cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos geležinkeliai
1918–1940 m. Nepriklausoma Lietuva
Tarpukaryje intensyviai buvo pertvarkomi Lietuvos reikmėms vokiečių kariuomenės nutiesti siaurieji geležinkeliai: Gubernija–Pasvalys pratęstas iki Biržų, nutiesta jo atšaka į Linkuvą. Rekonstruoti geležinkeliai Skapiškis–Suvainiškis, Joniškis–Žeimelis, Kazlų Rūda–Pavilkijys su atšaka į Ežerėlį, Jonava–Ukmergė. 1935 m. Gubernijos–Biržų (su atšaka į Linkuvą) geležinkelis rekonstruotas iš 600 mm į 750 mm vėžę, o 1938 m. nutiestas Panevėžio–Joniškėlio siaurasis geležinkelis. Tokiu būdu buvo į vieną sistemą sujungta dalis carinės Rusijos, vokiečių okupacijos ir nepriklausomos Lietuvos laikais nutiestų siaurųjų geležinkelių. Buvo pradėtas tiesti Joniškėlio–Žeimelio siaurasis geležinkelis, tačiau iki prasidedant Antrajam pasauliniam karui jis dar nebuvo užbaigtas.
Klaipėdos krašto siaurieji ir vietiniai geležinkeliai priklausė privačiai Vokietijoje esančiai kompanijai, bet po Klaipėdos krašto prijungimo prie Lietuvos jie nebuvo nusavinti ir toliau priklausė bei buvo valdomi Vokietijoje esančios kompanijos.
Atskirai reikia paminėti Lenkijos okupuoto Vilniaus krašto (tos dalies, kuri dabar priklauso Lietuvai) tarpukario geležinkelių raidą. Platieji geležinkeliai užtikrino susisiekimą su Varšuva, Gardinu ir kitais Vilniaus krašto miestais, taip pat Lenkijos tarptautinį susisiekimą su Latvija bei TSRS. 1934 m. buvo nutiesta tik viena nauja vietinės reikšmės linija Pariečė–Druskininkai. Buvo pertvarkytas ir pagerintas Dūkšto–Drujos siaurasis geležinkelis, veikė Švenčionėlių–Lentupio, taip pat Marcinkonių siaurasis geležinkelis, skirtas gabenti medieną. Vilniuje keletą metų veikė miesto siaurasis geležinkelis, skirtas keleivių pervežimui tarp Vilniaus keleivinės ir prekių stočių ir Vilniaus geležinkelių direkcijos Slovackio (dabar Mindaugo) gatvėje. Taip pat Vilniuje buvo eksploatuojamas siaurasis geležinkelis Burbiškės–Vingio parkas–Šilo tiltas–Antakalnis, 1938 m. pratęstas iki Turniškėse pradėtos statyti hidroelektrinės.
Vokietijai pareikalavus grąžinti Klaipėdos kraštą 1939 kovo 23 d. Lietuva neteko ir krašto teritorijoje buvusių geležinkelių. 1939 m. vasarą pradėti geležinkelio Darbėnai–Šventoji (į Šventosios uostą) tiesimo darbai. 1939 m. spalį atgavus Vilniaus kraštą, į Lietuvos geležinkelių tinklą buvo įjungti tame krašte buvę geležinkeliai. 1939 m. lapkritį atstatytas Lenkijos okupacijos metais išardytas Švenčionėlių–Kiauneliškių siaurojo geležinkelio ruožas, taip pat 1940 m. rudenį atidarytas naujai nutiestas geležinkelis Senieji Trakai–Trakai.
1940–1945 m. Antrasis pasaulinis karas
1940 m. rugpjūčio 3 d. sovietai aneksavo Lietuvą.
TSRS susisiekimo kelių liaudies komisaras pasirašė įsakymą „Apie Lietuvos geležinkelių organizavimą“, kuriuo paskelbė Lietuvos geležinkelius sudėtine TSRS geležinkelių tinklo dalimi. Geležinkelio darbas buvo pertvarkomas pagal TSRS galiojusią tvarką. Pradėti geležinkelių perkalimo iš 1435 mm į 1524 mm vėžę darbai, tačiau iki prasidedant karui jie taip ir nebuvo užbaigti. 1940 m. prie Lietuvos prijungus papildomas Vilniaus krašto dalis, Lietuvos teritorijon pateko ir ten esantys geležinkeliai. Tačiau jie taip ir liko Belostoko geležinkelio administracinėje sudėtyje. Tai ruožai Varėna (Varėnos st. priklausė Lietuvos geležinkeliui) – Pariečė – Druskininkai, Stasylos (Stasylų st. priklausė Lietuvos geležinkeliui) – Beniakonys. Taip pat Belostoko geležinkelio sudėtin pateko ir platusis geležinkelis Pabradė – Lentupis (nuo Gelednės), siaurasis Švenčionėliai – Švenčionys – Lentupis. 1939 m. rudenį TSRS užėmus buvusios Lenkijos teritorijas, šių geležinkelio linijų ruožuose, kurie buvo Lietuvos teritorijoje, eismas nutrūko.
1940 m. dalinai baigtas tiesti Šventosios – Darbėnų platusis geležinkelis ir tęsiamas pradėtas tiesti Joniškėlio – Žeimelio siaurasis geležinkelis.
Prasidėjus Vokietijos–TSRS karui, sovietų sprendimu, dalis Lietuvos riedmenų permesti į Rytus, o visų Vokietijos okupuotų ir įjungtų į Ostlandą (tarp jų ir Lietuvos) teritorijų geležinkelių valdymas buvo perduotas karinei geležinkelių administracijai, kurios centras buvo Rygoje. Vokiečių okupacinė valdžia siekė, kad Lietuvos geležinkelio specialistai aktyviai dirbtų karo fronto reikalams. 1942 m. buvo komandiruota daugiau kaip 2000 Lietuvos geležinkelininkų. Jie dirbo Pskove, Minske, Rygoje, Jelgavoje ir kitur. Vokietija vėl perkalinėjo plačiuosius geležinkelius iš 1524 mm į 1435 mm vėžę, atstatinėjo Raudonosios armijos atsitraukiant susprogdintus tiltus ir sugadintus geležinkelio ruožus. Priešingai nei Pirmojo pasaulinio karo metais, jokie nauji geležinkeliai nebuvo tiesiami. Tačiau 1943 m. baigtas tiesti Joniškėlio – Žeimelio siaurasis geležinkelis. Atsitraukdama Vokietijos kariuomenė sprogdino tiltus, gadino ir ardė geležinkelius (išardė geležinkelį Alytus – Šeštokai).
1945–1991 m. Sovietinė okupacija
Geležinkelininkams atiteko karo veiksmų nusiaubti keliai. Jie atstatinėjo kelius, perkalinėjo kelius į Rusijos geležinkelio vėžę.
1944–1945 m. atstatomi stočių keleivių namai, tvarkomi tiltai ir kiti objektai. Įkurta TSRS valdžios suformuota pokario Geležinkelių valdyba. 1946 m. Lietuvos geležinkelių valdybai priklausė 2091,8 km kelių, tarp jų 536,6 km dvikelio. Lietuvos geležinkeliui buvo priskirti ir Kaliningrado krašto geležinkeliai. Visi buvę privatūs Klaipėdos krašto siaurieji geležinkeliai ir platusis geležinkelis Šilutė – Kulėšai buvo išardyti. Per kelis pirmuosius pokario metus Vilniuje nutiesta Panerių tunelio apylanka, nes tunelis buvo smarkiai pažeistas karo metu ir buvo nutarta jo neremontuoti. Nutiestas Vilniaus geležinkelio aplinkkelis Kyviškės – Juodšiliai – Pušynas – Paneriai.
