cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bhimrao Ambedkar
Bhimrao Ramdžis Ambedkaras (1891 m. balandžio 14 d. – 1956 m. gruodžio 6 d.)  – Indijos teisininkas, ekonomistas, politikas ir socialinis reformatorius, neliečiamųjų kastos vadovas, Neliečiamųjų budistų judėjimo pradininkas. Kovojo prieš neliečiamųjų socialinę diskriminaciją, palaikė moterų teises ir darbininkų judėjimą. Buvo pirmasis nepriklausomos Indijos teisingumo ministras, Indijos 1950 m. konstitucijos, kuri įtvirtino neliečiamųjų lygiateisiškumą, pagrindinis autorius. Suvokęs, kad konstitucijos nuostatos neįgyvendinamos, atsistatydino. 1956 m. perėjo į budizmą, jo pavyzdžiu pasekė beveik 4 milijonai neliečiamųjų.
Bobaraistis
Bobaraistis – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Maseliškių.
Hedamu
Hedamu – slibino pavidalo pabaisa huritų mitologijoje. Hedamu mito vertimas į hetitų kalbą (išlikę tik fragmentai) aptiktas Bohazkalės archyve. Kaip manoma, šis mitas įeina į vadinamąjį Kumarbio ciklą, pasakojantį apie Kumarbio kovą su audros dievu.
Mito pradžia neišlikusi, o toliau pasakojama apie tai, kaip Kumarbis prašo jūrų dievo dukters rankos. Hedamu greičiausiai ir buvęs Kumarbio bei jūrų dievo dukters sūnus. Ši būtybė gyvenusi jūroje ir pasižymėjusi dideliu rajumu – kasdien surydavusi daugybę gyvulių, misdavusi ir žmonėmis. Hedamu aptikusi deivė Ištarė (Šauška) ir pranešusi apie savo atradimą audros dievui. Pastarasis, išgirdęs šią žinią, apsiašarojęs. Po to tekstas nutrūksta. Toliau kalbama apie tai, kaip Šauška ruošiasi susitikimui su Hedamu. Išsimaudžiusi, pasitepusi aliejumi, pasidabinusi papuošalais, ji nusileidusi jūron. Išvydęs deivę, Hedamu užsimanęs ją suryti. Tolesnis tekstas vėl nutrūksta. Likusiame tekste nurodoma, kad Šauška dar kartą nusileidusi jūron. Šįkart ji pasitelkusi kerus ir pavertusi jūros vandenį migdomuoju gėrimu. Deivės kerai paveikę Hedamu ir šis išlipęs iš vandens. Pasakojimo pabaiga neaiški, kadangi tekstai labai fragmentiški, tačiau audros dievui, panašu, pavykę įveikti savo priešininką.
Ekvadoro ir Lietuvos santykiai
Ekvadoro ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Ekvadoro ir Lietuvos. Diplomatiniai santykiai siekia tarpukarį, kai 1923 m. lapkričio 6 d. Ekvadoras pripažino Lietuvą de jure.
Lietuvai darkart atkūrus nepriklausomybę nuo SSRS, Ekvadoras nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 2 d., o diplomatiniai santykiai atkurti 1992 m. spalio 30 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Ekvadore įsteigti du Lietuvos garbės konsulatai – Gvajakilyje (konsulinė jurisdikcija apima Gvajakilio, Manabio, Gvajaso, Santa Elenos, Rioso, Oro, Kanjaro, Asuajaus, Lochos, Samora-Činčipės ir Morona Santjago provincijas) ir Kite (konsulinė jurisdikcija apima Kito, Esmeraldaso, Karčio, Imbaburos, Pičinčos, Kotopachio, Santo Domingo de los Cačilaso, Tungurahvos, Pastasos, Napo, Sukumbioso, Oreljanos, Galapagų, Bolivaro ir Čimboraso provincijas). Ekvadoras yra Lietuvai akreditavęs ambasadorių, reziduojantį Švedijoje.
Lietuvoje 2021 m. pradžioje gyveno 21 Ekvadoro pilietis. Ekvadore gyvena nedidelis skaičius lietuvių, o nuo 2020 m. rugsėjo įsteigta vietinė lietuvių bendruomenė.
Ankstyvieji santykiai
Tarpukariu tarp valstybių buvo užmegzti diplomatiniai santykiai, nors konsulato įsteigta nebuvo. Tikėtina, kad tarpukariu Ekvadore gyveno negausi lietuvių bendruomenė.
Žinoma apie du Ekvadore besidarbavusius lietuvių misionierius. Pirmasis, Alfonsas Girskis, į Ekvadorą atvyko apie 1933 m. ir misionieriavo tarp Ekvadoro indėnų. 1936 m. Lietuvoje leistame žurnale „Ateitis“ publikuoti Alfonso Girskio pasakojimai apie šią šalį. Alfonsas Girskis vėliau paliko misionierišką veiklą, grįžo į sovietinę Lietuvą, išleido katalikybę kritikuojančią knygą „Misionieriai tarp indėnų: dokumentinė apybraiža“, propagavo ateizmą. Po Antrojo pasaulinio karo į Ekvadorą misionieriauti tarp chibarų indėnų atvyko salezietis Petras Maskolaitis.
Yra duomenų, kad SSRS okupacijos metais Ekvadoras palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis. Lietuvos sovietinės okupacijos metais Ekvadoras nepripažino Lietuvos aneksijos de jure, tačau laikėsi pragmatinio požiūrio pripažįstant Baltijos valstybių, įskaitant Lietuvą, inkorporaciją de facto.
Santykiai po 1991 m.
thumb|Ekvadoro užsienio reikalų viceministras Markas Albucha Martinesas susitikime su Lietuvos užsienio reikalų ministru [[Audronius Ažubalis|Audroniumi Ažubaliu 2012 m. rugsėjo 24 d. Niujorke.]]
Ekvadoras Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 2 d., o santykiai taro šalių atkurti 1992 m. spalio 30 d. Ekvadoras dar 1994 m. akreditavo savo pirmąjį ambasadorių Lietuvai, o iš Lietuvos pusės Ekvadore buvo paskirta garbės konsulė.
2016 m. Lietuva skyrė 10 000 eurų humanitarinę pagalbą Ekvadoro Vyriausybei po žemės drebėjimo Ekvadore. Tų pačių metų rugsė 5 d. Lietuvoje lankėsi Ekvadoro užsienio prekybos ministras Chuanas Karlosas Kasineljis, vizito metu susitikdamas su Lietuvos Užsienio reikalų viceministru Raimundu Karobliu ir aptardamas Ekvadoro prisijungimą prie Europos Sąjungos ir Peru bei Kolumbijos laisvosios prekybos susitarimo. 2017 metais Ekvadore įsteigti du Lietuvos garbės konsulatai. Birželio 26 d. įsteigtas konsulatas Kite, taip pat birželį – ir Gvajakilyje (konsulu paskirtas lietuviškų šaknų turintis ekvadorietis Migelis Enrikė Veisonas Čiriboga.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Ekvadore esančiame Amerikų universitete dirba mokslininkė klimatologė Rasa Žalakevičiūtė. Į Lietuvą studijoms atvyksta studentų iš Ekvadoro. Nors Ekvadoro bendruomenė Lietuvoje labai negausi, kai kurie jų („socialinių tinklų žvaigžde“ tituluojamas Fabianas Sančesas) spėjo išgarsėti.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Ekvadoro siekė 26,5 mln. eurų, o Ekvadoras buvo 72-as pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partneris.
