cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marcelijus Martinaitis
Kūryba
Kūrybą ėmė skelbti nuo 1955 m. 1962 m. išėjo pirmasis eilėraščių rinkinys „Balandžio sniegas“. Svarbiausias poezijos motyvas – senosios, archajiškosios, kaimo pasaulėjautos susidūrimas su moderniu pasauliu ir žlugimas. Ši tema labai ryški bene žymiausiame M. Martinaičio kūrinyje „Kukučio baladės“.
Išleido dešimt poezijos rinkinių, keletą eseistikos knygų, pjesių lėlių teatrui. M. Martinaičio kūryba išversta į daugiau nei keturiolika kalbų. Parašė scenarijų Lietuvos kino studijos muzikiniam filmui „Vakar ir visados“ (1984 m., rež. Gytis Lukšas).
Naujosios Vilnios valsčius
Naujosios Vilnios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Naujoji Vilnia.
Marcelijus Martinaitis
Atminimas
2014 m. Raseinių rajono savivaldybės viešajai bibliotekai suteiktas Marcelijaus Martinaičio viešosios bibliotekos pavadinimas.
Naujosios Vilnios valsčius
Istorija
Gyvavo II pasaulinio karo pradžioje.
Club 2 de Mayo
Pedro Chuan Kabaljero „Club 2 de Mayo“ ('Gegužės 2-osios klubas') – Paragvajaus futbolo klubas ir Pedro Chuan Kabaljero.
Liekiai (Radviliškis)
Liekiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šaukoto.
Kardas (Vilnius)
thumb|Kardas Kardas – Lietuvos karininkų istorinės tautinės minties žurnalas, leidžiamas kas ketvirtį nuo 1990 m. Vilniuje.
Istorija
Leidžiamas kaip atkurtas 1925–1940 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Steigėja ir leidėja – žurnalo redakcija, vėliau A. Martinionio leidykla, nuo 1999 m. Lietuvos atsargos karininkų sąjungos Centro valdyba. Nuo 2012 m. sausio mėn. žurnalas „Kardas“ leidžiamas kaip mėnesinio žurnalo „Karys“ priedas. Tiražas 1990 m. – 7500 egz., 1993 m. – 3500 egz., 1996 m. – 2000 egz.
Rašo ne tik karininkų ir kariuomenės gyvenimo, bet ir Lietuvos istorijos, diplomatijos, literatūros bei kitais klausimais.
Ramytė
Ramytė – upė šiaurės Lietuvoje, Radviliškio ir Pakruojo rajonuose; Daugyvenės dešinysis intakas (Mūšos baseinas). Prasideda 10 km į šiaurės rytus nuo Šeduvos, netoli Daukonių. Teka daugiausia šiaurės kryptimi pro dirbamus laukus, lygiagrečiai su Daugyvene. Įteka į Daugyvenę 10 km nuo jos žiočių, 2 km į šiaurę nuo Klovainių. miniatiūra|220px|left|Pamiškė [[Tarvydai (Pakruojis)|Tarvyduose (Rozalimo sen.)]]
Intakas – Ošupis (dešinysis).
Vidutinis upės nuolydis – 98 cm/km. Gyvenvietės prie Ramytės: Jasonys, Čelkiai, Žvirbloniai, Beržiniai, Klovainiai.
Upėvardis kilęs nuo žodžio ramus („tylus, be triukšmo, drungnas“).
Irena Uss-Armonienė
Irena Uss-Armonienė (g. 1954 m. balandžio 6 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, pedagogė. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė, Koncertmeisterio katedros vedėja. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatė (2017 m.)
Biografija
Tėvas Vadimas Ūsas. Mama Anna Turovska-Ūsienė. Brolis Aveniras Ūsas
1977 m. su pagyrimu baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (prof. J.Karnavičiaus klasę). 1986-1988 m. dėstė fortepijono specialybę Alžyro nacionaliniame muzikos institute. Nuo 1988 m. dėsto Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 1999 m. docentė, nuo 2007 m. profesorė, nuo 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Koncertmeisterio katedros vedėja. Dėstomi dalykai: Akompanimentas, Koncertmeisteris, Interpretacijos seminarai.
Koncertuoja Armonas Uss duo ir fortepijoninio Armonų trio sudėtyse Lietuvoje ir užsienio šalyse.
Žymiausi mokiniai -.doc.dr Indrė Baikštytė, Jonė Punytė, Eglė Andrejevaitė, dr.Eglė Kižytė, Agnė Railaitė-Jurkūnienė, dr.Paulė Gudinaitė, Robertas Lozinskis, Justas Čeponis, Feliksas Zakrevskis, Inga Vyšniauskaitė,
Nošakas
Į Nošaką pirmieji 1960 m. įkopė japonų alpinistai Tošiaki Sakai ir Goro Ivatsubo. 1973 m. į kalną pirmą kartą įkopta žiemą (lenkų Andrzej Zawada ir Tadeusz Piotrowski); tai buvo pirmasis kopimas žiemą į didesnį, nei 7000 m aukštį. 2009 m. į Nošaką pirmą kartą įkopė Afganistano alpinistų ekspedicija.
Bžozovo Pankai
Bžozovo Pankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dimgailiai
Dimgailiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 14 km nuo Naudvario.
Baltašlaunis ragasnapis
Baltašlaunis ragasnapis (Ceratogymna albotibialis) – ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukštis.
Paplitęs Angoloje, Benine, Kamerūne, Centrinės Afrikos Respublikoje, Konge, Gabone, Gvinėjoje, Nigerijoje, Sudane, Ugandoje ir kt.
Bohajaus sąsiauris
Bohajaus sąsiauris  – Geltonosios jūros sąsiauris, jungiantis pagrindinę jūros dalį su Bohajaus įlanka. Įsiterpęs tarp Liaodongo ir Šandongo pusiasalių (Kinija). Plotis siauriausioje vietoje – 105 km. Gylis siekia 36 m. Uostai: Dalianas, Jantajus, Liušunas.
Planuojama po Bohajaus sąsiauriu nutiesti povandeninį tunelį.
Tango muzika
thumb|250px|Grupė „[[Tanghetto“ atlieka tango]]
Tango muzika – muzikos stilius, XIX a. pab. – XX a. pr. susikūręs tarp europiečių imigrantų Argentinoje ir Urugvajuje. Pradžioje tango muzika buvo neatsiejama nuo tango šokio, tačiau vėliau ėmė vystytis kaip atskiras, klausymui skirtas muzikos stilius. Tradiciškai tango muzika atliekama 2/4 ar 4/4 metru, seksteto (vadinamo orquesta típica), kurį sudaro 2 smuikai, fortepijonas, kontrabosas ir 2 bandonijos. Pastarasis instrumentas yra neatsiejama tango muzikos dalis. Tango muzika gali būti tiek instrumentinė, tiek vokalinė.