1956 m. balandžio 26 d. vėl buvo atkurti trijų Baltijos respublikų geležinkeliai, prie Lietuvos geležinkelių ir vėl buvo priskirti Kaliningrado srities geležinkeliai. 1959 m. atstatyta Šeštokų – Alytaus linija. Kaune pastačius hidroelektrinę buvo nutiesta Kauno geležinkelio apylanka Palemonas – Rokai – Jiesia.
1963 m. vasario 14 d. TSRS Ministrų taryba priėmė nutarimą dėl Lietuvos, Latvijos ir Estijos geležinkelių sujungimo į Pabaltijo geležinkelius. Pabaltijo geležinkelio Spalio revoliucijos Raudonosios vėliavos geležinkelio valdyba veikė Rygoje.
Sovietmečiu atnaujinti geležinkelio riedmenys, keleivius imta vežti dyzeliniais traukiniais. 1979 m. garvežiai pakeisti šilumvežiais. Intensyvaus eismo ruožuose buvo tiesiami antrieji keliai. Buvo pereita prie pusiau automatinės blokuotės. Vienas reikšmingiausių tarybinio laikotarpio darbų vystant Lietuvos geležinkelius buvo Naujosios Vilnios – Kauno ir Lentvario – Trakų linijų elektrifikavimas (Vilniaus–Kauno geležinkelis). 1975 m. gruodžio 29 d. pirmasis elektrinis traukinys atvyko iš Vilniaus į Kauną, 1976 m. sausio 20 d. pradėtas nuolatinis jų eismas.
1980 m. nutiestas geležinkelis iš Adutiškio į Didžiasalį (dabar išardytas), nutiesti pramoninės reikšmės geležinkeliai Jonava – Rizgonys, Akmenė – Karpėnai (cemento gamyklos aptarnavimui), 1986 m. atidaryta tarptautinė geležinkelio jūrų perkėla, sujungusi Klaipėdą (Draugystės stotis) su Mukranu (VDR).
Siaurieji geležinkeliai buvo nerentabilūs ir palaipsniui keičiami autotransportu ar plačiaisiais geležinkeliais. 1972–1975 m. iš siaurosios į 1520 mm vėžę rekonstruota Švenčionėlių – Utenos linija, 1982 m. nauja trasa nutiestas ruožas Radviliškis – Pakruojis. Šeštajame – septintajame dešimtmetyje išardyti Jonavos – Ukmergės, Joniškio – Žeimelio, Skapiškio – Suvainiškio siaurieji geležinkeliai, kiek vėliau Šiaulių – Gubernijos – Pakruojo ruožas, Švenčionėlių – Švenčionių – Lentupio siaurasis geležinkelis. Aštuntojo dešimtmečio pradžioje likviduota Dūkšto – Drujos linija. Devintojo dešimtmečio viduryje dėl pradėto tiesti Utenos – Anykščių plačiojo geležinkelio buvo išardytas siaurasis geležinkelis tarp Utenos ir Rubikių. Žlugus Sovietų sąjungai, platusis geležinkelis taip ir liko nebaigtas tiesti.
thumb|Dyzelinis [[PESA 730ML (2020 m.)]] thumb|[[Šilumvežis Siemens ER20 (2020 m.)]]
Atgavus Nepriklausomybę (nuo 1991 m.)
Viena iš svarbiausių užduočių buvo tiesioginės Lietuvos geležinkelių jungties su Lenkija (per ją ir su Vakarų Europa) atkūrimas. 1992 m. liepos 7 d. atidaryta rekonstruota (iki tol geležinkelis per sieną neveikė, o Šeštokų–Mockavos ruožas buvo mažai naudojamas) geležinkelio linija Šeštokai–Mockava–Trakiškės ir ja prasidėjo keleivių ir krovininis susisiekimas su Lenkija ir kitomis Europos šalimis. Ši linija yra 1435 mm vėžės (tarp Šeštokų ir Mockavos vėžė sudvejinta 1435 mm ir 1520 mm).
Po Sovietų sąjungos iširimo prasidėjo smuko ekonomika, todėl sumažėjo pervežamų krovinių ir keleivių. Geležinkelio veiklą sunkino ir sunki finansinė įmonės padėtis, degalų, tepalų, atsarginių dalių trūkumas, senstantys riedmenys, vėluojantys atsiskaitymai už pervežimus, turto grobstymas ir kt. Dėl krovinių srautų mažėjimo Radviliškio–Tilžės, Radviliškio–Daugpilio ir kituose ruožuose 1992–1994 m. buvo užkonservuota 13 tarpinių stotelių (Čiutelių GS, Dapšionių GS, Genių GS, Karsakiškio GS, Lauksargių GS, Lyduvėnų GS, Lūšės GS, Medininkų GS, Mergalaukio GS, Radžiūnų GS, Saldutiškio GS, Šapelių GS, Šarkių GS), po 2000 m. planuota užkonservuoti ir Adutiškio GS, Batakių GS, Darbėnų GS, Didžiasalio GS, Druskininkų GS, Marcinkonių GS, Niūraičių GS, Panemunėlio GS, Skapiškio GS, Skuodo GS, Utenos GS, Vinčų GS, tačiau kai kurios iš jų nebuvo uždarytos.
Nuo nepriklausomybės atkūrimo pradžios Lietuvos geležinkelių bendrovė siekė atkurti santykius su tarptautinėmis geležinkelių organizacijomis, palaikyti dalykiškus ryšius su Vakarų ir Rytų Europos šalių geležinkeliais. 1992 m. birželio mėn. Lietuvos geležinkeliai įstojo į Tarptautinę geležinkelių bendradarbiavimo organizaciją (OSŽD) bei atkūrė savo narystę Tarptautinėje geležinkelių sąjungoje (UIC). Lietuvos geležinkeliai pradėjo orientuotis į tarptautinius tranzitinius vežimus. Pasirašytais tarpvalstybiniais susitarimais buvo nustatyti geležinkelio pasienio perėjimo punktai su Baltarusija, Latvija, Lenkija ir Rusija – jais tapo Joniškio GS, Bugenių GS, Obelių GS, Turmanto GS, Mažeikių GS, Skuodo GS, Kenos GS, Mockavos GS, Adutiškio GS, Druskininkų GS, Pagėgių GS, Kybartų GS pasienio stotys, taip pat Kabelių GS stotelė. Dėl lėšų stygiaus dauguma pasienio stočių nesutvarkytos, todėl krovinių, vagonų ir konteinerių perdavimas į kitų šalių geležinkelius įforminamas tik Kybartų GS ir Mockavos GS, o kitais atvejais – Panerių GS, Radviliškio GS ir Vaidotų GS perdavimo stotyse. 2003 m. vasario 6 d. pradėjo kursuoti pirmasis mišriųjų vežimų traukinys „Vikingas“, sujungęs Baltijos ir Juodąją jūras. 2005 m. liepą pradėtas eksploatuoti konteinerių traukinys „Merkurijus“ (Klaipėda – Kaliningradas – Maskva), 2011 metų rudenį konteinerių traukinys „Saulė“ sujungė Lietuvą su Kazachstanu ir Kinija.
