cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skillet
„Ardent“ ir prasiveržimas (2003–2011)
2008 m. pradžioje grupė pranešė, jog jų būgnininkė Lori Peters palieka grupę, jausdama, jog atėjo laikas atsisveikinti ir atversti naują gyvenimo lapą. Jos paskutinis koncertas su grupe įvyko 2007 m., nors prieš paliekant grupę Lori skyrė laiko padėti ją pakeisiančiam naujajam būgnininkui Jen Ledger pilnai pasiruošti tapti grupės nariu. 2008 m. spalio 21 d. CD/DVD formatais išleistas gyvo pasirodymo albumas „Comatose Comes Alive“, kuriame sudėti tiek koncertiniai įrašai, tiek filmuota medžiaga iš grupės pasirodymo Čatanugoje, Tenesyje (JAV). Kompaktinio leidimo antroje B pusėje daina „Live Free or Let Me Die“ pasirodė kaip singlas, įskaitant ir penkis naujus akustinius įrašus, kuriuos buvo galima parsisiųsti įdėjus CD diską į asmeninį kompiuterį. miniatiūra|„Skillet“ gyvo pasirodymo metu 2009 m. išleistas septintasis grupės albumas „Awake“, tapęs nr. 2 „Billboard 200“ pardavimų sąraše. Liepos 14 d. išleistas vienas populiariausių grupės singlų „Monster“, o 2010 m. kaip singlas išleistas „Hero“. Vėliau išleista "Deluxe" albumo versija, kurioje įtrauktos dvi naujos dainos „Dead Inside“ bei „Would It Matter“, įskaitant ir „Monster“ alternatyvią radijui skirtą versiją, kurioje pašalintas urzgiančio balso efektas. Grupė buvo nominuota net šešiems „Dove Awards“ apdovanojimams. 2010 m. įrašų kompanija „Ardent“ išleido muzikinį rinkinį „The Early Years“, kurioje sudėtos grupės dainos, įrašytos tarp 1996 ir 2001 m.
2011 m. „Skillet“ oficialiai pranešė, jog jų grupę palieka dešimtmetį joje grojęs gitaristas Ben Kasica. Nors jo išėjimas buvo suplanuotas kiek anksčiau, visgi Kasica sudalyvavo dar viename koncertiniame ture, iki kol bus pilnai apmokytas naujas jį pakeisiantis gitaristas Seth Morrison. Albumas „Awake“ buvo nominuotas ir laimėjo „Top Christian Album“ apdovanojimą, įteiktą per „Billboard Music Awards 2011“. Be to, daina „Awake and Alive“ panaudota kaip vienas iš filmo „Transformers: Dark of the Moon“ garso takelių.
Tolimesnė grupės sėkmė (2011–dabar)
2011 m. birželio 21 d. grupės lyderis J. Cooper'is savo „Twitter“ paskyroje paskelbė apie naują ateinantį albumą ir repeticijas. Apie naujų įrašų kūrimą atlikėjas buvo užsiminęs dar prieš koncertinius turus, visgi visi planai nusikėlė į 2012 metus, pasibaigus „Winter Jam Tour“. Teikdamas interviu „CCM Magazine“, Cooper'is naujojo albumo ruošimą apibūdino kaip pasivažinėjimą amerikietiškais kalneliais. Jo paties žodžiais, tai "nauja teritorija Skillet'ui", albume laukė įvairovės nestingantis dainų sąrašas, nors tuo pačiu stengtasi išlaikyti krikščioniško garbinimo leitmotyvą.
2013 m. birželio 25 d. pasirodė aštuntasis studijinis albumas „Rise“. Dar tų pačių metų balandį išėjo ir pirmasis singlas „Sick of It“, užėmęs 4-tą vietą „Billboard 200“ pagal pardavimus. Pastaroji daina 2013 m. grupei padėjo laimėti „Dove Award“ metų roko dainos kategorijoje. 2016 m. albumas buvo pripažintas auksiniu.
2016 m. pasirodė kitas albumas – „Unleashed“, kartu atnešęs keletą singlų, tarp kurių „Feel Invincible“ pasirodė dar iki albumo išleidimo. Pastaroji daina panaudota kaip oficiali teminė muzika „WWE Battleground“. 2017 m. rudenį išleista ir praplėsta albumo versija „Unleashed Beyond“, kurioje skambėjo nauji įrašai ir perdirbiniai.
Apie dešimtąjį studijinį albumą „Victorious“ pirmosios naujienos pasirodė „Billboard“ skelbiamajame pranešime. 2019 m. gegužę dienos šviesą išvydo pirmasis singlas „Legendary“, o vėliau tais pačiais metais pasirodė „Save Me“ bei „Anchor“. Rugpjūčio 2 d. pasirodė pilnas albumas. Vėliau rudenį daina „Legendary“ buvo pasirinkta kaip teminė muzika „WWE Raw“ laidai. 2020 m. išleistas paskutiniojo albumo praplėtimas „Victorious: The Aftermath“.
2021 m. kovo mėnesį vokalistas John Cooper sulaukė kritikos kirčių socialiniuose tinkluose dėl neigiamo pasisakymo apie „Grammy“ apdovanojimuose atliktą Cardi B ir Megan Thee Stallion dainą „WAP“, per kurią atlikėjas įžvelgė tarpusavio sekso imitavimą. Tai pačiais metais „Skillet“ gerbėjai išvydo naujai paruoštą singlą „Surviving the Game“, po kurio sekė anonsas apie jų vienuoliktąjį studijinį albumą „Dominion“, po to išleisto 2022 m. pradžioje.
Muzikinis stilius
Grupei būdingi žanrai yra krikščioniškasis rokas, krikščioniškasis metalas, alternatyvusis rokas, sunkusis rokas, nu metalas ir kt. Tačiau gyvavimo pradžioje muzika buvo priskiriama prie grunge roko, o vėliau sekant antrajam albumui eksperimentuota ir su elektroninės muzikos elementais. Pasak vokalisto J. Cooper'io, grupės kūryba siekiama suartinti klausytojus tiek socialiai, tiek dvasiškai ir įkvėpti priimant gyvenimo sprendimus.
Tauralaukio akmuo
'''Tauralaukio akmuo, vad. Velnio akmeniu''' – mitologinis akmuo, esantis Klaipėdos rajono savivaldybėje, šiaurinėje Klaipėdos miesto dalyje. Žmogaus apdorotas riedulys akmuo guli Danės upės kairiojo kranto aukštumos vakarinėje pašlaitėje, apie 100 m į pietvakarius nuo Tauralaukio senųjų kapinių. 1992 m. paskelbtas regioninės reikšmės paminklu.
Istorija
Riedulys minimas 1253 m. Klaipėdos miesto sienų aprašyme.
Aprašymas
Riedulys – pilkas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo trikampio formos. Jo išmatavimai siekia maždaug 3,8 m ilgio, 2,9 m pločio, iki 0,9 m aukščio. Akmuo apskaldytas, ypač kraštuose. Ant paviršiaus matomi įvairaus dydžio ir gylio iškalti dubenėliai, latakėliai, kryželiai.
Padavimai, pasakojimai
Apie akmenį pasakojama, kad ant jo susėdę žaidė dvarininkas ir velnias.
Manoma, kad seniau ant akmens buvo dedamos aukos dievams.
Ašmintos daugiafunkcis centras
Ašmintos daugiafunkcis centras yra Ašmintos kaime (Prienų rajonas). Dabar tai Prienų Ąžuolo progimnazijos skyrius, anksčiau buvo Prienų „Nemuno“ pradinės mokyklos skyrius. Mokykloje veikia biblioteka.
