cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pilbara
Istorija
Pirmieji žmonės, Australijos aborigenai, Pilbaroje apsigyveno daugiau kaip prieš 40 tūkst. metų. Barapo pusiasalyje ir Dampyro salyne yra didžiausia pasaulyje uolų piešinių koncentracija – virš milijono petroglifų. Nustatyta, kad seniausiems yra apie 40 tūkst. metų, o naujausi įrėžti XIX a., europiečiams pradėjus kolonizuoti Pilbarą.
Europiečių laivai Pilbaros pakrantėje pradėjo lankytis nuo 1618 m. 1688 m. Pilbaros krantus tyrinėjo anglų keliautojas Viljamas Dampiras. 1861 m. australų keliautojas Fransis Gregoris (Francis Gregory) išsilaipino Nikolo įlankoje (prie dabartinės Karatos) ir ištyrė Forteskju, Ašbertono, De Grėjaus ir Oukoverio upių apylinkes. Po jo pranešimų, kad vietovės tinkamos ganykloms, Pilbaroje kūrėsi avių ūkiai ir pirmosios gyvenvietės: Roubornas, Kosakas, Point Samsonas, Port Hedlandas ir Onslou. 1888 m. prie Marbl Baro ir Nalagaino rasta aukso. Kasybos ir gyvulininkystės reikmėms kolonijos vyriausybės potvarkiu buvo kasami šuliniai, 1891 m. iš Port Hedlando į Marbl Barą nutiestas geležinkelis. 1910–1914 ir 1920–1924 m. regionas patyrė dideles sausras, kurios atskirose vietovėse beveik sunaikino Pilbaros biologinę įvairovę.
1920 m. pasibaigus aukso kasybai, regiono ūkyje vėl vyravo ganyklinė gyvulininkystė. 1943 m. prie Vitnumo pradėta asbesto kasyba. Šeštojo dešimtmečio pabaigoje Pilbaroje rasta didelių geležies rūdos telkinių, o 1960 m. panaikinus geležies rūdos eksporto draudimą, pradėta jos kasyba. Dėl rūdos kasybos per 10 metų dešimteriopai padaugėjo gyventojų, nutiesti geležinkeliai, pastatyti nauji uostai, įkurti nauji miestai: Dampyras, Tom Praisas, Paraberdu, Pietų Hedlandas, Niumanas, Vikamas, Panavonika, Goldsvertis ir Šei Gapas (du pastarieji nebegyvenami). Su kasyba susijusios infrastruktūros atsiradimas paskatino regione turizmo plėtrą. Septintajame dešimtmetyje Pilbaros pakrantėje pradėta naftos, o devintajame dešimtmetyje – gamtinių dujų gavyba.
1952 ir 1956 m. Montebelo salose Didžioji Britanija vykdė antžeminius branduolinius bandymus.
Gamta
thumb|400px|Pilbaros žemėlapis Regionas yra Vakarų Australijos šiaurinėje dalyje, į šiaurę nuo Ožiaragio atogrąžos. Šiaurėje ribojasi su Kimberliu, rytuose – su Šiaurės teritorija, pietuose – su Goldfildsu-Esperansu, Vidurio Vakarų regionu ir Gaskoinu, vakarose prieina prie Indijos vandenyno. Kranto linija vingiuota, gausu nedidelių salų: Barou sala (didžiausia), Montebelo salos, Dampyro salynas ir kt. Reljefas iškilęs virš jūros lygio vidutiniškai 300 m. Pakrantėje plyti smėlėta lyguma, rytuose – beveik negyvenama Didžioji Smėlio dykuma. Tarp jų iškilusios turtingos naudingųjų iškasenų aukštumos – Hamerslio, Čičesterio, Oftalmijos, Barlio, Robertsono, Troselo kalnagūbriai. Hamerslio kalnagūbryje stūkso aukščiausia Vakarų Australijos viršūnė – Mehario kalnas (1248 m). Pilbaroje yra vienos seniausių žemės paviršiaus uolienų pasaulyje; jų amžius siekia apie 3,5 mlrd. metų.
Upės laikinos, sausuoju metų laiku (Pietų pusrutulio žiemą ir pavasarį) išdžiūsta, po stiprių liūčių patvinsta. Didžiausios – De Grėjus, Forteskju ir Ašbertonas. Rytuose daug druskingų ežerų, didžiausi – Makajaus ir Nusivylimo.
thumb|left|Karidžinio nacionalinio parko gamtovaizdis Klimatas karštas ir sausas. Vasarą oras įšyla virš 32º C, būna ir karštesnių nei 45º C dienų. Žiemą pakrantėje žemiausia oro temperatūra kartais siekia 10º C, žemyno gilumoje – 0º C. Kritulių per metus iškrinta nuo 200 iki 350 mm, daugiausia – gruodžio–kovo mėnesiais. Rugpjūtį–lapkritį paprastai lietaus nebūna. Atogrąžų ciklonai Pilbarą pasiekia retai – vidutiniškai septyni per 10 metų, kitais duomenimis – dukart per metus. Pilbaroje prie Marbl Baro yra viena karščiausių vietų Australijoje, kur spalio–gegužės mėnesiais oro temperatūra dažnai viršija 49º C. 1923–1924 m. Marbl Bare užregistruota rekordinė karščio banga, kai oro temperatūra 170 dienas iš eilės viršijo 38º C.
thumb|Hamerslio kalnagūbryje Augalija prisitaikiusi prie ilgų sausrų. Pakrantėje vyrauja spinifeksų savanos ir žemi retmiškiai, yra mangrovių. Pagrindinių upių slėniuose ir Hamerslio kalnagūbrio pietiniuose šlaituose pasitaiko aukštų krūmynų ir žemų retmiškių, juose vyrauja eukaliptai ir akacijos. Eukaliptų Pilbaroje suskaičiuojama daugiau kaip 30 rūšių: nuo daugiakamienių krūmų iki 3–20 m aukščio medžių; akacijų – daugiau kaip 50 rūšių. Forteskju slėnio lygumose yra druskingų pelkių ir trumpų žolių savanų. Didžiojoje Smėlio dykumoje augalija skurdi, auga varpinės žolės, akacijos, žemaūgiai eukaliptai.
Saugomose teritorijose gausu įvairių paukščių, raudonųjų kengūrų, kalnų kengūrų, uolinių valabių, echidnų ir šikšnosparnių, gekonų, varanų, agamų, bekojų driežų, pitonų ir kitų gyvačių. Yra didelių termitynų. Keletas žinduolių ir roplių rūšių – endeminės Pilbaroje.
Regiono gamta saugoma Karidžinio, Milstrimo–Čičesterio, Murudžugos ir Karlamiljo nacionaliniuose parkuose, Montebelo salų jūriniame parke ir rezervatuose. Karlamiljo ir Karidžinio nacionaliniai parkai – didžiausi Vakarų Australijoje.
Gyventojai
thumb|Didžiausias Pilbaros miestas Karata 2021 m. gyventojų surašymo duomenimis, keturiose Pilbaros savivaldybėse buvo 55 034 gyventojai. Apie trečdalį gyventojų nurodė gimę už Australijos ribų, apie 15 % buvo aborigenų kilmės. Vidutinis gyventojų amžius 33 metai, nedidelę daugumą sudaro vyrai (56 %). Dar apie 50 tūkst. gyventojų (2013 m. duomenimis) Pilbaroje pastoviai negyvena, bet rotacijos principu (fly-in-fly-out) atskrenda dirbti į kasyklas. Kasybos bendrovės tokiu būdu sutaupo lėšų, kurių reikėtų darbuotojų ir jų šeimų pastoviam apgyvendinimui. Didinant ir diversifikuojant ekonomiką siekiama iki 2035 m. pastovių gyventojų skaičių padidinti iki 140 tūkst.
