cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antazavė
Antazavė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Pietų ir Šiaurės). Stovi medinė Antazavės Dievo Apvaizdos bažnyčia (architektūros paminklas su varpine ir vartais; pastatyta 1794 m.), veikia Antazavės Juozo Gruodžio vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-32019), visuomeninis istorijos muziejus, išlikę Antazavės dvaro pastatai ir parkas (rūmuose įkurtas krašto muziejus), dvare įsikūrę vaikų globos namai. Kaimo rezistentų kapas (istorijos paminklas, saugomas valstybės) ir stogastulpis Vyčio kuopos partizanams atminti. Koplyčia kaimo kapinėse (autorius Bronislovas Kontrimas). Kaime vyksta Antazavės festivalis.
thumb|left|[[Antazavės bažnyčia ir šventoriaus vartai]]
Etimologija
Antazavė – vandenvardinis vietovardis, kurio kilmė yra sėliška, nuo Zalvės ežero, telkšančio kaimo pietuose. Seniau tarmiškai vietovė vadinta Untazalve (arba Antazalve – šiaurės rytų aukštaičiams būdingas priešdėlis anta- ir ežero šaknis zalv-).
Geografija
thumb|left|Kryžius prie įvažiavimo į Antazavę
Į vakarus nuo kaimo plyti Antazavės šilas (jame yra Antazavės Šilo mūšio vieta, Vyčio kuopos partizanų žeminės), pietvakariuose telkšo Zalvės ežeras. Apylinkėse yra Duburio hidrografinis draustinis ir Kampuolio hidrografinis draustinis, auga Antazavės šilas, apsuptas 6 ežerų. Antazavė garsėjo giliausiu Zarasų rajone šuliniu (130 m gylio gręžinys).
Istorija
left|thumb|[[Antazavės dvaras]]
Pirmą kartą kaimas minimas 1560 m. XVIII a. įkurtas dvaras, jo rūmus projektavo Laurynas Gucevičius. Zalvės ežero šiauriniame krante įkurtas XVIII a. būdingo taisyklingojo plano 5 ha parkas. 1796 m. įkurta Antazavės parapija, pastatyta Antazavės bažnyčia. 1861 m. veikė parapinė mokykla, 1864 m. įkurta valdiška pradžios mokykla. XIX a. Antazavė – Zarasų apskrities miestelis ir dvaras, valsčiaus centras.
XX a. pokariu apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Lokio partizanų rinktinės partizanai. 1949 m. įkurti kultūros namai, 1951 m. biblioteka, 1961 m. vaikų globos namai. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|Kaimo rezistentų kapas
Žymūs žmonės
thumb|240px|Išlikęs senas medinis [[elektros stulpas su gandralizdžiu]] thumb|Antazavės reginys iš šiaurės rytų
Jurijus Smoriginas
Jurijus Smoriginas (g. 1955 m. rugpjūčio 26 d. Kaune) – lietuvių choreografas, baleto šokėjas, „Vilniaus baleto” meno vadovas.
Biografija
2006 m. Lietuvos televizijos laidos „Lietuvos šokių dešimtukas“ vertinimo komisijos pirmininkas. 2009 m. TV3 televizijos laidos „Šok su manimi“ vertinimo komisijos pirmininkas.
Amerikinė kuojažuvė
Amerikinės kuojažuvės (Notemigonus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Judikatūra
Judikatūra ( - teisti) - jurisdikcinių institucijų sprendimų (plačiąja prasme) arba judikatų, kitokių teisminių teisės taikymo aktų visuma.
Judikatūra apima tiek valstybinių, tiek ir nevalstybinių (pvz., bažnytinis teismas, komercinis arbitražas) teisminių institucijų priimtus teisės taikymo aktus. Teisminiai teisės aktai pagal savo turinį bei formą gali būti įvairūs - nuosprendis, nutartis, teismo nutarimas.
Oklahoma Sitis
Oklahoma Sitis – Oklahomos valstijos sostinė ir didžiausias valstijos miestas, bei 29 pagal dydį JAV miestas. 2010 metais mieste gyveno 579 999 žmonių. Miestas buvo įkurtas 1889 metų balandžio 22 dieną.
Leonas Mykolas Sapiega
Leonas Mykolas Sapiega (lenk. Lew Sapieha) (mirė tarp 1610 m. rugpjūčio 20 ir rugsėjo 20 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Vitebsko vaiskis (1584 m.), Gardino pakamaris (1590 m.), Gardino žemės teisėjas (1593 m.).
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Karaliaus dvariškio Mykolo Ivanovičiaus Sapiegos (m. po 1554) ir Marijos Bystreiskytės sūnus. Brolis – Lietuvos didysis prievaizas Mikalojus Mykolas Sapiega (m. 1611).
1581 metais Leonas Sapiega rinko mokesčius Vitebsko vaivadijoje. 1584 metais gavo Vitebsko vaiskio pareigybę, o 1590 metais buvo paskirtas Gardino pakamariu. 1593 metais Leonas Sapiega gavo Gardino teisėjo pareigybę. 1598 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu.
Perėjo iš stačiatikybės į kalvinizmą.
Šeima
Nuo santuokos su Elena Haraburdaite vaikų neturėjo.
Veisvaseris
Istorija
Miestas, šaltiniuose minimas nuo 1552 m., yra istorinėse sorbų žemėse. XIX a. tapo svarbiu stiklo pramonės centru. 1935 m. Veisvaseriui suteiktos miesto teisės. VDR laikais miestas garsėjo ledo ritulio klubu „Eissport Weißwasser“, daug kartų laimėjusiu šalies čempionatą.
Red Bull Arena (Zalcburgas)
Red Bull Arena (dar žinomas kaip Wals Siezenheim Stadium) yra futbolo stadionas Zalcburge, Austrijoje. Stadionas oficialiai atidarytas 2003 m. kovo 8 d. Jame namų rungtynes žaidžia Austrijos Bundeslygos klubas Red Bull Salzburg. Prieš tai klubas žaidė Stadion Lehen stadione, kuris 2006 m. buvo nugriautas.
Stadionas pavadintas austrų kompanijos Red Bull GmbH pavadinimu.
Agripina Vaganova
1889 m. A. Vaganova pradėjo mokytis Imperatoriškojoje baleto mokykloje Sankt Peterburge (dabar A. Vaganovos baleto akademiją). 1915 m. tapo Sankt Peterburgo Marijos teatro balerina.
Mikalojus Leonas Sapiega
Biografija
Lietuvos magnatų garsios Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Karūnos lauko raštininko Jono Frederiko Sapiegos (1618–1664) ir Konstancijos Gerbut vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Trakų vaivada Kazimieras Vladislovas ir Žemaitijos vyskupas Povilas Pranciškus.
1664 metais po savo tėvo Mikalojaus Leono Sapiegos mirties ėmė vadovauti jo kazokų įgulai. 1666 m. gruodį dalyvavo nesėkmingame Lenkijos armijai Brailovo mūšyje, kur jo būrys patyrė didelius nuostolius. 1667 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.
1673 metais Mikalojus Leonas Sapiega, vadovaudamas savo įgulai, dalyvavo Jono Sobieskio Lenkijos-Lietuvos armijai sutriuškinant Turkijos kariuomenę Chotyno mūšyje. 1676 metais dalyvavo karinėje kampanijoje, vadovaudamas savo paties šarvuotai įgulai. 1677 metais gavo Voluinės kašteliono pareigybę.
