cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kužineco šliuzas
thumb|Paminklinė lenta pastatyta 2006 m. gruodį thumb|Šliuzo remontas 2006 m. gruodžio mėnesį Kužineco šliuzas, Dulkių šliuzas  – penkioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra 3,5 km esančiame Lenkijos ir Baltarusijos valstybių sienos pasienio ruože. Šliuzas yra šalia Rudaukos kaimo. Pastatytas 1828–1829 metais. Statyboms vadovavo Konstantinas Juodka (Konstanty Jodko) ir F.Vielhorskis (F. Wielhorski). Šliuzas buvo uždarytas 1939 m. ir tik 2005 m. kovo 8 d. Augustave susitikę Lenkijos ir Baltarusijos valstybių atstovai nutarė šliuzo darbą atnaujinti. Nuo 2006 m. pavasario iki 2007 m. birželio buvo vykdomas šliuzo remontas. Vasaromis veikia pasienio patikros punktas.
Alioyzas Pocius
Alioyzas Pocius (g. 1951 m. lapkričio 28 d. Salantuose, Salantų rajonas) – Kretingos rajono politikas, pedagogas, tautodailininkas, medžio drožėjas.
Biografija
Mokėsi Salantų vidurinėje mokykloje ir Plungės statybos technikume, įgijo civilinės-pramoninės statybos techniko statybininko specialybę.
Nuo 1975 m. dirba Salantų vidurinės mokyklos (nuo 2006 m. – Salantų gimnazija) mokytoju. 1975–1980 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo techninių disciplinų ir darbų mokytojo kvalifikaciją. A. Pociaus meno dirbinių įmonės savininkas.
Žmona Adelė. Dukros – Audronė, Rūta, Vilija.
Visuomeninė veikla
Tautodailininkas, Salantų miesto bendruomenės narys, Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2008 m. – Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų Kretingos skyriaus narys.
1990–1995 m. Kretingos rajono tarybos, 1995–1998 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.
Riot!
Riot! – antras studijinis amerikiečių roko grupės Paramore albumas, išleistas po sėkmingai pristatyto jų debiutinio albumo All We Know Is Falling; Jungtinėse Valstijose albumas prekyboje pasirodė 2007 m. liepos 12 d., Jungtinėje Karalystėje – 2007 m. liepos 25 d. Albumą JAV platininiu paskelbė Amerikos Muzikos Įrašų Asociacija (RIAA), o Airijoje – Airių Muzikos Asociacija, taip pat albumas pripažintas auksiniu JK. Riot! išleido 4 singlus: „Misery Business“, „Hallelujah“, „Crushcrushcrush“ ir „That’s What You Get“.
Įrašimas ir produkcija
Albumas buvo pagamintas prodiuserio Davido Bendeth. Pagrindinė vokalistė Hayley Williams paaiškino, kodėl albumas buvo pavadintas Riot!: „Mums pavadinimas Riot!'' pažodžiui reiškia laisvų jausmų ir emocijų išsiveržimą. Kai mes rašėme albumą, atrodė, jog mūsų mintys ir emocijos liejosi labai greitai ir, atrodo, mes negalėjome jų valdyti. Jautėme šiek tiek maištingumo mumyse. Taigi albumas atskleidžia mūsų užsidegimą kilti į naują lygį; tai tiesiog nauja energija.“''
Kartu su Paramore koncertuojantis gitaristas Taylor York prisidėjo prie keleto dainų kūrimo šiame albume.
Dainą „For a Pessimist, I’m Pretty Optimistic“ pagrindinis gitaristas Josh Farro apibūdina kaip „dainą, kurioje atsispindi jausmai, kai tavo pasitikėjimą kitas tiesiog ignoruoja.“ Farro sukūrė šią dainą ir perdavė demo versiją Williams. Farro dažnai sakydavo: ''„Aš rašau muziką, kuri turėtų skambėti specifiškai atliekant ją gyvai, ji turi skambėti energingai. Visa tai man pavyko per vieną kartą. Aš pademonstravau dainą Hayley ir ji viską puikiai priderino lyriškai. Ji visiškai suprato, ko aš norėjau iš šitos dainos.“''
Įrašinėjant albumą, Paramore vykdė konkursą pavadinimu „The Last Song You’ll Ever Sing“, kur fanai turėjo galimybę kelti video į YouTube ir sudainuoti kaip antras vokalas dainoje „Born for This“. Laimėtoja tapo Mary Bonney iš McLean, Virdžinijos.
Singlai
Albumas pristatė ir keturis singlus – pirmasis buvo „Misery Business“. Dainos šaknys atėjo iš žinutės, kurią Williams parašė grupės žurnale LiveJournal portale, kur klausė fanų dėl ko jiems yra gėda. „Supratau, jog žmonės tikrai ieškojo ant ko išsilieti“, prisipažino ji, ''„tad aš padariau tą patį lyriškai ir išsiliejau dainoje. Tai atviriausia daina, kokią tik esu parašiusi ir vaikinai tai puikiai pritaikė muzikaliai.“'' Daina iš karto tapo hitu, užimdama vis aukštesnes pozicijas MTV ir kituose muzikos kanaluose.
Antrasis singlas tapo „Hallelujah“. Williams papasakojo: ''„Tai viena iš seniausių dainų, kurias esame sukūrę, tačiau norėjome pasaugoti ją būtent šiam albumui. Ši daina – tai pergalės patvirtinimas, kuri pasekėme mes ir mūsų gerbėjai.“''
Albumo trečiasis singlas „Crushcrushcrush“ JAV buvo išleistas 2008 m. sausio 15 d., o JK – tų pačių metų sausio 23 d.
Ketvirtasis albumo singlas „That’s What You Get“ buvo išleistas praėjus vos savaitei, kai Paramore atšaukė Europos turo koncertus dėl „asmeninių priežasčių“, taip paprieštaraudami spaudai, esą grupė skiriasi. Williams paaiškino, jog dėl silpnos atmosferos grupėje, jie visi nusprendė, jog būtų geriausia, kad jie šiek tiek atsipalaiduotų ir apsuptų save draugais ir šeima. Williams pridėjo: ''„Ten buvo nerealiai daug mūsų draugų ir tai daugiau atrodė kaip paprastas laikas su draugais. Ir Marcos [Siega, režisierius] buvo labai tuo patenkintas. Jis pasakė, 'Atsiveskit savo draugus.' Mes filmavome klipą vieno draugo namuose ir tai atrodė taip tikra… aš manau tai pirmas kartas, kai video galite pamatyti, kas mes esame iš tikrųjų.“''
Dainoje „Born for This“ yra eilutė iš dainos „Liberation Frequency“ – „we want the airwaves back“, kuri paimta iš švedų hardcore grupės Refused albumo The Shape of Punk to Come. Williams paaiškino, kad ši daina parašyta „apie fanus“ ir „kad visas antras vokalas iš tiesų yra įkvėptas tos vienos eilutės.“
Išleidimas
JAV Riot! buvo išleistas 2007 m. liepos 12 d., pavymui dainos „Misery Business“ debiutui radijo stotyse. JAV tope Billboard 200 metų gale albumas įsitvirtino 20-toje vietoje. Riot! kopijų pirmą savaitę buvo parduota daugiau kaip 42 000 vien tik JAV, po trijų mėnesių Billboard 200 tope pakilo iki 15-tos vietos. Albumas pasiekė ir nedidelę sėkmę JK, užimdamas 24-tą vietą albumų pardavimų tope, kai kopijų parduota buvo 250 094. Albumas pripažintas platininiu 2008 m. liepos 11 d. Singlą „Misery Business“ RIAA taip pat pripažino platininiu. 2007 m. pab. albumas buvo perleistas U-MYX MVI CD/DVD formatu. Naujoje Zelandijoje albumas užėmė užtikrintą 15-tą vietą ir 2009 m. vasario 1 d. buvo pripažintas auksiniu, parduota daugiau nei 15 000 kopijų.
