cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrew Sihler
Biografija
E. Sileris 1962 m. Harvardo universitete su pagyrimu gavo humanitarinių mokslų bakalauro laipsnį, čia jis studijavo germanų kalbas, literatūrą ir kalbotyrą. 1965 m. Jeilio universitete apgynė humanitarinių mokslų magistro laipsnį, o 1967 m. tame pačiame universitete tapo mokslų daktaru. E. Sileris įgijo išsilavinimą bendrosios kalbotyros srityje, tačiau jis telkėsi į istorinę lyginamąją kalbotyros pusę. Be kitų, jo dėstytojai buvo V. Kaugilas ir S. Insleris. Baigęs studijas E. Sileris dirbo Viskonsino-Madisono universitete Kalbos katedros fakultete, iš kurio išėjo į pensiją 1999 m. pavasarį.
Jacques Cariou
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Cariou dalyvavo žirgų sporto varžybose. Išjodinėjimo varžybose kartu su žirgu Mignon užėmė 14-ą vietą. Trikovės varžybose su žirgu Cocotte iškovojo individualios rungties bronzą. Komandinėje įskaitoje kartu su Prancūzijos rinktine liko 4-oje vietoje. Vyrų konkūrinio jodinėjimo varžybose prancūzas jojo su žirgu Mignon ir iškovojo aukso medalį individualioje rungtyje ir sidabrą komandinėje įskaitoje. Cariou tapo sėkmingiausiu lygi tol besivaržiusiu olimpiniu Prancūzijos raiteliu.
Andrew Sihler
Biografija
E. Silerio brolis Viljamas Sileris yra Virdžinijos universiteto Dardeno verslo mokyklos finansų profesorius. Klasikinės literatūros, filologijos ir istorijos profesorius Ernstas Gotlybas Sileris yra brolių Silerių senelio brolis, o Amerikos liuteronų dvasininkas Vilhelmas Sileris – jų prosenelis. Ernstas Gotlybas Sileris buvo svarbus klasikos tyrinėtojas, kurio darbuose mažai domimasi istorine kalbotyra. Vilhelmas Sileris universitete mokėsi filosofijos, nors jį anksti patraukė teologija. Vilhelmas Sileris publikavo trumpų kūrinių įvairiomis temomis.
Jacques Cariou
Biografija
Tarnavo Prancūzijos armijoje pirmojo pasaulinio karo metu. Apdovanotas už drąsą.
Andrew Sihler
Biografija
E. Sileris įnešė savo indėlį į indoeuropeistiką atskleisdamas, kad Edgertono dėsnis (išplėstasis Zyverso dėsnis) yra nepagrįstas, jei atsižvelgsime į visus įrodymus. Be kitų darbų, E. Sileris parašė graikų ir lotynų kalbų lyginamąją gramatiką, skirtą pakeisti K. Bako prieš maždaug 60 metų parašytąją.
Auksinė akis
Auksinė akis  – pirmasis filmas apie agentą 007 Džeimsą Bondą, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Pierce Brosnan ir 17-asis serijoje. Išleistas po šešerių metų pertraukos, filmas buvo nepanašus į ankstesnius, sukurtus pagal Iano Flemingo kūrinius. Pasikeitusi politinė situacija pasaulyje (šaltojo karo pabaiga ir SSRS žlugimas) taip pat atsispindėjo filme, kuris surinko 350,7 milijono dolerių. Pagal pajamas 1995 metais filmas užėmė 4-ą vietą bei tapo sėkmingiausiu Bondo filmu po „Munreikerio“ pasirodymo 1979 metais.
Filmas sukurtas pagal John Gardner romaną.
Aktoriai
Aktorė Judi Dench tapo pirmąja moterimi, kuriai teko britų slaptosios tarnybos vadovo M vaidmuo.
Kandidatais atlikti Bondo vaidmenį buvo laikomi Sam Neill, Liam Neeson, Pierce Brosnan ir Mel Gibson, tačiau pastarajam atsisakius atlikti filmavimo testą, naujuoju Bondu tapo Brosnanas.
Priešistorė
150px|thumb|right|Bondo viršininkė M 150px|thumb|right|Natalija Simonova
1989 metais pasirodęs Leidimas žudyti su Timothy Daltonu buvo finansiškai nesėkmingiausias Bondo serijos filmas. Tais pat metais juos kurianti studija „MGM/UA“ buvo parduota Australijos transliuotojų grupei „Qintex“, kurios bandymai sujungti ją su kompanija „Pathé“ bei teisiniai ginčai su autorinių teisių turėtoja „EON Productions“ užtruko keletą metų.
Prieš pradedant kurti filmą politinė situacija pasaulyje visiškai pasikeitė: griuvo Berlyno siena, baigėsi Šaltasis karas ir SSRS egzistavimas, kova su kuria buvo daugelio ankstesniųjų filmų apie Bondą tema. Naujos situacijos atsispindėjimas filme leido personažui neatitrūkti nuo realių pasaulio įvykių.
Filmą prodiusavo „EON Productions“, tačiau ilgametis filmų prodiuseris Albertas R. Broccoli sunkiai sirgo (jis mirė praėjus keliems mėnesiams po filmo išleidimo) ir jo vietą užėmė duktė Barbara Broccoli ir Michaelas G. Wilsonas, palikdami Albertą konsultantu. Kompanija „Metro-Goldwyn-Mayer“ režisuoti pasiūlė Johnui Woo, o šiam atsisakius – Naujosios Zelandijos režisieriui Martinui Campbellui. Ilgametis Bondo serijos scenaristas Richardas Maibaumas mirė 1991 metais, todėl „GoldenEye“ scenarijus buvo patikėtas Michaelui France‘ui. Šiam pabaigus darbą, scenarijų dar kartą perrašė Jeffrey Caine‘as, panaudodamas daugelį France‘o idėjų, pakeisdamas pradžią, o pabaigą sukūrė Bruce Feirsteinas. Scenarijaus adaptavimą atliko Kevinas Wade. Pastarojo pavardės nėra tarp filmo kūrėjų, tačiau jo vardu pavadintas filmo personažas, CŽV agentas.
„GoldenEye“ nėra kūrinys, sukurtas Iano Flemingo, tačiau taip vadinosi jo vila Jamaikoje, kurioje buvo parašyta daugelis knygų apie agentą 007.
Filmavimas
Filmas nebuvo kuriamas „Pinewood Studios“ studijoje, kuri buvo įvertinta kaip per maža, vietoje jos pasirenkant „Rolls-Royce“ gamyklą Hartfordšyre. Filmavimo darbai taip pat vyko Šveicarijoje, Ticine, Sankt Peterburge, |Aresibo observatorijoje Puerto Rike bei įvairiose Didžiosios Britanijos vietovėse.
Filme Bondas pirmą kartą vairavo ne Aston Martin, o BMW Z3 automobilį. Tai lėmė prodiuserių pasirašyta sutartis trims filmams su automobilių gamintoju.
Muzika
Dainą „GoldenEye“ filmui sukūrė airių grupės U2 nariai Bono ir The Edge, o ją atliko Tina Turner. Garso takelį sukūrė kompozitorius Éric Serra po to, kai tai padaryti atsisakė ilgametis Bondo filmų muzikos kūrėjas Johnas Barry.
Apostrofas
Apostrofas – neraidinis rašybos ženklas, eilutės viršuje po raidės vaizduojamas kaip kablelis (’), brūkšnelis (') arba kaip bet koks kitas panašus žymuo. Apostrofas pirmąkart pavartotas 1530 m. prancūzų kalboje kaip praleistos raidės ženklas ( l'heure vietoje la heure). Vėliau apostrofas panašiai pradėtas vartoti anglų ir kitose kalbose (I'm vietoje I am).
