cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2014–2015 m. Elitinės jaunių lygos sezonas
Rezultatai
EJL U18 trečias ir ketvirtas ratas (2015 03 21 – 06 20)
EJL U16 pirmas ir antras ratas (2014 08 16 – 12 13)
EJL U16 trečias ir ketvirtas ratas (2015 03 14 – 06 23)
Sezono laureatai
2015 m. liepos 1 d. Kauno mariose (plaukiant laivu „Nemunas“) ir Rumšiškėse buvo apdovanotos EJL U18 divizione žaidusios komandos bei individualiai pasižymėję žaidėjai.
Rezultatyviausias žaidėjas – Liutauras Rimkus (Klaipėdos FM-FK „Klaipėdos Granitas“).
Antras pagal rezultatyvumą žaidėjas – Mangirdas Radzevičius (FK „Sūduva“).
Septynvarčio autorius – Mangirdas Radzevičius (FK „Sūduva“)
Geriausias vartininkas – Milvydas Tupikas (FK „Šiauliai“)
Geriausias saugas – Mangirdas Radzevičius (FM „Sūduva“)
„Hummel“ naudingiausias žaidėjas – Edgar Kudzin (FA „Žalgirietis“, 6 geriausio rungtynių žaidėjo nominacijos)
„Jaunoji viltis“ – Ovidijus Šiaulys (NFA 1999)
„Žaidėjas-staigmena“ – Darius Zubauskas (FK „Banga“)
„Nematomas žmogus“ – Milvydas Tupikas (FK „Šiauliai“)
Panoreikupiai
Panoreikupiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km nuo Jankų.
2014–2015 m. Elitinės jaunių lygos sezonas
Sezono laureatai
„Baudinių karalius“ – Karolis Čirba (FA „Žalgirietis“)
Aktyviausia fotografė – Ieva Markūnaitė
Įspūdingiausia komandinė serija – (FM „Tauras“-FK „Spyris“)
„Darbo brigada“ – Liutauras Rimkus, Almantas Eidėjus ir Lev Son (Klaipėdos FM-FK „Klaipėdos Granitas“, kartu pelnę 53 įvarčius)
Rezultatyviausių žaidėjų sąrašas
EJL U18 diviziono rezultatyviausi žaidėjai
1. Liutauras Rimkus (Klaipėdos FM-FK „Klaipėdos Granitas“) - 27 įvarčiai
2. Mangirdas Radzevičius (FK „Sūduva“) - 23 įv.
3. Almantas Eidėjus (Klaipėdos FM-FK „Klaipėdos Granitas“) - 16 įv.
4. Vilius Giedraitis (FK „Šiauliai“) - 13 įv.
5. Markas Kardokas (FK „Sūduva") - 12 įv.
EJL U16 diviziono rezultatyviausi žaidėjai
1. Matas Gudaitis (FM „Ateitis“) - 30 įv.
3. Žygimantas Urbietis (NFA 2000) - 20 įv.
4. Matas Radžiukynas (FM „Ateitis“) - 17 įv.
5. Artūr Dolžnikov (Vilniaus FM) - 16 įv.
Da Vinci (grupė)
„Da Vinci“ – portugalų poproko muzikos grupė, kurią sudaro Pedro Luís ir Iei-Or. 1989 m. grupė dalyvavo Eurovizijos konkurse su daina „Conquistador“.
Istorija
Grupė „Da Vinci“ susikūrė 1982 m. Tais pačiais metais grupė tapo žinoma išleisdama singlus „Lisboa Ano 10.000“ ir „Hiroxima (Meu Amor)“.
1989 m. grupė dalyvavo Festival RTP da Canção konkurse su daina „Conquistador“, su kuria užėmė 1 vietą ir gavo teisę atstovauti Portugalijai Eurovizijos konkurse. Eurovizijoje atstovai užėmė 16 vietą iš 22 dalyvių.
Voltaj
Voltaj – rumunų poproko muzikos grupė, suformuota 1982 m. 2005 m. pelnė MTV Europos muzikos apdovanojimų statulėlę nominacijoje „Geriausias Rumunijos atlikėjas“.
Grupės istorija
200px|miniatiūra|left|Călin Goia Grupė Voltaj buvo suformuota 1982 m. gitaristo Adrian Ilie ir vokalisto Cristi Minculescu. Netrukus prie grupės prisijungė būgnininkas Nikki Dinescu ir bosistas Dan Cimpoieru. Vėliau Voltaj įrašė debiutinį singlą „Nori de hârtie“ bei surengė pirmąjį koncertą, kuris vyko Bukarešte. Vėlesniais metais D. Cimpoieru nusprendė palikti grupę, o vietoj jo tapo Horațiu Rad. Netrukus kolektyvą palieka vokalistas C. Minculescu, iki šiol grojantis roko muzikos grupėje Iris.
1996 m. Voltaj išleido debiutinį studijinį albumą, pavadinimu „Pericol de moarte“. Iki 1998 m. grupė daugiausiai grojo roko, o vėlesniais metais dominavo elektroninio roko stiliaus kūriniai. 1999 m. vasarį grupė išleido singlą „Asta-i viaţa“, kurį įtraukta į tų pačių metų pasirodžiusį albumą „Risk Maxim 2“.
2000 m. išleistas trečiasis grupės studijinis albumas „Bungee“, pagrindine albumo daina tampa „Albinuța“. Kitais metais pasirodė ketvirtasis albumas „3D“. 2002 m. vietoj Paul Neacșu naujuoju nariu tapo Oliver Sterian, šioje grupėje grojantis iki šiol. Anksčiau jis buvo poproko grupės Bere Gratis būgnininkas. Tais pačiais metais pasirodė naujasis albumas, pavadinimu „424“, o po kelių mėnesių – rinktinių dainų albumas „Best of.“
2014 m. grupė pradėjo vienišų vaikų, kurių tėvai išvykę dirbti į kitas šalis, palaikymo kampaniją ir bendradarbiauja su įvairiomis pagalbą vaikams teikiančiomis ne pelno siekiančiomis organizacijomis. 2015 m. kovą Voltaj su daina „De la capăt“ nugalėjo Rumunijos nacionalinę atranką Selecția Națională 2015 ir išrinkti šalies atstovais Eurovizijoje. Jų konkursiniame kūrinyje iškelia į paviršių pagrindinę nūdienos problemą – emigraciją.
Taitao pusiasalis
thumb|200px|Čonoso salynas ir Taitao pusiasalis
Taitao pusiasalis  – pusiasalis Čilės pietuose, Aiseno regione, su žemynu jungiasi per Ofkio sąsmauką. Išsikiša į Ramųjį vandenyną: iš pietų skalauja Penaso įlanka, iš šiaurės ir šiaurės rytų skalauja Moraledos sąsiauris bei daugybė protakų, nes iš šiaurės prieina Čonoso salynas. Pusiasalio krantai išraižyti fjordų ir užutėkių. Paviršius kalnuotas, telkšo Prezidento Rioso ir San Rafaelio ežerai, yra ledynų ir ledlaukių.