Istorija
Ašmintos mokykla įsteigta 1923 m. Jono Banionio sodyboje. 1941 m. pastatas sudegė, mokykla persikėlė į Antano Bartkevičiaus sodybą. 1946–1963 m. mokykla veikė Krikščiūnų sodyboje. Nuo 1963 m. iki šiol mokykla gyvuoja perstatytame Ašmintos dvaro pastate.
Prušinskiai
Prušinskiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lupikų.
Khauhelo Deborah Raditapole
Khauhelo Deborah Raditapole – politikas, Basutoland African Congress partijos narys, Panafrikos parlamento narys atstovaujantis Lesotui.
Subtilumas
Subtilumas – 2011 m. prancūzų sukurta romantinė drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko Audrey Tautou. Filmas buvo nominuotas Cezariui geriausios debiutinės juostos bei geriausiai adaptuoto scenarijaus kategorijose.
Ivan Perišić
Ivanas Perišičius (g. 1989 m. vasario 2 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje Tottenham Hotspur bei Kroatijos rinktinėje.
Subtilumas
Turinys
Po to, kai partrenktas automobilio žūna pagrindinės veikėjos Natali vyras Fransua, moteris nusprendžia visiškai pasišvęsti darbui, kad nereikėtų prisiminti skausmingų išgyvenimų. Sėkmingai kopdama karjeros laiptais, vieną dieną, pati nesuprasdama ką daro, ji staiga pabučiuoja savo pavaldinį Marką. Pastarasis, atvykėlis iš Švedijos, taip pat jaučiasi vienišas ir tarp dviejų atsiskyrėlių netrunka užsimegzti keistas romantiškai ryšys, kurį visaip stengiasi nutraukti Natali įsimylėjęs jos viršininkas Čarlzas...
Ivan Perišić
Futbolininko karjerą pradėjo 2000 m. HNK Hajduk Split akademijoje. 2006–2007 m. žaidė FC Sochaux-Montbéliard jaunių komandoje, vėliau atstovavo rezervinei komandai. 2009 m. buvo paskolintas belgų komandai KSV Roeselare. Tais pačiais metais persikėlė į Club Brugge KV. Atstovaujant Briugės klubui, 2011 m. sezone buvo rezultatyviausiu Jupiler lygos žaidėju bei tais pačiais metais tapo Belgijos metų futbolininku. 2011 m. gegužės 23 d. pasirašė penkerių metų kontraktą su Vokietijos klubu BV Borussia Dortmund. 2011–12 m. sezone, su klubu laimėjo Bundeslygą. 2013 m. sausio mėn. persikėlė į VfL Wolfsburg, kuriame praleido du su puse sezono ir 2015 m. laimėjo Vokietijos futbolo taurę. 2015 m. rugpjūčio 30 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Italijos Internazionale Milano FC.
Laimėjimai
Belgijos lygos rezultatyviausias žaidėjas: 2010–11 m.
Kiaušiai
Kiaušiai (, nuo 1938 m. Wetterau, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 12 km į pietryčius nuo Lazdynų. Nuo 1947 m. – Losevo gyvenvietės dalis Krasnoznamensko rajone.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Svečių namai Kiaušių kaime ~1912 m. dešinėje|miniatiūra|260px|Kiaušių kaimo bendruomenė 1936–38 m. Kaimo pavadinimas – pavardinės kilmės (Kiaušis, -ys). Pirmąkart minimi 1580 m. Iki XVIII a. vadinti ir Ežerninkais (Eßernincken). 1821 m. buvo mišrusis kaimas su 2 malūnais ir 75 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. per kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis iš Pilkalnio į Lazdynus su atšaka į Šilėnus (1906 m. prailginta iki Doristalio), įrengta stotis, stotyje buvo telegrafas. 1928 m. prie kaimo prijungtas Žardelių dvaras. Netoli dvaro buvo mokykla, kaimo žemių šiauriniu pakraščiu tekėjo Žvirgalis, pietiniu – Įsrutis. Po Antrojo pasaulinio karo, 1946 m., kartu su Didžiųjų Aukštučių kaimu pavadintas Losevu.
Gyventojai
Be to, Žardelių dvare 1905 m. buvo 92, 1910 m. – 64 gyventojai.
Mirga Gražinytė-Tyla
Mirga Gražinytė-Tyla (g. 1986 m. rugpjūčio 29 d. Vilniuje)  – lietuvių dirigentė, Zalcburgo valstybinio teatro (Salzburger Landestheater) ir Birmingamo miesto simfoninio orkestro (City of Birmingham Symphony Orchestra) muzikos direktorė. Britų klasikinės muzikos portalo „Classic FM“ vadinama geriausia pasaulio moterimi dirigente.
Jurčiūnai (reikšmės)
Jurčiūnais vadinamos gyvenvietės:
Mirga Gražinytė-Tyla
Šeima
Gražinytė-Tyla gimė Vilniuje, muzikų šeimoje. Jos tėvas, Romualdas Gražinis – choro dirigentas,  mama – Sigutė Gražinienė – pianistė bei dainininkė. Jos senelė Beata Vasiliauskaitė-Šmidtienė buvo smuikininkė, senelio brolis Bernardas Vasiliauskas – Vilniaus arkikatedros bazilikos vargonininkas. Turi jaunesniąją seserį, pianistę Onutę Gražinytę bei jaunesnį brolį Adomą Gražinį.
Išsilavinimas
Gražinytės-Tylos pirmoji mokykla – Vilniaus 27-oji vidurinė, vėliau, tėvų sprendimu, studijavo dailę Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje. Sulaukusi vienuolikos, nusprendė pasukti į muziką. Pasirinkusi chorvedybos kryptį (tai buvo viena iš kelių specialybių mokykloje kurioje dar būta laisvų vietų), muzikos mokslus Gražinytė-Tyla baigė taip ir negrojusi nei vienu instrumentu. Pirmą kartą chorui dirigavo būdama trylikos. Vėliau tęsė muzikos studijos Graco muzikos ir vaizduojamojo meno universitete (Universität für Musik und darstellende Kunst Graz), Austrijoje, o tarp jos dėstytojų buvo ir garsus Austrijos chorvedys – Johanas Princas (Johannes Prinz). Sėkmingai pabaigusi studijas 2007 m., mokslus pratęsė pas Ulrichą Vindfūrą (Ulrich Windfuhr)  Felikso Mendelsono-Bartoldžio muzikos konservatorijoje Leipcige bei Ciuricho muzikos konservatorijoje (kur tarp jos dėstytojų buvo ir Johanas Šlėflis (Johannes Schlaefli).
Karjera
2011–2012 metų sezone, Gražinytė-Tyla tapo Heidelbergo teatro antrąja chorvede (2. Kapellmeisterin). Nuo to laiko ji turi rezidenciją Heidelberge. 2012 m. ji laimėjo Zalcburgo Festivalio Jaunųjų Dirigentų Apdovanojimą. Nuo 2013–2014 m. sezono ji tapo pagrindine chorvede (1. Kapellmeisterin) Berno Operoje. 2015–2016 metų sezone, dvejų metų sutartimi Gražinytė-Tyla buvo paskirta Zalcburgo valstybinio teatro muzikos direktore. Ji yra viešai paskelbusi, jog 2016–2017 metų sezonas Zalcburgo valstybiniame teatre bus paskutinis.
