cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ainai
Tradiciniai rūbai
Vieni ainų rūbai buvo skirti kasdieniam dėvėjimui, o kiti – ceremonijoms. Tradiciniai rūbai buvo gaminami naudojant įvairias medžiagas: liepų ir kitų medžių žievė, dilgėlių pluoštas, lašišų, upėtakių, ruonių oda ir rudojo lokio kailis. Ainai kitų medžiagų rūbams gaudavo prekybos keliu. Batų gamybai naudojo lašišų ir elnių odą. Paminėtini šie ainų rūbai: Chikarkarpe („tai ką išsiuvinėjame“), ploni drabužiai – Kaparamip ir panašiai. Ainai mėgo savo rūbus dekoruoti spiraliniais motyvais. Platūs drabužiai buvo siuvinėjami rankomis. Kartais dėvėdavo ne vietinės kilmės rūbus. Ainai nebedėvi tradiciškai gamintų rūbų. Manoma, jog ainai nešiojo apatinius rūbus. Iki šiol ainų moterys dėvi apatinius rūbus (mour), kurie susideda iš vienos dalies ir yra užsivelkami per galvą.
Tradicinė architektūra
Ainai dažniausiai apsigyvendavo palei pakrantes – kaimuose, kuriuos jie vadino kotan. Namus statė pakankamai arti vienas kito linijine paralele palei pakrantę. Jie daugiausiai statėsi keturkampius viršžeminius namus (7 metrų ilgio ir 5 metrų pločio), kurių priekinė dalis būdavo atsukta į kalnus (pagal ainų tikėjimą, ten gyvena jų dievybės). Namų statybai naudojo žoles (imperata cylindrica, bambukas), medžių žievę ir kitas augalinės kilmės medžiagas. Gyvenamieji namai turėjo tik vieną kambarį, kuris būdavo suskirstomas į sekcijas, kurios atlikdavo skirtingas funkcijas, pavyzdžiui, sandėliavimo. Namai turėdavo tris langus, kurių vienas buvo vadinamas rorun-puyar (tikėta, kad per čia ateidavo ir išeidavo dievybės). Židinys būdavo įrengiamas netoli išėjimo. Viešojo naudojimo pastatų, pavyzdžiui, užeigos namų ar šventyklų, nėra. Šalia namų buvo statomos išvietės, narvas lokio jaunikliui, žuvies ir augalų džiovyklos, altorius.
Dabartinė situacija
Ainai ilgai buvo Japonijos visuomenės mažuma, kenčianti nuo išankstinių nusistatymų, diskriminacijos, ekonominio nuskurdimo. Pastaraisiais metai ainiai šiek tiek pagerino savo socialines ir politines pozicijas, pavyzdžiui, beveik nepriklausomai kontroliuodami Hokaido utari asociaciją.
1997 m. kovą Japonijoje buvo priimtas įstatymas, kuriuo ainai buvo pripažinti mažuma. Visgi įstatyme neminėta jokių ainų, kaip čiabuvių, teisių. Pagrindinės grėsmės jų kultūrai lieka ignoruojamos. Mažai apie ainus mokoma Japonijos mokyklose: japonų žinios dažnai apsiriboja turistams skirtais ainų kaimais, kuriuose vyksta „etniniai“ pasirodymai, parduodami komerciniai medžio raižiniai ir kt. Ainų diskriminacija japonų visuomenėje išlieka socialine problema. Nemažai ainų slepia savo kilmę. Ainų kalba kalba vos keli žmonės. Ainų tradicinė kultūra atsidūrė ant išnykimo slenksčio. 2019 m. Japonija pripažino ainus vietiniais Chokaido salos gyventojais, 2017 m. oficialiais duomenimis saloje gyveno 13000 ainų.
Algimantas Černiauskas (1949)
Algimantas Černiauskas (g. 1949 m. rugsėjo 23 d. Marijampolėje) – Lietuvos architektas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1967–1970 m. studijavo Kauno politechnikos institute, 1973 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą.
1973–1990 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektas, 1985–1990 m. vyr. architektas. 1990–1994 m. Šiaulių miesto vyriausiasis architektas, Architektūros ir urbanistikos skyriaus vedėjas. 1992–1994 m. Šiaulių miesto valdybos narys. Nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas. 1996–2004 m. savivaldybės įmonės „Šiaulių planas“ direktoriaus pavaduotojas, vyr. architektas. Nuo 2004 m. studijos „A&U“ savininkas ir vadovas.
Vincentas Kadlubekas
Vincentas Kadlubekas (, dar žinomas kaip magistras Vincentas, Vincentas Krokuvietis; 1150 m. Karvuve – 1223 m. kovo 8 d.) – XIII a. Krokuvos vyskupas ir lenkų istorikas.
Mecelle
Mecelle (osmanų kalba; Mecelle-i Ahkâm-ı Adliyye – „įstatymo nuostatų knyga“) – Osmanų imperijos civilinis kodeksas. Sudarytas 1869–1876 m. Įsigaliojo 1870 m. (patvirtintas imperiniais įsakais, irade). Pirmą kartą kodifikuota Šarija teisė. Orientacija – hanafitiškoji teisės mokykla (Madhhab). Parengė komisija. Vadovas Ahmed Cevdet Pascha. . Reguliavimo sritys – komercinė teisė, daiktinė ir prievolių teisė. Mecelle vienodai galiojo religiniams (šeriat) ir pasaulietiniams (nizamiye) teismams bei Millet sistemai.
Vincentas Kadlubekas
Gimė apie 1150 m. turtingoje šeimoje Karvuve. Studijavo Bolonijoje. 1207 m. rugsėjo 11 d. paskirtas Krokuvos vyskupu. Parašė 4 tomų lenkų istoriją Chronica seu originale regum et principum Poloniae. Sudaro dialogai su Gniezno arkivyskupu Jonu ir Krokuvos vyskupu Motiejumi. Pirmajame tome remiamasi legendomis, antrajame – Galo Anonimo užrašais, o paskutiniuose dvejuose – paties Vincento įspūdžiais. Vėlesni lenkų politikos, visuomenės veikėjai plačiai rėmėsi magistro Vincento kronika.
Mecelle
Turkijoje Mecelle galiojo iki pat XX a. pradžios (1926 m. spalio 4 d. įsigaliojo Turkijos civilinis kodeksas). Kai kur išliko ir XX a. II pusėje (pvz., Izraelyje iki 1984 m. ).
Vincentas Kadlubekas
Nėra sutariama, kodėl Vincentas rašė kroniką: vieni mano, kad Kazimiero II Teisingojo pavedimu, kiti – Lešeko Baltojo pavedimu, taip pat yra manančių, kad Vincentas Kadlubekas kroniką parašė Jendžejuvo vienuolyne, jau pasitraukęs iš vyskupo pareigų. Vyskupo pavardė Kadlubekas minima tik nuo XV a., todėl nėra žinoma, ar ji autentiška.
Darius Miles
Darius LaVar Miles (g. 1981 m. spalio 9 d. Belvilyje, Ilinojuje) – amerikiečių krepšininkas, 2008–2009 m. NBA sezone žaidęs Memfio „Grizzlies“ klube.
2000 m. buvo pašauktas NBA naujokų biržoje Los Andželo „Clippers“ komandos 3 šaukimu. Taip pat žaidė ir Klivlando „Cavaliers“ komandoje. D. Miles pasižymėjo puikiais fiziniais duomenimis, tačiau buvo abejojama jo etišku darbu treniruočių metu.
D. Miles dėl kelio traumos praleido visą 2006–2007 metų sezoną. 2008 m. rugpjūčio 22 d. jis pasirašė kontraktą žaisti Bostono „Celtics“ komandoje jų vasaros stovyklos metu. 2008 m. rugsėjo 20 d. komanda suspendavo jį dėl neleistinų preparatų naudojimo. . 2008 m. spalio 20 d. jis buvo atleistas. 2008 m. gruodžio 14 d. pasirašė sutartį su Memfio „Grizzlies“ komanda, bet 2009 m. sausio 7 d. jis buvo atleistas. 2009 m. sausio 10 d. D. Miles’as pasirašė 10-ies dienų kontraktą su Memfio „Grizzlies“ komanda, vėliau dar 10-ies dienų sutartį, kol galiausiai pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos. 2009 m. liepos 9 d. jis buvo atleistas.
Arvydas Genys
Arvydas Genys (g. 1954 m. rugsėjo 20 d. Panemunyje, Rokiškio raj.) – poetas, prozininkas, vertėjas, recenzentas, knygų sudarytojas ir redaktorius, žurnalistas.
Išleido eilėraščių rinkinius Žemiškas mūsų likimas (1981 m.), Gyvenimas – vanagas (1990 m.), autobiografinį romaną Maištas prieš giminę (2002 m.), Angelų grumtynės: 100 eilėraščių 2004, Veidu į Užupį: eilėraščiai ir poema 2007, Kitas skruostas: eilėraščių rinkinys 2009, Sėlina rugsėjis: eilėraščiai 2013, Bėgantys bangomis: eilėraščiai 2016, Atsodos viltys: 100 sonetų rinktinė 2018, Karsavino meilės pamokos: draminė lemties istorija 2008. A. Genio eilėraščiuose kalbama apie tėviškę, miestą, meilę. Poezijoje daug kultūrinių ženklų, gimtinės ir jos vaizdinių, susimąstymo, meditacijos.
Biografija
Gimė 1954 m. rugsėjo 20 d. Panemunyje, Rokiškio rajone.
1973 m. baigė Pandėlio vidurinę mokyklą.
1973–1975 m. tarnavo SSRS kariuomenėje.
1975–1976 m. dirbo Panemunio ryšių skyriaus operatoriumi.
1976–1979 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, vėliau tęsė neakivaizdines studijas.
1978–1988 m. dirbo Vilniaus universiteto Ūkio skyriuje.
1989 m. dirbo „Atgimimo“ redakcijoje korespondentu.
1990–1992 m. dėstė etiką Vilniaus Užupio vidurinėje mokykloje, parengė religijos istorijos programėlę, tuo pat metu dirbo ir savaitraščio mokytojams „Dialogas“ redakcijoje korespondentu.
1992–1994 m. neperiodinio kultūros, religijotyros ir filosofijos leidinio jaunuomenei „Eisra“ redaktorius, vienas iš rengėjų.
Redanžo kantonas
Redanžo kantonas – 1 vienas iš 12 Liuksemburgo kantonų. Kantono plotas – 267 km². Gyventojų – 15 665. Redanžo kantonas suskirstytas į 10 komunų.
Arvydas Genys
Biografija
Nuo 1988 m. vertė įvairioms leidykloms, žurnalui „Mokslas ir gyvenimas“ rengė mokslo populiarinimo straipsnius, bendradarbiavo kituose leidiniuose.
Nuo 1998 m. dirbo nuolatiniu savaitraščio „Šeimininkė“ savaitės įvykių apžvalgininku, laikraščiui „Mokslo Lietuva“ rengė kultūrinių renginių apžvalgas, recenzavo knygas.
Kūrybos publikavęs keliolikoje „Poezijos pavasario“ almanachų, įvairių rinkinių.
Padėjo rengiant ir leidžiant knygas „Panemunis“ (kultūrinė 400 metų miestelio istorija) ir „Negandų ir rūstybės metai“ (apie Panemunio krašto tremtinius ir rezistentus).
Lietuvos rašytojų sąjungos narys nuo 2002 metų.
Bibliografija
Žemiškas mūsų likimas: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1981.
Gyvenimas – vanagas: lyrika. – Vilnius: Vaga, 1990.
Maištas prieš giminę: romanas. – Vilnius: Mažasis Vyturys, 2001.
Angelų grumtynės: 100 eilėraščių. – Vilnius: Mažasis Vyturys, 2004.
Veidu į Užupį: eilėraščiai ir poema. – Vilnius: Vaga, 2007.
Karsavino meilės pamokos: draminė lemties istorija. – Vilnius: Homo liber, 2008.
Kitas skruostas: eilėraščių rinkinys. – Vilnius: Gimtasis žodis, 2009.
Sėlina rugsėjis: eilėraščiai. – Vilnius: Apskaita, 2013.
Bėgantys bangomis: eilėraščiai. – Vilnius: Ciklonas, 2016.
Atsodos viltys: 100 sonetų rinktinė. – Vilnius: Ciklonas, 2018.
Vertimai
Iš rusų kalbos:
N. Berdiajevas. Erosas ir asmenybė: filosofinė eseistika. – Vilnius: Asveja, 1999.
Josifo Brodskio, rusų poeto Nobelio premijos laureato per 100 eilėraščių.
Kitomis kalbomis: 12 užsienio literatūros verstinių knygų pratarmių.
Sudarymas, parengimas
Meilės menas. – Vilnius: Asveja, 1999 (sudarė).
O. Veiningeris. Lytis ir charakteris: erotinių aistrų pasaulyje. – Vilnius : Asveja, 1999 (parengė).
V. Ažušilio, J. Survilaitės, P. R. Liubertaitės prozos ir poezijos knygos (parengė, redagavo, recenzavo)
Įvertinimas
1972 m., 1973 m. respublikinių moksleivių kūrybos konkursų laureatas (už eilėraščius), pirmoji vieta Rokiškio rajono dailiojo skaitymo konkurse.
1999 m. padėkos raštas už Rokiškio krašto etninės kultūros, istorinės praeities puoselėjimą, grąžinant į gyvenimą dvasines vertybes.
1999 m. Vilniaus apskrities intelektualinio elito sertifikatas.
2004–2005 m. individuali kūrybinė stipendija.
Mortyra
Mortyros (rus. мортира; oland. mortier) – naudojama iki šių laikų didelio kalibro artilerijos pabūklų rūšis, šaudanti į žemės taikinius labai statmena trajektorija.
Mortyros atsirado dar viduramžiais (XV a.), tuomet tai buvo pabūklai labai trumpais storasieniais vamzdžiais, skirti šaudyti stambiais sviediniais stačia (vadinamąja mortyrine trajektorija). Kadangi vamzdžiai dažnai būdavo labai trumpi (tik kelių kalibrų ilgio), o pakilimo kampas artimas 90°, šie pabūklai labai primindavo piestas (kurios vadinamos 'piesta'), todėl buvo analogiškai pavadinti (s., v. ir pan.).
Mortyros ir minosvaidžio palyginimas
Šiais laikais daugelių kalbų tuo pačiu žodžiu vadina dvi panašias (šaudo labai statmena trajektorija), bet skirtingas artilerijos pabūklų kategorijas – tai, kas lietuviškai vadinama mortyros ir minosvaidžiai. Jų skirtumai Tiesa, Pirmojo pasaulinio karo metais pirmieji minosvaidžiai, kol dar nebuvo ištobulinti, buvo pakankamai masyvūs ir buvo iš esmės palengvintas mortyrų variantas. Stoukso (Stokes) konstrukcijos minosvaidžiai buvo vieni pirmųjų tikrųjų minosvaidžių.
Mortyros – apgulties ginklai
Mortyros būdavo naudojamos daugiausia kaip apgulties pabūklai įtvirtinimams griauti (į eidavo į apsiausties artilerijos parkus) ir apšaudyti taikiniams, kurių neįmanoma apšaudyti pabūklais, šaudančiais lėkšta trajektorija (pvz., kareiviams už tvirtovės sienų). Tokiems tikslams mortyros dar naudotos XIX a., o XX a. jos ėmė nykti, nors mortyromis dar vadino didelio kalibro mortyriškai šaudančius pabūklus (nors jie galėjo turėti gana ilgus (iki 15 kalibrų) vamzdžius). XIX a. mortyras ėmė išstumti haubicos, irgi šaudančios panašia (šiek tiek lėkštesne) trajektorija, bet ilgesniais vamzdžiais, lengvesnės ir pigesnės už mortyras.
Viena iš paskutinių XX a. mortyrų, naudotų Antrojo pasaulinio karo metais, ir vienas žinomiausių rekordinių artilerijos pabūklų yra vokiečių 600 mm kalibro mortyra „Karlas“. Ją 1941 m. naudojo Bresto tvirtovės, o 1942 m. – Sevastopolio įtvirtinimams griauti.
Sensuntepekė
Sensuntepekė  – miestas Salvadoro šiaurėje, 83 km į šiaurės rytus nuo San Salvadoro, 820 m aukštyje. Kabanjaso departamento centras. 41,2 tūkst. gyventojų (2006 m.).
Istorija
Sensuntepekė įkurta indėnų pipilų 1550 m. 1873 m. tapo departamento centru.
Rotorua (ežeras)
Rotorujos ežeras telkšo Naujosios Zelandijos Šiaurės saloje, prie Rotorujos miestelio, iš pietinės pusės, ir Ngongotahos, iš vakarinės ežero pusės. Ežeryną iš iš visų pusių supa geizeriai, periodiškai aukštai į dangų išspjaunantys karšto vandens stulpus.
Dorogobužas
Dorogobužas  – miestas Rusijos vakaruose (Smolensko sritis), 113 km į šiaurės rytus nuo Smolensko, prie Dniepro aukštupio, rajono centras. 10 168 gyv. (2015 m.).
Istorija
Dorogobužas žinomas nuo 1150 m., kai pirmą kartą paminėtas tarp Smolensko kunigaikštystės miestų.
XV–XVII a. (su pertraukomis) miestą valdė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė.
1654 metų birželį Dorogobužą užėmė Maskvos kariai, o 1667 metais tarp Rusijos ir ATR pasirašyta Andrusovo sutartis, kuria Smolensko žemės ir Dorogobužas atiteko Maskvai. Nuo 1667 m. priklauso Rusijai.
Per 1812 m. Prancūzijos–Rusijos karą miestas buvo sudegintas.
1835 m. pastatyta Šv. Petro ir Povilo cerkvė.
Antrojo pasaulinio karo metu pirmą kartą miestas buvo okupuotas vokiečių kariuomenės 1941 m. spalio 5 d. Miesto išlaisvinimą vykdė partizanų vienetai „Uraganas“, „Senelis“ ir „Senis“. 1942 m. vasario 15–birželio 7 d. miestą buvo užėmę sovietų kariai. Galutinai miestas išvaduotas 1943 m. rugsėjo 1 d. Vakarų fronto kariuomenės operacijos „Elninskaja-Dorogobužskaja“ metu, kai miestą užėmė sovietų pajėgų 5-oji armija.
Ekonomika
Yra tekstilės (linų apdirbimo), baldų, statybinių medžiagų (plytų), maisto (sūrių) pramonė.
Balstogės sritis (1941–1945)
Balstogės sritis  – 1941–1945 m. egzistavusi sritis Trečiojo Reicho rytinėje dalyje. Centras – Balstogė. Sritis ribojosi šiaurės rytuose su Ostlando Lietuvos generaline sritimi, rytuose su Baltarusijos generaline sritimi, pietryčiuose su Ukrainos reichskomisariatu, pietvakariuose su Trečiojo Reicho Generalgubernija ir šiaurės vakaruose su Rytų Prūsija.
Istorija
thumb|Trečiojo Reicho žemėlapis 1944 metais
1941 m. birželį prasidėjus Trečiojo Reicho ir Tarybų Sąjungos karui beveik visa buvusi Baltarusijos TSR, Balstogės srities teritorija buvo užimta vokiečių jau birželio pabaigoje – liepos pradžioje. 1941 m. liepos 17 d. paskirta krašto administracija, o pati sritis oficialiai įkurta 1941 m. rugpjūčio 1 dieną. Srities administracijos vadovu buvo paskirtas gauleiteris Erich Koch. 1941 m. lapkričio 1 d. prie srities iš Ostlando buvo prijungtas Gardino miestas ir jo apylinkės, o pats miestas 1942 m. pervadintas Garten. 1943 m. rugpjūčio 15-16 d. Balstogės gete įvyko Balstogės geto sukilimas. 1943 m. spalio 20 d. srities šiaurinė siena su Rytų Prūsijai priklausiusiu Suvalkų trikampiu buvo perkelta šiauriau ties Augustavo kanalu. 1944 m. liepos – rugpjūčio mėnesį Raudonoji armija užėmė daugiau nei pusę srities teritorijos ir srities administracija buvo perkelta į Barštyną. 1945 m. sausio mėnesį Raudonoji armija užėmė Grajevo ir Lomžos apylinkes taip galutinai užimdama visą sritį. 1944–1945 m. vietoje srities Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR vėl atkūrė buvusią baltarusišką Balstogės sritį, bet jau 1945 m. rugpjūtį po 1945 m. rugpjūčio 16 d. Lenkijos ir TSRS sienų sutarties dalis srities žemių buvo perduotos Lenkijos Liaudies Respublikos, Balstogės vaivadijai, o kita dalis Baltarusijos TSR Gardino ir Bresto sritims.
Administracinis suskirstymas
Sritis buvo suskirstyta į 8 krašto komisariatus : Balstogės (Kreiskommissariat Nikolaus), Bielsko (Kreiskommissariat Tubenthal), Grajevo (Kreiskommissariat Piachor, vėliau Knispel), Gardino (Kreiskommissariat Plötz), Lomžos (Kreiskommissariat Gräben), Sokulkos (Kreiskommissariat Seiler), Valkavisko (Kreiskommissariat Pfeifer) ir Balstogės miestas.
Gyventojai
Srities įkurimo metu šioje teritorijoje gyveno apie 1 383 000 gyventojų:
Panevėžio garsas
Panevėžio garsas – savaitinis katalikiškos krypties laikraštis, ėjęs 1935–1940 m. Panevėžyje, Sodų g. 3.
Istorija
Leistas vietoje „Panevėžio balso“. Leido ir redagavo Augustinas Liepinis, Uršulė Stalionienė. Spausdino Bangos spaustuvė Panevėžyje. Išėjo 279 numeriai.
Rašė apie religinių institucijų, katalikiškų organizacijų veiklą, spausdino straipsnius religijos, katalikybės klausimais, informavo apie Panevėžio miesto gyvenimą.
Bendradarbiavo Leonardas Gižinskas, Albinas Pocius, Jonas Ragauskas, Mykolas Stonys, Pranas Tamašauskas ir kt.
Bonos apylinkės teismas
thumb|Bonos apylinkės teismas Bonos apylinkės teismas  – apylinkės teismas vakarų Vokietijoje, buvusioje sostinėje Bonoje (Šiaurės Reinas-Vestfalija). Teritorija: Bornheimas ir Alfter bei Wachtbergo savivaldybės (Rhein-Sieg apskrities kairiajame Reino krante) ir Bonos miestas. Veiklos teritorija – 308 km², 408 000 gyventojų.
Apeliacinė instancija
Aukščiau esantys teismai:
Pranas Gudynas
Pranas Gudynas:
Dorohostaiskiai
Dorohostaiskiai  – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų giminė.
Istorija
Dorohostaiskiai – Zaberezinskių atšaka, paveldėjusi iš jų Lelijos herbą. Pradininkas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kalavijininkas (1539–1547 m.) Mikalojus Petraitis Aleknaitis (Kuchmistraitis) 1547 m. iš valdovo Žygimanto Augusto gavo teisę įkurti miestelį savo valdoje Dorohostaiske (Lucko apskritis). Jo sūnus Mikalojus ėmė vadintis Dorohostaiskiu ir pradėjo naują giminės liniją. Jis ir kiti Dorohostaiskiai vartojo Manvydo prievardį, pabrėždami ryšį su garsia XV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Manvydų gimine, 1413 m. su Horodlės susitarimais gavusia Lelijos herbą.
Giminės vyriškoji linija baigėsi, mirus Albertui Dorohostaiskiui.
Joachim Gauck
Joachimas Vilhelmas Gaukas (g. 1940 m. sausio 24 d. Rostoke, Vokietija) – vokiečių politikas, publicistas, evangelikų-liuteronų kunigas, Volkskammer (Bundestago) narys, Rytų Vokietijos aktyvistas, vienas iš svarbių veikėjų per taikią revoliuciją, nuvertusią Berlyno sieną 1989 m., buvęs Rytų Vokietijos slaptosios policijos ir žvalgybos (Stasi) archyvų ombudsmenas, Vokietijos federalinis prezidentas.
Buvo pristatytas kaip bendras Vokietijos krikščionių demokratų sąjungos (CDU/CSU), Laisvosios demokratų partijos (FDP), Vokietijos socialdemokratų partijos (SDP) ir Sąjungos 90/Žaliųjų kandidatas. J. Gauko kandidatūrą pasiūlė opozicinės socialdemokratų ir žaliųjų partijos. J. Gaukas 2010 metais buvo socialdemokratų ir žaliųjų kandidatas į prezidentus, bet pralaimėjo K. Vulfui. Tąkart Merkel prieštaravo Gauko kandidatūrai ir palaikė K. Vulfą. Televizijos kanalo ZDF užsakymu atliktos apklausos duomenimis, teigiamai vertinamas 69 % respondentų. Malonaus būdo ir švelniai kalbantis politikas, pasak dienraščio „Bild“ – „širdžių prezidentas“. Vokietijos prezidento postas liko laisvas, kai 2012 m. vasario 17 d. dėl skandalų atsistatydino Kristianas Vulfas). J. Gauck gavo 991 iš 1 232 atiduotų balsų. Buvusių komunistų partijos „Kairė“ („Die Linke“) kandidatė Beate Klarsfeld, garsi nacių medžiotoja, gavo 126 balsus, o 108 parlamentarai susilaikė.
Biografija
Tėvas buvo suimtas ištremtas į Sibiro lagerius 25 metams Sovietų Sąjungos karinio tribunolo sprendimu. Netekęs vilčių tapti žurnalistu po to, kai jam nebuvo leista įstoti į vokiečių kalbos studijas, studijavo teologiją. 1967 m. buvo įšventintas į kunigus. Per vieną interviu jis yra sakęs, jog „būdamas devynerių metų žinojau, kad socializmas yra neteisinga sistema“. J.Gauckas vadina save „keliaujančiu politikos mokytoju”.
Nepartinis.
Europos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 2002–2003 m. sezone:
Toronto Maple Leafs
Istorija
1917 m. Monrealyje įvyko Nacionalinės ledo ritulio asociacijos (NHA) susirinkimas, kuriame buvo nutarta leisti įkurti ledo ritulio komandą Toronte. 1917-1918 m. sezone pasivadinę Toronto vardu jie pradėjo žaisti NHA lygoje, sezono pabaigoje pakeitę pavadinimą į Toronto „Arenas“, bet dėl finansinių sunkumų kitą sezoną jie pasitraukė iš lygos. 1919-1920 m. sezone Toronto komanda atsikūrė su naujais savininkais ir nauju vardu Toronto „St. Pats“. Toks vardas buvo pasirinktas, norint pritraukti airius, kurių didelė bendruomenė gyveno Toronto mieste. 1927 m. vasario mėn. Conn Smythe nusipirko Toronto „St. Pats“ ir Toronto „Maple Leafs“, suteikdamas I Pasaulinio karo kovos dalinio pavadinimą.
Kamerūno herbas
250px|right Kamerūno herbas – Kamerūno valstybės simbolis.
Herbo aprašas
Herbo skydas raudonu spinduliu padalintas į dvi dalis. Heraldiškai dešinysis laukas žalias, kairysis – auksinis.
Spindulyje mėlynas valstybės teritorijos atvaizdas, virš kurio pavaizduotos juodos svarstyklės baltomis lėkštelėmis, spindulio viršuje, virš svarstyklių – auksinė penkiakampė žvaigždė.
Skydininkai negyvi objektai – dvi sukryžiuotos auksinės fascijos su kirvukais, kurių sidabrinės galvos viršuje ašmenimis į šonus.
FK Fortas Kaunas
Kauno „Fortas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Istorija
Klubas suburtas 2010 m. kaip nauja komanda, sudaryta Tebodin Kaunas klubo pagrindu. Klubas rungtyniauja kaip 91 United Kaunas dublerinė komanda.
ANS Pivani Bakı FK
Baku „Pivani“ – buvęs Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku, iki 1995 m. žaidęs Maštagoje. 2000 m. dėl finansinių sunkumų klubas iširo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1992 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje. Išformuotas 2000 m.
Vytautas Venckūnas
Vytautas Venckūnas (g. 1949 m. liepos 26 d. Marijampolėje) – vadybininkas, Lietuvos ir Jonavos rajono savivaldybės politinis veikėjas.
Biografija
1971–1972 m. – Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos gamybos kontrolierius.
1972–1977 m. – Jonavos „Azoto" gamybinio susivienijimo Techninės kontrolės skyriaus viršininkas, Karbamido cecho mechanikas.
1977–1980 m. – Jonavos mechaninės gamyklos vyriausiasis inžinierius.
1980–1985 m. – Jonavos remonto-statybos valdybos Nr.5 vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas.
1985–1996 m. – AB „Achema" Karbamido cecho mechanikas.
1996–2000 m. – AB „Achema" Karbamido cecho viršininkas.
2000–2005 m. – AB „Achema" technikos direktorius.
2005–2009 m. – AB „Achema" vystymo direktorius.
2010–2011 m. – Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narys.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, Jonavos skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003– 2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Vyta, dukra Indrė.
Stare Dolistovo Šv. Lauryno bažnyčia
'''Stare Dolistovo Šv. Lauryno bažnyčia'''  – bažnyčia, esanti Stare Dolistovo kaime. Bažnyčia priklauso Stare Dolistovo Šv. Lauryno parapijai. Bažnyčia pastatyta 1789–1791 metais. 1803 m. šalia bažnyčios pastatyta varpinė. 1966 m. spalio 20 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Konstantinas Žardalevičius
Konstantinas Žardalevičius (g. 1955 m.) – tapytojas abstrakcionistas.
Biografija
1973–1982 metais meno abėcėlės ir teorijos mokėsi Kaliningrade (privačiai 2 m.), Kaune (baigė keturmetę dailės mokyklą), Vilniaus Dailės Institute (Kauno skyriuje interjero fakultete ir privačiai). Mokėsi Sankt Peterburge parengiamoje studijoje prie Repino meno akademijos ir buvo laisvu studentu Muchinos dailės institute, taip pat Vilniaus suaugusiųjų dailės mokykloje ir laisvu studentu VDI ir VU.
1982–1989 metais surengė 11 personalinių tapybos parodų. Atliko užsakymus leidykloje „Šviesa„ knygų viršelių kūrimui. Dirbo dailininku Vilniaus vandentiekyje ir kitose organizacijose kurdamas interjerus, reklamą.
1989–1991 metais gyveno ir kūrė JAV. Pristatė personalinę tapybos parodą Šeštajame Pasaulio lietuvių mokslo ir kūrybos simpoziume, Čiurlionio galerijoje, keliaujančioje lietuviško meno parodoje, eksponavo savo kūrinius įvairiose JAV galerijose.
1993–2009 metais Raudondvario pilyje veikė pastovi dailininko tapybos kūrinių ekspozicija abiejuose aukštuose ir bokšte (nuo 100 iki 200 drobių). Taip pat ten nuomavosi kūrybinę studiją, kuri buvo atvira lankytojams ir turistams.
Raimondas Rumšas
Raimondas Rumšas (g. 1972 m. sausio 14 d. Šilutėje) – lietuvių sportininkas (dviračių sportas).
Rumšas 1996 m. tapo profesionaliu dviratininku ir sportuodamas Lenkijos Mróz komandoje įspūdingais pasirodymais kalnuose atkreipė į save dėmesį. Vėliau atstovavo Fassa Bortolo komandai. 2000 m. laimėjo prestižines vienadienes lenktynes, Pasaulio Taurės etapą, Giro di Lombardia.
Didžiausias pasiekimas – Tour de France 2002, kai finišavo trečias – po Lance Armstrong ir Joseba Beloki. Šias lenktynes aptemdė skandalas - Rumšo žmona Edita buvo sulaikyta policijos Prancūzijos − Italijos pasienyje. Jos automobilyje buvo rasti dideli kiekiai sporte uždraustų vaistinių preparatų - dopingo.
2003 m. Giro d'Italia lenktynių metu (kurių bendroje įskaitoje Rumšas užėmė 6 vietą), dviratininko organizme buvo rasta dopingo preparato EPO pėdsakų. Rumšo rezultatas lenktynėse buvo anuliuotas, dviratininkas diskvalifikuotas 1 metams. 2006 m. jis, kartu su žmona, buvo pripažintas kaltu dėl draudžiamų preparatų gabenimo per Prancūzijos sieną 2002 m. skandalo metu.
Friedrich Wilhelm Argelander
thumb|right|200px|Paminklinė lenta Klaipėdoje 200px|right|thumb|Astronomo kapas Bonoje Frydrichas Vilhelmas Argelanderis (1799 m. kovo 22 d. Klaipėdoje – 1875 m. vasario 17 d. Bonoje) – vokiečių astronomas, žinomas už žvaigždžių ryškumo, padėčių ir atstumų nustatymus.
Biografija
miniatiūra|Argelanderio namai Klaipėdoje (Mėmelyje). Šiuose namuose taip pat gyveno Karalienės Luizės vaikai kai Prūsijos Sostinė buvo perkelta į Mėmėlį. Dabar Karališkieji pašto rūmai. Gimė 1799 m. kovo 22 d. Mėmelyje, Prūsijos karalystėje (dab. Klaipėda, Lietuva), mokslininko tėvas kilęs iš Tilžės, suomių tautybės, buvo pirklys. Apsigyvenęs Klaipėdoje praturtėjo, įsigijo keletą valdų. 1817–1822 m. mokėsi astronomiją Karaliaučiaus universitete. Nuo 1820 m. dirbo Karaliaučiaus observatorijoje (vadovas Friedrich Bessel). Karaliaučiaus observatorijoje dalyvavo Beselio vadovaujamuose, žvaigždžių tikslių padėčių nustatymo darbuose. 1822 m. gavo daktaro laipsnį, išanalizavęs Grinvičo astronomijos observatorijos direktoriaus Dž. Flemstydo stebėjimus, o paskelbęs teorinį darbą apie 1811 m. stebėtos kometos trajektoriją, buvo habilituotas eiti docento pareigas Karaliaučiaus universitete. 1823 m. susituokė su Marie Sophie Charlotte Courtan (1801–1883), su kuria susilaukė sūnaus ir 3 dukterų.
1823–1836 m. dirbo Suomijoje: iki 1832 m. buvo Turku observatorijos direktorius, observatorijoje nustatinėjo žvaigždžių savuosius judėjimus. Pagal šių stebėjimų medžiagą sudarė 560 žvaigždžių katalogą (1835). Išanalizavęs 390 žvaigždžių savuosius judėjimus, įtikinamai įrodė, kad Saulė juda kitų žvaigždžių atžvilgiu ir patvirtino apekso padėtį dangaus sferoje (apekso padėtį anksčiau buvo nustatęs Viljamas Heršelis pagal vos septynių žvaigždžių savuosius judėjimus).
1832–1836 m. Helsinkio observatorijos direktorius, nuo 1828 m. ir Helsinkio universiteto profesorius. Nuo 1837 m. Bonos universiteto profesorius ir observatorijos direktorius. F. Argelanderio mokslinės veiklos dėka Bonos observatorija tapo vienu žymiausių pozicinės astronomijos centru pasaulyje. 1843 m. išleido žvaigždžių katalogą ir atlasą „Naujoji uranometrija“, kuriame buvo visos šiaurinio dangaus pusrutulio plika akimi matomos žvaigždės. Jame, palyginti su ankstesniais atlasais, buvo sutvarkyti žvaigždžių žymėjimai, aiškiai išvestos žvaigždynų ribos ir nurodyti tikslesni žvaigždžių ryškiai (Argelanderis pirmas pradėjo naudoti dešimtąsias ryškio dalis).
Argelanderis buvo plataus sistemingo kintamųjų žvaigždžių tyrimo pradininkas. Nuo 1838 m. iki 1870 m. jis vykdė nuolatinius kintamųjų žvaigždžių stebėjimus. Sukūrė paprastą kintamųjų žvaigždžių regimojo stebėjimo metodą (tiriamos kintamosios žvaigždės spindesys vertinamas pagal gretimas pastovaus spindesio žvaigždes, tai vadinama Argelanderio metodu), dažnai naudojamą astronomijos mėgėjų. 1844 m. paskelbė straipsnį „Kreipimasis į astronomijos draugus“, kuris labai paskatino domėtis kintamųjų žvaigždžių stebėjimu ne tik specialistus, bet ir mėgėjus. Aplink Argelanderį susiformavo ištisa tyrinėtojų mokykla, tarp kurių buvo I. F. Šmitas, A. Vinekė, Adalbert Krüger, Eduard Schönfeld, E. Heisas ir kt. 1846 m. apdovanotas Karališkosios Švedijos mokslų akademijos apdovanojimu.
Argelanderis sistemingai matavo maždaug 40-ies kintamųjų žvaigždžių ryškius, su savo mokiniais atrado daug kintamųjų žvaigždžių. Sukūrė dabar naudojamą kintamųjų žvaigždžių nomenklatūrą. 1852–1859 m. vadovavo fundamentalaus katalogo „Bonos apžvalga“ sudarymui. Kataloge nurodytos 324.198 šiaurinio dangaus pusrutulio žvaigždžių iki -2° deklinacijos padėtys (tikslumas 0,1') ir spindesiai (tikslumas 0,3 ryškio). Ruošiant šį katalogą, didžiąją dalį stebėjimų atliko E. Schönfeld ir A. Krüger. 1863 m. apdovanotas Karališkosios astronomijos draugijos aukso medaliu. Nuo 1870 m. Prūsijos mokslų akademijos narys. Mirė 1875 m. vasario 17 d. Bonoje užsikrėtęs šiltine epidemijos metu. 1993 m. Klaipėdoje prie senojo pašto, kur kadaise stovėjo pirklio Argelanderio namas, pritvirtinta atminimo lenta astronomui. Bareljefą miestui dovanojo vokiečių Taravos Anikės draugija. Bonos universiteto astronomijos institutas pavadintas astronomo garbei. Taip pat vienas iš kraterių Mėnulyje ir asteroidų pavadinti astronomo garbei.
Nigerijos himnas
Arise, O Compatriots (Kilkite, tėvynainiai) – Nigerijos valstybinis himnas. Patvirtintas 1978 m. Eilės yra žodžių ir frazių, paimtų iš penkių geriausių variantų, pateiktų nacionaliniam konkursui, derinys. Muziką žodžiams parašė Nigerijos policijos orkestras, kuriam vadovavo Benedict Elise Odiase.
Istorija
Nuo 1914 m. iki 1960 m. Nigerijos patriotine daina buvo britų himnas „Dieve, sergėk karalienę“. Po to, kai 1960 m. šalis iškovojo nepriklausomybę, nacionaliniu himnu tapo "Nigeria We Hail Thee", parašyta Lillian Jean Williams (žodžiai) ir Frances Benda (muzika), abu britų ekspatriantai. Per Nigerijos pilietinį karą, vykusi 1967–1970 m., kai Biafra bandė atsiskirti nuo Nigerijos, „Nigeria We Hail Thee“ buvo šalies himnu, o Biafros himnu buvo „Land of the Rising Sun“. Po karo, kuriame Nigerija laimėjo ir liko vientisa, Biafros himnas nebuvo naudojamas. 1978 m. organizuotas konkursas naujam valstybiniam himnui sukurti. Iš daugelio atsiųstų variantų atrinkti penki, kuriuos parašė John A. Ilechukwu, Eme Etim Akpan, B. A. Ogunnaike, Sotu Omoigui ir P. O. Aderibighe. Šie žodžiai buvo sujungti, kad suformuoti tai, kuo dabar yra „Arise, O Compatriots“, Nigerijos valstybinis himnas. Tuo metu Nigerija buvo karinis režimas ir muzika himnui sukūrė Nigerijos policijos orkestras; tuo metu jam vadovavo Benedict Elide Odiase. Nuo tada „Arise, O Compatriots“ yra oficiali Nigerijos patriotinė daina.
Eilės
"Arise, O Compatriots" (nuo 1978 m. iki dabar)
Filipinų civilinis kodeksas
Filipinų civilinis kodeksas – pagrindinis Filipinų privatinės teisės šaltinis; civilinis kodeksas. Priimtas 1950 m.
Nigerijos himnas
Eilės
"Nigeria We Hail Thee" (nuo 1960 m. iki 1978 m.)
Filipinų civilinis kodeksas
Istorija
Didelę įtaką padarė Ispanijos civilinis kodeksas, įvestas 1889 m., kai Filipinai buvo Ispanijos kolonija. Ispanijos civilinis kodeksas galiojo netgi Amerikos kolonizacijos metu. 1940 m. Prezidentas Manuel Quezon sudarė specialią komisiją naujajam Civiliniam kodeksui parengti (vadovas Ramon Avanceña). Tačiau Komisijos darbas buvo nutrauktas Japonijos invazijos Filipinuose metu, darbai buvo sunaikinti per mūšį dėl Manilos išlaisvinimo 1945 m.
Nigerijos himnas
Eilės
"Land of the Rising Sun" (Biafros himnas nuo 1967 m. iki 1970 m.)
Filipinų civilinis kodeksas
Istorija
1947 m. Prezidentas Manuel Roxas sudarė naują Komisiją. Vadovas Filipinų universiteto Teisės koledžo dekanas Jorge Bocobo.
1947 m. gruodžio mėn. parengtas Projektas. Naująjį Kodeksą priėmė Filipinų Kongresas (patvirtino Aktu Nr. 386).
Ivanas Redovskis
Ivanas Redovskis (1774 m. sausio 1 d. Klaipėdoje – 1807 m. vasario 8 d. Kamčiatkos pusiasalyje) – botanikas.
Biografija
Gimė 1774 m. sausio 1 d. Klaipėdoje. Studijavo Karaliaučiaus universitete. Medicinos mokslų daktaru tapo Leipcigo universitete, vėliau dirbo Rygoje. 1799 m. pradėjo dirbti Maskvoje, kur susipažino su dvarininku Aleksejumi Razumovskiu, dirbo botaniku jo dvare netoli Maskvos. 1805 m. išvyko į ekspediciją į Kiniją. Vėliau Sankt Peterburge buvo išrinktas mokslų akademijos botanikos profesoriaus asistentu. 1806 m. išvyko į ekspediciją Kamčiatkoje ir Kurilų salose. Ekspedicijos metu neaiškiomis aplinkybėmis mirė 1807 m. vasario 8 dieną. Botaniko vardu pavadintos kelio jo atrastos augalų rūšys: Redowskia, Andromeda redowskii, Arenaria redowskii, Erysimum redowskii ir Rhododendron redowskianum.
Lesosibirskas
Lesosibirskas – miestas į pietryčius nuo Jeniseisko, prie Jenisejaus upės, Krasnojarsko kraštas, Rusija. 65 374 gyventojų (2002 m.).
Istorija
Miestas įkurtas 1975 m. sujungus Maklakovo ir Novomaklakovo gyvenvietes, 1989 m. prie Lesosibirsko prijungta darbininkų gyvenvietė Novojeniseiskas. Per miestą eina geležinkelis Ačinskas–Jeniseiskas, yra upių uostas. Miško pramonės centras. Veikia Krasnojarsko universiteto, Sibiro technologijos akademijos filialai, miško ir medienos muziejus.
Auksinė rupūžė
Auksinė rupūžė (Bufo periglenes) – rupūžių (Bufonidae) šeimos varliagyvis, endeminė rūšis, gyvenusi aukštai kalnuose esančiame tropikų miške, 30 km² plote, netoli Monte Verde miesto, Kosta Rikoje.
Pirmą kartą aprašyta 1966 m. herpetologo Jay Savage. Tuo metu auksinė rupūžė buvo gana gausi tame regione. Tačiau nuo 1988 m. El Ninjo sukeltos sausros ėmė sparčiai nykti. Paskutinis individas buvo aptiktas 1989 m. Tokio staigaus išnykimo priežastys spėjama buvo veisimuisi tinkamų vietų nykimas ir išplitęs grybelis (chitridiomicetai).
Išvaizda, gyvenimo būdas
Smulkios, iki 5 cm ilgio. Oda, ne taip, kaip daugumos rupūžių, blizganti, ryški šviesi oranžinė.
Išnykimas
Nuo rupūžių atradimo 1966 m. iki 1987 m. Buvo pastebėta virš 1500 rupūžių individų.
1988 m. pavasarį, dėl El Ninjo sukeltos sausros, išdžiūvo pagrindinės auksinių rupūžių veisimosi balos. Taip pat sausra suteikė palankią terpę plisti grybeliui.
