cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konrad Billewicz
Biografija
Gimė 1862 m. vasario 18 d. Kaune, filosofo Hipolito (1832–1901) ir Helenos Daugirdaitės šeimoje. Baigė mokyklą Vilniuje. 1888 m. baigė chemijos mokslus Rygos technikos universitete. Po kiek laiko pradėjo dirbti Lodzės dujų gamykloje. 1889 m. buvo vienas iš Lodzėje įkurtos industrijos ir prekybos skatinimo draugijos steigėjų. 1890 m. tapo Kališo dujų gamyklos direktoriumi. Lenkijai paskelbus nepriklausomybę įkūrė įmonę Zjednoczone Gazownie Polskie, kuri organizavo naujų dujų gamyklų kūrimą Mazovijos Tomašuve, Osvencime ir Javožne. Aktyviai dalyvavo Mazovijos Tomašuvo visuomeniniame gyvenime, aukojo pinigų ligoninėms, dirbo teisėju. Mirė 1932 m. rugsėjo 25 d. Mazovijos Tomašuve.
Hugh Owen
Biografija
H. Ovenas tapo Londone įsikūrusios Britų ir užsienio mokyklų draugijos nariu ir 1843 m. paskelbė atvirą kreipimąsi į Velso tautą, kuriame teigė esant būtina Velse steigti britų ir užsienio mokyklas. Kaip nonkonformistas, jis palaikė nekonfesinių dieninių mokyklų idėją. H. Ovenas atliko svarbų vaidmenį, kad 1843 m. Šiaurės, o vėliau ir Pietų Velse būtų paskirtas Britų ir užsienio mokyklų draugijos patikėtinis.
1846 m. H. Ovenas tapo Kambro švietimo draugijos garbės sekretoriumi ir paskelbė dar vieną kreipimąsi, raginantį Velse steigti mokyklas. Dėl jo kampanijos buvo įkurta ne viena mokykla, tačiau ši kampanija atskleidė kitą bėdą: kvalifikuotų mokytojų trūkumą. 1856 m. jis buvo vienas iš judėjimo, siekiančio Bangore įsteigti mokytojus ruošiantį koledžą, iniciatorių. Jis turėjo viziją įsteigti dar vieną pedagogikos koledžą Pietų Velse, kitą – specialiai moterims Svonsyje ir įkurti Velso universitetą. 1863 m. buvo sudarytas komitetas, skirtas rinkti lėšas Velso universitetui Aberistvite įkurti. 1867 m. šis komitetas jau galėjo pigiai nupirkti seną „Pilies viešbutį“, ir 1872 m. universitetas buvo atidarytas. Jis buvo finansiškai nestabilus, todėl H. Ovenas išėjo į pensiją, kad galėtų surinkti lėšų, padengti skolas ir pasirūpinti universiteto ateitimi.
H. Ovenas trumpą laiką buvo Londono mokyklų tarybos narys, 1872 m. balandį jis į ją buvo išrinktas, kad užpildytų atsitiktinai likusią laisvą vietą. 1873 m. lapkritį vykusiuose tarybos rinkimuose jis atsisakė kandidatuoti.
H. Ovenas matė būtinybę gerinti vidurinių mokyklų švietimą, kad į naująjį universitetą stotų pakankamai gerai paruošti abiturientai. 1880 m. Kernarvone vykusiame Nacionaliniame Velso muzikos ir literatūros festivalyje Garbingosios vieningųjų brolių draugijos nariams skaitė ataskaitą „Tarpinis švietimas Airijoje ir vidurinis švietimas Velse“. Galiausiai tuo buvo pasiekta, kad 1889 m. buvo priimtas Velso vidurinio lavinimo įstatymas.
H. Ovenas 1881 m. rugpjūtį buvo įšventintas į riterius, tačiau po trijų mėnesių Mentone, Prancūzijoje mirė. Palaidotas Abni Parko kapinėse Londone.
Įamžinimas
thumb|Sero Hju Oveno mokykla Kernarvone, taip pavadinta jo garbei Pagrindinei bibliotekai Aberistvito universitete suteiktas Hju Oveno vardas, taip pat vidurinė mokykla Kernarvone vališkai pavadinta Ysgol Syr Hugh Owen ― Sero Hju Oveno mokykla.
Ohangvenos regionas
Ohangvenos regionas – vienas iš 13-os Namibijos regionų, esantis šalies šiaurinėje dalyje, prie sienos su Angola. Administracinis centras – Enhana. Plotas 10 582 km². Gyventojų – 227 728 (2001 m. duomenys). Gyventojų tankumas – 21,5/km². Lietuvos Respublikos Užsienio reikalų ministerija regione lankytis nepataria.
Kenjuro Yanagida
Kendziuro Janagida (, 1893 m. lapkričio 23 d. – 1983 m. sausio 16 d.) – japonų filosofas, Kitaro Nišidos mokinys, po Antrojo pasaulinio karo daugiausiai dėmesio skyręs materializmui, pacifizmui, kairiųjų pažiūrų idėjoms.
Ohangvenos regionas
Regionas skirstomas į 10 apygardų. Šiaurėje Ohangvenos regionas ribojasi su Kunenės provincija, vakaruose – Omusačio, pietuose – Ošikoto, pietvakariuose – Ošanos, rytuose – Okavango regionais.
Kenjuro Yanagida
Gimė Kanagavos prefektūroje, žemdirbių šeimoje. Baigęs mokytojų kursus, nuo 1913 m. dirbo įvairiose mokyklose Kanagavos, Okajamos, Ivatės prefektūrose. 1922 m. įstojo į Kioto universitetą, studijavo filosofiją. Po studijų iki 1941 m. dirbo Taipėjaus imperatoriškajame universitete, vėliau grįžo į Kiotą. 1945 m. apsigynė daktaro laipsnį. Iš pradžių priklausė Nišidos filosofinei mokyklai, tačiau palaipsniui nuo jos nutolo, susidomėjo marksizmu, materializmu, įsitraukė į darbuotojų teises ginančių organizacijų veiklą, pacifistinius judėjimus. 1960 m. įstojo į Japonijos komunistų partiją, priklausė Japonijos–Kinijos draugystės asociacijai.
Roman Reigns
miniatiūra|231x231px|„[[The Shield (profesionalios imtynės)|The Shield“ grupuotė 2014 m. balandžio mėn.]] Leati Džozefas Anoaʻi (, g. ), geriau žinomas Roman Reigns vardu – JAV profesionalus imtynininkas ir buvęs amerikietiškojo futbolo žaidėjas. Šiuo metu jis yra pasirašęs sutartį su WWE ir pasirodo „SmackDown“ laidoje, kur jis yra dabartinis ir ilgiausiai titulą laikantis WWE Universalusis čempionas, laimėjęs jį antrą kartą, ir dabartinis WWE čempionas, laimėjęs jį ketvirtą kartą – su abiem čempiono titulais jis vadinamas neginčijamu WWE universaliuoju čempionu. Jis taip pat yra „The Bloodline“ grupės lyderis. R. Reigns laikomas vienu geriausių šiuo metu pasaulyje aktyvių profesionalių imtynininkų.
