cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nepasiekiamumo polius
Žemynų nepasiekiamumo poliai
Eurazijos nepasiekiamumo polius (toliausia vieta nuo jūros) ilgą laiką laikytas esant Kinijoje, Sindziange esančioje Gurbantiungiuto dykumoje – 46.28333°N, 86.66667°W. Šis taškas yra 2645 km nuo vandenyno, 320 km į šiaurę nuo Urumčio, netoli Choštolgajaus gyvenvietės. 2007 m. perskaičiavus koordinates iš naujo (vandenynui priskyrus Obės užutėkį) gautas taškas 45.28°N, 88.14°W, kuris yra 2513 km nuo vandenyno, ties Džungarijos vartais (Kaskirsu vietovė, Burultokajaus apskritis, Altajaus prefektūra, Sindziangas). thumb|250px|Ženkiukas, žymintis Australijos nepasiekiamumo polių
Jeruzalės tarptautinis konvencijų centras
Centro statybų architektūrinis konkursas įvyko 1949 m., o jo statybos pradėtos po metų. Nors statybos pilnai baigtos tik 1963 m., bet centre 1956 m. vyko Pasaulio sionistų organizacijos asamblėja.
Centre vyksta tradicinė Tarptautinė Jeruzalės knygų mugė. 1979 m. ir 1999 m. centre vyko Eurovizijos dainų konkursas.
Nepasiekiamumo polius
Žemynų nepasiekiamumo poliai
Šiaurės Amerikos nepasiekiamumo polius yra Jungtinėse Valstijose, Pietų Dakotos pietvakariuose, 11 km nuo Aleno gyvenvietės, Pušų Kalnagūbrio indėnų rezervacijoje (43.36°N, -101.97°W). Vieta nutolusi 1650 km nuo vandenyno. Tašką žymi stulpas su lakotų simbolika.
Pietų Amerikos nepasiekiamumo polius yra Brazilijoje, Mato Grose, netoli Arenapolio, už 1504 km nuo vandenyno (-14.05°N, -56.85°W). Labai panašiu atstumu nutolęs ir kitas taškas, esantis ~200 km piečiau Amazonės.
Australijos nepasiekiamumo polius yra Šiaurės Teritorijoje, 920 km nuo kranto, 161 km į vakarus nuo Alis Springso, 30 km nuo Papunjos gyvenvietės (-23.17°N, 132.27°W).
Afrikos nepasiekiamumo polius yra Centrinės Afrikos Respublikoje, 1814 km nuo vandenyno, netoli Obo miesto ir CAR, Pietų Sudano bei Kongo DR sienų sankirtos (5.65°N, 26.17°W).
Laukžemės II senosios kapinės
Laukžemės II senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24223; senas vertybių registro kodas - L556) – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,15 km į vakarus nuo kelio Darbėnai–Laukžemė, Kulšės dešiniajame krante.
Vieta
Įrengtos aukštumos pakraštyje esančioje kalvelėje. Jos ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 55 m ilgio ir 43 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršiuje pastebimos buvusių bulviarūsių duobės. Apaugusios medžiais ir krūmais. Teritorijos plotas – 0,27 ha, perimetras – 213 m.
Istorija
Pasakojama, kad tai buvusios Laukžemės kapinės, kuriose laidoti kaimo ir dvaro gyventojai. Kitame Kulšės krante XIX a. pradžioje įrengus parapijos kapines, senosios kapinaitės buvo apleistos. Jose dar XX a. pradžioje buvo retsykiais pakasami savižudžiai, negyvi gimę arba nekrikštyti mirę kūdikiai.
Kapinės vadinamos Maro kapeliais. Pasakojama, kad jose pasirodančios ugnies liepsnelės, baltai vilkintys nepažįstami žmonės ir pan.
Mirusiems pagerbti ir apsisaugoti nuo šmėklų kapinėse stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli aukšti kryžiai, kurie XX a. pradžioje sunyko ir nebuvo atstatyti.
Kapines juosė akmenų pylimas, kurį 1939 m. ūkininkai nuardė, o akmenis išvežė Šventosios uosto statybai.
1971–1977 m. kapinės buvo registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV532). 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L554), 2004 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
LKL 2016–2017 m. sezonas
„Tete-a-tete Casino LKL“ 2016–2017 metų sezonas – 24–as lygos sezonas, kuriame varžosi 10 pajėgiausių Lietuvos krepšinio klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo pabaigoje ir tęsėsi iki balandžio pabaigos. Į atkrintamąsias varžybas pateks aštuonios geriausios reguliariojo sezono komandos.
Klubų kaita
Lietuvos krepšinio lygos posėdyje nuspręsta, kad šiame sezone lygoje varžėsi 10 komandų. Praėjusiame sezone paskutinę vietą čempionate užėmusi Alytaus „Dzūkija“ neiškrito į Nacionalinę krepšinio lygą, nes NKL čempionai - Marijampolės „Sūduva-Mantinga“ - neturi LKL nuostatus atitinkančios arenos.
Sezono nutarimai
Lietuvos krepšinio lygos formatas lieka nepakitęs – klubai rungtyniauja keturių ratų sistema. Reguliaraus sezono galutinė turnyrinė lentelė bus sudaroma pagal iškovotų pergalių kiekį. Aštuonios pajėgiausios reguliaraus sezono komandos pratęs kovą dėl čempiono vardo atkrentamosiose varžybose. Ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir mažasis finalas bus žaidžiami iki trijų, o didysis finalas iki keturių pergalių. Namų aikštės pranašumas suteikiamas komandai, reguliariajame sezone užėmusiai aukštesnę vietą.
Finalo MVP
=== Simbolinis sezono penketukas ===
=== Kiti apdovanojimai === Geriausias legionierius - James Baron, (Vilniaus „Lietuvos Rytas“); Geriausia lygos organizacija - Kauno „Žalgiris“; Geriausias treneris - Šarūnas Jasikevičius, (Kauno „Žalgiris“); Garbingiausias lygos krepšininkas - Mindaugas Lukauskis, (Panevėžio „Lietkabelis“); Geriausiai besiginantis krepšininkas - Martynas Mažeika, (Klaipėdos „Neptūnas“); Geriausias jaunasis žaidėjas - Martynas Echodas, („Šiauliai“); „Tete-a-tete Casino-LKL“ šokėjų kovų nugalėtojos - Kauno „Žalgirio“ šokėjos.
Merkulavičai
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Rahačovo apskrities Merkulavičų valsčiaus centras.
Šveicarijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Tikrasis snapuotis
Tikrasis snapuotis (Ziphius cavirostris) – snapuotųjų banginių (Ziphiidae) šeimos žinduolis. Dar vadinamas Kiuvje snapuočiu, pagerbiant paleontologą Žoržą Kiuvje, kuris 1823 m. sugebėjo aprašyti rūšį pagal 1804 m. Prancūzijos pakrantėje rasto kritusio banginio gaišenos dalį. Dėl sunkumų atpažįstant šią rūšį (sunkiai atskiriama ne iš artimo atstumo) ir plataus arealo gyvūnų skaičius išlieka nežinomas. miniatiūra|250px|left|Muziejaus eksponatas miniatiūra|250px|left|Tikrojo snapuočio dydis
Apibūdinimas
Užauga iki 7 m ir gali sverti 2–3 tonas. Kūnas nuo tamsiai pilkos iki sodrios rudos spalvos. Snapo formos snukis bukas. Gyvenimo trukmė iki 40 m. Tarp jūros žinduolių yra giliausiai panyrantys – su palydovinių siųstuvų, pritvirtintų ant banginio plaukmenų, pagalba nustatyta, kad vienas gyvūnas pasiekė 3 km gelmę, kitas išbuvo po vandeniu 137 min.
