cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sundarbanų nacionalinis parkas
Sundarbanų nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Indijoje, Vakarų Bengalijoje, apima Indijai priklausančią Sundarbanų mangrovių dalį. Užima 1330 km² plotą. 1973 m. įkurtas tigrų rezervatas, 1977 m. – gamtos draustinis, 1984 m. – nacionalinis parkas. 1987 m. Sundarbanų nacionalinis parkas drauge su Sundarbanus saugančiomis Bangladešo teritorijomis paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Meilutė Indreikaitė-Biskienė
Biografija
1949 m. persikėlė į JAV, įsikūrė Čikagoje. Ilinojaus universiteto profesorė asistentė, Čikagos medicinos mokyklos lektorė. Daugelio Čikagos ligoninių konsultantė. Priklauso amerikiečių profesinėms draugijoms ir organizacijoms. JAV lietuvių bendruomenės, Amerikos lietuvių tarybos, Pasaulio ir JAV lietuvių gydytojų draugijų veikėja. Parėmė daug XX a. pabaigoje į JAV emigravusių lietuvių.
Sundarbanų nacionalinis parkas
Parke saugoma savita pelkėto, mangrovėmis apaugusio Sundarbanų krašto augalija bei čia išlikusios gyvūnų rūšys, tame tarpe – bengaliniai tigrai.
Jirkovas
Jirkovas  – miestas Ūsčio krašte, Čekijoje. Įsikūręs prie pasienio su Vokietija, tarp Mosto ir Chomutovo, Rūdinių kalnų papėdėje. Per miestą eina geležinkelio linija Chomutovas–Ūstis prie Labės. 20 230 gyventojų (2013 m. duomenys).
Istorija
Manoma, kad gyvenvietė įkurta XIII a. antroje pusėje. Apie 1300 m. pastatyta gotikinė bažnyčia. Rašytiniuose šaltiniuose minimas kaip Borekas (, dabar Jirkovo priemiestis) arba Jurkovas. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1352 m. XV a. pradžioje netoli miesto buvo pastatyta Raudonoji pilis. Miesto teisės suteiktos 1455 m. 1480 m. pastatyta alaus darykla.
Dembnikai (Zambruvo apskritis)
Dembnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Bronislavas Polita
Bronislavas Polita (g. 1955 m. rugpjūčio 31 d. Fedariškiai, Švenčionių rajonas) – Lietuvos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą, agronomas, 1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, mokytojas.
Nuo 1990 m. Vištyčio apylinkės viršaitis, 1995 m. Vištyčio seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1999–2001 m. LSDP iždo komisijos narys. Nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
1997–2000 m., 2000 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vištyčio kaimo bendruomenės narys. Sūnūs Egidijus, Nerijus, Žygimantas.
Ford P platforma
Ford P platforma yra Ford Motor Company sukurta platforma dideliems pikapams.
P2
F-Serijos visureigiai yra gaminami Meksikoje, JAV ir Venesueloje. Jie taip pat buvo gaminami Oakviloje, Ontarijuje, Kanadoje, bet gamykla buvo uždaryta. 2007 metais prekyboje pasirodys Ford T1 platforma skirta dideliems visureigams.
Platforma naudojantys automobiliai:
Rytų galindai
300px|thumb dešinėje|miniatiūra|400x400px| Baltiškų [[Hidronimas|hidronimų paplitimo arealas{{legend|#8FB0FF|Plotas, kuriame gausu baltiškų hidronimų}} {{legend|#B8CCFF|Plotas, kur baltiškų hidronimų nedaug ir dalis jų abejotini}} ]] Rytų galindai – baltų gentis, pagal XI–XII a. rusų rašytinius šaltinius, gyvenusi Protvos upės baseine (į vakarus nuo Maskvos, dabartinės Možaisko apylinkės), tarp viatičių ir krivičių žemių. Archeologų tapatinama su III ir IV a. sandūroje susiformavusiu Moščino kultūros atstovų etnosu. „Rytų galindais“ ši gentis vadinama sąlygiškai, taip ją atskiriant nuo kitų – vadinamųjų vakarų galindų, o jų kalba, skiriant nuo vakarinių galindų, vadinama rytų galindų kalba.
Ford P platforma
P3
Nauja Super Duty versija ant P3 platformos debiutavo 2006 metais kaip 2008 metų modelis. Gamyba bus ir toliau tesiama Kentukyje.
Rytų galindai
Istorija
Pirmą kartą coldae vardu rytų galindai paminėti VI a. viduryje Rytų Romos imperijos istoriko Jordano veikale Getika (De origine actibusque getarum). Galimas daiktas, kad žodžiu coldae Jordanas perteikė suslavintą rytų galindų savivardį. Tautovardis galindai veikiausiai reiškia 'galiniai, pakraščio gyventojai'.
Ford P platforma
P3
Ateities P3 modeliai:
P415
2009 metais F-150 bus gaminams tik Mičigane ir Misūrije. Ford paskelbė planus apie Virdžinijos gamyklos uždarimą.
Rytų galindai
Istorija
Rusėnų metraščiuose rytų galindai (goliad', goliadi) minimi nuo 1058 m. O 1147 m., drauge pirmą kartą paminint ir Maskvą, metraštyje vėl rašoma: Ir žygiavo Sviatovslavas, ir nugalėjo galindus Protvos aukštupyje (И шедъ Святославъ и взя люди Голядь, верх Поротве). Jų centras turėjo būti apie Možaiską. Dalis rytų galindų išvengė viatičių kolonizacijos ir, pasak V. Sedovo, išliko nepriklausomi iki XIII a., kai metraščiuose minima, kad Maskvos kunigaikštis žuvo kovoje „su Lietuva prie Protvos“. XII–XIV a. šios genties gyventa tuoj į pietvakarius nuo galindų žemėje įkurtos Maskvos, daugiausia Protvos (kairysis Okos intakas) baseine.
Iki VIII a. pradžios pietvakarinis rytų galindų kaimynas buvo baltiškos Koločino kultūros gentis (vėliau – slavai severėnai), o vakaruose rytų galindų kraštas bent iki X a. ribojosi su baltiškos Tušemlios kultūros atstovų etnoso žemėmis. Šiaurėje bei rytuose rytų galindų kaimynai iki X a. buvo meriai ir kt. finų gentys.
VIII–X a. Okos baseino galindus nuo kitų, vakariau gyvenusių baltų atskyrė į šiaurę slenkantys slavai (būsimųjų viatičių „lingvistiniai protėviai“,– viatičiai, kaip savita rusėnų etnokultūrinė grupė, susiformavo rytų galindų substrato pagrindu), kurie jau VIII–IX a. asimiliavo didžiąją (pietinę) rytų galindų dalį. Slavų kolonizacija metraščiuose minimų galindų teritorijoje Protvos aukštupyje nevyko iki XV a. Maskvos kunigaikščiams kuriant miestus galindų teritorijoje ir sumažėjus jų kariniam pasipriešinimui, Naros, Pachros ir jų intakų pakrantes iš pietų pradėjo kolonizuoti viatičiai, kurie Maskvos apylinkėse susitiko su krivičiais. XV a. baltų likučiai šiame regione buvo galutinai asimiliuoti slavų.