XX a. pabaigoje ir XXI a. pradžioje uždaryta daug keleivinių maršrutų, išardyta plačiojo geležinkelio linija iki Druskininkų, Pabradė–Gelednė–valstybės siena, geležinkelio linija Alytaus mieste, užkonservuoti Darbėnų–Skuodo–Priekulės, Ventos–Lūšės–Priekulės, Marcinkonių–valstybės sienos ruožai. 1996 m. nutraukta siaurojo geležinkelio eksploatacija šiauriau Panevėžio, o 2001 m. nutraukta viso likusio siaurojo geležinkelio komercinė eksploatacija, bet netrukus pradėtas plėtoti turistinis-pramoginis siaurasis geležinkelis ruože Panevėžys–Anykščiai–Rubikiai. Visas išlikęs siaurojo geležinkelio kompleksas (įskaitant ir nenaudojamą šiauriau Panevėžio) paskelbtas saugomu valstybės kultūros objektu (unikalus objekto kodas ). 2003 m. rugsėjo 16 d. LR vyriausybė nutarimu Nr. 1176 nusprendė uždaryti viešojo naudojimo geležinkelio liniją Pabradė–valstybės siena ir valstybės siena–Adutiškis–Didžiasalis (su joje esančiomis Adutiškio GS ir Didžiasalio GS stotimis), taip pat Čiutelių GS, Dapšionių GS, Genių GS, Karsakiškio GS, Labos GS, Lauksargių GS, Lyduvėnų GS, Lūšės GS, Medininkų GS, Mergalaukio GS, Panemunėlio GS, Radžiūnų GS, Saldutiškio GS, Skersabalių GS, Šapelių GS, Šarkių GS, Varlaukio GS, Visagino GS, Žilių GS stotis.
Pasinaudojant ES struktūrine parama, suremontuotos svarbiausios geležinkelio linijos. Rekonstruotos Vilniaus, Vilkaviškio, Kybartų, Marijampolės, Jonavos ir kitos geležinkelio stotys, suremontuota didžioji dalis geležinkelio tiltų. Pradėti eksploatuoti dyzeliniai traukiniai RA-2 bei prikabinami vagonai, įsigytos ir pradėtos eksploatuoti naujos automotrisės, dviaukščiai elektriniai traukinai, įsigyta keletas naujų keleivinių vagonų ir šilumvežių. 2013–2016 m. nutiesta 1435 mm vėžės geležinkelio linija Rail Baltica ruože nuo Šeštokų iki Kauno, o 2019–2021 m. ji pratęsta iki Palemono stoties. 2014–2017 m. elektrifikuotas geležinkelio ruožas Naujoji Vilnia – Kena – valstybės siena.
2018–2019 m. įmonės Krovinių vežimo, Keleivių vežimo ir Geležinkelių infrastruktūros direkcijos buvo pertvarkytos į atskiras bendroves „LG CARGO“, „LG Keleiviams“, „Lietuvos geležinkelių infrastruktūra“. 2020 m. liepą „Lietuvos geležinkelių“ santrumpa „LG“ pakeista į „LTG“, o „LG Cargo“ pervadinta „LTG Cargo“, „LG keleiviams“ – „LTG Link“, „Lietuvos geležinkelių infrastruktūra“ – „LTG Infra“.
miniatiūra|Buveinė
Asocijuotos įmonės
thumb thumb|[[Vilniaus lokomotyvų remonto depas|„LTG Cargo“ Riedmenų aptarnavimas]]
„Lietuvos geležinkeliai" yra didžiausia Baltijos šalyse geležinkelio įmonių grupė. Asocijuotos įmonės: AB „LTG Cargo“, UAB „LTG Link“, AB „LTG Infra“, UAB Vilniaus lokomotyvų remonto depas, UAB Geležinkelio tiesimo centras, UAB „Saugos paslaugos“, UAB „Rail Baltica statyba“, VšĮ „Geležinkelių logistikos parkas“.
UAB LTG Link
Keleivių vežimo paslaugos vietiniais ir tarptautiniais maršrutais, pašto ir bagažo vežimas Lietuvos teritorijoje.
AB LTG Infra
Viešosios geležinkelių infrastruktūros techninė priežiūra ir remontas, užtikrina saugų traukinių eismą, teikia intermodalinių terminalų paslaugas.
UAB Geležinkelio tiesimo centras
Geležinkelio kelių, kitų transporto statinių bei pastatų statyba ir remontas, geležinkelio kelio remonto mašinų nuoma.
UAB Saugos paslaugos
Fizinės ir elektroninės apsaugos bei techninių apsaugos priežiūros priemonių montavimo, priežiūros ir remonto paslaugos.
UAB Rail Baltica statyba
Bendros Baltijos šalių įmonės RB Rail AS (valdoma dalis – 33,33%), kuruojančios projekto „Rail Baltica 2" įgyvendinimą, akcininko funkcijų vykdymas.
VšĮ Geležinkelių logistikos parkas
Vilniaus miesto savivaldybei ir AB „Lietuvos geležinkeliai" priklausanti įstaiga, atsakinga už Vilniaus viešojo logistikos centro logistikos parko kūrimą ir valdymą.
Geležinkelių tinklas
miniatiūra|300x300px|Tinklas (2022 m.) miniatiūra|300x300px|Tinklas (2015 m.) miniatiūra
1520 mm pločio
1520 mm pločio vėžės geležinkeliai driekiasi į Baltijos valstybes bei NVS šalis.
1435 mm pločio
1435 mm pločio vėžės geležinkeliai jungia Lietuvą su Lenkija, o per Lenkiją – ir su kitomis Vakarų ir Vidurio Europos valstybėmis.
Riedmenys
2021 m. pabaigoje riedmenų parką sudarė:
Finansiniai
miniatiūra|2019–2021 m. grupės pajamos, mln. Eur miniatiūra|2021 m. grupės pajamų struktūra 2021 m. grupės pajamos – 465,1 mln. €, pelnas – 23,5 mln. €.
Keleivių vežimo
2019 m. pervežta 5,51 mln. keleivių, 2020 m. – 3,34 mln., 2021 m. – 4,13 mln., 2022 m. – 4,68 mln.
Tarptautiniai ryšiai
Lietuvos geležinkeliai dalyvauja šių organizacijų veiklose:
2011 m. Formulės 2 sezonas
'''2011 m. Fomulės 2 sezonas''' buvo trečiasis 2009 m. FIA atkurto Formulės 2 čempionato sezonas. Jis prasidėjo balandžio 16 d. Silverstone trasoje, o baigėsi spalio 30 d. Katalonijos trasoje. Sezoną sudarė 8 etapai po dvejas lenktynes.
Pasikeitimai
Lenktynininkai naudojo tą patį 2010 m. sezone pristatytą auomobilį – Williams JPH1B.
Taisyklių pasikeitimai
Nuo 30 iki 45 minučių prailgintos penktadienio bandymų sesijos, o nuo 30 iki 40 minučių – antrosios (sekmadienio) lenktynės, jas sulyginant su pirmosiomis.
Sezono apžvalga
Didžiąją sezono dalį tarpusavyje kovojo į čempionatą sugrįžęs italas Mirko Bortolotti ir naujokas Christopher Zanella. Italas beveik kiekvienose lenktynėse (išskyrus du kartus) finišavo ant apdovanojimų pakylos ir pelnęs 7 pergales tapo čempionu. Pagal sezono pergales jis susilygino su 2009 m. čempionu Andy Soucek. Tuo tarpu šveicaras Zanella pergalę šventė du kartus ir dar penkis kartus lipo ant podiumo.