Aristeguietia
Aristeguietia – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Šios genties augalai sutinkami Pietų Amerikoje nuo Kolumbijos iki pietų Peru. Viena rūšis auga Čilėje.
CD Elá Nguema
Istorija
Daugkartiniai šalies čempionai, pirmą kartą iškovojo titulą 1984 m.
Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Nedaika
Nedaika – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 18 km į pietvakarius nuo Buda Kašaliovos.
Istorija
XIX a. buvo bažnytkaimis, Rahačovo apskrities Nedaikos valsčiaus centras.
Arnionių Švč. Mergelės Marijos koplyčia
'''Arnionių Švč. Mergelės Marijos koplyčia''' – veikianti katalikų koplyčia Molėtų rajono savivaldybėje, Arnionių II kaime (Joniškio sen.), prie kelio. Ją aptarnauja Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimų karalienės parapijos klebonas. Koplyčia priklausė Arnionių dvarui – iki pat XIX a. II pusės tai buvo privati dvaro koplyčia.
Istorija
Arnionių maldos namų teisinė ir konfesinė priklausomybė tiesiogiai susieta su dvaro raida. XVII a. I pusėje veikusi koplyčia buvo protestantiška. Jos fundatorius – Radvilų šalininkas, šios konfesijos rėmėjas Dovydas Šveikovskis, Arnionyse įkūręs šeimos rezidenciją ir čia buvusią koplyčią numatęs savo amžinojo poilsio vieta. Po savininko mirties 1644 m. koplyčios reikšmė sumažėjo, ja nebesinaudota, o XVII a. viduryje karai galutinai ją sunaikino.
Žinios apie katalikiškus maldos namus Arnionyse yra iš XVIII a. II pusės, kai dvarą valdė Antanas Mykolas Špirka. Tiek ši, tiek vėliau Kostrovickiams priklausiusi dvaro koplyčia buvo medinė, stovėjo dvaro rūmų teritorijoje.
Dabartinė Arnionių Švč. Mergelės Marijos koplyčia stovi kitoje vietoje nei jos pirmtakės, toliau nuo dvarvietės. Jos atsiradimą lėmė 1923 m. nubrėžta Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija, kuri ėjo tiesiai per Arino ežerą. Taip Arnionių gyventojus aptarnavusi parapinė Joniškio Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia atsidūrė Lietuvos pusėje, o Arnionys – lenkų. Iš karto po šių įvykių vietiniai gyventojai patys inicijavo naujos šventovės statybą, tačiau Bažnyčios valdžia sumanymo nepalaikė. Kartkartėmis į privačius Tiškevičiaus namus Arnionių dvare kunigas atvykdavo laikyti šv. Mišių, tačiau arkivyskupas jam tą uždraudęs daryti, nors akivaizdu, kad vizitų poreikis iš tiesų buvęs. 1933 m. gegužės 7 d. buvo padėtas kertinis akmuo, o 1935 m. rugpjūčio 25 d. koplyčia pašventinta. Grafai Tiškevičiai koplyčiai buvo skyrę sklypą ir statyboms reikalingų medžiagų. Ji pastatyta remiant ne tik Arnionių savininkams: skelbta, kad būta Pasienio gynybos korpuso vadovybės bei visų apylinkių, o kartu ir visos Lenkijos gyventojų paramos.
1960 m. vyko dvare veikusio žuvininkystės ūkio kultūros namų rekonstrukcija. Buvusios koplyčios pastatas pasižymėjo ypatingai aukštu stogu, prieangiu ir pietinės Lenkijos architektūrai būdingu regioniniu stiliumi. Bent jau išorėje pastatas dar buvo išlaikęs senąją formą – trūko tik išraiškingojo kupolo. Vėlesniais metais čia buvo įrengta aštuonmetė mokykla, veikusi iki 1990 m. Ją uždarius, pastatas vėl kurį laiką stovėjo neprižiūrimas. Pabradės kunigo Vido Smagurausko iniciatyva 2002 m. jis įgijo šiandieninį pavidalą ir atvėrė duris tikintiesiems.
Architektūra
Tarpukaryje koplyčia atrodė kitaip - buvo vadinamojo Zakopanės stiliaus, kuris lietuviškame kontekste atrodė kiek neįprastas. Pastato architektūra buvo labiau būdinga Pietų Lenkijai nei Vilniaus kraštui. Projekto autoriaus pavardė likusi nežinoma. Pirminę savo išvaizdą koplyčia prarado per Antrąjį pasaulinį karą ir vėlesnes rekonstrukcijas, kai čia buvo įrengti Arnionių žuvininkystės ūkio kultūros namai, o po to – aštuonmetė mokykla.
Slauharadas
Sláuharadas (arba Slavgorodas, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, Pronios ir Sožo santakoje, 58 km nuo Kryčavo ir 76 km nuo Mogiliavo. Slauharado rajono centras. Stovi cerkvė, veikia dvi vidurinės mokyklos, muzikos mokykla, kraštotyros muziejus. Pagrindinės pramonės šakos – maisto gamyba ir žemės ūkis. Stūkso piliakalnis.
Rasochai
Rasochai – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 15 km į pietus nuo Karmos.
Slauharadas
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1136 m. kaip Prapoiskas. XIV a. tapo LDK dalimi. Vėliau atiteko Mstislavlio vaivadijai (ATR). Nuo 1772 m. rugsėjo Rusijos imperijos sudėtyje. XIX a. buvo miestelis, Bychavo apskrities Prapoisko valsčiaus centras. 1881 m. surašymo duomenimis gyvenvietėje gyveno 3 400 žmonės. Buvo svarbus upių uostas. 1938 m. rugsėjo 27 d. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. II pasaulinio karo metu buvo okupuotas Trečiojo Reicho. 1945 m. gegužės 23 d. suteiktos miesto teisės ir pavadinimas Slauharadas. Sovietmečiu buvo statybų ir maisto pramonės centras.
Rasochai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Rahačovo apskrities Rasochų valsčiaus centras.
Egidijus Vaitkūnas
Egidijus Vaitkūnas (g. 1988 m. rugpjūčio 8 d.) – Lietuvos futbolininkas, krašto gynėjas.
Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo Vilniaus „Žalgiryje“.
2009 m. atstovavo Gargždų „Bangos“ klubui. Vėliau persikėlė į Tauragės „Taurą“.
2010 m. pabaigoje pratęsė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“.
Nuo 2019 m. žaidė FK Kauno Žalgiris. A lygoje sužaidė 17 rungtynių, pelnė vieną įvartį. (Sezono pradžioje patyrė traumą ir dėl jos nežaidė keturis mėnesius.) 2019 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis su futbolininku pratęsta iki 2021 m. sezono pabaigos.
