cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rymano dzeta funkcija
Praktiniai taikymai
Dzeta funkcija naudojama diverguojančių eilučių ir integralų reguliarizavimui (priskiriama baigtinė vertė šiaip jau diverguojančioms sumoms). Rymano dzeta funkcija naudojama aprašant Kazimiro efektą, dinaminių sistemų analizėje.
Begalinės eilutės
Rymano dzeta funkcijai galioja:
Lyginių ir nelyginių dzeta funkcijos narių sumos duoda tokias vertes: ir
Parametrizuotos aukščiau pateiktų sumų versijos gali būti užrašomos kaip:
su |t|<2, o \psi ir \gamma yra poligama funkcija ir Oilerio konstanta atitinkamai. Taip pat:
kur Im žymi kompleksinio skaičiaus menamąją dalį.
Rymano dzeta funkcijos apibendrinimai
Yra žinoma daug funkcijų, susijusių su Rymano dzeta funkcija, kurios gali būti traktuojamos kaip Rymano dzeta funkcijos apibendrinimai. Viena jų yra Hurwitz dzeta funkcija
Ji sutampa su Rymano dzeta funkcija kai z=1.
Lerch transcendentė yra Ji sutampa su Rymano dzeta funkcija kai z=1 ir q=1.
Clausen funkcija tai funkcija, gaunama paimant  funkcijos realiąją arba menamąją dalį.
Galima įvesti daugelio kintamųjų dzeta funkciją:
Šią funkciją galima analiziškai praplėsti į n-matę kompleksinių skaičių sritį.
Trupmeninė išvestinė
Rymano dzeta funkcijos \alpha-eilės trupmeninė išvestinė gali būti užrašyta tokiu pavidalu
Jei \alpha yra trupmena tokia, kad, konvergavimo sritis bus.
Petras Gudelis (1895)
Petras Gudelis (1895 m. kovo 28 d. Vainaronių kaime, Vaškų valsčius – 1985 m. gegužės 27 d. Liubeke, Vokietija) – Lietuvos kariuomenės karys savanoris, knygų autorius, istorikas.
Biografija
1919 m. sausio 9 d. - 1922 m. balandžio 8 d. tarnavo savanoriu. Širvintų apskr. ir miesto karo komendantūros komendantas. Atsargos majoras (1929 m.). 1928 m. liepos 26 d. apdovanotas 1918-1920 savanorio medaliu.
Užgojis (Druskininkai)
Užgojis (Zagajus) – buvęs kaimas Druskininkų savivaldybėje, 2 km nuo Šaulėnų.
Karalina
Karalina – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje. Yra biblioteka. Saugomas Cegelnios akmuo.
Jonas Rudamina-Dusetiškis
Jonas Rudamina-Dusetiškis (1581 m. – 1646 m. vasario 9 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, Naugarduko kaštelionas ir karinis veikėjas.
Biografija
Kartu su broliais Petru ir Kristupu augo Breslaujos vaiskio Jono Rudaminos-Dusetiškio šeimoje. Studijavo Vilniaus akademijoje, Ingolštato ir Augsburgo universitetuose. 1610 m. išrinktas Lietuvos Vyriausiojo tribūnolo deputatu. Nuo 1618 m. Vilkijos girininkas, 1619–1622 m. – Naugarduko pavaivadis, 1627–1636 m. – vėliavininkas. 1623–1635 m. buvo kelis kartus išrinktas į Seimą. 1636 m. paskirtas Naugarduko kaštelionu. thumb|left|Atminimo lenta [[Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčia|Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčioje]] Dalyvavo 1600—1629 m. karuose su Švedija. Ypač pasižymėjo 1621 m. Chotyno mūšyje, kartu su savo vadovaujamais 720 raiteliais atlaikė gausesnių turkų pajėgų puolimą. Pats buvo sužeistas, šiose kautynėse prarado pusbrolį ir kitus bendražygius. Sugrįžo į namus ir Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčioje 1643 m. įrengė marmurinę lentą kovos draugų atminimui. Ji vaizduoja patį fundatorių, jo pusbrolį Jurgį ir kitus bendražygius: Veličką, Tališevskį, Bykovskį, Čudovskį, Mogilnickį, Vainą, Tiškevičių bei Osipovskį. Pastarieji devyni kariai akmenyje iškalti nukirstomis galvomis, su trykštančiu iš kaklų krauju. Šalia guli nukautų turkų kūnai. Tai vertingas barokinio meno kūrinys, išlikęs iki mūsų dienų.
Budelių kraštovaizdžio draustinis
Budelių kraštovaizdžio draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Kaišiadorių ir Širvintų rajonuose, 2 km į pietryčius nuo Čiobiškio, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Paparčių, prie Budelių, aplink Neries upę. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti raiškų miškingą Neries žemupio vingio kraštovaizdį su archeologijos paminklais (su Budelių piliakalniu).
Wataru Morishige
Wataru Morishige (, g. 2000 m. liepos 17 d.) – Japonijos greitojo čiuožimo sportininkas, olimpinis prizininkas.
Biografija
2020 m. pasaulio jaunimo čempionate japonas pelnė bronzą 500 m greitojo čiuožimo distancijoje. 2021 m. laimėtas pirmasis medalis pasaulio taurės varžybose.
Dringio ragas
Dringio ragas arba Siūrių ragas – kyšulys rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos seniūnijoje, iš pietryčių giliai įsiterpiantis į Dringio ežerą. Patenka į Aukštaitijos nacionalinį parką, Siūrių telmologinį draustinį, yra Ignalinos miškų urėdijos Vaišniūnų girininkijos 588 kvartale, į šiaurę nuo Siūrių kaimo. Nuo 1997 m. rugsėjo 26 d. – gamtos paveldo objektas.
Wataru Morishige
Biografija
Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse čiuožėjas dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų 1000 m distanciją japonas įveikė per 1:09.47 ir užėmė 16-ą vietą, o 500 m distancijoje užfiksavęs 34.50 s rezultatą sportininkas pelnė bronzos medalį.
Dringio ragas
Pusiasalis vingiuotas, jo ilgis ~1,3 km. Paviršių dengia pelkėtas miškas.
Fulfillingness' First Finale
„Fulfillingness' First Finale“ – 1974 m. išleistas septynioliktasis studijinis amerikiečių dainininko Stevie Wonder albumas. Tai albumas, laikomas vienu iš Stivio "klasikinio periodo" kūrybos. Anot „Billboard“ žurnalo, tai pirmasis Stivio studijinis albumas, kuriam pavyko pasiekti pop albumų viršūnes, kur jis išbuvo dvi savaites.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Stevie Wonder, išskyrus kur pažymėta.
Pirmoji pusė
Antroji pusė
Interferencija (reikšmės)
Interferencija gali reikšti:
Būdviečių-Gudelių apylinkė
Būdviečių-Gudelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pilviškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paežerių apylinkėss.