Priėmimas
Kritikų nuomone Riot! albumo atžvilgiu, buvo pozityvi. Internetinės duomenų bazės Allmusic atstovas Jason Lymangrover albumui suteikė 4 žvaigždutes iš 5, komentuodamas: „Galiausiai diskas turi neapsakomai didelį potencialą ir tikriausiai patiks tiems, kurie klauso tokio žanro muzikos, ir kurie ne, tačiau tai puikus šansas, kad ši muzika suteikia didelį potraukį.“ Žurnalas „Stylus“ davė albumui B+ įvertinimą, sakydami, kad „Riot!'' mums iš karto patiko, nes šis albumas sutelkia tokius garsus, kurie po mažu nyksta iš tokio žanro atlikėjų. Tai nesudėtingas albumas su nesudėtinga muzika.“ Portalo Drowned in Sound atstovas Gareth Dobson davė 4 žvaigždutes iš 10, „38 minučių ilgumo albumas – malonus dalykas, bet jis tarsi skyla į dvi dalis tiems, kurie negali ištverti. Tiesiog žmonėms nereiktų pamiršti, kad tai aparitūrinis, stereo kompaktas. Žmonės, ieškokit daugiau tokių pop-punk aukų. Tikiuosi, kažkas galės suvirpinti sielą labiau.“''
Aetheorhiza
Aetheorhiza – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Riot!
Priėmimas
Albumas buvo perklausytas 37 milijonus kartų, 1 milijono klausytojų, skelbia svetainė Last. FM.
Riot! turas
Williams sakė: ''„Tikimės, kad galėsime pakeliauti po Valstijas prieš prasidedant (Europos vasaros) festivaliams. Žinoma, norėčiau prisijungti prie daugiau Warped Tour pasirodymų, kadangi tai, tikrąja to žodžio prasme, mėgstamiausi mano pasirodymai. Žiūrėsime, kaip viskas pasiseks, ir tikimės turėti dar vienus puikius metus.“''
Po albumo išleidimo grupė išvyko į turą po Ameriką, sujungdami jį su pasauliniu turu. Po ketvirtojo singlo iš Riot! išleidimo, grupė atšaukė koncertus Europoje dėl „asmeninių priežasčių“.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė ir sukūrė Hayley Williams ir Josh Farro, išskyrus, kur pažymėta.
Personalas
Paramore
Kiti muzikantai
Kūrėjai
Europos Parlamento pirmininkas
thumb|Antonio Tajani – EP pirmininkas (2017-2019) Europos Parlamento Pirmininkas – renkamas dvejiems su puse metų, t. y. pusei EP kadencijos, ir gali būti perrenkamas. Jis atstovauja Parlamentui palaikydamas išorės ryšius ir santykius su kitomis Bendrijos institucijomis.
Nuo 2022 m. EP pirmininko pareigas eina Maltos politikė Roberta Metsola.
Vaidmuo
Pirmininkas, kuriam padeda 14 pavaduotojų, vadovauja Europos Parlamento ir jo organų (Biuro ir Pirmininkų sueigos) veiklai ir per plenarinius posėdžius vykstančioms diskusijoms. Kasmet dvylika plenarinių sesijų vyksta Strasbūre, o šešios papildomos – Briuselyje.
Pirmininkas prižiūri, kad būtų laikomasi Europos Parlamento darbo tvarkos taisyklių, ir tarpininkaudamas užtikrina sklandžią šios institucijos ir jos organų veiklą.
Pirmininkas atstovauja Parlamentui, kai šis tvarko teisinius reikalus ir palaiko visus išorės ryšius. Jis išsako nuomonę visais svarbiais tarptautiniais klausimais ir teikia rekomendacijas, kaip stiprinti Europos Sąjungą.
Kiekvieno Europos Vadovų Tarybos susitikimo pradžioje Parlamento Pirmininkas išsako Parlamento nuomonę ir poziciją į darbotvarkę įtrauktomis specialiomis temomis ir klausimais.
Europos Parlamentui priėmus Europos Sąjungos biudžetą, jį savo parašu tvirtina Pirmininkas.
Europos Parlamento Pirmininkas kartu su Tarybos Pirmininku pasirašo teisės aktus, priimtus pagal įprastą teisėkūros procedūrą.
Rinkimai
Kandidatas, per slaptą balsavimą surinkęs absoliučią balsavusių narių balsų daugumą, išrenkamas Pirmininku. Jeigu po trijų balsavimų nė vienas kandidatas nesurenka absoliučios balsų daugumos, per ketvirtą balsavimą Pirmininkas renkamas paprasta balsų dauguma.
Pirmininkas renkamas dvejiems su puse metų, t. y. pusei Parlamento kadencijos, kuri gali būti tęsiama.
Pareigos
Pirmininkas vadovauja Parlamento veiklai, pirmininkauja plenariniams posėdžiams ir tvirtina biudžetą. Jis atstovauja Parlamentui, palaikančiam išorės ryšius ir ryšius su kitomis Bendrijos institucijomis.
Krumovgradas
Krumovgradas – Bulgarijos miestas. 2005 m. jame gyveno virš 8 tūkstančių gyventojų.
Miestas pavadintas Bulgarijos valdovo Krumo Baisiojo vardu. Chanas Krumas valdė IX a.
Gyventojai
Dauguma miesto gyventojų yra turkai. Etniniai turkai sudaro didžiąją dalį gyventojų (70 proc.), bulgarai – ketvirtadalį (27 proc.). Paplitusi stačiatikybė ir islamas.
Gandhara
Gandhara (skr. (devanagari): गांधार Gandḥārā) buvo viena iš šešiolikos regionų – valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, egzistavusi iki XI a. Ji buvo Indo aukštupyje ir Kabulo slėnyje. Dabar šis regionas yra administruojamas dviejų valstybių: jis apėmė dalį Pakistano provincijos Chaiberis-Pachtunchva ir Federacijai pavaldžių genčių kraštų, taip pat Afganistano provincijas Kabulą, Laghmaną, Nangarharą ir kitas.
Senovės persai regioną dar vadino Parupraesana, kas reiškė "Už Hindukušo". Šis kalnynas persiškai buvo vadinamas Uparaesanna. Iš persų šį pavadinimą perėmę graikai regioną vadino Paropamisadais. Vėliau šis pavadinimas pakeitė reikšmę, ir juo imtas vadinti pats Hindukušo kalnynas. Dabar taip vadinama viena iš kalnyno dalių - Paropamizas.
Svarbiausi regiono miestai buvo Puškalavati, Purušapura ir Taksila.
Geografija
thumb|left|Hindukušo kalnynas ir Gandharos slėniai į pietryčius nuo jo Gandhara buvo žemumų regionas šiauriausiame Pandžabo kampe, giliai įsiterpęs tarp kalnynų. Jo pagrindinė ašis buvo Kabulo upė, tekanti iš vakarų į rytus. Pastarosios baseinas dalijamas į du atskirus slėnius – Kabulo slėnį vakaruose ir Pešavaro slėnį rytuose. Abu slėnius skiria siaura Chaiberio perėja.