Prekybos balanse vyrauja importas iš Ekvadoro į Lietuvą.
Tiesioginių užsienio investicijų tarp dviejų šalių 2020 m. nebuvo.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra pilnas
Lasse Virén
thumb Lasė Arturi Virenas (Lasse Artturi Virén, 1949 m. liepos 22 d.) – suomių ilgų nuotolių bėgikas, olimpietis.
Biografija
Virenas iškovojo aukso medalius 5000 ir 10 000 m distancijose 1972 m. Miuncheno ir 1976 m. Monrealio vasaros olimpinėse žaidynėse. 1974 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Romoje 5000 m distancijoje Virenas iškovojo bronzos medalį. 1972 m. Virenas taip pat pagerino pasaulio rekordus 5000 ir 10 000 m distancijose.
Karjerą sportininkas baigė 1980 m.
Auksinių mumijų slėnis
thumb|right|220px| Viename iš Auksinių mumijų slėnio kapų Auksinių mumijų slėnis – romėnų laikų Sen. Egipto kapinės, esančios prie Baharijos oazės.
Kapinės, populiariai žinomos Auksinių mumijų slėnio pavadinimu, atsitiktinai rastos 1995 m., kai vieno iš Egipto senienų tarnybos apsaugos pareigūnų asilo koja įsmuko į vieną iš kapų. Kapinės yra apie 6 km atstumu į pietryčius nuo pagrindinio oazės miesto Bavičio. Kapinės užima apie 10 kv. km plotą ir jose, preliminariu vertinimu, yra apie 10 000 mumijų. Daugelis iškastų mumijų buvo paauksuotos, dėl ko vietovė praminta Auksinių mumijų slėniu. Kapai iškasti dykumos molyje ar iškirsti po juo esančiame uolingame sluoksnyje. Rasti paprasti šachtiniai ir duobės bei daugianišiai kapai, pastarieji tikriausiai skirti šeimoms palaidoti. Kapai nedekoruoti, išskyrus pasitaikančius pavienius Anubio atvaizdus. Kai kurios iš mumijų turi pomirtines kaukes. Po kai kurių jų galvomis padėti akmenys, tikriausiai atlikę pagalvės funkciją. Tik pavienės mumijos rastos moliniuose karstuose. Bendra jų būklė prasta dėl netinkamai (nepilnai) atlikto mumifikavimo proceso.
Girėliškiai (Viliūnų parapija)
Girėliškiai (, nuo 1932 m. Jägerswalde, ) – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Girėliškių kaimo bendruomenė 1936-38 m. Minimi nuo 1620 m. 1785 m. Girėliškiai buvo karališkasis palivarkas ir avių ūkis su 4 ugniakurais, 1818 m. – palivarkas su 8 ugniakurais ir 89 gyventojais, 1839 m. – palivarkas su 9 ugniakurais ir 141 gyventoju. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui, buvo valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. iš Girėliškių dvaro apygardos, Laugalių kaimo ir Baužų (Bauszen, seniau – Pauschen) kaimo sudaryta nauja kaimo bendruomenė, kuriai suteiktas vokiškas prie Girėliškių dvaro buvusio nedidelio palivarko Jägerswalde pavadinimas. 1932 m. Jägerswalde vardu pavadintas ir pats Girėliškių dvaras bei valsčius. Buvo mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Gyventojai
Be to, Laugalių kaime 1905 m. buvo 23, 1910 m. – 22 gyventojai, Bauszen kaime – 1905 m. – 106, 1910 m. – 119 gyventojų.
2012 m. Afrikos Tautų taurė
'''2012 m. Afrikos Tautų taurė''' – 28-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, vykęs Gabone ir Pusiaujo Gvinėjoje 2012 m. sausio 21-vasario 12 dienomis, 4 miestuose.
Šį turnyrą surengti konkuravo taip pat Angola, Libija ir Nigerija. Angolai atiteko 2010 m. čempionatas, Libijai – 2013 m. Nigerija palikta kaip atsarginis variantas, jei dėl kokių nors priežasčių Gabonas ir Pusiaujo Gvinėja būtų negalėjęs surengti čempionato.
Dar prieš čempionatą tapo aišku, kad 2012 m. nauja komanda taps Afrikos čempione, nes 3 čempionatus iš eilės laimėjęs Egiptas neįveikė atrankos ciklo. Be to, į čempionatą nepateko tokios tituluotos komandos kaip Nigerija, Kamerūnas, Pietų Afrikos Respubika.
Stadionai
Čempionatas vyko 2 Gabono ir 2 Pusiaujo Gvinėjos miestuose.
Atranka
Atranka į Afrikos Tautų taurę vyko nuo 2010 m. liepos 1 d. iki 2011 m. rudens. Nors Togo rinktinei CAF pritaikė sankcijas, vėliau jos atšauktos ir rinktinė dalyvavo atrankoje.
Patekusios komandos
thumb|260px|Komandų užimtos vietos
Gangos–Brahmaputros delta
thumb|250px|Palydovinė Gangos–Brahmaputros deltos nuotrauka
Gangos–Brahmaputros delta (Gangos delta, Bengalijos delta, Sundarbanų delta) – didelė upinė delta Pietų Azijoje, Bangladešo ir Indijos (Vakarų Bengalijos) teritorijose, Bengalijos įlankos pakrantėje. Ją sudaro dviejų didelių Azijos upių – Gangos ir Brahmaputros – žemupių protakų tinklas. Delta užima apie 106 000 km² ir yra didžiausia pasaulyje. Vakarinę deltos ribą žymi Hugli protaka, rytinę – Meghna.
Nuo iš šiaurės vakarų atitekančios Gangos link Bengalijos įlankos atsišakoja keletas didelių protakų – Hugli, Bhagyratnė, Kabadakas, Madhumatė. Netoli Pabnos pagrindinė Gangos vaga susilieja su iš šiaurės rytų atitekančia Brahmaputra (jos žemupys po santakos su Tysta vadinamas Džamuna). Bendri Gangos ir Brahmaputros vandenys vadinami Padma, o į juos iš rytų dar įsilieja Meghna. Tarp šių pagrindinių vagų gausu mažesnių protakų. Gangos–Brahmaputros deltą sudaro daugybė protakų, salų, pelkių, užliejamų lygumų.
Gangos–Brahmaputros delta yra vienas derlingiausių ir tankiausiai gyvenamų Pietų Azijos kraštų. Po potvynių nusėdančiose aliuvinėse dirvose gerai dera ryžiai, arbatmedžiai, džiutui naudojami augalai. Be to, daug gyventojų verčiasi žvejyba, žuvininkyste, gyvulininkyste. Negausi išlikusi pirmapradė gamta (mangrovės, džiunglių plotai) saugomi Sundarbanų nacionaliniame parke ir kitose saugomose teritorijose (Sundarbanai – UNESCO pasaulio paveldo objektas). Deltoje gyvena >150 mln. gyventojų (dauguma Bangladešo žmonių). Gyvenimo sąlygos pavojingos dėl kasmetinių potvynių, kylančių per musonus. Taip pat pavojų kelia nuo jūros ateinantys ciklonai, kurie pakelia vandens lygį ir užlieja neaukštas salas (taip per 1970 m. Bholos cikloną deltoje žuvo daugiau nei 0,5 mln. žmonių). Dėl klimato kaitos kylantis vandenyno lygis taip pat kelia grėsmę užlieti deltą.