Kalendorius
2010 m. lapkričio 3 d. FIA paskelbė naujo sezono kalendorių, kuris vėliau buvo pakoreguotas. Vienas iš etapų vyks atnaujintoje „A1 Ring“ trasoje, kuri nuo šiol vadinasi „Red Bull Ring“.
Gidigičio tvenkinys
Gidigičio tvenkinys (arba Kišiniovo marios, Marea Chișinăului) – tvenkinys susidaręs patvenkus Biką, 12 km nuo Kišiniovo, Strešenio rajone, Moldavijoje.
Tvenkinio plotas – 880 ha, plotis 940 m, ilgis – 8,5 km. Vidutinis gylis 5 m, gylis ties užtvanka – 9,9 m. Tvenkinio tūris 0,04 km³. 75 dienas per metus telkinys būna pasidengęs ledu, kurio storis – 15-30 cm.
Šalia tvenkinio veisiasi vandens paukščiai: pilkasis garnys, baubliai, antys, laukiai ir kiti. Tvenkinyje veisiasi karosai, karpiai, raudės, karšiai, kuojos, starkiai, aukšlės, lydekos, ešeriai.
Iki Gidigičio tvenkinio kursuoja autobusas iš Kišiniovo centrinės autobusų stoties ir priemiestinis traukinys Kišiniovas-Ungenai.
Užtvanka pastatyta 1963 m. Semtintajame dešimtmetyje tvenkinio krante buvo įrengta poilsio zona užimanti 1000 ha plotą, iš kurio 124 ha sudarė žalieji plotai. Čia buvo rengimos sąjunginės ir tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo, akademinio irklavimo ir kitų sporto šakų varžybos.
Ramučių valsčius
Istorija
Įkurtas II pasaulinio karo metais. Panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Saugų valsčiaus.
Jonas Kauneckas
Biografija
Gimė Trajoniškio kaimo valstiečių šeimoje. Mokėsi Suntautų pradžios mokykloje, vėliau Krinčino septynmetėje ir Pasvalio vidurinėje mokykloje, kurią baigęs (1954 m.) mokėsi Panevėžio hidromelioracijos technikume. Nuo 1958 m. iki 1972 m. dirbo pagal specialybę Tauragėje, Alytuje.
1964–1968 m. neakivaizdžiai studijavo vokiečių kalbą Maskvos aukštuosiuose užsienio kalbų kursuose. Juos baigęs Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Nuo 1959 m. stodavo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, tačiau į ją dėl sovietinės valdžios draudimų buvo priimtas tik 1972 m.
1990 m. paskirtas atkurtos Telšių kunigų seminarijos vicerektoriumi ir dėstytoju. Telšių seminarijos dvasios vadas (nuo 1993 m.), Telšių vyskupijos kunigų tarybos narys (nuo 1990 m.), Telšių vyskupijos konsultorius (nuo 1994 m.).
1993 m. Popiežius Jonas Paulius II suteikė monsinjoro titulą. Nuo 1994 m. Telšių ateitininkų dvasios vadas. 2000 m. nominuotas vyskupu ir paskirtas Telšių vyskupu augziliaru. Nuo 2002 m. sausio 5 d. – Panevėžio vyskupu ordinaru.
2013 m. birželio 6 d. Šventajam Tėvui Pranciškui priėmus Panevėžio vyskupo Jono Kaunecko atsistatydinimą iš ordinaro pareigų ir jam tapus vyskupu emeritu, naujuoju Panevėžio vyskupu ordinaru paskirtas tėvas Lionginas Virbalas.
Gigantiškieji kalmarai
Architeučiai arba gigantiškieji kalmarai (Architeuthis) – kalmarų gentis, kuriai priklauso vieni iš didžiausių pasaulyje bestuburių.
Žmonių pastebimi labai retai. Jų nesuvirškintų gabalų rasta kašalotų skrandžiuose, išmestų negyvų kūnų aptikta paplūdimiuose.
Guerrino Zanotti
Guerrino Zanotti (g. 1964 m. rugpjūčio 15 d.) – dabartinis San Marino kapitonas-regentas (šalies ir vyriausybės vadovas), išrinktas 2014 m. spalio 1 d. Politikas yra buvęs šalies Tarybos narys. Nuo 2005 m. G. Zanotti yra šalies Socialistų ir demokratų partijos narys.
Kuoduotasis vieversys
Kuoduotasis vieversys (Galerida cristata) – vieversinių (Alaudidae) šeimos žvirblinis paukštis.
Išvaizda
Kuoduotasis vieversys yra maždaug dirvinio vieversio dydžio. Patino ir patelės kūno viršutinė pusė pilkšvai rusva, su išilginėmis plačiomis tamsiomis dėmėmis. Ant galvos aukštas, smailus kuodukas. Vairuojamosios plunksnos rusvos. Kūno apatinė pusė balsva, krūtinė dėmėta. Snapas ir kojos blyškiai rudi. Rainelė ruda. Jaunikliai margi, rusvai pilki, nugara išmarginta baltomis ir juodomis dėmėmis. Išsirita apaugę ilgais, balsvai rusvais pūkais. Žiotys geltonos, su oranžiniu atspalviu.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki šiaurės rytų kinijos, Korėjos pusiasalio, Geltonosios jūros. Šiaurėje arealas siekia pietinę Švediją, Suomių įlanką, Volgos vidurupį, šiaurinę Aralo jūros pakrantę, Balchašą, Zaisano dubumą, Mongolijos Altajų, pietuose tęsiasi iki vidurinės Kinijos, Indostano pusiasalio, šiaurinės Arabijos jūros pakrantės, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Viduržemio jūros salose.
Iki XX a. vidurio Lietuvoje kuoduotieji vieversiai buvo gana plačiai paplitę, bet vėliau jų drastiškai sumažėjo. Spėjama, kad šiuo metu šalyje peri iki 10 porų.
Biologija
Anksčiau gyveno tik pietinių kraštų stepėse, vėliau, arealui pasistūmus į šiaurę, užėmė gana savotišką biotopą. Veisimosi periodu mėgsta iš dalies urbanizuotą kraštovaizdį.
Laikosi atviruose plotuose: ant vejų, kelių sankryžose. Žiemą galima pamatyti miestuose, miesteliuose prie kelių, takų, žmonių dažnai lankomose vietose. Aktyvus tik šviesiuoju paros metu, nėra geras skrajūnas, todėl didesniąją laiko dalį bėgioja žeme. Mėgsta tupėti ant akmenų, stulpų bei tvorų, kartais ant daugiaaukščių pastatų stogų.
Sėslus paukštis. Manoma, kad poros stabilios išlieka net žiemą. Nevengia žmogaus. Giesmė maloni, tylesnė ir įmantresnė nei dirvinio vieversio. Gieda tupėdamas ant žemės, rečiau skrisdamas.
Dauginimasis
Lizdą suka abu porelės nariai iš žolių stiebelių ir lapelių. Gūžtą iškloja smulkesne žole, kartais plaukais. Dėtyje būna maždaug 5 pilkšvi, rudo atspalvio kiaušiniai su įvairių spalvų dėmelėmis. Peri apie 12 dienų. Jaunikliai lizdą palieka 10 dienų amžiaus.
Mityba
Minta įvairiu maistu: vabzdžiais, žolių sėklomis ir žaliosiomis dalimis. Mėgsta lankytis sąvartynuose.
Palenkės Bialos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija
'''Palenkės Bialos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija'''  – parapija, įsikūrusi Palenkės Bialos mieste. Parapija įkurta 1925 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Pietiniam Palenkės Bialos dekanatui. 1979-1984 m. pastatyta parapijos bažnyčia.