Kilmė
Tango muzikoje susipynė įvairių kraštų muzikinės tradicijos, paplitusios tarp imigrantų bendruomenių Buenos Airėse ir Montevidėjuje XIX a. vid. Šioje muzikoje yra iš Europos atkeliavusių flamenko, polkos, habaneros, kontradanso bruožų, taip pat afrikietiškos kandombė, kreolų valso elementų. Ankstyvoji tango forma vadinama milonga. Kaip ir tango šokis, tango muzika XX a. pr. buvo siejama su žemaisiais visuomenės sluoksniais (nusikaltėliais, prostitutėmis), laikyta vulgaria ir nepadoria. Tačiau jau I pasaulinio karo metais tango pradėjo populiarėti ir už La Platos regiono ribų. 1916 m. urugvajiečių atlikėjas Gerardo Matos Rodríguez sukūrė vieną žymiausių tango melodijų La cumparsita, o Karloso Gardielio dėka tango pradėjo skambėti ne tik Argentinos, bet ir Europos šalių (ypač Prancūzijos) pobūvių salėse. Tango atsikratė „visuomenės padugnių muzikos“ etiketės ir tapo populiaria šokių muzika. XX a. vidurys laikomas auksiniu tango amžiumi, tuo metu grojo daug žymių tango atlikėjų (Juan d’Arienzo, Francisco Canaro, Aníbal Troilo, Osvaldo Pugliese), stilius tapo vis rafinuotesnis, įmantresnis. Europoje, JAV tai buvo vienas populiariausių šokių muzikos stilių.
thumb|left|180px|Astoras Piacola
Tango nuevo
XX a. antroje pusėje susidomėjimas tango sumažėjo, o pats stilius vis labiau evoliucionavo iš šokių muzikos į labiau akademinę muziką. Vienas svarbiausių tango reformatorių laikomas argentiniečių kompozitorius Astoras Piacola. Jo sukurtas vadinamasis tango nuevo įgavo nemažai džiazo bruožų, tapo sudėtingesnis, pradėta naudoti daugiau muzikos instrumentų. Tango į savo repertuarą įtraukė dalis pop muzikos atlikėjų.
Šiuolaikinis tango
Tango evoliucija tebevyksta iki šiol. XX a. pab. – XXI a. pr. pradėta eksperimentuoti jungiant tango ritmus su elektronine muzika. Ši naujoji tango muzika dažnai įvardinama kaip electrotango arba tango fusion. Žymiausi šio stiliaus pradininkai yra Gotan Project ir Bajofondo Tango Club.
Tematika
Vokaliniai tango kūriniai beveik visada atliekami vieno atlikėjo (dažniau vyro, nors dabar neretai ir moters). Būdingos eilės apie nelaimingą meilę, aistrą, nusivylimą pasauliu. Vartojamas La Platos regionui būdingas žargonas lunfardo.
Nuorodos
ckb:تانگۆ Tango 탱고
Farerų futbolo varžybos 2019 m.
Farerų futbolo varžybos 2019 m.
2019 m. Farerų Supertaurė
-
Finalo rungtynės
---
Krakatukų brūzgėlynai
Krakatukų brūzgėlynai – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga vaikams, išleista 2008 m. Tai knygos „Krakatukų pievelė“ tęsinys, kuriame pasakojama apie tų pačių veikėjų nuotykius. Šįkart jauki pievelė virsta pavojingais brūzgynais, kurie knygoje veikia kaip pilnateisiai personažai. „Krakatukų brūzgėlynuose“, kaip ir pirmojoje dalyje, atsiranda neigiama, įvairias pinkles spendžianti veikėja – pabaisa Kirmėlė. Knyga iliustruota Irminos Dūdėnienės piešiniais.
Tai penktoji Renatos Šerelytės knyga vaikams, antroji vadinamosios „Krakatukų serijos“ dalis. 2007 – 2013 m. pasirodė net penkios šios serijos knygos.
Kadavu
thumb|250px|1889 m. salos žemėlapis
Kadavu – ketvirta pagal dydį Fidžio salyno sala. Ji yra apie 80 km į pietus nuo Viti Levu salos, didžiausia Kadavu salų grupėje. Plotas 411 km². Salos ilgis 93 km, plotis nuo 0,3 iki 13 km. Sala per vidurį susmaukta, abi jos dalis jungia Namalatos sąsmauka. Kadavu yra vulkaninės kilmės, kalnuota. Aukščiausia vieta – Nabukelevu (arba Vašingtono) kalnas, kurio aukštis 822 m. Pakrantėse gausu nedidelių salelių, iš pietų supa Didysis Astrolabijos rifas. 75 % salos ploto dengia drėgnieji atogrąžų miškai, kuriuose gausu paukščių (4 rūšys endeminės).
Kadavu saloje gyvena 10,2 tūkst. gyventojų (2007 m.). Sudaro vieną iš Rytų Fidžio padalinio provincijų. Pagrindinė gyvenvietė – Vunisea. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu, žvejyba.
Viešvėnų herbas
Aprašas
Herbo skydo žaliame lauke du auksiniai medžioklės sakalai, vienas nuo kito atskirti banguotu sidabriniu dešiniuoju kaspinėliu.
Istorija
2003 m. liepos 23 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 168. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras
Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras – skulptūrų parkas Panevėžyje, Senvagėje.
Lieknelis
Lieknelis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 17 km nuo Piniavos. Įsikūręs tarp dviejų upelių: Liekno rytuose ir Laidės vakaruose. Žvyrkelis į Puodžiūnus.
1947 m. Europos krepšinio čempionatas
'''1947 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas''' – penktasis vyrų Europos krepšinio čempionatas, vykęs Prahoje (Čekoslovakija). Jame dalyvavo 14 valstybių.
Pirmą kartą Europos vyrų krepšinio čempionate dalyvavo ir TSRS rinktinė. Jos sudėtyje žaidė net 4 krepšininkai iš Lietuvos: Stepas Butautas, Vytautas Kulakauskas, Justinas Lagunavičius ir Kazys Petkevičius. Lenkijos vyrų krepšinio rinktinę atstovavo trys iš Lietuvos kilę krepšininkai: Jerzy Dowgird, Józef Żyliński ir Władysław Maleszewski.
Pirmasis etapas
Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į keturias grupes – dvi po keturios rinktines ir dvi po tris ekipas. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas pateko į finalinį aštuntuką. Likusios ekipos varžėsi dėl 9-14 vietų.
Bžozovo Solnikai
Bžozovo Solnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Pošvientnės ir apie 35 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
1947 m. Europos krepšinio čempionatas
A grupė
Rungtynių nugalėtojai paryškinti
Antrasis etapas
Antrajame etape 8 geriausios komandos varžėsi dėl aukščiausiųjų Europos čempionato apdovanojimų, o likusios 6 rinktinės kovojo dėl 9-14 vietų.
Turnyro autsaideriai buvo padalinti į dvi grupes po tris komandas (III ir IV grupės). Visos ekipos sužaidė su kitomis savo grupės komandomis. Tuomet pirmąsias vietas grupėse užėmusios rintkinės žaidė dėl 9-10 vietų, antrosiomis likusios – dėl 11-12 vietų, o paskutiniosios grupių ekipos – dėl 13-14 vietų.
Pirmojo aštuntuko komandos buvo paskirstytos į dvi grupes po keturias rinktines (I ir II grupės). Jos taip pat sužaidė su visomis savo grupės rinktinėmis. Pirmąsias vietas grupėse užėmusios ekipos pateko į pirmenybių finalą, o antrąsias – į mažąjį finalą. Trečiosiomis likusios rinktinės varžėsi dėl 5-6 vietų, o ketvirtosiomis – dėl 7-8 vietų.