Henri Fantin-Latour
thumb|right|180px| A. Fanten-Laturo autoportretas, 1867 m. Anri Fanten-Laturas (, 1836–1904 m.) – XIX a. antros pusės Prancūzijos tapytojas, litografas ir iliustratorius, geriausiai žinomas gėlių natiurmortais.
Valstybė (Platonas)
„Valstybė“ (🇬🇷) – senovės Graikijos filosofo Platono veikalas, sukurtas apie 380 m. pr. m. e. Jame autorius Sokrato dialogų būdu svarsto apie tai, ar naudingas yra teisingumas, ir sukuria tobulo miesto-valstybės, valdomo teisingumo principais, modelį. Knygoje aptariama daug įvairių klausimų: tikrovės lygmenys, daiktai ir idėjos, skirtingos žmogaus prigimtys bei sielos pradai, teisingas gyvenimo būdas, menas, Gėrio idėja, skirtingos valstybės valdymo formos.
Tai žymiausias Platono kūrinys ir viena įtakingiausių pasaulyje filosofinių knygų.
Turinys
„Valstybė“ susideda iš dešimties knygų, kuriose Platonas (kaip Sokratas) pirmuoju asmeniu atpasakoja savo filosofinį pokalbį su keliais bičiuliais teisingumo tema.
Temos
Tyrinėtojų „Valstybės“ turinys skirstomas į tokias temas:
Bajorų apylinkė (Vilkaviškis)
Bajorų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lankeliškių apylinkės, Penkinių apylinkės ir Pūstapėdžių apylinkės.
Dimachai
Dimachai ( 'du' + 'kova') – senovės Makedonijos kavaleristai, kurie prireikus kaudavosi ir pėsti. Jų šarvai būdavo sunkesni nei paprastų kavaleristų (hetairų), bet lengvesni nei reguliariųjų sunkiųjų pėstininkų (pežetairų).
Kiekvieną dimachą lydėdavo tarnas, kuris prižiūrėdavo žirgą, kai dimachas veikdavo pėsčias. Manoma, kad šią kariuomenės rūšį įvedė Aleksandras Didysis.
Qi Guangpu
Qi Guangpu (g. 1990 m. spalio 20 d. Siudžou) – Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkas, kuris specializuojasi šuolių nuo tramplino rungtyse. Olimpinis čempionas.
Biografija
2006 m. sportininkėas debiutavo pasaulio taurės varžybose. Savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Guangpu iškovojo 7-ą vietą.
2013 m. slidininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Guangpu finale užėmė ketvirtąją vietą.
2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse slidininkas dalyvavo dvejose rungtyse. Mišrios komandos varžybose pelnytas sidabras, o individualioje akrobatinių šuolių nuo tramplino rungtyje Guangpu pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu.
Serbijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Serbijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Galutinė komandų rikiuotė
Šaltiniai: wildstat.com duomenų bazė
Pereinamosios rungtynės
-
Finalo rungtynės
--.
Alfa Romeo Giulia
Tai pirmasis Alfa Romeo šeimos automobilis po 2011 m. baigto gaminti Alfa Romeo 159. Taip pat pirmą kartą per du dešimtmečius Alfa Romeo modelis naudoja galinių ratų pakabą po 1992 m. baigto gaminti Alfa Romeo 75.
Alfa Romeo Giulia 2017 m. Europos metų automobilio rinkimuose užėmė antrąją vietą po Peugeot 3008.
Istorija
Šio modelio gamybos pradžia buvo lėta ir sudėtinga, išleidimo data atidėliojama, dizaino brėžinius Fiat Chrysler Automobiles vadovas Sergio Marchionne siųsdavo peržiūrėti ir pataisyti.
Alfa Romeo Giulia yra pirmasis modelis naujame gamintojo plane, pagal kurį gamintojas gaus 5 milijardus eurų investicijų, bus išleisti 8 nauji modeliai, o pardavimai nuo 74 000 vnt. 2013 m. pakils iki 400 000 vnt. 2018 m. Taip pat kompanija sukūrė visiškai naują galinius varomus ratus naudojančią platformą kodiniu pavadinimu „Giorgio“. Ją peržiūrėjo Ferrari technikos direktorius Philippe Krief.
Modelis buvo atskleistas žurnalistams kompanijos muziejuje Arėzės mieste 2015 m. birželio 24 d. Renginyje specialią „Nessun dorma“ partiją atliko Andrea Bocelli. Renginys sutapo su Alfa Romeo 105 metų minėjimu, kuriam skirtas ir atnaujintas kompanijos logotipas.
Modeliai
thumb|right|250px| Giulia Quadrifoglio galinė dalis 2015 m. Frankfurto automobilių parodoje buvo parodytas pirmasis Giulia Quadrifoglio (pats galingiausias) modelis. Šioje parodoje savo pirmuosius užsakymus pateikė Italijos Karabinieriai. Šis modelis konkuruos su Mercedes-AMG C63, BMW M3 F80 ir Cadillac ATS-V.
2016 m. Paryžiaus automobilių parodoje buvo pristatytas Giulia Veloce modelis. Šis modelis turi du naujus variklius, 8 pavarų automatinę pavarų dėžę. Taip pat buvo pademonstruota ir Alfa Q4 versija, kuri naudoja visus varomus ratus. Italijos policija užsakė savo reikmėms šį modelį.
Toje pačioje parodoje buvo parodyta ir ekonominė modelio versija pavadinimu „AE“ (angl. Advanced Efficiency, pažangus efektyvumas). Modelis turi 132 kW, 178 AG variklį su 8 bėgių automatine pavarų dėže. Jis sunaudoja 4,2 litrus 100 km., o CO2 emisija siekia 99 g/km. Modelis naudoja specialias 205/60 R16 dydžio padangas, siekiant sumažinti kelio pasipriešinimą.
Saugumas
Visi Giulia modeliai bazinėje įrangoje turi svarbiausias aktyvaus saugumo sistemas (priekinio atsitrenkimo perspėjimo, autonominio sustojimo, pėsčiųjų aptikimo, IBS, linijų kirtimo ir kruizo kontrolės sistemas). Giulia yra pirmasis automobilis pasaulyje, naudojantis Continental MK C1 elektroninių stabdžių sistemą. Sustojimo nuo 100 km/val distancija Giulia modeliui yra 38,5 m, Quadrifoglio – 32 m.
2016 m. birželį EuroNCAP avarijų testuose modelis pelnė 5 žvaigždučių įvertinimą (pasiekė 98 proc. suaugusiųjų saugumo įvertinimą – tuo metu geriausias pasiekimas pasaulyje).
Galimybės
Pagal Alfa Romeo duomenis, Giulia Quadrifoglio pasiekia 100 km/val greitį per 3,9 sekundes ir gali sustoti nuo šio greičio per 32 metrus. Šis modelis įveikė Nürburgring Nordschleife trasos ratą per 7:39 min. ir pagerino vidutinių automobilių klasės rekordą. 2016 m. rugsėjį automatinės pavarų dėžės modelis šį rekordą dar kartą pagerino 7 sekundėmis.
Galingiausia 2,9 L variklio versija pasiekia didžiausią 307 km/val greitį.