Amerikietiškojo futbolo karjera
2007 m. Anoaʻi pradėjo profesionalaus futbolininko karjerą „Georgia Tech“ universiteto komandoje. Nors 2007 m. NFL naujokų biržoje Anoaʻi nebuvo pašauktas, 2007 m. gegužę su juo pasirašė sutartį Minesotos „Vikings“ komanda. Po komandos medicininės apžiūros jam buvo diagnozuota leukemija ir vėliau tą patį mėnesį jis buvo atleistas. 2007 m. rugpjūtį pasirašė sutartį su Džeksonvilio „Jaguars“, tačiau mažiau nei po savaitės, prieš prasidedant 2007 m. NFL sezonui, jį atleido. 2008 m. visą sezoną žaidė Kanados futbolo lygos (CFL) komandoje Edmontono „Eskimos“, o paskui buvo atleistas ir pasitraukė iš amerikietiškojo futbolo.
Profesionalaus imtynininko karjera
Vėliau pradėjo profesionalaus imtynininko karjerą ir 2010 m. pasirašė sutartį su WWE, kuri jį įtraukė į „Florida Championship Wrestling“ (FCW) imtynininkų vystymo organizaciją. Roman Reigns pseudonimu debiutavo 2012 m. pagrindinėje WWE kaip „The Shield“ narys kartu su Dean Ambrose ir Seth Rollins.
Pasiekimai
Reigns yra šešiskart WWE pasaulio čempionas, keturis kartus tapęs WWE čempionu ir du kartus WWE universaliuoju čempionu. 2022 m. jis tapo ilgiausiai titulą laikančiu universaliuoju čempionu – jo daugiau nei 1040 dienų trunkantis titulo laikymas yra pripažintas penktuoju ilgiausiu pasaulio čempiono karaliavimu per visą organizacijos istoriją ir ilgiausiu bet kurio WWE čempiono titulo laikymu nuo 1988 m. Jis taip pat yra vienkartinis WWE Jungtinių Valstijų čempionas, vienkartinis WWE tarpžemyninis čempionas, vienkartinis WWE komandinių kovų čempionas (su Seth Rollins), 2015 m. „Royal Rumble“ nugalėtojas.
Nuo 2014 m. WWE pristatė Roman Reigns kaip didvyrį ir bandė jį įtvirtinti kaip naują „kompanijos veidą“, tačiau tai sulaukė didelio žiūrovų ir kritikų nepasitenkinimo. Grįžęs po pertraukos 2020 m. rugpjūtį, jis persikūnijo į piktadarišką personažą, pravardžiuojamą „The Tribal Chief“ ir „Head of the Table“, kuris buvo palankiai įvertintas.
Skynimai (Panevėžys)
Skynimai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Piniavos, prie kelio.
Nino Burdžanadzė
Nino Burdžanadzė (g. 1964 m. liepos 16 d. Kutaisis, Gruzija) – teisininkė, teisėtyrininkė tarptautininkė, Tbilisio universiteto docentė, gruzinų politikė, nuo 2001 m. lapkričio mėn. iki 2008 m. gegužės mėn. pirmoji moteris parlamento pirmininkė Gruzijos istorijoje, iki 2008 m. sausio mėn. Gruzijos prezidentė.
Para (pinigas)
Para (, iš 'moneta')  ) – buvęs Osmanų imperijos, Turkijos, Juodkalnijos ir Albanijos piniginis vienetas, dabar – Serbijos dinaro 1/100 dalis. Anksčiau buvo 1/100 Jugoslavijos dinaro.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Nino Burdžanadzė
Biografija
Tbilisio valstybiniame universitete studijavo teisę, studijas baigė su pagyrimu 1986 m. Nuo 1986 m. iki 1989 m. studijavo Maskvos Lomonosovo universiteto Tarptautinės teisės fakulteto apsirantūroje. 1990 metais apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją „Tarptautinių organizacijų ir tarptautinės jūrų teisės problemos", teisės mokslų kandidatė. Nuo 1991 m. Tbilisio universiteto Tarptautinės teisės ir tarptautinių santykių katedros dėstytoja, nuo 1994 m. Diplomatijos laboratorijos mokslo darbuotoja.
Nuo 1991 iki 1992 m. Gruzijos aplinkos apsaugos ministerijos patarėja, nuo 1992 iki 1995 m. Gruzijos parlamento Užsienio reikalų komiteto patarėja, nuo 1995 m. Gruzijos parlamento narė.
Para (pinigas)
Serbijoje para nuo XIX a. yra smulkesnė dinaro dalis. Juodkalnijos perperas, naudotas 1906-1918 m., buvo padalintas į 100 parų. Albanijos para buvo Albanijos valiuta, kol 1926 m. buvo įvestas Albanijos lekas.
Albanų, graikų, bulgarų, makedonų, rumunų, serbų ir turkų kalbose para ar jo daugiskaita παράδες, pari, pare, parale, paraja ar paralar yra bendras žodis, reiškiantis 'pinigai'.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
1981–1982 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
---
Katatumbo žaibavimas
thumb|250px|Katatumbo žaibavimas
Katatumbo žaibavimas  – išskirtinis atmosferos reiškinys, vykstantis šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijos valstijoje, ties vakarinėmis Marakaibo ežero pakrantėmis, ypač ties šlapynėmis, kur į Marakaibą įteka Katatumbo upė. Šioje vietoje 140–160 kartų per metus naktimis 5 km aukštyje susitvenkia tropiniai liūtiniai debesys ir prasideda žaibavimas. Jis trunka apie 10 valandų per parą ir 280 kartų per valandą. Katatumbo žaibavimas laikomas didžiausia troposferos ozono tiekimo grandimi pasaulyje.
Žaibavimo vieta išsiskiria tuo, kad ežerą ir jį supančią lygumą čia apsupa iš trijų pusių Andų kalnai, sustabdantys oro masių judėjimą. Tada kyla statmenos oro srovės, sukeliančios elektros įtampą ir žaibavimus. Dauguma žaibų trenkia iš debesies į debesį be griaustinio (amalas). Žaibavimas prasideda maždaug valandą po sutemų. Greta atmosferos sąlygų, kaip vienos iš priežasčių lemiančių tokį gausų žaibavimą išskiriamos šios: gausios urano atsargos uolienose, pelkių išskiriamas metanas, bei gausūs naftos telkiniai.
Katatumbo žaibavimas šaltiniuose minimas nuo 1597 m., kai buvo aprašytas Lopės de Vegos poemoje La Dragontea. 2010 m. nuo sausio iki balandžio žaibavimas buvo liovęsis – kaip manoma, tai įvyko dėl sausros.
Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras
Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras (VPB) − Lietuvos Respublikos vykdomosios valdžios institucija, biudžetinė įstaiga prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos, vykdanti valstybinį pramoninės nuosavybės objektų − išradimų, dizaino, prekių ženklų ir puslaidininkinių gaminių topografijų − apsaugos įteisinimą Lietuvoje ir centrinės pramoninės nuosavybės tarnybos funkcijas Europos Sąjungoje (ES) ir Europos patentų organizacijoje (EPO). VPB įsteigtas Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1991 m. balandžio 12 d.
Pakeliamasis tiltas
thumb|Pakeliamo tilto vizualizacija. Pakeliamasis tiltas – judančių tiltų tipas. Tai seniausias judančių tiltų tipas. Dažniausiai tokie tiltai buvo naudojami įėjimui ir išėjimui pilyse.
Apžvalga
Dažniausiai pakeliami tiltai yra statomi virš mažų vandens kanalų. Tokie vandens kanalai viduramžiais buvo sukuriami dirbtinai, pilies ar gyvenvietės apsaugai. Tokių tiltų kėlimo mechanizmas yra pora sijų atsvara, kuri nėra dalis tilto struktūros.
Dažniausiai tokie tiltai yra pagaminti iš medienos.
