cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arnolfo di Cambio
Biografija
Vieninteliais dokumentuotais Arnolfo architektūriniais darbais yra Florencijos Santa Maria del Fiore katedros planai, datuojami nuo 1294 m. Katedros statybos sustojo po Arnolfo mirties ir buvo pratęstos 1355 m. Sunku nustatyti, kiek dabartinis katedros planas atitinka pirminius Arnolfo projektus. Jo suplanuota katedra turėjo būti daug mažesnė nei dabartinė, nors pamatų planai atitinka Arnolfo siūlytuosius. Džordžas Vazaris Arnolfo projektams buvo priskyręs grupę statinių Florencijoje, tarp kurių: trečioji miesto siena, Orsanmichele lodžija, Lanci lodžija, Vekjo rūmai, Sinjoros aikštė, Šv. Kryžiaus bazilika ir jos vienuolyno kluatrai, Šv. Jono baptisterijos marmurinis fasadas, Šv. Jono ir Kastelfranko pilys Arno upės slėnyje, Badia bažnyčios choras su šoninėmis koplyčiomis. Tik darbai Šv. Kryžiaus bazilikoje ir Badia bažnyčioje šiuo metu priskiriami Arnolfui, laikomi labai tikėtinais. Yra teigimų, kad Arnolfas galėjo prisidėti prie Orvjeto katedros statybų ir Santa Maria in Aracoeli bažnyčios Romoje pertvarkymų. Netiesiogiai Arnolfas tikriausiai prisidėjo prie Vekjo rūmų Florencijoje statybų.
Hellsing
Hellsing – japoniška manga, sukurta Kouta Hirano. Pirmą kartą pristatyta žurnale „Young King OURs“ 1997 m. ir tęsėsi iki 2008 m. rugsėjo mėnesio. Individualūs skyriai buvo surinkti ir publikuoti atskiroje knygoje, išleistoje „Shōnen Gahosha“ leidykloje. 2009 m. kovą Japonijoje buvo išleista 10 serijų manga. Hellsing kronikose aprašoma Anglijoje įsikūrusi mistiška ir slapta Hellsing organizacija, kovojanti su vampyrais ir kitomis pabaisomis.
Manga serijos anglų kalba Šiaurės Amerikoje išleistos „Dark Horse Comics“ leidyklos, Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje „Madman Entertainment“ ir Singapūre „Chuang Yi“ leidyklų.
2001 metais animacijos studija „Gonzo“ išleido anime serialą tokiu pačiu pavadinimu. Režisuotas Umanosuke Iida, serialas rėmėsi manga, tačiau scenarijų parašė Chiaki Konaka. Anime truputi skiriasi nuo mangos, tačiau pagrindiniai dalykai nepakeisti. Buvo sukurta 13 serijų, kurios buvo transliuojamos per Japonijos „Fuji televiziją“ nuo 2001 m. spalio 10 d. iki 2002 m. sausio 16 d.
Originali video animacija (OVA), pavadinta „Hellsing Ultimate“, buvo sukurta „Geneon“ įmonės. Ji nuosekliau seka mangos siužetu. Pirmoji serija buvo išleista Japonijoje 2006 m. vasario 10 d. ir iki 2013 metų yra sukurta 10 serijų.
Siužetas
Hellsing organizacija yra pavadinta ir orientuota į Šventąjį protestantų riterių ordiną, kuriam iš pradžių vadovavo Abraomas Van Helsingas. Pagrindinė Hellsing pareiga yra surasti ir sunaikinti visus, kurie grasina karalienės ir šalies saugumui. Tai būtų vampyrai ir kitokie neaiškios kilmės blogio padarai. Šiai organizacijai vadovauja Integra Fairbrook Wingates Helsing, kuri paveldėjo vadovės pareigas būdama dar vaikas, po tėvo mirties. Ji savo akimis matė mirštantį tėvą ir tai ją pakeitė, iš mažos drovios mergaitės ji tapo tvirta, mirtina „jėga“. Integrą saugo ištikimas Helsingų šeimos liokajus Walter C. Dornez’as ir Alukard’as, pats galingiausias vampyras, kuris prisiekė ištikimybę Helsingų šeimai po to, kai buvo nugalėtas Abraomo Van Helsingo šimtą metų prieš dabartinės istorijos įvykius. Naujausias Hellsing organizacijos ginklas kovojant su blogio jėgomis, tai buvusi policininkė Seras Viktorija, kurią Alukardas pavertė vampyre.
Hellsing
Šventasis protestantų riterių ordinas, kovojantis su vampyrais ir kitokiais antgamtiškos kilmės priešais.
Iscariot
Organizacija kitaip dar vadinama Judo Iskariotais, tai Vatikano slaptosios pajėgos, skirtos naikinti vampyrus ir eretikus.
Millenium
Slapta nacių organizacija, kuri slėpėsi Brazilijoje nuo II pasaulinio karo laikų. Jie išrado metodą, kaip mechaniškai sukurti vampyrus ir tuo pasinaudodami žada atkurti Trečiąjį Reichą.
Šiaurės optinis teleskopas
Šiaurės optinis teleskopas yra astronominis teleskopas La Palmos Kanarų saloje. Jis yra pastatytas 1988 m. Jo veidrodžio skersmuo yra 2,66 m. Šis teleskopas priklauso NOT organizacijai.
Papildomi teleskopo instrumentai:
Lichtenšteino futbolo varžybos 1984–1985 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1984–1985 m.
Marakešo trasa
Marakešo trasa – laikina 2,971 km ilgio miesto trasa Marakešo mieste Maroke. 2009 m. šioje trasoje buvo surengtos pasaulio standartinių automobilių lenktynės. Jos tapo pirmosiomis tarptautinėmis lenktynėmis Maroke nuo 1958 m. 2010 m. šioje trasoje buvo surengtos Formulės 2 lenktynės. Nuo 2016 iki 2019 m. trasoje vyko Formulės E čempionato lenktynės.
Wycombe Wanderers FC
Vikomo „Wanderers“ – Anglijos futbolo klubas iš Vikomo. Klubo komanda 2009-2010 m. sezone žaidžia Anglijos Pirmojoje futbolo lygoje.
SMERŠ
SMERŠ (rus. СМЕРШ, iš Смерть шпионам!, ; pilnas pavadinimas – Главное управление контрразведки СМЕРШ Народного комиссариата обороны СССР) – karinė TSRS specialioji tarnyba.
Įkurta 1943 m. balandžio 19 d.; steigėjas – NKVD. Pirmininkas – Viktoras Abakumovas, pavaldus tiesiogiai pačiam Josifui Stalinui. Paskirtis – kontržvalgyba, siekiant neutralizuoti „išdavikus, dezertyrus, žvalgus ir kriminalinius elementus“.
SMERŠ skyriai buvo armijoje, laivyne ir pačioje NKVD.
Kazlų Rūdos apylinkė
Kazlų Rūdos apylinkė (iki 1949 m. Kazlų Rūdos miestelio apylinkė ir Kazlų Rūdos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Suvalkijoje.
