cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manko Kapakas
Virakoča legenda
Šioje legendoje pasakojama, jog Manko Kapakas buvo Virakočos sūnus. Jis, jo broliai (Ayar Caca, Ayar Cacho ir Ayar Puti) ir seserys (Mama Ocllo, Mama Huaco, Mama Raua ir Mama Cura) gyveno netoli Kusko. Ši legenda taip pat pasakoja apie auksinę lazdą, kurią Manko Kapakui davė jo tėvas.
Nors yra daug skirtingų pasakojimų, tačiau kai kurios versijos teigia, jog Manko Kapakas pavydžiai išdavė vyresniuosius brolius, juos nužudė ir tapo Kusko valdovu.
Manko Kapako gyvenimas
Kusko karalystę Manko Kapakas valdė apie 20–40 metų, išleido įstatymų rinkinį ir uždraudė žmonių aukojimą. Vienas iš įstatymų draudė vesti savo seserį, tačiau jis negaliojo kilmingiesiems. Todėl Manko Kapakas vedė savo seserį Mama Ocllo ir susilaukė sūnaus Sinchi Roca, kuris tapo Manko Kapakos įpėdiniu. Manoma, jog Manko Kapakas valdė iki 1130m., tačiau kai kurie istorikai jo mirtį datuoja 1107 m.
Austrijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Austrijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Latvijos liaudies frontas
Latvijos liaudies frontas buvo Latvijos politinė organizacija, egzistavusi nuo 1988 m. iki 1993 m. ir įnešusi esminį indėlį Latvijai iškovojant nepriklausomybę nuo TSRS. Organizacija analogiška Estijos liaudies frontui ir Sąjūdžiui.
Organizacija 1989–1992 m. latvių ir rusų kalbomis leido laikraštį Atmoda („Atgimimas“).
Ištakos
Pasinaudodami režimo atšilimu Gorbačiovo valdymo metais, latviai aktyvizmo ėmėsi dar 1986 m., kai latviai reikalavo sustabdyti ketvirtosios hidroelektrinės Dauguvos užtvankos statybą šalia Daugpilio. Šis judėjimas įkvėpė įkurti Aplinkos apsaugos klubą, kuris aplinkosauginiuose protestuose matė platesnį pasipriešinimą sovietinei valdžiai. Pirmieji Helsinkio grupės organizuoti mažo masto protestai buvo numalšinti sovietinės valdžios Latvijoje. Proveržis įvyko 1988 m. vasarą. Tada daug žinomų latvių viešai išreiškė paramą platesnės autonomijos siekiams, laikraščiuose imtos aptarinėti iki tol draustos temos, susijusios su šalies istorija (pvz., Latvijos okupacija), leista viešai naudoti Latvijos vėliavą.
Liaudies fronto įkūrimas
Prasidėjęs tautinis atgimimas sudarė sąlygas rastis įvairioms organizacijoms, rėmusioms Latvijos autonomiją ar net visišką nepriklausomybę. Tarp jų LLF buvo didžiausia. Organizacija įkurta 1988 m. spalio 9 d. ir pradžioje siekė plačios autonomijos, tačiau apie visišką nepriklausomybę neužsimindavo. Liaudies frontą rėmė Latvijos TSR vadovybės nuosaikusis sparnas, tame tarpe Anatolijs Gorbunovs.
Liaudies fronto narystė išaugo iki 250 000 narių, organizacija siekė suburti Latvijos autonomijos ar nepriklausomybės siekiančias jėgas. Kadangi tuo metu 48 % Latvijos gyventojų sudarė ne etniniai latviai, Liaudies Frontas siekė pritraukti ir tautines mažumas, pvz., remdami siūlymus tautinių mažumų mokyklose dėstyti mažumų gimtąja kalba, o ne latvių ar rusų. Tuo pat metu Liaudies frontas bendradarbiavo su judėjimais, be išlygų siekusiais nepriklausomybės.
Galop ir Liaudies fronto gretose nepriklausomybininkų platforma nustelbė autonomininkus. 1989 m. gegužės 31 d. LLF paskelbė, kad TSRS vyriausybė neparodė reikiamo palankumo Latvijos autonomijos idėjai, todėl nepriklausoma Latvija tapo vieninteliu pasirinkimu. 1989 m. rugpjūčio 23 d. kartu su Sąjūdžiu ir Estijos liaudies frontu organizavo Baltijos kelio grandinę. 1989 ir 1990 m. įvyko pirmieji laisvi rinkimai nuo Karlio Ulmanio perversmo 1934 m. Reikšmingiausiais tapo rinkimai į Latvijos TSR Aukščiausiąją Tarybą 1990 m. kovo 18 d., kuriuose už nepriklausomybę pasisakantis blokas, vedamas Liaudies fronto, iškovojo 138 vietas iš 201, taip įgaudamas dviejų trečdalių daugumą, reikalingą Konstitucijai pakeisti.
Liaudies fronto vadovavimas
Po 1990 m. rinkimų Liaudies Frontas tapo valdančiąja partija Latvijoje. 1990 m. gegužės 4 d., 138 deputatams balsavus už ir 1 susilaikius, Aukščiausioji Taryba priėmė nutarimą, kuriuo paskelbtas Latvijos Respublikos nepriklausomybės atkūrimas. Liaudies fronto vadovas Dainis Īvāns tapo parlamento pirmininku, o Ivars Godmanis - ministru pirmininku. Nepriklausomybę atkūrusios Latvijos pirmojoje vyriausybėje daug svarbių postų užėmė LLF atstovai.
1990 m. gegužis–1991 m. rugpjūtis Latvijai, kaip ir Lietuvai buvo labai neramus. Nepriklausomybės nepripažino TSRS, buvo baiminamasi karinės jėgos panaudojimo prieš jauną valstybę. 1991 m. sausio 13 d. neapsieita be kraujo praliejimo – nuo sovietinių tankų gindami parlamentą žuvo 2 latvių policininkai ir 4 civiliai, buvo statomos barikados, kuriami laužai, giedamos giesmės.
Latvijos nepriklausomybė galop kitų šalių imta pripažinti žlugus 1991 m. pučui Maskvoje. Nors LLF pavyko pasiekti svarbiausią savo tikslą, perėjimas iš planinės į rinkos ekonomiką buvo skausmingas kaip ir kitose buvusiose sovietinėse respublikose. 1990–1993 m. BVP Latvijoje susitraukė perpus, tai turėjo didelės įtakos premjero Guodmanio populiarumui. Daug buvusių narių paliko Liaudies frontą ir įkūrė kitas partijas. 1993 m. birželį vykusiuose rinkimuose judėjimas surinko vos 2,62 % rinkėjų balsų ir į Saeimą nepateko.
Judėjimas išformuotas 1999 m. spalio 9 d., kai 9-ojo kongreso metu priimtas sprendimas Latvijos liaudies frontą likviduoti.
JK Maag Tartu
Tartu „Maag“ – buvęs Estijos futbolo klubas iš Tartu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1987 m.
2007 m. pradžioje klubas susijungė su JK Tammeka Tartu, tokiu būdu buvo suformuotas naujas Tartu JK Maag Tammeka klubas.
Niukaslas
Niukaslas gali reikšti:
Alksninės Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Alksninės Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Alksninės kaime, 6 km į pietryčius nuo Bartninkų. Aptarnauja ir prižiūri Bartninkų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus parapijos klebonas.