1683 metais Mikalojus Leonas Sapiega, vadovaudamas savo paties šarvuotai įgulai, dalyvavo Vienos mūšyje su turkais ir tais pačiais metais gavo Braclavo vaivados pareigybę. 1684 metais dalyvavo naujoje karinėje kampanijoje prieš turkus-osmanus. Jam priklausė Orvucko seniūnija. Išliko ištikimas karaliui Jonui Sobieskiui ir nedalyvavo politinėje veikloje.
Mirė tarp 1685 metų vasario 1 ir birželio 10 d. Buvo palaidotas Šv. Onos bažnyčoje, Kodenyje.
Šeima
1678 metų Mikalojus Leonas Sapiega vedė Aną Charlenskaitę (m.po 1695), nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir dukterį.
Charles Gates Dawes
Čarlzas Geitsas Dauesas (,  – ) – amerikiečių bankininkas, generolas, politikas, 1925–1929 m. JAV viceprezidentas. Vienas iš 1925 m. Nobelio taikos premijos laureatų už svarų indėlį, kuriant Daueso planą dėl Pirmojo pasaulinio karo reparacijų.
Baigęs studijas Sinsinačio teisės mokykloje, Dauesas pradėjo teisininko karjerą Linkolne, Nebraskos valstijoje. 1896 m. vadovavo V. Makinlio prezidentinėje kampanijoje. Po rinkimų Makinlis paskyrė Dauesą valiutos kontrolieriumi. 1901 m. įkūrė Ilinojaus Centrinę kredito kompaniją. Pirmojo pasaulinio karo metu tarnavo generolo pareigose ir buvo Amerikos ekspedicinių pajėgų bendrųjų pirkimų valdybos pirmininkas. 1921 m. prezidentas Vorenas Hardingas paskyrė Dauesą Biudžeto valdybos direktoriumi. Dauesas dirbo Sąjungininkų reparacijų komisijoje, kur jis padėjo pagrindą Daueso plano, skirto padėti sunkumų kamuojamai Vokietijos ekonomikai, sukūrimui. Vėliau Daueso planą pakeitė Jango planas.
1924 m. respublikonų nacionaliniame susirinkime iškėlė Kelvino Kulidžo kandidatūrą į JAV prezidentus. Dausesas buvo pasirinktas kaip kandidatas į viceprezidentus. Respublikonai laimėjo 1924 metų JAV prezidento rinkimus, ir 1925 m. Dauesas pradėjo eiti viceprezidento pareigas. 1928 m. dėl nesutarimų su prezidentu Kulidžu respublikonai ateinantiems prezidento rinkimams vietoj Daueso iškėlė kitą kandidatą į viceprezidento postą. 1929 m. prezidentas Herbertas Huveris paskyrė Dauesą ambasadoriumi Jungtinėje Karalystėje. 1932 m. grįžo dirbti į bankinį sektorių.
Socialinė istorija
Socialinė istorija – istorijos mokslo šaka, tirianti žmonių organizacinių bendruomenių atsiradimą ir vystymąsi. Socialinė istorija tiria luomų atsiradimą ir formavimąsi, socialinių reformų kūrimąsi, socialinių garantijų atsiradimą nuo seniausiųjų laikų iki šių dienų. Kartais dabartinė socialinė istorija dar vadinama sociologija.
Pirmykštė bendruomeninė santvarka
Priešistorinės žmonių bendrijos kūrėsi išgyvenimo tikslais, todėl visi grupės individai privalėjo dirbti ir veikti kartu. Priešistorinės bendruomenės nebuvo sėslios, dažnai kilnodavosi, todėl būdavo paskiriami žygio iš vienos vietos į kitą vadai. Dažniausiai jais būdavo stipriausi arba išmintingiausi genties individai, daugiausia vyrai. Taip atsirado hierarchija: vyrai užėmė vadovaujančiuosius postus, o moterys ir vaikai buvo jiems pavaldūs.
Apsistojus vienoje vietoje ilgesniam laikui būdavo išrenkama kelių individų taryba arba vadovaujantis individas. Jie privalėdavo rūpintis genties narių reikalais, spręsti ginčus. Karo su kita gentimi pavojaus metu savo vietą vyraujantis individas ar jų grupė perleisdavo valdžią saviems kariams (jeigu patys jais nebūdavo).
Gentyje ar genčių bendruomenėje svarbią vietą užimdavo ir žyniai ar šamanai, kurie „nuspėdavo“ gyvūnų judėjimo kryptis ar „numatydavo“ priešo puolimą.
Vergovinės santvarkos formavimasis iki VI m. e. a.
Gimininėms bendruomenėms liejantis į stambesnius civilizacinius vienetus pamažu ėmė formuotis pirmieji miestai – valstybės. Vadovaujančiąja individų grupe visuomenėje išliko vyrai, bet ir šioje grupėje ėmė išsiskirti luomai, todėl apylygės galimybės vadovauti išnyko. Visuomenė pasiskirstė į atskirus luomus, turėjusius gana apibrėžtus savo veiklos ir politinės galios rėmus. Iškilo luomai, turėję daugiausiai pinigų, didžiausią autoritetą ir politinę galią. Taip susiformavo kilmingųjų luomas, kuriam, pvz.: Šumere priklausė tik karalius, žyniai ir didikai. Luomą galėjo sudaryti tik to luomo individų palikuonys. Žemesniųjų luomų atstovai į aukštesniuosius pereiti negalėjo net ir įgavę daugiau poltinės galios.
Žemiausiuoju ir beteisiu sluoksniu tapo vergai.
Klasikinėse Senovės Graikijos ir Romos civilizacijose toks luomų atsiskyrimas buvo šiek tiek pakeistas. Demokratiniuose Atėnuose valstybės valdyme galėjo dalyvauti visi piliečiai vyrai, nepaisant jų kilmės, o Romoje valstybines vietas galėjo užimti išskirtinai aristokratai ir keli vidutinės klasės atstovai – pirkliai ar turtingieji amatininkai bei pasižymėję karininkai.
Vergovinės santvarkos svarbiausiais objektais tapo kilmingieji visuomenės sluoksniai, užėmę išskirtinę padėtį ir valdę valstybę bei žemiausiasis ir beteisis sluoksnis – vergai. Vidurinieji sluoksniai turėjo dalį poltinių teisių, bet negalėjo pereiti į aukštesniuosius sluoksnius, nors kartais įgaudavo gana didelę galią.
Ekspansiniai valstybių planai tarp jų gimdė karus. Pralaimėjusios šalies gyventojai arba būdavo išvaromi į vergiją ar kitaip represuojami (pvz., Asirijoje), arba gaudavo siauresnių nei šalies laimėtojos gyventojų politinių teisių (pvz.: Romos imperijoje).
Luominis visuomenės susiskirstymas viduramžiais
thumb|200px|left|Valstiečiai dirba feodalo laukus. Piešinys kalendoriuje
Sužlugus Romos imperijai, Europoje ėmė vyrauti barbariškos tautos, sukūrusios savo valstybes. Jos plėtėsi žiaurumu ir jėga. Laikui bėgant toks modelis įsivyravo ir vidinėje santvarkoje.