Šiuo metu įvairios kalbos turi daug taisyklių kaip ir kur jose gali būti rašomas apostrofas. Apostrofas gali būti vartojamas kaip matavimo vienetas, reiškiantis kampo minutes (kampas 28° 15' 25"). Specialiuose tekstuose apostrofas kai kada vartojamas vietoje kabučių.
Lietuvių kalboje apostrofas kartais vartojamas pažymint praleistus balsius (bemirdam’s), prie originalo kalba parašyto vardo, pavardės pridedant lietuvišką galūnę (William'as Shakespeare'as), lietuvišką galūnę pridedant prie santrumpos (TASS'as).
Tipografinis ir tiesusis apostrofai
Profesionalų nuomone, „tikrasis“ apostrofas yra figūrinis ( ’ ). Tiesusis apostrofas ( ' ) atsirado pirmosiose spausdinimo mašinėlėse, kur, taupant klavišus, tas pats ženklas buvo vartojamas kaip apostrofas ( ' ), kaip kabutės (  ), kaip kampo vienetas ( ' - kampo minutės,  - kampo sekundės), kai kada dar ir kaip šauktukas (prispausdinant tašką apačioje). Angliškai jis ir vadinamas „rašomosios mašinėlės apostrofu“. Būtent šis ženklas ir pateko į ASCII kodą ir yra lengvai surenkamas daugelyje klaviatūrų. Kur labai svarbu teisinga tipografija, turėtų būti vartojamas tikrasis („kreivas“) tipografinis apostrofas ( ’, U+2019, HTML &rsquo;). Tačiau daugelis naudotojų net nelabai žino kaip tokį surinkti savo klaviatūroje (klavišų kombinacija priklauso nuo operacinės sistemos).
Mackenzie Bowell
Seras Makenzis Bauelas (1823 m. gruodžio 27 d. Anglijoje – 1917 m. gruodžio 10 d. Bilivaile) – Kanados politikos veikėjas, 5–asis Kanados ministras pirmininkas (1894–1896).
Makenzis gimė Anglijoje. Imigravo į Kanadą 1932 m. ir apsigyveno Bilivaile. Jo motina netrukus mirė ir būdamas paauglys pradėjo darbuotis vietos spaustuvėje. Praėjus 15 metų jis tapo šios spaustuvės savininku.
1867 m. Makenzis buvo išrinktas į konservatorių partijos Bendruomenių rūmus.
Jis buvo muitinės ministru (1878–1892 m.), karo ir gynybos ministru (1892 m.), prekybos ir prekybos ministru (1892–1894 m.).
1894 m. gruodžio mėn. netikėtai mirė 49 metų amžiaus Ministras pirmininkas Thompson. Kanados gubernatoriaus Earlas paskyrė Bauelą pakeisti Thompsoną. Pagrindinė Bauelo kaip premjero problema buvo Manitobos mokyklų klausimas. Jo bandymai spręsti šį klausimą baigėsi nesutarimais su ministrais. Po to buvo priverstas atsistatydinti iš pareigų.
Bauelas senatoriumi liko iki mirties.
Eugenijus Čiplys
Eugenijus Čiplys (g. 1970 m. lapkričio 4 d. Klaipėdoje) – lietuvių kūrėjas, atlikėjas, dirigentas, meno kolektyvų vadovas, pedagogas ir birbynės bei lamzdelio mokytojas ekspertas.
Biografija
1977–1985 m. Eugenijus Čiplys mokėsi Vilniaus 9-ojoje vid. mokykloje (dabar – Šv. Kristoforo gimnazija). Mokytis groti birbyne E. Čiplį paskatino dėdė Juozas Čiplys – ilgametis valstybinio ansamblio „Lietuva“ birbynininkas. 1979–1985 m. E. Čiplys lankė Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetę muzikos mokyklą, mokytojo Jono Bikausko birbynės klasę. 1985–1989 m. E. Čiplys mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje (birbynės dėstytojas – Antanas Jonušas). 1989 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją (dabar – Lietuvos muzikos ir teatro akademija), 1995 m. įgijo muzikos magistro kvalifikacinį laipsnį, birbynės studijų kamerinio ansamblio artisto ir pedagogo specializaciją (birbynės dėstytojai – prof. Antanas Smolskus (1989–1994), doc. Kastytis Mikiška (1994–1995)). Nuo 1992 m. E. Čiplys dirba pedagogu Vilniaus Karoliniškių muzikos mokykloje, 1994 m. tapo Karoliniškių muzikos mokyklos liaudies instrumentų orkestro vadovu. Nuo 2006 m. yra Vilniaus universiteto Dainų ir šokių ansamblio meno vadovas.
Pedagoginė veikla
E. Čiplio parengti mokiniai yra nuolatiniai respublikinių Jono Švedo jaunųjų atlikėjų bei tarptautinių konkursų laureatai. 2003 m. suburtas Karoliniškių muzikos mokyklos mokinių netradicinis ansamblis (fleita, birbynė, kanklės, fortepijonas) 2004 m. Kijeve vykusiame tarptautiniame kamerinių ansamblių konkurse „XXI a. menas“ laimėjo „Grand Prix“, 2007 m. Val Tidonėje (Italija) – II vietą, tarptautiniame kamerinių ansamblių konkurse „Sąskambiai“ Vilniuje pelnė laureatų vardą. 2004 m. Karoliniškių muzikos mokyklos liaudies instrumentų orkestrui, kaip geriausiam tautinio žanro kolektyvui, ir jo vadovui suteikta „Aukso paukštės“ nominacija.
Nuo 2006 m. E. Čiplio vadovaujamas Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis yra daugelio konkursų bei nominacijų laimėtojas. 2009 m., kaip geriausias dainų ir šokių ansamblis, VU Ansamblis buvo apdovanotas „Aukso paukšte“, 2010 m. Respublikiniame dainų ir šokių ansamblių konkurse „Kadagys“ jam atiteko „Grand Prix“, 2013 m. tapo laureatu tarptautiniame konkurse „Podlaska Oktawa Kultur“ Balstogėje (Lenkija). Pirmosios vietos jam skirtos respublikiniuose studentų liaudiškos muzikos festivaliuose-konkursuose „Linksminkimos“ (2013, 2015 , 2017, 2019), „Grand Prix“ – Respublikiniame tautinių šokių kolektyvų bei ansamblių festivalyje-konkurse „Klumpakojis 2016“ , I vieta – Respublikiniame dainų ir šokių ansamblių konkurse „Jievaro tiltas“ (2017).
E. Čiplio edukacinė veikla 1992–2010 m. buvo reikšminga populiarinant lietuvių liaudies pučiamuosius instrumentus Lietuvos švietimo įstaigose. Siejant lietuvių tautosaką, literatūrą ir istoriją su liaudies instrumentine muzika sukurta prasmingų programų, pritaikytų visoms ikimokyklinio ir mokyklinio amžiaus grupėms. Aplankytos visų Lietuvos regionų švietimo įstaigos. Kartu su muzikologu Algimantu Jonu Puišiu 2001 m. įkurta meninio švietimo grupė „Fiat Lux“. Nuo to laiko įvairiuose Lietuvos miestuose rengiami koncertai–pamokos apie lietuvių liaudies instrumentus moksleiviams ir studentijai.