Istorija
Vilkaviškio klebonas Juozapas Zenkovičius savo Vilkabalių dvaro laukuose 1859 m. pastatė mūrinę giminės laidojimo koplyčią. Prie jos 1920 m. įkurta parapija pavadinta Alksnine. Pirmojo jos klebono Leono Seniūno rūpesčiu pastatyti klebonijos trobesiai. Klebonas Povilas Jakulevičius po 1938 m. prie koplyčios pastatė bažnyčią (archit. A. Kudoko projektas ). Pasak Bartninkų klebono Alvydo Dvarecko, bažnyčia pastatyta karo metais nacių okupacinės administracijos raginimu, panaudojant po mūšių likusį statybinį laužą.
Bažnyčią po II pasaulinio karo suremontavo klebonas Bronius Antanaitis.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė. Išskirtinės architektūros statinys, be modernistinio frontono, turi neogotikos ir neobaroko bruožų. Ji stačiakampio plano, su trisiene apside, bebokštė. Kaip ir kituose S. Kudoko projektuose, kartojasi panašus „kudokiškas“ įėjimą remiančių kolonų motyvas. Interjere susitinka daugelio architektūrinių stilių įtaka.
Šv. Teresė Avilietė
Šventoji Teresė iš Avilos (Teresa nuo Jėzaus, Didžioji Teresa, Ispanijos Teresa, Teresa Sančės de Cepeda y Ahumada, 1515 m. kovo 28 d. – 1582 m. spalio 4 d.) – Ispanijos vienuolė ir mistikė, karmeličių nuostatų reformatorė. Kanonizuota 1622 m.
Biografija
Buvo Aviloje gyvenusio Alonso Sančeso de Cepeda trečias vaikas su antrąja žmona Beatriče. Jos šeima kilo iš atsivertusių į katalikybę žydų (maranų), o jos dėdė nuo tėvo pusės atsivertė į krikščionybę 1485 metais.
Nuo jaunystės buvo perpildyta švietimosi idealais dėl tikėjimo. Praradus mamą nuo 1530 m. jos tėvas ją atidavė globoti augustinėms iš Avilijos, kur Teresė nusprendė tapti vienuole. Po metų pablogėjus sveikatai grįžo namo. 1534 m. slapta įstojo į karmeličių vienuolyną Aviloje, 1555 m. po mistinių išgyvenimų nusprendė grąžinti senesnius, griežtesnius karmelitų nuostatus, kurie buvo sušvelninti XIV a. Nežiūrint karmelitų pasipriešinimo, sutikus popiežiui 1562 m. įkūrė pirmą reformuotą sąjungą, nuo 1567 m. bendradarbiavo su Šv. Kryžiaus Jonu toliau vykdant reformas. Atsirado daugiau vienuolynų su reformuotomis regulomis (basosios karmelitės šv. Juozapo pašaukimo), taip pat vyriški Medina del Campo, Malagon, Valladolid, Toledo, Pastrana, Salamanca ir Alba de Tormes. Jos veikla turėjo įtakos religiniam Europos atgimimui ir kontrreformacijos sustiprėjimui.
Šventoji Teresė iš Avilos beatifikuota 1614 m. balandžio 24 d. popiežiaus Pauliaus V, kanonizuota popiežiaus Grigaliaus XV 1622 m. kovo 12 d., o popiežius Paulius VI 1970 m. rugsėjo 27 d. ją paskelbė bažnyčios mokytoja.
Bosnių rašytojas Dževad Karahasan rašė apie mistikę Teresą Avilietę ir Rabiją al-Adaviją dramoje "Nolaupīts angelas" („Sužavėtas angelas“, premjera įvyko 1995 m. ARBOS – Kompanijoje muzikai ir teatrui).
Šventoji Teresė priklauso prie Ispanijos literatūros klasikų. Jos svarbiausi veikalai yra:
Girneliškė
Girneliškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kazokinės.
Nelegalus darbas
Nelegalus darbas – darbas, prieštaraujantis tam tikriems mokesčių, darbo įstatymams. Sutartys paprastai sudaromos žodžiu, atlyginimas išmokamas grynaisiais pinigais („į rankas“, „vokeliais“ ir pan.) arba kaip nors kitaip atsilyginama. Nelegalus darbas laikomas šėšėlinės rinkos reiškiniu. Nelegaliu darbu nelaikoma talka, darbas, atliekamas šeimos nario, partnerio (pvz., namų ūkyje) ir pan., jeigu tokia besitęsiančia veikla nesiekiama pelno. Kitaip tai gali būti ūkinė veikla, kuri daugelyje valstybių yra privaloma registruoti ir yra apmokestinama.
Lietuva
Nelegaliu darbu laikomas darbas:
Darbdaviai ar jų įgalioti asmenys, leidę dirbti nelegalų darbą, atsako įstatymų (pvz., LR ATPK) nustatyta tvarka.
Gastaldas
Gastaldai buvo lombardų karalių, kurių sostas buvo Pavijoje, mokami pareigūnai ir atstovai, todėl gastaldai dažnai konfliktuodavo su hercogais. Lombardų karalystės didikai dažnai siekdavo kuo didesnio savarankiškumo.
IX a. gastaldų pareigos sunyko iki praktiškai vien administracinių. Paskutinį lombardų valdymo šimtmetį pareigybė praktiškai išnyko, išliko tik keliose vietose. Gastaldai ilgiau išsilaikė Pietų Italijoje, kur gastaldo titulas dar IX a. buvo lygus grafo titului.
Apie 1200 m. Uguiccione iš Pizos veikale „Magna derivationes“ mini sąvoką gastradeus (klaidingas žodžio gastaldeus užrašymas) su prasme 'vietinis valdytojas; vietos administratorius'.
Milane gastaldų pareigos išliko bažnytinėje sferoje, kur išsilaikė beveik iki viduramžių pabaigos. Gastaldo pareigos Venecijos laivų statyklose išliko iki Napoleono laikų.
Marco Chiudinelli
Markas Čiudinelis (Marco Chiudinelli, g. 1981 m. rugsėjo 10 d.) – profesionalus Šveicarijos tenisininkas. Jis šiuo metu užima 54 ATP reitingų vietą.
Biografija
Markas užaugo Miunchenšteino priemiestyje, Bazelio srities kantone, netoli Bazelio. Jis lankė mokyklas Miunchenšteine ir Bazelyje.
Šiaurinis laumžirgis
Šiaurinis laumžirgis (Aeshna crenata) yra žirgelių rūšis, įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Ši rūšis randama Baltarusijoje, Rusijoje, Suomijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. Gyvena prie ežerų, pelkėse.
Zyklon
Zyklon – Norvegijos death/black metalo muzikos grupė, savo veiklą galutinai sustabdžiusi 2010 metų sausio 7 dieną. Grupė išleido tris studijinius albumus ir vieną gyvo garso albumą.
Vitaminas D
Šaltiniai
Su maistu gaunamas ergosterolis ir cholesterolis, kurie veikiant ultravioletine šviesa organizme paverčiami vitaminais D2 (ergokalciferoliu) ir D3 (cholekalciferoliu).
Vitamino D yra specialiai praturtintame maiste, pavyzdžiui, piene, taip pat kai kuriuose produktuose natūraliai – riebiose lašišose, silkėse, unguriuose, žuvų taukuose, kiaušinio trynyje.
Savybės
Vitaminas D tirpsta riebaluose, organizme virsta aktyvia forma - 1,25-dihidroksicholekalciferoliu. Pašalinamas lėtai, greičiau pašalinama D3 vitamino forma.