Apsikrikštijusios tautos perėmė griežtą asketišką krikščioniškąją moralę, todėl aukštas valstybines pareigas ėmė užimti ir aukštesnieji dvasininkai – vyskupai ir arkivyskupai. Norėdami užsitikrinti popiežių paramą karaliai prie savęs ėmė laikyti dvasininkus ir dvasininkija tapo atskiru aukštuoju kilminguoju luomu.
Kaip dar vienas savarankiškas mažateisis luomas, išsiskyrė valstiečiai, kurie buvo įbaudžiavinti. Jie tapo priklausomi nuo feodalų – didikų. Valstiečiai privalėjo eiti lažą, ir buvo visiškai priklausomi nuo žemvaldžio, neturėjo politinių teisių. Visgi jie buvo laisvesni už vergus, o kai kuriose valstybėse, ypač Šiaurės Europos, kur vergų sluoksnio net nebuvo, valstiečiai užėmė jų vietą.
Dar vienas nepriklausomas luomas ėmė formuotis XI-XII a. Tai miestiečiai, kurie išsikovojo nepriklausomybę nuo feodalų XI- XIV a. Miestiečių luomas apibendrinamasis, nes miestuose gyveno įvairios luominės grupės, bet visi miestų gyventojai turėjo daugiau politinių teisių nei valstiečiai.
thumb|200px|right|Žydų sudeginimas. Viduramžių Europoje žydai būdavo kaltinami dėl įvairiausių nelaimių ir stengtasi juos eliminuoti. Tai paskatino žydus trauktis iš tokių valstybių.
Žydai sudarė miestiečių luomo dalį, bet XII- XV a. dėl religinių persekiojimų ėmė kilnotis po visą Europą, ieškodami politinio prieglobsčio. XV a. juos Lietuvoje priglaudė didysis kunigaikštis Vytautas, suteikęs žydams netgi tam tikrų privilegijų. XVI a. Lietuvos statutuose jau buvo nurodyta, kad žydai sudaro atskirą luomą.
Pramonės perversmo ir Prancūzijos Didžiosios Revoliucijos poveikis luominei visuomenei
thumbnail|200px|[[Prancūzijos Didžioji revoliucija|Prancūzijos Didžiosios revoliucijos metu priimta Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija]]
XVIII a. pab. – XIX a. pr. įvyko nemaži pokyčiai luominėje visuomenėje. Pirmiausia, pramonės perversmas, pakeitęs nenašų baudžiauninkų valstiečių darbą, paveikė naujo luomo – darbininkų atsiradimą. Jį sudarė ir valstiečiai bei miestiečiai, pradėję dirbti fabrikuose ir gamyklose. Moterys ir vyrai fabrikuose dirbo lygią darbo dieną (maždaug po 10-12 valandų). Į darbą įtraukti ir vaikai. Darbininkai už savo darbą jau gaudavo užmokestį, ir tuo skyrėsi nuo amatininkų ir valstiečių.
Pramonės perversmo metu susikūrė dar vienas luomas – buržuazija, kurią sudarė turtingi fabrikantai miestiečiai. Buržuazijos galia su laiku augo, bet politinių teisių ji turėjo tik tiek, kiek eiliniai miestiečiai, nes negalėjo užimti valstybinių vietų. Tai nėra stebėtina, nes buržuazijos didžiumą sudarė ne kilmingieji. Kilmingieji užsiėmimą kokiais nors verslais laikė žemu.
Nesiskaitymas už vidutiniosiomis masėmės ir buržuazija išprovokavo Didžiąją Prancūzijos revoliuciją, dėl kurios valdančioji aristokratija ir dvasininikija neteko visos anksčiau turėtos galios ir valdžia atiteko buržuazijai. Po šio įvykio absoliutinių monarchijų santvarkos pamatai ėmė svyruoti, nes revoliucijos paskatintos buržuazijos masės stengėsi paimti valdžią ar ja pasidalyti su monarchu.
Prancūzijos Didžiosios revoliucijos priimta Visuotinė Žmogaus teisių ir piliečių deklaracija iškėlė neginčytinos lygybės principą ir tapo modeliu modernioms konstiotucijoms.
Vergijos panaikinimas XIX a. Darbininkų judėjimas už lygias teises
Europos liberaliosios srovės ėmė reikalauti vergijos panaikinimo, jiems dalinai pritarė ir dvasininkai. Naujoji žemės ūkio apdirbimo technika pasirodė gerai pritaikoma, ir XIX a. viduryje daugelyje valstybių vergija uždrausta, o prekyba vergais paskelbta neteisėta. Įgavę politinių teisių (tiesa ne visur) juodaodžiai vergai arba tapo žemdirbiais arba darbininkais.
Šiuolaikinis visuomenės susiskirstymas
Šiuolaikinė visuomenė nėra susiskirsčiusi į luomus ir daugumos pasaulio valstybių konstitucijose (tarp jų ir Lietuvos) nurodyta, kad visi žmonės lygūs prieš įstatymą, turi vienodas socialines ir teisines garantijas.
Kartais nurodomas, kad visuomenė susiskirsčiusi į klases: aukštesniąją (turtingąją), viduriniąją (tarnautojai ir smulkieji verslininkai, žemdirbiai) ir žemąją (žemiau skurdo ribos gyvenantys individai). Iš tiesų toks skirstymas neteiktinas, o jį dažniausiai vartoja buvusių socialistinių šalių sociologai remdamiesi pasenusiu klasių modeliu.
Valstybės privalo rūpintis, kad visuomenė nesusiskaldytų į luomus, būtų vieninga ir lygiateisė. Europos Sąjungos narių konstitucijos nurodo, jog individai yra visiškai lygūs, nepaisant rasės, tautybės, materialinės padėties. Tai skelbia ir Jungtinių Tautų Visuotinė žmogaus teisių deklaracija.
Aragvaja
Aragvaja  – upė Brazilijoje; kairysis, didžiausias Tokantinso intakas. Prasideda Mato Groso plynaukštėje, Kajapo kalnuose (~760 m aukštyje), Emaso nacionalinio parko prieigose. Teka į šiaurę Brazilijos plokščiakalniu. Sudaro Mato Groso ir Gojaso valstijų ribą, toliau – Mayo Groso–Tokantinso ir Paros–Tokantinso valstijų ribas. Vidurupyje skaidosi į dvi dideles atšakas (Aragvają bei Žavaesą) ir suformuoja viena didžiausių pasaulyje upinių salų – Bananalą (salos ilgis ~300 km). Žemupyje slenkstėta. Įteka į Tokantinsą netoli San Žoan do Aragvajos miesto.
Laivuojamas vidurupis (1300 km ruožas). Vandens lygis labai svyruoja. XX a. pab. ant upės įrengta keletas hidroelektrinių. Baseine gausu urano, vario, kobalto, cinko, deimantų telkinių. Prie upės sudarytas Aragvajos nacionalinis parkas, Kantauno valstijos parkas, Aragvajos indėnų teritorija. Pagrindiniai miestai prie upės: Bara do Garsasas, Aragasasas, Aragvajana, Aruananas, Šambioa.
