cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuliniai
Kuliniais vadinami kaimai:
Pertraukimas
thumb|Intel 4040 buvo pirmasis pertraukimus palaikantis mikroprocesorius Pertraukimas – programos ar įrenginio įvykdytas veiksmas, kurio metu nutraukiamas einamosios programos vykdymas ir valdymas perduodamas pertraukimo apdirbėjui. Atlikus tam tikrus veiksmus, vykdymas grąžinamas ankstesnei programai. Senieji kompiuteriai tokių galimybių neturėjo. Pertraukimai buvo pasiūlyti maždaug apie 1958 m.
Pertraukimo logika panaši į gyvenimiškus atvejus: žmogus daro pietus (pagrindinė programa). Suskamba telefonas (pertraukimas). Žmogus pakelia ragelį ir kalbasi, kol padeda ragelį (pertraukimo apdirbėjas). Galų gale, žmogus toliau gamina valgį (tęsiama pagrindinė programa).
Pertraukimai paprastai sukeliami išorinių prietaisų (aparatiniai pertraukimai). Kai kada pertraukimais vadinamos ir iš esmės paprogramės kvietimo komandos (programiniai pertraukimai). Abiem atvejais aparatiškai arba programiškai išsaugoma visa tuo metu vykdomo proceso informacija (įvairių procesoriaus registrų reikšmės), dažniausiai perkeliant jas į steką. Aptarnavus pertraukimą, šios reikšmės atkuriamos.
Pertraukimų taikymas
Pertraukimai neretai naudojami į išorinius įvykius reaguoti (pelės pajudėjimas, klavišo paspaudimas). Jie tinka foniniam informacijos perdavimui (šiuo atveju pertraukimas reiškia jog atvyko arba reikalingi pateikti nauji duomenys). Pertraukimai taip pat gali tiesiog vykti numatytu laiku (laikmačio pertraukimai). Tokių pertraukimų pagalba ir vieno procesoriaus kompiuteris gali vienu metu vykdyti kelias užduotis (nors kiekviena jų tuomet vykdoma lėčiau).
Maskuojami ir nemaskuojami pertraukimai
Jei vykdant kokią nors kritinę programos dalį pertraukimai nepageidaujami (tarkim, komandų seka turi būti įvykdyta labai greitai ir būtinai iki galo), pertraukimus galima laikinai uždrausti. Baigus vykdyti kritinę dalį, juos vėl būtina leisti, nes pertraukimai reikalingi normaliam sistemos darbui. Pertraukimas, kurio negalima uždrausti, vadinamas nemaskuojamu. Toks paprastai būna „pradinio nustatymo“ pertraukimas, kuris senesnio tipo kompiuteriuose būdavo aktyvuojamas specialiu mygtuku, paprastai pažymėtu anglišku žodžiu Reset. Kadangi toks pertraukimas sukelia daug sumaišties operacinės sistemos darbe, juo naudotis niekada nebuvo patartina (šiuo metu daugelis modelių jo ir nebeturi). Nemaskuojamas pertraukimas dažniausiai reikalingas dėl programavimo klaidų (ar net ir tyčinio kenkimo) „pakibusiai“, į kitus signalus nereaguojančiai sistemai iš naujo paleisti.
Pakartotinai įeinamas kodas
Jei aparatinis pertraukimas įvyko vykdant instrukcijas kokioje nors paprogramių bibliotekoje, biblioteka gali palaikyti arba nepalaikyti galimybę iš pertraukimą aptarnaujančio kodo ir vėl kviesti tą pačią ar kitą šios bibliotekos paprogramę. Nagrinėjamame pavyzdyje tai būtų galimybė pokalbio metu pagaminti kitą valgį pagal telefonu duodamus nurodymus (gali trukdyti tai, jog viryklės rakandai užimti laikinai paliktos ankstesnės užduoties).
Biblioteka, kurią galima kviesti aptarnaujant net ir jos kodą vykdant įvykusius pertraukimus, vadinama įeinama pakartotinai. MS-DOS, pavyzdžiui, pakartotinai įeinama nebuvo (non reenterable).
Paraudžiai (Bubiai)
Paraudžiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Bubių. Kaimą supa Paraudžių miškas, pro jį prateka Raudos upelis, yra kalvynas.
Radziševo Krulė
Radziševo Krulė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Cechanoveco, apie 31 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 64 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Kukavkos upelis. 1921 m. kaime buvo 44 namai ir 241 gyventojas, iš kurių 111 vyrai ir 130 moterys.
Réseau Express Régional
Réseau Express Régional (, dažnai vadinamas RER) – regioninė metropoliteno geležinkelių sistema Paryžiuje ir jo apylinkėse. RER yra integruota į Paryžiaus metropoliteno ir traukinių sistemą. Ši sistema atidaryta 1977 m. Ją sudaro 5 linijos, siekiančios 587 km. 1999 m. atidaryta E linija vis dar plečiama ir tikimasi darbus baigti 2020 m.
Sistemos A linija per valandą aptarnauja apie 55 000 žmonių. Tai yra daugiausiai visame pasaulyje išskyrus Rytų Aziją.
Maršrutų žemėlapis
thumb|center|600px|RER sistemos žemėlapis
Tafi slėnis
thumb|right|240px|Tafi slėnis. Priekyje – Tafi del Valjės miestas, tolumoje – La Angosturos tvenkinys. thumb|right|240px|Tafi slėnis, paskendęs debesyse Tafi slėnis (isp. Valle del Tafí) – slėnis, esantis Argentinoje, Tukumano provincijoje, tarp Nevado del Akonkichos kalnagūbrio ir Kalčakių gūbrių. Nusidriekęs pietryčių kryptimi. Slėniu teka Sosos upė (patvenkta, susidaręs La Angosturos tvenkinys). Svarbiausias miestas – Tafi del Valjė.
Venetai
Venetais vadinamos šios etninės grupės:
Pilkoji varna
Pilkoji varna (Corvus cornix) – varninių (Corvidae) šeimos, varnų (Corvus) genties paukščių rūšis. Lietuvoje nuo seno vadinama tiesiog varna.
Neretai pilkoji varna laikoma juodosios varnos (Corvus corone) porūšių, ir tuomet jos mokslinis pavadinimas Corvus corone cornix. Ten kur yra jų paplitimo arealų kontaktų zonos, dažnai juodosios ir pilkosios varnos tarpusavyje poruojasi ir susilaukia palikuonių.
thumb|left|Pilkoji varna
Paplitimas
Savaime išplitę dideliame areale: tai Vidurio, šiaurės, rytų Europoje, Škotijoje, Airijoje, Apeninų ir Balkanų pusiasaliuose, Kaukaze, Mažojoje Azijoje, Artimųjų Rytų šiaurinėje dalyje, Vidurinės Azijos vakarinėje dalyje, Vakarų Sibire, Egipte apie Nilo deltą.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje tai gana dažnas, įprastas paukštis, kurioje paplitęs Corvus cornix cornix porūšis.
Gyvenamoji aplinka
Pilkoji varna – paukštis, savo gyvenimą glaudžiai siejantis su žmonių aplinka.
