cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šilutės gaisrinė
Architektūra
Gaisrinės pastatas moderno stilius, sumūrytas iš plytų ir nutinkuotas. Jis pusiau atviros „L“ formos, dviejų aukštų, su mansardiniu, čerpėmis dengtu stogu. Pagrindinis fasadas simetriškas, viduryje – mezoninas su ovaliu langeliu frontone. Pastato pietvakarių pusėje iškilęs gaisrų stebėjimo bokštas. Fasadai su būdingu Klaipėdos kraštui santūriu dekoru, apdailinti grubiu tinku. Į gatvės pusę atsidaro ketverios garažo durys. Išlikęs originalus gaisrinės žarnų džiovinimo mechanizmas.
KF Veleshta
„Velešta“ futbolo klubas arba trumpai KF Veleshta – Makedonijos futbolo klubas iš Veleštos gyvenvietės netoli Strugos.
Istorija
2020/21 m. sezone pateko į Antrą lygą, vakarų zoną ir joje užėmė ketvirtą vietą.
Moldavijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Moldavijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Kudinų apylinkė
Kudinų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Notiniškių apylinkės ir Šiaulėnų apylinkės.
Pasimylėkime
Pasimylėkime  – 1960 m. spalvotas plačiaekranis JAV filmas, muzikinė komedija, sukurta kino kompanijoje „20th Century Fox“. Režisierius – George Cukor, prodiuseris – Jerry Wald, scenaristai – Norman Krasna, Hal Kanter ir Arthur Miller, pagrindinius vaidmenis atliko Marilyn Monroe, Yves Montand ir Tony Randall. Tai buvo paskutinis Monroe muzikinis filmas.
Siužetas
Vienam turgiausių pasaulio vyrų, Žanui-Markui Klemanui (Jean-Marc Clement), sekasi su pinigais, bet ne su meilės reikalais. Ieškodamas žmogaus, kuris juo žavėtųsi kaip asmenybe, o ne dėl jo turtų, Klemanas sužino, kad jis yra vieno satyrinio spektaklio teatre herojus. Neatpažintas apsilanko spektaklio aikštelėje ir to nesuprasdami prodiuseriai jam pasiūlo vaidinti patį save. Klemanas imasi šio darbo, kad būtų šalia nuostabios, tačiau tvirtai ant žemės stovinčios aktorės Amandos Del (Amanda Dell).
Kritikų atsiliepimai
Pasirodžius filmui vertinimai buvo daugiausia nepalankūs. „New York Times“ apžvalgininkas rašė, kad filmas rutuliojasi lėtai, kad Marilyn Monroe atrodo „nevalyvai (netvarkingai)“, viso filmo metu ji „krapštosi su pašaliniais reikalais…“ ir kad Ivo Montano (Yves Montand) akcentas buvo toks stiprus, jog nebuvo žavu, o tiesiog sunku suprasti. Režisūra ir scenarijus buvo kritikuojami už tai, kad Montanui nebuvo suteikta galimybė atskleisti savo gališko humoro. Buvo atkreiptas dėmesys į ironiją, kad Bing Crosby ir Gene Kelly buvo pakviesti mokiniui dėstyti pamokų. Toliau kritikuota režisūra, Džordžo Kjukoro (Geoge Cukor) netinkamas vadovavimas, aktorių drabužiai, išvaizda ir minimi filmo kokybės trūkumai.
Cirkliškio dvaras
Cirkliškio dvaras – dvaras, esantis Cirkliškyje. Dvaro rūmai dviejų aukštų, klasicistiniai, pagrindinį fasadą sudaro 6 kolonų portikas. Išlikusi kalvė ir ledainė. Yra parkas su vandens telkiniais. Link dvaro rūmų veda klevų ir liepų alėja.
Pasimylėkime
Kritikų atsiliepimai
Remdamasi 16 recenzijų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 69 % reitingą, IMDb davė 6,4/10 balo vidurkį.
2023 m. Europos žaidynės
'''2023 m. Europos žaidynės, Trečiosios Europos žaidynės''' – nuo 2023 m. birželio 21 d. iki liepos 2 d. Krokuvoje, Lenkijoje vyksiančios Europos žaidynės. Atidarymas numatomas restauruojamame Henriko Reimano stadione.
Europos žaidynės drauge bus ir kvalifikacinės varžybos į 2024 m. vasaros olimpinės žaidynes Paryžiuje. Žaidynėse iš viso varžysis virš 7 000 sportininkų iš 48 Europos valstybių.
Miesto rinkimai
Dar 2015 m. Mančesteris išreiškė norą rengti 2023 m. Europos žaidynes, tačiau vėliau ketinimų atsisakė. 2019 m. Katovicė bei Kazanė išreiškė norą rengti žaidynes. Tačiau oficialią paraišką pateikė tik kitas Lenkijos miestas – Krokuva. 2019 m. birželio 22 d. Krokuva ir visas Mažosios Lenkijos regionas vienbalsiai pasirinktas rengti žaidynes.
Stadionai
Atidarymo ir uždarymo ceremonijos vyks Krokuvos Henriko Reimano stadione. Varžybos vyko įvairiuose Mažosios Lenkijos ir Silezijos miestuose.
Sporto šakos
Iš pradžių buvo planuojama, kad bus 23 Europos žaidynių sporto šakos, po kelių pokyčių patvirtintos 29. Tai septyniomis sporto šakomis daugiau nei antrosiose Europos žaidynėse. Atsirado paplūdimio rankinis, septynetų regbis, tekbolas, padelio tenisas, breikas, laipiojimas, kanojų slalomas, kalnų bei BMX dviračių lenktynės, sinchroninis plaukimas, šuoliai į vandenį, šuoliai su slidėmis, fechtavimas, tekvondo, Muay Thai, kikboksas, triatlonas, penkiakovė. Neliko sambo, plento bei treko dviračių lenktynių, visų imtynių bei visų gimnastikos šakų.
Lietuva 2023 m. Europos žaidynėse
Planuojama kad žaidynėse dalyvaus rekordinio dydžio Lietuvos rinktinė – 125 sportininkai: 46 lengvosios atletikos, 13 regbio, 10 baidarių ir kanojų sprinto, 4 kanojų slalomo, po 8 šiuolaikinės penkiakovės, bokso ir 3x3 krepšinio (moterų ir vyrų komandos), 7 fechtavimosi, 4 padelio teniso, 3 kalnų dviračių, po 2 BMX dviračių, šaudymo, tekvondo, šuolių į vandenį, šaudymo iš lanko, bei po 1 badmintono, stalo teniso, breiko ir tekbolo atstovą.
Cirkliškio dvaras
Istorija
Cirkliškio dvarą valdė Lietuvos didysis kunigaikštis, vėliau – kiti didžiūnai. Vėliau valdytas grafų Juozo, Edvardo ir Vladislovo Mastovskių. Jie pastatė rūmus (pamatinis akmuo su data 1823 m.; dvaras dar vadintas Švenčionių vardu), užveistas parkas. Už 1863 m. sukilimo rėmimą Mastovskiai buvo ištremti į Tobolsko guberniją.
Nors spėjama, kad Cirkliškio dvaro centriniai rūmai statyti XVIII a. pabaigoje pagal Vilniaus universiteto profesoriaus architekto L. Gucevičiaus projektą, o 1820–1823 m. rekonstruoti, tačiau pagal istorinius dokumentus rūmai statyti 1823–1880 m. pagal architekto iš Vienos projektą. Išliko tik dalis puošnaus rūmų interjero.