2012–2013 metų sezonui Gražinytė-Tyla buvo Gustavo Dudamelio (Gustavo Dudamel) partnere Los Andželo filharmonijoje. 2014 m. liepos mėn. sudarė dvejų metų sutartį orkestro dirigento asistento pareigoms užimti. 2015 m. rugpjūtį orkestras paskyrė ją naująja asocijuotąja dirigente 2015–2016 bei 2016–2017 sezonams.
2015 m. liepos mėnesį Gražinytė-Tyla pirmą kartą dirigavo Birmingamo simfoniniam orkestrui. Pakartotinai su orkestru Gražinytė-Tyla koncertavo 2016 m. sausio mėn. 2016 m. vasarį Birmingamo simfoninis orkestras paskyrė Gražinytę-Tylą naująja muzikos direktore artimiausiems trims sezonams, pradedant 2016 rugsėju. 2016 m. rugpjūčio 26 dieną ji pirmą kartą koncertavo Birmingeme jau kaip Simfoninio orkestro vadovė,  o tų pačių metų rugpjūčio 27 dieną pirmą kartą koncertavo tarptautiniame kasmetiniame Londono klasikinės muzikos festivalyje BBC Proms. Gražinytė-Tyla, yra pirmoji moteris dirigentė paskirta Birmingamo simfoninio orkestro muzikos direktore.
Žemaičių Naumiesčio evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
Bažnyčia buvo pastatyta 1842 m. miestelio centre. 1848 m. buvo atgabentas varpas. Bažnyčioje vyksta evangelikų liuteronų pamaldos. 1910–1914 m. joje kunigavo evangelikų liuteronų kunigas Fridrikas Megnius, kuris Žemaičių Naumiestyje lietuvių kalba leido laikraštį „Svečias“.
Kunigai
Parapiją aptarnavę kunigai:
Jelabuga
Jelabuga  – miestas Rusijoje, Tatarstane, ~200 km į rytus nuo Kazanės, Kamos dešiniajame krante, prie jos intako Toimos žiočių; rajono centras. Plentai į Kazanę, Naberežnyje Čelnus, Iževską. Svarbus naftos gavybos pramonės centras. Taip pat vystoma automobilių ir kitų įrengimų, gelžbetonio, plytų gamybos, lengvoji, elektronikos, maisto (mėsos, pieno, duonos) pramonė. Veikia šiluminė jėgainė.
2013 m. 51,7 % miesto gyventojų buvo rusai, 42,6 % – totoriai, 1,0 % – čiuvašai, 0,8 % – udmurtai, 0,2 % – mariai.
Istorija
Miesto apylinkėse rastas I tūkstantmečio 2-ojoje pusėje naudotas piliakalnis. XVII a. dab. miesto vietose minimas Triochsviatskojės kaimas. 1780 m. Jelabugai suteiktas miesto statusas.
Prušinė
Prušinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Eitminiškių.
Navakonių geologinis draustinis
Navakonių geologinis draustinis – saugoma gamtos vietovė Lietuvoje, Šalčininkų rajone, Navakonių kaimo šiauriniame pakraštyje, prie Rūdninkų girios pietinės pamiškės. Įsteigtas 1971 m.
Draustinyje saugomos galinės morenos su eratiniais rieduliais, susidariusios prieš maždaug 130 tūkst. metų, per priešpaskutinį ledynmetį. Būdingi kristaliniai, 1–2 m skersmens rieduliai, ledyno atnešti iš Skandinavijos (Švedijos, vakarų Suomijos, Botnijos įlankos dugno).
Vilkaviškio dvaras
Vilkaviškio dvaras - dvaras Vilkaviškio rajone, Vilkaviškio mieste.
Istorija
1812 m. birželio 19-24 dienomis pro Vilkaviškio apylinkes traukė Napoleono Bonaparto kariuomenė (apie 250 tūkst. karių). Klieriko (vėliau prelato) Butkevičiaus užrašuose fiksuota, jog birželio 21 d. atvyko ir pats Napoleonas, apsigyveno Vilkaviškio dvare (kiti šaltiniai mini palapinę prie dvaro). Čia, dvaro apylinkėse, birželio 21 d. maršalas Liuisas-Aleksandras Bertjeras, kariuomenės vyriausiojo štabo viršininkas, paskelbė Napoleono pasirašytą atsišaukimą į karius, kuris faktiškai buvo karo pradžios paskelbimas Rusijai.
1864-1904 m. dvare gyvenęs rusų armijos generolas, I pasaulinio karo metais - vokiečiai. Vėliau dvarą su 80 hektarų iš valstybės nupirko kunigas P.Karalius, po to jame įsikūrė Vilkaviškio vyskupijos kurija, čia gyveno vyskupai Antanas Karosas ir Mečislovas Reinys.
Dvaras likviduotas 1940 m., vykdant sovietinį 1940 m. rugpjūčio 5 d. žemės reformos įstatymą.
II pasaulinio karo metais rūmų pastatas buvo tuščias, po karo jame įsikūrė Vilkaviškio tarybinio ūkio administracija.
Tucker Murphy
Tucker Murphy (g. 1981 m. spalio 21 d. JAV) – Bermudos slidinėjimo lenktynių sportininkas. Šalies olimpietis ir vėliavnešys žiemos olimpinėse žaidynėse. Dartmouth koledže baigė biologo specialybę.
2010 m. olimpiada
Tucker Murphy buvo vienintelis šalies sportininkas dalyvavęs 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Murphy tapo pirmuoju Bermudos atstovu olimpiadoje, kuris dalyvavo lygumų slidinėjimo varžybose.
Branko Ćopić
Biografija
Brankas Čiopičius lankė mokyklas Bichače, Bania Lukoje, Sarajeve ir Karlovace. Po to persikėlė į Belgradą, kur iki 1940 m. studijavo Belgrado universiteto Filosofijos fakultete.
Po Bosanska Krajina sukilimo 1941 m. jis prisijungė prie Jugoslavijos partizanų ir buvo jų gretose iki Antrojo pasaulinio karo. Šis Branko Čiopičiaus gyvenimo laikotarpis padarė daugiausiai įtakos jo kūrybai. Po karo grįžo į Belgradą, kur liko iki 1949 m. Nuo 1951 m. iki savo mirties buvo profesionalus rašytojas.
Darbai
thumb|Brankas Čiopičius pavaizduotas ant 2015 m. Serbijos pašto ženklo thumb|Brankas Čiopičiaus paminklas
Romanai vaikams
– žinomi kaip „Pionirska trilogija“ – Pionieriaus trilogija
Paskutinės Emos Blank dienos
Paskutinės Emos Blank dienos – 2009 m. Olandijoje sukurta juodojo humoro komedija.
Turinys
Dideliame užmiesčio name gyvena turtinga moteris Ema Blank ir jos tarnai: virėja Bela ir jos sūnus Mejeris, liokajus Hanfeldas ir duktė, tarnaitė Honė, bei Teo. Moterį kankina nepagydoma liga ir ji gali bet kuriuo metu mirti, tačiau kol kas ji įvairiais rafinuotais būdais kiršina tarnus tarpusavyje, versdama atlikti pačius keisčiausius ir nelogiškiausius pavedimus. Visos šių kančios – vardan turto, tačiau vieną dieną Ema prisipažįsta, kad žadėtąjį palikimą sudaro tik namas, ir tas užstatytas. Supratę, kad buvo apgaudinėjami, jie nusprendžia atkeršyti šeimininkei...
