cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didysis Naugardas
Didysis Naugardas (iki 1999 m. Naugardas arba Novgorodas; ; sen.gr: Νεμογαρδαϛ (Nemogardas) – miestas vakarų Rusijoje, prie Volchovo upės, netoli Ilmenio ežero. Srities administracinis centras, taip pat verslo ir pramonės centras. Regione išvystytas žemės ūkis. Pramonė: žemės ūkio, trąšų, maisto, baldų, porceliano.
Mieste išlikę ankstyvosios rusų architektūros paminklų – paminėtini kremlius (tvirtovė) ir Šv. Sofijos soboras (abu iš XI a.).
Macaitis
Macaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Macaitienė (ištekėjusi moteris) ir Macaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kalniškė (Smalvos)
Kalniškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų.
Kalniškė I
Kalniškė I (anksčiau Kalniškė) – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės bažnytkaimio, pasienyje su Latvija.
Istorija
XX a. pradžioje įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Aksai Činas
thumb|220px|Aksai Činas pažymėtas raudonai thumb|220px|Žemėlapyje rodomos Indijos ir Kinijos pretenzijos dėl sienos Aksai Čino regione, Makartnio-Makdonaldo linijos, Užsienio reikalų ministerijos linijos, taip pat Kinijos pajėgų užimtos teritorijos Kinijos ir Indijos karo metu. Aksai Činas  – ginčytina teritorija kalnuotame regione ties Vidurinės ir Pietų Azijos sandūra. Į ją pretenzijas reiškia Indija (Ladako regionas, Džamu ir Kašmyras) bei Kinijos Liaudies Respublika (Hotano prefektūra, Sindziangas).
Geografija
Krašto pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „kinų baltas upokšnis“ arba „balto upokšnio perėja“. Teritorija užima 37 244 km² plotą. Ją sudaro daugiausia dykumingas plokščiakalnis, kurio žemiausias taškas (4300 m) yra Karakašo upės slėnyje. Pietvakariuose kalnai driekiasi iki Depasango lygumų, kur yra faktinė Indijos–Kinijos siena. Šiaurėje Kunluno kalnai skiria Aksai Činą nuo Tarimo baseino, per juos nėra jokių automobilių kelių, tik pėsčiųjų kelias per Hindutašo perėją. Aksai Čine telkšo keletas nenuotakių baseinų, sudarytų nedidelių sodos ežerų (Aksai Činas, Cotangas, Hongšanhu, Ganingkolis ir kt.). Šiaurine dalimi teka Tarimo baseinui priklausanti Karakašo upė. Regionas labai sausringas, praktiškai negyvenamas, čia nėra nuolatinių gyvenviečių.
Istorija
Negyvenamas, tik karvanų keliams naudojamas Aksai Činas ilgą laiką nesusilaukė didesnio dėmesio. 1842 m. Kinija ir Ladaką valdžiusi Sikhų konfederacija pasirašė taikos sutartį ir nustatė sienas, tačiau Aksai Čine jos nebuvo tinkamai apibrėžtos. Vėliau Indiją užvaldžius britams kinai liko patenkinti esamu sienų nustatymu. 1865 m. britų matininkas W. H. Johnson Ladake nustatė „Džonsono liniją“, kuri įsiterpė giliai į Aksai Činą, iki pat Kunluno kalnų. Dėl dunganų sukilimo Kinija tuo metu krašto nevaldė ir apie britų matavimus nieko nežinojo. Kašmyro maharadža nusiuntė kelis karius į Šaidula fortą prie Karakašo. 1878 m. Kinija atkovojo Sindziangą, vėliau užėmė Šaidula fortą ir pažymėjo savo ribas iki Karakoramo perėjos.
1899 m. britai pasiūlė kinams naują variantą – Makartnio–Makdonaldo liniją. Kinai į britų pasiūlymą neatsakė, bet britai tylą priėmė kaip sutarimą. XX a. pr. britų žemėlapiai Britų Indijos ribą dažniausiai vedė Džonsono linija, Kinija tuo metu išgyveno vidinius konfliktus, o britai sienos demarkacija Aksai Čine irgi nesirūpino. Kinų žemėlapiuose taip pat riba ėjo pietiniu Kunluno paribiu.
1947 m. Indijai paskelbus nepriklausomybę, ji į savo teritoriją įtraukė Aksai Činą iki Džonsono linijos (įtraukiant Karakašo, Jarkando aukštupių baseinus). 1957 m. Kinija nutiesė kelią G219, jungiantį Kargalyką Sindziange ir Lhacę Tibete. Šis kelias kerta Aksai Činą piečiau Džonsono linijos. Indijai pareiškus pasipiktinimą, Kinijos premjeras Džu Enlajus pareiškė, kad Makartnio–Makdonaldo linija yra vienintelė jiems pasiūlyta linija ir jie jos laikosi. Konfliktą skatino ir Kinijos–Pakistano sienos demarkacija, kuriai priešinosi Indija, visą Kašmyrą laikydama savo dalimi.
Aksai Čine pasidėjo incidentai, susišaudymai, 1962 m. kilo Indijos–Kinijos karas, kurį paskatino ir TSRS–Kinijos konfliktas, nes TSRS reiškė paramą Indijai. Vėliau karo veiksmai persimetė ir į Arunčal Pradešą šiaurės rytų Indijoje. Po mėnesį trukusio karo Kinija užėmė visą Aksai Činą. Kapitalistinės šalys tai laikė Kinijos agresijos aktu, tuo tarpu Pakistanas palaikė Kiniją.
Dabar faktiškai visas Aksai Činas yra Kinijos administracijoje, jo pietine riba eina faktinė demarkacijos linija. Nedideli pasienio konfliktai atsitinka iki šių dienų.
Alarkonas
Alarkonas  – kaimas ir savivaldybė rytų Ispanijoje, Kastilijoje-La Mančoje, Kuenkos provincijoje, į šiaurę nuo Albasetės, prie Chukaro upės (ji į šiaurę nuo miesto patvenkta). Netoliese praeina greitkelis Madridas-Valensija.
Paveldas
Gyvenvietė žymi viduramžių architektūros kompleksu: yra III a. Almochadų pastatyta, o XIV a. perstatyta monumentali maurų pilis (dabar viešbutis), 1555 m. pastatyta Švč. Marijos bažnyčia su plateresko stiliaus portalu ir gotikiniu altoriumi, rūmų griuvėsiai bei miesto sienų liekanos (bokštai, vartai).
Peugeot 401
Peugeot 401 – vidutinės klasės automobilis, sukurtas Prancūzijos automobilių gamintojo „Peugeot“ ir gamintas nuo 1934 iki 1935 metų. Pirmą kartą jis buvo pristatytas publikai Paryžiaus automobilių parodoje 1934 metų spalį ir buvo leidžiamas iki 1935 metų rugpjūčio. Viso buvo pagaminta 13 545 automobiliai. Iš jų 79 – kabrioletai Eclipse su sulankstomu kietu viršum. Mechanizmas dirbo pantografo principu ir buvo valdomas elektros pavara.
Krakių herbas
Krakių herbas – Krakių miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Auksiniame lauke ant raudono vežimo rato su aštuoniais stipinais stovi kylantis juodas gandras.
Istorija
Herbas patvirtintas 2011 m. liepos 8 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-752. Etalono autorius – Juozas Galkus.