Istorija
Dvi apylinkės įkurtos užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje – Kazlų Rūdos miestelio apylinkė (centras miestelyje) ir Kazlų Rūdos apylinkė (centras stoties gyvenvietėje). 1949 m. jos buvo Kazlų Rūdos valsčiuje, iki 1950 m. sujungtos į vieną Kazlų Rūdos apylinkę, kuri tais metais priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Kazlų apylinkės. Atkurta 1973 m. kovo 28 d. iš Višakio Rūdos apylinkės ir dalies Gavaltuvos apylinkės. 1977 m. prijungta Bagotosios apylinkė, 1988 m. – Ąžuolų Būdos apylinkė.
Rudasis kivis
Rudasis kivis (Apteryx australis) – strutinių paukščių (Struthioniformes) būrio paukštis.
Išskiriami 2 porūšiai:
Paplitimas ir biotopas
Endeminis Naujosios Zelandijos paukštis. Paplitęs Pietų saloje, Stiuarto saloje. Populiacijoje 19 000 individų. Biotopas – miškai, krūmai, pievos, kuriose yra kupstų. Stiuarto saloje juos galima aptikti smėlio kopose.
Išvaizda
Neskraidantis paukštis. Kūnas kriaušės formos. Plunksnos ilgos, panašios į plaukus. Galva ir kaklas tamsiai pilki. Viršutinė dalis kaštoninė su juodais dryžiais. Apačia – pilkai ruda. Aplink snapą yra lytėjimui jautrios plunksnos. Akys mažos, rudos spalvos. Snapas plonas, patinų 11-15,5 cm ilgio, o patelių 13-20,5 cm. Snapo gale šnervės. Sparnai 5 cm ilgio, iš po tankios plunksnų dangos jų nesimato. Uodegos neturi. Kojos trumpos, storos ir stiprios. Kojų pirštai ilgi.
Elgsena
Naktinis, baikštus paukštis. Dieną slepiasi urvuose, uolų plyšiuose, rąstų ertmėse ar tankioje žolėje. Gina savo teritoriją. Apie teritorijos ribas praneša balsu. Patinų balsas veriantis, kylantis ir nusileidžiantis, švilpimas, patelių – žemo tono kimus riksmas. Dažniausiai girdimi pirmas dvi tamsos valandas. Taip pat teritoriją gina aštriais ir stipriais nagais. Gerai girdi ir užuodžia. Laisvėje gyvena apie 20 metų.
Mityba
miniatiūra|kairėje|Kiviai ieško maisto Uoslės pagalba kelių centimetrų gylyje dirvoje ar lapuose aptinka cikadas, šimtakojus, kirmėles, vorus, vikšrus, vėžiagyvius, varliagyvius. Taip pat užuodžia uogas ir nukritusius, prinokusius vaisius. Jaučia skonį. Po medžioklės dirvoje lieka kūgio formos duobutės.
Dauginimasis
Monogamai. Paukščių tuoktuvės prasideda kovo – birželio mėnesiais. Lizdus krauna urvuose, uolų plyšiuose ar rąstų drevėse.
Kiaušinius deda birželio–gruodžio mėnesiais Pietų saloje, o liepos – lapkričio mėnesiais – Stiuarto saloje. Dėtyje 1-2 dideli, balti kiaušiniai. Jų svoris apie 430 g, dydis – 129 x 78 mm (14-20 % patelės masės). Trynys užima 60 % kiaušinio tūrio. Jei deda du kiaušinius, intervalas tarp dėčių 25-30 dienų.
Peri abu tėvai, kartais padeda kiti grupės nariai. Perint išsišeria plunksnos krūtinės srityje, todėl kiaušinis gauna daugiau šilumos. Patinas netenka trečdalio kūno masės. Peri 75-84 dienas.
Apsauga
Pasaulinės gamtos organizacijos duomenimis rudasis kivis yra pažeidžiama rūšis. Invazinės gyvūnų rūšys – katės, šermuonėliai, šeškai, riestauodegiai posumai, Polinezijos žiurkės minta rudojo kivio jaunikliais. Suagę kiviai yra lengvas šunų grobis. Dėl žmogaus ūkinės veiklos nyksta buveinės.
Rūšies apsaugos veiksmai:
Baltijos tigrai
Baltijos tigrais buvo vadinamos valstybės kaip Estija, Latvija ir Lietuva. To pagrindas – spartus ekonominis augimas 1990–2006 m.
Augimą skatino mokesčių mažinimas, liberali politika, investicijos iš Skandinavijos.
BVP
Pateikta tarpt. dol, purchasing power parity (PPP).
Jonas Laurinavičius (1938)
Jonas Laurinavičius (g. 1938 m. liepos 7 d. Pajautuose, Onuškio valsčius, Trakų apskritis) – Lietuvos žurnalistas, filologas, kraštotyrininkas, humoristas, redaktorius, visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi Pasamavio pradinėje mokykloje, Onuškio vidurinėje mokykloje. 1964 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1964–1989 m. Lietuvos radijo korespondentas, Kaišiadorių rajono kultūros skyriaus vedėjas, Kaišiadorių rajono laikraščio „Į komunizmą“ bei Mažeikių rajono laikraščio „Pergalės vėliava“ redakcijų darbuotojas. 1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1991 m. laikraščio „Kaišiadorių aidai“ redaktorius.
Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Lietuvos kultūros fondo „Knygnešio“ draugijos pirmininko pavaduotojas, Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narys, Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys. Vadovauja Kaišiadorių rajono literatų klubui „Gija“. 1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos deputatas, 1996–1997 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
Spaudoje paskelbė daugiau kaip 2000 publikacijų kraštotyros tema.
Tilvikų ežeras
Tilvikų ežeras - ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 2 km į pietvakarius nuo Gelvonų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,27 km, plotis - iki 0,1 km. Altitudė 102,1 m. Krantai žemi, pelkėti, vietomis apaugę krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinę ežero dalį prateka Viliaupės upelis link vakaruose tekančios Kabarkštos (Širvintos intakas). Į vakarus nuo ežero įsikūręs Tilvikų kaimas.
Izidorius Vasyliūnas
Izidorius Vasyliūnas (1906 m. balandžio 3 d. Peterburge, Rusija – 1982 m. gruodžio 14 d. Kembridže, MA – JAV) – smuikininkas, pedagogas, vargonininkas, chorvedys.
Biografija
Kauno konservatorijoje pas Vladą Motiekaitį studijavo smuikavimą, o pas Nikodemą Martinonį – chorvedybą. Taip pat studijavo italų kalbą. Studijuodamas privačiai dėstė muzikos teorijos ir istorijos disciplinas, daugiau kaip 10 metų mokytojavo Kauno Jėzuitų gimnazijoje.
Baigęs Kauno konservatoriją, dar dvejus metus specializavosi pas prof. Metzą ir metus pas prof. Grevensmuhe Bremeno (Vokietija) konservatorijoje. Grįžęs į Kauną, dėstė smuiką konservatorijoje ir 1936–1943 m. griežė Valstybės teatro simfoniniame orkestre, nuo 1941 m. buvo orkestro koncertmeisteris. 1940–1941 m. smuiką dėstė ir Vilniaus muzikos mokykloje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kurį laiką Dilingene vadovavo vaikų chorui, o paskui iki 1945 m. griežė Vienos simfoniniame orkestre. Emigravęs į Pietų Ameriką, 1950–1953 m. griežė Kolumbijos simfoniniame orkestre, 1950–1954 m. buvo Profesor grande La Universidad del Cauca, Popajan, Columbija. Iš savo mokinių sudarė orkestrą, surengė koncertų.