Sovietmečiu dvaro rūmuose įkurtas tarybinis ūkis-technikumas. Šiuo metu juose yra Cirkliškio seniūnija, įsikūręs Švenčionių profesinio rengimo centras.
Parkas
Cirkliškio parke (35 ha) auga labai senų eglių, maumedžių, ąžuolų, klevų. Parke išliko vienas originalus akmeninis suolas. Link Cirkliškio piliakalnio nuo rūmų veda apie 400 m ilgio pažintinis takas, kuris įrengtas senojo pasivaikščiojimų tako vietoje. Pažintiniame take pateikiama informacija apie įvairias medžių rūšis.
Strumica (upė)
Strumica arba Strumešnica  – upė Makedonijoje ir Bulgarijoje; Strumos dešinysis intakas. Prasideda rytų Makedonijoje, Plačkovicos kalnų masyve. Teka pietryčių kryptimi, sudaro gilų tarpukalnių slėnį. Žemupyje teka į rytus, smarkiai meandruoja. Įteka į Strumą netoli Rupitės kaimo, į šiaurės rytus nuo Petričiaus.
Mano vaikystės ruduo
Mano vaikystės ruduo – 1977 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu Juozo Apučio novelių motyvais sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 80 min.
Siužetas
Filmas – poetiškas žvilgsnis į vaikystės pasaulį. Benas – dar nesuaugęs, bet jau ir nebe vaikas. Kaip tik šiuo lūžio metu jis susipažįsta su jaunomis matininkėmis Milda ir Vilija, atvykusiomis į jo gimtąjį kaimą atlikti praktikos. Vilija ir Benas simpatizuoja vienas kitam. Kartą per lietų stovėdami po vienišu medžiu jie pasibučiuoja. Tačiau netrukus studentės turi išvykti, o jų darbo tęsti atvyksta pagyvenęs, bet vis dar guvus Teofilis. Kadaise jis buvo aktorius, tačiau nusivylė ir savo profesija, ir moterimis, ėmė gerti, o šiandien negaili ironijos nei sau pačiam, nei romantiškajam Benui. Benas šiaušiasi, bet atėjūno skepsis užkabina ir jį.
Alex Len
Oleksijus Jurijovičius Lenis (, g. ), dar žinomas kaip Aleksas Lenis  – Ukrainos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Sakramento „Kings“ komandoje. Profesionalo karjerą pradėjo žaisdamas „BC Dnipro“ komandoje Ukrainos krepšinio lygoje.
2013 m. NBA naujokų biržoje Finikso „Suns“ pasirinko Lenį penktuoju numeriu. 2018 m. rugpjūčio 3 d. Lenis pasirašė dvejų metų 8,5 mln. dolerių vertės sutartį su Atlanto „Hawks“. 2020 m. vasario 6 d. jis buvo išmainytas į Sakramento „Kings“.
2020 m. lapkričio 29 d. jis pasirašė sutartį su Toronto „Raptors“, o 2021 m. sausio 23 d. pasirašė sutartį su Vašingtono „Wizards“.
2021 m. rugpjūčio 13 d. Lenis sugrįžo į Sakramento „Kings“.
Nuoma
Nuoma - daikto perleidimas laikinai jį naudoti už atlygį (užmokestį). Perduodantysis - nuomotojas, naudos gavėjas - nuomininkas. Gali būti sudaroma nuomos sutartis (raštu arba žodžiu). Lietuvoje tai reglamentuoja LR civilinis kodeksas (XXVIII skyrius). Nuomoti gali būti bet kokie nesunaudojamieji daiktai.
Vilniaus senoji gaisrinė
Vilniaus senoji gaisrinė – buvusi gaisrinė, įsikūrusi Vilniuje, Antakalnyje, T. Kosciuškos g. 34.
Senoji gaisrinė yra vietinės reikšmės architektūros paminklas, nuo 2013 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Pastatas iškilo 1885 m. pagal Juliano Januševskio projektą. Gaisrinė jame įsikūrė nuo 1940 m.
Istorija
1885 m. T. Kosciuškos gatvėje iškilęs dviejų aukštų gelsvų ir raudonų plytų namas buvo skirtas nuomojamiems butams ir krautuvėms, priklausė dvarininkui Justinui Konopackiui. Gaisrinė šiame pastate buvo įkurta tik sovietmečiu, 1940 m., anksčiau čia buvo parduotuvė ir gyvenamosios patalpos. 1964 m. iš T. Kosciuškos g. į Naująją Vilnią, naujai pastatytą gaisrinę, perkelta 4-ta sukarinta priešgaisrinė dalis (SPD). 1991 m. vietoje buvusios 3-SPD pavaldžios dalies T. Kosciuškos g. įkurta 6-ta SPD. Vėliau senosios gaisrinės pastate dirbo Vilniaus apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos (APGV) šeštoji ugniagesių komanda. Dėl griežtų architektūrinių reikalavimų ši gaisrinė ilgą laiką kaip pagrindinius automobilius naudojo senus rusiškus „ZIL“, nes didesni nauji netilpdavo pro garažo vartus, dėl tos pačios priežasties ugniagesiai bazavosi Karoliniškėse, prie televizijos bokšto. 2012 m. kovo 2 d. gaisrininkų komanda buvo perkelta į P. Vileišio gatvę, šalia Šilo tilto pastatytą naują modernų pastatą. Pastate T. Kosciuškos g. per laikotarpį, kol jame veikė gaisrinė, padaryti keli esminiai pakeitimai: pirmame aukšte įrengti garažai, atsirado nedidelis silikatinių plytų priestatas, o virš stogo pastatytas gaisrų stebėjimo bokštas.
Išsikėlus ugniagesiams, pasigirdo kalbų, kad senosios gaisrinės vietoje – T. Kosciuškos gatvėje – būtų galima įkurti muziejų. Buvo padaryta pastato ekspertizė, kurios metu nustatyta, kad pastatas avarinės būklės, todėl pastatui reikalingos milijoninės investicijos. Pastatas buvo išnuomotas bendrovei „Koncepcija“, kuri rengėsi čia įkurti biurą (ji teikė paslaugas, susijusias su priešgaisrine sauga naujai statomuose ar rekonstruojamuose objektuose). Iš pradžių 362 m² pastatas buvo bendrovei išnuomotas, vėliau jai už 418 tūkst. eurų parduotas. 2018 m. duomenimis, gaisrinė stovėjo tuščia.
Architektūra
Gaisrinės pastatas istorizmo „plytų“ stiliaus. Jis dviejų aukštų su rūsiu, pusiau atvira terasa pastato pietiniame fasade, bokštu šiaurinio fasado centre ir priestatu prie šio fasado (XX a. 5-ame dešimtmetyje užstatyti 3–4 bokšto aukštai, sovietmečiu šiaurinėje pusėje pristatytas silikatinių plytų priestatas).
Alytaus padangų perdirbimo gamyklos gaisras
Alytaus padangų perdirbimo gamyklos gaisras – didelio masto gaisras, kilęs 2019 m. spalio 16 d. Lietuvoje, Alytaus miesto Šiauriniame pramonės rajone įsikūrusioje įmonėje Ekologistika ir trukęs 10 dienų – iki spalio 25 d. Gaisro metu degė panaudotos padangos, į aplinką pateko daug pavojingų medžiagų, Alytaus miesto ir rajono savivadybėse buvo paskelbta ekstremali situacija, o aplinkos ministras Kęstutis Mažeika gaisrą pavadino „viena didžiausių pastarojo meto ekologinių nelaimių Lietuvoje“.