Dauguma gyventojų susitelkę Pilbaros vakarinėje dalyje: vandenyno pakrantės miestuose ir regiono kalnuotoje dalyje esančiuose kasybos centruose. Rytų Pilbaros dykumos gyvenamos retai – daugiausia tik nedidelių aborigenų bendruomenių. Pagrindiniai regiono centrai ir didžiausi miestai yra Karata (17 013 gyv. 2021 m.) ir Port Hedlandas (15 298 gyv.). Kiti didesni miestai – Niumanas (4 239 gyv.), Tom Praisas (2 874 gyv.), Vikamas (2 016 gyv.), Paraberdu (1 319 gyv.), Dampyras (1 282 gyv.), Onslou (813 gyv.), Roubornas (700 gyv.) ir Panavonika (685 gyv.).
Ekonomika ir transportas
thumb|Maunt Veilbako (Mount Whaleback) geležies rūdos kasykla prie Niumano – viena seniausių ir didžiausių Australijoje Pilbaroje sukuriama apie 6 % Australijos bendrojo vidaus produkto vertės ir užtikrinama apie 5 % Vakarų Australijos valstijos darbo vietų. Regiono ekonomikoje vyrauja kasyba (daugiau kaip 80 % regiono produkcijos vertės), statyba ir eksporto paslaugos. Kitos svarbesnės ūkio šakos – žemės ūkis (gyvulininkystė), pramonė, prekyba, žvejyba.
Regionas turtingas naudingųjų iškasenų: geležies ir kitų metalų rūdos, naftos, gamtinių dujų. 2014 m. duomenimis Pilbaroje iškasama 95 % Australijos geležies rūdos ir išgaunama 70 % Australijos gamtinių dujų. Geležies rūda kasama nuo XX a. septintojo dešimtmečio, daugiausia Niumano ir Tom Praiso apylinkėse. Stambiausios kasybos bendrovės – „BHP Group“, „Rio Tinto“, „Fortescue Metals Group“ ir „Atlas Iron“. Kasybos bendrovėms priklauso ir Pilbaros geležinkeliai bei uostų terminalai.
Nafta ir gamtinės dujos išgaunamos atviroje jūroje prie Barou salos, Onslou ir Dampyro (Karnarvono baseinas). Prie Dampyro, Onslou ir Barou saloje veikia suskystintų dujų gamyklos, prie Dampyro – mineralinių trąšų ir amoniako gamyklos. Prie Telferio kasamas auksas ir vario rūda, De Grėjaus baseine – mangano (Vudi Vudžio kasykla), ličio ir tantalo rūdos (Pilgangoros kasykla), prie Dampyro, Port Hedlando ir Onslou – valgomoji druska. Elektros energija gaminama šiluminėse elektrinėse.
thumb|left|Traukinys su geležies rūdos kroviniu Port Hedlando uoste Regioną kerta du valstybinės reikšmės keliai: Didysis Šiaurės plentas (Great Northern Highway), jungiantis Pertą su Vindamu, ir Šiaurės Vakarų Pakrantės plentas (North West Coastal Highway), jungiantis Džeraldtoną su Port Hedlandu. Kasybos reikmėms įrengtos keturios geležinkelių sistemos, jungiančios geležies rūdos kasyklas su uostais. Geležinkeliai standartinės vėžės (1435 mm), pritaikyti sunkiasvoriams traukiniams. Bendras geležinkelių ilgis – 2 785 km, pagrindinės kryptys – iš Niumano į Port Hedlandą ir iš Paraberdu bei Tom Praiso į Dampyrą. Pilbaroje veikia trys stambūs jūrų uostai. Port Hedlandas – didžiausias pasaulyje birių krovinių uostas, jame kasmet perkraunama daugiau nei 500 mln. t krovinių (geležies, mangano rūda, druska). Dampyras – antras Australijoje pagal krovinių apyvartą. Jame kasmet perkraunama daugiau nei 170 mln. t krovinių (geležies rūda, suskystintos dujos, druska). Port Volkote perkraunama geležies rūda. Mažesni uostai veikia Barou saloje, Onslou (Ašbertono ir Onslou uostai), Prestono kyšulyje.
Pilbaroje yra penki reguliarius skrydžius aptarnaujantys oro uostai: Port Hedlando (tarptautinis), Karatos, Niumano, Paraberdu ir Onslou. Aerouostus turi ir kitos gyvenvietės bei kasyklos, juose vykdomi užsakomieji skrydžiai. Gamtinės dujos iš gavybos vietų į Vakarų Australijos miestus ir kasyklas gabenamos dujotiekiais: į Banberį (1539 km), Kalgurlį (1590 km), Port Hedlandą–Telferį ir Forteskju slėnio kasyklas.
thumb|Milstrimo–Čičesterio nacionalinio parko informacijos centras, įrengtas buvusioje gyvulių ūkio sodyboje
Turizmas
Pilbarą per metus aplanko daugiau kaip milijonas turistų, o metinės pajamos iš turizmo sudaro daugiau kaip 400 mln. Australijos dolerių. Turizmo sezonas tęsiasi nuo balandžio iki spalio – Pietų pusrutulio žiemą, palankesnėmis klimato sąlygomis. Po regioną keliaujama daugiausia automobiliais su nameliais-autopriekabomis; dauguma tokių keliaujančiųjų – į pensiją išėję australai. Lankomas Karidžinio nacionalinis parkas (tarpekliai su kriokliais ir vandens baseinais), Milstrimo–Čičesterio nacionalinis parkas, Barapo pusiasalis (aborigenų uolų piešiniai), Dampyro salynas (meškeriojimas, nardymas, plaukiojimas valtimis, paplūdimiai), Rouborno ir Kosako gyvenvietės (kolonijinė istorija), kasyklos (rengiamos ekskursijos), laukinių gėlių laukai.
Raguotis
Gyvulys:
Reksčių piliakalnis
Reksčių piliakalnis, dar vadinamas Maskolkapiu yra Tauragės rajone, Mažonų seniūnijoje, Reksčių kaime, kairiajame Jūros upės krante. Tai neseniai atrastas 4-tasis Mažonų seniūnijoje ir 15-tasis Tauragės rajone stūksantis piliakalnis.
Piliakalnis stūkso 150 metrų į rytus nuo Reksčių kapinaičių. Jūroje ties piliakalniu yra susidariusi sala, taip pat šioje vietoje upė baigia savo didžiulį vingį - skersai slėnio tėra 500 m, o Jūra aplink nuteka bent 5 km.
Piliakalnis atrastas tik 2009 metais, gegužę. Iki tol praeitą šimtmetį piliakalnis ir jo aplinka buvo ariama, todėl piliakalnis smarkiai apardytas, bet vis dar matomos ryškios jo formos. Iš visų pusių jį juosia vanduo - Jūra ir šaltinių upeliai.
thumb|left|230px|Jūros slėnis pavasarį thumb|center|230px|Jūros upės slėnis nuo piliakalnio
Olena Kostevič
Olena Kostevič (, 1985 m. balandžio 14 d. Chabarovske) – Ukrainos sportinio šaudymo atstovė, kuri specializuojasi kulkiniame šaudyme iš pistoleto rungtyse. Daugkartinė olimpinė, pasaulio ir Europos čempionė. Pasaulio rekordininkė 10 m orinio pistoleto rungtyje.
Kultūrinis turizmas
thumb|250px|[[Romuva|Romuvos Jorė Kulionyse 2015 m.]]