Rytuose regionas taip pat apėmė nedidelę Indo upės atkarpą, taip pat Kabulo intakų Konaro ir Svato žemupius. Tai buvo derlingos ir tankiai gyvenamos senovės teritorijos, puikiai tinkamos žemdirbystei.
Šiaurės vakaruose regioną uždarė Hindukušo kalnagūbris (kultūrinis regionas Kafiristanas), kuris skyrė Gandharą nuo Baktrijos. Šiaurėje buvo aukštikalnių sritys, dažniausiai tapatinamos su senovine Kambodžos karalyste. Į pietus nuo regiono buvo Spin gharo kalnagūbris, už kurio prasidėjo kalnuota Arachosija. Rytuose regiono ribos nebuvo aiškios: jis susisiekė su Pandžabo lygumomis.
Priešistorinė Gandhara
III–II tūkst. pr. m. e. Gandharos regioną kultūriškai veikė Indo slėnio civilizacija. Šiai nunykus, iki VI a. pr. m. e. teritorijoje klestėjo priešistorinė Gandharos kultūra (kitaip - Svato kultūra), o vedos mini gandharų tautą, kuri dalyvavo ir Mahabharatos įvykiuose. Manoma, kad būtent pro čia senovės arijai galėjo pasiekti Indijos subkontinentą. Svato kultūra buvo viena pirmųjų indoeuropietiškų kultūrų Pietų Azijoje.
Nuo VI a. pr. m. e. susikūrusios Gandharos karalystės sostine tapo Puškalavati. Pagal savo svarbą ji buvo išskiriama kaip viena 16 didžiųjų valstybių - mahadžanapadų. Legenda teigia, kad senovėje Gandharą valdė herojus Bharatas (Ramos brolis), kurio sūnūs įkūrė Takšašilos ir Puškalavati miestus. Tai buvo viena labiausiai nutolusių nuo Indijos civilizacijos centrų valstybė, priskiriama „Šiaurės Indijos“ (Utarapatha) pasauliui. Regionas tuometinėms Indijos valstybėms buvo ypač svarbus dėl to, kad per jį ėjo svarbūs prekybiniai keliai, susieję Indijos subkontinentą su Irano kalnyno kultūromis.
Persų ir graikų valdymas
Gandharą valdant karaliui Puškarasakti, 520 m. pr. m. e. regioną nukariavo persų Achemenidų imperija, kuri pavertė karalystę savo satrapija (vadinta GADĀRA). Į tą pačią satrapiją buvo įjungta ir gretima Kambodža. Valdant persams, į Gandharą sparčiai plito Irano kultūra, kuri maišėsi su vietinėmis indiškomis tradicijomis. Tuo metu šalyje iš paplito Khorošti raštas. Tuo metu Gandharoje kūrė indų mokslininkai Paninis ir Kautilija. Vėliau šios teritorijos susiskaldė į smulkias valstybėles, kurios apie 326 m. pr. m. e. buvo užkariautos Aleksandro Makedoniečio.
305 m. pr. m. e. Gandharos regioną užkariavo Magadhos Maurjų dinastija, taip sugrąžindama jį į Indijos kultūrinę sferą. Valdant Maurjams Gandhara ir jos sostinė Puškalavati tapo svarbiu budizmo centru, čia buvo statomos ankstyvosios stūpos ir budizmo statiniai. Maurijams nusilpus, vėl sustiprėjo helenizuoti kaimynai vakaruose: 180 m. pr. m. e. Gandharą nukariavo Graikų-baktrų karalystė iš Baktrijos. Po dešimties metų Baktrijoje įvykus perversmui, graikiškoji Gandaros dinastija (indo-graikai) atskilo nuo Baktrijos. Tai vėl atkūrė Gandharos regiono (Gandharos karalystės) politinį savarankiškumą.
Gandharos dinastijos
Nuo II a. pr m. e. Gandara tapo svarbiausiu regionu šiaurės vakariniame Indijos subkontinente, o jo kontrolė iš esmės reiškė kontrolę viso dabartinio Pakistano teritorijose. Todėl Gandharoje vienos po kitų įsigalėjo vis naujos dinastijos, kurių dauguma buvo kilusios iš Irano: kraštą valdė indo-graikai (170-35 m. pr. m. e.), indo-skitai (35 m. pr. m. e.-20 m.), indo-partai (20-60 m.). Galiausiai 60 m. čia įsigalėjo Baktrijos Kušanai. Kušanų valdymas buvo didžiausias Gandharos regiono klestėjimas, kuomet čia klestėjo Mahajanos budizmas. Gandhara su tuometine sostine Pešavare tapo svarbiu kultūriniu centru, iš kurio budizmas plito po visą Vidurio Aziją. Šis Gandharos laikotarpis dar vadinamas Gandharos civilizacija.
III a. yrant Kušanų imperijai, 241–450 m. Gandharą užvaldė Sasanidų imperija, kuri čia įkūrė Indijos satrapiją. V a. Gandharą nusiaubė eftalitai, kurie po vakarų Indijos subkontinento užkariavimo savo politiniu centru padarė Pandžabą. Taip Gandhara ėmė prarasti savo strateginę reikšmę. Kai kurie eftalitų valdovai persekiojo budizmą, ir propagavo hinduizmą. Tai lėmė Taksilos ir kitų kultūros centrų suniokojimą, budizmo kultūros nunykimą. 568 m. regione valdžią vėl atkūrė Sasanidai, o Gandharos politinis centras persikėlė į Kapisą ir Kabulą vakariniuose kalnuose, kurių vietininkai vis dar puoselėjo Budizmą. Po to, kai Sasanidus 644 m. sunaikino Kalifatas, Kabulo vietininkai galutinai tapo nepriklausomais karaliais, ir dinastija tapo žinoma kaip Kabul šahi.
Lomžos pilis
Lomžos pilis – nebeegzistuojanti Mazovijos kunigaikščių pilis stovėjusi šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos mieste tarp dabartinių ''ul. Senatorski ir ul. Dworna'' gatvių.
Gandhara
Gandharos dinastijos
Budistinė Kabul šahi nuolat susidūrė su agresyvia musulmonų grėsme ir barbariškų puštunų (pachtanų) genčių migracijomis. Nuo VIII a. vietos gandharų kalba buvo išstumta iranėniškos kalbos. Galiausiai apie 870 m. dėl musulmonų Safaridų grėsmės regiono vakaruose buvęs Kabulas tapo visiškai nebesaugus, ir ryžtasi sostinę perkelti toli į rytus, pastatant Udabhandapuros miestą ant Indo upės pakrantės. Tuo pačiu metu pasikeitė ir valdanti dinastija, kuri buvo hinduistinė: nuo tada ji vadinama Hindu šahi.
Lomžos pilis
Istorija
Manoma, kad pilį XII a. įkūrė Mazovijos kunigaikštis Boleslovas IV Garbanius. Atlikus archeologinius tyrimus paaiškėjo, kad XV a. pilis buvo pastatyta iš plytų. Pilis buvo labai apgriauta per XVII a. neramumus, po kurių iš pilies liko tik vienas buvęs iždo pastatas, kuriame iki 1824 m. veikė Lomžos žemių archyvas. Vėliau ir šis pastatas buvo nugriautas. Pilies vietoje įsikūrė žydų kvartalas, čia stovėjo sinagogos, veikė biblioteka ir vaikų darželis.