Išvaizda
Kūnas juodai pilkos spalvos, patino ir patelės galva, gerklė, pagurklis, uodega ir sparnai juodi. Kita kūno dalis pilka. Snapas ir kojos juosvi. Jauniklių apdaras blankesnis. Kūno ilgis 44-54 cm, išskleistų abiejų sparnų tarpugalių atstumas 84-100 cm, kūno masė 396–675 gramų.
Elgesys
Pilkoji varna gana apdairus, atsargus, protingas paukštis. Ištikus pavojui, pakelia didžiulį triukšmą. Kranksi „kaar“. Kovo mėn. pradeda krauti lizdą. Dažnai jį suka aukštai medyje, 5–25 m aukštyje. Lizdą stato abu porelės nariai iš įvairių medžių šakų, žolių, samanų, stiebų, vidų iškloja minkštesne medžiaga – vilna, plunksnomis, sausa žole, popieriaus skiautėmis ir kt. Kovo-balandžio mėnesiais deda 2–6 kiaušinius, kurie žalsvai melsvi, išmarginti juosvais ar rusvais taškeliais, dėmelėmis, brūkšneliais. Peri tik patelė 17–21 dieną. Jaunikliai lizdą palieka po 31–32 d., dažnai dar silpnai skraidydami.
Jų padarytuose lizduose apsigyvena sakalai, mažieji apuokai bei kiti paukščiai.
Mityba
Minta įvairiu maistu – bet daugiausia įvairiais vabzdžiais, peliniais graužikais, paukščių kiaušiniais, paukščių jaunikliais, o žiemą lesa įvairias maisto atliekas, dvėselieną.
Medžioklė
Lietuvoje pilkosios varnos medžiojamos nuo liepos 1 d. iki kovo 1 d., bet jų medžioklė nepopuliari.
Porūšiai
Išskiriami 4 porūšiai:
Taller in More Ways
„Taller in More Ways“ yra ketvirtasis albumas, išleistas Jungtinės Karalystės merginų pop grupės „Sugababes“. Albumą 2005 m. spalio mėnesį išleido įrašų kompanija „Island Records“. Iš albumo išleisti keturi singlai pasiekė JK Top 40. Singlas „Push the Button“ pasiekė JK topo #1 vietą. Be to, tai paskutinis „Sugababes“ albumas, kuriame galima išgirsti Mutya Buena balsą.
Kai Buena paliko grupę 2005 rudenį, albumas buvo iš naujo išleistas 2006 su keliomis naujomis dainomis, iš naujo įrašytomis, ir visose šiose dainose galima girdėti naujosios „Sugababes“ narės Amelle Berrabah balsą. Paskutinis singlas iš albumo buvo „Follow Me Home“, kuris pasiekė #32 vietą JK tope.
Albumo istorija
2005 m. Dallas Austin sukūrė dainą naujam „Sugababes“ albumui „Push the Button“. Daina debiutavo pirmoje vietoje JK, tai buvo ketvirtasis singlas, pasiekęs #1, taip pat pirmasis singlas, kuris Airijoje užėmė #1. Šio singlo kopijų JK buvo parduota daugiau nei 300 000, o paskui buvo nominuotas „BRIT Awards“ apdovanojimui kaip „Geriausias britų singlas“. Taip pat daina pasiekė pirmąją vietą Austrijoje, Naujoje Zelandijoje, ir šis singlas yra geriausiai pasirodęs „Sugababes“ singlas Australijoje, kuris pasiekė #3 ir tapo platininiu, kai buvo parduota 100 000 singlo kopijų. „Push the Button“ taip pat tapo populiariausia grupės daina Jungtinėse Amerikos Valstijose.
2005 m. spalio 16 d. „Taller in More Ways“ tapo pirmuoju grupės albumu, kuris pasiekė JK topų pirmąją vietą. Po sėkmingo pirmojo singlo išleidimo, „Sugababes“ išleido antrą jį singlą „Ugly“. 2005 m. gruodžio 21 d. oficialiai buvo pranešta, kad Buena paliko grupę „Sugababes“. Priežastis, kodėl Mutya paliko grupę, yra grynai asmeniška, tačiau Mutya vis tiek liks gera draugė su Keisha Buchanan ir Heidi Range.
Amelle Berrabah prisijungė prie grupės gruodžio pabaigoje. Prieš prisijungimą prie „Sugababes“, Berrabah buvo įkūrusi grupę „Boo2“ su savo seserimi Samiya.
Trečiasis singlas iš albumo buvo iš naujo perrašyta daina „Red Dress“, kuri buvo išleista 2006 metų pradžioje. Singlas debiutavo ketvirtoje vietoje JK tope. Berrabah perrašė 3 dainas iš albumo, ir kartu su kitomis „Sugababes“ narėmis parašė dainą naujai išleistam „Taller in More Ways“ albumo versijai.
2006 m. „Taller in More Ways“ tapo platininiu, buvo parduota daugiau nei 1 milijonas albumo kopijų visoje Europoje. Paskutinis singlas iš albumo buvo „Follow Me Home“, išleistas tik JK.
Ąžuolynė (Ukmergė)
Ąžuolynė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Liaušių.
Lygumai
Lygumai – miestelis Pakruojo rajono savivaldybėje, prie senojo kelio Šiauliai-Pakruojis, 14 km į vakarus nuo Pakruojo. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelyje stovi Lygumų Švč. Trejybės bažnyčia, veikia biblioteka, Lygumų pagrindinė mokykla, paštas (LT-83022), žemės ūkio bendrovė viena stipriausių Lietuvoje, specializuojasi pieno pramonėje, javų auginime. Taip pat veikia vilnos karšykla, gaminami įvairūs vilnos gaminiai.
miniatiūra|left|Senasis Lygumų progimnazijos pastatas miniatiūra|left|Miestelio gatvė miniatiūra|left|Žemės ūkio bendrovės administracija
Geografija
Į šiaurę nuo miestelio yra Lygumų – Klusiškių miškai. Pro miestelį teka Kruoja.
Istorija
XV a. pradžioje minimas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Lygumų dvaras, XVI a. jis priklausė Viekavičiams, žuvus M. Viekavičiui jo žmona ištekėjo už J. Sicinskio ir užrašė jam pirmojo vyro paliktus Lygumų, Pakruojo ir Upytės dvarus. 1523 m. pastatyta pirmoji medinė Lygumų bažnyčia. 1584 m. minimas Lygumų miestelis. 1646 m. leista rengti turgus ir kasmetines muges, 1720 m. leisti prekymečiai. XIX a. pabaigoje – 1950 m. buvo Lygumų valsčius, Rusijos imperijos valdymo laikais jo administracija buvo Sereikiuose. Lygumų valsčiaus valstiečių akių ligas ir aklumą tyrė Petras Avižonis. XIX a. pabaigoje Lygumai – miestelis Šiaulių apskrities Lygumų valsčiuje.
1805–1863 m. veikė parapinė mokykla, nuo 1905 m. valdinė pradžios mokykla, joje mokėsi lietuvių ir žydų vaikai, nuo 1939 m. nepilna progimnazija, 1948–1919 m. progimnazija, 1949–1952 m. septynmetė, nuo 1952 m. Lygumų vidurinė mokykla. 1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas.