LFF taurės 2021 m. turnyre aštuntfinalio rungtynėse prieš Panevėžį, kurios įvyko 2021 m. birželio 16 d., mušė 11 m. baudinį pagrindinio laiko metu, tačiau nesugebėjo realizuoti progos. Galiausiai, jo atstovaujamas klubas pralaimėjo baudinių serijoje panevėžiečiams.
2022 m. gruodžio 2 d. pranešta, kad nebeatstovaus FK Kauno Žalgiris.
2022 m. gruodžio 9 d. tapo žinoma, kad persikėlė į Šiaulius ir atstovaus FA Šiauliai.
2023 m. kovo 3 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FK Riteriai.
Žaidimas rinktinėje
2009 m. birželio mėnesį debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 metų rinktinėje Europos jaunimo čempionato atrankos rungtynėse prieš Graikijos bendraamžius. Iš viso už jaunimo rinktinę sužaidė 13 rungtynių. 2012 m. gegužės mėnesį debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse su Rusijos komanda.
Trenerio karjera
2020 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.
Robert Laurie
Robertas Loris (g. apie 1755 m. – m. 1836 m. gegužės 19 d.) – anglų ir škotų graviūrininkas ir leidėjas.
Biografija
Gimė tikriausiai Škotijoje, kadangi kilęs iš Škotijos Lorių giminės. Nuo 1771 m. tapė portretus mecotinta. 1794 m. kartu su verslo partneriu James Whittle ėmė įkūrė firmą „Laurie & Whittle“, kuri publikavo graviūras, žemėlapius, jūreivystės medžiagą. Be kitų kartografų, jiems dirbo Louis Stanislas d'Arcy de la Rochette ir John Purdy. 1797 m. kai kuriuos Lorio ir Vitlio publikuotus žemėlapius perleido Thomas Kitchin savajame pasaulio atlase. 1812 m. R. Loris iš verslo pasitraukė, Dž. Vitlis jį perėmė ir pervadino „Whittle & Laurie“.
Šveicarijos futbolo varžybos 1967–1968 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1967–1968 m.
Cichiničai
Ci̇̀chiničai – agromiestelis vidurio rytų Baltarusijoje, 22 km į pietvakarius nuo Rahačovo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo dvaras ir miestelis, Rahačovo apskrities Cichiničų valsčiaus centras.
Tomas Sirevičius
Tomas Sirevičius (g. 1979 m. kovo 23 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje.
2009 m. kovo pradžioje pasirašė sutartį su Tauragės „Tauro“ klubu. 2011 m. sausio pabaigoje perėjo į Šiaulių „Šiaulių“ klubą.
Stalgėnų piliakalnis
Stalgėnų piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A814P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR800) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Stalgėnų kaimo, Stalgėnų seniūnija. Pasiekiamas iš plento (Plungės – Rietavo atkarpos) Stalgėnuose pasukus į dešinę vakarų kryptimi, į kelią, pavažiavus 750 m – yra dešinėje, į šiaurę nuo kelio, tik pervažiavus Lukną.
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Luknos kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 24 m ilgio, 5 m pločio šiaurės rytų gale, 8 m pločio – pietvakariuose, 1 m iškiliu viduriu. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Šiaurinis šlaitas leidžiasi į slėnio daubą, kiek nuolaidesnis, su terasa. Piliakalnis apardytas arimų, pirmajame pylime kasti bulviarūsiai. Piliakalnis apaugęs pradėtu retinti mišriu mišku. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis naudotas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
miniatiūra|250px|left|Piliakalnio įkalnėje
Petras Slonksnis
Petras Slonksnis (g. 1968 m. birželio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos dizaineris, braižybos, dailės ir darbų mokytojas, fotografas.
Stalgėnų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Luknos kairiajame krante. Upės slėnis piliakalnį juosia iš šiaurės, rytų ir pietryčių. Vakarų pusėje esanti dauba skiria piliakalnį nuo gretimų aukštumų. Aikštelė trapecinė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 24 m ilgio, 5 m pločio šiaurės rytų gale, 8 m pločio – pietvakariuose, 1 m iškiliu viduriu. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Šiaurinis šlaitas leidžiasi į slėnio daubą, kiek nuolaidesnis, su terasa. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas 12 m ilgio, 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 1 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 1,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 5 m pločio, 0,3 m gylio griovį.
Petras Slonksnis
Biografija
1985 m. baigė Šiaulių 7-ąją vidurinę mokyklą ir Šiaulių dailės mokyklą.
Dangaučius
Dangaučius – upelis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje; Smilgaičio dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda mažame miškelyje prie Ąžuolytės kaimo. Teka pro laukus, daugiausia į pietryčius. Įteka į Smilgaitį 27,2 km nuo jo žiočių, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Meironiškėlių.
Petras Slonksnis
Biografija
1993 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultetą.
Stalgėnų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, pirmajame pylime kasti bulviarūsiai. Piliakalnis apaugęs pradėtu retinti mišriu mišku.
Dangaučius
Upės vaga sureguliuota. Greta Dangaučiaus yra Norkūnų kaimas.
Petras Slonksnis
Biografija
1998-2016 m. dirbo Šiaulių miesto savivaldybės administracijos Architektūros ir urbanistikos skyrius. Užėmė vyriausiojo miesto dizainerio pareigas.
Armand Peugeot
Armanas Pežo (1849 m. birželio 18 d. Valantinjė, Prancūzija – 1915 m. vasario 4 d. Neiji prie Senos, Prancūzija) – prancūzų pramonininkas, automobilių pramonės pionierius ir prancūzų kompanijos „Peugeot“ įkūrėjas.
Petras Slonksnis
Biografija
2017-2021 m. - Šiaulių Gegužių progimnazijos dailės mokytojas, Šiaulių Stasio Šalkauskio gimnazijos fotografijos mokytojas, Šiaulių dailės mokyklos mokytojas.
Armand Peugeot
A. Pežo gimė 1849 m. birželio 18 d. Valentinjė, rytų Prancūzijoje. Jo šeimai priklausė metalo apdirbimo įmonė, kuri gamino spyruokles, pjūklus, akinių rėmelius ir kitus daiktus. 1872 m. jis vedė Sofi Leoni, su kuria susilaukė penkių vaikų. Vienintelis sūnus Raimondas mirė 1896 m.
Petras Slonksnis
Biografija
2021 m. tapo Šiaulių dailės mokyklos direktoriumi.
Armand Peugeot
A. Pežo buvo prestižinės Paryžiaus inžinerinės mokyklos „École Centrale“ absolventas. 1881 m. keliavo po Angliją, kurioje pastebėjo dviračių gamybos potencialą.
Nuo 1865 m. A. Pežo ir jo pusbrolis Eženas ėmėsi vadovauti kompanijai „Peugeot Frères Aines“. 1889 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje jie pristatė garais varomą triratį dviratį. Pirmąjį automobilį jie sukūrė dirbtuvėse rytų Prancūzijoje.
Iki 1892 m. kompanija vadinosi „Les Fils de Peugeot Frères“, o automobilius gamino su G. Daimlerio varikliais. A. Pežo norėjo padidinti gamybą, bet Eženas nenorėjo investuoti į kompaniją, todėl 1896 m. balandžio 2 d. A. Pežo įkūrė nuosavą kompaniją „Société Anonyme des Automobiles Peugeot“. Monbejaro apskrityje jis įkūrė gamyklą, kuri gamino automobilius su vidaus degimo varikliais.