Lincoln MKX
Lincoln MKX yra vidutinės klasės plentinis visureigis, kurį gamina Ford Motor Company koncerno dukterinė markė Lincoln. MKX buvo pradėtas gaminti 2006 metų gruodį.
Renavas
Renavas – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Sedos, kairiajame Varduvos krante, šalia kelio. Dvaro seniūnaitijos centras (Renavo seniūnaitijos centras yra Vadagiuose). Kaime stovi Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčia (pastatyta 1933 m.) su varpine, išlikę dvaro rūmai (kultūros paminklas nuo 2008 m.), parkas, kurio svarbiausi gamtos paminklai – storiausia Lietuvoje Renavo eglė ir Daugiavaikė liepa. Renavo pagrindinė mokykla ir paštas įsikūrę gretimame Vadagių kaime. Yra biblioteka, vandens jėgainė.
Etimologija
Anksčiau vietovė buvo minima kaip Gaurė, Gaureliai. 1780 m. dvaro savininkas bajoras Renė priskyrė vietovei savo pavardę ir nuo to laiko atsirado Renavas (dvarininkinis vietovardis).
Užliedžių seniūnija
Užliedžių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, kairiajame Nevėžio krante. 54 proc. užima miškai, 38 proc. žemės ūkio naudmenos, 3 proc. vandenys.
Renavas
Istorija
thumb|left|250px|Renavo dvaro rūmai XIX a.
Užliedžių seniūnija
Vakariniu pakraščiu teka Nevėžis, įsteigtas Nevėžio kraštovaizdžio draustinis (1118 ha).
Smaragdas
thumb|right|150px|Smaragdas Smaragdas mineralo berilo atmaina, chemiškai berilio aliumosilikatas Be3Al2(SiO3)6 su chromo ir vanadžio jonų priemaišomis. Kaip tik šios priemaišos suteikia smaragdui žalią spalvą (iš to ir kilo pavadinimas: 'žalias akmuo').
Renavas
Istorija
XVI a. minimas Renavo dvaras, buvęs medinis su šiaudiniu stogu. 1763 m. dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia. Apie 1880 m. pastatyti klasicizmo stiliaus dvaro rūmai. Dvare buvo gaminamas šilkas. 1933 m. pastatyta dabartinė Renavo bažnyčia.
Smaragdas
Savybės
Smaragdas būna sodriai žalios spalvos. Pagal Moso skalę jo kietumas yra 7,5-8.
Užliedžių seniūnija
Istorija
thumb|left|Buvusi seniūnijos būstinė Užliedžių bendruomenės centre, Ledos g. 2
Smaragdas
Radavietės
Smaragdų randama Kolumbijoje, Zambijoje, Nigerijoje, Rusijoje, Indijoje, Brazilijoje, Pietų Afrikoje.
KK102
miniatiūra|Prie Ignalinos, netoli kelio į [[Vidiškės|Vidiškes]] miniatiūra|Prie [[Taboras (Ignalina)|Taboro kaimo]] Krašto kelias 102 – kelias nuo Vilniaus iki Zarasų. Kelio ilgis – 162,94 kilometrai. Šiame kelyje yra 3 „juodosios dėmės“.
Užliedžių seniūnija
Istorija
Seniūnija įkurta 1995 m. Plečiantis Kauno miestui, 1996 m. jam perduotos Žemutinių Kaniūkų, Aukštutinių Kaniūkų, didžioji dalis Romainių kaimų teritorijos.
KK102
Kelias prasideda Vilniuje, Antakalnio g. nuo Olandų žiedo. Eina Vilniaus miesto, Vilniaus, Švenčionių, Ignalinos ir Zarasų rajonų savivaldybių teritorijomis. Svarbiausios gyvenvietės – Nemenčinė, Pabradė, Pavoverė, Zalavas, Sariai, Cirkliškis, Švenčionys, Ignalina, Kazitiškis ir Dūkštas. Baigiasi Zarasuose, įsiliedamas į magistralinį kelią.
Ties Nemenčine, kelias kerta Neries upę. Kelias yra pagrindinis rytiniui šalies pakraščiui, jo miestams ir gyvenvietėms.
Užliedžių seniūnija
Istorija
Iš pradžių seniūnijos centras buvo Giraitė, apie 2006 m. jis buvo perkeltas į Užliedžių bendruomenės centrą, bet 2020 m. liepos 20 d. vėl persikėlė į Giraitę.
Aksioma
Aksioma – matematinis teiginys, laikomas teisingu be įrodymų (kaip ir apibrėžimas).
Užliedžių seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 8 seniūnaitijos:
Aksioma
Aksiomos gali būti loginės ir neloginės. Loginės aksiomos išplaukia iš matematinės logikos. Neloginės aksiomos išplaukia iš pačios matematinės teorijos esmės. Jos gali būti arba nebūti akivaizdžios. Neakivaizdžios, bet būtinos neloginės aksiomos pavyzdys yra lygiagretumo postulatas.
Vienos ar kitos aksiomos pripažinimo pasekmių analizė vadinama aksiomatizacija. Atvirkščias procesas (aksiomų kūrimas iš sukauptų žinių) vadinamas teorizacija.
Likę matematiniai teiginiai įrodomi naudojantis apibrėžimais ir sutartomis aksiomomis.
Voveraitinė guotelė
Voveraitinė guotelė (Hygrophoropsis aurantiaca) – meškutinių (Paxillaceae) šeimos, guotelių (Hygrophoropsis) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio, dažniausiai smulkūs. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, mėsinga, oranžinė, oranžiškai raudona, išblukusi iki geltonos ar net gelsvos spalvos, aksomiška. Lakšteliai siauri, šakoti, oranžiškai raudoni, nuaugtiniai. Kotas kepurėlės spalvos, nusmailėjęs, 3–5×0,5–1 (1,5) cm dydžio. Trama gelsva, oranžinė, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 6–7×4–5 μm.
Būdingi požymiai: labai panaši į voveraitę, tik ne tokia mėsinga, gležnesnė, ryškesnės oranžinės spalvos ir auga kartais net ant sutręšusios medienos.
Mėgsta supuvusios pušies, eglės kelmus, jų nuolaužas arba smėlėtas išvirtusių eglių ar pušų šaknis. Labai dažna, valgoma, bet menkavertė, rinkti maistui nerekomenduojama.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 89 psl.
Almiza ibn Ziri
Almiza ibn Ziri (m. 1026 m.) – antrasis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1001 m. iki mirties 1026 m. Almiza ibn Ziri buvo Ziri ibn Atija sūnus.
Lukas (upė)
Lukas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, tekanti Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijose. Išteka iš Mozūrijos ežeryno prie Sesko kalno ir įteka į Bebro upę. Tai ketvirtasis pagal dydį Bebro upės intakas.
Upės ilgis 113,6 km iš kurių 86 km teka Varmijos Mozūrų vaivadijoje ir 27,6 Palenkės vaivadijoje. Upė teka per Elko ežeryno ir Bebro upės žemumos mezoreljefus. Upė teka per Luko, Lažno, Lašmiedo ir Stradūno ežerus. Teka per šias didesnes gyvenvietes: Lukas, Stradūnai, Nova Viešas Lukas, Prostkai ir Grajevas. Nuo upės ištakų iki Luko ežero upė vadinama Čarna Struga ir Lažna Struga (Czarna Struga i Łaźna Struga), o nuo ežero jau vadinama Luku. Upė įteka į Bebro upę ne savo senojoje vagoje, o XIX–XX a. sandūroje iškastame Rudzkio kanale. Senojoje vagoje dabar teka Legos upė, kuri taip pat įteka į Bebro upę.