1848 m. ir 1933 m. miestelis degė, po pastarojo gaisro nutarta statyti tik mūrinius namus. Tada susiformavo kvadratinio plano centrinė miestelio aikštė su pagrindinėmis valdžios institucijomis, mokykla, parduotuvėmis. 1908 m. įkurtas Blaivybės draugijos skyrius, 1911 m. – parapijos biblioteka. 1932 m. pastatyta vilnų verpykla ir karšykla, veikė vartotojų bendrovė. 1939 m. įkurta biblioteka.
Vokiečių okupacinės administracijos įsakymu 1941 m. rugpjūčio 2 d. ir balandžio mėn. Juknaičių miške prie Lygumų nužudyta apie 200 žydų. Po Antrojo pasaulinio karo miestelio apylinkėse veikė Žaliosios rinktinės partizanai. Miestelio aikštėje 1946–1948 m. buvo išniekinti 17 Lietuvos partizanų kūnai. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. TSRS valdžia ištrėmė 48 miestelio gyventojus. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
1997 m. vasario 3 d. Prezidento dekretu patvirtintas Lygumų herbas. Jis simbolizuoja kadaise miestelį nusiaubusius didžiulius gaisrus.
Architektūra
Lygumai – stačiakampio plano miestelis.
Žymūs žmonės
Lygumuose gimė:
Vengrija Eurovizijoje
thumb||right|200px|[[Magdi Rúzsa 2007 m.]] thumb||right|200px||[[Csézy 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Kati Wolf 2011 m.]] thumb||right|200px|[[ByeAlex 2013 m.]]
Middle East Airlines
Middle East Airlines (MEA) – Libano nacionalinė oro linijų bendrovė, įsikūrusi Beirute. Vykdo reisus iš Beiruto Rafiko Haririo tarptautinio oro uosto į Europos, Artimųjų Rytų, Afrikos miestus.
Vengrija Eurovizijoje
Vengrija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 17 kartų. Debiutavo 1994 m. nors buvo išrinkti atstovai ir 1993 m. konkursui. Šalies transliuotojas MTVA pasitraukė iš konkurso 2020 m. dėl Vengrijos valdžos vykdomos politikos LGBT atžvilgiu.
Middle East Airlines
Bendrovė įkurta 1945 m.
„Middle East Airlines“ naudoja šiuos lėktuvus:
Vystymosi biologija
thumb|right|230px|„Vaisius įsčiose“, [[Leonardas da Vinčis, apie 1510–1512. Prenatalinis (embrioninis) vystymasis yra viena pagrindinių vystymosi biologijos temų.]]
Vystymosi biologija – biologijos šaka, tirianti organizmų vystymosi ir augimo procesus. Šiuolaikinė vystymosi biologija tokius reiškinius kaip ląstelių dalijimosi genetinis valdymas, ląstelių diferenciacija, morfogenezė ir kt.
Vystymosi biologijos dalys
Embriologija yra vystymosi biologijos dalis, tirianti organizmų vystymąsi nuo vienaląstės stadijos iki embrioninio vystymosi pabaigos (pvz., žinduoliuose – iki gimimo). Iki XX a. embriologija buvo tiesiog aprašomosios anatomijos dalis, o XX a. pabaigoje tapo embrioninį vystymąsi tiriančiu mokslu.
Evoliucinė vystymosi biologija ( ar sutrumpintai evo – devo biology) tiria organizmų individualaus vystymosi (ontogenezių) evoliucinį kitimą, skirtingų sisteminių grupių organizmų ontogenezių skirtumus.
Pageidaujami tikslai
Vystymosi biologija tiria tiek normalų, tiek sutrikusį organizmų vystymąsi. Sutrikimų tyrimai daugiau atskleidžia apie vystymąsi, negu vien normalaus vystymosi tyrimai. Vienas praktinių vystymosi biologijos tikslų yra suprasti, kaip formuojasi išsigimimai (teratogenezė) (dėl modifikacijų ir dėl mutacijų), ir surasti būdus, kaip sutrikusį organizmo vystymąsi padaryti normaliu. Pvz., galbūt būtų galima vaisių su 21-os chromosomos trisomija taip paveikti, kad jis vystytųsi normaliai ir neturėtų Dauno sindromo.
Dabartinė vystymosi biologija tiria ir ląstelių diferenciaciją embrionuose – kaip iš kamieninių ląstelių susidaro specializuotos audinių ląstelės. Tikimasi, kad šios žinios leis iš kamieninių ląstelių užauginti audinius ir organus, kurie tiktų persodinimui.
Dar viena tema tyrimų kryptis – apoptozės (programuotos ląstelių mirties) tyrimai. Ištyrus šį reiškinį būtų galima priversti vėžines ir kitokias auglių ląsteles priversti apoptoziškai susinaikinti.
Tiriami organizmai
Svarbiausias vystymosi biologijos tiriamas organizmas yra žmogus. Kadangi daugelis tyrimų su žmonėmis negali būti atliekami dėl bioetinių ir kitokių sumetimų, tiriami kiti organizmai, vadinami modeliniais organizmais.
Kruopių šv. Onos bažnyčia
'''Kruopių šv. Onos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kruopių miestelyje, prie kelio.
Istorija
Pirmoji koplyčia Kruopiuose pastatyta apie 1780 m. 1784 m. įsikūrė Dievo apvaizdos brolija. 1785 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Šalia koplyčios 1786 m. pastatyta medinė bažnyčia. Iki 1800 m. kunigą išlaikė Kruopių dvaras.
1803 m. bažnyčiai dovanotas valakas žemės, įkurta parapija. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Kruopių klebonas Jonas Levanavičius po 1863 m. sukilimo ištremtas į Tobolską. 1879 m. prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią, kurios sąmatinė vertė 17 829 rb. Valdžia leido pamatus padėti po 2 metų, o statyti tik surinkus 9000 rb (pastatyta 1889 m.).
1944 m. bažnyčia (ir daug miestelio namų) sudegė. 1957 m. kovo 30 d. LTSR Ministrų Taryba leido atstatyti bažnyčią ir ji 1965 m. atstatyta.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė. Šventoriuje stovi triaukštis mūrinis koplytstulpis su šventųjų figūromis. Už bažnyčios šventoriaus stovi mūrinė kapinių koplyčia.
Radziševo Senčuchas
Radziševo Senčuchas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Cechanoveco, apie 30 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 60 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Sienicos upė. 1921 m. kaime buvo 52 namai ir 288 gyventojai, iš kurių 144 vyrai ir 144 moterys, 283 lenkai ir 5 žydai.
Gembaluvka
Gembaluvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietus nuo Bakalariavos, apie 20 km į vakarus nuo Suvalkų ir 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Likančiai
Likančiais vadinami kaimai:
Žvaigždelė (laikraštis)
Žvaigždelė – katalikų savaitraščio „Vadas“ priedas vaikams, ėjęs 1916 m. kovo mėn. – 1917 m. sausio mėn. Petrograde.
Istorija
Prenumeruotas ir platintas atskirai nuo savaitraščio. Leistas kas dvi savaitės, neretai sujungiant numerius. Pasirodė 40 numerių.
Leidėjas – Jurgis Narjauskas, redaktorius Kazimieras Rėklaitis.
Spausdino M. Grigonio, V. Mykolaičio-Putino, J. Narjausko, kitų autorių kūrinius. Skaitytojus auklėjo krikščioniška dvasia, skiepijo Lietuvos meilę ir ilgesį.