Petras Slonksnis
Biografija
Šiaulių dizainerių asociacijos narys, Šiaulių „LIONS“ klubo narys.
Dangaučius
Pavadinimas siejamas su  – „purvina valka; klampi pelkėta vieta“.
Petras Slonksnis
Kūryba
P. Slonksnis fotografiją laiko savo pomėgiu, kurį realizuoja nuo 2014 m. Žinių sėmėsi iš knygų apie fotografiją, bendravimo su profesionaliais fotografais. Daugiausiai fotografuoja Šiaulius, yra sukūręs ciklą „Te šviečia saulė Šiauliams“. Savo kūrybą skleidžia socialiniuose tinkluose, surengė kelias parodas Šiauliuose, tarp jų: spaustuvėje „Bruknė“, P. Višinskio viešojoje bibliotekoje.
Arnaldoa
Arnaldoa – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Armand Peugeot
1910 m., neturėdamas vyriškosios giminės įpėdinių, jis susitarė su Eženu dėl įmonių apjungimo. 1913 m., kai A. Pežo pasitraukė nuo kompanijos valdymo, „Peugeot“ buvo didžiausias lengvųjų automobilių gamintojas Prancūzijoje, pagaminantis 10 tūkst. automobilių per metus.
Mirė 1915 m. vasario 4 d., palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
Stalgėnų piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
Vengrijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Amalis
Amalis – upelis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone; Smilgaičio dešinysis intakas. Prasideda laukuose netoli Josvainių miško pakraščio, 1 km į pietryčius nuo Deveikiškių. Teka pro laukus lygiagrečiai su Smilgaičiu: pradžioje į pietus, vėliau į rytus. Įteka į Smilgaitį 11,9 km nuo jo žiočių, prie Grašvos kaimo.
Intakas – Amaliukas (kairysis).
Visa upelio vaga sureguliuota. Greta Amalio yra Ruseinių kaimas.
Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu amalu, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų amë – „upės vaga“, hetitų amiḭara- – „griovys“, graikų ἀμάρα – „griovys“, hipotetinė *am- – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *Amala, *Amela, lenkų Jemielnia.
San Marino futbolo varžybos 2017–2018 m.
San Marino futbolo varžybos 2017–2018 m.
Dalyviai
15 dalyvių. Nėra iškritimų iš pirmenybių, todėl dalyvauja tos pačios 15 komandų, kaip ir ankstesnį sezoną. Jos padalintos į dvi grupes: „A“ ir „B“.
Finalo rungtynės
--
Šveicarijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Viačeslavas Malcevas
Viačeslavas Malcevas, 2016|thumb|250px Viačeslavas Malcevas – (, g. 1964 m. birželio 7 d. Saratove ) – rusų politikas, buvęs tris kartus išrinktas Saratovo regioninės Dūmos deputatas, visuomeninis veikėjas, aktyvus esančios Rusijos valdžios, ir politinio elito, ypač prezidento Vladimiro Putino, kritikas. Aktyvus interneto veikėjas, kiekvieną darbo dieną veda laidą „Blogos naujienos“ per YouTube kanalą ARTpotgatovka. Pasisako prieš karą Ukrainoje ir Sirijoje.
Politinė karjera
1994 metų gegužės mėnesį buvo išrinktas į pirmojo šaukimo Saratovo regionę Dūmą. 1997 rugpjūčio mėnesį išrinktas į antrojo šaukimo Saratovo regionę Dūmą. Nuo 2002 rugsėjo – trečiojo šaukimo Saratovo regionės Dūmos deputatas. 2016 m. gegužės 28-29 d. nugalėjo opozicinės Rusijos politinės partijos PARNAS pirminiuose rinkimuose.
Ninisina
Ninisina – gydymo deivė šumerų mitologijoje, Isino miesto deivė globėja. Motina – deivė Uraš, tėvas – dangaus dievas Anu, sutuoktinis – Pabilsagas, o sūnus – Damu (taip pat gydymo dievybė).
Žinios apie Ninisinos kultą siekia ankstyvąjį dinastinį laikotarpį – ji minima Faros dievų sąrašuose. III tūkst. pr. m. e. Ninisinos kultas iš Isino paplito ir kituose Šumero miestuose, pavyzdžiui, Lagaše. II tūkst. pr. m. e. pradžioje išaugus Isino valstybės galiai, vadinamuoju Isino laikotarpiu (2017–1794 m. pr. m. e.), išaugo ir deivės Ninisinos kulto svarba. Iš šio laikotarpio žinomas jos epitetas „didžioji juodagalvių gydytoja“. Buvo tikima, jog tam, kad ši deivė padėtų, reikia ištarti tinkamą užkalbėjimą. Be to, Ninisina iš Inanos perėmė kai kuriuos karo dievybės bruožus. Kaip ir Inana, kai kada buvo vadinama „didžiąja Anu dukra“. Senosios Babilonijos karalystės laikotarpio pabaigoje Ninisina sutapatinta su deive Gula, jos kultas prarado turėtą reikšmę, todėl vėlesnio laikotarpio šaltiniuose minima retai.
Isine buvo jai skirta É-galmah šventykla, yra išlikęs šventyklos himnas, kuriame deivė įvardijama „motina žyne (hierodule)“, kurios „žodžiai užpildo dangų“. Ninisina buvo siejama su šunimis. Atliekant kasinėjimus É-galmah šventyklos vietoje, aptikta daug šunų griaučių. Kadangi daugelis šunų buvo sergantys ir sužeisti, gali būti, kad jais čia buvo rūpinamasi. Ninisina buvo garbinama ir šventyklose Larsoje, Babilone, Ūre, Uruke bei Larake.
Ninisina minima pasakojime „Enkis ir pasaulio tvarka“. Inana skundžiasi, kad Ninisina paveržė iš jos Anu hierodulės poziciją, pasisavino šuba akmens papuošalus. Taip pat žinomas eršemma religinis tekstas. Jame pasakojama, kaip Ninisina, apimta nerimo, klajojanti Arali dykroje, jos šventykla sugriauta. Deivė šaukiasi dievo Enlilio, o šis jai parodo Likimo lenteles, kuriose yra ir įrašas apie ją ištikusią nelaimę. Pagalbos bando šauktis ir Ninisinos motina, tačiau veltui – sušunka, kad jos vaikas miręs. Yra žinomas ir kitas pasakojimas, anot kurio, Ninisina džiaugsmingai sugrįžta į savo šventyklą. Be to, yra išlikę keletas deivę šlovinančių šumerų himnų, taip pat karališkųjų himnų. Ninisina minima ir įvairiose raudose, kaip antai „Raudoje apie Ūrą“, „Raudoje apie Šumerą ir Ūrą“, „Raudoje apie Nipūrą“. Tekste „Pabilsago kelionė į Nipūrą“ nupasakojamos jos vedybos, o kitame tekste „Ninisina ir dievai“ ji prilyginama kitoms deivėms miestų globėjoms.
Sveržanis (Rahačovas)
Sveržanis – kaimas rytų Baltarusijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo Rahačovo.
Istorija
XIX a. buvo miestelis Rahačovo apskrityje, Sveržanio valsčiaus centras, vėliau priklausė Dousko valsčiui.