Aliai
Aliai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į rytus nuo Utenos, prie kelio, į vakarus nuo Ilgio ežero. Pietvakariuose yra Gervinių pelkė – Alių telmologinis draustinis. Arti Alių yra senos prižiūrimos kapinaitės, kuriose yra palaidota Lietuvos partizanų. Išlikusi dūminė pirkia. Stovi paminklas 1947 m. žuvusiam sentikių kilmės Lietuvos partizanui Leontijui Kostinui „Kiečiui“. Kaime yra motokroso trasa.
Istorija
Kaimas dar minimas kaip Ėliai arba Gėliai.
1671 m. buvo 9 gyventojai, valdę 2,5 valako. 1853 m. buvo 95 šeimos.
Gyventojai
thumb|left|250px|Alių sodybos thumb|left|250px|Paminklas partizanui Kiečiui
Krikliai
Krikliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 29 km į vakarus nuo Šiaulių, 14 km į pietus nuo Kuršėnų, prie kelio Varputėnai–Paežeriai.
Kuktiškių seniūnija
Kuktiškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės pietinėje dalyje.
Kalidono šernas
Graikų mitologijoje Kalidono šernas – milžiniškas šernas, kurį į Kalidoną pasiuntė Artemidė, kadangi miesto karalius Oinėjas, atnašaudamas aukas visiems dievams, užmiršo Artemidę.
Kuktiškių seniūnija
Istorija
XXI a. pradžioje dalis kaimų perduota Tauragnų seniūnijai.
Kalidono šernas
Kalidono medžioklė – vienas labiausiai paplitusių mitų, pasakojantis apie milžiniško Artemidės šerno medžioklę.
Kuktiškių seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Kalidono šernas
Senovinio vakarų Graikijos miesto Kalidono karalius Oinėjas kiekvienais metais atnašaudavo dievams aukas. Vieneriais metais karalius pamiršo paaukoti deivei Artemidei. Įpykusi Artemidė sukūrė didžiausią ir žiauriausią šerną, kurį pasiuntė į Kalidoną. Jis niokojo laukus, rovė vaismedžius su šaknimis ir žudė vietinius gyventojus, nespėjusius pasislėpti už miesto sienų. Kalidono gyventojai pradėjo badauti, kadangi buvo saugūs tik už miesto sienų. Oinėjas išsiuntė pasiuntinius ieškoti didvyrių, geriausių Graikijos medžiotojų, kviesdamas dalyvauti žvėries medžioklėje. Jis žadėjo medžiotojui, kuris užmuš šerną, žvėries kailį ir iltis.
Kuktiškių seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Kalidono šernas
Medžioklei vadovavo Oinėjo sūnus Meleagras. Daug medžiotojų žuvo nuo šerno padarytų žaizdų, o kai kurie medžiotojai mirtinai sužeidė vieni kitus, įsiaudrinę medžioklės įkarštyje. Paskutinį mirtiną smūgį šernui sudavė Meleagras, todėl medžioklės trofėjus atiteko jam. Meleagras, atsižvelgdamas į tai, kad medžiotoja Atalanta pirmoji sužeidė šerną, jai ir perleido prizą. Kiti medžiotojai įsiuto, kad trofėjas atiteko moteriai, užpuolė Atalantą ir Meleagrą. Meleagras užmušė visus užpuolikus. Tokiu būdu Artemidė atkeršijo karaliui Oinėjui. Medžioklės metu Pelėjas netyčia užmušė Euritioną. thumb|350px|Kalidono šerno medžioklė
Pasynkų valsčius
Pasynkų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Pasynkai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. XX a. tarpukariu priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir visi valsčiaus kaimai prijungti prie Bielsko, Hainuvkos, Narevo ir Orlios valsčių.
1952 m. liepos 1 d. buvo atkurtas prijungiant dalį kaimų iš Bielsko ir Orlios valsčių, tuo metu įkurta 10 gromadų. 1954 m. sausio 1 d. prie valsčiaus buvo prijungta dalis Kleinikų valsčiaus kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Valentinas Vaškelis
Valentinas Vaškelis (1912 m. gegužės 1 – 1988 m. liepos 9 d.) – Lietuvos sportininkas, treneris, sporto organizatorius bei teisėjas.
Biografija
Valentinas Vaškelis gimė lietuvių šeimoje Sankt Peterburge, bet Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1918 m. kartu su tėvais atvyko į tėvynę. Mokytis pradėjo 1919 m. Baigęs pradžios mokyklą, įstojo į Kauno Aukštesniąją komercijos mokyklą, kurią su pertraukomis (dėl lėšų stokos) baigė 1929 m. Tais pat metais įsidarbino Kauno miesto savivaldybėje sąskaitininku ir dar papildomai mokėsi privačiai. 1933 m. iki 1935 m. pavasario tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1938 m. buvo išrinktas į pirmą jau "sušaulinto" Kauno Jachtklubo valdybą, sporto vadu.
Sporto pasiekimai
V. Vaškelis aktyviai sportavo nuo 1929 m. iki 1950 m. Pirmasis Lietuvoje savarankiškai išmoko plaukti krauliu ir 1932 m. Kauno plaukimo pirmenybėse 100 m. distanciją laisvu stiliumi įveikė pirmas, aplenkęs Stasį Dunderį, kuris tada dar, kaip ir visi kiti, plaukė šonu. 1933 m. vasarą Nevėžyje rengtose plaukimo ir šuolių į vandenį pirmenybėse tapo pirmuoju šuolių nuo 3 metrų tramplino meisteriu. 1935 m. rugpjūčio 11-14 d. atvirame 50 m. Lietuvos jachtklubo baseine vykusiose Lietuvos plaukimo pirmenybėse (kartu su S. Bereniu ir Stasiu Vasaičiu) 3x100 m. kombinuotoje estafetėje pelnė pirmą vietą Kauno jachtklubo komandai (4.38,1).
1946 m. gruodžio 22 d. tapo Rusijos ledo ritulio istorijos pradžios vienu svarbiausių veikėju, kai 13:00 val. Maskvos laiku, kaip pagrindinis ir tada vienintelis aikštelėje teisėjas, pradėjo pirmąjį Sovietų Sąjungos ledo ritulio čempionatą, teisėjaudamas pačioms pirmosioms rungtynėms tarp aikštelės šeimininkų - Maskvos "Spartako" ir Leningrado "Dinamo".
Vidzgailai
Vidzgailai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Rudaminos. Šalia praeina plentas ir Šeštokų–Balstogės geležinkelis.
Al-Rayyan SC
„Al Sadd SC“ – Kataro futbolo klubas iš Rajano.
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m. kai susijungė senasis rajaniečių klubas ir Nusoor Club.
2022–2023 m. sezone užėmė devintą vietą.
Paliminė
Paliminė – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į rytus nuo Utenos.
Mkušis
Mkuši (angl. Mkushi) - miestas Centrinėje provincijoje, Zambijoje, šiaurės rytuos nuo Kapiri Mpošio.
Mkušyje yra rengiamas „M festivalis“. Festivalyje netrūksta gyvos muzikos, menų/rankdarbių prekystalių, kaip ir begalės įvairių sporto rungčių. Pagrindinės sporto rungtys yra tenisas, skvošas, kriketas ir golfas.
Dobrochai
Dobrochai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 43 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Alis Balbierius
Alis Balbierius (g. 1954 m. spalio 1 d. Šlepščiuose, Biržų raj.) – Lietuvos poetas, publicistas.