Aragvajos pavadinimas indėnų tupių kalba reiškia „arų upė“. Indėnai karažai upę vadina Berohokỹ.
Marija Šerifović
Marija Šerifovič (Марија Шерифовић; g. 1984 m. lapkričio 14 d. Kragujevace) – Serbijos dainininkė, 2007 m. Eurovizijos nugalėtoja. Dainininkės Vericos Šerifović dukra. 2007 m. išrinkta atstovauti Serbijai Eurovizijos dainų konkurse Helsinkyje. Ji pristatė dainą Molitva („malda“), su kuria sėkmingai pasirodė Eurovizijos pusfinalyje ir pateko į finalą. Finale Marija surinko 268 taškus, ir 33 taškais aplenkė antroje vietoje likusią Ukrainą.
Muzikinė kajera
left|thumb|220px|M. Šerifovič spaudos konferencija Marija Šerifović užaugo serbų-bosnių menininkų šeimoje. Jos mama – grupės Ethno atlikėja Verica Šerifović, tėvas Rajko – turkų kilmės. Marija pradėjo dainuoti nuo pirmos klasės vidurinėje mokykloje. Pradžioje dainavo liaudies dainas, po to ir pop muzikos, Whitney Houston repertuaro; 12 metų Šerifović atliko dainą I Will Always Love You (tai buvo pirmas jos viešas pasirodymas). Marija studijavo aukštojoje muzikos mokykloje, buvo ekonomikos studentė. 2003 m. pradėjo profesionalios dainininkės karjerą. Pirmasis solinis albumas – Naj, Najbolja. Dalyvavo Budva muzikos festivalyje (Bol do ludila užėmė aukštas vietas muzikos topuose).
2005 m. vasarą Marija Šerifović išleido singlą Agonija; kūrinys I believe it (Olo lipis) – graikų dainininkės Despina Vandi konversija). Tais pačiais metais dalyvavo serbų pop muzikos festivalyje „Beovizija“, tarpinėje Serbijos ir Juodkalnijos atrankos etape į Euroviziją, su daina Ponuda užėmė 18-ą vietą. Vėliau nugalėjo serbų radijo festivalyje U nedelju, apdovanota atskiru prizu. 2006 m. Šerifović su Bez Ljubavi išleido antrąjį albumą.
Eurovizija 2007 m
thumb|360px|Marija Šerifović Eurovizijos konkurse 2007 m. vasario 21 d. Belgrado Sava Centar halėje Šerifović surengė savo pirmąjį koncertą (4000 žiūrovų), o pavasarį išleido singlą Bez tebe. Kovo 8 d. dalyvavo Beovizija festivalyje, kuriame po Serbijos nepriklausomybės rengta atskira serbų atlikėjų atranka į Eurovision Song Contest 2007. Su balade Molitva („Malda“) užėmė 2-ą vietą, pateko į Eurovizijos pusfinalį, konkurso pusfinalyje pateko į dešimtuką, užsitikrindama vietą finale, o vėliau nugalėjo finaliniame konkurse Helsinkyje.
Po pergalės Suomijoje rengiamas reklaminis vaizdo klipas, dokumentinis filmas apie pasirengimą konkursui, ruošiamasi gastroliuoti po Europą (Bosnija ir Hercegovina, Kroatija, Makedonija, Šveicarija, Graikija). Daina Molitva išversta į anglų, suomių, rusų kalbas, įrašyta muzikinė versija. Lažybų punktuose serbų dainininkė Marija Šerifović kartu su atlikėjais kaip Verka Serdiučka (Ukraina) ir Dmitrijus Koldunas (Baltarusija) buvo laikoma favorite, galinčia laimėti dainų konkursą.
Irakas (reikšmės)
Irakas:
Zagrebo apskritis
Zagrebo apskritis šiaurėje ribojasi su Krapina–Zagorje, Zagrebo miestu ir Varaždinu, rytuose su Bjelovaru–Bilogoru, pietuose su Sisako–Moslavina bei pietvakariuose su Karlovacu.
Administracinis suskirstymas
Zagrebo apskritis yra skirstoma į 9 miestus ir 25 savivaldybes. Miestai: Dugo Selo, Ivanič Gradas, Jastrebarskas, Samoboras, Sveta Nedelia, Sveti Ivan Zelina, Velika Gorica, Vrbovecas, Zaprešičius.
Žanras
Žanras (iš sen., gendre 'giminė', iš, genus 'gimimas, giminė, gentis') – meninės veiklos (dailės, muzikos ir kt.) sritis, apibūdinama tam tikrais kriterijais, taip pat tokios veiklos sukurtų meno kūrinių kategorija. Žanro sąvoka naudojama ir kompiuterinių žaidimų apibūdinimui. Mokslinis straipsnis taip pat yra labai specifinis literatūros žanras.
Žanrai yra kategorijos su neryškiomis skiriamosiomis ribomis. Skirstymas į žanrus yra tradicinis, bet yra daug kūrinių, kurie papuola išsyk į kelis žanrus.
Literatūros, kino kūrinių, žaidimų skirstymas į žanrus gana įtakingai lemia, ar žmogus juos pirks, skaitys, žais. Kūrinio priskyrimas tam tikram žanrui apibrėžia ratą žmonių, kuriuos jis sudomins, nes jie mėgsta tą žanrą. Paprastai egzistuoja specializuoti žurnalai, internetinės svetainės, reklamuojančios vienų ar kitų žanrų kūrinius. Tuo tarpu knygos, filmai ir kiti kūriniai, nepriskirti klasikiniams žanrams, būna mažiau sėkmingi komerciškai.
Požanriai
Žanrai paprastai skirstomi į požanrius. Grožinė literatūra paprastai skirstoma į tris klasikinius žanrus, būdingus dar senovės Graikijos literatūrai – poeziją, dramą ir prozą. Poeziją dažniausiai skirsto į epinę, lyrinę ir dramatinę. Dramą skirsto į komediją, paprastą dramą ir tragediją. Komediją skirsto į tokius požanrius, kaip farsas, papročių komedija, burleskas, satyra ir kt.
Paprastai bet kuris požanris vadinamas žanru, jei jis skirstomas į atskirus atvejus (smulkesnius požanrius).
Hibridiniai žanrai
Labai dažnai egzistuoja kūriniai, pasižymintys išsyk dviejų ar kartais daugiau žanrų požymiais. Tokie kūriniai priskiriami hibridiniams žanrams, pvz., tragikomedija.
Prakalbų žanrai
Graikijos klasikiniai retorikai prakalbas skirstė į tris žanrus:
Podargė
Graikų mitologijoje Podargė („greitakojė“) buvo viena iš harpijų, su Dzeusu susilaukė Balijo ir Ksanto. Kartais Podarge vadinama vaivorykštės deivė Iridė, kuri buvo harpijų sesuo.
Šipai
Šipai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Kamajų, tarp Kulių ir Kubiliškės miškų.
Gudiškiai (Biržai)
Gudiškiai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, netoli Pačeriaukštės.
Drogoševas
Drogoševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Miastkovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 95 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Galkuvka
Galkuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Miastkovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Šv. Patriko parapija (Sent Vinsentas)
'''Šv. Patriko parapija''' arba Barualjė rajonas – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos vakarinę dalį. Administracinis centras – Barualjė.
