cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ara Malikian
Biografija
Jis gyvena Madride, kur buvo Madrido simfoninio orkestro (Orquesta Sinfónica de Madrid) koncertmeisteris. Atlikėjas nuo 1995 m. grojo duete su armėnų kilmės pianistu Seružu Garadjanu, su kuriuo drauge įrašė visą Roberto Šumano (Robert Schumann) ciklą bei armėnų kompozitorių muzikos smuikui ir pianinui antologiją. Smuikininkas įrašė daugelį diskų su tokiomis kompanijomis, kaip BMG, Auvidis, Trittico Classics bei Elite Music. Tarp įrašymų yra ir Antonijaus Vivaldžio (Antonio Vivaldi) „Metų laikai“, kurių 80 000 kopijų parduota UNICEF. Malikijanas kaip svečias sudalyvavo ispanų režisieriaus Karloso Sauros (Carlos Saura) 2016 m. muzikiniame filme „J: Anapus flamenko“ (angl. J: Beyond Flamenco).
2015–2016 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos
'''2015-2016 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos'''  – tai serija iš penkių turnyrų. Serijos nugalėtoja įgyja teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempionės titulo. Pirmąją vietą užėmė kinė Džju Vendžjin, kuri 2018 m. galės žaisti dešimties partijų mačą prieš 2017 m. atkrentamųjų mačų pasaulio šachmatų čempionę.
Varžybų formatas
Pradžioje buvo numatyta, kad per dvejus metus įvyks keturi turnyrai kur dalyvautų 16-ka žaidėjų ir turnyre ratų sistema žaistų 12-ka dalyvių. Tačiau 2016 m. kovo mėn. Maskvoje vykusiame FIDE prezidento tarybos posėdyje, ryšium su Hou Ifan pasitraukimu iš varžybų, pridėjo penktąjį turnyrą Chanty Mansijske, o dalyvių skaičių padidino iki dvidešimties. FIDE pasiliko teisę keisti turnyrų vietas, datas, didinti turnyrų skaičių iki šešių, bendrą dalyvių skaičių iki 18-kos. Kiekviena žaidėja galėjo žaisti keturiuose turnyruose, iš kurių tik trys – įskaitiniai. Kiekviena žaidėja turėjo pasirašyti sutikimą dalyvauti bent trijuose turnyruose. Sužinojusios apie po turnyrų vietas ir datas dalyvės privalėjo pasirinkti, kuriuose pageidautų dalyvauti.
Laikas galvojimui: pirmiesiems 40 ėjimų ėjimų - 90 min., o likusiems iki partijos pabaigos - 30 min. Be to, po kiekvieno atlikto ėjimo pridedama - 30 sek.
Didžiojo prizo balai nustatomi pagal užimtą vietą: kai kelios žaidėjos turnyre surenka po lygiai taškų, balai joms padalijami po lygiai. Suvedant varžybų rezultatus sumuojami tik trijų žaidėjos sėkmingiausių turnyrų balai.
Didžiojo prizo varžybų nugalėtoja įgyja 2017 m. trečiame ketvirtyje teisę žaisti dešimties partijų mačą dėl moterų šachmatų pasaulio čempionės titulo. Jei Didžiojo prizo varžybas laimėtų pasaulio čempionė, tai pretendentės vieta atitektų antrąją vietą taurės varžybose užėmusiai šachmatininkei.
Dalyvių sąrašas
Į 2015-2016 m. Didžiojo prizo varžybas patekusios bei atsarginės šahmatininkės.
Atskirų turnyrų prizai ir balai
Turnyro organizatoriai skiria prizinį fondą – 75 000 eurų, kuris yra padalintas: 60 000 eurų tiesioginiam turnyro dalyvių prizams ir 15 000 eurų į bendrą varžybų prizinį fondą, kuris paskirstomas pirmoms aštuonioms bendrą galutinę vietą užėmusioms žaidėjoms.
Piniginius prizus gauna 12-ka Didžiojo prizo turnyro dalyvių. Prizo dydis priklauso nuo užimtos vietos turnyre.
2015–2016 m. Didžiojo prizo varžybų prizai
Pašiekščiai
Pašiekščiai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antalieptės.
2015–2016 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos
Turnyrai
2015–2016 m. moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybas sudarė penki turnyraiː
Dalyvių vietos 2015–2016 m. moterų Didžiojo prizo varžybose
Dalyvių užimtos vietos įvertinus trijų sėkmingiausių turnyrų rezultatus. Pastaba. Kinė didmeistrė, turėjusi aukščiausią iš visų moterų – Didžiojo prizo varžybų dalyvių reitingą, keturis kartus pasaulio čempionė Hou Ifan, po pirmojo turnyro Monte Karle, kuriame buvo užėmusi pirmąją vietą, pasitraukė iš varžybų.
Aleksandras Doluchanianas
Aleksandras Doluchanianas (Doluchanovas) (1910 m. gegužės 19 d. (birželio 1 d.) Tiflisyje (dab. Tbilisyje), Rusijos imperijoje – 1968 m. sausio 15 d. Maskvoje, TSRS)  – armėnų kilmės kompozitorius, nusipelnęs Armėnijos TSR meno darbuotojas (1958 m.).
Biografija
Aleksandras Doluchanianas gimė advokato Pavelo Markovičiaus Doluchanovo ir pianistės Jevgenijos Isakovnos Doluchanovos šeimoje. Pirmąją kompoziciją „Ugnis“ jis sukūrė būdamas 5 metų. 1928 m. Aleksandras baigė Tifliso konservatoriją T.I. Ter-Stepanovos fortepijono klasę. Tuo pat metu studijavo kompoziciją pas S.V.Barkhudaryaną.
1932 m. baigė Leningrado konservatorijos S. I. Savšinskio fortepijono klasę, ir 1932–1935 m. studijavo į aspirantūroje. 1937–1939 m. dirbo fortepijono mokytoju ir Jerevano konservatorijos kamerinio ansamblio vadovu, bei Filharmonijos solistu. Dalyvavo daugelyje folkloro ekspedicijų Armėnijoje, įrašė per du šimtus liaudies dainų.
1940 m. persikėlęs į Maskvą, Aleksandras Doluchanianas studijavo Maskvos konservatorijoje, vadovaujamas Nikolajaus Miaskovskio. Antrojo pasaulinio karo metu jis nuolat dalyvavo fronto koncertų brigadose.
1968 m. sausio 15 d. Aleksandras Doluchanianas vairuodamas automobilį žuvo autoavarijoje kartu su kompozitoriaus E.S.Kolmanovskio žmona Tamara Naumovna Maisel. Palaidotas Novodevičės kapinėse.
Kūrybinė veikla
Po karo prasidėjo Aleksandro Doluchaniano, kaip kompozitoriaus ir pianisto, veikla. Geriausiai žinomi jo koncertai fortepijonui ir orkestrui bei operetė „Grožio konkursas“. Nepaisant to, pagrindinę vietą Doluchaniano kūryboje užima dainos, įskaitant patriotines ir karines. Kompozitoriaus dainos, skirtos karinei temai, pasižymėjo melodingumu, giliu turiniu ir dideliu patriotiškumu, buvo atliekamos tiek profesionalių ansamblių, tiek mėgėjų pasirodymuose. Jis taip pat kūrė romansus, muziką dramos spektakliams ir radijo laidoms. Kiti jo darbai apima armėnų, vengrų, bulgarų, čekų, korėjiečių ir vietnamiečių liaudies dainų įrašymą ir apdorojimą glaudžiai bendradarbiaujant su dainininke Irma Yaunzem.