Lietuvių rezultatai
Krepšininkai iš Lietuvos dar tik žengė pirmuosius žingsnius TSRS rinktinėje, todėl jų asmeniniai rezultatai nebuvo itin geri. Gal kiek geriau sekėsi S. Butautui, kuris mače su Jugoslavija pelnė 18 taškų, o susitikime su Bulgarija surinko 7 taškus. V. Kulakauskas rungtynėse su Jugoslavija pelnė 2 taškus, o K. Petkevičius mače su Lenkija įmetė 1 tašką. J. Lagunavičius žaidė tik prieš Vengriją ir per tą susitikimą taškų nepelnė.
Nugalėtojai
Pirmą kartą Europos čempione tapo TSRS rinktinė: Čempionų titulą gynę čekoslovakai šį kartą buvo priversti tenkintis antrąja vieta: Trečiąją vietą iškovojo Egipto rinktinė:
Kohi Baba
thumb|250px|Kohi Babos kalnai Bamijano provoncijoje
Kohi Baba (, PS بابا غر (Bâbâ Ǧar)) – Hindukušo kalnyno vakarinė dalis, besidriekianti per vidurio Afganistaną. Aukštis iki 4951 m (Fuladi k., Bamijano prov.). Kohi Baba toliau vakaruose leidžiasi į Paropamizo kalnus ir Harirudo slėnį, pietuose pereina į Registano dykumą. Kalnuose prasideda Kabulo, Helmando, Harirudo, Argandabo upės; jos sudaro svarbius slėnius, kuriais galima kirsti šiuos kalnus. Aukščiausioje dalyje driekiasi amžini sniegynai ir ledynai, kitur daugiausia pusdykumės, krūmokšnių sąžalynai, daugiau augmenijos yra slėniuose.
Kohi Babos kalnuose gyvena daugiausia hazarai (čia yra hazarų kraštas Hazaradžatas).
Ingliš Harboras
Ingliš Harboras  – miestelis Antigvoje ir Barbudoje, Antigvos salos pietuose. 620 gyventojai (2012 m.).
Jachtų ir valčių prieplauka; yra 2 giliavandenės krantinės. Netoliese yra buvusi JK jūrų laivyno bazė, kurioje dabar įrengtas muziejus.
Liekniai
Liekniai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žlibinų.
Tikrasis margainis
Tikrasis margainis (Silybum marianum) – astrinių (Asteraceae) šeimos, margainių (Silybum) genties augalas.
Augalas vienmetis ar dvimetis, 60-150 cm aukščio. Stiebas tvirtas, vagotas, viršutinė dalis su voratinkliškais plaukeliais. Graižai pavieniai, 4-5 cm skersmens. Vainikėlis purpurinis arba baltas. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Lapai ir vaisiai buvo naudojami skausmą malšinantiems kompresams ir įdūrimams gydyti. Dabar mažiau populiarus.
Kazitiškio dvaras
Kazitiškio dvaras – dvaras, buvęs Kazitiškyje. Išlikęs dvaro svirnas, kluonas, klėtis, parkas.
Istorija
Žinomas nuo XVII a. XVIII a. dvarą valdė Butleriai, kurie įkurdino vienuolius unitus. XIX a. pradžioje dvarą valdė Belikovskiai, vėliau – Mikuličiai.
Parkas
Dvaro parkas buvo įkurtas XIX a., valdant Mikulskiams. Užima 4 ha teritoriją, parke daug alėjų, gausu svetimšalių medžių (15 rūšių) ir krūmų (17 rūšių).
Parke saugomas Kazitiškio ąžuolas.
Dordonė (departamentas)
Dordonė (24) (, ok. Dordonha) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Perigė (Périgueux).
Departamente 4 apskritys, 50 kantonų, 54 municipaliniai susivienijimai ir 557 komunos.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Perigoro provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Dordonės keliai Dordonės departamentas ribojasi su Aukštutinės Vjenos, Korezo, Lo, Lo ir Garonos, Žirondos, Pajūrio Šaranto ir Šaranto departamentais.
Klimatas
Klimatas kontinentinis, su šaltomis žiemomis ir karštomis vasaromis.
Kalba
Oksitanų kalba ilgą laiką buvo oficiali departamento kalba. Paplitęs Langedoko limuzenų dialektas, išskyrus Kutrasą, kur kalbama Langedoilio Sentonžo dialektu.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos – turizmas, žemės ūkis, vynuogininkystė.
Turizmas
Žymiausi miestai – tvirtovės: Monpazjė (Monpazier), Vilfranšas-Perigo (Villefranche – du-Périgord), Domas (Domme), Eimė (Eymet).
Iš gamtos paminklų paminėtini Lasko grotas, Sen Kristofo grotas, Rufinjako grotas, Kromanjono ola (Abri de Cro-Magnon), kurioje rasti pirmykščio žmogaus – kromanjoniečio griaučiai.
Politika
Dordonės departamentui Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Kazo ir Dominikas Mortemuskas, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 47 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Didieji guramiai
Didieji guramiai (Osphronemus) – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys:
Eurodance
Eurodance yra elektroninės šokių muzikos stilius, atsiradęs apie 1990 metus Vokietijoje. Savyje derina nemažai techno, trance ir repo elementų. Būdingas greitas, stiprus ritmas (iki 120 - 180 BPM), nesudėtingos melodijos. Daugelio kūrinių struktūra labai panaši - pagrindinę dainos dalį atlieka vyriškos lyties atlikėjas repo ritmu, o priedainis dainuojamas moters atlikėjos, dažniausiai sodriu, melodingu ir emocionaliu balsu. Paskutinė repo dalies ir pirmoji priedainio eilutė dažniausiai sutampa. Nors stilius atsiradęs Europoje, bet daug prodiuserių pasirinko juodaodžius atlikėjus, labiausiai tikėtina, kad dėl komercinių priežasčių ir originalesnės išvaizdos scenoje. Stiliaus populiarumas pradėjo blėsti apie 1997 metus, kai jį ėmė keisti modernesnis, tuo pačiu eurodance paremtas hands up stilius, nors iki šiol senosios eurodance grupės turi daugybę fanų visame pasaulyje, ypač Europoje.
Rudaskruostis ragasnapis
Rudaskruostis ragasnapis (Ceratogymna cylindricus) – ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukštis.
Paplitęs Dramblio Kaulo Krante, Ganoje, Gvinėjoje, Liberijoje, Siera Leonėje ir Toge. Natūralios buveinės yra subtropikų ir tropikų drėgni žemumų miškai. Nyksta dėl savo natūralių buveinių naikinimo.
Vievio herbas
Vievio herbas – vienas iš Elektrėnų savivaldybės Vievio miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo mėlyname lauke auksinės spausdinimo staklės (presas). Presas pasirinktas norint pagerbti pirmuosius krašto spaustuvininkus.
Istorija
1999 m. gegužės 20 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 456. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Vėzgė
Vėzgė – upė šiaurės Lietuvoje, Radviliškio ir Pakruojo rajonuose; Obelės dešinysis intakas (Mūšos baseinas). Prasideda 5 km į rytus nuo Radviliškio, šalia Sedūnų kaimo. Teka į šiaurę, vėliau – šiaurės rytus. Įteka į Obelę 4 km nuo jos žiočių, 7 km į pietvakarius nuo Pakruojo, prie Dovainiškio kaimo. miniatiūra|250px|left|Vėzgė [[Lapgirys|Lapgiryje (Pakruojo raj.)]]
Intakai: Vikutinis, Vesgautas (abu kairieji).
