cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europa Universalis III
Europa Universalis III (EU III) – 4X strateginis kompiuterinis žaidimas, „Europa Universalis II“ tęsinys, kurį sukūrė švedų įmonė „Paradox“. Išleistas 2007 m. sausio 23 d. Turi naują žaidimo variklį. Pradinis žaidimas tęsiasi 300 metų istorijos laikotarpyje: prasideda 1453 m. gegužės 30 d., kai Osmanų imperija užėmė Bizantijos sostinę Konstantinopolį, ir pasibaigia Prancūzijos revoliucija 1789 m. liepos 14 d.
Sujungimo sutartis
Sujungimo sutartis – Europos Bendrijų vienos bendros Tarybos ir vienos bendros Komisijos įsteigimo sutartis. Ją 1965 m. balandžio 8 d. pasirašė Europos Bendrijų valstybių narių – Belgijos, Italijos, Liuksemburgo, Nyderlandų, Prancūzijos ir Vokietijos Federacinės Respublikos – atstovai.
Juosvarudė guotė
Drėgni, žolėti, seni pušynai, eglynai. Vasara, ruduo. Kepurėlė iškili, netaisyklingai paplokščia, su gūbreliu, juosvai ruda.
Sujungimo sutartis
Reikšmė
Siekiant koordinuoti trijų Europos Bendrijų veiklą, sutartyje buvo numatyta, kad Europos anglių ir plieno bendrija (EAPB), Europos ekonominė bendrija (EEB) ir Europos atominės energijos bendrija (Euratomas) turės vieną bendrą Tarybą ir vieną bendrą Komisiją, taip pat numatytas bendras Bendrijų biudžetas ir bendri minėtų institucijų finansavimo būdai.
Juosvarudė guotė
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė išauga iki 10 cm skersmens ir didesnė, mėsinga, paviršius matinis, plaušuotas, pilkai rudas, juosvai pilkai rudas. Lakšteliai rusvi, stori, pilki, pilkai kreminiai, silpnai nuaugtiniai. Kotas iki 10–12 cm ilgio ir 2–2,5 cm storio, kiek šviesesnės spalvos nei kepurėlė. Trama balta, stora, minkšta, be ypatingo kvapo, nekarti. Sporos 7–9×4–5 μm.
Sujungimo sutartis
Reikšmė
Taigi Sujungimo sutartis suformavo vienodos Europos Bendrijų institucijų sistemos pagrindus.
Europa Universalis III
Žaidėjas gali rinktis valdyti vieną iš 250 pasaulio šalių iš 300 metų laikotarpio. Žaidžiant už tą pačią valstybę iš naujo, panašiai prasidedantis siužetas paprastai galiausiai susiklosto skirtingai, tiek dėl žaidėjo sprendimų, tiek dėl skirtingų DI sprendimų. Tačiau žaidimo kūrėjai stengėsi išlaikyti istorinį tikslumą maždaug 10–20 metų į priekį nuo žaidimo pradžios.
thumb|250px|„Europa Universalis III“ galima pakeisti istoriją, išsaugotas žaidimas-žemėlapis (Lietuva pažymėta bordine spalva)
Napoleon’s Ambition
Žaidimo praplėtimas, su kuriuo prailgintas žaidimo laikotarpis iki 1820 metų, patobulinta valdymo sąsaja, daugiau įvairesnių nustatymų leidžiančių žaisti įvairiais režimais. Patobulintas pirklių priskyrimas.
In Nomine
Žaidimo papildymas praplečia žaidimo laikotarpį 50 prieš pradinę žaidimo versiją, pridėdamas Bizantijos gyvavimo laikotarpį. Naujovės:
Heir To the Throne
„Heir To the Throne“ – trečiasis žaidimo praplėtimas. Jo naujovės:
Modifikacija
Žaidimas paprasčiau modifikuojamas, lyginant su ankstesnėmis „Europa Universalis“ serijos dalimis. Galima lengvai keisti įvairius parametrus: provincijų duomenis, žemėlapį, kurti naujas valstybes, religijas, įvykius, technologijas ir jų grupes.
Juosvarudė guotė
Būdingi požymiai: didžiausias guočių genties grybas.
Auga tarp samanų, sengirėse, kartais didesnėmis grupėmis (Viešvilės rezervate 2000 m. aptiktos dvi vietos, kuriose augo po 23 ir 33 vaisiakūnius). Valgoma. Saugoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 90 psl.
Pelesa
Pelesà (arba Barčė̃kų Pelesà,, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje, apie 25 km į šiaurės vakarus nuo Lydos, 10 km į pietus nuo Rodūnios, 13 km į pietryčius nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos ties Dubičiais. Svarbiausias Lydos krašto lietuvių kultūros ir švietimo centras, didžiausia lietuvių gyvenvietė Baltarusijoje.
thumb|left|Kaimo vaizdas
Istorija
Pelkėtose Pelesos pakrantėse žmonių gyventa jau viduriniajame akmens amžiuje.
VI-VII-XII a. šiek tiek pietvakariau Pelesos upės (tuometinės Katros aukštupio) slėnio ėjo lietuvių ir jotvingių gentinių žemių riba.
Kryžiuočiams nuslopinus Didįjį prūsų sukilimą, dab. Pelesos kaime ir jo apylinkėse Traidenio leidimu apsigyveno kažkiek į LDK teritoriją pasitraukusių to sukilimo dalyvių su šeimomis (karo pabėgėlių prūsų bei LDK kariuomenės XIII–XIV a. į Lietuvą parsivestų karo belaisvių skalvių lingvistinis substratas lėmė savitos lietuvių k. Pelesos šnektos susiformavimą; plg., su Pelesos parapija besiribojančių baltarusiakalbių parapijų gyventojai pelesiškius iki šiol pravardžiuoja barciakais, t. y. „bartais“).
Pelesa (ar Sena Pelesa) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1553 m. kaip parapijos centras. Dabartinis Pelesos kaimas, kurio pradžia siekia bent jau XIII a. II pusę, vietos gyventojų iki pat XX a. vadintas „Barčėkų“ (t. y. 'Bartų') Pelesa“, − taip jį atskiriant nuo artimoje kaimynystėje, Pelesos pakrantėje nežinia kuriais laikais įsikūrusio Senos Pelesos kaimo. Nuo 1637 m. šaltiniuose minima ir Pelesos vaitystė (Lietuvos didžiojo kunigaikščio žemių valda), kuri iki XVIII a. pab. (?) kartu su gretima Skalvių ir dar 2 vaitystėmis sudarė vadinamąją Bartų seniūniją.
1890 m. lietuviai sudarė 82 proc. Pelesos ir jos artimiausių apylinkių gyventojų (1421 iš 1723). XIX a. minimas Pelesos kaimas ir du palivarkai Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje.
1918–1919 m. kone visi karinei tarnybai tinkami Pelesos vyrai išėjo su ginklu rankoje ginti atsikuriančios Lietuvos valstybės; po II pasaulinio karo pasaulinio karo apie Pelesą kurį laiką veikė Lietuvos partizanų Kazimieraičio rinktinė (jai priklausė ir kai kurie pelesiškiai).
