cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šaulių žvaigždė
Šaulių žvaigždė – Lietuvos valstybės apdovanojimas, skiriamas pagerbti Lietuvos šaulių sąjungos nariams, kitiems Lietuvos bei užsienio valstybių piliečiams už ypatingus nuopelnus Šaulių sąjungai ir Lietuvai. Šaulių žvaigždės garbės ženklas prilyginamas ordinui.
Alfonsas Čepauskas
Šaltiniai
3. Kas yra kas Lietuvoje -- Kaunas: "Kas yra kas Lietuvoje" leidykla, 2009. -- 498 psl
Šaulių žvaigždė
Istorija
Steigti apdovanojimą Lietuvos šaulių sąjungos nariams sumanyta 1927 m., artėjant Šaulių sąjungos dešimtmečiui. Šaulių žvaigždės ordino projektą sukūrė skulptorius Petras Rimša. 1930 m. patvirtintas ordino aprašymas ir statutas.
Aprašymas
Ordino juosta – tamsiai žalia su dviem baltomis juostelėmis pakraščiuose ir viena raudona per vidurį.
Apdovanojimas
Šaulių žvaigžde Sąjungos vado teikimu apdovanoja krašto apsaugos ministras. Šaulių žvaigžde apdovanojami:
Šauliai apdovanojami šių švenčių metu:
Ypatingais atvejais apdovanojama gali būti ir kitu laiku. Antrą kartą tuo pačiu ženklu neapdovanojama. Kartu su Šaulių žvaigždės ženklu išduodamas ženklo liudijimas. Asmenys, apdovanoti Šaulių žvaigžde, turi teisę ją nešioti tiek dėvėdami uniformą, tiek ir civilius drabužius.
Kavalieriai
Petras Ciunis – 1939 m.
Mediniai (Utena)
Mediniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, prie kelio Utena–Molėtai.
Jonas Gradauskas (1923)
Biografija
1950–1957 m. Vilniaus karo ligoninės chirurgas. 1958–1966 m. dirbo Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Vaikų chirurgijos skyriuje; 1963–1966 m. šio skyriaus vedėjas. 1964–1990 m. Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis vaikų chirurgas. 1966–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius. 1978–1990 m. Respublikinio vaikų chirurgijos centro vadovas.
Vienas Lietuvos vaikų chirurgijos pradininkų. Sukūrė naujų metodų operuoti pilvo ertmės ir krūtinės ląstos organus. Parašė pirmąjį lietuvių kalba vaikų chirurgijos vadovėlį.
Brolis Liubomiras Gradauskas. 1947 m. baigė Kauno universitetą. 1966 m. medicinos mokslų kandidatas.
Baltarusijos ryšiai
Baltarusijos ryšiai ir telekomunikacijos:
Telefonija
Radijas
Televizija
Internetas
Eglė Juodvalkė
Eglė Juodvalkytė-Juodvalkė (1950 m. sausio 28 d. Ist Čikaga, Indiana – 2020 m. kovo 28 d. Čikaga) – JAV lietuvių poetė, žurnalistė.
Biografija
1973 m. Čikagos universitete (University of Chicago) baigė slavistiką ir lietuvių kalbą, vėliau Pietų Ilinojaus universitete (Southern Illinois University) Karbondeilyje studijavo Baltijos šalių teatro meną. 1975 m. laimėjo universiteto premiją už geriausią moters pagalbinį vaidmenį vienaveiksmėje pjesėje. 1976 m. vaidino universitete anglų kalba pastatytoje Antano Škėmos pjesėje „Ataraksija“, taip pat Vinco Krėvės dramoje „Skirgaila“. 1976–1995 m. dirbo Laisvosios Europos radijo lietuvių skyriuose Niujorke ir Miunchene.
Nuo 1976 m. Užsienio lietuvių rašytojų draugijos Čikagoje narė. Nuo 1991 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Korporacijos Neo-Lithuania narė. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, dalyvavo federacijos „Santara-Šviesa“ veikloje.
Kūryba
Pirmuosiuose poezijos rinkiniuose žymi modernių literatūros srovių įtaka, vyrauja tautinės aspiracijos, moters brendimo ir savivokos motyvai. Rašė ir anglų kalba.
Portmoras
Portmoras – miestas pietryčių Jamaikoje, San Katerinos parapijoje, į pietvakarius nuo Kingstono, Karibų jūros pakrantėje. Apie 161,6 tūkst. gyventojų (2001 m.). Susiformavo kaip Kingstono priemiestis.
Baublė
Baublė – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiaulėnų.
Manko Inka Jupankis
right|thumb|Manko Inka Jupankujis ([[Guzman Poma de Ayala piešinys).]]
Manko Inka Jupankis (,, dar žinomas kaip „Manko II“ ir „Manko Kapakas II“ ; 1516–1544 m.) – vienas iš Huayna Capac vaikų, kilęs iš smulkiųjų didikų.
Tupakas Hualpa, marionetinis konkistadoro Fransisko Pisaro paskirtas karalius mirė 1533 m. Manko Inka kreipėsi į Fransiską Pisarą ir Diego de Almagro, prašydamas karūnuoti jį inkų karaliumi. Konkistadorai sutiko ir 1534 Manko tapo nominaliu inkų valdovu, ispanų marionete.
Iš pradžių Manko bendradarbiavo su ispanais, dovanomis siekdamas jų malonės, tačiau Fransiskui Pisarui ir Diego del Almagro išvykus tyrinėti Peru teritorijos, valdyti Kusko palikti jaunesnieji Pisaro broliai Gonsalas Pisaras, Chuanas Pisaras ir Hernandas Pisaras, elgėsi su indėnais bei pačiu Manko itin žiauriai ir nepagarbiai. Manko pasitraukė iš Kusko ir surinko 40 000 inkų karių armiją. Jis pabandė pasinaudoti nesutarimais tarp Pisarų ir de Almagro ir 1536 m. apgulė Kuską.. Dešimt mėnesių trukusi apgultis buvo nesėkminga, nors inkai sugebėjo trumpam užimti miestą. Daug Manko karių apgulties metu mirė nuo raupų (žr. antrasis Kusko mūšis).
1536–1537 m. Manko su 30 000 armija bandė išstumti ispanų užkariautojus ir puolė Limos fortą, kuriame buvo įsikūręs Fransiskas Pisaras. Čia juos pasitiko 300 ispanų kareivių ir 20 000 indėnų. Manko patyrė pralaimėjimą ir su armijos likučiais atsitraukė į Oljantaintambo tvirtovę iš kurios puldinėjo ispanus, nugalėdamas juos Oljantaintambo mūšyje.
Tačiau dėl maisto trūkumo Manko turėjo atsitraukti iš Oljantaintambo į Vilkabamba, kuris tapo inkų imperijos sostine iki Tupaq Amaru mirties 1572 m. Manko atsitraukus ispanai karūnavo jo jaunesnįjį brolį Paullu Inca karaliumi Sapa Inca. Taip pat į ispanų rankas pateko Manko sesuo ir žmona Cura Ocllo, kuri buvo nužudyta 1539 m. Po ilgo partizaninio karo kalnuose Manko 1544 m. buvo nužudytas Diego de Almagro šalininkų, kuriems pats suteikė prieglobstį. Sostą perėmė jo sūnus Sayri Tupaq.