Gaisro priežastis nėra žinoma, spalio 18 d. pradėtas ikiteisminis tyrimas.
Eiga
Gaisras kilo 2019 m. spalio 16 d. 2 val. 57 min. Ugniagesių pajėgos į gaisrą atvyko 3 val. 7 min. Ugnis iš pradžių degė atvira liepsna, kuri buvo užgesinta spalio 18 d., tačiau padangos toliau smilko. Spalio 19 d. duomenimis, vyraujantys vėjai nuodingų dūmų debesis nešė į Alytaus rajono pusę šiaurės kryptimi, link priemiestinės Miklusėnų gyvenvietės.
Gaisras vyko įmonės 2000 m² ploto sandėliuose Šiauriniame pramonės rajone, Pramonės g., kur buvo laikoma apie 1900 tonų panaudotų padangų, todėl į orą išsiskyrė sveikatai pavojingos medžiagos, išplitusios Alytaus apylinkėse. Dėl oro taršos spalio 17 d. rajone buvo paskelbta ekstremali situacija, gyventojai įspėti be reikalo neiti į lauką. Veiklą nutraukė šalia gaisro židinio esančios įmonės, atšauktos pamokos mokyklose, evakuotas netoliese esantis Medicininės reabilitacijos ir sporto centras. Gesinant gaisrą buvo pasitelktos didelės įvairių tarnybų (gaisrinės, medicinos pagalbos, policijos, aplinkosaugos agentūrų ir kt.) pajėgos, kasdien pasikeisdami dirbo kelios dešimtys ugniagesių, iš viso per visą laiką – 324.
Padariniai
Kilus gaisrui, įmonei Ekologistika vadovavo Juozas Cicėnas, joje dirbo 40 darbuotojų. Manoma, kad įmonė po gaisro bankrutuos. Įmonė yra apdrausta 50 000 eurų suma, o gaisro žala preliminariai vertinama nuo 5 mln. iki 11–13 mln. eurų.
Dėl aplinkos užterštumo apylinkėse esantiems gyvulininkystės ūkiams buvo uždrausta realizuoti produkciją. 92 pieno ūkiams išmokėtos kompensacijos, iš viso 35 152 eurų.
2019 m. LRT apdovanojimuose Alytaus meras Nerijus Cesiulis, įvertinus jo darbą gaisro metu ir po jo, buvo išrinktas populiariausiu metų žmogumi.
Gaisravietės tvarkymas
Po gaisro gamyklos teritoriją tvarkė valstybinė įmonė „Toksika“. Darbai pradėti 2019 m. lapkričio pradžioje ir baigti 2020 m. kovo 17 d. Iš viso išrūšiuota virš 9 tūkst. to­nų pavojingų atliekų, didžioji dalis išvežta utilizuoti: palaidoti specialiame pavojingųjų atliekų sąvartyne Šiaulių rajone arba sudeginti pavojingųjų atliekų deginimo jėgainėje. Darbai kainavo virš 2 mln. eurų.
Naujasodžio piliakalnis (Karmėlava)
Naujasodžio piliakalnis – piliakalnis Kauno rajone, Karmėlavos sen., Naujasodžio kaime. Piliakalnis stūkso apie 250 m į pietus nuo Neries kairiojo kranto ir 150 m ta pačia kryptimi nuo paneriu einančio Kleboniškio–Karmėlavos kelio. Piliakalnio teritorija priklauso Kauno miškų urėdijos Karmėlavos girininkijos miško 18 kvartalui (yra jo šiauriniame pakraštyje). Piliakalnį žymi lankytino objekto rodyklė („150 m“), pastatyta gyvenvietės pagrindinėje Politechnikos gatvėje, ties nr. 311.
Naujasodžio piliakalnis yra regioninės reikšmės archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, 2010 m. vasario 26 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Istorija
Žinias apie naują surastą piliakalnį Vaistariškių kaime pateikė archeologas Gintautas Zabiela 2009 m. pavasario pabaigoje. Kultūros paveldo centro darbuotojai žvalgė objektą vietoje 2009 m. lapkričio 10 d. Paaiškėjo, kad į šiaurę nuo piliakalnio, visai šalia jo, buvo suformuoti sklypai, kurių dalis jau užstatyti. Teritorija priklausė ne Vaistariškių, o Naujasodžio kaimui. Pasitarus su G. Zabiela, šis piliakalnis pervadintas į Naujasodžio piliakalnį.
Piliakalnis
Teritorija užima 12 809 m². Piliakalnis įrengtas Neries slėnio ir mažo bevardžio upelio suformuotame stačiašlaičiame iškyšulyje, iš šiaurės pusės juosiamas Neries slėnio, o iš kitų pusių – bevardžio upelio griovos ir jos daubų. Apaugęs daugiausiai lapuočiais medžiais, šlaitai apardyti erozijos ir žvėrių urvų. Piliakalnio aikštelė pailga, netaisyklingo keturkampio pavidalo, 45x9 m pločio, iki 1 m iškiliu viduriu, viename gale staigiai išplatėjanti iki 12-13 m. Supiltas 15 m ilgio, 8,5 m pločio, 0,8 m aukščio nuo aikštelės pylimas, 1,5-1,5 m aukščio išoriniu šlaitu, kiek išsklidęs. Piliakalnio pylimo išorėje iškastas lenktas 23 m ilgio, 3,5 m pločio ir iki 1 m gylio nuo išorės griovys. Jis apaugęs krūmais, iš dalies užslinkęs. Piliakalnio šlaitai statūs, iki 25 m aukščio, iš dalies nuslinkę.
Mingano salyno nacionalinis parkas
Mingano salyno nacionalinis parkas – Kanadoje, Kvebeko provincijoje, Šv. Lauryno įlankos Mingano salyne esantis nacionalinis parkas. Įkurtas 1984 m.
Mingano Salynas susiformavo atsitraukus ledynui. Vaizdingos kalkamenio uolos pastaruosius du tūkst. metų buvo veikiamos vėjo ardos, bangų mūšos, kt. aplinkos veiksnių.
Parke sutinkami kanadiniai bebrai, ūdros, ondatros, lapės, voverės, amerikiniai baltieji kiškiai, šermuonėliai, šikšnosparniai ir kt. smulkūs žinduoliai. Kartais apsilanko juodieji lokiai, briedžiai arčiau esančiose salose prie žemyno. Taip pat gyvena baltagalviai jūriniai ereliai, ereliai žuvininkai, alkos, gagos, atlantiniai mormonai, žuvėdriniai ir kt. paukščiai. Iš jūrinių gyvūnų aptinkami įvairūs ruoniai, banginiai, delfinai, jūrų kiaulės.
Vilija Targamadzė
Vilija Targamadzė (g. 1958 m. kovo 31 d. Šilutėje) – Lietuvos edukologė, 2020–2024 m. kadencijos Lietuvos Respublikos Seimo narė.
Biografija
1976 m. baigė Panevėžio Juozo Balčikonio vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą ir įgijo biologijos bei žemės ūkio pagrindų mokytojos specialybę. 1994 m. apsigynė socialinių mokslų (edukologijos) daktarės disertaciją „Švietimo sistemos lankstumas kaip paauglių edukacinio stimuliavimo prielaida“. 2000 m. suteiktas socialinių mokslų (edukologijos) habilituoto daktaro laipsnį.