Poveikis
Vitaminas D reguliuoja mineralinių medžiagų (kalcio, fosforo, magnio) apykaitą, reguliuodamas kalcio ir fosforo įsiurbimą žarnyne, padeda šioms medžiagoms išsilaikyti kauluose ir dantyse. Taip pat saugo nuo osteoporozės, greičiau iš organizmo pašalina toksiškai veikiantį šviną.
Poreikis
Vitaminu D pakankamai apsirūpinti užtektų 10 minučių pabūti saulėje, tačiau toliau nuo pusiaujo esančiose vietovėse (ir Lietuvoje) to padaryti dažniausiai nepavyksta, dėl to rekomenduojama vartoti 5 mikrogramus vitamino per dieną papildomai. Nėščioms ir žindančioms vitamino reikia dvigubai daugiau. Taip pat daugiau vitamino reikia sergant kai kuriomis kepenų ir inkstų ligomis, rachito profilaktikai.
Trūkumas
Trūkstant vitamino D, vaikams deformuojasi kaukolė ir stuburas, žandikauliai, sutrinka dantų augimas, atsiranda dėmių dantų emalyje. Suaugusiesiems susilpnėja raumenys, silpnėja imunitetas. Ilgai trūkstant vitamino, suminkštėja kaulai, susergama osteomaliacija.
Perteklius
Vitaminas D kaupiasi organizme, jo perteklius nepašalinamas, todėl nesunku perdozuoti, požymiai – silpnumas, pykinimas, vėmimas, viduriavimas, kalcio nuosėdos organizme, rečiau sutrinka inkstų veikla. Vitamino D perteklius gali skatinti aterosklerozės vystymąsi. Vyresni žmonės, kurių padidėjęs cholesterolio kiekis kraujyje, turėtų vartoti vitaminą D atsargiai.
Piko valanda
thumb|240px|Piko valanda [[Tokijas|Tokijo Šindžuku geležinkelio stotyje]] thumb|240px|Transporto kamštis piko metu [[Maskva|Maskvoje]]
Piko valanda – paros metas, kuomet dideli žmonių srautai suplūsta į gatves, taip sudarydami transporto kamščius ir visiškai užpildydami viešąjį transportą. Paprastai piko valandos susijusios su darbo dienos pradžia ir pabaiga ir paroje būna du kartus: ryte (maždaug 7–9 val.), kai darbuotojai, moksleiviai, studentai išvyksta iš namų į savo darbovietes ir mokymosi vietas, bei pavakare (maždaug 17–18 val.), kuomet iš darboviečių grįžtama namo. Taip pat kiek didesnis eismo suintensyvėjimas būna vidurdienį ir ankstyvą popietę (12–14 val.), kai vykstama pietauti bei baigiasi pamokos mokyklose.
Piko valandomis kylančios spūstys labai priklauso nuo gyventojų skaičiaus mieste, miesto išplanavimo ir eismo srautų valdymo, viešojo transporto sistemos funkcionalumo. Tačiau netgi ir labai išvysčius viešojo transporto ir eismo srautų valdymo technologiją, spūsčių visiškai išvengti neįmanoma. Dalyje miestų problema sprendžiama ribojant, apmokestinant automobilių patekimą į centrinius miesto rajonus ir taip skatinant gyventojus naudotis viešuoju transportu, tačiau nesant gerai išvystytam viešojo transporto sektoriui, tokia politika gali būti mažai veiksminga. Piko valandų spūstys taip pat mažinamos nustatant skirtingą darbo dienos pradžios ir pabaigos laiką skirtingose įstaigose.
Be įprastų piko valandų taip pat pasitaiko kitų reguliarių eismo suintensyvėjimo laikotarpių. Penktadienio popietę ir sekmadienio popietę arba pirmadienio rytą ypač suintensyvėja tarpmiestiniai / užmiestiniai eismo srautai, kai didmiesčių gyventojai vyksta į savo gimtuosius namus mažesnėse gyvenvietėse arba poilsiauti į kurortines vietoves, o vėliau grįžta atgal. Dalyje miestų eismo suintensyvėjimą pirmoje dienos pusėje sukelia prekyba turgavietėse. Nereguliarios piko valandos pasitaiko dėl vykstančių sporto renginių, koncertų, švenčių ir kt.
Lervikas
Lervikas – miestas Šetlando salose, Škotijoje, Jungtinėje Karalystėje. Šetlando salų administracinis centras. Įsikūręs Meinlando salos pietryčiuose, prie siauro sąsiaurio, priešais Bresėjaus salą. Mieste gyvena apie 7,5 tūkst. gyventojų. Tai šiauriausias Jungtinės Karalystės miestas.
Lervikas įkurtas XVII a. Žvejybinis ir keltų uostas. Svarbus naftos skirstymo centras. Svarbiausi miesto pastatai – rotušė, Šarlotės fortas, Klikmino tvirtovė. Yra koledžas.
Ispaninė lūšis
Ispaninė lūšis (Lynx pardinus) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis. Paplitusios Pirėnų pusiasalyje. Šiuo metu ispaninėms lūšims gresia didžiausias pavojus išnykti iš visų kačių rūšių. Manoma, kad 2005 m. jų tebuvo 100−120. . Smulkesni už paprastasias lūšis. Ispaninių lūšių kūno svoris 5–15 kg, kūno ilgis 65–100 cm, aukštis pečių lygyje 60–70 cm.
thumb|250px|left|Ispaninės lūšies paplitimo arealas 1980 m. thumb|250px|left|Ispaninės lūšies paplitimo arealas 2003 m.
Girniškės
Girniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Paberžės.
Debrecenas (Klaipėda)
Debrecenas – Klaipėdos miesto dalis, esanti į pietus nuo centro. Tai tipiška sovietiniais laikas didžiausią plėtrą išgyvenusi Klaipėdos miesto dalis. Debreceno mikrorajonas yra į pietus nuo Pempininkų mikrorajono. Vakaruose ribojasi su Taikos, pietuose – su Statybininkų prospektais, rytuose su Gedminų, o šiaurėje su Debreceno gatvėmis.
Etimologija
thumb|left|Gyvenamieji namai Debrecene
Mikrorajonas pavadintas pagal Debreceno miestą Vengrijoje – tai vienas Klaipėdos miestų-partnerių.
Istorija
Mikrorajonas didžiausią plėtrą išgyveno XX a. 8-9 dešimtmečiais, kai čia buvo pastatyta daugiausiai gyvenamieji blokiniai namai, Klaipėdai plečiantis į pietus. Debreceno projekto autorius – architektas Alfredas Gytis Tiškus, už jį 1978 m. gavęs TSRS architektų sąjungos diplomą.
Doveris
Doveris (arba Duvras, ) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietryčių Anglijoje, Kento grafystėje, Pa de Kalė sąsiaurio pakrantėje, prie Duvro upelio žiočių. Tai didžiausias Didžiosios Britanijos keleivinis uostas (2017 m. pergabenta 11,7 mln. keleivių): keltai plukdo į Diunkerką Prancūzijoje ir į Ostendę Belgijoje. Geležinkelis į Londoną. Vystoma medienos apdirbimo, stiklo, elektrotechnikos, chemijos (dažų), maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo) pramonė, laivų statyba bei remontas, turizmas. Apylinkėse seniau kastos akmens anglys.