Smėlio karaliai
Smėlio karaliai – George R. R. Martin apsakymas, pirmą kartą publikuotas 1979 m. žurnale „Omni“.
1980 m. „Smėlio karaliai“ laimėjo Hugo ir Nebula premijas už geriausią apsakymą. Iš pradžių Martinas rašė apsakymą kaip planuojamos didesnės serijos dalį, tačiau idėja liko neįgyvendinta ir daugiau apsakymų apie smėlio karalius jis nėra parašęs.
Rita Šerpytytė
Rita Šerpytytė (1954 m. sausio 26 d. Tauragėje) – Vilniaus universiteto filosofijos profesorė, pedagogė, vertėja, 2022 m. Lietuvos mokslo premijos laureatė.
Smėlio karaliai
Lietuviškai apsakymas išleistas 1994 m. „Eridano“ leidyklos, anglosaksų fantastikos apsakymų rinkinyje tokiu pačiu pavadinimu.
Rita Šerpytytė
Biografija
Rita Šerpytytė 1972 m. aukso medaliu baigė Tauragės II vidurinę mokyklą (dabar „Versmės“ gimnazija). 1972–1977 m. studijavo teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete ir įgijo teisininko specialybę. 1983–1986 m. studijavo filosofijos aspirantūroje VU Filosofijos katedroje. 1988 m. apgynė humanitarinių mokslų (filosofijos krypties) daktaro laipsnį (Vilniaus Universiteto Filosofijos katedra). 1993 m. ir 1996 m. stažavosi Romos universiteto La Sapienza Filosofijos fakultete.
Smėlio karaliai
Adaptacijos
1987 m. pagal „Smėlio karalius“ buvo sukurta septintoji „DC Science Fiction Graphic Novel“ komiksų antologijos dalis.
Rita Šerpytytė
Biografija
Laimėjusi stipendiją projektui „Nihilizmas po Nyčės“ dirbo vizituojančia profesore Trento (Italija) Religinių studijų centre. Skaitė paskaitas Belgijos, Italijos, Vokietijos universitetuose, buvo tarptautinių konferencijų Vokietijoje, Italijoje, Prancūzijoje kviestinė pranešėja. 2008–2018 m. Lietuvos Mokslo Tarybos narė.
Smėlio karaliai
Adaptacijos
1995 m. pagal apsakymą sukurta pirmoji fantastinių filmų antologijos „The Outer Limits“ serija.
Rita Šerpytytė
Biografija
1988–1999 m. dirbo Vilniaus pedagoginiame universitete, Filosofijos katedroje, nuo 2000 m. dirba VU, 2000–2018 m. vadovavo VU Religijos studijų ir tyrimų centrui (nuo 2005 m. šio centro filosofijos profesorė), nuo 2018 m. Kontinentinės filosofijos ir religijos studijų katedros profesorė, katedros vedėja.
Moksliniai darbai
Pagrindinės Ritos Šerpytytės mokslinių interesų sritys: Heideggerio filosofija, postmodernioji filosofija, šiuolaikinė italų filosofija, nihilizmo problema Vakarų filosofijoje; Hegelio filosofija ir jos šiuolaikinės interpretacijos, Vattimo filosofija, Agambeno filosofija, Malabou filosofija, Realybės ir Tikrovės problema klasikinėje ir šiuolaikinėje filosofijoje. Daugiausiai dėmesio skiria nihilizmo tyrimų aprašymui. Yra pagrindinė nihilizmo tyrinėtoja tiek Lietuvoje, tiek pasaulyje.
Rita Šerpytytė yra dviejų monografijų – „Nihilizmas ir Vakarų filosofija“ (2007 m.) ir „Tikrovės spektrai. Vakarų nihilizmas tarp diagnozės ir teorijos“ (2019 m.) autorė, kolektyvinės monografijos „Sekuliarizacija ir dabarties kultūra“ (2013 m.) sudarytoja ir autorė, kolektyvinės monografijos „Ontologijos transformacijos. Medijos. Nihilizmas. Etika“ (2015 m.) bendraautorė. Kolektyvinių straipsnių rinkinių „A Century with Levinas: on the Ruins of Totality” (2009) bei “Emmanuel Levinas: A Radical Thinker in the Time of Crisis” (2015) sudarytoja ir autorė. Vadovėlio „Religija ir filosofija” (2003) autorė, VU mokslinio žurnalo „Religija ir kultūra” vyriausioji redaktorė. Taip pat parašė daugiau nei 70 mokslinių straipsnių, publikuojamų Lietuvos ir užsienio mokslo leidiniuose. Skaitė paskaitas įvairiuose Europos ir pasaulio universitetuose – Italijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Portugalijoje, JAV. Nuolatos dalyvauja mokslinėse konferencijose bei projektinėje veikloje užsienyje.
Sukaupusi nemažą patirtį akademinės ir ekspertinės veiklos sferoje kaip Lietuvos filosofijos mokytojų asociacijos prezidentė, Lietuvos moksleivių filosofijos olimpiados organizacinio komiteto narė, Lietuvos mokslo tarybos narė (Humanitarinių ir socialinių mokslų komitetas, kuriam atstovavo dvi kadencijas) (2008–2018 m.) Tarptautinės filosofijos profesorių asociacijos (AIPPH) narė ir atstovė Lietuvai bei Katalikiško akademinio stipendijų fondo (KAAD) atsthovė Lietuvoje. . 2002–2009 m. buvo VMSF ekspertė. Nuo 2004 m. SKVC ekspertė. Nuo 2008 m. tapo LMT ekspertė. Nuo 2013 m. Hera ekspertė. Nuo 2012 m. Italijos universitetų asociacijos CINECA ekspertė.
Pasižymėjo ir meno srity – LTV dokumentinių filmų „Benamė istorija“ (2000 m., rež. Juozas Sabolius) ir „Neturto seserys“ (2001 m., rež. Juozas Sabolius) scenarijaus autorė.
Rita Šerpytytė yra Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Filosofijos instituto profesorė, Kontinentinės filosofijos ir religijos studijų katedros (kurios atsiradima inicijavo pati Rita Šerpetytė) vedėja, habilituota humanitarinių mokslų srities filosofijos krypties daktarė. 2020 m. kaip vizituojanti profesorė dirbo Turino universitete (Italija).
Vapusko nacionalinis parkas
Vapusko nacionalinis parkas  – Kanados 37-asis nacionalinis parkas, esantis Hadsono įlankos pakrantėje. Įkurtas 1996 m. Parko lankymas yra apribotas dėl jo atokios vietos ir pastangų jį išsaugoti. Parko pavadinimas kilo nuo kri kalbos žodžio, reiškiančio baltąjį lokį (wâpask). Parke yra Čerčilio ragas, kuris garsėja kaip geriausia pasaulyje vieta stebėti ir fotografuoti laukinius baltuosius lokius. Į ragą žmonės gali atvykti tik sraigtasparniu arba Tundra Buggy transporto priemone.
Fauna
Nacionaliniame parke gyvena šios gyvūnų rūšys: baltasis lokys, laplandinė pelėda, Hadsono įlankos vilkas, lemingas, poliarinė lapė, sakalas keleivis, amerikinis baltasis kiškis, rudoji lapė, briedis, ernis, plėšrioji žuvėdra ir šiaurinis elnias.