Teisės privatizacija
Teisės privatizacija, teisės privatizavimas - teisinių reiškinių perkėlimas į privatinę sritį.
Teisės privatizacija gali vykti įvairiomis kryptimis:
Pagal sritis gali būti tarptautinės teisės privatizacija, administracinės teisės privatizacija ir t. t.
Teisės privatizacija - naujas teisinis reiškinys, vertinamas įvairiai. Iš dalies yra smerkiamas valstybės pasitraukimas iš viešojo gyvenimo bei visuomenėje vykstančių reiškinių ignoravimas, paliekant asmenų teisinę apsaugą bei gynybą nevalstybinei sričiai. Pagal laisvosios rinkos teoriją valstybė dažnai nėra veiksmingai savo išteklius valdanti organizacija. Nepakankamą atliekamų (įskaitant ir teisinių) funkcijų kokybę, nelankstumą skatina didelis biurokratinis aparatas, korupcija, priklausomybė nuo politikos ir politikų, rinkiminio laikotarpio, valstybės tarnautojų nesuinteresuotumas savo veikla, kadangi gaunama fiksuota alga, papildomas darbas nėra apmokamas, karjera priklauso nuo administracinės vyriausybės prielankumo, netinkama paslaugų kokybė nebūtinai sąlygoja konkrečių tarnautojų paslaugų atsisakymą (kadangi egzistuoja valstybinis administracinių paslaugų monopolis). Todėl valstybinės funkcijos gali būti deleguotos privatiems asmenims, kurie veikia lanksčiau bei yra asmeniškai suinteresuoti paslaugų apimties didėjimu, klientais, turi dėti pastangas juos išlaikyti, be to privatūs asmenys konkuruoja tarpusavyje, kai yra panaikintas arba iš esmės apribotas valstybės monopolis.
Teisinių funkcijų perkėlimas į privatinę sritį nepanaikina teisės reguliavimo: jis tik yra vykdomas kitomis reguliavimo priemonėmis arba jas atlieka nevalstybiniai subjektai (privatūs asmenys, viešieji asmenys, pvz., viešosios įstaigos). Pagrindinis tokio naujo reguliavimo principu tampa vidinis valdymas (socialinėje sistemoje) - privačių asmenų tarpusavio sąveika grindžiamas visuomeninių santykių reguliavimas, kuris gali būti įtvirtintas teisiškai (įstatymais).
Teisės (kaip ir kitų sričių) privatizavimas pereinant iš planinės ekonomikos, socialistiniais pagrindais tvarkomo ūkio ne visada vyksta sklandžiai. Privatizuojant, skelbiant viešuosius konkursus būtinas visiškas skaidrumas bei viešumas, protegavimo eliminavimas.
Lietuvoje
Lietuvoje teisines funkcijas vykdo šie privačiai veikiantys asmenys - advokatai, notarai, teismo antstoliai. Apsaugos policija tapo atgyvena - visoje respublikoje veikia privačios saugos tarnybos. Teisinę registraciją iš dalies vykdo nevalstybinės įstaigos - viešosios įstaigos (kaip Registrų centras ar kt.).
Literatūra
Leisner, Walter. "Privatisierung" des Öffentlichen Rechts. Von der "Hoheitsgewalt" zum gleichordnenden Privatrecht. 170 S. 2007. ISBN 978-3-428-12518-0.
Nuorodos
LLRI
Justicija (reikšmės)
Žodis justicija (, justitia) gali reikšti:
Taip pat:
Bakalauras
Bakalauras ( „berniukas“, iš ; bakkalaureus iš ) – pirmosios pakopos akademinis kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas aukštosios mokyklos absolventams, baigusiems pirmines (pagrindines) studijas. Bakalauro studijų metu įgyjamos tam tikros srities žinios. Pagal atitinkamą sritį gali būti šakinės (teisės bakalauras, verslo administravimo bakalauras ir kt.) arba tarpšakinės studijos (teisės ir verslo studijos).
Magistras (reikšmės)
Žodis magistras reiškia:
Bakalauras
Bakalauro laipsnis Europoje liudija apie įgytą akademinę kvalifikaciją, leidžiama stoti į magistrantūrą. Išimtiniais atvejais kai kuriose valstybėse asmenims yra suteikiama teisė stoti į doktorantūrą.
Asmuo, baigęs bakalauro studijas, yra bakalauras (bakalaurė). Jis turi teisę greta savo pavardės nurodyti įgytą laipsnį (paprastai santrumpą, pvz., B.A., bacc. jur. ir kt.).
Sakų Šv. Dimitrijaus parapija
'''Sakų Šv. Dimitrijaus parapija''' - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Sakų kaime. Parapija įkurta 1992 metais. Parapijoje yra XVIII a. amžiuje pastatyta Sakų Šv. Dimitrijaus cerkvė ir Sakų Šv. Nektariušo koplyčia. Taip pat parapijoje įsikūręs Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolynas.
Hypo-Arena
Hypo-Arena (prieš tai Wörthersee Stadion) yra įvairios paskirties stadionas Klagenfurte, Austrijoje. Namų rungtynes žaidžia SK Austria Kärnten klubas.
Stadionas pastatytas Euro 2008 čempionatui. jame yra 32 000 sėdimų vietų. Atidarymo dieną, 2007 m. rugsėjo 7 d., buvo sužaistos draugiškos futbolo rungtynės tarp Austrijos ir Japonijos rinktinių, kurias atėjo pažiūrėti 26 500 žiūrovų.
Prancūzijos Polinezijos geografija
thumb|right|250px|Prancūzijos Polinezija -15°N, -140°W Prancūzijos Polineziją sudaro penki archipelagai Ramiojo vandenyno pietuose, Okeanijoje, maždaug pusiaukelėje tarp Amerikos ir Australijos.
Plotas:
Sausumos sienos: Pakrantė:
Klimatas:
Sausumos ekstremumai:
Ištekliai:
Žemės naudojimas:
Drėkinama žemė:
Gamtos stichijos:
Geografija:
Varėnos seniūnija
Varėnos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Varėnos rajono savivaldybės centrinėje ir šiaurinėje dalyje.
Geografija
Ribojasi su Matuizų, Marcinkonių, Merkinės ir Jakėnų seniūnijomis (Varėnos rajonas), taip pat su Alytaus ir Trakų rajonais.
Seniūnijoje gyvena 15 120 gyventojai, iš jų 10 800 gyvena Varėnoje, 2 937 gyvenvietėse ir 1 383 mažuose kaimuose.
Pietinė seniūnijos dalis yra Dainavos lygumoje, šiaurėje kyla į Dzūkų aukštumą. Seniūnijos teritorija teka Merkys ir jo intakai (Varėnė su Abista ir Muse, Derežna, Derežnyčia, Nedzingis). Telkšo keletas ežerų (didžiausi – Nedzingis, Glėbas, Glūkas, Savistas, Lynelis), sudaryti Varėnos I tvenkinys, Varėnos II tvenkinys. Pietinę seniūnijos dalį dengia Dainavos giria, šiaurėje veši Dusmenų miškai. Tarp šių miškų – nedideli dirbamų žemių plotai.
Pro seniūniją eina Vilniaus–Gardino geležinkelis, plentai, , ,.
