ypač seismiškai veikli sritis (galingų 1957 ir 1958 m. žemės drebėjimų epicentras).
Būdingi kalnų stepių, pusdykumių ir dykumų kraštovaizdžiai. Aplink kalnus driekiasi Gobio dykuma.
Opština
Opština, obština, občina, općina, општина, община – administraciniai vienetai kai kuriose slavų šalyse. Pavadinimas reiškia 'bendruomenė', tad semantiškai atitinka kitą grupę administracinių vienetų, vadinamų komunomis.
NGC 6067
thumb| spiečius
NGC 6067 – padrikasis spiečius, esantis Matuoklės žvaigždyne. Nuo Žemės šis spiečius nutolęs apytikriai 5700 šviesmečių; objekto regimasis ryškis – 5,6, o regimasis skersmuo – 15 arkminučių. Šį spiečių 1826 m. gegužės 8 d. atrado James Dunlop; vėliau, 1834 m. liepos 9 d., jį stebėjo John Herschel.
Plika akimi NGC 6067 spiečius nematomas, tačiau įžiūrimas pro žiūronus. Pro 4 colių teleskopą galima įžiūrėti daugiau nei 50 žvaigždžių, o pro 12 colių teleskopą – daugiau nei 250.
Volastono salos
thumb|300px|Vulastono ir Hermitės salos thumb|250px|Fresinės sala
Volastono salos  – salynas pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Ugnies Žemės salos, šalia Hermitės salyno. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Yra Horno kyšulio nacionalinio parko sudėtyje.
Salyną sudaro 4 kalnuotos, uolingos salos ir daug smulkių salelių bei uolų: Toliau į rytus yra smulkių Barnevelto ir Evu salų spiečiai.
Salos pavadintos pagal XVIII–XIX a. britų mokslininką Viljamą Haidą Volastoną (William Hyde Wollaston). Iki XX a. čia gyvenę jaganai salas vadino Yachkusín. Dėl salyno nuo 1888 m. vyko ginčai tarp Čilės ir Argentinos. 1984 m. sutartimi Volastono salos patvirtintos Čilei.
Goitcho perėja
Goitcho perėja  – kalnų perėja, esanti Rusijoje, Krasnodaro krašte, Didžiojo Kaukazo kalnų vakarinėje dalyje. Aukštis – 336 m. Per perėją eina Tuapsės–Belorecko–Maikopo plentas ir geležinkelis. Po perėja iškastas Goitcho tunelis.
Tatkonių apylinkė
Tatkonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skapiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Puožo apylinkės.
Dvariškių apylinkė
Dvariškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Subačiaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palėvenės apylinkės ir Subačiaus apylinkės.
Janas Mnišekas
Janas Mnišekas (1541 m. – 1612 m.) – Lukovo ir Krasnostavo seniūnas nuo 1581 m.
Biografija
Brolis – Radomo kaštelionas, Sandomiro vaivada nuo 1590 m., Karūnos didysis raikytojas nuo 1574 m. Jurgis Mnišekas (apie 1548 m. – 1613 m. gegužės 16 d.), caraitės Marinos Mnišek tėvas.
Maltos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Maltos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Turnyrinė lentelė
Legenda:
Čempionai pateko į UEFA Champions League
Pereinamosios rungtynės (kova dėl išlikimo)
Jalekčiai
Jalekčiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Bardauskų.
Maltos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Turnyrinė lentelė
Iškrito į First Division 2015-2016
Finalo rungtynės
--
Supertaurės rungtynės
--
Moksleivė (filmas)
Moksleivė – 1975 m. Italijoje sukurta erotinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Glorija Gvida.
Vėliau buvo sukurti dar trys tęsiniai panašia tema.
Turinys
left |thumb|180px|Kadras iš filmo Loredana – daili licėjaus moksleivė, varanti iš proto savo bendramokslius bei dėstytojus. Naudodamasi savo kerais, mergina žaidžia su jais, tačiau nei vieno neprisileidžia pernelyg arti. Padėtis visiškai pasikeičia, kuomet Loredana susipažįsta su daktaru Salvi – vyresnio amžiaus, kiek senamadiškos elgsenos galantišku vyriškiu. Mergina netrunka pamesti dėl jo galvą ir padovanoti savo nekaltybę, manydama radusi tikrąją gyvenimo meilę. Ji kuria planus, kad Salvi išsiveš ją iš jų nedidelio ir pabodusio miestelio, tačiau ko verti pažadai žmogaus, atvykusio į komandiruotę, net jei jis ir prisiekia amžiną meilę?