Olena Kostevič
Biografija
2002 m. ukrainietė pirmą kartą tapo pasaulio čempione pneumatinio pistoletu rungtyje. Savo debiutinėse 2004 m. vasaros olimpinės ežaidynėse dalyvavo dvejose rungtyse. Moterų šaudymo pistoletu iš 25 m atstumo rungtyje ukrainietė liko 27-a, o šaudyme oriniu pistoletui tapo olimpine čempione.
Kultūrinis turizmas
Kultūrinis turizmas – tiek vietinės, tiek užsienio kultūros pažinimas plačiąja prasme. Tokio pobūdžio turizmas apima kultūros paveldo objektų, muziejų, ir meno įstaigų lankymą, dalyvavimą renginiuose, šventėse, specialiuose turistams skirtuose renginiuose, folkloro vakaruose, kulinarinio paveldo degustacijose.
Olena Kostevič
Biografija
2013 m. vasaros Universiados čempionė.
Kultūrinis turizmas
Pavyzdžiui, Trakuose vykstančioje tradicinėje „Viduramžių šventėje“ mokoma senųjų liaudies amatų, galima pažiūrėti viduramžių riterių kovų. Kernavės kultūrinio rezervate vyksta tarptautinis eksperimentinės archeologijos festivalis „Gyvosios archeologijos dienos Kernavėje“, kurio metu galima paragauti viduramžių maisto. Kulionyse (Molėtų raj.) romuviai kasmet rengia Jorės šventę. Festivalis „Mėnuo Juodaragis“ sutraukia šiuolaikinės Baltų kultūros atstovus.
Chomskas
Chòmskas – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 17 km į šiaurę nuo Drohičino. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras, Kobryno apskrities Chomsko valsčiaus centras.
Aukštutinis Ufalėjus
Aukštutinis Ufalėjus  – srities pavaldumo miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 178 km į šiaurės vakarus nuo Čeliabinsko, prie Ufaleikos upės, Uralo kalnų papėdėje. Geležinkelio stotis prie Čeliabinsko–Jekaterinburgo linijos. Keliai į Niazepetrovską, Kaslius, Žemutinį Ufalėjų. Mieste veikia vienas didžiausių Rusijoje nikelio kombinatų. Taip pat metalurgijos įrengimų, kelių tiesimo mašinų remonto gamyklos, metalo apdirbimo, medienos apdirbimo, marmuro gavybos ir apdirbimo pramonė. Veikia trijų universitetų ir technikumo padaliniai. Miesto apylinkėse telkšo vaizdingi Itkulio ir Arakulio ežerai.
Maciejovicės mūšis
thumb|300px|Maciejovicės mūšis Maciejovicės mūšis − Rusijos armijos mūšis su Lenkijos sukilėlių būriu 1794 m. sukilimo metu 1794 m. rugsėjo 29 (spalio 10) d. netoli Maciejovicės dešiniajame Vyslos krante, 50 km. į pietryčius nuo Varšuvos.
Istorija
Tado Kosciuškos tikslas buvo neleisti susijungti dviem korpusams, kurių vienam vadovavo generolas-majoras Fiodoras Denisovas ir generolas-poručikas Ivanas Ferzenas, o kitam, ėjusiam jų kryptimi iš Bresto pusės, – generolas-anšefas Aleksandras Suvorovas. Iš pradžių Kosciuška turėjo 12 000 žmonių, iš kurių daugiau nei 7 tūkstančiai sudarė Karolio Sierakausko divizija ir 4 tūkstančiai Adomo Poninskio divizija, kuri buvo įsikūrusi atskirai nuo pagrindinio korpuso.
Rugsėjo 28 (spalio 9) d. T. Kosciuška išvyko iš Zelechovo į Maciejovicę. Ten atvykęs jis išdėstė savo karius ant kalvos. Tai turėjo savų pranašumų, tačiau atsitraukimą apsunkino užnugaryje buvusi pelkėta Okržeikos upė. Denisovas, žinodamas Poninskio divizijos sudėtį, kuri galėjo sustiprinti Kosciušos būrį, rugsėjo 29 (spalio 10) d. pradėjo puolimą. Kurjerį, kurį T. Kosciuška anksčiau nusiuntė pas Poninskį siekdamas perduoti įsakymą judėti jam į pagalbą, į nelaisvę paėmė kazokų patruliai iš Denisovo korpuso. Po 6 valandų išsiųstas pakartotinis įsakymas jau negalėjo pakeisti situacijos.
Kova prasidėjo stipria artilerijos kanonada. Po to Denisovas puolė kairį Kosciuškos sparną, o po trečios atakos pasipriešinimas buvo palaužtas. Tuo pat metu generolo Rachmanovo būrys iš Ferzeno korpuso persikėlė per Okržeiką ir apgulė į lenkų dešinį sparną. Lenkijos kavalerijai pradėjus atsitraukti, Kosciuška nujojo paskui juos, kad sustabdytų ir nukreiptų į kontrpuolimą, tačiau susidūrė su jį supusiais žvalgybiniais Dono kazokų būriais iš Denisovo korpuso. Jį sužeidė staiga iš šono išniręs Ferzeno korpuso kavaleristas ir jis pateko kazokams į nelaisvę. Šie jį neštuvais pristatė į Denisovo štabą.
Sukilėlių atsitraukimas peraugo į gynybą. Varšuvą pasiekti pavyko tik apie 2 tūkstančiams žmonių, likusieji buvo nukauti, paimti į nelaisvę arba išsibėgiojo. Pralaimėjimas prie Maciejovicės lėmė viso „Kosciuškos sukilimo“ pralaimėjimą.
Jonas Ladiga
Biografija
Gimė 1869 m. vasario 9 d. Stačkūnuose, mokėsi Bauskos ir Mintaujos gimnazijose. Baigė Žytomyro kunigų seminariją, 1894 m. įšventintas į kunigus. 1894-1896 m. dirbo Žytomyre, 1896-1902 m. Kijeve. Vėliau dirbo Satanive, Kutkivcuose. Buvo aršus kovotojas prieš prievartinę stačiatikybės plėtrą vakarų Ukrainoje, buvo stebimas Rusijos imperijos policijos. Prasidėjus Lenkijos ir Sovietų Rusijos karui pasitraukė į Lenkiją, tačiau 1920 m. spalį grįžo į Ukrainos TSR priklausiusį Satanivą. 1924 m. apkaltintas, kad sutuokė porą neužsiregistravusią metrikacijoje, tačiau buvo išteisintas. 1930 m. sausio 2 d. suimtas ir išvežtas į kalėjimą Charkove. 1930 m. birželio 30 d. nuteistas 5 metams lagerio ir jam uždrausta apsigyventi vakarinėje Ukrainos TSR dalyje. Išvežtas į Jaroslavlio kalėjimą, tačiau 1933 m. rugsėjo 26 d. politinių kalinių mainių metu tarp Lietuvos ir TSRS iškeistas į Lietuvos komunistinius veikėjus ir taip atsidūrė Lietuvoje. 1936-1939 m. tarnavo Panevėžio vyskupijoje, gyveno pas savo giminaitį generolą Kazį Ladigą. Mirė 1940 m. sausio 21 d. Gulbinėnuose. 1991 m. balandžio 17 d. reabilituotas dėl neteisėtų kaltinimų už savo veiklą Ukrainos TSR.
Družylavičai
Družýlavičai – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 10 km į šiaurę nuo Ivanavos.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Kobryno apskrities Družylavičų valsčiaus centras.