Sėlpilio mūšis
Sėlpilio mūšis – mūšis, vykęs 1626 m. rugsėjo mėn. tarp Švedijos ir Abiejų Tautų Respublikos per Lenkijos–Švedijos karą (1626–1629). Lenkijos kariuomenei, vadovaujamai Aleksandro Gosievskio, pavyko 1626 m. pradžioje iš švedų atsiimti Sėlpilį (buv. Selburg, Zelbork) ir įsikurti pilyje. Atsakydamas švedų generolas Jakobas Delagardis sutelkė savo pajėgas atkovoti buvusias pozicijas.
Priešistorė
1625 m. Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo kariuomenė perėjo visą Livoniją, užimdama strateginius miestus ir įgydama atramos punktus prieš artėjančias paliaubas, kurios užbaigė Lenkijos–Švedijos karą (1626–1629). Vieni iš tokių buvo Koknesė ir Sėlpilis. Po to Gustavas 1626 m. įžengė į Prūsiją, bandydamas pasiekti lemiamą pergalę prieš Zigmanto Vazos lenkų kariuomenę. Tačiau Livonija išliko karo teatru, ir Švedijos karalius paliko Jakobą Delagardį pirmuoju vadu, o Gustavą Horną – antruoju, kad išsaugoti pasiektus iškovojimus. 1626 m. Aleksandro Gosievskio pajėgos apsupo Sėlpilį ir tik po kelių dienų jį užėmė. Vandens trūkumas buvo vienas iš faktorių, lėmusių kapituliaciją. Delagardis numatė atsiimti miestą, turėjusį didelę strateginę reikšmę, buvusį raktu į Koknesės gynybą ir toliau į Dauguvos aukštupį.
Mūšiai prie Sėlpilio ir Vendeno
Švedijos generolo Delagardžio kavalerija sėkmingai puolė Lenkijos kariuomenę, įsitvirtinsią prie Sėlpilio. Tai kėlė generolo pasitikėjimą savo pajėgomis, kurios, kaip jis manė, pranoko ATR kavaleriją, Lenkijos–Švedijos kare (1600–1611) laikytą nenugalima. Delagardis norėjo kirsti Dauguvą, kad užmegzti kontaktus su Lenkijos kariuomenės dalimi. Jis pasiuntė Gustavą Horną ir reiterių dalinį per upę tolyn į vakarus pridengti jo flangą, o su savo pajėgomis atakavo priešo placdarmą. Ten buvo nukreipta 600 muškietininkų susikauti su dviem haidukų ir trijomis vokiečių samdinių vėliavomis, įsikūrusiomis gretimose kalvose. Po nuožmios kovos pastarųjų nuostoliai siekė 70 nukautų, 60 paimtų į nelaisvą ir dvi vėliavas.
Tada Delagardis pradėjo iš dviejų patrankų šaudyti į lenkų apkasus prie Sėlpilio. Apie 2000 lenkų kareivių buvo užpulti netikėtai, jų stovyklavietėje kilo sumaištis. Galiausiai sekantį rytą lenkai atidengė atsakomąją ugnį iš savo patrankų, bet buvo per vėlu – šaudymas rimčiau nepakenkė švedams, o susidariusi kritinė situacija vertė pažeidžiamas lenkų pajėgas prašyti nutraukti ugnį. Bet Delagardis atsisakė. Lenkai sugriovė Sėlpilio miesto sieną ir pasitraukė link Bauskės, netekdami mūšyje apie 300 vyrų (švedų duomenimis, gautais iš lenkų belaisvių ir dezertyrų).
Pasekmės
Švedų pergalė Sėlpilyje buvo dar vienas miesto užėmimas. Tačiau dėl kariuomenės aprūpinimo ir tiekimo problemų Delagardis negalėjo persekioti atsitraukiančių lenkų pajėgų. Vietoje to švedai tvarkė apgriautus įtvirtinimus, pastatė tiltą per Dauguvą prie Koknesės. Po kurio laiko tiekimo problemos privertė Delagardį atsitraukti link lenkų kontroliuojamo Dunaburgo (dab. Daugpilis), kur jis atvyko spalio 4 d. Vėliau spalio 9 d. jis įsakė šturmuoti tvirtovę. Ataka buvo pakankamai sėkminga – žuvo penki, sužeisti šeši kareiviai. Lenkų nuostoliai buvo apie 230 žuvusių ir 250 belaisvių.
Lūšės geležinkelio stotis
Istorija
Stotis įkurta XIX a. 2-ojoje pusėje prie Liepojos–Romnų geležinkelio kaip IV klasės geležinkelio stotis. 1992–1994 m. stotis buvo užkonservuota, o 2003 m. uždaryta.
Midegos botaninis draustinis
Midegos botaninis draustinis – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Paparčių, šalia Dirvonų kaimo, prie Midegos upelio ištakų. Įsteigtas 1988 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti natūralias gamtos vertybės: aukštapelkės kompleksą ir retas augalų rūšis. Nusausintoje ir melioracijos grioviais apsuptoje aukštapelkėje auga daugiau nei 300 augalų rūšių. Čia auga gausiausia paprastojo kardelio populiacija, dėmėtoji gegūnė, aukštoji gegūnė.
Čado demografija
thumb|300px|Čado gyventojų populiacijos pokytis (1961–2003 m.)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Čado demografiją.
Gyventojų skaičius: 11 412 107 (2014 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,92 % (2014 m. apsk.)
Gimstamumas: 37,29 gimimų/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)
Mirtingumas: 14,56 mirčių/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -3,54 migrantų/1000 gyv. (2014 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 21,8 % (2011 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 3 % (2010–2015 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 90,3 mirusiųjų/1000 gimimų (2014 m. apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Diamond FC
Diamond Football Club – Angilijos futbolo klubas iš Valio.
Istorija
Klubas įkurtas 2014 m. Rungtyniavo AFA Senior League, aukščiausiame šalies divizione.
Futalaufkenas
Futalaufkenas  – ledyninis ežeras Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijos vakaruose, Patagonijos Andų kalnuose. Įeina į Los Alerces nacionalinį parką. Ežeras netaisyklingos formos, kranto linija vingiuota, jos ilgis 72 km. Futalaufkenas telkšo prieš 10 tūkst. metų buvusio apledėjimo sudarytame slėnyje. Ežerą gausiai maitina tirpstančių ledynų vanduo. Pakrantės apaugusios ficrojų ir notofagų miškais. Į Futalaufkeną įteka daug upių, didžiausios – Arajanesas (iš Verdės ežero), Nalkoderas, Stendžas. Išteka protaka į Kriugerio ežerą (Futaleufu upės baseinas).
Pavadinimas mapučių kalba reiškia „didelis ežeras“.
Jonas Rudamina-Dusetiškis (1543–1621)
Jonas Rudamina-Dusetiškis (apie 1543–1621 m. liepos 21 d.) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Lietuvos bajorų Rudaminų giminės atstovas, herbo „Traby“ savininkas. Vilniaus pirklio Motiejaus Rudamino-Dusetiškio sūnus.