1951 m. sukurtas Pelesos kolūkis buvo vienas lietuviškiausių visoje Baltarusijos TSR; 1975–1976 m. vietos valdžia, siekdama paspartinti pelesiškių slavėjimą, Pelesos kolūkio žemes išdalino gretimiems baltarusiškiems kolūkiams. Maždaug tuo pat metu vieno iš tų kolūkių administracija Pelesos gyventojams ėmė drausti viešai kalbėti lietuviškai (nepaisantiems šio draudimo buvo skiriamos piniginės baudos).
1970 m. Pelesoje buvo 340 gyventojų (įskaitant 35 nelietuvius), 1986 m. – 253 gyventojai.
1979 m. lietuvių k. Pelesos šnektą tyrinėjo garsus rusų kalbininkas V. Toporovas.
Pelesos katalikų parapija
thumb|260px|Šv. Lino bažnyčia XVI a. I pusėje Pelesos valstybinio dvaro valdytojų Bartų Pelesoje ar Senoje Pelesoje pastatydinta katalikų bažnyčia, kuri netrukus tapo Pelesos parapijos (minima tik 1553 m.) centru, sunyko XVI a. II pusėje (tikėtina, kad XVI a. statyta Pelesos katalikų bažnyčia buvo sunaikinta kontrreformacijos laikotarpiu Lietuvoje vykusių katalikų ir protestantų kovų metu).
1912 m. panaikinus lietuviškas pamaldas Rodūnios bažnyčioje, Rodūnios parapijai tada priklausę Pelesos lietuviai 1917 m. Pelesoje pasistatydino nedidelę medinę bažnyčią; 1926 m. specialiu Vilniaus arkivyskupo Jurgio Matulaičio dekretu įsteigta lietuviška Pelesos katalikų parapija. Pamaldos lietuvių k. medinėje Pelesos bažnyčioje laikytos iki 1932 m.; netekę pamaldų gimtąja kalba, 1935 m. Pelesos ir aplinkinių kaimų lietuviai Pelesoje pasistatė naują akmenų mūro bažnyčią. Pastaroji 1952 m. tarybų valdžios buvo uždaryta, o 1962–1963 m. ir išniekinta (nugriautas bokštas, bažnyčios pastatas paverstas kolūkio trąšų sandėliu).
1989 m. rugsėjo 23 d. lietuviškos Pelesos parapijos Šv. Lino bažnyčią atšventino Vilniaus arkivyskupas Julijonas Steponavičius; dabar į šią bažnyčią dažnai atvyksta pasimelsti ir gretimų parapijų lietuviai.
Lietuviai
Lietuvių etninio arealo ir kartu Dzūkijos etnokultūrinio regiono pietiniame pakraštyje esantis Pelesos kaimas įsikūręs truputį atokiau nuo Pelesos (Pravažos) upelio (tiksliau, „Pelesos“ vardu vadinamo Ūlos aukštupio) dešiniojo kranto. Kaimas gatvinio tipo, nutįsęs iš vakarų į rytus; turi per 200 gyventojų, besiverčiančių daugiausia žemės ūkiu (dauguma pelesiškių dirba Balciškių žemės ūkio kooperatyve).
Kaime veikia Lietuvos Respublikos išlaikoma Pelesos nevalstybinė lietuvių vidurinė mokykla su bendrabučiu (mokosi ~80 mokinių; dauguma jų atvyksta iš įv. kitų Lydos krašto vietų), Pelesos lietuvių etnografinis ansamblis; nuo 1996 m. Pelesos lietuvių mokykloje veikia etnografijos muziejus.
Pelesos lietuviška mokykla
Pirmoji žinoma lietuviška mokykla Pelesoje pradėjo veikti 1913 m.; 1920 m. Lydos kraštą užėmus želigovskininkų kariuomenei, tos mokyklos vietoje ėmė veikti lenkiška mokykla. 1922–1923 m. ir 1926–1932 m. kaime vėl veikė „Ryto“ draugijos pastangomis atkurta lietuviška mokykla; 1932 m. balandį lenkų okupacinei valdžiai šią mokyklą uždarius, Pelesos lenkiškoje mokykloje paliktos tiktai kelios lietuvių k. valandos.
Raštas
Žodis raštas reiškia:
Pelesa
Pelesos lietuviška mokykla
thumb|Pelesos lietuvių kultūros ir švietimo centras
1939 m. rudenį vietos lietuvių iniciatyva kaime įsteigtos lietuviškos septynmetės mokyklos (150 vaikų) veiklą 1943 ar 1944 m. nutraukė Armijos krajovos partizanų antilietuviškos akcijos.
1945 m. Pelesoje vietoje čia nuo 1943 (?) m. veikusios lenkiškos mokyklos atidaryta rusiška mokykla; 1957 m. po didelių pelesiškių pastangų gautas leidimas kelioms lietuvių kalbos pamokoms šioje rusiškoje mokykloje.
XX a. 6-7 dešimtmetyje į Maskvą bei Minską buvo nuvežtas ne vienas prašymas su šimtais Pelesos ir aplinkinių kaimų lietuvių parašų dėl Pelesos lietuviškos mokyklos bei uždarytos bažnyčios grąžinimo (taip pat dėl Pelesos priskyrimo Lietuvos TSR), tačiau lietuviška mokykla Pelesoje buvo atkurta tik 1992 m. rudenį, t. y. jau po TSRS iširimo.
Jolanta Dadonienė
Jolanta Dadonienė (g. 1959 m. lapkričio 3 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja reumatologė, biomedicinos mokslų daktarė.
Pelesa
Pelesos lietuviška mokykla
Gudijos valdžiai nurodžius tautinėse mokyklose dėstyti dalykus tik rusų arba baltarusių kalbomis, nuo 2022 m. rudens Pelesos mokyklos mokiniai mokosi tik rusų kalba. Lietuvių kalba galima vesti tik lietuvių kalbos ir literatūros pamokas, popamokinę veiklą, taip pat leidžiama dirbti lietuviams mokytojams. Lietuvos Respublikos švietimo, mokslo ir sporto ministerijos, Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos bei Europos Saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos vyriausiojo komisaro tautinėms mažumoms Kairato Abdrachmanovo teigimu, šie Gudijos veiksmai pažeidžia tarptautinius ir ESBO įsipareigojimus. Nepaisant to, Gudijos valdžia nesutiko atidėti ar peržiūrėti šį nurodymą.
Jolanta Dadonienė
Biografija
1983 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų kandidatė.
1983–1985 m. dirbo Kurortologijos mokslinio tyrimo laboratorijoje Birštone, 1985–1993 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, nuo 1995 m. šio instituto direktoriaus pavaduotoja. 1993–1999 m. dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Bendrosios terapijos ir reumatologijos klinikoje, 1999–2008 m. – Reumatologijos, gerontologijos, dematovenerologijos ir reabilitacijos klinikoje, nuo 2008 m. – Reumatologijos, ortopedijos, traumatologijos ir rekonstrukcinės chirurgijos klinikoje. Nuo 1999 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 2008 m. profesorė. Stažavo Suomijoje, Estijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Olandijoje, Didžiojoje Britanijoje.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinės sritys: reumatoidinio artrito, sisteminės raudonosios vilkligės, seronegatyvaus spondiloartrito, sisteminio vaskulito paplitimas, tyrimo ir gydymo tobulinimas, naujų gydymo schemų kūrimas. Nuo 1995 m. Pasaulinės vaskulitų tyrimų grupės narė. Paskelbė daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių.