2009 m. Šilko kelio ralis
thumb|right|200px|Šilko kelio 2009 ralio logotipas Šilko kelias 2009 (', ) – Dakaro ralio serijos automobilių ralio lenktynės, kurios vyko Tatarstano, Kazachstano ir Turkmėnistano teritorijose. 2009 m. ralis vyko pirmąjį kartą. Jis startavo rugsėjo 5 dieną Tatarstano sostinėje Kazanėje, o baigėsi rugsėjo 13 d. Turkmėnistano sostinėje Ašchabade.
Vėžlinė kaurė
Vėžlinė kaurė (Cypraea testudinaria) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis 75-150 mm.
2009 m. Šilko kelio ralis
Dalyviai buvo suskirstyti į automobilių ir sunkvežimių kategorijas. Kitaip nei Dakaro ralyje, čia nėra motociklų klasės.
Vėžlinė kaurė
Paplitusi Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
2009 m. Šilko kelio ralis
Visą lenktynių distanciją sudarė 4 500 km (iš kurių 3 200 km bus specialūs greičio ruožai) ir ji buvo dalinama į dvi simbolines dalis pagal senovinius prekybinius kelius. Pirmoji dalis iš Kazanės iki Turkmėnbašio pavadinta aukso keliu. Antroji - nuo Turkmėnbašio iki Ašchabado - šilko keliu.
Šilko kelio ralis iš kitų išsiskiria tuo, kad kiekvienas finišavęs gauna piniginį prizą (5 000 $). Dar po 10 000, 8 000 ir 6 000 dolerių gauna kiekvienos kategorijos prizininkai.
Idėja surengti Šilko kelio ralio-reido varžybas kilo Turkmėnistano prezidentui Gurbanguliui Berdimuhamedovui, o su Rusijos Federacijos prezidento Dmitrijaus Medvedevo ir Kazachstano vadovo Nursultano Nazarbajevo palaikymu šis projektas išvydo dienos šviesą. Šio maratono organizaciniais reikalais rūpinasi Dakaro ralio rengėjai.
Dalyviai
Automobilių klasėse dalyvauja 51 dalyvis. Favoritais šioje klasėje laikomi Dakaro ralio dalyviai su Volkswagen automobiliais - Giniel De Villiersas iš PAR, ispanas Carlos Sainzas, Markas Milleris iš JAV ir Nasser Al-Attiyah iš Kataro. Tarp dalyvių yra ir du Lietuvos atstovai - Arūnas Lekavičius ir Aurimas Lekavičius lenktyniaus Mitsubishi automobiliu, o Benediktas Vanagas ir Saulius Jurgelėnas - Oscar bagiu. Dar vienas lietuvis, Antanas Juknevičius, važiuos ekipaže kartu su Kazachstano atstovu Andrėjumi Stepanovu.
Sunkvežimių kategorijoje varžėsi 20 ekipažų. Čia taip pat lyderiais buvo laikomi Dakaro ralio dalyviai - rusų Firdau Kabirovo, Vladimir Chagino, olando Gerard De Rooy ir Aleis Loprais iš Čekijos ekipažai.
Gandhara
Gandharos dinastijos
1026 m. Gandharos valstybė buvo sunaikinta Gaznevidų armijos, ir Gandharos pavadinimas nunyko iš istorijos. Vėliau Gandhara laikoma Puštunistano šiaurės vakarine dalimi.
2009 m. Šilko kelio ralis
Rezultatai
Viso ralio metu dominavo visi 4 VW ekipažai. Likus iki finišo keliems etapams sugedo Nasser Al-Attiyah automobilis, tad pirmose vietose liko trys VW automobiliai. Nugalėtoju bendroje įskaitoje tapo ispanas Carlos Sainzas. Antras liko amerikietis Milleris, trečias - De Villiersas iš PAR. Puikiai viso ralio metu atrodė Benedikto Vanago ekipažas - vieną etapą jie sugebėjo atsilikti tik nuo VW automobilių. Galutinėje įskaitoje šis lietuvių ekipažas liko 8 vietoje. Juknevičiaus ekipažas užėmė 15, Lekavičiaus - 31 vietą. Iš 51 ekipažo finišą pasiekė 34 automobiliai.
Sunkvežimių klasėje puikiai atrodė Kamaz ekipažai - rusai Firdausas Kabirovas ir Vladimiras Čiaginas. Pastarasis ilgą laiką buvo lenktynių lyderis, tačiau gedimas ralio viduryje privertė prarasti daug laiko, tad pergalė atiteko Kabirovui. Bendroje įskaitoje nuo ruso atsilikęs daugiau nei valanda liko olandas De Rooy, trečias liko Tatra vairuojantis čekas Karel Lopraisas. Iš 20 ekipažų šioje klasėje finišą pasiekė 14.
Kudrynai
Kudrynai arba Laskinas (,1945–1946 m., nuo 1946 m. Ласкино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Kudrīnai prūsiškos kilmės. 1425 m. minimas Codrynen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
Friedrich Engels
Frydrichas Engelsas (Friedrich Engels, 1820 m. lapkričio 28 d. Barmen, Prūsijos karalystė – 1895 m. rugpjūčio 5 d. Londonas, Anglija) – vokiečių socialistas, politinis veikėjas bei filosofas.
Gyvenimas
Gimė pasiturinčioje ir religingoje tekstilės fabrikanto šeimoje. Gimnazijoje mokėsi istoriją, užsienio kalbas, vokiečių literatūrą. 1837 m. nebaigęs paskutinės klasės iš gimnazijos išėjo ir užsiėmė komercine veikla. 1838 m. tėvas išsiuntė į Bremeną dirbti prekybinėje firmoje. Čia didžiąją dalį laiko studijavo istoriją, filosofiją, literatūrą, rašė eiles, muzikavo, sportavo. Nuo 1840 m. iki 1842 m. studijavo Berlyno universitete.
1842 m. tėvas Engelsą išsiuntė į Mančesterį Anglijoje. Tėvo įmonėse Mančesteryje (1841–1844 m.) galėjo nuodugniai susipažinti su tekstilės pramonės darbininkų socialine padėtimi. 1841 m. susipažino su Karlu Marksu ir užmezgė visą gyvenimą trukusią draugystę. Kovo revoliucijos metu Engelsas grįžo į Vokietiją ir Kelne kartu su K. Marksu įsteigė „Naujajį Reino laikraštį“.
1849 m. dalyvavo Pfalco sukilime; numalšinus revoliuciją, sugrįžo į Angliją. Nuo 1870 m. ėjo „Tarptautinės darbininkų asociacijos“ aukščiausios tarybos sekretoriaus pareigas, tačiau neįstengė sustabdyti I Internacionalo žlugimo. Po K. Markso mirties (1883 m.) Engelsas tapo marksistinio judėjimo vadovu ir išleido 2-ąjį (1885 m.) bei 3-ąjį (1894 m.) „Kapitalo“ tomą. Nuo 1889 m. iki mirties vadovavo Antrajam Internacionalui. Paskutiniais metais sunkiai sirgo. Mirė 1895 m. rugpjūčio 5 d. Pagal jo testamentą, kūnas buvo kremuotas, o urna su pelenais nuleista į jūrą prie Istborno.