Vidutinis upės nuolydis 154 cm/km. Gyvenvietės prie Vėzgės: Kalnelio Gražioniai, Aukštelkai, Mažaičiai, Lapgirys, Kauksnujai, Pavėzgiai, Šukioniai, Kalneliai. Pakruojo rajone prateka pro gamtos paminklą Lapgirio ozą. Upėvardžio kilmė neaiški. Matyt, pirminė lytis buvo *Vėsgė. Tokiu atveju, kildintinas iš vėsti, vėsus („nešiltas, drungnas“).
Tuviai
Tuviai (sav. Тывалар) – tiurkų tauta, gyvenanti pietų Sibire, daugiausia Sajanų ir Altajaus kalnuose. Dauguma tuvių gyvena Rusijai priklausančioje Tuvoje (235 313), taip pat Krasnojarsko krašte (1492), Novosibirsko srityje (526). Dar 4000 tuvių gyvena Kinijoje (daugiausia Altajaus miesto apylinkėse), bei 31 823 Mongolijoje (tiesa, didžioji dalis jų save laiko urianchajais). Tuviai kalba tiurkų kalbų šeimai priklausančia tuvių kalba. Tuviai rasiškai yra mongolidai.
Tuviai skirstosi į vakarų tuvius ir tuvius-todžinus. Pastarieji sudaro tik 5 % tuvių ir gyvena šiaurės rytų Tuvoje (Todžos kožune). Tuviams giminingi Buriatijoje gyvenantys sojotai (Okos tuviai).
Istorija
Tuvių tauta ėmė formuotis iš tiurkų genčių, ne vėliau nei I tūkstantmečio viduryje atsikrausčiusių į Sajanų ir Altajaus priekalnes. Jos čia sumišo su vietinėmis Jenisiejaus, samojedų tautomis, galbūt ir su skitais. Tuviai III a. atsidūrė Šiongnu valstybės sudėtyje ir siejami su kinų šaltiniuose minimu etnonimu Dubo. Nuo VI a. tuviai pateko į tiurkų genčių kaganatus (gioktiurkų, uigūrų, kirgizų). Uigūrų kaganato laikais Tuvoje, Tere Cholo ežere buvo pastatyta Por Bažyno tvirtovė. 1207 m. tuviai buvo užkariauti mongolų ir jų valdyti iki XVII a., dėl to patyrė ryškią mongolizaciją. Mongolai tuvius įvardijo kaip urianchajus. Nuo XVIII a. iki 1911 m. Tuvą valdė kinų Čingų dinastija. XX a. pr. ėmė formuotis šiuolaikinė tuvių tauta, 1914 m. Tuva prijungta prie Rusijos, 1921–1944 m. turėjo marionetinę Tanu Tuvos valstybę.
Kultūra
Tradiciškai tuviai vertėsi klajokline gyvulininkyste, ganė avis, ožkas, galvijus, kupranugarius, jakus, šiaurės elnius. Gyvendavo jurtose arba beržo žieve dengtuose čiumuose. Tradicinė tuvių religija yra tiurkų šamanizmas (tengrizmas), iš mongolų yra perėmę Tibeto budizmą. Dažnai pasitaiko religinis sinkretizmas, kai abi religijos praktikuojamos drauge. Tuviai išlaikę savitą muzikinį paveldą – gerklinį dainavimą (chomėjų). Jo pagalba pasakojami epai, legendos.
Stanislavas Pienkovskis
Biografija
Stanislavas Pienkovskis mokėsi Sedlcos ir Varšuvos gimnazijose. Už dalyvavimą studentų demonstracijoje, 1894 m. balandžio 17 d. buvo areštuotas ir pateko į kalėjimą ir buvo priverstas palikti Rusijos imperijos teritoriją. Stanislavas Pienkovskis išvyko į Austrijai priklausančią Krokuvą ir pradėjo bendradarbiauti žurnalo „Życie“ redakcija. Vėliau kaip žurnalistas ir literatas bendradarbiavo su leidiniais „Głos“, „Ateneum“, „Książki“, „Krytyka“, „Nasz kraj“. Jis buvo literatūros kritiku, domėjosi tapyba, architektūra, menu ir Indijos filosofija (išvertė Rigvedos himnus).
Pirmo pasaulinio karo metu Stanislavas Pienkovskis gyveno Kijeve ir bendradarbiavo su Stanislavos Visockos teatru „Studyo“. Po karo grįžo į Varšuvą ir dirbo teatro kritiku „Gazetą Poranną“, „Rzeczą Pospolitą“, „Słowem Polskim“, „Myślą Narodową“, „Gazetą Warszawską“ redakcijose. Savo straipsniuose aršiai kritikavo to meto literatūros eksperimentatorius, ypač lenkų poetų eksperimentalistų grupę „Skamander“.
Kaip rašytojas ir poetas Stanislavas Pienkovskis savo kūrinius publikavo laikraščiuose ir žurnaluose, kuriuose jis dirbo. Išvertė Polio Verleno „Chanson d'automne“, jo žmona Marija, pirmoji 1901 m. į lenkų kalbą išvertė Frydricho Nyčės laiškus „Štai kaip Zaratustra kalbėjo“.
Atskirais knygomis buvo išleistos Stanislavo Pienkovskio publikacijos ir kritikos straipsniai:
La Santisima Trinidad de Parana
thumb|250px|Trinidado misijos liekanos
La Santisima Trinidad de Parana ( – „Paranos Švč. Trejybė“) – jėzuitų misijos komplekso griuvėsiai rytų Paragvajuje, Itapujos departamente, 28 km į šiaurės rytus nuo Enkarnasjono, Trinidado apygardoje, netoli Paranos upės kranto.
La Santisima Trinidad de Parana įkurta 1706 m. ir buvo viena iš daugelio jėzuitų misijų Paranos baseine. 1728 m. misijai priklausė apie 3000 indėnų gvaranių. Misijos bažnyčią suprojektavo italų kilmės architektas Chuanas Bautista Primolis. Pagrindiniai misijos pastatai išdėstyti aplink centrinę aikštę: bažnyčia, kapinės, daržai, kiemelis, ūkiniai pastatai, mokykla, toliau pakraščiuose buvo indėnų namai bei apžvalgos bokštas.
Išsiuntus jėzuitus iš kolonijų misija buvo apleista, tačiau išliko iki šių dienų. 1993 m. La Santisima Trinidad de Parana misija drauge su Chesus de Tavarangės misija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (vienintelis pasaulio paveldo objektas visame Paragvajuje).
Einamieji įsipareigojimai
Einamieji įsipareigojimai (angl. Current liabilities) – piniginės lėšos, kurias organizacija turi sumokėti greitu laikotarpiu, įprastai per vienerius metus.
Lietuvos teisės aktai nenumato tokių duomenų pateikimo privalomoje atskaitomybėje, todėl jei juos apskaičiuoti nurodo vadovas tai apskaitos darbuotojai turi padaryti atskirai. Įmonių vadovams įprastai įdomesni įsipareigojimai trumpesni kaip vienerių metų.
Liepabūdis
Liepabūdis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4,5 km į šiaurę nuo Šilavoto. Eina kelias.