Darbinė veikla
1981–1990 m. dėstė Vilniaus lengvosios pramonės technikume, 1990–2000 m. ir 2006-2020 m. – Lietuvos edukologijos universitete. 1992–2000 m. dėstė ir KTU (ėjo Administravimo fakulteto prodekanės pareigas), 2000–2002 m. – VDU, 2002–2006 m. – Klaipėdos universitete (ėjo plėtros ir tarptautinių ryšių prorektorės pareigas), nuo 2002 m. dėsto VU; profesorė (nuo 2008 m.). Stažavo Naryno universitete Kirgizijoje (2009 m.), Kazachijos nacionaliniame Abajaus Kunanbajevo pedagoginiame universitete Almatoje (2011 m.). 2010–2011 m. ėjo Lietuvos švietimo ir mokslo profsąjungų federacijos pirmininkės pareigas. 2013–2018 m. ėjo Lietuvos švietimo tarybos prie Lietuvos Respublikos Seimo pirmininkės pareigas. 2014–2018 m. buvo LRT tarybos narė. Nuo 2017 m. Švietimo ateities forumo prezidentė.
2020 m. išrinkta į Seimą pagal LSDP sąrašą. , tapo LSDP frakcijos nare. Nuo 2020 m. lapkričio mėn. eina Švietimo ir mokslo komiteto pirmininko pavaduotojos pareigas. Nuo 2020 m. gruodžio mėn. yra Laisvės premijų komisijos narė.
Mokslinė veikla
V. Targamadzės pagrindinės mokslinės veiklos sritys: švietimo vadyba, socialinė atskirtis, didaktika, socialinis darbas, švietimo organizacijų elgsena. Šiomis temomis ji paskelbė virš 100 mokslinių straipsnių. Yra 6 monografijų (2 su bendraautoriais) autorė.
Organizavo mokslinius tyrimus, rengė ir dalyvavo projektinėse veiklose, užsiėmė ekspertine, konsultacine, pedagogine veikla.
Apdovanojimai
2019 m. – Gedimino ordino Riterio kryžius už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir Lietuvos vardo garsinimą pasaulyje.
CF Monterrey
Istorija
Įkurtas 1945 m. Senausias veikiantis futbolo klubas iš šiaurės Meksikos.
Kelis kartus laimėjęs Meksikos čempionatą bei CONCACAF Čempionų lygą.
Lewis Capaldi
Liuisas Markas Kapaldis (Lewis Marc Capaldi, g. 1996 m. spalio 7 d.) – škotų dainininkas, dainų autorius ir muzikantas. Išgarsėjo 2019 m., jo singlui „Someone You Loved“ pasiekus pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge, kurio viršūnėje išbuvo septynias savaites , o vėliau pasiekė ir pirmąją vietą JAV reitinguose. Debiutinis atlikėjo albumas „Divinely Uninspired to a Hellish Extent“ išleistas 2019 m. gegužę ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, ten išbūdamas šešias savaites. 2023 m. duomenimis, Capaldi yra išleidęs du studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Broken by Desire to Be Heavenly Sent“, išleistas 2023 m. gegužę.
Kiuri dėsnis
Kiuri dėsnis – fizikinis dėsnis, kurio autorius prancūzų fizikas Pjeras Kiuri. Paramagnetinėje medžiagoje medžiagos įmagnetinimas yra (maždaug) tiesiogiai proporcingas taikomam magnetiniam laukui. Tačiau, jei medžiaga yra šildoma, šis proporcingumas sumažėja: fiksuotai lauko vertei įmagnetinimas yra (maždaug) atvirkščiai proporcingas temperatūrai. Šį faktą trumpai apibrėžia Kiuri dėsnis: kur:
Šį ryšį eksperimentiniu būdu, pritaikęs rezultatus teisingai atspėtam modeliui, atrado Kiuri. Tai tinka tik esant aukštoms temperatūroms arba silpniems magnetiniams laukams. Priešingu atveju, t. y. prie žemų temperatūrų ir stiprių laukų, įsimagnetinimui Kiuri dėsnis netaikomas.
Kiuri dėsnis ir kvantinė mechanika
thumb||right|250px|Paramagnetiko magnetinis jautris kaip atvirkštinės temperatūros funkcija Paprasti paramagnetikų modeliai aprašomi manant, kad šias medžiagas sudarančios dalelės tarpusavyje nesąveikauja. Kiekviena iš jų turi savo magnetinį momentą, kurį galima pažymėti vektoriniu dydžiu \vec{\mu}. Magnetinio momento energija magnetiniame lauke gali būti užrašoma:
Dviejų būvių dalelės (pusinis sukinys)
Norint supaprastinti skaičiavimus, galima daryti prielaidą, kad kiekviena iš nagrinėjamo paramagnetiko sritis turi dviejų būvių momentą, kurio kryptis gali sutapti su magnetinio lauko kryptimi arba būti nukreipta į priešingą pusę. Šiuo atveju galimos tik dvi magnetinio momento reikšmės \mu ir -\mu. Tokiu būdu, dalelė turi tik dvi galimas energijas:
ir
Norint apibrėžti paramagnetiko magnetinį jautrį, tenka nustatyti dalelės orientacijos lauke tikimybę. Kitaip sakant, nustatoma magnetizacijos \mu tikėtina vertė:
kur: sistemos tikimybę aprašo jos Bolcmano faktorius; statistinė suma Z suteikia reikalingą tikimybių normalizaciją taip, kad jų visų suma sudaro visumą. Vienos dalelės statistinė suma yra:
Taigi, šiuo paprastu atveju turima:
Tai yra vienos dalelės magnetizacija, o suminę kietojo kūno magnetizaciją duoda
<blockquote style="border: 1px solid black; padding:10px;">
kur n yra magnetinių momentų dalelių koncentracija. Šie formulė žinoma kaip Lanževeno paramagnetikų lygtis. Kiuri eksperimentuodamas išsiaiškino priartėjimą prie šio dėsnio, tinkančio aukštoms temperatūroms ir silpniems magnetiniams laukams. Daroma prielaida, kad temperatūros T absoliutinė reikšmė didelė, o B mažas. Šiuo atveju, kartais vadinamu Kiuri režimu, hiberbolinio tangento argumentas mažas. Kitu būdu tai galima užrašyti
Taip pat žinoma, kad jei |x| \ll 1, tada todėl <blockquote style="border: 1px solid black; padding:10px;"> su Kiuri konstanta iš C= n\mu^2/k.
Žemų temperatūrų arba aukštų laukų režime M turi tendenciją įgyti maksimalias n\mu vertes, atitinkančias tokią situaciją, kur visos dalelės turi magnetinį momentą, sutampantį pagal kryptį su magnetiniu lauku. Kadangi šis skaičiavimas neapibūdina giliai Fermi paviršiuje įterptų elektronų, kuriems Paulio draudimo principas neleidžia apversti savo sukinių, tai nėra pavyzdys apie uždavinio kvantinę statistiką esant žemoms temperatūroms. Naudojant Fermi-Dirako pasiskirstymą, pastebima, kad esant žemoms temperatūroms, M linijiškai priklauso nuo magnetinio lauko, todėl magnetinio jautrio vertė yra pastovi.
Bendras atvejis
Kai dalelės turi skirtingus sukinius, uždavinio formulė tampa sudėtingesnė. Prie mažų magnetinių laukų arba aukštų temperatūrų sukinys atitinka Kiuri dėsnį su
kur J yra suminis judesio kiekio momento kvantinis skaičius ir g yra sukinio g-faktorius (toks, kad yra magnetinis momentas).