Doverio įžymybė – apie 1180 m. virš uosto ant uolos pastatyta normanų pilis su donžonu. Pilies aukštis 27 m, sienų storis 7 m. Taip pat yra romėnų laikų švyturio liekanos, Švč. Mergelės Marijos vienuolynas su bažnyčia (X–XI a.), rotušė (1883 m.), uosto įtvirtinimai (1898–1910 m.). Apylinkėse atsiveria vaizdingi balto kalkakmenio Doverio baltosios uolos.
Istorija
Romėnų laikais dabartinio miesto vietoje pastatyta Dubris Portus tvirtovė. Tai buvo pagrindinė vieta, ties kuria laivai plukdydavo iš žemyno į Britaniją. Iš Doverio nutiestas romėnų kelias į Kenterberį. XII a. čia įtvirtintą uostą ir tvirtovę įsirengė normanai. Doveryje vyksta Šekspyro pjesės „Karalius Lyras“ veiksmas. Per I ir II pasaulinį karą Doveris buvo svarbi jūrų bazė; smarkiai bombarduotas.
Sinajaus kalnas
thumb|250px|Vaizdas nuo Sinajaus kalno
Kanadinė lūšis
Kanadinė lūšis (Lynx canadensis) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis. Daugiausiai gyvena Šiaurės Amerikos miškuose, kurie ribojasi su tundra.
Rusijos imperijos kariuomenė
thumb|Grenadieriai 1762 metaisthumb|Rusijos kavalieristai 1786-1796 metaisthumb|Kazokai Pirmojo pasaulinio karo metuRusijos imperijos kariuomenė – Rusijos imperijos (1721–1917 m.) ginkluotosios pajėgos, sudarytos Rusijos carui Petrui I Šiaurės karo metu reorganizavus Rusijos carystės kariuomenę.
Istorija
Rusijos imperijos kariuomenės užuomazga – jaunojo Petro Aleksejevičiaus 1683 m. kariniams žaidimams Preobražensko kaime iš bendraamžių suformuoti „pramoginiai pulkai“, kuriuose pats Petras tarnavo tik būgnininku. Iš šių pulkų 1687 m. buvo sudarytas leibgvardijos Preobražensko pulkas.
Petrui I apsilankius Europos valstybėse buvo atlikta senosios kariuomenės reorganizacija, iš esmės sukurtas naujas Rusijos karo laivynas, artilerija, reformuota kavalerija. Ši struktūra praktiškai išsilaikė iki 1807–1812 m. karų su Prancūzija. 1874 m. rekrutų prievolė buvo pakeista visuotine karine prievole.
Dar viena kariuomenės valdymo ir struktūrinė reforma buvo atlikta po kariuomenės pralaimėjimų Rusijos–Japonijos kare. Tačiau tai Rusijos imperijos nebeišgelbėjo – 1917 m. Vasario revoliucija panaikino visą imperiją.
Kariuomenės struktūra
Rusijos imperijos kariuomenę sudarė:
Gvardijos korpusas
Būstinė: Sankt Peterburgas, dislokavimo vietos: Carskoje Selo, Peterhofas, Gatčina, Varšuva. Į gvardijos korpuso sudėtį įėjo:
Grenadierių korpusas
Grenadierių korpusą sudarė:
Pėstininkai
Pėstininkų divizijos buvo suskirstytos pagal teritorinį principą į 4 apygardas, kiekvienoje po 13 pėstininkų divizijų, iš viso 208 pulkai.
Šauliai
Šaulių korpusas pradėtas kurti 1883 m. Jį sudarė:
Marksizmas-leninizmas
Marksizmas-leninizmas (bolševizmas) – Vladimiro Lenino suformuotas požiūris į marksizmą. TSKP oficialioji doktrina. Leninas visiškai atskyrė sąvokas „socializmas“ ir „komunizmas“, teigdamas, jog socializmas – tai pirmoji komunizmo fazė. Socializme turi būti demokratinis centralizmas, valstybė ir valdžia, pastarosioms nunykus turi susikurti nevalstybinis komunizmas. Stalino eros metais marksizmas-leninizmas buvo pritaikytas kaip Kominterno ideologinis pagrindas. Susikūrus TSRS, leninizmo filosofija patyrė stagnaciją ir iš esmės daugiau nebesivystė.
Kalininkai
Kalininkai – kaimas Šilutės raj. sav. teritorijoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Šilutės, 3 km į šiaurės vakarus nuo Grabupių; iš vakarų prieina Rudynų, iš šiaurės – Lapynų, iš rytų – Gnybalų miškai. Ribojasi su Grabupių, Gnybalų (abu Šilutės sen.), Rudynų (Saugų sen.) kaimais. Kalininkuose yra dvejos evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą).
Istorija
Kalininkuose 1997 buvo 13 gyventojų (4 ūkiai), tiek pat ūkių buvo ir 2003.
Im Dong-Hyun
Im Dong-Hyun (g. 1986 m. gegužės 12 d.) – Pietų Korėjos šaulys iš lanko. Pasaulio ir olimpinis čempionas bei rekordininkas.
2004 m. vasaros olimpinės žaidynės
2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Im Dong-Hyun pirmą kartą tapo olimpiečiu. Atrankinėse varžybose sportininkas buvo pirmas (687 taškai), bet vėliau ketvirtfinalyje nusileidęs vos vienu tašku pralaimėjo sidabro medalininkui iš Japonijos Hiroshi Yamamoto. Komandinėse varžybose šaulys laimėjo aukso medalį.
2008 m. vasaros olimpinės žaidynės
2008 m. vasaros olimpinių žaidynių šaudymo iš lanko varžybų atrankoje Im Dong-Hyun užėmė tik aštuntą vietą. Vėliau šešioliktfinalyje pralaimėjo amerikiečiui Vic Wunderle. Komandinėse varžybose šaulys laimėjo aukso medalį.
2012 m. vasaros olimpinės žaidynės
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šaudymo iš lanko varžybų atrankiniame raunde pasiekė naują pasaulio rekordą individualioje rungtyje (699 taškai) bei kartu su Pietų Korėjos rinktine pagerino pasaulio komandinį rekordą (2087 taškai).
Sofistai
Sofistais ( 'meistras, išminčius') senovės Graikijoje plačiąja prasme buvo vadinami protingi, išradingi, išmintingi žmonės; siaurąja prasme tai filosofai, atliekantys profesionalių „išminties“ ir „iškalbos“ mokytojų vaidmenį. Jų atsiradimą lėmė socialinė bei politinė situacija, susiklosčiusi Graikijoje apie V a. pr. m. e., kai išsilavinimo poreikis bei noras dalyvauti intelektualiniame ir viešajame gyvenime pasidarė visuotinis. Sofistai mokė žmones praktinės išminties, mokė ginti asmeninius interesus. Retorika, įtikinėjimo menas – tokios buvo pagrindinės jų švietėjiškos veiklos kryptys. Sofistai užsiėmė mokymu profesionaliai, t. y., jie pirmieji Graikijoje pradėjo mokyti išminties ir iškalbos už pinigus.
Sofistų sąjūdis buvo labiau socialinis nei filosofinis reiškinys – sofistai nesudarė vieningos filosofinės mokyklos, ir netgi ne visi jie buvo filosofais siaurąja to žodžio prasme. Tačiau filosofijos raidai jie padarė didelę įtaką, todėl filosofijos istorikų išskiriami į atskirą doktrinų grupę. Sofistų tarpe buvo keletas žymių mąstytojų, tokių kaip Protagoras, Hipijus, Prodikas, Gorgijus, Kritijus bei Hipodamas.