Geležinio Vilko tiltas
Geležinio Vilko tiltas – tiltas per Nerį Vilniuje. Ilgis 260 m, plotis 38,8 m, aukštis 12 m. Pastatytas 1979 m., eismas paleistas lapkričio mėnesį.
Galionas (juostelė)
thumb|right|250px|Prūsijos [[husarai|husaras. Munduras apsiūtas galionais]]
Geležinio Vilko tiltas
Istorija
Projektą rengė tuomečio Leningrado instituto „Promtransniiprojekt“ specialistai, rangovas – Vilniaus tiltų statybos valdyba. 1979–1989 m. tiltas vadintas Tarybų tiltu pagal juo ėjusią gatvę. 1999 m. tiltas buvo rekonstruotas.
Galionas (juostelė)
Galionas – puošni audeklo (audinio ar mezginio) juostelė drabužiams (tautiniams kostiumams, karinei uniformai ar kt.) ar baldams papuošti. Galionai gali būti siuvinėti, nėriniuoti.
Neretai galionai yra metaliniais aukso ar sidabro siūlais atausto audinio apvadai ant drabužių ar baldų.
Lietuvoje galionu vadino ir tokį moterų galvos papuošalą – brokatinę gėlėtą juostą.
Šaltiškė
Šaltiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kaltinėnų, 1 km į pietus nuo dešiniojo Ašvijos kranto.
1108 m.
1108 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Graikijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Graikijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Trolhetano kanalas
thumb|250px|right|Trolhetano kanalas, apie 1865-1895 m. Trolhetano kanalas (SV Trollhätte kanal) – laivybinis kanalas Švedijoje. Skirtas apeiti hidroelektrinės užtvanką, esančią ant Jotos upės, netoli Trolhetano miesto. Patenka į Jotos kanalo sudėtį. Skirtumas tarp aukštutinio ir žemutinio bjefų – 32 m. Kanalo ilgis 88 m, didžiausias plotis – 13,2 m, dižiausias gylis – 5,4 m.
Vartai (Karaliaučiaus apskritis)
Vartai arba Šoseinojė (, nuo 1938 m. Warthen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Шоссейный, nuo 2008 m. Шоссейное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Wartō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 187 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
Barborlaukis
Barborlaukis – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietuose, netoli geležinkelio ruožo Jonava-Kaunas (artimiausia Dumsių geležinkelio stotis). Seniūnaitijos centras. Aplinkinės gyvenvietės – Šveicarija, Klimynė.
Išlikusi Barborlaukio dvaro sodyba.
Aljansas (žurnalas)
Aljansas – mėnesinis teorinis ir praktinis žurnalas verslo žmonėms, ėjęs nuo 1991 m. spalio iki 1998 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė korporacija „Lietuvos verslas“, leido UAB „Aljansas“. Rašė ekonomikos, komercijos, ūkinio verslo, laisvosios rinkos, bankininkystės ir kitais klausimais. Tiražas 1991 m. ir 1997 m. – 5000 egz.
Alyvų lapai iš žemės amžino pakajaus
Alyvų lapai iš žemės amžino pakajaus (Alywu lapai isz zemės amzino pakajaus) – savaitinis leidinys, ėjęs 1891–1893 m. ir 1928–1932 m.
Istorija
Nr. 1 išėjo 1891 m. sausio 1 d. Priekulėje 8 psl. Nuo Nr. 14 spausdintas Tilžėje. Leido ir redagavo kunigas Štrukas iš Vairų. Leidinyje spausdinti evangelijos tekstai.
Leidinį „Alyvų lapai iš Žemės amžino pakajaus“ 1928 m. atgaivino Adolfo Gustavo draugija. Šalia religinio turinio rašinių spausdino ir pasaulietinio pobūdžio žinučių ir nuotraukų. Spausdintas Šilutėje „Memellandische Rundschau“ spaustuvėje gotišku šriftu. Redaktorius Martynas Šernius.
Zaptijai
250px|miniatiūra|dešinėje|Italijos Somalio zaptijai (1939 m.) Zaptijai (iš ) – Italijos kolonijiniai karabinieriai (žandarmerija), 1889-1942 m. veikę Italijos kolonijose (Tripolitanija, Kirenaika, Eritrėja, Italijos Somalilandas) ir formuoti iš vietinių gyventojų.
Kilmė ir funkcijos
Šių karabinierių pavadinimas kilęs iš (. Šis žodis reiškė Osmanų imperijos žandarmeriją, egzistavusią iki 1923 m., ir Kipro karo policiją, egzistavusią 1880-1935 m. ir formuotą daugiausia iš Kipro turkų.
Italijos kolonijų valdžia zaptijų pajėgas kūrė remdamasi Italijos karabinierių pavyzdžiu. Pirmasis zaptijų dalinys buvo sukurtas 1882 m. Eritrėjoje performavus egzistavusias bašibuzukų kuopas.
Tripolitanijoje ir Kirenaikoje zaptijai paprastai patruliuodavo pakrančių regionų kaimo vietovėse, o raitoji policija bei spahiai veikė pietiniuose dykumų regionuose kartu su meharistais (kupranugarių kavalerija). Tripolio mieste veikė civilė policija. Pirmieji Libijos zaptijai buvo užverbuoti buvusios ankstesnės osmanų Libijos žandarmerijos (veikusios iki 1910 m., formuotos iš vietinių gyventojų, vadintos irgi zapiteh) tarnautojai.
Italijos Somalilande zaptijai sudarė ne tik vietinę teritorinę policiją, bet ir Italijos vicekaraliaus (gubernatoriaus) ceremoninę palydą. 1922 m., kai Italijoje valdžią perėmė B. Musolinis ir pradėjo kolonijų asimiliacijos politiką, čia buvo beveik 1000 zaptijų.
Uniforma ir ginkluotė
Zaptijai buvo ginkluoti 1874 m. modelio revolveriais, kavalerijos karabinais ir 1871 m. modelio kardais.
Karininkai ir dalis puskarininkių buvo italai, o eiliniai zaptijai būdavo vietiniai kolonijos gyventojai. Pvz., 1927 m. Somalio zaptijų pajėgas sudarė 1500 somalių ir 72 italai.
Skirtingose kolonijose skyrėsi ir zaptijų apranga. Zaptijo uniforma paprastai būdavo chaki ar balta, į ją įeidavo fesas, raudona juosmens juosta. Būdingi buvo balti ir raudoni karabinieriški apykaklių atskyrio ženklai.
Kampanijos
Trys šimtai zaptijų 1925 m. dalyvavo Italijos kampanijoje užkariaujant šiaurinį Somalį. Kaip colonna Musso dalis jie padėjo okupuoti Hobjo sultanatą. Kiti zaptijų daliniai veikė kaip colonna Bergesio dalis Elemari regione. 1926 m. zaptijai tarnavo Madžirtimo sultanate.