Bendradarbiavimas ansambliuose
Svarbus etapas Eugenijaus Čiplio kūrybinėje veikloje – dalyvavimas Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus lietuviškos muzikos ansamblyje „Kanklės“ (vėliau – „Vaivora“, vadovė prof. Lina Naikelienė). Su šiuo kolektyvu 1992–2002 m. vykdė koncertinę veiklą. Koncertuota Šveicarijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Danijoje, JAV, Kanadoje, Japonijoje, Rusijoje. Laimėti tarptautiniai konkursai Pskove, Peterburge, Osakoje. Ansamblis padarė keletą radio įrašų Lietuvoje, JAV, Vokietijoje, išleido keletą CD.
Įsimintina Eugenijaus Čiplio muzikinė veikla ir ansamblyje „Reversio“ bei šio ansamblio bendradarbiavimas su Lenkijos, Vokietijos baroko muzikos atlikėjais – klavesinistu ir vargonininku Mareku Toporowskiu, viola da gamba atlikėju ir vargonininku Krzysztofu Firlusu, vargonininku Sergejumi Tcherepanovu ir kitais. Su šiais kūrėjais 2016–2018 m. įrašyti 59 muzikos kūriniai iš XVII amžiaus Lenkijos ir Lietuvos valstybėse skambėjusios muzikos. Šis albumas viešai prieinamas platformoje „Spotify“.
Savo visuomenine, koncertine ir pedagogine veikla birbynininkas E. Čiplys nuolat propaguoja liaudies instrumentinės muzikos meną, groja senaisiais tradiciniais ir šiuolaikiniais liaudies pučiamaisiais instrumentais. Jo repertuaruose – ne tik tradicinė liaudies muzika, bet ir klasikinė, romantinė bei modernioji kompozitorių kūryba.
Kūryba
Nuo 2007 m. E. Čiplys pradėjo kurti ir aranžuoti kūrinius liaudies instrumentų orkestrui bei orkestrui ir chorui, skirtus Lietuvos dainų šventėms (2007, 2009 , 2012, 2014 , 2016, 2018 ). Taip pat E. Čiplys yra Lietuvos dainų švenčių Ansamblių vakarų dirigentas ir muzikos vadovo asistentas (2007, 2009, 2014, 2018), Lietuvos moksleivių dainų švenčių Ansamblių vakarų muzikos vadovas ir dirigentas (2012, 2016).
Marko Milićković
Karjera
Tris sezonus praleido OFK Titograd. Karjeros pradžioje buvo skolinamas žemesniojo diviziono Ulcinio „Otrant-Olympic“ klubui.
2020 m. vasarą išvyko į Kosovą. Sezoną praleido Dreno „Feronikeli“ klube.
2021 m. perėjo į OFK Petrovac. Įpusėjus 2021–2022 metų Pirmai lygai buvo sužaidęs 18 rungtynių, pelnė 10 įvarčių ir atliko 1 rezultatyvų perdavimą. Tuo metu buvo rezultatyviausias 2021–2022 m. Pirmos lygos žaidėjas.
Vilniaus "Žalgiris"
2022 m. sausio 30 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.
Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu.
2022 m. rugpjūčio 29 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:1.
2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Armėnijos ir Lietuvos santykiai
miniatiūra|Armėnijos ambasada [[Vilnius|Vilniuje]] Armėnijos–Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Armėnijos ir Lietuvos. Oficialūs tarptautiniai dvišaliai santykiai užmegzti 1991 m. lapkričio 21 d. Tiek Lietuva, tiek Armėnija buvo Rusijos imperijos ir SSRS sudėtyje. Armėnija Lietuvos nepriklausomybę pripažino dar 1991 m. rugsėjo 12 d. (kitais šaltiniais remiantis – rugpjūčio 14 d., pati formaliai būdama SSRS respublika. Savo ruožtu Lietuva tapo pirmąja valstybe, pripažinusia Armėnijos nepriklausomybę 1991 m. rugpjūčio 14 d.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Jerevane (įsteigta 2007 m. spalio 1 d., dabartinis ambasadorius – Andrius Pulokas), o Vilniuje yra įsikūrusi Armėnijos ambasada (dabartinis ambasadorius – Armenas Martirosjanas).
Lietuvoje veikia gan aktyvi armėnų bendruomenė, kurią vienija Lietuvos armėnų sąjunga. Tuo tarpu Armėnijoje veikia Armėnijos lietuvių bendruomenė.
Pirmieji kontaktai LDK laikotarpiu
Santykiai tarp tautų siekia XIV a., Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei plečiantis į slavų žemes rytuose, kuriose gyventa ir armėnų. XVI a. pab. – XVIII a. LDK jau buvo paplitusi armėnų auksakalystė bei dvarų tekstilės gaminiai. Armėnai buvo Žygimanto Augusto rūmų sargybiniai ir siuvinėtojai, įnešę į dvaro kultūrą rytietiškų elementų.
Santykiai Rusijos imperijos sudėtyje ir SSRS okupacijos metais
Lietuvos žemės buvo galutinai įjungtos į Rusijos imperijos teritoriją 1795 m. Tuo tarpu dalis Armėnijos žemių 1828 m. buvo užimtos Rusijos. Rusijos imperijai subyrėjus 1917 m. abi šalys buvo paskelbusios nepriklausomybes, tačiau Pirmoji Armėnijos Respublika, nors buvo pripažinta Tautų Sąjungos, nusilpo po karų su gruzinais, azerbaidžaniečiais, turkais ir galop 1920 m. pabaigoje buvo užimta Raudonosios armijos dalinių. Iš pradžių Armėnija įėjo į Užkaukazės TFSR, o nuo 1936 m. jai suteiktas sovietinės respublikos statusas. 1940 m. buvo okupuota Lietuva ir įkurta Lietuvos TSR.
Sovietiniu laikotarpiu paspartėjo migracija iš Armėnijos į Pabaltijo respublikas, įskaitant Lietuvą. Taip pat migraciją paskatino 1988 m. įvykęs žemės drebėjimo Spitake ir 1989–1990 m. Azerbaidžane ir Kalnų Karabache prasidėję etninio pobūdžio neramumai.
Santykiai atkūrus nepriklausomybes (nuo 1991 m.)
right|300px|thumb|Lietuvos Respublikos ambasada [[Jerevanas|Jerevane]] Be dvišalio bendradarbiavimas vyksta ir per Rytų partnerystę, kurią yra pasirašiusi Armėnija, ir ES, kurios narė yra Lietuva. Pagal vystomąjį bendradarbiavimą Lietuva yra donorė į įvairius projektus Armėnijoje. Nuo santykių užmezgimo pasirašytos devynios dvišalės sutartys ekonomikos, švietimo, saugumo srityse. Lietuva yra pripažinusi armėnų genocidą (Seimas pripažino 2005 m.).
Latvijos valstiečių sąjunga
Latvijos valstiečių sąjunga  – Latvijos partija, atstovaujanti centrizmo politikai. Įkurta 1917 m. ir veikė Latvijos nepriklausomybės laikotarpiu (1918–1940). SSRS okupavus Latviją partija buvo uždrausta. Šiai partijai priklausė dauguma Latvijos prezidentų.
Armėnijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai atkūrus nepriklausomybes (nuo 1991 m.)
2003 m. Armėnijoje su oficialiu vizitu lankėsi ir su Armėnijos prezidentu susitiko tuometis Lietuvos prezidentas Rolandas Paksas. 2009 m. Davose prezidentas Valdas Adamkus susitiko su Armėnijos Prezidentu Seržu Sargsianu.