Ramovė (Jurbarkas)
Ramovė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km nuo Seredžiaus.
836 m.
836 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
FA Ararat Erewan
Jerevano „Ararat“ – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Istorija
1938 m. pradžioje „Spartak“ klubas prisijungė FK Dinamo Erevan komandą ir iki 1954 m. žaidė jos vardu.
Golakova Šija
Golakova Šija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 44 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bryan Harrison
Bryan Harrison (g. 1984 m. balandžio 13 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniavęs Lietuvoje.
2013 metais su Alytaus „Dzūkijos“ ekipa tapo NKL vicečempionu. 2014 metų birželį
Čučulenis
Čučulenis – miestelis vidurio vakarų Moldavijoje
Koloritas
thumb|right|200px| Monochromatinės (mėlynos) spalvos tapybos darbo pavyzdys. Koloritas ( 'spalva') - tapybos kūrinyje vyraujančių spalvų derinys. Koloritas pagal poveikį ir vyraujančias spalvas dailės kūrinyje gali būti šaltas arba šiltas, šviesus, tamsus, kontrastingas, ryškus, monochrominis arba polichrominis ir kt.
Ypatingas dėmesys į koloritą, kaip pagrindinę tapybos meninės raiškos priemonę, buvo atkreiptas XVI amžiuje Venecijoje. Čia tapyba buvo grindžiama spalvinių derinių išraiškingumu. Taip pat koloritui daug dėmesio buvo skiriama baroko ir romantizmo tapyboje. Koloritas XIX amžiaus antrojoje pusėje postimpresionistų kūryboje tampa svarbia, o XX amžiuje kai kuriose dailės kryptyse tampa pačia svarbiausia menine išraiškos priemone (pavyzdžiui, abstrakčiajame ekspresionizme). Lietuvoje kolorito mokykla formuojasi arsininkų kūryboje, o 7-8 dešimtmečio Lietuvos dailėje susiformuoja koloristinė tapybos mokykla.
Ypač pasižymėje spalvų valdyme, arba savo kūryboje aiškiai atiduodantys pirmenybę spalvinei išraiškos formai, dailininkai vadinami koloristais. Vienas iš svarbiausių spalvų teorijos elementų, kuriuo plačiai naudojasi dailininkai koloristai yra spalvų ratas.
Izraelio paštas
Izraelio paštas  – Izraelio valstybinė įmonė, teikianti pašto paslaugas.
Per dieną įmonė aptarnauja 2,5 milijono siuntinių.
Laiškai Dievui
Kasmet Izraelio paštas sulaukia tūkstančių laiškų adresuotų Dievui. Visus tikinčiųjų laiškus kompanija saugo Givat Shaul centrinėje pašto būstinėje. Kartą per metus kompanija laiškus surenka ir išveža juos į Jeruzalės senamiestį, kur laiškai sudedami į Raudų sieną.
Natalie Portman
Natali Portman (tikr. Neta-lie Hershlag, hebrajiškai: נטע-לי הרשלג‎; g. 1981 m. birželio 9 d. Jeruzalėje, Izraelis) – yra aktorė, turinti dvigubą Amerikos ir Izraelio pilietybę. Ji debiutavo kine būdama 12-os, kuomet 1994 m. nusifilmavo Luc Besson trileryje „Leonas“, kartu su Jean Reno. Aktorė yra pelniusi Oskaro apdovanojimą už filmą „Juodoji gulbė“ (2011 m.) ir dar 2 kartus nominuota šiam apdovanojimui.
Šeima
Natali gimė Jeruzalėje, izraeliečio tėvo Avner Hershlag ir amerikietės motinos Shelley Stevens šeimoje ir yra vienintelis jų vaikas. Šeima grįžo į JAV kuomet mergaitei buvo 3 metai. Jie kurį laiką gyveno Vašingtone, vėliau – Konektikute ir Long Ailende. Jos gimtoji kalba buvo hebrajų ir Long Ailende ji lankė žydų pradinę mokyklą. Natali taip pat mokėsi baleto ir apie save vėliau sakė, kad buvo kitokia negu jos aplinkos vaikai: „ – Buvau ambicingesnė. Žinojau kas man patinka ir ko noriu, ir labai stengiausi. Buvau labai rimtas vaikas“.
Karjeros pradžia
Kai Natali buvo 10 metų, ją picerijoje pastebėjo agentas ir pasiūlė vaikų modelio darbą. Natali atsisakė, tačiau pasinaudojo proga turėti agentą aktorystei. 1992 m. ji dalyvavo atrankoje į miuziklą „Ruthless!“ apie mergaitę, pasirengusią įvykdyti žmogžudystę, kad gautų pagrindinį vaidmenį mokyklos spektaklyje. Kartu su Britney Spears Natali buvo pasirinktos kaip pagrindinio vaidmens atlikėjos Laura Bell Bundy dublerės.
1994–1998: pirmieji vaidmenys
left|thumb|160px Praėjus 6 mėnesiams po „Ruthless!“ pabaigos, Natali buvo atrinkta Matildos vaidmeniui Luc Besson trileryje „Leonas“. Norėdama išsaugoti privatumą, ji pasivadino „Portman“ – mergautine senelės pavarde iš motinos pusės. Vaidmuo, kuriame ji įkūnijo 12-metę mergaitę, susidraugavusią su vidutinio amžiaus samdomu žudiku, nepatiko jos tėvams dėl scenarijuje esančių smurto bei erotinių scenų ir susitarimas buvo pasiektas tik pakoregavus scenarijų. Nepaisant to, motina buvo nepatenkinta galutiniu rezultatu, o kritikai taip pat nevienareikšmiškai įvertino Natali vaidybą.
Tais pačiais 1994 metais, vasaros atostogų metu, ji nusifilmavo trumpo metražo juostoje „Developing“. 1995 m. Portman gavo nedidelį vaidmenį veiksmo filme „Karštis“, kuriame suvaidino Al Pacino personažo savižudę dukterį. Režisierius Ted Demme, sužavėtas šios vaidybos „Leone“, pakvietė ją į romantinę komediją – dramą „Gražios merginos“ (1996), kurioje taip pat vaidino Matt Dillon, Lauren Holly, Mira Sorvino ir Uma Thurman. Tais pačiais metais ji vaidino ir Woody Allen miuzikle „Visi kalba, kad aš tave myliu“ kartu su Drew Barrymore ir Julia Roberts bei Tim Burton komiškame fantastiniame filme „Marsas atakuoja!“ su Jack Nicholson ir Pierce Brosnan.