Radziševo Sobiechovas
Radziševo Sobiechovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Sienicos upė. 1921 m. kaime buvo 20 namų ir 94 gyventojai, iš kurių 40 vyrai ir 54 moterys, 1 gudas.
Idzu
Idzu  – miestas Šidzuokos prefektūroje, Japonijoje.
2007 m. rugpjūčio 1 d. čia gyveno 36 081 žmonės.
Miestas įkurtas 2004 m. balandžio 1 d., sujungus Amagijugašimos, Tojaus, Nakaidzu ir Šiudzendžio miestelius.
LIBOR
LIBOR (Londono tarpbankinės rinkos palūkanų norma) – anksčiau nustatynėtos vidutinės tarpbankinės palūkanų normos, kuriomis bankai pageidavo ar buvo pasiruošę paskolinti lėšas kitiems bankams JAV doleriais, eurais ir kitomis pagrindinėmis pasaulio valiutomis. Iki 2022 m. plačiai naudotas, tačiau dėl manipuliavimo skandalo panaikintas.
BBA (Britanijos bankininkų asociacija) LIBOR buvo populiariausias orientacinis dydis trumpalaikių paskolų palūkanų normoms nustatyti. LIBOR dydį BBA suskaičiuodavo ir paskelbdavo rinkai kiekvieną dieną, iš karto po 11 val. Londono laiku. BBA LIBOR norma būdavo naudojama kaip bazinis dydis ateities ir pasirinkimo sandoriams bei paskolų palūkanoms visame pasaulyje. BBA surenkdavo nustatyto skaičiaus bankų nurodytas palūkanų normas, iš kurių ketvirtadalis didžiausių ir ketvirtadalis mažiausių būdavo atmetama. Iš likusių dydžių būdavo išvedamas vidurkis, kuris ir tapdavo BBA LIBOR palūkanų norma.
LIBOR palūkanų normos būdavo pateikiamos šioms valiutoms:
Imunologijos institutas
Struktūra
Imunologijos institutas turi Molekulinės imunologijos, Imunotechnologijos, Ekologinės imunologijos, Farmakologijos ir Biomodelių laboratorijas ir du sektorius. Yra eksperimentinių gyvūnų veislynas ir vivariumas. Dirbo 60 darbuotojų, iš kurių 3 habilituoti daktarai, 23 mokslo daktarai, studijuoja 6 doktorantai.
Prie instituto veikia Lietuvos imunologų draugija.
Veikla
Svarbiausios mokslinio tyrimo kryptys: molekulinio ir ląstelinio imuniteto veikimo dėsningumų tyrimai; imuninės būklės funkcinio aktyvumo ir jai įtakos turinčių veiksnių tyrimai.
Institutas dalyvavo tarptautinių ir valstybinių programų vykdyme, kartu su Vilniaus universitetu turi teisę ruošti biomedicinos srities, biologijos ir medicinos krypčių, imunologijos, serologijos, transplantacijos šakos doktorantus. Mokslininkai skaito paskaitas Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame universitete, dalyvavo ruošiant bakalaurų ir magistrų darbus. Institutas išleido 11 mokslinių leidinių ir monografijų, paskelbta per 500 publikacijų Lietuvos ir užsienio spaudoje.
Žvaigždikas
Žvaigždikas – Vilniaus planetariumo mėnraštis, leistas 1991–1992 m.
Istorija
Pirmieji trys numeriai išėjo kaip leidinys moksleiviams bei jaunimui. Rašė astronomijos ir kosmonautikos klausimais, pasakojo apie žvaigždes, planetas, Visatos paslaptis. Tiražas 1991 m. – 7100 egz., 1992 m. – 5000 egz. Išėjo 9 numeriai.
Redagavo Danutė Sperauskienė.
Elena Gimbutienė
thumb|right|260px|Elena Gimbutienė (stovi pirma iš dešinės) su moterų aktyvistėmis [[Kaunas|Kaune, 1933 m.]]
Elena Gimbutienė-Karosaitė (1894 m. sausio 13 d. Slavėnai, Anykščių valsčius – 1982 m. sausio 15 d. La Crescenta, Los Andželas) – Lietuvos agronomė, genetikė.
Biografija
1911–1917 m. studijavo agronomiją aukštuosiuose Golicyno moterų žemės ūkio kursuose Maskvoje ir Maskvos žemės ūkio akademijoje. 1928 m. baigė Žemės ūkio akademiją Dotnuvoje, gavo jos pirmąjį diplomą. 1926–1940 m. dėstė Aukštosios Fredos aukštesniojoje sodininkystės ir daržininkystės mokykloje Kaune, 1941–1944 m. – Vilniaus žemės ūkio mokykloje. Dėstydama specializavosi genetikos srityje Svaliove (Švedija) ir Vilemorine (Prancūzija). 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1949 m. persikėlė į JAV.
Aktyviai dalyvavo lietuvių išeivių visuomeniniame gyvenime. Nuo 1957 m. Bostone organizavo Kaziuko muges. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje. Rinko ir klasifikavo jūrinių moliuskų kriaukles, jų rinkinį, beveik 800 kriauklių, 1979 m. padovanojo Vilniaus universitetui.
Pavelas Rubinas
Pavelas Rubinas (dar žinomas kaip Pavel Rubinas; g. 1942 m. sausio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos šachmatininkas, korespondencinių šachmatų didmeistris (ICCGM), šachmatų treneris, Lietuvos šachmatų vicečempionas (1971 m.).
Biografija
1963 metais baigė studijas Vilniaus elektromechanikos technikume.
Nuo 1970 m. Vilniaus miesto šachmatų ir šaškių sporto mokyklos (iki 1991 metų – Vilniaus olimpinio rezervo specializuotoji šachmatų ir šaškių sporto mokykla) treneris. Tarp auklėtinių – Jelizaveta Potapova, korespondencinių šachmatų Pasaulio moterų olimpiados laimėtoja (2006 m.).
Adenas
Adenas  – miestas vakariniame Jemene, prie Arabijos jūros Adeno įlankos, į rytus nuo Bab el Mandebo sąsiaurio. Miestas išsidėstęs senovinio ugnikalnio krateryje, pusiasalyje. Svarbus jūrinis uostas, tarptautinis oro uostas. Naftos perdirbimo, tekstilės, maisto, laivų statybos pramonė. Prekyba nafta, žemės ūkio kultūromis (grūdais, tabaku, medvilne, oda). Žvejyba.
Istorija
Vietovardis kildinamas iš akadų edinu ('lyguma, stepė, plėšiniai'), kuris kilęs iš eden ('lyguma, laukymė').
Adeno miestas žinomas nuo antikinių laikų ir buvo svarbiausias Senovės Jemeno uostas smilkalų prekyboje tarp Indijos ir Europos. Tuo metu jis buvo valdomas Ausano, nuo VII a. pr. m. e. – Saabos, nuo mūsų eros pradžios – Himjaro karalysčių.
Viduramžiais Adene arabai įrengė įtvirtinimus, vykdė intensyvią prekybą. 1838 m. miestą užėmė britai. Čia įkurta svarbi britų karinio jūrų laivyno bazė. 1937 m. Adenas ir aplinkinės žemės gavo atskirą Britų kolonijos statusą. 1956 m. iškasus Sueco kanalą miesto reikšmė dar labiau padidėjo. 1967 m. Adeną susigrąžino arabai. Miestas tapo Jemeno Demokratinės Respublikos (Pietų Jemeno) sostine. 1990 m. susivienijus Jemenui, sostinės statusą prarado. Pastaraisiais dešimtmečiais mieste dažni teroro išpuoliai.