Istorija
XVIII a. LDK minima Varėnos seniūnija priklausė Trakų apskričiai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 13 seniūnaitijų:
Sobaeksu SK
„Sobaeksu SK“ – Pietų Korėjos futbolo klubas iš Pchenjano.
Namų rungtynes žaidžia „Yanggakdo“ stadione, Pchenjanasmiesto stadione, kuris talpina 30 000 žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas prie Šiaurės Korėjos kariuomenės. Komanda žaidžia elito divizione.
Šv. Dovydo parapija (Sent Vinsentas)
'''Šv. Dovydo parapija''' arba Šatoblero rajonas – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos šiaurės vakarinę dalį. Administracinis centras – Šatobleras.
Parapijos teritorijoje yra aukščiausias saloje Sufriero ugnikalnis.
Parapijoje esančios gyvenvietės: Šatobleras, Rouzholas, Trumaka, Ričmondas, Ričmond Veilas, Valibu.
Į laukinį pasaulį
„Į laukinį pasaulį“ gali reikšti:
Kališkai
Kališkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Miastkovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Araksas
Araksas (,, , kurd., ) – upė Užkaukazėje; Kuros dešinysis intakas. Prasideda Turkijoje, netoli Erzurumo miesto. Teka į rytus siauru giliu kalnų slėniu per Armėnijos kalnyną. Araksas, susiliejęs su Achurjanu, teka Turkijos-Armėnijos, vėliau Azerbaidžano-Turkijos ir Azerbaidžano-Irano siena. Vidurupyje slėnis išplatėja, upė skaidosi į atšakas. Nuo Armėnijos-Irano valstybės sienos ruožo pasuka į šiaurės rytus, teka Kuros-Arakso žemuma, dalį kelio vėl sudaro Azerbaidžano-Irano sieną, pačiame žemupyje teka vien Azerbaidžano teritorija. Įteka į Kurą ties Sabirabadu.
Didžiausi intakai: Achurjanas, Razdanas, Arpa, Vorotanas, Azatas (kairieji), Koturas, Karasu (dešinieji). Araksas per metus nuneša 16 mln. t nešmenų. Netoli Nachičėvanės patvenktas hidroelektrinių kompleksu. Araksas Aukštutinio Karabacho kanalu sujungtas su Mingečauro tvenkiniu.
Lietuvos irklavimas
thumb|300px|Irklavimo trasa [[Galvės ežere Trakuose.]]
Lietuvos irklavimas 1885 m. Lietuvoje įkurtas pirmasis irklavimo sporto klubas Klaipėdoje (ji priklausė Prūsijai) – „Neptūnas“ (kelis dešimtmečius sėkmingai rungtyniavo Prūsijos pirmenybėse ir kt. regatose).
1908 m. įkurta irklavimo sekcija Vilniuje (1913 turėjo 72 narius, 10 valčių), 1912 surengta irkluotojų išvyka iš Vilniaus į Kauną, vyko regatos Verkiai–Vilniaus centras.
1912 m. Kauno Sakalo sporto organizacijoje įkurta irklavimo sekcija, 1913 Nemune atidaryta valčių prieplauka (atidaryme dalyvavęs Raudondvario grafas B. Tiškevičius padovanojo kelias valtis), buvo 10 valčių.
1912 ar 1913 irklavimo klubas įkurtas Šilutėje.
1920 įsteigtai Vilniaus irklavimo draugijai priklausė ir 9 irklavimo klubai.
1923 Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos Neptūnas į Lietuvos sporto lygą neįstojo ir toliau rungtyniavo Prūsijos čempionatuose, 1926 ir 1929 Klaipėdoje organizavo regatas su jos irkluotojais (Kauno irkluotojai nebuvo kviečiami), 1929 dalyvavo Rygos regatoje, 1932 – reikšmingose regatose Vokietijoje, bet kaip atskira komanda, ne kaip Lietuvos atstovai, o 1934 visiškai pasitraukė iš Lietuvos (ir Klaipėdos krašto) sporto.
1931 Kauno prie Lietuvos jachtklubo (įk. 1921) įsteigta irklavimo sekcija, Kauno irkluotojai dalyvavo Rusnės, 1932 – Klaipėdos regatoje. 1932–36 Kaune veikė Kipro irklavimo klubas. 1936 Kaune surengtas I Lietuvos čempionatas: valtimis su vairininku vyrai varžėsi 2000 m nuotolyje lengvomis dvivietėmis (Petraitis, Staškevičius, vair. S. Maziliauskas, 8.12, 7), sunkiomis dvivietėmis (S. Vasauskas, S. Dautartas, vair. J. Jasinskas, 7.48, 1), lengvomis keturvietėmis (Miškys, Bertė, Griningas, Peteraitis, vair. Arbušauskas, 6.28, 3), sunkiomis keturvietėmis (įgula nenustatyta, 6.34, 0). Irklavimas buvo įtrauktas į I Lietuvos tautinės olimpiados programą, varžytasi 2000 m nuotolyje valtimis su vairininku – sunkiomis dvivietėmis (Bulkė, Jurkšas, vair. M. Kapleraitis, 11.27, 9), turistinėmis dvivietėmis (Petraitis, Lincevičius, vair. M. Kapleraitis, 11.56, 1), lentyninėmis keturvietėmis (V. Kmitas, J. Obelienis, S. Vasauskas, J. Gedminas, vair. M. Bursevičius, 9.50, 8), lengvomis keturvietėmis (Miškys, Bertė, Petraitis Gringas vair. Ruzgys, 9.10, 3), sunkiomis keturvietėmis (Griningas, Peteraitis, Bertė, Miškys, vair. Ruzgys, 8.54, 0), 1 km nuotolyje lengvomis keturvietėmis (M. Kazlauskaitė, Runkytė, V. Krepsaitė, Kavolytė, vair. Malčius, 5.13, 2).
1937 pradėjo irkluoti ir moterys, jos dalyvavo 1938 Lietuvos čempionate. Vilniuje ir Kaune buvo pastatytos irklavimo bazės. Irklavimui (ir visai kūno kultūrai ir sportui) iki 1940 vadovavo Kūno kultūros rūmai, nuo 1940 09 irklavimo komiteto pirmininkas S. Dautartas nuo 1943 – S. Vasauskas.
Per II pasaul. karą irklavimo inventorius buvo išgrobstytas, irklavimo bazės sunaikintos.
1945 įkurta Lietuvos irklavimo federacija (LIF). Vilniuje pradėjo veikti Lokomotyvo draugijos irklavimo bazė, 1946 09 surengtos pirmosios po karo irklavimo varžybos – Vilniaus pirmenybės, 1948 irklavimas pradėtas kultivuoti Kaune, 1949 – Klaipėdoje. 1948 surengtos I Baltijos šalių čempionatas vykdomas kasmet iki dabar. Prieš atkuriant Nepriklausomybę buvo nutrūkę čempionatų rengimai, be po metų ar poros pertraukos, vėl atgaivinti. 1949 09 25–28 Vilniuje (Neryje) įvyko Lietuvos suaugusiųjų (vyrų ir moterų) čempionatai.