Apsigyvenęs JAV, 1954–1959 m. buvo Bostono Civic orkestro smuikininkas, nuo 1960 m. griežė simfoniniame orkestre Kembridže, nuo 1961 m. – šio orkestro koncertmeisteris. 1954–1959 m. vargonininkavo Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Vadovavo mišriajam ir vyrų chorams (padėjo sūnus Vytenis), su parapijos choru pastatė A. Dvafäko „Stabat Mater“, Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, Dž. Verdi „Requiem", chorą išmokė daug giesmių ir dainų.
Kaip smuikininkas solistas nemažai koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje ir JAV, visur populiarindamas ir lietuvišką muziką. Koncertuose talkino vargonų virtuozas ir pianistas sūnus Vytenis Vasyliunas, juodu su tėvu įgrojo ir išleido plokštelių albumą. Iš koncertinių lėšų sudarė fondą lietuvių kompozitorių kūriniams leisti (1963 m. išleido Kazimiero Viktoro Banaičio ir 1965 m. Juliaus Gaidelio sonatas smuikui). I. Vasyliunas buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, daug rašė lietuviškoje spaudoje: „Aiduose“, „Žiburiuose„, „Kolumbijos lietuvyje“, „Darbininke", „Drauge“ ir kt. Buvo įkūręs savo smuiko studiją, harmonizavo liaudies dainas. Paminėtas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon“.
Rantava
Rantava arba Zaostrovjė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas Baltijos jūros pakrantės kyšulyje.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Rantavō prūsiškos kilmės. 1297 m. minimas Rantowe. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. Parapijos centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Domeikavos gimnazija
Kauno rajono Domeikavos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Domeikavoje (Kauno raj.), vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191090122.
1920 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1983 m. vidurinė mokykla, nuo 2006 m. gimnazija. Veikia pradinis Užliedžių skyrius.
Istorija
1932 m. spalio 27 d. Nr. 44 „Trimitas“ rašo, kad prieš Pirmąjį pasaulinį karą visi Lapių apylinkės gyventojai priklausė Raudondvario valsčiui, rusų vadinamam Krasnoselskaja volost. Šiam valsčiui priklausė ir Domeikavos gyventojai.
1919 m. sausio 2 d. įkurtas Lapių valsčius, o jo raštinei parinkta vieta ne Lapių bažnytkaimyje, bet Lontainių vienkiemyje, buvusiuose rusų valdiškuose namuose. 1920 m. tame pačiame pastate įsteigta ir Lontainių pradžios mokykla, joje mokėsi 56 mokiniai, susirinkę iš aplinkinių kaimų: Lontainių, Radikių, Agnopolio, Romaškių, Salių, Lanciškių. Daugelio vaikų tėvai buvo ūkininkai. Mokinių skaičius svyravo nuo 56 iki 38, o 1927–1928 m. mokykloje vyko vakariniai kursai suaugusiems, kuriuos baigė 25 žmonės.
1928 m. Lontainių pradžios mokyklai priklausė 3 ha žemės, mokėsi 39 mokiniai, mokytojavo B. Gudavičius. Mokyklos inspektoriumi nuo 1924–1933 m. buvo Antanas Vokietaitis. 1933 m. Lontainių pradinė mokykla perkelta į Domeikavą. 1935 m. pradžios mokykla iš Domeikavos perkelta į Rožių seniūnijos Žemaitkiemio II kaimą, į Bagdonavičiui priklausantį pastatą. Viename namo gale buvo mokykla, o kitame gyveno 3 kumečių šeimos. Mokyklai priklausė 1,25 ha žemės.
1949 m. prof. Sidaravičiaus, vengdamas tremties, pastatus ir žemę Juozapavoje atidavė sovietų valdžiai. Jo name įsikūrė auganti septynmetė mokykla. 1951 m. mokykloje pradėta dirbti dviem pamainomis: ryte mokėsi I-IV klasės, V-VII klasės – po pietų. 1952–1953 mokslo metais mokykloje mokėsi 95 mokiniai, 1959 m. jų buvo 94. Septintame dešimtmetyje, plečiantis Domeikavos ir Voškonių gyvenvietėmis, sparčiai didėjo ir mokinių skaičius, 1961 m. mokykloje mokėsi 105 mokiniai, 1971 m. jau 235. 1962 m. pradėtas statyti naujas mokyklos priestatas. Jame mokykla įsikūrė 1963 m. 1965–1966 mokslo metais Domeikavos mokykla reorganizuota į aštuonmetę, 1983 m. – į vidurinę. Švenčiant mokyklos 80-metį įkurtas mokyklos muziejus, kuriame vyksta pilietiškumo pamokos.
2006 m. vasario 20 d. LR Švietimo ir mokslo ministras įsakymu Nr. ISAK-279 „Dėl Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos vidurinio ugdymo programos akreditacijos“ akreditavo Kauno rajono Domeikavos vidurinėje mokykloje vykdomas vidurinio ugdymo programas. 2006 m. balandžio 21 d. Kauno rajono savivaldybės taryba sprendimu Nr. TS-51 pakeitė Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos tipą į Kauno rajono Domeikavos gimnaziją, vykdančią vidurinio, pagrindinio ir pradinio ugdymo programas.
Himnas
Priedainis
Žodžiai Lauros Kalkauskaitės, muzika Audronos Rožėnienės
Pūslinis kriauklenis
Pūslinis kriauklenis (Cephalotus follicularis) – kriaukleninių (Cephalotaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas. Vienintelė rūšis kriauklenio (Cephalotus) gentyje.
Augalas daugiametis, visžalis. Ąsotėlio briauna su rantytais apvadais. Ropojančius vabzdžius vilioja iš ąsotėlių sklindantis nektaro kvapas.
Paplitęs Vakarų Australijoje. Auga durpingose pakrančių šlapynėse.
SG Sibiu
Sibiu SG – buvęs Rumunijos futbolo klubas, kurį Sibiu mieste įkūrė vokiečiai.
Gunda (žurnalas)
Istorija
Steigėjas ir leidėjas M. Giedrys. Tiražas 1991 m. – 35 000 egz., 1996 m. – 14 000 egz.
Redaktorė L. Giedrienė.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1985–1986 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1985–1986 m.
Davainių Giria
Davainių Giria – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Pakalnių.
Sacred Spirit
Sacred Spirit – austrų muzikanto ir prodiuserio Claus Zundel muzikinis projektas, jungiantis įvairius muzikos žanrus (elektroninę, new age, džiazą ir kt.). Tai vienas sėkmingiausių šio autoriaus projektų; parduota virš 10 mln. albumų kopijų. Nuo kiekvieno parduoto albumo paaukojama Amerikos indėnų nevyriausybinei organizacijai Native American Rights Fund, siekiančiai atgauti vietinių Amerikos tautų teises.
Pirmasis albumas Chants and Dances of the Native Americans, išleistas 1995 m., buvo nominuotas Grammy Awards geriausiam New Age albumui, taip pat ir trečiasis 2000 m. išleistas albumas More Chants and Dances of Native Americans (Sacred Spirit II).