Esminis sofistų filosofijos skiriamasis bruožas – jos antropocentriškumas. Sofistai perkėlė filosofijos dėmesį nuo gamtos į žmogų (etika, politika, pažinimo teorija). Protagoro tezė apie tai, kad žmogus yra visų daiktų matas, tapo raktine formuojant europinės filosofijos humanistinę tradiciją. Antropocentrinis požiūris lėmė vadinamąjį sofistų etinį reliatyvizmą bei konvencionalizmą, išryškėjusį socialinio kriticizmo kontekste.
Sofistikos išsigimimas prasidėjo jau IV a. pr. m. e. Kai kurie sofistai, nekurdami nieko naujo, visą savo energiją nukreipė į destruktyviąją polemiką, apsiimdami sofizmų ir kitų metodų pagalba įrodyti ar paneigti bet kokį teiginį.
Sofisma Sofisma Sofisme Софизм Sofista
Irako–Kuveito karas
Irako invazija į Kuveitą arba Irako–Kuveito karas – konfliktas tarp Kuveito ir Irako, kuris sukėlė 7 mėnesių Kuveito okupaciją ir karinį JAV vadovaujamų pajėgų įsikišimą.
1990 m. Irakas apkaltino Kuveitą vagiant naftą per nuožulnų gręžimą, bet kai kurie Irako šaltiniai teigia, kad Sadamas Huseinas nusprendė įsiveržti į Kuveitą likus tik keliems mėnesiams iki karo pradžios ir nurodo, kad režimas jautė griežtą laiko limitą.
Eiga
Karas prasidėjo 1990 m. rugpjūčio 2 d., kai Irako armija kirto Kuveito sieną ir pradėjo Kuveito miestų užėmimą. Paskelbta valstybės aneksija, jos valdžia pasislėpė Saudo Arabijoje. Irakiečių armija sunaikino Kuveito laivyną ir raketų paleidimo vietas. 1990 m. rugpjūčio 8 d. Irako parlamentas paskelbė Kuveitą savo provincija.
Irako vadovas Sadamas Huseinas pasiteisino tuo, kad Kuveitas iš pasienio vagia Irako naftą. JTO saugumo taryba uždėjo embargą prekybai su Iraku, drausdama iš Irako importuoti naftą ir paskelbė agresiją neteisėta.
Vadovaujama JAV atsirado valstybių koalicija, kuri pagal JTO Saugumo Tarybos sprendimą pradėjo ruoštis operacijai „Audra dykumoje“, kurios metu buvo bandoma išlaisvinti Kuveitą. 1991 m. sausio 15 d. Irakui buvo nurodytas terminas iš Kuveito išvesti kariuomenę. Nevykdant ultimatumo sąlygų, JAV pradėjo ginkluotus veiksmus, kurie tęsėsi nuo sausio 17 d. iki vasario 28 d. ir baigėsi Irakui priėmus JTO rezoliuciją. Antskrydžiai prasidėjo vasario 24 d.
Melašiai
Melašiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kretingalės.
Ribiniškiai
Ribiniškiai arba Uvarovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Ribbenau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas  Romintos girioje, į pietryčius nuo Kalinino.
Seinų valsčius
thumb|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]] Seinų valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje. Ribojasi su Seinų miestu (turinčio atskiro valsčiaus teises), Krasnapolio, Gibų ir Punsko valsčiais bei Lietuvos Respublikos Lazdijų rajono savivaldybe. Pagal 2002 metais valsčiuje surinktus duomenis lietuviais save laikė 18,52 % žmonių. Valsčius priklauso Seinų Švč. M. Marijos Apsilankymo parapijai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919 m. liepos 1 d. Lietuvos administracinio suskirstymo įstatyme Seinų valsčius priskirtas lietuviškai Seinų apskričiai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Vienu ar kitu metu dabartinio valsčiaus teritorijoje egzistavo Alnų valsčius, Berznyko valsčius, Klevų valsčius ir Krasnavo valsčius. 1919–1923 m. veikė neapibrėžto tipo Seinų valsčius. 1923 m. gegužės 10 d. valsčius tapo miesto tipo valsčiumi. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Administracinis suskirstymas
Alnai, Alnukai, Aradnykai, Babonys, Basiai, Berznykas, Berznyko Palivarkas, Beržalapiai, Beržalapių Gajuvka, Bubeliai, Burbiškiai, Degučiai, Dubava, Dusnyčia, Dvarčėnai, Gavieniškiai, Griškonys, Grudzevščizna, Jonaraistis, Juodeliškė, Kilčėnai, Klevai, Klevai PGR, Kolonija, Konstantinauka, Krasnagrūda, Krasnavas, Kreiviniai, Lasanka, Lumbiai, Marinavas, Marinavo Kolonija, Morkiškė, Naujasodė, Nožegariai, Olšanka, Počkūnai, Podliaskiai, Posejanka, Poseiniai, Pulkotai, Radziuškė, Radžiūčiai, Rakelija, Rimkežeriai, Seinų Kolonija, Stabingis, Sumavas, Sveckai, Vygrėnai, Vygrėnų Lesničuvka, Zolieckai, Zorūbai ir Žagariai.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Pagal 2005 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1928,24 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 4 185 žmonės:
Kultūra
Liaudies meno tradicijų puoselėjimu nuo 1982 m. rūpinasi Meno komisija prie Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos. Žinoma krašto tapytoja Aldutė Balulytė iš Klevų.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2005 metų duomenis valsčiaus plotas yra 218,01 km², iš kurių: Rezervatai sudaro 1266,4 km² valsčiaus teritorijos. Valsčius sudaro 25,47% Seinų apskrities.
Valsčiaus gamta
Valsčiuje teka Alnos, Didžiulės, Kunios ir Seinos upės. Valsčiuje yra Klevų piliakalnis, Kuklės ir Lempio draustiniai.
Juozapas Tiškevičius (1863)
Juozapas Tiškevičius (1863 m. – 1867 m. Lentvaryje, Vilniaus gub., Rusijos imperija) – Lietuvos bajoras, didikas, Leliva herbo grafaitis. 300px|left|thumb|[[Napoleonas Orda. Lentvario dvaras 1871 m.]]
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Lentvario (Kretingos) atšakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras, Vladislovas, Antanas, Juozapas ir Feliksas Tiškevičiai.
Vyriausias Juozapo ir Sofijos Tiškevičių sūnus, tėvo garbei pakrikštytas Juozapo vardu. Augo tėvo statytoje šeimos rezidencijoje Lentvario dvare prižiūrimas guvernančių. Tėvams išvykus kelionėn į Paryžių, 1867 m. susirgo ir mirė nuo smegenų uždegimo.
Jostras
Jostras, arba plumerija (Plumeria) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso lapuoti medžiai ir krūmai, išskiriantys pieniškas nuodingas sultis. Žiedai nuo geltonos iki rožinės spalvos. Naudojamas kaip vaistinė žaliava. Nikaragvoje baltasis jostras (Plumeria alba) yra nacionalinė gėlė.
Gentis pavadinta XVII a. prancūzų botaniko Chales Plumier garbei
Paplitęs Amerikos tropinėje ir subtropinėje dalyje.
Gentyje yra 7-8 rūšys:
Šetlando salos
Šetlando salos ( arba Hjaltland) – salynas Britų salose, tarp Norvegijos jūros ir Šiaurės jūros, į šiaurės rytus nuo Orknio salų. Sudaro Škotijos sritį. Salos užima beveik 1,5 tūkst. km² plotą.