Utenos geležinkelio stotis
Utenos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Ąžuolijoje, 5 km nuo Utenos. Aptarnauja Utenos–Švenčionėlių geležinkelį.
Istorija
thumb|left|Buvusios stoties infrastruktūra
2001 m. kovo 25 d. atšauktas keleivinių traukinių eismas.
Antanas Juozapas Vaina
Antanas Juozapas Vaina (m. prieš 1747 m. liepos 4 d.) – Lietuvos didysis raštininkas 1730 metais (dvasinis), Lietuvos didysis sekretorius 1740 metais (dvasinis), Vilniaus kanauninkas 1724 metais.
Santo Domingo autonominis universitetas
Santo Domingo autonominis universitetas – seniausia ir didžiausia Dominikos Respublikos aukštoji mokykla, įkurta 1538 metais. Tai yra vienintelis šalies valstybinis universitetas, seniausias universitetas Amerikoje. Universitete veikia 8 fakultetai: Ekonomikos ir socialinių mokslų, Fizinių mokslų, Humanitarinių mokslų, Inžinerijos ir architektūros, Menų, Sveikatos mokslų, Teisės ir politikos mokslų bei Žemės ūkio ir veterinarijos.
Istorija
Universitetas įkurtas Pauliaus III bule 1538 metais kaip '''Šv. Tomo Akviniečio universitetas'''. 1802 m. universitetą uždarė, 1815 vėl atidarė, tačiau 1822–1844 jis vėl buvo uždarytas. 1866 m. pervardintas Profesiniu institutu, o 1914 metais universitetas gavo dabartinį pavadinimą. Universitetui priklauso viena seniausių šalies bibliotekų.
Atlético Petróleos Luanda
Atlético Petróleos Luanda – tituluočiausias Angolos futbolo klubas, daugkartinis nacionalinės futbolo lygos (Girabola) čempionas.
Istorija
Įkurtas 1980 m. šalies sostinėje Luandoje.
Girabola ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Tarptautiniai pasiekimai
Klubas 5 kartus dalyvavo CAF Čempionų lygoje – aukščiausia pasiekta pozicija – pusfinalis (2001 m.).
Voučyno Švč. Trejybės bažnyčia
'''Volčino Švč. Trejybės bažnyčia''' – Romos katalikų parapinė bažnyčia, esanti Baltarusijoje, Bresto srityje, Volčine. Parapija priklauso Pinsko vyskupijos Bresto dekanatui. Bažnyčia yra vėlyvojo baroko architektūros paminklas. Tai vienintelis išlikęs rūmų komplekso statinys buvusiame dvare, kurį XVIII a. viduryje išplėtė Čartoriskių giminė. Bažnyčia žinoma kaip vieta, kur buvo pakrikštytas ir laikinai (1938–1989 m.) palaidotas paskutinis Abiejų Tautų Respublikos karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis. miniatiūra|200px|left|Remontuojamo interjero fragmentas miniatiūra|200px|left|[[Belvederis (pastatas)|Belvederis su laikrodžiu]] miniatiūra|200px|left|Griuvėsiai 2008 m.
Istorija
Bažnyčia pradėta statyti 1729 m. liepos 18 d. Bresto arkidiakono ir Janovo generalinės konsistorijos teisėjo pavaduotojo Vladislovo Sutkovskio rūpesčiu. Projektą sukūrė Janas Zygmuntas Deibelis. Statyba baigta 1733 m. Bažnyčia pastatyta Krokuvos kašteliono Stanislavo Poniatovskio lėšomis. Kai gimė jo sūnus Stanislavas, būsimas ATR karalius, jis buvo pakrikštytas šioje bažnyčioje.
Remiantis kai kuriomis žiniomis, bažnyčia buvo galutinai užbaigta ir įrengta 1743 m. naujojo Volčino savininko Mykolo Čartoriskio, kuriam dvaras atiteko 1738 m., pastangomis. Vidaus apdailos darbai tęsėsi ir vėlesniais metais, taip pat buvo pastatytas vargonų choras. 1743 m. liepos 21 d. bažnyčią pašventino Lucko ir Bresto vyskupas Pranciškus Kobelskis, tituluodamas ją Švenčiausiosios Trejybės vardu.
1753 m. kriptoje po altoriumi buvo palaidotas 11-metis Antanas Čartoriskis, o 1754 m. – Vilniaus pavieto pakamaris Juzefas Horainas. Šalia bažnyčios buvo kapinės, aptvertos mūrine tvora.
Tarp archyvinės medžiagos taip pat rasta informacijos, kad 1755 m. Volčine dirbo architektas Kroicas (Kreutz), kuris buvo vienas geriausių M. D. Pepelmano, J. D. Jaucho, J. Z. Deibelio mokinių.
1761 m. lapkričio 19 d. bažnyčioje surengtos kunigaikščio Adomo Kazimiero Čartoriskio tuoktuvės su Izabela Fleming, dalyvaujant Poznanės vyskupui Teodorui Kazimierui Čartoriskiui. XVIII a. pabaigoje Adomas Čartoriskis suremontavo Volčino dvaro rūmus ir bažnyčią.
1918 m. Volčino šventovė buvo grąžinta katalikų tikintiesiems, tačiau originalūs baldai ir paveikslai į bažnyčią negrąžinti, sakykla nerestauruota, o choro vaidmenį atliko buvusi fundatorių ložė. 1925 m. bažnyčia buvo remontuojama: sumūryta krosnis, sutvirtinta varpinės bokšto konstrukcija, įstatytos naujos durys ir langų rėmai, suremontuotas stogas. 1930-aisiais metais vyko vietos lenkų kampanija, siekianti atgaivinti Švč. Trejybės bažnyčią. Bažnyčioje buvo saugomi paskutinio ATR karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio, gimusio Volčine, metrikai. 1938 m. liepą į Volčiną iš Leningrado (Rusija) buvo pargabentas karstas su karaliaus S. A. Poniatovskio palaikais, kurie po karaliaus mirties buvo palaidoti Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčioje. Karalius Volčine perlaidotas slapta.
Antrasis pasaulinis karas sustabdė prasidėjusį bažnyčios remontą. Po karo parapijos klebonas paliko miestelį, išsiveždamas parapijos archyvą. Apgriuvusią bažnyčią 1950-aisiais vietos valdžia uždarė ir perdavė kolūkiui kaip trąšų sandėlį. Palaidoto karaliaus kripta buvo išplėšta. 1980-aisiais čia taip pat buvo laikomi degalai. 1987 m. Gardino muziejaus darbuotojai sutvarkė ir užkonservavo griuvėsius. 1988 m. dalis išlikusių Poniatovskio palaikų buvo pervežta į Varšuvą.