335 m. pr. m. e.
'''335 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vėjo kryptis
Vėjo kryptis – kryptis, iš kurios vėjas pučia. Vėjo kryptis paprastai nusakoma pasaulio šalimis arba azimutu. Pvz., šiaurės krypties vėjas pučia iš šiaurės.
Vaitiškė (Ignalina)
Vaitiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurėje, 2 km į pietus nuo Pūškų, prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos.
Vėjo kryptis
Vėjo krypties nustatymui naudojami įvairūs instrumentai, pvz., nuo senovės naudojama vėtrungė, kuri pasisuka priklausomai nuo vėjo spaudimo. Modernesni instrumentai, kaip anemometras, veikia analogišku principu, tik yra elektroniniai ir juose fiziniai vėjo krypties duomenys paverčiami elektroniniais signalais, kurie gali būti interpretuojami kompiuterių. Dauguma tokių prietaisų taip pat matuoja ir vėjo greitį.
Vaitiškė (Ignalina)
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Vėjo kryptis
Vėjo kryptį įvertinti galima ir nenaudojant prietaisų. Vėjo kryptis yra vienas iš meteorologų matuojamų parametrų, taip pat svarbus kai kuriose žmogaus veiklos srityse, pvz., plaukiant burlaiviu ar medžiojant.
Dengelė
Dеngelės regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies šiaurės vakarinėje dalyje, prie Gvinėjos ir Malio sienų. Administracinis centras – Odjenas.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro maninkiai.
Antanas Starkus-Montė
miniatiūra|Algimanto apygardos partizanų vado A. Starkaus-Montės 100-sioms gimimo ir 70-sioms mirimo metinėms. Atidengtas 2018 m. Antanas Starkus–Montė (taip pat Antanas Rickus, Blinda; 1919 m. spalio 29 d. Zubiškiuose, Šimonių valsčiuje – 1949 m. lapkričio 1 d. Šimonių girioje) – Lietuvos partizanas, 1941 m. birželio sukilimo dalyvis, antrasis Algimanto apygardos vadas. miniatiūra|Algimanto apygardos partizanų vado Antano Starkus-Montės ir kitų partizanų kapas Adomynės kapinėse
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą Adomynėje, gyveno ir dirbo tėvų ūkyje. Apie 1940 m. išėjo savanoriu tarnauti į Lietuvos kariuomenę. Prasidėjus pirmajai sovietų okupacijai grįžo į tėviškę. 1941 m. vasarą suorganizavo partizanų būrį, kuris atkūrė lietuvišką valdžią Šimonių apylinkėje. 1941 m. rudenį išėjo savanoriu į vokiečių kariuomenę. 1944 m. pavasarį jis pasitraukė iš tarnybos ir grįžo į gimtinę, kur suorganizavo Šimonių valsčiuje veikusį partizanų būrį.
1944 m. vasarą jis įstojo į Lietuvos laisvės armiją. Buvo pasiųstas į Rytų Prūsiją, kur 4 mėnesius mokėsi Abvero žvalgybos mokykloje Nr.203. 1945 m. sausio 21 d. buvo parskraidintas į gimtinę, turėjo Antano Rickaus slapyvardį. Su 8 desantininkais parašiutu nusileido Kupiškio apylinkėse. Šimonių girioje suorganizavo partizanų būrį, buvo jo vadu, turėjo Blindos slapyvardį. Būriui įsijungus į Šarūno rinktinę, jis buvo šios rinktinės Algirdo kuopos vadas. 1947 m. pradžioje kuopai priklausė 8 būriai, kurio partizanai veikė Viešintų, Šimonių, Kupiškio ir Skapiškio valsčiuose. Tais pačiais metais A. Starkus-Blinda tapo naujai įkurtos Algimanto apygardos vado Antano Slučkos-Šarūno pavaduotoju, Šarūno rinktinės vadu.
Pirma lyga (Rusija)
Pirma lyga – antrasis pagal pajėgumą Rusijos futbolo sistemos divizionas.
Antanas Starkus-Montė
Biografija
1948 m. balandžio 15 d. tapo Algimanto apygardos štabo viršininku, spalio mėn. – apygardos vadu, pasikeitęs slapyvardį ir tapęs Monte. Jo vadovaujami partizanai daugiausiai veikė dab. Anykščių rajono šiaurinėje dalyje. Žuvo 1949 m. lapkričio 1 d.Šimonių girioje kautynėse su MGB vidaus kariuomenės 298-ojo šaulių pulko 3-iojo bataliono kareiviais. Apygardos vadas susisprogdino kartu su bendražygiais apsuptame štabo bunkeryje. Palaikai buvo užkasti žuvimo vietoje. Vėliau slapta A. Starkus–Montė buvo perlaidotas Adomynės kapinėse. 1992 m. kapas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas registre 2264).
Šeima
A. Starkus augo vidutinio ūkininko, turėjusio 14 ha žemės, šeimoje. Buvo vedęs, turėjo sūnų Antaną. Brolis Feliksas Starkus (1920–1947) buvo laisvės gynėjas, Birželio sukilimo Šimonių miestelyje vadas, Algimanto apygardos partizanas.
Pirma lyga (Rusija)
Ankstesni lygos pavadinimai: Nacionalinės futbolo lygos Pirmasis divizionas, Rusijos Pirmasis divizionas bei Pirma lyga.
Istorija
Iki 2010 m. imtinai varžybas organizavo Profesionalų futbolo lyga ir vadinosi Pirma lyga.
2012–2013 metų sezone oficialus pavadinimas buvo „SUPRA-Rusijos futbolo ąempionatas tarp FNL ekipų“.
2015–2016, 2016–2017 ir 2017–2018 sezonais - „FONBET-Rusijos futbalo čempionatas tarp FNL epkipų“.
Nuo 2018–2019 sezono vadinta "OLIMP - Rusijos futbolo čempionatas tarp Nacionalinės futbolo lygos klubų komandų".
Nuo 2022 m. birželio mėn. divizionui grąžintas istorinis Pirmosios lygos pavadinimas.
Komandos
2020/21 metų sezono dalyviai:
Mariner 5
„Mariner 5“ – bepilotis JAV kosminių tyrimų programos „Mariner“ erdvėlaivis, skirtas Veneros atmosferos tyrimui radijo signalų uždangomis bei matuojant vandenilio Lymano alfa spektrą, taip pat Saulės dalelių ir magnetinio lauko nepastovumo aplink planetą tyrimams.
„Mariner 5“ buvo sukurtas kaip „Mariner 4“ dubleris, tačiau, po sėkmingos misijos, buvo modifikuotas perkonstruojant ir sumažinant saulės baterijas, pridedant terminį skydą ir pritaikant misijai į Venerą.
Į Venerą „Mariner 5“ paleistas 1967 m. birželio 14 d., praskriejo ją tų pačių metu spalio 19 d. 3990 km nuotoliu nuo paviršiaus. Turėdamas daug jautresnę įrangą nei „Mariner 2“, „Mariner 5“ sugebėjo gauti daugiau naudingos informacijos.
Bukaučiai
Bukaučiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Seirijų, prie pietinių ir pietrytinių Seirijo ežero krantų. Rytine dalimi praeina kelias.