Algirdas Kratulis
Biografija
Baigė Anykščių rajono Surdegio pradžios mokyklą, Panevėžio berniukų gimnaziją. 1953–1955 m. baigė Panevėžio pedagoginę mokyklą, 1955–1958 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete, buvo jo daugiatiražio laikraščio „Tarybinis studentas“ atsakingasis sekretorius, bet studijų nebaigė. 1976 m. neakivaizdžiai Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1958–1963 m. dirbo žurnalo „Jaunimo gretos“, 1963–1965 m. – žurnalo „Švyturys“ redakcijose, nuo 1965 m. – leidyklos Mintis mokslo populiarinimo redakcijoje, kur rengė leidinių seriją „Mokslo naujienos visiems“. Nuo 1967 m. Lietuvos valstybinės televizijos ir radijo komitete rengė jaunimo ir visuomenines radijo laidas, televizijos laidas jaunimui, vadovavo televizijos literatūros ir meno laidų redakcijai, dirbo „Telefilme“, 1989–1993 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausias redaktorius. Dirbdamas televizijoje, parašė spektaklių, vidėofilmų scenarijų, rengė laidų ciklus „Versmės“, „Mūsų kalba“, „Rašytojai ir knygos“, pramoginį serialą „Buvo buvo kaip nebuvo“, sukūrė kelių dokumentinių filmų, daugiau kaip 20 televizijos apybraižų scenarijus.
Nuo 1993 m. dirbo UAB „Pozicija“, redagavo leidinius „Pozicija“, „Pozicija. Nuomonės“ ir 1996–1998 m. – „Meilės istorijos“. Išėjęs į pensiją redagavo Lietuvos karaimų bendrijos rengiamą knygą apie Trakų karaimus, buvusių politinių kalinių spaudai rengiamus memuarus, informacinius leidinius apie juos. Nuo 1996 m. Lietuvos Laisvės Kovotojų Sąjungos narys, vienas iš šios sąjungos leidinio „Varpas“ atkūrėjų ir jo nuolatinis talkininkas.
Vilkijos herbas
Vilkijos herbas – vienas iš Kauno raj. Vilkijos miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo sidabriniame lauke ant auksinės skydo papėdės šv. Juozapo su auksiniu nimbu, mėlynais marškiniais ir raudonu apsiaustu atvaizdas. Kūnas natūralios spalvos. Dešinėje rankoje laiko žalią medelį su trimis sidabriniais lelijos žiedais viršūnėje.
Istorija
Istorinis herbas sukurtas dar 1792 metais. 1998 m. lapkričio 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 232. Herbo etalono autorius – dailininkas Linas Deltuva.
Ta-Ver
Ta-Ver nomas (egip.: tA-wr, pasenęs skaitymo variantas - Abdžu), Tinio nomas – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Romos Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 8. Jo pavadinimas buvo užrašomas specialiu simboliu, kuris šifruojamas kaip "didžioji žemė", dėl to jis dar vadinamas Didžiosios žemės nomu.
Sofija Tarasova
Sofija Tarasova (g. 2001 m. kovo 31 d. Kijeve) – ukrainiečių dainininkė ir aktorė. 2013 metais Sofija atstovavo Ukrainai vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „We Are One“.
Biografija
Sofija Tarasova gimė 2001 m. kovo 31 d. Ukrainos sostinėje Kijeve.
Žvaigždinis variklis
thumb|Variklio veikimas Žvaigždinis variklis – vidaus degimo variklis, kuriame cilindrai išdėstyti aplink centrinę ašį kaip rato stipinai.
Ta-Ver
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Jo ilgis siekė 6 iteru (apie 63 km), o plotas - apie 6 cha-ta (apie 15 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Dženi - vienas seniausių Egipto miestų, svarbus senovės politinis centras. Tinyje koncentravosi ankstyviausių Aukštutinio Egipto protodinastinio laikotarpio valdžia, iš čia susikūrė gentinė konfederacija (hipotetinė Tinio konfederacija), valdžiusi nemažą Nilo atkarpą ir konkuravusi su Necheno konfederacija pietuose ir Žemutinio Egipto konfederacija šiaurėje. Narmerui (ar Meniui) suvienijus Egiptą, Ta-Ver nomas tapo kultūriniu ir iš dalies politiniu valstybės centru. Tinyje buvo garbinamas vietinis karo dievas Anhuras, kurio pomirtinis aspektas Chenti-Amentiu buvo garbinamas gretimame Abydose.
Sofija Tarasova
Biografija
2013 m. 6-ajame Tarptautiniame pop atlikėjų konkurse „New Wave Junior“ užėmė pirmą vietą. 2012 m. konkursuose „The Voice of Ukraine Junior“ ir 2013 m. „Eurovision Music Academy“ dainininkė pelnė prizines vietas.
Ta-Ver
Istorija
Nuo III dinastijos politinis centras galutinai persikėlė į Aneb-Hedž nomą, tačiau nomas išlaikė religinę svarbą: Tinyje rezidavę Anhuro žyniai turėjo nemažą religinę įtaką regione, o Abydas ilgainiui tapo Ozyrio kulto centru. Be to, Ta-Ver nomo vietininkas turėjo didesnę valdžią nei kiti nomai, ir buvo atsakingas už visą Aukštutinį Egiptą. Pirmuoju suirutės laikotarpiu Egiptui suskilus, Ta-Ver pripažino piečiau buvusio Hierakonpolio, vėliau Tėbų (XI dinastijos) valdžią. Ties Tiniu ėjo riba tarp Tėbų ir Herakleopolio dinastijų, todėl kraštas buvo siaubiamas karų.
Žvaigždinis variklis
Žvaigždinis variklis dažnai naudojamas lėktuvuose, nes čia jis turi nemažai privalumų:
Japonijos jūra
thumb|right|250px| Japonijos jūra (jap.: 日本海 Nippon – kai) – kraštinė Ramiojo vandenyno jūra, esanti tarp Eurazijos žemyno, Korėjos pusiasalio ir Sachalino, Hokkaido ir Honšiū salų. Japonijos jūra skalauja Japonijos, Korėjos, Rusijos krantus.
Žvaigždinis variklis
Tačiau tokiam varikliui būdingas kiek nesubalansuotas darbas, nes įvairių to paties variklio cilindrų tiekiama galia šiek tiek skiriasi.
Japonijos jūra
Pavadinimo problema
Visuotinai priimtas Japonijos jūros pavadinimas turi gana nacionalistinę prasmę, nes dažnai primena XX a. pradžioje sukurtą Japonijos imperiją. Jūra buvo tos imperijos centre, mat Japonija tada valdė ir Korėją. Korėjiečiai atsisako vadinti šią jūrą Japonijos jūra, ir naudoja senąjį korėjietišką pavadinimą Rytų jūra (kor.: 東海 동해Donghae).
Žvaigždinis variklis
Daugumoje tokių variklių cilindrai išdėstyti viena eile. Labai galinguose varikliuose būdavo iki 28 cilindrų, išdėstytų kai kada net keturiomis eilėmis.
Japonijos jūra
Ypatumai
thumb|right|250px|Japonijos jūra Japonijos jūra – viena iš didžiausių ir giliausių pasaulio jūrų. Japonijos jūra apima 978 000 km² plotą, vandens tūris – 1630 tūkst. km³, vidutinis gylis – 1535 metrai. Giliausia vieta jūroje siekia 3699 metrus. Japonijos jūros pakrantės ruožas driekiasi 7600 km.