Livonijos karo 1558–1582 m. dalyvis. Breslaujos vaiskis nuo 1600 m., Lietuvos Tribunolo deputatas 1602, 1605, 1615 metais.
Pastatė Kamojų bažnyčią.
Šeima
Vedė Feliciją Taločkaitę. Vaikai:
Interferencija (kalbotyra)
Interferencija (kalbinė interferencija) ( < inter 'tarp' + -ferens 'nešantis, pernešantis') – kalbotyroje reiškia vienos kalbos įtakos padarinius kitai kalbai, t. y. vienos kalbos normų pritaikymą kitai kalbai rašytine ir (arba) sakytine forma.
E. Haugenas interferenciją apibrėžia kaip dalinį kalbinį sutapimą, kai kalbinis vienetas vienu metu yra dviejų sistemų elementas, ir kaip dviejų kalbinių sistemų persidengimą (Haugen 1972, p. 69–70). V. Rozencveigas mano, kad „interferencija – tai dvikalbio pažeidžiamos kontaktuojančių kalbų atitikimo taisyklės, šie pažeidimai jo kalboje reiškiasi kaip nukrypimas nuo normos“ (Rozencveig 1972, p. 28). Pasak Jarcevos, „interferencija – kalbų sistemų sąveika esant dvikalbystei, susidarančiai arba kontaktuojant kalboms, arba individualiai mokantis negimtosios kalbos; reiškiasi nukrypimu nuo antrosios kalbos normos bei sistemos dėl gimtosios kalbos įtakos…“ (Jarceva 1990, p. 197).
Skirtingai nuo kodų kaitos, esant interferencijai ne pereinama prie kitos kalbos, o viena kalba pakinta dėl kitos kalbos įtakos.
Kaip pažymi A. Pumlianskis, mokslinio–techninio vertimo tyrėjas, pagrindinės klaidas sukeliančios priežastys yra tokios:
1) įsitikinimas, kad žodžiai ir gramatinės formos yra vienareikšmiai;
3) klaidingas analogijos pasitelkimas;
4) žodžių vertimas konkretesnėmis reikšmėmis negu yra iš tikrųjų;
5) nemokėjimas rasti žodžių, leksinių ir gramatinių junginių tinkamų atitikmenų;
6) verčiamos kalbos mokslinės–techninės medžiagos dėstymo dėsningumų ir jos perteikimo būdų nežinojimas (Pumlianskij, 1961, p. 5).
Tyrimai rodo, kad profesinėje tarptautinėje komunikacijoje ir profesiniame vertime reiškiasi:
LaVerne Jones-Ferrette
LaVerne Jones-Ferrette (g. 1981 m. rugsėjo 16 d.) – JAV Mergelių salų lengvosios atletikos sportininkė, kuri specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narė ir nacionalinė rekordininkė. Viena pajėgiausių 60 m bėgimo distancijos lengvaatlečių. Jos 2010 m. užfiksuotas 6.97 s rezultatas yra šeštas pasaulio istorijoje.
Biografija
Sportininkė tarptautinę karjerą pradėjo patekdama į 2004 m. vasaros olimpines žaidynes. LaVerne startavusi 100 m ir 200 m bėgimo rungtyse tuomet pusfinalių nepasiekė. Po metų lengvaatletė atstovavo Mergelių salas Universiada. Izmire vykusiose varžybose ji pasiekė finalinį bėgimą, bet jame liko septinta. Prasčiau bėgikei sekėsi 2005 m. pasaulio čempionate. 200 m bėgimo distancijoje ji liko septinta savo grupėje pusfinalyje, o 100 m bėgime pusfinalio net nepasiekė. Nuo 2006 m. LaVerne pradėjo varžytis ir stambiausiose uždarų patalpų čempionatuose. Pasaulio uždarų patalpų čempionate 60 m bėgime ji pateko į pusfinalį, kuriame liko ketvirtoje vietoje ir į finalą nepateko. 2007 m. pasaulio čempionatas sportininkei jau buvo antrasis. Tąkart ji įvykdė tik 200 m bėgimo normatyvą. Osakoje vykusiame čempionate sportininkė pateko į pusfinalį, kuriame liko paskutinė. 2008 m. LaVerne vėl startavo pasaulio uždarų patalpų čempionate, kurio pusfinalyje užėmė trečiąją vietą. Antras kartas olimpinėse žaidynėse taip pat buvo nesėkmingas. Nei 100 m distancijoje, nei 200 m bėgime ji nepateko į pusfinalius. Po metų lengvaatletė vėl startavo 2009 m. pasaulio čempionate. Pusfinalio bėgime ji liko trečia ir tapo greičiausia nepatekusia į finalą bėgike. Galutinėje įskaitoje ji tenkinosi devinta vieta. 2010 m. žiemos sezono 60 m bėgimus LaVerne pradėjo štutgarte pasiekdama 6,97 s laiką. Toks rezultatas sportininkei užtikrino sezono pasaulio lyderės statusą, bei šeštą rezultatą pasaulio istorijoje. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate sportininkė iškovojo sidabro medalį. Tai pirmasis ir vienintelis salų teritorijos medalis čempionate. Vėliau tais pačiai metais medalis iš sportininkės atimtas už neleistinų preparatų vartojimą.
US Airways
US Airways, Inc. – viena iš didžiausių JAV oro transporto vežėjų.
Modesta Justė Morauskaitė
Modesta Justė Morauskaitė (g. 1995 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos lengvaatletė ir snieglentininkė, nacionalinė čempionė.
Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo Lietuvos čempione barjeriniuose bėgimuose. 2022 m. Madride (Ispanija) vykusiose „World Athletics“ kontinentinio auksinio turo uždarų patalpų varžybose 400 m bėgimo rungties distanciją įveikė per 51.63 sek. ir pagerino UP Lietuvos rekordą. Tais pačiais metais Huelvoje (Ispanija) vykusiose „Meeting Iberoamerica Huelva 2022“ varžybose 400 m bėgimo rungties distanciją įveikė per 50.49 sek. ir pagerino Lietuvos rekordą.
2023 m. birželio 22 d. Europos komandiniame čempionate kartu su Luku Sutkumi, Ema Sarafinaite ir Tomu Keršuliu pasiekė naują Lietuvos rekordą 4x400 m mišrios etsfatės bėgime (3:15.95).
Beičiūnų ornitologinis draustinis
Beičiūnų ornitologinis draustinis – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 1,5 km į rytus nuo Žaslių, prie Žuvų kaimo. Apima Beičiūnų tvenkinį. Įsteigtas 1991 m.
Šiaudinė skrybėlė
thumb|250px|Vokiška šiaudinė skrybėlė thumb|Fille au chapeau de paille, [[Berthe Morisot (1892).]]