Vincent Kriechmayr
Vincent Kriechmayr (g. 1991 m. spalio 1 d. Lince) – Austrijos kalnų slidininkas, pasaulio čempionas.
Biografija
2015 m. pasaulio taurės etape Norvegijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmęs antrąją vietą.
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange austras vyrų Super G varžybose užėmė 6-ąją vietą, o greitojo nusileidimo rungtyje liko 7-as.
2019 m. pasaulio čempionate pelnyti pirmieji apdovanojimai – sidabras Super-G rungtyje ir bronza greitojo nusileidimo rungtyje.
2021 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionato vyrų Super-G varžybų nugalėtojas.
Tasilakas
Tasilakas, dar žinomas kaip Amasalikas – miestas Sumersuko savivaldybėje, Amasaliko saloje, rytinėje Grenlandijoje. Mieste gyvena 1848 gyventojų. Tasilakas įkurtas 1894 m., 2005 m. čia gyveno 1848 žmonės.
Jonavos IV tvenkinys
Jonavos IV tvenkinys arba Gervių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, Jonavos miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Varnakos upelį (Neries intakas) 2,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietus – 0,58 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 63 m. Krantai daugiausia žemi. Vakarinė ir šiaurinė pakrantės apaugę medžiais ir krūmynais. Pietuose per Raudonąją užtvanką įteka į Jonavos III tvenkinį. Priešsroviui ant bevardžio upelio iškart telkšo Jonavos V (Melnytėlės) tvenkinys, pasroviui – Jonavos III tvenkinys. Tvenkinį skersai kerta kelias.
Bezdzežas
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Kobryno apskrities Bezdzežo valsčiaus centras.
Kanados moterų tinklinio rinktinė
Kanados moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kanadai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kanados tinklinio federacija.
Aukštutinė Pyšma
Aukštutinė Pyšma  – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, šiaurinis Jekaterinburgo priemiestis. Įsikūręs prie Pyšmos aukštupio ir Jekaterinburgo–Serovo plento. Mieste įsikūrusi Uralo kalnų metalurgijos bendrovė. Spalvotosios (vario) metalurgijos, metalo apdirbimo, lokomotyvų gamybos, chemijos, maisto (pieno, duonos, žuvies) pramonė. Yra Aleksandro Neviškio, Šv. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvės, imamo al Buchario mečetė, sporto rūmai, technologijų universitetas, krašto, karinės technikos muziejai.
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIX a. prie vario rūdos kasyklos. Vėliau atsidarė vario lydimo gamykla. Iki 1946 m., kai suteiktos miesto teisės, gyvenvietė vadinta Mednyj Rudniku (Медный Рудник 'vario rūdynas').
Robert S. P. Beekes
Robertas Stefenas Paulas Bekesas (, 1937 m. rugsėjo 2 d. Harlemas, Nyderlandai – 2017 m. rugsėjo 21 d. Ugstgestas, Nyderlandai) – olandų kalbininkas, Leideno universiteto kalbotyros profesorius ir daugybės monografijų apie indoeuropiečių prokalbę autorius.
Mikojan-Gurevič
Rusijos lėktuvų korporacija „Mig“, arba RSK MIG šiuo metu yra akcinė bendrovė, kurios veikla – projektuoti bei gaminti naikintuvus. Įkurta 1939 m. vadinosi Mikojano–Gurevičiaus konstruktorių biuras (arba gamykla nr 155), ir tik 1976 m., po vieno iš įkūrėjų, Gurevičiaus mirties, pradėtas naudoti trumpinys „Mig“ („МиГ“).
Robert S. P. Beekes
Mokslinė veikla
Viena žinomiausių jo knygų – „Lyginamoji indoeuropiečių kalbotyra: Įvadas“. Tai standartinis vadovėlis apie indoeuropiečių prokalbę, jame nuodugniai išnagrinėta kalbinės rekonstrukcijos sritis, taip pat apžvelgiami kultūrinė rekonstrukcija ir lyginamosios kalbotyros metodai.
Drauge su Lamertu Bauke van der Meru parašė knygą „Kalba etruskai“ („De Etrusken spreken“, 1991). R. Bekesas palaikė etruskų kilmės iš Mažosios Azijos teoriją. 1993 m. R. Bekesas tapo Nyderlandų Karališkosios menų ir mokslų akademijos nariu.
Iki gyvenimo pabaigos R. Bekesas tęsė F. Kioiperio pradėtus ikigraikinio (neindoeuropietiško) substrato tyrimus – tyrimus kalbos, kuria buvo šnekama senovės Graikijos teritorijoje maždaug 2000 m. pr. m. e. iki pasirodant graikams. Kadangi įrašų šia kalba nėra, R. Bekesas rinko informaciją iš daugybės klasikinės graikų kalbos žodžių, kurių sandara ir raida pasižymi negraikiškomis ypatybėmis.
Udomsajaus provincija
Udomsajaus provincija  – Laoso provincija esanti šalies šiaurės vakaruose.
Mikojan-Gurevič
„Mig“ naikintuvai sudarė kovinį pagrindą TSRS oro pajėgose ir Varšuvos paktui priklausančiose šalyse. Kaip karinė parama Šaltojo karo metu, lėktuvai tiekti kitoms komunistinėms šalims: Kinijai, Jugoslavijai, Šiaurės Korėjai, Šiaurės Vietnamui, taip pat antiamerikietiškai nusiteikusioms arabų valstybėms.
„Mig“ kovos lėktuvai sudaro didelę dalį pajėgumų ir dabartinėse Rusijos oro pajėgose.
Įmonės valdymas
2006 m. Rusijos vyriausybė visas 100 % kompanijos akcijų perdavė įkurtai Jungtinei lėktuvų korporacijai, kuri apjungia žinomas Rusijos aviacijos konstruktorių įmones: Jakovlev, Iljušin, Irkut, Suchoj, Tupolev.
„Mig“ naikintuvų sąrašas
thumb|[[MiG-15]] thumb|[[MiG-21]] thumb|[[MiG-23]] thumb|[[MiG-25]] thumb|[[MiG-29]] thumb|MiG-29OVT thumb|[[Mig-31|MiG-31B]] thumb|[[MiG-35]]
Apsaugotas režimas
Apsaugotas režimas – kompiuterijoje apsaugotas režimas, taip pat vadinamas virtualiu apsaugoto adreso režimu, x86 šeimos procesoriams. Tai leidžia programinei įrangai naudotis funkcijomis, tokiomis kaip virtuali atmintis, puslapiavimas, saugus įvairių užduočių atlikimas ir kitos funkcijos, kuriomis siekiama padidinti operacinės sistemos kontrolę visoje programinės įrangos aplinkoje.
Procesorius, palaikantis x86 apsaugotą režimą, įjungtas pradeda darbą vartotojo režime, siekiant išlaikyti suderinamumą su ankstesniais x86 šeimos procesoriais. Į apsaugotą režimą galima persijungti tik kai programinė įranga įdiegia kelias deskriptorių lenteles ir atkyvuoja Protection Enable (PE) bitą kontrolės registre0 (CRO).
Apsaugotas režimas pirmą kartą buvo įtrauktas į x86 architektūrą 1982 metais išleidus Intel 80286 (286) procesorius. 80386 (386) procesoriuose (išleisti 1958) apsaugoto režimo galimybės buvo išplėstos, jo taikymas išplito ir tapo pagrindu visiems tolesniems x86 architektūros patobulinimams.
Udomsajaus provincija
Provincija įkurta 1976 m. atskyrus nuo Luangprabango. 1987 m. sostinė iš Ban Nahin buvo perkelta į Muang Xay.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 rajonus:
Braševičai
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Kobryno apskrities Braševičų valsčiaus centras.
4570 mln. m. pr. m. e
Paukščių tako galaktikoje sprogo supernova, nusėdama galaktines apylinkes joje susidariusiais sunkiaisiais elementais. Šie elementai vėliau taps Saulės ir Žemės dalimi. Supernovoje susidarę elementai toliau skilo skirtingais greičiais, keičiantis jų proporcijoms. Tai įgalino mokslininkus vėliau atlikti apytikrį datavimą. Pagal dabartinius šių elementų santykius panašu kad seniausi žinomi meteoritų fragmentai susiformavo apie 4568 mln. m. prm. m. e.  Yra apie 2.5 ± 1.2 mln. m skirtumas tarp įvairaus tipo tokių labai senų meteoritų amžiaus.
Pati supernova sprogo dar šiek tiek anksčiau, manoma kad maždaug 4570 milijonai metų prieš mūsų erą. Manoma kad supernovos sprogimo banga sutrikdė greta esančio kosminių dujų debesies pusiausvyrą, sukeldama Saulės sistemos formavimasi.
Umeå FC
Umeo FC – Švedijos futbolo klubas iš Umeo.
Istorija
Klubas įkurtas 1987 m. Nuo 1993 m. žaidė antroje pakopoje.
1996 m. ekipa žaidė aukščiausioje lygoje Allsvenskan. Tai vienintelis sezonas elito divizione.
Pastaruoju metu (2012–2019) buvo trečioje pakopoje, o nuo 2020 m. sezono žaidė antroje pakopoje Superettan.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Sudėtis (2018)
Atnaujinta" 2018 m. spalio 10 d.
Volt Europa
Volt Europa (dažnai trumpinama kaip Volt) – proeuropietiškas ir Europos federalistų politinis judėjimas, kuris taip pat veikia kaip paneuropietiška partijų struktūra keliose ES valstybėse. 2019 m. gegužę vykusiuose Europos Parlamento rinkimuose „Volt” kandidatai iš aštuonių ES valstybių dalyvavo rinkimuose ir išsiuntė vieną Vokietijos atstovą Damian Boeselager. Organizacija laikosi paneuropietiško požiūrio daugelyje politikos sričių, tokių kaip klimato kaita, migracija, ekonominė nelygybė, tarptautiniai konfliktai, terorizmas ir technologinės revoliucijos poveikis darbo rinkai.
Partija buvo įkurta 2017 m. kovo 29 d. Po metų 2018 m. kovo mėn. Hamburge, Vokietijoje, buvo įkurta pirmoji nacionalinė „dukterinė“ partija. Nuo to laiko „Volt“ įsteigė vietines komandas visose ES valstybėse, taip pat Albanijoje, Šveicarijoje, Ukrainoje ir Jungtinėje Karalystėje, ir yra registruota kaip teisinė politinė partija keliose iš šių šalių.
Įkūrimas
Volt Europa 2017 m. kovo 29 d. įkūrė Andrea Venzon, Colombe Cahen-Salvador ir Damian Boeselager, tą pačią dieną, kai Jungtinė Karalystė oficialiai paskelbė apie savo ketinimą išstoti iš Europos Sąjungos. Pasak jų pačių, „Volt” įkūrimas buvo reakcija į augantį populizmą pasaulyje ir Brexit.
Pirmieji Europos Parlamento rinkimai (2019 m.)
2018 m. spalio 27–28 d. „Volt Europa” surengė Generalinės Asamblėjos posėdį Amsterdame ir pritarė „Amsterdamo deklaracijai”, kuri taip pat buvo Europos Parlamento rinkimų manifesto programa. Anksčiau partija rinkdavosi Berlyne, Bukarešte ir Paryžiuje.
2019 m. kovo 22–24 d. „Volt Europa” surengė savo pirmąjį Europos kongresą Romoje, kuriame buvo pristatyti kandidatai į 2019 m. Europos Parlamento rinkimus. kairėje|miniatiūra|259x259px|Damianas Boeselageris, pirmasis Volt Europa narys Europos Parlamente Per 2019 m. gegužės mėn. vykusius Europos Parlamento rinkimus partija iškovojo vieną mandatą, gavusi 0,7 proc. balsų Vokietijoje, ir Damianas Boeselageris tapo jos pirmuoju Europos Parlamento nariu.
Pirmasis įsitraukimas į nacionalinę politiką (2021 m.)
Volt dalyvavo 2021 m. Nyderlandų visuotiniuose rinkimuose, ir partijos sąraše pirmavo Laurens Dassenas. „Volt Nederland” galiausiai laimėjo 2,4% balsų, ir tris vietas, o tai yra geriausias nacionalinis pasirodymas per bet kokius iki šiol vykusius rinkimus, be to, tai žymi jų pirmąjį patekimą į nacionalinę įstatymų leidžiamąją valdžią.
„Volt Bulgarija” dalyvavo visuose trejuose Bulgarijos parlamento rinkimuose 2021 m., pirmuosiuose dviejuose kaip antivyriausybinės koalicijos ISMV dalis, o vėliau pagal PP trečiuosius rinkimus. Pirmoji koalicija laimėjo mandatus per abu rinkimus, tačiau nė vienas iš jų nebuvo paskirstytas „Volt” nariams. Tačiau antroji koalicija laimėjo daugiau mandatų ir „Volt” užėmė dvi vietas Bulgarijos nacionalinėje asamblėjoje.
Pavadinimas
Volt Europa Liuksemburge buvo įsteigta kaip ne pelno siekianti asociacija vardu „Volt Europa“, atsisakant ankstesnio pavadinimo „Vox Europe“, kad būtų išvengta painiavos su panašiai pavadinta kraštutinių dešiniųjų partija Ispanijoje. „Volt“ buvo pasirinktas kaip pavadinimas dėl panašumo į pradinį pavadinimą ir perkeltine prasme įnešti įtampą su „voltais“ į politiką. Be to, terminas „Volt“ yra lotyniška Europos žemyno pavadinimo versija, kuri turi bendrą tai, kad jie suprantami visomis Europos kalbomis, todėl kaip transkontinentinis judėjimas „Volt Europa“ praranda poreikį priimti savo pavadinimo vertimus. išskyrus kalbas, kuriose vartojamos ne lotyniškos abėcėlės (pvz., Bulgarija ir Graikija).
Ideologija ir politika
2018 m. Volt nustatė „5+1 pagrindinius iššūkius“:
Petras Dvaranauskas
Petras Dvaranauskas (, 1863 m. spalio 20 d. Žečkalnio kaime, Barzdų valsčius, Šakių apskritis – 1958 m. lapkričio 19 d. Barzdų kaime, Šakių apskritis, palaidotas Marijampolėje) – Romos katalikų kunigas Lenkijoje ir Lietuvoje, spaudos bendradarbis, Lenkijos lietuvių teisių gynėjas.
Volt Europa
Ideologija ir politika
Ekonominiais klausimais Volt Europa remia skaitmeninimą, investicijas į žaliąją ir mėlynąją ekonomiką, skurdo ir nelygybės mažinimo priemones (įskaitant Europos minimalų atlyginimą), labiau integruotą Europos mokesčių sistemą, viešojo ir privačiojo sektorių partnerysčių naudojimą; taip pat remiamos didesnės išlaidos gerovei, ypač susijusioms su švietimu ir sveikatos priežiūra. Socialinės politikos klausimu Volt nepritaria seksizmui ir rasizmui, be to, palaiko LGBT+ teises. Ji taip pat remia išsamias ES institucijų reformas, įskaitant bendrą migracijos valdymą, Europos kariuomenę. Volt teigia, kad ES ir NATO santykiai turėtų būti peržiūrėti ilgalaikėje perspektyvoje.
Volt palaiko idėją apie federalinę Europą su stipriu Europos Parlamentu, siekdamas sukurti vieningą Europos balsą pasaulinėje arenoje.
Petras Dvaranauskas
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. Teologijos magistro laipsniu baigė Peterburgo dvasinėje akademiją. 1889 m. liepos 25 d. įšventintas kunigu. 1889–1890 m. tarnavo Seinų katedroje vikaru ir aliumnų nuodėmklausiu. Vikaravo Seirijuose (1890–1891 m.), Slavikuose (1891–1892 m.), Vladislavove (1892–1895 m.) ir Raigarde (1895–1898 m.). Tarnavo klebonu Adamonyse (1898–1899 m.), Bužine (1899–1906 m.), Silvanonyse (1906 m.) ir Adamonyse (1906–1910 m.). 1910–1915 m. rezidentas Seinuose. 1915–1918 m. karo pabėgelių kapelionas Voroneže. 1918–1939 m. vėl rezidentavo Seinuose. Slapyvardžiu Daironas bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje.
Lenkijos lietuvių teisių gynėjas
Po lenkų-lietuvių 1918–1919 m. karinio konflikto reziduodamas Seinų bazilikoje rašė Lomžos vyskupui ir Vatikano nuncijui Lenkijoje, kad šiame mieste ir apylinkėse yra keli tūkstančiai lietuvių katalikų, kuriais reikia pasirūpinti. 1919 m. lenkų tikintieji prašė vyskupo išsiųsti P. Dvaranauską iš Seinų. 1920 m. Balstogės vaivadija informavo vyskupiją, kad kunigas, kapinėse savavališkai surinkęs keletą šimtų tikinčiųjų, netinkamai atsiliepė apie Lenkijos valstybę. Tais pačiais metais bažnyčioje pareiškęs, kad greitai nebebus kam lietuviškai mokyti vaikus katekizmo.
1926 m. Suvalkų apskrities policija informavo savo valdžią, kad kunigas agituoja kaimiečius už lietuvių kalbos pamokas mokyklose. 1926 m. Seinų apygardos prokuroras informavo vyskupą, kad tolimesnis P. Dvaranausko buvimas pasienyje su Lietuva yra nepageidaujamas. 1927 m. vasario mėn. Suvalkų apskrities viršininkas įsakė perkelti kunigą į Lomžos arba Ostrolenkos apskritį ir, tik vyskupijai įsikišus, tai nebuvo įvykdyta.
1927 m. gruodį jam uždėtas namų areštas, per kratą rasti keli tūkstančiai zlotų ir litų bei lietuviška religinė spauda. Policija įtarė ruošiant antivalstybinę akciją. 1927 m. gruodžio 14 d. Petras Dvaranauskas buvo deportuotas į Lietuvą. Gyveno Pažaislio vienuolyne prie Kauno. Po Lenkijos-Lietuvos vyriausybių konsultacijų jam ir keliems kitiem ištremtiesiems buvo leista sugrįžti. Vėl atvažiavęs į Seinus, toliau dirbo pastoracinį darbą. Buvo bandoma jį iškelti į kitą vietovę, bet, užstojus Vatikano nuncijui Lenkojoje, P. Dvaranauskas liko Seinų bazilikoje.
Paskutinius gyvenimo metus praleido Marijampolėje, bendraudamas su likimo draugu kanauninku Vincentu Vizgirda.
Balata
Balata – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 15 km į pietryčius nuo Kobryno. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo dvaras Kobryno apskrities Balatos valsčiuje.
Kolokol (laikraštis)
thumb|200 px|right|Žurnalas „Kolokol“
„Kolokol“ ( Varpas) – pirmasis rusų kalba spausdintas necenzūruotas revoliucinės pakraipos laikraštis, kurį emigracijoje 1857–1867 metais leido Aleksandras Gercenas ir Nikolajus Ogariovas. Laikraštis buvo spausdinamas „Laisvojoje rusų tipografijoje“ (rus. Вольная русская типография) 1857–1865 m. Londone ir 1865–1867 m. Ženevoje. Uždarius laikraščio leidybą, kaip jo tęsinys 1868 m. prancūzų kalba buvo publikuojamas laikraštis „La cloche”.
Laikraščio įsteigimas
thumb|200 px|left|Aleksandras Gercenas ir Nikolajus Ogariovas, 1861 m.
1853 m. Aleksandras Gercenas Londone įkūrė spaustuvę „Вольная русская типография”. Iš pradžių A.Gerceno tipografija dėmesio tarp rusų bendruomenės nesukėlė iki tol, kol 1855 m. vasarą pasirodė almanachas „Полярная звезда” (1855–1868 m.). Iki 1857 m. korespondencijos apimtis išaugo tiek, kad vieno storo žurnalo, kurį leido metraščio periodiškumu, galimybių nebeužteko, kad galima būtų išpublikuoti visą gautą dominančią medžiagą. Tam, kad galėtų greitai reaguoti į svarbius įvykius, pagal N. Ogariovo idėją, išleidę trečiąją almanacho knygą, leidėjai įsteigė ir ėmė leisti laikraštį „Kolokol“. Pradžioje šis laikraštis gavo „Poliarinės žvaigždės“ priedo statusą.
Penkerių metų laikraščio sėkmė
thumb|200 px|left|1859 m. spalio 1 d. „Kolokol“ priedas „Под суд!”
Pirmieji aštuoni laikraščio „Kolokol“ numeriai pasirodė kartą per mėnesį. Augant populiarumui, nuo 1858 m. vasario 15 d. laikraštį imta leisti du kartus per mėnesį: pirmą ir penkioliktą mėnesio dieną. Vėliau, atsižvelgiant į korespondencijos kiekį ir įvykių svarbą, laikraščio dažnis svyravo nuo pasirodymo kartą per savaitę iki pasirodymo kartą per mėnesį. Nuo 1861 m. lapkričio mėn. iki 1863 m. birželio mėn. laikraštis buvo leidžiamas 3–4 kartus per mėnesį. Laikraščio apimtis buvo 8 (kartais 10) puslapių. Lakštai buvo spausdinami ant plono popieriaus, kurį buvo lengviau pervežti per muitinę. Puslapių numeracija ėjo nuo pirmo numerio iki paskutinio, todėl paskutinis paskutiniojo 245-ojo numerio laikraščio puslapis buvo 2002. Laikraštis turėjo priedus: „Под суд!” ir „Общее вече”, kurie turėjo savarankišką numeraciją.
Vos pasirodęs laikraštis „Kolokol“ buvo nedelsiant uždraustas Rusijos imperijoje, o 1858 m. pirmoje pusėje caro vyriausybei pavyko oficialiai uždrausti „Kolokol“ Prūsijoje, Saksonijoje, Romoje, Neapolyje, Frankfurte. Nepaisant to, A. Gercenas sugebėjo sukurti būdus gana saugiam korespondencijos pristatymui iš Rusijos per daugybę patikimų adresatų: Rotšildą, knygų pardavėjus – Trubnerius, Franką, šeimos draugę Mariją Reichel ir kt. Vėliau daugelį laikraščio platinimo ir gabenimo per sieną būdų imta laikyti kaip pavyzdžiu kitiems nelegaliems ir revoliuciniams leidiniams platinti.
Laikraštyje „Kolokol“ buvo pateikta patarimų, kaip naudoti patikimus kanalus korespondencijai gauti. Laiškai ir straipsniai buvo skelbiami slapyvardžiais arba anonimiškai. Remiantis gautų laiškų medžiaga apie įvykius Rusijoje ir vietinius neramumus ar konfliktus, buvo sukurtas skyrius „Mišinys“, rubrika „Ar tai tiesa?“, kur buvo talpinama kritika. Dažnai gautą informaciją iš laiškų apdorodavo pats Aleksandras Gercenas. Iš dviejų tūkstančių „Kolokol“ puslapių A. Gercenas parašė apie 1200.
Laikraštyje buvo spausdinami ir literatūros kūriniai. Buvo publikuojama Lermontovo, Nikolajaus Nekrasovo, Nikolajaus Ogariovo ir kt. autorių poezija.
Populiarumo kritimas
thumb|200px|right|„Kolokol“ 1857 m.
Nuo 1862 m. laikraščio „Kolokol” populiarumas ėmė kristi. Rusijoje ėmė atsirasti radikalių judėjimų, kuriems laikraštis „Kolokol” atrodė ganėtinai konservatyvus. Po laikraščio redaktorių sprendimo paremti 1863 m. sukilimą liberaliausi skaitytojai nusisuko nuo laikraščio. Iki 1863 m. pabaigos „Kolokol“ tiražas sumažėjo iki 500 egzempliorių. Siekdami išplėsti skaitytojų skaičių, 1862 m. leidėjai išleido priedą „Общее вече”, skirtą paprastai liaudžiai, tačiau 1864 m. šio priedo leidybą nutraukė. 1865 m. pavasarį A. Gercenas ir N. Ogariovas perkėlė tipografiją į Šveicariją. Laikraščio 196 numeris išėjo Londone, o 197 numeris – jau Ženevoje. Tačiau šios pastangos nesugražino laikraščio reitingų. Laikraštis ir toliau prarado skaitytojus. 1867 m. liepos 1 d. numeryje A. Gercenas patalpino eilėraštį „Iki pasimatymo!“, kas reiškė, jog sustabdo laikraščio leidybą.
1868 m. A. Gercenas ir N. Ogariovas pamėgino dar kartą išplėsti laikraščio auditoriją ir atgaivinti „Kolokol“, kreipdamiesi į Europos skaitytoją. Laikraštį jie leido prancūzų kalba su rusiškais priedais. „Mes neketiname pasakyti nieko naujo“, – pirmame numeryje rašė Aleksandras Gercenas:
''„Pakeitus kalbą, mūsų laikraščio kryptis ir paskirtis išlieka ta pati <…>. Mums atrodo, kad šiuo metu yra naudingiau kalbėti apie Rusiją nei kalbėti su ja “.''
Naujas „Kolokol“ leidimas nebuvo sėkmingas ir tapo daugybės išpuolių Rusijoje taikiniu. Pirmieji šeši leidiniai buvo publikuojami kartą per dvi savaites, po to leidyba perėjo į mėnesinį ciklą ir metų pabaigoje buvo visiškai išsekusi.
Aguara
Aguara – lapinas triksteris indėnų čirigvanų ir čanių mitologijoje.
Sakytinėje tradicijoje prie Aguaros vardo pridedama priesaga tunpa („šventas“), tad šis lapinas vadinamas Aguara-tunpa. Aguara yra triksteris, kai kada apibūdinamas kaip piktavalis, tačiau atlieka ir kultūrinio herojaus vaidmenį. Pvz., pasakojama, kad Aguara iš Viskašos pavogęs algaborra sėklas, taip pat paėmęs nelaisvėn Grifą ir kaip išpirkos pareikalavęs kaučiuko. Taip Aguara žmonėms davęs gumą. Daugelyje mitų pasakojama apie Aguaros ir šarvuočio Tatu priešpriešą; galiausiai Aguara Tatu užmuša. Aguara neretai susidurdavęs su žmonėmis: juos apgaudinėdavęs, gražios moterys gimdydavusios jo vaikus.
Aguara siejamas su Skorpiono žvaigždynu, sakoma, kad skorpiono uodegos išlinkimas esąs Aguaros aptvaras gyvuliams.
Latvijos teismai
Latvijos teismai - teisingumą vykdančios institucijos Latvijoje; bendrosios kompetencijos ir specializuoti teismai. Be to, veikia Latvijos Respublikos Konstitucinis Teismas. Latvijos teismų sistemą reglamentuoja Teismų jurisdikcijos įstatymas.
Rajonų (miestų) teismai
Rajono (miesto) teismas pirmąja instancija nagrinėja civilines, baudžiamąsias ir administracines bylas, išskyrus atvejus, kai nustatyta kitaip (žr. Apygardų teismai).
Rajonų (miestų) teismuose civilines ir administracines bylas nagrinėja vienas teisėjas. Kai teismo pirmininkas mano, kad administracinė byla yra ypač sudėtinga, ją gali nagrinėti 3 teisėjų kolegija. Rajonų (miestų) teismuose baudžiamąsias bylas kolegialiai nagrinėja 1 teisėjas ir 2 tarėjai. Tam tikrais atvejais, kurie konkrečiai nurodyti įstatyme, bylas nagrinėja vienas teisėjas.
Kuršo apygardos teismas
Kuršo apygardos teismo veiklos teritorijoje:
IK Oddevold
Udevalos „Oddevold“ – Švedijos futbolo klubas iš Udevalos.
Gabriel García Moreno
Gabrielis Garsija Morenas (Gabriel García Moreno, 1821 m. gruodžio 24 d. Gvajakilyje – 1875 m. rugpjūčio 6 d. Kite) – Ekvadoro teisininkas, politikas, Ekvadoro prezidentas.
Mano mylimas prieše
„Mano mylimas prieše“ – lietuvių režisieriaus sukurtas lietuviškas serialas, kurio premjera buvo 2010 metų kovo 1-ąją dieną.
Gabriel García Moreno
1844 m. spalio 26 d. Kito universitete gavo teisės daktaro laipsnį. 1848 m. kovo 30 d. tapo advokatu.
Mano mylimas prieše
Serialo tema
Serialas prasideda Tomo brolio žūtimi. Augustas nusižudė, nes jį paliko jo mergina Milda, kilusi iš garsios šeimos. Tomas nori atkeršyti jo brolį “nužudžiusiai“ merginai. Tačiau atvykęs į garsiąją viešbučio savininko šeimą Tomas įsimylį vieną iš įvaikintų dukrų – Miglę. Kaip viskas klostytis lieka neaišku. Ar Tomas pasirinks kerštą, ar meilę?
Gabriel García Moreno
1861 m. balandžio 2 d. inauguruotas Ekvadoro prezidentu. 1862 m. sudarė konkordatą su Pijumi IX. Prezidento kadencija baigėsi 1865 m. rugpjūčio 27 d. Po to jis buvo paskirtas Ekvadoro ambasadoriumi Čilėje.
Mano mylimas prieše
Serialo tema
Antrasis serialo sezonas neatsitiktinai pristatytas Grybų dvaro arklidėse, nuostabioje vietoje, į kurį persikels nemažai serialo veiksmo. Čia, žirgų, gamtos ir grožio apsuptyje, suksis dar galingesni aistrų verpetai. Turtingas žirgyno savininkas Ignas (akt. Jurgis Domaševičius) bandys suvilioti gražiąją veterinarijos gydytoją Miglę (akt. Vilija Matačiūnaitė) ir išskirti ją su savo teisėtu vyru Tomu (akt. Vaidotas Valiukevičius - Milanno).Įsimylėjusi jaunuolių pora - Tomas su Migle švenčia savo antrąsias vestuvių metines ir rengiasi ilgam bei laimingam gyvenimui. Tačiau tarp poros artimųjų atsiras norinčių kuo greičiau suardyti šią meilės idilę...
Gabriel García Moreno
1869 m. kovą patvirtintas laikinai einančiu prezidento pareigas. 1871 m. sausio 18 d., vienintelis iš valstybių vadovų, pareiškė protestą, kai Italijos karalystės pajėgos užėmė Romą. Atsakydamas Pijus IX kovo 27 d. breve suteikė jam Pijaus IX ordiną.
Moreno buvo perrinktas prezidentu, bet buvo nužudytas 1875 m. rugpjūčio 6 d. mačete.
IK Oddevold
Sudėtis (2018)
Atnaujinta: 2018 m. spalio 10 d.:
Latvijos teismai
Latgalės apygardos teismas
Latgalės apygardos teismo veiklos teritorijoje:
Rygos apygardos teismas
Rygos apygardos teismo veiklos teritorijoje:
Manivakis
Manivakis  – miestas Kvebeko provincijos pietuose (Kanada), šiauriniame Otavos upės krante, prie Gatino upės. Miestas yra į šiaurę nuo Gatino ir šiaurės vakarus nuo Monrealio.
Latvijos teismai
Vidžemės apygardos teismas
Vidžemės apygardos teismo veiklos teritorijoje:
Manivakis
Istorija
Čia būta alkonkinų žemių. 1832 m. savo punktą čia įsteigė Hadsono įlankos bendrovė.
Latvijos teismai
Administraciniai teismai
Apygardos administracinio teismo veiklos teritorijoje:
Apygardų teismai
Latvijoje yra šeši apygardų teismai:
Mano mylimas prieše
Nuorodos
Oficialus serialo puslapis
Latvijos teismai
Apygardų teismai
Apygardų teismai pirmąja instancija nagrinėja civilines ir baudžiamąsias bylas, kurios pagal įstatymus priklauso apygardos teismo jurisdikcijai. Apygardų teismai apeliacine instancija nagrinėja civilines, baudžiamąsias ir administracines bylas, kurias jau išnagrinėjo rajonų (miestų) teismai arba vienas teisėjas. Apygardų teismuose civilines ir baudžiamąsias bylas kolegialiai nagrinėja apygardos teismo teisėjas ir 2 tarėjai. Civilines bylas apygardų teismuose nagrinėja 3 teisėjų kolegija.
Mano mylimas prieše
Nuorodos
Serialo informacinis puslapis „Obuolyje“
Latvijos teismai
Apygardų teismai
Apygardos teismo teisėjų kolegijai vadovauja pirmininkas, kuris tuo pat metu gali dirbti apygardos teismo pirmininko pavaduotoju. Kolegiją sudaro teisėjai; kai kolegijos teisėjų yra daugiau nei penkiolika, gali būti sudaromos dvi atskiros teismo kolegijos.
Jokūbas Potockis (1613)
Jokūbas Potockis (apie 1554 m., Podolės Kamenecas – 1613 m.) – Lenkijos karinis vadovas, Braclavo vaivada, Kameneco kaštelionas, Belokamensko, Belocerkovsko ir Letičyvo seniūnas.
Biografija
thumb|left|130px|Janas i Jokūbas Potockiai Karaliaus rotmistras, nuo 1580 metų – „Podolės žemių generolas“, Kameneco kaštelionas nuo 1609 metų, Braclavo vaivada nuo 1611 metų.
Jokūbas Potockis buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto dvare. Karaliaus Zigmanto Vazos metu buvo daugiamečiu Kameneco kaštelionu.
Išsiskyrė Smolensko apgultyje. Po savo brolio Jono Potockio mirties gavo Braclavo vaivados pareigybę.
Šeima
Vedė Jadvygą Tarnovską 1603 metais.
Komercinės teisės mokslas
Komercinės teisės mokslas (komercinė teisėtyra arba jurisprudencija;  – 'prekyba') – tyeisės mokslo šaka apie komercinę teisę. Komercinės teisės mokslas tiria komercinės teisės normas, dėsningumus, jų tarpusavio ryšius bei siūlo rekomendacijas teisėkūros institucijoms, kitiems subjektams dėl galiojančios teisės normų.
Komercinės teisės mokslas Lietuvoje
Lietuvoje komercinės teisės mokslą plėtoja:
Komercinės teisės dėstytojai – prof. Romualdas Stanislovaitis (VVTK), įvairūs MRU, VU ir VDU docentai, asistentai, lektoriai (pvz., adv. Daivis Švirinas) ir kt.
Aukštutinė Tura
Aukštutinė Tura  – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 187 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo, 8 km į šiaurę nuo Kušvos, prie Turos aukštupio. Geležinkelio stotis, keliai į Jekaterinburgą, Serovą, Krasnouralską. Mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonė. Netoliese yra vienas giliausių gręžinių Eurazijoje SG-4 (gylis 6015 m).
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1737 m., miesto teisės suteiktos 1941 m.
Nekulė
Nekula arba Nekula – upelis Lietuvoje, Ukmergės rajono vakaruose; Obels kairysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda Siesikų miškuose netoli Šiliūnų. Teka laukais į šiaurės vakarus. Įteka Obelin 44,3 km nuo jos žiočių, prie Tulpiakiemio.
Intakas – Degsnys (kairysis).
Vaga ištiesinta. Prie pat žiočių sudarytas nedidelis tvenkinys. Prie upelio įsikūrę Šiliūnai, Naujasėdžiai, Meškučiai, Tulpiakiemis.
Vandenvardis Nekula laikomas esant sudarytu iš neiginio ne- ir šaknies kul-, kuri siejama su žodžiu kulys ('kampas, užsilenkimas, kyšulys, vingis, kraštas').
Haradzecas
Haradzecas – taip vadinamos gyvenvietės:
Zalesė (Kobrynas)
Zalesė – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 7 km į rytus nuo Kobryno. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Kobryno apskrities Zalesės valsčiaus centras.
Bhodžpurų kalba
Be to, iš Bhodžpuro kilę indai, išgabenti darbams į kitas britų kolonijas sukūrė savitas šnektas – Fidžio hindi, Karibų hindustani (Trinidadas ir Tobagas, Surinamas, Gajana), Mauricijos bhodžpurų, Naitali (Pietų Afrikos bhodžpurų).
Bhodžpurų kalba leidžiami laikraščiai, žurnalai, veikia televizijos kanalai. Džharkhande turi mažumų kalbos statusą.
Kigiai
Kigiai (, nuo 1938 m. Steinershöfen, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į vakarus nuo Pilkalnio, 21 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Kigių kaimo bendruomenė 1933–1936 m. Minimi XVI a. Kigey, Kygey, Keigy pavadinimais. 1736 m. Kigiuose gyveno 7 lietuvių, 5 zalcburgiečių ir 3 nasaviečių šeimos. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 16 ugniakurų, 1821 m. – mišrusis kaimas su 115 gyventojų. 1854 m. Kigiuose buvo 25 gyvenamieji pastatai ir 175 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo vėjo malūnas, Johanisbergo svečių namai.
Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Kiruna FF
Kirunos FF – Švedijos futbolo klubas iš Kirunos.
Pasiekimai
Klubas aukščiausiajame Švedijos divizione nėra žaidęs, tačiau 1991 m. jam pavyko patekti į tarpinę lygą, kurioje žaidė 4 silpniausios komandos iš aukščiausiosios lygos ir 4 stipriausios iš I lygos. Joje Kirunos klubas užėmė 8 vietą ir nepateko į kitų metų aukščiausiąjį divizioną.
Spalvinė gama
Klubo spalvos: raudona, mėlyna ir balta.