Žvaigždinis variklis
Tokį variklį (devynių cilindrų Wright J-6-9) turėjo S. Dariaus ir S. Girėno Lituanica. Žvaigždiniai varikliai kai kada naudojami ir dabar.
Janonys (Molėtai)
Istorija
Ukmergės pilies teismo knygoje 1605 m. minimas Janonių arba Janoniškių kaimas Kurklių lauke. XX a. viduryje priklausė Skiemonių parapijai.
Ta-Ver
Istorija
Antruoju suirutės laikotarpiu šis nomas turėjo didžiulę autonomiją, čia susikūrė vietinė Abido dinastija, kuri tikriausiai rezidavo Tinyje. Vėliau Tinis pripažino Tėbų (XVII dinastijos) valdžią. Naujosios karalystės laikotarpiu nomas kurį laiką atsigavo kaip prekybinis centras, nes iš čia vedė keliai į svarbias dykumų oazes. Nomo ekonomikai sumenkus, išliko tik jo dvasinė hegemonija. Ptolemėjų laikais Tinis nebetiko būti administraciniu nomo centru, ir nomo sostinė perkelta į naujai įkurtą Ptolemais Hermiou.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Japonijos jūra
Ypatumai
Šiaurinė jūros dalis žiemą užšąla.
Janonys (Molėtai)
Istorija
1962 m. liepos 13-14 d. vienai šio kaimo merginai – 18 metų Romai Matiukaitei pasirodžiusi Šv. Mergelė Marija. Žmonės ėmė gausiai lankyti tą vietą, o sovietinė valdžia ilgą laiką visaip trukdydavo maldininkams ten patekti. Dabar pasirodymo vietoje pastatyta nedidelė Janonių koplyčia, kurioje pasirodymo dieną kiekvienais metais laikomos mišios.
Japonijos jūra
Krantai, įlankos
Japonijos jūros krantų linija mažai „sukarpyta“ ir nesudaro įlankų, giliai įsirėžiančių į sausumą. Daugiausiai – aukšti ir statūs krantai. Kalnai tiesiog sminga į jūrą. Labiausiai išraižyti yra Japonų salų krantai.
Sąsiauriai, jungiantys Japonijos jūrą ir Ramųjį vandenyną ir su atitinkamomis jūromis – Ochotsko ir Rytų Kinijos, yra negilūs (lyginant su pačia jūra), dėl to Japonijos jūra yra labiau izoliuota.
Didžiausios įlankos – Petro Didžiojo, Rytų-Korėjos, Isikario (Hokaido sala), Tojama ir Vakasa (Honsiu sala).
Salos
Didelių salų Japonijos jūroje nėra. Visos salos (išskyrus Ulindo) yra netoli (Rebuno, Riširi, Okuširi, Sado, Oki, Dokdo ir kt.) krantų. Upių nuotėkis Japonijos jūroje – nereikšmingas (viena iš didesnių upių – Tuminczian).
Reljefas
Japonijos jūros reljefą sudaro šelfas, žemininis nuolydis, gilios įdubos ir povandeniniai kalnagūbriai. Giliavandenės įdaubos atsiskiria Jamato, Kita-Oki, Oki kalnagūbriais ir trim įdubomis – Centrine (didžiausias gylis 3699 m), Honsiu (3063 m) ir Cusimsko (2300 m).
Žemės pluta po giliavandenėmis įdaubomis – subvandenininė (8–12 km), susideda daugiausiai iš dviejų sluoksnių – nuosėdinio (1,5–2,5 km) ir „bazaltinio“. Po kalnagūbriais – pluta yra žemininės kilmės (18–22 km). Pagrindinės naudingos iškasenos (nafta, dujos, jūrinės aukso sąnašos ir kasiteritas) – šelfo prieigoje.
Uostai
Pagrindiniai uostai – Vladivostokas, Nachodka, Vanino, Aleksandrovsko-Sachalino, Cholmskas, Niigata, Curuga, Maidzuru, Vonsanas, Chinamas, Čiondžinas.
Sofija Tarasova
Biografija
2012 m. dalyvavo atrankoje į 2012 m. vaikų „Euroviziją“, tačiau su daina „Zhityeviy Pazl“ liko aštuntoje pozicijoje ir atstovauti šaliai negalėjo. Kitais metais, pabandžius dar kartą, jaunoji atlikėja užėmė pirmą vietą bei turėjo galimybę pasirodyti 2013 m. vaikų „Eurovizijos“ konkurse. Renginyje, vykusiame Kijeve 2013 m. lapkričio 30 d., Sofija su 121 tašku užėmė antrąją vietą, nusileidusi tik nugalėtojai Gaia Cauchi iš Maltos.
Šiladis
Šiladis – upė šiaurės Lietuvoje, Šiaulių ir Pakruojo rajonuose; Mūšos dešinysis intakas. Išteka iš Kairių ežero, esančio 6 km į rytus nuo Šiaulių. Teka į šiaurės rytus daugiausia pro dirbamus laukus. Įteka į Mūšą 120 km nuo jos žiočių, 18 km į vakarus nuo Linkuvos, netoli Pamūšio.
Intakai:
Kardinalija
thumb|right|200px|Kardinalijos vietoje stovintis pastatas Kardinalija vadintas pastatas Vilniuje, Pilies gatvėje, ant kampo su Šv. Jono gatve, buvę Radvilų rūmai.
Anksčiau rūmai buvo dviejų aukštų, 1850 m. pristatytas trečiasis.
1850 m. pastatas taip pat atiteko paštui (veikė Vilniaus centrinis paštas), todėl tada vadintas pašto rūmais, nors išliko ir Kardinalijos pavadinimas. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą pastate veikė Juozapo Zavadskio knygynas.
Kiek nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą (1944 m.), tačiau nebuvo sugriautas. Tada porą dešimtmečių stovėjo nenaudojamas ir neremontuojamas. Vėliau, nepaisant parengto projekto pastatą suremontuoti, tarybinė valdžia nutarė jį griauti ir jo vietoje statyti naują.
thumb|left|Kardinalija, apie 1912 m. Buvo pastatytas naujasis namas (adresu Pilies g. 23), daugiabutis su apačioje įrengtomis įstaigomis; jo architektūra yra moderni, smarkiai skiriasi nuo Kardinalijos architektūros (anot Vlado Drėmos, naujasis pastatas yra „pretenzingos architektūros, trikdančios senamiesčio gatvelių jaukumą“).
Po pastatu Pilies g. 23 yra išlikę gotikiniai Kardinalijos rūsiai.
Paropamizas
Paropamizas – kalnų sistema šiaurės vakarų Afganistane, šiaurinės priekalnės (Badchyzas, Karabilis) patenka į Turkmėnistano teritoriją; Irano kalnyno rytinė dalis. Ilgis iš vakarų į rytus 600 km, plotis iki 250 km. Būdingas aukštis 3000–3500 m, tik Hisaro kalnagūbryje iškyla iki 4565 m.
Kalnai sudaryti daugiausia iš granito ir gneiso. Pagrindiniai kalnagūbriai – Bandi Turkestanas, Hisaras, Safedkohas, Siahkohas; jie giliai išraižyti Murgabo, Herirudo, Surhabo upių slėnių ir tarpeklių. Gausu riedulynų, atlikuonių, nuobirynų. Būdingos kalnų dykumos ir stepės, kadagių ir pistacijų retmiškiai, vietomis yra plačialapių miškų. Turkmėnistane esančiame Badchyze įsteigtas draustinis.