Mileičycių valsčius
Mileičycių valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatyčių apskrityje. Centras – Mileičycės. Ribojasi su Bockų, Čeremchos, Dziadkovicės, Kleščelių ir Nužeco Stacjos valsčiais.
Ričardas Vaitiekūnas
Ričardas Vaitiekūnas (g. 1951 m. kovo 7 d. Alizavoje, Kupiškio rajonas) – geologas, Lietuvos ir Klaipėdos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Zaptijai
Kampanijos
Zaptijų padaliniai 1936 m. dalyvavo ir Antrajame Italijos-Etiopijos kare bei Antrojo pasaulinio karo Rytų Afrikos kampanijoje.
1941 m. Somalyje ir Etiopijoje buvo 2186 zaptijai bei treniruojami 500 naujokų zaptijų, jie buvo dalis karabinierių. Vienam zaptijų batalionui vadovavo majoras Alfredas Serantis (Alfredo Serranti), šis batalionas 3 mėnesius gynė Culqualber (Etiopija), kol buvo Sąjungininkų sunaikintas. Po sunkių kautynių italų priešininkai britai zaptijus ir kitus karabinierius palaidojo pagal karinių laidotuvių ritualą.
Šiose kautynėse muntacas ( 'kapralas (Italijos kolonijiniuose daliniuose)') Unatù Endisciau iš 72-ojo zaptijų bataliono, iš 1-osios karabinierių grupės , buvo vienintelis „spalvotasis kareivis“, apdovanotas Karinės narsos aukso medaliu.
Mileičycių valsčius
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. dalis teritorijos perduota Bockų valsčiui, o Mileičycių valsčiui perduotos dalys Kontų valsčiaus ir Radziviluvkos valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities, Semiatyčių rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952 m. perėjo iš Bielsko – Semiatyčių apskričiai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Estrus EP
„Estrus EP“ yra John Frusciante EP, išleistas 1997 m. tik vinilinėje plokštelėje. Buvo pagaminta tik 400–500 albumo kopijų, kurios išleistos „Birdman Records“ leidykloje. Pirmoji albumo daina „Estrus“ pasirodė albume „Smile from the Streets You Hold“ pavadinimu „Estress“. Antroji daina „Outside Space“ buvo įrašyta kartu su albumo „Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt“ ir dalis jos girdima dainos „Mascara“ pabaigoje.
Dainos
Visas dainas parašė John Frusciante.
Mileičycių valsčius
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 151,79 km², iš kurių:
Zaptijai
Kita
Buvęs Antrojo pasaulinio karo laikų zaptijų pajėgų narys Siad Barre 1969-1991 m. buvo Somalio demokratinės respublikos prezidentas.
Mileičycių valsčius
Geografija
Valsčius sudaro 10,4 % Semiatičės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1264,9 zlotai.
Ričardas Vaitiekūnas
Biografija
1958–1962 m. mokėsi Šilutės rajono Vainuto pradinėje mokykloje, 1962–1969 m. Panevėžio 6-ojoje vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.
1974–1978 m. Čitos geologijos valdybos Udlokano ekspedicijos padalinio vadovas. 1978–1982 m. Lietuvos kelių projektavimo instituto Panevėžio skyriaus geologinės grupės vadovas. 1982–1983 m. Naftos žvalgybos ekspedicijos Baltijos jūros nuotraukų padalinio geologas, 1983–1990 m. Gręžimo padalinio vadovas. 1990–2000 m. AB „Geonafta“ direktorius. 2004–2005 m. buvo UAB „Rapsolis“ direktorius. 2005–2006 m. UAB „Minijos nafta“ atstovas ryšiams su visuomene. Nuo 2008 m. UAB „Geoterma“ direktorius.
1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų), 2004 m. Darbo partijos narys.
2000 ir 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras.
Žmona Regina, dukros Saulė ir Ugnė.
Caras: Ugnimi ir Kalaviju
Caras: Ugnimi ir Kalaviju  – 2000 m. realaus laiko strateginis žaidimas, išleistas Bulgarijos bendrovės Haemimont Games. Yra išleistos angliškos, rusiškos, vokiškos, ispaniškos ir kt. kalbų versijos.
Žaidime vaizduojamas viduramžių pasaulis. Galima rinktis iš trijų rasių: europiečių, arabų ir azijiečių. Kiekvienos rasės kariai ir statiniai yra skirtingi. Yra 4 resursai – maistas, mediena, akmuo ir auksas. Tikslas – sugriauti visus priešininkų statinius ir sunaikinti visus karius bei valstiečius.
Yra keletas žaidimo būdų: atsitiktinis žemėlapis (galima pasirinkti gamtovaizdžio tipą, rasę, sunkumą, kitus niuansus), standartinis žemėlapis bei misija (su keliais herojais reikia vykditi įvairias specialias misijas).
thumb|250px|left|Misijos žaidimo siužetas
Allgemeine Litauische Rundschau
Allgemeine Litauische Rundschau – lietuvių mėnesinis žurnalas, leistas 1910-1912 m. Tilžėje vokiečių kalba.
Leidinys
Tikslas – burti visus lietuvininkus į vieną šeimą, informuoti ir išjudinti jau nutautėjusius tėvynainius. Daug vietos skyrė Mažosios Lietuvos gyvenimo problemoms. Teikė žinių ir apie Didžiąją Lietuvą.
Redaktorius-leidėjas Jonas Vanagaitis.
Cordon Bleu
thumb|200px|Cordon Bleu
Cordon Bleu gaminimas tarp dviejų plonų veršienos gabalų idėjus po griežinėlį sūrio (geriausiai tinka Ementalis, Griuerio sūris arba Rakletas) bei neriebaus virto ar šalto rūkymo kumpio. Kepsnio kraštus sukabinus mediniais krapštukais, paniruoti miltuose, kiaušinio plakinyje bei džiūvėsiuose ir kepti lydytame svieste.
Cordon Bleu galima pagaminti ir storesniame mėsos gabalėlyje padarius kišenę ir į ją įdėjus įdarą. Vietoje veršienos gali būti naudojama kiauliena ar vištienos krūtinėlės mėsa.
Šaulių žvaigždės medalis
thumb|130px|1939 m. Šaulių žvaigždės medalis. Aversas
Šaulių žvaigždės medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, skiriamas pagerbti Lietuvos šaulių sąjungos nariams, kitiems Lietuvos bei užsienio valstybių piliečiams už ypatingus nuopelnus Šaulių sąjungai ir Lietuvai.
Istorija
Įsteigtas 1939 m., artėjant Šaulių sąjungos dvidešimtmečiui. Šaulių žvaigždės medalio projektą sukūrė skulptorius Petras Rimša. Medalis buvo gaminamas Šveicarijos firmoje „Huguenin Frères de Le Locle“. 1939 m. medaliu apdovanoti 2083 asmenys. Medalio pažymėjimus pasirašė Krašto apsaugos ministras brigados generolas Stasys Raštikis ir Šaulių sąjungos vadas pulkininkas Pranas Saladžius.