Rožiakmenis
Rožiakmenis – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Maseliškių.
Dujotiekis Marsa el Bureika–Tripolis
Dujotiekis Marsa el Bureika–Tripolis arba Libijos pakrantės dujotiekis – magistralinis dujotiekis, kuriuo tiekiamos dujos iš Sirto įlankos telkinių į Libijos vakarinius regionus ir sostinę Tripolį.
Dujotiekiu tiekiamos dujos daugeliui šalies šiluminių elektrinių.
Istorija
1970 m. Marsa el Bureikoje pradėjo veikti gamtinių dujų perdirbimo gamykla. 1983 m. pradėti dujotiekio statybos darbai. Statybų darbus atliko rangovai iš Sovietų Sąjungos. Nutiestas 670 km dujotiekis su 4 mlrd. m³ metiniu pajėgumu.
1999 m. pasirašyta sutartis su Rusijos įmone Zangas pratęsti dujotiekį iki šalies sostinės Tripolio. Nuo 2000 m. iki 2003 m. vyko dujotiekio plėtros darbai, bet projektas pilnai neįgyvendintas. 2006 m. projekto vykdymą perėmė Indijos įmonė Punj Lloyd. 2010 m. užbaigti plėtros darbai iki Tripolio regiono. 2011 m. Libijos revoliucijos metu rangovai iš Indijos paliko šalį. Vėliau dujotiekio operatorius ir Punj Lloyd teisėsi dėl sutarčių nevykdymo.
Sirijos himnas
Sirijos himnas ( Ḥumāt ad-Diyār, )– Sirijoje priimtas valstybinis himnas. Atliekamas arabų kalba.
Istorija
Tapo himnu 1936 m. Himnas laikinai nevartotas, kai Sirija 1958-1961 m. buvo Jungtinės Arabų Respublikos dalis, todėl himnas 1958 m. buvo panaikintas, o 1961 m. atkurtas.
Žodžiai
Himno pavadinimas – „Sargai tėvynės“. Kompozitorius: libanietis Mahometas Salimas Flaifelis (1899-1986), žodžių autorius: sirų poetas Chalilis Mardamas Bėjus (1895–1959).
Varvara Borodina
Varvara Borodina (, g. 1989 m. kovo 13 d.) – Rusijos aktorė.
Biografija
Kine debiutavo būdama moksleivė – vaidino serialo „Buržujaus gimtadienis-2“ epizode. 2008 m. pasirodė filmuose „Musė“ (Liolia) ir „Desantininkas tėvas“ (Varia). Vaidino populiariame televizijos seriale „Jaunimo rinktinė“. Pirmąjį pagrindinį vaidmenį atliko 2014 m. melodramoje „Vestuvių nebus“, kur atliko Nadios vaidmenį.
Žymūs buvo vaidmenys filmuose „Veteranas“, „Pavasarinis paūmėjimas“, „Sparta“. Vėliau vaidino komedijoje „Kilimandžaras“.
2018 m. rudenį buvo pasirodė serialas „Artimieji žmonės“. 2021 m. pasirodė mistinė melodrama „Meilė. Juodosios vestuvės “, kur aktorė atliko Sonios vaidmenį.
Prahos vakarinis rajonas
Prahos vakarinis rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Praha (į rajono sudėtį neįeina). 137 523 gyventojai (2016 m. duomenys).
Varvara Borodina
Biografija
2023 m. atliko pagrindinį vaidmenį keturių serijų Dmitrijaus Sorokino melodramoje „Toli ir šalia“. Jos herojė Sonia – architektė, gyvenanti dideliame mieste, tačiau grįžta į gimtinę.
Prahos vakarinis rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Pēteris Šmidre
Pėteris Šmidrė (g. 1958 m. balandžio 7 d. Lyvanuose) – Latvijos verslininkas, šachmatų sporto veikėjas.
Biografija
Mokėsi Rygos politechnikos institute, Ryšių ir radiotechnikos fakultete.
1978-1982 m. Konstruktorių biuro „Orbīta” inžinierius-konstruktorius.
1989-1991 m. Latvijos valstybinio radijo ir TV centro inžinierius.
Nuo 1991 metų „Baltcom TV“ generalinis direktorius, SIA „Baltcom Plus” prezidentas.
Nuo 1999 metų Latvijos telekomunikacijų asociacijos prezidentas.
Nuo 2011 metų rugpjūčio mėnesio Latvijos šachmatų federacijos prezidentas.
Panklastitas
Panklastitas  – viena iš Šprengelio sprogstamųjų medžiagų, panaši į oksilikvitą. Panklastitai yra sprogstamųjų medžiagų klasė, kurias 1881 m. pasiūlė prancūzų chemikas Eugene Turpin. Jos buvo skysto diazoto tetraoksido N2O4 (oksidatoriaus) mišinys santykiu 3:2 su tinkamu degalu, pvz., anglies disulfidu. Kitas tam naudojamas degalas yra nitrobenzenas. Kiti galimi degalai yra nitrotoluenas, benzinas, nitrometanas ar halogenalkanai.
Panklastitai yra nepatogūs naudoti, nes: Nežiūrint gero brizantiškumo ir detonacijos greičio (artimi TNT) šiais laikais panklastitai praktiškai nenaudojami.
Pirmojo pasaulinio karo metais trūkstant kitų sprogstamųjų medžiagų Prancūzija mažose aviacinėse bombose naudojo kai kuriuos panklastitų klasės mišinius, kuriuos vadino anilitais. Chemikalus bombose maišydavo maišyklė, varoma bombos nosyje esančio propelerio, kuris imdavo suktis bombą išmetus iš lėktuvo. Iki tol komponentai būdavo atskirti. Susidarantis mišinys būdavo toks jautrus, kad bomboms nereikėdavo sprogdiklio – jos sprogdavo nuo smūgio nukritus.
XIX a. 9-tą dešimtmetį vokiečiai bandė torpedas su panklastito užtaisu. Diazoto tetroksidą ir anglies disulfidą torpedoje laikė skirtinguose stikliniuose skyriuose, kurie suduždavo torpedos iššovimo metu. Komponentai susimaišydavo, ir vėliau mišinį susprogdindavo kontaktinis sprogdiklis.
Djulai
Dramblio Kaulo Krante djulai kalba 22 djulų kalbos tarmėmis; pagrindiniai tarmių spiečiai: Odjenės, maukų, vorodugkanų, Kongo. Apie pusė visų Dramblio Kaulo Kranto bei apie trečdalis Burkina Faso gyventojų naudoja djulų kalbą kaip lingua franca. Kalba užrašoma lotyniška abėcėle, nors kartais rašoma ir arabiškai.
Į Dramblio Kaulo Krantą djulai atsikraustė iš šiaurės, išstumdami arba asimiliuodami senufus, danus, gurus, sijus, baulius. XIV–XV a. dab. Dramblio Kaulo Krante, vakarų Ganoje ir Burkina Fase išsibarstė nedidelėmis grupėmis aplink prekybinius kelius į Buną ir Bonduku. Nuo XVII a. Kongo krašte, o nuo XIX a. srityse į vakarus nuo Juodosios Voltos pasiekė politinę viršenybę. Djulai – pagrindiniai islamo skleidėjai tarp nemusulmoniškų Vakarų Afrikos tautų.