Biografija
1978–1981 m. dirbo Tado Ivanausko zoologijos muziejaus moksliniu bendradarbiu Ventės rage. 1982–1992 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, „Viltis“ skyriaus redaktorius. 1992–1993 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ skyriaus redaktorius. 1993–1996 m. laikraščių „Valstiečių laikraštis“, „Vilniaus tribūna“, „Gimtasis kraštas“ korespondentas ir redaktorius.
Bibliografija
Poezijos rinkiniai:
Eseistika ir publicistika:
Teodoras Bitvinskas
Teodoras Bitvinskas (g. 1928 m. birželio 12 d. Kaunas – 2008 m. rugsėjo 22 d. Kaunas) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1955–1962 m. dirbo projektavimo institutuose Kaune. 1968–1994 m. Botanikos instituto Kauno botanikos sodo (nuo 1992 m. priklauso Vytauto Didžiojo universitetui) Dendroklimatochronologijos laboratorijos įkūrėjas ir vadovas. Nuo 2002 m. tarptautinių mokslinių projektų Lietuvoje dalyvis ir vadovas.
Paskelbė mokslinių straipsnių apie Saulės aktyvumo, klimato ir medžių prieaugio ryšius. Vadovavo TSRS dendrochronologinių duomenų bankui, buvo TSRS dendroklimatologijos komisijos pirmininko pavaduotojas.
Beidziangas
Beidziangas, Šiaurės upė  – upė pietryčių Kinijoje, Guangdongo provincijoje; viena iš Perlų upę sudarančių upių. Teka daugiausia Nanlino kalnais ir kalvotomis lygumomis. Vasarą patvinsta. Upės žemupys laivuojamas. Beidziango vanduo naudojamas drėkinimui.
Vasilijus Fiodorovas
Vasilij Fiodorov (g. 1960 m. sausio 12 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus Pavilnio aštuonmetę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus 6–ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. mokėsi Vilniaus autotransporto mokomajame kombinate. 1992 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakulteto vakarinį skyrių ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
1978–1979 m., 1981–1983 m. Vilniaus 3–iosios autotransporto įmonės (1995 m. reorganizuota į akcinę bendrovę „Ermeda“) vairuotojas, 1990–1991 m. autoremonto dirbtuvių meistras, 1991–1993 m. vadovaujantis tiekėjas, technikos direktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. šios įmonės parduotuvės direktorius, 1995 m. AB „Ermeda“ komercijos direktorius. 1979–1981 m. tarnavo armijoje, 1983–1984 m. Vilniaus autobusų parko maršrutinio autobuso vairuotojas. 1995–1996 m. uždarosios akcinės bendrovės „Ermedos prekyba“ direktorius. 1996 m. kartu su dviem bendraminčiais įkūrė uždarąją akcinę bendrovę „Linkmenų prekyba“, 1996–2000 m. bendrovės direktorius.
Nuo 1998 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, šios sąjungos Tarybos narys.
2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Fedosia, dukterys Ira ir Ania.
Tumukumakės kalnų nacionalinis parkas
Tumukumakės kalnų nacionalinis parkas  – didžiausias Brazilijos nacionalinis parkas. Jis yra šalies šiaurėje, Amazonijoje, Amapos ir Paros valstijose. Nacionalinis parkas ribojasi su Surinamu ir Prancūzijos Gvianos Amazonijos nacionaliniu parku. Parkas apima Tumukumakės kalnus – Gvianos plokščiakalnio dalį.
Nacionaliniu parku ši teritorija paskelbta 2002 m., bendradarbiaujant šalies vyriausybei ir Pasaulio gamtos fondui.
Tumukumakės nacionalinis parkas užima 38 874 km² plotą ir yra didžiausias tropinio miško nacionalinis parkas pasaulyje. Kartu su Gvianos Amazonijos nacionaliniu parku teritorija užima 59 174 km² plotą. Tuo tarpu dar didesnį bendrą plotą užima trys Brazilijos ir Venesuelos parkai – jie užima didesnį nei 73 000 km² plotą.
2011 m. „Mozilla Firefox“ parėmė Tumukumakės nacionalinį parką ir „Firefox“ 4 versiją pavadino parko vardu.
Natalina
Natalina – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės rytus nuo Vidzgailų.
Kirsnelė
Kirsnelė – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Mikniškių. Anksčiau kaimas priklausė Kirsnelės dvarui, nuo kurio ir prasidėjo kaimas. Kirsnelės dvaras sunaikintas, likusios tik dvi liepos. Kirsnelės kaimas priklauso Mikniškių seniūnaitijai.
Mazabuka
Mazabuka - miestas Pietų provincijoje, Zambijoje, pietų vakaruos nuo Lusakos. 2010 m. gyventojų skaičius siekė - 65 000 žmonių. Per miestą eina pagrindinis kelias ir geležinkelis į Livingstoną. Miestas palaipsniui užaugo aplink cukranendrių plantacijas.
Monstrų biuras
Monstrų biuras – 2001 m. JAV sukurtas kompiuterinės animacijos filmas. Tai ketvirtasis filmas, kurį sukūrė „Pixar“. Filmą režisavo Pytas Dokteris, Li Unkrichas ir Deividas Silvermanas, scenarijaus autoriai – Džilė Kulton, Pyteris Dokteris, Ralfas Eglstonas, Danas Gersonas, Džefas Pidžeonas, Rhett Reese, Džonatanas Robertsas bei Endriu Stentonas. Du pagrindinius veikėjus – Salį ir Maiką – įgarsino aktoriai Džonas Gudmanas ir Bilis Kristalas. Istorija pasakoja apie du monstrus, kurie dirba monstrų pasaulio jėgainėje, kuri yra varoma vaikų riksmų.
Filmas „Monstrų biuras“ JAV kino teatruose pasirodė 2001 m. lapkričio 2 d. Jis sulaukė didžiulio pripažinimo ir uždirbo 577 425 734 JAV dol. „Monstrų biuro“ priešistorė, „Monstrų universitetas“, kino teatruose pasirodė 2013 m. birželio 21 d. Televizijos serialo „Monstrai darbe“ premjera įvyko 2021 m. liepos 7 d. „Disney+“ platformoje.
Piščatų valsčius
Piščatų valsčius  – nuo 1919 m. iki 1939 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Piščati Končanų kaimo, bet valsčiaus centras buvo Kobilin Božimų kaimas.
2004 m. Formulės 1 sezonas
thumb|250px|Neįprasta [[WilliamsF1|Williams komandos bolido priekinio sparno konstrukcija.]] 2004 m. Formulės 1 sezonas – 55-as FIA rengtas Formulės 1 Pasaulio čempionatas. Prasidėjo kovo 7 d. Australijos GP Albert Park trasoje. Baigėsi spalio 27 d. Brazilijos GP.
Piščatų valsčius
Istorija
Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Po II pasaulinio karo valsčiaus teritorija priskirta Kobilino Božimų valsčiui.
Žirmūnai
Žirmūnai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante.
Savybės
Pagrindinė gatvė – Žirmūnų gatvė.
Žirmūnų teritorijoje per Nerį nutiesti 4 tiltai (iš šiaurės į pietus – Valakampių tiltas, Šilo tiltas, Žirmūnų tiltas ir Mindaugo tiltas). Yra Vilniaus sporto rūmai, Šiaurės miestelio technologijų parkas, autobusų parkas, VRM rūmai.