Portman dalyvavo atrankoje į filmą „Romeo + Juliet“ (1996), kuriame turėjo vaidinti kartu su Leonardo DiCaprio, tačiau režisierius nusprendė, kad ji per jauna šiam vaidmeniui ir atidavė jį 2 metais vyresnei Claire Danes. 1997 m. režisierius Adrien Lyne pasiūlė jai pagrindinį vaidmenį juostoje „Lolita“ pagal Vladimir Nabokov romaną, tačiau aktorė atsisakė dėl pernelyg seksualizuoto turinio (vaidmenį filme atliko aktorė Dominique Swain). Vėliau ji apgailestavo, kad po tokių filmų kaip „Leonas“ ir „Beautiful Girls“, sulaukdavo pasiūlymų vaidinti seksualias merginas, kas didele dalimi nulėmė jos tolimesnius vaidmenų pasirinkimus: „ -... nenorėjau vaidinti seksaualių dalykų“. Vietoje to, Natali sutiko vaidinti Ana Frank Brodvėjaus adaptacijoje „Music Box“ teatre, kuri truko nuo 1997 m. gruodžio iki 1998 m. gegužės mėnesio. Ruošdamasi vaidmeniui, aktorė du kartus lankėsi Anos Frank namuose Amsterdame ir bendravo su merginos dienoraštį išsaugojusia Miep Gies. Vaidmuo išsekino Natali, nes dieną ji mokėsi mokykloje, o vakarais vaidino teatre. Apie savo patirtį ji vėliau parašė esė žurnaluose „Time“ ir „Seventeen“.
1999–2006: „Žvaigždžių karai“ ir mokslai
right|thumb|160px 1997 m. Portman pradėjo filmuotis „Žvaigždžių karų“ priešistorėje – pirmame savo didelio biudžeto filme, kuriame įkūnijo princesę Padmę Amidalą. Pirmoji dalis „Žvaigždžių karai: epizodas I – pavojaus šešėlis“ ekranuose pasirodė 1999 m. – metais, kuomet ji pradėjo mokytis paskutinėje mokyklos klasėje. Aktorė nebuvo susipažinusi su senasiais serijos filmais ir pirmą kartą juos peržiūrėjo tik gavusi vaidmenį. Ji nedalyvavo ir filmo premjeroje, nes tuo metu ruošėsi baigiamiesiems egzaminams. Juosta buvo išpeikta kritikų, tačiau uždirbo net 924 mln. dolerių ir Portman įsitvirtino kaip pasaulinė kino žvaigždė.
1999 m. Natali baigė Syosset vidurinę mokyklą. Ji atsisakė vaidmens filme „Kur svajonės nuves“, nes jame buvo sekso scena, tačiau režisierius Wayne Wang ir aktorė Susan Sarandon, turėjusi vaidinti jos motiną, pareikalavo perrašyti scenarijų ir tuomet Natali sutiko su vaidmeniu. Šis jai pelnė Auksinio gaublio nominaciją.
2000 m. ji nusifilmavo romantinėje dramoje „Ten, kur širdis“, kurioje įkūnijo nėščią paauglę. Pasibaigus filmavimams, Natali pradėjo studijuoti psichologiją Harvardo universitete, todėl sekančius ketelius metus kur kas rečiau pasirodydavo ekrane. Ji epizodiškai suvaidino save komedijoje „Zulanderis“, o tų pačių metų vasarą buvo nufilmuotas ir antrasis „Žvaigždžių karų“ filmas „Žvaigždžių karai: epizodas II – klonų ataka“, kurio premjera įvyko 2001 m. Be to, Natali dar ėmėsi studijuoti hebrajų literatūrą bei neurobiologiją, taip pat dirbo žymaus teisininko Alan Dershowitz asistente. 2001 m. vasarą ji grįžo į Brodvėjų, kur Delacorte teatre vaidino spektaklyje „Ragana“ pagal Antono Čechovo kūrinį (kartu su ja vaidino Meryl Streep ir Philip Seymour Hoffman). Paklausta apie karjeros ir išsilavinimo derinimą, ji sakė: „ – Man nerūpi, jeigu (koledžas) sugriaus mano karjerą. Geriaus būsiu protinga negu kino žvaigždė“. 2002 m. ji prisidėjo prie tyrimo apie atmintį pavadintu „Frontalinės skilties aktyvacija objektų pastovumo metu: artimosios infraraudonosios spektroskopijos duomenys“. 2003 m. ji baigė Harvardo universitetą, o vienintelis tais metais vaidmuo kine nedidelis buvo jaunos motinos epizodas kariniame filme „Šaltasis kalnas“. left|thumb|160px 2004 m. Portman sutiko atlikti pirmą atvirai seksualų vaidmenį – režisieriaus Mike Nichols dramoje „Arčiau“ ji įkūnijo striptizo šokėją, o jos partneriais filme buvo tokie aktoriai kaip Oven Wilson, Jude Law ir Julia Roberts. Scenos, kuriose ji buvo apsinuoginusi, vėliau nepateko į galutinę filmo versiją. Už vaidmenį Natali pelnė Auksinį gaublį bei buvo nominuota Oskarui geriausios antrojo plano aktorės kategorijoje.
Pirmasis Natali filmas, pasirodęs 2005 m., buvo trečioji „Žvaigždžių karų“ dalis „Žvaigždžių karai: epizodas III - sitų kerštas“. Vėliau ji nusifilmavo Izraelio režisieriaus Amoso Gitai juostoje „Laisvoji zona“, kurioje suvaidino žydų kilmės amerikietę. Pats filmas nesulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų dėl sudėtingo požiūrio į Artimųjų Rytų konfliktą. Paskutiniuoju metų filmų tapo trileris „V – tai vendeta“, sukurtame pagal komiksą apie alternatyvią ateitį, kurioje Jungtinėje Karalystėje įsigalėjo neofašistinis režimas. Dėl šio vaidmens Portman dirbo su dialekto mokytoju, kad išmoktų kalbėti su anglišku akcentu. Scenoje, kurioje ji kankinama, aktorei prieš kamerą iš tiesų buvo nuskusta galva, o „San Francisco Chronicle“ apžvalgininkė Ruthe Stein šį vaidmenį pavadino stipriausiu iki tol sukurtu Natali darbu. Už jį aktorė taip pat laimėjo Saturno apdovanojimą.
2006 m. filme „Myliu tave, Paryžiau“, sudarytame iš 18-os atskirų epizodų, Portman nusifilmavo viename iš jų, režisuotame Toma Tykwer. Tais pačiais metais režisierius Miloš Forman pakvietė ją į savo darbą „Gojos vaiduokliai“, kuomet įžvelgė Natali panašumą į Francisco Goya paveiksle „Bordo melžėja“ pavaizduotą moterį. Filmavimo metu sužinojusi, kad jame bus ir nuogos scenos (kurių pradinaime scenarijuje nebuvo), Natali primygtinai pareikalavo šiose naudoti dublerę. Pats filmas sulaukė daugiau negiamų atsiliepimų.