Keliai ir geležinkeliai
Tokio tipo tiltų retkarčiais naudojami automobilių transporte, kuomet reikia kirsti mažą vandens kanalą ar upę. Geležinkelių transporte tokie tiltai naudojami sunkiose, daug augmenijos turinčiose, trasose. Dažniausiai tokie tiltai būna tik alternatyviuose geležinkelių maršrutuose ir nėra sujungti į pagrindinį geležinkelio mazgą.
Ingrida Veliutė
Ingrida Veliutė (g. 1979 m. vasario 11 d. Telšiuose) – kultūrologė, paveldo tyrinėtoja, humanitarinių mokslų daktarė, kultūrinių ir edukacinių veiklų koordinatorė, 2019–2020 m. LR kultūros viceministrė.
Biografija
1997 m. baigė Telšių 5-ąją vidurinę mokyklą (nuo 1997 m. – Telšių Džiugo gimnazija). 2003 m. Vytauto Didžiojo universitete Humanitarinių mokslų fakultete baigė istorijos magistro studijas, 2012 m. Menų fakultete apgynė disertaciją „Kauno tvirtovės istorinis bei architektūrinis paveldas ir jo animavimo galimybės“ ir įgijo humanitarinių mokslų srities Menotyros krypties mokslų daktaro laipsnį. 2002 m. gavo Stefanijos ir Mečislovo Leškių stipendiją, 2009–2012 m. laimėjo Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo, Švietimo mainų paramos fondo ir Lietuvos mokslų tarybos mokslines stipendijas stažuotėms Maskvoje, Varšuvoje ir Gimarainse.
2001–2007 m. dirbo Vilniaus Mokslo ir enciklopedijų leidybos institute Mažosios Lietuvos enciklopedijos ir Mokyklinių leidinių redakcijos grupės moksline redaktore (nuo 2010 m. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras). 2005–2010 m. dirbo mokslo darbuotoja Vytauto Didžiojo universiteto Karo istorijos centre. 2009–2015 m. kuravo miesto medinio paveldo duomenų bazę „Archimedė“. 2012–2019 m. kaip kviestinė lektorė dėstė Vilniaus dailės akademijoje, Varšuvos universiteto Meno istorijos institute, Kauno technologijos ir Vroclavo gamtos mokslų universitetuose. 2019 m. dirbo Kauno miesto muziejaus Pilies skyriaus vadove. 2017–2019 m. – Lietuvos kultūros tarybos narė. 2008–2020 m. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultete. 2019–2020 m. – LR kultūros viceministrė. Nuo 2021 m. – Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos projekto „Kultūrinės edukacijos sistemos modernizavimas“ kultūrinės edukacijos plėtros veiklų koordinatorė.
Ekspertinė ir visuomeninė veikla
Nuo 2007 m. – Vytauto Didžiojo universiteto klasterio „Lietuvos meno ir kultūros paveldo tapatumo tyrimai“ narė. 2015-2020 m. – ICOMOS Lietuvos nacionalinio komiteto narė (2016–2019 m. – viceprezidentė). 2017–2019 m. – Kultūros paveldo departamento Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos (III) narė. 2018–2019 m. – ICOMOS Lietuvos nacionalinio komiteto deleguota į „Integralios kultūros paveldo apsaugos politikos modeliui parengti darbo grupę“ prie Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos. 2018–2020 m. Europos Sąjungos programos Erasmus+ ir Solidarumo korpusas tarptautinė ekspertė. 2018 m. – UNESCO konvencijos dėl kultūros raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo įgyvendinimo stebėsenos darbo grupės narė. Nuo 2019 m. Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros ekspertė.
Eidama kultūros viceministrės pareigas buvo Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos Kultūros paveldo išsaugojimo ir aktualizavimo politikos 2020-2024 metų veiksmų plano rengimo darbo grupės vadovė, Lietuvos kultūros paveldo skaitmeninimo tarybos pirmininkė. Taip pat paskirta Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotine kultūros paveldo klausimais Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos draugiškų santykių ir gero kaimyninio bendradarbiavimo sutartyje ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Lenkijos Respublikos Vyriausybės sutartyje dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo ir mokslo srityse numatytoms veikloms vykdyti. Buvo Ministro pirmininko sudarytos ekspertų darbo grupės Vasario 16-osios Akto signataro, Lietuvos Tarybos Pirmininko, Lietuvos Valstybės Prezidento Antano Smetonos paminklui Vilniuje pastatyti narė, Macikų nacistinės Vokietijos karo belaisvių stovyklos ir Sovietų Sąjungos Gulago lagerių objektų komplekso (1941–1955 m.) sutvarkymo priežiūros komisijos narė, UNESCO Lietuvos nacionalinio komiteto „Pasaulio atmintis“ narė, Kauno modernizmo architektūros paraiškos parengimo įrašymui į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą priežiūros grupės pirmininkė , Lietuvos Respublikos ekonomikos ir inovacijų ministerijos Skaitmeninės darbotvarkės tarybos narė , Šv. Jono Pauliaus II piligrimų kelio kūrimo ir jo objektų išsaugojimo ir pritaikymo piligrimų ir turizmo reikmėms 2014 – 2022 metais priežiūros komisijos narė, Dvišalės nuolatinės komisijos, įgyvendinant Lietuvos Respublikos ir Šventojo Sosto sutartį Dėl bendradarbiavimo švietimo ir kultūros srityje“ narė, Lietuvos nacionalinio muziejaus, Nacionalinio muziejaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų tarybos, Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus tarybų narė.
Projektinė ir kultūrinė veikla
2015–2018 m. vykdė sociokultūrinės ir kūrybinės veiklas, mažinančias atskirtį, įgyvendino projektus: „(ne) LAISVAS menas“ (2016–2018 m.), „Re–Imagine our waste with Entrepreneurship“ (2017 m.), „Tu negali – menas gali“ (2016–2017 m.). 2015–2018 m. kartu su Italijos, Austrijos, Lenkijos dizaineriais kuravo tarptautines jaunųjų dizainerių kūrybines dirbtuves „NewIDeA“. Nuo 2013 m. įgyvendino paveldo populiarinimo projektus, įtraukiančius naująsias technologijas ir telkiančius virtualią geoslėptuvių bendruomenę Lietuvoje, dirbo įgyvendinant projektus: „(Ne)atrasta Lietuva: geoslėptuvių panaudojimas informacijos apie kultūros paveldą sklaidai“ (2013 m.), „Šiuolaikinių technologijų panaudojimas Lietuvos etnografinių regionų paveldo animavime“ (2014–2015 m.). 2009–2015 m. kuravo mokslinio, edukacinio ir taikomojo pobūdžio veiklas, susijusias su miesto medinės architektūros saugojimu ir dokumentavimu. Kartu su prof. dr. Nijole Lukšionyte-Tolvaišiene ir kolegomis sukūrė miesto medinės architektūros duomenų bazę „Archimedė“, įgyvendino mokslo projektus: „Miestietiškas medinis namas: praeities reliktas ar gyva tradicija“ (2016 m.), „Mediniai miestai" - architektūros duomenų bazė” (2014–2015 m.), „Istorinės atminties refleksija mediniuose miestiečių namuose ir jų išlikimo perspektyvos“ (2013–2014 m.), „ATVIRI NAMAI: praktinių seminarų ciklas apie miesto medinių namų tvarkybą, priežiūrą ir prevenciją“ (2013 m.) , „Archimedė“ – Kauno miesto medinės architektūros duomenų bazė (2012–2013 m.). 2015 m. buvo kolektyvinės parodos „Medis Lietuvos architektūroje“ Londone ir Lietuvoje bendraautorė kartu su Lietuvos architektų sąjunga.
