Naugarduko_pilis
Istorija
Cokolinėje dalyje išliko baltiškojo mūro (su vadinamomis „lietuviškomis“ didelių gabaritų molio plytomis) fragmentai, pirmajame aukšte matosi kryžminių skliautų likučiai, o nuo antrojo aukšto prasideda gotikinis mūras. Kieme stovėjo Pilies cerkvė, plane buvusi keturkampe, su nedidele pusapvalia apside rytinėje pusėje. Šioje šventovėje 1415 m. buvo sušauktas LDK stačiatikių vyskupų sinodas, įkūręs nepriklausomą Lietuvos stačiatikių bažnytinę provinciją ir išrinkęs pirmąjį jos metropolitą – bulgarų kilmės vyskupą Grigorijų Camblaką. Tuo pačiu metu Naugardukas virto galinga LDK gynybine tvirtove. 1408 m. čia įvyko slaptas Vytauto Didžiojo ir Jogailos pasitarimas dėl būsimo žygio į Kryžiuočių valstybę, užsibaigusiu Žalgirio mūšiu. Piliavietės rytiniame kampe buvo išmūrytas triaukšis su pamatais 9 m X 9 m Bažnytinis bokštas, tarp jo ir Skydinio bokšto – Pilies arba Kunigaikščių rūmai. Maždaug tuo pačiu laiku XIV–XV a. iškilo ir kiti bokštai: pietinėje pusėje Mažųjų vartų su pamatais 8 m X 10 m, o vakarinėje dalyje – nedidelis su pamatais 7,7 m X 7,7 m Posado  bokštai. Visi bokštai buvo sujungti iki 2,6 m storio plytų mūro siena. Matyt, ant aukšto piliakalnio įsikūrusiems kariams buvo aktualus apsirūpinimo geriamuoju vandeniu klausimas, todėl pietinėje kalvos papėdėje prie šaltinio XV a. pr. atsirado Šulinio bokštas, dengta galerija jungęsis su pilimi. Turbūt dėl didėjančios Krymo totorių antpuolio tikimybės (1505 m. ir 1506 m. jie pilį buvo apgulę, bet taip ir nepaėmė) XV a. pab – XVI a. pr. gynybiniai pajėgumai buvo toliau stiprinami. Šiaurės vakariniame kampe iškilo galingas, apačioje kvadratinis, o viršuje aštuonių kampų Sargybos bokštas. Pietinėje dalyje kelią į piliavietę ėmė saugoti Miesto bokštas–vartai, mūrine siena sujungtas su Šulinio ir Mažųjų Vartų bokštais. thumb|right|250px|Miestelis XIX a. pab. Išlikę trys Pilies bokštai, iš kairės: Sargybos, Skydinis ir Bažnytinis, toliau Kristaus Atsimainymo bažnyčia. Kalva su kryžiais – [[Mindaugo kalnas (Naugardukas)|Mindaugo kalnas (M. Rožanskio graviūra)]] XVI–XVII a. pilyje rinkdavosi Naugarduko pavieto bajorų seimeliai, veikė kalėjimas. 1581–1775 m. kas dveji metai Pilies cerkvėje vykdavo LDK Vyriausiojo tribunolo baltarusiškos sesijos. Tuo tarpu, gynybinė pilies reikšmė vis mažėjo. Per 1654–1667 m. ATR–Maskvos karą maskviečiai du kartus buvo užėmę pilį ir miestą. 1655 m. Naugarduką užkariavo Ivano Zolotorenko vadovaujami kazokai, o 1660 m. jau kiek suremontuotą pilį užgrobė kunigaikščio Ivano Chovanskio kariai. Dauguma bokštų buvo nugriauti, išrinktos plytos. Galiausiai 1706 m. Švedų tvano metu išlikę gynybiniai įrenginiai buvo susprogdinti. Po 1751 m. gaisro pilis savo reikšmę galutinai prarado.1802 m. Vilniaus generalgubernatorius L. Benigsenas įsakė pilies akmenis naudoti gatvių grindinių įrengimui. XIX a. piliavietė buvo paversta šiukšlynu, į ją iš miesto vežamos atliekos (visa pilies teritorija pasidengė dviejų metrų aukščio sluoksniu). 1909–1910 m. istoriko Tadeušo Korzono rūpesčiu išlikę bokštai pradėti konservuoti, tarpukaryje tuos darbus tęsė lenkų tyrinėtojai Ježis Riomeris, Stanislavas Lorentzas ir Romualdas Giurtleris. Po Antrojo pasaulinio karo archeologinius kasinėjimus vykdė Leningrado mokslininkai, vadovaujami Fridos Gurevič. 2011 m. ir 2013 m. Baltarusijos restauratoriai konservavo išlikusius bokštus, jie buvo kritikuojami dėl pernelyg šiuolaikinių medžiagų ir technikos taikymo darbų vykdymo metu. thumb|right|250px|Naugarduko pilis klestėjimo laikotariu: vingiuotas kelias iš pietų pusės veda prie Miesto bokšto (Viktoro Staščaniuko rekonstrukcinis pav.).