Tonkino katė
Istorija
Pirmoji žinoma Tonkino katė buvo vardu Vong Mau. Ji kartu buvo ir dabartinių Burmos kačių pramotė. Vong Mau XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Rangūne, Birmoje, užtiko amerikietis daktaras Tompsonas ir atsivežė ją į San Franciską. Amerikoje pamanyta, jog ši katė – tamsi Siamo katė. Vong Mau sumišrinta su Siamo katinu, vadoje buvo rudas kačiukas vėliau suporuotas su motina. Šios vados kačiukai buvo įvairūs: vieni panašūs į Siamo, kiti į Tonkino, treti į Burmos kates. Kačiukai, pasižymėję Tonkino kačių savybėmis, nebuvo toliau poruojami, todėl veislė buvo nunykusi.
XX a. devintajame dešimtmetyje Didžiojoje Britanijoje veislė buvo atkurta. Šiandien Tonkino katės labai populiarios JAV.
Charakteris
Labai prisiriša prie šeimininko. Smalsios, protingos, jas galima išmokyti įvairiausių triukų. Gerai sutaria su kitomis katėmis, šunimis ir vaikais. Nepakenčia vienatvės. Nors nėra didelės rėksnės, tačiau balsas gana geras.
Fizinės savybės
Tonkino katės raumeningos, sunkios. Snukutis bukas, ūsų pagalvėlės ryškios. Plaukas trumpas, prigludęs prie kūno, labai švelnus. Akys melsvai žalsvos.
Tik gimę kačiukai būna šviesūs, bet po kelių dienų ima tamsėti. Kuo vyresnė katė, tuo tamsesnis jos kailiukas.
Eisvinas Utyra
Karjera
2017 m. vasarą baigė profesionalo karjerą ir pradėjo trenerio darbus.
2018 m. buvo Jonava B treneriu.
FK Jonava klubui iškritus iš A lygos, 2019 m. tapo šios ekipos vyr. treneriu. 2020 m. komandai sportiniu principu iškovojus teisę kilti į A lygą buvo nusamdytas vyr. treneris iš Serbijos. Tačiau LFF sprendimu klubas negavo A lygos licencijos, naujasis treneris išvyko, ir E.Utyra grįžo į Jonavos vyr. trenerio postą.
2022 m. gruodžio mėn. tapo FK Jonava vadovu.
Feliksas Bartkus
Feliksas Bartkus (1894 m. rugpjūčio 28 d. Griškabūdžio kaime, Griškabūdžio valsčius – 1973 m. kovo 6 d. Dalase, Teksaso valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, prelatas, Vilkaviškio kunigų seminarijos rektorius, teologijos mokslų daktaras ir publicistas.
Bandai Namco Entertainment
„Bandai Namco Entertainment“ – Japonijos kompiuterinių žaidimų įmonė, Vakaruose geriausiai žinoma „Tekken“, „Pac-Man“, „Soulcalibur“ žaidimų serijomis. Taip pat leidžia populiarių „Naruto“, „Dragon Ball“, „Digimon“, „Dark Souls“ franšizių žaidimus.
„Namco Bandai Games“ įkurta 2006 m. sujungus dviejų Japonijos kompanijų „Namco“ ir „Bandai“ kompiuterinių žaidimų padalinius po to, kai 2005 m. šios dvi bendrovės susijungė į vieną holdingo kompaniją. Grupės veiklos sritys: kompiuteriniai žaidimai ir žaidimai mobiliosioms platformoms, žaislai, pramogų parkai, žaidimų automatai, muzikos leidyba, anime studijos ir kt.
2015 m. visi žaidimų padaliniai sujungti į vieną bendrovę „Bandai Namco Entertainment“.
Istorija
1955 m. Tokijuje įkurta įmonė „Nakamura Manufacturing Ltd.“, kuri 1959 m. persivadino į „Nakamura Manufacturing Co., Ltd“ (Na-M-Co). Bendrovė dirbo atrakcionų gamybos ir valdymo srityje. 1970 m. sukonstravo savo pirmą žaidimų automatą, 1972 m. pradėjo naudoti „Namco“ vardą. 1974 m. įsigijo „Atari“ Japonijos padalinį su jų leidybos teisėmis į kompiuterinius žaidimus. 1978 m. „Namco“ sukūrė pirmąjį savo žaidimą ir įsteigė padalinį JAV. 1980 m. „Namco“ sukūrė žaidimą „Pac-Man“, kuris tapo žaidimų sensacija ir laikomas populiariausiu žaidimų automatų žaidimu. JAV „Namco“ tapo didžiausiu žaidimų automatų operatoriumi, Japonijoje vykdė pramogų parkų veiklą. 2003 m. kompanija tikėjosi susijungti su „Sega“, bet to neįvyko.
„Bandai“ buvo žaislų bendrovė, įkurta 1950 m. 1994 m. „Bandai“ žengė į kompiuterinių konsolių rinką išleisdama konsolę „Playdia“ tik Japonijoje. 1995 m. „Bandai“ kartu su „Apple“ išleido žaidimų konsolę „Pippin“ Japonijoje ir 1996 m. − JAV. 1999 m. tik Japonijoje „Bandai“ išleido nešiojamą konsolę „WonderSwan“ ir kitais metais − „WonderSwan Color“.
2005 m. „Namco“ ir „Bandai“ sukūrė bendrą valdančią abiejų kompanijų bendrovę (holdingą).
Fotografuojant Patriciją
Fotografuojant Patriciją – 1984 m. Italijoje sukurta erotinė drama.
Turinys
Po artimųjų mirties fotografavimu besidomintis 16-metis Emilijo lieka vienas didžiuliame name, į kurį netrukus atsikrausto jo gražuolė sesuo, modeliu dirbanti 25-erių Patricija. Mergina mėgina ištraukti brolį iš apatijos, nes šis nuolatos sėdi namuose arba žiūri televizorių. Pamažu tarp jų nusistovi keisti santykiai: dieną Patricija stengiasi sudominti kokiais nors užsiėmimais, supažindinti su žmonėmis, o vakare jam pasakoja savo buvusias meilės istorijas. Netrukus ji pastebi, kad pradeda traukti Emilio fiziškai ir ketina išvažiuoti, norėdama nutraukti šį žaidimą, tačiau nepajėgia to padaryti. Patricija praneša broliui ketinanti ištekėti, tačiau keisti judviejų santykiai jau nuėję per toli, kad galėtų taip paprastai baigtis...
Mąstymas
Mąstymas – asmens pažintinės veiklos procesas, tai yra apibendrintas ir netiesioginis tikrovės atspindėjimas. Skiriamos šios svarbiausios mąstymo rūšys: veiksminis, vaizdinis ir sąvokinis bei jo formos: sąvokos, sprendimai, samprotavimai. Mąstymas būna tiek sąmoningas tiek nesąmoningas. Jam labai reikšmingos emocijos. Tai asmenybės savimonės dalis ir ypatingas objektas, į kurio struktūrą įeina savęs, kaip mąstymo subjekto, samprata, savų ir svetimų minčių skyrimas, dar neišspręstos problemos suvokimas kaip savos, savo santykio su problema suvokimas. Mąstymą tiria psichologija, filosofija, sociologija, fiziologija, formalioji logika, kibernetika.
Rosė (upė)
Rosė  – upė vidurio Ukrainoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda Padnieprės aukštumoje, Vinycios srities rytuose. Teka rytų kryptimi Kijevo, Čerkasų sritimis. Įteka į Kremenčiugo tvenkinio šiaurinį galą.
Didžiausi intakai: Roska (dešinysis), Gorochuvatka, Rostavicia, Kamjanka, Rosava (kairieji).