2018 m. dienraščio „Kauno diena“ organizuotame konkurse už sociokultūrines veiklas išrinkta "Metų kauniete 2017".
Aktyvi keliautoja, kalnų žygeivė. Nuo 2012 m. – Lietuvos alpinizmo asociacijos narė, aplankiusi daugiau nei 50 valstybių, pasiekusi daugiau nei 30 valstybių aukščiausias vietas, tarp jų 2008 m. Grosgloknerį (3798 m), 2009 m. Kilimandžarą (5895 m), 2013 m. Tubkalį (4167 m), 2017 m. Elbrusą (5642 m), 2019 m. Demavendą (5610 m) ir kt.
Juodkiškės
Juodkiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurę nuo Varanavo, 4 km į pietus nuo Benekainių. Geležinkelio stotis prie linijos Vilnius–Lyda, šalia eina plentas Vilnius–Šalčininkai–Lyda.
Istorija
XIX a. pab. buvo dvaras ir palivarkas Lydos apskrityje, Benekainių valsčiuje. XX a. pr. – Sugonskių valda.
TOI-561
TOI-561 – oranžinė nykštukė, kurios amžius, kaip paskaičiuota, yra ~10 milijardų metų; šios žvaigždės masė siekia 80 proc. Saulės masės. TOI-561 sistemoje aptikta keletas uolėtų planetų. TOI-561 yra Sekstanto žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi 280,5 šviesmečio.
2021 m. sausio mėn. tyrėjų komanda, vadovaujama Lauren Weiss iš Riversaido Kalifornijos universiteto, remdamasi NASA TESS kosminiu teleskopu surinktais duomenimis, paskelbė šioje sistemoje aptikusi superžemę, skriejančią labai arti savo žvaigždės. Ši egzoplaneta, pavadinta TOI-561 b, yra 50 % didesnė bei triskart masyvesnė nei Žemė. Vidutinė temperatūra planetos paviršiuje siekia daugiau nei 2000 K.
L. Weiss teigimu, TOI-561 metališkumas – vienas mažiausių iš visų atrastų žvaigždžių. Ši žvaigždė priklauso vadinamajam Galaktikos storajam diskui. Šios žvaigždės išsiskiria tuo, kad jose esama mažiau sunkiųjų elementų, pvz., geležies arba magnio, siejamų su planetų formavimusi.
TOI-561 nepriklausomai atrado Padujos universiteto tyrėjų komanda, vadovaujama Gaia Lacedelli; apie atradimą paskelbta darbe, publikuotame 2020 m. gruodį.
Shlomo Nosson Kotler
Šlomo Noson Kotler (1856 m. Kaune – 1920 m. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės JAV ir Izraelio rabinas.
Biografija
Gimė 1856 m. Kaune, mokėsi Telšių ješivoje. Vėliau mokė talmudo Lomžoje, Vilijampolės ješivoje ir Užventyje. 1893 m. buvo pakviestas savo buvusio mokytoju Jacob Joseph dirbti į Niujorką. Kelerius metus dirbęs Niujorke grįžo į Lietuvą, kur dirbo rabinu Kuršėnuose ir Luknėje. Prieš I pasaulinį karą grįžo į JAV, kur 7 metus gyveno Detroite. Vėliau emigravo į Palestiną, kur gyveno jo dukra. Parašė nemažai straipsnių į įvairius žydų leidinius apie Toros mokymą. Mirė 1920 m. Jeruzalėje.
Maicom David
Maikomas Davidas arba Maikomas Redžis (Maicom David Regis Rodrigues; g. 2000 m. liepos 9 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, atraminis saugas.
Karjera
Žaidėjas futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados atstovavo Salvador ir jacuipense jaunimo ekipoms.
2018 m. buvo EC Jacuipense narys. Vėliau priklausė Capital CF, o 2022 m. trumpai atstovavo AA Itararé.
2022 m. vasarą persikėlė į Portugaliją, kur 2022–2023 m. sezone atstovavo SU Sintrense klubui.
A lyga: 2023 m.
2023 m. liepos 8 d. tapo žinoma, kad žaidėjas rungtyniaus „Džiugo“ klube. Tą pačią dieną debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes.
Statistika
Spalvų reikšmės:
FK Dainava Alytus (2011)
Alytaus „Dainava“ (2011–2014 m.) – Lietuvos futbolo klubas iš Alytaus.
2011 – 2014 m.
2010 m. pabaigoje buvo pradėtos derybos tarp Alytaus „Alyčio“ ir Alytaus „Vidzgirio“ klubų dėl galimo susijungimo ir bendro klubo įsteigimo, kuris dalyvautų A lyga čempionate. 2011 m. buvo įkurtas naujas futbolo klubas, kuris subūrė stipriausius to meto Alytaus miesto žaidėjus iš Alytaus „Alyčio“ ir Alytaus „Vidzgirio“. Naujoji komanda gavo teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje. Be to, buvo susitarta dėl „Dainavos“ pavadinimo naudojimo su brendo savininku.
2011, 2012, 2013, 2014 m. praleisti A lyga pirmenybėse, bet paskutinius gyvavimo metus klubą lydėjo skandalai dėl finansinių įsipareigojimų nevykdymo bei galimo dalyvavimo sutartose rungtynėse. Po 2014 m. sezono komanda išformuota, paskelbta apie klubo likvidavimą.
2017 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai
'''2017 m. Pietų Korėjos prezidento rinkimai''' – visuotiniai prezidento rinkimai, vykę Pietų Korėjoje 2017 m. gegužės 9 d. Juose naudota vieno turo mažoritarinė rinkimų sistema. Rinkimus didele persvara laimėjo nuolat gyventojų apklausose pirmavęs Demokratų partijos atstovas Mun Džėinas. Antroje vietoje liko Korėjos laisvės partijos iškeltas Hong Džunpjo.
Iš viso rinkimuose dalyvavo 13 kandidatų. Rinkiminėje kampanijoje, kuri truko nuo balandžio 17 d. iki gegužės 8 d., dominavo ekonomikos stiprinimo, kovos su korupcija, bedarbystės mažinimo, santykių su Šiaurės Korėja ir kiti klausimai. Rinkimai buvo neįprasti tuo, kad buvo surengti puse metų anksčiau nei planuota dėl prezidentės Pak Kinhė nušalinimo po korupcijos skandalo.
Kandidatai
Iš viso kandidatais užsiregistravo 15 asmenų, tačiau du iš jų vėliau atsiėmė savo kandidatūrą. Tarp kandidatų stipriausias pozicijas užėmė: Mun Džėinas, Hong Džunpjo, An Čolsu, Ju Songminas, Sim Sangdžong.
Rezultatai
Galutiniai rinkimų rezultatai:
Suomijos geležinkelio tiltas
Suomijos geležinkelio tiltas  – varstomasis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, stambiausio Rusijos šiaurės vakarų geležinkelio mazgo sudėtinė dalis. Vienintelis geležinkelio tiltas per Nevą Sankt Peterburgo miesto ribose.
Bendrieji duomenys
Faktiškai tai du vienas šalia kito esantys ir skirtingu laiku statyti tiltai: vienu traukiniai važiuoja į rytus, link Ladogos stoties, kitu – į vakarus, Maskvos kryptimi.
Tilto ilgis – 538,24 metrai. Senojo tilto centrinė pakeliama 44,7 m ilgio anga – viensparnė, sveria 120 tonų. Naujojo tilto centre esančių bokštų aukštis – 40 metrų, tarp jų esanti anga horizontaliai pakyla į 51 m aukštį.