Atstumas
miniatiūra|300px|Žmonės, esantys skirtingu atstumu vienas nuo kito. Atstumas – įsivaizduojamos arba realios linijos ilgis, paprastai tarp dviejų taškų. Tai pagrindinė geometrijos sąvoka. Taip pat dažnai naudojamas fizikoje nurodant atstumą tarp dviejų objektų ar kūnų. Paprastai žymimas l arba d. Atstumas matuojamas ilgio vienetais. SI sistemoje pagrindinis ilgio vienetas yra metras. Terminas „atstumas“ taip pat dažnai vartojamas astronomijoje, geodezijoje, navigacijoje ir kitur.
Djulai
Djulų kaimai kompaktiško plano. Būstai stačiakampio plano, plokščiu stogu, pastatyti iš molio ar nedegtų plytų. Djulų mečetės dažniausiai „Timbuktu stiliaus“ – molinės, kūgiškos, su mediniais „dantimis“.
Vyrai vilki tunikas primenančius marškinius ir plačias kelnes; moterys – ilgus nedurstytus sijonus, spalvingas koftas, skaras ant galvos.
Pervezas Mušarafas
Pervezas Mušarafas (, 1943 m. rugpjūčio 11 d. – 2023 m. vasario 5 d.) – Pakistano karininkas, šalies prezidentas (2001–2008 m.).
Atstumas
Atstumas matematikoje
Euklidinėje erdvėje atstumas yra atkarpos tarp dviejų taškų ilgis. Atstumas tarp dviejų geometrinių objektų yra trumpiausios linijos, jungiančios du objektus, ilgis, t. y. atstumas tarp dviejų artimiausių taškų.
Pervezas Mušarafas
Biografija
Gimė musulmonų šeimoje Delyje, tėvas – Britų Indijos užsienio reikalų ministerijos tarnautojas. 1947 m., prasidėjus Indijos ir Pakistano padalijimui, su tėvais pasitraukė į Karačį. 1949–1956 m. gyveno Turkijoje, kur jo tėvas dirbo ambasadoje. P. Mušarafui didelę įtaką padarė Atatiurkas. 1964 m. įstojo į armiją, Kvetoje baigė mokslus karinėje aukštojoje mokykloje, lankė Londono karališkąjį gynybos studijų koledžą. Vėliau ėjo pareigas artilerijos, pėstininkų divizijose, elitinio korpuso vadas (nuo 1995 m.), dėstė Kvetos karo mokykloje. 1965–1971 m. dalyvavo Indijos ir Pakistano kariniuose susidūrimuose Kašmyre.
Atstumas
Euklidinis atstumas
Dekarto koordinačių sistemoje atstumas (dar vadinamas Euklidiniu atstumu) tarp dviejų taškų apskaičiuojamas naudojant Pitagoro teoremą: miniatiūra| Atstumas tarp dviejų taškų plokštumoje
Pervezas Mušarafas
Biografija
1998 m. Pakistano ministras pirmininkas Navazas Šarifas paskyrė Pervezą Mušarafą šalies kariuomenės vadu. Spėjama, kad 1999 m. Mušarafo iniciatyva Pakistano pajėgos įsiveržė į Indijos valdytą teritoriją Kašmyre. Vėliau, spaudžiant tarptautinei bendruomenei, Šarifas įsakė pajėgas atitraukti, bet tuo sukėlė nepasitenkinimą kariuomenėje. 1999 m. spalio 12 d., Mušarafui esant užsienyje, Navafas Šarifas atleido jį iš kariuomenės vado pareigų ir stengėsi sutrukdyti jam grįžti į Karačį. Tačiau kariuomenė užėmė Karačio oro uostą, ir Pervezas Mušarafas užėmė valdžią šalyje. Jis suspendavo šalies konstituciją ir paleido parlamentą. Tada iš civilių bei kariškių sudarė Nacionalinę saugumo tarybą, kuri turėjo laikinai valdyti šalį. 2001 m. Pervezas Mušarafas užėmė šalies prezidento pareigas. Po rugsėjo 11 d. įvykių, JAV bendradarbiavo su Mušarafu, siekdamos užkardyti islamo ekstremistus Pakistano–Afganistano pasienyje. Per 2002 m. referendumą P. Mušarafo įgaliojimai buvo pratęsti 5 metams, per 2007 m. rinkimus vėl perrinktas. Nekartą bandyta pasikėsinti į jo gyvybę.
Atstumas
Euklidinis atstumas
Formulė, skirta dvimatei erdvei :
Pervezas Mušarafas
Biografija
thumb|left|240px|Pervezas Mušarafas 2005 m.
Djulai
Valgo daugiausia virtus ryžius arba tirštą košę iš manijokų miltų su mėsos, daržovių padažu bei prieskoniais, kuskusą.
Atstumas
Euklidinis atstumas
Formulė, skirta trimatei erdvei :
Pervezas Mušarafas
Biografija
Po 2007 m. rinkimų, Pakistano aukščiausiasis teismas pareiškė, kad tas pats asmuo negali užimti ir kariuomenės vado, ir prezidento pareigų. Tada Mušarafas suspendavo aukščiausiąjį teisėją Iftikharą Muhamadą Čaudhri, ir kovos prieš terorizmą sumetimais paskelbė nepaprastąją padėtį. Vėl buvo suspenduota konstitucija, užkardyta laisva žiniasklaida, pradėta persekioti opozicija. Po mėnesio naujai sudarytas Aukščiausiasis teismas leido jam eiti prezidento pareigas, tačiau Mušarafui teko atsisakyti kariuomenės vado įgaliojimų. 2007 m. gruodį panaikinta nepaprastoji padėtis, grąžintos pilietinės teisės.
Djulai
Djulų visuomenė kastinė – yra kilmingos ir žemosios kastos. Pastarosioms priklauso kalviai, puodininkai (numu), klajojantys dainiai (griotai), tradicijos žinovai (finai), odininkai (garanke). Būdingos didelės gimininės bendruomenės su vienu klano vardu, bei bendrais toteminiais draudimais. Santuoka patrilokalinė, paplitusi poligamija. Turi ypač gausų žodinės literatūros paveldą (dainos, epiniai pasakojimai ir kt.).
Pervezas Mušarafas
Biografija
2008 m. parlamento rinkimuose Mušarafo Pakistano musulmonų lyga pralaimėjo. Sudaryta nauja vyriausybė pradėjo rengti apkaltą prezidentui. Į valdžią atėję Navazas Šarifas ir Asifas Ali Zardaris siekė nušalinti Mušarafą, keldami jam kaltinimus dėl grubių konstitucijos pažeidimų. 2008 m. rugpjūčio 18 d. Pervezas Mušarafas atsistatydino ir išvyko iš šalies. Europoje, JAV, Artimuosiuose Rytuose skaitė pranešimus tarptautinės politikos klausimais. 2010 m. įkūrė savo partiją – Viso Pakistano musulmonų lygą.
2013 m. Mušarafas grįžo į šalį, ketindamas dalyvauti rinkimuose, tačiau jo kandidatūra atmesta, jam pareikšti kriminaliniai kaltinimai dėl veiklos einant prezidento pareigas. Mušarafui skirtas namų areštas, vėliau iškelti kaltinimai 2007 m. organizavus pasikėsinimą į Benazir Bhuto.