Latvijos valstiečių sąjunga
Partija atkurta 1990 m., Latvijai atkūrus nepriklausomybę. 2002 m. sudarė koaliciją su Latvijos žaliųjų partija ir pasivadino Žaliųjų ir valstiečių sąjunga (Zaļo un Zemnieku savienība). Per 2002 m. Saeima rinkimus koalicija laimėjo 12 iš 100 vietų, o per 2006 m. – 18.
Armėnijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai atkūrus nepriklausomybes (nuo 1991 m.)
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Armėnija grupė (dabartinis pirmininkas – LRLS narys Raimundas Lopata).
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai
2012 m. pasirašytas Tarp Lietuvos ir Armėnijos pasirašytas Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Armėnijos Respublikos Vyriausybės susitarimas dėl bendradarbiavimo kultūros srityje (įsigaliojo 2014 m.)
Ekonominis bendradarbiavimas
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Armėniją. 2018 m. prekybos apyvarta tarp šalių siekė 26,3 mln. eurų. Pastaraisiais metais prekybos apimtys smarkiai krito. Žymiausias Armėnijos investuotojas nėra aiškus. Daugiausia investuota į apdirbamąją gamybą, didmeninę ir mažmeninę prekybą, privatų nekilnojamąjį turtą, informaciją ir ryšius.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas yra nepilnas
Armėnijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai armėnai
Už nuopelnus Lietuvai 2002 m. birželio 24 d. Vytauto Didžiojo ordino Didžiuoju kryžiumi apdovanotas buvęs prezidentas Robert Kocharian. Armėnijos Mesropo Maštotso ordinu yra apdovanotas prezidentas Valdas Adamkus.
Sėlenėliai
Sėlenėliai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Laugalių.
Ufologija
Ufologija (iš 'neatpažintas skraidantis objektas') – veiklos sritis, apimanti taip vadinamų neatpažintų skraidančių objektų (NSO) tyrinėjimą. Ufologija klasifikuoja ir bando interpretuoti įvairių neatpažintų skraidančių objektų stebėjimų atvejus. Nors įvairius nenustatytų orlaivių stebėjimų atvejus yra tyrusios įvairios vyriausybinės organizacijos, paprastai ufologijai visų pirma priskiriami įvairių mėgėjų ir entuziastų, įsitikinusių nežemiška šių objektų kilme, tyrinėjimai. Dėl mokslinių metodologijų nuoseklaus nesilaikymo atliekant NSO tyrimus ufologija paprastai vadinama pseudomokslu.
Ufologijai artimi ir kiti tyrimai, kurie siejami su tariama ateivių iš kitų planetų veikla – prie tokių požymių priskiriami ratai javų laukuose, masinio galvijų išgaišimo atvejai, ateivių pagrobimų liudijimai, įvairios sąmokslo teorijos apie galimai nuslėptus susidūrimus su ateiviais (pvz., Rozvelo incidentas).
Dinas (upė)
Dinas  – upė vakarų Kanadoje, Britų Kolumbijoje, Kitimato kalnuose (Pakrantės kalnų masyvas). Prasideda Aktaklino ežere, telkšančiame Čilkotinų plokščiakalnyje. Teka šiaurėn lygiagrečiai su Vaivorykštiniu kalnagūbriu (Rainbow Range). Įteka į Ramiojo vandenyno Dino užutėkį ties nebegyvenamu Kimskvito kaimu.
Didžiausi intakai: Takija, Nuskula (kairieji), Iltasjukas, Sakumta (dešinieji).
Upės baseine gyvena indėnai čilkotinai ir bela kulai.
Thin Lizzy
Thin Lizzy – airių sunkiojo roko grupė, susikūrusi Dubline 1969 m. Du jos įkūrėjai – būgnininkas Brian Downey ir bosininkas bei vokalistas Phil Lynott susipažino dar besimokydami mokykloje. Lynott prisiėmė grupės lyderio vaidmenį ir vedė grupę per visą jos trylikos studijinių albumų įrašymo karjerą. Thin Lizzy geriausiai žinoma iš savo dainų „Whiskey in the Jar“, „Jailbreak“ ir „The Boys Are Back in Town“, kurios yra pasauliniai hitai, iki šiol reguliariai grojami sunkiojo roko ir klasikinio roko radijo stočių. Lynott mirus 1986 m., metams bėgant atsirasdavo įvairios grupės „inkarnacijos“, suburiamos gitaristų Scott Gorham ir John Sykes. Tačiau 2009 m. Sykes iš grupės pasitraukė.
Faktinis Thin Lizzy lyderis Phil Lynott buvo beveik visų grupės dainų autorius arba bendraautoris. Jis buvo vienas iš nedaugelio juodaodžių muzikantų, kurie sulaukė pripažinimo grodami sunkųjį roką, ir pirmasis to pasiekęs juodaodis airis. Per savo istoriją Thin Lizzy galėjo didžiuotis savo sudėtyje turėdama didelio muzikos kritikų pripažinimo nusipelniusių gitaristų, o grupės įkūrėjai Downey ir Lynott, groję būgnais ir boso gitara, sudarė jos ritmo sekciją. Grupėje groję muzikantai buvo ne tik skirtingų rasių, bet ir iš abiejų Airijos sienos pusių, be to, per neramumus priklausė katalikų ir protestantų bendruomenėms. Jų muzikoje juntama įvairių stilių – country muzikos, psichodelinio roko ir tradicinio airių folkloro – įtaka, tačiau dažniausiai grupės muzika priskiriama sunkiajam rokui ir kartais sunkiajam metalui. Žurnalas Rolling Stone apibūdino Thin Lizzy kaip išskirtinę sunkiojo roko grupę „esančią toli nuo bliaunančios aštuntojo dešimtmečio vidurio metalo gaujos“.
Allmusic kritikas John Dougan rašė, kad „grupės kūrybinis variklis Lynott buvo įžvalgesnis ir supratingesnis dainų autorius už daugelį „kolegų“, pirmenybę teikusių gyvenimiškoms darbo klasės meilės ir neapykantos dramoms, kuriamoms sekant Bob Dylan, Van Morrison, Bruce Springsteen ir praktiškai visa tradicine airių literatūra“. Grupės karjeros pradžioje jai didžiausią įtaką darė Van Morrison, Jeff Beck ir Jimi Hendrix, o vėliau – ir amerikiečių muzikantai Little Feat ir Bob Seger.
Ankstyvieji metai (1969–1974)
Thin Lizzy susikūrė vieną vakarą 1969 m. gruodžio pabaigoje Dubline, Airijoje, kai gitaristas Eric Bell iš Belfasto pabe susitiko klavišininką Eric Wrixon ir išsiaiškino, kad abu turi užmojų sukurti grupę. Abu muzikantai anksčiau buvo groję grupėje Them, kurios lyderis buvo Van Morrison. Tą patį vakarą jie nuėjo pasiklausyti grupės Orphanage, kurios vokalistas buvo Phil Lynott, o būgnininkas – Brian Downey. Po koncerto Bell ir Wrixon prisistatė ir pasiūlė visiems keturiems kartu groti vienoje grupėje. Lynott ir Downey žinojo apie gerą Bell muzikinę reputaciją ir sutiko, tačiau su sąlyga, kad Lynott ne tik dainuos, bet ir gros boso gitara, ir kad jie atliks kai kurias iš jo kompozicijų.