Memorialas
Įsikūręs Tuskulėnų dvaras, Tuskulėnų rimties parkas. Tuskulėnų dvaro sodybos teritorijoje įkurtas Tuskulėnų rimties parko memorialinis kompleksas (Žirmūnų g. 1F) yra Okupacijų ir laisvės kovų muziejaus padalinys. Pagrindiniai Rimties parko akcentai – dvaro pastatai ir pilkapio formos kolumbariumas su koplyčia viduje. Kolumbariume palaidoti daugiau kaip 740 aukų, 1944–1947 metais KGB sušaudytų ir šiame parke užkastų žmonių, palaikai. Skulptoriaus Gedimino Karaliaus skulptūra „Kančių karūna“ (2004 m.) vainikuoja kolumbariumo viršūnę, o skulptūra „Kario vartai“ – įėjimą. Dailininkas Gitenis Umbrasas 2009 m. Tuskulėnų kolumbariume sukūrė mozaiką „Trejybė“.
Istorija
thumb|left|1873~1881 m. Tuskulėnai (dab. Žirmūnų sudėtinė dalis) thumb|2023 m. thumb|2006 m. thumb|Fontanas thumb|Kelionė [[garlaivis|garlaiviu Neries upe ties Žirmūnais]]
Literatūroje ir senųjų vilniečių atsiminimuose minima, kad vietovė lenkiškai buvo vadinama Losiuvka. Tačiau, pasak kalbininko Jono Jurkšto, Losiuvka – tai ne dabartiniai Žirmūnai, o tik jų pradžia. Be to, Losiuvkos (Łosiowka; lenk. „łoś“ − briedis) negalima versti į Briedynę, nes tai asmenvardinės kilmės vietovardis, susijęs su šioje vietoje turėjusiu sklypą generolu Aleksandru Losevu, vienu iš 1863 m. sukilimo slopintojų, 1866 m. įsigijusiu Derevnictvos palivarką, vėliau ir Tuskulėnus.
Žirmūnų teritorijoje yra buvę keli kaimeliai: Leoniškės, Kazliškės, Šeimyniškės ir Pašeimyniškės. XVIII a. pab. Leoniškių, Kazliškių, Pašeimyniškių kaimai išnyko. XVII−XVIII a. šalia Šeimyniškių kaimo buvo Lietuvos valdovo pilies dvaras, vadinamas Derevnictva (Horodnictva). Vardo kilmė siejama su slaviškais žodžiais derevničij (liet. miškų prižiūrėtojas, girininkas) ir horodničij (liet. Pilių įtvirtinimų prižiūrėtojas). Spėjama, kad Derevnictvos dvarą įkūrė Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Žygimantas Augustas. Dvare ne kartą buvo apsistojusi valdovo šeima. Derevnictvos dvaras pagal savo funkciją galėjo būti laikomas Vilniaus pilių pagalbiniu ūkiu. Dvarui priklausę nelaisvi žmonės buvo vadinami šeimyna arba šeimyniškiais, o jų gyvenamas kaimas – Šeimyniškėmis. Šeimyniškių kaimas gyvavo iki XIX a. pabaigos. XVII a. Derevnictva prarado karališkąjį statusą. Dvarą yra valdę garsūs Lietuvos didikai Valavičiai, Rudaminai, Pacai, Tyzenhauzai ir kt.
Savo istoriją turi ir kita Žirmūnų teritorija – Šiaurės miestelis. Žirmūnai buvo susiję su kariuomene. Tai rodo iki šiol išlikę gatvių pavadinimai: Apkasų, Kareivių, Trimitų, Rinktinės. Čia buvo keletas kareivinių. Dalis teritorijos buvo vadinama Karo lauku, šioje vietoje vykdavo kariuomenės pratybos, paradai. Sovietmečiu Žirmūnuose buvusi neprieinama visuomenei kareivinių teritorija buvo vadinama Šiaurės miesteliu. Šis pavadinimas išlikęs iki šiol, nors teritorijos paskirtis pasikeitusi.
Šioje vietoje mūrinės kareivinės buvo pastatytos XIX amžiuje. XIX a. pab. – XX a. pr. jose buvo įsikūrę Rusijos imperijos kariniai daliniai. Tarpukariu kareivinėmis naudojosi lenkų kariai. Sovietmečiu čia buvo tankų dalinio karinė bazė (1945–1956 m. Šiaurės miestelyje buvo įsikūrusi 16-oji lietuviškoji divizija). Po nepriklausomybės atkūrimo bei sovietinės armijos pasitraukimo 1992 m. karinės bazės patalpas imta naudoti komercijai – čia įsikūrė įvairios parduotuvėlės, dirbtuvės, autoservisai, nemažai laidojimo paslaugas teikiančių firmų, vėliau pradėta gyvenamųjų namų statyba. 2001 m. vykdant statybos darbus Šiaurės miestelyje buvo rasta viena iš didžiausių Napoleono kariuomenės karių kapaviečių.
Apžvelgus dabartinės Žirmūnų teritorijos urbanistikos istoriją galima pasakyti, kad iki XX a. vidurio Žirmūnai buvo menkai apgyvendintas Vilniaus pakraštys. Tarpukario metais Žirmūnų teritorijoje daugiausia gyveno miesto darbininkai, čia buvo keletas kareivinių. Iki XX a. 7 deš. Žirmūnuose buvo tik kelios gatvelės, stovėjo nedideli mediniai namai. Vėliau šioje vietoje prasidėjo intensyvios statybos. Žirmūnų rajono statybai buvo skirtas aukštas dešinysis Neries krantas priešais Antakalnį. Anuomet tai buvo 127 ha plotas. Jame 1962 m. pagal tuometinius miestų gyvenamosios teritorijos funkcinio organizavimo principus buvo suplanuoti trys mikrorajonai (pirmąjį projektavo N. Chlomauskienė, antrąjį – Birutė Kasperavičienė, trečiąjį – L. Burneikienė; taip pat projektavo architektas Bronislovas Krūminis). Buvo numatyta rajoną užstatyti penkių, devynių ir dvylikos aukštų gyvenamaisiais namais pagal respublikai iš dalies pritaikytus sąjunginius tipinius projektus.
Iki 1965 m. Žirmūnuose buvo statomi tik 5 aukštų namai ir tik vėliau aukštesni.
Už Žirmūnų gyvenamąjį rajoną jo autoriams – architektams B. Kasperavičienei, B. Krūminiui ir V. Zubrui bei statybininkams – 1968 m. buvo suteikta TSRS valstybinė premija. Tai buvo pirmasis Tarybų Sąjungoje masinės gyvenamosios statybos, tad ir urbanistinės architektūrinės minties įvertinimas tokio rango premija, kuri labai pakėlė Lietuvos architektų prestižą.