Pavadinimas žinomas nuo senovės graikų laikų – jie terminu Παροπαμισσός įvardijo vidurio Afganistano kalnus (Hindukušą).
Einamieji aktyvai
Einamieji aktyvai (angl. current assets) – aktyvai, kurie per vieną gamybinį ciklą ar vienerius metus gali būti paversti pinigais. Taip pat prie einamųjų aktyvų priskiriami grynieji pinigai ir pinigai banke, trumpalaikiai debitoriniai aktyvai, kiti vertybiniai popieriai, kuriuos galima greitai parduoti.
Lietuvos teisės aktai nenumato tokių duomenų pateikimo privalomoje atskaitomybėje, todėl jei juos apskaičiuoti nurodo vadovas tai apskaitos darbuotojai turi padaryti atskirai.
Kalcio preparatai
Kalcio preparatai - preparatai, vartojami, kai trūksta kalcio arba profilaktiškai, taip pat ir stabdyti kraujavimą, kaip priešnuodis apsinuodijus kalio ir magnio druskomis. Dažniausiai vartojami: kalcio chloridas, kalcio gliukonatas, kalcio laktatas. Nuo hipokalcemijos preparatai švirkščiami į raumenis. Kalcio chloridas švirkščiamas tik į veną, nes sukelia audinių nekrozę.
Vincentas Lamanauskas
Vincentas Lamanauskas (g. 1967 m. birželio 4 d. Panevėžio rajonas) – Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto Edukologijos katedros profesorius, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1991–1993 m. Panevėžio raj. Vadoklių vidurinės mokyklos mokytojas, 1993–1997 m. Panevėžio raj. Upytės Antano Belazaro pagrindinės mokyklos direktorius. 1997–1998 m. LR Švietimo ir mokslo viceministras. 1998–1999 m. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. 1998–2002 m. Šiaulių universiteto Gamtos didaktikos katedros, o nuo 2002 m. Edukologijos katedros dėstytojas. Nuo 2006 m. taip pat Gamtamokslinio ugdymo tyrimų centro direktorius.
Min (nomas)
Menu (Min) nomas (egip.: mnw, neteisingi (pasenę) skaitymo variantai - Amsu, Sochem), Panopolio nomas – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Romos Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 6. Jo pavadinimas buvo užrašomas žaibo simboliu, kuris yra dievo Mino simbolis. Iš čia ir kilęs nomo pavadinimas.
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Jo ilgis siekė 4 iteru (apie 42 km), o plotas - apie 4 cha-ta (apie 12,5 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Ipu, kuriame garbintas vaisingumo dievas Minas.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Pilkaskruostis ragasnapis
Pilkaskruostis ragasnapis (Ceratogymna subcylindricus) – ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukštis.
Kūnas iki 70 cm. Plunksnų danga balta ir juoda. Snapas labai stambus, tamsus, viršuje su stambiu antsnapiu. Patelė žymiai maženė už patiną.
Monogamas. Lizdą krauna drevėse. Patelė deda 2 kiaušinius. Minta vaisiais, vabzdžiai ir smulkiais gyvūnais.
Paplitęs ekvatorinės Afrikos savanose, taip pat jos rytinėje ir centrinėje dalyje.
Vištyčio herbas
Vištyčio herbas – vienas iš Vištyčio miestelio ir seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Dimitrai
Istorija
XIX a. Dimitrai buvo dvaras Lydos apskrityje. Lenkmečiu buvo okolica Eišiškių valsčiuje.
Gyventojai
thumb|left|240px|Dimitrų sodžius pamiškėje
Vorošilovskas
Vorošilovsku vadinti miestai:
Vištyčio herbas
Aprašas
Raudoname skydo lauke sidabrinis vienaragis su auksiniu ragu ir kanopomis, liežuvis – raudonas. Uodega – pakelta aukštyn, asilo tipo.
Istorija
1570 m. rugsėjo 8 d., globėjos Švč. Mergelės Marijos gimimo šventės – Šilinės dieną Ldk Žygimantas Augustas patvirtino Vištyčio herbą (seniausias Sūduvoje) ir suteikė miesto teises. Privilegijos originalas nežinomas, išliko tik jos įrašas Lietuvos Metrikoje, kuri dabar saugoma Rusijos valstybiniame senųjų aktų archyve Maskvoje.
1999 m. gegužės 3 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 421. Herbo etalono autorius – dailininkas Bronius Leonavičius.
Nevėžio dvilypis ąžuolas
Ąžuolo amžius yra apie 300 metų. Spaudos draudimo metais jo apylinkėse buvo slapta gabenamos ir platinamos lietuviškos knygos. Tai darę knygnešiai atvežtas knygas slėpdavo ir Dasiūnų kaime prie dvilypio ąžuolo. Jo kamienas 1,3 m aukštyje nuo pagrindo šakojasi į du simetriškus kamienus. Savo matmenimis ir išvaizda medis dominuoja horizonte, nors tėra apie 120 m piečiau nuo žemame slėnyje tarp medžių vingiuojančio Nevėžio.
Pilkšvoji kreivabudė
Pilkšvoji kreivabudė (Pleurotus pulmonarius) – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, kreivabudžių (Pleurotus) genties grybų rūšis.
Miškai, parkai, ant negyvų šermukšnių, blindžių ar drebulių. Vasara, ruduo. Šviesesnė, nei gluosninė kreivabudė.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, vėduokliška, paplokščia, pilkšva, išblukusiai ochrinė, rausvai gelsva, nemėsinga. Lakšteliai balti, pilkšvi, gelsvi, nuaugtiniai, nedantyti. Kotas šoninis, 0,5–2,5×0,5–1 (1,5) cm. Trama balta, pilkšva, plona, miltų kvapo, nekarti. Sporos 7–11×3–4 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai pilkšvi, gelsvi, rusvi, auga po kelis ant negyvos lapuočių medienos.
Dygsta pavieniui, grupelėmis. Dažna. Vertingas valgomas grybas.
Mass Effect
Mass Effect – kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas, sukurtas Xbox 360 konsolei bendrovės „BioWare“ ir „Demiurge Studios“ pritaikytas Microsoft Windows. Xbox 360 versija „Microsoft Studios“ buvo išleista 2007 m. lapkritį, o Windows versija, kurią išleido „Electronic Arts“, pasirodė 2008 m. Žaidimo adaptacija PlayStation 3 konsolei buvo išleista 2012 m. „Electronic Arts“.
Žaidime veiksmas vyksta 2183 metais, žaidėjas valdo elitinį žmogų karį vardu Commander Shepard, kuris vadovauja erdvėlaivio SSV Normandy įgulai, tyrinėjančiai Paukščių Tako galaktiką. Terminas mass effect, iš kurio kilo žaidimo pavadinimas, apibūdina inerciją mažinančią technologiją, kuri leidžia išvystyti virššviesinį greitį.
Pilkšvoji kreivabudė
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 196 psl.
Mass Effect
Žaidimo tęsinys „Mass Effect 2“ pasirodė 2010 m. sausio 26 d. Jo veiksmas vyksta praėjus dvejiems metams po įvykių pirmojoje dalyje. Importavus išsaugotus pirmojo žaidimo duomenis į ME2, kai kurie žaidėjo sprendimai bei istorijos gijos išlieka, taip įtakodami kitos dalies siužeto eigą.