1970 m. liepos mėn. Thin Lizzy su įrašų kompanija EMI išleido singlą „The Farmer"/"I Need You“, kurio B pusėje įrašytą kompoziciją sukūrė John D'ardis, Trend Studios, kurioje buvo įrašytas singlas, savininkas. Buvo parduoti tik 283 šio singlo egzemplioriai, todėl šiuo metu jis yra kolekcinė retenybė. Wrixon pasitraukė iš grupės dar prieš šio singlo išleidimą, todėl likusiems trims grupės nariams teko didesnė gautų pajamų dalis. Jis išvyko į Europą, o po to grįžo į Belfastą ir vėl prisijungė prie savo senosios grupės Them. Metų pabaigoje Thin Lizzy pasirašė sutartį su įrašų kompanija Decca Records ir 1971 m. sausio mėn. nuvyko į Londoną įrašyti savo debiutinio albumo Thin Lizzy. Albumas buvo gana neblogai perkamas, tačiau nepateko į Jungtinės Karalystės sąrašus, nepaisant transliacijų per radiją ir įtakingų didžėjų John Peel ir Kid Jensen paramos.
Apie 1971 m. kovo mėn. grupė persikėlė į Londoną, kur rugpjūčio mėn. išleido pasisekimo nesusilaukusį EP „New Day“. Nepaisydama nesėkmingų pardavimų, Decca sutiko finansuoti antrąjį grupės albumą Shades of a Blue Orphanage, išleistą 1972 m. kovo mėn. Kaip ir ankstesniojo, taip ir šio albumo dainos buvo pilnos Lynott asmeninių anekdotų ir užuominų apie jo gyvenimą Dubline bei žmones, kuriuos jis ten gyvendamas pažinojo. Muzikos stilius buvo artimas keltų muzikai su užuominomis į sunkųjį roką, kurį grupė pradėjo groti vėliau. Šis albumas taip pat nepateko į Jungtinės Karalystės sąrašus.
1972 m. viduryje Thin Lizzy gavo prašymą įrašyti pergrotų Deep Purple kompozicijų albumą, kuris buvo išleistas pavadinimu „Funky Junction Play a Tribute to Deep Purple“. Thin Lizzy pavadinimas albumo viršelyje net nebuvo paminėtas. Vokalines ir klavišinių instrumentų partijas įrašė kitos grupės – Elmer Fudd nariai, tačiau į albumą pateko ir kelios Thin Lizzy sukurtos instrumentinės kompozicijos. Albumas buvo išleistas 1973 m. sausio mėn.
„Whiskey in the Jar“
1972 m. pabaigoje grupė išsiruošė į didelio populiarumo susilaukusį koncertinį turą po Jungtinę Karalystę kartu su Slade, tuo metu išleidusiais keletą hitais tapusių singlų, ir Suzi Quatro. Maždaug tuo pat metu Decca nusprendė kaip singlą išleisti Thin Lizzy aranžuotą tradicinę airių baladę „Whiskey in the Jar“. Tai sukėlė grupės narių pasipiktinimą, nes jie manė, kad ši daina neatitinka grupės skambesio ir įvaizdžio, tačiau singlas pasiekė Airijos sąrašo viršūnę ir 6-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše, o vėliau pateko į Top of the Pops. Jis taip pat pateko ir į daugelio kitų Europos šalių sąrašus. Tačiau po jo sekęs singlas „Randolph's Tango“ buvo tarsi sugrįžimas prie tamsesnio Lynott stiliaus, tepatekęs į Airijos sąrašą.
Kitas grupės albumas Vagabonds of the Western World, išleistas 1973 m. rugsėjo mėn., susilaukė teigiamų atsiliepimų, tačiau ir vėl nepateko į sąrašus. Jį lydėjęs singlas „The Rocker“, kaip ir ankstesnis, tepateko į Airijos sąrašą, ir pagreitis, įgytas išleidus hitu tapusį singlą, buvo prarastas.
Eric Bell netikėtai paliko grupę pačioje 1973 m. pabaigoje, po koncerto Belfasto Karalienės universitete (Queen's University Belfast), dėl vis prastėjančios sveikatos ir nusivylimo muzikos industrija. Vietoj jo iki koncertinio turo pabaigos buvo pakviestas jaunas airių grupės Skid Row gitaristas Gary Moore. Moore su grupe dirbo tik iki 1974 m. balandžio mėn., tačiau su juo grupė įrašė tris dainas, įskaitant „Still in Love with You“ versiją, patekusią į ketvirtąjį Thin Lizzy albumą Nightlife.
Pasitraukus Moore, Thin Lizzy, kad galėtų užbaigti koncertinį turą po Vokietiją, turėjo laikinai pasikviesti du gitaristus — buvusį Atomic Rooster gitaristą John Cann ir berlynietį Andy Gee, grojusį su Peter Bardens ir Steve Ellis. Nė vienas iš jų nebuvo laikomas nuolatiniu grupės nariu, o Lynott ir Cann nelabai sutarė vienas su kitu. Pasibaigus koncertiniam turui ir baigiantis sutarties su Decca galiojimui, nusivylęs Downey pasitraukė iš Thin Lizzy ir kitiems grupės nariams teko įkalbinėti jį sugrįžti.
Buvo surengtos perklausos naujiems grupės nariams parinkti ir Lynott su Downey galiausiai apsisprendė pakviesti 18-metį gitaristą iš Škotijos Brian Robertson ir kalifornietį Scott Gorham. Greitai susigrojusi naujos sudėties grupė atsisakė daugelio senųjų gyvai grotų dainų ir pasirašė naują sutartį su įrašų kompanija Phonogram Records, tačiau išleistas albumas Nightlife sukėlė grupės narių nusivylimą dėl pernelyg minkšto prodiusavimo ir neišryškinto grupės stiliaus. Robertson pavadino Ron Nevison prodiusavimą „visiškai beskoniu“, o Gorham pareškė, kad albumo įrašas „kvailai nuobodus“. Kaip ir ankstesnieji trys, albumas į sąrašus nepateko.
„The Boys Are Back in Town“ (1975–1977)
1975 m. pradžioje Thin Lizzy išvyko į pirmąjį koncertinį turą JAV, kurio metu „apšildė“ Bob Seger ir Bachman–Turner Overdrive (BTO). Kai vėliau tais pačiais metais BTO surengė labai sėkmingą koncertinį turą po Europą, pristatydami savo hitu tapusį singlą „You Ain't Seen Nothing Yet“, juos vėl lydėjo Thin Lizzy. Vėliau jie įrašė albumą Fighting, kuris tapo pirmuoju Thin Lizzy albumu, patekusiu į Jungtinės Karalystės sąrašą (pasiekė 60-tą vietą), tačiau šio albumo dainų singlai į sąrašus nepateko. Šiame albume pirmą kartą panaudotas „dviejų suderintų gitarų garsas“ (twin guitar sound), vėliau padėjęs grupei susilaukti didelės sėkmės (dvigubos harmonijos kompozicijoje „Wild One“ ir abiejų gitaristų solo partijos kompozicijoje „Suicide“).
Po sėkmingo kelių grupių koncertinio turo kartu su Status Quo Thin Lizzy įrašė albumą Jailbreak, kuris tapo tikru proveržiu. Šiame albume, išleistame 1976 m. kovo 26 d., buvo įrašytas pasaulinis hitas „The Boys Are Back in Town“, kuris pasiekė 8-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše ir pirmą kartą pateko į JAV sąrašą, jame pasiekęs 12-tą vietą. Tuo laiku „dviejų suderintų gitarų garsas“ jau buvo išgrynintas ir panaudotas visame albume, o ypač sėkmingai – hitu tapusiame single ir kompozicijose „Emerald“ ir „Warriors“. Albumas pateko į įvairių šalių sąrašus abiejose Atlanto vandenyno pusėse, o jam pavymui išleistas singlas „Jailbreak“ taip pat susilaukė sėkmės. Thin Lizzy koncertavo JAV, „apšildydama“ įvairias grupes, kaip antai, Aerosmith, Rush ir REO Speedwagon, taip pat planavo 1976 m. birželio mėn. surengti dar vieną koncertinį turą kartu su Rainbow. Tačiau Lynott susirgo hepatitu, turas buvo atšauktas, o grupės veikla keliems mėnesiams nutrūko.