2007 m. pastatas perduotas katalikų tikintiesiems, po dvejų metų pradėta bažnyčios restauracija. 2009–2013 m. bažnyčia buvo atstatyta iš išorės, vadovaujant lenkų meistrams iš Zamostės. Iškirtus įėjimą į bažnyčią iš pietų, atkurta pirminė orientacija, nugriautos (iš vakarų pusės) bažnyčios prieangio liekanos, atkurtos senosios fasadų spalvos. Paramos fondo „Polska Miedź“ iš Liubino rūpesčiu, šventovė buvo uždengta nauju stogu ir pastatytas laikrodžio bokštas. Vėlesniais metais restauravimo darbai buvo vykdomi neprisilaikant konservavimo reikalavimų, t. y. fasado tinkas vietomis pakeistas plastikiniais liejiniais, atkartojančiais seną formą, arba sumontuoti plastikiniai langų rėmai, neatitinkantys originalaus langų skaidymo. 2020 m. lapkričio 22 d. Pinsko vyskupas Antonijus Demjanko pašventino atkurtą bažnyčią, atlaikė šv. mišias.
Karaliaus kapas
miniatiūra|180px|right|Kripta su sarkofagu Karstas su karaliaus Poniatovskio palaikais 1938 m. liepą buvo pargabentas iš Leningrado į Volčiną. Trūkstant pinigų iš valstybės biudžeto, tuometinis parapijos klebonas Antonijus Čyževičius, siekdamas tinkamai palaidoti karaliaus palaikus, bažnyčioje buvusią nišą pavedė pertvarkyti Krokuvos dailės akademijos tapybos studentui, kuris atostogavo netoli, savo namų kaimynystėje. Jam teko atlikti atnaujinimo ir konservavimo darbus buvusioje iždinėje, bažnyčios šiaurės vakarų priestate esančioje nišoje su paauksuotu užrašu „Stanislaus Augustus Rex Poloniae“. Pagal išlikusius dokumentus žinoma, kad apie 600 kilogramų sverianti dėžė su karstu netilpo į jau paruoštą kriptą, nes buvo per didelė, todėl buvo pastatyta į vieną iš bažnyčios nišų, kruopščiai pritvirtinta. Urnos su karaliaus širdimi ir vidaus organais buvo patalpintos į kriptą. Perlaidojimas įvyko 1938 m. liepos 17 d. slapta nuo visuomenės, neatlikus šiuo atveju būtinų ritualinių apeigų.
1939 m. rugsėjį Raudonajai armijai įžengus į miestelį, karaliaus kripta buvo apiplėšta, o sarkofagas sunaikintas. 1945 m. balandžio 27 d. į bažnyčią buvo įsilaužta. Tuo metu iš karališkojo karsto buvo pavogti daiktai.
Arklėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rudaminos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kenos apylinkės.
Sklinka
Teritorija saugoma, yra Aukštaitijos nacionalinio Parko ribose. Užpelkėjęs Sklinkos ežeras ir aplink teritorija apaugusi augalija, kartais vadinama Kūrinių pelke, kuri yra Pagilūčio pelkynų tąsa. Visoje šioje pelkėtoje teritorijoje įkurtas Pagilūtės telmologinis draustinis.
Iki nusausinimo per Sklinką tekėjo Kiaunos upė, bet prieš ežero nusausinimą, iškasus dirbtinę vagą, jos vandenys buvo nukreipti į Gilūto ežerą. Yra išlikusi natūrali, vandeninga ir vingiuota Kiaunos senvagė.
Tarybinis enciklopedinis žodynas
Tarybinis enciklopedinis žodynas  – 1979 m. Maskvoje „Sovetskaja Enciklopedija“ leidykloje išleista enciklopedija-žodynas. Vyriausiasis redaktorius – Aleksandras Prochorovas, prie leidinio kūrimo prisidėjo redaktorių kolegija: M. Chrapčenka, P. Fedosejevas, M. Giliarovas, N. Inozemcevas, I. Knuniancas, E. Žukovas, vėliau prisidėjo S. Geršbergas, A. Gusevas, S. Kovaliovas, M. Kuznecovas, V. Panovas, Jakovas Šmuškis, taip pat – labai gausi redakcinė taryba.
Leidinys buvo leidžiamas 1979–1990 m. ir atnaujintas 4 kartus, jis išeidavo milijoniniais tiražais:
Beta-talasemija
Beta-talasemija – autosominiu recesyviniu būdu paveldima kraujo liga, viena iš talasemijos rūšių, dažniausiai sutinkama hemoglobinopatija, kuriai būdinga sutrikusi hemoglobino beta grandinės sintezė. Dėl beta grandinių trūkumo atsiranda santykinis alfa grandinių perteklius, alfa grandinės jungiasi su gama ir delta grandinėmis ir suformuoja nenormalias hemoglobino formas: HbF, HbA2, tuo tarpu HbA sumažėja.
Tarybinis enciklopedinis žodynas
Aprašymas
Tarybinis enciklopedinis žinynas sudarytas kaip vienatomis enciklopedinis leidinys, kuriame buvo apie 80 tūkstančių straipsnių apie įvairias žinių sritis – politiką, ekonomiką, mokslą, techniką, literatūrą, meną, geografiją, istoriją, pateiktos žymių žmonių biografijos. Čia pateikta apie 550 iliustracijų ir apie 350 žemėlapių. Visa knyga apėmė apie 1600 puslapių.
Beta-talasemija
Klasifikacija
Pagal ligos sunkumą beta talasemija skirstoma į:
Paedophryne amauensis
Paedophryne amauensis – siauraburnių varlių rūšis, gyvenanti Papua Naujojoje Gvinėjoje. Ši varlė yra mažiausias žinomas stuburinis, vidutinis ilgis – 7,7 mm, didžiausia rasta – 8 mm ilgio. Rūšį atrado Luizianos valstijos universiteto dermatologas Christopher Austin ir jo doktorantūros studentas Eric Rittmeyer ekspedicijos į Papua Naująją Gvinėją metu 2009 m., atradimas publikuotas „PLOS One“ žurnale 2012 m. Rūšies pavadinimas amauensis lotyniškai reiškia „amauietis“, duotas pagal Amau kaimą, netoli kurio varlė buvo pirmą kartą aptikta.
Iki šios varlių rūšies atradimo mažiausias žinomas pasaulio stuburinis gyvūnas buvo karpinė žuvis Paedocypris progenetica, kurios mažiausias pagautas individas už mažiausią Paedophryne amauensis ilgesnis 0,2 mm, o vidutinis ilgis – 8 mm.
Paedophryne amauensis gyvena sausumoje tarp nukritusių lapų. Joms būtina aukšta aplinkos drėgmė, kadangi organizmas lengvai praranda vandenį dėl didelio kūno paviršiaus ploto, lyginant su mase. Buožgalvio stadijos neturi, iš kiaušinėlių išsirita iškart į suaugėlius panašūs, tik mažesni jaunikliai. Aktyvi saulei leidžiantis, maitinasi vabzdžiais ir kitais mažais bestuburiais. Patinėlių poravimosi garsai aukšto dažnio, primena vabzdžių skleidžiamus garsus.
Dvarykščių apylinkė
Dvarykščių apylinkė (arba Dvarčėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mickūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalvelių apylinkės, Mickūnų apylinkės ir Rukainių apylinkės.
Šveicarijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Paroksizminė naktinė hemoglobinurija
Paroksizminė naktinė hemoglobinurija (PNH) – reta įgyta lėtinė liga, kuriai būdinga hemolizė, polinkis trombozėms ir kraujodaros nepakankamumas. Ligos priežastis yra kaulų čiulpuose esančių kamieninių ląstelių defektas, dėl kurio jų paviršiuje trūksta glikozilfosfatidilinozitolio molekulių (GPI). Šis defektas padaro eritrocitus neatsparius komplemento sistemos poveikiui, dėl ko vyksta hemolizė.
Ryšys su aplastine anemija
Aplastinė anemija ir PNH yra susijusios ligos. Aplastine anemija sergantys ligoniai turi apie 20% tikimybę išsivystyti PNH. Kartais tarp šių ligų pasireiškimo gali būti ilgas laiko tarpas. Daugeliui aplastine anemija sergančių ligonių jautraiis tyrimais nustatoma nedidelė dalis GPI neturinčių eritrocitų.
Simptomai
Ligos eiga labai nevienoda, simptomai priklauso nuo jos sunkumo (defektą turinčių eritrocitų skaičiaus). Būdingi šie simptomai:
Diagnostika
Greta anamnezės ir kitų tyrimų pagrindinis tyrimas, patvirtinantis ligos diagnozė yra tėkmės citometrija. Šiuo tyrimu taip pat nustatoma nenormalių eritrocitų skaičius, taip pat galima atskirti eritrocitus, kurie savo paviršiuje turi nenormalius GPI. Šių eritrocitų skaičius nulemia ligos simptomų sunkumą ir hemolizės laipsnį. Indikacijos tėkmės citometrijos tyrimui dėl PNH yra:
Gydymas
Tuo pat metu esant aplastinei anemijai gydymas parenkamas pagal aplastinės anemijos algoritmus. Retais atvejais, kai liga nesukelia simptomų ir nustatoma atsitiktinai, gali pakakti intensyvaus stebėjimo, gydymas neskiriamas. Tokiais atvejais reikia apsvarstyti profilaktinio gydymo antikoaguliantais galimybę.
Simptominis gydymas
Anemija gydoma kraujo transfuzijomis, dėl hemolizės skiriama folio rūgštis ir vitaminas B12. Esant geležies trūkumui skiriami geležies preparatai. Kadangi yra padidėjusi trombozių rizika, skiriami antikoaguliantai.
Specifinis gydymas
Ligos paūmėjimas (hemolizinė krizė) gali būti efektyviai gydoma kortikosteroidais. Efektyviausias vaistas PNH gydymui yra monokloninis antikūnis ekulizumabas, nukreiptas prieš komplemento faktorių C5. Gydant šiuo preparatu būtina laikytis skiepijimo rekomendacijų, kadangi labai padidėja bakterinių infekcijų rizika.
Kaulų čiulpų transplantacija
Alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija yra vienintelis šiuo metu žinomas būdas išgydyti ligą. Dėl didelės rizikos ji gali būti taikoma tik nedidelei daliai ligonių. Pagrindinė indikacija transplantacijai yra aplastinė anemija.
Puntuzų apylinkė
Puntuzų apylinkė (arba Puntūzų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mickūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kirtimų apylinkės.
Igara Parana
Igara Parana  – upė pietryčių Kolumbijoje, Amazonės departamente; Putumajo kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda departamento vakaruose, netoli Kaketos upės, sutekėjus keletui upokšnių. Teka į pietryčius smarkiai vinguriuodama pro Amazonijos miškus. Įteka į Putumają Peru pasienyje, ties Puerto Arikos gyvenviete.
Konopelka
Konopelka – upė Ukrainoje, Voluinės srityje; dešinysis Styrės intakas (Pripetės baseinas). Ilgis siekia 48 km, baseino plotas – 329 km².
Upės mityba daugiausia pagrįsta sniego tirpsmo vandeniu. Užšąla gruodžio viduryje, o atitirpsta kovo viduryje. Esama kanalo, jungiančio Konopelką su Prudnyko upe.
Igara Parana
Didžiausi intakai: Fuemani, Muhė, Menachė, Totumas.
Upės baseine gyvena indėnai vitotai. Pagrindinė gyvenvietė prie upės La Čorera.
Ankobra
Ankobra  – upė Vakarų Afrikoje, Ganoje. Prasideda į šiaurės rytus nuo Wiawso miestelio. Teka apie 190 km pietų kryptimi, tiesiai į Gvinėjos įlanką, į vakarus nuo Aksimo miesto. Pavadinimas greičiausiai kilo nuo portugalų, kurie čia lankėsi XV a., žodžio cobra ('gyvatė'). Matyt, taip pavadinta dėl savo vingiuotos formos.
Ankobrą maitina Nini upės vandenys. Upė laivuojama 80 km atstumu nuo jos žiočių, kylant aukščiau upė tampa slenkstėta. Ant kai kurių aukštupio slenksčių svarstoma pastatyti hidroelektrines. Plačiausia upės atkarpa yra pietinėje Ganoje.
Didžiausi intakai: Furė, Mansis, Nini, Bonsa.
Bahuševičai
Bahušèvičai  – agromiestelis vidurio rytų Baltarusijoje, 24 km į šiaurės vakarus nuo Berazino. Apylinkės centras.
thumb|left|Švč. Dievo Kūno bažnyčia
Istorija
XIX a. buvo miestelis, kaimas ir dvaras Ihumeno apskrityje.
Nepakeičiamas žetonas
Nepakeičiamas žetonas  – unikalus ir nepakeičiamas duomenų vienetas, laikomas blokų grandinėje. Nepakeičiamas žetonas gali būti taikomas lengvai suklastojamiems daiktams, tokiems kaip fotografijos, vaizdo įrašai, garso įrašai bei kitoms skaitmeninėms rinkmenoms ženklinti siekiant patvirtinti jų autentiškumą. Tam naudojama blokų grandinių technologija, jog nepakeičiamas žetonas būtų galiojantis. Originalios laikmenos savininkas negali uždrausti kopijuoti jam priklausančio failo. Esminis skirtumas tarp šio žetono bei grandinių bloko kriptotechnologijų yra jų nepakeičiamumas.
Nepakeičiami žetonai neretai kritikuojami dėl jiems švaistomos elektros energijos, panaudojimo meno kūrinių aferose ir anglies teršalų emisijų, susijusių su blokų grandinės operacijomis.
2020 m. NFT rinkos vertė siekė daugiau nei 250 mln. JAV dolerių. 2021 m. pirmąjį ketvirtį nepakeičiamų žetonų pardavimai viršijo 2 mlrd. JAV dolerių, o trečiąjį ketvirtį perkopė 10 mlrd. JAV dolerių vertės ribą.
Bahuševičai (Glubokas)
Bahuševičai – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 6 km į pietus nuo Čarnevičų.
Istorija
XIX a. buvo Dysnos apskrities Plisos valsčiaus seniūnijos centras.