Grafinis dizainas
thumb|220px|[[Johann Gutenberg|Gutenbergo Biblija – du stulpeliai, 24 eilutės]] Grafinis dizainas – vizualinio turinio pateikimas įvairiomis meninėmis ir techninėmis priemonėmis. Grafinis dizainas paprastai susijęs ne tik su meninių vaizdų kūrimu, bet ir su analize, organizavimu ir pateikimo metodais vizualinės komunikacijos problemų sprendimams. Tai tarpdisciplininė komercinių ir nekomercinių institucijų vizualinės komunikacijos problemų sprendimo veikla, kurioje reikia suderinti turinio vizualinį kūrybiškumą su komunikacijos, technologijų ir verslo žiniomis.
Grafinio dizaino terminą pirmą kartą 1922 m. panaudojo JAV dizaineris William Addison Dwiggins.
Priemonės
Grafinio dizainerio užduotis – pateikti optimalius vizualinės komunikacijos problemos sprendimo būdus ir komercinėje, ir nekomercinėje srityje. Sprendimo būdai ir rezultatai tiesiogiai priklauso nuo kliento suformuluojamos užduoties. Komunikavimui paprastai naudojami statiniai elementai – žodžiai (tipografija), vaizdai ir kiti grafiniai elementai (vizualinė medžiaga). Tačiau šiuolaikiniame grafiniame dizaine jau naudojama ir vaizdo animacija bei garsas (pvz., internetinės svetainėse, kompanijų ar produktų animuotose prezentacijose). Grafikos dizainerio veiklos zona – vizualinė – verbalinė ekpresija. Populiariausi darbo įrankiai – Adobe Creative Suite ir CorelDraw programiniai paketai.
Taikymo sritys
thumb|180px|2011 m. Europos krepšinio čempionato logotipas (autorius Kęstutis Koira) Grafinio dizaino sritys:
Lietuvoje
thumb|180px|Lietuvos grafinio dizaino asociacijos logotipas
Aukštasis mokslas grafinio dizaino srityje
Taip pat pagal 3 metų bakalauro programą šios neuniversitetinės aukštosios mokyklos:
Lietuvos grafinio dizaino asociacija
Pagrindinis straipsnis – Lietuvos grafinio dizaino asociacija.
Lietuvos grafinio dizaino profesionalus vienija 1996 m. įkurta Lietuvos grafinio dizaino asociacija, kuri 1999 m. tapo Tarptautinės dizaino asociacijų tarybos ico-D (buvusi ICOGRADA) nare. LGDA atstovauja grafinių dizainerių interesus valdžios institucijose, organizuoja konkursus, parodas, seminarus. 2011 m. LGDA iniciatyva Vilniuje įvyko tarptautinė ICOGRADA konferencija „Spring: ICOGRADA Design Week Vilnius“. LGDA nariai aktyviai dalyvauja viešoje kūrybinėje veikloje, pvz.: dizainerio Kęstučio Koiros sukurtas ženklas laimėjo 2011 m. Europos krepšinio čempionato logotipo konkursą.
Gjangdzė
Gjangdzė  – vienas didžiausių Tibeto miestų, išsidėstęs 3977 m virš jūros lygio, Šigadzės prefektūroje, prie magistralinio kelio Lasa–Katmandu. Miesto įžymybė – Palcho vienuolynas, pastatytas 1440 m. Jame yra 108 kapelos, 4 aukštai, virš 10 tūkst. freskų.
Uusi tietosanakirja (1929)
Uusi tietosanakirja – suomiška enciklopedija, išleista 1929–1932 metais. Išleido Väinö Hämeen-Anttila, Karisto.
Adonis (Indija)
Adonis  – miestas pietų Indijoje, Andhra Pradešo valstijoje, 225 km į pietvakarius nuo Haidarabado. Medvilnės apdirbimo, kilimų gamybos pramonė. Yra mečetė, Vidžajanagaros karalystės forto liekanos.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis viduramžiais, kuomet pastatyta Vidžajanagaros karalystės valdovo tvirtovė.
Kolonija Novogrodzka
Kolonija Novogrodzka  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Miastkovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Daueso planas
thumb|[[Charles Gates Dawes, kurio vardu pavadintas planas.]] Daueso planas  – Vokietijos reparacijų, kurias ji turėjo mokėti po Pirmojo pasaulinio karo, nauja išmokėjimo tvarka, patvirtinta 1924 m. rugpjūčio 16 d. Pagal planą reparacijų mokėjimas turėjo būti pritaikytas prie realių Veimaro respublikos ekonomikos sąlygų. Po penkerių vykdymo metų planas pasirodė esąs nesėkmingas ir jį pakeitė 1929 m. priimtas Jungo planas.
Plano sukūrimas
1923 m. lapkričio 30 d. Reparacijų komisija nusprendė sušaukti atstovų komitetą, kuriam vadovautų finansų ekspertas, brigados generolas Charles Gates Dawes. 1924 m. sausio 14 d. planas pradėtas ruošti, o balandžio 9 d. paruoštas. 1924 m. rugpjūčio 16 d. Londone buvo pasirašyta atitinkama sutartis (1924 m. Londono konferencija), kuri įsigaliojo 1924 m. rugsėjo 1 d. Jam pritarė karą laimėjusių valstybių vyriausybės ir Vokietijos parlamentas.
Daueso plano esmė
Pagal 1924 m. rugpjūtį patvirtintą Daueso planą:
Siekiant Vokietijai suteikti galimybę mokėti reparacijas nugalėjusioms šalims pagal Daueso planą nutarta suteikti jai 200 mln. JAV dolerių paskolų. Iš jų 110 mln. suteikė JAV.
Obsidianas
thumb|right|Obsidianas, [[JAV]] Obsidianas – efuzinė, magminė uoliena, o tiksliau stikliška uoliena.
Susidaro vulkaniškai aktyviose zonose, kai silicio dioksido turtinga lava labai sparčiai vėsta ir joje nespėja išsikristalizuoti kristalai. Todėl obsidianas dar vadinamas vulkanišku stiklu.
Obsidianą sudaro daugiausia silicio dioksidas (SiO2). Jo sudėtis artima granitui ar riolitui. Obsidiano spalva kinta dėl įvairių priemaišų. Geležis ar magnis suteikia tamsiai žalią spalvą. Kristobalito balti kristalai obsidiane atrodo kaip snaigės. Taip pat obsidiane gali būti įvairių dujų burbuliukų, kitų uolienų inkliuzų.
Obsidianas naudojamas apdailai ir juvelyrikoje. Akmens amžiuje obsidianas buvo naudojamas įrankių gamyboje – jau prieš 9 tūkst. metų graikų protėviai plaukdavo jo parsigabenti į jūrą apie 100 km.
Gudiškiai (Marijampolė)
Gudiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Igliaukos, tarp plento šiaurėje ir Žuvinto rezervato pietuose.
Ganyklinis duonis
Ganyklinis duonis (Eleocharis quinqueflora) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Auga Šiaurės Amerikos, Europos, Vakarų Azijos vidutinio klimato srityse.
Stiebas status, iki 15 cm aukščio, tvirtas, tamsiai arba pilkšvai žalias. Žiedynas – varpa, žydi nuo gegužės iki birželio. Vaisius – riešutas. Auga drėgnose pievose, ganyklose, pelkėtose lankose, pakrančių kopose. Dėl pievų melioracijos nyksta.
thumb|left|200px|Žiedynas
Kauno taikomosios dailės mokykla
miniatiūra|265x265px|Mokinių darbai Kauno taikomosios dailės mokykla, KTDM – profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį, tęstinį profesinį mokymą. Įstaigos kodas – 190973322. Adresas – V. Krėvės pr. 112, Kaunas.