Istorija
thumb|175px|left|Luko ežerynas ir Luko upė Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos per upės pietinę dalį, nuo Grajevo miesto iki Osoveco Tverdzos kaimo ėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės siena.
Skorodnica
Skorodnica  – kaimas Lenkijos rytuose, Stari Bruso valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į vakarus nuo Vlodavos ir apie 60 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Azeotropinis mišinys
Azeotropinis mišinys – toks mišinys, kurio garų sudėtis sutampa su tirpalo sudėtimi.
Azeotropinis – terminas, reiškiantis skysčių mišinį, kurio skysta ir dujinė fazės termodinaminės pusiausvyros sąlygomis turi vienodą sudėtį. Mišinio virimo temperatūra pastovi. Azeotropijos taškas – temperatūra, kuriai esant skysčių mišinys verda ir susidaro tos pačios sudėties garai, kaip ir skysčių mišinys.
Nove Viknas
Nove Viknas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 41 namas ir 205 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 43 namai ir 258 gyventojai.
Ilgynas (Molėtų r., Čiulėnų sen., Levaniškių k.)
Ilgynas – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, į šiaurės vakarus nuo senojo Vilniaus-Utenos plento. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 1,23 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 148,6 m. Giliausia ežero vieta yra rytuose, jos gylis 11,7 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Šiaurinis krantas aukštas, o kiti žemesni, apaugę siaura medžių juosta. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, rytinėje pakrantėje auga miškelis. Vakaruose iš Ilgyno į Dūrių ežerą išteka Ilgė (Siesarties upės baseinas).
Ežero pakrantėje įsikūrę Levaniškių, Antadūrės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina kelias.
Faustas Latėnas
Faustas Latėnas (1956 m. gegužės 16 d. Dusetose – 2020 m. lapkričio 3 d. Vilniuje ) – Lietuvos kompozitorius, kultūros veikėjas.
Biografija
Zarasuose mokėsi M. Melnikaitės vidurinėje ir muzikos mokyklose. Baigęs aštuonias klases įstojo į Kauno J. Gruodžio muzikos technikumą, kurį baigė 1975 m. 1980 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos kompozicijos specialybę.
1979–1990 m. dirbo muzikinės dalies vedėju Vilniaus „Lėlės“ teatre, 1990–1991 m. – šio teatro direktorius. 1991–1995 m. Vilniaus mažojo teatro muzikinės dalies vedėjas. 1995–1996 m. Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro direktorius. 1996 m. paskirtas Lietuvos Respublikos kultūros viceministru. 1997–1999 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės valstybės konsultantas kultūros klausimais, 1999–2005 m. – Ministro Pirmininko konsultantas kultūros klausimais. 1999 m. laimėjo konkursą į Lietuvos nacionalinio dramos teatro generalinio direktoriaus pareigas. 2000–2005 m. Valstybinio Vilniaus mažojo teatro vadovas. 2005 m. antrą kartą tapo Lietuvos Respublikos kultūros viceministru. Nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės Ministro Pirmininko patarėjas. 2011–2012 m. Lietuvos Respublikos ambasados Rusijos Federacijoje kultūros atašė.
Parašė muziką kino filmams „Mano mažytė žmona“ (1984 m., rež. Raimundas Banionis), „Šešiolikmečiai“ (1987 m., rež. Raimundas Banionis), „Parodų rūmai“ (1987 m., rež. Marijonas Giedrys, Andrius Šiuša), „Neatmenu tavo veido“ (1988 m., rež. Raimundas Banionis), „Vaikai iš "Amerikos" viešbučio“ (1990 m., rež. Raimundas Banionis), „Išakėtas krantas“ (1992 m., rež. Tomas Donėla), „Džiazas“ (1992 m., rež. Raimundas Banionis), "Mediniai laiptai (1993 m., rež. Vidas Rašinskas), „Ir jis pasakė jums sudie“ (1993 m., rež. Andrius Šiuša), „Prokurorai“ (2002 m., rež. Raimundas Banionis, Alvydas Šlepikas), „Garbės kuopa“ (2007 m., rež. Raimundas Banionis), dokumentiniam filmui „Lietuvos Respublikos Prezidentai: Algirdas Mykolas Brazauskas. Prezidentavimo metai“ (1998 m., rež. Rimtautas Šilinis).
Žmona Ramutė Rachlevičiūtė – Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, vaikai – Norvyda, Elžbieta (aktorė) ir Kristupas. Brolis Algirdas Latėnas – aktorius, režisierius.
Pasiekimai ir apdovanojimai
Daugelio Lietuvos ir tarptautinių konkursų bei festivalių laureatas už originalią muziką ir muziką dramos spektakliams:
Borsukovizna (reikšmės)
Borsukovizna vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Aleksandrs Starkovs
Aleksandrs Starkovs (Aleksandras Starkovas, g. 1955 m. liepos 26 d. Maduonoje) – futbolininkas ir buvęs Latvijos rinktinės vyriausiasis treneris.
Aleksandro Starkovo vadovaujama Latvijos rinktinė 2004 m. pateko į Europos čempionato finalinį turnyrą. Daug metų buvo komandos FK Daugava Rīga puolimo lyderis, kaip vyriausiasis treneris treniravo Skonto FC ir Maskvos Spartak, taip pat Latvijos U-21 futbolo rinktinę. Pripažintas geriausiu XX a. antrosios pusės Latvijos futbolininku.
Futbolininko karjera
Starkovas TSRS čempionate su FK Daugava Rīga praleido 303 rungtynes ir pelnė 110 įvarčių.
Trenerio karjera
Baigęs futbolininko karjerą 1990 m. Starkovas išvyko į Maskvą, kur pabaigė trenerio kursus. Trenerio karjerą Starkovas pradėjo klube FK Daugava kaip trenerio Janio Skredelio padėjėjas. 1992 m. Starkovas tapo Latvijos U-21 futbolo rinktinės treneriu, kuriai vadovavo nuo 1992 iki 1994 m. 1993 m. Aleksandras Starkovas tapo Skonto FC vyriausiuoju treneriu ir su klubu iškovojo 11 Latvijos čempionų titulų, bei 6 Latvijos taures. Nuo 1995 iki 2001 m. Starkovas buvo Latvijos vyrų futbolo rinktinės vyriausiųjų trenerių Janio Gilio, Revazo Dzodzuašvili ir Gario Džonsono padėjėjas.
2001 m. pavasarį Starkovas tapo Latvijos rinktinės vyriausiuoju treneriu. Kaip vyriausiasis treneris Starkovas daugiausia pasiekė 2004 m. Europos čempionato kvalifikaciniame cikle, grupės turnyre nugalėjo Švedijos, Lenkijos ir Vengrijos rinktines, bei atkrintamosiose rungtynėse susumavus 2 varžybų rezultatus 3:2 įveikė Turkijos rinktinę. Latvijos rinktinė pirmą kartą istorijoje pateko į Europos čempionato finalinį turnyrą. 2004 m. birželį Starkovas vadovavo Latvijos rinktinei Portugalijoje vykstančiame Europos čempionate, kuri pralaimėjo Čekijos (1:2) ir Nyderlandų (0:3) rinktinėms, bei lygiosiomis (0:0) sužaidė su Vokietija. 2004 m. pabaigoje po skandalingų varžybų su Portugalijos rinktine, kuriose Starkovą dėl abejojimo teisėjo sprendimu diskvalifikavo kelioms varžyboms. Jo vietą užėmė Jurijus Andrejevas.