Nepakeičiamas žetonas
Veikimo principas
NFT veikia kaip kriptografiniai žetonai, tačiau, skirtingai nuo kriptovaliutų, tokių kaip „Bitcoin“, šių žetonų vertė nėra tarpusavyje keičiama. Nors visi bitkoinai yra lygiaverčiai, kiekvienas NFT gali būti skirtingas pagrindinis turtas ir todėl turi skirtingą vertę. NFT sukuriami, kai blokinėse grandinėse įrašomas simbolių rinkinys, identifikuojantis konkretų skaitmeninį failą. Šis kriptografinių operacijų procesas užtikrina kiekvieno skaitmeninio failo autentiškumą: kiekvienai atskirai rinkmenai suteikiamas skaitmeninis parašas, naudojamas NFT nuosavybei sekti. Nepaisant to, duomenų nuorodos, nukreipiančios į tokias detales kaip internetinės svetainės, kur nepakeičiamas žetonas yra patalpintas adresas, gali nunykti.
Autorių teisės
NFT nuosavybė savaime nesuteikia autorių teisių į bet kokį skaitmeninį turtą, kurį šis prieigos raktas simbolizuoja. Įsigijęs nepakeičiamą žetoną pirkėjas nebūtinai gaus autorių teisių privilegijas pasikeitus NFT nuosavybės teisei, todėl pradiniam savininkui arba autoriui leidžiama sukurti daugiau to paties kūrinio NFT. Šia prasme NFT yra tik tos laidos nepakeičiamo žetono nuosavybės įrodymas, kuris yra atskirtas nuo autorių teisių – iš esmės NFT pirkėjai pagrindinio meno kūrinio autorių teisių ir neįgyja.
Naudojimas
NFT nuosavybė dažnai siejama su licencija naudoti pagrindinį skaitmeninį turtą, bet paprastai nesuteikia pirkėjui autorių teisių. Kai kurios sutartys suteikia licenciją tik asmeniniam, nekomerciniam naudojimui, o kitos licencijos taip pat leidžia naudoti ir komerciniais tikslais. NFT panaudojimas yra labai platus – tai gali būti skaitmeninis turtas, menas, kompiuteriniai žaidimai, muzika, filmai ir bilietai ir kt.
Skaitmeninis menas
miniatiūra|Kai kurie skaitmeninio meno nepakeičiami žetonai yra [[generartyvinio meno|generatyvinio meno pavyzdžiai.]] Skaitmeninis menas yra vienas ankstyviausių NFT naudojimo atvejų, nes blokų grandinė gali užtikrinti unikalų ir nekeičiamą parašą bei nuosavybės teisę. Menininko Maiko Winkelmanno (angl. Mike Winkelmann, profesionaliai žinomo kaip Beeple) skaitmeninio meno kūrinys pavadinimu „Everydays: the First 5000 Days“ 2021 m. buvo parduotas už 69,3 mln. JAV dolerių. Pirkimas buvo pripažintas trečiuoju didžiausiu gyvo menininko sudarytu aukciono sandoriu NFT rinkoje, atitinkamai po Džefo Kunso ir Deivido Hoknio parduotų darbų.
Kitas Beeple kūrinys pavadinimu „Crossroad“ – 10 sekundžių vaizdo įrašas, kuriame rodomi pėstieji, einantys pro Donaldo Trampo figūrą, 2021 m. kovą skaitmeniniame aukcione „Nifty Gateway“ parduotas už 6,6 mln. JAV dolerių.
Kai kurios NFT kolekcijos yra generatyvinio meno pavyzdžiai, kurio principu galima sukurti daugybę skirtingų vaizdų sujungiant atskirus paveikslėlio komponentus įvairiais deriniais.
2021 m. kovo mėn. įmonė „Injective Protocol“ nupirko 95 000 JAV dolerių vertės originalų graffiti – menininko Banksy kūrinį pavadinimu „Morons (White)“ – ir nufilmavo, kaip jį degina žiebtuvėliu. Vėliau pats vaizdo įrašas buvo parduotas kaip nepakeičiamas žetonas. Meno kūrinį sudeginęs asmuo, save vadinantis „Burnt Banksy“, teigė, jog tai buvo būdas perkelti fizinį meno kūrinį į skaitmeninę nepakeičiamų žetonų erdvę.
Kompiuteriniai žaidimai
2021 m. spalį žaidimų kūrėjas „Valve“ uždraudė programas, naudojančias blokų grandinės technologijas arba nepakeičiamus žetonus bei suteikiančias galimybę keistis žaidimo turtu iš „Steam“ platformos.
Virtualūs pasauliai
Kai kurios privačios skaitmeninės bendruomenės buvo suformuotos remiantis nepakeičiamų žetonų nuosavybe.
Virtualūs pasauliai, tokie kaip „Decentraland“, „Sandbox“ ir „Somnium Space“, leidžia vartotojams kurti galerijas, kuriose būtų demonstruojamas nepakeičiamais žetonais ženklintas menas ir žaidimo elementai. Nepakeičiami žetonai buvo naudojami ir iš varžytinių parduodant virtualią žemę. 2021 m. birželį16 arų virtualios žemės sklypas „Decentraland“ platformoje buvo parduotas už 913 228,20 JAV dolerių.
Muzika
Blokų grandinės technologija suteikė galimybę muzikantams ženklinti ir skelbti savo kūrinius kaip nepakeičiamus žetonus. 2021 m. plečiantis NFT rinkai menininkai ir muzikantai naudojo nepakeičiamus žetonus kaip įrankį, galintį padėti susigrąžinti dėl 2020 m. COVID-19 pandemijos prarastas pajamas. Pranešama, kad 2021 m. vasarį NFT muzikos pramonėje uždirbo apie 25 mln. JAV dolerių.
2021 m. vasario 28 d. elektroninės šokių muzikos atlikėjas 3LAU pardavė 33 NFT kolekciją už 11,7 mln. JAV dolerių minėdamas albumo „Ultraviolet“ trejų metų sukaktį. 2021 m. kovo 3 d. roko grupė „Kings of Leon“ pirmoji paskelbė apie naujo albumo „When You See Yourself“ išleidimą NFT pavidalu, kurio pardavimai siekė 2 mln. JAV dol. Kiti atlikėjai, kurie naudojo NFT, yra amerikiečių reperis Lil Pump,  menininkas Shepardas Fairey, bendradarbiaujantis su įrašų prodiuseriu Maiku Deanu, ir reperis Eminem.
Filmai
2018 m. gegužę kino kompanija „20th Century Fox“, bendradarbiaudama su „Atom Tickets“, išleido riboto leidimo skaitmeninius plakatus „Deadpool 2“ filmo reklamai. Juos buvo galima įsigyti iš „OpenSea“ ir GFT platformų. 2021 m. kovą Adomo Benzino 2015 m. dokumentinis filmas „Claude Lanzmann: Spectres of the Shoah“ tapo pirmuoju kino ir dokumentiniu filmu, parduotu aukcione nepakeičiamo žetono pavidalu.