Vismantų latviai
Vismantų žiemgaliai, Vismantų latviai (vismantniekai) – latvių evangelikų liuteronų diaspora Lietuvoje, susiformavusi iki XIX a. Vismantų apylinkėse (buv. Radviliškio vls., dab. – Pakruojo r.), latvių kalba vadinti vismantnieki, Vismantu zemgaļi (terminas fiksuotas XX a.). Terminas – etninis, apibūdinantis toje vietoje gyvenusią uždarą, savitą tautinę-konfesinę bendriją – latvius, kalbėjusių vietos dialektu. Dalis latvių, pasak žodinės tradicijos, buvo atkelta iš Gravendalės dvaro valdos (Bauskės apskr.). Bendruomenę iki 1940 m. okupacijos, karų, represijų, trėmimų, kolektyvizacijos, melioracijos sudarė iki 600 žmonių. Dabar liko vos keletas to krašto gyventojų (gyvenančių vietoje, kitose Lietuvos ir Latvijos vietovėse), save laikančių tiesioginiais žiemgalių palikuoniais. Terminas „Vismantų žiemgaliai“ Latvijos akademinėje spaudoje naudotas iki XX a. 8-to dešimtmečio. miniatiūra|Vismantų latvių bibliotekos draugijos „Saulė“ nariai. 1935 m.
Bendruomenė
Apie 1938 m. Vismantuose gyveno apie 600 latvių. Latvių kolonija susidarė apie 1780 m. kai naujasis savininkas į Vismantus atgabeno baudžiauninkus latvius spėjama iš Gravendalės dvaro (Bauskės apskr.). Išties yra žinoma, kad Vismantus valdė Kuršo baltvokiečių baronai fon Ganckavai (von Ganzkau/ow), kurie nuo 1683 m. valdė ir minėtus Misos, Gravendalės dvarus. Vismantų dvarą 1778 m. įsigijo Ulrich Moritz Wilhelm (1751–1815), kuris palikuonių nepaliko.
Ilgainiui vismantniekų ryšiai su gimtine ir giminaičiais nutrūko. Vėliau dvaro žemė buvo išparduota po 7–15 ha dydžio sklypus, 1938 m. buvo 30 latvių ūkių. Nežiūrint to, kad ši latvių kolonija buvo toliausiai nutolusi į pietus, mišrios santuokos itin retai buvo sudaromos, ilgai išlaikė tautinę tapatybę. Iki 1927 m. ūkininkų Kelertų iniciatyva veikė latvių pradžios mokykla. Bendruomenė priklausė Šiaulių evangelikų liuteronų parapijos Radviliškio bažnyčiai.
1930 m. įkurta Vismantų latvių bibliotekos draugija „Saulė“, kuriai priklausė 27 nariai. Pirmininkai – Peteris Tiltinis (Pēteris Tiltiņš) ir Janis Brinkis (Jānis Briņķis).
Apie 1931 m. J. Brinkis tėvų sodyboje įkūrė „Senųjų žiemgalių muziejų“ (pobūdis − senienų-kraštotyros). Tai seniausias toks įkurtas muziejus Lietuvos Žiemgalos regione, kitas toks Juozo Šliavo „Žiemgalės“ muziejus buvo įkurtas 1959 m. Žeimelyje.
„Vismantų žiemgalių“ kilmės teorija
Žinomiausias jų atstovas – vismantiškis Jonas Brinkis (Jānis Briņķis, 1912–1987), Vismantų latvių bibliotekos draugijos "Saulė" sekretorius, pirmininkas. Pasak jo teorijos: Vismantų latviai yra žiemgalių palikuoniai, kuriuos valdė kunigaikštis Volkins, jo pilis-dvaras – Volkenrova. Jie pasitraukė 1290 m. bėgdami nuo vokiečių kryžiuočių. Engė juos ir lietuviai, žiemgaliams teko nuo Radvilos slėptis tankiuose miškuose. Buvo pagonys, tikėjo senaisiais dievais, apeigas atlikdavo prie ąžuolo, medžiojo, statėsi namus (pašiūres), kirto mišką ir įrenginėjo dirbamus laukus. Kartą medžiodamas juos užtiko toks medžiotojas pagal pavardę lenkas Volkinrovs ir tapo jų kunigaikščiu. Keletą kartų žiemgalius jis vedė į mūšio lauką. Kunigaikštis mėgo žaisti kortomis, tokiu būdu Jelgavos karčiamoje pralošė savo dvarą su žiemgaliais. Šį dvarą 1400 m. vasarą išlošė hercogas Pitinis Gomskups iš Gravendalės dvaro, Bauskės apyl. Vietos žiemgaliai jį svetingai priėmė. Kunigaikštis atėjo iš Gravendalės su „visa manta“ (daiktais), taip pat ir daugybė kitų latvių atėjo su „visa manta“. Nuo to laiko ir atsirado pavadinimas Vismantai. 1400 m. atsikėlę latviai buvo krikščionys, iš pradžių vietos žiemgaliai priešiškai žiūrėjo į krikščionybę, bet galiausiai sutiko krikštytis. Ilgainiui kunigaikštis persikėlė gyventi į savo Gravendalės dvarą Latvijoje. Po jo 1534 m. valda atiteko lenkui Kulikowckiui. Vėliau jo rankraštyje pasakojama apie XIX a. įvykius (sukilimus ir kt.), jo gale pateikiamas pateikėjų sąrašas ir jų amžius.