2004 m. pabaigoje Starkovs tapo Rusijos klubo Maskvos Spartak vyriausiuoju treneriu. Su klube 2005 m. jis laimėjo Rusijos vicečempiono titulą. 2006 m. pavasarį Starkovas pasitraukė iš pareigų dėl nesutarimų su kai kuriais žaidėjais. 2006 m. birželį Starkovas tapo Skonto FC sporto direktoriu. Šiose pareigose dar nepraleidęs metų Aleksandras Starkovas vėl buvo paskirtas Latvijos rinktinės vyriausiuoju treneriu, kai iš pareigų pasitraukė Jurijus Andrejevas.
Tegusigalpa
Tegusigalpa (Tegucigalpa) – Hondūro sostinė ir didžiausias miestas. Išsidėsčiusi to paties pavadinimo slėnyje, apie 990 m virš jūros lygio, 905 tūkst. gyventojų (2001). Yra tarptautinis oro uostas. Hondūro sostinės apygarda susideda iš dviejų miestų – Tegusigalpos ir Komajaguelos (Comayagüela). Komajaguela prie Tegusigalpos prijungta apie 1930 metus. Miestai yra priešingose Grande Choluteca upės pusėse. Kartu šie miestai sudaro Centrinę apygardą (toks yra oficialus Hondūro sostinės pavadinimas).
Istorija
Tegusigalpa įkurta XVI a. kaip sidabro ir aukso kasybos centras. Nepriklausomo Hondūro sostinė kelis kartus keitėsi iš Tegusigalpos į Komajagvą ir atgal, kol 1880 m. galutinai netapo Tegusigalpa. 1847 m. čia įkurtas Hondūro universitetas. Nacionaliniame muziejuje laikoma įstabi ikikolumbinių objektų kolekcija. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje kitoje Čolutekos upės pusėje iškilo Komajaguelos miestas.
ISO 3166-2:MR
ISO 3166-2:MR – Tarptautinės standartizacijos organizacijos nustatyto standarto ISO 3166-2 pokodis, kuris taikomas Mauritanijai nusakyti administracinius vienetus.
Šiuo metu Mauritanijai ISO 3166-2 kodai yra nustatyti 12 vilajų ir 1 apygardai.
Turtingiems sekasi
Turtingiems sekasi – 1972 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Augusto ir Džeremijas – du nevykėliai pusbroliai, kuriems nesiseka susitvarkyti gyvenimo: pirmasis policininkas eismo reguliuotojas, o antrasis – cigarečių kontrabandininkas. Kartą į Augustą kreipiasi vyras, prašantis pagalbos padėti pereiti sieną. Pusbroliai imasi padėti, tačiau pakeliui kalnuose vyras dingsta, palikęs jiems krepšį, kuriame jie randa 2 milijardus lirų. Pusbroliai paslepia pinigus, tačiau gandas apie juos netrunka pasklisti ir visi įtakingi miestelio žmonės stengiasi su jais suartėti, kad išgautų žinią, kur paslėpti pinigai. Augustui pasiūlomos naujos pareigos, o Mergina, kuri ilgą laiką patinka Džeremijui, staiga gauna motinos pritarimą judviejų draugystei. Galiausiai pastarasis sudegina namą, kuriame neva buvo paslėpęs pinigus, tačiau pusbroliui pasako paslėpęs juos banke. Augusto turi paimti pinigus ir atnešti Džeremijui, tačiau vietoje to lagaminą atiduoda merui, grafienei ir banko valdytojui, nes paniškai bijo prarasti naująsias pareigas. Galiausiai paaiškėja, kad Džeremijas nuo pradžių nepasitikėjo Augustu ir paslėpė pinigus saugioje vietoje. Pasiėmęs juos, jis ketina pereiti sieną į Šveicariją, iš kur anksčiau gabendavo cigaretes, ir kviečia su savimi keliauti merginą, tačiau ši, mananti, jis vėl neturtingas, atsisako. Pakeliui Džeremijas susiduria su pasieniečiais, tačiau šie, manydami, kad jis, kaip įprasta, gabena tik cigaretes, jį praleidžia per sieną...
Mikierių apylinkė
Mikierių apylinkė (arba Mikėrių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. 1968 m. spalio 23 d. panaikinta, jos teritorija prijungta prie Andrioniškio apylinkės ir Svėdasų apylinkės.
Palaja
Palaja graikų mitologijoje – Tritono duktė, Atėnės palydovė. Ji buvo Tritonio ežero Š. Afrikoje nimfa. Pagal vietinių genčių mitologiją ji ir libiečių Atėnė buvo Tritono (libiečių jūros dievas tapatinamas su Poseidonu) ir sūraus ežero Tritonio deivės, kuri buvo vadinama Tritonide (tapatinama su Amfitrite) duktė. Minima, kad vaikystėje Palaja ir Atėnė žaidė karo žaidimus ir Atėnė netyčia užmušė Palają. Ežero gentys kasmet švenčią šią istoriją ir iš naujo suvaidindamos.
Kalista
Graikų mitologijoje Kalista arba Kalisto („pati gražiausia“) – Likaono, Arkadijos karaliaus, dukra (arba nimfa).
Kalista – Artemidės palydovė, priėmusi skaistybės įžadus. Bet Dzeusas įsimylėjo ją ir, apsimetęs Apolonu, ją suviliojo. Tada Hera, Dzeuso žmona, ją kerštaudama pavertė meška. Ir ji vos nežuvo nuo sūnaus Arko rankos. Šiam medžiojant, Kalista pažino sūnų ir norėjo jį apkabinti. Bet Arkas jos neatpažino ir ėmė persekioti. Ji įbėgo į apleistą Dzeuso šventyklą. Tada Dzeusas abudu įkėlė į dangų kaip žvaigždynus. Taip atsirado Didieji Grįžulo Ratai ir Mažieji Grįžulo Ratai.
Kita istorijos versija: Viena iš Artemidės palydovių, Kalista, neteko skaistybės su Dzeusu, kuris buvo apsimetęs Artemide. Įsiutusi Artemidė pavertė Kalistą į mešką. Kalistos sūnus Arkas vos neužmušė savo motinos, bet Dzeusas arba Artemidė sustabdė juos, abudu įkėlė į dangų ir taip atsirado žvaigždynai – Didieji Grįžulo Ratai ir Mažieji Grįžulo Ratai. Kita versija: Artemidė sąmoningai sumedžiojo Kalistą, paverstą meška.
Hera buvo nepatenkinta tuo, kad Kalista ir Arkas yra danguje, todėl paprašė Tetijos padėti. Tetija, vandens deivė, prakeikė žvaigždynus amžinai suktis danguje ratu niekada nenusileidžiant žemiau horizonto.
Kalniškės (Šalčininkai)
Kalniškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Akmenynės.
Varėna
Varėna – miestas pietų Lietuvoje, Alytaus apskrityje, 51 km į pietryčius nuo Alytaus. Varėnos rajono savivaldybės ir seniūnijos centras. Yra 6 seniūnaitijos (Dzūkų, M. K. Čiurlionio, Parko, Šilo, Vytauto, Žalioji). Miestas išsidėstęs į šiaurę Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Stovi medinė Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (nuo 1933 m.), yra paštas, Varėnos geležinkelio stotis. Pro Varėną eina plentas, keliai , , ,. Miesto centre yra savivaldybė, kultūros namai. Šiaurės rytiniame miesto pakraštyje gausu pramonės įmonių (melioracijos, pieno, transporto ir kt.). Ten ir Varėnos poliklinika – trijų aukštų pastate (vienas korpusas statytas 1968 m., kitas – 1982 m.) bei ligoninė.