Mariner 5
„Mariner 5“ radijo uždangos tyrimų duomenys padėjo išsiaiškinti temperatūros ir slėgio duomenis, kurie gauti iš „Venera 4“ nusileidimo aparato, nugabento į Venerą prieš atskriejant „Mariner 5“.
Bukaučiai
Etimologija
Aiškinama, esą kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Bukaučius.
Mariner 5
Operacijos su „Mariner 5“ baigtos 1967 m. lapkričio mėn. Šiuo metu nefunkcionuojantis kosminis aparatas skrieja heliocentrine orbita.
Mariner
Bukaučiai
Istorija
XIX a. pab. buvo Bychovščiznos kaimas ir palivarkas Seinų apskrities Seirijų valsčiuje ir parapijoje.
Ulšiškių ežeras
Ulšiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Musninkų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 106,8 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais ir krūmynais, pietinis krantas pelkėtas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose išteka Š-1 upelis link Širvintos upės. Šalia įsikūręs Ulšiškių kaimas.
FC Dragoș Vodă Cernăuți
Černivcių „Dragoş Vodă“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Černivcių.
Out Of The Dark (Into The Light)
Out Of The Dark (Into The Light) yra 8-asis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1998 m. vasario 27 d., prabėgus 3 savaitėms po dainininko žūties autokatastrofoje. Jis pakilo į 1-ą Austrijos albumų topo vietą, o viso pasaulyje jo buvo parduota apie 3 mln. kopijų.
Priešistorė
1995 m. pabaigoje Falco ėmė kurti dainas savo būsimam albumui. 1996 m. pradžioje išleistas singlas „Mutter, Der Mann Mit Dem Koks Ist Da“ po pseudonimu „T>>MA“ pasiekė 3-ią Austrijos ir 11-ą Vokietijos topo vietas. Daina susilaukė susidomėjimo ne vien todėl, kad joje vėl buvo paliesta narkotikų tema, bet ir dėl smarkiai pasikeitusio Falco muzikinio stiliaus - dainininko susižavėjimo techno žanru. To meto interviu Falco paaiškino savo pasirinkimą: ''„Žinoma, techno nėra mano stilius. Tačiau tie, kurie galvoja, jog techno - trumpalaikė jaunimo mada, deja, nieko nesuprato“''.
Tais pačiais 1996 m. išleistas dar vienas Falco singlas „Naked“ po pseudonimu „Falco featuring T>>MB“ pasiekė 4-ą Austrijos topo vietą, bet kitose šalyse dideliu populiarumu nepasižymėjo. Falco grįžo į savo naujuosius namus Dominikos Respublikoje, ketindamas kurti tolesnes dainas savo būsimam albumui, kurį ketino pavadinti „Egoisten“. 1997 m. savo 40-čio proga surengto pobūvio metu svečiams jis pagrojo naujausius kūrinius - „Out Of The Dark“ bei „Egoist“ (nufilmuota medžiaga vėliau buvo panaudota šių dainų vaizdo klipuose). Kartais sugrįždavęs į Austriją, Falco surengdavo retus pasirodymus. Vienas ryškiausių buvo Naujųjų metų išvakarėse „Excalibur Silvestergala 1997/98“, kur jis atliko dainas „Der Kommissar 2000“, „Push Push“ bei „Out Of The Dark“ (šių pasirodymų medžiaga taip pat buvo panaudota vėliau išleistuose šių dainų vaizdo klipuose). Po to Falco vėl grįžo į Dominikos Respubliką, kurioje toliau įrašinėjo dainas. Paskutinis jo pasirodymas buvo austrų radijo stoties „Ö3“ 30-ojo jubiliejaus renginyje, kuriame atliko „Der Kommissar 2000“. Paskutinė dainininko žinutė, palikta vasario 6 d. kolegos gitaristo, kuris gyveno Austrijoje, autoatsakiklyje kelios valandos prieš Falco žūtį, liudija apie optimistiškus dainininko planus ir idėjas, kuriant naujas dainas.
Jau paruoštas Falco albumas „Egoisten“ buvo pervadintas „Out Of The Dark (Into The Light)“ pagal to paties pavadinimo dainą. Į albumą įtraukta ir vieno pačių didžiausių Falco hitų „Der Kommissar“ nauja versija, kurią Falco atliko radijo stoties „Ö3“ renginyje.
Nors albumo dainų sąraše pažymėti 9 kūriniai, iš tiesų jame jų yra 10, mat taip pat įdėta ir „paslėpta daina“ - perdainuotas Rio Reiser kūrinys „Geld“, kuris pradeda skambėti daugiau kaip po 1 minutės, pasibaigus oficialiai albumo dainų sąraše 9-uoju numeriu įrašytai dainai „Naked“.
Singlai
Išleisti singlai – „Mutter, Der Mann Mit Dem Koks Ist Da“, „Naked“, titulinis „Out Of The Dark“ bei „Egoist“.
„Out Of The Dark“ videoklipe panaudotos ištraukos iš ankstesnių Falco videoklipų - „Jeanny“, „Emotional“, „Data De Groove“, „Titanic“, „Mutter, Der Mann Mit Dem Koks Ist Da“, „Naked“ ir kt., sumiksuoti su vaizdais, kuriuose Falco 1997 m. gruodžio 31 d. atlieka šį kūrinį „Excalibur Silvestergala 1997/98“ renginyje bei per savo jubiliejų 1997 m. vasario 19 d. Visa ši medžiaga persipina su kadrais, kuriuose traukinys iš žiūrovo perspektyvos įvažiuoja ir išvažiuoja iš tunelio pagal dainos eilutes „iš tamsos į šviesą“.
Žvaigždinas
Žvaigždinas (Astrophytum) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis. Dėl savo išvaizdos kartais vadinami „gyvaisiais akmenimis“.
Out Of The Dark (Into The Light)
Kiti faktai
2008 m., prabėgus 10 metų po Falco žūties, šis diskas vėl pakilo į Austrijos albumų topą.
Žvaigždinas
Gentyje yra 4 rūšys:
1976 m.
1976 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Sausis Vasaris Kovas Balandis Birželis Liepa Rugpjūtis Rugsėjis Lapkritis Gruodis Nedatuoti
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
GPU
thumb|[[Stalinas lydimas OGPU darbuotojo, 1927 m.]] thumb|OGPU įsakymas Nr. 287 (1932 m. balandžio 1 d.) „Apie šiaurės-rytų OGPU lagerio organizavimą“ GPU ( 'Valstybinė politinė valdyba prie RTFSR NKVD') − Tarybų Rusijos ir TSRS politinė policija 1922−1934 m. Ji prižiūrėjo Gulagus, persekiojo Rusijos stačiatikių bažnyčią.
Įkurta 1922 m. vasario 6 d. vietoje ČK. Įkūrus TSRS, 1923 m. lapkričio 15 d. GPU reorganizuota į OGPU ( − Jungtinė valstybinė politinė valdyba prie TSRS Liaudies komisarų tarybos). 1934 m. liepos 10 d. OGPU buvo įjungta į naujai sukurtą TSRS NKVD ir reorganizuota į GUGB ( − Vyriausioji valstybės saugumo valdyba).