Kai tik sukinio vertė artėja prie begalybės, magnetinio jautrumo formulė įgauna klasikinį pavidalą.
Kiuri dėsnis klasikinėje statistinėje mechanikoje
Klasikinės statistinės mechanikos atveju paramagnetonai įsivaizduojami kaip klasikiniai, laisvai besisukantys magnetiniai momentai. Šiuo atveju jų padėtis nustatoma pagal sferinių koordinačių kampus, o vieno iš jų energija nusakoma:
kur \theta yra kampas tarp magnetinio momento ir magnetinio lauko, kurį galima priimti kaip nukreiptą z ašies kryptim. Atitinkama funkcija yra
Kaip matoma, nėra akivaizdžios priklausomybės nuo kampo \phi, todėl galima pakeisti kintamąjį į, kad gauti
Komponentės z tikėtina vertė atitiks įmagnetinimo laipsnį, o kitos dvi taps lygios nuliui integravus \phi:
Siekiant supaprastinti skaičiavimus, pateikiama išraiška diferencialine forma su kintamuoju Z:
kas duoda
kur L yra Lanževeno funkcija:
Ši funkcija yra singuliari mažoms x reikšmėms, tačiau iš tikrųjų nėra atotrūkio, nes du singuliarūs komponentai su priešingu ženklu išsaugo funkcijos tęstinumą. Iš tiesų, jos elgesys prie nedidelių argumento reikšmių yra L (x) ≈ x / 3, todėl išlaiko Kiuri dėsnio veikimą, tačiau su triskart mažesniu pastoviu daugikliu - Kiuri konstanta. Jei riba yra su didelėmis argumento reikšmėmis, tokios funkcijos naudojimas taip pat galimas.
Uncharted: Drake's Fortune
Uncharted: Drake's Fortune („Neištirta: Dreiko sėkmė“) – 2007 m. kompiuterinis žaidimas „PlayStation 3“ konsolei. Tai vieno žaidėjo nuotykių ir veiksmo žaidimas, pasakojantis lobių ieškotojo Neiteno Dreiko nuotykius ieškant El Dorado lobio.
Apie žaidimą
„Uncharted: Drake's Fortune“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − JAV „Naughty Dog“ studija, leidėjas − „Sony Computer Entertainment“. Žaidimo metu valdomas senovės lobių ieškotojas Neitenas Dreikas („Neitas“), kuris yra spėjamas istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko palikuonis.
Žaidimas turi platformerio elementų, kai herojus turi šokinėti, kabintis ant įvairių sienų atbrailų, lipti, supuotis įveikdamas įvairias gamtines ir senovės griuvėsių kliūtis, norėdamas pasiekti tikslą. Kita žaidimo pusė − trečiojo asmens šaudyklė. Herojų žaidimo eigoje persekioja būriai priešininkų, kuriuos Neitenas Dreikas turi iššaudyti arba artimoje kovoje nugalėti kumščių smūgiais. Neitenas Dreikas ginkluotas dviejų tipo ginklais: pistoletu ir automatu. Šovinius jiems randa nukovęs priešininkus. Kiti ginklai randami žaidimo eigoje. Taip pat galima pasinaudoti granatomis. Žaidime nėra gyvybę atstatančių vaistinėlių ir herojaus gyvybė atsistato automatiškai, jei į jį kurį laiką nepataiko priešininkų šūviai. Žaidime Neitenas Dreikas gali slapstytis už priedangų: įvairių akmenų, dėžių ir pan. ir iš už jų šaudyti. Žaidime yra važiavimo automobiliu ir skridimo lėktuvu epizodų. Įvairiuose griuvėsiuose sprendžiami patekimo galvosūkiai, kurie atidaro praėjimus. Žaidimo vietovėse išslapstytas 61 trofėjus (treasures)
Siužetas
Veiksmas prasideda laive jūroje prie Panamos krantų, kur žurnalistė Elena Fišert kuria lobių paieškos istoriją su nuotykių ieškotoju Neitenu Dreiku. Jis randa savo spėjamo protėvio, anglų keliautojo Frensio Dreiko karstą jūros dugne. Frensio Dreiko palaikų jame nėra, tačiau Neitenas užtinka jo dienoraštį. Tuo metu laivą supa piratai. Neitenas iškviečia savo draugą Salį į pagalbą lėktuvu. Po nuotykių ieškotojų išsigelbėjimo nuo piratų Neitenui ir Saliui paaiškėja, kad Frensio Dreiko dienoraštyje buvo išplėštas svarbiausias puslapis, bet jie jau žino, kur pirmiausiai keliauti norint surasti legendinį El Dorado lobį, tačiau lobio siekia ne jie vieni.
Utenos kapinių koplyčia
Utenos kapinių koplyčia – katalikų senųjų kapinių koplyčia, stovinti Utenoje, senamiestyje, prie Utenos Kristaus Žengimo į dangų bažnyčios. Kapinės plyti į pietus nuo bažnyčios, į vakarus nuo Viešos upelio, ribojasi su šventoriaus tvora. Koplyčia stūkso pačiame kapinių viduryje, centrinio tako ašyje. Prieigose yra Kultūros vertybių registre įrašytų antkapinių paminklų. Kapinės yra 3,5 ha dydžio, riboto laidojimo. Pastaraisiais metais koplyčia pagal paskirtį nenaudojama, aklinai uždaryta, minimaliai prižiūrima. miniatiūra|200px|left|Koplyčia 2017 m. Tolimajame plane – bažnyčios kupolas
Alexis-Hubert Jaillot
Aleksi-Hiuberas Žajo (apie 1632 m. Sen Klodo Avinjone – 1712 m. lapkričio 2 d. Paryžiuje) – Prancūzijos kartografas, karališkasis geografas.
Kazimieras Stasiulevičius
Kazimieras Stasiulevičius (1893 m. sausio 1 d. Dobilėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Marijampolės apskritis, Suvalkų gubernija – 1985 m. kovo 14 d. Birštone, palaidotas Prienuose) – lietuvių vargonininkas, dirigentas, pedagogas, bažnytinės muzikos kūrėjas. Nuo 1959 m. iki mirties gyveno Birštone.
Alexis-Hubert Jaillot
Žemėlapiai
Išleido daug žemėlapių, tarp jų ir sukurtų N. Sansono.
Kazimieras Stasiulevičius
Biografija
Dailininko Aloyzo Stasiulevičiaus, energetiko, atomistikos mokslininko Juozo Stasiulevičiaus tėvas.
1912–1917 m. muzikos teorijos ir vargonavimo mokėsi pas Pakuonio vargonininką A. Puidoką. 1917–1940 m. bemaž kasmet žinias gilino Vargonininkų ir dirigentų kursuose pas Juozą Naujalį, Aleksandrą Kačanauską, Konradą Kavecką, 1925 m. Klaipėdos muzikos mokykloje Muzikos ir dainavimo vasaros kursuose pas Juozą Žilevičių, Stasį Šimkų, Igną Prielgauską Klaipėdos_Stasio_Šimkaus_konservatorija, režisierių Antaną Sutkų (1892).
Kūryba
Sukūrė mišių, apie 50 bažnytinių giesmių solo, ansambliams, chorams.