Didžiausia miesto šventė yra "Grybų šventė" (rengiama nuo 1996 m.)
thumb|left|Miesto laikrodis thumb|left|[[Varėnos bažnyčia|Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia]]
Etimologija
Miesto vardas kilo nuo senesnės gyvenvietės – Senosios Varėnos (tuomet vadinosi tiesiog Varėna), šalia kūrėsi naujoji, dabartinė Varėna.
Geografija
Varėna yra Pietryčių Lietuvos lygumoje. Jos apskrityje teka Merkio, Ūlos, Varėnės ir Šalčios upės. Miestelis įsikūręs ant žemyninių kopų apaugusių mišku. Varėnos rajono miškingumas siekia 70,9 % ir užima 76,0 tūkst. ha viso ploto. Medžių rūšinė sudėtis: vyrauja spygliuočių miškai (pušynai ir eglynai). Pušynai skirstomi į brukniašilius, mėlynšilius ir kerpšilius. Eglynai skirstomi į kiškiakopūstinius ir mėlyninius. Dirvožemis: Lietuvos Pietryčių lygumoje vyrauja tipingieji jauriniai ir velėniniai jauriniai smėliai. Būdingos fliuvioglacialinės ir senovinės aliuvinės smėlio nuogulos. 1966 m. rugpjūčio 30 d. Varėnoje užfiksuota žemiausia vasaros temperatūra Lietuvoje, nukritusi iki -2,9 °C.
Pačioje miesto šiaurėje plyti Varėnos miesto tvenkinys – vakarinė jo dalis vadinama pirmuoju tvenkiniu, rytinė – antruoju. Pirmojo tvenkinio šiaurės vakarinėje pakrantėje yra pusiasalis, kuriame stūkso Girežerio piliakalnis. 4 km į šiaurę yra Senoji Varėna, senoji Varėnos gyvenvietė, 1980–1994 m. priklausiusi Varėnos miestui.
Istorija
Dabartinėse Varėnos apylinkėse pagrindinė gyvenvietė nuo viduramžių buvo Varėna I (arba Senoji Varėna, tuomet vadinta tiesiog Varėna). Tačiau 1862 m. nutiesus Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį, geležinkelio stotis įkurta į pietus nuo Senosios Varėnos kaip Varėna II. Geležinkelis lėmė spartų naujosios gyvenvietės augimą. 1894 m. nutiestas Užnemunės geležinkelis į Alytų (po I pasaulinio karo išardytas). Prie stoties ėmė kurtis gyventojai – 1897 m. pastatyta stačiatikių cerkvė (1919 m. pertvarkyta į katalikų bažnyčią, o 1933 m. perstatyta), kūrėsi žydų krautuvės. Vėliau įsteigta miškų urėdija.
Per Lenkijos okupaciją 1920–1939 m. Varėna II buvo valsčiaus centras kaip ir Varėna I, kuri priklausė Lietuvai (tarp abiejų miestelių Merkiu ėjo Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija), o pasienio lokalizacija miestelių raidą slopino. 1920 spalio 3–5 d. ties Varėna vyko Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių kautynės, lenkai užgrobė lietuvių šarvuotą traukinį „Gediminas“. 1931–1936 m. veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius su skaitykla, Varėnos lietuviai atkakliai kovojo dėl lietuviškų pamaldų. Lenkų okupacijos metu mieste buvo įsikūręs Varėnos pasienio apsaugos korpusas, kėlėsi gyventi karininkai, steigėsi vasarvietės. 1939 m. Varėna II atiteko Lietuvai, tapo valsčiaus ir laikinuoju apskrities centru. Per II pasaulinį karą buvo stipriai sugriauta – susprogdinta stotis, apgriauta daug namų. Po karo apylinkėse veikė Dainavos apygardos Kazimieraičio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
1946 m. balandžio 24 d. tapo apskrities centru ir dėl to Varėnos miestelis gavo miesto teises. Nuo 1950 m. – rajono centras. Sovietmečiu pastatytas maisto pramonės kombinatas, gelžbetonio konstrukcijų, duonos, kombinuotųjų pašarų gamyklos, „Merkio“ pūkų ir plunksnų gaminių fabrikas, pieninė. Veikė profesinė technikos mokykla (buvo rengiami traktorininkai ir vairuotojai).
1980 m. prijungta Varėna I. 1983 m. atidaryta universalinė parduotuvė „Ūla“ (architektas A. Mikėnas). 1994 m. Senoji Varėna atskirta nuo Varėnos miesto ir dabar turi kaimo statusą. 1995 m. patvirtintas Varėnos herbas.
Švietimo ir ugdymo įstaigos
thumb|200px|Varėnos biblioteka
Mikavos žemė
thumb|300px|Mikavos žemė Japonijos žemėlapyje
Mikava (三河国; Mikawa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Aičio prefektūros pusė. Mikava ribojosi su Ovario, Mino, Šinano ir Totomio žemėmis.
Net šiomis dienomis rytinę Aičio prefektūros pusę, kurioje įsikūrę Tojohašio, Okadzakio ir Tojotos miestai, tebepriimtina vadinti Mikava.
Seniau Mikava buvo Tokugavų feodas. Okadzakis buvo pagrindiniu pilies miestu, nors Jošidos pilis, netoli Tojohašio, taip pat buvo žymi. Mikava garsėjo fejerverkais. Dėl slaptumo ir saugumo, ši žemė taip pat buvo vienintelė vieta, kurioje šiogūnas leido gaminti paraką.
Mongolija
Mongolija (mong. Монгол улс, 30px) – valstybė Azijoje, tarp Rusijos ir Kinijos. Didžiąją dalį Mongolijos teritorijos užima stepės, šiaurėje ir vakaruose – kalnai, o pietuose – dykuma. Pagal plotą šalis yra 18-a pasaulyje, 2016 m. turėjo 3 081 677 gyventojų.
Mongolija yra antroji pagal plotą pasaulio valstybė po Kazachstano, neturinti priėjimo prie atviros jūros.
Istorija
miniatiūra|kairėje|200px|Mongolų imperijos plitimas XII a. pabaigoje Čingischanas suvienijo keletą klajojančių genčių į galingą imperiją. Pasiryžęs parengti geriausią to meto kariuomenę, Čingischanas sutelkė grėsmingas kavalerijos pajėgas. Apsiginklavę tokiais naujais ginklais kaip dūminės bombos ir parakas mongolai buvo nenugalimi. 1211 m. jie įsiveržė į Kiniją, o netrukus užvaldė visą Aziją. Užkariavimai vyko neįtikėtinu greičiu, lemiamomis akimirkomis sutelkiant visas pajėgas reikiamoje vietoje. Visas karines operacijas mongolai kruopščiai apgalvodavo. Pakeliui plėšdami ir degindami, jie kėlė siaubą priešams. Mongolija tapo Mongolų imperijos, didžiausios pasaulio istorijoje imperijos, centru. 1227 m. Čingischanas mirė, didžiulę imperiją palikdamas keturiems savo sūnums, kurie per Mažąją Aziją ją išplėtė į Europą. Tačiau besivaržantiems chanams (mongolų karaliams) kovojant dėl valdžios, imperija subyrėjo, o į Mongolijos stepes grįžusią tautą užkariavo Kinija.