Chasidizmas
|230px|thumb|right|Hasidiniai judaistai
Žeimena
Žeimena – upė rytų Lietuvoje; Neries dešinysis intakas.
Tėkmė
Paprastai laikoma, kad Žeimena išteka iš Žeimenio ežero ties Kaltanėnais. Tačiau kartais į jos ilgį įtraukiami upeliai, įtekantys į Žeimenį (pagal tokius skaičiavimus upės ilgis yra 114 km). Už Kaltanėnų teka į pietus, pietvakarius Labanoro-Pabradės miškais, smarkiai vingiuoja. Tai tipiška Aukštaitijos upė, teka pro smėlėtus ir skardingus pušynus, neretai įvingiuoja ir į alksniais apaugusias pelkes. Beveik visa upė teka Švenčionių rajonu, tik netoli santakos į Nerį teka Švenčionių-Vilniaus rajonų paribiu. Įteka į Nerį 213 km nuo jos žiočių, ties Santakos kaimu.
Baseinas
miniatiūra|Žeimenos baseino plotas
Intakai:
Žeimenos baseinui priklauso dauguma didžiųjų Aukštaitijos ežerų, jie užima 7 % baseino ploto (Lūšiai, Kretuonas, Asveja, Lakajai, Ūsiai, Dringis, Aisetas, Almajas, Asalnai, Baluošas, Linkmenas, Stirniai, Tauragnas, Ūkojas, Utenas ir kt.). 31 % baseino užima miškai (jame yra Labanoro-Pabradės giria), 10 % – pelkės.
Hidrologija
250px|thumb|Žeimena miniatiūra|250px|right|Žeimenos ir Dubingos santaka Pabradėje
Nuo Kaltanėnų iki Pabradės upė vingiuota, slėnis platus (iki 5 km), su terasomis, jo šlaitų aukštis – 25-30 m. Nuo Pabradės slėnis susiaurėja iki 1 km, vėliau vėl praplatėja, bet prie žiočių susiaurėja.
Ties Pabrade vandens metinis nuotėkis pasiskirsto taip: pavasarį nuteka 36 % vandens, vasarą – 20 %, rudenį – 21 %, žiemą – 23 %. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė iki 1,6 m. Dėl labai ežeringo ir miškingo baseino Žeimenos nuotėkis gan pastovus, upė ištisus metus vandeninga.
Reikšmė
XIX a.–XX a. pr. Žeimenos upe buvo plukdomi sieliai. Jų surišimo taškas buvo Kaltanėnuose.
Ceicas
Ceicas – miestas Vokietijoje, ant Baltojo Elsterio upės. Ceicas yra kolektyvinio municipaliteto (Verwaltungsgemeinschaft) Zeitzer Land centras.
Žeimena
Reikšmė
Palei Žeimenos upę yra Vilniaus–Turmanto geležinkelio atkarpa, tad patogi vieta iškylautojams į gamtą prie šios upės ar į Labanoro girios miškus.
Ceicas
Ceicas (tuometinis pavadinimas Cici) pirmą kartą paminėtas Ravenos sinode 967 m. 965–982 m. Ceicas buvo pagrindinė Ceico markos tvirtovė. 968–1028 m. Ceicas buvo vyskupų rezidencija, vėliau perkelta į Naumburgą. Nuo XIII a. pabaigos vyskupai vėl rezidavo Ceico pilyje.
Žeimena
Reikšmė
Tai viena švariausių upių Lietuvoje, joje nėra užtvankų, todėl ji priskirta prie pagrindinių Lietuvos lašišinių žuvų nerštaviečių. Žeimenos aukštupys yra Aukštaitijos nacionalinio parko teritorijoje, o vidurupyje įsteigtas Žeimenos kraštovaizdžio draustinis.
Ceicas
thumb|center|400px|Ceico panorama 1650 m. (M. Meriano piešinys)
Žeimena
Reikšmė
Didesnės gyvenvietės prie Žeimenos: Kaltanėnai, Šakališkė, Švenčionėliai, Jaunadaris, Meškerinė, Pabradė, Družiliai, Santaka.
Pavadinimo kilmė
Upėvardis kildinimas iš žodžio žiema, kuris suteiktas galbūt dėl vandens šaltumo.
UEFA taurė 2005–2006 m.
UEFA taurė 2005-2006 m. – 35-asis UEFA taurės turnyras (48-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2005 m. vasarą. Taurę laimėjo klubas, 2006 m. gegužės 10 d. finale nugalėjęs  klubą.
Grupių turnyras (1/32 finalo)
Klubai suskirstyti į 8 grupes. Grupių turnyrai vyko vieno rato sistema (be atsakomųjų rungtynių). Į kitą etapą pateko po 3 geriausias komandas iš grupės. Grupių galutinės lentelės:
Mjøndalen IF
Mjondaleno IF – Norvegijos futbolo klubas iš Mjondaleno.
Istorija
Klubas įkurtas 1910 m.
Sausio 11
Sausio 11 yra 11-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 354 dienos (keliamaisiais metais – 355).
Vardadieniai
Audrius (Audrys) – Girstis – Marcijona – Marcijonas – Narutis – Stefanija – Vilnė
Juozė Augaitytė
Biografija
1925–1928 m. dainuoti mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje, 1928–1932 m. studijavo dainavimą Milano G. Frescobaldi muzikos institute. 1933–1942 m. Valstybės teatro solistė. Koncertavo Milane, Romoje, Berlyne, Taline, Rygoje ir kitur. 1942–1944 m. Vilniaus operos solistė.
1938 m. ištekėjo už poeto Stasio Santvaro. 1944 m. pasitraukė į Vieną, koncertavo lietuvių stovyklose Vokietijoje. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. 1958 m. dainavo Čikagos lietuvių operos spektaklyje Šarlio Guno operoje „Faustas“. Filadelfijoje turėjo privačią dainavimo studiją, dėstė dainavimą M. Farnezėa muzikos studijoje ir Kombso muzikos koledže. Po jos mirties JAV įsteigtas Juozės Augaitytės fondas, skiriantis kasmetines atminimo premijas Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorijos studentams.
Bažava
Bažava – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Simno, prie kelio.
1140 m.
1140 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Raudonasis akmuo
miniatiūra|250px|right|Raudonasis akmuo miniatiūra|250px|250px
Raudonasis akmuo stūkso Alytaus rajone, Alytaus miškų urėdijos Sudvajų girininkijos Balkasodžio pušyno 44-ajame kvartale. Riedulys pasiekiamas iš kelio pasukus Balkasodyje pietryčių kryptimi pagal kelio nuorodas (2 km) link Raudonojo akmens. Paskutinius 0,5 km mišku galima įveikti pėsčiomis siauru, pažymėtu ryškiais dažais, taku per krūmokšnius ir kirtavietę. Prie paminklo pastatytas trikalbis informacinis ženklas su išsamiais duomenimis.
Duomenys
Akmens matmenys 3,5 × 2,7 × 2,5 m. Riedulį sudaranti uoliena – amfibolinis – biotitinis granitas (rapakivis), rausvai rudas su pilkais ir juodais intarpais. Akmenį sudaro šie mineralai: mikroklinas (70- 80 %), kvarcas – (10-20 %), plagioklazas (10-15 %), biotitas (3-5 %), cirkonas. Tekstūra – masyvi.