Mikalojus II
Mikalojus II (, tikroji pavardė Gerhardas iš Burgundijos, 1010 m. Burgundija – 1061 m. liepos 27 d. Florencija) – 155-asis Romos popiežius (1058 m.).
Biografija
1045 m. paskirtas Florencijos vyskupu. Bažnytinių reformų šalininkas. Popiežiumi išrinktas Sienoje, nes Romoje tuo metu rezidavo antipopiežius Benediktas X. 1059 m. padedamas Lotaringijos ir Toskanos kunigaikščio Gotfrydo nušalino antipopiežių, perkėlė savo būstinę į Romą. 1059 m. sušaukė Laterano sinodą, jame pakartojo Bažnyčios nuostatas dėl celibato, pasmerkė simoniją, uždraudė pasaulietinę investitūrą, dekretu dėl popiežiaus rinkimų nustatė, kad popiežių renka kardinolai, kiti Romos dvasininkai ir pasauliečiai (t. p. ir imperatorius) turį tik aklamacijos teisę. Imperatorius prarado galimybę daryti įtaką popiežiaus politikai.
Siekdamas užsitikrinti normanų kunigaikščių paramą sudarė sąjungą su normanais. Robertui Gviskarui (Robert Guiscard) perdavė Apulijos, Kalabrijos bei Sicilijos žemes, o Aversos grafui Ričardui – Kapujos kunigaikštiją. Už tai normanai įsipareigojo ginti Romą ir garantuoti popiežiaus rinkimų laisvę.
Skaistis (Trakų r.)
left|120px
Skaistis  arba Žydiškių ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 2 km į šiaurės rytus nuo Trakų. Ilgis pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi 3,1 km, plotis iki 2,3 km. Altitudė 148,8 m. Gylis siekia 32 m. Krantai statūs, aukšti. Kranto linija labai vingiuota. Ežere yra 9 miškingos salos (0,85 ha, 0,66 ha, 0,54 ha, 0,41 ha, 0,39 ha, 0,28 ha, 0,18 ha, 0,1 ha ir 0,04 ha), kurių bendras plotas 3,45 ha. Iš pietų prieina Varnikų miškas, šiaurės rytiniai krantai taip pat miškingi. Šiaurės vakarinėje ir rytinėje pakrantėse daugiausia plyti pievos.
Pietvakarinėje dalyje Skaistis 160 m pločio sąsiauriu jungiasi su Galvės ežeru. Šiaurėje įteka upokšniai iš Birvos, Epušės ežerų, rytuose išteka B-1 upelis link Balčio ežero (Moluvenės baseinas).
Skaistis patenka į Trakų istorinį nacionalinį parką. Prie jo įsikūrę Žydiškių, Kariotiškių, Raudonės II, Varnikų kaimai, Užutrakio dvaro parkas (Trakų miesto ribose). Veikia 5 kaimo turizmo sodybos. Pietinėje pakrantėje yra įrengta stovyklavietė.
Maninkiai
Maninkiai (arba malinkiai) – etninė grupė Vakarų Afrikoje (istoriniuose Vakarų Sudano ir Senegambijos regionuose), šiuo metu gyvenanti šiaurės rytų Gvinėjoje, pietvakariniame Malyje, rytų Senegale ir šiauriniame Dramblio Kaulo Krante. Jie priskiriami didesnei mandingų tautų grupei ir yra pati gausiausia mandingų tauta.
Maninkių gyvenamas regionas istoriškai vadinamas Manden (pietvakariniame Malyje ir šiaurės rytų Gvinėjoje) ir yra visų mandingų protėvynė.
Maninkiai kalba giminingomis maninkių kalbomis, kurios sudaro dalį mande kalbų ir priklauso mandingų kalboms.
Terminas mandingai neretai painiojamas su panašiu terminu mandingai (didesnė kalbinė grupė, kuriai priklauso maninkiai), kas neretai sukelia problemų statistikoje.
Malio imperija
Maninkiai yra senieji Manden regiono gyventojai, kurie nuo VIII a. patyrė kultūrinę įtaką iš Vagadu imperijos šiaurėje. Iki XIII a. jie konsolidavo valdžią, sukurdami savo valstybes.. Visų mandingų atsiradimas siejamas su Malio imperija. Jų etninė grupė konsolidavosi iki XIII a., ir maninkiai sukūrė daug vietinių valstybėlių, susijungusių į bendrą konfederaciją.
XIII a. maninkių protėviai sukūrė Malio imperiją, kuri valdė milžiniškas teritorijas Vakarų Sahelyje ir Senegambijoje. Per Malio imperijos klestėjimą XIII–XVI a. atskiros maninkių grupės išplito didžiuliame areale, asimiliuodami senąsias tautas ir duodami pradžią kitoms mandingų etninėms grupėms.
Maninkių susiformavimas
thumb|200px|Malio imperijos likučiai 1625 m. Tikroji maninkių, kaip atskiros mandingų grupės, konsolidacija vyko jau poimperiniame Malyje, kuomet Malio imperija susitraukė iki dabartinių maninkių gyvenamų teritorijų. Tai politiškai izoliavo vietos mandingus nuo kitų giminingų grupių. Nors jų valstybė buvo kontroliuojama Songajaus, Manden regionas niekada iki galo nebuvo okupuotas: maninkiai išlaikė savo valdžią, nors sostinė buvo perkelta iš Niani į Kangabą. Jų valstybė suskilo į tris dalis: šiaurinę (kontroliuojamą Kangabos), centrinę (Džoma, kontroliuojamą iš Sigiri) ir pietvakarinę (Hamana, kontroliuojamą iš Kurusa). Šių valstybių valdovai titulavosi mansa ir kariavo tarpusavyje.
1645 m. šiaurėje užaugusi Bamana imperija nukariavo šiaurinę dalį, o 1670 m. sudegino Niani. Tai sužlugdė maninkių valstybingumą ir pradėjo „tamsųjį laikotarpį“, kuris tęsėsi iki XIX a. 1870–1898 m. didelę dalį maninkių gyvenamo regiono užvaldė Vasulu imperija.
XIX a. pabaigoje maninkių gyvenamas žemes ėmė kontroliuoti Prancūzija, kuri čia suformavo Prancūzijos Vakarų Afriką. Joje buvo suformuoti administraciniai vienetai (Prancūzijos Gvinėja, Prancūzijos Sudanas, Senegalas, Dramblio Kaulo Krantas), kurie, iškovojus nepriklausomybę, padalino etnines maninkių sritis tarp keturių valstybių.
Lingvistinė ir kultūrinė įvairovė
Nepaisant bendros tapatybės ir įvardijimo, maninkiai kalba keliomis artimomis maninkių kalbomis (ar dialektais), pagal ką išskiriamos jų etninės sub-grupės. Tačiau tiksli klasifikacija nėra nusistovėjusi dėl nepakankamų lingvistinių tyrimų ir dėl to, kad nėra aiškių ribų tarp gausių dialektų. Ethnologue išskiriamos maninkių kalbos yra šios:
Išnašos
Malinké
Jurgis Rimkevičius
Jurgis Rimkevičius (1914 m. liepos 30 d. Jelizavetpolyje (dab. Giandža, Azerbaidžanas) – 2003 m. rugsėjo 8 d. Kaune) – klasikinės gitaros pedagogas, kompozitorius, Lietuvos klasikinės gitaros mokyklos įkūrėjas.