Čėsniai
Čėsniai – kaimas šiaurės vakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Gadūnavo.
Vapsvaėdžiai
Vapsvaėdžiai (Perninae) – vanaginių paukščių (Accipitriformes) būrio pošeimis, kuriame yra 8 gentys ir 16 rūšių.
Kražių kolegija
thumb|Kražių kolegijos bendrabučio pastatas šiandien thumb|Išlikę pamatų akmenys Kražių kolegija (Lotyniškai: Collegium Crozensis) – bendrojo lavinimo vidurinė mokykla, 1614–1844 m. veikusi Kražiuose. Vienas svarbiausių švietimo ir jėzuitų mokslo centrų Lietuvoje.
Istorija
thumb|left|Kražių kolegija 1840 m. thumb|Profesorių namo pamatų liekanos thumb|Kražių kolegijos koridorius thumb|Kražių kolegijos studentų kambarys thumb|Išlikęs puošybos fragmentas thumb|Atkurtos autentiškos Kražių kolegijos durys thumb|Koridoriaus langas thumb|Lubų fragmentas thumb|Išlikę pamatų akmenys Mintį Kražiuose steigti kolegiją pirmasis pareiškė Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis. Mirdamas 1609 m. jis paskyrė 2000 vengriškų raudonųjų vienuolyno statybai ir užrašė šiek tiek žemės Kražiuose. Kolegiją 1613 m. įsteigė jėzuitai sklype, kurį jiems padovanojo Vilniaus vaivada Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis. Jis jėzuitams padovanojo 1565 m. statytą mūrinę rezidencinę pilį – rūmus ir žemės sklypą Kražantės vingyje. 1614 m. Žemaičių seniūnas ir Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius ir jo žmona Slucko kunigaikštytė Sofija Maleckaitė užrašė Kražių kolegijai 7 ūkius ir pastatydino rūmus. 1616 m. laikinuose mediniuose namuose atidaryta pirmoji kolegijoje – gramatikos klasė. Pirmas naujai atidarytos kolegijos mokytojas buvo Jonas Kochas, atvykęs iš Braunsbergo kolegijos. 1618 m. pašventintas mūrinės kolegijos kertinis akmuo. Pašventinimo iškilmėse dalyvavo Lietuvos didysis iždininkas Jeronimas Valavičius. 1620–1742 m. čia veikė ir Žemaičių kunigų seminarija. 1693 m. prie kolegijos pastatyta bursa – studentų bendrabutis.
Pirmaisiais metais į I klasę buvo priimta apie 50 mokinių. Vėliau visose klasėse mokėsi 250–300 mokinių. Panaikinus jėzuitų ordiną, 1773 m. kolegiją perėmė Edukacinė komisija ir pertvarkė į apygardos mokyklą. Joje mokėsi iki 500 mokinių. 1797 m. mokykla atiteko Kolainių karmelitams. 1817 m. pradžios mokyklą perėmė Vilniaus universitetas, ji pavadinta gimnazija. Tų pačių metų rudenį Vilniaus universitetas atidarė dvi žemesniąsias gimnazijos klases, po metų mokykla tapo pilna šešių klasių gimnazija. 1844 m. gimnazija perkelta į Kauną, jai suteiktas gubernijos gimnazijos statusas (dabar Kauno Maironio universitetinė gimnazija).
Kražių gimnazija, viena pirmųjų pasaulietinių mokyklų Lietuvoje, išsiskyrė iš kitų to meto mokyklų mokslo lygiu, mokymo priemonių gausa, gerai parengtais mokytojais. Gimnazijoje daugiausia dirbo daktaro laipsnį įgijusieji Vilniaus universiteto auklėtiniai. Kai kurie jų (S. Malcužinskis, Z. Bartoševičius, S. Sobolevskis) aktyviai dalyvavo kultūriniame gyvenime, palaikė ryšius su Vilniaus universiteto filaretais ir filomatais.
1614–1844 m. veikė Kražių kolegijos biblioteka, XVII a.-XVIII a. – Kražių mokyklinis teatras. Pirmasis žinomas vaidinimas – 1667 m. suvaidinta D. Mikulskio tragedija „Belizarijus“. Iš viso žinoma 30 vaidinimų ir teatralizuotų renginių, tarp jų – M. Chanevskio, M. Juškevičiaus, A. Mlodzianovskio, S. Sadovskio, G. Šimkevičiaus, M. Veličkos scenos veikalų.
Mokymas
Kolegijoje buvo mokoma lotynų kalba, veikė pradinės, gramatikos, sintaksės, retorikos ir humanitarinės klasės. Prie kolegijos veikianti Aukštoji filosofijos ir teologijos mokykla rengė jėzuitų dvasininkus, joje tobulinosi ir kitų apylinkių dvasininkai. 1672 m. Filosofijos skyriuje studijavo 16 studentų, Teologijos skyriuje – 5 studentai.
1818 m. gimnazijoje dirbo 12 mokytojų, 1819 m. mokėsi 350 mokinių, 1821 m. apie 410, 1823 m. – 452. Nemažai mokinių buvo valstiečių vaikai – 1800 m. mokėsi 326 mokiniai, iš jų 246 buvo bajorų, kiti – įvairaus luomo ir valstiečių vaikai. Mokėsi daug žymių XIX a. kultūros veikėjų, rašytojų.
Mokytojai
Tarp pirmųjų mokytojų buvo garsus poetas Motiejus Kazimieras Sarbievijus, kuris dėstė poetiką ir sintaksę, Mykolas Ginkevičius, dėstęs gramatiką, Kazimieras Vijūkas-Kojelavičius, dėstęs retoriką. Žinomas ir filosofijos profesorius Adam Krupski. Vėliau dėstė Kražių gimnazijos kapelionas ir bibliotekininkas, pradėjęs čia rinkti medžiagą „Žemaičių vyskupystei” Motiejus Valančius.
Rektoriai
Iš viso buvo 49 rektoriai, tarp jų:
Kolegijos atgimimas
Ilgą laiką Kražių kolegijos pastatai buvo apleisti. Per karus buvo sugriauta Kolegijos bažnyčia, Profesorių namas, išlikusiame bursos pastate sovietinės okupacijos metais buvo įrengti butai. Kelis kartus juose gyvenę asocialūs asmenys sukėlė gaisrus. Apie 20 metų šis pastatas stovėjo be langų ir durų, todėl labai nukentėjo lipdiniai, freskos, vidinės pertvaros.
2000 m. Kelmės rajono savivaldybė iš gyventojų ir įstaigų išpirko Kražių kolegijos pastatą. 2008 m. padedant Europos Sąjungos fondui baigiamas restauruoti istorinis bursos pastatas. Jame įrengtas kultūros centras, muziejus, biblioteka, turizmo informacijos centras. Atkurtoje bibliotekoje lankytojų paslaugoms internetas, garso ir vaizdo įranga. Turizmo informacijos centras teiks informaciją ne tik apie Kražių kolegiją, bet ir apie kitas lankytinas Kelmės rajono vietas. Pastate veiks ir Kražių seniūnija.
Finansinis auditas
Finansinis auditas – ūkinės veiklos tyrimas, siekiant nustatyti atskaitomybės teisingumą, apskaitos vedimo atitikimą teisės aktams, įvertinti įsipareigojimų ir įmonės vertę ir jos veiklos tęstinumą.