Raudonasis akmuo geologiniu paminklu paskelbtas 1964 metais.
Argumentas iš skurdumo
Turtingesni žmonės, „baltosios apykaklės“, geriau atlieka sudėtingas, daug analitinio proto reikalaujančias užduotis. Tačiau neturtingieji labiau linkę pripažinti, jog pasaulis nestabilus ir kinta, ir geriau sugeba atsižvelgti į kitus kontekstus, ne vien į savąjį. Filosofai nuo seno siejo šiuos sugebėjimus su išmintimi. Turtingesni žmonės gali turėti daugiau su interesais susijusių apribojimų („“), trukdančių neutraliai mąstyti.
Tiesiog intelektas nemažina vidinių konfliktų tarp interesų ir objektyvios teisybės, tačiau išmintis gali tą padaryti. Ši išmintis labiau natūraliai įgaunama augant dirbančiose ir ne itin turtingose šeimose.
Grūda (upė)
Grūda – upė pietinėje Lietuvos dalyje, Dzūkijoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Merkio kairysis intakas.
Prasideda netoli Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, Gudų girioje telkšančiame ežere, vadinamame tuo pačiu – Grūdos vardu. Tai lygumų upė, ramiai kilpuojanti ir neskubriai nešanti savo vandenis per Dainavos lygumą. Puvočiuose įteka į Merkį. Dėl smėlėto grunto ir augančių miškų šio rajono upės pasižymi vandens skaidrumu ir vėsumu. Kadangi jos daugiausia maitinamos požeminių šaltinių, todėl ne kiekvieną žiemą upės užšąla. O ir dažną sausą vasarą jos išlieka gana vandeningos ir praplaukiamos.
Intakai: Musteika ir Dorupis (dešinieji).
Grūda buvo patvenkta dvejose vietose: Kabelių žuvininkystės tvenkinys (nuo 1977 m., 11 ha, 32 km nuo žiočių) ir tvenkinys netoli Kašėtų (nuo 1974 m., 10 ha, 4 km nuo žiočių). Dabar yra Grybaulios tvenkinys (28,5 km nuo žiočių) bei ant bevardžio intako sudarytas Kabelių tvenkinys (35,9 km nuo žiočių).
Pasigrožėti Grūda galima keliaujant Zackagirio pažintiniu taku Marcinkonyse. Galima pasigrožėti Grūdos kilpomis, kurios susisukusios lyg siūlai. Toje vietoje, kur Grūda įteka į Merkį, galima pagauti kiršlių (Thymallus thymallus), nes toje vietoje pasmarkėjusi srovė ir didelį vandens temperatūrų skirtumai.
Grūda teka pro Kabelių, Darželių, Marcinkonių, Kašėtų, Puvočių kaimus. Upės žemupys ir dalis vidurupio paskelbta Grūdos hidrografiniu draustiniu. Vagos vidutinis nuolydis – 95 cm/km.
„Jei ne Merkys, Grūda, Skroblus, Puvočiai nebūtų tokie gražūs ir meilūs. Tos upelės – kaimų papuošalas.“ – rašė garsi lietuvių tautosakos rinkėja Rožė Sabaliauskienė, kuri gyveno Puvočių kaime.
Etimologija
Upėvardis siejamas su slavizmu grudas iš „neapsemiama pakiluma šlapynėje“ (taip pat plg.  „grindys, grindinys“,  „kalvelė tarp pelkių, sausa vieta pelkynėje“). Kita vertus, gali būti susijęs su 'kišti, dėti, kimšti, murdyti; veržtis, vykti, lįsti, lipti; triukšmauti, belstis, šėlti, trankytis'.
Kazamansas (upė)
130 km žemupio ruožas laivuojamas. Prie upės įsikūrę Koldos ir Zignšoro miestai.
Graikijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Graikijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Jonas Juodzevičius
Jonas Juodzevičius (1947 m. sausio 14 d. Paežerėliuose, Šakių apskritis) – Lietuvos tapytojas.
Kiselani Žmichai
Kiselani Žmichai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jonas Juodzevičius
Biografija
1971 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1977 m. tobulinosi I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institute Leningrade. 1972–1978 m. Lietuvos dailės instituto, 1979–1986 m. – Kapsuko vaikų dailės mokyklos, nuo 1995 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto dėstytojas. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Nutapė peizažų („Tauragnai“ 1973 m., „Rugiena“ 1975 m., „Šešupė“ 1976 m., „Tėviškė“, „Kopos“, abu 1979 m., „Sūduvos kraštas“ 1981 m., „Prie Alaušo ežero“ 1982 m.), portretų (R. Dalinkevičiaus, R. Martinėno, A. Šaltenio, visi 1978 m.), figūrinių kompozicijų („Seni žmonės“ 1983 m.). Kūriniai ekspresyvios raiškos, būdinga fragmentinė kompozicija, kontrastingos spalvos, dekoratyvumas. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje (1975 m.), Marijampolėje (1979 m., 1998 m.), Kaune (1997–1998 m.), kitur. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Arensburgo kultūra
Arensburgo kultūra – paleolitinė vėlyvojo driaso – ankstyvojo preborealio laikotarpių (11 000 – 9 000 pr. m. e.) šiaurės elnių medžiotojų archeologinė kultūra. Pavadinta pagal Arensburgo miestą (Šiaurės Vokietija).
Arealas ir chronologija
thumb|120px|left|titnaginis įrankis Susiformavo vėlyvojo ledynmečio pabaigoje šiaurės Europoje iš Bromės kultūros. Kultūra buvo paplitusi šiaurinės Vidurio Europos lygumose, kuriose tuo metu vyravo tundra. Pagrindinis kultūros arealas buvo dab. Danijoje ir šiaurės Vokietijoje, tačiau Arensburgo kultūrai būdingų radinių aptinkama Prancūzijoje, D. Britanijoje, Belgijoje, Olandijoje, Vidurio ir Šiaurės Vokietijoje, P. Skandinavijoje, visoje Lenkijos teritorijoje, Karaliaučiaus srityje, Lietuvoje, Pietų Latvijoje bei dar toliau į Rytus iki Dniepro baseino ir Volgos aukštupio.
Lietuvoje Arensburgo kultūros nešėjai buvo vieni pirmųjų gyventojų, kėlęsi traukiantis ledynams. Žinomiausios gyvenvietės yra Margių Salos, Glyno pelkės 6, Vilniaus 1, Ežeryno stovyklavietės 8, 15 aikštelės, Rėkučių 1 ir kt.
Rytiniame areale kultūrą išstūmė mezolitinė Svidrų kultūra, centriniame areale – Maglemozės kultūra.
Vižarnė
Vižarnė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Liepinės, 28 km į rytus nuo Augustavo ir 76 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Haredi judaizmas
Haredim judaizmas ( nuo harada – „baimė“, „drebėjimas“) – kraštutinės pakraipos ortodoksinis judaizmas, teologiškai pats fundamentaliausias ortodoksinis judaizmas.
Iš visų judaizmo atšakų haredim griežčiausiai laikosi 613 micvų, todėl jie yra labiausiai ortodoksalūs. Haredim šalininkai nesinaudoja internetu, mobiliaisiais telefonais, neskaito sekuliarių laikraščių, nežiūri televizoriaus ir videofilmų ir pan.
Haredim gyvenimo centrą sudaro Tanachas (Šventasis Raštas).