Vidurupyje upės slėnis 3 km pločio, vaga 50 m pločio. Vietose, kur Rosė kerta kristalinių uolienų ruožus, upės slėnis susiaurėja iki 100–150 m, vagoje atsiranda slenksčių. Upė užšąla gruodį, atitirpsta kovą. Ant upės įrengtos dvi hidroelektrinės. Prie Rosės įsikūrę miestai: Pohrebyščė, Bila Cerkva, Bohuslavas, Ševčenkos Korsunis.
Pagal kai kurias istorines teorijas, nuo Rosės upės kildinamas Rusios ir drauge Rusijos pavadinimas.
Prūtelė
Prūtelė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Dow Travers
Dow Travers (g. 1987 m. liepos 8 d.) – Kaimanų salų kalnų slidininkas ir regbio sportininkas. Šalies olimpietis ir vėliavnešys žiemos olimpinėse žaidynėse. Augo Grand Kaimano saloje. Šiuo metu studijuoja Brauno universitete.
Pasiekimai
Dow Travers dalyvavo pasaulio kalnų slidinėjimo čempionate, kur užėmė 65 vietą.
2010 m. olimpiada
Dow Travers tapo pirmuoju Kaimanų salų sportininku sudalyvavusiu žiemos olimpinėse žaidynėse. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse jis varžėsi didžiojo slalomo kalnų slidinėjimo rungtyje.
Dobas
Dobas  – gyvenvietė centrinėje Slovėnijoje, netoli Domžalės.
Gaisrinis lėktuvas
Gaisrinis lėktuvas gali palyginti greitai atvykti į kilusio gaisro vietą, pakilęs iš artimiausio oro uosto. Jis per kelias sekundes į gaisro zoną išpila tonas vandens ar kitų gesinimo priemonių. Tinkamas gesinti atokiose, sunkiai privažiuojamose teritorijose. Be to, gaisrinis vandens lėktuvas gali užpildyti vandeniu savo talpas iš artimiausio vandens telkinio (pakankamai didelės upės ar ežero), taip sutrumpindamas intervalą tarp gesinimo skrydžių, į oro bazę sugrįždamas tik pasipildyti degalais. Tačiau gaisriniai lėktuvai turi ir trūkumų. Tai santykinai ilgas intervalas tarp gesinimo skrydžių (ypač sausumos gaisrinių lėktuvų atveju), brangi jų eksploatacija. Paminėtinas gana didelis gaisro gesinimo medžiagos (dažniausiai vandens) išsklaidymo plotas – dėl šios priežasties gaisriniai orlaiviai gali būti naudojami gesinti gaisrus tik santykinai plačiose vietovėse, gamtinių katastrofų vietose (miško ir stepių gaisrai, dideli gaisrai naftos telkiniuose ir naftos perdirbimo gamyklose, anglių kasyklose).
Žinomi gaisrinių lėktuvų modeliai: Bombardier 415, Beriev Be-200, Martin JRM Mars ir kt., taip pat gaisrų gesinimui modifikuoti Ilyushin Il-76, Antonov An-32.
Gaisrinė sauga
miniatiūra|250px|right|Gaisrinės saugos komplektas statybvietėje (Kinija) miniatiūra|250px|right|Gaisrinės saugos pamoka vaikams (JAV miškų tarnyba)
Gaisrinė sauga, taip pat priešgaisrinė apsauga – techninės ir organizacinės priemonės gaisrui išvengti ir gesinti. Išankstinės gaisrinės saugos priemonės numatomos projektuojant pastatą ar kitą statinį, derinant miesto, gyvenvietės generalinį planą, parenkant statybos aikštelės vietą. Statinio gaisrinės saugos reikalavimai nustatomi naudojant gaisrinės inžinerijos skaičiavimus, vertinant gaisro riziką.
Gaisro prevencijai statiniuose keliami bendrieji reikalavimai, kad gaisro kilimo pavojus juose būtų minimalus. Projektuojant ir statant statinius turi būti atsižvelgiama į apkrovas, per gaisrą veikiančias statinius ir statybines konstrukcijas, statinių atsparumą ugniai. Įvertinant gaisro pavojų iš vidaus, numatomos ugniai atsparios konstrukcijos, lemiančios pastato atsparumą ugniai: ugniasienės, perdangos, durys, langai ir kt. Naudojamų degių medžiagų atsparumas ugniai didinamas jas apdorojant antipirenais, apsauginėmis pastomis. Atsižvelgiant į gaisro kilimo galimybes išorėje, parenkami tinkami priešgaisriniai atstumai tarp statinių. Įrengiamos gaisro signalizacijos, apsaugos nuo žaibo priemonės, avariniai išėjimai, sudaromi žmonių evakuacijos iš pastato planai. Kilusiam gaisrui lokalizuoti ir likviduoti naudojamos vietoje turimos techninės priemonės, stacionarios gaisrų gesinimo sistemos, pasitelkiamos ugniagesių komandos, objektų ir žinybų daliniai. Gaisro gesinimui užtikrinamas gaisrinių ir gelbėjimo automobilių privažiavimo kelias, pastatomi gaisriniai hidrantai.
Lietuvoje gaisrinės saugos pagrindiniai reikalavimai taikomi vadovaujantis Lietuvos Respublikos statybos įstatymu ir statybos techniniu reglamentu.
NK Ankaran
Nogometni Klub Ankaran Hrvatini  – Slovėnijos futbolo klubas iš Koperio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
2018–2019 m. Antros lygos sezone buvo prasčiausia ekipa, iš šešiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje (šešiolikti).
Klubas susidūrė su finansiniais nepritekliais, o po sezono likviduotas dėl skolų.
Spalvinė gama
Oranžinė ir balta.
Pšeima
Pšeima – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Veisiejų.
Nacionalinis Osolinskių institutas
Nacionalinis Osolinskių institutas, taip pat Osolineumas (Ossolineum)  – mokslinė biblioteka, leidykla, mokslo, kultūros ir švietimo įstaiga Lenkijoje, įsikūrusi Vroclave nuo 1947 metų. Pagal dydį tai antroji biblioteka Lenkijoje po Jogailos universiteto bibliotekos, veikiančios Krokuvoje.
Tai yra nacionalinės ir tarptautinės reikšmės archyvų institutas ir kultūros centras. Nacionalinį Osolinskių institutą įkūrė lenkų magnatas Jozefas Maksimiljanas Osolinskis (1748–1826).
Osolinskių institute sukaupti ir saugomi kai kurių žymiausių Lenkijos ir bendrų su kaimyninėmis tautomis mokslininkų, rašytojų ir poetų, įskaitant: Mikalojaus Koperniko „Devolutionibus orbium coelestium“, Jono Kochanovskio, Adomo Mickevičiaus, Adomo Asnyko, Jano Kasprovičiaus, Vladyslavo Reimonto, Stepono Żeromskio, Julijaus Slovackio ir ypač Henriko Senkevičiaus, kurio pagrindinis leidėjas – Osolinskių instituto leidykla, rankraščiai.
ZNiO departamentai: Osolinskių biblioteka (1816 m.), Liubomirskių muziejus (1823 m.), Osolinskių leidykla (1827 m.), Adomo Mickevičiaus „Pono Tado” muziejus.