„Vismantų žiemgalių“ (J. Brinkio) mazgų raštas
[[Vaizdas:Mazgų raštas.png|miniatiūra|Debeikos, Brinkio, Krauksto mazgų rašto pavyzdžiai (pagal U. Nastevičs, THE KNOT SCRIPT – THE LOST WRITING SYSTEM OF THE LATVIAN LANGUAGE, p. 83)]] J. Brinkis išsaugojo ir užfiksavo mazgų raštą, kuris dar kitaip literatūroje vadinamas „Vismantų žiemgalių“ ar „Brinkio mazgų raštu“
Vismantniekų tarmės kai kurios ypatybės
J. Brinkio rašytuose vismantniekų latviškuose tekstuose visų pirma išsiskiria būtojo laiko linksniuojamųjų dalyvių trumpinimas, išmetant skiemenį -ju-. Kitos ypatybės sporadiškos (nenuoseklios, atsitiktinės). Jo tekstuose pasitaiko kai kurios žiemgališkų šnektų ypatybės, iš kurių reguliariausia yra būtojo laiko linksniuojamųjų dalyvių trumpinimas, praleidžiant skiemenį -ju ir panašiai.
Dėl raidžių z ir ž iš latvių šnektos matyti būtojo laiko linksniuojamųjų dalyvių trumpinimai, tokie kaip gāž(š)i (iš gājuši). Apie dvigarsio -ar- išsaugojimą šaknyje sunku spręsti, nes balsių ilgumas tekstuose nežymimas. Labiau lietuviškos atrodo bendratys su -ti ir kt.
Iš tarmiškų ypatybių minėtinos: dies ir apnikuse(?-ē)s bei jau minėti būtojo laiko dalyviai su praleistu skiemeniu -ju-. Žiemgališkose šnektose yra baigmuo -use, -usēs, bet ne -usi, -usies. Yra net su ilgaisiais balsiais -ūse, -ūsēs, tačiau J. Brinkis balsių ilgumus žymi labai jau nenuosekliai. Taip pat ir fonetinę transkripciją su morfologine (godiks).
Tarmiški yra katris, durim, taip pat dzivoz(s)e, apskritai ši forma panašiuose dalyviuose čia nevyrauja; galop dar tarmiškas yra priešdėlis ni-: nibija.
Račkūnai (Vilnius)
Račkūnai – Vilniaus miesto dalis, buvusi pietrytinė Račkūnų kaimo dalis.
Juodpėnų apylinkė
Juodpėnų apylinkė (arba Juodupėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Puožo apylinkės ir Viluinių apylinkės.
Tūbausių II senosios kapinės
Tūbausių II senosios kapinės, vadinamos Kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas registro kodas – L840) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), 0,35 km į šiaurės vakarus nuo Užtvankos gatvės (kelio Kurmaičiai–Genčai), kairiajame Akmenos (rytiniame Tūbausių tvenkinio) krante.
Kapinės
Įrengtos lygioje vietoje, dirvonuojančiame lauke. Teritorija išlyginta melioracijos metu, iš aplinkos vizualiai neišsiskiria.
Teritorijos plotas – 0,12 ha.
2,2 km į pietvakarius-pietus yra Tūbausių I senosios kapinės.
Istorija
Veikė XVII–XVIII a. kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje akmeningoje dirbamoje žemėje, kuri tarpukariu pateko į Boneventūro Ruibio sklypą.
Kapinės buvo nedidelės, stačiakampio plano, apie 20 m ilgio ir 7 m pločio, pailgos rytų–vakarų kryptimi, apjuostos palaidų akmenų pylimu, palei kurį augo medžiai.
Jas uždarius, iki XX a. pr. čia retsykiais be kunigo buvo laidojamos užkrečiamų ligų epidemijų aukos. Mirusiųjų atminimą nuo XIX a. saugojo trys monumentalūs kryžiai, prie kurių kaimo gyventojai per Gegužines pamaldas ateidavo pagerbti mirusiųjų.
1955–1956 m. kryžiai ir medžiai iškirsti kurui, o pylimo akmenys suskaldyti statyboms. XX a. 8 dešimtmetyje melioratoriai pavertė kapines ariamu lauku.
1936 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1995 m. – Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras).