Biografija
Gimė lietuvio geležinkeliečio šeimoje. Netrukus šeima persikėlė gyventi į Tiflisą (Gruzija), o 1921 m. atvyko į tėvo gimtąjį kraštą – Lietuvą. Šiauliuose Jurgis įgijo pradinį mokslą. Būdamas dešimties pradėjo skambinti gitara. Pirmąsias gitaros pamokas gavo iš savo motinos, nuo 12 metų šio meno toliau mokėsi pas Balį Stasiulaitį, Sankt Peterburgo muzikos mokyklos auklėtinį.
1933 m., atvažiavęs į Kauną, mokėsi suaugusiųjų gimnazijos 5-oje klasėje. Dirbo Vailokaičių metalo fabrike Šančiuose šaltkalviu. Čia subūrė mandolinų-gitarų orkestrą, su kuriuo koncertuodavo gamyklose, mokyklose ir Radiofone. Natų leidėjas E. Cirinskis padėjo užsidirbti aranžuojant lietuvių liaudies dainas. Jam patarus, 1940 m. J. Rimkevičius įstojo į Kauno konservatorijos Emeriko Gailevičiaus kontraboso klasę, kartu pradėjo pedagoginį darbą įvairiose mokyklose.
1947 m., baigęs kontraboso studijas, grojo Vilniaus operos teatro orkestre, be to, Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos technikume dėstė teorines disciplinas ir kontrabosą. Vadovavo Kauno kooperacijos mokyklos bei technikumo, Politechnikumo ir Karininkų namų mandolinų-gitarų orkestrams. Profsąjungų kultūros rūmuose ir Vytauto parke vedė klasikinės gitaros grojimo kursus. Besitobulindamas Maskvos konservatorijoje susidomėjo gitara. 1954 m. grįžęs iš stažuotės J. Gruodžio muzikos mokykloje dėstė teorines disciplinas bei kontrabosą. Be tiesioginio darbo vadovavo įvairiems klasikinės gitaros kursams, šį instrumentą populiarino žiniasklaidoje. Daugelį metų rinko archyvinę medžiagą apie pirmąjį Europos gitaristą M. Sokolovskį, gyvenusį Lietuvoje. J. Rimkevičiaus straipsniai apie gitaros galimybes buvo spausdinami Lietuvos ir užsienio spaudoje.
Bulgarijos futbolo varžybos 1952 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1952 m.
Kukurūzų sirupas
thumb|200px|Kukurūzų sirupas thumb|200px|Geležinkelio cisterna su kukurūzų sirupu.
Kukurūzų sirupas  – sirupas, gaminamas hidrolizuojant kukurūzų krakmolo skiedinį.
Kartais jis vadinamas gliukozės sirupu, tačiau tai nėra tikslu, kadangi gliukozės sirupas gali būti pagamintas iš bet kokių krakmolingų augalų (nors dažniausiai gaminamas būtent iš kukurūzų). Gliukozės kukurūzų sirupas ilgą laiką JAV buvo pagrindinis saldiklis, kol nepaplito daugiafruktozis kukurūzų sirupas. Šis sirupas gaminamas fermentiškai dalį gliukozės paverčiant į fruktozę. Šis sirupas yra saldesnis ir tirpesnis.
Pradžioje kukurūzų sirupą gamindavo skiesdami kukurūzų krakmolą skiesta druskos rūgštimi ir kaitindami gautą skiedinį dideliame slėgyje.
Dabar kukurūzų sirupo gamyboje naudojamos dvi fermentinės reakcijos:
Dėl cukranendrių cukraus kvotų apribojimų JAV išaugo cukraus kainos, todėl JAV viduje gaminamas kukurūzų sirupas yra pigus cukraus pakaitalas JAV maisto pramonėje, leidžiantis atpiginti maisto produktus.
Vartojimas
Kukurūzų sirupas maisto pramonėje naudojamas kaip tirštiklis, saldiklis, drėkiklis (kad maistas ilgiau liktų drėgnas ir šviežias). Jis švelnina gaminių tekstūrą, didina tūrį, apsaugo nuo kristalizacijos ir stiprina gardį.
Zboniškė
Zboniškė – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujo Strūnaičio.
Akigava
Gyvenvietė buvo įkurta 1955 m. kaip Akitos miestelis, sujungus Higašiakiru, Nišiakiru ir Tasajų. 1972 m. jam buvo suteiktas Miesto statusas.
Miestas panaikintas 1995 m. rugsėjo 1 d. jį ir Icukaičio miestelį sujungus į Akiruno miestą.
Vygriai (ežeras)
250px|thumb|Vygrių vienuolyno vaizdas iš ežero Vygriai, Vingriai, Vingiai  – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Vygrių nacionaliniame parke. Šalia ežero yra šie kaimai: Brizgelis, Burdiniškės, Cimochovizna, Červoni Palivarkas, Červoni Kžyžas, Gavrichų Rūda, Krušnikas, Magdalenovas, Mikolajevas, Rosochati Rugas, Stari Palivarkas, Tartakas, Vygriai, Zakontai.
Geografija ir gamta
250px|thumb|left|Vygrių ežeras Ežeras yra tarp Sūduvos aukštumos ir Augustavo lygumos. Vakaruose, rytuose ir pietuose ežeras ribojasi su Augustavo giria, kuri tęsiasi iki pat Druskininkų ir Gardino miestų. Ežero forma primena S raidę, todėl ir ežeras anksčiau vadinosi Vingriai (Wingry), pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžio Vingris, kas lietuviškai reikštų Vingis. 1418 m. ežero pavadinimą pirmą kartą paminėjo kronikininkas Janas Dlugošas. Ežero kranto ilgis apie 60 km, krantai vidutinio statumo apaugę spygliuočių miškais. Ežere yra daug pusiasalių, iš kurių ilgiausias apie 4 km – Aukštasis Vangelis. Taip pat Dvišakio Rago (Rosochaty Róg) ir Vienuolyno (Klasztorny). Ežere yra 19 salų, kurių bendras plotas apie 70 ha. Vienuolyno pusiasalyje įsikūręs Vygrių kaimas, kuriame yra kamendulų vienuolynas. Šiame vienuolyne 1999 m. trumpam buvo apsistojęs popiežius Jonas Paulius II. Per sąsiaurius, upes ir upelius ežeras jungiasi su 16 aplinkinių ežerų. Per ežerą teka Juodosios Ančios upė. Šiaurinėje ežero dalyje teka Vėtrėlaužos upė, kurioje gyvena nemažai bebrų. Anksčiau ežeras priklausė Pravygrių ežerų grupei, kurią dabar sudaro atskiri ežerai: Ilgiai (Długie), Dumbliai (Muliczne), Apvalusis (Okrągłe) ir Karšis (Leszczewek). Ežere veisiasi nemažai sykų ir seliavų žuvų rūšių bei giliai dugne gyvenančių vėžiagyvių: Pallasiola ir Mysis. Ežero litoralė daugelyje vietų išlaikė savo savitumą ir yra nepaliesta žmogaus. Pakrantėse augančiose nendrėse ir kitose pakrančių vietovėse gyvena apie 140 paukščių rūšių, iš kurių apie 30 yra vandenų ir šlapžemių paukščiai. Ežere stengiamasi išsaugoti sparčiai nykstančius ežerinius upėtakius ir paprastuosius šamus. Vygriai yra vienas iš dviejų Lenkijoje esančių ežerų kuriuose neršia sykai. Kitas yra Lenkijos vakaruose esantis Miedvės ežeras prie Starogrado miesto. Siekiant išsaugoti įvairias augalų ir gyvūnų rūšis ežere kartais vykdoma Biomanipuliacija, kai yra specialiai ribojamas dumblių žydėjimas, sodinami augalai ar veisiami gyvūnai, kaip, pvz., lydekos. 1975 m. ežeras buvo įtrauktas į pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos saugomų objektų sąrašą. 1998 m. ši organizacija suteikė finansavimą ir vykdė lobizmą ežero gamtos apsaugai užtikrinti.