2007–2015: karjeros kilimas
right|thumb|170px 2007 m. Portman pakeitė Jodie Foster režisieriaus Wong Kar-wai romatinėje dramoje „Mano vaivorų naktys“. Tai buvo pirmasis režisieriaus darba anglų kalba, o Natali dėl lošėjos vaidmens treniravosi pas pokerio trenerį. Taip pat ji nusifilmavo juostoje „Kelyje su Dardžylingu“ bei jos priešistorėje, trumpo metražo filme „Chevalier viešbutis“, kuriuose įkūnijo pagrindinio veikėjo (akt. Jason Schwartzman) buvusią merginą. Trumpametražiame filme jiedu vaidino viešbutyje susitikusius buvusius meilužius ir Natali pirmą kartą vaidino ilgoje sekso scenoje. Vėliau ji labai nusivylė, nes scena sulaukė pernelyg didelio dėmesio ir prisiekė daugiau niekada nebesifilmuoti apsinuoginusi. Be to, norėdama išplėti savo atliekamų vaidmenų diapazoną, Portman sutiko vaidinti filme vaikams „Stebuklinga žaislų krautuvėlė“ bei atlikėjo Paul McCartney vaizdo klipe dainai „Dance Tonight“.
2008 m. Portman kartu su Scarlett Johansson vaidino istorinėje dramoje „Karalienės sesuo“ ir tais pačiais metais tapo Kanų kino festivalio žiuri nare bei įkūrė savo prodiusavimo kompaniją. Tais pačiais metais ji režisavo pirmąjį savo filmą: trumpo metražo juostą „Eve“, kuri buvo parodyta Venecijos kino festivalyje.
2009 m. filmas „Kita moteris“ buvo nepalankiai sutiktas kritikų. Antologinė juosta „Niujorke, aš tave myliu“ ji suvaidino viename epizode, o kitą režisavo pati. Dar tais pačiais metais pasirodė karinė drama „Broliai“, 2004 m. to paties pavadinimo danų filmo perdirbinys, kuriame ji vaidino su Tobey Maguire ir Jake Gyllenhaal.
2010 m. ji prodiusavo ir kartu su Joseph Gordon-Lewitt vaidino juodojo humoro komedijoje „Heseris“. Tais pačiais metais ji nusifilmavo viename garsiausių savo filmų – Darren Aronofsky psichologiniame siaubo trileryje „Juodoji gulbė“ apie baleriną, trokštančią bet kokia kaina vaidinti spektaklyje „Gulbių ežeras“. Ruošiantis vaidmeniui, Portman pusę metų kasdien po 5-8 valandas treniravosi šokti, taip pat ir pas profesionalią baleriną Mary Helen Bowers, o per pasiruošimo laiką numetė 9 kg svorio. „Juodoji gulbė“ turėjo didžiulį pasisekimą (13 mln. dolerių biudžeto filmas uždirbo daugiau kaip 329 mln.), o Portman vaidyba pelnė jai Oskarą už geriausių moters vaidmenį bei eilę kitų apdovanojimų. Po Oskaro apdovanojimų kilo ginčai, kas iš tiesų filme atliko didžiąją dalį šokių – pati Portman ar viena iš dublerių, šokėja Sara Lane. left|thumb|170px 2011 m. romantinėje komedijoje apie jauną porą „Be įsipareigojimų“ ji vaidino kartu su Ashton Kutcher bei prodiusavo patį filmą. Nors kritikai šį ir peikė, juosta susilaukė komercinės sėkmės. Fantasitinė komedija „Jūsų Nešvankybe“ nesulaukė nei finansinės sėkmės, nei kritikų pagyrų. Paskutinis metų filmas buvo fantastinė superherojų juosta „Toras“, patekęs tarp 15-os pelningiausių metų filmų.
2012 m. Portman tapo žurnalo „Forbes“ sudaryto pelningiausio Holivudo žvaigždžių sąrašo lydere. Tais metais jos vienintelis vaidmuo buvo Paul McCartney vaizdo klipas „My Valentine“, kuriame ji pasirodė kartu su Johnny Depp. Sekančiais metais ji nusifilmavo „Toro“ tęsinyje „Toras 2: Tamsos pasaulis“.
2015 m. Portman filmavosi eksperimentinėje dramoje „Taurių riteris“, kurioje didžioji vaidmens dalis buvo improvizacija su Christian Bale. Tai buvo jos pirmasis darbas po gimdymo. Tais pačiais metais pasirodė „Pasaka apie meilę ir tamsą“ pagal Izraelio rašytojo Amos Oz autobiografinį romaną. Portman pati vaidino hebrajų kalba, prodiusavo filmą ir buvo viena iš scenarijaus autorių. Ji tvirtino, kad norėjo ekranizuoti filmą jau 10 metų, tačiau atidėliojo, kad būtų tinkamo amžiaus pagrindiniam moters vaidmeniui, be to, glaudžiai bendradarbiavo au autoriumi ir derino su juos filmo scenarijų. Tais pačiais metais pasirodė ir vesternas „Džeinė turi ginklą“, kurio kūrimas susidūrė su aibe sunkumų (pakeistas režisierius, pakeisti kai kurie aktoriai) ir galiausiai buvo finansiškai nesėkmingas.
2016–dabar: antroji Oskaro nominacija
right|thumb|180px Portman įkūnijo Jacqueline Kennedy biografiniame filme „Žaklina“, pasakojančiame apie prezidento žmonos gyvenimą iškart po šio nužudymo 1963 m. ir buvo dar sykį nominuota Oskarui. Taip pat ji nusifilmavo dramoje „Planetariumas“. 2017 m. ji antrą kartą bendradarbiavo su režisieriumi Terence Malik, šį kartą filme „Daina dainai“.
2018 m. ji pasirodė mokslinės fantastikos filme „Sunaikinimas“ ir džiaugėsi reta galimybe atlikti pagrindinį moters vaidmenį tokio žanro juostoje. Filmas buvo demonstruojamas nedideliame skaičiuje kino teatrų, o vėliau prieinamas „Netflix“ platformoje. Tais pačiais metais pasirodęs filmas „Džono F. Donovano gyvenimas ir mirtis“ kritikų buvo pavadintas „šikoruojančiai nesėkmingu“. Vėliau Portman suvaidino popdaininkę filme „Vox Lux“, o šokius šaim filmui sukurti padėjo jos vyras Benjamin Millepied. Nors juosta sulaukė nevienareikšmiškų vertinimų, aktorės vaidyba buvo vienbalsiai giriama ir lyginama su „Juodąja gulbe“ ir „Žaklina“.
2019 m. pasirodė filmas „Liusė danguje“, kur Natali vaidino psichologinių problemų turinčią astronautę. Nors filmas nebuvo sėkmingas, Portman vaidyba vėl sulaukė liaupsių. Sekančiais metais aktorė įgarsino dokumentinį filmą „Delfinų rifas“ ir animacinį serialą „Kas, jei...?“ 2022 m. ji sutiko vėl vaidinti filme apie Torą „Toras: Meilė ir griaustinis“.