GPU ir OGPU veikla
Kai Rusijos komunistų partijos vadovybė nusprendė formaliai respublikas sujungti į TSRS, 1922 m. gruodžio mėn. prie pavadinimo GPU buvo pridėta raidė O − „Объединённое“ („Jungtinė“), ir nuo šiol ėmė vadintis OGPU. Ji nebebuvo pavaldi Vidaus reikalų liaudies komisariatui.
Tačiau, nors ir pakeitus slaptosios policijos pavadinimą, jos veiklos pobūdis liko tas pats. Aparato vadovu iki pat mirties 1926 m. buvo Dzeržinskis. Seni ir kovose išbandyti čekistai kontroliavo pagrindinius GPU, o vėliau ir OGPU skyrius. Vienintelis pokytis buvo masinių žudynių pakeitimas masiniais trėmimais į koncentracijos stovyklas, tačiau OGPU pasiliko teisę įtariamuosius be teismo siųsti į lagerius.
Oficialiais tarybiniais duomenimis, 1923 m. spalio mėnesį 355 koncentracijos stovyklose kalėjo apie 70 000 žmonių, 207 pataisos namuose − apie 50 000, 105 kalėjimuose bei bausmės įstaigose − apie 17 000, o 35 žemės ūkio kolonijose − daugiau kaip 2000 žmonių. Be to, į OGPU rankas pateko apie 1000 nepilnamečių bei ligonių.
1922 m. birželio − liepos mėnesiais GPU surežisavo parodomąjį 34 socialistų revoliucionierių, kaltinamų bendradarbiavimu su A. Denikinu, teismo procesą. GPU nesėkmingai bandė priversti įtariamuosius pripažinti savo „kaltę“, tačiau dauguma jų buvo nuteisti kalėti, o 12 žmonių − mirties bausme. Tik Vakarų Europos socialistams reikalaujant mirties nuosprendis buvo pakeistas kalėjimu. 1923 m. Solovkų lageryje kilus maištui, OGPU daliniai atidengė į beginklius kalinius ugnį ir nemaža jų nušovė. Viena iš tuometinių tarybų politinės policijos ypatybių buvo tai, kad OGPU neturėjo formalaus budelio. Mirties bausmes kartais vykdydavo patys Lubiankos tarnautojai bei sargybiniai, o kartais − netgi tardytojai ar prokurorai.
Panašiai kaip ir ČK, OGPU praktiškai kontroliavo visas tarybinio gyvenimo sritis. 1926 m. liepos 20 d. mirė tarybų politinės policijos įkūrėjas ir ilgametis jos vadovas Feliksas Dzeržinskis. Jo įpėdiniu tapo Viačeslavas Menžinskis − taip pat lenkų kilmės bolševikas. OGPU vadovo pavaduotoju buvo paskirtas Genrichas Jagoda.
Eilinė Stalino nurodymu įvykdyta OGPU akcija buvo priverstinė kolektyvizacija. 1930 m. sausio 5 d. formaliai Centro komiteto patvirtintą kolektyvizacijos planą pasitelkus masinį terorą pavyko įgyvendinti 1932 m. pabaigoje. Vadinamuosius „buožes“ likvidavo praktiškai OGPU, kurią kartais paremdavo Raudonoji armija. Dar reikšmingesnė OGPU akcija, kuriai vadovavo pats Jagoda, buvo Baltijos ir Baltąją jūras jungiančio kanalo kasimas, tiksliau sakant − darbo jėgos „tiekimas“. Jagodos nurodymu dirbo 300 000 − 400 000 OGPU suimtų žmonių, kurie nuo 1931 m. lapkričio iki 1933 m. rugpjūčio iškasė maždaug 220 km ilgio kanalą, jungiantį abi jūras.
OGPU ne tik rūpinosi tarybinio režimo išlaikymu, bet ir ne kartą bandė destabilizuoti padėtį kitose šalyse. Šioje srityje OGPU dažniausiai veikdavo kartu su GRU.
1934 m. gegužės mėnesį mirė Menžinskis. Jo nužudymas buvo inkriminuotas Jagodai. Pagal 1934 m. liepos mėnesio dekretą OGPU funkcijas perėmė Vyriausioji valstybės saugumo valdyba (GUGB), kuri, kaip ir ankstesnės saugumo įstaigos, buvo formaliai pavaldi Vidaus reikalų liaudies komisariatui (NKVD).
Benediktas Velička
Benediktas Velička (1894 m. ? ? Veliuonoje, Jurbarko raj. – 1932 m. sausio 28 d. Amsterdame, NY, JAV) – muzikos mokytojas, vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigęs gimnaziją, Lietuvos universitete Kaune studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, lankė muzikos mokyklą. Dėstė muziką ir vadovavo chorui Šančių vidurinėje mokykloje.
Aktyviai reiškėsi visuomeninėje veikloje: buvo Vytauto Didžiojo mirties 500-ųjų metinių minėjimo komiteto sekretorius, Vilniui vaduoti sąjungos valdybos narys ir kt. Rašė straipsnius „Vienybėje“, „Margutyje“ ir kitur, slapyvardžiu Veliuoniškis publikavo eilėraščius, feljetonus ir apybraižas. Žurnale „Tarpininkas“ spausdino chorams harmonizuotas lietuvių liaudies dainas: „Pumpis“, „Ar aš tau, sese, nesakiau“, „Linksmas amerikietis“ ir kt. Originalioms melodijoms kūrė savo tekstus.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1986–1987 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1986–1987 m.
Korporacinė tapatybė
Korporacinė tapatybė (, CI) – organizacijos tapatybė.
Elementai
Klasikine prasme korporacinę tapatybę sudaro:
JAV generalinis atornėjus
thumb|Jungtinių Valstijų teisingumo departamento ženklas JAV generalinis atornėjus  – Jungtinių Valstijų Kabineto narys, generalinis atornėjus, vadovaujantis JAV teisingumo ministerijai. Neturi ministro (Secretary) titulo. Paskirtis – konsultuoti Vyriausybę, prižiūrėti baudžiamojo persekiojimo įstaigas, atstovauti Valstijoms teisme. Skiria JAV Prezidentas, pritarus Senatui.
Bizas
Pavadinimas kilęs nuo prancūziško žodžio, reiškiančio lengvą pabučiavimą į skruostą (Prancūzijoje populiarų pasisveikinimo gestą).
Bizas pučia visais metų laikais, tačiau dažniausiai žiemą ir pavasarį. Pučiant į šiaurę vėjas keičia kryptį ir slenka slėnių kryptimi. Taip jis tampa rytiniu vėju, šiaurės rytiniu ar šiaurės vakariniu. Pasiekęs kalningas vietoves sustiprėja ir pučia kelias dienas.
Kadangi bizas būdingas pavasariui ir šis vėjas yra šaltas, jis yra svarbus Prancūzijai, Šveicarijai ir kitoms šalims, auginančioms šiltamėgius augalus, pvz., vynuoges. Pučiant bizui šiose šalyse pavasarį oro temperatūra dažnai staiga krenta, todėl galimos šalnos, per kurias žūsta mažai atsparūs augalai.