2016 m. iš namų arešto paleistas, prastos sveikatos Pervezas Mušarafas išvyko į Dubajų. 2019 m. už akių nuteistas mirties bausme kaltinant tėvynės išdavimu (konstitucijos sulaužymu). 2020 m. Lahoro teismas šią bausmę apeliacine tvarka atmetė. 2023 m. vasario 5 d. po sunkios ligos Dubajuje mirė.
Turkanos berniukas
thumb|right|22opx| „Turkanos berniuko“ skeletas Turkanos berniukas − priešistorinio žmogaus skeletas, 1984 m. rastas prie Nariokotomės upės, į vakarus nuo Turkanos ežero Kenijoje.
Skeletą, kartais dar vadinamą „Nariokotomės berniuku“, atrado paleontologas Kamoja Kimeu. Skeletas buvo rastas vietovėje, kuri praeityje tikriausiai buvo upės užliejamos pievos, atskirai nuo pagrindinės homininų archeologinės vietovės į rytus nuo Turkanos ežero. Neaišku, dėl kokių priežasčių jis žuvo. Jo kūnas nukrito stovinčiame vandenyje ir nebuvo pastebėtas plėšrūnų. Manoma, kad nuosėdos greitai padengė jo kūną ir leido skeletui taip gerai išsilaikyti.
Skeletas priklausė 8−10 metų amžiaus berniukui, kuris buvo 1,6 m ūgio. Jo smegenų tūris turėjo būti apie 880 cm³ ir jis, labai tikėtina, jau nebeturėjo kūno plaukuotumo, būdingo ankstesniems hominidams. Jo kūnas buvo aukštas, liesas, prisitaikęs gyventi savanoje. Manoma, kad suaugusio jo ūgis būtų siekęs 1,85 m. Buvo rasta beveik 90 % viso skeleto ir tai yra geriausiai išsilaikęs rastas ankstyvojo žmogaus skeletas. Manoma, kad „Turkanos berniukas“ gyveno prieš 1,6 mln. metų ir priklausė Homo ergaster rūšiai. Skeletas priklauso Kenijos nacionaliniam muziejui (inv. nr. KNM-WT 15000).
Foreign Affairs
Foreign Affairs – penktasis studijinis Tom Waits albumas, išleistas 1977 m., prodiusuotas Bones Howe. Jame esančią dainą I Never Talk to Strangers Waits’as atlieka kartu su Bette Midler.
Laugaliai (Viliūnų parapija)
Laugaliai (vok. Laugallen, nuo 1938 m. Kleinjägerswalde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 3 ugniakurais, 1818 m. – valstiečių kaimas su 3 ugniakurais ir 19 gyventojų, 1839 m. – valstiečių kaimas su 3 ugniakurais ir 31 gyventoju. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. 1874–1928 m. buvo Grumbkaukaičių valsčiaus sudėtyje, 1928 m. prijungtas prie naujai sudarytos Girėliškių kaimo bendruomenės Girėliškių valsčiuje. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Jeff Bridges
Džefris Leonas „Džefas“ Bridžesas (g. 1949 m. gruodžio 12 d.) – JAV aktorius, kantri muzikantas ir prodiuseris. Jis kilęs iš žymios aktorių šeimos ir karjerą televizijoje pradėjo 1958 m., dar būdamas vaikas, su savo tėvu Loidu Bridžesu ir broliu Bo vaidindamas seriale „Sea Hunt“. Jis pelnė Oskarą už geriausią vaidmenį filme „Pašėlusi širdis“ (2009 m.), taip pat buvo nominuotas Oskarui už vaidmenis filmuose „The Last Picture Show“, „Thunderbolt and Lightfoot“, „Starman“, „The Contender“ ir „True Grit“. Tarp kitų jo žymių filmų yra „The Big Lebowski“, „Fearless“, „Iron Man“, „The Fabulous Baker Boys“, „Jagged Edge“, „Against All Odds“, „The Fisher King“, „Seabiscuit“, „Arlington Road“, „Tron“ ir „Tron: Legacy“.
Jaunystė
Gimė Los Andžele, Kalifornijos valstijoje, garsioje aktorių šeimoje. Jo tėvas Loidas Bridžesas (1913–1998) ir motina Dorotė Bridžes (mergautinė pavardė Simpson; 1915–2009) buvo aktoriai. Jo vyresnysis brolis Bo taip pat yra aktorius. Bridžesas taip pat turi jaunesniąją seserį Lusindą bei turėjo dar vieną brolį, vardu Garetas, kuris mirė nuo staigaus kūdikių mirties sindromo 1948 m. Augdamas Bridžesas artimai bendravo su savo vyresniuoju broliu Bo, kuris, tėvui dirbant, atstojo tėvo figūrą. 1967 m. Bridžesas baigė Universiteto vidurinę mokyklą. Būdamas septyniolikos su tėvu ėmė dirbti „Anniversary Waltz“ pastatyme. Po mokyklos baigimo Bridžesas išvyko į Niujorką, kur studijavo vaidybą „Herbert Berghof Studio“ menų mokykloje. Kai jam sukako 18, Bridžesas įstojo į JAV pakrantės sargybos rezervą ir jame ištarnavo aštuonerius metus.
thumb|left|185px|Džefas Bridžesas 2010 m. Independent Spirit Awards apdovanojimuose
Kinas
Pirmą kartą ekranuose Bridžesas pasirodė būdamas vos keturių mėnesių amžiaus, 1950 m. filme „The Company She Keeps“. Jaunystėje daugiausia vaidino su tėvu ir broliu. Pirmąjį svarbų vaidmenį gavo 1971 m. filme „The Last Picture Show“ ir buvo nominuotas Oskaro apdovanojimui geriausio antraeilio vaidmens kategorijoje. Tuomet jam tebuvo 22-eji metai, todėl jis laikomas vienu jauniausių aktorių, nominuotų Oskaro apdovanojimui.
Vėliau sekė vienas iš jo žymesnių vaidmenų mokslinės fantastikos filme „Tronas“ (1982 m.), kur jis atliko video žaidimų programuotojo Kevino Flino vaidmenį. 1984 m. Bridžesas dar kartą buvo nominuotas Oskarui už ateivio vaidmenį filme „Starman“. 1998 m. aktorius vaidino brolių Koenų kulto klasikos filme „Didysis Lebovskis“, kur atliko bene žymiausią savo vaidmenį – „The Dude“. 2000 m. jis nominuotas Oskarui ketvirtą kartą, už vaidmenį filme „The Contender“.
Nors pirmąją nominaciją aktorius pelnė palyginus anksti, iki Oskaro laimėjimo jam teko laukti net 38-erius metus. Pirmasis Oskaro apdovanojimas Bridžesui buvo įteiktas 2010 m. už kantri muzikanto vaidmenį filme „Pašėlusi širdis“. Tuomet Bridžesui buvo 60 metų. Šeštąją Oskaro nominaciją Bridžesas pelnė už filmą „Tikras išbandymas“ (True Grit, 2010 m.).
Muzika
Bridžesas, paskatintas mamos, mokėsi groti pianinu ankstyvame amžiuje. Jis daug grodavo kol filmavosi kine. Savo debiutinį albumą „Be Here Soon“ Bridžesas išleido 2000 m.
Kita veikla
Džefas Bridžesas yra fotografas mėgėjas nuo pat vidurinės mokyklos ir ėmė fotografuoti filmo „Starman“ filmavimo aikštelėje, tai pasiūlius tame pačiame filme vaidinusiai aktorei Karen Alen. Nuo 1980 m. jis fotografuodavo tiek filmo aikštelėje, tiek už jos ribų su savo mėgstamiausiu pilnai mechaniniu fotoaparatu „Widelux F8“. Daugelį savo fotografijų jis publikavo internete, taip pat 2003 m. išleido knygą, pavadinimu „Pictures: Photographs by Jeff Bridges“.