Nuorodos
Hudaismo
Reslerstamijos
Reslerstamijos (Roeslerstammiidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Europoje 2 rūšys, Lietuvoje randama viena rūšis – metališkoji reslerstamija (Roeslerstammia erxlebella)
1141 m.
1141 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kiurasao vėliava
thumb|right|250px|Kiurasao vėliava Kiurasao vėliava – mėlynas laukas su horizontalia geltona juosta, truputį žemiau vidurio, ir dviem baltomis penkiakampėmis žvaigždėmis kantone. Mėlyna spalva simbolizuoja jūrą ir dangų, o geltonas įžambus brūkšnys – ryškią saulę, kuri šildo salą. Dvi baltos žvaigždės simbolizuoja Kiurasao ir Mažąjį Kiurasao, bet taip pat ir „Meilę ir laimę“. Penki taškai kiekvienoje žvaigždėje atspindi penkis žemynus, iš kurių Kiurasao žmonės atkeliavo.
Po Arubos vėliavos pasisavinimo, Kiurasao atgavo palankią nuomonę vėliavai 1979 m.. 2000 projektų buvo pateikti specialiai tarybai. 10 projektų buvo įtraukti į galutinį sąrašą, iš kurio 1982 m. lapkričio 29 d. taryba išsirinko vieną. Su keletu modifikacijų, vėliava priimta 1984 m. liepos 2 d.
Uturunku
Uturunku  – ugnikalnis Anduose, aukščiausias pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente. Aukštis 6008 m. Netoliese iškilęs Likankaburas, telkšo Verdės, Kolorados, Selestės lagūnos, Ujūnio druskos lyguma. Aktyvios fumarolės.
Lacha
Lacha ( arba Río Laja) – upė Čilėje, dešinysis Bio Bijaus upės intakas.
Išteka iš Lachos ežero dugno, pro plyšius uolose, todėl vandens lygis visada vienodas. 29 km nuo upės žiočių yra Lachos krioklys. Mėgstama plaukiotojų kajakais (IV, V sudėtingumo klasės).
Miestai – San Rosendas (žiotyse).
Šiaurinis šikšnys
Šiaurinis šikšnys (Eptesicus nilssonii) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos sėslusis šikšnosparnis.
Kūnas apie 60 mm ilgio. Kailis tankus, švelnus, papuręs. Nugaros plaukų viršūnės auksinio atspalvio, pilvas pilkšvai gelsvos spalvos. Skraidomoji plėvė ir ausys rudos. Oželis bukas, storiausia jo vidurinė dalis.
Gyvena trobesiuose. Maitinasi vos saulei nusileidus. Žiemoja rūsiuose ir požeminėse slėptuvėse.
Dieta
Mityboje dieta – žmogaus ar kito organizmo vartojamo maisto visuma. Nors žmonės yra visaėdžiai, jų dieta gali smarkiai skirtis dėl tradicinių, kultūrinių ar religinių įsitikinimų, sveikatos būklės ir kitų priežasčių. Skirtingos dietos gali daryti sveikatai teigiamą arba neigiamą poveikį, nes tinkamai mitybai būtinas subalansuotas ir visavertis maistas, aprūpinantis organizmą pakankamu kiekiu angliavandenių, baltymų, riebalų, vitaminų ir mineralinių medžiagų.
Nors "dieta" plačiąją prasme vadinama bet kokia žmogaus mitybos sistema, tačiau gana dažnai šis terminas suprantamas tik kaip trumpalaikis mitybos pokytis, leidžiantis atsikratyti antsvorio. Pastaroji metodika neturi nieko bendra su sveika gyvensena ir sveiku maistu. Paprastai tai trumpalaikis - nuo kelių dienų iki kelių savaičių - pokytis, kuris organizmui sukelia gana didelį stresą. Svoris krenta dėl to, kad kūnas gauna mažiau kalorijų nei suvartoja ir gauti energijai naudoja sukauptus riebalus ir raumenis.
Sveika mityba - tai tokia mityba, kuri padeda palaikyti arba pagerinti bendrą sveikatą. Sveika mityba aprūpina organizmą būtiniausiomis maisto medžiagomis: skysčiais, makroelementais, mikroelementais ir pakankamu maisto energijos kiekiu.
Sveikoje mityboje gali būti vaisių, daržovių ir neskaldytų grūdų, joje gali būti mažai arba visai nebūti perdirbtų maisto produktų ar saldintų gėrimų. Sveikos mitybos reikalavimus gali atitikti įvairūs augalinės ir gyvūninės kilmės maisto produktai, nors veganiškos mitybos besilaikantiems žmonėms būtinas ne augalinis vitamino B12 šaltinis.
Medicinos ir vyriausybinės institucijos leidžia įvairius mitybos vadovus, kuriais siekiama informuoti žmones, ką jie turėtų valgyti, kad būtų sveiki. Kai kuriose šalyse taip pat privaloma nurodyti maistingumo faktus, kad vartotojai galėtų rinktis maisto produktus pagal sveikatai svarbias sudedamąsias dalis.
Prapuolynė
Prapuolynė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje.
Sopraninis šikšniukas
Sopraninis šikšniukas (Pipistrellus pygmaeus) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos šikšnosparnis.
Ligaja
Ligaja arba Ilgė, Ilgelė – upė rytų Lietuvoje, Utenos ir Zarasų rajonuose. Išteka iš Vaikeso ežero, telkšančio 7 km į šiaurę nuo Tauragnų. Teka kalvotais kraštovaizdžiais į šiaurės rytus, prateka grupę ežerų: Sylį, Ilgį, Katišių, Alksną, Vastalį, Ligajus, Ligajykštį. Ties Kiemonimis įteka į Antalieptės tvenkinį (Šventoji).
Intakai: Grabelė, Vovera (kairieji).
Upės vaga vietomis sureguliuota. Žemupys įeina į Gražutės regioninį parką. Didesnės gyvenvietės prie Ligajos: Sirvydžiai, Antilgė, Vajasiškis, Aštrakalnis, Kiemionys.
Upėvardis Ligaja kilęs, matyt, iš lygus („plynas, be įdubų“).
Akademija
Akademija  – aukščiausia mokslo, meno įstaiga, taip pat specialioji aukštoji mokykla ar mokslo, meno draugija.
Žodžio kilmė
Akademijos pavadinimas kildinamas iš Atikos vietovės prie Atėnų, kur šventoje girioje buvo palaidotas graikų mitologijos didvyris Akademas ir toji giria pavadinta Akademija. Kai maždaug nuo 387 m. pr. m. e. Platonas ėmė dėstyti paskaitas šioje vietovėje (Platono akademija), tai jo įsteigta mokykla irgi pavadinta Akademija.
Istorija
Akademijomis atgimimo epochoje Italijoje vadintos įvairių mokslų draugijos, daugiausiai susijusios su klasikinės literatūros tyrimais. XV a. antroje pusėje atsirado su muzika susijusių draugijų – akademijų. XVI–XVII amžiuje tokių akademijų buvo virš tūkstančio, jose buvo rengiami disputai, koncertai, konkursai, akademijos rūpinosi muzikos mokyklų bei operos teatrų steigimu.
Šiuo metu bent vieną valstybės remiamą mokslo akademiją ar draugiją turi beveik kiekviena Europos šalis.