Kultūra
Žirmūnuose gyveno ar tebegyvena kultūros asmenybės:
Skulptūros Žirmūnuose
Prie vieno palei Žirmūnų g. buvusių prekybos centrų „Žirmūnai“ 1970 m. pastatyta dekoratyvinė kompozicija iš granito, betono ir bronzos – skulptūra „Džiaugsmas“ (skulpt. Kazys Kisielis). Dalis šios skulptūros, deja, yra suniokota. 1991 m. prie buvusio prekybos centro „Šaltinėlis“ (Žirmūnų g. 106) pastatyta plieninė skulptūra „Prie šaltinio“ (skulpt. Eimantas Stankevičius). 2006 m. S. Žukausko ir Žygio gatvių sankirtoje pastatytas granitinis paminklas, skirtas 1979–1989 m. Afganistane žuvusiems kariams (skulpt. Antanas Kmieliauskas, archit. Virginija Bakšienė). Ši vieta buvo pasirinkta neatsitiktinai, nes būtent iš šios vietos jaunuoliai buvo vežami į Afganistaną. Raitininkų g. skvere stovi meninė kompozicija „Suolas ir stulpas“ (skulpt. Antanas Šnaras, archit. Gintaras Čaikauskas, 2007 m.). 2008 m. ties Žirmūnų ir Kareivių gatvių sankirta pastatyta Kazio Venclovo skulptūra „Kilimėlis“.
Žirmūnai kine
Gintaras Klimavičius
Gintaras Klimavičius (g. 1958 m. sausio 26 d. Kaune) – Lietuvos politikas, inžinierius, psichologas.
Kongas (upė)
Kongas  – didžiausia upė Centrinėje Afrikoje, antra upė pagal ilgį (4700 km) Afrikoje po Nilo. Kongo upės pavadinimas taip pat duoda pavadinimą Kongo Demokratinei Respublikai ir Kongo Respublikai. Abi šalys driekiasi prie Kongo upės krantų.
Iš pradžių ši upė vadinta Zairu, o XVII a. europiečiai tyrinėtojai ją perkrikštijo Kongu – bakongų tautos vardu. 1971 m. priklaususio Belgijai Kongo ir upės pavadinimas pakeistas Zairu. Nuo 1997 m. šaliai ir upei grąžintas Kongo pavadinimas.
Baseinas
Ilgis nurodomas įvairus – nuo Lualabos ištakų 4320 km ar 4374 km, su visomis ištakomis – apie 4700 km. Iš esmės visas hidrografinis Kongo upės baseinas sudaro tektoninį Kongo baseiną. Kongo baseinui priklauso dalis didžiųjų Rytų Afrikos ežerų – Tanganika, Kivu, Bangveulu, Mveru ir kt.
Duchni Vielunai
Duchni Vielunai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 44 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kongas (upė)
Baseinas
Didžiausi intakai:
Duchni Vielunai
Istorija
Kaimas įkurtas 1423 metais ir priklausė Duchovskių šeimai.
Kongas (upė)
Tėkmė
thumb|left|200px|Kongo baseinas
Tolimiausia Kongo ištaka – Čambezės upė, prasideda Zambijoje, į pietus nuo Tanganikos. Vandeningiausia – Lualaba, prasideda KDR Katangos provincijoje, ~100 km į vakarus nuo Lubumbašio. Dėl slenksčių tik atskiros Lualabos dalys tinkamos laivybai. Iš pradžių ji siaurais uolėtais tarpekliais teka į šiaurę, paskui, nuvingiavusi per nendrynų apsuptas pelkes ir balas, įteka į Kisalės ežerą. Ties Kongolo miestu vis spartėjanti upės tėkmė išsiplečia šešiskart (iki 500 m); čia ją kerta plento ir geležinkelio tiltas, vienintelis 2800 km ilgio upės atkarpoje. Anapus driekiasi skardingas tarpeklis su kriokliais ir kunkuliuojančiais verpetais – Pragaro vartai (Portes d’Enfer). Toliau, iki Njangvės, yra kelios laivybai tinkamos atkarpos su sraunesniais ruožais.. Pratekėjusi 1800 km į šiaurę ir nusileidusi Bojomos kriokliais Lualaba toliau vadinama Kongu.
Nuo Kisinganio, iškarto už krioklių, upė lanku tenka į vakarus, toliau pasuka į pietvakarius. Už Mbandakos miškas praretėja ir upė supama neaprėpiamų pelkių, išsiplečia iki 16 km. Čia į Kongą įteka didžiausias intakas – Ubangis. Toliau upė formuoja KDR ir Kongo respublikos sieną. Vidurupis šakotas, daug salų; slėnio plotis iki 20 km, vagos plotis 1,0–6,4 km, krantai daugiausia pelkėti, plačios salpos, ypač intakų Ubangi ir Sanghos žiočių ruože.
thumb|240px|Kongo protakos Kisanganio apylinkėse thumb|240px|Bojomos kriokliai thumb|240px|Garlaivis Konge 1899 m.
Prieš krioklius upė išplatėja ir suformuoja Malebo ežerą, jo vakariniame pakraštyje įsikūrę Kinšasa ir Brazavilis. Už jų upė Livingstono kriokliais leidžiasi žemyn – 350 km ruože nusileidžia 260 m. Krioklių apačioje įsikūręs Matadžio uostas, nuo čia upė formuoja sieną tarp KDR ir Angolos. Sudaro estuariją (ilgis 140 km, didžiausias plotis 19 km, gylis iki 100 m); joje daug salų ir seklumų. Kongo vagą jūros dugne pratęsia povandeninis Kongo kanjonas, didžiausias tokio tipo kanjonas pasaulyje.
Judita Holoferno puotoje
Judita Holoferno puotoje (kitais pavadinimais, Artemisija arba Sofonisba) – XVII a. olandų dailininko Rembranto (1606–1669) paveikslas, esantis Prado muziejuje Madride.
Kongas (upė)
Hidrografija
Yra tvenkinių ir hidroelektrinių: 2 hidroelektrinės Lualaboje (Nzilio ir Nsekės) ir 2 hidroelektrinės (Inga I ir Inga II) žemupyje, aukščiau Matadžio.
Judita Holoferno puotoje
Apie paveikslą
Paveikslas datuojamas sukurtas 1634 m. Anksčiau jo Rembranto autorystė buvo abejotina. 1986 m. ją patvirtino Rembranto tyrimų projektas, bei atskiras Prado muziejaus tyrimas. Paveikslas yra pasirašytas Rembranto vardu, tačiau šis parašas buvo sukėlęs abejonių. Paveikslas priskiriamas serijai Rembranto paveikslų, sukurtų 1633 − 1635 m., kurie vaizdavo herojines istorines moteris.
Kongas (upė)
Reikšmė
Upė yra svarbi KDR transporto arterija. Laivuojamas neištisai: tarp Bukamos ir Kongolo (645 km), Kasongo ir Kibombo, Kindu ir Ubundu (300 km), Kisanganio ir Kinšasos (1742 km) bei nuo Matadžio iki žiočių (138 km). Laivuojamuosius ruožus jungia geležinkeliai. Per upę daug keltų. Jūrų laivai plaukia iki Matadžio.
Judita Holoferno puotoje
Apie paveikslą
Dažniausiai laikoma, kad paveiksle pavaizduota Artemisija II, IV a. pr. m. e. Karijos karalienė. Kitu variantu, jis vaizduoja Sofonisbą, III a. pr. m. e. kilmingą kartaginietę. Abi moteris sieja tai, kad, pagal populiarias istorijas, jos išgėrė taurę: Artemisija – su jos mirusio vyro karaliaus pelenais iš ištikimybės, Sofonisba – nuodų taurę, nenorėdama būti atiduota į romėnų nelaisvę savo vyro Antrojo pūnų karo metu. Prado muziejaus svetainėje paveikslas pavadintas „Judita Holoferno puotoje“. Šis siužetas yra biblijinių istorijų dalis, kur aprašoma judėjų herojė Judita, nukirtusi galvą Izraelio priešų vadui Holofernui po puotos, kai Holofernas nusigėręs užmigo (Juditos knyga).