Aprašymas
Šaulių žvaigždės medalis – bronzinis, apvalus, su briauna. Priekinėje medalio pusėje – skydas su Vyčio kryžiumi, virš jo – Šaulių žvaigždės ordino miniatiūra, po skydu – pelėda su knyga. Už skydo – sukryžiuoti šautuvai ąžuolo lapų vainiko fone. Medalio reversas aprėmintas lapų vainiku, viršuje ant suringuotos juostos Šaulių sąjungos jubiliejaus metai „1919-1939“, fone – Lietuvos kaimo vaizdelis su kryžiastulpiais, virš jo užrašas „DIRBK IR BUDĖK LIETUVOS GARBEI“.
Juosta – žalio muaro, 32 mm pločio, su dviem 4 mm baltomis juostelėmis kraštuose..
Apdovanojimas
thumb|130px|1939 m. Šaulių žvaigždės medalis. Reversas Šaulių žvaigždės medaliu Sąjungos vado teikimu apdovanoja krašto apsaugos ministras. Šaulių žvaigždės medaliu apdovanojami Šaulių sąjungos pareigūnai ir kiti šauliai, kurie, vykdydami pareigas, pasižymėjo sąžiningumu, uolumu ir ištvermingumu.
Šauliai apdovanojami šių švenčių metu:
Ypatingais atvejais apdovanojama gali būti ir kitu laiku. Antrą kartą tuo pačiu ženklu neapdovanojama. Kartu su Šaulių žvaigždės medaliu išduodamas ženklo liudijimas. Asmenys, apdovanoti Šaulių žvaigždės medaliu, turi teisę jį nešioti tiek dėvėdami uniformą, tiek ir civilius drabužius.
Mandevilis
Mandevilis – miestas centrinėje Jamaikoje, Mančesterio parapijoje, 103 km į vakarus nuo Kingstono, 2061 m aukštyje. 50 tūkst. gyventojų (2005 m.), su priemiesčiais – 72 tūkst.
Mandevilis įkurtas 1816 m. Miesto centre – aikštė, bažnyčia ir bokšto laikrodis, dauguma namų elegantiški, XIX a. pr. stiliaus. Mandevilis dažnai apibūdinamas kaip labiausiai angliškas šalies miestas. Svarbus prekybinis centras. Yra Šiaurės Karibų universitetas.
Pumpėnų valsčius
Pumpėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Pumpėnai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1923 m. Pumpėnų valsčius jungė 128 vietoves, 1271 ūkį ir 8224 gyventojus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (11 apylinkių).
Mediniai (Leliūnai)
Mediniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje.
Linkuvos sinagoga
thumb|Linkuvos sinagogos išlikęs pastatas (2013 m.) Linkuvos sinagoga – nebenaudojama žydų sinagoga Linkuvoje Ugniagesių g. 2.
Istorija
Senoji medinė sinagoga, veikusi jau 1752 m., sudegė per 1883 m. gaisrą.
Nauja mūrinė Linkuvos Sinagoga pastatyta 1890 m. Linkuvos valsčiuje. 1959 m. buvo rekonstruota. Vakarinio fasado skydo viršuje įamžinta 5650 m. data (pagal žydų kalendorių). Šalia Linkuvos sinagogos veikė ir žydų ritualinė pirtis – tekančio vandens baseinas mikva (mikvah), naudojamas ritualiniam apsiprausimui.
Sinagoga mūrinė, pastatyta iš plytų ir tinkuota. Dvišlaitis stogas. Sinagoga yra stačiakampio formos, vientiso tūrio. Vakarinė dalis dviejų aukštų. Interjeras neišlikęs. Šiuo metu netinkuotos paliktos tik detalės: segmentinius langus puošiantys banguoti sandrikai, frizas, piliastrų fragmentai, sudėtingi riestiniai skyde buvusių angų apvadai.
1992 m. rugpjūčio 31 d. Linkuvos sinagoga įtraukta į Kultūros vertybių registrą.
1109 m.
1109 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Linas Čekanavičius
Linas Čekanavičius (g. 1957 m. birželio 17 d. Panevėžyje) – Lietuvos ekonomistas, matematikas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
Brolis Vydas Čekanavičius. 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą. 1986 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2003 m. Ekonomikos sisteminės analizės katedros vedėjas, 2002–2007 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, nuo 2003 m. Kiekybinių metodų ir modeliavimo katedros vedėjas; nuo 2008 m. profesorius. 1993–2005 m. ekonomikos Baltijos jūros valstybių tarybos ir Baltijos šalių universitetų vykdomos tarptautinio programos „Eurofakultetas“ vicedirektorius ir Vilniaus centro vadovas. 2002–2003 m. Lietuvos ūkio plėtotės ilgalaikės (iki 2015 m.) strategijos rengimo komisijos darbo grupės vadovas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų sritys: gamtonaudos ekonomikos modeliavimas ir valdymas, lyginamoji ekonomika, ekonomikos kiekybinė analizė. 1987 m. stažavo Maskvoje, 1991–1992 m. Stokholme, 1994 m. Arhuse, 1995 m. Harvarde ir Utrechte, 1996 m. ir 1998 m. Londone, 1997 m. Roskildėje.
Akamaras
thumb|right|250px|Eridano Θ vieta Eridano žvaigždyne (žemai, dešinėje) Akamaras (arba Eridano Θ) – regimoji dvinarė žvaigždė. Vienas narys yra 3,42 ryškio A4 spektrinės klasės milžinė, antras narys yra 4,42 ryškio A1 spektrinės klasės pagrindinės sekos žvaigždė, tarp jų yra 8,3 ''. Nuotolis nuo Saulės siekia 161 šviesmečių.
Baubliai (Akmenė)
Baubliai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Papilės.
Šiukšeliai
Šiukšeliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Kaltinėnų. Aukščiausias kaimo taškas 139,1 m. Ties kaimu Yžnė įteka į Akmeną.
Viktoras Budrevičius
Biografija
Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Mokydamasis Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir vaikinų vokaliniame ansamblyje. Sovietų valdžios buvo suimtas ir tremiamas į Sibirą, bet pavyko iššokti iš traukinio ir pabėgti.
1946–1948 m. Kauno muzikos mokykloje pas Nikodemą Martinonį mokėsi choro dirigavimo ir kartu lankė bendrojo lavinimo parengiamuosius kursus prie Kauno valstybinio universiteto. 1948–1953 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). Vėliau dar studijavo kompoziciją pas prof. A. Račiūną.
1953–1956 m. mokė muzikos ir dainavimo Kauno Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, dėstė Juozo Gruodžio muzikos mokykloje, vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam studentų chorui.