Taip pat yra pranešama, kad bus išleista išskirtinė nepakeičiamų žetonų meno kūrinių kolekcija, skirta filmui „Godzilla vs. Kong“. Režisierius Kevinas Smitas 2021 m. balandį paskelbė, kad jo būsimas siaubo filmas „Killroy Was Here“ bus išleistas kaip NFT. 2021 m. filmas „Zero Contact“, kurį režisavo Rickas Dugdeilas ir kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Entonis Hopkinsas, taip pat buvo išleistas kaip nepakeičiamas žetonas.
2021 m. lapkritį filmų režisierius Quentinas Tarantino išleido septynis NFT, paremtus nekirptomis „Pulp Fiction“ scenomis. „Miramax“ vėliau pateikė ieškinį teigdami, jog buvo pažeistos jų filmų autorinės teisės.
Aplinkosaugos problemos
NFT pirkimas ir pardavimas yra apsuptas ginčų dėl didelio energijos vartojimo jų išlaikymui blokinėse grandinėse ir dėl to išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų. Blokų grandinės sandoriams reguliuoti ir tikrinti tokiuose tinkluose kaip „Ethereum“ sunaudojama daug elektros energijos. Apskaičiuojant tam tikros NFT operacijos anglies pėdsaką reikalingas didelis informacijos kiekis, pavyzdžiui, kaip tas sandoris sudaromas blokų grandinėje, kaip tai lemia ekonominį blokų grandinės kasėjų elgesį ir jų kasybos  įrangos arba palaikančių serverių energijos poreikį, taip pat atsinaujinančios energijos kiekį, naudojamą operacijai išlaikyti. Skaičiuojant nepakeičiamų žetonų poveikį aplinkai kyla ir konceptualių klausimų, pavyzdžiui, ar į NFT pirkimo anglies pėdsaką turėtų būti įtraukta pagrindinio tinklo energijos poreikio dalis, ar tik nežymus konkretaus pavienio pirkimo poveikis.
Kadangi skaitmeninis menas yra viena pagrindinių nepakeičiamų žetonų užšifravimo formų, daugelis internetinių meno svetainių, prekiaujančių NFT, pirmenybę siekia teikti toms technologijoms ir saugos protokolams, kurių anglies pėdsakai yra mažesni. Nors nepriklausomų žetonų rinka atvėrė galimybę menininkams toliau diversifikuoti savo pajamas, jų poveikis aplinkai pastūmėjo daugelį nepriklausomų kūrėjų atsisakyti savo darbus parduoti NFT forma taip siekiant apriboti anglies dvideginio emisijas.
Plagiatas ir sukčiavimas
Buvo pavyzdžių, kai menininkų darbai buvo kopijuojami be autoriaus leidimo ir parduodami nepakeičiamų žetonų pavidalu. 2020 m. mirus menininkei Qing Han internetiniai sukčiai prisiėmė jos tapatybę ir didelę dalį kūrinių įkėlė pirkimui nepakeičiamų žetonų aukcionavimo platformose. Panašiai pardavėjui, apsimetusiam Banksy, 2021 m. pavyko parduoti šio menininko pagamintą NFT už 336 000 JAV dolerių. Pardavėjas šią sumą grąžino tik tada, kai teismo byla atkreipė žiniasklaidos dėmesį.
2021 m. rugsėjį BBC pranešė apie prekybos viešai neatskleista informacija atvejį, kai NFT prekyvietės „OpenSea“ darbuotojas nusipirko konkrečius NFT prieš juos perparduodant, nes gavo informaciją „iš vidaus“, kad jie bus reklamuojami bendrovės pagrindiniame puslapyje. NFT prekyba yra nereguliuojama rinka, todėl kol kas neturi teisinių priemonių tokiam piktnaudžiavimui sukontroliuoti.
Koča
Koča arba Gvamueso ežeras (Lago Guamués) – ledyninės kilmės ežeras pietų Kolumbijoje, Narinjo departamente, 20 km nuo Pasto. Telkšo 2680 m aukštyje, Anduose, Pasto kalnų masyvo apsuptyje. Tai antras pagal dydį natūralus ežeras šalyje (po Totos). Ilgis iki 14 km, plotis iki 8 km, kranto linijos ilgis 39 km.
Iš ežero išteka Gvamueso upė – viena Putumajo ištakų. Ežere yra La Korotos sala (0,16 km²), paskelbta botaniniu–zoologiniu draustiniu.
Ežero pakrantėse gyvena indėnų kiljasingų ainiai (pagrindinė gyvenvietė – El Puertas). Verčiamasi žvejyba, turizmu.
Nevieriškių apylinkė
Nevieriškių apylinkė (arba Neveriškės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mickūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lavoriškių apylinkės.
Šveicarijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Panoviai (Kazlų Rūda)
Panoviai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Jankų.
Ar sėkmė sugadins Roką Hanterį?
Ar sėkmė sugadins Roką Hanterį?  – trijų veiksmų, keturių paveikslų pjesė, komedija, kuriai scenarijų parašė George Axelrod, įkvėptas Christopher Marlowe 1604 m. dramos „Daktaras Faustas“. Plimuto teatre 1955 m. rugsėjo 26 d. buvo surengtas bandomasis pjesės pastatymas, o spalio 13 d. pjesė pradėta rodyti Belasko teatre Brodvėjuje. Režisierius ir prodiuseris – Jule Styne. Pjesė rodyta 444 kartus, paskutinis spektaklis surengtas 1956 m. lapkričio 3 d.
1957 m. buvo pastatytas to paties pavadinimo filmas, kurio siužetas šiek tiek skiriasi.
Siužetas
Švelnaus būdo jaunas reporteris Džordžas Makolis (George MacCauley) ateina imti interviu iš kino deivės Ritos Marlou (Rita Marlowe), kai ši guli masažui. Reporteris prisipažįsta, kad tai tik antrasis jo interviu, pirmasis vadinosi „Ar sėkmė sugadins Roką Hanterį?“ Reporteris sutinka galingą agentą Irvingą Lasalį (Irving LaSalle), kuris už 10 % reporterio sielos priverčia kino deivę jį įsimylėti ir netgi jam parūpina „Oskarą“. Tačiau trečiajame veiksme, kai lieka nebedaug reporterio sielos procentų, jam pavyksta išsilaisvinti ir iš Holivudo, ir iš kino deivės.
Pradinė Brodvėjaus aktorių sudėtis
Vaidmuo – aktorius
Lapkričio 11-osios stadionas
Lapkričio 11-osios stadionas  – daugiafunkcis stadionas Angolos sostinėje Luandoje, Kamamos kvartale. Tai didžiausias ir moderniausias šalies stadionas, pastatytas specialiai 2010 m. Afrikos Tautų taurės čempionatui.
2008 m. vasarį prasidėjo statybos darbai, kuriuos vykdė Kinijos bendrovė „Shanghai Urban Construction Group Corporation“.
2009 m. gruodžio 27 d. oficialiai atidarytas. Stadione vyko 2010 m. Afrikos Tautų taurės grupių, atkrintamųjų turų ir finalinės varžybos.