Kongas (upė)
Reikšmė
Pagrindiniai miestai prie Kongo: Bukama, Kabalas, Kindu, Ubundu, Kisanganis, Bumba, Mbandaka, Brazavilis, Kinšasa, Matadis, Boma, Banana.
Judita Holoferno puotoje
Apie paveikslą
Paveiksle vaizduojama didinga moters figūra tamsiame fone. Ji padėjusi ranką ant staliuko su knyga (tikriausiai laikiniškumo simbolis, vanitas tema). Tikėtina, kad moters modeliu buvo Rembranto žmona Saskija. Herojės turtinę padėtį rodo puošnūs rūbai, perlų karoliai, auskarai ir aukso grandinė. Taurę gėrimo jai pristato tarnaitė. Tamsiame paveikslo fone išskiriama dar viena neaiški veikėjo figūra, tikriausiai seno tarno. Kitos paveikslo figūros išbluko ar visiškai patamsėjo. Paveiksle galima įžvelgti du kontrastuojančius ir vienas kitą papildančius motyvus: apvalaus staliuko ir klūpančios tarnaitės rankos linkius, bei tarnaitės laikomos taurės su ant staliuko esančia knyga formas.
Kongas (upė)
Reikšmė
Upėje gyvena >1000 žuvų rūšių. Žvejojamos tilapijos, Nilo ešeriai, barbeliai, tigrinės tetros ir kt.
Judita Holoferno puotoje
Apie paveikslą
1768 m. paveikslas dokumentuotas Ensenados markizo kolekcijoje Madride, 1772 m. perkeltas į naujuosius karališkuosius rūmus. 2009 m. Prado muziejus įkėlė ypač didelės raiškos internetinę paveikslo reprodukciją „Google Earth“ projekte tarp 14 muziejaus paveikslų, geriausiai reprezentuojančių jo kolekcijas.
Ožkėnai
Ožkėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 30 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, į šiaurę nuo kelio Ringuvėnai – Pažižmė, Ventos kairiajame krante.
Istorija
Kaimas minimas 1586 m. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.
Miškiniškis
Miškiniškis – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 6 km į rytus nuo Utenos. Kelias į Tauragnus. Šalia telkšo Katlėrių ežeras (Ilgis).
Ferenc Liszt
Ferencas Listas (Francas Listas, veng. Liszt Ferenc,, 1811 m. spalio 22 d. Doborjane, netoli Šoprono – 1886 m. liepos 31 d. Bairoite, Vokietija) – XIX a. vengrų kompozitorius romantikas, pianistas, pedagogas, 19 vengrų rapsodijų, operos, oratorijų, sonatų, koncertų fortepijonui su orkestru autorius. Vengrų muzikos klasikas.
Biografija
Ferencas Listas gimė 1811 m. spalio 22 d. Raidingo miestelyje (vengriškai Doborjanas) tuometinėje Austrijos imperijoje (dabar Austrijoje, pasienyje su Vengrija). Jis iš pradžių mokėsi muzikos pas savo tėvą Adamą Listą, kuris tarnavo įtakingai vengrų didikų Esterhazių giminei, grojo violončele jų rūmų ansamblyje. Devynerių metų būdamas F. Listas pradėjo koncertuoti. Jo pirmieji koncertai Odenburge ir Presburge sužavėjo buvusius klausytojus ir vengrų rėmėjai parėmė jo tolimesnį muzikinį lavinimąsi. Listų šeima persikėlė į Vieną, kur 1821–1822 m. Ferencas Listas mokėsi kompozicijos ir pianino pas K. Černį ir A. Saljerį. Jo vieši pasirodymai kėlė susižavėjimą, susidomėjimą parodė Liudvikas van Bethovenas. 1823 m. F. Listas gilino studijas Paryžiuje pas Ferdinando Paer ir Anton Reicha. F. Listas su didele sėkme koncertavo Prancūzijoje ir Anglijoje. Iki 1830 m. jis publikavo keletą kūrinėlių pianinui ir parašė bent vieną koncertą, 1825 m. Paryžiuje įvyko jo vieno veiksmo operos „Don Sanche“ premjera. 1832 m. jis išgirdo koncertuojant N. Paganinį ir pasiryžo įsisavinti visus grojimo pianinu niuansus. Tarp jo pažįstamų Paryžiuje buvo Hektoras Berliozas, Frederikas Šopenas, Viktoras Hugo, Heinrichas Heinė.
1830-ųjų pradžioje F. Listas įsimylėjo grafienę Mariją d'Agu (Marie d'Agoult), kuri buvo ištekėjusi. 1835 m. pora pabėgo į Šveicariją, kur F. Listas mokė naujai įsteigtoje Ženevos konservatorijoje. Pora gyveno be ypatingų ryšių su visuomene, keliavo po Alpes, Italiją. 1838 m. F. Listas publikavo keletą svarbių savo kūrinių, tarp kurių „Apparitions“ ir „Harmonies poétiques et religieuses“ pirmoji versija. Grafienė Marija d'Agu jam pagimdė tris nesantuokinius vaikus: dukteris Blondinę, Kozimą ir sūnų Danielių. Tik duktė Kozima vėliau buvo susijusi su muzika: tapo F. Listo mokinio Hanso fon Biulovo žmona ir dar vėliau − Richardo Vagnerio žmona. Po 1840 m. F. Listas koncertavo daugelyje Europos šalių ir sulaukė plataus pripažinimo kaip pianistas. Kenigsbergo universitetas suteikė jam daktaro laipsnį, Budapešto miestas apdovanojo Didvyrio kardu, 1842 m. jam suteiktas išskirtinio kapelmeisterio titulas Veimare vietos kunigaikščio dvare. Jo santykiai su grafiene Marija d'Agu pradėjo blogėti, pora kivirčijosi ir 1844 m. nutraukė santykius. F. Listas susitiko su R. Šumanu ir R. Vagneriu, tuo metu sukūrė pirmąsias savo dainas ir sakralinius kūrinius. 1839−1840 m. jis pirmąkart nuo vaikystės lankėsi Vengrijoje, susidomėjo čigonų muzika, kas vėliau pasitarnavo pagrindu jo „Vengrų rapsodijoms“.