Bridžesas užsiima ir diktoriaus profesija. Jis skaitė tekstą daugeliui televizijos dokumentinių ir kitokių laidų. Įgarsino animacinio filmo „Surf’s Up“ vieną iš veikėjų.
Asmeninis gyvenimas
Džefas Bridžesas 1977 m. susituokė su Susan Geston. Jiedu turi tris dukteris: Isabelle Annie (gimė 1981 m.), Jessica Lily „Jessie“ (gimė 1983 m.) ir Hayley Roselouise (gimė 1985 m.).
Sento
thumb|Modernus sento Takajamoje Sento (, liet. „viešoji pirtis“) – Japonijoje žinoma kaip vieša pirtis, už kurią reikia mokėti. Senovės Japonijoje šiomis pirtimis naudojosi didžioji dalis gyventojų, nes tai buvo vienintelė vieta, kurioje galima nusiprausti. Šiais laikais dauguma japonų savo namuose turi privačias vonias, todėl Sento po truputį praranda savo populiarumą ir poreikį. Šiuo metu japonai lankosi viešosiose pirtyse dėl socializavimosi, o ne dėl nusiprausimo.
Tačiau, dėl itin gausios populiacijos, vis dar egzistuoja Japonijos gyventojų, kurie gyvena mažuose butuose, neturinčiuose privačios vonios, todėl naudojasi sento.
Sento istorija
thumb|Senovinis Sento Japonų maudymosi ir šildymosi tradicijos bei įpročiai ypatingai skiriasi nuo vakarietiškų. Sento yra tai geriausiai iliustruojantis pavyzdys.
Viešosios pirtys Japonijoje gyvuoja jau apie tūkstantį metų. Tiksli jų atsiradimo data nėra žinoma. Seniausias japoniškų raštų rinkinys „Kondžaku Monogatari“, parašytas XI a.] pabaigoje, jau mini sento, todėl manoma, jog šios pirtys atsirado būtent Heiano laikotarpio gale. Taip pat, prasidėjus Kamakuros laikotarpiui 1185 m., buvo sukurtas žodis jusen, reiškiantis mokestį už pirtį. Tokie ženklai rodo sento atsiradimą ir išpopuliarėjimą Japonijoje.
Pradžioje šios pirtys buvo statomos budistinių šventyklų teritorijoje ir dažniausiai buvo nemokamos, kad vienuoliai būtų švarūs. Ilgą laiko tarpą jomis buvo leidžiama naudotis tik vienuoliams. Nors ir atsirado XI amžiuje, sento tapo prieinamos paprastiems žmonėms tik Edo laikotarpiu. XVII a. šios pirtys labai išpopuliarėjo, žemesnio socialinio sluoksnio gyventojai jomis naudotis ėmė kasdien. Tai suteikė pradžią kasdieninei žmonių higienai. Japonai suvokė nuolatinės higienos poreikį, ėmė praustis dažniau. Pirmoji viešoji sento buvo pastatyta 1591 m. Tokijuje, o dėl jos sėkmės ir poreikio jau po dešimtmečio buvo įrengtos kiekviename Japonijos mieste.
Sento greitai tapo socializacijos vieta. Didelės žmonių grupės rinkdavosi kaimynystėje esančiose pirtyse ir ten valgydavo, gerdavo, dainuodavo. Tokiu būdu sento tapo draugų bendravimo vieta, o nepažįstamieji ten taip pat buvo priimami.
Taip pat, sento rinkdavosi ne tik paprasti gyventojai. Tai buvo vieta, kuri viena pirmųjų Japonijoje ėmė naikinti socialinę hierarchiją. Net pasiturintys žmonės, esantys socialiai aukščiau už kitus lankydavosi sento ir bendraudavo su visais ten esančiais. Sento žmonės tarsi prarasdavo savo socialinį statusą, jis tapdavo visiškai nereikalingas. Tokiu būdu šios viešosios pirtys greitai populiarėjo.
Įrašai rodo, jog 1810 m. Tokijuje buvo net 523 sento, o tai parodo jų svarbą japonų kasdienybėje. Pirmosios viešosios sento, pastatytos Edo laikotarpiu, dažniausiai būdavo bendros vyrams ir moterims. Toks išplanavimas leido sutaupyti lėšų statant pirtis, o taip pat ir palengvėjo jų išlaikymas, nes tik viena bendra erdvė buvo reikalinga, vietoj dviejų. Pagrindinis sento principas buvo toks: vonios privalo būti pigios, kad būtų prieinamos visiems gyventojams, o vandens ir kuro sunaudojimas šildymui privalo būti kuo mažesnis.
Sento architektūra ir išplanavimas
thumb|Sento išplanavimas Sento išplanavimas yra gana paprastas. Priklausomai nuo regiono ir nuo statybos laikotarpio gali šiek tiek skirtis, tačiau visos sento turi šias dalis – įėjimas, persirengimo kambariai, prausimosi vieta, katilinė ir sauna.
Įėjimas dažniausiai būna tradicinio stiliaus, nedaug pakitęs nuo senųjų laikų. Iš lauko pusės įėjimas į sento šiek tiek primena įėjimą į šventyklą. Tiek vyrų, tiek moterų įėjimai yra atskirti mėlynos spalvos užuolaidomis. Kiekvienas lankytojas privalo atpažinti japonišką kandžį, rodantį vyrų arba moterų įėjimą. Iškart įėjus į sento yra spintelės batams.
Persirengimo kambarių patalpos pradžioje yra bandai  – prižiūrėtojo vieta. Bandai yra aukšta platforma (dažniausiai apie 1,5–1,8 metrų aukščio). Prižiūrėtojo darbas yra surinkti mokestį iš klientų.
Tiek vyrų, tiek moterų persirengimo kambariai yra labai panašūs, tačiau moterų pusėje papildomai stovi lovytės vaikams. Persirengimo kambarių lubos yra labai aukštos – dažnai siekia net 4 metrus. Daugelį lankytojų trikdo tai, kad prižiūrėtojas gali pilnai matyti tiek vyrų tiek moterų persirengimo kambarius. Dažniausiai vakariečiai, pirmą kartą apsilankę sento jaučia gėdos jausmą tiek prieš prižiūrėtoją, tiek prieš kitus lankytojus.
Prausimosi patalpa dažniausiai būna išklota plytelėmis. Senovinės sento buvo statomos vien iš medžio, tačiau tokia statyba šiais laikais nėra praktiška. Visoje patalpoje įrengta daugybė čiaupų, kuriais privalo naudotis kiekvienas, prieš lipdamas į bendrą pirtį. Gale šios patalpos yra karštosios pirtys, kuriomis naudojasi tik nusiprausę žmonės. Labai tikėtina rasti Fudži kalno piešinį ant sienos. Tai yra sento simbolis.
Katilinėje įrengti vandens šildytuvai. Šiuolaikiniai šildytuvai dažnai yra elektriniai. Aukšti šildytuvų kaminai padeda pastebėti sento iš toli.
Norint patekti į sauną, dažniausiai reikia mokėti papildomą mokestį. Tai tarsi atskira patalpa, kurioje įrengti šalto vandens baseinai. Lankytojai tokiu būdu gali atsivėsinti.