Aleksandras Doluchanianas labai padėjo jauniems dainininkams ir autoriams. Jis suvaidino svarbų vaidmenį savo žmonos Zaros Aleksandrovnos Doluchanovos kūrybinėje raidoje. Pasak jos prisiminimų, Aleksandras buvo „labai išmanantis vokalo ir technologijų klausimus, mokėjęs ir mėgęs dirbti su dainininkais, be to, eruditas, didelio masto muzikantas, visada įsitikinęs, kad yra teisus.”
Apdovanojimai
1958 m. suteiktas nusipelniusio Armėnijos TSR meno darbuotojo vardas.
1967 m. šimtojo Maskvos operetės teatre įvykusio spektaklio proga operetė „Grožio konkursas“ buvo apdovanotas pirmuoju prizu sąjunginėje muzikinių spektaklių peržiūroje, skirtoje sovietų valdžios 50-mečiui.
Čeniškiai (Pasvalys)
Čeniškiai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Nakiškėlių.
Reju
Reju  – upė, tekanti pietvakarių Estijoje; kairysis Pernu upės intakas. Išteka iš Sokos ežero (Latvija). Teka šiaurės kryptimi. Ilgis – 73 km. Baseino plotas – 917 km². Vidutinis debitas – 17,3 m³/s.
Karstas, pilnas dolerių
Karstas, pilnas dolerių – 1971 m. Italijoje sukurtas vesternas.
Turinys
Hageno gauja dažnai apiplėšinėdavo gretimas rančas, tačiau vienoje jų gyventojai pasipriešino ir nušovė du jo brolius. Keršydamas Hagenas su parankiniais sudegino rančą su visais joje buvusiais žmonėmis. Po kurio laiko apylinkėe pasirodo Nevada Kidas – nusikaltėlių medžiotojas, tolimas sudegusiųjų rančoje giminaitis, dabar ketinantis rasti Hageną ir jam atkeršyti...
Jusėnai
Jusėnai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Deglėnų.
Strožės
Strožės – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Antalieptės.
Pataisos įstaiga
miniatiūra|220px|right|Kalėjimo kamera ([[Okupacijų ir laisvės kovų muziejus)]]
Pataisos įstaiga – laisvės atėmimo bausmes vykdanti institucija. Pataisos įstaigoje terminuoto laisvės atėmimo ir laisvės atėmimo iki gyvos galvos bausmės vykdomos, siekiant nuteistiesiems formuoti atsakomybės ir pagarbos jausmą įstatymui. Atlikusiems bausmę sudaromos sąlygos reintegruotis į visuomenę. Bausmės vykdymo būdą ir atlikimo tvarką, kad atlikę bausmę nuteistieji savo gyvenimo tikslų siektų teisėtais būdais ir priemonėmis, nustato bausmių vykdymo teisės normos.
Skiriamos šių rūšių pataisos įstaigos:
Daugelyje valstybių visos pataisos įstaigos vadinamos tiesiog kalėjimu, bet pagal saugumą skirstomos į įvairias kategorijas, uždarumo lygį, pagal kalinamų asmenų kategorijas (tardomieji, nepilnamečiai, recidyvistai).
Lietuvoje laisvės atėmimo bausmę vykdančios pataisos įstaigos yra pataisos namai, nepilnamečių pataisos namai, kalėjimai ir atvirosios kolonijos. Pataisos įstaigų rūšims prilyginamos laisvės atėmimo vietų gydymo įstaigos: gydymo-pataisos namai ir laisvės atėmimo vietos ligoninė. Pataisos įstaigas steigti, reorganizuoti, pertvarkyti ir likviduoti Lietuvos Respublikos Vyriausybei teikia Teisingumo ministerija.
Palegija
Palegija (arba Pelagija) – buvęs kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lenkimų.
Istorija
Lenkimų apylinkės Palegijos kaimas panaikintas 1977 m. kovo 30 d.
Simon Fish
Simonas Fish (mirė 1531) buvo XVI a. anglų Protestantas, garsus dėl pagalbos platinant William Tindeile Naujajį Testamentą ir dėl savo sukurto anti-klerikalinio pamfleto „Supplication for the Beggars“ (taip pat rašoma „A Supplycacion for the Beggars“), kuris Gegužės 24 d. 1530 m. Romos Katalikų Bažnyčios buvo pasmerktas kaip „eretiškas“. Jo pamfletą galima laikyti anglų reformacijos pradžia.
Simonas galiausiai buvo suimtas Londone dėl kaltinimų erezija, bet susirgo buboniniu maru ir mirė dar nesudalyvavęs teismo procese.
Jo našlė vėliau vedė advokatą James Bainham, kuris taip pat buvo protestantas. Ji vėl tapo našle balandžio 1532 m., kai Bainham buvo sudegintas ant laužo kaip eretikas.
Pamfletas
Šešiolikos puslapių buklete, Romos Katalikų Bažnyčia kaltino godumu, žudynėmis ir išdavyste, dedikuotas karaliui Henrikui VIII. Labiausiai tikėtina, jog pamfletą išleido Johannes Grapheus iš Antverpeno, tačiau dėl akivaizdžių priežasčių tai vis dar nepatvirtinta. Iš Antverpeno pamfleto kopijos nelegaliai gabentos į Angliją. Jonas Foxe teigė, jog pamfletas į Angliją atvyko 1529, vasario 2-ąją.
Priekaištai Bažnyčiai
Ekonominiai priekaištai: Fish pamflete kreiptasi į karalių pagalbos, nes Romos Katalikų Bažnyčia, kaip ir kasdien sunkina vis augančios varguomenės gyvenimą. Dvasininkija vadinta „baisiais monstrais“, pabrėžta, jog jie atstovauja tik nedidelę visuomenės dalį, o turtų turi daugiausiai. Rašoma, jog dvasininkai korumpuoti ir tik didina mokesčius, vietoje to, kad pradėtų prastuomenei. Pamflete gausu skaičiavimų, pagrindžiančių autoriaus mintis.
Ekonominiai klausimai tuo metu buvo aktualūs, nes 1529 m. Europoje siautė ekonominė krizė.
Pagrindinis teologinis priekaištas buvo indulgencijų pardavinėjimas bei tuometinė atlaidų praktika („Dievas mums neliepė melstis už mirusius“). Teigta, kad bažnytinio gyvenimo pagrindas yra ne bažnyčios teisė ar institucinė galia, o vien tik Šventasis Raštas (Biblija).<blockquote style="min-height: 288px;" class="">
Tomo Moro atsakas į pamfletą
Po kelių mėnesių po pamfleto paleidimo į circuliaciją, St. Thomas More parašė atsakymą, gindamas Romos Katalikų Bažnyčią. Atsakymas vadinosi „Supplycatyon of Soulys“. Išspausdintas 1529 m. spalį, atsakymas sudarytas iš dviejų tomų, pirmas plėtojo socialines ir ekonomines problemas, o antras – atlaidų praktiką. Atsakymas buvo dešimtkart ilgesnis nei pamfletas.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Lietuvos ir Serbijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Serbijos.