Asmeninis gyvenimas
right|thumb|170px|Su vyru [[Benjamin Mallipied]] Portman nuo 8 metų yra vegetarė, taip pat aktyvi gyvūnų teisių gynėja, o 2009 m., perkaičiusi Jonathan Safran Foer knygą „Eating Animals“, tapo vegane. Tais pačiais metais ji išleido dokumentinį filmą tokiu pačiu pavadinimu, apie gamyklinę ūkininkavimo sistemą JAV. 2017 m. rugsėjį Natali sulaukė pripažinimo iš „Environmental Media Association“ už savo ilgalaikę veiklą. Ji nevartoja jokių gyvulinės kilmės produktų bei griežtai pasisako prieš kailinių ir odinių drabužių nešiojimą. Ji teigė: „ – Visi mano batai yra iš Target ir Stella McCartney“. 2007 m. Portman įkūrė savo nuosavą avalynės įmonę veganams.
2009 m., kuriant filmą „Juodoji gulbė“, Portman susipažino su prancūzų šokėju ir choreografu Benjamin Millepied. 2012 m. jie susituokė, turi 2 vaikus Aleph ir Amalia. Šeima kurį laiką gyveno Paryžiuje, kur Benjaminas tuo metu dirbo „Paris Opera Ballet“, o pati aktorė buvo išreiškusi ketinimą gauti šios šalies pilietybę. Portman stengiasi savo vaikus auginti pagal žydų tradicijas,o jos vyras taip pat ketino priimti judaizmą.
Filmografija
right|thumb|170px|2010 m. right|thumb|170px|2010 m. right|thumb|170px|2011 m. right|thumb|170px|2011 m. right|thumb|170px|2013 m. right|thumb|170px|2015 m. right|thumb|170px|2015 m. right|thumb|170px|2015 m. right|thumb|170px|2016 m. right|thumb|170px|2019 m.
Nova Kamionka (Augustavo apskritis)
Nova Kamionka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Saulėžuvės
Saulėžuvės (Zeiformes) – kaulinių žuvų būrys.
Būryje yra 7 šeimos ir apie 40 rūšių.
Arvydas Jakas
Arvydas Jakas (g. 1967 m. sausio 27 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Šilutės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1985 m. aukso medaliu baigė Šilutės 3–ąją vidurinę mokyklą. 1991 m. Vilniaus universitete baigė prekybos ekonomiką.
1985–1987 m. studijų metu tarnavo TSRS kariuomenėje. 1991–1992 m. Šilutės rajono valdybos vyresnysis ekonomistas. 1992–1995 m. privačiame versle. 1995–2001 m. „Škodos“ generalinio importuotojo atstovas Vakarų Lietuvoje, UAB „AGA“ direktorius, UAB „Žibai“ revizorius. 2001–2003 ir 2003–2007 m. Šilutės rajono savivaldybės meras.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Šilutės skyriaus pirmininkas, Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pavaduotojas.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos ūkininkų sąjungos narys, Šilutės Rotary klubo narys. Žmona Vilma, dukros Roberta, Gabrielė, sūnus Karolis. .
837 m.
837 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šilalės Aukuro akmuo
Šilalės akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vad. Aukuru (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas registro kodas - M251, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR969) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šilalėje (Mosėdžio seniūnija), 0,3 km į pietryčius nuo Šakalės upelio, 0,11 km į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė.
Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo pilkšvai rusvas, stambiai grūdėtas, 1,28 m skersmens, 86–90 cm aukščio. Apatinė dalis stambiai apskaldyta, nelygi, netašyta. Viršuje, 40–50 cm aukštyje šonai šiurkščiai aptašyti suteikiant akmeniui apskritą formą. Viršutinė plokštuma apskrita, nežymiai žemėjanti link pakraščių, 110 cm skersmens. Ties jos viduriu yra 10–11 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir nuožulniomis sienelėmis, kurio skersmuo viršuje – 32 cm, ties dugnu – 28 cm.
Teritorijos plotas – 0,00012 ha.
Į pietvakarius stūkso penktasis pagal dydį Lietuvoje akmuo – Šilalės Didysis kūlis.
thumb|left|300px|Akmuo su dubeniu, vad. Aukuru
Istorija
Akmuo stūkso kalvelėje, kurioje XX a. pr. dar augo senas ąžuolynas. Kalvelę supo pelkė, per kurią link kaimo vedė kūlgrinda. Prieš Antrąjį pasaulinį karą šioje vietovėje jaunimas rengdavo gegužines.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
Akmenį 1960 m. aptiko Ignas Jablonskis. 1966 m. žvalgė Vytautas Daugudis, 1990 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2001, 2006 m. – Julius Kanarskas, 2003 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras). 1970 m. tyrinėjo Vytautas Urbanavičius (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas).
Datuojamas I tūkstantmečiu – XVII a.
Grimo dėsnis
Grimo dėsnis, arba Rasko – Grimo dėsnis (kitas pavadinimas – pirmasis [germanų kalbų] priebalsių poslinkis), – fonetinis germanų prokalbėje įvykęs pokytis, paveikęs indoeuropiečių prokalbės sprogstamuosius priebalsius. Pirmą sykį šis pokytis buvo aprašytas 1814 m. danų kalbininko Rasmuso Rasko, o 1822 m. visiškai suformuluotas ir ištirtas vokiečių filologo Jakobo Grimo, taigi jo vardu šis dėsnis galiausiai ir buvo pavadintas. Pats Grimas vartojo terminą „priebalsių poslinkis“. Grimo dėsnis (drauge su Vernerio dėsniu) laikomas vienu įžymiausių lyginamosios kalbotyros fonetinių dėsnių.
Dėsnio aprašas
Pirmojo priebalsių poslinkio esmę galima perteikti tokia schema:
Dusliųjų priebalsių virtimas pučiamaisiais (matyt, pereinant tarpinę aspiruotųjų arba afrikatų stadiją ):
Skardžiųjų suduslėjimas:
Skardžiųjų aspiruotųjų virtimas pučiamaisiais (aspiruotieji priebalsiai germanų prokalbės gyvavimo pabaigoje po nosinių priebalsių virto uždarumos priebalsiais ir geminatomis, *ƀ bei *ð ir žodžio pradžioje, o *ð po *l ir z, tačiau išlaikė pučiamąjį pobūdį kitose padėtyse ):
Romos Virtus
Romos „Virtus“ – Italijos krepšinio klubas, šiuo metu žaidžiantis pagrindinio rėmėjo Lottomatica vardu. Įkurtas 1960 m.
Komandos sudėtis 2008–2009 m.
2008 m. lapkričio 15 d.
Būtkiemio piliakalnis
Būtkiemio piliakalnis – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Basonių, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kruonis – Būtkiemis Šventininkų miško viduryje pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi keliu, išvažiavus į laukus laikantis dešinės – iš viso 900 m, yra 50 m į dešinę pietuose, pravažiavus antrą sodybą dešinėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė buvo nedidelė, su šiaurinėje pusėje supiltu aukštu 17 m pločio pylimu, kurio galai žemėdami supo ją visą. Todėl piliakalnis atrodė įdubusiu viršumi. Rengiant aikštelę šokiams iš žvyro supiltas pylimas 1969 m. išlygintas buldozeriu ir piliakalnis liko nupjauto kūgio formos su 16x18 m dydžio ovalia aikštele bei 0,5 m aukščio pylimo liekanomis šiaurinėje pusėje. Šlaitai statūs, 8 m aukščio, Š šlaitas vos 1,5 m aukščio, nes į šią pusę buvo lyginamas pylimas.