Beičiūnų ornitologinis draustinis
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti saugoti į Raudonąją knygą įrašytų paukščių rūšių perimvietes ir geras veisimosi bei mitybos sąlygas kitiems vandens paukščiams. Draustinyje peri raudonkojai tulikai, paprastieji griciukai, griežlės. Gausu įvairių ančių rūšių, net kelios šeimos gulbių, peri vandens vištelės, bei kitos retos paukščių rūšys. Beičiūnų tvenkinyje yra 2,6 ha ploto sala, kurioje auga vešli pieva, ir kurioje perėti renkasi įvairių rūšių paukščiai.
Šiaudinė skrybėlė
Šiaudinė skrybėlė – lengvas vasarinis galvos apdangalas, nupintas iš suplokštintų javų šiaudų.
Visoje Lietuvos teritorijoje nuo seno paplitęs plačiomis atbrailomis vyrams skirtas dangalas dažniausiai buvo pinamas iš kviečių ar (žymiai rečiau) rugių šiaudų, retkarčiais iš meldų ar kadagio šaknų. Skrybėlė su 10 – 20 cm pločio atbrailomis turėdavo apsaugoti galvą ir kaklą nuo tiesioginių saulės spindulių per vasaros darbymetį ar meškeriojimą, dabitos mėgdavo ją puošdavo gėle ar apjuosdavo medžiagine juostele. Nebuvo itin vertinama, nes pasilenkus krisdavo nuo galvos, o ir šventadieniais buvo vengiama ja puoštis dėl medžiagos pigumo. Nupinti šiaudinę skrybėlę mokėjo kiekvienas, bet dažniausiai tai darydavo piemenys ar daugiau laisvo laiko turintys senuoliai. Tik retais atvejais skrybėlė buvo perkama pas piniką. Šiais laikais dėl originalios formos ir spalvos populiari tarp saviveiklininkų, jai yra skirtas liaudies šokis „Kepurinė“. Buvo populiari Lietuvoje ir į pietryčiu nuo jos, o Latvijoje ir Estijoje – žymiai mažiau.
Madą aukštiems pareigūnams nešioti šiaudinę skrybėlę įvedė buvęs Tarybų Sąjungos vadovas Nikita Chruščiovas, atnešęs ją iš Ukrainos žemės ūkio, kur ilgą laiką dirbo. Tarybinė pramonė gana greitai įsisavino panašių skrybėlių iš lengvos perforuotos ir stangrios medžiagos gamybą, todėl partiniai funkcionėriai suskubo jas nešioti. Pašalinus N. Chruščiovą iš valdžios, išblėso ir poreikis tokioms skrybėlėms.
Ramutis Oleka
Ramutis Oleka (g. 1942 m. gruodžio 8 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius.
Biografija
1960 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1965 m. – Kauno politechnikos institutą.
1966–1987 m. dirbo įvairiose pareigose Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerijos Valstybinėje automobilių inspekcijoje, 1987–1991 m. – šios inspekcijos viršininkas. 1991–1995 m. Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos valdybos vyriausiasis komisaras.
1999–2000 m. vidaus reikalų ministro padėjėjas. 2000–2010 m. „Regitros“ generalinis direktorius.
Jovanas Vladimiras
Jovanas Vladimiras (apie 970 m. – 1016 m. gegužės 22 d.) – svarbiausios to laikotarpio serbų kunigaikštystės Duklios valdovas nuo maždaug 990 m. iki 1016 m., Stačiatikių bažnyčios kankinys ir šventasis, garbinamas daugiausia Albanijoje, dalyje Juodkalnijos, taip pat vakarų Makedonijoje.
Biografija
Kunigaikščio Petrislavo iš Zahumljės sūnus. Petrislavas yra pirmasis Duklios (didžiąja dalimi dabartinė Juodkalnijos teritorija ) valdovas, kurio egzistavimas yra patvirtintas pirminiais šaltiniais, o tai taip pat reiškia, kad jis turėjo artimus ryšius su Bizantijos imperija. Apie 990 m. Jovanas Vladimiras tapo Duklios kunigaikščiu.
Duklios įtakoje buvo ir kaimyninės Travunijos bei Zahumljės kunigaikštystės (dabartinė Hercegovina ir pietinė Dalmatija) bei Raška. Bizantijos šaltiniuose Duklia dažnai vadinama Serbija. Duklios kunigaikštystę sudarė dvi provincijos - Zenta pietuose ir Podgorija šiaurėje. Tradiciškai buvo teigiama, kad Vladimiro dvaras buvo prie Kostanicos kaimo, netoliese nuo Škoderio ežero, pietrytinės Juodkalnijos Krajinos regione.
Vladimiro valdymas aprašytas 36-ame Duklios popo kronikos, parašytos tarp 1299 ir 1301 m., skyriuje. Kronikos 34-ame ir 35-ame skyriuose rašoma apie jo tėvą ir dėdes. Šie trys skyriai greičiausiai rėmėsi neišlikusia Vladimiro biografija, parašyta Duklioje tarp 1075 ir 1089 m.
Jis valdė laikotarpiu, kai regione dėl hegemonijos vyko ilgas karas tarp Bulgarijos ir Bizantijos imperijos. Istoriniuose šaltiniuose Jovanas Vladimiras pirmą kartą minimas 993 m., kai gresiant Bulgarijos ekspansijai sudarė sąjungą su Bizantijos imperatoriumi Baziliju II prieš Bulgariją. Jovanas Vladimiras simpatizavo Bizantijai, nes Bulgarija buvo arčiau ir labiau grėsė valstybei nei Bizantija.
Valdymo pradžioje kovojo su albanų gentimis, kurios grėsė vakarinėms karalystės sienoms, išplėtė valstybės ribas užimdamas Kotoro ir Škoderio miestus, pastarasis tapo sostine. Buvo labai pamaldus ir daug dėmesio skyrė valstybės religiniams reikalams: pastatė keletą bažnyčių ir pavedė slavų klerui užsiimti žmonių švietimu. Kovojo su erezijomis, ypač su bogomilų sekta.
Bargavoniai
Bargavoniai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Triškonių.
Jovanas Vladimiras
Biografija
997 m. Konstantinopolyje nelaisvėje mirė Bulgarijos caras Romanas I. Sostą užėmė bulgarų kariuomenės vadas Samuilas. Samuilas tęsė kovą dėl pirmenybės su Konstantinopoliu. Jis pradėjo ilgą karinę kampaniją, įsiverždamas į Bizantijos ir jos sąjungininkų teritoriją. 997 m. ar 998 m. bulgarai įsiveržė į Duklią ir nesunkiai užėmė jos sostinę. Pasak Duklios popo kronikos Jovanas Vladimiras su savo kariuomene pasitraukė į kalnus ir iš ten organizavo pasipriešinimą. Ten esą buvo pilna gyvačių, tačiau, pasak legendos, nei valdovas, nei jo kariai nenukentėjo nuo gyvačių įkandimų, nes jų nuodai Dievo valia buvo nenuodingi. Samuilas atsiuntė Vladimirui pasiuntinį, kuris pareikalavo pasiduoti, tačiau Jovanas Vladimiras atsisakė. Pasak Duklios popo kronikos vienas serbų županas pasižadėjo Bulgarijos carui perduoti karalių, tačiau Vladimiras, sužinojęs apie sąmokslą, nusprendė pasirodyti pats, kad būtų išvengta kraujo praliejimo. Samuilas Jovaną Vladimirą suėmė ir tęsė savo žygį per Duklią, sugriovė ir nusiaubė Kotorą ir Ulcinį, per Dalmatiją pasiekė Zadarą, pakeliui sunaikindamas daugybę gyvenviečių.