James Whittle
Biografija
Gimė 1757 m. Buvo žymus to meto Londono visuomenės veikėjas, leidėjas, turėjęs Fleet Street gatvėje parduotuvę, populiarią tarp žymių intelektualų. Apie 1787 m. kartu su partneriu Robert Laurie jis perėmė Robert Sayer firmos valdymą. 1794 m. mirus pastarajam, likę du partneriai įkūrė firmą „Laurie & Whittle“, kuri publikavo graviūras, žemėlapius, jūreivystės medžiagą. Be kitų kartografų, jiems dirbo Louis Stanislas d'Arcy de la Rochette ir John Purdy. 1797 m. kai kuriuos Lorio ir Vitlio publikuotus žemėlapius perleido Thomas Kitchin savajame pasaulio atlase. 1812 m. R. Loris iš verslo pasitraukė, Dž. Vitlis jį perėmė ir pervadino „Whittle & Laurie“.
Strava
„Strava“ (SV strava; ; ) – GPS pagrindu veikianti sporto programėlė bei socialinis tinklas. „Strava“ suderinta su įvairiais išmaniaisiais laikrodžiais ir išmaniaisiais telefonais. Paslauga pasirinktinai mokama.
Ši programėlė labiausiai pritaikyta triatlono, bėgimo, plaukimo, dviračių sporto ir kitų lauko sporto šakų mėgėjams. Prie šio tinklo prisijungę tiek profesionalus atletai, tiek mėgėjai. „Strava“ teigia, kad tinklu naudojasi ne viena dešimtis milijonų narių. Dalis iš jų moka už papildomas paslaugas, nuodugnesnę statistiką. Iki 2017 m. „Strava“ pritraukė 69 mln. JAV dolerių privataus kapitalo lėšų.
„Stravos“ tinklo vartotojai kiekvieną mėnesį skatinami įveikti tam tikrus iššūkius. Pavyzdžiui, bėgikams tenka įveikti 200 km ir 2 000 vertikalių metrų atstumą per mėnesį, idant galėtų pasidžiaugti „Stravos“ sukurtais ženkleliais. O „Ultra-Trail du Mont-Blanc“ ar „Tour de France“ varžybų mėnesiais šie skaičiai bėgikams bei dviratininkams gali ir išaugti. Be kita ko, rengiami ir kiti įvairūs iššūkiai.
Šv. Elena
'''Šv. Elena (kitaip – Flavija Julija Elena, Elena Augusta, Elena Konstantinopolietė'''; g. ~248/250 m. Drepanone – m. 330 m. rugpjūčio 18 d. Nikomedijoje, Bitinijoje) – imperatorienė, imperatoriaus Konstantino Didžiojo motina, katalikų ir stačiatikių bažnyčių šventoji.
left|thumb|300px|Monetos su Elenos atvaizdu thumb|left|Šv. Elenos skulptūra ant [[Vilniaus arkikatedra|Vilniaus arkikatedros stogo.]] Gimė smuklininko šeimoje. Apie 271 m. tapo Romos imperijos karininko Flavijaus Valerijaus Aurelijaus Konstancijaus žmona arba konkubine, 272 m. vasario 27 d. Najise pagimdė sūnų Flavijų Valerijų Aurelijų Konstantiną. Apie 292 m. vyras dėl politinės karjeros ją metė ir vedė Romos imperatoriaus Maksimijano dukrą Teodorą, o po metų tapo Romos imperatoriumi.
Sekdama sūnumi, Elena 313 m. pasikrikštijo. Ji pasižymėjo dosnumu vargšams, dalino išmaldas alkstantiems, rūpinosi išankstiniu kalinių išlaisvinimu, tremtinių sugrįžimu. Jos prašymu sūnus Konstantinas I išleido įstatymus, garantuojančius valstybės rūpinimąsi našlėmis, našlaičiais, pamestinukais, belaisviais ir kaliniais. Jos rūpesčiu buvo pastatyta Šv. Kryžiaus bazilika Romoje, Apaštalų bazilika Konstantinopolyje, Kristaus Gimimo bazilika Betliejuje, Kristaus Karsto bazilika Jeruzalėje, Kristaus Dangun įžengimo bazilika Alyvų kalne prie Jeruzalės.
Elena mėgo piligrimines keliones, aplankė Palestiną ir kitas ankstyvosios krikščionybės vietas. Tradiciškai tvirtinama, kad Palestinoje ji atliko kasinėjimus, kurių metu atrado Kristaus kapavietę ir Šventąjį kryžių, ant kurio buvo nukryžiuotas Kristus. Kryžiaus relikvijas atgabeno į Romą ir padėjo savo statytoje Šv. Kryžiaus bazilikoje.
Elena mirė Nikomedijoje. Jos kūnas buvo nugabentas į Romą ir palaidotas šalia Šv. Petro ir Marcelijaus bazilikos specialiai pastatytame mauzoliejuje, purpuro sarkofage (dabar jis yra Vatikano muziejuje). Už nuopelnus krikščionybei, jos kultas plačiai išplito. Stačiatikių bažnyčioje Šv. Elena ir jos sūnus Konstantinas prilyginti apaštalams.
Katalikai Šv. Eleną mini rugpjūčio 18 d., o stačiatikiai – kovo 19 d. (Šv. Kryžiaus atradimo dieną) ir birželio 3 d.
Šv. Eleną savo globėja pasirinko Frankfurtas prie Maino (Vokietija) ir Bazelis (Šveicarija), Askolio, Pezaro, Trevizo (Italija), Bambergo ir Frakfurto (Vokietija) vyskupijos. Ji taip pat laikoma dažytojų, adatų ir vinių gamintojų globėja.
Saulės laikrodžio aikštė
Saulės laikrodžio aikštė – saulės laikrodžio pavidalo aikštė Šiauliuose, esanti šalia Talkšos ir Šiaulių kapinių. Aikštė įrengta 1986 m. minint 750-ąsias Šiaulių vardo paminėjimo metines (architektai Algimantas Černiauskas, Remigijus Jurėla ir Algis Vyšniūnas). Aikštėje stovi 18 m aukščio kolona su paauksuota Stanislovo Kuzmos skulptūra „Šaulys“, aikštės grindinyje įlieti skaičiai, žymintys saulės laikrodžio valandas: 3, 6 ir 12.
Istorija
2008 m. buvo planuojama aikštę remontuoti, įrengti kioskus, gėlių turgelį ir automobilių stovėjimo aikštelę. Dėl 2007 m. finansinės krizės planas nebuvo įgyvendintas. 2013 m. balandžio 23 d. skulptūra buvo išgabenta aukso sluoksnio restauracijai, kadangi buvo pažeista oro sąlygų ir paukščių. Restauravimą atliko Arvydas Paulionis, kuris skulptūros dengimą auksu atliko ir 1986 m. Restauravimui prireikė 63 g aukso. Tų pačių metų rugpjūčio 28 d. skulptūra grąžinta ant postamento. Keturių metrų aukščio skulptūrai padengti prireikė 1900 aukso folijos lapelių, kurių storis – keli mikronai.
Skulptūra
Skulptūra „Šaulys“ yra beveik 4 m aukščio, sveria 700 kg. Ji pastatyta ant kolonos iš šešių cilindrinių betoninių segmentų. 1993 m. „Šaulys“ įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ).