Lietuva
Lietuvoje pirmoji akademija – 1579 m. įsteigta Vilniaus akademija ir universitetas. XIX a. pirmoje pusėje uždarius Vilniaus universitetą, 1832 m. įkurta Vilniaus medicinos – chirurgijos akademija, o 1833 m. Vilniaus dvasinė akademija. XX a. pradžioje įsteigta Lietuvių katalikų mokslo akademija (1922 m.), Žemės ūkio akademija (1924 m.). Tarybinės okupacijos pradžioje įkurta Lietuvos TSR Mokslų akademija, kuri 1990 m. pervadinta į Lietuvos mokslų akademiją. 1990–1997 m. veikė Lietuvos policijos akademija (dabar Mykolo Riomerio universitetas).
Vidugiriai (Punskas)
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmą kartą kaimą 1418 m. paminėjo Janas Dlugošas rašydamas, kad, sužinojęs jog Vidugirių miškuose slapstosi kryžiuočiai, Jogaila nedelsiant nutraukė ten vykusią medžioklę. Vidugiriai užėmė 120 margų plotą, kaimo šiaurėje esantis kelias Alytus – Suvalkai jau 1895 m. buvo kieta danga. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 249 gyventojai, iš kurių 231 lenkai ir 18 lietuvių. Vytauto Didžiojo 500-osioms gimimo metinėms paminėti Šv. Kazimiero draugijos rūpesčiu 1930 m. pastatytas paminklas – kryžius. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų skyriai. 1941 metais kaime be 40 lietuvių šeimų gyveno ir 4 vokiečių. 1955 metais susikūrė kolūkis, veikė žemės ūkio mašinų punktas. 1959 m. spalio 8 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Kaimo saviveiklininkai 1955–1968 m. suvaidino vienuolika vaidinimų. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžių junginio Vidus ir Giria.
Bažnyčia
XX a. pabaigoje Marijos ir Antano Rudžių iš JAV paramos dėka pastatyta Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia, kuri yra Punsko bažnyčios filija.
Mokykla
Carizmo laikais veikė valdiška triklasė mokykla, mokytojas buvo lietuviai, bet mokoma rusiškai. Tėvai slapta samdė daraktorių, kuris mokė vaikus lietuviškai. 1921 metais įsikūrė keturklasė lenkiška mokykla su keleta lietuviškų pamokų. Mokė mokytojas Vincas Nevulis iš lietuviško Sakalėlio elementoriaus. Nuo 1956 metų veikė lietuviška pradinė mokykla, 1976 m. vyresnės klasės perkeltos Punską. Kaime veikia lietuvių-lenkų pagrindinė mokykla su šešiais mokytojais ir keliasdešimt mokinių bei vaikų folkloro ansambliu Lenciūgėlis. Direktorė Irena Nevulienė.
Kurminė kaurė
Kurminė kaurė (Cypraea talpa) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis 23-104 mm.
Paplitusi Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Grimzlė
thumb|right|400px|Matavimai, kuriais aprašomas laivo dydis. d – grimzlė
Grimzlė – laivo įgrimzdimo vandenin gylis, matuojamas nuo pačios apatinės kilio (dugno) dalies iki ramaus vandens paviršiaus. Linija, kurią sudaro ramus vandens paviršius ant laivo korpuso vadinama vaterlinija ar vandens linija. Grimzlė paprastai nustatoma pagal žymes (grimzlės padalas) laivo galuose. Grimzlės skalė leidžia įvertinti kiek pakrautas laivas.
Grimzlė priklauso nuo laivo pakrovimo, vandens temperatūros ir vandens tankio (gėlame vandenyje laivas įgrimzta daugiau).
Pagal laivo nosies ir galo grimzlių skirtumą nustatomas laivo diferentas (laivo išilginės ašies horizontalumas).
Maksimali grimzlė yra laivo charakteristika, pagal kurią nusprendžiama, kokio gylio vandenyse laivas gali praplaukti, ar jis gali įplaukti į uostą ar priplaukti prie prieplaukos. Pvz., Klaipėdos uostas gali priimti laivus, kurių grimzlė ne didesnė už 13,5 m.
Senusretas III
thumb|240px|Senusretas III Senusretas III (Senusretas Chakaura, pagal graikus − Sesostris III, valdė apie 1878–1839 m. pr. m. e.) – penktasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.
Senusretas III pertvarkė Egipto administracinį valdymą apribodamas vietinių nomarchų teises. Jų įtaka tuo metu buvo pradėjusi varžytis su faraono. Nežinoma, kokiomis priemonėmis Senusretas III tai įgyvendino. Jo valdymo viduryje nustoti statyti prabangūs vietinių didikų kapai ir padaugėjo vidurinės klasės žmonių kapų Abydose, Ozyrio kulto centre. Egiptas buvo suskirstytas į kelias (3 ar 4) dideles administracines sritis, kurias valdė viziriai su patarėjais. Senusreto III valdymo metu nubių gentys pradėjo judėti į šiaurę ir faraonas surengė kelias karines misijas jiems atremti. Egipto siena pietuose buvo nustatyta ties Semna. Tarp Semnos ir Bucheno pastatytos 8 tvirtovės. Susisiekimas su Nubija buvo pagerintas praplečant Pepio I laikais iškastą kanalą ties Elefantinu (pirmuoju Nilo slenksčiu). Senusreto III valdžia Žemutinėje Nubijoje pasiekė tokią galią, kad jis joje buvo garbinamas dar Naujosios karalystės pradžioje. Faraonas buvo surengęs bent vieną karinę misiją į Palestiną, kur užėmė Sekmemo miestą (tikriausiai Sekemas prie Efraimo kalno). Senusretas III pastatė piramidę Dahšūre, karo dievo Monto šventyklą Medamude. Tęsė pradėtą ekspansiją Nubijos regione, kur pastatė didžiulius upių fortus Uronarte. Manoma, kad buvo koregentu sūnui Amenemiui III du dešimtmečius iki mirties.
Harald Schmidt
Haraldas Šmitas (, g. 1957 m. rugpjūčio 18 d.) – Vokietijos TV laidų vedėjas, humoristas, kabaretistas, teatro aktorius, žurnalistas ir rašytojas, nuo 1995 m. per Sat.1 ir ARD beveik 20 metų vedęs populiarią vėlyvo vakaro pokalbių laidą „Die Harald Schmidt Show“. Jos dėka jis tapo geriausiai apmokamu laidų vedėju, o dėl savo erudicijos bei juodo humoro tapo vokiškai kalbančių šalių kultine asmenybe ir buvo pramintas „Late–night–show“ laidų karaliumi.
Biografija
Gimęs Naujajame Ulme (Vokietija, Švabija, Bavarija), H. Schmidt augo Niurtingeme, mokėsi Hölderlin gimnazijoje ir Rotenburgo prie Nekaro bažnytinės muzikos mokykloje. Buvo klasės juokdariu ir pasižymėjo kaip balsų mėgdžiotojas. Vėliau (1978–1981 m.) studijavo aktorystę Štutgarto aukštojoje muzikos ir scenos meno mokykloje.
H. Schmidt ūgis – 1,94 m. Jis prisipažįsta esąs hipochondrikas. Mėgsta šachmatus ir „Mikado“, skaityti biografines knygas, groti vargonais ir fortepijonu. Jo vedėjo idealas – Johnny Carson („The Tonight Show Starring Johnny Carson“). Mėgstamiausi aktoriai – Robert De Niro, Jack Nicholson, Robert Duvall.