Duklia buvo aneksuota, o Jovanas Vladimiras buvo priverstas atsisakyti sosto ir įkalintas Prespoje. Bulgarijos siuzerenitetą taip pat pripažino kitos serbų kunigaikštystės - Raška, Bosnija ir Zahumljė. Pagal žodinę tradiciją, kuri tik XII a. buvo užrašyta viduramžių kronikoje, Jovano Vladimiro įkalinimo Prespoje metu jį įsimylėjo caro duktė Kosara. Kosara įtikino tėvą leisti jai ištekėti už Jovano Vladimiro. Po vedybų Samuilas grąžino jam sostą, bet šalį padalino - Duklią su Diuresiu atidavė Jovanui Vladimirui, o Travuniją - jo dėdei Dragomirui. Jovanas Vladimiras tapo Bulgarijos vasalu.
Tolimesniame Bulgarijos ir Bizantijos konflikte Jovanas Vladimiras laikėsi neutraliai, šalyje įsivyravo taika ir suklestėjo kultūrinis-bažnytinis gyvenimas.
1014 m. birželio 29 d. Samuilas buvo sumuštas Bazilijaus II Kleidiono mūšyje ir po keleto mėnesių spalio 6 d. mirė. Bulgarijos sostą užėmė jo sūnus Gavriilas Radomiras, kuris tęsė karą su Bizantija. Bazilijus II pasikvietė Ivaną Vladislavą, kurio tėvą Aroną 987 m. buvo nužudęs caras Samuilas. Mainais pasiūlęs turtus Bazilijus pasiūlė jam nužudyti naująjį carą. Vladislavas nusprendė pasinaudoti Bizantijos pasiūlymu ir atkeršyti už tėvą - mežioklės metu jis nužudė savo pusbrolį ir užėmė Bulgarijos sostą.
Siekdamas apsisaugoti nuo galimos grėsmės iš vakarų naujasis caras 1016 m. išsikvietė į Prespą savo vasalą Jovaną Vladimirą. Gali būti, kad jis bijojo Jovano Vladimiro keršto dėl jo žmonos brolio nužudymo. Kunigaikštis ruošėsi vykti pas siuzereną, tačiau jo žmona Teodora Kosara nepasitikėjo brolio žudiku ir bijodama dėl savo vyro gyvybės pas carą išvyko pati. Ivanas Vladislavas ją priėmė ypač širdingai, be to, saugumą garantavo Bulgarijos patriarchas Davidas, taigi Jovanas Vladimiras ryžosi keliauti į caro dvarą. Caras buvo išsiuntęs karius į pasalą, jie turėjo nužudyti Jovaną Vladimirą dar iki atvykstant, tačiau pasak legendos Dievas jam padėjo saugiai pasiekti Prespą. 1016 m. gegužės 22 d. atvykęs Jovanas Vladimiras nuėjo į cerkvę pasimelsti. Carui supratus, kad pasala nepavyko, jis nusiuntė karius su nurodymu nužudyti Jovaną Vladimirą. Kariai jį nukirsdino. Pasak vienos legendos kunigaikštis paėmė savo nukirstą galvą, sėdo ant žirgo ir nujojo į cerkvę. Ten jis nulipo nuo žirgo, tarė "Į tavo rankas, Viešpatie, atiduodu savo sielą" ir mirė. Tai įvyko 1016 m. gegužės 22 d. Jis nedelsiant buvo palaidotas toje pačioje bažnyčioje Prespoje, šalia kurios buvo nužudytas. Neva tik po daugybės stebuklų, nutikusių su kunigaikščio kūnu, jis palaikus perdavęs Kosarai.
Jovano Vladimiro sostą užėmė Travunijos kunigaikštis Dragomiras, kuris suvienijo abi karalystes.
Ivanas Vladislavas mirė po dvejų metų 1018 m. vasarį Duresio apgulties metu. Pagal vieną iš versijų, užrašytą "Duklios popo metraštyje", kai jis sėdo valgyti savo stovykloje netoli Duresio, jį užpuolė riteris, kurį caras atpažino kaip nužudytąjį kunigaikštį Vladimirą. Išsigandęs jis puolė šauktis pagalbos, bet niekas neskubėjo jam į pagalbą. Nežinomas riteris jį mirtinai sužeidė.
Našlė po kelių metų atgavusi vyro palaikus perkėlė juos į Duklios pietryčiuose, Krajinoje, esančią Dievo motinos cerkvę. 1215 m. Serbijai pralaimėjus kare su Epyro despotais palaikai kaip karo trofėjus buvo perkelti į Diuresį, kur išbuvo iki 1381 m., kai buvo vėl perkelti į jo vardo vienuolyną netoli Elbasanio. 1995 m. Jovano Vladimiro palaikai perkelti į katedrą Tiranoje. Jovano Vladimiro palaikai laikomi relikvijomis, kurios traukia maldininkus, ypač jo vardo dieną, kai palaikai išnešami į bažnyčią netoli Elbasanio.
Vladimiro kryžius, kuris jį laikęs tuo metu, kai buvo nukirsdintas, taip pat laikomas relikvija ir tradiciškai saugomas Androvičių šeimos Velji Mikuličių kaime pietryčių Juodkalnijoje. Kryžius tikintiesiems rodomas tik per Sekmines, kai jis yra nešamas procesijoje į Rumijos kalno viršūnę. Jovanas Vladimiras laikomas pirmuoju serbų šventuoju, Baro miesto Juodkalnijoje globėju. Jo pirmoji hagiografija, kuri neišliko, buvo parašyta greičiausiai tarp 1075 ir 1089 m. Jos sutrumpinta versija lotynų kalba išliko Duklios popo kronikoje.
UTZ
thumb|275px|UTZ ženklu pažymėtas [[šokoladas.]] UTZ – nuo 2002 m. veikianti žemės ūkio produktų sertifikavimo programa, kuria siekiama užtikrinti geresnes sąlygas darbuotojams ir skatinti aplinkai palankius žemdirbystės metodus. Programoje gali dalyvauti ne tik pirminiai žaliavų tiekėjai, bet ir visos kitos įmonės, prisidedančios prie galutinio produkto gamybos. Pagrindiniai UTZ sertifikuoti produktai yra kava, kakava ir arbata.
Iki 2007 m. UTZ standartus nustatydavo ir jų įgyvendinimą prižiūrėdavo Nyderlanduose įsikūrusi ne pelno siekianti organizacija Utz Kapeh Foundation, kuri vėliau persivadino į UTZ Certified, o 2018 m. buvo prijungta prie atogrąžų miškų apsaugos srityje veikiančios nevyriausybinės organizacijos Rainforest Alliance. 2019 m. UTZ buvo sertifikavę 1,1 mln. ūkininkų 43 šalyse, o UTZ ženklą turėjo apie 18 000 skirtingų produktų.