Rogučių sportas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
thumb|right|200px|Nusiliedimo rogutėmis rungties emblema Rogučių sporto rungtys 2014 m. olimpinėse žaidynėse vyks Sanki ledo trasoje.
Rungtys
Nusileidimo rogutėmis varžybose vyks trys rungtys – vienetų nusileidimas (moterų ir vyrų) bei dvejetų nusileidimas. Taip pat pirmą kartą į programą įtraukta mišri estafetė
Dalyviai
Žaidynėse pirmą kartą debiutuos Tongos sportininkai.
Janas Prosperas Zaluskis
Janas Prosperas Zaluskis (1745 m. liepos 5 d. Sanokas) – Lietuvos didysis prievaizas nuo 1735, Zavichoisko ir Čecino seniūnas.
Buvo Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais.
1744 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Svarsčių kilnojimas
thumb Svarsčių kilnojimas – jėgos sportas, kuriame sportininkai turi kilnoti specialius svarmenis. Laimėtojas nustatomas pagal rankų pakėlimų skaičių.
Lietuvoje šią sporto šaką kuruoja Lietuvos svarsčių kilnojimo federacija.
Pratimai
Sportininkai programoje atlieka du pratimų pogrupius: stūmimą ir rovimą. Bendra jų įskaita vadinama dvikove.
Pratimams atlikti naudojami 8 kg, 12 kg, 16 kg, 24 kg, 32 kg ir 40 kg svorio svarmenys. Pagrindiniai pratimai:
Varžybos
Vyrų svorio kategorijos:
Moterų svorio kategorijos:
Senasis tiurkų raštas
thumb|200px|Bilge Kagano stela Orchone
Senasis tiurkų raštas arba tiurkų runos, Orchono raštas, gioktiurkų raštas – rašto sistema, naudota gioktiurkų ir kitų ankstyvųjų tiurkų chanatų užrašyti senajai tiurkų kalbai. Naudotas VIII–X a.
Raštas dažnai vadinamas Orchono vardu, nes šiame slėnyje Mongolijoje atrasti pirmieji įrašai senuoju tiurkų raštu. Orchono įrašus, išraižytus akmenyje, 1889 m. atrado rusų keliautojas, turkologas Nikolajus Jadrincevas, o 1893 m. juos iššifravo danų kalbininkas Vilhelm Thomsen. Vėliau tiurkiškų įrašų rasta nemažai plačioje srityje – Rytų Turkestane, Mongolijoje, Tianšanyje ir kt.
Vinco Kudirkos aikštė
thumb|V. Kudirkos paminklas
Senasis tiurkų raštas
Svarbiausi tiurkų rašto paminklai yra Orchono slėnyje (54, tame tarpe 735 m. pastatyta stela gioktiurkų princui Kiul Tiginui ir jo broliui, imperatoriui Bilge Kaganui), Jenisiejaus baseine (106), Talaso regione (15), Altajuje (78). Taip pat daug smulkių įrašų randama ant archeologinių radinių. Svarbiausias rankraštis, užrašytas senuoju tiurkų raštu yra lemties ženklų knyga Irk Bitig (IX a.).
Vinco Kudirkos aikštė
Vinco Kudirkos aikštė – XIX a. susiformavusi miesto erdvė Vilniaus centre, ribojama dabartinių Gedimino prospekto ir Vilniaus gatvių. Aikštė užima 1,4 hektaro plotą.
Senasis tiurkų raštas
Kilmė
Senojo tiurkų rašto kilmė nežinoma. Iš išvaizdos ženklai primena gotų, graikų, etruskų, finikiečių ženklus. Populiariausia teorija senąjį tiurkų raštą kildina iš aramėjų rašto, į Vidurinę Aziją patekusio per Pehlevi ir Sogdo raštus (naudoti Irane) arba per Kharošthi raštą (Pietų Azijoje). Kita teorija šį raštą kildina iš kinų rašto ir tamgų (tiurkų–mongolų naudotų simbolių). Gali būti, kad tiurkų raštas susidarė savarankiškai. Kinų šaltiniuose minima, kad Šiongnu žmonės tarpusavyje bendravo raižytomis lentelėmis.
Vinco Kudirkos aikštė
Istorija
LDK laikais aikštės teritorija buvo Vilniaus priemiesčio zonoje. XVI–XIX a. pirmoje pusėje mažai užstatytoje aplinkoje vyravo Vilniaus Šv. Jurgio bažnyčia, o dalį aikštės apėmė sodas. 1836 m. nutiesus Šv. Jurgio prospektą susidarė '''Šv. Jurgio aikštė'''.
Senasis tiurkų raštas
Ženklai
Senasis tiurkų raštas rašytas iš dešinės į kairę. Sudarytas abugidos principu – balsiai žodžio viduryje dažniausiai praleidžiami. Kadangi tiurkų kalboms būdinga balsių harmonija, o balsiai dažniausiai nežymimi, jų kietumą ir minkštumą parodo skirtingi priebalsiai. Perrašoje kietą eilę žymintys priebalsiai žymimi ¹, o minkštąją – ². Priklausomai nuo vietos ir laikotarpio ženklai gan ryškiai skiriasi.
Vinco Kudirkos aikštė
Istorija
1865 m. M. Muravjovo įsakymu buvo pastatyta Aleksandro Neviškio koplyčia, kuri buvo skirta žuvusiems sukilimo malšintojams. 1919 m. koplytėlė buvo nugriauta, jos vietoje įrengtas fontanas-paminklas E. Ožeškienei. Jos garbei aikštė buvo ir pervadinta. XX a. pirmoje pusėje aikštė apstatyta. 1945 m. fontanas buvo nugriautas ir aikštė pavadinta I. Černiachovskio vardu. 1950 m. aikštėje pastatytas paminklas I. Černiachovskiui (skulp. Nikolajus Tomskis). 1976 m. aikštė buvo rekonstruota.
Senasis tiurkų raštas
Priebalsiai
Kartais naudojamas dvitaškio ženklas 20px žodžiams atskirti.
Vinco Kudirkos aikštė
Istorija
1992 m. aikštei buvo suteiktas Savivaldybės aikštės vardas. 1993 m. I. Černiachovskio paminklas ir po juo buvę palaikai buvo perkelti į kitas vietas (paminklas pastatytas Voroneže, o I. Černiachovskio kūnas palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse). 2002 m. aikštė buvo rekonstruota statant požeminę automobilių aikštelę po Gedimino prospektu. 2007 m. aikštei suteiktas V. Kudirkos vardas, o 2009 m. jam pastatytas paminklas.
Senasis tiurkų raštas
Priebalsiai
Žodis 𐱅𐰭𐰼𐰃 bus transkribuojamas kaip t²ṅr²i (Tengri), žodis 𐰴𐰺𐰀  – kaip k¹r¹a (kara – „juodas“).
Šveicarijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Piteå IF (moterys)
Piteå IF (SV Piteå Idrottsförening Dam) – Švedijos futbolo klubas iš Piteo. Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja moterų futbolo varžybose.
Užsienio šaltiniuose žinomas Piteå IF DFF arba Piteå Idrottsförening Dam pavadinimais.
Nuo 2011 m.