1847 m. išvykos į Ukrainą metu F. Listas susitiko ištekėjusią princesę Karoliną fon Sain-Vitgenštein (Carolyne von Sayn-Wittgenstein). Jis metė koncertus ir keletą mėnesių praleido su ja. Po to nuo 1848 m. F. Listas daugiau nei 10 metų gyveno Veimare (kurį laiką buvo kunigaikščio rūmų kapelmeisteris; subūrė vokiečių menininkų susivienijimą, vadinamą Veimaro mokykla). Jis kartu su princese gyveno name, pavadinimu Altenburg. Šiuo laikotarpiu sukūrė daugumą savo principinių kūrinių, įskaitant „Sonatą B minore“. Jis Veimare organizavo R. Vagnerio operų „Tanhoizeris“ ir „Lohengrinas“ pastatymus, tačiau jie neypatingai sužavėjo konservatyvią Veimaro publiką. Nepaisant to, F. Listas tapo vienu iš ištikimiausių R. Vagnerio kūrybos propaguotojų ir jo artimu draugu. Veimaro visuomenė nepritarė F. Listo muzikinei veiklai ir jo gyvenimui su princese. Po 1858 m. įvykusio katastrofiško Pauliaus Kornelio operos „Bagdado kirpėjas“ pastatymo, F. Listas atsisakė dvaro pareigybės ir po to trejus metus gyveno Romoje. Princesė Karolina fon Sain-Vitgenštein tikėjosi prie jo prisijungti ir ištekėti, nes buvo padavusi prašymą popiežiui išskirti ją su vyru, Rusijos princu. Pijus IX iš pradžių buvo patvirtinęs jos prašymą, tačiau vėliau jis buvo atmestas.
Padvarninkai (Kuršėnai)
Padvarninkai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Kuršėnų, prie kelio Varputėnai–Paežeriai.
Istorija
1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Micaičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Varputėnų tarybiniam ūkiui.
Panaikintas 1986 m.
Labretė
250px|miniatiūra|dešinėje|Labretė su karoliuku Labretė (, iš 'lūpa') – įvėrinys apatinėje lūpoje. Jo vieta paprastai tarp smakro ir apatinės lūpos raudonio. Dažniausi papuošalai – labretės kaištis, rečiau – hanteliukas.
Antropologija
right|thumb|250px|[[Močės kultūra|Močės kultūros figūrėlė, vaizduojanti moterį su labrete.]] Labretės buvo tradiciniai įvėriniai Šiaurės Amerikos šiaurės vakarų pakrantės indėnų gentyse. Ten labretės buvo statuso ženklas:
"„Po 3000 m. iki dabar prasidėjo kultūrinė divergencija labrečių daryme šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse. Šiaurėje prieš 1500–3500 m. labretės buvo daugiausia vyrų mada. Prieš 1500 m. labretės tapo moteriška tradicija. Pietuose prieš 2000–3500 m. labretės buvo tiek vyrų, tiek moterų mada. Maždaug prieš 2000 m. labretės praktiškai išnyksta, jas pakeičia laisvųjų vyrų ir moterų galvų deformavimas. Taip apie 4 tūkst. metų šiaurės vakarų pakrantėje buvo svarbu skirti žmones pagal išorinius požymius – pagal deformuotas galvas arba labretes. Šie kūno modifikavimai įvairavo priklausomai nuo lyties ir geografinio regiono.“"
Kartais aukštą statusą rodė dėvima kaukė, tokiais atvejais kaukė buvo su labrete.
Labretės buvo labai paplitusios aukštos socialinės padėties tlinkitų moterų tarpe laikais, kai į Pietvakarių Aliaską atvyko europiečiai. Kraštą kolonizavę rusai tlinkitus vadino pagal Aluutiq kalbos žodį, reiškusį 'labretė'.
Labrečių rūšys
Šiuolaikinėje vėryboje skiriamos kelios labrečių rūšys, besiskiriančios vieta apatinės lūpos srityje:
Pradinis kanalas daromas 1,2, 1,6 ar 2,0 mm skersmens. Žaizdelei sugijus kanalas gali būti palaipsniui platinamas tempiant. Kai kurie labrečių turėtojai kanalą praplečia iki 10 mm skersmens ir į jį įveria apvalią ar ovalią įvorę.
Gojus (Utena)
Gojus – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 6 km į rytus nuo Utenos.
Pobikrų valsčius
Pobikrų valsčius  – nuo 1952 m. iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Pobikrų kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Cechanoveco, Grodzisko ir Bransko valsčių. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Vaidotas Viliūnas
Vaidotas Viliūnas (g. 1956 m. Kaune) – Lietuvos mokslininkas, dėstytojas.
Biografija
Gimė 1956 m. Kaune. 1974 m. baigė Kauno J.Aleksonio vidurinę mokyklą, 1974-1979 m. studijavo cheminę technologiją Kauno politechnikos institute. 1979-1992 m. studijavo aspirantūroje ir dirbo KPI Organinės chemijos katedros moksliniame sektoriuje, vėliau dirbo Inžinerinės ekologijos katedros vedėju. 1993-1995 m. dirbo KTU laikinuoju prorektoriumi. 1996-2004 m. KTU Tarptautinių ryšių skyriaus vedėjas. Nuo 1999 m. papildomose pareigose dėstė Projektų valdymą Europos studijų magistrantūros programoje. 2004-2006 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto Vadovų mokyklos Projektų valdymo programos direktorius. 2006-2010 m. Vytauto Didžiojo universiteto insfrastruktūros prorektorius ir Vadybos katedros docentas. 2011-2018 m. Marijampolės kolegijos direktorius, ir VDU bei KTU docentas. Nuo 2018 m. Europos aukštojo mokslo institucijų asociacijos (European Association of Institutions in Higher Education, EURASHE, www.eurashe.eu) politikos ir projektų pareigūnas.
Pakirsniai
Pakirsniai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Kirsnos.
Juris Zvirgzdinis
Juris Zvirgzdinis (latv. Juris Zvirgzdiņš, g. 1941 m. vasario 14 d. Rygoje) – Latvijos rašytojas.
Rašyti pradėjo jau sulaukęs garbaus amžiaus. Jo parašytose pasakose gausu paradoksų. Viena pirmųjų šio autoriaus išleistų knygų vadinasi „Tobijo Paistalai“. Paskutinė knyga – „Linkolno kepurė“.
Splinter Cell
Splinter Cell – stealth-action žanro kompiuterinių žaidimų serija, kurioje pagrindinis veikėjas agentas Semas Fišeris. Žaidimo leidėjas – Ubisoft. Taip pat išleistos septynios Splinter Cell knygos.
Žaidimai
Iki 2013 metų išleisti septyni Splinter Cell žaidimai. Pirmoji serijos dalis išleista 2003 metais. Splinter Cell – stealth (sėlinimo) žaidimas, tad pagrindinis tikslas – išlikti nepastebėtam. Yra ir daugiau stealth žanro žaidimų, pavyzdžiui, Thief bei Metal Gear Solid.
Aleksandrija (Virdžinija)
Aleksandrija  – miestas rytų Jungtinėse Amerikos Valstijose, Virdžinijos valstijoje, vakarinėje Potomako upės pakrantėje; pietinis Vašingtono priemiestis. Didžioji dalis miesto gyventojų dirba valstybinėse įstaigose, ypač Gynybos departamente. Yra išlikęs istorinis miesto centras – turgaus aikštė, senosios architektūros gyvenamieji namai, restoranai, parduotuvės ir kt.
Istorija
Aleksandrija įkurta 1749 m. , pavadinta žemės savininko Džono Aleksanderio garbei. 1791 m. dalis miesto valdų įtraukta į Kolumbijos apygardą, bet 1846 m. vėl grąžinta Virdžinijai. Iki vergovės uždraudimo Aleksandrijoje veikė svarbus vergų turgus.
Kubilės
Kubilės – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurę nuo Kuršėnų, Latveliškių-Agailių miške, prie kelio Ivoškiai – Baubliai.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui. Panaikintas 1986 m.