Pirmieji salų gyventojai buvo piktų gentys. Vėliau atsikraustė skandinavai. VII a. prasidėjo pirmosios krikščionių misijos. IX a. Šetlando salos tapo Norvegijos kolonija. 1474 m. atiteko Škotijai po Škotijos princo Džeimso III ir Danijos princesės Margaretės vedybų. II pasaulinio karo metu, salos aptarnavo okupuotą Norvegiją.
Salyną sudaro apie 100 salų, iš kurių gyvenamos – tik 15. Didžiąją salyno dalį sudaro Meinlando sala (899 km²). Joje įsikūręs ir administracinis Šetlando salų centras – Lervikas. Kitos didesnės salos: Jelas (212 km²), Anstas (120 km²), Fetlaras (120 km²), Bresėjus (28 km²), Volsajus (23 km²). Salų paviršius – kalvotos lygumos ir plynaukštės, iškylančios iki 450 m. Krantai skardingi, labai raižyti. Vyrauja pievos, pelkės, viržynai. Atokesnėse salose – paukščių turgūs. Avių auginimas, žvejyba. Jūroje išgaunama nafta ir gamtinės dujos. thumb|left|240px|Meinlando salos kraštovaizdis
Krokuvos senamiestis
thumb|240px|Krokuvos senamiesčio architektūros įvairovė
Krokuvos senamiestis – centrinė, istorinė Krokuvos dalis (administracinė apylinkė Nr. 1). Tai išraiškingiausias šalies senamiestis, nes daugelį metų Krokuva buvo karališkoji Lenkijos sostinė, kol Zigmantas Vaza 1596 m. neperkėlė sostinės į Varšuvą. 1978 m. Krokuvos senamiestis įtrauktas į pasaulio kultūros paveldo sąrašą. Nuo 1994 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.
Viduramžių Krokuvą juosė 3 km ilgio gynybinė siena su 46 bokštais ir septyniais pagrindiniais vartais. Šios fortifikacijos aplink miestą buvo statomos du amžius. Dabartinis Senamiesčio kaip XIII a. pirklių miesto architektūrinis planas susiformavo po totorių antpuolių 1259 ir 1287 m.287. Jame yra Rynek Główny arba Pagrindinė aikštė, kuri yra didžiausia viduramžių miesto aikštė visoje Europoje. Netoli jos yra keletas svarbiausių istorinių architektūros paminklų - Šv. Marijos bazilika (Kościół Mariacki), Šv. Adalberto bažnyčia, Šv. Barboros bažnyčia. Aikštės centre, supama didikų rezidencijų, stovi renesansiniai prekybos rūmai (Sukiennice), kuriuose dabar įsikūrusios suvenyrų ir amatininkų parduotuvėlės bei resoranai bei Krokuvos Nacionalinis Muziejus antrame aukšte. Šalia jų yra Krokuvos rotušės bokštas (Wieża ratuszowa).
Maltiečių kalba
Maltiečių kalba (Lingwa Maltija, Malti) − oficiali Maltos Respublikos (kartu su anglų kalba) bei Europos Sąjungos kalba, kilusi iš arabų kalbos dialekto, kuriuo buvo kalbama pietų Italijoje, Sicilijoje ir Maltoje. Maždaug pusė žodžių yra pasiskolinti iš italų arba siciliečių kalbų, dar 20 % - iš anglų kalbos. Maltiečių kalbos abėcėlė yra suformuota lotynų abėcėlės pagrindu. Kalba turi daug dialektų ir skirtumai tokie dideli, kad žmonės iš skirtingų miestų arba salų gali ir nesusišnekėti.
Kalbos istorija
Finikijos ir Kartaginos kolonizacijos metu (800 m. pr. m. e.−218 m. pr. m. e.) Maltos salų gyventojai kalbėjo finikiečių kalbos tarme. Ja buvo šnekama ir Romos (nuo 218 m. pr. m. e.) bei Bizantijos (395−870 m.) viešpatavimo metais.
870 m. − salos buvo užkariautos arabų. Tai lėmė arabų kalbos paplitimą tarp vietinių gyventojų.
1090 m. − prasidėjo normanų Maltos užkariavimo etapas ir ji buvo prijungta prie Sicilijos. Tai buvo pirmasis semitų ir romanų kalbų kontaktas. Arabai liko salose dar 100–150 metų, o Sicilijos įtaka užsitęsė 440 metų.
XV amžiuje parašytas pirmasis žinomas literatūrinis tekstas maltiečių kalba − „Il Cantilena“ poema.
Labiausiai paveikta romanų kalbų Malta buvo Šv. Jono Jeruzaliečio riterių ordino valdymo laikotarpiu (1530−1798). Tuo metu buvo rašoma lotynų ir italų kalbomis, tačiau žinomi bandymai rašyti maltietiškai, pvz., „Bonamico“ poema (1672 m.).
1752 m. − pasirodo pirmoji išspausdinta maltiečių kalba knyga − „Wizzino“ katekizmas.
1800 m. − Malta tapo Didžiosios Britanijos kolonija, tačiau italų kalba liko oficiali, maltiečių − šnekamoji.
1764−1829 m. gyvenęs Mikiel Anton Vassalli sudarė maltiečių kalbos žodyną ir aprašė kalbos gramatiką, išvertė į maltiečių Naujojo Testamento dalį.
1921 m. − Malta gavo savivaldos teisę, pagal konstituciją oficialiomis kalbomis tapo italų ir anglų.
1936 m. − maltiečių gavo oficialios kalbos statusą, italų kalba jo neteko.
1964 m., Maltai paskelbus nepriklausomybę, oficialiomis kalbomis liko anglų ir maltiečių.
2004 m. gegužės 1 d., Maltai įstojus į Europos Sąjungą (ES), maltiečių tapo oficialiąja ES kalba.
Abėcėlė
Maltiečių – vienintelė semitų šeimos kalba, turinti lotynų abėcėlės raštą.
Maltiečių abėcėlėje yra 30 raidžių (6 balsės, 24 priebalsės):
Į abėcėlę kartais įtraukiama „c“ raidė (rašoma po „ċ“), tačiau ji yra tik kai kuriuose italų ir anglų kalbų kilmės žodžiuose, adaptuojant dažniausiai keičiama į „k“ raidę.
Gramatika
Kalbos gramatika kilusi iš arabų kalbos, taip pat naudojami romanų ir anglosaksų kalbų modeliai.
Leksika
Šiuolaikinėje kalboje yra daug anglų kalbos skolinių. Kartais jie vartojami vietoj esamų maltietiškų žodžių. Kai kurie žodžiai rašomi angliškai, pvz., union − sąjunga; tačiau daugelis adaptuojami, pvz., kompjuter − kompiuteris (nuo ), televixin (skaitoma − televišin) − televizija (nuo ).
Trilypė Sąjunga
thumb|Trilypės sąjungos valstybės 1913 m. Trilypė sąjunga  – karinis kelių Europos valstybių blokas, gyvavęs iki Pirmojo pasaulinio karo. Trilypę sąjungą sudarė Vokietijos imperija, Austrija-Vengrija ir Italija.
Trilypės sąjungos pirmtakas buvo 1879 m. sudaryta Dvilypė sąjunga tarp Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos. Vėliau, 1882 m. gegužės 20 d., buvo pasirašyta sutartis dėl Trilypės sąjungos tarp šių valstybių ir Italijos. Pagal ją, sutarties šalys turėjo nedalyvauti sąjungose ar susitarimuose, nukreiptuose prieš kitas sutarties šalis, konsultuotis politiniais ir ekonominiais klausimais. Be to, Vokietija ir Austrija-Vengrija turėjo ginti Italiją, jei ją „be tiesioginės provokacijos“ užpultų Prancūzija. Savo ruožtu, Italija turėjo analogišku atveju ginti Vokietiją.