1956–1962 m. buvo Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro muzikos dalies vedėjas ir dirigentas. Nuo 1958 m. – Vilniaus miesto moterų choro „Aidas" vadovas, vėliau – chormeisteris ir koncertmeisteris. Nuo 1965 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisteris, vėliau – dėstytojas ir vyr. dėstytojas. Nuo 1971 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Buvo respublikinių dainų švenčių Lazdijų ir Varėnos rajonų konsultantas ir rajoninių dainų švenčių dirigentas.
Sukūrė kelis šimtus įvairių žanrų muzikos kūrinių. Tai originalios ir harmonizuotos liaudies dainos chorams bei solistams, kantatos, poemos ir baladės, instrumentiniai kūriniai, operos „Giedrė" ir „Vytautas Didysis“. Parašė keletą probleminių straipsnių ir muzikos metodinių darbų, surengė daug savo autorinių koncertų. Jo dainos skambėjo ne vienoje respublikinėje dainų šventėje.
1978 m. Viktorui Budrevičiui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Tarpučiai
Tarpučiais vadinamos gyvenvietės:
Tomas Egidijus Kušleika
Tomas Egidijus Kušleika (1821 m. – 1894 m.) – 1863 m. sukilimo veikėjas.
Izotopas
Izotopai – cheminių elementų atmainos, turinčios vienodą branduolio krūvį, bet skirtingą atominę masę. Skirtingi to paties elemento izotopai praktiškai nesiskiria cheminėmis savybėmis, todėl juos atskirti būna sunku. Izotopai skiriasi branduolio sandara (neutronų skaičiumi) bei branduolio savybėmis (radioaktyvaus skilimo pusperiodžiu, radioaktyvumo pobūdžiu, kritine mase ir pan.).
Kiekvienas branduolys susideda iš tam tikro skaičiaus nukleonų, dalis kurių yra protonai, o dalis – neutronai. Vienodą skaičių protonų turintys branduoliai priklauso tam pačiam elementui, bet neutronų skaičius tokiuose branduoliuose gali skirtis, pvz., galima situacija, kai du vienodą skaičių nukleonų turintys branduoliai priklauso skirtingiems elementams.
Kai kurie izotopai smarkiai skiriasi savo branduolių savybėmis: vieni yra stabilūs, jų branduolių sudėtis bėgant laikui nekinta; kiti yra radioaktyvūs - laikui bėgant skyla į kitų elementų izotopus, todėl naudojami branduoliniuose reaktoriuose, branduoliniuose ginkluose ir pan. Radioaktyvūs izotopai dar vadinami radioizotopais arba radionuklidais.
Daugiausiai izotopų turintis cheminis elementas yra polonis.
Skirtingais duomenimis, 250-275 iš šiuo metu žinomų daugiau nei 3100 izotopų yra stabilūs, likusieji - radioaktyvūs.
Going Inside
„Going Inside“ yra antrasis John Frusciante EP, išleistas 2001 m. kovo 5 d. (per muzikanto 31-ąjį gimtadienį). Albume pasirodžiusios dainos „Time Is Nothing“ ir „The Last Hymn“ buvo naujos, niekur iki tol neskelbtos dainos. Dainos „So Would Have I“ bei „Beginning Againg“ vėliau pasirodė internetiniame „From the Sounds Inside“ albume.
Dainos
Visos dainos parašytos John Frusciante.
Europos Sąjungos ekonomika
Europos Sąjungos ekonomika sukūrė €11 805,66 milijardų eurų arba $16 447,26 milijardų dolerių BVP 2009 m. Tokiu būdu ji tapo didžiausia pasaulio ekonomika. ES ekonomika susidaro iš bendros rinkos.
Sazanis
Sazanis  – sala Otranto sąsiauryje, prie Vliorės įlankos išėjimo. Priklauso Albanijai, Kenderio savivaldybei. Plotas – 5,7 km². Nusidriekusi iš šiaurės į pietus 4,8 km, plotis iki 2,7 km. Paviršius kalnuotas, siekia 337 m aukštį. Kranto linija 15 km ilgio, vakaruose yra 40 m aukščio skardis. Būdinga subtropinių krūmynų augmenija.
Dalis salos patenka į Karaburuno-Sazano nacionalinį jūrinį parką. Likusioje dalyje veikia karinė bazė.
Senovėje sala buvo žinoma kaip Sasonas (🇬🇷), šaltiniuose minima nuo 215 m. pr. m. e. Šaltojo karo metais saloje veikė tarybinė karinė jūrų bazė ir cheminių ginklų gamykla.
Vyčio Kryžiaus ordino medalis
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23 - oji – Lietuvos karių diena.
Istorija
Įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. priėmus naują Valstybės apdovanojimų įstatymo redakciją vietoje Vyčio Kryžiaus. Kaldina Lietuvos monetų kalykla. Juosteles gamina Danijos firma „Morch and Sons“.
Pirmieji Vyčio Kryžiaus ordino medaliai įteikti 2003 m. vasario 16 d., iki 2006 m. gruodžio 12 d. medaliu apdovanoti 184 asmenys.
Aprašas
Vyčio Kryžiaus ordino medalis sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje Vyčio Kryžiaus ordino ženklas. Kitoje pusėje ąžuolo šakelė, įrašas „Už narsumą“ ir medalio įsteigimo data „2002“. Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio ordino kaspinėlio. Kaspinėlis – raudono muaro, su keturiomis juodomis juostelėmis kraštuose.
Novi Lipskas
Novi Lipskas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šorkulis
Šorkulis – ežeras Tadžikistane, Kalnų Badachšane, Pamyro kalnuose. Telkšo 3780 m aukštyje virš jūros lygio, Sarykolio kalnagūbrio papėdėje. Ežero vanduo druskingas. Protaka jungiasi su toliau į rytus telkšančiu Rangkulio ežeru.
Bartoniai
Bartoniai – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietvakariuose, 6 km į vakarus nuo Šveicarijos, Neries kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Kolektyvinių sodų bendrijos.
thumb|left|240px|Bartonių kaimas
Chrysler Crossfire
Chrysler Crossfire yra galiniais ratais varomas sportinis automobilis, kurį nuo 2004 metų gamina Chrysler. Crossfire pakeitė Plymouth/Chrysler Prowler. Automobilis yra gaminamas Vokietijoje.
Crossfire naudoja 6-pavarų mechaninė transmisija, kuri yra bazinė, tačiau galima pasirinkti ir 5-pavarų automatinę. Bazinis modelis buvo pradėtas pardavinėti 2004 metais su 3,2 litrų, 18-vožtuvų, SOHC V6 varikliu turinčiu 215 AG ir 229 ft·lbf.
Vladas Budreckas
Vladas Budreckas (1905 m. spalio 24 d. Gomelyje, Baltarusija – 1986 m. vasario 1 d. Providence, JAV, palaidotas Brukline) – kunigas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys, kompozitorius.