Nuo 2011 m. žaidė Damallsvenskan. 2015 m. iškovojo trečią vietą ir pasidabino bronzos medaliais.
2018 m. iškovojo čempionių titulą.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 4 d.
Stadionas
LF Arena – futbolo stadionas Piteo mieste, Švedijoje.
Stadionas talpina 3,9 tūkst. žiūrovų.
Daniel Friedrich Sotzmann
thumb|250px
Danielis Frydrichas Zocmanas (g. 1754 m. balandžio 13 d. Špandau – m. 1840 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne) – vokiečių geodezininkas ir kartografas. Vienas komercinės kartografijos pradininkų Berlyne.
Juventus Managua
Istorija
Klubas buvo įkurtas 1977 m. Geriausieji metai buvo 1993 ir 1994, kai du kartus tapo čempionais.
Daniel Friedrich Sotzmann
Žemėlapiai
thumb|left|[[1796 m. Prūsijos, Rusijos ir Austrijos monarchijų ribų žemėlapis, viršelis]]
Sudarė daug didelio tikslumo žemėlapių rinkinių, tarp jų 1796 m. Prūsijos, Rusijos ir Austrijos monarchijų ribų žemėlapis, kuriame gana smulkiai vaizduojama ir dabartinė Lietuva.
Juventus Managua
Istorija
2014 m. klubas turėjo rimtų finansinių problemų.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo 2 kartus. (1993, 1994 m.)
Igoris Steško
Igoris Steško (g. 1976 m. kovo 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje, treneris.
2006 m. vasario pradžioje pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgirio“ klubu.
Lietuvos rinktinėje yra sužaidęs šešerias rungtynes 1997–1998 m.
Pasiekimai
1998/99 m. su FK Žalgiris Vilnius
2003 m. su FK Žalgiris Vilnius
Aziaranai (Rahačovas)
Aziarãnai – agromiestelis vidurio rytų Baltarusijoje, 36 km į šiaurės vakarus nuo Rahačovo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo bažnytkaimis, Rahačovo apskrities Aziaranų valsčiaus centras, vėliau priklausė Cichiničų valsčiui.
Karlo Bručić
Karlo Bručičius (g. 1992 m. balandžio 17 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis kairiojo krašto gynėjo pozicijoje.
Karjera
GNK Dinamo Zagreb jaunimo sistemos auklėtinis karjerą pradėjo 2010 m. „Dinamo“ skolino jį kitiems klubams. (NK Sesvete ir NK Lokomotiva Zagreb.)
2014–2016 m. atstovavo NK Lokomotiva Zagreb ekipai, o 2016 išvyko į Izraelį ir žaidė FC Ashdod klube.
Aukščiausioje Kroatijos lygoje sužaidė 118 rungtynių, per kurias pelnė 6 įvarčius ir atliko 16 rezultatyvių perdavimų. Izraelyje per 73 rungtynes gynėjas atliko 4 rezultatyvius perdavimus.
Japonija: Sagan Tosu
2019 m. žaidė Japonijoje Sagan Tosu klube.
FK Sūduva
2019 m. rudenį pasirašė kontraktą su „Sūduvos“ klubu. Debiutavo rungtynėse 2019 m. rugsėjo 13 d. prieš Klaipėdos „Atlantą“.
Iš viso A lygoje sužaidė devynerias rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais.
2019 m. A lygoje pasirodė devynis kartus ir pasižymėjo dviem įvarčiais.
Vėlesnė karjera
2020 m. pirmoje pusėje žaidė Dinamo Minsk klube.
2020 m. vasarą persikėlė į Kiprą ir karjerą tęsė Apollon Smyrnis klube.
O 2022 m. persikėlė į Rumuniją ir atstovavo CFR Cluj.
Rinktinės
Kitados atstovavo Kroatijos U-21 rinktinei.
Pasiekimai
Sūduva
Aziaranai (Žytkavičai)
Aziaranai – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 29 km į pietus nuo Žytkavičų. Apylinkės centras.
Sidros žydų kapinės
Sidros žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Sidros kaime. Kapinių teritorija 0,8 ha, kurioje išlikę apie 10 antkapių.
Pasaulinės fantastikos aukso fondas
Pasaulinės fantastikos aukso fondas – leidyklos „Eridanas“ leista 497 knygų serija, kurią sudarė į lietuvių kalbą išversti užsienio autorių fantastikos žanro kūriniai.
Šveicarijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Stanelių piliakalnis
Stanelių piliakalnis, Senpilis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A815P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR788) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Stanelių kaimo, Paukštakių seniūnija. Pasiekiamas iš plento pasukus į Stanelius, jų centre pasukus keliu į dešinę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 250 m – yra jo dešinėje šiaurės vakaruose, prieš posūkį į kairę ir žemyn.
Kvahu plynaukštė
Didesni miestai prie Kvahu plynaukštės: Venči, Mampongas, Mpraesas ir Abetifis.
Panevėžė
Panevėžė – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Babriškių.
Stanelių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Pietvės dešiniajame krante. Iš pietryčių, pietų, pietvakarių ir šiaurės vakarų piliakalnį juosia upelis, iš šiaurės rytų prieina gretima aukštuma. Šlaitai į slėnį statūs, apie 8 m aukščio. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 18 m ilgio, 16 m pločio šiaurės vakarų krašte, 13 m ­- pietvakariuose. Jos pietvakarių krašte supiltas 0,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas, o šlaite, 4 m žemiau pylimo yra 6 m pločio terasa, nuolaidėjanti į pietvakarius per 1 m. Aikštelė tikriausiai buvusi perkirsta skersiniu grioviu ir pylimu (pastebimi nelygumai). Aikštelės šiaurės rytų krašte supiltas 0,8 m aukščio, 14 m pločio pylimas, už kurio iškastas 12 m pločio, 0,8 m gylio griovys, už kurio yra 9 m pločio terasa.
Į šiaurės rytus už piliakalnio terasos yra priešpilis. Jo aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, 9 m ilgio, 30 m pločio pietvakariuose, 36 m - šiaurės rytuose. Jos šiaurės vakarų dalyje supiltas 58 m ilgio, 3 m aukščio, 18 m pločio pylimas.
Piliakalnis apardytas arimų, priešpilio pylimas iškasinėtas duobėmis. Piliakalnis ir priešpilis apaugę lapuočiais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Stirbaičių piliakalnis
Stirbaičių piliakalnis, Pilalė – buvęs piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Stirbaičių kaimo, Platelių seniūnija, Stirbaičių miške.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje aukštumos šiauriniame krašte buvusioje kalvoje stačiais šlaitais, Stirbaičių miške. P­pietų – pietryčių pusėje nuo likusios aukštumos dalies jis buvo atskirtas nedideliu grioviu ir pylimu. Duomenų apie aikštelės dydį ir formą nėra, nes piliakalnis apie 1970 m. visiškai nukastas karjero, dabar karjeras rekultivuotas.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2020 m.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2020 m.
Zabalacė (Rahačovas)
Zabalacė – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 12 km į pietvakarius nuo Rahačovo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Rahačovo apskrities Zabalacės valsčiaus centras, vėliau buvo Lukų valsčiuje.