Darbinė veikla
Vargonininkavo, mokytojavo, būrė ir vadovavo bažnytiniams bei pasaulietiniams chorams, pučiamųjų orkestrams. 1924–1955 m. dalyvavo visose lietuvių dainų šventėse su išugdytais chorais ir pats dirigavo. Dirbo muzikos mokytoju Skuode, Kėdainiuose, Jiezne, vargonavo bažnyčiose Pakuonyje, Nemajūnuose, Stakliškėse, Birštone. Gerbė savo mokytojus J. Naujalį ir S. Šimkų, jo vadovaujami chorai nuolat atlikdavo šių kompozitorių kūrinius.
Visuomeninė veikla
Būrė ir vadovavo teatro mėgėjų būreliams, režisavo spektaklius, kūrė jiems muziką, rengė lietuvių kultūros vakarus daugelyje Lietuvos vietovių, koncertavo. Priklausė Šaulių sąjungai, buvo rinktinės vadu Šateikiuose, dalyvavo 1941 m. birželio sukilime Kėdainiuose.
Kauno miesto apylinkės teismas
thumb|230px|Kauno miesto apylinkės teismas Kauno miesto apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje, bendrosios kompetencijos teismas. 2013 m. sausio 1 d. kartu su Kauno rajono apylinkės teismu sujungtas į bendrą Kauno apylinkės teismą.
Adresas: Laisvės alėja 103, Kaunas, LT-44291.
Legečių apylinkė
Legečių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Baisogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pašušvio apylinkės.
Apercepcija
Apercepcija (iš lot. ad- „į, link“ ir percipere „suvokti, įimti, pagauti“) – psichinis procesas, per kurį naujas turinys taip prijungiamas prie panašių jau esamų turinių, kad jis laikomas suprantamai suvoktu arba aiškiu. Apercepcija gali būti aktyvioji (kai subjektas savaime, skatinamas savų motyvų sąmoningai ir dėmesingai suvokia naują turinį ir asimiliuoja jį šalia kitų, jau paruoštų turinių) ir pasyvioji (kai naujas turinys įsiskverbia į sąmonę iš išorės per jusles arba iš vidaus (pasąmonės) ir tam tiktu mastu priverčia atkreipti į jį dėmesį ir suvokti).
Guillaume Sanson
Gijomas Sansonas (1633 m. – 1703 m.) – Prancūzijos kartografas, karaliaus Liudviko XIV geografas.
Biografija
Gimė 1633 m. geografo Nicolas Sanson šeimoje. Po tėvo mirties 1667 m., perėmė jo verslą. Bendradarbiavo žemėlapių leidybos srityje su Hubert Jaillot. G. Sansono žemėlapius XVIII a. perleido Petrus Schenk ir Hendrik de Leth.
Martyno pušis
miniatiūra|220px|right|Martyno pušis 2015 m. liepą miniatiūra|220px|right|Pušies kamienas iš priekio
Martyno pušis – pušis Kelmės rajone, Užvenčio girininkijoje, Plikšilio miško 13 kvartale, privačioje valdoje, valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Pušis auga 3,2 km į rytus nuo Minupių ir Žeberių, apie 0,3 km į pietus nuo kanalu tekančios Ušnos, kelio į Plikšilio sodybas, atsišakojančio iš kelio Užventis–Luokė, šiaurinėje pusėje. Ji miške pati aukščiausia, storiausia ir seniausia.
Pušies paskelbimo saugoma teisės aktas – Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1987 m. kovo 19 d. įsakymas Nr. 24.
Žeberiuose pastatyta rodyklė link pušies. Link medžio veda žvyrkelis. Pušis aptverta medine tvorele, ant jos kamieno nuo seno prikabinta uždarų ir atvirų koplytėlių, paveikslų, kryželių, rožinių. Vietą globoja Minupių kaimo bendruomenė, čia rengiamos gegužinės pamaldos.
Gyventojai pušį laiko šventa. Ji garbinama daugiau kaip tris šimtus metų. Seni gyventojai mena, jog prie pušies žmonės ateidavo pasimelsti susirgus šeimos nariams, jaunimas lankydavosi prieš vestuves, prašydavo medžio palaiminimo. Pokario metais partizanai prie tos stebuklingos pušies priimdavo partizaninę priesaiką. Ant pušies kamieno prikalta tarp daugelio kitų ir koplytėlė su Šv. Martyno atvaizdu. Seniau čia buvo pritvirtinta dėžutė aukoms rinkti.
Legendos
miniatiūra|250px|left|Rodyklė link pušies [[Žeberiai|Žeberiuose]] Martyno pušis – viena iš daugelio žemaičių apžadų vietų. Seną tradicijos kilmę rodo daugybė senų ir naujų koplytėlių, šventi paveikslai, kuriuos net sunku tiksliai suskaičiuoti. Iki šiol aukojami smulkūs pinigai, paslapčiomis, nuo kelio nematomoje šiaurinėje pusėje lupinėjama pušies kamieno žievė. Jos gabalėliais gydomos skaudamos kūno vietos, daromi nuovirai ir kompresai – tai Martyno pušies legendos dalis. Patrynęs akis pušies žieve aklas elgeta čia praregėjo ir nuo tol samdiniai šioje vietoje dalydavosi vargais, „apverkdavo savo dalią“. Tačiau šiandien pateikėjai nesutaria, kas iš tikrųjų yra Plikšilio Martynas – plačiai išgarsėjęs šventasis ar žmogus, kuris pirmasis šioje vietoje patyrė stebuklą.
Teigiama, jog pradžią prieš 300 metų davęs vietinio neregio Martyno praregėjimas – netyčia žmogus pasitrynęs akis pušies žieve. Nuo to laiko pušis, galinti įvykdyti žmonių maldavimus, imta garbinti. Žmonės ne tik keliais šliaužiojo apie pušį maldaudami stebuklo, bet įsiteikinėjo jai ir žemaitiška mada – apkabinėjo karoliais, kaspinais, apkarstė rožiniais, kryželiais, dirbtinėmis gėlėmis.
Lietuvoje, taip pat Latvijoje ir šiaurės vakariniame Baltarusijos pakraštyje yra keletas su Martynu siejamų vietų, medžių ir akmenų. Kai kurie jų, pasakojama, yra nepaprasti.
Tradicijų išsaugojimas
Dar 1987 m. respublikinės reikšmės gamtos paminklu paskelbtas medis tuokart atrodęs apverktinai: tvorelė apie pušį išvirtusi, šventųjų paveikslai sunykę, po pušimi sukrautos krūvos nugenėtų šakų, per sužėlusius karklus iki įspūdingo medžio buvo sunku prasibrauti.
2004 m. Minupių kaimo bendruomenė pušį prikėlė naujam gyvenimui: restauravo seniai neprižiūrimus šventus paveikslėlius bei kryželius, pasodino gėlių, aptvėrė ir nudažė tvorelę. Prisimindami senovę, žmonės renkasi prie Šv. Martyno pušies giedoti giesmių Marijai, organizuoja Gegužinių pamaldų užbaigas.
Mi­nu­pių kai­mo bend­ruo­me­nė kasmet sukviečia Už­ven­čio se­niū­ni­jos gy­ven­to­jus prie Mar­ty­no pu­šies, organizuoja renginius „Mar­ty­no pu­šies su­bur­ti“, vy­kstančius ke­lio­se vie­to­se. Bendruomenė už siekį išsaugoti vertingus ir unikalius tradicinius kultūros reiškinius, tradicijų, švenčių gyvybingumą, atgaivintas gegužines pamaldas prie naujam gyvenimui sugrąžintos Martyno pušies kultūrinės apžiūros konkurse „Tradicija šiandien“ pelnė Lietuvos liaudies kultūros centro apdovanojimą.