Lietuvoje
Su šeima persikėlęs į Kauną, apsigyveno Karmelitų Šv. Kryžiaus parapijos namuose. Jo tėvas, didelis savo krašto patriotas, visuomenininkas, rūpinosi, kad vaikai gautų muzikinį išsilavinimą. Du kiti broliai, Eduardas ir Vytautas, tapo Kauno operos dainininkais. Vladas pradėjo giedoti Juozo Naujalio vadovaujamame Katedros chore. Baigęs „Saulės“ pradžios mokyklą ir keturias 1-osios gimnazijos klases, 1921 m. įstojo į Žemaičių vyskupijos kunigų seminariją Kaune. 1924 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teologijos fakultetą.
Ruošdamasis kunigystei domėjosi ir muzika. Giedojo seminarijos auklėtinių chore, kuriam vadovavo Aleksandras Kačanauskas ir Teodoras Brazys, padėjo dirigentams mokyti silpnesniuosius choristus.
1928 m. lapkričio 11 d. vyskupo J. Skvirecko įšventintas į kunigus. Iki tol dar mokė tikybos Kauno mokyklose. Po įšventinimo paskirtas Joniškio parapijos vikaru ir vidurinės mokyklos kapelionu. 1933 m. perkeltas į Kauną ir paskirtas Arkikatedros vikaru.
Gavęs Arkivyskupo leidimą, įstojo į Kauno konservatoriją, kur iki 1937 m. mokėsi vargonų, fortepijono, chorvedybos, vokalo ir harmonijos. Jo mokytojai buvo Juozas Naujalis, Nikodemas Martinonis, A. Kačanauskas, Juozas Gruodis ir kiti.
Kiek laiko buvo Šv. Zitos tarnaičių draugijos pirmininkas. 1936 m. pakviestas Kauno Metropolijos kunigų seminarijos giedojimo mokytoju ir jos auklėtinių choro dirigentu. Seminarijos auklėtinius mokė grigališkojo choralo, bažnytinės muzikos istorijos ir polifonijos. Chorą išmokė sudėtingų religinių kūrinių.
1937 m. seminarijos vadovybė pasiuntė V. Budrecką į Romą studijuoti į Pontificio Instituto di Musica Sacra. Gavęs grigališkojo giedojimo bakalauro diplomą, 1939 m. grįžo į Lietuvą. Buvo pakviestas į Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos fakultetą dėstyti grigališkąjį choralą ir bažnytinės muzikos istoriją. Taip pat buvo Kunigų seminarijos giedojimo mokytojas ir choro vadovas. Vėliau pakviestas vadovauti ir Arkikatedros chorui, kurį išmokė savo mokytojo L. Retice „Missa in Honorem Beatae Teresiae“ ir nemaža giesmių. Sekmadieniais Arkikatedros choras pakaitomis su kunigų seminarijos choru giedodavo šv. Mišias, kurios būdavo transliuojamos per Kauno radiofoną – dalyvaudavo solistai ir orkestras. Rusų okupacija šį kilnų darbą nutraukė.
Emigracijoje
1949 m. atvykęs į JAV, kurį laiką vadovavo Tremtinių draugijos chorui Baltimorėje, po to ilgai dirbo Švč. Panelės Marijos Apreiškimo parapijoje Brukline, o nuo 1955 m. Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Pitsburge. Buvo paskirtas Pitsburgo vyskupijos Bažnytinės muzikos komisijos nariu, 1965 m. vyskupo pavestas organizavo muzikines apeigas Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčios Vašingtone pašventinimo iškilmėse.
1966 m. padėjo vyskupui V. Brizgiui sudaryti prie Lietuvių liturginės komisijos pagalbinę Lietuvių bažnytinės muzikos komisiją. Išėjęs į pensiją, 1970 m. nuvyko į Vokietiją, gyveno Bad Woerishofence ir buvo Vakarų Europos Lietuvių sielovados būstinėje. Po metų vėl grįžo į Niujorką, nuo 1972 m. dirbo seselių kapelionu Šv. Jono Krikštytojo vienuolyne.
Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, žurnalo „Muzikos žinios“ rėmėjas. Nuo 1966 m. vadovavo Lietuvių religinės muzikos komisijai.
Kūryba
Gerai žinojo amerikiečių giedojimo papročius ir daug ką panaudojo savo kūryboje. Nemaža jo kūrinių išleista. Surinko lietuviškas giesmes Šv. Kazimiero garbei, jų rinkinys išleistas po autoriaus mirties.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mesjė 48
thumb|250px|M48 spiečius Mesjė 48 (M48, NGC 2548) – padrikasis spiečius Hidros žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 1500 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,5.
Šliužos
Šliužos – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Kaltinėnų, 1 km į šiaurę nuo dešiniojo Akmenos kranto, taip pat kaimo šiaurėje yra Rūteliai.
Balansas
thumb|350px|1906 m. Wachovia National Bank balansas Balansas – (lotyniškai bis 'dukart' + lanx 'svarstyklių lėkštė') apskaitinis dokumentas, naudojamas įmonės ar įstaigos turimam turtui ir jo priklausomybei parodyti.
Balanso sandara
Jo viena pusė kairėje vadinama aktyvu ( 'veiklus'), dešinė – pasyvu ( 'neveiklus').
Balanso aktyve nurodoma įmonės ar įstaigos valdomo turto vertė: materialus ar  nematerialus turtas, suteiktos skolon prekės, skolos (debitoriai). Balanso pasyve nurodoma pagal vertę kam tas turtas priklauso: akcininkai, pinigų, paslaugų skolininkai (kreditoriai). Visada įmonės ar įstaigos turtas kažkam priklauso, todėl aktyve ir pasyve rodomas turtas turi sutapti. Taip pat dar yra užbalansinė balanso dalis. Jame nurodomas išsinuomotas turtas ar paimtos prekės ar lėšos, kurios nepriklauso įmonei ar įstaigai ir jos su juo nieko negali daryti.
Supaprastintas balanso pavyzdys
Balanso panaudojimas
Balansas tik iš dalies parodo įmonės ar įstaigos finansinį stovį ir turimą turtą. Ypač straipsniai suteiktos skolon prekės ar paslaugos, turimi vertybiniai popieriai, skolos gali būti beviltiškos, vertybiniai popieriai tik brangiai įvertinti. Taip pat ir pastatai gali būti įsigyti akivaizdžiai padidinta ar sumažinta verte. Vienas iš balanso svarbiausių straipsnių yra pelnas. Balanso straipsnyje nurodyto pelno suma nereiškia, kad visą jį galima paimti pinigais. Be to, visas įmonės turtas gali būti beviltiškai praskolintas ir rodomas debitoriuose. Tai reiškia, kad balansas daugiau reikalingas sutikrinti apskaitos aritmetiką.
Ką nors spręsti iš balanso galima tik pasitikint pateikta atskaitomybe.
Norint nustatyti įmonės vertę, reikia tiesiog pažiūrėti pasyve, kiek turto priklauso akcininkams paskirsčius pelną. Norint nustatyti įstaigos vertę, reikia pažiūrėti pasyve kiek turto priklauso valstybei. Finansinėje atskaitomybėje šis turtas bus įrašytas likutine verte, kuri apskaičiuojama iš ilgalaikio turto įsigijimo savikainos atimant sukauptą nusidėvėjimą. Nusidėvėjimas rodomas atskirai pasyvinėje balanso pusėje.