Maltiečių kalba
Žodžių pavyzdžiai
Štai keli maltiečių kalbos žodžių pavyzdžiai:
Trilypė Sąjunga
Sutartis dėl Trilypės sąjungos turėjo galioti penkerius metus. 1887 ir 1891 m. ji buvo pratęsta su papildymais, 1902 ir 1912 m. – automatiškai.
Maltiečių kalba
Nuorodos
Anglų–maltiečių žodynai:
Trilypė Sąjunga
Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, Trilypė sąjunga suiro: Vokietija ir Austrija-Vengrija (kartu su prie jų vėliau prisijungusiomis Bulgarija ir Osmanų imperija) jame kovojo kaip Centrinės valstybės, tuo tarpu Italija 1915 m. prisijungė prie Antantės.
Vėduonė
Vėduonė (Marojejya) – palmių (arekinių šeimos) (Arecaceae) gentis, aptinkama tik Madagaskare.
Gentį sudaro dvi rūšys:
Butrimonių Išganytojo bažnyčia
Butrimonių Išganytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Butrimonių miestelyje, prie Plasaupės upelio. Istoristinė, turi romantizmo laikotarpio elementų.
Istorija
Dvaro koplyčia pastatyta iki 1744 m. (nuo 1767 m. filija). 1787 m. ji sudegė. 1797 m. buvo laikina lentų bažnyčia, turėjo vieną altorių.
1842–1843 m. kunigas Vincentas Jezerskis pastatė medinę, bebokštę, liaudiškos architektūros bažnyčią. 1885–1898 m. Butrimonyse nebuvo kunigo. 1899 m. kunigas Kazimieras Daukša pradėjo laikyti lietuviškas pamaldas.
1906 m. patvirtintas architekto A. Filipovičiaus-Duboviko akmenų mūro bažnyčios projektas. 1908 m. pašventinti pamatai (senoji bažnyčia palikta statomos vietoje). Iki 1915 m. sienos išmūrytos iki langų. Statyba tęsta 1922–1926 m. Ja rūpinosi klebonas Juozapas Deksnys, Steponas Verbauskas ir Vincas Pavalkis. Pagal projektą statyba neužbaigta (neišmūrytas bokštas).
Butrimonyse 1938–1941 m. klebonavęs Petras Laskauskas (1903–1988) suremontavo bažnyčią, įrengė naujus vargonus. Po 1956 m. bažnyčią panaujino klebonas Vaitiekus Želnys (1896–1973), Sibiro tremtinys.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi romantizmo laikotarpio elementą, su masyviu bokštu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Subačius
Subačius – miestas Kupiškio rajono savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Kupiškio, prie kelio, dešiniajame Viešintos upės krante. Subačiaus seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Asiūklynės ir Aukštaičių). Stovi medinė Subačiaus Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia (nuo 1940 m.), veikia Subačiaus gimnazija, biblioteka, paštas. Didžiausia įmonė – šalia Kunčių kaimo veikiantis Subačiaus naftos terminalas, sovietmečiu buvęs įslaptintu objektu ir vadintas sąlyginio „Gintaro“ kombinato vardu.
thumb|left|Buvęs grūdų sandėlis ([[Subačiaus magazinas)]]
Etimologija
Iš pradžių gyvenvietė vadinosi Subačiaus geležinkelio stotimi, kadangi įsikūrė prie Senojo Subačiaus (tuomet vadinto tiesiog Subačiumi), bet kai XX a. pradžioje išaugo į didesnę gyvenvietę, įsigalėjo sutrumpintas pavadinimas – tiesiog Subačius.
Geografija
Miestą kerta geležinkelis Radviliškis–Daugpilis, yra Subačiaus geležinkelio stotis, aptarnaujanti keleivinius ir krovininius traukinius. Nuo Subačiaus, iš Pauliankos į Skverbų kaimą eina šimtamečių beržų alėja. Išlikę 2 grūdų sandėliai (pirmasis pastatytas 1856 m., antrasis – XX amžiuje).
Istorija
Miestelis prieš I pasaulinį karą pradėjo kurtis Dvariškių kaimo žemėse, nutiesus Radviliškio–Daugpilio geležinkelį 1873 m. ir pastačius geležinkelio stotį. Plėtėsi daugiausia link pietų palei vieškelį į Senąjį Subačių ir link vakarų, Stračnių kryptimi. Šiauriau tebuvo tik didelis Dvariškių kaimo užeigos namas. Toje pusėje stovėjo ir rusų valdžios pastatytas mūrinis grūdų sandėlis. XIX a. pabaigoje čia buvo tik nedidelė geležinkelio stotelė. XX a. pradžioje Subačiaus geležinkelio stoties gyvenvietė taip išsiplėtė, kad iš Senojo Subačiaus perėmė valsčiaus centro statusą.
XX a. tarpukariu veikė malūnas, lentpjūvė, elektros stotis ir didelę apyvartą turėjęs didmenų sandėlis (grūdų savišalpos sandėlis – Subačiaus magazinas, buvęs tam tikra valstiečių apsidraudimo forma nuo nederliaus). Šiaurinė miestelio dalis apstatyta maždaug 1922–1939 m. Joje 1937–1939 m. kunigas Povilas Mikalajūnas pastatydino ir bažnyčią (prie Viešintos upės). Į šios bažnyčios pamatus buvo įmūrytas iš Tiltagalių atvežtas akmuo su „žmogaus pėda“.
1958 m. gegužės 15 d. Subačius gavo miesto tipo gyvenvietės statusą (iki tol buvo geležinkelio stoties miestelis). Sovietmečiu veikė Utenos M. Melnikaitės trikotažo ir galanterijos gamybinio susivienijimo cechas.
2023 m. patvirtintas Subačiaus herbas.
Žymūs žmonės
center|900px|Subačiaus panorama nuo vandens bokšto
Miroslav Klose
Miroslavas Klozė (g. 1978 m. birželio 9 d.) – karjerą baigęs vokiečių futbolininkas.
Gimė Lenkijoje, sportininkų šeimoje – motina žaidė Lenkijos rankinio komandoje, tėvas keliose futbolo komandose. Vėliau šeima persikėlė į Prancūziją, o 1987 m. – į Vokietiją. Jie yra vokiečiai maišyti su lenkais iš Aukštutinės Silezijos.
Futbolininkas žaidė miestelio komandoje „Blaubach-Diedelkopf“, 1999 metais perėjo į FC Kaiserslautern, kur pradžioje žaidė mėgėjų komandoje, o po metų pateko į pagrindinę sudėtį. 2001 m. kovo 24 d. M. Klose jau žaidė Vokietijos rinktinėje ir pačiose pirmose rungtynėse įmušė savo pirmąjį įvartį. 2011 m. birželio 9 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Italijos SS Lazio klubu.
2002 m. pasaulio futbolo čempionate žaidėjas įmušė 5 įvarčius ir buvo vienas rezultatyviausių turnyro žaidėjų.