1921 metais Mongolija išsikovojo nepriklausomybę padedant TSRS. Dėl to šalis tapo komunistine respublika. Komunistinė respublika išsilaikė iki 1990 m., o vėliau Mongolija tapo demokratine respublika.
Politinė sistema
Mongolija yra parlamentinė demokratinė respublika, bei turi savo Mongolijos konstituciją, kuri garantuoja visišką žmogaus laisvę. Mongolija turi dvi svarbias partijas tarp daugelio kitų.
Mongolijos prezidentas yra Tsakhijaginas Elbegdoržas.
Administracinis suskirstymas
Mongolija suskirstyta į 21 aimaką (aymguud, vns. aymag) ir 1 savivaldybę (hot).
dešinėje|300px|miniatiūra|Mongolijos aimakai Aimakai:
KK103
miniatiūra|260px|right|Ties Lavoriškėmis
Mongolija
Geografija
Šalis yra Centrinėje Azijoje ir neturi išėjimo prie jūros. Valstybė apima didžiąją dalį Mongolijos plynaukštės. Didžiąją dalį valstybės teritorijos užima stepės, šiaurėje ir vakaruose – kalnai, o pietuose – Gobio dykuma. Šalies aukščiausia vieta – Nairamdai, o žemiausia vieta siekia tik 560 m.
KK103
Krašto kelias 103 – krašto kelias nuo Vilniaus iki Lietuvos–Baltarusijos valstybinės sienos. Kelio ilgis – 33,05 kilometro. Šiame kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Mongolija
Geografija
Šalies sostinė – Ulan Batoras. 2012 metų duomenimis ten gyveno apie 1,2 mln. gyventojų. Kiti didesni miestai – Darhanas, Erdenetas, Čoibalsanas.
KK103
Kelias prasideda Vilniuje. Eina per Vilniaus miesto ir Vilniaus rajono savivaldybių teritorijas. Eina per Naująją Vilnią. Svarbiausios gyvenvietės – Mickūnai, Lavoriškės. Kelias baigiasi ties valstybės siena su Baltarusija.
Mongolija
Ekonomika
Mongolijos ekonomikos pagrindas yra kalnakasyba ir žemės ūkis. Mongolija yra turtinga gamtinių išteklių. Šalyje randama akmens anglies, aukso, vario ir kitų iškasenų. 2005 m. BVP tenkantis vienam gyventojui sudarė 1900 JAV dolerių. Mongolijos BVP stabiliai auga vidutiniškai po 6,2 proc. kasmet nuo 2002 metų. Nepaisant tokio spartaus ekonomikos augimo, didelė dalis gyventojų gyvena žemiau skurdo ribos (36,1 proc. – 2004 m.) duomenimis.
Demografija
miniatiūra|dešinėje|200px|Jaunas mongolas Šalies gyventojų tankumas yra vienas mažiausių pasaulyje – tik 1,97 žm./km². Maždaug 94,9 % Mongolijos gyventojų sudaro mongolų kilmės žmonės, 5 % – tiurkai (daugiausiai kazachai), 0,1 % – kinai, rusai bei kitų tautybių žmonės. Daugelis rusų šalį paliko suirus Tarybų sąjungai. Po socializmo žlugimo labai staigiai nukrito ir gimstamumas: 1970–1975 m. vienai moteriai teko 7,33 vaiko, o 2009 m. – tik 2,33 (Pastaba: šis rodiklis rodo ne paprastą gimstamumą, o kiek vidutiniškai pagal dabartines (arba tuometines) tendencijas moteriai tektų vaikų, jei visos moterys išgyventų visus savo vaisingus metus). Nepaisant to, gyventojų skaičius auga: 2009 m. metinis populiacijos prieaugis buvo 1,493 %. Vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo 2009 m. Mongolijoje buvo 67,65 metų (vyrų – 65,23 m., moterų – 70,19 m.). Gyventojų sudėtis pagal amžių:
Vis daugiau mongolų gyvena miestuose. Net 40 % šalies populiacijos (1 363 000 žmonių) gyvena Ulan Batore ir dar 13 % kitų miestų teritorijose. 2002 m. maždaug 30 % gyventojų pragyvenimo šaltinis buvo gyvulininkystė. Daugelis gyvulininkyste užsiiminėjančių mongolų yra bent iš dalies klajokliai.
Religija
miniatiūra|230px|Budistų vienuoliai
Religinė sudėtis (2004 m. apskaičiavimai):
Dabartinės Mongolijos teritorijoje ilgą laiką buvo plačiai praktikuojamos įvairios šamanizmo formos ir tai paliko gilų pėdsaką Mongolijos religinėje kultūroje. Vis dėlto, vėliau šamanizmą palaipsniui išstūmė lamaizmas. Tarybų Sąjungos laikais valdžia smarkiai slopino religijų praktikavimą. 1924 m. budistų vienuolių šalyje buvo apie 100 000, o 1990 m. – tik 110. Po 1991 m. viešas religijų praktikavimas vėl buvo įteisintas ir lamaizmas vėl tapo dominuojančia Mongolijos religija. Atsiradus religinei laisvei, šalyje paplito ir kitos religijos, kaip islamas bei krikščionybė.
Namai
Didžiąją Mongolijos namų dalį sudaro jurtos. Jos dažniausiai būna didžiausių miestų apylinkėse.
Želniūnai
Želniūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3,5 km į pietvakarius nuo Gudžių, miške, netoli Padaugės. Yra Lietuvos partizanų žuvimo vieta. Kaime yra kapinės.
Etimologija
Manoma, kad kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis, tikriausiai kilęs nuo pavardės Želnia. Anksčiausias žinomas vietovardžio paminėjimas yra 1581 m.
Istorija
XIX a. pab. buvo okolica, ~1866 m. turėjo 72 gyventojus katalikus.
Stari Brusas
Stari Brusas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stari Bruso valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietvakarius nuo Vlodavos ir apie 57 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919 m. kaime įkurta Stari Bruso Čenstakavos Dievo Motinos parapija.
Peugeot Type 4
Peugeot Type 4 – pirmoji prabangios klasės „Peugeot“ transporto priemonė. Vienas iš išskirtinumų – kėbulo detalės puoštos sidabro elementais.
Automobilį pagamino Armandas Peugeot. Jį savo iškilmingiems vizitams ir paradams užsakė Tuniso bajui Ali III ibn al-Husayn.
„Type“ 4 baze tapo pirmtakas „Type 3“, tačiau automobilio matmenys ir svoris buvo padidinti. Dėl to šiame automobilyje buvo montuojamas galingesnis variklis.
Šis modelis buvo išleistas vieninteliu egzemplioriumi. Šiuo metu „Peugeot Type 4“ galima pamatyti Peugeot muziejuje (Sošo, Prancūzija).
Under Armour
right|Under Armour prekinis ženklas Under Armour – JAV įkurta sporto prekių gamintoja, veikianti nuo 1996 metų.