Su dabartinės Serbijos pirmtake Jugoslavija diplomatiniai santykiai atkurti 2000 m. gruodžio 22 d.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 84 Serbijos piliečiai.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Vakarų Balkanų šalimis (Kroatijos Respublika, Albanijos Respublika, Šiaurės Makedonijos Respublika, Juodkalnija, Serbijos Respublika, Bosnija ir Hercegovina, Kosovo Respublika) grupė (dabartinė pirmininkė – Laima Liucija Andrikienė (TS-LKD)).
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Europos Tarybos narės. Lietuvai Serbijoje atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Budapešte (Vengrija), Serbijai Lietuvoje – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Varšuvoje (Lenkija).
Pirmieji kontaktai
1443–1444 m. Balkanuose vykusio kryžiaus žygio prieš osmanus metu Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Vladislovas III kovojo išvien su serbų despotu Džuradžu Brankovičiumi. Kryžiaus žygiai pasibaigė osmanų pergale. Panašiu metu Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje pasirodė pirmieji husarai – serbų (racų) ir vengrų samdiniai LDK kariuomenėje, vertinti dėl patirties kovose prieš osmanus.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Po Antrojo pasaulinio karo Lietuvoje ir Serbijoje įsigalėjo komunistinės diktatūros. Nepaisant to, 1951 m. Jugoslavija, į kurios sudėtį įėjo Serbija, pasmerkė įvykdytą Baltijos šalių aneksiją.
Santykiai po 2000 m.
Pasirašytos keturios dvišalės sutartys, dvi iš jų dar Juodkalnijai neatsiskyrus nuo Serbijos: susitarimas dėl bendradarbiavimo švietimo, mokslo, kultūros ir sporto srityse (2003 m.), Ministrų Tarybos susitarimas dėl abipusio investicijų skatinimo ir apsaugos (2005 m.), susitarimas dėl pajamų bei kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo (pasirašytas 2007 m., ratifikuotas 2008 m.) ir susitarimas dėl bendradarbiavimo kovojant su nusikalstamumu (2013 m.)
2008 m. Lietuva pripažino Kosovo nepriklausomybę, nors Serbija laiko šią valstybę savo dalimi.
2012 m. Serbija netikėtai iškėlė savo kandidatūrą į Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos pirmininko postą, sudarydama konkurenciją nuo 2004 m. Lietuvos siūlytam ambasadoriui Daliui Čekuoliui.
2013 m., Lietuvai pirmininkaujant ES, būta glaudesnio bendradarbiavimo su Serbijos vyriausybe. 2013 m. Vilniuje lankėsi Serbijos premjeras Ivica Dačičius ir buvęs užsienio reikalų ministras Ivanas Mrkičius. 2013 m. liepą Vilniuje su darbo vizitu lankėsi Serbijos premjeras Ivica Dačičius, kur susitiko su Lietuvos premjeru Algirdu Butkevičiumi. Tą patį mėnesį Belgrade lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius.
Atviroji kolonija
Atviroji kolonija – laisvės atėmimo bausmes vykdanti institucija, skirta neatsargiai ir nesunkiai nusikaltusiems nuteistiems pilnamečiams asmenims laikyti. Atvirose kolonijose laisvės atėmimo bausmę taip pat atlieka nuteistieji, perkelti į atviras kolonijas įstatymo nustatyta tvarka iš kitų įstaigų, atsižvelgiant į kaltininko asmenybę, padaryto nusikaltimo pobūdį ir pavojingumą.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Santykiai po 2000 m.
2017 m. duomenimis, Lietuva kartu su prancūzais ir vokiečiais Serbijoje vykdo penkis dvynių projektus, įvedant europinius standartus konkurencijos, atliekų apdirbimo, maisto saugos, transporto ir tarpinstitucinių santykių srityse.
Atviroji kolonija
Atviroji kolonija, kartu su pataisos namais ir kalėjimu, daugelyje šalių yra viena iš pataisos įstaigų rūšių. Pagal nuteistųjų laikymo ir režimo sąlygas panašios įstaigos atskirose šalyse dar vadinamos atviruoju kalėjimu, kolonija-gyvenviete. Kaliniams patikima atlikti bausmę užtikrinant jų minimalią priežiūrą ir įstaigos perimetro saugumą, ir dažnai jie nėra uždaromi į kalėjimo kameras. Kaliniams gali būti leista dirbti, atliekant bausmę.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Santykiai po 2000 m.
2022 m. vasario 24 d. prasidėjus Rusijos invazijai į Ukrainą tradiciškai draugiškus santykius su Rusija palaikanti Serbijos vyriausybė agresiją pasmerkė ir pasisakė už „Ukrainos teritorinį vientisumą“, tačiau skirtingai nuo ES, atsisakė prisidėti prie sankcijų Rusijai paketo ir neuždarė oro erdvės, sudarydama galimybes rusams keliauti į Europą, įskaitant skrydžius per Lietuvos teritoriją.
Atviroji kolonija
Bausmės atlikimo ypatumai
Atviroji kolonija aptveriama tvora su kontrolės ir praleidimo punktu. Teismo nutarimu nuteistieji, bausmę atliekantys atvirose kolonijose, gyvena be apsaugos, bet prižiūrimi, jiems taikomos socialinės reabilitacijos priemonės. Dienos metu, nuo kėlimosi iki miego, nuteistieji gali laisvai judėti nustatytoje teritorijoje, su savimi turėti pinigų ir vertingų daiktų, taip pat neribojamas pasimatymų, pašto ir perduodamų siuntinių skaičius. Vienoje atviroje kolonijoje gali būti laikomi ir nuteistieji vyrai, ir nuteistosios moterys. Atviroji kolonija Atvirosios kolonijos administracijai leidus, nuteistieji gali be priežiūros išvykti už kolonijos ribų, neturintys galiojančių nuobaudų – kas tam tikrą laikotarpį kelioms paroms ar per atostogas vykti į namus. Apie nuteistojo išvykas į namus pranešama prokurorui bei vietovės, į kurią vykstama, policijos komisariatui. Išvykę už atviros kolonijos teritorijos ribų, nuteistieji gali būti stebimi elektroninio stebėjimo priemonėmis.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Serbijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios 8 rungtynes (iš jų dvi – su Serbijos ir Juodkalnijos komanda). Serbijos ir Lietuvos vyrų krepšinių rinktinės ne kartą buvo susitikusios pasaulio turnyruose. Nemažai talentingų Serbijos legionierių yra žaidę prestižiniuose krepšinio klubuose Lietuvoje.