Įgimta sferocitozė
Įgimta sferocitozė – liga, dažniausia įgimta hemolizinė anemija Europoje. Šiam susirgimui būdinga ekstravaskuinė hemolizė. Ligos priežastis yra įgimtas eritrocito membranos defektas, dėl kurio jie tampa neatsparūs išorės veiksniams ir pakeičia formą – tampa apvalios formos eritrocitais, kurie vadinami sferocitais, nuo ko ir kilęs šios ligos pavadinimas. Įgimtai sferocitozei būdinga įvairaus intensyvumo hemolizė ir įvairaus sunkumo anemija. Taip pat dažnai nustatoma splenomegalija. Liga daugeliu atvejų gali būti sėkmingai išgydoma splenektomija.
Petruliškių apylinkė
Petruliškių apylinkė (arba Petruliškės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mickūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lavoriškių apylinkės.
Willem Blaeu
thumb|250px
Vilemas Blau (g. 1571 m. gruodžio 9 d. Alkmare – m. 1638 m. spalio 21 d. Amsterdame) – Nyderlandų kartografas, atlasų gamintojas, leidėjas. Kartu su sūnumi Joan Blaeu laikomas vienu žymiausių olandų kartografų.
Biografija
1596 m. Amsterdame įkūrė kartografijos leidyklą.
Žemėlapiai
thumb|left|[[1644 m. Europos žemėlapis]]
Sudarė ir išleido daug žemėlapių (1604 m. – Olandijos, 1606 m. – pasaulio), atlasų, Žemės ir dangaus gaublių. 1622 m. pagamintas Žemės gaublys saugomas Vilniaus universitete. Taip pat išleido LDK žemėlapių, tarp jų – 1613 m. LDK žemėlapis. Kai kuriuos V. Blau žemėlapius apie 1690 m. pakartotinai išleido Van der Hageno atlasas.
Liadai
Liadai gali reikšti Baltarusijos gyvenvietes:
Pagramančio šnekučiai (miuziklas)
„Pagramančio šnekučiai“ – dviejų dalių Algimanto Bražinsko ir Antano Drilingos miuziklas, parašytas 1975 m. pagal Petro Cvirkos romaną „Meisteris ir sūnūs“.
Atsiradimo istorija
Miuziklas gimė teatro iniciatyva. Rašytojas Antanas Drilinga gavo pasiūlymą sukurti libretą spektakliui ir atkreipė dėmesį į Petro Cvirkos apsakymą „Meisteris ir sūnūs“. Algimantas Bražinskas buvo pakviestas kurti muziką, kurią parašė tą pačią 1975-ų m. vasarą. Kauno valstybinio muzikinio teatro vyr. dirigentas Stasys Domarkas parengė kūrinio instrumentuotę.
Dukora
Dukorà  – agromiestelis vidurio Baltarusijoje, 4 km į šiaurę nuo Svisločiaus. Apylinkės centras.
Pagramančio šnekučiai (miuziklas)
Siužetas
Tai istorija apie talentingą meisterį Deveiką, jo sūnus Joną, Andrių ir Simą, bičiulį Krizą, apie jų išsvajotą kūrinį- skrajojančią paukštę. Pagrindinė spektaklio mintis yra ta, kad kokie sunkūs bebūtų likimo išbandymai, nemarus lieka liaudies optimizmas, darbštumas ir talentas.
Dukora
thumb|left|Dukoros dvaras XIX a.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, kaimas ir dvaras, Ihumeno apskrities Dukoros valsčiaus centras.
Pagramančio šnekučiai (miuziklas)
Pastatymas Kauno valstybiniame muzikiniame teatre
Pirmoji spektaklio premjera įvyko 1976 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.
Pastatyminė grupė: Režisierius – Rimantas Vaitkevičius, dirigentas ir instrumentuotės autorius  – Stasys Domarkas, dailininkė Viktorija Gatavynaitė, baletmeisteris Alfredas Kondratavičius, chormeisteris Ramūnas Tilvikas, režisieriaus asistentė Zuzana Masiulevičiūtė, koncertmeisteriai Ligija Richterytė-Janulevičienė, Vida Tiškuvienė, Ilona Žvaginytė, A. Baranauskas, orkestro koncertmeisteris A. Dirvanauskas.
Pagrindinių vaidmenų atlikėjai: miniatiūra|kairėje|[[Algimantas Bražinskas|Algimanto Bražinsko ir Antano Drilingos dviejų dalių miuziklo „Pagramančio šnekučių“ pastatymo Kauno valstybiniame muzikiniame teatre programa]]
Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva” pastatymas
"Pagramančio šnekučiai” pavadinimu „Žemės paukščiai“ 2012 m. buvo pastatyti dainų ir šokių ansamblio „Lietuva”. Ansamblio kūrinio versija stilizuota – kitas ritmas, tempas, nors išlaikytos liaudiškos intonacijos.
2012 m. „Žemės paukščių“ pagrindinių vaidmenų atlikėjai buvo dainininkai: Liudas Mikalauskas, Deivydas Norvilas (Deivis), Ramūnas Urbietis. Choreografijos autorius – Alfredas Kondratavičius.
Lapičai
Lãpičai  – agromiestelis vidurio rytų Baltarusijoje, 28 km į šiaurės vakarus nuo Asipovičų. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras Ihumeno apskrityje.
Rumunijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Rumunijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Uosininkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mickūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lavoriškių apylinkės ir Mickūnų apylinkės.
Pantakoniai
Pantakoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Joniškėlio.
Atlas Maior
Atlas Maior (pilnas pavadinimas ) – didžiulis atlasas, kurį išleido olandas Joan Blaeu tarp 1662 ir 1672 m. Iš viso atlasas turėjo 9–12 tomų (priklausomai nuo kalbos), jame buvo 594 žemėlapiai ir apie 3000 puslapių teksto. Savo apimtimi ir kaina tai buvo didžiausia viso XVII amžiaus knyga. Didžiausias vėlesnis atlasas buvo „Atlante Veneto“, kurį apie 1700 m. išleido italas Vincenzo Coronelli.
Istorija
thumb|left|[[1645 m. „Atlas Novus“ viršelis]]
Atlasas mažomis dalimis buvo leidžiamas nuo 1634 m. pavadinimu „Atlas Novus“ (pilnai ). Pirmasis atlasas baigtas 1635 m. 4 versijomis (lotynų, olandų, prancūzų, vokiečių kalbomis) kaip 2 tomų leidinys. Nuo 1640 m. buvo leidžiamos 3 tomų versijos, o 1658 m. – 6 tomų. 1662 m. pradėtas leisti dar didesnis – daugiatomis „Atlas Maior“ leidinys, baigtas 1665 m. Jo pilnas pavadinimas byloja, kad buvo planuojama atvaizduoti ne tik sausumą, bet ir jūras bei dangų, tačiau pastarieji taip ir nebuvo išleisti, kadangi 1672 m. bendrovę nusiaubė gaisras, o po kelerių metų verslas bankrutavo.