Sirgdamas Lynott sukūrė didžiąją dalį kito grupės albumo Johnny the Fox kompozicijų. Šis albumas buvo įrašytas 1976 m. rugpjūčio mėn. Jį įrašinėjant santykiuose tarp Lynott ir Robertson atsirado įtampa, pvz., jie nesutarė dėl hitu tapusio singlo „Don't Believe a Word“ autorystės. Lynott, kurdamas dainų žodžius, toliau rėmėsi keltų mitologija ir savo asmeniniais išgyvenimais. Tokios dainos dominavo Johnny the Fox ir kituose praėjusio amžiaus aštuntojo dešimtmečio vidurio — sėkmingiausio Thin Lizzy laikotarpio — albumuose. Albumui pristatyti surengtas koncertinis turas buvo labai sėkmingas, didelės sėkmės susilaukė ir pasirodymai televizijoje, pvz., laidoje Rod Stewart BBC TV Special.
Kitą koncertinį turą JAV planuota surengti 1976 m. gruodžio mėn., tačiau jį teko atšaukti, nes lapkričio 26 d. Brian Robertson susižeidė ranką, muštynėse Londono Speakesy klube gindamas savo draugą — škotų dainininką Frankie Miller. Miller grojo scenoje su regio grupe Gonzalez ir, būdamas girtas, užkabino Gonzalez gitaristą Gordon Hunte. Hunte persirengimo kambaryje, užsimojęs buteliu, puolė Miller, Robertson įsikišo ir patyrė rankos arterijos bei nervo traumą. Tačiau po to Robertson sulaužė Hunte koją, kito vyro raktikaulį ir smogė galva dar vienam, kol gavo buteliu per galvą ir prarado sąmonę.
Robertson neigė pasirodžiusią informaciją, kad buvo girtas, ir tvirtino tik užėjęs į klubą pavalgyti. Lynott supyko ir kitam koncertiniam turui po JAV kartu su Queen vietoj Robertson pasikvietė Gary Moore. Turas buvo sėkmingas ir Lynott kvietė Moore pasilikti, tačiau jis grįžo į grupę Colosseum II, kurioje prieš tai grojo. Robertson, nors ir nebuvo atleistas, nesijautė tikras dėl savo padėties ir planavo įkurti naują grupę kartu su Jimmy Bain iš Rainbow.
Thin Lizzy 1977 m. gegužės mėn. jau kaip trio išskrido į Kanadą įrašinėti albumo Bad Reputation, kuriame Gorham turėjo įgroti visas gitaros partijas. Praėjus mėnesiui nuo įrašų sesijos pradžios prie jų prisijungė Robertson, anot jo, „kaip sesijinis muzikantas“, o, anot Lynott, „kaip svečias“. Robertson įrašė gitaros solo dviejose dainose ir veliau tais pačiais metais buvo oficialiai sugrąžintas į grupę. Rugsėjo mėn. išleistas albumas buvo gerai perkamas ir Jungtinės Karalystės sąraše pasiekė 4-tą vietą, sėkmės susilaukė ir singlas „Dancing in the Moonlight (It's Caught Me in Its Spotlight)“. Tais pačiais 1977 m. Thin Lizzy kaip pagrindiniai dalyviai pasirodė Lidso festivalyje.
Axel Nordlander
Axel Nordlander (1879 m. rugsėjo 21 d. – 1962 m. balandžio 30 d.) – Švedijos sportinis raitelis ir karininkas. Pirmasis šalies olimpinis trikovės čempionas.
Thin Lizzy
Gary Moore sugrįžimas (1978–1979)
thumb|275px|right|Thin Lizzy 1977 m. rugpjūčio 8 d.; Robertson, Lynott, Gorham, Downey 1978 m. Thin Lizzy išleido savo pirmąjį koncertinį albumą Live and Dangerous. Yra tam tikrų nesutarimų, kokia šio albumo dalis buvo iš tikro įrašyta gyvai, – prodiuseris Tony Visconti tvirtino, kad tik būgnų ir publikos garso takeliai nebuvo perrašyti daugkartinio perrašymo (overdubing) būdu. Tačiau Brian Robertson šį teiginį atmetė, pareiškęs, kad jis nesutiko su Lynott reikalavimu perrašyti jo gitaros solo partijas, ir tik pritariamųjų balsų bei kai kurių Gorham gitaros partijų takeliai buvo perrašyti. Jis dar pridėjo: „Tai netiesa. Vienintelė priežastis, dėl kurios mes sakėme, kad jis buvo perrašytas, — mokesčiai... Todėl viskas, ką sako Visconti, yra nesąmonės“. Albumas susilaukė didžiulės sėkmės, pasiekęs 2-rą vietą Jungtinės Karalystės sąraše, ir 2004 m. Classic Rock žurnalo buvo įvertintas kaip geriausias visų laikų koncertinis albumas. Tačiau šią sėkmę pritemdė galutinis Robertson pasitraukimas iš grupės, praėjus kuriam laikui po koncerto Ibisoje 1978 m. liepos 6 d., kai dėl nesutarimų su Lynott toliau dirbti kartu pasidarė nebeįmanoma. Netrukus Robertson kartu su Jimmy Bain tapo naujos grupės Wild Horses lyderiais.
Lynott ir vėl vietoj Robertson pasikvietė Gary Moore, be to, tuo metu grupė kartu su Steve Jones ir Paul Cook iš Sex Pistols bei Chris Spedding ir Jimmy Bain kuriam laikui „susikooperavo“ į projektą The Greedy Bastards, taip sugroję keletą koncertų, kurių metu atliekamų dainų sąrašas buvo nevienodas. Taip Lynott pavyko kartu su grupe „prisišlieti“ prie pankroko sąjūdžio ir išvengti „dinozaurų“ etiketės, kurią pankai kabino daugeliui to dešimtmečio pradžios roko grupių.
Axel Nordlander
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Nordlander dalyvavo žirgų sporto varžybose. Trikovės varžybose su žirgu Lady Artist pelnė maksimalią taškų sumą ilgo nuotolio jodinėjimuose, liko 12-as konkūruose ir antras išjodinėjime. Susumavus visus taškus švedas tapo pirmuoju šios rungties olimpiniu čempionu. Nordlander taip pat pelnė antrąjį aukso medalį su Švedijos nacionaline rinktine komandinėje įskaitoje.
Tarnavo Švedijos armijoje, karinės kavalerijos kapitonas.
Thin Lizzy
Gary Moore sugrįžimas (1978–1979)
Tačiau 1979 m. liepos mėn. Gary Moore netikėtai pasitraukė iš Thin Lizzy eilinio koncertinio turo JAV metu. Po daugelio metų Moore pareiškė, kad nesigailėjo dėl šio pasitraukimo, „bet, galbūt, mano pasitraukimo būdas buvo netinkamas. Manau, kad aš galėjau tą padaryti kitaip. Bet aš tiesiog privalėjau išeiti.“ Gary Moore mirė nuo širdies smūgio Esteponoje (Ispanija) 2011 m. vasario 6 d., būdamas 58 metų.