Hobby (žurnalas)
Hobby – žurnalas šunų, kačių, dekoratyvinių gyvūnų ir augalų augintojams, leistas 1990–1996 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1992 m. buvo žurnalo „Mūsų gamta“ periodinis priedas. Pirmaisiais metais ėjo kas pusmetį, 1991 m. – kas ketvirtį, nuo 1992 m. – kas mėnesį. Leido Lietuvos gyvūnų globos draugija ir Lietuvos kinologų draugija. Rašė apie kambarinius gyvūnus, augalus ir jų priežiūrą. Tiražas 1990 m. – 47 600 egz., 1996 m. – 3000 egz.
Kamagvėjus
Kamagvėjus  – miestas vidurio rytų Kuboje; provincijos administracinis centras. Jame gyvena virš 324 tūkst. gyventojų (4 pagal dydį Kubos miestas). Greta miesto yra Ignasijo Agramontės tarptautinis oro uostas. Veikia Kamagvėjaus universitetas ir pedagoginis institutas. Chemijos, mašinų gamybos, tekstilės, odos ir avalynės, tabako pramonė.
Paveldas
Miestas įkurtas 1515 m. šiaurinėje Kubos pakrantėje ir vadintas Santa María del Puerto del Príncipe. Tačiau jis kentėjo nuo nepaliaujamų piratų antpuolių, todėl 1528 m. perkeltas giliau į salą. Kad miestą užpuolę piratai negalėtų lengvai pasprukti, suformuotas sudėtingas miesto planas – gausu akligatvių, painių skersgatvių, išsišakojančių gatvelių, o patekti į miestą įmanoma tik per vieną gatvę. Toks Kamagvėjaus senamiestis išlikęs iki šių dienų (jame gausu tradicinės kolonijinės architektūros pastatų). Kita miesto įžymybė – moliniai ąsočiai, vadinami tinajón, kuriuose miesto gyventojai kaupia lietaus vandenį. Tokių įvairaus dydžio ąsočių pilna visame mieste. Stovi paminklas Kubos revoliucionieriui Ignacio Agramonte.
Unikalus Kamagvėjaus senamiestis 2008 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Ankstyvasis Samguk laikotarpis
Ankstyvasis Samguk laikotarpis (kor. 原三國時代 / 원삼국시대 – Wonsamguk sidae) – Korėjos istorijos laikotarpis 108 m. pr. m. e. – 313 m. Kartais dar vadinamas Samhan laikotarpiu, pažymint tris tuo metu Korėjos pietuose egzistavusias konfederacijas – Samhan.
Nors Samguk reiškia Trys karalystės, tuo metu Korėjos pusiasalyje egzistavo daugybė valstybėlių, tarp kurių trys stipriausios apjungė visas kitas, taip pereinant į tikrąjį Samguk laikotarpį.
Laikotarpio pradžia paprastai laikoma Han Kinijos invazija į Korėją, o pabaiga – data, kuomet buvo užimtas paskutinis kinų administracinis centras Lelang.
Kinų administracija
thumb 108 m. pr. m. e. Kinijos kariuomenei įsiveržus į Godžiosoną, šis pralaimėjo, ir Kinija Korėjoje įkūrė savo administracinius padalinius 郡 jun. Jų buvo keturi: Po imperatoriaus Vudi mirties buvo panaikinti Lintun ir Zhenfan (priskirti Lelang), o Xuantu perkeltas į Liaodong.
Kinų valdomose teritorijose labai stipriai plito kinų kultūra, kėlėsi kinai iš Jan ir Či valstybių.
Šiaurės valstybės
Kinų administracija neapėmė viso pusiasalio. Šiaurės rytuose Godžiosono palikuonys, greičiausiai priklausę tai pačiai tautai, ar bent jau artimoms lingvistiškai tautoms, sukūrė savo valstybes: Dar egzistavo ir daugybė smulkesnių vastybėlių, tokių kaip Guda, Galsa, Gema, Hangin ir kt. I a. pr. m. e. nuo Bujo atsiskyrė Kogūrija, kuri koncentravosi aplink dab. Jian miestą, nuo šios – Bekdžė, kuri koncentravosi aplink dab. Seulą. Šios dvi valstybės suvaidins svarbų vaidmenį Korėjos istorijoje.
Pietų valstybės
Korėjos pietinė dalis Godžiosono laikais greičiausiai nepriklausė šiai valstybei, ir visuomet turėjo skirtingą identitetą. Tai buvo ir lingvistiškai atskiros tautos, kinų šaltiniuose įvardintos kaip han (韓), iš ko kilo ir dabartinis Pietų Korėjos pavadinimas – Hanguk (韓国).
Atlajus
Atlajus – jūros pakrantės dalis, kurią apsemia jūros potvynių metu.
Ankstyvasis Samguk laikotarpis
Pietų valstybės
Spėjama, kad III a. pr. m. e. iš Godžiosono pabėgęs valdovas Uimanas (išstumtas uzurpatoriaus iš Jan valstybės) pabėgo į Korėjos pietus ir čia įkūrė valstybę Dzin (辰 Jin), kurios tikrumu neretai abejojama. Šiaip ar taip, Jau greičiausiai tuo metu čia formavosi miestai valstybės, kurie apie mūsų eros pradžią buvo suvienyti į tris konfederacijas – Samhan (, liet. "Trys han valstybės"). Tai buvo:
Spalio 1
Spalio 1 d. yra 274-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 275-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 91 diena.
Ankstyvasis Samguk laikotarpis
Laikotarpio pabaiga
Per visą laikotarpį reiškėsi vienijimo tendencijos, kurios iš esmės baigėsi apie IV a. vidurį. Čia nugalėtojomis išėjo trys valstybės: Tokiu būdu prasidėjo Samguk laikotarpis.
336 m. pr. m. e.
'''336 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Atlajus
Jūrose, kur Mėnulio sukelti potvyniai aukšti (pvz., Baltojoje jūroje, Tolimuosiuose Rytuose), atlajai būna labai platūs - nuo kelių iki keliolikos kilometrų.
Lamborghini Huracán
Lamborghini Huracán – Lamborghini sportinis automobilis, pristatytas 2014 m. Ženevos automobilių parodoje. Tai populiariausio kompanijos modelio Gallardo įpėdinis. Huracan modelio pardavimai pradėti antrą 2014 m. ketvirtį.
Kaip ir daugelio Lamborghini modelių, šiam pavadinimas buvo duotas nuo kovos buliaus – Huracan buvo vadinamas aršus bulius, kovojęs 1879 m. Taip pat Hurakanas yra majų audrų, vėjo, ugnies dievas, vienas Visatos sutvėrėjų.
Didžiausias modelio greitis siekia 325 km/val., o iki 100 km/val. jis įsibėgėja per 3,2 s.
Specialų Huracan modelį Lamborghini pagamino ir Italijos policijos pajėgoms. Specialus Huracán LP 610-4 Polizia modelis perdarytas visiems policijos poreikiams, pradedant specialiu dažymu ir baigiant dėtuvėmis ginklams.
Davaitbalis
Davaitbalis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Bagrėno.
Ežerų regionas (DKK)
Ežerų regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies centrinėje dalyje, prie Bandamos upės. Administracinis centras – Jamusukras.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro bauliai.