thumb|center|600px|Vygrių ežero panorama
Lieknoji viksva
Lieknoji viksva, arba grakščioji viksva (Carex acuta) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalas. Savaime paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės ir Vakarų Azijoje, taip pat ir Lietuvoje.
Ekologija
thumb|left|210px|Iliustracija iš Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885) Auga žemapelkėse, raistuose, grioviuose, upių ir ežerų pakrantėse, šlapiose pievose. Mėgsta augti saulėtose ar su šiek tiek šešėlio vietose, drėgname, turtingame, karbonatingame priemolio ir molio dirvožemyje ar sekliame vandenyje.
Lieknąsias viksvas ėda vandens graužikai: pelėnai, ondatros.
Biologija
Tai daugiametis, 30-150 cm aukščio retakeris žolinis augalas. Turi šakotus, šliaužiančius šakniastiebius. Šaknys gali siekti 1 m gylį. Stiebas status, su trimis briaunomis, iki 3 mm storio, visas labai šiurkštus. Apatinės makštys šviesiai rudos. Lapai plokšti, išlinkę, iki 20 cm ilgio, 0,3-1 cm pločio, aštriais kraštais. Apatinė lapų pusė mėlynai pilka, o viršutinė – blizgi, tamsiai žalia.
Žiedynkotis su trimis briaunomis, šiurkštus, tvirtas. Žiedynlapis ilgesnis už visą žiedyną. Žiedynas 10-30 cm ilgio, jo viršūnėje 2-4 siauros, stačios, tik su kuokeliniais žiedais varputės. Žemiau jų 3-5 nusvirusios, 2-8 cm ilgio ir 4-8 mm pločio, juodai žalios, tik su piesteliniais žiedais varputės. Pažiedės siauros, smailios, juosvos ar rusvos. Piestelės dvi.
Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Vaisius – rudas, 2-3 mm ilgio ir 1,5-2 mm pločio riešutėlis. Maišeliai žali, kiek suploti, iki 3 mm ilgio. Sėklos išlieka gyvybingos iki 5 metų. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais.
Revazas Inanišvilis
Revazas Inanišvilis – 1926 m. gruodžio 20 d. Chašmi, Sagaredžo rajonas, Gruzija – 1991 m. gruodžio 26 d. Tbilisis) – gruzinų rašytojas, scenaristas.
Biografija
1956 m. baigė Tbilisio universiteto Filologijos fakultetą. Nuo 1966 m. dirbo kino studijoje „Gruzija-film“.
Kūryba
Lyrinių novelių rinkiniams būdingas subtilus psichologizmas, gyvenamojo meto problemų vaizdavimas, realistinis stilius. Sukūrė scenarijų kino filmams, knygų vaikams.
Atribucijos teorija
Atribucijos teorija – socialinės psichologijos teorija, išvystyta šios disciplinos atstovų Fritz Heider, Harold Kelley, Edward E. Jones ir Lee Ross. Teorija nagrinėja, kaip žmonės paaiškina savo ir kitų asmenų elgesį, kokias priežastis priskiria atitinkamiems įvykiams, reiškiniams, kokią įtaką šios suvokimo pozicijos turi veiklos organizavimui ir kokie veiksniai apsprendžia atribucijos pobūdį.
Pagal atribucijos teoriją, yra du priežasčių atribucijos (priskyrimo) tipai:
Žvaigždutė (Argentina)
Žvaigždutė – pirmasis Argentinos lietuvių laikraštis, leistas 1917 m. Buenos Airėse.
Redaktorius Ignas Padvalskis.
La Angostura
La Angosturos tvenkinys arba El Moljaro ežeras yra Argentinoje, Tukumano provincijoje, Tafi slėnyje, ant Sosos upės (Sali intakas). Užtvanka yra šalia El Mollar gyvenvietės.
Škotijos futbolo varžybos 1896–1897 m.
Škotijos futbolo varžybos 1896–1897 m.
Antanas Vaitkevičius
Antanas Vaitkevičius (1905 m. gruodžio 10 d., Kerbušiai, Panevėžio rajonas – 1968 m. liepos 2 d., Vilnius) – Lietuvos mokslininkas, zoologas, mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą, įgijo biologo – zoologo specialybę. 1929–1940 m. dirbo to paties universiteto zoologijos ir lyginamosios anatomijos katedroje preparatoriumi, laborantu. Padėjo rengti ekspozicijas ir tuometiniam Gamtos muziejui. Karo metu ir pokariu – 1940–1957 m. – mokytojavo Panevėžio mokyklose. Po to trejus metus, iki 1960 m. buvo Vilniaus pedagoginio instituto Zoologijos katedros vyriausiuoju dėstytoju, kartu dėstė ir Vilniaus universitete. 1958 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto taryboje apgynė mokslų kandidato disertaciją "Paukščių migracija Kuršių marių rajone". Vėliau, dar trejus metus, iki 1963 m. buvo LMA Zoologijos ir parazitologijos instituto Stuburinių zoologijos sektoriaus vadovas. Nuo 1963 m. dėstė tuometiniame Vilniaus pedagoginiame institute. 1965 m. Vaitkevičiui suteiktas docento, o 1966 m. – profesoriaus pedagoginis mokslo vardas. Tais pačiais metais pateikė gynimui biologijos mokslų daktaro disertaciją "Vakarų Palearktikos paukščių migracijos susidarymo priežastys ir jos savitumui", kuri liko neapginta.
Mokslinė veikla
Tyrė paukščius ir jų migraciją, organizavo jų tyrimus. Buvo gamtininkų ir ornitologų draugijų narys. Buvo Pabaltijo komisijos paukščių migracijai, Pabaltijo zoologinės komisijos narys, problemos "Gyvūnijos formavimosi dėsningumų ir jos rekonstrukcijos Lietuvos TSR" koordinacinės tarybos pirmininkas, Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakulteto, Zoologijos ir parazitologijos instituto mokslinių tarybų narys.
Publikacijos
Paskelbė apžvalginį darbą "Paukščių migracija: pagal žiedavimo Lietuvoje 1929–1959 m. duomenis" (1965 m., kartu su V.Skuodžiu), keliasdešimt mokslinių ir pažintinių straipsnių, brošiūrų.