Minupių žmonės neslepia, jog naujas Martyno pušies atradimas, prisilietimas prie jos suteikęs dar vieną praregėjimą. Jie staiga supratę, jog puikesnės vietos susibūrimams nė nerasi. Pasimeldę, pagiedoję žmonės neskuba išsiskirstyti. Jie dalijasi savo kasdieniais įspūdžiais, aptaria darbus. O kai ateina „mojavų“ užbaigos, tai jų dar laukia ir šalia, aikštelėje, sukrautas laužas, prie kurio vyksta gegužinė. miniatiūra|180px|right|Pušies kamienas
Daniūnai (Krinčinas)
Daniūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybės rytuose, 3 km į vakarus nuo Kirdonių, prie kelio, Tatulos dešiniajame krante. Išlikę Daniūnų dvaro pastatų, parkas.
Suaugystė
Suaugystė – žmogaus amžiaus tarpsnis tarp paauglystės ir vidurinio amžiaus tarpsnio (20–40 m.). Iš dalies priskiriamas jaunystei.
Suaugystės pradžią žymi lytinė branda. Su ja paprastai pasiekiama asmenybės branda. Įsipareigojama saugusio asmens socialinių užduočių vykdymo, nuosekliai įgijama suaugusio žmogaus socialinė padėtis. Sociologai išskyrė pastarąją socialinių užduočių vykdymo seką: baigiama mokykla, paliekami tėvų namai, patiriami pirmieji lytiniai santykiai, studijos aukštojoje mokykloje, darbo įgijimas, šeimos sukūrimas.
Tačiau intensyvėjant gyvenimo spartai, veikiant įvairiems ekonominiams, politiniams, socialiniams veiksniams, dabar gerokai vėliau tampama ekonomiškai ir socialiai savarankiškais. Be to, plečiasi gyvenimo būdo pasirinkimo laisvė ir įvairovė. Todėl dabar socialinių užduočių vykdymo seka yra labai įvairi: pavyzdžiui, daugeliui išsikėlimas iš tėvų namų nebūtinai yra susijęs su šeimos sukūrimu, dirbti pradedama vėliau, nes dėl didelės konkurencijos prioritetas teikiamas mokslui, kvalifikacijai kelti.
Atsižvelgiant į egzistuojančias normas, galima pastebėti, jog perėjimas iš paauglystės į suaugystę galimas trim būdais. 2010 m. publikuoto ilgamečio sociologinio tyrimo duomenimis (apklausta 808 skirtingų rasių atstovų JAV, iš kurių daugumą sudarė baltaodžiai) abiejų lyčių apsisprendimas studijuoti ir sukurti šeimą nulėmė jų gyvenimo pasirinkimo trajektorijas. Dauguma jų (43 % moterų ir 42 % vyrų) pasirinko įgyti aukštąjį ar aukštesniąjį išsilavinimą bei atidėti šeimos kūrimą vėlesniam laikotarpiui. Kita dalis (29 % moterų ir 32 % vyrų) apklaustųjų pasirinko anksti apsivesti ir susilaukti vaikų iki 25 m. ir tuo tarpu mažiau skyrė dėmesio išsilavinimui. Likusi dalis apklaustųjų (26 % moterų ir 27 % vyrų) pasirinko nesituokti ir taip pat neįgyti profesijos ar aukštojo išsilavinimo.
Istoriškai suaugusio žmogaus skiriamasis bruožas buvo santuoka.
Wilson Conceição
Vilsonas Filipė Menezesas Viana Konseisaunas (Wilson Filipe Menezes Viana Conceição; g. 1994 m. liepos 9 d.) – Portugalijos futbolininkas, saugas, vingeris. Žaidė Lietuvoje, atstovavo Gargždų „Bangai“.
Karjera
Rungtyniavo Portugalijoje, Bulgarijoje, Andoroje.
Gargždų „Banga“
2023 m. vasario mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui. Rungtyniavo 28 numeriu pažymėtais marškinėliais.
2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą oficialiai debiutavo Gargždų „Bangoje“. Panevėžiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 4:0.
2023 m. birželio mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Bangos“ klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Vakarų Australijos plokščiakalnis
Vakarų Australijos plokščiakalnis  – plokščiakalnis vakarų Australijoje, susidaręs denudacijos procesams veikiant Gondvanos laikmečio kristalinį paviršių. Būdingos į 400–600 m aukštį virš jūros lygio pakilusios lygumos, kurias juosia pakraštiniai kalnai bei plokščiaviršūniai atlikuonys, iškylantys virš 1000–1500 m (Hamerslio, Nikolsono, Makdonelo, Masgreivo kalnai).
Būdingos pusdykumės ir dykumos (Didžioji Smėlio dykuma, Didžioji Viktorijos dykuma, Gibsono dykuma), vietomis – sausramėgiai žolynai. Yra akmeningų dykumų („giberų“), apsuptų malgos krūmynais. Pietuose paviršius pereina į karstinę Nalarboro lygumą, kur yra subtropinių krūmynų ir retmiškių. Kimberlio ir Arnhemo pusiasaliuose plyti savanos ir retmiškiai.
Teodoro Ruzvelto nacionalinis parkas
Teodoro Ruzvelto nacionalinis parkas  – JAV, Šiaurės Dakotos valstijoje esantis nacionalinis parkas, sudarantis tris bedlendų dalis. Parkas pavadintas 26-tojo JAV prezidento Teodoro Ruzvelto vardu. Per parką teka Misūrio intakas Mažasis Misūris.
Po prezidento mirties 1919 m. buvo pradėtos galimo nacionalinio parko šiose teritorijose paieškos. Iki 1941 m. buvo pastatyti keliai ir infrastruktūra, naudojama ir iki šiol. 1935 m. teritorija tapo Ruzvelto rekreacijos parku, kuris 1946 m. perėjo į Jungtinių Valstijų Žuvų ir Laukinės gamtos tarnybos rankas. 1947 m. ši teritorija tapo Teodoro Ruzvelto memorialiniu nacionaliniu parku (vieninteliu tokio tipo memorialiniu parku). 1978 m. išplėtus teritoriją parkas tapo Teodoro Ruzvelto nacionaliniu parku.
Parkas suteikia galimybę įveikti apie 100 mylių kelių pėsčiomis ar arkliais, taip pat gamtos stebėjimui, užsiimti kempingo veikloms.
Ego
Ego (iš lot. ego – „aš“) – psichoanalitinė sąvoka, reiškianti vaizdinių kompleksą, sudarantį asmens sąmonės lauko centrą. Ego subjektui atrodo pasižymintis visišku tolydumu ir tapatumu pačiam sau.
Liauda
Liauda (liet. pagal upę – Liaudė) – istorinis Lietuvos regionas, kuriame ilgainiui nuo LDK suartėjimo su Lenkijos karalyste dėl polonizacijos susiformavo lenkakalbių gyventojų bendruomenė. Šis regionas taip pat išsiskyrė tuo, kad čia mažuose kaimeliuose (akalicose) ar vienkiemiuose gyveno smulkieji bajorai, nėję baudžiavos. Regiono pavadinimas kildinamas nuo Liaudės upės pavadinimo.