Finansinis auditas komercinėse įmonėse ir įstaigose
Nustatomas atskaitomybės teisingumas, apskaitos vedimo atitikimas teisės aktams, įvertinami įmonės ar įstaigos įsipareigojimai, vertė ir jos veiklos tęstinumą. Taip pat atliekant finansinį auditą patikrinamas ir apskaitos atitikimas teisės aktams, teikiamos išvados ir rekomendacijos jos organizavimui ir vedimui. Finansinį auditą atlieka Valstybės kontrolė ir audito įmonė kurioje būtinai turi dirbti bent vienas sertifikatą turintis auditorius ar laisvai samdomas sertifikatą turintis auditorius.
Auditoriaus išvada reikalinga akcininkams, įmonės ar įstaigos vadovui, buhalteriams, potencialiam investuotojui, skolintojui, kokius nors leidimus duodančioms įstaigoms. Į audito procedūras ir testus įeina sutarčių peržiūra, bankų paskolų ir piniginių lėšų patikrinimas, kvotų įvertinimas, atsargų inventorizacija, pokalbiai su įmonės ar įstaigos vadovais ir darbuotojais.
Finansinis auditas valstybinėse įstaigose
Atliekant finansinį auditą valstybinėse įstaigose patikrinama atskaitomybė ir apskaitos atitikimas teisės aktams, pateikiamos išvados ir rekomendacijos dėl apskaitos vedimo. Prie finansinio audito taip pat galima priskirti ir asignavimų auditą, kurio metu patikrinamas lėšų panaudojimas pagal skirtus išlaidų pavadinimus. Finansinį ir asignavimų auditus įprastai atlieka Valstybės kontrolė ir vidaus audito tarnyba (vidaus auditas) esanti tos pačios įstaigos pavaldume.
Audito atlikimas
Auditas neturi būti eilinis baudžiamasis įmonės ar įstaigos patikrinimas. Auditorius neturi tik ieškoti klaidų ar piknaudžiavimų ir apie tai nurodyti savo ataskaitoje. Jų pagrindinis uždavinys finansų tikrinimas, duomenų aiškumo ir tikrumo atsžvilgiu, kuriu pagrindu ataskaitų naudotojai vertina įmonės ar įstaigos ūkinę situaciją. Auditas taip pat pateikia paaiškinimus apskaitos ir mokesčių mokėjimo klausimais, vertina vidinę kontrolę.
Kur atliekamas auditas
Lietuvoje įstatymu norodyta kas turi praeiti auditinį patikrinimą, bet iš tikro jį atlikti kviečiasi ir įmonės, įstaigos ir organizacijos, kurioms jis neprivalomas. Įmonės, įstaigos ir organizacijos kviečiasi atlikti auditą siekdamos konsultacijų apskaitoje, kontrolės priemonių taikyme.
Audito įmonės išrinkimas
Audito įmonės parinkimas neturi būti atsitiktinis. Žinoma, kuo garsesnė audito įmonė tuo jos paslaugos didesnės. Jei planuojama, kad audito ataskaitą skaitys investuotojai net iš kitų šalių tam pageidautina, kad auditą atliktų tarptautinė ar kita garsi audito įmonė, dabar rinkoje dominuoja didysis ketvertas į kurį įeina Deloitte, Ernst & Young, KPMG, PricewaterhouseCoopers). Valstybėse kur labai išvystyta finansinė rinka auditus atlieka įmonės iš didžiojo ketverto. Jei užsakovas neplanuoja skolintis ir juo pasitiki akcininkai tai taupant lėšas jis gali pasamdyti ir laisvai samdomą, mažai kam žinomą auditorių.
Informacinis auditas
Informacinis auditas – informacinių sistemų patikrinimas.
Jo metu nustatoma, ar informacinės sistemos užtikrina duomenų saugumą, išlaiko jų integralumą, operatyviai pateikiami tikri ir reikalingi duomenys, padeda efektyviau organizuoti įmonės ar įstaigos veiklą, efektyviai taikomos vidaus kontrolės priemonės.
San Marino kapitonas-regentas
San Marino kapitonas-regentas – kas pusę metų renkamas San Marino valdžios postas, kurį visada užima du žmonės. Kapitonas-regentas vadovauja šalies vyriausybei. Įprastai, kapitonai-regentai yra renkami iš opozicinių partijų. Nuo pat 1243 m. šių politikų kadencija prasideda kiekvienų metų balandžio 1 ir spalio 1 d.
Toks diarchijos vyriausybinis valdymas kildinamas iš Romos respublikos laikų, Senovės Romos konsulo atitikmuo.
Pagojis (Ukmergė)
Pagojis – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Želvos.
Kulėšų valsčius
Kulėšų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Kulėšai.
Istorija
Įkurtas po II pasaulinio karo, panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Šilutės valsčiaus.
SS Léopoldville (1929)
SS „Léopoldville“ – 11 509 bruto registro tonų talpos keleivinis laineris, priklausęs kompanijai „Compagnie Belge Maritime du Congo“. Antrojo pasaulinio karo metais buvo perdarytas į kariuomenės laivą. 1944 m. gruodį maršrute iš Sautamptono į Šerbūrą šį laivą torpedavo vokiečių povandeninis laivas U-486 ir nuskandino. Žuvo maždaug 763 kareiviai ir 56 įgulos nariai.
Aprašas
Garlaivis „Léopoldville“ buvo 145,9 m ilgio, 18,95 m pločio. Grimzlė 7,9 m. Talpa buvo 11256 BRT ir 6521 NRT. Laivą varė 1019 AG 8 cilindrų keturgubo plėtimosi garo mašina. Laivą varė 2 sraigtai. Laive buvo 239,5 m³ šaldomos erdvės kroviniams.
thumbnail|left|SS „Léopoldville“ reklamas
Laivo istorija
Laivas buvo pastatytas kompanijai „Compagnie Maritime Belge“. Laivas buvo naudojamas maršrute iš Belgijos į Belgijos koloniją Afrikoje Belgijos Kongą.
Laivui buvo suteiktas oficialus Belgijos numeris 120 ir kodas MLTP. 1934 m. raidinis kodas pakeistas į ONLB.
1937 m. buvo pakartotinai įvertinta laivo talpa, ji užfiksuota kaip 11509 BRT ir 6941 NRT.
Nuskandinimas
Iki nuskandinimo „Léopoldville“ 24 kartus kirto Lamanšą ir pergabeno daugiau kaip 120 tūkst. kareivių. Jis paskutiniame reise plaukė su konvojumi WEP-3 iš Sautamptono į Šerbūrą. „Léopoldville“ plaukė rombinėje rikiuotėje su 4 karo laivų palydos grupe: britų eskadriniais minininkais HMS „Brilliant“ (H84) ir HMS „Anthony“ (H40), fregata HMS „Hotham“ (K583) ir prancūzų fregata FFL „Croix de Lorraine“ (K258). Konvojuje buvo dar vienas kariuomenės laivas SS „Cheshire“.
Torpedavimo dieną „Léopoldville“ gabeno pastiprinimus iš JAV 66-osios pėstininkų divizijos 262-ojo ir 264-ojo pulkų. Šie kareiviai turėjo dalyvauti Ardėnų operacijoje. 1944 m. gruodžio 24 d., likus maždaug 5 jūrmylėms iki Šerbūro, konvojų atakavo vokiečių povandeninis laivas U-486, ir 17.54 valandą „Léopoldville“ į garlaivį pataikė vieną iš dviejų paleistų torpedų. Garlaivis nuskendo 20.40 valandą.