Baravykynė (Ukmergė)
Baravykynė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Želvos.
Radziševo Starė
Radziševo Starė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į rytus nuo Cechanoveco, apie 29 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 63 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Sienicos upė. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 78 gyventojai, iš kurių 35 vyrai ir 43 moterys, 77 lenkai ir 1 gudas.
Lėliai
Lėliais vadinami kaimai:
Icukaičis (Tokijas)
1990 m. čia gyveno 21,5 tūkst. gyventojų.
Icukaičis iki 1879 m., kai gavo miestelio statusą buvo senovinis kaimas.
1995 m. rugsėjo 1 d. miestelis kartu su Akigavos miestu buvo sujungtas į Akiruno miestą.
Zborčizna
Zborčizna – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šiluvos.
Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika
Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika (VULR; ) – 1918–1919 m. egzistavusi nepriklausoma valstybė, susikūrusi Austrijos-Vengrijos sudėtyje buvusioje Galicijoje, daugiausia ukrainiečių gyvenamose žemėse. Paskelbta 1918 m. spalio 19 d. respublika nustojo egzistuoti 1923 m. kovo 14 d. Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos vadovu buvo Jevhenas Petruškevičius (Євген Омелянович Петрушевич).
Istorija
1918 m. prasidėjo VULR karas su Lenkija, kuri siekė užimti Galiciją. Nepaisant karo VULR pavyko įsitvirtinti rytinėje Galicijos dalyje.
thumb|left|100px|1918 m. išleistas VULR pašto ženklas
1918 m. gruodžio 1 d. Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos Valstybės Sekretoriatas sudarė su Ukrainos Ukrainos Liaudies Respublika preliminarų susitarimą dėl ukrainiečių valstybių susivienijimo. 1919 m. VULR susivienijo su ULR. Sutartį VULR Taryba patvirtino 1919 m. sausio 3 d., o Ukrainos Liaudies Respublikos Direktorija - 1919 m. sausio 22 d., kai sutartis dėl susivienijimo buvo oficialiai paskelbta. Nuo to laiko Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika tapo Ukrainos Liaudies Respublikos Vakarų provincija. Sąjunga iki galo nebuvo įgyvendinta - Vakarų Ukrainos valstybinės įstaigos veikė nepriklausomai.
Vykstant Sovietų-Lenkijos karui 1919-1921 m. ir Vengrijos-Rumunijos karui 1919 m., lenkų ir rumunų valdžia, remiama prancūzų misijų, vadovaujamų Faury ir Berthelot, baiminosi, kad Sovietų Rusija ir bolševikinė Vengrija gali sujungti savo pajėgas per Pokutją ir Užkarpatę. Generolo Jakobo Zadiko ir Nikolajės Petalos 8-oji Rumunijos divizija ir generolo Kraličeko 4-oji Lenkijos divizija užėmė Pokutją, nors deklaravo, kad jų "intervencija nėra nukreipta prieš ukrainiečius ir jų atstovus, o jų turtas, saugumas ir institucijos bei jų veikimas bu gerbiamas". Nepaisant to po Raudonosios Armijos ir rumunų atsitraukimo lenkai likvidavo trumpai gyvavusią Vakarų Ukrainos Liaudies Respubliką.
1919 m. liepos mėn. Lenkija užėmė Lvovo ir Voluinės žemes atiteko lenkams. Užkarpatė atiteko Čekoslovakijai, Bukovina – Rumunijai. J.Petruševičiaus vyriausybė pasitraukė į Vieną, o Ukrainos Liaudies Respublika sudarė sutartį su Lenkija, kuria pripažino Vakarų Ukrainą Lenkijos dalimi.
Gyventojai
Teritorijoje, į kurią pretendavo Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika su sostine Lvove - Rytų Galicijoje, Užkarpatėje ir Bukovinoje, gyveno 5,4 mln. gyventojų. Tarp jų buvo apie 60% ukrainiečių, 25% lenkų, 12% daugiausia jidiš kalbančiųjų žydų, taip pat vokiečiai, vengrai, čigonai.
Nuorodos
[https://chtyvo.org.ua/authors/Avtorskyi_kolektyv/Zakhidno-Ukrainska_Narodna_Respublika_1918-1923_Entsyklopediia_Tom_2_Z-O.pdf Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 2]: З–О. Івано-Франківськ : Манускрипт-Львів, 2019. 832 с.
[https://chtyvo.org.ua/authors/Avtorskyi_kolektyv/Zakhidno-Ukrainska_Narodna_Respublika_1918-1923_Entsyklopediia_Tom_3_P-S.pdf Західно-Українська Народна Республіка 1918-1923. Енциклопедія. Т. 3]: П – С. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2020.576 с.
Mažionys
Mažionimis vadinami kaimai:
Spindžius
left|120px
Spindžius – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 9 km į rytus nuo Aukštadvario, Aukštadvario regioninio parko teritorijoje. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 2,73 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 127,3 m. Giliausia ežero vieta (24 m) yra rytuose. Spindžius – tai vienas iš žaliųjų ežerų, dėl jame gyvenančių dumblių saulės šviesoje vanduo įgauna ryškiai žalią atspalvį, nors kartais būna visiškai skaidrus. Ežeras apsuptas Spindžiaus miško, krantai statūs, kai kur šaltiniuoti, vietomis pelkėti. Dugno reljefas gana monotoniškas. Kranto linija labai vingiuota. Yra du siauri ilgi pusiasaliai ir salelė (0,03 ha). Atabradas labai siauras, jame vyrauja nendrės ir meldai.
Spindžiaus ežere gyvena kuojos, raudės, karšiai, plakiai, gružliai, saulažuvės, aukšlės, lydekos, ešeriai, pūgžliai, šamai, seliavos bei ežeriniai sykai.
Iš Spindžiuko ežero į Spindžių įteka ir iš jo išteka Strėvos upė. Ežero rytinėje pakrantėje įsikūręs bendravardis Spindžiaus kaimas, kuriame augo saugoma Špokų vinkšna. Šalia Spindžiaus yra Spindžiuko bei Drabužaičio ežerai. Vakarine pakrante eina kelias Nr.4740 (Drabužninkai – Karaliūnai – Bičiūnai).
Zdoniškiai
Zdoniškiais vadinamos gyvenvietės:
Tinklelis
thumb|Tinklelio žvaigždynas
Tinklelis (Reticulum, Ret) – 84-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille, kartu su kitais mokslinių prietaisų pavadinimais. Žvaigždyne nėra itin ryškių žvaigždžių.
Ylava
Ylava (Yluva), arba Ilava vadinama:
Kvietiniai
Kvietiniai – kaimas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Gargždų, prie kelio ir Minijos upės. Kvietinių seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, mokykla-darželis, kultūros namai. Kultūros objektai:
Kasinėjimų vieta netoli Minijos|left|thumb
Geografija
Kaimas išsidėstęs Minijos dešiniojo kranto aukštumoje, 0,65 km į šiaurę nuo magistralės. Ribojasi su Gribžiniais, Antkalniu, Rudaičiais, Gerduvėnais, Saulažoliais, Smilgynais. Per Kvietinius teka Galupalis (Gargždupio dešinysis intakas), vakarine dalimi praeina kelias. Iš rytų prieina Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinis.