cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotografija
Istorija
thumb|left|Nicéphore Niépce's seniausia pasaulyje fotografija ([[1826 m., išlaikymas apie 8 val.)]] Eksperimentavimo laikotarpis (1820–1840 m.) Chalon – sur – Saone mieste J. N. Niepce'as nuo 1813 m. tobulino neseniai išrastą litografijos būdą. Jis tikėjosi sukurti tokį būdą, kad „pieštų“ ne litografinė kreida, o šviesa. Apie 1827 m. jis jau vartojo terminą heliografija (saulės piešinys), taip apibūdindamas raižinių kopijavimą fotografijos priemonėmis. 1829 m. gruodį Niepce'as pradeda bendradarbiauti su L. J. M. Daguerre'u, buvusiu scenografu, kuris 1822 m. išrado dioramą (patobulintą panoraminio vaizdavimo variantą). Daguerre'as atrado, kad nematomus atvaizdus, gautus naudojant sidabro jodidą galima išryškinti veikiant gyvsidabrio garais. Fiksuojama panardinus plokšteles į karštą valgomosios druskos vandeninį tirpalą. Pirmoji sėkminga dagerotipija pagaminta 1837 m.
Foksas Talbotas, anglų mokslininkas ir gamtininkas, 1833 m. pradėjo bandymus, siekdamas užfiksuoti atvaizdus ant šviesai jautraus popieriaus. Kaip ryškalą naudojo galio rūgštį. Pagamino negatyvą, kurį, padengęs vašku, padarydavo permatomą, o iš jo gaudavo pozityvinius atspaudus. Talbotas tapo fotografinio spausdinimo pradininku. Būdas, kuriuo gaunami talbotipiniai arba kalotipiniai atvaizdai, tapo viešai žinomas 1839 m. kaip fotogeninis piešimas, o 1841 m. jis užpatentuotas. thumb|Viena ankstyvųjų spalvotųjų fotografijų ([[1915 m., fot. Sergejus Prokudinas-Gorskis)]]
Technologija
Fotografuojant šviesa patenka į fotoaparatą pro objektyvo lęšių sistemą. Reguliuojant šių lęšių padėtį keičiasi vaizdas, fokusuojamas fotoaparato langelyje. Populiariausi, kintamo židinio nuotolio objektyvai leidžia ne vien „sufokusuoti“ (padaryti ryškiu) fotografuojamą vaizdą, bet ir jį priartinti (iš tikrųjų tuo metu yra mažinamas nuotraukos apžvalgos kampas, o „priartinamas“ objektas užima vis didesnę dalį nuotraukos ploto). Kol fotoaparato užraktas atidarytas, šviesa patenka ant fotojuostelės ar kitos šviesai jautrios medžiagos ir paveikia šviesai jautrius elementus, taip užfiksuojamas vaizdas. Šis procesas kontroliuojamas dviem pagrindiniais nuotraukos parametrais – išlaikymu bei diafragma.
Išlaikymas paprastai nurodomas sekundėmis arba sekundės dalimis daro didžiausią įtaką į fotoaparatą patenkančiam šviesos kiekiui. Galimos išlaikymo reikšmės priklauso nuo paties fotoaparato ir nesikeičia pakeitus objektyvą. Nuo išlaikymo priklauso nuotraukos šviesumas bei judančių objektų ryškumas nuotraukoje. Kuo ilgesnis išlaikymas – tuo šviesesni atrodys fotografuojami objektai (ilgas išlaikymas naudojamas nakties vaizdams ir panašiems), tačiau bus neryškūs arba visiškai susilieję judantys daiktai bei žmonės. Išlaikymas fotografuojant yra derinamas su pasirenkamos fotojuostos jautrumu.
Fotojuostos jautrumas yra svarbiausias fotojuostos parametras. Jį nurodo gamintojas ir priklauso nuo cheminių medžiagų reakcijos į šviesą savybių. Kuo didesnis skaičius, žymintis juostelės jautrumą, tuo mažiau šviesos (trumpesnio išlaikymo, siauresnės diafragmos) jai reikia, norint užfiksuoti tokio pat šviesumo vaizdą.
Vėliau fotojuosta yra paveikiama cheminėmis priemonėmis (ryškinama) ir vaizdas užfiksuojamas sukuriant pozityvą arba negatyvą. Po to šviesa, projektuojama per negatyvą (pozityvą) ant šviesai jautraus popieriaus, sukuria spalvotą ar nespalvotą juodai baltą vaizdą – nuotrauką (fotografiją).
Skaitmeninė fotografija
Skaitmeninė fotografija skiriasi nuo tradicinės (juostinės) tuo, kad šviesa patenka ne į juostą, o į šviesos jutiklių matricą, t. y. šviesos gavėją, tuomet vaizdas apdorojamas ir išsaugomas atminties kortelėje skaitmeniniu formatu, bitais.
Atsiradus skaitmeninei fotografijai prie dviejų pagrindinių fotografijos parametrų – diafragmos bei išlaikymo – prisidėjo ir baltos spalvos balansas, anksčiau priklausęs tik nuo cheminių foto juostos ar plokštelės savybių. Jei nenaudojamas automatinis režimas, fotografas, dirbantis su skaitmenine technika, turi pats pasirinkti ir nurodyti aparatui aplinkos apšvietimo kilmę (dienos šviesa / blykstė / paprasta elektros lemputė ir pan.), arba nurodyti fotografuojamo paviršiaus vietą, kuri nuotraukoje bus balta. Tuomet šviesos jutiklių matrica atitinkamai priderinama visoms kitoms spektro spalvoms, kad spalvų gama nuotraukoje maksimaliai atitiktų įprastą žmogaus akims.
Voveriai (Šilutė)
Voveriai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gardamo.
Lenos plynaukštė
Lenos plynaukštė  – platus žemų kalnų kraštas Rusijoje, daugiausia Jakutijoje, nuo Žemutinės Tunguskos slėnio vakaruose, per Lenos vidurupį, iki Amgos slėnio rytuose. Paviršių sudaro senovinės uolienos, tankiai išraižytos upių ir upelių tinklu (daugiausia Lenos intakai). Pasitaiko supelkėjusių teritorijų. Išsidriekusi vakarų-rytų kryptimi 1200 km. Aukštis iki 626 m. Lenos plynaukštė šiaurėje pereina į Vidurio Jakutijos lygumą, o pietuose ribojasi su pietų Jakutijos kalnynais ir plokščiakalniais.
Drohobyčas
Drohobyčas – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Lvovo srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1091, Magdeburgo teisė – nuo XV a. Pavadintas mediko, filosofo Jurijaus Drohobyčio, gimusio mieste, garbei. Miestas išsidėstęs Karpatų kalnų papėdėje. 77 049 gyventojų. Plotas – 44,5 km². Išvystyta mašinų gamybos, naftos perdirbimo, lengvoji bei maisto pramonė. Drohobyče veikia pedagogikos licejus, 18 bendrojo lavinimo mokylų, 1 gimnazija, 4 aukštosios mokyklos, bei trys aukštųjų mokyklų filialai, 2 muziejai. Kitos įžymios vietos: rotušė, Jurijaus Drohobyčio teatras. Geležinkelio mazgas. thumb|320px|left|Gatvė mieste
Miestų partnerystė
Drohobyčas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
Permės kraštas
Permės kraštas  – federacinis kraštas Rusijoje, europinės dalies rytuose, Pavolgio federalinėje apygardoje. Ribojasi su Komių Respublika šiaurėje, su Sverdlovsko sritimi – rytuose, su Baškortostanu – pietuose, su Udmurtija ir Kirovo sritimi – rytuose. Administracinis centras – Permė.
Istorija
Permės kraštas sudarytas 2005 m. sujungus Permės sritį ir Komių-Permių autonominę apygardą.
Geografija
Didžioji krašto dalis yra Rytų Europos lygumoje. Rytuose paviršius kyla į Uralo kalnus. Aukštis iki 1496 m (Tulymo Akmens k. Urale). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -15-18 °C, liepos temperatūra 16-18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–800 mm.
Paprastoji riešutinė
Paprastoji riešutinė (Nucifraga caryocatactes) – varninių (Corvidae) šeimos, riešutinių (Nucifraga) genties paukščių rūšis. Lietuvoje nuo seno vadinama tiesiog riešutine.
Permės kraštas
Geografija
Svarbiausia krašto upė – Kama, su intakais Čusovaja, Višera, Kosva. Ant Kamos įrengti dideli Kamos vidurupio ir Votkinsko tvenkiniai. Vyrauja kėnių ir eglių taiga bei mišrieji miškai. Iš viso miškai dengia 71 % Permės krašto ploto.
Paprastoji riešutinė
Lietuvoje nėra dažna, čia peri retai, rudenį atskrenda šiaurinių sričių paukščiai. Iš šiaurinių kraštų atskridę paukščiai būna nebaikšūs, patiklūs, todėl daug jų žūva po automobilių ratais, nuo plėšrūnų ir kt.
left|thumb|250px|Paprastoji riešutinė [[Kotka|Kotkoje (Suomija)]] right|thumb|250px|Paprastoji riešutinė. [[Morfologija (biologija)|Morfologinis piešinys iš John Gould knygos The birds of Great Britain. Volume III. London, 1873]]
Permės kraštas
Gyventojai
Permės krašte tankiausiai gyvenamas Kamos vidurupio slėnis. Rečiausiai gyvenama šiaurės rytinė dalis.
Paprastoji riešutinė
Išvaizda
Tai maždaug eurazinės kuosos dydžio paukštis, kuris nesunkiai atpažįstamas iš dėmėto kūno bei balto uodegos galo. Kūno ilgis 32-38 cm (maatuojant nuo snapo galo iki uodegos galo), atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 49-58 cm, kūno masė 120-190 gramų. Patino ir patelės viršugalvis, sparnai ir uodega juodi, likusi kūno dalis ruda, durpių spalvos, išmarginta baltomis dėmėmis.
Elgsena
Gyvena pušynuose, eglynuose, rečiau mišriuose miškuose. Paprastoji riešutinė nėra labai vikri, kartais ilgą laiką nejudėdama tupi viršūnėje ar tarp tankių šakų. Balsas garsus ir čaižus, savotiškas „kerr-kerr-kerr", primenantis eurazinio kėkšto balsą. Monogamė. Lizdą krauna aukštai eglėse, prie kamieno, iš šakučių, vidų iškloja kerpėmis, supuvusia mediena. Kovo-balandžio mėn. deda 3-4 ovalius, šviesiai melsvus ir žalsvus, išmargintus rusvais taškeliais kiaušinius. Peri patelė 16-18 dienų, jaunikliai lizdą palieka 21-25 dienų amžiaus. Išveda vieną vadą.
Mityba
Paprastosios riešutinės minta gyvūniniu ir augaliniu maistu. Lesa riešutus, spygliuočių sėklas, giles, šermukšnių ir gudobelių vaisius. Žiemą kaupia maisto atsargas. Riešutus ir giles paslepia po samanomis, medžių lapais. Globotina kaip reta perinti rūšis.
Vo Slavu Velikim!
Vo Slavu Velikim! (Во славу Великим!; 'už šlovę didiesiems') – Rusijos pagoniško metalo grupės „Arkona“ albumas. Išleistas 2005 m. įrašų kompanijos Sound Age Production. Greta „Arkonai“ įprastų pagoniško/folklorinio metalo kūrinių įtraukta ir ukrainiečių liaudies daina „Туман Яром“.
Autoriai
Papildomi atlikėjai
Melita FC
Istorija
Klubas įkurtas 1933 m. Daugiausiai žaisdavo žemesniuosiuose šalies divizionuose. Stipriausioje šalies lygoje daugiausiai pasiekė 1939, 1940 metais.
Aukščiausioje lygoje žaidė ir 1963–1964 metų sezone. Iškrito ir daugiau nei pusę amžiaus buvo mėgėjiškas klubas.
2012–2013 metų sezone žaidė Premjer lygoje. Užėmė paskutinę vietą ir iškirto į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II) ir liko penktoje vietoje.
Pasiekimai
{{MLTfl | 1938 | 2013 | 9 | 2 {1939 m.)}}
Maltos varžybos
p.r.– preliminarusis etapas
Magotas
Magotas (Macaca sylvanus) – primatų (Primates) būrio, šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos beždžionių rūšis.
Paplitimas
Nykstanti rūšis, laukinėje gamtoje gyvena apie 8,000–10,000 individų.
Skirtingai nei visos kitos makakų rūšys paplitusios Pietų, Pietryčių ir Rytų Azijoje, magotai natūraliai paplitę subtropinio klimato Šiaurės Afrikos šiaurvakariuose - šiauryčių Maroke, šiauriniame Alžyre, bei introdukuoti Pietų Europos pietvakariuose esančiame Gibraltare. Tai vakariausiai gyvenanti makakų (Macaca) genties rūšis.
Tarp ankstyvojo plioceno ir vėlyvojo pleistoceno epochų, magotai gyveno ir Vakarų Europoje, kur šiuo metu vyrauja vidutinių platumų jūrinis klimatas. Šiauriausių magotų populiacijų fosilijos iš viduriniojo pleistoceno yra rastos rytinės Anglijos Norfolko grafystės šiaurinėje dalyje, o iš ankstyvojo pleistoceno epochos magotų fosilijos rastos pietryčių Nyderlandų Limburgo provincijos Tegeleno kaime.
Apibūdinimas
Vidutinis patelių kūno ilgis 45-55 cm, o patinų 55-70 cm. Palyginti su kitomis makakų rūšimis, bekaulė uodega yra labai sumažėjusi ir, jei ji yra, tai siekia 4-22 mm. Patinai gali turėti ryškesnę uodegą, tačiau apie tai duomenų nėra daug. Vidutinis patelių kūno svoris apie 10 kg, patinų, apie 15 kg.
Amžius
Laukinėje gamtoje gali gyventi 20 metų ir daugiau, maksimaliai iki 30 metų.
EuroBasket 2011 C grupė
EuroBasket 2011 C grupė buvo viena iš keturių pirmo etapo 2011 m. Europos krepšinio čempionato grupių. Šios grupės rungtynės vyko Alytaus arenoje nuo rugpjūčio 31 iki rugsėjo 5 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateko pirmos trys komandos – Makedonija, Graikija ir Suomija.
Grybavimas
thumb|250px|[[Žmogus|Žmonės grybus rinkdavo nuo senų laikų]] thumb|250px|[[Dainavos giria|Dainavos girioje surinkti grybai]]
Grybavimas – grybų rinkimas maistui miške. Grybavimas ypač populiarus Vidurio ir Rytų Europos šalyse (Lenkijoje, Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kt.) taip pat vietomis Šiaurės Europoje, Viduržemio regione, JAV. Grybavimas gali būti verslas – surinkti grybai priduodami į supirkimo punktą arba pardavinėjami turguje, prie kelio; tai taip pat gali būti hobis – grybaujama siekiant pabūti gamtoje, pasivaikščioti, patirti ieškojimo ir rinkimo azartą bei pririnkti grybų maistui.
Grybaujant labai svarbu atskirti valgomus grybus nuo nuodingų, rinkti tik gerai žinomus grybus. Grybus reikia nupjauti, o ne rauti, kad liktų grybiena ir vėl galėtų užaugti grybas. Geriausia rinkti į pintines, kibirus, o ne į maišelius, nes ten grybai susigulės ir praras formą. Einant į mišką svarbu pasirūpinti tinkama apranga: drabužiais ilgomis rankovėmis, aukšta apykakle, kepure, kad būtų išvengta įbrėžimų, sužalojimų, bei nepatektų erkės; būtina patvari, drėgmės nepraleidžianti, patogi avalynė. Vykstant į gerai nepažįstamą mišką reikia turėti kompasą. Surinktus grybus reikia tinkamai apdoroti.
Lietuvoje dažniausiai renkami baravykai, raudonviršiai, lepšės, voveraitės, žaliuokės, paliepiai, kelmučiai, ūmėdės ir kt.
Nuorodos
キノコ
Čerkeskas
Čerkeskas  – miestas pietų Rusijoje, Kubanės dešiniajame krante, Karačajų Čerkesijos respublikos sostinė. Chemijos, mašinų gamybos, cemento pramonė. Valstybinė technologijų akademija, dramos teatras, krašto kultūros muziejus. Netoli Čerkesko įsikūrę klimatiniai kalnų kurortai, mineralinių vandenų šaltiniai.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1804 m. kazokų. 1931 m. suteiktas miesto statusas ir Batalpašinsko pavadinimas. 1934 m. pervadintas į Sulimovą (sovietų veikėjo D. Sulimovo garbei), 1937 m. – į Ježovo Čerkeską (N. Ježovo garbei), o nuo 1939 m. paliktas dabartinis pavadinimas – Čerkeskas.
Barsukinė (Ukmergė)
Barsukinė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Paobelio.
Lavysa
Intakų neturi.
Upėvardis Lavysa kildinamas iš šaknies *lau-, kuri galimai gimininga „žemas, pelkėtas paupys“,  „prausti(s), maudyti(s)“,  „prausimosi vanduo“,  „lietus“,  „liejasi“, gal. lautro „pirtis“ ir kt. (< „plauti, prausti“).
Nemiga (knyga)
Nemiga  – žymaus amerikiečių rašytojo Stiveno Kingo siaubo romanas, pirmą kartą JAV išleistas 1994 m. Tais pačiais metais nominuotas „Bram Stoker Award“ geriausio romano kategorijoje. Lietuvoje romanas išleistas „Eridano“ leidykloje dviem knygomis 1998 m.
Šio kūrinio veiksmas vystosi Meino valstijoje, išgalvotame Derio (Derry) miestelyje. Beje, ši vieta minima ir kituose S. Kingo kūriniuose („Tas“, „Sapnų gaudyklė“), su jo mistika susijusi ir „Tamsiųjų bokštų“ serija, užsimenama apie įvykius iš romano „Gyvulėlių kapinės“ ir kt.
Siužetas
Ralfą Robinsą pradeda kamuoti tolydžio progresuojanti nemiga, o netrukus jo akims atsiveria spalvingas aurų pasaulis. Ekstrasensorinė įžvalga padeda Ralfui atspėti ne tik būsimus žmonių likimus, bet ir išvysti fiziškai įsikūnijusias dvasių pasaulio būtybes, kurių paskirtis – įtakoti žmogiškąją lemtį. Ralfas Robinsonas persikelia į žmogui nepasiekiamą antgamtinio pasaulio lygmenį ir čia akis į akį susiduria su trimis antgamtiniais pasiuntiniais, kurie asocijuojasi su senovės graikų mitologinėmis likimo deivėmis moiromis. Knygos herojams pamažu ims ryškėti, kokią sukrečiančią misiją jiems lėmė aukštesnės jėgos, idant būtų išsaugota harmoninga žmogiškosios būties pusiausvyra tarp Paskirties ir Atsitiktinumo...
Vandera
Vandera (Macaca silenus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui.
Vilniaus Šilo mokykla
Vilniaus Šilo mokykla – pagrindinės mokyklos tipo specialioji mokykla Vilniuje, Lakštingalų g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio ugdymo, neformaliojo švietimo bei socialinių įgūdžių programas lietuvių kalba ir rusų kalba intelekto sutrikimą ir įvairiapusių raidos sutrikimų turintiesiems mokiniams. Įstaigos kodas 191722433. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Mokyklos pastatas pastatytas 1954 m. Jame veikė vaikų darželis.
1975 m. rugpjūčio mėn. 19 d. Lietuvos TSR Švietimo ministro įsakymu Nr. 199 jame įkurta Vilniaus 4-oji pagalbinė mokykla nežymiai sutrikusio intelekto vaikams. Mokykla savo veiklą pradėjo su 4 klasėmis, kuriose buvo mokoma rusų kalba.
Trūko patalpų, todėl ilgą laiką 4-os pagalbinės mokyklos mokiniai mokėsi ir kitų mokyklų patalpose. Trūko specialistų, vadovėlių, mokymo priemonių, metodinės literatūros.
1989 m. pradėjus vadovauti A.Kindurytei, mokykla padėjo vystytis. Patalpos buvo pritaikytos neįgaliesiems. Pedagogai įgijo atitinkamą kvalifikaciją, nuolat ieškojo naujų mokymo formų, būdų, metodų. Nuo 1992 m. į mokyklą priimami vidutinį ir žymų intelekto sutrikimą bei įvairių raidos sutrikimų turintys mokiniai. Atidarytos lavinamosios klasės.
Vilniaus miesto tarybos 1995 m. spalio 12 d. sprendimu Nr. 66 mokyklai suteiktas Vilniaus Šilo specialiosios mokyklos pavadinimas.
Nuo 2015 m. rugsėjo 2 d. mokyklai vadovauja direktorė Egidija Urbanavičienė.
Nuo 2022 m. Liepos mėn. mokyklai vadovauja l.e.p. direktorė Asta Stulgaitienė.
Direktoriai
Tamara Kačerginskaja,
Aldona Čekatauskienė,
Aldona Kindurytė,
l.e.p. Valdas Žekonis,
Egidija Urbanavičienė
l.e.p. Asta Stulgaitienė
Marcelė Kubiliūtė
Marcelė Kubiliūtė (1898 m. liepos 28 d. Tindžiuliai, Panemunėlio valsčius – 1963 m. birželio 13 d. Vilnius, palaidota Rasų kapinėse) – Lietuvos karinė, spaudos ir visuomenės veikėja.
Biografija
Gimė Panemunėlio valsčiaus Tindžiulių kaime. Jos tėvai buvo apsišvietę ir tautiškumą puoselėjantys valstiečiai. Brolis visuomenės veikėjas Juozas Kubilius. Pirmieji mokytojai buvo kunigas Jonas Katelė ir knygnešys Juozas Otonas Širvydas. Nuo 1905 m. gyveno pas brolį, platino atsišaukimus, spaudą. Nuo 1912 m. dirbo laikraščio „Viltis“ redakcijoje Vilniuje, baigė dviklasę lietuvių mokyklą, lankė „Saulės“ kursus. Pirmojo pasaulinio karo metais kartu su išvežamomis priverstinai į Rusiją mokyklomis atsidūrė Voroneže. Sergančią brolis Juozas parsivežė į Petrapilį, ten baigė gimnaziją ir buhalterijos kursus. Įsijungė į lietuvių visuomeninį gyvenimą. Lietuvių partijų suvažiavimo, kuriame svarstyta Lietuvos politinė ateitis, dalyvė. 1918 m. spalio 30 d. su pabėgėlių ešelonu grįžo į Vilnių. Įsteigė pradžios mokyklą, kur darbininkų vaikai lietuviai mokėsi nemokamai.
1918-1925 m. dirbo Lietuvos žvalgyboje. 1919 m. padėjo Petrui Vrubliauskui išimti iš P.O.W. štabo seifo slaptus lenkų dokumentus, tarp jų ir peoviakų rengiamo sukilimo Lietuvoje organizatorių šifrus, perdavė į Kauną. Tai padėjo likviduoti šią maištininkų organizaciją. 1919 m. laikraščio „Nepriklausomoji Lietuva“ atsakingoji sekretorė, redaktorė. Rūpinosi lietuvių kariais, patekusiais į nelaisvę ir lenkų valdžios suimtais vilniečiais. Be to, ji kartu su savo bendraminčiais teikė Kaunui informaciją apie lenkų invazinės kariuomenės judėjimą, jos veiklą. Okupantai Marcelę sekė, jos ieškojo. Ji pakeitė savo vardą ir pavardę, tapo Elžbieta Banevičiūte ir dar 2 metus išgyveno Vilniuje. 1922 m. spalio 27 d., gresiant suėmimui, pasitraukė iš Vilniaus, slaptai ties Salaku perėjo demarkacinę liniją ir nuvyko į Kauną.
1925-1940 m. Kaune Lietuvos užsienio reikalų ministerijos šifruotoja, pirmoji sekretorė. Buvo atsakinga už lenkų okupuotos Lietuvos lietuvių rėmimą laikraščiais, pinigais, knygomis. Ji pati sutartu laiku ir sutartoje vietoje prie Kirdeikių ar Merkinės vykdavo prie demarkacinės linijos ir perduodavo pinigus lietuvių atstovams. 1922 m. pradėjusi istorijos studijas Vytauto Didžiojo universitete, istorikės diplomą gavo tik 1936 m.
thumb|200 px|right|Marcelės Kubiliūtės kapas Rasų kapinėse
Prasidėjus antrajai sovietinei okupacijai, liko dirbti bibliotekoje. 1944 m. rugpjūčio 17 d. NKVD suimta. Devynis mėn., nuolatos tardoma, kęsdama badą išbuvo KGB rūsiuose. Vėliau perkelta į Lukiškių kalėjimą. 1946 m. liepos 7 d. TSRS Ypatingojo pasitarimo prie NKVD sprendimu nuteista 5 m. tremties. Iki 1949 m. gyveno tremtyje Tiumenės, vėliau Akmolinsko srityje, dab. Akmolos sritis. 1949 m. rugpjūčio 22 d. pasibaigus tremties laikui, rugsėjo 30 d. išvyko į Lietuvą, priglaudė rašytojo Jono Biliūno našlė Julija Biliūnienė. Įsidarbino Kauno muziejuje, nuo 1950 m. gruodžio 2 d. Tauragėje dirbo Kelių ruožo sąskaitininke. 1956 m. grįžo į Vilnių, dirbo Vaikų ligoninėje, rėmė tremtinius ir politinius kalinius. Tačiau tremtyje įgyta tuberkuliozė pakirto sveikatą. Palaidota Rasų kapinėse šalia Lietuvos savanorių, kuriuos pati su drauge Elžbieta Matulionyte 1920 m. laidojo.
Įvertinimas
Vienintelė Lietuvos moteris, apdovanota visais svarbiausiais Lietuvos ordinais:
Poplūdis
Poplūdis – upės vandens režimo fazė, palyginti trumpalaikis ir neperiodinis vandens lygio pakilimas upėje, susijęs su sniego arba ledynų tirpsmu bei liūtimis. Poplūdis gali trukti nuo kelių valandų iki kelių savaičių. Jo metu upės debitas gerokai viršija įprastas to laikotarpio normas. Priešingai nei kasmetinis potvynis, poplūdis gali įvykti bet kuriuo metų laiku, nėra reguliarus.
Stiprus poplūdis gali užtvindyti slėnyje esančius objektus.
Vilniaus specialiojo ugdymo centras Aidas
Vilniaus specialiojo ugdymo centras „Aidas“ – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Lakštingalų g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir rusų kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190017790. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Buvęs 64-asis specialusis vaikų darželis.
Steponas Jonas Giedraitis
Steponas Jonas Giedraitis (, 1730 m. vasario 2 d. Giedraičiai – 1802 m. gegužės 13 d. Alsėdžiai) – Lietuvos vyskupas, Abiejų Tautų respublikos valstybės pareigūnas.
Biografija
thumb|left|150px|Steponas Jonas Giedraitis Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Vilniaus vyskupo I. J. Masalskio globotinis. Studijavo teologiją Vilniaus kunigų seminarijoje ir Vilniaus universitete. 1763 m. teologijos daktaras.
Nuo 1755 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas. 1763 m. paskirtas Uranopolio tituliniu vyskupu ir Baltarusijos (Vilniaus vyskupijos dalies) vyskupu sufraganu, 1765 m. – Livonijos vyskupas, 1778 m. – Žemaičių vyskupas. Daugiausia rezidavo Varšuvoje, ten nuo 1776 m. ėjo įvairias valstybines pareigas. Iš pradžių stiprios karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio valdžios (tačiau be konstitucijos) šalininkas bei Abiejų Tautų respublikos padalijimų priešininkas. Nuo 1795 m. tapo lojaliu carui, rūpinosi asmeniniais turtais bei giminaičių protegavimu į Bažnyčios ir valstybės pareigybes. Parašė proginių pamokslų.
Voveriai (Vilnius)
Voveriai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Savičiūnų.
Bobteilas
Bobteilas  – iš Anglijos kilusi aviganių šunų veislė. Tai stambus ilgaplaukis šuo. Pavadinimas kilęs iš tradicijos trumpinti šių šunų uodegas ( 'trumpa uodega').
Kilmė
Bobteilai kilę iš labai seno Anglijos aviganių tipo. Tiksli istorija nežinoma. Manoma, kad viena iš protėvinių veislių yra barzdotasis kolis, ir galbūt Pietų Rusijos aviganis. Pirmąsyk parodoje veislė sudalyvavo 1873 m.
Sveikata
Vidutinė gyvenimo trukmė yra apie 10-11 metų. Dažniausios sveikatos problemos – klubo displazija, glaukoma, katarakta, akių vokų užlinkimas į vidų, skydliaukės problemos, kurtumas, diabetas, alergijos, odos ligos. Dažniausia mirties priežastis – vėžys.
Temperamentas
Pagal veislės standartą, idealus bobteilas yra ramus ir neagresyvus. Kartais bobteilai gali būti tingūs. Jie protingi, draugiški ir lengvai prisitaikantys šunys. Natūraliai jiems tinkamiausios sąlygos užmiestyje, kur jie turi teritoriją, kurioje gali laisvai vaikščioti, tačiau skiriant pakankamai laiko pasivaikščiojimams ir mankštai, tinka laikyti ir mieste. Bobteilų ganymo instinktas toks stiprus, kad gali bandyti suginti į bandą vaikus, žmones ar net daiktus.
Admirolas (drugys)
Admirolas (Vanessa atalanta) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys, 55-60 mm dydžio, juodai rusvas, priekiniai sparnai su raudona skersine juosta ir baltomis dėmėmis viršūnėje. Užpakaliniai sparnai juosvi su raudonu išoriniu pakraščiu. Į Lietuvą drugiai atskrenda birželio pradžioje iš Šiaurės Afrikos. Rugpjūčio antroje pusėje ir rugsėjo mėnesį pro Lietuvą traukia į pietus šiauriniai drugiai. Tada jie aplanko darželius, geria prarūgusią medžių sulą. Dažnesni prie sodybų, kur gausu dilgėlių.
Vikšrai pasirodo VI-VII mėn. Jie gyvena tarp susuktų dilgėlių lapų. Lėliukė ruda, su spindinčiomis dėmėmis ir buku galvos gumburu.
Vasilijus Leontjevas
Vasilijus Leontjevas (,, 1905 m. rugpjūčio 5 d. Miunchenas – 1999 m. vasario 5 d. Niujorkas) – rusų kilmės JAV ekonomistas ir matematikas.
Biografija
1921–1925 m. Leningrado universitete studijavo filosofiją, sociologiją, ekonomiką. 19 metų apgynė diplominį darbą. Kelis kartus buvo suimtas dėl ideologinių įsitikinimų, priešinimosi bolševikinei sistemai. 1925–1928 m. studijavo Berlyno universitete, 22 metų apgynė disertaciją „Ekonomikos verpetas“, ekonomikos daktaras.
1927–1930 m. Kylio universiteto Pasaulinės ekonomikos institute tyrė statistinę paklausą ir pasiūlą. 1929–1931 m. Kinijos geležinkelio ministerijos patarėjas. 1931–1932 m. dirbo JAV nacionaliniame ekonominių tyrimų biure. Nuo 1932 m. Harvardo universiteto dėstytojas, nuo 1946 m. profesorius. 1933 m. vedęs amerikietę poetę Estelą Marks, tapo JAV piliečiu. Duktė menotyrininkė Svetlana Alpers.
1948–1973 m. Harvardo ekonominių tyrimų projekto kūrėjas ir vadovas. 1975 m. Niujorko universitete įkūrė ekonominės analizės centrą, jam vadovavo. 1954–1956 m. Ekonometrikų draugijos, 1970–1971 m. Amerikos ekonomistų asociacijos prezidentas.
Švendubrė
thumb|left|250px|Švendubrė pavasarį
Vasilijus Leontjevas
Biografija
Mokslinės veiklos kryptys: paklausa ir pasiūla, sąnaudų ir produkcijos santykis, matematiniai ir kiekybiniai metodai ekonomikoje. Jo vardu pavadinti Leontjevo modelis, Leontjevo paradoksas.
Švendubrė
Etimologija
miniatiūra|250px|left|Velnio akmuo
Švendubrė – galbūt sutrumpėjusi forma iš Šventdubrė, kuri yra sudurtinis žodis iš šventas („pagarbiai saugomas, laikomas; iš pagarbos neliečiamas“) + dubra („duoba miške“) arba dubrė („proskyna“). Kaimo vardą žmonės kildina iš žodžių „šventoji dauba“.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Paminklas politinių kalinių ir tremtinių atminimui miniatiūra|250px|left|Autobusų stotelė (kelias )
Archeologinių ir tautosakinių žinių apie Švendubrės apylinkes yra Teodoro Narbuto ir Zigmanto Gliogerio darbuose, Fiodoro Pokrovskio archeologiniame Vilniaus gubernijos žemėlapyje. 1951 m. čia dirbo Geologijos instituto kompleksinė ekspedicija, vėliau – kitos mokslinės žvalgomosios ekspedicijos. Užfiksuotos akmens amžiaus ir senovės gyvenvietės, rasta titnago, keramikos ir kitų gaminių fragmentų. Kaimo dalyje, vadinamoje Pereselcais, nuo seno stovėjo kryžiai, čia XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje laidoti nekrikštyti kūdikiai, savižudžiai. Pokario metais pilant kelio sankasą, kapinyno kalvelė (Magilnykas) buvo smarkiai apardyta, rasta daug žmonių kaulų. Jų buvo išplauta iš šlaito ir per didįjį Nemuno potvynį 1958 m.
Kaimo gyventojai daugiausia vertėsi žemdirbyste, medžiokle: 1793 m. kaime buvo 17 baudžiauninkų ir 3 kiauninkų sodybos. Vienas gyventojas tuo metu laikė karčemą. Švendubrės ekonominį gyvenimą veikė netolimi Pervalkos ir Ratnyčios miesteliai ir dvaras. Vietiniai žmonės čia įsigydavo būtiniausių prekių, parduodavo išaugintą derlių. Švendubrė vystėsi palyginti nežymiai, nes stovėjo nuošaliau nuo pagrindinio Vilniaus–Gardino kelio, todėl čia užklysdavo tik smulkūs prekiautojai ir žmonės iš kaimyninių gyvenviečių.
Pagal Lenkijos valdžios 1921 m. atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 463 žmonės, iš kurių 344 buvo užrašyti lenkais, o 119 užsirašė lietuviais.
thumb|240px|Kryžius prie pirkios thumb|240px|Švendubrės ūlyčia thumb|240px|Koplytėlė
Architektūra
Švendubrės kaimas yra saugomas architektūros paminklas (unik. kodas ). Per Valakų reformą pertvarkytas į gatvinį rėžinį, vienpusio plano kaimą. Sodybos išsidėsčiusios pagal Švendubrės ir Akmens gatves. XX a. pradžioje sodybiniams rėžiams susiaurėjus, sklypai dalyti skersai arba užimant nenaudojamus žemės plotus į šiaurės pusę. 1972 m. Švendubrės g. praplėsta. Švendubrės istorinėje dalyje vyrauja XIX a. pab. – XX a. I p. sodybinis 2-4 pastatų užstatymas: vienaaukščiai su pastogėmis gyvenamieji pastatai (pirkios arba mūriniai namai), svirnai, tvartai ir sklypų gilumoje kluonai.
Kaimas įsikūręs dviejose Raigardo kraštovaizdžio draustinio terasose: palei Švendubrės g. esančios sodybos – slėnio pirmoje terasoje, o prie Akmens g. – kluonai bei dalis sodybų antroje terasoje. Pietrytinėje dalyje esančios sodybos įsikūrusios šlaite. Pastatai formuoja stačiakampį, daugiakampį ar trapecijos formos plano kiemą, mediniai ir mūriniai namai bei mediniai ūkiniai pastatai galiniu ar šoniniu fasadu orientuoti į Švendubrės ir Akmens g. Po XX a. vidurio kito kai kurių sodybų struktūra, pastatų kiekis, jų išorė – dalis medinių namų apmūryta silikatinėmis plytomis ar mūriniai namai apkalti medinėmis lentomis.
Kultūra
2001 m. režisierius Vytautas V. Landsbergis sukūrė filmą „Švendubrės šamanas“. Kaimelyje atsiskyrėlio gyvenimą gyvenančio vieno garsiausių Lietuvos poetų modernistų Vytauto Bložės kūrybinis portretas. Filme rodoma archyvinių kadrų, menančių „Poetinio Druskininkų rudens“ gimimo užuomazgas. Taip pat filme gausu paties poeto skaitomos poezijos, prisiminimų, transcendentinių apmąstymų.
Potvynis
Potvynis gali reikšti:
Petras Gediminas Adlys
Petras Gediminas Adlys (g. 1934 m. gruodžio 7 d. Kalėnuose, Onuškio valsčius) – Lietuvos ekonomistas.
Biografija
1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1965–1966 m. Lietuvos TSR Centrinės statistikos valdybos skyriaus viršininkas, 1967–1975 m. ir 1980–1989 m. šios valdybos viršininko pavaduotojas, 1967–1971 m. ir Gyventojų surašymo skyriaus viršininkas. 1976–1979 m. statistikos patarėjas Konge, 1986 m. Vietname, 1983 m. ir 1987 m. Laose. 1990–1996 m. ir 2001–2005 m. Statistikos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1997–2001 m. – generalinis direktorius.
Baubliškiai
Baubliškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Paobelio.
Juzina
Juzina – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Šutų, prie Kusliškės miško. Praeina plentas.
Gyventojai
miniatiūra|240px|left|Riboženklis kelyje Švenčioniuosna
Šiaurinė kiauliauodegė makaka
Šiaurinė kiauliauodegė makaka (Macaca leonina) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui.
Karintija
Karintija  – Austrijos žemė. Sostinė – Klagenfurtas (slov. Celovec). Plotas 9538 km². Pietinėje žemės dalyje (vad. Unterland) gyvena apie 20 000 slovėnų, kalbančių savotiškomis tarmėmis (vad. Windisch).
Istorija
Pirmieji žinomi Karintijos gyventojai buvo ilyrai, susimaišę III a. pr. m. e. su norikais, viena Europoje paplitusių keltų genčių. Romėnams užkariavus norikų valstybę keltai buvo palaipsniui romanizuoti. Žlugus Romos imperijai buvusioje romėnų provincijoje Noricum ilgainiui apsigyveno slavų gentys. V a. atėję slavai įkūrė po Alpėmis (Klagenfurto baseine) nepriklausomą Karantanijos valstybę.
889 m. regionui patekus į Frankų imperiją (užkariauta bavarų (bajuvarų)), čia įkurta Karintijos marka. 976 m. ji tapo Karintijos kunigaikštyste. Iš pradžių kunigaikštystė buvo gerokai didesnė, nei dabartinė Karintijos žemė, tačiau ilgainiui reiškiantis feodaliniam susiskaldymui, ji neteko daugybės teritorijų pietuose. 1335 m. tapo habsburgų valdoma žeme ir vėliau Habsburgų monarchijos dalimi. Dauguma slavų ir suslavėjusių romėnų buvo germanizuota, šiais laikais slovėnai (Alpių slavų palikuoniai) sudaro apie 3 % Karintijos gyventojų. 1918 m. susikūrus Austrijos Respublikai, beveik visos kunigaikštystės žemės įjungtos į jos sudėtį kaip federacinė žemė.
Olimpinis BMX centras
Olimpinis BMX centras – sportinė BMX trasa Rio de Žaneire, Brazilijoje.
Istorija
Trasa statoma specialiai 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Numatyta centro talpa – 7 500 žiūrovų. Tai yra didžiausią žiūrovų talpą turinti olimpinė BMX trasa. Numatyta statybų kaina yra 12 milijonų 289 tūkstančiai Jungtinių Valstijų dolerių.
Sanatas
Sanatas  – miestelis pietinėjė Goco salos dalyje, Maltoje. 2 200 gyventojų (2008 m. duomenys). Gyvenvietė populiari dėl joje esančių labai stačių uolų, šventyklų ir dolmenų bei turtinga fauna ir flora. Ribojasi su Gadžnsilemo, Munšaro ir Šeukidžos savivaldybėmis.
Palestiniečiai
Arabai pasirodė šiose apylinkėse pirmoje VII a. pusėje, per arabų ekspansiją į Artimuosius Rytus. Nuo to laiko jie sudaro didžiausią šio regiono etninę grupę, nors nuo 1518 m., kai teritorijos buvo užimtos Osmanų imperijos, savarankiškai nevaldė šio regiono. Arabai palestiniečiai Palestiną priskirdavo Sirijai ir nesukūrė jokių vietinių politinių struktūrų. Faktiškai iki Britanijos mandato nebuvo jokios palestiniečių tautybės. Po konflikto su žydų naujakuriais, o konkrečiai po Britanijos mandato 1947 m. pradėjo augti tautinės tendencijos ir noras sukurti nepriklausomą valstybę šiame regione.
Po Izraelio – arabų karo 1948 m. – 1949 m., taip pat po šešių dienų karo 1967 m., daug arabų palestiniečių paliko savo gyvenamas vietas. Pabėgėlių skaičius 1948 m. sudarė apie 800–900 tūkstančių, o 20 metų vėliau virš 350 tūkstančių. Dabar okupuotose teritorijose gyvena 2,3 mln. Palestiniečių (2001 m.), iš kurių dauguma išeiviai iš Izraelio. Už Palestinos autonomijos ribų gyvena dar 2–3 milijonai palestiniečių, daugiausia kaimyninėse arabų valstybėse – daugiausiai Jordanijoje. Daug iš jų gyvena pabėgėlių stovyklose žemiau skurdo ribos. Iš kitos pusės daug palestiniečių įgavo aukštąjį išsilavinimą arabų universitetuose ir iš ten atsiranda svarbiausi išsilaisvinimo kovos iniciatoriai.
Petras Vaivada
thumb|1200 gvardiečių paminklas Kaliningrade Petras Vaivada (1906 m. birželio 29 d. Tauragėje – 1989 m. kovo 3 d.) – Lietuvos skulptorius monumentalistas.
Biografija
1928–1932 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, vėliau dirbo skulptorių Vinco Grybo ir Juozo Zikaro dirbtuvėse. Nuo 1930 m. dalyvavo dailininkų draugijų veikloje. 1944–1956 m. LSSR dailininkų sąjungos atsakingas sekretorius.
Kūryba
1945 m. dalyvavo kolektyviniame lietuvių skulptorių darbe kuriant 1200 gvardiečių paminklą Kaliningrade. Sukūrė skulptūrinę grupę „Žemės ūkis“ (Žaliasis tiltas, 1952 m., su Bernardu Buču), Vinco Kapsuko paminklą (1962 m., Vilnius, nugriautas 1990 m.), portretų: Lenino (1946, 1950, 1961 m.), Liudos Vaineikytės (1957 m.), Prano Norkūno (1965 m.), Kapsuko (1960 m.), bareljefų: Jeronimo Uborevičiaus (1967 m.), paminklų projektų.
Gruzijos futbolo federacija
Gruzijos futbolo federacija – Gruzijos futbolo vykdomoji institucija, organizuojanti futbolo lygas: Umaglesi Liga Pirveli Liga, bei žemesnes lygas; Gruzijos futbolo taurę, Gruzijos futbolo supertaurę, taip pat Gruzijos vyrų futbolo rinktinę.
Federacija įkurta 1936 m. Tarybiniu laikotarpiu neveikė. Po Gruzijos nepriklausomybės atkurta 1990 m. vasario 15 d.
Komjaunuolis (1943)
Komjaunuolis – nelegalus komunistinis laikraštis, ėjęs 1943–1944 m. Kaune.
Istorija
Leido LKJS Kauno miesto komitetas. Daugintas hektografu. Išėjo 4 numeriai. Bendradarbiavo Juozas Aleksonis, Alfonsas Čeponis. Redaktorius Povilas Štaras.
Stryjus (miestas)
Stryjus  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Lvovo srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1385, Magdeburgo teisė – nuo 1431 m. Miestas išsidėstęs Karpatų kalnų papėdėje, prie Stryjaus upės. 71 000 gyventojų. Plotas – 16,95 km². Išvystyta mašinų gamybos, lengvoji bei maisto pramonė. Veikia vagonų remonto, gelžbetonio gamyklos. Stryjuje veikia 2 muziejai. Geležinkelio mazgas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės (Kijevas-sienos kirtimo su Vengrija punktas „Čopas“).
Miestų partnerystė
Stryjus yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
Troodo kalnai
Troodo kalnai  – pati didžiausia kalnų sistema, esanti Kipro saloje. Aukščiausias taškas – Olimpo kalnas (1 952 m).
Troodo kalnai stūkso vakarinėje Kipro dalyje. Žymūs kalnų kurortais, vaizdingomis gyvenvietėmis, bizantiniais vienuolynais ir cerkvėmis, tarp kurių žinomiausias – Kiko vienuolynas, pastatytas XI a. Dėl savitų gamtinių salygų, klimato ir kultūros paveldo, Troodo kalnai yra vienas iš pagrindinių turistų iš viso pasaulio, traukos centrų.
Klimatas
Troodo kalnų masyvo klimatas, kaip ir Kipro, priklauso Viduržemio jūros klimatui. Vasaros sausos ir karštos, žiemos vėsios ir drėgnos. Dėl aukščio ir kalnų reljefo, Troodo kalnuose iškrenta didžiausias Kipro kritulių kiekis. Skirtingais metais jų kiekis viršija 1 000 mm per metus. Sninga čia kiekvieną žiemą, o Olimpo kalnas padengtas sniegu būna 3−4 mėnesius per metus. Žemiausia regiono temperatūra, stebėta 1991−2005 m., buvo -10,2 °C, aukščiausia – 35,4 °C.
Gamta
Troodo kalnų gamtai būdingi dideli miškų masyvai ir turtinga augmenija, tarp kurios yra daug endeminių augalų. Iš retų gyvūnų galima būtų išskirti endeminį Kipro kalnų aviną – mufloną. Paskutiniaisiais metais valdžia uždraudė šių gyvūnų medžioklę. Kalnų miškuose veisiasi lapės ir kiškiai.
Dotiškiai
Dotiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietryčiuose, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Sidabravo. Greta kaimo teka Šuojos intakas Guopys.
Istorija
Dotiškiai (Datyske), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių.
Siauralapis vikis
Siauralapis vikis (Vicia angustifolia) – pupinių (Fabaceae) šeimos, vikių (Vicia) genties augalas.
Vienmetis žolinis augalas. Lapų pažastyse po 1−2 žiedus. Taurelė suaugtinė, įžambiai nukirsto vamzdelio pavidalo, žalia, su 5 lygiais danteliais. Vainikėlis iki 18 mm ilgio, violetiškai purpurinis arba rausvas, kaip ir kitų ankštinių, iš 5 skirtingos formos, bet tos pačios spalvos lapelių − burės, laivelio, irklų. Burės lakštelis plačiai kiaušiniškas. Kuokelių 10, iš jų 1 laisvas, o 9 koteliai suaugę. Vaisiai − įstrižos, plikos, tamsiai rudos arba juodos, iki 5 cm ilgio, trumpakotės ankštys; viršūnėje trumpas, lenktas snapelis. Ankštyje 8−12 apvalių, margų arba juodų sėklų. Stiebas laipiojantis arba kylantis, dažniausiai vienas, briaunotas. Lapai pražanginiai, poromis plunksniški, iš 6−12 lapelių, viršūnėje šakoti ūseliai. Jais vikis įsikimba į greta augančius augalus, jų stiebus bei šakas, ir pakyla nuo žemės. Lapeliai pailgai kiaušiniški, viršutinių stiebo lapų jie siaurai lancetiški, nukirsta arba apskrita viršūne, su smaigalėliu. Prielapiai lancetiški, išilgai pusiau perskeltos strėlės pavidalo, dantyti.
Auga pasėliuose, dirvonuose, sausose pievose, pylimų šlaituose, sausuose miškuose (jaunuolynuose), pamiškėse. Mėgsta lengvus dirvožemius. Žiedus, turinčius nektaro, lanko vabzdžiai. Nužydėjęs vasarą, šis vikis rudenį žydi antrąkart. Vertingas pašarinis augalas, nors ir turi šiek tiek nuodingų gliukozidų. Javų pasėliuose piktžolė. Vikio šaknyse, kaip ir visų ankštinių, yra gumbelių, kuriuose gyvena bakterijos, gebančios įsisavinti oro azotą.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 56 psl.
Olimpo dievai
250px|thumb|Olimpo dievai
Dvylika olimpiečių arba Olimpo dievai graikų mitologijoje, buvo vyriausi graikų panteono dievai, gyvenę Olimpo kalno viršūnėje. Iš viso 14 skirtingų dievų buvo vadinami olimpiečiais, tačiau ant Olimpo niekada nebūdavo daugiau kaip 12 dievų vienu metu.
Dešimt dievų nuolatos būdavo ant Olimpo. Likę keturi – nebuvo nuolatiniai Olimpo dievai. Hestija užimdavo Dioniso vietą, kai šis būdavo nusileidęs pas žmones, Demetra 6 mėn. per metus palikdavo Olimpą, kad susitiktų su savo dukterimi Persefone, kuri buvo Hado karalystėje. Hadas buvo vienas iš vyriausių graikų dievų, bet jis gyveno požeminiame pasaulyje ir ryšys su Olimpu buvo netiesioginis. Šie dievai išsikovojo vietą Olimpo viršūnėje Dzeuso dėka, nes jie vienaip ar kitaip buvo susiję su juo giminystės ryšiais – Dzeusas, Hera, Poseidonas, Demetra, Hestija ir Hadas buvo susieti brolystės ryšiais ir kovėsi su titanais; kiti olimpiečiai buvo Dzeuso ir įvairių moterų vaikai.
Dešimt nuolatinių Olimpo dievų:
Kiti keturi Olimpo dievai:
The Nephilim
The Nephilim - antrasis anglų gotikinio roko grupės Fields of the Nephilim albumas, išleistas 1988 metų rugsėjį ir pasiekęs dvyliktą vietą Jungtinės Karalystės albumų topuose. Albumas kur kas atmosferiškesnis, melodingesnis už savo pirmtaką Dawnrazor.
Crusaders FC
Belfasto „Crusaders“ – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Belfasto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1898 m. Per savo gyvavimo istoriją septynis kartus tapo šalies čempionais.
Šiaurės Airijos pirmenybėse
Šaltiniai:
Steponas Jankauskas
Steponas Jankauskas (1898 m. balandžio 18 d. Klyšiuose, Akmenės valsčius – 1984 m. balandžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos zoologas hidrobiologas, gamtos mokslų daktaras.
Biografija
1910–1915 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1918 m. Charkove baigė ten evakuotą Kauno gimnaziją. 1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo mokytoju. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1923–1934 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1934 m. jį baigė ir 1935–1940 dėstė. 1924 m. tobulinosi Berlyno ir Karaliaučiaus universitetuose. 1937–1938 m. specializavosi Brno universitete. 1938 m. gamtos mokslų daktaras.
1941–1978 m. Vilniaus universiteto (VU) dėstytojas, 1945–1956 m. Bestuburių zoologijos, 1956–1978 m. Zoologijos katedros vedėjas. 1945–1963 m. VU mokslo reikalų prorektorius, 1968–1970 m. VU Gamtos fakulteto dekanas. Nuo 1945 m. profesorius, 1978–1984 m. profesorius konsultantas.
Mokslinė veikla
Stebėjo ir žiedavo Lietuvos paukščius, dalyvavo kuriant Kauno zoologijos muziejų. Paskelbė veikalą „Medžiaga Lietuvos kladocerų faunai pažinti“ (1936 m., lietuvių, vokiečių k.), darbų apie gėlųjų vandenų vėžiagyvių fauną, dvisparnių (uodų trūklių) biologiją.
Ginkūnai
Ginkūnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, greta šiaurės rytinės Šiaulių miesto ribos, prie kelio į Pakruojį. Seniūnijos centras, 5 seniūnaitijos (Aušros, Centro, Rasos, Svajonių, Švedės). Išlikęs Ginkūnų dvaras, veikia paštas (LT-81033), Ginkūnų Sofijos ir Vladimiro Zubovų mokykla, dvi žemės ūkio bendrovės: „Ginkūnų paukštynas“, „Ginkūnų agrofirma“.
Etimologija
Ginkūnų pavadinimas yra kilęs iš asmenvardžio – nuo bajorų Ginkūnų pavardės.
Geografija
Per Ginkūnus teka Kulpės intakas Švedė. Į pietryčius nuo Ginkūnų telkšo Švedės tvenkinys, į vakarus, jau Šiaulių miesto savivaldybėje – Ginkūnų ežeras.
Istorija
Ginkūnai minimi nuo 1690 m. Kunigaikštis Platonas Zubovas, pirmasis šios giminės atstovas Lietuvoje, 1795 m. imperatorienės Jekaterinos II apdovanotas Šiaulių ekonomija. Turėdamas Jurbarko, Plungės ir Kretingos valdas, P. Zubovas 1805 m. nupirko Ginkūnus iš Kristiano Brodericho ir Johano Vendelio. 1805 m. gruodžio 30 d. Šiaulių Žemės teisme pripažinta, kad „kunigaikštis P. Zubovas perka nuo Kristiano Brodericho ir Johano Vendelio Ginkūnų gerybę su kaimele to pat vardo, turinčią valstiečių trobas, 24 vyriškas ir 18 moteriškas dūšias, karčemą, vėjo malūną ir leidimą naudotis Šiaulių ežeru“. XIX a. Ginkūnai tapo grafų Zubovų valdų administraciniu centru, suklestėjo Ginkūnų dvaras. 1896 m. dvaro rūmų rūsyje Sofija ir Vladimiras Zubovai įsteigė slaptą lietuvių mokyklą. XIX a. pabaigoje Ginkūnų dvaras buvo Šiaulių apskrities Šiaulių valsčiuje.
XX a. pradžioje prie kaimo buvo įsteigtos Ginkūnų laisvamanių kapinės, 1966 m. miesto Ginkūnų kapinės.
Po II pasaulinio karo Ginkūnuose veikė MGB dalinių štabas. Buvo Ginkūnų daržininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įsteigta biblioteka, 1957 m. kultūros namai, nuo 2001 m. kultūros centras.
2003 m. patvirtintas Ginkūnų herbas. 2011 m. liepos 27 d. siautėjo viesulas.
Somalinis strutis
Somalinis strutis (Struthio molybdophanes) – strutinių paukščių (Struthioniformes) būrio stambus neskraidantis paukštis. Anksčiau laikytas afrikinio stručio porūšiu, tačiau 2014 m. pripažintas atskira rūšimi, remiantis reprodukcine izoliacija nuo kitų stručių, ką patvirtina mitochondrinės DNR analizė. miniatiūra|220px|left|Somalinio stručio [[patelė]]
Biologija
Paplitęs rytinėje Afrikoje – Somalio pusiasalyje (šiaurės rytų Etiopijoje, visame Somalyje). Patinai išsiskiria melsvai pilku kaklu ir šlaunimis, juodomis plunksnomis, išskyrus baltą uodegą ir sparnus. Patelės turi ryškesnių rudų plunksnų, nei kiti porūšiai. Patinų ūgis 210–275 cm, svoris 100–156 kg, patelių atitinkamai – 175–190 cm, 90-110 kg.
Grėsmės
Somalinis strutis buvo įprastas centriniuose ir pietiniuose Somalio regionuose 1970–1980-aisiais metais. Vykstant šalies politinei disintegracijai ir nesant gamtosauginių priemonių, stručių populiacija ėmė trauktis dėl nekontroliuojamos medžioklės mėsai, medicininiams produktams ir kiaušiniams. Kenijoje esama somalinių stručių fermų.
Evenkai
Evenkai (savivardis эвэнкил) – Sibiro tauta, kalbanti evenkų kalba ir gimininga evenams bei mandžiūrams. Gyvena ne tik beveik visame vidurio ir rytų Sibire, tačiau ir šiaurės Kinijoje bei Mongolijoje.
Iš apie 35 tūkst. Rusijos evenkų 18 232 gyvena Jakutijoje, taip pat Krasnojarsko krašte (4632), Užbaikalės krašte (1492), Irkutsko srityje (1431), Buriatijoje (2334), Chabarovsko krašte (4533), Amūro srityje (1501) ir kt. Kinijoje gyvena apie 38 tūkst. evenkų; jie suskirstyti į 4 etnolingvistines grupes: (tikruosius) evenkus, oročonus, chamniganus ir solonus. Jie gyvena Vidinėje Mongolijoje, Heilongdziango ir Liaoningo provincijose. Mongolijoje gyvena ~3000 evenkų-chamniganų, kurie susitelkę Selengos aimake.
Evenkai susidarė iš III tūkst. pr. m. e. į šiaurės Kiniją atsikrausčiusios Glazkovo kultūros. II tūkst. šioje eroje evenkai išstumti į šiaurę jakutų; rytiniai evenkai suformavo evenų etnosą.
Kaip ir kitos Sibiro tautos, evenkai tradiciškai verčiasi elnininkyste ir medžiokle, taip pat amatais, kailinių žvėrelių auginimu. Būdinga poliarinė virtuvė – daug mėsos, žuvies, pieno produktų. Tradicinis evenkų pastatas – kūginis čiumas. Religija – šamanizmas.
Ričardsonas
Mieste filialus yra įsteigusios kelios stambios telekomunikacijų bendrovės, kaip kad „AT&T“, „Ericsson“, „Verizon“, „Cisco Systems“, „Samsung“, „MetroPCS“, „Texas Instruments“, „TriQuint Semiconductor“ ir „Fujitsu“.
Istorija
Naujakuriai iš Kentukio ir Tenesio atsikraustė į šią teritoriją XIX a. 5-ajame dešimtmetyje. Po JAV pilietinio karo gyvenvietės šiaurėje buvo nutiestas geležinkelis ir arčiau jo perkeltas gyvenvietės centras. 1873 m. miestas buvo pavadintas geležinkelio statybos rangovo E.H. Ričardsono garbei. 1908 m. nutiesta elektrinė geležinkelio linija Ričardsoną sujungė su Denisono, Veiko, Korsikanos bei Fortvorto miestais. 1910 m. mieste gyveno apie 600 gyventojų. 1925 m. Ričardsonui suteiktas miesto statusas. 1940 m. gyv. skaičius išaugo iki 740.
Po Antrojo pasaulinio karo, 1950 m., mieste gyveno apie 1300 gyv. Įsteigus radijo stotį, policijos departamentą, parkus, prekybos centrus, nutiesus greitkelį, miestas pradėjo sparčiai augti. Dalase, netoli Ričardsono, savo biurą atidarė „Texas Instruments“, buvo įsteigtas Teksaso universitetas. 1972 m. mieste gyveno 56 000 gyv. Ekonominis augimas išaugo XX a. 9-ajame dešimtmetyje. 1990 m. gyveno 74 840 gyv., o 2000 m. pasiekė 91 802 sk.
Medininkų apylinkė (Raseiniai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Apylinkė 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Rupeikių apylinkės ir Šimkaičių apylinkės.
Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė
Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė (1912 m. kovo 13 d. Prienai – 1994 m. gruodžio 26 d. Čikaga) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).