Talasemija
Talasemija – tai autosominiu būdu paveldimų kraujo ligų grupė, kurios būdinga anemija dėl hemoglobino alfa arba beta grandinių sintezės sutrikimo. Pagal sutrikusios grandinės rūšį skiriamos dvi talasemijos formos – alfa-talasemija ir beta-talasemija. Jos pagal ligos sunkumą ir kitus kriterijus dar skirstomos į smulkesnes formas.
Talasemija nuo geležies trūkumo anemijos atskiriama pagal Mentzer indeksą. Tai patikimas parametras, kuriuo galima nustatyti, ar mikrocitinė anemija yra dėl geležies stokos, ar reikalingas tolesnis ištyrimas dėl talasemijos. Mentzer indeksas apskaičiuojamas pagal formulę: MCV/eritrocitų skaičius. Indeksas >13 būdingas geležies stokos anemijai, o <13 – talasemijai.
Pagrindinis tyrimas įtariant talasemiją jos diagnostikai yra hemoglobino elektroforezė.
Grondi Voneckas
Grondi Voneckas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Rutki Kosakų, apie 22 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 52 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs netoli Narevo upės.
Atvirų ratų automobilis
Tipiški atviro tipo automobiliai turi minimalų oro pasipriešinimą ir labai efektyvią aerodinamiką. Dabartiniuose automobiliuose variklis būna įrengtas už vairuotojo tarp galinių ratų. Priklausomai nuo lenktynių klasės, tokie automobiliai turi sparnus priekyje ir gale. Formulės 1 automobiliuose įrengta DRS sistema leidžia reguliuoti galinio sparno pasipriešinimo laipsnį ir taip įgauti dar didesnį greitį. Atviro tipo automobiliai laikomi vienais greičiausių pasaulyje. Formulės 1 automobilis įprastai pasiekia maksimalų 360–370 km/val. greitį. 2006 m. BAR ekipa viename festivalyje specialioje tiesiojoje pasiekė 413 km/val. greitį (neoficialų Formulės 1 lenktynių automobilio rekordą). Esti ir gatvėmis važinėti tinkamų atvirų ratų automobilių, kaip antai Ariel Atom, tačiau jų nėra daug, nes paprastai jie yra nepraktiški kasdieniniam naudojimui.
Žinomiausios atviro tipo automobilių lenktynės yra Formulė 1. Be šių lenktynių, pasaulyje žinomi Formulės 2, GP2 serijos ir kiti čempionatai. Tokio tipo lenktynės vyksta tiek laikinose trasose, tiek mieste, tiek tikrose lenktynių trasose.
Iteži Težis
Iteži Težis – mažas miestas Pietų provincijoje, Zambijoje, vakaruose nuo miesto Namvala. 2006 m. gyventojų skaičius siekė – 8 216 žmones.
Istorija
Miestas įkurtas 1970 metais, pastačius Kafuė upės užtvanką.
Cimermano telegrama
thumb|right|Cimermano telegrama Cimermano telegrama – Artūro Cimermano, Vokietijos imperijos užsienio reikalų ministro Pirmojo pasaulinio karo metu, 1917 m. išsiųsta telegrama Meksikai, kurioje jis ragino Meksiką jungtis prie Vokietijos sąjungininkių ir pulti Jungtines Amerikos Valstijas. Savo ruožtu, Meksikai jis žadėjo ekonominę paramą, taip pat grąžinti prarastas jos teritorijas 1848 m.: Teksaso, Naujosios Meksikos ir Arizonos valstijas.
Telegrama 1917 m. sausio 16 d. 15:00 perduota JAV ambasadai Vokietijoje. Po to telegrama per Londoną ir JAV Valstybės departamentą buvo siunčiama į Vokietijos ambasadą JAV. Pastaroji telegramą gavo sausio 19 d., per Western Union nusiuntė į Vokietijos ambasadą Meksikoje.
Tačiau dar sausio 17 d. telegramą iš dalies iššifravo Jungtinės Karalystės žvalgyba (Admiraliteto padalinys – 40-asis Kabinetas).
Tačiau Jungtinė Karalystė negalėjo tiesiog perduoti telegramos JAV, nes taip išsiduotų, kad seka JAV diplomatines telegramas. Dėl to JK žvalgyba gavo Western Union telegramos kopiją. Vėliau ir JAV savarankiškai gavo telegramos kopiją iš Western Union. Pastaroji kopija buvo britų žvalgybos iššifruota JAV ambasadoje Londone, kad būtų galima tvirtinti, jog iššifruota ji buvo JAV teritorijoje. Kovo 1 d. telegrama buvo nutekinta spaudai.
Ausūnis
Ausūnis (Peziza) – ausūninių (Pezizaceae) šeimos grybų gentis.
Junano istorija
Junano istorija - seniau valstybingumą turėjusios Kinijos pietvakarinės teritorijos (dab. Junano provincija, pietinis Sichuanas, vakarinis Guizhou, šiaurinis Mianmaras) istorija.
Dian valstybė
Pagrindinis straipsnis: Dian thumb|250px|right|Dian kultūros bronzos dirbinys, vaizduojantis šventą gyvūną karvę Seniausias civilizacijos židinys teritorijoje IV a. pr. m. e. atsirado prie Dian ežero, kur kinų šaltiniai mini Dian (滇) valstybę. Archeologiniai šaltiniai parodo tuo metu labai išvystytą bronzos apdirbimo techniką. Spėjama, kad vietinės kultūros garbintas gyvūnas buvo karvė.
Nanzhong
Nusilpus Kinijai Trijų karalysčių laikotarpiu, Junanas vėl tapo nepriklausomas, ir su kai kuriais pertrūkiais išsaugojo nepriklausomybę. Tuo metu valstybė vadinta Nanzhong (南中), o jos sostinė sostinė buvo prie Dian ežero. Ją valdė i tautos Cuan klanas.
Nanzhao ir Dali
Pagrindiniai straipsniai: Nanzhao, Dali thumb|300px|right|Nanzhao/Dali ir Kinijos valstybių teritorija apie XI a. VIII a. prie Erhai ežero bajų tauta sukūrė daug smulkių valstybėlių, kiniškai vadinamų zhao. 728 m. pietinės zhao valdovas Piluoke užėmė kitas valsybes ir susikūrė Nanzhao (kin. pietinė zhao). IX a ši valstybė išsiplėtė visame Junane, o vieną kartą nusiaubė Kinijos provincijos miestą Čengdu, taip pat pietuose esantį Mianmarą (tuometinė Piu).
Nanzhao nusilpus, 937 m. čia į valdžią atėjo nauja dinastija, ir valstybė pakeitė pavadinimą į Dali (bajų kalba Darllit), taip pat vadinta ir jos sostinė (Dali) prie Erhajaus ežero. Jos valdovai propagavo kinišką budizmą. Valstybė klestėjo dėka arbatos kelio, kuris jungė Kiniją, Mianmarą ir Tibetą.
Leliūnų seniūnija
Leliūnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės pietvakariuose.
Seniūnijoje veikia Utenos A. ir M. Miškinių viešosios bibliotekos Leliūnų padalinys, Leliūnų kultūros centras, Leliūnų socialinės globos namai.
Al-Gharafa SC
„Al-Gharafa SC“ – Kataro futbolo klubas iš Rajano.