Moore pasitraukus, Thin Lizzy turo nenutraukė – kelis koncertus sugrojo kaip trio, o po to Lynott kaip pamainą laikinai pasikvietė Midge Ure. Ure prieš tai planavo prisijungti prie Ultravox, bet kartu su Lynott kaip bendraautoris sukūrė dainą „Get Out of Here“, įrašytą albume Black Rose: A Rock Legend, ir sutiko pagelbėti Thin Lizzy įvykdyti su koncertiniu turu susijusius įsipareigojimus. 1979 m. grupė dar kartą kaip pagrindiniai dalyviai pasirodė Lidso festivalyje.
Vėlesnieji metai ir iširimas (1980–1983)
thumb|275px|right|Thin Lizzy koncertuoja, 1981 m. Lynott tebeieškant nuolatinio gitaristo, jis ir kiti, tuometiniai ir buvusieji Thin Lizzy nariai toliau dirbo įrašinėdami albumą Solo in Soho, kuris buvo išleistas 1980 m. balandžio mėn., bei dar vieną Thin Lizzy albumą Chinatown. Be to, Lynott tuo metu susituokė ir liepos mėn. jo žmona pagimdė antrą dukterį. Dave Flett vylėsi tapti nuolatiniu Thin Lizzy nariu, bet Lynott pasirinko Snowy White, grojusį su Pink Floyd ir Peter Green. Midge Ure 1980 m. pradžioje toliau dalyvavo grupės koncertuose kaip laikinas klavišininkas, tačiau prie grupės prisijungus White jį netrukus pakeitė Darren Wharton. Tuo metu Wharton teturėjo 17 metų ir pradžioje jis buvo pakviestas tik laikinam darbui. Ši nauja grupės sudėtis pertraukų tarp trumpų koncertinių turų metu baigė įrašinėti albumą Chinatown ir du jį lydėjusius singlus. Pirmasis iš jų — „Chinatown“ pasiekė 21-mą vietą Jungtinės Karalystės sąraše, o antrasis — „Killer on the Loose“ prasimušė net į pirmąjį dešimtuką, prie ko nemažai prisidėjo prieštaringa reklaminė kampanija, susijusi su tuo metu vienas paskui kitą įvykdytais serijinio žudiko Peter Sutcliffe, vadinto „Jorkšyro žudiku“, nusikaltimais.
Chinatown galiausiai buvo išleistas 1980 m. spalio mėn. ir pasiekė 7-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše, tačiau tuo metu Thin Lizzy albumai jau nebepatekdavo net į pirmąjį JAV sąrašo šimtuką. Todėl po sėkmingo koncertinio turo Japonijoje ir Australijoje grupė 1980 m. pabaigoje išsiruošė į savo paskutinį koncertinį turą JAV. 1981 m. pradžioje Lynott pradėjo įrašinėti savo antrąjį solinį albumą, pasitelkęs Thin Lizzy narius ir didelę grupę pagalbinių muzikantų. Beveik tuo pat metu grupė įrašinėjo ir medžiagą naujam Thin Lizzy albumui, todėl kaip ir anksčiau įrašų sesijų metu kildavo tokia maišatis, kad muzikantai ne visada žinodavo, kurį albumą jie įrašinėja. Thin Lizzy įrašų sesijų prodiuseris Chris Tsangarides pareiškė: „sumaišties jausmas tiesiog kybojo ore, ir kartais niekas nebežinojo, ar dirbama su Philo soliniais įrašais, ar su Lizzy albumu.“ Snowy White prieš tai galvojo, kad jam, kaip Thin Lizzy nariui, turėtų būti mokama kaip sesijiniam muzikantui, kai jis dalyvaudavo įrašinėjant Lynott solinį repertuarą.
1981 m. balandžio mėn. buvo išleistas pirmasis grupės geriausių dainų albumas The Adventures of Thin Lizzy, pasiekęs 6-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše. Tačiau atskirai išleistas singlas „Trouble Boys“ tepasiekė 53-ią vietą, kuri buvo blogiausia tarp grupės singlų vietų nuo 1975 m. Anot White ir Wharton, Lynott buvo vienintelis, norėjęs jį išleisti, o niekam daugiau ši daina nepatiko. „Trouble Boys“ buvo ir darbinis naujo grupės albumo pavadinimas, tačiau dėl žemos vietos sąraše daina nebuvo įdėta į albumą, o jo pavadinimas pakeistas į Renegade. Dar vienas svarbus įvykis grupės karjeroje, įvykęs tuo metu, buvo pasirodymas pirmajame Sleino pilies koncerte, įvykusiame rugpjūčio 16 d., kuriame grupė koncertavo kaip pagrindiniai dalyviai kartu su Kirsty McColl, Hazel O'Connor ir U2.
Antrojo Lynott solinio albumo The Philip Lynott Album išleidimas vėlavo, ir jis pasirodė tik 1982 m., o Renegade buvo baigtas įrašyti ir išleistas 1981 m. lapkričio mėn. Šis albumas nebuvo sėkmingas ir tepasiekė 38-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše bei 157-tą vietą JAV sąraše. Nesusilaukė sėkmės ir jį lydėjęs singlas „Hollywood (Down on Your Luck)“. Nepaisant to, kad pats Lynott sukūrė tik dvi šio albumo dainas, o kitų grupės narių indėlis kuriant likusias albumo kompozicijas buvo kur kas didesnis, Gorham ir Wharton pareiškė, kad jie nepatenkinti kai kuriomis albumo dainomis, kaip antai, „Angel of Death“, „Fats“ ir „Mexican Blood“. Dėl tos priežasties Wharton netgi nėra kitoje albumo viršelio pusėje įdėtoje grupės fotografijoje, nors jis tuo metu ir buvo nuolatinis grupės narys. „Tai mane labai įskaudino“, — pareiškė jis.
„Thunder and Lightning“
thumb|275px|right|Thin Lizzy koncertuoja [[Mančesteris|Mančesterio Apollo arenoje]]
1982 m. pradžią sugadino tai, kad Downey ir Gorham buvo priversti padaryti pertrauką koncertinėje veikloje dėl savo asmeninių problemų. Downey buvo sumuštas naktiniame klube Danijoje, o Gorham kentėjo nuo narkotikų vartojimo sukelto išsekimo. Vėliau tais pačiais metais Lynott surengė savo koncertinį turą ir išleido antrąjį solinį albumą, kurio pardavimai nebuvo labai sėkmingi. 1982 m. rugpjūčio mėn. Snowy White pasitraukė iš grupės, pavargęs nuo netolygaus darbo grafiko ir Lynott priklausomybės nuo narkotikų, nors vėliau prisipažino, kad buvo pernelyg santūrus ir tylus, todėl sunkiai pritapo prie kitų grupės narių, kurie buvo gerokai triukšmingesni. Išėjus iš grupės, White pavyko jau 1983 m. patekti į pirmąjį Jungtinės Karalystės sąrašo dešimtuką su singlu „Bird of Paradise“. Tuo pat metu pasitraukė ir ilgametis grupės vadybininkas Chris O'Donnelle, vėliau pareiškęs, kad „kažkada puiki grupė mano akyse virto mėšlu“.
Prieš pradėdamas įrašinėti naują albumą, kuris, kaip vėliau paaiškėjo, buvo paskutinis studijinis grupės albumas, Lynott norėjo rasti pamainą White. 1982 m. rugsėjo mėn. jis pasirinko John Sykes, anksčiau grojusį grupėje Tygers of Pan Tang, kuris tapo pirmojo albumą lydėjusio singlo „Cold Sweat“ bendraautoriu, nors likusioji albumo dalis jau buvo įrašyta jam nedalyvaujant. 1983 m. kovo mėn. išleistas albumas Thunder and Lightning buvo daug sėkmingesnis už ankstesnįjį ir pasiekė 4-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše. Sykes atėjimas muzikine prasme atjaunino grupės skambesį ir, nors dainų autorystė buvo tolygiai padalyta tarp visų grupės narių, jos stilius gerokai pasunkėjo priartėdamas prie sunkiojo metalo.