Ego
Pasak Karlo Gustavo Jungo, ego kompleksas yra sąmonės turinys ir drauge sąmonės sąlyga, nes psichikos elementas yra įsisąmoninamas tiek, kiek jis susijęs su ego kompleksu. Jis skiria ego nuo savasties (patybės), kuri yra ne tik sąmoningo, bet ir pasąmoningo asmenybės turinio centras.
Liauda
Istorija
Tarp 1372 m. Livonijos riterių nusiaubtų Upytės krašto vietovių Hermanas Vartbergietis mini ir Liaudos lauką. Manoma, kad vėliau, XIV a. Vytautas Didysis Liaudos krašte įkurdino smulkius bajorus, kurių uždavinys buvo kovoti su kryžiuočiais. Liaudos bajorai papildydavo sunaikintų pilių įgulas. Šio krašto gyventojai nėjo baudžiavos. Taip šiame krašte (dabartinių Kėdainių, Panevėžio ir Radviliškio rajonų teritorijoje) susitelkė bajorų (šlėktų) akalicos (bajorkaimiai) ir vienkiemiai.
XVI a. Liaudos bajorija priklausė Veliuonos valsčiui, ir ta priklausomybė išliko iki XVIII amžiaus. Liaudos krašto akalicos išsiskyrė iš kitų valstietiškų kaimų. Bajorkaimių gyvenamieji namai platesni, sudėtingesnių konstrukcijų, puošnesni, gale dažniausiai trys langai. Namams būdingi gana žemi pusskliautiniai stogai, subtili ir gausi puošyba. Prabangesnis ir interjeras: dvivėrės durys, koklinės krosnys, platūs kaminai-virenės, tinkuotos sienos, netgi parketai geruosiuose kambariuose. Laisvi žmonės galėjo leisti sau didesnę prabangą nei baudžiauninkai. Neatsitiktinai ir literatūroje išskiriamos Liaudos bajoraitės. Pasakojama, kad Pociūnėlių apylinkėse merginos buvusios tokios gražios, jog Upytės krašte visos gražios panelės buvo vadinamos „pociūnėlytėmis“. Tai pastebėjo ir Maironis baladėje apie Čičinską: „Šoka plikos lig blauzdų / Liaudos gražios bajoraitės“.
Kai XVII a. 2-oje pusėje lenkų kalba išstūmė rusėnų kalbą iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kanceliarijos, iš buities pradėta stumti ir lietuvių kalba. Jau XVIII a. pabaigoje–XIX a. pradžioje Liaudos gyventojai kalbėjo lenkiškai. Liaudos krašto gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime ir rėmė sukilėlius. Už tai 1863 m. rugsėjo mėn. rusų generolo leitenanto N. Ganeckio įsakymu sudeginta nemažai Liaudos krašto bajorų sodybų. Ypač nukentėjo Pempių, Liaudžių, Mazgių, Mackonių akalicos. Pociūnėlių dvaras atimtas iš Taugino ir perduotas rusui Ščerbakovui, suimtas ir ištremtas Pociūnėlių filialistas kunigas Vincas Norvaiša. Į kraštą iš Rusijos atkelta sentikių. Vietoj Pempių kaimo atsirado Komisarovka, kitur – Sašino, Tobolsko kaimai.
Literatūroje
Lenkų literatūroje Liaudą išgarsino rašytojas Henrikas Senkevičius, trilogijoje „Tvanas“ aprašydamas XVII a. kovas su švedais. Jis Liaudoje „įkurdino“ savo herojus: Vadaktuose – Olenką Bilevičiūtę (jų giminei priskyrė ir Mitriūnų dvarą), Liubičiuje – jos rankos siekusį Kmiticą, Pociūnėliai tapo Goštautų giminės lizdu, Valmančiai – Butrimų, Gasčiūnai – Goscevičių, Mariezai – Stakjonių, Drąseikiai ir Mazgiai – Domaševičių tėvonijomis.
Tautinė sudėtis
Pagal 2011 m. gyventojų surašymą Kėdainių rajone gyveno 0,61% (369) lenkų tautybės gyventojų, 2001 m. 0,77% (504). Kauno rajone 2011 m. 0,4% (340), 2001 m. 0,56% (459). Radviliškio rajone 2011 m. 0,2% (84), 2001 m. 0,22% (114). Panevėžio rajone 2011 m. 0,23% (91), 2001 m. 0,27% (116).
Žymūs žmonės
Iš šio regiono kilę žymūs žmonės: Česlovas Milošas, Aleksander Meysztowicz, Walerian Meysztowicz, Tadeusz Jasudowicz, Stanisław Michalkiewicz, Władysław Tomkiewicz, Zbigniew Skłodowski, Kalina Skłodowska-Antonowicz, Bronisław Żongołłowicz, Wacław Daszkiewicz, Stanisław Stomma, Józef Żylewicz, Aleksander Gintowt-Dziewałtowski, Czesław Kwieciński, Maurycy Prozor, Alojzy Szarłowski, Konstanty Górski, Ignacy Iwicki, Stanisław Kuźmiński, Teresa Ciszkiewiczowa.
Ramoškių apylinkė
Ramoškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Grinkiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pašušvio apylinkės.
Sofija Kovalevskaja
Sofija Kovalevskaja (, 1850 m. sausio 15 d. Maskvoje – 1891 m. vasario 10 d. Stokholme) – rusų matematikė, publicistė ir rašytoja. Viena pirmųjų moterų pasaulyje, tapusi matematikos profesore ir viena pirmųjų išrinkta į Peterburgo Mokslo Akademiją.
Biografija
Nuo 1866 metų S. Kovalevskaja mokėsi aukštosios matematikos pas A. Stranoliubskį. 1868 metų rudenį S. Kovalevskajai buvo leista lankyti profesorių I. Secenovo ir V. Grubero anatomijos paskaitas. 1868 metais S. Kovalevskaja fiktyviai ištekėjo už V. Kovalevskio, kad galėtų atsidėti mokslinei veiklai, ir 1869 m. išvažiavo į Heidelbergą, kur mokėsi matematikos. 1870 metais S. Kovalevskaja persikraustė į Berlyną. 1871 m. balandžio mėnesį ji su savo vyru išvažiavo į Paryžių slaugyti sužeistuosius.
1874 m. liepos mėnesį, S. Kovalevskaja grįžo į Rusiją, tačiau ji negalėjo gauti darbo vietos Peterburgo universitete ir netgi nebuvo leista dėstyti aukštuosiuose moterų kursuose. Po to S. Kovalevskaja 6 metams nutolo nuo mokslinių darbų. Jinai užsiėmė literatūrine, publicistine veikla, bendradarbiavo laikraščiuose, į kuriuos rašydavo mokslines apybraižas ir teatro recenzijas. Tuo metu S. Kovalevskaja susitikinėjo su žymiausiais rusų mokslininkais ir rašytojais (D. Mendelejevu, I. Sečenovu, S. Botkinu, A. Butlerovu, P. Čebišinu, A. Stoletovu, I. Turgenevu, F. Dostojevskiu ir kt.)
S. Kovalevskaja mirė 1891 m.
S. Kovalevskajos vardu pavadinta Vilniaus Sofijos Kovalevskajos gimnazija/progimnazija.
Kalvelių piliakalnis
Kalvelių piliakalnis – piliakalnis Anykščių rajone, Skiemonių sen., Kalvelių kaime. Piliakalnis stūkso apie 0,4 km į pietvakarius nuo Versmyno upelio pralaidos kelyje, 0,2 km į pietryčius nuo šio kelio.