Balanso sudarymo reglamentavimas
Siekiant palengvinti įmonių ir įstaigų kontrolę, įprastai valstybės patvirtina balanso formas. Taip pat valstybės dažniausiai prie balanso reikalauja pateikti kitus atskaitomybės dokumentus, tokius kaip paaiškinamasis raštas, pelno ar nuostolio ataskaita, kokius nors turto dalių apyvartinius žiniaraščius.
Mesjė 47
thumb|250px|M47 spiečius Mesjė 47 (M47, NGC 2422) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Nuotolis iki jo – 1600 šviesmečių (įvairiuose šaltiniuose pateikiami skirtingi duomenys – nuo 1560 iki 1750 šm). Regimasis ryškis – 5,2. Kaip nurodoma „The Sky Catalog 2000“, šio spiečiaus amžius siekia 78 mln. metų; nuo Žemės jis tolsta 9 km/s greičiu.
Mesjė 47 spiečiaus skersmuo siekia maždaug 12 šviesmečių, jame esama ~50 žvaigždžių. Centrinėje spiečiaus dalyje yra maždaug 16 žvaigždžių kubiniame parseke, o visame spiečiuje – 0,62 žvaigždės kubiniame parseke. Ryškiausia spiečiaus žvaigždė yra B2 spektrinės klasės ir 5,7 ryškio. Taip pat šiame spiečiuje esama dviejų K tipo oranžinių milžinių (abi ~200 kartų šviesesnės už Saulę).
Graikijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Graikijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
1110 m.
1110 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Čačakomanis
Čačakomanis  – Andų viršukalnė šiaurės vakarų Bolivijoje, La Paso departamente, Realio Kordiljeroje. Aukštis 6074 m. Apsuptas didesnių kalnų – Iljampu, Ankoumos, Kondoriri, todėl mažai žinomas. Viršūnę dengia sniegas.
Pirmoji į kalną 1947 m. įkopė vokiečių ekspedicija, vadovaujama Frydricho Frico (Friedrich Fritz).
Grol
Grol – Lietuvos black/death/grind metal atlikėjai iš Vilniaus.
Biografija
Grol grupės ištakos yra 2002 metais kai Master of Reality (dabar DISRUPTOR) įsteigė grindcoro grupę Grinding Gremlin. Vėliau grupės pavadinimas buvo pakeistas į Grol, ir parašytos pirmosios dainos: „Grinding Gremlin“, „A Step In To A Shit“, „Inspirations of Obstructions“.
2004 metų žiemą prie grupės prisijungė gitaristas Rimtautas (Thrigger), bosistas Mindaugas (NecroCannibal), ir prasidėjo intensyvios repeticijos. Naujų narių dėka, jau parašytos dainos buvo patobulintos, bei sparčiai buvo kuriamos naujos. Tais pačiais metais buvo suformuotas grupės tikslas – groti true anal grind. Vasarą susiradus vokalistą Dalių (Pizius), grupė „išlindo iš garažo“ ir sėkmingai debiutavo Woodstock’04 festivalyje, ir toliau tęsė savo veiklą aktyviai koncertuodama.
2004 buvo įrašytas grupės demo diskas True Stench Never Dies bei Grol pasirašė kontraktą su Japonijos leidybine firma Bloodbath records šiam diskui išleisti.
2005 metais į Angliją išvyko dirbti grupės vokalistas Pizius ir į jo vietą prie mikrofono stojo Guthural, o 2006 metais buvo paskelbta, kad grupę paliko Mindaugas (NecroCannibal), kuris buvo prisidėjęs prie Grol sukūrimo. Po trumpų paieškų prie grupės prisidėjo Tasspias. Vėliau prie grupės prisijungė ir antrasis gitaristas Bachas (aka UNKNOWN), bet grupėje ilgai neužsibuvo. Nusprendęs, kad grupėje geriau realizuosis grodamas gitara, Tasspias paliko bosą ant lentynos ir ėmė groti šešiastygę, savos gamybos, gitara. 2006-ų vasarą prie grupės prisijungė naujas bosistas – Defleshed iš kitos vilniečių brutal death metalo grupės Murder Site. Deja, neatlaikęs brutalios įtampos, Tasspias paliko Grol. Tada grupė nusprendė apsistoti ties keturių narių sudėtimi. Vėliau, japonų leidybinė firma "BloodBath" records pagaliau išleido debiutinį pilnos trukmės Grol diską "True Stench Never Dies" ir grupė toliau sėkmingai egzistuoja Lietuvos metalo padangėje.
Jacob Jordaens
right|thumb|240px| „Jordansas su šeima“ (dailininkas su žmona Katarina, dukterimi Elizabet ir tarnaite, 1621 m., [[Prado muziejus, Madridas) ]]
Jakobas Jordansas (ol. Jacob Jordaens, 1593 m. gegužės 20 – 1678 m. spalio 18 d.) – XVII a. Nyderlandų baroko tapytojas, grafikas, gobelenų kūrėjas. Kartu su Rubensu ir Antoniu van Deiku vertinamas vienu iš trijų iškiliausių XVII a. flamandų dailininkų. Jo paveikslų scenos neturi rubensiškos dailės idealistinio patoso. Vaizdavimas labiau realistinis. Vėlesnei kūrybai būdingos šaltesnės spalvos, puotaujančių to meto biurgerių vaizdavimas. M. K. Čiurlionio muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Abrahamo Grapheuso portretas“ (Mykolo Žilinsko dailės galerija).
Biografija
Jakobas Jordansas gimė 1593 m. gegužės 20 d. Antverpene tėvo Jakobo Jordanso ir motinos Barbara van Wolschaten šeimoje. Būsimasis dailininkas buvo vyriausias iš šeimos vaikų − vėliau gimė 8 seserys ir 2 broliai. Jakobo tėvų šeima priklausė turtingesnei nei vidutinių biurgerių klasei, turėjo nuosavą namą mieste. Tėvas vertėsi dažytų ir tapytų lino audinių prekyba. Spėjama, kad tai galėjo pastūmėti vėliau dailininką kurti gobelenus. 1607 m. Jordansas tapo dailininko Adam van Noort, pas kurį savo laiku mokėsi Rubensas, mokiniu. Jordansas niekuomet nebuvo Italijoje ir Italijos dailininkų įtaka (Karavadžo, Jakopo Basano) jam persidavė iš Rubenso, kuris buvo, tikriausiai, visų to meto jaunųjų Flandrijos dailininkų idealu. Jakobas studijavo italų graviūras ir ofortus. 1615 m. Jordansas buvo įtrauktas į Antverpeno Šv. Luko dailininkų gildiją, pažymėtas akvarelistu. Pirmasis Jordanso darbas dokumentuotas tik 1617 m. Ankstesnieji yra priskiriami.