Tilto istorija
thumb|225px|left|Suomijos geležinkelio tiltas naktį Pirmasis metalinis vienų geležinkelio bėgių ir pėsčiųjų tiltas pagal architekto V.Apyškovo projektą pastatytas 1910–1912 metais. Su į tiltą vedančiomis estakadomis jo ilgis – 1139 metrai. Visos keturios angos 100 metrų ilgio, arkinės, kurių apatinėje dalyje vyksta eismas. Kairiajame upės krante ant tilto užvažiuojama gelžbetonine estakada (didžiausias gelžbetoninis statinys tuometinėje Rusijos imperijoje), dešiniakrantė dalis – metalinė. Pradžioje centrinė varstomoji dalis buvo dvisparnė. Savo konstrukcija ir kompozicija tiltas panašus į netoli esantį Bolšeochtinsko tiltą. Pastatytas tiltas turėjo vadintis imperatoriaus Aleksandras I vardu, tačiau palaipsniui įsitvirtino „Suomijos“ pavadinimas, nes daugiausia lėšų jam statyti skyrė Suomijos Didžioji Kunigaikštystė (tilto pagalba Suomijos geležinkelio sistema susijungė su Rusijos imperijos geležinkeliais).
Kadangi pradėjo trūkti pralaidumo, be to senojo tilto būklė reikalavo rimtos ir ilgos rekonstrukcijos, 1983–1987 m. šalia senojo tilto pagal O.Rusino projektą pastatytas tokio paties silueto vienų bėgių tiltas.
1963 m. rugpjūčio 21 d. susiklosčius nepalankioms aplinkybėms prie pat tilto į Nevą nusileido keleivinis lėktuvas Tu-124. 1983 m. į tiltą įsirėžė 500 tonų seliavos gabenęs refrižeratorius „Комсомолец Татарии“. Nuplaukęs dar kelis šimtus metrų laivas nuskendo upės viduryje.
Dėl konstrukcijų korozijos senuoju tiltu nuo 1988 m. traukiniai nebevažiavo. Rekonstrukcija baigta tik 2003 m.
Tiltas laikomas strateginės reikšmės objektu, yra nuolat saugomas, viešos informacijos apie jo techninius duomenis nedaug. Baiminantis teroristinių išpuolių XX a. 9-ąjį dešimtmetį pėsčiųjų eismas tiltu uždraustas, bandantys prieiti prie tilto – stabdomi. Tarybiniu laikotarpiu netoli tilto esančių gamyklų darbuotojai tiltu galėjo pereiti, turėdami specialius leidimus.
Pelyšų I dvaras
Stačiakampio formos tinkuoto mūro rūmai vienaaukščiai, viename jų šone prie vienaaukštės dalies priglaustas dviaukštis rizalitas, užsibaigiantis š.v. fasade dviem bokšteliais. Išliko beveik autentiškas vidaus išplanavimas. Išilginė kapitali siena dalija pastato vidaus erdvę į dvi dalis. Išlikę interjero fragmentai vestibiulyje (laiptai) ir rizalito patalpose (sienų ir lubų dekoras).
1823 m. dokumente nurodyta, kad Pelyšos dvaro savininkas yra Ukmergės pavieto ribų teisėjas Jonas Durasevičius ir jo žmona Otilija, kilusi iš Bilevičių. Dvaro rūmai pastatyti 1823 m. Dvare veikė pieninė, kurios pastatas tebėra išlikęs, taip pat išlikęs dvaro tvartas.
XX a. pradžioje Pelyšos dvaro savininkais buvo Sankauskų šeima. 1932 m. Pelyšų dvaro savininkas Bronislovas Sankauskas dvaro dalį (centrinių rūmų pastato dalį) bei 38,04 žemės pardavė Aleksandrui Klimavičiui.
Šiuo metu ūkiniai pastatai ir dalis centrinių rūmų grąžinti Sankauskų šeimai, kitą rūmų dalį valdo A. Klimavičiaus palikuonys.
Kulinarinis turizmas
Kulinarinis turizmas (dar kitaip gastronominis turizmas) – autentiškų regiono patiekalų bei gėrimų siūlančių restoranų, barų lankymas. Taip pat gali būti agrarinio turizmo rūšis, kuomet turistai lankosi ūkiuose, susipažįsta su tuo, kaip daromas sūris, sviestas ir pan., apžiūri naminius gyvulius.
Lietuvos etnokultūriniuose regionuose organizuojamos teminės degustacijos, gaminimo edukacijos, atgaivinamas litvakų, lietuvninkų ir dvarininkų kulinarinis paveldas. Lietuva turi daugiau nei 3 tūkstančius autentiškų patiekalų receptų. Lietuvoje nusidriekęs maršrutas pavadintas Alaus keliu.
Ferrari World
Ferrari World Abu Dhabi  – pramogų parkas Abu Dabio Yas saloje. Tai vienintelis Ferrari vardo pramogų parkas pasaulyje ir didžiausias parkas pagal plotą pasaulyje. Šiame parke veikia greičiausias pasaulyje atrakcionas „Formula Rossa“, pasiekiantis 239 km/val. greitį.
Parkas pradėtas statyti 2007 m. lapkričio 3 d. ir po trejų metų atidarytas. 2015 m. parkas buvo apdovanotas kaip patraukliausias vidurinės Azijos turistinis objektas.
Dar al-Kutis
Dar al-Kutis (Dar al Kuti), daž žinomas kaip Bilad al-Kutis – istorinė valstybė Sahelio civilizacijoje, buvusi dabartinės Centrinės Afrikos Respublikos šiaurės vakarinėje dalyje (Bamingio-Bangorano prefektūra). Valstybė egzistavo XIX–XX a.
Kathiavaro pusiasalis
thumb|240px|Pusiasalio kraštovaizdis Džunagadho apylinkėse Kathiavaro pusiasalis (kitaip Kathijavaro pusiasalis, Katiavaro pusiasalis,, , ) – pusiasalis vakarų Indijoje, Gudžarato valstijoje, išsišauna į Arabijos jūrą tarp Kaččho ir Khambhato įlankų. Plotas apie 40 000 km². Paviršiuje vyrauja žemumos (pakrantėse – druskingos pelkės) ir neaukštos (didžiausias aukštis 643 m) bazaltinės plynaukštės (trapai). Pietvakariuose yra nedidelis kristalinių uolienų kalnų masyvas, iškilęs iki 1117 m (Gorathnatho kalnas).
thumb|left|180px|Kathiavaro pusiasalis Indijos žemėlapyje Klimatas tropinis, rytuose musoninis, vakaruose žemyninis, kritulių ~500 mm per metus (daugiausia vasaromis). Vyrauja savanos, retmiškiai, krūmynai. Yra Giro miško nacionalinis parkas, kuriame gyvena azijiniai liūtai. Auginama soros, medvilnė, sezamas, žemės riešutai, veisiami galvijai.
Dar al-Kutis
Geografija
thumb|left|Regiono gyvenvietė Dar al-Kutis priskirtinas istoriniam Kanem-Bornu regionui, užėmė jo pietrytinį pakraštį. Jo šiaurinė riba buvo Auko upė, kuri atskyrė nuo Dar Rungos šiaurėje. Pietuose plytėjo bandų gyvenamas regionas Dar Banda. Dar al-Kutis įsiterpęs tarp Bagirmio vakaruose ir Vadajaus šiaurės rytuose.
Jo pavadinimas reiškė „Tankiai miškais apaugusi žemė“, kas atspindėjo krašto gamtinę situaciją.