Iš 2235 gabentų amerikiečių kareivių apie 515, manoma, nuskendo su laivu. Kiti 248 žuvo nuo žaizdų, hipotermijos ar nuskendo jūros vandenyje. Laivo kapitonas Charles Limbor, 1 belgas, 3 kongiečiai įgulos nariai nuskendo su laivu. Žuvo ir nežinomas skaičius britų kareivių. Dokumentai apie laivo žuvimą buvo įslaptinti iki 1996 m.
Palydos eskadrinis mininkas HMS „Brilliant“ prisiartino prie žūstančio transporto. Kareiviai iš „Léopoldville“ šokinėjo žemyn į žemesnį „Brilliant“. Minininke tilpo tik keli šimtai kareivių, ir jis nugabeno juos į krantą. Niekas daugiau gelbėjimo darbais neužsiėmė, ir apie 1200 kareivių liko skęstančiame laive. USS PC-1225 irgi gelbėjo išlikusius gyvus. „Léopoldville“ vandens paviršiuje išbuvo dar dvi su puse valandos ir tik tada nuskendo laivagaliu pirmyn
Liūtagalvės cichlidės
Liūtagalvės cichlidės (Steatocranus) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis, kurioms būdinga susilpnėjusi plaukiojamosios pūslės funkcija.
Paplitusios Kongo upėjė (endeminės rūšys). Viena rūšis auginama akvariumuose.
Gentyje yra 9 rūšys.
Trauktinė
right|280px
Trauktinė - alkoholinis gėrimas, gaminamas užpilus spiritą arba degtinę ant augalinės ar kitokios žaliavos ir prieskonių bei tam tikrą laiką išlaikius, kad gėrimas įgautų tų produktų skonį, spalvą ir aromatą. Stiprumas 40-45 % alkoholio.
Trauktinėse kartus skonis nėra vyraujantis. Cukraus kiekis - ne didesnis kaip 100 g/dm³.
Kartaus skonio spiritiniai gėrimai, turintys ne mažiau kaip 15 % tūrio etilo alkoholio koncentracijos, vadinami biteriais.
Istorija
Trauktinės gamyba, receptai ir vartojimas buvo perduodami iš kartos į kartą. Įvairiais gyvenimo atvejais trauktinėmis buvo ne tik mėgaujamasi, bet gydomasi nuo ligų.
Vienuoliai pirmieji sukūrė augalinės žaliavos sudėtis, į kurias įeidavo ir gydomosiomis savybėmis pasižyminčių žolių, žiedų, šaknų, stiebų. Iš jų gamino ir vartojo likerius bei trauktines kaip vaistus. Laukuose, šalia vienuolynų, vienuoliai specialiai augindavo įvairius augalus, aromatingus prieskonius, iš kurių ruošdavo įvairiomis proporcijomis sumaišytus mišinius ir eksperimentuodami gamindavo įvairius spiritinius gėrimus, vadinamus trauktinėmis.
Prieš įstojant į Europos Sąjungą, trauktinės buvo skirstomos į šias grupes:
Pasikeitus ženklinimo taisyklėms, tokio skirstymo į grupes neliko, nebent ant alkoholinių gėrimų etikečių, importuojamų iš šalių, buvusių Tarybų Sąjungoje.
Gaminimas
Trauktinių komponentai gali būti augalinė žaliava: švieži bei džiovinti vaisiai, uogos, jų sėklos, kauliukai ar šaknys, aromatinės žolelės ir įvairūs prieskoniai, taip pat vynas, brendis, alus, medus.
Trauktinių gamybos technologija susideda iš kelių pagrindinių etapų: tai žaliavos paruošimas, kupažavimas, sudaryto mišinio išlaikymas ir filtravimas. Naudojamo etilo alkoholio kiekis suteikia gaminiams norimą stiprumą, o įvairių augalinių žaliavų antpilas – kartumą. Kvapiosios, skoninės, dažomosios medžiagos suteikia kiekvienam gaminiui būdingą aromatą, skonį ir spalvą.
Trauktinėms gaminti ruošiamos ir naudojamos pagrindinės žaliavos: antpilas, morsas, aromatinis spiritas, koncentruotos ar spirituotos sultys, vynas, brendis, alus, medus. Kartais naudojama karamelė kaip dažiklis.
Norint pagaminti trauktinę pirmiausia reikia turėti:
Visos reikalingos sudedamosios dalys gerai išmaišomos, kol gaunamas vienalytis mišinys. Po to jis praskiedžiamas minkštintu vandeniu iki reikiamo stiprumo ir dar kartą išmaišomas. Mišinys išlaikomas nustatytą laiką, kad visos žaliavos susijungtų į vieną visumą. Išlaikymo trukmė priklauso nuo kiekvieno užpilto produkto savybių. Svarbiausia yra tai, kad eteriniai aliejai, kvapiosios, dažančios ir kitos veikliosios medžiagos patektų į spiritą. Po išlaikymo filtruojamas specialiais filtrais.
Kartais skoniui pagerinti ir sušvelninti, trauktinė gali būti brandinama ąžuolinėse statinėse. Vėliau perpilama ir laikoma sandariai uždarytuose tamsios spalvos induose.
Trauktinė pagal gaminimo būdą, panaši į užpiltinę ir likerį. Skirtumas nuo užpiltinės tas, kad trauktinė yra stipresnė ir ne tokia saldi, nuo likerio - žymiai mažesniu cukraus kiekiu.
Jaltos konferencija
thumb|right|300px|[[Sąjungininkai (Antrasis pasaulinis karas)|Didysis Jaltos konferencijos trejetas: (iš kairės) Vinstonas Čerčilis, Franklinas Delanas Ruzveltas ir Josifas Stalinas; taip pat - Karališkojo laivyno admirolas seras Endriu Kaningemas, Karališkųjų oro pajėgų maršalas seras Čarlzas Portalas (abu stovi už Čerčilio) ir Jungtinių Valstijų laivyno admirolas Viljamas Lyhis (stovi už Čerčilio).]] Jaltos konferencija, kartais vadinama Krymo konferencija ar slaptu pavadinimu „Argonautų susitikimas“, buvo 1945 m. vasario 4–11 d. Livadijos rūmuose vykęs karinis JAV, Jungtinės Karalystės ir Tarybų Sąjungos vyriausybių vadovų – prezidento Franklino Ruzvelto, premjero Vinstono Čerčilio ir TSRS vadovo Josifo Stalino – susitikimas.
Pagrindiniai tikslai ir susitarimai
Jaltos konferencijoje „didysis trejetas“ aptarė ir susitarė dėl šių dalykų:
Baviai
Baviai arba Nikitinas (, nuo 1938 m. rugsėjo 30 d. Bauden, 1945–1946 m. Бавин, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Železnodorožno miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Bavjō, Bavgen prūsiškos kilmės. 1355 m. minimas Bawgin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities Kanotų valsčiaus, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. Momėnų valsčiaus dvaras. Priklausė Momėnų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Višniovojės apylinkės kaimas.
Sendvario seniūnija
Sendvario seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Klaipėdos rajono savivaldybės vakaruose, prie rytinio Klaipėdos miesto krašto.
Istorija
Kurį laiką centras buvo Jakai, vėliau – Slengiai. Dėl didėjančio vaikų skaičiaus, 2021 m. seniūnijoje imtos sudarinėti papildomos darželio grupės. Dėl to metų pabaigoje seniūnijos pastatas buvo pradėtas rekonstruoti, o seniūnija gruodžio 10 d. persikėlė į naujas patalpas „Rimi“ prekybos centro Ežero g. 47 antrame aukšte.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 8 seniūnaitijos:
Žiburiai
Žiburiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km iki Gaurės.