Krekenavos sinagoga
Krekenavos sinagoga – buvusi žydų sinagoga, stovinti Krekenavoje, Panevėžio rajone. Sinagogos pastatas išlikęs iki šių dienų. Jame įsikūrusi sporto salė.
Tūbausių II senosios kapinės
Istorija
1972–1977 m. registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (eilės Nr. AV-526), 1998 m. – nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L840), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Krekenavos sinagoga
Istorija
Krekenavoje žydai apsigyveno XVIII a. pradžioje. XIX a. jau daugiau nei pusė miestelio gyventojų buvo žydai: iš beveik 2 200 – virš 1 500. Visas Krekenavos centras, dabartinė Birutės aikštė, kadaise buvo apstatytas žydų namais. Dabar telikę keli vienas šalia kito stovintys žydams priklausę pastatai. Krekenavos žydų bendruomenės gausą byloja išlikusios jų kapinės. Po Antrojo pasaulinio karo žydų Krekenavoje neliko.
Maždaug XVIII a. Krekenavoje stovėjo sinagoga, nors tiksli jos pastatymo data nežinoma. Ji buvo perstatyta 1891 m. Sovietmečiu pastatas buvo išnaudojamas kaip ūkio pastatas, o po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo pastatas sutvarkytas, jame įrengta sporto salė.
Biliūnų apylinkė
Biliūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Jurgis Jonas Vandalinas Mnišekas
Jurgis Jonas Vandalinas Mnišekas (m. 1693) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rūmininkas, Sanoko kaštelionas (nuo 1678 metų), Voluinės vaivada (1684–1692), Sanoko, Strelbicko ir Dembovecko seniūnas.
Biografija
Lenkijos magnatų Mnišekų giminės atstovas, herbo „Mnišek“ savininkas. Sadecko kašteliono Pranciškaus Bernardo Mnišeko (m. 1661) ir Barboros Stadnickos vienintelis sūnus.
1651 metais įstojo į Padujos universitetą. 1665–1666 metais organizavo Sanoko žemės gynybą vengrų grobikiškų antpuolių.
Buvo renkamas į 1664, 1666, 1668, 1669, 1670 ir 1676 metų seimus. 1669 metais Jurgis Jonas Vandalinas Mnišekas pasirašė Mykolo Koributo Višnioveckio elekciją į Lenkijos karaliaus sostą. 1678 metais gavo Sanoko kašteliono pareigybę ir buvo išrinktas Karūnos tribunolo deputatu. 1683 metais Vienos mūšio metu Jurgis Jonas Vandalinas Mnišekas vadovavo šarvuotai vėliavai. 1684 metais gavo Voluinės vaivados pareigybę.
Šeima
1661 metais Jurgis Jonas Mnišekas vedė Aną Chodkevičiūtę (m. po 1690), Vilniaus kašteliono Jono Kazimiero Chodkevičiaus (apie 1616–1660) ir Sofijos Pacaitės (1618–1665) dukterį. Vaikai:
Swetes FC
Swetes FC arba Swetes Football Club – Antigvos ir Barbudos futbolo klubas, nacionalinės futbolo lygos (Premjer lyga) dalyvis. Namų stadionas vadinasi Antigua Recreation Ground, ir yra šalies sostinėje Sent Džonse. Klubo spalvos mėlyna ir raudona.
Istorija
Įkurtas Šventojo Pauliaus parapijoje. Komandoje žaidžia futbolininkai iš aplinkinių kaimų.
Nuo 2017 m. žaidžia Premjer lygoje.
Premjer lyga ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Paviešinčių apylinkė
Paviešinčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Al Karauino universitetas
Al Karauino universitetas ir mečetė  – universitetas, esantis Maroko mieste Fese. Įkurtas 859 m. Fatimos al-Fihri kaip mečetė su medrese, palaipsniui tapo vienu svarbiausių Islamo pasaulio dvasinių ir mokslinių centrų. UNESCO ir Gineso pasaulio rekordų knygos Al Karauino universitetas laikomas seniausia tebeveikiančia mokymo įstaiga pasaulyje, taip pat kartais įvardijamas seniausiu universitetu pasaulyje (nors universiteto termino taikymas to meto ne Europos įstaigoms ginčytinas).
Paviešinčių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Subačiaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Subačiaus apylinkės.
Butėnų apylinkė (Kupiškis)
Butėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Al Karauino universitetas
thumb|left|200px|Vaizdas į kiemą
1912 m. prancūzams užėmus Maroką, Al Karauino universiteto reikšmė sumenko, Maroko elitas savo vaikus pradėjo siųsti į vakarietiškas mokslo įstaigas. 1963 m. jis paskelbtas valstybiniu universitetu. Medresė buvo uždaryta, pakeista mokymo sistema. 1965 m. įstaiga pervadinta į Al Karauino universitetą. Dabar universitetas specializuojasi Islamo teisės ir teologijos studijose.