Kathiavaro pusiasalis
Didžiausi miestai: Radžkotas, Porbandaras, Bhavnagaras, Džamnagaras. Yra svarbus religinis centras Dvarka.
Katiaavaro pavadinimas kildinamas nuo karių kathų kastos. Šis kraštas seniau dar vadintas Sauraštra arba Sorathu. Čia vartojama atskira gudžaratų tarmė (arba kalba) – sauraštrų kalba.
Dar al-Kutis
Istorija
Iki valstybės sukūrimo pagrindiniai krašto gyventojai buvo sarai, į kurių žemes vergų medžiokles rengdavo vakarinis regiono kaimynas Bagirmio sultonatas. Tačiau kraštas aplinkinių tautų buvo laikomas laukiniu. XIX a. I pusėje Bagirmį valdė mbangas Burgomanda, turėjęs du sūnus. Sostą paveldėjus sūnui Abd el-Kaderui, šis, bijodamas brolio Džugultumo grėsmės, išsiunė jį į kaimyninį Vadajų rytuose.
Džugultumą Vadajaus sultonas (kalakas) apgyvendino atokiame Dar Rungos regione, kur jis vedė vietos vado dukterį Fatmę, o vėliau su šeima užvaldė laukinį Dar el-Kučio kraštą į pietus nuo Auko upės. Ten įkurta sostinė Ča tapo naujos valstybėlės sostinė. Valstybėlė turėjo 14 didesnių gyvenviečių ir buvo pavaldi Dar Rungai, kuri savo ruožtu buvo pavaldi Vadajui. Nepaisant to, naujoji valstybėlė turėjo didelę autonomiją.
Apie 1870 m. Dar al-Kučio sostą gavo prekybininkas ir teisininkas Koburas, kuris kai kuriuose šaltiniuose laikomas Džugultumo sūnumi. Šis išmintingas valdovas siekė palaikyti gerus santykius tiek su savo musulmoniškomis valstybėmis šiaurėje, tiek su pagonimis bandais pietuose. Didžiausias iššūkis o valdymo metu buvo Rabiho az-Zubairo puldinėjimai. Šis iš Chartumo kilęs karvedys ir vergų pirklys nusiaubė bandų žemes, paversdamas didelę dalį gyventojų vergais. Vėliau jis nusiaubė Dar al-Kučio sostinę. thumb|Sultono Sanusio karinės pajėgos 1890 m. Rabihas, turėdamas hegemoniją didžiuliame Kanem-Bornu regione, pašalino Koburą iš valdžios ir į sostą pasodino sau ištikimą Koburo sūnėną Muhamadą as-Sanusį. Pastarasis be Dar al-Kučio gavo valdyti ir Dar Rungą šiauriau. Plėsdamas savo teritorijas, jis kontroliavo beveik visą dabartinės Centrinės Afrikos Respublikos teritoriją.
Kadangi Vadajaus įtaka regione buvo nutraukta, Vadajaus sultonas užpuolė Dar al-Kutį ir 1894 m. sugriovė sostinę Ča. Po kelių metų valdovas įsitvirtino naujoje gyvenvietėje, Ndelėje, kuri tapo naująja sostine. Šis įvykis privertė sultoną Muhamadą ieškoti sąjungos su prancūzais, ir 1897 m. pripažinti savo valstybę Prancūzijos protektoratu. Valdžią sultonas išlaikė iki savo mirties.
1911 m. Muhamadui as-Sanusiui mirus, jo sūnus Kamunas sukilo prieš pracūzų valdžią. 1912 m. gruodžio mėnesį jis pralaimėjo prancūzų armijai ir turėjo bėgti į Sudaną. Valstybė buvo panaikinta ir įjungta į Prancūzijos Ekvatorinę Afriką.
Khambhato įlanka
thumb|240px|Khambhato įlanka 1744 m. žemėlapyje Khambhato įlanka, Kambėjaus įlanka  – Arabijos jūros įlanka, įsiterpusi į Indijos vakarinių krantus ir skirianti iš rytų nuo žemyno Kathiavaro pusiasalį. Ilgis 250 km, plotis 25–190 km, didžiausias gylis 36 m. Šiauriniai krantai žemi, pelkėti.
Į Khambhato įlanką suteka Sabarmatė, Mahė, Narmada, Taptė, sudaro estuarijas. Yra nedidelių salų. Potvynių metu vanduo pakyla iki 11,9 m.
Didžiausi uostai: Suratas, Bhavnagaras, Bharučas.
Nesas (reikšmės)
Nesas gali reikšti:
Taip pat:
Porkeris
Porkeris  – kaimas ir savivaldybė Farerų salose, Suvurojaus rytų pakrantėje, į šiaurės rytus nuo Vaguro. 2008 m. duomenimis, kaime gyveno 362 žmonės. Gyvenamas nuo XIV amžiaus. 1847 m. pastatyta medinė Porkerio bažnyčia su žole apaugusiu stogu. Šalia mokyklos pastatytas paminklas žuvusiems jūroje.
Abraham Moses Luncz
Abraham Moses Lunč (1854 m. gruodžio 9 d. Kaune – 1918 m. balandžio 14 d. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės Palestinos publicistas, redaktorius.
Biografija
Gimė 1854 m. gruodžio 9 d. Kaune. Būdamas 14 metų išvyko į Jeruzalę. Tuo metu žydų negausiai gyvenamoje Palestinoje įkūrė leidyklą, kurioje spausdino pažintines istorines, geografines knygas apie Palestiną. Kartu su Israel Dow Frumkin įkūrė pirmąją Jeruzalės biblioteką, kurią pavadino Moses Montefiore vardu. Mirė 1918 m. balandžio 14 d. Jeruzalėje.
Čiobiškio šventoriaus II koplyčia
Čiobiškio šventoriaus II koplyčia – viena iš dviejų koplyčių, esančių šventoriuje prie Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios, priklausančių paminkliniam bažnyčios statinių kompleksui. Stūkso aptverto šventoriaus šiaurės vakariniame kampe, bažnyčios priekyje, į kairę nuo įėjimo vartų.
Koplyčia yra regioninės reikšmės architektūros paminklas, 1992 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Kaip ir kiti komplekso statiniai, ji klasicistinių formų, šaltiniuose nurodoma pastatymo data – XIX a. vidurys. Koplyčia savo formomis atkartoja priešinguose šventoriaus kampuose stovinčių varpinių apatinių tarpsnių architektūrą.
Statinio tūris kompaktinis, kvadrato plano, vieno aukšto, su dvišlaičiu apskardintu stogu. Plytų mūro sienos padengtos tinku, iškeltos ant pamato su akmenų mūro cokoliu. Kampai išryškinti išsikišusiais masyviais piliastrais. Trijose fasadų sienose įrengtos stačiakampės nišos su segmentinėmis sąramomis, abiejuose frontonuose – po apskritą nišą. Pastogę ir frontonus puošia kelių eilių karnizai. Vidaus patalpoje įtaisyta medinė aukšto perdanga ant atviros sijos.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
1980–1981 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Žygai (Baltarusija)
Žygai arba Žigai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 4 km į pietvakarius nuo Benekainių, prie Balatinkos upelio. Praeina kelias Balčininkai–Balčininkėliai. Fermos.
Komisaruvka (Lazdijai)
Komisaruvka – buvęs kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Verstaminų.