Bibliotekos istorija
thumb|200 px|left|Osolinskių bibliotekos pastatas Lvove 1975. Šiuo metu Vasilijaus Stefanyko vardo biblioteka
Kunigaikštis Jozefas Osolinskis buvo politikas, rašytojas ir tyrinėtojas, paskyręs savo gyvenimą turtingos bibliotekos, sudarytos iš knygų, rankraščių, spaudinių ir monetų, sukūrimui ir katalogavimui. Nuodugniai apsvarstęs ir stebėjęs Europos pokyčius po Vienos kongreso, jis pasirinko Lvovą, tuomet vadintą Lenbergu, Galicijoje, kuri priklausė Austrijos imperijai, kaip tinkamiausią vietą laikyti savo 52 dėžių surinktai medžiagai, gavęs išankstinį Austrijos imperatoriaus Pranciškaus I pritarimą. 1817 m. Osolinskis pradėjo savo vardo instituto įkūrimą Lvove. Vertingoms knygoms ir rankraščiais įsigyti pajamų kunigaikštis gaudavo iš savo valdytų žemės sklypų. Surinkęs didžiulę spaudinių kolekciją Osolinskio institutas greitai tapo garsiu Lenkijos mokslo ir kultūros židiniu, kuris ne tik išliko valdant austrams, bet ir gyvavo Antrosios Lenkijos Respublikos (1918–1939 m.) valdymo periodu.
Nacionalinis Osolinskių institutas nuo savo įkūrimo (1817 m.) iki 1945 m. buvo įsikūręs buvusiuose karmeličių ordino vienuolyno pastatuose Lvove (Ossolińscy g. 2, dab. Stefanyka gatvė). Po pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, valdant Austrijos imperatoriui Juozapui II, vienuolyno pastatai tapo griuvėsiais. Jų atkūrimu susirūpino generolas Jozefas Bemas, sukūręs pastatų restauracijos projektą. Jis 1823 m. Lubomirskių muziejų (kurį, buvo įkūręs kunigaikštis Henrikas Lubomirskis) sujungė su Osolinskių institutu.
Valdant Austrijai, „Osoliniumas“ tapo Lenkijos nepriklausomybės judėjimo švyturiu ir buvo vienas iš svarbiausių Lenkijos kultūros centrų Lvove, nepaisant to, jog Lvovą valdė užsienio valdžia ir jos struktūros vykdė germanizaciją. Tuo metu Lvove buvo vykdomi instituto darbuotojų areštai, persekiojimai, atliekamos kratos.
1840 m. pradžioje Osolinskių bibliotekoje veikė lenkų spaustuvė. Atsižvelgus į santykinę Galicijos autonomiją, visgi ji turėjo išimtines teises leisti lenkiškas knygas.
Po įvykusios Rusijos revoliucijos ir Austrijos – Vengrijos imperijos žlugimo, dar net nepasibaigus I pasauliniam karui, Galicija tapo ginkluoto konflikto vieta. Osolinskių institutas buvo atakuotas kareivių 1918 m. mūšio dėl Lvovo metu.
Prieš II pasaulinį karą Osolinskių biblioteką sudarė 220 000 kūrinių, daugiau kaip 6 000 rankraščių, daugiau kaip 9 000 autografų, daugiau kaip 2000 diplomų ir daugiau kaip 3000 žemėlapių. 1827 m. kunigaikščio Jozefo Osolinskio sukauptą kolekciją sudarė 10 121 darbai, 19055 darbų kopijos, 567 rankraščiai, 133 žemėlapiai, 1445 paveikslai. Osolinskių biblioteka buvo sukaupusi didžiausią XIX a. ir XX a. išleistos lenkų periodinės spaudos kolekciją.
Testamentu Jozefas Osolinskis savo šeimos narius pavadino tolesniais jo įsteigto instituto kuratoriais ir direktoriais, siekdamas užtikrinti savo darbo tęstinumą, ir paskyrė 28 žymias lenkų šeimas, iš kurių buvo galima pasirinkti įpėdinius, jei jo šeimos nariai mirtų.
1939 m. į Osolinskių institutą, baiminantis karo pasekmių, buvo atvežtas Adomo Mickevičiaus poemos „Ponas Tadas” rankraštis, kurį tuo metu valdė Tarnovskių šeima, jį 1871 m. įgijusi iš poeto sūnaus Vladislavo Mickevičiaus, šiam atsidūrus po karo tarp Prancūzijos ir Prūsijos nepalankiose gyvenimo sąlygose. Tarnovskiai tikėjosi, kad karas greitai baigsis ir rankraštį galėsiantys susigrąžinti.
Lubomirskių muziejaus kolekcija buvo paskirstyta įvairiems Lvovo muziejams, kuriuos tvarkė ukrainiečiai.
Nuo 1941 m. birželio 29 d. iki 1944 m. liepos 27 d., fašistinei Vokietijai okupavus Lvovą, Osolinskių biblioteka buvo įtraukta į naujos Vokietijos „Staatsbibilothek Lemberg“ (Lvovo bibliotekos) struktūrą. Dalis kolekcijos buvo spėta pervežti į Krokuvą. Šioje kolekcijoje buvo ir Adomo Mickevičiaus „Ponas Tadas”. Iš Krokuvos krovinys buvo pergamentas toliau į vakarus, į Sileziją. Lenkijos vyriausybinė komisija, ieškojusi vokiečių pagrobtų lenkų bibliotekų ir muziejų rinkinių, vieno vaito rastas kolekcijas nukreipė į Varšuvos nacionalinę biblioteką. Iš ten rinkiniai perduoti nacionaliniam Osolinskių institutui.
thumb|200 px|right|šv. Petro ir Povilo bažnyčios patalpos Lvove, kuriose sovietinės okupacijos metu buvo saugoti ir vėliau sunaikinta surinkta XIX a. ir XX a. lenkų spaudos kolekcija
1946–1947 m. tuometinė Ukrainos valdžia padalino „Osoliniumo“ kolekciją į dvi dalis. Buvo laikomąsi bendros taisyklės, kad medžiaga, turinti nuorodų ar kilusi iš žemių į rytus nuo Kurzono linijos, ypač susijusi su Vakarų Ukrainos istorija ir kultūra, taip pat su Rusija, Baltarusija, Podole, Voluine, Lietuva, Turkija, turėjo likti Lvove. Kita medžiaga buvo perduota tuometinei Lenkijos Liaudies Respublikai.
Iš pradžių ukrainiečiai planavo perduoti vos 30 000 tomų. Šis skaičius keletą kartų buvo peržiūrėtas. 1946 m. gegužės mėn. jis pagaliau pasiekė 150 000 vienetų, įskaitant knygas, XIX–XX amžių atspaudus ir rankraščius. Tai sudarė tik 15–20 procentų visos kolekcijos, nes nebuvo atsižvelgta į grafinę ir kartografinę kolekcijas ir beveik visą XIX–XX amžių lenkų periodinių leidinių rinkinį.
Minėta lenkų spaudos kolekcija liko Lvove, kuri gulėjo neapsaugota ir „laikinai“ 50 metų buvo saugota Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje. Vėliau ši kolekcija sovietų valdžios buvo sunaikinta.
Nuo 1947 m. Vroclavo Osolinskių biblioteka buvo perrenkama iš originalių Lvovo Osolinskių bibliotekos kolekcijų, kurias Lenkija tik iš dalies atgavo iš sovietų valdžios. Manoma, kad maždaug trečdalis visos tarpukario laikotarpio kolekcijos buvo pervežta į Vroclavą. Vroclavo miesto valdžia Osolinskių bibliotekai skyrė buvusios vokiečių vidurinės katalikų berniukų mokyklos patalpas. Nuo 1953 m., kai atsirado Lenkijos mokslų akademija, Ossolinskių biblioteka ir leidykla buvo patekusios jos valdžion, o Lubomirskių muziejus buvo uždarytas.
Osolinskių instituto dabartis
1995 m. sausio 5 d. Nacionaliniam Osolinskių institutui buvo suteiktas archyvo statusas. Jis nustojo veikti kaip Lenkijos mokslų akademijos dalis. Dešimtojo dešimtmečio pradžioje buvo užmegzti santykiai tarp Osolinskių instituto ir Lvovo Stefanyko bibliotekos. Buvo priimtas susitarimas, jog lenkų specialistai tyrimų tikslais galės kopijuoti, mikrofilmuoti Stefanyko bibliotekos fondus.
2006 m. atidarytas Vroclavo nacionalinio Osolinskių instituto Lvovo skyrius. Jis įsikūręs atnaujintose buvusios „Baworowscy“ bibliotekos patalpose. Jį sudaro parodų salė ir „Osoliniumo“ darbuotojo, atsakingo už kolekcijos kopijavimą, katalogo parengimą, kolekcijos būklės patikrinimą ir kitus priežiūros darbus, kabinetas.
2015 m. Osolinskių bibliotekoje buvo sukaupta 1 800 000 vienetų, įskaitant knygų leidimus, serijinius knygų leidimus, inkunabulus, rankraščius, atspaudus, piešinius, ekslibrisų knygelių lentas, monetas ir medalius, antspaudus, dokumentus, susijusius su socialiniais įvykiais, ir mikrofilmus.
„Pono Tado“ rankraštį Osolinskių institutas galutinai įgijo 1999 m. po septynerius metus trūkusių derybų su Mickevičiaus poemos originalo savininkų Tarnovskių šeima. Pasirašius trišalę sutartį Vroclavo rotušėje 1999 m. lapkričio 5 d. „Pono Tado“ rankraštis tapo Osolinskių instututo nuosavybe.
Osolinskių institituto leidykla publikuoja populiarią pasaulinės literatūros klasikos seriją „Nacionalinė biblioteka“ („Biblioteka Narodowa„), taip pat svarbius leidybos projektus, tokius kaip Romos Aftanazy monumentalusis leidinys, daugybės dvarų ir didžiųjų rezidencijų kultūros paveldą iliustruojančius leidinius.
1995 m. sausio 5 d. Vroclave pradėjo veikti atnaujintas Lubomirskių muziejus, kaip ZNiO vaizduojamojo meno skyrius.
1962 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1962 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 29-asis Lietuvos vyrų ir 15-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
22-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Druskininkuose, 1962 m. rugpjūčio 8–24 d. Čempionate dalyvavo 12 dalyvių: keturi vilniečiai, šeši kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos ir Plungės. Iš praėjusių metų prizininkų dalyvavo tik I. Vistaneckis. nebuvo V. Mikėno, R. Cholmovo, J. Čiukajevo. Bet jame buvo, vėliau, ar anksčiau gerai pasirodžiusių, pajėgių šachmatininkų, tarp jų, debiutantas, 16-metis Algimantas Butnorius, iš karto nusitaikęs į aukščiausias vietas, ar Kęstutis Kaunas, vėliau tapęs čempionatų prizininku ir kt.
Kova buvo atkali. Tai rodo priešpaskutinis ratas, kuriame vyko kelios partijos, turėjusios reikšmės prizininkų išaiškinimui. Vienoje jų, plungietis Algimantas Česnauskis partijoje su Algimantu Butnoriumi turėjo pėstininką viršaus ir du kartus praleido progą nulemti partiją savo naudai, o po to, jaunasis kaunietis tiksliu žaidimu pasiekė lygiąsias. Kitoje L. Maslovas, siekdamas paaštrinti padėtį partijoje su klaipėdiečiu Reinhardu Barstačiu, pateko į nemalonią padėtį, kur jo varžovas turėjo du žirgus už bokštą, bet klaipėdietis padarė klaidą ir L. Maslovui pavyko užfiksuoti lygiąsias. Paskutiniame rate žaidė J. Krimeris su A. Česnauskiu, L. Maslovas su Dobrovolskiu, o A. Butnorius su M. Ostrausku. Pergales pasiekė: A. Česnauskis, L. Maslovas ir M. Ostrauskas. Dramatiškas buvo A. Butnoriaus susitikimas su M. Ostrausku. Jaunasis šachmatininkas buvo laimėjęs figūrą ir galėjo susilyginti taškais su pirmoje vietoje buvusiu L. Maslovu, bet ceitnote sužaidė ne geriausiai ir pralaimėjo.
Lietuvos šachmatų čempionų pirmą kartą tapo kaunietis šachmatų meistras Leonidas Maslovas (8 tšk. iš 11). Sidabro medalį iškovojo plungietis Algimantas Česnauskis (7,5 tšk.), bronzos – kaunietis Algimantas Butnorius (7 tšk.). 4–5 vietomis pasidalijo kaunietis Mečislovas Ostrauskas ir klaipėdietis Reinhardas Barstatis (po 6,5 tšk.). Nesisekė I. Vistaneckiui likusiam devintoje vietoje (4,5 tšk.).
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
15-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1962 m. rugpjūčio 2–16 d. Jame dalyvavo 11 šachmatininkių iš trijų Lietuvos miestų: vilniečių – 6, kauniečių dvi ir po vieną žaidėją iš Šiaulių, Marijampolės ir Jonavos. Iš 1961 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkių nedalyvavo sidabro medalininkė Marija Kartanaitė. Čempionate dėl prizinių vietų virė atkakli kova. Jam pasibaigus, dvi vilnietės: I. Epšteinaitė ir T. Morozova buvo priekyje surinkusios vienodai taškų (po 8,5 tšk. iš 10). Tarp jų, 1–2 vietų išaiškinimui, 1962 m. spalio 12–15 d. Vilniuje buvo surengtas papildomas mačas, kuris baigėsi I. Epšteinaitės pergale 3 :1. Ji pirmą kartą tapo Lietuvos moterų šachmatų čempione, o sidabro medalis atiteko vilnietei T. Morozovai. Bronzos medaliu apdovanota praėjusių metų čempionė Vilhelmina Kaušilaitė (8 tšk.). Ketvirtoje vietoje praėjusių metų bronzinė prizininkė Nina Špikienė (7,5 tšk.)
Džamala
Džamala arba Jamala (pilnas vardas – Susana Džamaladinova ; g. 1983 m. rugpjūčio 27 d.) – ukrainiečių atlikėja, aktorė. Kūryboje vyrauja pop, alternatyvus rokas, elektro, soul, bliuzas. Eurovizijos dainų konkurso 2016 m. nugalėtoja.
Biografija
miniatiūra|240px|left|Džamala dalina autografus 2012 m. kino festivalyje [[Odesa|Odesoje]] Atstovaudama Ukrainai Džamala atliko graudžią dainą „1944“. Ji yra Krymo totorių kilmės (jos vardas ), gimusi Kirgizijoje, vaikystę praleidusi Kryme. Atlikti šią dainą įkvėpė prisiminimai apie dainininkės prosenelę, kuri 1944 m. iš Krymo buvo deportuota su šeima kaip ir tūkstančiai kitų totorių. Džamala šiuo metu gyvena Kijeve, tačiau po Rusijos aneksijos Kryme negali laisvai nuvykti pas gimines, pasilikusius okupuotoje teritorijoje.