Istorija
„Under Armour“ prekės ženklo populiarumas išaugo po to kai buvo pasirašyta reklaminio rėmimo sutartis su krepšinio klubo „Golden State Warriors“ žvaigžde Stephen Curry. Per visą karjerą avėjęs tik „Nike“ batelius, 2013 m. krepšininkas nebepratęsė su „Nike“ sutarties, nes naujojoje buvo klaidingai parašytas jo vardas. Tai įžeidė jį. „Nike“ be didelio entuziazmo pasiūlė 2,5 milijono sutartį. „Under Armour“ pasinaudojo padėtimi ir pasiūlė krepšininkui 1,5 milijono dolerių didesnę sutartį – ši suma smulkiajam gamintojui buvo didžiulė. Ilgai gydęsis traumas S. Curry netrukus pateko į geriausiai mokamų NBA žaidėjų trejetuką. 2015-ieji tapo naudingiausiu lygos žaidėju (MVP) ir su „Warriors“ laimėjo čempionatą. O „Under Armour“ sportbačių apyvarta padidėjo 754 %. Pagal dabartinę sutartį jos bendradarbiavimas su S. Curry truks iki 2024 m. S. Curry tapo įmonės „Under Armour“ bendrasavininku.
Palestinos vėliava
thumb|300px|Palestinos vėliava Palestinos vėliava buvo naudojama jau nuo XX a. vidurio, kartu su siekiu sukurti nepriklausomą Palestinos valstybę. 1988 metų lapkričio 15 dieną, Palestinos Išlaisvinimo Organizacijos dekretu, ši vėliava buvo paskelbta oficialia Palestinos valstybės vėliava.
Kaip ir daugelio arabų šalių vėliavos, šios keturspalvės vėliavos pagrindą sudaro pan – arabiškosios spalvos deriniai: horizontaliai einančios juoda; balta; žalia, simbolizuojanti islamo religiją; bei kairėje pusėje esantis raudonos spalvos lygiašonis trikampis, simbolizuojantis arabų kovą bei nacionalizmą. Šios vėliavos spalvų gama bei išdėstymas yra praktiškai toks pats kaip ir Jordanijos karalystės, dėl šias dvi šalis siejusios bendros istorijos.
Daugelio pasaulio bendruomenės narių nepripažįstant šios respublikos suvereniteto, ši vėliava nėra pripažinta oficialia.
Rikis ir Baraba
Rikis ir Baraba – 1992 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Valkata ir benamis Baraba netyčia išgelbėja nusižudyti besiruošiantį verslininką Rikį Morandį, praradusį investicijas į naują išradimą, kuris paslaptingai dingo. Po nesėkmės Rikis persigalvoja, o grįždamas namo kartu parsiveža ir Rikį. Čia jis susiginčija su žmona Elena, turtingo inžinieriaus Salvečio dukterimi, nuo kurios priklauso ir Rikio gerovė. Žmona išvažiuoja, pareikalavusi, kad grįžusi vyro neberastų namuose. Rikis nori taikytis, tačiau Elenos išvykos vietą žino tik Baraba, netyčia aptikęs faksą, tačiau sunaikinęs dokumentą. Rikis priverstas imti Barabą kartu. Kelionės metu pasikeičia daugybė dalykų: Rikis išleidžia visus turimus pinigus, praranda automobilį ir galiausiai sužino, kad jo žmona turi meilužį Sandro Bonetį: Rikio verslo konkurentą, visuomet nuspėjantį jo žingsnius. Supratęs, kad rengiamas sąmokslas jį sužlugdyti, Rikis vyksta į Monte Karlą susitikti su uošviu Salvečiu, kuris šį nuolat palaikydavo. Maskarado vakarėlyje, į kurį patenka RIkis su Baraba, jo laukia karti tiesa: Salvetis žino apie dukters romaną su Bonečiu ir jį palaiko, kartu regzdami planą atpiginti ir pusvelčiui supirkti Rikio fimos akcijas, tokiu būdu jį sužlugdydami.
Tame pačiame vakarėlyje valkata Baraba apdovanojamas už geriausią “kostiumą” ir sulaukia dėmesio iš Bonečio žmonos Kristinos. Pastaroji pasirodo besanti turtinga paveldėtoja, o vyras Sandro – jos išlaikytinis, be jos žinios rezgantis intrigą su Salvečiu.
Po klajonių Rikis grįžta į Milaną kaip valkata. Pasirodęs biržoje ir matydamas savo įmonės akcijų kritimą, jis ketina viešai susideginti, tačiau paskutinę akimirką akcijų vertė staiga pradeda kilti – tuo pasirūpina verslininku tapes Baraba ir jo naujoji meilužė Kristina Boneti…
Geležinkelis
Geležinkelis – traukinių transporto visuma. Sudaro geležinkelio kelių (bėgių) tinklas, traukiniai, stotys, pagalbinė įranga.
Geležinkelio bėgiai paprastai yra dvi lygiagrečiai nutiestos plieno sijos, kuriomis dažniausiai plieniniais ratais rieda specialiai pritaikytos transporto priemonės – traukiniai. Pagal geležinkelių vėžių plotį geležinkeliai skirstomi į plačiuosius ir siauruosius. Ten, kur geležinkelis šakojasi, montuojami įvairios konstrukcijos rankomis ar elektra perjungiami iešmai. Skirtingai nei automobiliuose, traukinio kryptį keičia ne mašinistas, valdantis jo greitį, o kitas asmuo (iešmininkas). Seniau iešmuose būdavo įrengiamas vadinamasis „bėgio sąnarys“. Elektra valdomuose iešmuose sąnarys nereikalingas, nes valdančio mechanizmo jėgos pakanka tiesiog bėgiui išlenkti norima kryptimi.
Traukinio valdymo ypatumai
Dėl didelės masės traukiniai įsibėgėja ir stoja sąlyginai labai lėtai. Automobilių vairuotojai gali pamatyti priekyje degantį raudoną šviesoforo signalą ir ties juo sustabdyti transporto priemonę. Mašinistas to padaryti negalėtų: kuomet matyti signalas, stabdyti tiesiog per vėlu. Todėl traukinių eismas reguliuojamas šviesoforų ar semaforų (kilnojamų svirčių) poromis: pirmasis, iš anksto įrengtas šviesoforas perspėja, kokio signalo mašinistas gali priekyje tikėtis (pavyzdyje pateikti Vokietijos geležinkelių signalai). Dėl ilgo stabdymo kelio ir įsibėgėjimo traukiniui tikslinga turėti daug mažiau tarpinių sustojimo vietų.
Traukiniui prieš netikėtą kliūtį dažnai nepavyksta laiku sustoti – dėl to pasitaiko įvairių avarijų. Tačiau traukinių eismas daug griežčiau kontroliuojamas bei naudojamos automatinės saugumo sistemos. Todėl, palyginus su automobilių keliais, santykinis aukų skaičius geležinkeliuose labai nedidelis, todėl šis transportas laikomas itin saugiu.
Stotys
Traukiniai stoja geležinkelio stotyse, kur gali pasikeisti krovinį, išlaipinti ir įlaipinti žmones, papildyti kuro atsargas. Vienas tipinio traukinio vagonas gali vežti iki 125 tonų svorį. Geležinkelių transportui reikia 50-70 % mažiau energijos negu automobilių kelių transportui, kadangi plieniniai bėgiai ir ratai sudaro sistemą su mažais energijos nuostoliais.
Geležinkelis buvo plačiai naudojamas nuo XIX amžiaus vidurio. Tačiau vėliau po truputį jį keitė automobilių kelio transportas. Didžioji dauguma viso pasaulio valstybių turi geležinkelius.