Etiketas ir taisyklės sento lankytojams
Taisyklės yra ypatingai svarbios lankantis sento. Kiekvienas žmogus privalo išmanyti šias etiketo normas, norėdamas nepadaryti sau gėdos ar neįžeisti kitų lankytojų.
Batai
Batų nusiavimas visoje Japonijoje yra laikomas etiketo ir pagarbos ženklu. Sento nėra išimtis. Nusiauti batus svarbu dar prieš susimokant už įėjimą ir juos padėti į batams skirtą spintelę.
Drabužiai
Persirengimo kambaryje labai svarbu visiškai nusirengti. Į prausimosi patalpą griežtai draudžiama neštis drabužius ar maudymosi kostiumėlį. Kiti asmeniniai daiktai taip pat turi būti paliekami persirengimo kambaryje. Leidžiama pasiimti tik rankšluostį, dantų šepetėlį, šampūną ar kitus higienos reikmenis. Šiomis pirtimis vienu metu naudojasi daug žmonių, todėl vanduo privalo išlikti švarus. Taip pat, nusiprausus negalima neštis rankšluosčio į pirtis tam, kad būtų išvengta bakterijų. Moterims, kurios turi ilgus plaukus, privaloma juos susirišti. Baigus praustis, ypatingai svarbu nusisausinti rankšluosčiu prieš grįžtant į persirengimo patalpas.
Triukšmas
Viso apsilankymo metu reikia stengtis kalbėti tyliai ir netrukdyti kitiems lankytojams. Dauguma žmonių į sento atvyksta atsipalaiduoti, todėl net menkiausi garsai gali trikdyti kitus.
Plaukiojimas
Taip pat, sento nėra tinkamas plaukioti. Tai yra pirtis, o ne baseinas, todėl kiti lankytojai gali būti nepatenkinti šios taisyklės pažeidimu. Ši taisyklė dažniausiai galioja vaikams, kurie gerai neišmano sento etiketo.
Tatuiruotės
Žmonės, turintys tatuiruočių, dažniausiai negali naudotis sento. Tatuiruotės visoje Japonijoje yra laikomos mafijos simboliu, todėl viešas jų demonstravimas taip pat nėra priimtinas. Žmonės, turintys mažas tatuiruotes gali jas paslėpti pleistru ir dažnai išvengia problemų.
Sento kainos
thumb|Japoniškos jenos Sento kainos ypač priklauso nuo regiono. Pavyzdžiui, Tokijuje sento įėjimo kaina bus šiek tiek didesnė, nei Tokijaus priemiestyje ir panašiai. Įprastai, Tokijuje įėjimo kaina į sento kainuoja 450 jenų, kas prilygsta 3,4 euro.
Šočimilkas
Šočimilkas  – Meksikos sostinės Meksiko rajonas, esantis miesto pietryčiuose. Užima 125 km² plotą ir yra sudarytas iš 18 kvartalų. Rajoną vagoja drėkinamųjų kanalų sistema, likusi buvusio Šočimilko ežero vietoje.
Sento
Sento kainos
Vaikai sento gali naudotis daug pigiau už suaugusiuosius. Įėjimo kaina vaikams nuo 6 iki 11 metų amžiaus dažniausiai yra 180 jenų, kas prilygsta maždaug pusantro euro.
Šočimilkas
Dabartinis rajonas atsirado iš ikikolumbiniais laikais gyvavusio nahuatlių miesto Šočimilko. Šis miestas Šočimilko ežero pakrantėje buvo įkurtas X a. ir tapo vienu svarbiausių centrų visame Meksiko slėnyje. 1430 m. miestą užėmė gretimo Tenočtitlano šeimininkai actekai ir įtraukė į Actekų imperiją (palikę miestui plačią autonomiją). 1521 m. miestą užėmė Hernano Korteso vedami ispanai. XVI a. vid. mieste pastatytas pranciškonų vienuolynas.
Senasis Šočimilikas buvo įsikūręs dirbtinėse salose ežere, o į žemyną vedė trys dambos. Tai buvo svarbus žemdirbystės centras – plaukiojančiuose daržuose buvo auginami kukurūzai, pupelės, paprikos, moliūgai.
Sento
Sento kainos
Amžiaus riba taip pat priklauso nuo regiono. Kai kuriose vietose į sento vaikai iš viso yra neįleidžiami, o kai kuriose vietose gali lankytis vos sulaukę penkerių metų amžiaus. Taip pat, vaikai iki 13 metų gali lankytis bet kurios lyties sento pirtyje. Nereikia pamiršti, jog šios kainos yra tik įėjimo ir įprasto nusiprausimo mokestis. Norint naudotis sauna ar kitais privalumais, reikia mokėti papildomą mokestį. Kai kurios sento siūlo net privačius kambarius. Papildomos paslaugos taip pat nėra siūlomos visose sento. Pavyzdžiui, privatūs kambariai dažniausiai bus tik didelėse viešosiose pirtyse.
Super sento
thumb|Super sento Japonijoje Tai yra naujausia sento atšaka, sukurta pasiturintiems viešųjų pirčių entuziastams. Super sento neturi ilgų tradicijų. Nuo įprastinės sento ji skiriasi tuo, kad yra orientuota į pramogas, o ne į higieną. Būtent super sento vonioje galima pajusti tikrąjį komfortą.
Šočimilkas
Šočimilko kanalai yra senovinės Šočimilko ežero vandens sistemos dalis. XX a. vid., plečiantis miestui, kanalai virto kanalizacijos ir šiukšlių kaupyklomis, bet vėliau buvo dalinai išvalyti. Kanalų krantai apaugę Bonplano gluosniais, čia apsistoja ~350 migruojančių paukščių rūšių. Kanaluose taip pat gyvena endeminė, nykstanti „vaikščiojančių“ salamandrų rūšis – aksolotliai, nors dėl užterštumo ši rūšis čia jau beveik išnyko. Kanaluose tebėra dirbtinėse salose įkurtų daržų – činampų, nors dabar daugelis jų naudojamos kaip daigyklos arba užstatytos namais. Viena iš činampų vadinama „Lėlių sala“. Joje augančiuose medžiuose prikabinėta daug lėlių, kurias gyventojai čia gabeno norėdami nurimdyti prie činampos paskendusios mergaitės vėlę. Po kanalus gyventojai plaukioja spalvingomis valtimis trachineromis.
Sento
Super sento
Jos dirba visą parą, o prie super sento galima rasti erdvias automobilių statymo aikšteles, kurios yra retenybė taip gausiai apgyvendintoje Japonijoje. Super sento galima naudotis restoranais, barais, masažo ar net žaidimų kambariais. Čia galima rasti net džiakuzi ar kitas masažuojančias vonias. Vienas iš labiausiai šokiruojančių radinių šiose voniose yra denki-furo – elektros pirtis. Manoma, kad elektra stimuliuoja greitesnį odos ląstelių gijimą, o taip pat ir masažuoja raumenis. Būtent šių neįprastų pirčių tipas tapo tokio didelio super sento išpopuliarėjimo priežastimi.
Šočimilkas
Šočimilke vyksta spalvingos religinės šventės (Mirusiųjų diena, Švč. Kryžiaus Išaukštinimo diena ir kt.). Jų metu vyksta procesijos, kuriose išlikę daug ikikrikščioniškų elementų.