Pallokerho-35
right|300px Pallokerho-35 arba trumpai PK-35 – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Klubas turi vyrų ir moterų (nuo 1978 m.) futbolo ekipas. Spalvinė gama – raudona ir juoda.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m., kai buvo įkurtas Viipurin Pallokerho (1935–1948 m.).
SFK Rīga
moterų futbolo klubas „Ryga“  – futbolo klubas iš Rygos. Latvijos moterų Virslygos dalyvės.
Pallokerho-35
Istorija
Pastaruoju metu žaidė trečios pakopos pirmenybėse. Iškopė į antrą pakopą ir 2021 m. joje užėmė aštuntą vietą.
Aframas
Aframas  – upė pietinėje Ganoje. Ilgis apie 100 km. Upė prasideda Ašančio regione, ~300 m aukštyje, į šiaurę nuo Kumasio miesto, netoli Abofoo kaimo, įsikūrusio Mpesajaus kalvų papėdėje. Pradžioje vingiuoja šiaurės–šiaurės rytų kryptimis. Pasiekusi 150 m aukštį, apie 15 km nuo jos ištakų, upė pasuka į pietryčius ir galiausiai įteka į Voltos tvenkinį.
Pallokerho-35
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Helsinkio „MagneCit Areena“ stadione, kuris talpina 1 tūkst. žiūrovų.
SFK Rīga
2022 m. sezonas
2022 m. pradžioje įkurtas naujas klubas. Suburta moterų futbolo ekipą, kuri pateko į moterų Virslygą. 2021–ųjų metų sezono čempionės RFS tapo šio klubo dublerėmis. Iš čempionių ekipos perimtos žaidėjos bei jų vieta UEFA moterų čempionių lygoje. Įpusėjus 2022 m. sezonui dominavo Latvijos čempionate. Tapo čempionėmis turėdamos 18 taškų persvarą prieš anrtą vietą užėmiusias „Metta“ futbolininkės.
Haldis
Haldio šventovę, stovėjusią Ardinyje (Musasire), išgrobstė Asirijos valdovas Sargonas II. Haldžio šventyklos puoštos įvairiais ginklais, kaip antai kalavijais, ietimis, lankais ir strėlėmis bei skydais, kurie kabėdavo ant sienų.
Aframas
Upės vagos slėnis lygus, dėl potvynių dažnai klampus. Upė surenka visą Kvahu plynaukštės vandenį.
SFK Rīga
2022 m. sezonas
Rungtyniavo 2022 m. sezono moterų Baltijos lygoje.
Haldis
Istorija
Urartijos istorijos tyrinėtojo Paul Zimansky teigimu, Haldis buvo ne vietinė urartų dievybė, bet menkai žinomas akadų dievas. Tai paaiškintų, kodėl pagrindinė Haldžio šventykla buvo Musasire (manoma, netoli dabartinio Irako miesto Ravandizo). Urartai iš pradžių šios dievybės negarbino (bent jau kaip svarbiausiojo dievo panteone), iki Išpuinio valdymo laikų nesama požymių, liudijančių, kad būtų įvestas Haldžio kultas.
Aframas
Iki kol XX a. 7-ąjį dešimtmetį buvo pastatyta Akosombo užtvanka, Aframas buvo pagrindinis Voltos upės intakas. Dabar upė yra vienodai svarbus Voltos tvenkinio intakas kaip ir pati Voltos upė.
SFK Rīga
2022–2023 m. moterų čempionių lyga
2022 m. rugpjūčio 18 d. pralaimėjo Aplollon (Kipras) rezultatu 0-3.
Haldis
Istorija
Urartų karaliai pastatydindavo Haldžiui dedikuotas stelas su įrašais apie sėkmę per karinius žygius, naujus statinius, taip pat karaliaus valdymo laikotarpio įvykius, susijusius su žemdirbyste.
SFK Rīga
2022–2023 m. moterų čempionių lyga
Į kitą etapą pateko tik grupės nugalėtojos, tad Latvijos atstovės pasirodymą Europoje baigė.
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Šujai
Šujai (kinų kalba: 水族, pinyin: Shuǐ Zú) – viena iš 56 oficialiai pripažintų Kinijos etninių grupių, iš kurių tik haniai (kinų kalba: 汉族, pinyin: Hàn Zú) sudaro daugumą, likusios 55 yra tautinės mažumos. Dauguma šujų (apie 93%, t. y. 322 000) gyvena Guidžou provincijoje, pietvakarinėje Kinijos dalyje. Likusioji šujų dalis išsimėčiusi pietinėje Kinijos dalyje, t. y. Guangsi autonominiame regione bei Junano provincijoje. Šujai kildinami iš baijų tautų, kurios gyvenusios pietinėje Kinijos dalyje dar Čin dinastijos laikotarpiu. Kinų kalba "šui" reiškia "vandenį".
Šujų bendruomenė
Šujų bendruomenė yra susiskirsčiusi į klanus. Kaimuose paprastai tegyvena keletas šimtų šujų, kurių dauguma turi tą pačią pavardę. Šujų vyrai dirba laukuose (aria, akėja, prižiūri besiganančius gyvulius, ima derlių), o šujų moterys rūpinasi namais. Tradiciniai šujų namai būna vienaukščiai arba dviaukščiai, statyboms dažniausiai naudojama eglės arba pušies mediena. Jei namas dviaukštis, antrajame aukšte būna gyvenamosios patalpos, pirmajame - arklidės ir maisto sandėlis.
Šujų laidotuvės - ilgas ir sudėtingas procesas, kurio metu aukojami gyvūnai. Mirus vienam iš kaimo gyventojų kurį laiką pasninkaujama, t. y. nevalgoma mėsos. Jeigu Šujų moteris lieka našlė, ji privalo trejus metus dengti savo plaukus baltu audeklu.
Šujai naudoja mėnulio kalendorių, kuris prasideda devintąjį mėnulio mėnesį.
Šujų religija
Šujų religija yra politeistinė, taip pat garbinami protėviai. Šujų religijoje yra daugiau kaip 900 dvasių ir dievų, kurie gali nešti ir laimę, ir nelaimę. Samdyti šamanai atlieka maldas ir aukas namuose tų, kurie serga arba yra arti mirties.
Šujų žmones turi daugybę tabu ir prietarų. Pavyzdžiui, prasidėjus pavasario sezonui tris dienas po pirmojo griaustinio negalima arti žemės, nes tikima, kad sulaužius šį prietarą būtų supykdytas griaustinio dievas. Švenčių metu negalima užmušti šuns. Manoma, kad jei ką tik pagimdžiusi moteris aplankys kitą kaimą ar kito žmogaus namą, ji užtrauks ligą.
Šujų šventės
Duan šventė - tai derliaus nuėmimo šventė, panaši į kinų naujuosius metus. Ši šventė prasideda kažkur rugsėjį ir sutampa su šujų naujaisiais metais, švesti baigiama lapkritį. Naujųjų metų išvakarėse nevalgoma naminių gyvūnų mėsos. Priklausomai nuo šujų gyvenamosios vietos šventės pradžios ir pabaigos datos gali skirtis.
Mao šventė tetrunka keturias dienas ir yra švenčiama tų, kurie nešvenčia Duan šventės. Ši šventė žymi ryžių sodinukų persodinimo pabaigą ir yra švenčiama dešimtąjį šujų kalendoriaus mėnesį.