UTZ pavadinimas yra kičių kalbos žodis, reiškiantis „geras“.
Aigle Noir CS
Aigle Noir Club Sportif de Makamba arba Aigle Noir CS – Burundžio futbolo klubas iš Makambos, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Burundi Ligue A arba dėl rėmimo sutarčių žinomoje Burundi Primus Ligue pavadinimu. Namų rungtynes žaidžia „Taikos parko“ stadione, talpinančiame 23 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Nuo 2015–2016 m. rungtyniavo Burundi Ligue A. 2018–2019 m. tapo šalies čempionais.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. balandžio 4 d.
Vieškalnių valsčius
Vieškalnių valsčius (, nuo 1938 m. Amtsbezirk Forsthusen) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Vieškalniuose.
Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 6 kaimo bendruomenių ir 1 girininkijos. 1931 m. Kalniškių kaimas perduotas Juknaičių valsčiaus Šilinėlių kaimo bendruomenei. 1931–1945 m. Vieškalnių valsčių sudarė Vieškalnių girininkija ir 5 kaimo bendruomenės: Didžiųjų Dargužių, Mažųjų Dargužių, Plonžievių, Šturmų ir Vieškalnių.
Valsčius buvo šiaurinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje. Valsčiaus teritorija apėmė Vieškalnių girią su jos viduryje ir pakraščiuose įsikūrusiais pavieniais kaimais. Valsčiaus šiaurinėje dalyje tekėjo Šešupė, centrinėje – Alksnupė, pietiniame pakraštyje – Žvirgalis. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Mažieji Dargužiai (189 gyv.) ir Plonžieviai (145 gyv.).
Ventos geležinkelio stotis
Ventos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Mažeikių rajono savivaldybėje, Pumpurų kaime į rytus nuo Ventos upės. Tai smulki geležinkelio stotis krovininėje linijoje Mažeikiai–Bugeniai, naudojama traukiniam prasilenkti vienabėgėje linijoje.
Istorija
1872 m. pro Pumpurų kaimą nutiesta geležinkelio linija ir čia pastatyta stotis su 3 atsarginiais keliais ir keliais trobesiais. Carinės Rusijos pareigūnai ją oficialiai vadindavo, bet vokiečiai pakabino iškabą. Kartais ši stotis buvo vadinama ir Velte, Velta – toks pavadinimas randamas tų laikų gubernijų knygose, 1885 m. kelių žemėlapyje.
1905 m. šią stotį saugojo rusų kareiviai, įvyko susišaudymas su revoliucionieriais, vienas sukilėlis žuvo. 1915 m. balandžio pabaigoje vokiečių kariuomenė sudegino geležinkelio stoties namą, prekių sandėlį, o susprogdinę šalia esantį geležinkelio tiltą per Ventą pasitraukė į Ylakius. Iki I pasaulinio karo čia buvo 2 žydų krautuvės.
Gyventojai
Ventos geležinkelio stotis iki 1976–1979 m. buvo atskira gyvenvietė.
Oželių apylinkė
Oželių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pilviškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paežerių apylinkės ir Parausių apylinkės.
Šerniškiai
Šerniškiai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Bygailių GS.
Serbijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Finalas:
Pusfinaliai:
Finalo rungtynės
--
Laimiškiai
Laimiškiai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Sodelių.
Jurgis Astikas
Jurgis Astikas (apie 1530–1579) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Kalvinas. Livonijos karo (1558–1582) dalyvis. Po Žygimanto Augusto mirties (1572) pasisakė už Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, pasirašė Henriko Valua elekciją.
Vedęs nebuvo ir palikuonių nepaliko.
Traukinys Sankt Peterburgas-Nica
Traukinys Sankt Peterburgas-Nica – legendinis prabangus sezoninis traukinys, XIX a. pab.–XX a. pr. per Vilniaus geležinkelio stotį kursavęs tarp Rusijos imperijos sostinės ir Prancūzijos kurorto Nica.
Istorija
thumb|200px|Nicos geležinkelio stotis 1865 metais thumb|200px|Vienos Šiaurinė stotis XX a. pr. thumb|200px|Vienos Pietinės stoties interjeras 1900 metais thumb|200px|CIWL vagono-restorano interjeras 1900 m. Turtingi Rusijos imperijos sostinės gyventojai XIX a. antroje pusėje mielai palikdavo gimtąjį miestą ir šaltais bei drėgnais rudens–žiemos mėnesiais Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu keliaudavo į švelniu klimatu garsėjančią Viduržemio jūros pakrantę Prancūzijoje, kur vidutinė oro temperatūra ir žiemos mėnesiais visada būna aukštesnė nei + 7 °C. Nors Budapešte ir Vienoje buvo galima persėsti į tuo metu labai populiarų traukinį Rytų Ekspresas ir keliauti į Konstantinopolį, bet šia galimybe pasinaudodavo tik retas Rusijos imperijos keleivis – kone visi norėjo pasiekti Nicą. Netrukus šiame mieste įsikūrė rusų išeivių kolonija, buvo pastatyti Šv. Mikalojaus ir Šv. Aleksandro cerkvė bei Šv. Mikalojaus soboras, ant Kokado kalvos įrengtos stačiatikių kapinės. Ilsėtis į Pietų Prancūziją traukiniu vykdavo rusų rašytojai Aleksandras Gercenas, Antonas Čechovas, Piotras Viazemskis, čia paskutines dienas praleido sosto įpėdinis Nikolajus Aleksandrovičius (caro Aleksandro III sūnus).
Tiesioginio traukinio tarp Sankt Peterburgo ir Nicos ilgą laiką nebuvo. Taip 1864 m. išvykę iš Sankt Peterburgo ir 1520 mm vėžės bėgiais pasiekę geležinkelio stotį Vilniuje, o vėliau Varšuvos Vilniaus geležinkelio stotį, keleiviai turėjo tramvajumi arba pasamdęs vežiką Kerbedžio tiltu pervažiuoti į kitą – Vienos geležinkelio stotį. Iš pastarosios traukiniai pietų Europos link jau važiavo europine 1435 mm vėže. Atvykus į Vienos Šiaurinę geležinkelio stotį, reikėjo pervažiuoti į Pietinę geležinkelio stotį ir iš ten jau buvo galima tęsti kelionę į Nicą bei už trisdešimt kilometrų išsidėsčiusį kitą garsų kurortą – Kanus.