Nuo 1988 m. buvo pastebėta tik 10-11 rupūžių, o nuo 1989 m. gegužės 15 d. nebuvo aptikta nei viena auksinė rupūžė.
2004 m. IUCN auksinę rupūžę įtraukė į išnykusių rūšių kategoriją.
Šatreinis
Gentyje yra apie 20 rūšių, Lietuvoje auga dvi rūšys: thumb|left|210px|[[Siauralapis šatreinis (Diplotaxis muralis)]]
Iguanos
Iguanos (Iguanidae) – žvynaroplių būrio šeima, kuriai priklauso įvairaus didumo driežai, dažnai išilgai nugaros turintys aštrių spyglių keterą. Dantys priaugę prie vidinės žandikaulių pusės. thumb|right|200px|Galapagų iguana.
Paplitusios Pietų Amerikoje, Madagaskare. Šeimoje yra apie 900 rūšių: ir kt.
Panevėžio kraštas
Panevėžio kraštas – nepriklausomas Panevėžio miesto ir krašto laikraštis, einantis nuo 1992 m. rugsėjo 1 d. Panevėžyje, Ramygalos g. 15.
Istorija
Laikraštis „Panevėžio rytas“ pradėtas leisti vietoj laikraščių „Aukštaitijos rytas“ ir „Panevėžio savaitė“. Steigėjas ir leidėjas UAB „Lietuvos rytas“, nuo 2008 m. nepriklausomas. Iki 1994 m. Panevėžio miesto ir Aukštaitijos laikraštis, iki 2010 m. Panevėžio miesto ir apskrities laikraštis. Nuo 2016 m. tapo „Panevėžio kraštu“.
Tiražas 1992 m. – 8400 egz., 1993 m. – 13 900 egz., 1997 m. – 7500 egz.
Viandeno kantonas
Viandeno kantonas – 1 vienas iš 12 Liuksemburgo kantonų. Kantono plotas – 54,1 km². Gyventojų – 4332. Viandeno kantonas suskirstytas į 3 komunas.
Filipinų darbo kodeksas
Filipinų darbo kodeksas – Filipinų darbo teisės šaltinis; darbo kodeksas. 1974 m. priėmė Prezidentas Ferdinand Marcos. Įtvirtinta teisė vienytis į profesines sąjungas, teisė streikuoti (neteisėto streiko dalyviai gali būti atleidžiami iš darbo). Teisės normos (esant neaiškumams) interpretuojamos darbuotojų naudai.
Dolistovo valsčius
Dolistovo valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Senasis Dolistovas, vėliau – Jasvilai.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, gyvavo iki II pasaulinio karo. Jam pasibaigus Dolistovo valsčiaus vietoje įkurtas Jasvilų valsčius.
Pietų Čungčongo provincija
Pietų Čungčongo provincija, Čunčong Namdo (hangul 충청 남도 = Ch’ungch'ŏng-namdo) – provincija vakarinėje Pietų Korėjos dalyje. Šiaurėja ribojasi su Kiongi, pietuose – su Šiaurės Jolos, rytuose – su Šiaurės Čungčongo provincija. Vakaruose remiasi į Geltonąją jūrą. Administracinis centras – Hongsiongas.
Administracinis skirstymas
Pietų Čungčongas padalintas į 8 miestus (si, 시), 7 apskritis (gun, 군).
Boksburgas
Boksburgas  – miestas Pietų Afrikos Respublikoje, Gautenge, Vitvatersrando pramoninėje aglomeracijoje, 20 km į rytus nuo Johanesburgo. Svarbus aukso ir akmens anglies gavybos centras. Telkšo Boksburgo tvenkinys. Yra 1912 m. anglikonų bažnyčia.
Siudad Obregonas
Siudad Obregonas – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje, Jaki upės slėnyje, 50 km nuo Kalifornijos įlankos kranto. 350,6 tūkst. gyventojų (2005 m.). Šalia miesto eina Nogaleso-Gvadalacharos automagistralė, yra tarptautinis Siudad Obregono oro uostas. Verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste (auginama medvilnė, kviečiai, aliejiniai augalai), maisto, tekstilės, chemijos pramone, turizmu, prekyba. Miestą vandeniu aprūpina Alvaro Obregono tvenkinys ant Jaki upės.
Boksburgas
Etninė sudėtis: juodieji – 56,7 %, baltieji – 28,4 %, spalvotieji – 11,6 %, indai, azijiečiai – 2,5 %.
Siudad Obregonas
Istorija
Siudad Obregono vietoje nuo seno gyveno indėnai jakiai. XX a. pr. kolonizatoriai palaužė jų pasipriešinimą. Miestas įkurtas 1927 m. ir pavadintas Meksikos prezidento, generolo Álvaro Obregón garbei.
Boksburgas
Istorija
Boksburgas įkurtas 1887 m. aplinkinių rūdynų valdymui. Pavadintas valstybės sekretoriaus W. Eduard Bok garbei. 1903 m. suteiktas miesto statusas.
thumb|left|250px|Šv. Mykolo ir Visų Angelų anglikonų bažnyčia
Mind of Mine
Mind of Mine – debiutinis britų atlikėjo ZAYN albumas, išleistas 2016 m. kovo 25 d. Pirmasis albumo singlas „Pillowtalk“ sulaukė didelio pasiekimo visame pasaulyje, pasiekdamas daugumos singlų reitingų viršūnes. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją vietą daugelyje šalių, tarp jų – ir Jungtinėje Karalystėje bei JAV.
FK Baldininkas Ukmergė
Ukmergės „Baldininkas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Ukmergės.
Mind of Mine
2019 m. gegužės mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 100 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu, o JAV – virš milijono ir įrašui suteiktas platininis statusas.
FK Baldininkas Ukmergė
Istorija
Komanda įkurta prie Ukmergės baldų fabriko. 1967 m. prijungtas prie „Vienybės“ komandos. Nors klubas pateko į 1968 m. taurės turnyro pusfinalį, kur 1:0 nugalėjo Vilniaus „Pažangą“, tačiau pastaroji rezultatą užprotestavo, nuspręsta rungtynes peržaisti, bet į antrąjį susitikimą Ukmergės komanda neatvyko ir jai įskaitytas techninis pralaimėjimas.
Stano
Biografija
2000 m. baigė Vilniaus vidurinę mokyklą "Lietuvių namai" ir įstojo į VU lietuvių filologijos fakultetą. o 2009 m. – LMTA kultūros vadybos bakalauro laipsnį. Įkūrė grupę „Delfinai“, išleido 8 albumus. Už metų debiutą gavo „Bravo apdovanojimą“. Pastaruoju metu scenoje pasirodo kaip solo atlikėjas.
2008 m. rugsėjo 19 d. vedė Indrę Barkutę, 2009 m. gruodžio mėnesį susilaukė sūnaus Ričardo. 2015 m. vasario 8 d. su žmona susilaukė antrojo vaiko - sūnaus Adomo, kurį pagimdė Antakalnio gimdymo namuose. 2017 m. spalį su žmona susilaukė trečiojo vaiko - dukros - kurią pavadino Joana Marija Stavickyte.
Kita veikla
Yra nusifilmavęs vaidybiniame filme "For Sale". 2009 m. su daina „Viskas pasakyta“ dalyvavo konkurse „Dainų dainoje“ bei kartu su Gruzijos TV žurnaliste Šorena Džianiašvili dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai - 3“, užėmė 3-ą vietą ir laimėjo bronzinį mikrofoną.