Kačho įlanka
thumb|250px|Kačho įlanka atoslūgio metu Kačho įlanka (Kačo įlanka, Kaččho įlanka,, ) – Arabijos jūros įlanka, įsiterpusi į šiaurės vakarinę Indijos (Gudžarato) pakrantę, tarp Kačho ir Kathiavaro pusiasalių. Ilgis 165 km, plotis ties žiotimis 46 km, didžiausias gylis 38 m. Krantai žemi, prie pietinio kranto yra koralų rifų. Potvynių metu vanduo pakyla iki 11,9 m (kyla kas pusė paros).
Įlankos pietinė dalis ir pietinė pakrantė priklauso Kačho įlankos nacionaliniam parkui. Šiauriau įlankos driekiasi Kačho druskožemis. Pakrančių uostai: Kandla, Bedi, Okha.
Skynimai (Lentvaris)
Skynimai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kariotiškių.
Meilė ir auksas
Meilė ir auksas – 1968 m. Prancūzijoje sukurta kriminalinė komedija. Filmo režisierius – Michel Audiard, vaidino: Françoise Rosay, Bernard Blier ir Marlène Jobert.
Siužetas
Rita vienu metu palaikė santykius su dviem konkuruojančiais banditais Čarliu ir Fredu. Jos sužadėtinis Fredas susprogdina banko mašiną ir pagrobia aukso krovinį, tačiau Rita jį išduoda Čarliui. Kuomet grobis atitenka jam, šis pats palieka Ritą. Netekusi pinigų, persekiojama Fredo ir trokštanti keršto, ji kreipiasi į tetą Leontiną – buvusią įtakingą mafijos vadeivą, išėjusią į pensiją po Al Kaponės arešto. Šios pasirodymas mieste išgąsdina Čarlį, kuris nesėkmingai bando atsikratyti senąja moterimi. Ją nužudyti pasiųstas sūnėnas TIburcas, pamatęs Ritą, ją įsimyli ir tampa Leontinos įkaitu derybose su Čarliu.
Paaluošė
Paaluošė̃  – agromiestelis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone. Gudagojo kaimiškosios apylinkės centras (nuo 2013 m.). Įsikūręs 5 km į pietvakarius nuo Astravo, 1,5 km nuo Gudagojo GS gyvenvietės, greta Vilniaus–Minsko geležinkelio, prie Aluošios upelio. Yra medicinos punktas, parduotuvė, klubas-biblioteka, vaikų darželis, girininkija.
Lapavaisis
thumb|right|200px|[[Banksija|Banksijos lapavaisiai]]
Lapavaisis  – sausasis atsidarantis vaisius, sudarytas iš vieno lizdo, kuriame daug sėklų. Prinokus, plyšta išilgai ir sėklos išbyra.
Sėklos išsidėsto palei sąvaros siūlę, rečiau jos būna prisitvirtinusios vaislapėlio vidinio paviršiaus įvairiose vietose. Tarpusavyje suaugę lapavaisiai sudaro lapvaisyną.
Lapavaisius išaugina: puriena, vaistinis bijūnas, kurpelė, bėžis, raguolis, pentinius, perkūnropė, šilokas, vilkpupė, lanksva, vingiorykštė ir kt.
Mūsų vyrai
Mūsų vyrai – 1966 m. Italijoje sukurta komedija.
Filmą sudaro 3 atskiri segmentai, režisuoti skirtingų režisierių ir kuriuose pasakojamos istorijos apie 3 vedusius vyrus ir jų komplikuotos santykius su žmonomis. Segmentų pavadinimai: „Robertos vyras“, „Olgos vyras“ ir „Atilijos vyras“.
Trakų apskritis (1919–1950)
Trakų apskritis – XX a. tarpukario Lietuvos Respublikos administracinis-teritorinis vienetas dabartinės Lietuvos pietrytinėje dalyje. Centras iki 1940 m. buvo Kaišiadorys, vėliau perkeltas į Trakus. Iškart po I pasaulinio karo kurį laiką lygiagrečiai su ja egzistavo ir Lenkijos administruojama Trakų apskritis.
Be dabartinio Trakų rajono apskritis apėmė didelę dalį Kaišiadorių rajono.
Istorija
Iki 1915 m. Rusijos imperijoje buvęs Trakų ujezdas Pirmojo pasaulinio karo metu buvo panaikintas. Didžioji dalis jo teritorijų įėjo į naujai sudarytą Kaišiadorių apskritį. Tačiau 1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1919 m. ji oficialiai atkurta Lietuvos Respublikos sudėtyje. Lietuvos Trakų apskričiai priskirta didžioji dalis vokiečių Kaišiadorių apskrities. Iki 1923 m. Trakų apskrities ribos keletą kartų keitėsi.
1919 m. Lenkijai užėmus Vilniaus kraštą, rytinė apskrities dalis (kartu su Trakais) buvo okupuota, dėl to jos centras perkeltas į Kaišiadoris. Lenkijai atitekusioje apskrities dalyje sudaryta atskira Trakų apskritis, kuri 1922 m. sujungta su Vilniaus apskritimi į Vilniaus-Trakų apskritį (su centru Vilniuje).
Vilniaus kraštą grąžinus Lietuvai, abi apskritys buvo sujungtos, o 1940 m. vasario 18 d. apskrities centras atkeltas į Trakus. 1941 m. dalis apskrities perduota naujai Eišiškių apskričiai. Antrojo pasaulinio karo metais 1941–1944 m. Trakų apskritis įėjo į Trečiojo Reicho Lietuvos generalinės srities Vilniaus krašto apygardą.
(išsamiau) || 2191 || 78.636 || 9 valsčiai: Aukštadvario valsčius, Kaišiadorių valsčius, Kietaviškių valsčius, Kruonio valsčius, Onuškio valsčius, Semeliškių valsčius, Vievio valsčius, Žaslių valsčius, Žiežmarių valsčius ||
Administracinis suskirstymas
Apskrities valsčiai 1920–1950 m.
Scipionas Afrikietis
Publijus Kornelijus Scipionas Afrikietis Vyresnysis (, 235–183 m. pr. m. e.) – vienas žinomiausių senovės Romos karvedžių, įveikęs Hanibalą ir nugalėjęs Kartaginą Antrajame Pūnų kare.
Scipionas Afrikietis Pasižymėjo per Antrąjį pūnų karą, vykusį 218–202 m. pr. m. e. Jis 216 m. pr. m. e. dalyvavo romėnams nesėkmingame Kanų mūšyje, bet būdamas karo tribūnas neleido pakrikti išlikusiai romėnų kariuomenei. 212 m. pr. m. e. paskirtas kuruliniu edilu. 209 m. pr. m. e. užkariavo Naująją Kartaginą, 208 m. pr. m. e. sumušė Hasdrubalo Barkos kariuomenę prie Bekulos, o 206 m. pr. m. e. jungtinę Kartaginos kariuomenę – prie Ilipos. Tokie Scipiono Afrikiečio veiksmai padėjo išstumti kartaginiečius iš Ispanijos.
205 m. pr. m. e. tapo konsulu. 204 m. pr. m. e. persikėlė į Afriką ir 202 m. pr. m. e. Zamos mūšyje sumušė Hanibalo kariuomenę, tuo pergalingai užbaigdamas karą.
199–198 m. pr. m. e. cenzorius ir Senato princepsas. 194 m. pr. m. e. vėl konsulas.
Anatolijus Lunačiarskis
Biografija
Gimė Poltavoje. Nesantuokinis Aleksandro Antonovo ir Aleksandros Lunačiarskajos sūnus. Motinai išsiskyrus su tuometiniu vyru Vasilijumi Lunačiarskiu, Anatolijus pasiliko savo senąją pavardę.