1616 m. gegužės 15 d. Jakobas Jordansas vedė savo mokytojo Adam van Noort dukterį Katariną (g. 1589). Adam van Noort taip pat buvo pasiturintis Antverpeno pilietis. Abiejų šeimų giminystė lėmė, kad Jakobas Jordansas buvo laikomas vienu turtingiausių to meto Antverpeno piliečių Pora susilaukė 3 vaikų: dukters Elizabet (1617), sūnaus Jakobo (1625) ir dukters Anos Katarinos (1629). 1618 m. pora nusipirko namą iš skolintų lėšų. 1617 m. datuojamas Jordanso darbas Šv. Pauliaus dominikonų bažnyčioje „Nukryžiavimas“. Dailininkas sėkmingai tapė religines, alegorines ir mitologines scenas. Viename garsiausių pirmųjų paveikslų „Vaisingumo alegorija“ vaizduojami satyrai (vyrai ir moterys), besidžiaugiantys žemės gėrybėmis. Moteriškoa figūros pirmajame plane, atvirai demonstrujančios nuogumą, rodo pasitikėjimą ir laisvumą natūraliame Gamtos prieglobstyje. Paveiksle „Keturi evangelistai“ Jordansas parodo sugebėjimą kurti galingas stoiškas figūras. Šis paveikslas, taip pat, yra Jordanso vienas ankstyvųjų bandymų kurti portretinį meną.
Jordanso kūryboje nėra aukšto idealizmo, kuris būdingas jo garsesniems amžininkams Rubensui ir Antoniui van Deikui. Jordansas mėgo vaizduoti labiau natūralistines scenas. Mitologinių paveikslų scenos, atrodo, vyksta Jordanso gyvenimo metu, jose vaizduojami veikėjai dažniausiai džiaugiasi esamu momentu. Keletas žymiausių Jordanso paveikslų, pvz., „Karalių gėrimai“, „Pupų dėdės puota“ vaizduoja to meto vidurinės klasės − biurgerių, šventes. Paveiksluose svarbiausią vietą vaidina išrinktas „karalius“, kuris vadovauja linksmybėms. 1620-ųjų viduryje Jordansas jau turėjo nuosavas dirbtuves, tačiau negalėjo konkuruoti dėl užsakymų iš užsienio, kurie beveik visi atitekdavo Rubenso dirbtuvėms. 1630-aisiais Jakobas Jordansas, kaip ir kiti talentingi Antverpeno dailininkai, pats darbavosi pas Rubensą padėdamas jam išpildyti gausius užsakymus. 1637-38 jis atliko didelių drobių užsakymą karališkajai medžioklės vilai Ispanijoje pagal Rubenso piešinius.
Padėtis pasikeitė po Rubenso mirties 1640 m. Daug pasiturinčių užsakovų įvertino Jordanso talentą ir sekančius du dešimtmečius jis buvo svarbiausiu Flandrijos dailininku. Pas jį kūrinius užsakinėjo Anglijos karalius Karolis I, Švedijos karalienė Kristina, Oraniečių giminės princai, Amsterdamo merija. 1648 m. Jordansas perėjo iš katalikybės į kalvinizmą. Tai jam nesutrukdė ir toliau gauti užsakymų iš katalikiškų organizacijų. Jordanso perėjimas aiškinamas jo užsakymais protestantiškuose Šiaurės Nyderlanduose. Taip pat, jo duktė Ana Katarina apie 1649 m. ištekėjo už jansenisto. 1651 m. Jakobas Jordansas gavo užsakymų monumentaliajai tapybai − išdekoruoti karališkąjį namą Huis ten Bosch prie Hagos, kur sukūrė tris didelių matmenų drobes „Frederiko Hendriko triumfas“, „Olandijos valdytojas“, „Laiko pergalė“. Po 1660-ųjų Jakobo Jordanso produktyvumas ir paveikslų kokybė smuko. Daugelį jų atlikinėjo dirbtuvių pameistriai. Jakobas Jordansas mirė 1678 m. spalio 18 d. Antverpene neišaiškintos kilmės epidemijos metu tą pačią dieną kartu su dukterimi Elizabet. Palaidotas Putė kaime (dab. Nyderlandų karalystė) šalia anksčiau mirusios žmonos. Jo sūnus Jakobas, kad atskirti nuo tėvo dar vadinamas Jaunesniuoju, tapo dailininku, bet tik keli jo darbai išlikę.
Kūryba
Gyvenimo metu Jakobas Jordansas nepaliko Antverpeno, išskyrus trumpas išvykas po Nyderlandus. Jo paveiksluose jaučiama gaivališka to meto biurgerių visuomenės dvasia. Paveikslų veikėjai dažnai vaizduojami grubių, natūralistinių formų. Jordansui visai nebūdingas Rubenso ir Antonio van Deiko, kurie dirbo karaliams, figūrų idealistinis traktavimas. Panašu, kad Jordanso netraukė aristokratų portretų tapyba, o įkvėpimo jis ieškojo savo kasdieninėje aplinkoje. Karjeros pradžioje Jordansas buvo žinomas talentingu akvarelistu. Tuo metu akvareliniai tapybos darbai būdavo naudojami kaip pigesnė alternatyva gobelenams. Kada Jordansas pradėjo kurti gobelenus, nežinoma. Tai turėjo būti atsitikę jau 1630-ųjų pradžioje.
Pirmasis dokumentuotas Jordanso gobelenas išaustas 1644-47 m. Jordansas, tikriausiai, naudojo savo akvarelisto įgūdžius kurdamas kartonus gobelenams, skirtingai nuo Rubenso, kuris naudojo aliejinę techniką. Kartonus Jordansas sudarydavo iš atskirų lakštų, jungdamas juos vieną su kitu. Dėl užsakymų gausos daugelį figūrų Jordansas savo gobelenuose kartodavo. Svarbiausiais jo gobelenais įvardijami: „Odisėjo istorijų“ serija (1630-35), „Aleksandro Didžiojo istorijų“ serija (1630-35), „Kaimo vaizdų“ serija (1635, Hardwick Hall, Derbišyras ), „Patarlės“ (1644), „Jojimo mokykla“ (1645, Meno istorijos muziejus Vienoje). Gyvenimo metu Jordansas kūrė ofortus, bet jie sudaro menką dalį jo kūrybos.
Atskirasis žandarų korpusas
thumb|250px|Rusijos žandarai 1890 metaisAtskirasis žandarų korpusas  – Rusijos imperijos karinė policija.
Rusijoje žandarmerija pirmąkart minima 1792 m. – caraičio Pavlo Petrovičiaus Gatčinos kariuomenėje buvo suformuotas raitelių dalinys, vadinamas tai kirasirų, tai žandarų pulku. Pavlui I sėdus į sostą šis dalinys tapo Leibgvardijos raitelių pulko dalimi. Antrą kartą žodis žandarmerija paminėtas 1815 m., kai buvo sukurtas žandarų leibgvardijos puseskadronis (egzistavęs iki 1876 m.), o Borisoglebsko dragūnų pulkas buvo performuotas į žandarų pulką, kuris buvo išdalintas po visą armiją, kad prižiūrėtų tvarką.