Administracinis suskirstymas
Regione yra 3 departamentai:
Fabijonas Šulcas
Fabijonas Šulcas (1898 m. gegužės 2 d., Veliuonoje, Veliuonos vls., Kauno aps., Kauno gub. – 1984 m. kovo 6 d. Darbėnuose, Darbėnų apyl., Kretingos r.) – Lietuvos pedagogas, dailininkas tapytojas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1960 m.).
Biografija
Gimė garlaivių mašinisto ir namų šeimininkės šeimoje, kurioje užaugo 8 vaikai. Pradžios ir vidurinį mokslą baigė Telšiuose. Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais pasitraukė į Rusiją. Ten šeima neteko tėvo ir motina su aštuoniais vaikais į Lietuvą grįžo viena.
1920–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės Kauno radijo stoties jaunesniuoju radijo telegrafininku. Tarnybos metu pradėjo lankyti Justino Vienožinskio vadovaujamus Aukštuosius piešimo kursus, kurie 1922 m. tapo Kauno meno mokykla. 1923 m. baigė bendrojo meno lavinimosi skyrių ir įgijo mokytojo kvalifikaciją. Nuo 1923 m. mokėsi meno mokyklos Tapybos studijoje. Tapybą jam dėstė Justinas Vienožinskis, grafiką – Adomas Galdikas, meno filosofiją – Ignas Šlapelis, piešimą, vėliau ir tapybą – Adomas Varnas. 1924 m. mokytojų tarybos nutarimu pelnė pagyrimą už tapybos darbus.
Stokodamas lėšų pragyvenimui, 1922–1923 m. dirbo Geležinkelių valdyboje braižytoju, 1923–1928 m. – Kauno Saulės mergaičių mokytojų seminarijoje piešimo ir braižybos mokytoju.
Baigdamas meno mokyklą, 1928 m. įgijo dailininko tapytojo vardą ir gavo valstybinę stipendiją plastinio meno studijoms Paryžiuje. Grįžęs iš Prancūzijos, 1929 m. Kaune surengė pirmąją savo kūrinių parodą, kurioje buvo eksponuojami dailininko tapyti peizažai.
Į kontempliaciją linkęs menininkas nutarė palikti šurmulingą laikinąją sostinę ir 1929 m. Kretingos apskrityje netoli Darbėnų miestelio nusipirko nedidelį ūkį Medšarkių kaime. 1933 m. vedė kaimynystėje gyvenusią Petronėlę Narbutaitę ir susilaukė keturių dukrų.
Didžiąją savo laiko dalį skyrė šeimai, ūkiui ir mokytojo darbui: 1932–1949 m. dirbo Kretingos pranciškonų gimnazijoje piešimo ir braižybos mokytoju, nuo 1945 m. Darbėnų progimnazijoje mokė piešimo, braižybos ir rusų kalbos. Už pedagoginį darbą 1960 m. jam buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusio mokytojo garbės vardas, įteikti du medaliai „Už darbo šaunumą“, garbės ir padėkos raštai.
Užimtumas neleido daug dėmesio skirti tapybai. Prie jos grįžo išėjęs į pensiją. 1962 m. pradėjo tapyti septynių paveikslų ciklą „Žmogaus nemirtingumas“, kurį 1970 m. buvo eksponavo Klaipėdos dramos teatre ir Šiaulių „Aušros“ muziejuje surengtose parodose. Kretingoje ir Darbėnuose jis buvo žinomas kaip peizažistas, tapantis idiliškus, sentimentalius peizažus, kuriuose dažnas būdavo laivelių ant vandens motyvas.
Po dailininko mirties didelė jo kūrybinio palikimo dalis buvo saugoma dailininko namuose. 2003 m. giminės kūrinius padovanojo Vilniaus dailės akademijai, kurios meno galerijoje 2005 m. buvo atidaryta paroda: „Fabijonas Šulcas (1898–1984): gyvenimas ir kūryba“. 2013 m. dailininko kūryba buvo eksponuojama Kretingos muziejuje.
Antanas Kazimieras Tiškevičius
Antanas Kazimieras Tiškevičius (, 1723 m. – 1778 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelivos herbo grafas Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Antano Kazimiero Tiškevičiaus pirmoji žmona Teresė Tyzenhauzaitė Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis. Motina Regina Larska. Broliai Felicijus Tiškevičius, Mikalojus Tiškevičius, Juozapas Ignotas Tiškevičius.
Iš tėvo paveldėjo grafo titulą Lahoiske ir Berdyčive.
Iš pradžių tarnavo šarvuotos vėliavos rotmistro laipsnyje, 1776 metais buvo paaukštintas į generolus-leitenantus. Vadovavo pirmai LDK nacionalinės kavalerijos brigadai.
Šeima
1753 m. vedė, pirmoji žmona Teresė Tyzenhauzaitė, sūnus Vincentas Tiškevičius. Antroji žmona Teresė Bulharina (Teresa Bulharyn).
Veikla
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės generolas leitenantas.
Zita Smirnovienė
Zita Smirnovienė (g. 1953 m. Kirdonyse, Biržų rajonas) – teisėja, Vilniaus apygardos administracinio pirmininkė, buvusi Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.
Biografija
Nuo 1978 m. liepos iki 1983 m. rugpjūčio Akmenės rajono, Biržų r. Civilinės metrikacijos skyriaus vedėja, nuo 1983 m. rugsėjo LR teisingumo ministerijos Respublikinio Civilinės metrikacijos archyvo viršininkė, nuo 1986 m. gruodžio Vilniaus miesto 3-iojo apylinkės teismo teisėja, nuo 1993 m. gegužės iki 1995 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja, nuo 1995 iki 1999 m. balandžio Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja, nuo 1999 m. gegužės Vilniaus apygardos administracinio teismo pirmininkė.
Moka anglų, rusų kalbas.
Žukančiai
Žukančiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Gaižaičių ir 11 km į pietvakarius nuo Žagarės, prie Švėtės upelio. Praeina kelias. Stovi akmenų mūro Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1864 m.).
miniatiūra|250px|left|Pakelės sodyba
Kazlų Rūdos savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Kazlų Rūdos savivaldybės taryba – Kazlų Rūdos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Česlovas Pečkys (TT), mero pavaduotoju Valdas Merkevičius. Administracijos direktoriumi paskirtas Valdas Kazlas. Mirus Česlovui Pečkiui, 2008 m. rugsėjo 10 d. 11 balsų meru išrinktas Valdas Merkevičius.
Nuorodos
Oficiali svetainė
LKAL 1994–1995 m. sezonas
LKAL 1994–1995 metų sezonas – 1-asis lygos sezonas, kuriame dalyvavo 13 klubų. Čempionate nugalėjo Vilniaus „Savy“ ekipa, bronzą iškovojo Prienų „Taupomasis Bankas“.
ČON
ČON (, ЧОН) - kariniai partiniai būriai Tarybų Rusijoje ir Tarybų Sąjungoje, sudarinėti prie partinių organų (gamyklų partijos organizacijų, partijos rajonų, miestų, apskričių, gubernijų komitetų), skirti padėti tarybiniams valdžios organamas kovoti su kontrarevoliucija, saugoti labai svarbius objektus ir kt. ČON dalys kurtos remiantis RKP(b) CK 1919 m. balandžio 17 d. nutarimu.