Aprašymas
Didžiausia apimtimi atlasas išleistas 12 tomų:
Lietuva
Kadangi J. Blau atlasas savo laikmetyje buvo pats tiksliausias, išsamiausias to meto pasaulio atlasas, jame buvo atvaizduota ir dabartinė Lietuva. Ji buvo pavaizduota II tome keliuose žemėlapiuose. Pagrindinis iš jų – 24 žemėlapis, sudarytas 1613 m. LDK žemėlapio pagrindu, tačiau originaliai jį pavertus – į viršų nukreipiant ne šiaurinį, bet vakarinį žemėlapio kraštą. Tokį originalų LDK žemėlapį J. Blau sudarė dar 1648 m. ir nurodė autoriumi Radvilą Našlaitėlį – taip pat autorystė nurodyta ir „Atlas Maior“ leidimuose.
Valentinas Junokas
Valentinas Junokas (g. 1944 m. rugsėjo 19 d. Taraldžių kaime, Rokiškio rajonas) – teisininkas, MRU Teisės fakulteto (TF) lektorius, buvęs LR Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) vadovas.
Biografija
1976 m. baigė TSRS vidaus reikalų ministerijos (VRM) Gorkio aukštąją mokyklą.
1971-1972 m. Panevėžio vidaus reikalų skyriaus VAI kelių priežiūros inspektorius. Nuo 1976 iki 1980 m. Kauno miesto Vidaus reikalų valdybos Kovos su ekonominiais nusikaltimais skyriaus vyresnysis inspektorius, Kauno specialiosios vidurinės milicijos mokyklos dėstytojas, nuo 1980 iki 1990 m. Lietuvos VRM Ekonominių nusikaltimų tyrimo valdyba: vyr. inspektorius ypač svarbioms byloms (1980–1981), 1981–1985 m. LR VRM KSNGS valdybos 2-as skyriaus viršininko pavaduotojas, 1985–1990 LR VRM KSNGS valdybos skyriaus viršininkas, nuo 1990 iki 1991 m. Lietuvos policijos akademijos Operatyvinio darbo katedros dėstytojas, LR VRM Policijos departamento štabo Analitinio skyriaus komisaras inspektorius, nuo 1991 iki 1997 m. Valstybės saugumo departamento (VSD) 9-ojo skyriaus viršininkas, pulkininkas.
Veikla STT, advokatūroje, MRU
Nuo 1997 iki 1999 m. Junokas buvo STT prie LR VRM viršininko pavaduotojas, vyriausiasis komisaras, nuo 1999 m. rugsėjo 9 d. LR STT prie VRM viršininkas, nuo 2000 m. birželio 27 d. iki 2004 m. spalio mėn. 8 d. LR STT direktorius (trečiasis STT vadovas). STT tarnybą parengė įstaigos reorganizacijai (2000 m. gegužės mėn. STT buvo atskirta nuo LR VRM ir tapo savarankiška ). Valentinas Junokas iš pareigų atsistatydino, politikams kritikuojant STT kaip „neveiksmingai su korupcija kovojančią, į politinius procesus besikišančią instituciją“. Nuo 2005 m. vasario 23 d. advokatas (Junokas – antrasis iš STT vadovų, tapęs advokatu: nuo 2000 metų advokatauja ir buvęs STT viršininkas Juozas Gaudutis, iš pareigų atleistas 1998 m. spalio mėn.).
Pasak R. Juozapavičiaus, prieš korupciją kovojančios organizacijos „Transparency International“ Lietuvos skyriaus (TILS) direktoriaus, Junoko vadovaujamos STT pastangos kovoti su politine korupcija buvo „labai drąsios, tačiau donkichotiškos" (netgi nutrūktgalviškos): STT „išdrįso tirti tuos, kurie yra labai aukštai ir labai galingi“, darė antikorupcinius tyrimus, „labai smarkiai pakirto ir taip labai nedidelį pasitikėjimą valdančiomis, tradicinėmis partijomis“, užsitraukė didelę politikų nemalonę. Neturėjo svarios politinės paramos. Pasak TILS vadovo, „plačius užmojus gana greitai pakirto serija grubių STT klaidų“ – skandalingi poėmiai LR politinių partijų būstinėse, neatsakingi pareiškimai apie politikavimą, teisininko LR Seimo nario Raimondo Šukio (tuo metu – specialiųjų tarnybų ir teisėsaugos institucijų veiklą tiriančios Seimo laikinosios komisijos, skirtos ištirti galimą teisėsaugininkų piktnaudžiavimą vykdant operatyvinę veiklą, pirmininko) iškvietimas apklausai į STT (paaiškinti, kodėl 2003 m. vasario 6 d. įsigijo bendrovės „TNS Gallup“ parengtą Rolando Pakso rinkimų kampanijos monitoringą) , atėjus duoti parodymų laikinajai parlamentinei komisijai, kuri tiria STT veiklą. Juozapavičiaus vertinimais, didžiausia pastangų nauda – „politinės korupcijos diagnozė ir didžiausias visuomenės susidomėjimas“.
Panūdžiai
Panūdžiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Naudvario. Saugomas Panūdžių ąžuolas.
Airijos kultūra
Airijos kultūra apima kalbą, literatūrą, muziką, meną, tautosaką, virtuvę ir sportą, susijusius su Airija ir airiais. Didžiąją Airijos istorijos dalį Airijos kultūra buvo gėliška. Po XII a. anglų-normanų įsiveržimo ir XVI-XVII a. anglams užkariavusi ir kolonizavus Airiją, joje atsirado anglų-airių ir Alsterio škotų etninės-kultūrinės grupės. Tradicinę gėlišką Airijos kultūrą veikiant anglų-normanų, anglų ir škotų kultūroms susiformavo šiuolaikinė Airijos kultūra.
Šiais laikais pastebimos ryškios kultūrinės skirtys tarp katalikų ir protestantų (ypač Alsterio protestantų) bei tarp klajojančios etninės grupės žmonių, vadinamų „keliautojais“, ir sėslių gyventojų. Dėl plataus masto emigracijos iš Airijos, Airijos kultūra yra gana plačiai žinoma – visame pasaulyje yra švenčiamos tokios šventės kaip Šv. Patriko diena ir Helovinas. Nors Airijos kultūra yra gana unikali, kai kurie jos bruožai yra panašūs į Didžiosios Britanijos, kitų anglakalbių šalių bei kitų katalikiškų Europos šalių ir keltų tautų kultūras.
Daugybė Airijos kultūros aspektų buvo sutinkami ir žemyninėje Europoje, tačiau Europoje jie išnyko, o pasiliko būtent Airijos saloje. Įrodyta, kad kai kurie airiški šokiai, pavyzdžiui, džigas, taip pat stauto darymas buvo įvežti į Airiją iš kitų Europos šalių, bet yra laikomi airiškais, nes Airija yra vienintelė šalis, kurioje šie dalykai išliko. Dėl to airių kultūros studijos yra svarbios tiriantiems senovės Europos kultūrą.
Ankstyvoji Airijos istorija
miniatiūra|270x270px|Guro ežeras, ankstyvoji Airijos ūkininkų gyvenvietė