Padėtis iš esmės pasikeitė 1896 m., kai pradėjo kursuoti itin prabangus traukinys Viena–Nica–Kanai–Express (specialiai jam vagonus pagamino pasaulinio garso belgų gamykla Compagnie Internationale des Wagons-Lits (CIWL)). Kai keli miegamieji vagonai su rusų poilsiautojais atriedėdavo į Varšuvą, tai šiame mieste keliautojams dar reikėjo perlipti iš vieno sąstato į kitą, o Vienoje jau ne: nuo 1898 m. iš Šiaurinės geležinkelio stoties į Pietinę stotį traukinį pertempdavo garvežys. Visos kelionės metu važiuojantys galėjo maitintis vagone–restorane, mėgautis komfortu keleivių salonuose. Tokią kelionę į Prancūzijos Žydrąją pakrantę galėjo sau leisti tik labai turtingi Rusijos caro pavaldiniai, ne veltui prabangusis traukinys neoficialiai buvo vadinamas Didžiųjų Kunigaikščių vardu.
Sankt Peterburgo–Vienos–Nicos–Kanų–Ekspreso tvarkaraštis kasmet kiek pakisdavo: taip 1906 m. buvo paskelbta, kad į pirmą tų metų reisą iš Sankt Peterburgo jis pajudės anksčiau nei įprasta: t. y. lapkričio 15 d., o atgal iš Kanų į Rusiją paskutinį kartą tą sezoną išvažiuos 1907 m. balandžio 27 d. Reisas į Kanus užtrukdavo 70,5 val., o atgal į Sankt Peterburgą – 70,25 val. Maršrutą aptarnavo kelios geležinkelių valdybos: Sankt Peterburgo-Varšuvos (Rusija), Varšuvos-Vienos (Rusija), Kaiser Ferdinands-Nordbahn (Austrija), K.k. österreichische Staatsbahnen (Austrija), Rete Adriatica (Italija), Rete Mediterraneo (Italija) ir Paris-Lyon-Mediterrannée (Prancūzija).
Pirmasis pasaulinis karas nutraukė šio traukinio eismą. Tarpukariu jis buvo vėl atgaivintas kaip Viena–Nica–Kanai–Ekspress, bet savo ankstesnės šlovės jau nepasiekė. Senojo legendinio traukinio vardas visgi giliai įstrigo visuomenės sąmonėje ir 2010 m. Rusijos geležinkeliai nusprendė vėl paleisti komfortu dvelkiantį traukinį į Nicą kiek pakeistu maršrutu iš Maskvos.
Luh-išanas
thumb|Luh-išano vardas Avano karalių sąraše
Apie Luh-išaną žinoma iš elamitų įrašų, pvz., Avano dinastijos karalių sąrašo, kur jis įvardijamas aštuntuoju Avano dinastijos karaliumi. Luh-išanas taip pat minimas Akado imperijos valdovo Sargono įrašuose. Luh-išanas buvo Sargono, kuris įsiveržė į Elamą ir išsigabeno didelį karo grobį, vasalas.
Sargono įrašuose nurodoma: „Sargonas, pasaulio karalius, Elamo ir Parahšumo užkariautojas“ (dvi svarbios valstybės, buvusios į rytus nuo Šumero). Sargonas įvardija įvairius nugalėtus rytinių šalių valdovus ir karvedžius, kaip antai: „Luh-uh-iš-an, Hišiprašinio sūnų, Elamo karalių“, manoma, atitinkantį Luh-išaną, „Sidga’u, Parahšumo karvedį“ (minimas ir vėlesniame Sargono sūnaus Rimušo įraše).
Karmėlavos kapinės
Karmėlavos kapinės – pagrindinės Kauno miesto gyventojų kapinės, įsikūrusios Karmėlavos miestelyje (Karmėlavos sen.), Kauno rajone. Kapinės užima 82 ha plotą, esantį vakariniame Karmėlavos pakraštyje. Iš plento nuo Kauno pusės kapinės pasiekiamos keliu pro Margavą (rodyklė „Margava 0,1“) ir Pilėnų mišką. Iš miesto vyksta „Kauno autobusų“ maršrutiniai autobusai.
Kapinės veikia nuo 1985 m. Kasmet čia buvo naujai palaidojama apie 1000 mirusiųjų. Dėl vietų trūkumo kapinės riboto laidojimo.
Istorija
1983 m. Kauno rajono Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomasis komitetas Kauno miestui perdavė 82,2 ha žemės Kauno kapinėms prie Karmėlavos įrengti. Sklypas buvo perleistas su sąlyga, kad, įrengus kapines, jose 3 ha plotas bus perduotas Kauno rajonui. Turėjo būti iškeldintos gretimo Pelenių kaimo gyventojų šeimos, aprūpinant jas būstais bei išmokant kompensacijas pagal LTSR Ministrų Tarybos nutarimą. Tačiau šis sovietmečio nutarimas nebuvo vykdomas, Pelenių sodybos liko, kūrėsi naujakuriai, kolektyviniai sodai. Gyventojų sodybos atsirado prie pat kapinių, pažeisdamos sanitarines kapinių apsaugos zonos ribas. 2002 m. užlaidojus seniūnijai skirtas vietas senosiose kapinėse, mirusieji pradėti laidoti Kauno miestui skirtoje vietoje. Dėl neūkiškos kapinių eksploatacijos iš kapinėms skirto ploto Kaunas panaudojo tik pusę teritorijos. Dėl tolesnės kapinių plėtros pradėjo reikšti pretenzijas vietos gyventojai ir Kauno rajono savivaldybė.
Pajuostis (Raguva)
Pajuostis – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Raguvos.
Karmėlavos kapinės
Istorija
Kaunui skirtose naujose Vainatrakio kapinėse buvo numatyta pradėti laidoti nuo 2007 m., tačiau dėl užsitęsusio privačių žemių išpirkimo jos atidarytos gerokai vėliau – 2014 m.
Vaisbūniškių apylinkė
Vaisbūniškių apylinkė (arba Veizbūniškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Bartninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Penkinių apylinkės.
Luisas
Luisas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijos pietryčiuose, Rytų Sasekse; istorinės Sasekso grafystės centras. Įsikūręs tarpe tarp Pietų Žemkalnių, prie Uzo upės. Sasekso policijos, teismo, priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos būstinė. Plėtojamas turizmas. Yra XI a. pilies liekanos, XVI a. architektūros paminklai (barbakanas, Šelio viešbutis ir kt.).
thumb|left|240px|Gajaus Fokso dienos minėjimas Luise
Istorija
Luisas pradėjo augti apie XI a. pastatytą pilį, buvo prekybinis uostas, tačiau vėliau nustelbtas Niuporto. 1264 m. įvyko Luiso mūšis, kuriame Simono de Monforo sukilėliai užpuolė ir įveikė karalių Henrį III. XVI a. mieste nukankinti 17 protestantų kankinių (per Gajaus Fokso dieną vyksta jų atminimo ceremonija).
Kipro karalystė
Kipro karalystė  – krikščionių karalystė Kipro saloje, egzistavusi tarp 1192 ir 1489 m. Ji buvo valdoma prancūziškos kilmės Luzinjanų dinastijos. Nuo 1361 m. valdė ne tik Kipro salą bet ir keletą valdų Mažojoje Azijoje: Antaliją (iki 1373) bei Koriką (iki 1448).