Michael H. Hart
Michael H. Hart (g. 1932 m. balandžio 28 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių biografas, rašytojas, astrofizikas, istorinės tematikos knygų autorius. Hartas baigė Bronx High mokyklą, dalyvavo JAV kare (Korėjoje), vėliau studijavo matematiką, astrofiziką. Žymiausia knyga – „100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje“ (parduota per 500 000 egz., išversta į 15 kalbų).
Kudirkos Naumiestis
Kudirkos Naumiestis – miestas Suvalkijoje, Šakių rajono savivaldybėje, 25 km į pietvakarius nuo Šakių ir 19 km į šiaurės vakarus nuo Vilkaviškio, įsikūręs Šešupės ir Širvintos santakoje. 2 km į pietvakarius nuo miesto stūkso piliakalnis. Seniūnijos centras, 3 seniūnaitijos (J. Bagdono, Baltkalnio ir Centro). Urbanistikos paminklas. Stovi Kudirkos Naumiesčio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia ir buvęs basųjų karmelitų vienuolynas, veikia Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos gimnazija, Marijampolės profesinio rengimo centro skyrius (Būbleliuose), biblioteka, paštas (LT-71049). Miesto centrinėje aikštėje stovi paminklas rašytojui, tautinio atgimimo skleidėjui Vincui Kudirkai, aplinkui aikštę yra parkas.
thumb|left|[[Šešupė ties Kudirkos Naumiesčiu]] thumb|left|Paminklas V. Kudirkai, kurio garbei pavadintas miestas
Etimologija
Miesto vardo istorija įdomi tuo, kad beveik visą laiką tai buvo asmenvardinis vietovardis, nors vardas keitėsi ne vieną kartą.
Pirmasis kaimo vardas buvo Duliebaičiai (arba Duoliebaičiai, nuo vieno pirmųjų kaimo savininkų G. Duliebaičio, kurio pavardė kilusi nuo rytų slavų genties dulebų vardo), minimi 1561 m. Vėliau, 1639 m. karaliaus Vladislovo IV žmona Cecilija Renata, valdžiusi Jurbarko seniūniją, savo vyro garbei pavadino Vladislavovu (kai kurie šaltiniai nurodo, kad šis vardas priimtas tik 1643 m. kartu su herbu ir miesto teisėmis). Tačiau šis pavadinimas nelabai prigijo ir liaudyje žmonės vadino jį Naumiesčiu arba Naujamiesčiu („naujas miestas“, dar vadintas tiesiog Miestu;, ).
XIX a. caro valdžia bandė sugrąžinti Vladislavovo vardą, kurį dar XVIII a. pabaigoje „nurungė“ Naumiestis, tačiau nepavyko, nors oficialiai miestas Vladislavovu vadintas nuo 1837 m. iki I pasaulinio karo. XIX a. pabaigoje Vincas Kudirka mini miestą kaip Naupilę (satyroje „Cenzūros klausimas“; plg. tuomet Marijampolė vadinta Senapile). 1900 m. miestas vadintas Naumiesčiu, nors įvairūs šaltiniai miestą vadino Vladislavovu iki pat 1917 m.
1934 m. miestui suteiktas dabartinis vardas – Kudirkos Naumiestis, rašytojo ir Lietuvos himno autoriaus V. Kudirkos garbei.
Istorija
1934 m. suteiktas dabartinis miesto pavadinimas. 1937 m. įkurta biblioteka. Priešais Kudirkos Naumiestį, kitame Šešupės krante buvo Širvintos miestas, sugriautas II pasaulinio karo metu ir nebeatstatytas.
1946 m. rugpjūčio 3 d. Kudirkos Naumiestis tapo apskrities pavaldumo miestu. Sovietmečiu mieste veikė linų fabrikas. 1993 m. LR prezidento dekretu patvirtintas dabartinis Kudirkos Naumiesčio herbas.
Architektūra ir kultūra
miniatiūra|V. Kudirkos kapas thumb|[[Vytauto Didžiojo paminklas Kudirkos Naumiestyje]]
Susisiekimas
Kudirkos Naumiesčio pagrindinis kelias yra.
Kumponai
Kumponai – viensėdis Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Jokūbavo, Minijos dešiniajame krante. Kolektyviniai sodai.
Las Tablasas
Las Tablasas  – miestas pietų Panamoje, Asuero pusiasalyje, į vakarus nuo Panamos įlankos kranto. Los Santoso provincijos administracinis centras. Keliai į Tonosi, Pedasi, Čitrę; yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė. Veikia ligoninė, Panamos universiteto filialas, viešbutis. Yra Šv. Librados katalikų bažnyčia.
Las Tablasas yra svarbus tautodailės, liaudies amatų centras. Miestas žymus savo karnavalais.
Kėdainių Smilgos g. sinagoga
Kėdainių Smilgos g. sinagoga – buvusi žydų sinagoga Kėdainių senamiestyje, esanti Smilgos g. 5A. Tai viena iš trijų išlikusių sinagogų mieste (kitos: naujoji ir senoji) ir viena iš nedaugelio Lietuvoje išlikusių klasicistinių mūrinių žydų maldos namų.
Istorija
XIXa. viduryje sinagogą savo lėšomis pastatė turtingiausias miesto siuvėjas Ilja Vilneris. Tariamai, po ginčo su žydų varguomene, šis nuprendė pastatyti atskirą sinagogą turtingiesiems sąjungos amatininkams ir mėsininkams.
1993 m. sinagoga restauruota ir perduota Lietuvos žydų bendruomenei. 1997 metų rugsėjį, pažymint 200-ąsias Vilniaus Gaono Elijahu mirties metines, ant sinagogos buvo atidengtos memorialinės lentos hebrajų ir lietuvių kalbomis. Paminklinėje lentelėje mininma, kad Kėdainiuose gyveno žymus žydų rabinas Vilniaus Gaonas.
2014 m. liepos 4 d. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos sprendimu ir žydų bendruomenės pritarimu, savivaldybės administracijai leista pusšimtį metų neatlygintinai valdyti ir naudotis sinagogos pastatu. Restauruotą pastatą planuojama pritaikyti Kėdainių dailės mokyklos praplėtimui.
Yolanda King
thumb|200px|Jolanda King [[2006 metais]]
Yolanda Denise King (1955 m. lapkričio 17 d. – 2007 m. gegužės 15 d.) buvo pirmagimė Koretos Skot King ir pilietinių teisių lyderio Martino Liuterio Kingo dukra. Ji taip pat aktyviai dalyvavo pilietinių ir žmogaus teisių judėjime. Kaip ir jos motina, Jolanda buvo arši aktyvistė už gėjų teises.
Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas
Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas ( – Ukrainos TSR civilinis kodeksas; ЦК УРСР – UTSR CK) – kodifikuotas Ukrainos TSR įstatymas, pagrindinis Ukrainos TSR privatinės teisės šaltinis. Patvirtintas 1922 m. gruodžio 16 d. Įsigaliojo 1923 m. vasario 1 d. Šiuo metu galioja Ukrainos Respublikos civilinis kodeksas.
Panevėžio savaitė
Panevėžio savaitė – savaitinis laikraštis, ėjęs nuo 1991 m. spalio 19 d. iki 1992 m. rugsėjo 1 d. Panevėžyje.
Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas
Struktūra
8 sdalys, 572 straipsniai:
Panevėžio savaitė
Istorija
Įsteigė ir redagavo Vladas Kalvėnas. Pirmaisiais metais ėjo kaip Panevėžio pramoninikų asociacijos remiamas savaitraštis. Leido UAB „Panevėžio savaitė“. Tiražas 1991 ir 1992 m. – 10 000 egz.