Piliakalnis dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs jaunais lapuočiais ir krūmais.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Kotuvka
Kotuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 43 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žaliasis spindulys
thumb|right|250px|Žaliojo spindulio formavimasis thumb|right|250px|Žaliasis spindulys Kalifornijoje thumb|right|250px|Žaliojo spindulio stadijos Žaliasis spindulys  – žalios šviesos blyksnis, Saulės viršutiniam kraštui pasislepiant žemiau horizonto linijos arba iškylant aukščiau jos. Susidaro dėl atmosfe­rinės dispersijos. Trunka kelias sekundes. Matomas tik tada, kai oras labai skaidrus.
Susidarymas
Žemės atmosfera susideda iš nevienodo tankio sluoksnių, kurie nukreipia Saulės spindulius nuo tiesioginio sklidimo krypties (atmosferinės refrakcijos reiškinys) ir sklaido juos į spektrą. Paskutiniai besileidžiančios Saulės spinduliai, išsisklaidydami į spektrą, sudaro spalvotų spindulių vėduoklę. Beje, dėl refrakcijos besileidžianti arba tekanti Saulė prie horizonto atrodo suplota, o regimasis aukštis prie horizonto yra didesnis nei atrodo. Šio reiškinio paaiškinimas toks: dėl refrakcijos apatinis Saulės disko kraštas pakyla vidutiniškai 35°, o viršutinis – 28°, taigi Saulės diskas susiploja 7°. Kai Saulė zenite, refrakcijos nėra.
Žiūrint į Saulę, esančią ties horizontu, žiūrima į ją pro storą atmosferos dujų sluoksnį, kuris dalį spindulių sugeria (vyksta selektyvioji sugertis). Kol Saulė aukštai virš horizonto, jos šviesa nustelbia kur kas mažiau skaisčius žaliuosius spindulius ir žmogus jų nemato.
Kai Saulė nyra už horizonto, paskutinis matomas alyvinės spalvos spindulys, nes atstumas, arba kitaip refrakcijos dydis, tarp kraštinių matomojo spektro spindulių (alyvinio ir raudono) susidaro apie 38°. Bet patys trumpiausi alyviniai, mėlyni ir žydri spinduliai ilgame kelyje per atmosferą (kai Saulė jau prie horizonto) labiausiai išsisklaido, net nepasiekdami žemės paviršiaus. Be to, šios spektro dalies spinduliams mažiausiai jautri žmogaus akis. Saulei slepiantis už horizonto, spalvos greitai keičia viena kitą: po raudonos pasirodo oranžinė, geltona ir paskutiniu akimirksniu – smaragdinė (žaliasis spindulys).
Saulei tekant spalvos keičiasi atvirkštine tvarka: pirmasis švysteli žaliasis spindulys, jį keičia geltonas, oranžinis ir galiausiai iš už horizonto pasirodo raudonas tekančio šviesulio kraštas.
Susidarymo sąlygos
Norint pamatyti žaliąjį spindulį reikia trijų sąlygų: turi būti atviras horizontas (pavyzdžiui, rami jūra), skaidrus oras ir giedra ta horizonto dalis, kurioje teka ar leidžiasi Saulė. Likus kelioms minutėms iki saulėlydžio, jau galima pasakyti, ar bus matomas žaliasis spindulys. Jeigu besileidžianti Saulė raudona ir į ją galima žiūrėti be tamsių akinių, tą kartą žaliasis spindulys nebus matomas (nes atmosfera sugeria visus žalius ir mėlynus spindulius, lieka tik raudoni). Jeigu Saulė, artėdama prie horizonto, išliko baltai gelsva ir akinamai ryški, tada gali pasirodyti žaliasis spindulys. Dar labai svarbu, kad ryški būtų horizonto linija. Geriausias sąlygas stebėti žaliąjį spindulį turi jūreiviai, nesunku jį pamatyti ir kalnuose Saulei slepiantis už tolimo kalno keteros.
Formos
Žaliojo spindulio reiškinys būna trijų formų:
Vanagupė
Vanagupė – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo miesto centro.
Etimologija
thumb|left|Baltijos pakrantė ties Vanagupe thumb|left|Vanagupė 2012 m.
Vanagupė pavadinta pagal upelį, kurio vardas buvo Vanagupė (dabar Ošupis). Upelis teka į šiaurės rytus nuo šios Palangos miesto dalies, į Baltijos jūrą įteka ties Užkanave, netoli santakos su Kaniavosiu.
Istorija
Anksčiau buvo kaimas, prie Palangos miesto prijungtas 1958 m. rugsėjo 29 d., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.
Ananda (budizmas)
Ananda ( – „džiaugsmas“) į budizmo mitologinę sistemą įtrauktas realus asmuo, Šakjamunio pusbrolis ir mylimiausias mokinys. Pasak legendų, Ananda gimė tą pačią dieną, kai į žemę atėjo Šakjamunis. Tačiau, kitaip nei mokytojui, iki visiško sąmonės nušvitimo jam reikėjo nugyventi dar kelis gyvenimus. Po mokytojo mirties jis ėmė perrašinėti budistų kanoną. Ananda laikomas „Tipitakos“ didesnės tekstų dalies kodifikuotoju. Sakoma, kad iš visų mokinių jis turėjo geriausią atmintį, todėl ėmė užrašinėti pasakojimus apie Budos mokymą. Todėl jis laikomas vienos kanono dalies, „Supitakos“ autoriumi.
Paparacas
Paparacas  – spaudos fotografas, fotoreporteris, besivaikantis sensacijų bei fotografuojantis žvaigždes. Paparacas dažniausiai dirba bulvarinėje žiniasklaidoje.
Funšalis
Funšalis – pagrindinis Portugalijai priklausančių Madeiros salų miestas ir administracinis centras. Įsikūręs Madeiros salos pietinėje pakrantėje. Svarbus jūrų uostas, tarptautinis oro uostas. Žvejyba, vynininkystė.
Istorija
Miestas įkurtas 1421 m. keliautojo João Gonçalves Zarco. Funšalis tapo svarbiu pakelės uostu kelionėse į Indiją, Ameriką, Afriką. 1508 m. karalius Manuelis II suteikė miesto statusą.
Žymūs žmonės
Iš Funšalio kilęs portugalų futbolininkas Cristiano Ronaldo, kompozitorius Pedro Camacho, dizainerė Fátima Lopes, dainininkė Vania Fernandes.
Žalesa
Žalesa – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio. Yra 1 km į vakarus nuo Ažulaukės, 8 km nuo Nemenčinės. Greta kaimo teka Žalesa ir jos intakas Girija.
Achondritas
thumb|200px|Achondritas
Šilavoto apylinkė (Marijampolė)
Šilavoto apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Achondritas
Achondritai – akmeniniai meteoritai be chondrų. Silpniau kristalizuoti palyginus su chondritais, chemine sudėtimi ir mineralais panašesni į kai kurias Žemės uolienas. Turi labai mažai geležies ir nikelio. Achondritai yra panašūs į vulkaninius akmenis, kadangi yra lydymosi produktai kažkada egzistavusių stambių asteroidų gelmėse. Daugiausia achondritai skirstomi pagal kilmę – iš Marso, Mėnulio ir Vestos asteroido.