Atviroji kolonija
Bausmės atlikimo ypatumai
Į atvirą koloniją perkelti nuteistieji, kurie be pateisinamų priežasčių nedirba ar nesimoko, daro teisės pažeidimus, kelia pavojų kitiems asmenims, atvirosios kolonijos direktoriaus įsakymu grąžinami iš atviros kolonijos į pataisos namus.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išversta Ivo Andričiaus, Danilo Kišo, Mihailo Lalićiaus, D. Lazičiaus, Desankos Maksimovič, Simo Matavuljo, Dragoslavo Mihailovičiaus, Branislavo Nušičiaus, Grozdanos Olujič, Milorado Pavičiaus, Vladimiro Stojšino, Aleksandaro Tišmos, A. Voinovičiaus ir kitų rašytojų kūrinių. Lietuvių kalba išleista serbų poezijos antologija „XX a. serbų poetai“ (1988 m.), rinkinys „Serbų novelės“ (1992 m.). Į serbų kalbą išversta Petro Cvirkos, Eugenijaus Ignatavičiaus, Justino Marcinkevičiaus, Eduardo Mieželaičio ir kitų lietuvių rašytojų kūrinių, lietuviškų pasakų rinkinys, XX a. lietuvių poezijos antologija (sudarė ir daugumą eilėraščių išvertė M. Djerkovičius).
Atviroji kolonija
Bausmės atlikimo ypatumai
Lietuvoje veikia Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija.
Lietuvos ir Serbijos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
VDU Užsienio kalbų insitute galima mokytis serbų kalbos A1 ir A2 lygių.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Serbijos siekė 62,99 mln. eurų, o Serbija buvo 51-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Serbiją.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Apgautasis
Apgautasis – 1972 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Mamitu
Mamitu (iš – „priesaika“) – požemio pasaulio deivė akadų mitologijoje, viena iš dievo Nergalo žmonų. Deivės įvaizdis laikui bėgant kito. Manoma, kad iš pradžių Mamitu buvo ištikimybę priesaikai personifikuojanti deivė, persekiojanti ir baudžianti priesaikų laužytojus. Vėliau įgijo chtoninės dievybės bruožų, laikyta požemio pasaulio teisėja, nurodoma, kad yra su ožkos galva. Minima Gilgamešo epe, kur ji vadinama „lemties kūrėja“, drauge su anunaki pasmerkiančia žmones mirčiai. Išlikusi akadų malda, kurioje Mamitu ir demonė Lamaštu įvardijamos dangaus dievo Anu dukterimis.
Deivės Mami ir Mame (Nergalo arba Eros sutuoktinės) gali būti tapačios deivei Mamitu, tačiau ji nepainiotina su akadų Deive Motina Mama, su kuria neturi nieko bendra.
Apgautasis
Turinys
Boksininkas Tedis nusprendžia palikti savo trenerį, kurį įtaria organizavus nesąžiningą kovą ir pradeda dirbti vietiniam mafijos vadeivai. Po keleto dienų treneris randamas negyvas ir Tedis tampa pagrindiniu įtariamuoju. Siekdamas įrodyti savo nekaltumą, jis turi pirmas rasti tikrąjį nusikaltėlį...
Alex Meret
Aleksas Meretas (g. 1997 m. kovo 22 d.) – Italijos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje S.S.C. Napoli klube ir rinktinėje.
Šniūrai (Pasvalys)
Šniūrai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Deglėnų.
Laurynas Tercijonas
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, buvo žinomo lituanisto Petro Kriaučiūno mokinys. 1885 m. Maskvos universitete įgijo mediko diplomą. Po baigimo dvejus metus vertėsi laisvai samdomo gydytojo praktika Marijampolėje, P. Kriaučiūno įtakotas skaitė ir platino nelegalų laikraštį „Aušra“.
Alex Meret
Futbolininko karjera
Savo karjerą pradėjo 2007 m. mėgėjų klube Donatello Calcio. 2012 m. prisijungė prie Udinese Calcio jaunimo akademijos.
Laurynas Tercijonas
Biografija
Reikėjo grąžinti skolas, kurios susidarė studijuojant aukštojoje mokykloje ir L. Tercijonas nusprendė stoti geriau apmokomon tarnybon į Rusijos imperijos kariuomenę, studijavo Sankt Peterburgo karinės medicinos akademijoje. Paskirtas tarnauti karo gydytoju 50-tajame Balstogės pėstininkų pulke Sevastopolyje.
Alex Meret
Futbolininko karjera
2015 m. vartininkas debiutavo Udinės suaugusiųjų komandoje Italijos taurės rungtynėse su Atalanta B.C..
Laurynas Tercijonas
Biografija
1895 m. į šį uostamiestį gydytis nuo džiovos atvyko sunkiai sergantis lietuvių tautinio atgimimo veikėjas Vincas Kudirka. L. Tercijonas ėmė globoti savo buvusį klasės draugą, rėmė jį finansiškai, taip pat davė lėšų laikraščio „Varpas“ leidimui. V. Kudirkai skirti laiškai nuo giminių ir draugų atkeliaudavo į Sevastopolį L. Tercijono vardu.
Alex Meret
Futbolininko karjera
2016 m. vasarą A. Meretas buvo išnuomotas Serie B klubui SPAL. Kitą sezoną jis sugrįžo pagal nuomos sutartį į SPAL komandą, su kuria dalyvavo Serie A 2017–2018 m. sezone.
Laurynas Tercijonas
Biografija
1904 m. kilus Rusijos-Japonijos karui, kartu su daliniu buvo perkeltas į Tolimuosius Rytus. Mirė nuo vidurių šiltinės Port Artūro tvirtovėje.
Alex Meret
Futbolininko karjera
2012 m. vartininkas prisijungė prie Italijos U-16 rinktinės. Vėliau žaidėjas žaidė visose šalies jaunimo rinktinėse, o 2019 m. debiutavo suaugusiųjų rinktinėje.
Su komanda žaidėjas dalyvavo XVI Europos futbolo čempionate.
Degsnelė (Zarasai)
Degsnelė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antazavės, šalia Degsnės kaimo.
Liam Gallagher
Viljamas Džonas Polas Galageris (William John Paul Gallagher; g. 1972 m. rugsėjo 21 d.) – anglų atlikėjas ir dainų autorius. Geriausiai žinomas kaip grupės „Oasis“ vokalistas, su kuria išbuvo visą grupės egzistavimo laikotarpį, nuo 1991 m. iki 2009 m. Po „Oasis“ išsiskyrimo įkūrė grupę „Beady Eye“, kuri egzistavo 2009–2014 m. Solinę karjerą pradėjo 2017 m. Vienas iš populiariausių Jungtinės Karalystės muzikos atlikėjų, jo elgesys viešumoje, stilius ir muzikos atlikimo būdas susilaukė daug komentarų iš Jungtinės Karalystės bulvarinės spaudos.
2017 m. spalį išleido debiutinį solinį albumą „As You Were“. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „C'mon You Know“, išleistas 2022 m. gegužę.
Eglūnas
Eglūnas (Tamarix) – eglūninių (Tamaricaceae) šeimos augalų gentis. Jai priklauso apie 50–60 rūšių, augančių sausringuose Eurazijos ir Afrikos regionuose.
Tai visžaliai arba lapus metantys krūmai ir medžiai, užaugantys nuo 1 iki 18 m aukščio. Sudaro tankius sąžalynus. Gerai pakenčia sausringą dirvą, nereiklūs vandeniui, ilgomis šaknimis pasiekia požeminio vandens sluoksnius. Lapai siauri, kieti, primena kai kurių pušūnų spyglius. Žiedai žydi gausiai, susitelkę į šluoteles, baltos ar rausvos spalvos. Eglūnai daugiausia dauginasi vegetatyviškai. Šiaurės Amerikoje vietomis tapo invazine rūšimi.
Eglūnas yra svarbus augalas stabdant dykumėjimą, sukuria užuovėją, šešėlį. Mediena naudojama kaip kuras. Daugelis rūšių dekoratyvios.
Oriksai
Oriksai (Oryx) – viena iš arklinių antilopių (Hippotraginae) genčių, kurią sudaro 4 rūšys. Jos paplitusios sausringose Afrikos srityse bei Arabijos pusiasalyje.
Tai stamboko sudėjimo, šviesių spalvų kailio (su tamsiomis juostomis ant snukio, papilvės), ilgų tiesių ragų antilopės. Gali ilgai išbūti be vandens, perneša didelį karštį. Ragais gali mirtinai sužaloti plėšrūnus. Dauguma oriksų rūšių nyksta ar yra pavojuje dėl medžioklės, gyvenamosios erdvės nykimo.
Ziff Davis
Ziff Davis, LLC – JAV leidėjas, internetinė įmonė. Įmonę 1927 m. įkūrė William B. Ziff ir Bernard G. Davis.
Pradžioje įmonė specializavosi pramogų žiniasklaidos srityje, XX a. 4-ajame dešimtmetyje leido ir platino komiksus ir žurnalus „Radio News“ ir „Amazing Stories“; pastarasis buvo tarp populiariausių mokslinės fantastikos žanre. Apie 8-ąjį dešimtmetį pradėta leisti leidinius elektronikos tema, pvz., žurnalas „Popular Electronics“. Paskutinius du amžiaus dešimtmečius įmonė buvo viena lyderiaujančių informacijos ir informacinių technologijų sektoriuje su tokiais žurnalais apie kompiuteriją kaip „C Magazine“, „EGM“ ir „Games for Windows“ bei tokiais tinklalapiais apie aukštąsias technologijas kaip PCMag.com, ExtremeTech ir 1UP.
Tūbausių kapinynas
Tūbausių kapinynas, vadinamas Pilale, Senovės kapais (nacionalinio reikšmingumo lygmens valstybės saugomas paminklas, turintis archeologinį vertingųjų savybių pobūdį: unikalus kodas, senas registro kodas A449P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR520) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), 0,45 km į rytus nuo kelio , Juodupio dešiniajame krante, Tūbausių miške.
Vieta
Įrengtas nežymioje kalvelėje, apie 94 m ilgio rytų–vakarų kryptimi ir 92 m pločio. Apaugęs mišku, vakarinė dalis dirvonuoja. Pietrytinė dalis iškasinėta, joje išlikęs apie 6 m ilgio ir 3 m pločio perkasas. Kultūros paveldo objekto anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 6 994 m².
Istorija
Iki XX a. vidurio šioje vietoje buvo dirbama valakinio kaimo žemė, kuri Lietuvos žemės reformos metu suskirstyta į vienkieminius ūkius ir išdalinta naujakuriams. Kapinynas pateko į Antano Navicko sklypą, kurio savininkas čia pasistatė sodybą ir pasodino vaismedžių sodą. Aukščiausioje kapinyno dalyje buvusiame kauburyje, vadinamame Pilale, savininkas iškasė apie 6 m ilgio, 3 m pločio ir 2 m gylio duobę rūsiui, kurioje rado archeologinių radinių.
1972 m. kapinynas įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą, 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (kodas A449), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (kodas A449P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tyrimai
1940 m. Pranas Baleniūnas (Vytauto Didžiojo kultūros muziejus) ištyrė kapinyne apie 540 m² plotą, kuriame aptiko 81 griautinį kapą. Kapus juosė tarpusavyje besijungiantys išilginto keturkampio arba ovalo plano akmenų vainikai.
Nustatyta, kad laidojant buvo iškasama negili duobė, o aplinkui ją ant žemės paviršiaus sukraunamas antkapinis stambių akmenų vainikas. Jo vidinės dalies ilgis suaugusiųjų kapuose siekė 180-270 cm (vaikų – 100-150 cm), plotis – 55-100 cm (vaikų – 40-90 cm). Pasitaikė keli dvigubi kapai, kurių vainikai atitinkamai platesni. Mirusįjį paguldžius į duobę, virš jo vainiko viduje buvo supilamas žemių ir smulkesnių akmenų sampilas. Naujo kapo vainikas buvo jungiamas prie anksčiau įrengto kapo vainiko.
Mirusieji laidoti aukštielninki, ištiestomis kojomis, per alkūnes sulenktomis ir ant krūtinės ar juosmens padėtomis rankomis, paguldyti dažniausiai galva į šiaurės vakarus ir šiaurės rytus, rečiau – į pietvakarius ir vakarus. Visuose kapuose griaučiai sunykę, kai kur išlikę tik dalis apatinio žandikaulio dantų, nuo sąlyčio su žalvarinėmis įkapėmis užsikonservavusių rankų ir pirštų kaulų fragmentaų.
45 kapuose rasta V a. pab.–VII a. pr. įkapių: antkaklių iš dalies tordiruotais lankeliais ir kilpele bei kabliuku užbaigtais galais, žalvarinėmis įvijomis perskirtų gintarinių karolių apvarų, sidabrinių plokštelių su žalvarinėmis kilpelėmis kabučių apvara, sidabro plokštele padengtas geležinis apskritinis kabutis, žalvarinė lankinė segė žvaigždine kojele, ilgakojų segių lietine užkaba, pelėdinių segių, lazdelinių smeigtukų, apyrankių storėjančiais galais, apyrankių trikampe iškilia briauna ir įvijinių apyrankių, įvijinių žiedų, diržų sagčių, geležinių peilių, ylų, įmovinių kirvių, dalgių, įmovinių ietigalių, akmeninių galąstuvų, smiltainio akmens, degto molio ir gintaro verstukų, nedidelių lipdyto molio puodelių statmenomis sienelėmis ir su iškila briauna per vidurį.
1948 m. kapinyną žvalgė Lietuvos istorijos institutas (vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Kretingos kraštotyros muziejus (Juozas Mickevičius), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas), 2013 m. – Kultūros paveldo centras (Arūnas Strazdas).
Radinius saugo Kretingos muziejų (8 papuošalus, 1935 m. nupirktus iš A. Navicko) ir Vytauto Didžiojo karo muziejus (1940 m. tyrinėjimų ir atsitiktinius radinius).
Kapinynas datuojamas III–VII a., būdingas Lietuvos pajūrio kapų su akmenų vainikais kultūrinei sričiai, priskiriamai vakarų baltams (kuršių protėviams).
Charles Joseph Bonaparte
Čarlzas Džozefas Bonapartas (1851 m. birželio 9 d. – 1921 m. birželio 28 d.) – JAV valstybinis veikėjas, prie prezidento Teodoro Ruzvelto buvo karinis-jūrų ministras (1905 m. liepa – 1906 m. gruodis) ir generalinis prokuroras (1906 m. gruodis – 1909 m. kovas).
Biografija
Bonapartas pagal tėvą – Vestfalijos karaliaus anūkas. Gimė ir mirė Baltimorėje, baigė Harvado universiteto juridinį fakultetą.
Bonaparto, kaip generalinio prokuroro, darbo metai buvo pažymėti sistemingu monopolijų persekiojimu, ypatingai tabako. 1908 metais Bonapartas įsteigė tyrimų biurą, kuris 1932 metais buvo pervadintas į FTB.
Genealogija
Karlas Bonapartas (1746–1785) žmona Marija Leticija Ramolino (1750–1836) └──>Joseph Bonaparte (1768–1844) └──>Napoleonas Bonapartas (1769–1821), 1-masis Prancūzijos imperatoeius └──>Lucien Bonaparte (1775–1840) └──>Elisa Bonaparte (1777–1820) └──>Louis Bonaparte (1778–1846) └──>Pauline Bonaparte (1780–1825) └──>Caroline Bonaparte (1782–1839) └──> Jérôme Bonaparte  (1784–1860) žmona Elizabeth Patterson Bonaparte (1785–1879): └──> Jérôme Napoléon Bonaparte (1805–1870) vedęs Susan May Wiliams (1812–1881) ├──>Jerome Napoleon Bonaparte II (1830–1893) └──> Charles Joseph Bonaparte (1851–1921)
Bažnyčios socialinis mokymas
Bažnyčios socialinis mokymas – Katalikų Bažnyčios mokymas, nagrinėjantis, kaip teisingai sutvarkyti visuomenę.
Voskoniai (Pasvalys)
Voskoniai – buvęs viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Deglėnų.
Bažnyčios socialinis mokymas
Enciklikoje „Deus Caritas Est“ Benediktas XVI mini, kad pirmoji Bažnyčios socialiniam mokymui skirta enciklika buvo 1891 m. išleista Leono XIII „Rerum Novarum“. Po jų sekusios Pijaus XI „Quadragesimo Anno“ (1931 m.), Jono XXIII „Mater et Magistra“ (1961 m.), Pauliaus VI „Populorum Progressio“ (1967 m.), Jono Pauliaus II „Laborem Exercens“ (1981 m.), „Sollicitudo Rei Socialis“ (1987 m.) bei „Centesimus Annus“ (1991 m.). 2004 m. išleistas Bažnyčios socialinio mokymo kompendiumas.
Bažnyčios socialinio mokymo kompendiumas išvardija keturis pagrindinius Bažnyčios socialinio mokymo principus: žmogaus orumą, bendrąjį gėrį, solidarumą bei subsidiarumą.
Bažnyčios socialiniu mokymu remiasi politinė ideologija krikščioniškoji demokratija.
Michio Kaku
Mičijo Kaku (g. 1947 m. sausio 24 d.) – japonų kilmės JAV fizikas teoretikas, teorinės fizikos profesorius Niujorko miesto koledže, futuristas ir mokslo populiarintojas. Jis parašė keletą knygų fizikos ir susijusiomis temomis, dažnai dalyvauja radijo laidose, televizijoje, filmuose, rašo tinklaraščius ir straipsnius internete. Mičijo Kaku parašė tokius „New York Times“ bestselerius kaip „Physics of the Impossible“ (2008 m.) ir „Physics of the Future“ (2011 m.).
Kaku taip pat vedė keletą specialų televizijos laidų kanalams BBC, Discovery Channel, History Channel ir Science Channel.
Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
Kaku gimė San Chosė, Kalifornijoje, japonų imigrantų (turinčių ir tibetietiškų šaknų) šeimoje. Jo tėvas gimė Kalifornijoje, bet išsilavinimą įgijo Japonijoje ir mažai kalbėjo angliškai. Po karo abu Kaku tėvai trumpam buvo apgyvendinti Tule Lake War Relocation Center, kur jie viens kitą sutiko. Ten pat gimė Kaku brolis.
Mokydamasis Kuberlėjaus vidurinėje mokykloje Palo Alto mieste, Kaku savo tėvų garaže sukonstravo dalelių greitintuvą, kuris buvo skirtas mokslo mugės projektui. Pasak paties Kaku, jo tikslas buvo sugeneruoti tokio stiprumo gama spindulių pluoštą, kuris sukurtų antimedžiagą. Nacionalinės mokslo mugės Albukerkėje (Naujoji Meksika) metu Kaku patraukė fiziko Edvardo Telerio dėmesį. Šis apsiėmė globoti Kaku, padėjo jam gauti Herco inžinerijos stipendiją ir įstoti į Harvardo universitetą. Kaku 1968 m. baigė studijas Harvardo universitete su pagyrimu ir buvo pirmūnas savam fizikos kurse. Vėliau jis įstojo į Berklio radiacijos laboratoriją Kalifornijos universitete Berklyje ir 1972 m. gavo filosofijos daktaro laipsnį. Paskiau tais pačiais metais skaitė paskaitas Prinstono universitete.
Vietnamo karo metais Kaku baigė JAV armijos pagrindinio apmokymo kursus Fort Beninge, Džordžijoje, ir išplėstinę pėstininkų apmokymo programą Fort Luise, Vašingtono valstijoje. Tačiau karas pasibaigė dar prieš jo išsiuntimą į frontą.
Akademinė karjera
Mičijo Kaku buvo svečias ir narys (1973 ir 1990 m.) Pažangių studijų institute Prinstone ir Niujorko universitete. Šiuo metu jis eina Niujorko miesto koledžo Teorinės fizikos katedros vedėjo ir profesoriaus pareigas.
Tokiuose fizikos mokslo žurnaluose kaip „Physical Review“ išspausdinta per 70 Kaku straipsnių superstygų teorijos, supergravitacijos, supersimetrijos ir hadronų fizikos temomis. 1974 m. kartu su Osakos universiteto profesoriumi Keidži Kikava (Keiji Kikkawa) parašė pirmąjį mokslinį straipsnį stygų lauko teorijos tema.
Kaku yra keleto knygų apie stygų teoriją ir kvantinę lauko teoriją autorius.
Asmeninis gyvenimas
Kaku vedęs, žmona Šidzuė Kaku (Shizue). Turi dvi dukras.
Palėpšai
Palėpšai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Kelmės.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1589 m.
Žvirgždžiūnai
Žvirgždžiūnai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Nakiškių.
Al-Hurriya SC
„Al-Hurriya SC“ – Sirijos futbolo klubas iš Alepo.
Istorija
Klubas įkurtas 1952 m. Tuo metu vadinosi Al-Arabi Sports Club.
1972 m. persivadino ir tapo Al-Hurriya (dar žinoma kaip Al-Horiya).
Futbolo komanda du kartus tapo šalies čempionais. (1991–1992, 1993–1994 m.)
Atruošai
Atruošai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Imbrado.
Ryškiapilvė skėtė
Ryškiapilvė skėtė (Crocothemis erythraea) – raštuotųjų skėčių (Libellulidae) šeimos vabzdys.
Kūno ilgis siekia 40 mm, išskleisti sparnai – 70 mm ilgio. Šios rūšies patinų pilvelis yra skaisčiai raudonas, o patelių – rudas, ant šonų esama šviesesnių, gelsvai rusvų dėmių.
Ryškiapilvė skėtė daugiau paplitusi Vidurio Europoje; Lietuvoje kol kas nerasta (2016 m. duomenimis). Be to, tai įprasta rūšis pietinėje Europoje ir Afrikoje, sutinkama vakarinėje Azijoje iki pat Junano (pietinė Kinija).
Laumekiškiai
Laumekiškiai – buvęs viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Saločių.
Palepšiškiai
Palepšiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Joniškio.
2017 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas
2017 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas – pasaulio šaudymo iš lanko federacijos organizuotas geriausių pasaulio šaudymo iš lanko sportininkų čempionatas, kuris vyko spalio 15 d. – spalio 22 d. Meksikos sostinėje Meksike.
Biržėniškės
Biržėniškės – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Imbrado.
Manikūnėliai
Manikūnėliai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Manikūnų.
Palėvenė (viensėdis)
Palėvenė – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Aukštupėnų.
1790 m. JAV gyventojų surašymas
1790 metų JAV gyventojų surašymas – 1-asis gyventojų surašymas, vykęs Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje. Surašymas prasidėjo 1790 m. rugpjūčio 2 d., vadovaujantis JAV Konstitucijos 1-ojo straipsnio 2-uoju skyriumi. Pagal surašymo duomenis, JAV gyventojų skaičius siekė 3 929 214 žmonių. Valstybės sekretorius Tomas Džefersonas ir prezidentas Džordžas Vašingtonas surašymo rezultatus vertino skeptiškai, manydami, jog tikrasis gyventojų skaičius buvo sumažintas.
Emil Forsberg
Emilis Peteris Forsbergas (g. 1991 m. spalio 23 d.) – futbolininkas, Švedijos rinktinės atakuojantis saugas; atstovauja RB Leipzig.
Karjera
Gimė ir augo Sunsvalyje. Futbolo paslapčių mokėsi GIF Sundsvall jaunimo ekipose.
Profesionalo karjerą pradėjo GIF Sundsvall ir jame žaidė nuo 2009 m.
2013 m. perėjo į Malmö FF.
Nuo 2015 m. žaidžia Vokietijoje ir atstovauja RB Leipzig. Tuo metu buvo sudaryta trijų su puse metų sutartis. Vėliau sutartis buvo pratęsta.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2014 m.
Euro 2020 čempionate E grupės etape pelnė vienintelį įvartį rungtynėse prieš Slovakiją Dar du įvarčius pelnė rungtynėse prieš Lenkiją ir svariai prisidėjo prie to, kad Švedija patektų į kitą etapą. Aštuntfinalyje pasižymėjo įvarčiu, bet po pratęsimo švedai pralaimėjo Ukrainos rinktinei ir baigė pasirodymą čempionate.
Neretvos mūšis (filmas)
Filmas tapo brangiausiu Jugoslavijos kino istorijoje, skirtingais duomenimis kainavęs nuo 4,5 iki 12 milijonų JAV dolerių, o jo kūrimą palaimino pats šalies prezidentas Tito.
Angliškai filmo versijai vieną plakatų sukūrė dailininkas Pablo Picasso.
Kuna de Vargandi
Kuna de Vargandi arba tiesiog Vargandi – komarka rytų Panamoje, Darjeno srityje, įeina į Darjeno provincijos sudėtį. Administracinis centras (neoficialus) – Nura.
Komarka sudaryta 2000 m., indėnų kunų gyvenamose žemėse.
Geografija
Rytiniu provincijos pakraščiu driekiasi kalnai, o kitas teritorijas užima žemumos. Beveik visą paviršių dengia drėgnieji tropiniai miškai. Teritorija tankiai išraižyta upių (Čukunakė, Membrilijas ir kt.).
Palėveniečiai
Palėveniečiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Pandėlio, 1 km į rytus nuo Sriubiškių.
Sarasota
Sarasota – miestas JAV, Floridos valstijoje. Pajūrio kurortas.
Istorija
1763 m. įkurta Sarasotos (Zara Zote) gyvenvietė. 1845 m. JAV kariuomenė Sarasotos teritorijoje pastatė karinį fortą. 1902 m. kaimas gavo miestelio statusą ir oficialiai pradėtas vadinti Sarasota. 1913 m. gyvenvietė gavo miesto statusą.
Sportas
2017 m. mieste vyko akademinio irklavimo pasaulio čempionatas - 2017 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionatas.
John Deere
John Deere – amerikiečių korporacijos „Deere & Company“, kurios pagrindinė veikla yra siejama su žemės ūkio, miškininkystės, sunkiosios technikos bei dyzelinių variklių gamyba, prekinis ženklas. „John Deere“ taip pat užsiima įvairių pavarų dėžių komponentų (ašių, transmisijų, greičių dėžių) bei vejos priežiūros priemonių gamyba. 2021 m. ši korporacija užėmė 88-tą vietą didžiausių Jungtinių Amerikos Valstijų korporacijų sąraše ir 340-tą poziciją pasauliniame sąraše. Be įvairios technikos gamybos, ši kompanija teikia ir finansines paslaugas.
„John Deere“ lengviausiai atpažįstamas dėl savo logotipo – šuoliuojančio elnio, kuris per daugiau nei 145 metus naudojimo turėjo daugybę variacijų. Po šuoliuojančiu elniu užrašytas šio prekės ženklo pavadinimas „JOHN DEERE“. Kompanijos šūkis yra „Niekas neveikia taip, kaip Deere“ (angl. „Nothing Runs Like a Deere“). „Deere & Company“ pagrindinė būstinė yra įsikūrusi Moline, Ilinojuje.
XIX a.
Korporacijos „Deere & Company“ istorija prasidėjo, kai jos įkūrėjas John Deere (1807–1886) persikraustė į Grand Detour, Ilinojuje, norėdamas išvengti bankroto savo gimtojoje valstijoje Vermonte. Būdamas patyręs kalvis, J. Deere 1837 m. Grand Detour atidarė 128m2 dydžio dirbtuvę, kuri padėjo tapti pagrindiniu kaimelio remontininku ir šakių bei kastuvų gamintoju. Labiausiai jis pasižymėjo, kai 1837 m. sukonstravo plieninį plūgą. Prieš J. Deere plūgą, didžioji dalis ūkininkų naudojo metalinius arba medinius plūgus, prie kurių nuolat lipdavo derlinga vidurio vakarų žemė ir šiuos įrankius reikėdavo nuolat valyti. Naujasis plieninis plūgas buvo lygiapusis, o tai padėjo išspręsti nuolatinio poreikio valyti prilipusį dirvožemį problemą. Šis išradimas taip pat paspartino XIX a. - XX a. pradžios žmonių migraciją į Didžiąsias Amerikos lygumas.
thumbnail|5px|left|baseline|200px|Vienas pirmųjų J. Deere plūgų
J. Deere suprato, jog to meto tradicinis verslo modelis, kai produktas yra pagaminamas tik po užsakymo, buvo lėtas. Norėdamas to išvengti, jis pagreitino savo plūgų produkciją, juos gamindamas prieš užsakymus – tokiu būdu pirkėjai turėjo galimybę pamatyti prekę prieš ją įsigydami. Dėl to kalbos apie John Deere pradėjo sklisti greičiau.
1842 m. J. Deere pasirašė verslo sutartį su Leonard Andrus ir nusipirko žemės naujai dviejų aukštų gamyklai prie Uolų upės, Ilinojuje. Ši nauja gamykla, kuri buvo pavadinta „L.Andrus Plough Manufacturer“, 1842 m. pagamino apie 100 plūgų ir apie 400 plūgų kitais metais. 1848 m. J. Deere ir Leonard Andrus sutartis pasibaigė ir J.Deere su savo kompanija persikraustė į Moliną, Ilinojuje, kad turėtų prieigą prie ten esančio geležinkelio ir Misisipės upės. Čia J. Deere pasirašė sutartį su Robert Tate bei John Gould ir tais pačiais metais pastatė 134m2 dydžio gamyklą, kurioje produkcija sparčiai augo. Apie 1849 m. tuometinė „The Deere, Tate & Gould Company“ kompanija gamino daugiau nei 200 plūgų per mėnesį. Ilgainiui prie gamyklos buvo prijungtas papildomas dviejų aukštų pastatas, kuris dar labiau padidino gamybos spartą.
1853 m. J.Deere nupirko Tate bei Gould kompanijos akcijas ir prie šeimos verslo galiausiai prisijungė jo sūnus Charles Deere. Šiuo laikotarpiu kompanija pradėjo gaminti įvairią žemės ūkio įrangą: vagonus, kukurūzų sėjamąsias ir  kultivatorius. 1857 m. produkcijos mastai siekė 1120 padargų per mėnesį, tačiau 1858 m. prasidėjusi visuotinė šalies finansinė recesija neigiamai paveikė ir šią kompaniją. Norėdamas išvengti bankroto, J. Deere perorganizavo verslą ir pardavė nuosavas akcijas savo žentui Christopher Webber ir sūnui Ch. Deere, kuris perėmė didžiąją dalį tėvo vadovaujamo darbo. Pats J. Deere buvo kompanijos prezidentu iki 1886 m.
1868 m. kompanija buvo dar kartą perorganizuota, kai ji buvo įregistruota kaip „Deere & Company“. Nors jos pagrindiniai akcininkai buvo Ch. Deere, Stephen Velie, George Vinton ir J. Deere, tačiau Charles vienas efektyviai valdė visą kompaniją. 1869 m. Ch. Deere pradėjo pristatyti „John Deere“ įvairiuose rinkodaros centruose bei stengėsi atkreipti nepriklausomų mažmeninių prekybos atstovų dėmesį, jog galėtų išplėsti pardavimo apimtis nacionaliniu mastu. Tais pačiais metais „Deere & Company“ laimėjo „Geriausių plūgų įvairovės“ apdovanojimą septynioliktoje kasmetinėje Ilinojaus valstijos mugėje. Už šį apdovanojimą Charles gavo 10 dolerių ir sidabrinį medalį.
Nors kompanijos pagrindinis dėmesys buvo skirtas žemės ūkio padargų gamybai, tačiau 1890 m. „John Deere“ pagamino ir keletą dviračių.
XX a.
Ankstyvaisiais 1900 m. „Deere & Company“ susidūrė su padidėjusia konkurencija, ypač, kai atsirado nauja žemės ūkio kompanija „International Harvester Company“. Tai privertė „John Deere“ didinti savo padargų įvairovę ir dar labiau plėstis šioje verslo srityje. Didžiausią įtaką „Deere & Company“ turėjo XX a. pradėta traktorių gamyba, kuri apibrėžė kompanijos veiklą viso XX a. laikotarpiu.
Po Ch. Deere mirties 1907 m. „Deere & Company“ prezidentu tapo William Butterworth – Charles Deere žentas. 1912 m. jis pradėjo kompanijos plėtrą traktorių versle. Tuo metu „Deere & Company“ turėjo labai mažai patirties šioje srityje. Vienas populiariausių to meto „John Deere“ traktorių buvo „Dain All-Wheel-Drive“. 1918 m. įsigijus „Waterloo Gasoline Engine Company“ buvo nuspręsta tęsti veiklą traktorių versle. Iki to laiko ši dyzelinių variklių kompanija savo patalpose Vaterlu, Ajovoje, gamino tuo metu populiarų „Waterloo Boy“ traktorių. „Deere & Company“ iki 1923 m. savo traktorius pardavinėjo „Waterloo Boy“ pavadinimu. Viskas pasikeitė, kai 1923 m. buvo pristatytas „John Deere Model D“. Net ir dabar didžiąją dalį savo traktorių „John Deere“ gamina Vaterlo, Ajovoje.
1927 m. kompanija išleido savo pirmą javų kombainą – John Deere „No. 2“. Po metų šią naują inovaciją pasekė John Deere „No. 1“ – mažesnė mašina, kuri tapo populiaresnė pirkėjų rate. Abu „No. 1“ ir „No. 2“ nuo 1929 m. buvo pakeisti naujesniais ir lengvesniais kombainais.
1930 m. „John Deere“ ir kitos žemės ūkio technikos kompanijos pradėjo vystyti naują kalvų šlaito technologiją. Šis išradimas suteikė galimybę kombainams efektyviai nuimti derlių kalvų šlaituose, kurių nuolydis siekė iki 50%.
Antrojo pasaulinio karo metu kompanijos prezidentu buvo John Deere proanūkis Charles Deere Wiman, kuris vėliau tapo JAV kariuomenės pulkininku ir jo vietą užimti buvo paskirtas kitas žmogus. Vėlyvaisiais 1944 m. Ch. D. Wiman grįžo į savo poziciją kompanijoje. Antrojo pasaulinio karo metu „John Deere“ gamino ne tik žemės ūkio techniką, bet ir karinius traktorius, transmisijas M3 tankui, lėktuvų dalis bei šaudmenis.
1956 m. „Deere & Company” nusipirko traktorių gamintoją „Heinrich Lanz AG“, įsikūrusį Vokietijoje.
Paskutiniais 1958 m. mėnesiais „John Deere“ atidarė gamyklą šiaurinėje Rosarijos miesto dalyje,  Argentinoje. Gamybą Argentinoje prižiūrėjo „Agar Cross & Co”.
Šalna (Pasvalys)
Šalna – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kiemėnų, prie pat sienos su Latvija.
John Deere
XX a.
1960 m. rugpjūčio 30 d. „John Deere“ prekiautojai iš viso pasaulio vyko į naujų produktų parodą Dalase, kuri buvo pavadinta „Deere Day“. Demonstracijoje pasauliui buvo pristatyti modernūs keturių ir šešių cilindrų traktoriai, visą dieną vyko aukštųjų technologijų prezentacijos, gyvos demonstracijos, visi atvykę galėjo pamatyti pilną aikštę naujų, žalių ir geltonų mašinų. Renginio metu rodyti traktoriai buvo kurti penkerius metus, o parodai ruoštasi ilgiau nei mėnesį. Taip pat demonstracijoje pristatytas naujas „John Deere“ traktorius, deimantais puoštu logotipu, kuris buvo visiems eksponuojamas populiarioje universalioje parduotuvėje įsikūrusioje Dalase – „Neiman-Marcus“.