Geležinkelio verslo ypatumai
thumb|1969 m. uždaryta Anglijos linija planuojama vėl atidaryti apie 2008 m Šiuo metu nemaža dalis geležinkelio linijų dirba nuostolingai ir yra išlaikomi nedaugelio pagrindinių, pelningų linijų sąskaita. Praeityje Jungtinėje Karalystėje yra buvę bandymų radikaliai sutrumpinti geležinkelių tinklą, paliekant tik pelningas linijas (en:Beeching cuts). Nelauktai paaiškėjo, jog tai padarius žymiai sumažėja pelningų linijų pelnas, nes „nuostolingi“ geležinkelio ruožai tiekia keleivius, kurie, panaikinus greta jų esančią stotį, nustoja naudotis geležinkelio paslaugomis. Pasitaiko, jog panaikinus geležinkelį autobusais nesinaudojama dėl prastesnės paslaugų kokybės. Panaikinus ir autobusus, kai kuriose vietose gali nelikti jokio visuomeninio transporto. Praeityje atliktų geležinkelio tinklo trumpinimo darbai kritikuojami jog nenumatė miestų ir miestelių augimo, taigi ir didėjančių poreikių geležinkelių transportui.
FC Eindhoven
Eindhoveno FC – Nyderlandų futbolo klubas iš Eindhoveno.
Geležinkelis
Geležinkelio verslo ypatumai
Šalyse su gerai veikiančia geležinkelio keleivinio transporto sistema (pavyzdžiui, Šveicarijoje), namų, esančių lengvai pasiekiamu atstumu nuo geležinkelio, pirkimo ir nuomos kaina pastebimai aukštesnė, nes šis transportas daug greitesnis už autobusų transportą.
Eurovizijos dainų konkursas 1976
'''1976 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – dvidešimt pirmasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1976 m. balandžio 3 d. Nyderlanduose, Hagoje. Konkurso nugalėtojais tapo Jungtinės Karalystės atstovai – grupė Brotherhood of Man su daina „Save your kisses for me“.
Budai (reikšmės)
Panašūs:
FC Eindhoven
Istorija
Rungtyniavo Brabantse Voetbalbond, regioninėje lygoje, bet po poros metų jie pradeda žaisti NVB, Nacionalinėje lygoje.
Eurovizijos dainų konkursas 1976
Vieta
thumb|left|200px|Nederlands Congrescentrum, 1976 m. Eurovizijos vieta 1976 m. Eurovizijos dainų konkursas surengtas Hagoje, Nederlands Congrescentrum (dabar žinomas kaip Pasaulio Forumo konvencijų centras). Vieta buvo pastatyta 1969 metais.
Steponas Matulis
Steponas Matulis (1918 m. vasario 18 d. Svėdasų parapijos Daujočių kaime – 2003 m. birželio 18 d. Notingamo, Didžioji Britanija, palaidotas Notingamo Vilford Hil kapinėse) – Romos katalikų kunigas, MIC, vienuolis marijonas, bažnyčios istorijos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Svėdasų ir Užpalių mokyklose. 1934 m. įstojęs į Marijonų vienuoliją, baigė Marijampolės Marijonų gimnaziją. Nuo 1939 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete techniką, filosofiją ir teologiją, vėliau Vokietijos Aištato dvasinėje seminarijoje – filosofiją ir teologiją. Studijas tęsė Popiežiaus šv. Akviniečio universitete. Kunigu įšventintas 1945 m. liepos 21 d. Tais pačiais metais suteiktas teologijos licenciato laipsnis, o 1946 m. jis apgynė teologijos daktaro disertaciją tema „Arkivyskupas Jurgis Matulaitis MIC, apaštalinis vizitatorius Lietuvai 1925-1927“. Romos šv. Grigaliaus universiteto Bažnyčios istorijos fakultete paruošė ir apgynė antrąją daktaro disertaciją „Palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis, MIC, Marijonų gaivintojas, 1909-1927“.
Geležinkelis
Geležinkelis Lietuvoje
Dabartinis Lietuvos plačiosios vėžės geležinkelių tinklo linijų ilgis yra 1775,3 km: iš jų rusiškosios 1520 mm vėžės – 1753,5 km, o standartinės 1435 mm vėžės – 21,8 km. 1520 mm pločio vėžės geležinkeliai Lietuvą jungia su Baltijos valstybėmis bei Nepriklausomų valstybių sandraugos šalimis, o 1435 mm pločio vėžės geležinkeliai su Lenkija.
Eurovizijos dainų konkursas 1976
Formatas
Dabartinė vertinimo sistema įdiegta nuo 1975 metų konkurso. Ta pati sistema buvo naudojama ir 1976 metais. Kiekvienai šaliai atstovaujantys komisijos nariai skiria 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ir 1 taškus dešimčiai geriausių dainų. Skirtingai nei šiandien, taškai nebuvo pateikti eilės tvarka (nuo 1 iki 12).
Dalyvaujančios šalys
250px|thumb|right| {{legend|#22B14C|Dalyvaujančios šalys}} {{legend|#FFC20E|Ššalys, 1976 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.}} thumb|250px|[[Corry Brokken – 1976 m. Eurovizijos vedėja]] thumb|250px|Brotherhood of Man – 1976 m. Eurovizijos nugalėtojai
Švedija, Malta ir Turkija pasitraukė iš konkurso sumažinant dalyvaujančių šalių skaičių iki aštuoniolikos. Austrija ir Graikija grįžo į konkursą.
Lichtenšteinas bandė debiutuoti konkurse, tačiau jie neturėjo savo transliavimo paslaugų, todėl šaliai nebuvo leista dalyvauti.
Sugrįžtantys atlikėjai
Keturi atlikėjai grįžo į 1976 m. konkursą. Fredi, kuris atstovavo Suomijai 1967 m., Sandra Reemer 1972 metais atstovavusi Nyderlandams, Šveicarijos atstovai Peter, Sue & Marc paskutinį kartą dalyvavo 1971 m. ir Norvegijos atstovė Anne-Karine Strøm, dalyvavusi 1974 metais.
12 taškų
Po 12 taškų surinkusios šalys
Steponas Matulis
Biografija
1953 m. buvo Romos Marijonų generalinio namo naujokyno vedėju, vėliau – kolegijos viršininku. 1957 m. Romoje tapo Marijonų dvasios tėvu. 1958 m. S. Matulis paskirtas Londono lietuvių parapijos rektoriumi, vėliau – ir Europos lietuvių skautų kapelionu. 1961 m. kunigas Matulis atgaivino katalikišką žurnalą „Šaltinis“, daugelį metų jį redagavo. „Šaltinio“ leidykla leido ne tik žurnalą, bet ir knygas krikščioniška tematika. 1965 m. Notingame įkūrė „Židinio“ jaunimo namus, Lietuvių katalikų centrą ir Vilniaus Aušros Vartų Marijos koplyčią, lietuvišką knygyną. Kunigas ne tik dirbo sielovados darbą Didžiosios Britanijos lietuvių tarpe, bet ir aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: buvo Lietuvių katalikų bendrijos sekretoriumi, Lietuvių Katalikų Mokslo akademijos Istorijos mokslų sekcijos nariu, Londono Sporto komiteto nariu.
Įvertinimas
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius (1998 m.)
Jonas Rimantas Glemža
Jonas Rimantas Glemža (g. 1935 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos architektas, paveldosaugininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
FC Eindhoven
Istorija
1921 m. E.V.V. susiliejo su Gestel (vietine komanda) ir pakeičia pavadinimą į EVV Eindhoven.
Jonas Rimantas Glemža
Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. architektūros mokslų kandidatas.