Šilavoto apylinkė (Marijampolė)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Liudvinavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Marijampolės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gulbiniškių apylinkės ir Liudvinavo apylinkės.
Šamatha
Šamatha (,,  – „rimtis“) – budistinės meditacijos pobūdis, kurio tikslas yra nuraminti mentos veiklą ir pasiekti skaidresnę sąmonę. Tibeto budizme paprastai sujungiama į bendrą sistemą su vipasana – šamatha-vipašjana. Šamatha priklauso budizmo meditacinių praktikų sistemai, vadinamai samadhi.
Teigiama, kad šamatha praktikomis praktikuotojas gali per 2,5–3 metus nuolatinės meditacijos pasiekti tokį pasaulėvaizdį, kuris nebūtų sudarytas iš dalių. Įvaldžius šamathą galima pereiti prie kitų praktikų, tarp jų ir tantrinių.
Šamathos-vipašjanos pagalba pasiekiama pradžnia – tikrasis žinojimas apie dharmos prigimtį.
Linaminė
XX a. I pusėje Lietuvoje vartotos arklinės linaminės. Jose linų šiaudelius trupino krumpliuoti mediniai velenai, varomi maniežu. Šios rūšies linaminės buvo komodinės, turėjusios 3 velenus, sudėtus vienas ant kito, ir stalinės. Jų velenai riedėjo krumpliuotu stalu, ant kurio sukloti linai.
838 m.
838 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lipinai (Hainuvkos apskritis)
Lipinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 51 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Mikutavičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mikutavičienė (ištekėjusi moteris) ir Mikutavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Teodor Leszetycki
Teodoras Lešetyckis (, 1830 m. birželio 22 d. Lancutas, Pakarpatės vaivadija – 1915 m. lapkričio 14 d. Drezdenas) – lenkų pianistas, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Vaikystėje mokėsi pas tėvą. Būdamas 10 metų koncertavo Lvove. Studijavo pas Karlą Čarną ir Simoną Sechterį bei filosofiją Vienos universitete. 1852–1877 m. gyveno Sankt Peterburge, koncertavo ir dėstė konservatorijoje; nuo 1862 m. profesorius.
Repertuarą daugiausia sudarė smulkios formos (saloninės) pjesės. 1878–1915 m. gyveno Vienoje. Nuo 1886 m. dirbo tik pedagoginį darbą. Sukūrė savo fortepijono dėstymo metodiką; svarbiausiu dalyku laikė skambančio garso grožį.
Sukūrė operų, virtuozinių miniatiūrų fortepijonui.
Kūryba
Operos:
Kūriniai fortepijonui:
Fado
thumb|250px|Fado grupė [[Madredeus]]
Fado (iš port. k. „lemtis“) – iš Portugalijos kilęs muzikos žanras. Tai melancholiška daina apie nelaimingą meilę, išdavystę, mirtį ir neviltį, vandenyną. Svarbiausias emocinis elementas – ilgesys (saudade). Fado paprastai moteris, o jai pritaria du gitaristai, vienas grojantis portugališka, o antrasis – klasikine gitara, Portugalijoje vadinama viola. Fado gimė XIX a. Lisabonoje. Kilmė nėra aiški, manoma, kad tai jūreivių, kolonijose besikaunančių karių besiilginčių moterų daina, tačiau turi nemažai braziliškos, afrikietiškos muzikos elementų. Vėliau fado išėjo iš mados, XX a. pirmojoje pusėje atgimė naujasis fado, eiles šiai muzikai pradėjo kurti žymūs portugalų poetai. Pastaruoju laikotarpiu fado muzika įvairių grupių kombinuojama su roku, džiazu, metalu.
Fado legenda Portugalijoje laikoma Amália Rodrigues. Šiuolaikinis fado persipynęs su pop muzika, tango. Žymesni atlikėjai: Madredeus, Mariza, Katia Guerreiro, Cristina Branco, Mafalda Arnauth, Joana Amendoeira.
Viktoras Muntianas
Viktoras Muntianas (g. 1951 m. lapkričio 11 d. Marijampolėje) – verslo vadybininkas, Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Seimo pirmininkas.
Biografija
Nuo 1957 m. mokėsi Marijampolės 3-iojoje vidurinėje mokykloje, kurią baigė 1968 m. 1973–1978 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultete ir įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.
Zundel Salant
Zundel Salant (1786 m. Salantuose, Abiejų Tautų Respublika – 1866 m. spalio 12 d. Jeruzalėje, Osmanų imperija) – žydų aškenazių rabinas ir visuomenės veikėjas.
Viktoras Muntianas
Biografija
1978–1979 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1979–1985 m. Kauno statybos kombinato meistras, darbų vykdytojas, aikštelės viršininkas, valdybos vyriausiasis inžinierius.
1985–1987 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1986–1990 m. – Kėdainių rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1990–1993 m. – Kėdainių rajono valdytojas, nuo 1994 m. iki 1996 m. – AB „Ūkio bankas“ Kėdainių filialo valdytojas. 1996–1997 m. – koncerno „Vikonda“ viceprezidentas, 1997–2004 m. Kėdainių rajono savivaldybės meras. Nuo 2009 m. UAB „Agrochemos grupė“ grupės vadovas.
Šeima
Žmona Violeta – daržininkystės įmonės savininkė. Vaikai Inga, Agnė, Andrius.
Politinė veikla
Iki 1989 m. TSKP narys, 2003–2006 m. Darbo partijos narys, šios partijos pirmininko pavaduotojas, 2006–2008 m. Pilietinės demokratijos partijos pirmininkas, nuo 2010 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2011–2015 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys.
2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Kauno – Kėdainių (Nr. 65) apygardoje, iškėlė Darbo partija. 2006 m. – 2008 m. balandžio mėn. Seimo pirmininkas.
Prienų apylinkė (Prienai)
Prienų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Prienų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Prienų rajonui. Panaikinta iki 1954 m.
Šiaulių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra
'''Šiaulių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra''' – popiežiaus Jono Pauliaus II 1997 m. įsteigtos Šiaulių vyskupijos centras. Po popiežiaus Jono Pauliaus II apsilankymo Kryžių kalne buvo įsteigta Šiaulių vyskupija ir Šiaulių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčiai buvo suteiktas katedros titulas. Piligrimai, aplankę Kryžių kalną, dažnai užsuka pasimelsti ir aplankyti Šiaulių katedrą. Vasaros metu piligrimai, atvykę į Šiaulių katedrą, nuo čia dažniausiai pėsčiomis keliauja į Kryžių kalną. Katedra matoma iš tolo, važiuojant visais į Šiaulius vedančiais keliais. Katedros bokšto aukštis 70 m.
Istorija
thumb|left|250px|Šiaulių šv. Petro ir Povilo bažnyčia XIX a. thumb|120px|left|Šiaulių katedra 1930 m.