Studijavo Ciuricho universitete, kur susipažino su Europos socialistais. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijai skilus į bolševikus ir menševikus, prisijungė prie pirmųjų, kur palaikė Aleksandrą Bogdanovą. Po Vasario revoliucijos grįžo į Rusiją. Po Spalio revoliucijos, 1917 m. buvo paskirtas švietimo liaudies komisaru, šias pareigas užėmė iki 1921 m. 1919 m. dalyvavo Leningrado Maksimo Gorkio teatro (nuo 1992 m. Didysis Georgijaus Tovstonogovo dramos teatras) įkūrime, dirbo su Maksimu Gorkiu, Aleksandru Bloku, Marija Fiodorovna Andrejeva. Buvo atsakingas už cenzūrą.
1930 m. buvo paskirtas TSRS atstovu Tautų Sąjungoje, 1933 m. – ambasadoriumi Ispanijoje. Pakeliui užimti savo pareigų mirė Mentone (Prancūzija). Palaidotas Nekropolyje prie Kremliaus sienos. Didžiojo valymo metu (1936–1938 m.) A. Lunačiarskio vardas buvo pašalintas iš TSRS komunistų partijos istorijos, jo memuarai uždrausti, tačiau šeštame-septintame dešimtmečiuose viešas atminimas grąžintas.
Austrian Airlines
thumb|right|250px|Austrian Airlines [[Fokker 100 kyla iš Vilniaus oro uosto]] Austrian Airlines – oro linijų bendrovė iš Austrijos. Jos būstinė yra šalies sostinės Vienos oro uoste. Kompanija priklauso „Lufthansa“ oro linijoms. „Austrian Airlines“ yra prisijungusi prie didžiausio pasaulyje oro linijų aljanso „Star Alliance“.
Istorija
Oro linijos buvo įkurtos 1957 m. rugsėjo 30 d. Pirmąjį skrydį įmonė atliko 1958 m. kovo 31 d. iš Vienos į Londoną. „Austrian Airlines“ buvo sukurta sujungus „Air Austria“ ir „Austrian Airways“ oro linijų bendroves. Pirmasis transatlantinis skrydis įvyko 1969 m. balandžio 1 d. iš Vienos į Niujorką per Briuselį.
2000 m. bendrovė prisijungė prie „Star Alliance“ aljanso ir prisijungė prie savęs „Lauda Air“ kompaniją, kuri vykdo tik užsakomuosius skrydžius. Dar po metų į savo kompanijos gretas priėmė ir „Rheintalflug“ bendrovę.
2009 m. su Europos Komisijos leidimu valdomąjį kompanijos akcijų paketą įsigijo „Lufthansa“ oro linijos.
Ypatingas saugumas
Kompanija nuo 1981 m. imasi ypatingų saugumo priemonių – visuose kompanijos skrydžiuose skrenda bent du neuniformuoti antiteroristinio Austrijos padalinio EKO Cobra pareigūnai.
Star Alliance
Star Alliance – pirmoji ir didžiausia pasaulyje oro linijų bendrovių grupė (aljansas). Jos būstinė yra Vokietijoje, Frankfurto mieste. Šią grupę 1997 m. įkūrė penkios didžiausios oro bendrovės – „Air Canada“, „Lufthansa“, „Scandinavian Airlines“, „Thai Airways International“ ir „United Airlines“.
Per pirmus savo gyvavimo metus aljansas populiarėjo ir augo, o 2011 m. savo gretose jungė 27 oro bendroves iš viso pasaulio. Visų oro bendrovių narių skrydžiai vyksta 193 šalyse, o bendras metinis keleivių skaičius siekia 637,62 milijonus.
2011–2012 m. laikotarpiu planuota į grupę prijungti dar 6 oro linijų bendroves iš Indijos, Etiopijos, Kolumbijos, Salvadoro, Panamos ir Kinijos.
Skynimai (Onuškis)
Skynimai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Onuškio.
Pranas Kazlauskas
Pranas Kazlauskas (,, - (1830 – 1865 m. – Lietuvos kunigas, 1859-1863 m. Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios klebonas, 1863 m. sukilimo dalyvis, Sibiro tremtinys.
Biografija
Pranas Kazlauskas - gimė 1830 metais. Tėvas – Florijonas Kazlauskas.
1851 m. Pranas Kazlauskas buvo paskirtas (įšventintas) kunigu. Nuo 1859 m. paskirtas Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios klebonu, buvo šios bažnyčios administratorius.
Pranui Kazlauskui klebonaujant Nemajūnų bažnyčioje, svarstyta, kaip pagerinti  prastą bažnyčios pastato būklę, t. y. norėta pastatyti naują bažnyčią. 1862 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas ir bažnyčia po truputį pradėta mūryti.
Kilus 1863 m. sukilimui, per 1863 m. šv. Velykas Nemajūnų bažnyčioje buvo giedamos patriotinės dainos. Dėl dalyvavimo 1863 m. sukilime prieš Nemajūnų bažnyčios kleboną Praną Kazlauską Trakų politinių tyrimų komisijoje buvo iškelta byla, kunigas buvo suimtas ir tardomas.
1863 m. lapkričio 27 d. kunigas Pranas Kazlauskas apkaltintas antivyriausybinio turinio, kviečiančių prisidėti prie sukilimo atsišaukimų platinimu taip pat valstiečių kurstymu prisidėti prie sukilimo. Tuo pačiu metu Pranas Kazlauskas atiduotas Karo lauko auditoriatui, kuriame buvo teisiami sukilėliai.
Tardomas, į klausimą, ar ką nors pats įtariantis kaip jį išdavusį, kunigas atsakęs, jog nieko neįtariantis.
1864 m. Karo lauko auditoriato nuosprendžiu 34 metų amžiaus Nemajūnų bažnyčios klebonas Pranas Kazlauskas nuteistas šešeriems metams katorgos darbų Sibire, iš jo atimtas dvasininko titulas, paskirta viso turimo turto konfiskacija.
Mykolas Skripnikas
Mykolas Aleksijevičius Skripnikas (, 1872 m. sausio 25 d. – 1933 m. liepos 7 d.) – Ukrainos bolševikų revoliucionierius ir komunistų lyderis, Ukrainos Respublikos nepriklausomybės šalininkas, vadovavęs kultūrinei ukrainizacijai Sovietų Ukrainoje. Kai ši politika buvo pakeista ir jis buvo pašalintas iš pareigų, verčiau nusižudė, nei buvo priverstas per parodomąjį teismo procesą atsisakyti savo politikos. Jis taip pat vadovavo Ukrainos liaudies komisariatui, dabartinio ministro pirmininko posto atitikmuo.
Pranas Kazlauskas
Biografija
Ištremtas į Sibirą 1864 metais.
Daugiau apie Prano Kazlausko likimą nieko nežinoma.
Trakų apskritis (1795–1915)
Istorija
Po ATR padalijimų senoji LDK Trakų apskritis buvo padalinta tarp Prūsijos ir Rusijos imperijų. Rusijai atiteko jos rytinė dalis, buvusi tarp Neries ir Nemuno upių.
1795–1797 m. ir 1801–1915 m. priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, 1797–1801 m. Lietuvos gubernijai. 1839 m. Trakų apskritis panaikinta, bet 1842 m. vėl atkurta. 1897 m. duomenimis apskrities teritorijoje gyveno 203,4 tūkst. žmonių. Iš jų save lietuviais laikė 58,1 %, baltarusiais – 15,7 %, lenkais – 11,3 %, žydais – 9,5 %, rusais – 4,6 %. Trakų mieste gyveno 3240 žmonių.