Sento
Onsenas
thumb|Japonijos onsenas Onsenas  – tai yra dar vienas viešųjų pirčių tipas Japonijoje. Tai – karštosios versmės, susidariusios kalnuotose vietovėse dėl vulkaninių reiškinių. Priešingai nei sento, onsen yra susidariusios natūraliai, o sento buvo sukurta žmogaus. Dėl šios priežasties sento dažnai yra vadinama onseno mažąja seserimi.
Marcinkiškės (Vilnius)
Marcinkiškės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Juodšilių.
Sento
Onsenas
Taip pat, yra žinoma, jog onsenas egzistavo Japonijoje dar anksčiau nei sento. Jos pradėtos plačiai naudoti gyventojų buvo jau XII a., kuomet sento išpopuliarėjo tik XVII a. Šios karštosios versmės senovės Japonijoje dažnai lėmė šventyklų statybos vietas.
Onsen ir sento etiketas yra ganėtinai panašus. Skirtumas tas, jog lauko ir vidaus onsenas turi savo atskiras taisykles.
Šočimilkas
1987 m. Šočimilkas drauge su Meksiko senamiesčiu įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą.
Sento
Onsenas
Taip pat, kaip ir naudojantis sento, prieš naudojantis onsenu, kiekvienas lankytojas turi labai gerai nusiprausti. Fotografavimas ir filmavimas onsene yra griežtai draudžiamas. Draudžiama maudytis onsene apsvaigus nuo alkoholio ar narkotinių medžiagų.
Sento šiandien
Dabartiniai onsenai ir sento labai skiriasi nuo savo pradininkų. Nors šios pirtys nebėra asocijuojamos su dievais ir religinėmis apeigomis, tačiau, vis tiek sugebėjo išlaikyti daug gilesnę prasmę nei paprastos pirtys.
Per pastarąjį šimtmetį Japonija patyrė ypatingą ekonominį šuolį, dėl to augo ir gyventojų norai bei poreikiai. Daugumai japonų šalimais esanti sento nebėra kasdieninė reikiamybė. Japonai nebemato prasmės naudotis sento, kuomet namuose turi privačias vonias, o kasdieninė higiena nebėra privilegija.
Dauguma sento savininkų šiais laikais bando šia autentiška japoniška tradicija sužavėti užsieniečius turistus. Viešosios pirtys tapo viena pigiausių kultūrinių pramogų Japonijoje, todėl dauguma turistų jomis susidomi. Tam, kad pritraukti kuo daugiau lankytojų, 1993 metais spalio mėnesį Japonijoje buvo paskelbta „Japonijos pirčių diena“. Tik šią dieną į sento vandenį įpilama levandų aromato, taip paversdami šias pirtis aromaterapinėmis. Kita vertus, onsenas tapo atsipalaidavimo ir turizmo centru. Taip pat, šiuo laikotarpiu labai prisideda prie šventyklų išlaikymo. Kiekvienas įėjimas į onseną kainuoja, o surinkti pinigai dažniausiai skiriami šventyklų remonto darbams.
Furo
thumb|Japoniškas furo
Furo yra dar vienas japoniškos pirties tipas. Tai šiandien labiausiai paplitęs pirties tipas visoje Japonijoje. Furo yra randamos kiekvienos šeimos namuose.
Anksčiau, šios pirtys buvo gaminamos iš medžio, tačiau šiais laikais dažniausiai yra plastikinės. Jos šiek tiek skiriasi nuo vakarietiškų savo išvaizda. Dažniausiai būna daug gilesnės ir kvadratinės formos. Taip pat, kaip ir sento ar onsenas, furo nėra skirtos praustis, o tik šildytis. Jos dažnai yra pripildomos karštu vandeniu ir uždengiamos, kad vanduo neatšaltų.
Visa šeima naudojasi tuo pačiu vandeniu. Vakariečių kultūroje to paties vandens naudojimas daugiau nei vienam žmogui atrodo nepriimtinas, tačiau Japonijoje tai yra visiškai normalus reiškinys. Egzistuoja ir furo naudojimosi eiliškumas – pirmieji praustis eina vyriausieji šeimos nariai, o vaikai prausiasi paskutiniai. Dažnai, nusiprausus visiems šeimos nariams, vanduo nėra išpilamas. Sekančią dieną jis panaudojamas drabužių plovimui.
Pršybramo rajonas
Pršybramo rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Pršybramas. 114 186 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Stanislavas Lanckoronskis (1489)
Stanislavas Lanckoronskis (m. 1489) – Lenkijos karalystės diplomatinis ir karinis veikėjas, Karūnos dvaro maršalka (1477–1489).
Biografija
Kilo iš vakarų Rusios aristokratų Lanckoronskių giminės, herbo „Zadora“ savininkas. Vienas iš turtingiausių Mažosios Lenkijos XV amžiaus magnatų. Bžozuvo, Lanckorono ir Vladislavo valdytojas.
Žaliašilis (Kalveliai)
Žaliašilis – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Kalvelių.
Stanislavas Lanckoronskis (1489)
Biografija
1475 metais Stanislavas Lanckoronskis, kaip prievaizas, lydėjo princesę Jadvygą Jogailaitę į Bavariją, kur ji ištekėjo už Bavarijos, busimo Bavarijos-Lancuto hercogo.
1478 metais kartu su diplomatu ir istoriku Janu Dlugošu buvo Lenkijos karališkos pasiuntinybės sudėtyje į Budą ir Višegradą, sudarė paliaubas su Matjušu I.
Šeima
Buvo vedęs Aną Korozvenską. Nuo tos santuokos gimė sūnūs:
Annelise Matschulat
Annelizė Mačiulat (1923 m. kovo 31 d. Karaliaučiuje, Rytprūsiai – 2007 m. gegužės 13 d. Rostoke, Vokietija) – iš lietuvninkų kilusi Vokietijos kino ir teatro aktorė.
Biografija
Gimė ir augo tarnautojų šeimoje. Karaliaučiuje baigusi licėjų, gimtajame mieste ji ėmė privačias vaidybos pamokas pas žinomus aktorius (pvz., Vernerį Rafaelį). Pirmąjį vaidmenį gavo muzikiniame spektaklyje „Brilijantai iš Vienos“. Priartėjus Antrojo pasaulinio karo frontui, laivu perplaukė Baltijos jūrą ir atsidūrė Rytų Vokietijoje. Apsigyveno brolio šeimoje Magdeburge, šio miesto teatre tęsė aktorės karjerą. 1954 m. pervažiavo į Halę, o po metų – į Rostoką. Pastarojo miesto Liaudies teatre vaidindavo spektakliuose iki pat išėjimo į užtarnautą poilsį 1992 m. Rostoko Liaudies teatre ji kūrė vaidmenis Viljamo Šekspyro, Maksimo Gorkio, Antono Čechovo, Bertoldo Brechto ir kt. klasikinių autorių dramose, taip pat ir pramoginiuose spektakliuose. Tuo pačiu metu dirbo ir pedagoginį darbą – ugdė jaunuosius aktorius.
Daug kartų Anelizei Mačiulat teko stoti prieš VDR televizijų ir Rytų Vokietijos kino studijos DEFA kameras, kino ir TV filmuose ji sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų. Du spektakliai, jai dalyvaujant, Litera garso studijoje buvo įrašyti į plokšteles.
Walther von Reichenau
Valteris fon Reichenau (, 1884 m. spalio 8 d. Karlsrūjėje – 1942 m. sausio 17 d. Lvove) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).