Albumo pristatymo koncertinis turas turėjo tapti grupės atsisveikinimo turu, nors Lynott nebuvo tikras, kad tai bus grupės karjeros pabaiga. Sykes norėjo tęsti darbą, bet Gorham visko jau buvo gana. Turas buvo sėkmingas ir keli koncertai buvo įrašinėjami rengiantis išleisti koncertinį albumą. Koncertinio turo metu pasirodyti scenoje buvo kviečiami daugelis iš anksčiau Thin Lizzy grojusių gitaristų, kurie dalyvavo atliekant tas dainas, kurias pirmą kartą įrašant jie grojo. Vienintelė išimtis buvo Snowy White. Koncertinis albumas Life buvo išleistas 1983 m. spalio mėn. ir pasiekė 29-tą vietą Jungtinės Kralystės sąraše. Vykstant koncertiniam turui buvo išleisti dar du singlai, antrasis iš kurių „The Sun Goes Down“ rugpjūčio mėn. tepasiekė 52-rą vietą. Lynott kartu su Downey ir Sykes, pasivadinę „Trimis muškietininkais“, dar surengė ir Lynott solinį koncertinį turą.
Po sunkaus koncertinio turo etapo Japonijoje, kur kai kuriems grupės nariams kilo sunkumų gauti heroino, Thin Lizzy, prieš išsiskirdami, 1983 m. rugpjūčio 28 d. Redingo festivalyje sugrojo savo paskutinį koncertą Jungtinėje Karalystėje, kurio įrašas 1992 m. buvo išleistas kaip jų koncertinis albumas BBC Radio One Live in Concert. Paskutinis grupės koncertas buvo surengtas rugsėjo 4 d. Niurnberge vykusiame festivalyje Monsters of Rock, po kurio grupės nariai išsivaikščiojo savais keliais.
Projektai po Thin Lizzy ir grupei atminti skirti (tribute) projektai (1985–1996)
Baigiantis 1983 m. Phil Lynott „sulipdė“ naują grupę, kurią pavadino Grand Slam, tačiau, nepavykus pasirašyti sutarties su jokia įrašų kompanija, 1985 m. pradžioje grupė iširo. Sykes ir Downey pradžioje buvo sutikę groti šioje grupėje, bet vėliau Sykes prisijungė prie Whitesnake, o Downey taip pat apsigalvojo. Lynott pradėjo daugiau dėmesio skirti savo solinei karjerai ir 1985 m. gegužės mėn. kartu su Gary Moore išleido singlą „Out in the Fields“, pasiekusį 5-tą vietą Jungtinės Karalystės sąraše. Ši Moore sukurta daina buvo paimta iš jo solinio albumo Run for Cover, tačiau ją įrašant nemažai prisidėjo ir Lynott. Paties Lynott solinė karjera klostėsi ne taip sėkmingai ir jo paskutinysis singlas „Nineteen“ tepasiekė 76-tą Jungtinės Karalystės sąrašo vietą.
Prieš pat savo mirtį Lynott planavo išleisti trečiąjį solinį albumą, kalbėjosi su Downey apie galimą Thin Lizzy atgaivinimą apie 1986 m. kovo mėn. (kartu su Gorham ir Sykes) ir buvo užsisakęs įrašų studiją tų metų sausio mėnesiui. Tačiau 1986 m. sausio 4 d. jis mirė Solsberio (Viltšyro grafystė) ligoninėje, teturėdamas 36 metus, nuo vidinio absceso, plaučių uždegimo ir sepsio, sukeltų priklausomybės nuo narkotikų, dėl ko išsivystė dauginis organų nepakankamumas.
1986 m. gegužės 17 d. Thin Lizzy susibūrė Self Aid koncertui, kuriame dalyvavo Gary Moore, Downey, Gorham, Wharton ir boso gitara grojęs Bob Daisley. Daugelį pagrindinių vokalo partijų sudainavo Bob Geldof ir Moore, o atliekant „Whiskey In The Jar“ scenoje pasirodė įvairūs vokalistai. 1987 m. buvo išleistas rinktinis albumas „Soldier of Fortune“, be to, tais pačiais metais buvo surengtas pirmasis tribute koncertas „Vibe for Philo“ Lynott atminti, kurį organizavo Dublino didžėjus ir grupės muzikos propaguotojas Smiley Bolger. Šis koncertas toliau tradiciškai rengiamas kasmet Lynott mirties metinių dieną.
Likusieji Thin Lizzy nariai kartu nedirbo iki singlo „Dedication“ įrašymo 1990 m. spalio mėn., kai penkioliktosioms Lynott mirties metinėms pažymėti jo neišbaigtas demo įrašas buvo nugludintas iki išdailintos dainos. Ši daina buvo iš Grand Slam laikotarpio ir jos pirminė versija buvo sukurta kartu su gitaristu Laurence Archer. Gitaros ir būgnų garso takeliai naudojant šiuolaikinę techniką buvo pakeisti Downey ir Gorham naujai sugrotomis partijomis. Gary Moore taip pat buvo sutikęs dalyvauti šio singlo įrašuose, bet galiausiai atsisakė. 1991 m. pradžioje singlas pasiekė 35-tą Jungtinės Karalystės sąrašo vietą bei 2-rą Airijos sąrašo vietą ir buvo įtrauktas į eilinį rinktinį geriausių grupės dainų albumą Dedication: The Very Best of Thin Lizzy, išleistą tų pačių metų vasario mėn. ir pasiekusį 8-tą vietą Jungtinės Karalystės albumų sąraše. Tačiau po to perleistas singlas „The Boys Are Back in Town“ tepasiekė 63-ią vietą Jungtinės Karalystės sąraše, nors Airijos sąraše jis ir buvo pakilęs iki 16-tos vietos.
Po to pradėti vykdyti nedideli sugrįžimo (reunion) projektai. 1991 m. Robertson ir Downey pasirodė scenoje kartu su vokalistu Bobby Tench, ex-Grand Slam gitaristu Doish Nagle ir bosininku Doug Brockie. Jie surengė trumpą koncertinį turą po Airiją, jo koncertus pavadinę „An Evening of Thin Lizzy“. 1994 m. rugpjūčio mėn. Downey, Bell, Robertson ir Wharton surengė grupei atminti skirtą (tribute) koncertą Vulverhamptone kartu su Thin Lizzy atminti susibūrusiomis grupėmis Limehouse Lizzy, Ain't Lizzy ir Bad Habitz. Kitą Thin Lizzy variantą vėliau tais pačiais metais subūrė John Sykes (jis taip pat atliko ir pagrindines vokalo partijas) kartu su Downey, Gorham ir Wharton bei boso gitara grojusiu Marco Mendoza, kuris 1991-1993 m. buvo grojęs kartu su Sykes grupėje Blue Murder. Šis koncertinis turas buvo reklamuojamas kaip skirtas Phil Lynott atminti. Tos pačios sudėties grupė pasirodė ir „Vibe for Philo“ koncerte, surengtame 1996 m. sausio 4 d., kartu su daugeliu kitų žinomų muzikantų — Eric Bell, Midge Ure, Henry Rollins, Therapy?, Joe Elliott ir Rick Savage iš Def Leppard.