2006 m. pasaulio futbolo čempionato atidarymo rungtynėse, švęsdamas savo 28-ąjį gimtadienį, įmušė du įvarčius ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju, taip pat įmušė du įvarčius trečiosiose grupės rungtynėse, o aštuntfinalyje dar kartą išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Iš viso įmušęs 5 įvarčius M. Klose tapo rezultatyviausiu čempionato žaidėju, už tai apdovanotas „Auksinio Batelio“ prizu. M. Klose taip pat tapo visų laikų rezultatyviausiu pasaulio futbolo čempionato žaidėju (su 16 įvarčiu) po 2014 m. pasaulio futbolo čempionato. Tų pačių metų rugpjūtį jis pasitraukė iš tarptautinio futbolo.
Kazys Ūdra
Kazys Ūdra (Ūdras, Ūdrys, 1857 m. rugpjūčio 13 d. Garšviuose, Panevėžio rajone – 1937 m. lapkričio 1 d. Garšviuose, Panevėžio rajone) – valstietis, knygnešys. Palaidotas Vadaktėlių kapinėse (Panevėžio raj.). miniatiūra|160px|left|Antkapis Vadaktėliuose
Biografija
Tėvai – ūkininkai, turėjo 22 ha žemės. Lietuviškai skaityti išmokė daraktorius.
Valdinę pradinę mokyklą lankė Naujamiestyje. Paaugęs dirbo staliumi.
Paskatintas kaimyno J. Venckevičiaus, lietuvišką spaudą platino nuo „Aušros“ laikų. Susipažino su knygnešiais Pranciškumi Paprecku, Vincu Kazanausku, Juozu Neteckiu, Dominyku Mikliumi.
Apie 1883 m. pradėjo gabenti ir platinti lietuvišką spaudą drauge su Jurgiu Bieliniu. 1885 m. Jurgiui Bieliniui pasiūlius, Garšviuose įkurta Garšvių knygnešių draugija. Tapo vienu svarbiausių draugijos narių. Savo namus pavertė knygnešių, ypač Jono Bielinio, prieglobsčio ir lietuviškos spaudos skirstymo punktu. Draugijos buhalteris Adomas Ladukas taip pat apsigyveno jo namuose. Ypač daug padėdavo sesuo Augustė. Atgabentą spaudą paskirsčius, Kazys Ūdra pats išveždavo į Raguvos, Troškūnų, Griežionių, Debeikių, Užpalių apylinkes, kur turėjo daug padėjėjų. Apie naujai gautas knygas pranešdavo laiškais savo bendradarbiams.
1894 m. vasario 4 d. kartu su Jonu Bieliniu ir A. Bružiu dviem vežimais vežė iš Mažosios Lietuvos 17 ryšulių lietuviškos spaudos. Policijos sulaikyti spėjo pabėgti, bet prarado visą spaudą. Tai buvo didžiulis nuostolis, vos nesužlugdęs draugijos. 1894 m. balandžio 14 d. kaimynas N. Škutas, radęs prie savo tvoros 3 ryšulius su spauda, juos perdavė policijai. Dėl šių ryšulių Kazys Ūdra policijos buvo tardomas, bet paliktas laisvėje. 1894 m. birželio 7 d. per kratą namuose rado lietuviškos spaudos, laiškų su inkriminuojančia medžiaga. Susektas ir sulaikytas tik kitais – 1895 m. birželio 13 d. Uždarytas į Panevėžio kalėjimą. 1895 m. birželio 23 d. kratė jo namus ir rado lietuviškų knygų, sąskaitų, knygnešių adresų, užrašų. Sudaryta byla. Caro 1896 m. spalio 14 d. paliepimu nubaustas 2 m. kalėti vienutėje, skaičiuojant laiką nuo arešto, ir 5 m. tremties į Rytų Sibirą. Tremties vieta paskirtas Čerepčios mst. Jakutijoje.
Lucas Arnold Ker
Lukas Arnoldas Keras (g. 1974 m. spalio 12 d.) – profesionalus Argentinos tenisininkas. 1998 m. jis buvo pakilęs į 77 ATP reitingų vietą. Jis buvo pirmasis Rodžerio Federerio varžovas šveicaro profesionalioje karjeroje.
Vėžys
2006 m. rugpjūtį, argentiniečiui buvo diagnozuotas sėklidžių vėžys. Sėklidės buvo pašalintos ir jam sėkmingai atlikta chemoterapija. 2008 metais, argentinietis sugrįžo į profesionalų tenisą.
Kazys Ūdra
Biografija
Atlikęs bausmę 1902 m. grįžo į Lietuvą. Leista gyventi Marijampolėje. Čia vėl platino lietuvišką spaudą. Į Garšvius grįžo 1904 m. Po spaudos atgavimo taip pat platino knygas, aktyviai veikė visose kultūrinio gyvenimo srityse. Nuo 1928 m. sausio 1 d. paskirta 75 Lt knygnešio pensija.
Dredas
Dredas – 2012 m. D. 3D mokslinės fantastikos veiksmo filmas. Filme pasakojama apie ateities miesto tvarkos sergėtojo teisėjo Dredo kovą su nusikaltėliais. Filmas paremtas D. Britanijos komiksų serija „Teisėjas Dredas“.
Apie filmą
Filmas sukurtas nepriklausomos Jungtinės Karalystės kino studijos „DNA Films“. Finansavimu pasirūpino „Reliance Entertainment“. Pagrindinės filmavimo vietos: PAR miestai Keiptaunas ir Johanesburgas. Filmo premjera įvyko 2012 m. rugsėjo 7 d. D. Britanijoje. Filmo biudžetas siekė apie 45 mln. JAV dolerių. „Dredas“ nebuvo komerciškai sėkmingu. iki 2012 m. pabaigos jis kino teatruose surinko virš 36,4 mln. JAV dolerių.
Filme pasakojama fantastinio ateities tvarkdario „teisėjo“ Dredo kova su ateities miesto nusikaltėliais. Dredas yra antroji komiksų serijos „Teisėjas Dredas“ adaptacija. Pirmoji, 1995 m. filmas „Teisėjas Dredas“, buvo nesėkminga tiek komerciniu, tiek kritikų įvertinimo požiūriu. „Dredas“ labiau seka komiksų turiniu, jame teisėjas Dredas nenusimauna šalmo, kaip ankstesniame filme.
Siužetas
Veiksmas vyksta tolimoje ateityje. Po branduolinių karų didesnioji JAV dalis virto radioaktyvia dykuma, pavadinta „Prakeiktąja žeme“. 800 mln. žmonių gyvena gigantiškame mieste, kuris tęsiasi nuo dabarties Bostono iki Vašingtono. Miestas pavadintas Mega Sičiu Vienas (Mega-City One). Jame klesti nusikalstamumas. Vieninteliai tvarkos palaikytojai yra pareigūnai, vadinami „teisėjais“. Jie yra ir teisėjai, ir budeliai. Savarankiškai tiria bylas ir priima nuosprendžius.
Vienam labiausiai patyrusių teisėjų, Dredui, patikima apmokinti ir išbandyti 21 metų teisėjų amato kursantę Anderson. Ji neišlaikė mokyklinių egzaminų ir vyriausioji teisėja nori suteikti antrą šansą, išbandant ją realioje teisėjų darbo situacijoje. Anderson yra ypatinga - ji yra mutantė, galinti įsiskverbti į kitų žmonių mintis ir prisiminimus. Jos tėvai mirė anksti nuo radiacijos prie miesto sienų ir Anderson nori panaudoti savo sugebėjimus padėdama geriems žmonėms. Teisėjas Dredas ir Anderson imasi tirti atsitikimo, kuriame užfiksuoti trys numesti nuo namo negyvėliai nudirtomis odomis. Byla atveda juos į vieną baisiausių miesto kvartalų.