Į mokyklą mokiniai priimami baigę 8, 9, 10 arba 12 klasių ir suaugusieji norintys persikvalifikuoti. Mokinių skaičius 2023 m. sausio 1 d. – 591 mokinių. Dirba 119 darbuotojų (kartu su Alytaus filialu), iš jų 60 mokytojų.
Istorija
1978 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė nauja mokykla, kviesdama mokytis įvairių meno profesijų.
2005 m. akredituota vidurinio ugdymo programa ir mokykloje įsteigtas gimnazijos skyrius.
Štaronys
Kaimo šiauriniame pakraštyje, Audros dešiniajame krante yra Štaronių piliakalnis, jame kultūrinio sluoksnio nepastebėta.
Istorija
Štaronys šaltiniuose minimi nuo 1596 m., kuomet priklausė Jūžintų dvarui. 1960 m. kaime įsteigta pradinė mokykla.
Blizgės
thumb|right|260px|[[Notropis leuciodus]] thumb|right|260px|[[Notropis longirostris]] thumb|right|260px|[[Notropis maculatus]] thumb|right|260px|[[Notropis petersoni]] thumb|right|260px|[[Notropis xaenocephalus]] Blizgės (Notropis) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija
Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Verstoko kaime. Parapija įkurta XVII a. amžiuje. Parapijoje yra 1769 m. pastatyta Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė ir 1945 m. pastayta Opaka Dužos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė.
Bjelovaro–Bilogoros apskritis
Bjelovaro–Bilogoros apskritis  – apskritis centrinėje Kroatijoje.
Administracinis centras – Bjelovaras, kuris buvo pirmą kartą paminėtas 1413 m. Miesto svarbą gavo 1756 m. pastačius fortą apsiginti nuo Osmanų imperijos.
Bjelovaro–Bilogoros apskritis šiaurėje ribojasi su Koprivnicų–Križevca, šiaurės rytuose su Viroviticos–Podravina, pietryčiuose su Požegos–Slavonija, pietvakariuose su Sisako–Moslavina ir vakaruose su Zagrebo apskritimi.
Administracinis suskirstymas
Bjelovaro–Bilogoros apskritis skirstoma į 5 miestus ir 18 savivaldybių. Miestai: Bjelovaras, Čazma, Daruvaras, Garešnica, Grubišno Polė.
Tautinė sudėtis
2001 m. duomenimis, apskrityje gyveno:
Tivoli-Neu stadionas
Tivoli-Neu yra įvairios paskirties stadionas Insbruke, Austrijoje. Dažniausiai naudojamas futbolo rungtynėms. Jame namų rungtynes žaidžia Austrijos Bundeslygos klubas Wacker Innsbruck.
Stadionas pastatytas 2000 m. Talpina 17 400 žiūrovų. Euro 2008 čempionatui vietų skaičius laikinai buvo padidintas iki 30 000. Čempionato metu stadione buvo sužaistos 3 grupės rungtynės.
Vitus Bering
Vitusas Beringas (1681 rugpjūčio 5 d . – 1741 m. gruodžio 19 d.) – danų keliautojas, Rusijos laivyno karininkas.
Biografija
1703 m., Petrui I Kronštate sukūrus Rusijos laivyną, pradėjo jame tarnauti.
Šiaurės karo metu tarnavo Baltijos laivyne, 1710–1712 m. dalyvavo Rusijos – Turkijos karuose tarnaudamas Azovo laivyne. Vadovavo pirmosioms dviejoms Azijos šiaurės rytinę pakrantę tyrusioms Kamčiatkos ekspedicijoms (1725–1730 bei 1733–1741). Pirmosios ekspedicijos metu su A. Čirikovu apiplaukė Kamčiatkos pusiasalį, Čiukčių pusiasalio pietinį ir rytinį krantus.
Galutinai įrodė, kad Azija ir Šiaurės Amerika nesusijungia. 1730 m. grįžęs į Sankt Peterburgą V. Beringas pakeltas į kapitonus komandorus.
Vejai
Vejai  – senovinis etruskų miestas, kurio archeologinė vietovė yra dab. Italijoje, Lacijuje, 16 km į šiaurės vakarus nuo Romos. Tai buvo turtingiausias Etruskų lygos miestas ir vienas iš kertinių Vilanovos kultūros centrų.
Vietovė apgyvendinta ~X a. pr. m. e. – tuo metu čia buvo išsibarstę keletas kaimų su savo kapinėmis. ~VII a. pr. m. e. ėmė kurtis miestas, jis nuolat kariavo su netoliese augusia lotynų gyvenviete Roma. 396 m. pr. m. e. Vejus užėmė romėnų karvedys Markas Furijus Kamilas. Vėliau čia gyveno romėnai, čia būta imperatoriaus Augusto žmonos Livijos rūmų. Romėnų Vejuose stovėjo paminklas Tiberijui bei V a. pr. m. e. pradžios Apolono skulptūra. Vėliau miestas nunyko ir atrastas tik XVII a.
Vitus Bering
Žūtis
Antrosios ekspedicijos metu laivui sudužus prie vienos Komandoro salyno salų, čia žiemodamas mirė. 1991 m. rasti palaikai, mirties priežastis neaiški. Žiemos nepergyveno ir 18 jo komandos narių.
Vejai
Vejuose rastas akropolis su gynybinių sienų ir gyvenamųjų namų liekanomis, VI a. pr. m. e. šventykla, didelis baseinas, daug kapų rūsių, iš kurių dalis puošta etruskų freskomis.
Vitus Bering
Žūtis
Sala vėliau pavadinta Beringo sala.
Atminimas
Keliautojo vardu dar pavadinta:
Gary Neville
Garis Nevilas (g. 1975 m. vasario 18 d.) – anglų futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje Manchester United klube bei Anglijos rinktinėje.
Futbolininko debiutas Manchester United pagrindinėje komandoje įvyko 1994 metais, kitais metais jis pakviestas į Anglijos rinktinę. 2011 m. vasario 2 d. baigė profesionalo karjerą.
G. Nevilo brolis Phil Neville taip pat profesionalus futbolininkas, su kuriuo iki 2005 metų žaidė kartu Mančesterio komandoje bei nacionalinėje rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1995 m. birželio 3 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
1999 ir 2008 m. su Manchester United laimėjo UEFA Čempionų lygą.
Charonas (mitologija)
thumb|240px|Charonas Graikų mitologijoje Charonas (🇬🇷) – Hado keltininkas, perkeliantis mirusiųjų sielas per Stikso upę. Jis buvo Niktės ir Erebo sūnus. Vaizduojamas kaip apiplyšęs, sudžiūvęs senis arba sparnuotas demonas su dvigubu kuju.
Laidojant mirusiems po liežuviu padėdavo obolą (smulkus pinigas), kurį mirusiojo siela sumokėdavo Charonui už perkėlimą. Charonas perkelia tik mirusiuosius, bet Heraklis, Peiritojas ir Tesėjas privertė jį perkelti per upę.