2012 m. kovą pasirodė trečioji dalis „Mass Effect 3“, kuri užbaigė trilogiją. „BioWare“ taip pat išleido epizodinių turinio papildymų, kurie papildė istorijos tarpus tarp kiekvieno žaidimo. Visgi šie papildymai nėra būtini norint suprasti siužeto liniją. Pirmasis turinio papildymas „Bring Down the Sky“ išleistas 2008 m. kovo 10 d., antrasis („Pinnacle Station“) – 2009 m. rugpjūčio 25 d.
Klasės
Nors daugumoje žaidimo ekranvaizdžių ir reklaminiuose plakatuose vaizduojamas numatytasis vyriškos/moteriškos lyties Commander Shepard veikėjas, žaidėjas turi galimybę susikurti sau patinkantį veikėją, t. y. pakeisti jo išvaizdą, lytį, sugebėjimus ir net karinę kvalifikaciją.
Žaidime viso yra šešios veikėjų klasės. Kiekviena klasė turi savitą „gabumų“ sistemą; pakėlus bet kurio gabumo lygį, veikėjas įgija statistikos taškų (papildomų gyvybių, ištvermės ir t. t.) arba naujų sugebėjimų (pvz., pakėlus šratinio šautuvo  gabumo lygį, atrakinamas Carnage sugebėjimas, leidžiantis šaudyti koncentruotais sprogstamaisiais užtaisais). Kiekviena klasė taip pat turi po vieną unikalų gabumą; veikėjai taip pat gali turėti gabumų, susietų su jų biografija. Veikėjai, pasiekę 20 lygį, atrakina Rogue VI šalutinę užduotį Žemės Mėnulyje, kurią įvykdę, gali pasirinkti specializuotą klasę, suteikiančią naujų gabumų. Tam tikros specializuotos klasės pasirinkimo variantai pateikiami pagal jau turimą pradinę klasę.
Kuriant veikėją galima rinktis iš šešių klasių: kario (Soldier), inžinieriaus (Engineer), eksperto (Adept), infiltratoriaus (Infiltrator), sergėtojo (Sentinel) ir avangardo (Vanguard). Kariai labiausiai yra įgudę naudotis ginkluote, inžinieriai geba maksimaliai išnaudoti įvairias technikos priemones, tuo tarpu ekspertai nepralenkiami biotinių galių valdyme. Kitos trys klasės yra ankstesniųjų kombinacijos: infiltratorius turi kario ir inžinieriaus sugebėjimų, sergėtojas – inžinieriaus ir eksperto, o avangardo sugebėjimų arsenalą sudaro kario ir eksperto sugebėjimų derinys.
Žaidėjai taip pat turi galimybę parinkti veikėjo biografinius faktus, t. y., nuspręsti ar jų veikėjas gimė kosmose, vienoje iš Žemės kolonijų ar pačioje Žemėje. Taip pat galima pasirinkti, jog veikėjas vienintelis išgyveno siaubingą mūšį, tapo to mūšio herojumi arba jame pasižymėjo nuožmumu. Šie biografiniai faktai neturi didelės svarbos žaidime, tačiau kai kurie žaidimo veikėjai, kreipdamiesi į Commander Shepard, paminės vienokį ar kitokį faktą, susijusį su Shepard praeitimi. Žaidėjo parinkti veikėjo biografiniai faktai gali įtakoti kai kurių šalutinių užduočių prieinamumą. Nors ir egzistuoja keletas išimčių, veikėjo biografija tiesiogiai neįtakoja žaidėjo pasirinkimų dialoge.
Dialogai ir moralė
Vaizdo intarpų dialogų metu ekrano apačioje iškyla apskritas komandų meniu, kuris padalintas į šešias dalis. Veikėjams kalbantis žaidėjas turi pasirinkti vieną iš galimų meniu atsakymų. Kiekvienam atsakymui priskirta po glaustą aprašymą. Komandų meniu sudarytas taip, kad kiekviena jo dalis išreiškia tam tikrą veikėjo būseną (malonus, agresyvus ir pan.), todėl žaidėjams, perpratusiems meniu valdymą, nebereikia skaityti galimų atsakymo variantų, jei norima galima atsakyti iškarto. „BioWare“ pasirinko įdiegti tokią sistemą su tikslu žaidimą padaryti interaktyvesniu. Pasak jų, žaidėjams nereikia skaityti didelės apimties dialogų, kurie plačiai naudojami daugelyje panašių žaidimų.
Dialogai sudaro žaidimo moralės sistemos centrą. Šalutinė istorija ir kai kurie veikėjo bendravimo pasirinkimai „Mass Effect“ žaidime priklauso nuo žaidėjo moralinių pažiūrų. Žaidėjo sprendimai taip pat paveikia ir visą žaidimo istoriją. Projekto vadovas Casey Hudson teigė, kad „skirtingas žaidimo stilius suteiks kitokią pabaigą, kuri nuspręs žmonijos likimą“. Šie sprendimai netik paveiks pirmąją dalį, bet ir likusias kitas. Žaidėjo pasirinkimai veikėjų pokalbių metu nusako, kurių moralės principų laikosi žaidėjas. Moralė žaidime skaidoma į Paragon ir Renegade skiltis, Paragon taškai suteikiami renkantis malonesnius sprendimus, tuo tarpu Renegade suteikiami už nuožmius bendravimo metodus. NPC reaguoja skirtingai priklausomai nuo pasirinkto moralinio sprendimo.
Kovos sistema ir sugebėjimai
Kovos sistema „Mass Effect“ žaidime vyksta realiu laiku, bet žaidėjas gali jį sustabdyti bet kokiu metu, kad pakeistų būrio ginklus, parinktų kitus būrio narių sugebėjimus ar tiesiog norėdamas būriui duoti įprastus nurodymus. Žaidėjas ir jo bendražygiai kovoje su priešais naudoja šaunamuosius ginklus (kuriuos galima modifikuoti panaudojus įvairius žaidime randamus patobulinimus), technikos priemones (norint nutraukti priešininkų atakas ar sugadinti jų ginkluotę), biotines atakas (telekinetines ar dirbtiniu būdu sukeliamas atakas). Žaidėjai tiesiogiai valdo savo veikėjo ir būrio narių veiksmus, bet pačių bendražygių tiesiogiai valdyti negali. Jie gali būriui duoti komandas, kaip, pvz., įsakyti jiems pasislėpti už priedangos, persigrupuoti, atakuoti nurodytą taikinį, ar eiti į žvalgybą.
Ypatingi sugebėjimai, kuriuos veikėjai gali atlikti, skirstomi į techninius ir biotinius. Techniniai sugebėjimai naudojami prieš priešų ginkluotę, kitokią techniką ir biotines galias. Šie sugebėjimai apima priešų skydų sunaikinimą, jų ginkluotės apgadinimą bei įsilaužimus į priešų valdomų robotų sistemas. Techniniai sugebėjimai suteikia ir kitokios naudos, kaip, pvz., užrakintų dėžių atrakinimą. Biotiniai sugebėjimai prieinami veikėjams, turintiems implantus, kurie suteikia galimybę manipuliuoti tamsiąja energija. Šie sugebėjimai apima priešų svaidymą šalin, jų pakėlimus nuo žemės ar gravitacinių kolapsarų, traukiančių viską aplink save, sukūrimą.