Istorija
Kaimas įsikūrė 1918–1919 m. išparceliavus Naudvario dvarą, priklausiusį Šilkovui. Dvaro pastatai neišliko. Dvare buvo plytinė, gaminusi plytas su užrašu Anelin, malūnas. Taip pat dvare buvo įsikūrusi, o 1935 m. pastatyta tipinė pradžios mokykla.
Liudvinavo herbas
Liudvinavo herbas – vienas iš Liudvinavo miestelio (Marijampolės savivaldybė) heraldikos atributų.
Istorija
2001 m. balandžio 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1298. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Gailiškiai
Gailiškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Gadūnavo, prie kelio.
Bertaučiai
Bertaučiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Buivydžių.
Paulaičiai
Paulaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Švėkšnos, Ašvos (Veiviržo kairysis intakas) upės kairiajame krante, kelio Švėkšna-Žemaičių Naumiestis dešinėje. Rytiniame pakraštyje teka Beržupio upelis (Ašvos kairysis intakas). Kaimas ribojasi su Inkaklių, Varniškių, Nikėlų, Tvaskučių, Šilų, Raudiškės kaimais.
Paulaičių-Virkytų seniūnaitijos centras. Kaime stūkso Paulaičių piliakalnis, kapinynas (plotas 0,15 ha), senosios kaimo kapinės, koplytstulpis.
Istorija
Paulaičių kaimo apylinkėse gyventa jau II a. Kapinyne (1936 m. tyrinėjo archeologas Jonas Puzinas) rasta II-III a. ir IX-XI a. įkapių (radiniai saugomi Lietuvos Nacionaliniame, Vytauto Didžiojo karo, Palangos gintaro muziejuose).
Senovėje Paulaičių kaimas priklausė Švėkšnos, nuo 1820 m. – Vilkėno dvarams. 1880–1882 m., atribojant dvaro žemes, Paulaičių kaimo gyventojai kovojo dėl bendrų ganyklų su Vilkėno dvaro savininku Aleksandru Plateriu; 1905 m. tas ganyklas bandyta atgauti savavališkai, bet caro armijos dragūnų būrys, pašaudęs kaime iš patrankos, paulaitiškių aistras nuramino; po 1923 m. tose ganyklose buvo įkurtas naujakurių kaimas – Šilai.
Iki žemės reformos Paulaičių kaime buvo 10 ūkių (tik du ūkiai turėjo apie 30 ha žemės, kiti buvo mažesni). 1936 m. kaimas iškeltas į vienkiemius.
Sovietmečiu Paulaičiuose buvo Ašvos tarybinio ūkio ganyklos ir pievos; du (vienas -0,8, kitas 0,5 ha pločio) smėlio, žvyro karjerai.
Paulaičių kapinynas 1997 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas Lietuvos kultūros paminklu.
Vanwall
Vanwall buvo Formulės 1 ekipa, kuri lenktyniavo šiame čempionate 6-jame dešimtmetyje. Ekipos pavadinimas kilo nuo komandos savininko Tony Vandervell pavardės ir jo įmonės "Thinwall" pavadinimo. Vanwall ekipa yra pirmoji Formulės 1 čempionė komanda, laimėjusi naujai įsteigtą konstruktorių įskaitą 1958 m.
Istorija
thumb|left|200px|Vanwall 1957 m. Pirmieji tikri Vanwall bolidai buvo pagaminti 1954 m. sezonui ir vadinosi Vanwall ypatingieji (ang. k. Vanwall Special). Važiuoklę jiems pagamino Cooper kompanija. Pirmieji dveji metai nedavė jokių geresnių rezultatų ir komandos vadovas nutarė perdaryti visą bolido aerodinaminę pusę, tam darbui jis pasamdė Colin Chapmaną.
1956 m. neoficialiose lenktynėse bolidas rodė gerus rezultatus, o Stirling Mossas vienintelėse savo lenktynėse už šio bolido pelnė pergalę. Komandoje likus jauniems pilotams rezultatai vėl nedavė didesnių vaisių.
Kiek netikėtai S. Mossas nutarė ateiti į komandą 1957 m. sezonui. Tą sezoną Mossas pelnė tris pergales ir galutinėje rikiuotėje nusileido tik čempionu tapusiam Juan Manuel Fangio.
Kitais metais Formulėje 1 buvo uždraustas įprastas kuras, o tai davė neigiamos įtakos Vanwall bolidams. Nepaisant to, du pilotai iš šios ekipos sugebėjo pelnyti po tris pergales, o S. Mossas galutinėje asmeninėje įskaitoje Mike Hawthornui pralaimėjo vos vienu tašku. Tais metais įsteigtą konstruktorių taurę laimėjo Vanwall ekipa ir tapo pirmąja tai padariusia Formulės 1 ekipa.
1958 m. sezonas buvo paskutinis, kai Vanwall ekipa dalyvavo visose lenktynėse. Vėliau komandos vadovui Vandervellui suprastėjo sveikata ir jis turėjo nuolat lankytis ligoninėse. Tai atsiliepė ir ekipos rezultatams, kurie kuo toliau tuo labiau prastėjo. Paskutinį kartą Formulėje 1 Vanwall ekipa pasirodė 1960 m. sezone Prancūzijos GP.
2003 m. buvo suformuota nauja įmonė Vanwalls Cars, kuri gamina vienviečius ir dviviečius lenktyninius automobilius.
Palenkės Bialos Gailestingojo Kristaus parapija
Palenkės Bialos Gailestingojo Kristaus parapija  – parapija, įsikūrusi Palenkės Bialos mieste. Parapija įkurta 1982 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Pietiniam Palenkės Bialos dekanatui. 1984-1996 m. pastatyta Palenkės Bialos Gailestingojo Kristaus bažnyčia.
Kampečės įlanka
thumb|250px|Kampečės įlanka
Kampečės įlanka  – įlanka pietinėje Meksikos įlankos dalyje, apsupta trijų Meksikos valstijų – Verakruso, Tabasko ir Kampečės. Plotas 15 540 km². Įteka šios upės: Papaloapanas, Koatsakoalkosas, Grichalva, Usumasinta, Kandelarija. Pakrantės pelkėtos, yra lagūnų (Terminoso, Karmen, Mačonos).
Naftos gavyba. Pagrindiniai pakrančių miestai: Verakrusas, Koatsakoalkosas, Siudad del Karmenas, Kampečė.
Parėksnė
Parėksnė – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Šešuolių, netoli Rėksnių viensėdžio.
Istorija
Viensėdis panaikintas 2014 m.
Plyšinis kampavoris
Plyšinis kampavoris (Tegenaria atrica) – piltuvininkų (Agelenidae) šeimos, kampavorių (Tegenaria) genties voras. Paplitęs didžiojoje Europos dalyje, Šiaurės Afrikoje. Lietuvoje reta rūšis.
Kūno dydis 15 mm patinėlių ir 18 mm patelių. Tinklas susideda iš vamzdelio formos slėptuvės ir plokščios gaudymo srities, kurioje susipainioja vabzdžiai. Kokoną patelė dažniausiai pakabina šalia tinklo. Jis yra rutulio ar lęšio formos ir užmaskuojamas. Greitai bėgioja. Gyvena rūsiuose, sandėliuose, namų kertėse, olose.
Sepija
Sepija: