cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Byron
Nepaisant plataus balso diapazono, puikaus dinamikos jutimo ir charizmatiškumo scenoje, Byron 1976 m. buvo pašalintas iš Uriah Heep 1976 m. To pareikalavo klavišininkas Ken Hensley (pagrindinis grupės dainų autorius), pateikęs grupės vadybininkui Gerry Bron ultimatumą „jis arba aš“, kurio priežastis buvo vis stiprėjantis Byron elgsenos nestabilumas dėl piktnaudžiavimo alkoholiu.
Jis nesėkmingai bandė pratęsti savo karjerą su Rough Diamond (grupe, kuriai taip pat priklausė buvę grupių Humble Pie ir Wings nariai), išleisdamas antrąjį solinį albumą (Baby Faced Killer) ir su grupe The Byron Band. Mick Box ir Trevor Bolder iš Uriah Heep kvietė Byron vėl prisijungti prie grupės 1980 m., bet jis atsisakė. Byron mirė 1985 m. dėl komplikacijų, susijusių su alkoholizmu. Skrodimo išvadoje nurodytos mirties priežastys – epilepsija ir kepenų suriebėjimas.
Biografija
David Garrick gimė ir augo muzikalioje šeimoje. Savo interviu olandų žurnalui Muziek Express (1973 m. spalio mėn.) jis taip pasakojo apie save:
Kosta Adechė
thumb|220px|Playa de Troya thumb|220px|Kosta Adechės pakrantė
David Byron
Garrick ir Box
David Garrick kandidatūrą į atsilaisvinusią The Stalkers vokalisto vietą pasiūlė jo pusbrolis, grupės būgnininkas Roger Penlington. . Gitaristas Mick Box taip pasakojo apie jų kūrybinio bendradarbiavimo pradžią:
Kosta Adechė
Kosta Adechė (Costa Adeje) – kurortas Tenerifėje, Kanarų salose.
David Byron
Garrick ir Box
„Jis buvo dažnas svečias mūsų koncertuose: išgėrę po kelias pintas, mes pradėdavome dainuoti senus rokenrolus. Prieš perklausą aš pasiūliau jam gerai „sušilti“, kad nejaustų įtampos. Mes sugrojome kelis gabalus – ir istorija prasidėjo !“
Kosta Adechė
Kosta Adechės kurortas yra Adechės savivaldybės dalis. Kosta Adechė išsidėsčiusi šiauriau Plaja de las Amerikas ir kartu su ja ir Los Kristianosu sudaro ištisinę 10 km ilgio pajūrio kurortinę zoną. 2006 m. Kosta Adechėje apsilankė 2 mln. turistų iš 5,5 mln., kurie aplankė Tenerifę.
Kosta Adechėje yra šie pliažai (iš šiaurės į pietus):
Taip pat čia yra Puerto Colón uostelis.
David Byron
Garrick ir Box
Po kurio laiko Byron ir Box įkūrė Spice – grupę, kurioje taip pat grojo bosininkas Paul Newton ir būgnininkas Alex Napier. Grupė aktyviai gastroliavo, vadovaujama vadybininku dirbusio Newton tėvo, sudarė kontraktą su įrašų kompanija United Artists Records ir išleido singlą „What About The Music/In Love“ (UP 2246), kuris, kaip vėliau paaiškėjo, liko vieninteliu. . Tuo laiku David Garrick pasivadino David Byron. Kaip prisimena Mick Box, tai įvyko netikėtai ir be paaiškinimų, bet „sceninio vardo pakeitimui kažkokios įtakos turėjo tuometinio vadybininko — bosininko Paul Newton tėvo — žmona“.
Uriah Heep
Nepaisant to, kad Spice reguliariai grojo tokiuose klubuose kaip Marquee, tik atėjus vadybininkui Gerry Bron grupės istorijoje įvyko kokybinis virsmas. Jos sudėtį papildė Ken Hensley, grupė persivadino į Uriah Heep ir pamažu išgarsėjo: pradžioje Vokietijoje, po to Didžiojoje Britanijoje ir JAV. David Byron tapo ne tik svarbiu grupės kūrybos proceso dalyviu (ir daugelio ankstyvųjų grupės dainų bendraautoriu), bet ir charizmatišku, ekspresyviu jos frontmenu. Žinoma, kad kai kurios kompozicijos (pvz., „Easy Livin’“) buvo kuriamos būtent Byronui, tikintis efektingo jų atlikimo scenoje. Nors britų spauda apskritai gana santūriai vertino grupės kūrybą, kritikai atkreipė dėmesį į išskirtinį, artimą operiniam, Byrono vokalą.
Pirmasis solinis albumas
1975 m. Byron išleido savo pirmąjį solinį albumą Take No Prisoners (Bronze Records ILPS 9824), kurį įrašant dalyvavo Mick Box, Lee Kerslake ir Ken Hensley, taip pat kviestiniai muzikantai Lou Stonebridge (klavišininkas), Denny Ball (bosininkas) ir Pete Thompson (būgnininkas). Pasak Mick Box, įrašinėjant plokštelę studijoje buvo puiki atmosfera. „Mes puikiai pasilinksminom… Galbūt išgėrėme ir daugokai, bet už tai į valias prisijuokėm“.
Albumo kompozicijos neišsiskyrė originalumu ir pagal savo stilių gerokai priminė Uriah Heep muziką (nors albumo muzikoje buvo gausu tradicinio roko ir soul muzikos elementų, jis, kaip pažymėjo All Music Guide recenzentas, buvo stebėtinai vientisas ir nuoseklus, be to, meistriškai sukonstruotas ir aranžuotas). Tačiau komerciniu požiūriu albumas nebuvo sėkmingas.
Viena iš albumo dainų „Man Full Of Yesterdays“ buvo skirta Gary Thain (Uriah Heep „žvaigždžių sudėties“ bosininkui, kuris turėjo didelių priklausomybės nuo narkotikų problemų ir mirė neilgai trukus po ploktelės išleidimo). Bet, kaip pažymėjo biografas Mark Brennan, „likimo ironija nulėmė tai, kad toje dainoje David apdainavo save patį netolimoje ateityje“.
Išėjimas iš Uriah Heep
1976 m. Byron problemos dėl alkoholio vartojimo paaštrėjo, todėl pablogėjo ir santykiai su kolegomis. Tačiau jo išėjimą iš grupės iš esmės nulėmė incidentas, susijęs su albumu High and Mighty, kuris (jam reikalaujant) buvo įrašytas be prodiuserio. Pats Byron šitą taip paaiškino savo interviu žurnalui Muziek Parade (1976 m. spalis):
„Mes nusprendėme išleisti albumą savo jėgomis, be prodiuserio, nes Return to Fantasy buvo prastai perkamas JAV. Problema buvo tai, kad mes naudojomės tik vienu kūrybiniu šaltiniu. Ir dar dėl įtemptų gastrolių mes turėjome per mažai laiko darbui studijoje. Mes nusprendėme į albumą sudėti tik vienintelio Keno dainas ir manėme, kad tai suveiks. O vertėjo visiems duoti įrašymui į albumą savo autorinius darbus“. Laikoma, kad Gerry Bron, įsiutintas Byron pozicijos, slapta surežisavo albumo sutriuškinimą spaudoje. Albumo nesėkmė galutinai nuteikė grupės muzikantus prieš savo vokalistą ir, pasibaigus turui Ispanijoje, jis 1976 m. liepos mėn. buvo atleistas. Kaip tada pažymėjo Hensley, – „Byron – būdingas pavyzdys žmogaus, nesugebančio žiūrėti tiesai į akis ir ieškančio paguodos butelyje“. Vadybininkas Gerry Bron New Musical Express paskelbė pareiškimą apie tai, kad Uriah Heep nusprendė išsiskirti su vokalistu „dėl skirtingų interesų“. Jis paaiškino, kad Byron jau kurį laiką konfliktavo su kitais grupės nariais, kurie „… galiausiai nusprendė, kad nebesugebės suderinti jo požiūrio į darbą su savuoju“.
Ken Hensley tame pačiame pareiškime spaudai sveikino galimybę „įleisti į grupę šiek tiek gryno oro“ ir pareiškė, jog mato tame, kas atsitiko, „ne pabaigą, o pradžią“. Tačiau vėliau jis pirmas pripažino, kad nelikus Thain ir Byron „Uriah Heep magija išsisklaidė“ ir grupė tapo nebepanaši pati į save.
„To nebuvo įmanoma išvengti. Tai turėjo atsitikti. Norėjosi, žinoma, kad tai neįvyktų, bet toks gyvenimas“.
Solo darbai ir projektai
Išėjęs iš Uriah Heep, Byron kartu su gitaristu Clem Clempson (ex-Humble Pie) ir Geoff Britton (ex-Wings) sukūrė grupę Rough Diamond. Pasirašiusi kontraktą su Island Records, ji išleido to paties pavadinimo komerciškai nesėkmingą albumą (ILPS 9490) ir tuoj pat išsiskirstė. 1978 m. Byron kartu su multiinstrumentalistu Daniel Boone, žinomu sesijiniu būgnininku Stuart Elliott ir bosininku Alan Jones įrašė antrąjį solinį albumą Baby Faced Killer (su singlu „Rich Man’s Lady“, kuriuos abu išleido Arista Records). Stilistiškai įvairus, prisodrintas netikėtų elementų (rockabilly, pop-muzikos, disco) albumas vėl buvo meistriškai sukomponuotas ir aranžuotas, tačiau pasisekimo nesulaukė.
1981 m. kartu su jaunu gitaristu Robin George (kuris tuo metu turėjo vunderkindo reputaciją) Byron sukūrė The Byron Band. Grupė išleido singlus „Every Inch of the Living“ ir „Never Say Die“, taip pat albumą On The Rocks (visus – Creole Records). Albumas į hitparadus nepateko. Jis buvo paskutinis, išleistas dar Byron gyvam esant.
Paskutiniai metai
Išėjus iš Uriah Heep Hesley, Trevor Bolder ir Mick Box (pastarojo tvirtinimu) pasiūlė Byron grįžti į grupę ir buvo sugluminti jo atsisakymo. Maždaug tuo pat metu Byron savo laiške tūlam ponui Trosley rašė: "„Nieko nežinau apie Lawton ir Sloman, todėl, kad, išeidamas iš Heep, nusprendžiau prisiminti tik tai, kas geriausia, o visa kita pamiršti. Galiausiai jie iš ten atleido, liko tik Mick, nesu tikras, ar ir jis norės tęsti. Aš su visais jais palaikau draugiškus santykius, bet jiems atkurti prireikė laiko…“"
Byron taip ir neišsigydė priklausomybės nuo alkoholio, jo padėtis darėsi vis sunkesnė. Jis surengė kelis nesėkmingus koncertus, vienas iš kurių, vykęs klube Marquee, buvo sužlugdytas: dainininkas prarado sąmonę praėjus vos kelioms minutėms po išėjimo į sceną. 1985 m. vasario 28 d. David Byron buvo rastas negyvas savo bute.
Grybo uola
thumb|250px thumb|250px thumb|250px Grybo uola ( – 'Generolo uola', ) – maža salelė, 60 metrų aukščio klinties masyvas, esantis prie Žydrojo Lango. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos archipelagą ir Maltos Respubliką.
Šiuo metu Grybo uola − gamtos draustinis.
Vardo istorija
Maltos Ordino generolas atrado ant nuolaidžios uolos viršūnės augusį retą gumbinį augalą Fucus coccineus melitensis ir klaidingai priskyrė jį grybams. Ordino riteriai manė šis dvokiantis augalas turįs gydomųjų savybių, tad naudojo jį žaizdų kraujavimui stabdyti bei dizenterijai gydyti.
Augalas buvo labai vertinamas, dažnai dovanojamas įžymiems didikams ir Maltos salų lankytojams.
1746 m. Ordino didysis magistras Manuel Pinto de Fonseca uždraudė lankytis salelėje, o draudimo nepaisančius įkalindavo Ordino galerose trejiems metams. Taip pat magistro įsakymu uola buvo nuolat saugoma ir netgi sujungta su greta esančia sala keltuvu.
Vėliau paaiškėjo, kad pastangos buvo beprasmiškos − Fucus coccineus melitensis neturi jokių gydomųjų savybių.
Berbisas
Didžiausias intakas – Kandžė. Laivuojama 160 km ruože, iki Paradaiso. Prie upės esančios gyvenvietės: Kvakvanis, Kalkunis, Takama, Mara, Evertonas, Rosignolas.
XVII a. upės baseinas kolonizuotas olandų (veikė Berbiso kolonija).
Choščevas
Choščevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės rytus nuo Piontnicos, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 61 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Santjago del Esteras
Santjago del Esteras arba Estero Santjagas – miestas Argentinos šiaurinėje dalyje, Santjago del Estero provincijos administracinis centras. Miestas išsidėstęs provincijos vakaruose, prie Dulsės upės, 1042 km į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių.
Aitvaras (reikšmės)
Aitvaras gali reikšti:
Santjago del Esteras
thumb|left|240px|Paminklas generolui Belgranui
Istorija
Santjago del Esteras – seniausias Argentinos miestas, įkurtas ispanų ir išlikęs iki šių dienų. Ilgus amžius miesto apylinkėse gyveno indėnų gentys. 1543 m. teritorijas aplankė pirmoji europiečių ekspedija, atvykusi iš Čilės. 1553 m. liepos 25 d. (nors kai kurie istorikai mano, kad 1550 m.) ispanų konkistadoras donas Fransiskas de Agirė įkūrė Santiago del Estero del Nuevo Maestrazgo miestą. La Platos Vicekaralystės laikais Santjago del Esteras buvo Tukumano vyskupystės centru. Vėliau tapo pavaldus Saltai ir Kordobai.
Turizmas
thumb|left|180px|Miesto katedra Nors tai seniausias šalies miestas, išlikę vos keletas kolonijinės architektūros pastatų: 1570 m. pastatyta Nuestra Señora del Cármen katedra, kelios kitos bažnyčios ir koplyčios. Vertingi eksponatai saugomi istorijos, archeologijos muziejuose. Santjago del Esteras – vienas iš šiaurės Argentinos folkloro centrų.
Ekonomika ir švietimas
Medienos apdirbimo, maisto, odos, tekstilės pramonė. Svarbaus žemės ūkio rajono centras. Yra du universitetai: Nacionalinis Santjago del Estero (įkurtas 1973 m.) ir Katalikų (1960 m.).
Susisiekimas
Santjago del Esteras – svarbus provincijos transporto mazgas. Keliai į Tukumaną, Rosariją, Chuchujų, Kordobą, Katamarką. Taip pat geležinkeliai į Tukumaną, Rosariją, Kordobą. 6 km į šiaurę nuo miesto yra Mal Paso oro uostas, iš kurio vyksta skrydžiai į Tukumaną ir Buenos Aires.
Matonis
Pavardė Matónis laikoma krikšto vardo Mãtas vediniu.
Afrikinės tigrinės tetros
Afrikinės tigrinės tetros (Hydrocynus) – afrikinių tetrų (Alestidae) šeimos žuvų gentis.
Regina Maciūtė
Regina Maciūtė (g. 1946 m. birželio 18 d. Šašaičiuose, Kretingos valsčius, Kretingos apskritis) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė.
Biografija
1953–1959 m. mokėsi Jokūbavo aštuonmetėje mokykloje, 1959–1964 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo LSSR konservatorijoje, Veronikos Fakejevaitės solinio dainavimo klasėje. 1971–2006 m. LSSR filharmonijos solistė. Dainavo ir LSSR operos ir baleto teatre. Nuo 1988 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, 2005–2006 m. Dainavimo katedros vedėja; profesorė. Mokinės: Natalija Katilienė, Dalia Kužmarskytė, Liora Grodnikaitė, Lauryna Bendžiunaitė, Ieva Prudnikovaitė, Viktorija Stanelytė, Gunta Davidčuka.
Kūryba
Repertuarą sudaro įvairių stilių kamerinė muzika ir monumentalių vokalinių instrumentinių kūrinių solo partijos. Stažavo 1972 m. Bulgarijoje, J. S. Bacho vasaros akademijoje (Štutgartas, 1990 m.), 1993 m. Mocarteume (Zalcburgas). Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, Kanadoje, JAV, Japonijoje.
Vikaras
Vikaras ( 'atstovas, padėjėjas') – dvasininkas, tam tikroje bendruomenėje atliekantis pagalbininko funkcijas. Dar kitaip vikaras gali būti vadinamas kapelionu.
Evangelikų bažnyčioje dvasininkas kurį laiką nėra parapijos vadovas. Šis laikotarpis vadinamas vikariatu.
Katalikų bažnyčioje vikaras yra klebonui pavaldus kunigas (paprastai jaunesnis), atliekantis visas kunigo funkcijas, einantis pareigas ir paklūstantis parapijos administratoriaus valiai. Jis vyksta visur ten, kur reikia, pavyzdžiui, laidoti žmones, atlikti krikšto apeigas ir kitus darbus.
Santarvė (Mažeikiai)
right|thumb|250px|Santarvės logotipas thumb|„Pergalės vėliava“ [[1984 m.]] thumb|„Santarvė“ [[1993 m.]] Santarvė – Mažeikių rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. balandžio 10 d. Mažeikiuose, V. Burbos g. 6.
Istorija
Iki 1950 m. Mažeikių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Mažeikių rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto leidinys, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Leidžia UAB „Santarvės laikraštis“.
1945–1946 m. ėjo vienąkart-dukart, 1947–1952 m. – dukart-triskart, nuo 1953–1989 m. – triskart, 1990–1993 m. – dukart, nuo 1994 m. – triskart per savaitę. Spausdino Mažeikių spaustuvė, nuo 1995 m. – UAB „Santarvės“ laikraščio spaustuvė, dab. V. Mačernio TŪB „Meškinas“. Tiražas 1945 m. – 5000 egz., 1987 m. – 14 800 egz., 1997 m. – 9400 egz.
Iki 1950 m. lapkričio mėn. vadinosi „Mažeikių tiesa“, iki 1962 m. balandžio 24 d. – „Komunistinis rytojus“, nuo 1962 m. balandžio 26 d. – „Pergalės vėliava“, nuo 1990 m. kovo 1 d. „Santarvė“.
Redakcija
Redakcijoje dirbo ar bendradarbiavo: Alfonsas Bukontas, Apolinaras Ercupas, Aleksas Girdenis, Ramutė Girkontaitė, Romualdas Granauskas, Laimonas Inis, Stasys Jankevičius, Klemensas Jurkevičius, Jonas Laurinavičius, Algimantas Mikuta, Bernarda Plastinina, Antanas Povilavičius, Romualdas Rakauskas, Sigitas Skabeikis, Algirdas Stančius, Jonas Stankus, Jonas Strazdauskas, Adomas Šoblinskas ir kiti.
Stoicizmas
miniatiūra|[[Zenonas Kitijietis|317x317px]] Stoicizmas – etinės filosofijos srovė, atsiradusi III a. pr. m. e. senovės Graikijoje, vėliau išplitusi Romos imperijoje, kur buvo svarbiausias asmeninės ir politinės etikos pagrindas, kol VI a. išstūmė stoicizmo įtakojama krikščionybė.
Stoicizmo pradininkas yra Zenonas Kitijietis, gyvenęs 335–263 pr. m. e. Žymūs jos pasekėjai buvo Seneka, Epiktetas ir Markas Aurelijus.
Stoicizmas deklaravo penkias kertines vertybes: teisingumą, išmintį, drąsą, saiką (kuklumą) ir nuoširdumą.
Stoicizmo nuostatos
Stoikai teigė, kad žmogui reikia išsivaduoti iš afektų – stiprios susijaudinimo būsenos. Stoicizmo idealas buvo apatija, stiprių afektų nebuvimas. Žmogui būtina daryti gerus darbus, nes tik jie formuoja išmintingą žmogų. Žmogaus tikslas – „gyventi sutariant (su prigimtimi)“. Taip jis galės pasiekti harmoniją, įstatančią jį į „gerą gyvenimo vagą“ bei suteikiančią jam laimę. Išmintingo žmogaus tėvyne laikomas visas pasaulis, taigi tai teigdami stoikai suformuoja žmogų kosmopolitą. Pasak jų, būties esmė – tai moralinės pareigos atlikimas. Mirtis jiems buvus nereikšminga.
Tą nustatytą tvarką stoikai vadina likimu, o tikslą, kurio ja siekiama, apvaizda (pronoia; providentia). Pasaulyje neįmanoma išvengti būtinybės.
Stoicizmo etikos pagrindinė idėja taip pat yra priežastingai ir teologiškai nustatyta išorinio pasaulio raida. Mes niekada negalime disponuoti išorinėmis gėrybėmis, todėl vienintelis žmogui pavaldus dalykas yra vidinė laikysena. Antai Seneka rašo: „Kas eina savo noru, tą likimas veda gražiuoju, kas ne – tą jis jėga priverčia“. Todėl išorinė žmogaus laisvės erdvė yra jo pritarimas prigimties veikimui.
Vadinasi, žmogaus tikslas – „gyventi sutariant (su prigimtimi)“. Taip jis galės pasiekti harmoniją, įstatančią žmogų į „gerą gyvenimo vagą“ bei suteikiančią jam laimę (eudaimonija).
Laimę galima pasiekti tik tada, kai sielos ramybės netrikdo joks afektas. Afektas – tai pernelyg suvešėjęs geismas. Jo atsiradimo priežastis – pernelyg sureikšmintas (be to, dar ir klaidingas) vaizdinys. Tada jis veikia taip, kaip „pathos“, aistra. Kadangi retai įmanoma pasiekti aistros objektą, žmogus jaučia nepasitenkinimą.
Stoicizmo idealas – apatija, tokių afektų nebuvimas.
Jų galima išvengti vadovaujantis teisingu protu (orthos logos): geismas tampa afektu tada, kai protas pripažįsta savo objekto vertingumą.
Tikrosios daiktų vertės suvokimas užkerta kelią netikrų gėrybių siekimui arba pašalina tariamų blogybių baimę. Čionai priskirtina ir įžvalga, kad visos išorinės gėrybės laimės požiūriu yra nevertingos. "Afektas susiformuoja, kai protas troškimui nurodo klaidingą tikslą, o paskui priekaištauja dėl nesėkmės. " (M. Hossenfelder)
Stoikai daiktus suskirsto į gerus, blogus ir neutralius (adiaphora). Gerais laikomos dorybės, blogais – jų priešybės. Visi likusieji daiktai neutralūs, pvz., ant galvos augančių plaukų skaičius, arba „tokie, kuriems teiktina pirmenybė“ ar „tokie, kuriuos derėtų atidėti“. Pirmenybę būtina teikti tiems dalykams, kurie atitinka natūralų polinkį.
Kadangi mums tenka rinktis ir iš indiferentiškų dalykų, verčiau pasirinkti tai, kas labiau natūralu, pvz., sveikata, o ne liga.
Todėl stoikai dar skirsto žmogaus veiksmus: veiksmai esti blogi (dėl klaidingos įžvalgos) ir geri (dėl teisingos įžvalgos). Tarp jų įsiterpę vidurinieji veiksmai vadinamieji „deramais“, jei juos atliekant įgyvendinamas natūralus polinkis. Nors jie neišplaukia iš jokios įžvalgos, tačiau jais realizuojama natūrali gėrybė.
Laimę nulemia dorybė. Iš esmės dorybė – tai dorovinė įžvalga, parodanti, kokia yra daiktų tikroji vertė. Iš šios įžvalgos kyla kitos dorybės (teisingumas, drąsa ir t. t.) Dorybė kaip pažinimas yra išmokstama, jos neįmanoma prarasti. Tarp dorybės ir jos priešybės nėra vidurio, nes žmogus veikia tik turėdamas įžvalgą arba jos neturėdamas. Teisingas supratimas pagrindžia teisingą santykį su daiktais ir geismais. Taigi pasiektoji harmonija yra laimė.
Svarbiausia stoicizmo idėja yra mokslas apie oikeiosis – pasisavinimą. Pasisavinimas sąlygoja tai, kad dorovinis žmogaus siekimas glūdi pačiuose jo prigimtiniuose polinkiuose. Oikeisosis – tai atsigręžimas į tai, ką žmogus, suvokdamas pats save, pripažįsta deramu dalyku. Žmogus pasisavina jam prigimtus dalykus ir atskiria jam naudingus dalykus nuo žalingų. Todėl ir kiekviena gyva būtybė siekia išlikti.
Istorija
Stoicizmo pavadinimas kildinamas iš Stoa Poikile (sen. gr. ἡ ποικίλη στοά), arba „tapytas prieangis“ – mitinėmis ir istorinėmis mūšių scenomis papuoštos kolonados Atėnų agoros šiaurinėje pusėje, kur Zenonas Kitijietis ir jo pasekėjai susirinkdavo aptarti savo idėjas IV a. pr. m. e. pabaigoje. Priešingai nei epikūriečiai, Zenonas pasirinko savo filosofiją dėstyti viešoje erdvėje. Iš pradžių stoicizmas buvo žinomas kaip zenonizmas. Tačiau netrukus šio pavadinimo buvo atsisakyta, greičiausiai dėl to, kad stoikai nelaikė savo pradininkų tobulai išmintingais ir siekė išvengti pavojaus, kad filosofija taps asmenybės kultu.
Psichologija ir psichoterapija
Mokslinėje literatūroje pastebėti panašumai tarp šiuolaikinio stoicizmo ir Trečiosios bangos Kognityvinė elgesio terapija (KET) panašumų, ištirti stoicizmo principų veiksmingumas gydant depresiją.
Gediminas Beržinskas
Gediminas Beržinskas (g. 1939 m. spalio 19 d. Panevėžys) – Lietuvos technologijos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technikos mokslų daktaras.
Grinapolis
Grinapolis – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Bagdononių, prie Bagdononių tvenkinio (Strėvio ir Strėvaičio ežerų), vaizdingoje, kalvotoje vietovėje. Rytine puse eina kelias.
Gyventojai
thumb|left|250px|Strėvaičio išsišakojimas ties Grinapoliu
Gediminas Beržinskas
Biografija
1964–1969 m. dirbo Maisto institute. Nuo 1977 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1993 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – sviesto gamyba. Padarė 14 išradimų.
Mykolas Danilovičius
Mykolas Danilovičius (1558 m. – 1624 m. kovo 30 d.) – nuo 1593 m. Seimo maršalka, nuo 1610 m. Karūnos dvaro paiždininkas, nuo 1614 m. Lvovo kaštelionas, nuo 1617 m. Karūnos didysis iždininkas, Bielsko, Krasnystavo, Sambiro, Červonogrudo, Parčevo, Chelmo ir Drohobyčo seniūnas.
Biografija
1581 m. baigė Vokietijos Dillingen an der Donau universitetą. Zigmanto Vazos valdymo metu dirbo Švedijoje. 1621 m. Varšuvoje buvo pasistatęs rūmus, kuriuos sugriovė švedai ir vietoje kurių vėliau buvo pastatyta Zaluskių biblioteka.
Šeima
Iki 1591 metų vedė Eleną Uchanską iš Belzo, nuo santuokos su kuria tutėjo penkis sūnus ir tris dukteris:
Mašnelis (Švenčionių r.)
Mašnelis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 3,5 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 124,4 m. Krantai apaugę krūmynais, medžiais, žemi, pelkėti, tik dalis rytinio ir pietinio kranto aukšti. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, rytuose auga miškelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries upės baseinui.
Prie ežero įsikūręs Bareišiūnų kaimas.
Janina Morkūnienė
Janina Genovaitė Morkūnienė-Laniauskaitė (g. 1940 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaris) – Lietuvos etnologė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
Lietuvos istorijos instituto Etnologijos skyriaus 1965–1968 m. vyr. laborantė, 1969–1991 m. jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1992–1993 m. mokslinė bendradarbė, 1994–2005 m. vyresnioji mokslo darbuotoja.
Mokslinė veikla
Tyrimų pagrindinės kryptys: lietuvių valstiečių materialioji kultūra, valstiečių vasaros ir žiemos susisiekimo priemonės, kaimų, miestelių amatai ir verslai (vežimų, rogių, pakinktų gamyba, kailiadirbystė, odininkystė), etnografinės lauko medžiagos rinkimo metodika.
Nadia di Cello
Nadia Mariel Di Cello (g. 1989 m. sausio 20 d. Meksike, Meksikoje) – Argentinos aktorė. Di Cello vaidino kartu su daugeliu įžymių Argentinos aktorių.
Biografija
Di Cello gimė Meksike, bet kai jai buvo ketveri metai, šeima persikėlė į Buenos Aires. Aktorė yra futbolo klubo Boca Juniors sirgalė; mėgstamiausias filmas – "Toy Story" ("Žaislų istorija"); Aaron Carter – jos idealas, o Shakira mėgstamiausia dainininkė.
Karjera
Di Cello išgarsėjo, tapdama aktore, labai anksti. 1996 m., ji dalyvavo atrankoje į Telefe projektą "Chiquititas" ("Mažyliai"). Ji gavo "Nadios" vaidmenį.
2001 m., Di Cello vaidino "Maria", dviejuose susijusiuose su "Chiquititas" darbuose: televizojos miniseriale "Chiquititas: La Historia" ("Mažyliai: Istorija") ir debiutavo filme "Chiquititas: Rincon de Luz" ("Mažyliai: Šviesos kampelis").
Nadios kitas susitikimas su "Chiquititas" buvusiais kolegomis: Camila Bordonaba ir Luisana Lopilato įvyko 2002 metais seriale "Rebelde Way". Čia ji vaidino trumpuose epizoduose "Flor Fernandez".
2003 m., Di Cello vėl pasirodė su savo personažu "Nadia" seriale "Rincon de Luz" ("Šviesos kampelis") ir kituose "Chiquititas" televizijos projektuose.
2006 m. ji vaidino serialuose "El Refugio" ir "Chiquititas" kartu kai kuriais aktoriais iš "Rebelde Way": Belen Scalella, Francissco Bass, Piru Sáez, Jorge Maggio ir Maria Fernanda Neil.
Skeligo salos
thumb|180px|Didysis Skeligas. Skeligo salos – dvi nedidelės stačių šlaitų uolėtos salos Airijoje, esančios netoli Iveraho pusiasalio Kerio grafystėje.
Abi salos yra gerai žinomos dėl jose esančių jūros paukščių kolonijų, kurios savo dydžiu ir įvairove yra svarbiausios Airijoje. Ypač gausios yra šiaurinių padūkėlių ir mormonų populiacijos (daugiau nei 4000 mormonų yra vien tik Didžiajame Skelige). Salose taip pat veisiasi tripirščiai kirai, laibasnapiai narūnėliai, alkos.
Mažasis Skeligas
thumb|180px|Mažasis Skeligas nuo Didžiojo Skeligo šlaito. Mažasis Skeligas yra mažesnioji sala, apie 1,5 km nuo Didžiojo Skeligo salos. Sala lankytojams neprieinama. Joje yra didžiausia Airijoje ir antra pagal dydį pasaulyje šiaurinių padūkėlių kolonija, kurioje esama apie 30 000 paukščių porų.
Didysis Skeligas
Didysis Skeligas (taip pat žinomas kaip Skeligas Michaelis, air. Sceilig Mhichíl) yra didesnioji sala, virš jūros lygio iškilusi daugiau kaip 230 m. Joje yra VI a. pastatytas krikščioniškas vienuolynas. Sala įtraukta į UNESCO pasaulio paveldą.
Toliūnai (Siesikai)
Toliūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietryčius nuo Siesikų, prie Siesikų ežero kranto. Seniūnaitijos centras. Tai gatvinis kaimas, kuriame šiuo metu yra 23 sodybos.
Etimologija
Toliūnų kaimo pavadinimas kilęs iš buvusio tėvavardžio Toliūnas (Tolio sūnus). Dėmuo tol- siejamas su žodžiais „toli“, „tolimas“.
Istorija
Toliūnuose buvo gyventa nuo akmens amžiaus, apie tai byloja ir laukuose bei ežero pakrantėje rasti akmeniniai kirviai, iš vėlyvesnio laikotarpio puodų šukių liekanos bei ietigaliai. 2002 m. vienoje iš sodybų, kasant šulinį 4 metrų gylyje buvo rasta gintaro. XIX a. kaime veikė karčema, 1967 m. atidaryta pradinė mokykla.
Žymūs žmonės
Toliūnų kaime gimė:
Paskotiškė
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Bumbulynės.
Aitvaras (animė)
Aitvaras  – 1998 m. japonų režisieriaus Jasuomi Umecu anime OVA. Originalųjį japonišką leidimą sudarė dvi serijos, JAV anime perleistas vientiso filmo formatu. Dėl atvirų sekso ir smurto scenų ši animacija vertinama kontroversiškai, o kai kuriose šalyse (Norvegijoje, Švedijoje, Kinijoje, Jungtinė Karalystėje) uždrausta rodyti visai.
Siužetas
Savos gyvenimas pasikeičia, jai susitikus Oburi – tiems patiems asmenims taip pat žudiku dirbantį maždaug jos amžiaus vaikiną. Tarp jų greitai užsimezga simpatija. Oburi nori mesti šį darbą, tačiau Akajus jam liepia įvykdyti dar tris paskutines užduotis. Leidžiama suprasti, kad tokiu būdu nori juo atsikratyti, kadangi pati pirmoji auka Oburi nurodoma kaip tiesiog korporacijos bosas. Tačiau bandydamas jį nužudyti, jaunuolis susiduria su netikėtu profesionaliu pasipriešinimu ir vos nežūva pats. Vėliau paaiškėja, kad auka iš tiesų buvo profesionalus specialiosios paskirties dalinių policininkas.
Bendraudama su Oburi, Sava galutinai nusprendžia, kad jos tėvus nužudė patys detektyvai, dabar ją išnaudojantys. Apsimesdama, kad dalyvauja Akajaus parengtame plane pažeminti, įskaudinti ir nužudyti Oburi, ji galiausiai nušauna iš pradžių Kaniją, o vėliau ir Akajų.
Pabaigoje Sava kantriai laukia atvykstančio Oburi, nežinodama, kad šį pakeliui nušovė jauna mergaitė, kurios sviedinį jis anksčiau buvo susprogdinęs. Galima suprasti, kad tai – dar vienas vaikas – žudikas.
Kontroversija
JAV OVA buvo išleista tris kartus, kiekvieną kartą su vis mažiau cenzūros, paskutiniame leidime jau visai necenzūruota. Pirmojoje versijoje buvo iškirpta apie 15 minučių turinio ir palikta tik viena nuogos Savos scena, kur ji jau suaugusi. Filmas kritikuojamas dėl beveik pornografinių sekso scenų. Kai kuriose serijose, kai rodomi Savos prisiminimai, ji yra dar ypač jauna mergaitė, todėl „Aitvaras“ kai kurių kritikų apibūdinamas, kaip vaikų pornografija.
Sargas (savaitraštis)
Sargas – Kėdainių krašto teisėsaugos savaitraštis, ėjęs nuo 1991 m. balandžio 10 d. iki 1998 m. Kėdainiuose.
Istorija
Iki 1993 m. vadinosi „Sargyba“ ir ėjo kaip Policijos komisariato remiamas leidinys. Leido Kėdainių rajono Policijos komisariatas, prokuratūra, teismas, rajono policijos rėmėjų sąjunga. Tiražas 1991 m. – 4100 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Vyriausias redaktorius Vincas Ramanauskas.
Čarnocinas
Čarnocinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Piontnicos, apie 6 km į šiaurę nuo Lomžos ir apie 74 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Ferkesedugu
Ferkesedugu  – miestas Dramblio Kaulo Kranto šiaurėje, Savanų regione, į rytus nuo Korhogo. Svarbus transporto mazgas: pro miestą eina Abidžano–Uagadugu plentas ir geležinkelis, Odjenės–Bunos plentas, yra oro uostas. Maisto, tekstilės pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, cukranendrės ir kt.). Yra regioninis turgus, ligoninė, keletas mokyklų.
Istorija
Ferkesedugu įkurtas XIX a., Kongo (Vataros) imperijos žemėse, senufų gyvenamame plote. Miestas pavadintas įkūrėjo Ferkesės garbei. Amžiaus pabaigoje Ferkesedugu užkariautas Vasulu imperijos, o netrukus – Prancūzijos. Kolonijiniais metais tapo svarbiu medvilnės auginimo centru.
Veržinėlis
Veržinėlis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 3,5 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,14 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 124,6 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas ir apaugęs miškeliu. Pakrantėse plyti dirbami laukai, o į šiaurę yra nutįsusi pelkė. Pietuose išteka upelis link Karackių ežero (Neries upės baseinas).
Šalia įsikūręs Bareišiūnų kaimas.
Seradas
thumb|250px| Serado regionas žemėlapyje thumb|250px|Tipiškas Serado kraštovaizdis [[Pireneušo valstybinis parkas|Pireneušo valstybiniame parke (Gojaso valstija)]]
Seradas ( „uždaras“) – gamtinis regionas centro pietryčių Brazilijoje. Apima 1 910 037 km² plotą.
Geografija ir klimatas
Randasi tarp Amazonijos šiaurėje ir vakaruose, Kaatingos šiaurės rytuose, Atlanto miškų vakaruose ir Gran Čiako pietuose. Apima Brazilijos plokščiakalnį. Seradą dengia vešli tropinė savana su galeriniais miškais upių pakrantėse. I vakarus nuo Serado yra Pantanalio šlapynių regionas.
Serado klimatas karštas, dalinai drėgnas, su ryškiu kritulių sezoniškumu. Metinis kritulių kiekis 800–1600 mm, drėgnasis laikotarpis trunka nuo lapkričio iki balandžio.
Trainiai
Trainiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Milašiūnų.
Benjaminas Zuskinas
Benjaminas Zuskinas (1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1952 m. rugpjūčio 12 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės filmų ir teatro aktorius, režisierius, Maskvos valstybinio žydų teatro direktorius, 1946 m. Stalino premijos laureatas.
Biografija
Gimė 1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, siuvėjo šeimoje. Nuo penkerių metų mokėsi chederyje, 1911 m. įstojo į realinę mokyklą. Prasidėjus I pasauliniam karui išvyko į Penzą, ten tęsė mokslus ir vaidino mėgėjų teatre. 1920 m. įstojo į Sverdlovsko kasybos institutą. 1921 m. nuvyko į Maskvą, ten pradėjo vaidinti žydų kameriniame teatre, kuris 1925 m. tapo Valstybiniu žydų teatru. Tais pačiais metais Zuskinas su Solomonu Michoelsu dalyvavo pirmajame šio teatro pastatyme „Šolom Aleichemo vakaras“ (1922), suvaidino pagrindinį vaidmenį spektaklyje „Burtininkas“ (pagal Abraham Goldfaden).
Vaidindami Zuskinas ir Michoelsas įkūnijo dvi žydų nacionalinio charakterio savybes – šalia Michoelso dramatiškų ir filosofinių herojų atsirado nenusiviliantys, šiek tiek liūdnoki Zuskino personažai. Tokie buvo jo Juokdarys (W. Shakespeare’o „Karaliuje Lyre“, 1935, Sanderl Baba „Benjamino III kelionėse“ pagal Mendelę Moicher Sforimą, 1927) ir kt. Jis taip pat nusifilmavo kino juostose „Pasienis“ (1935), „Laimės ieškotojas“ (1936). Nuo 1936 m. pats dirbo režisieriumi, dėstė teatro mokykloje. 1939 m. jam suteiktas RTFSR liaudies artisto vardas. Zuskinas buvo Žydų antifašistinio komiteto narys. Po Michoelso žūties vadovavo teatrui, tačiau netrukus, 1948 m., buvo suimtas suklastotoje Žydų antifašistinio komiteto byloje ir kartu su kitais įžymiais žydų kultūros veikėjais 1952 m. rugpjūčio 12 d. sušaudytas Lubiankoje. 1956 m. reabilituotas. Apdovanotas Darbo raudonosios vėliavos ordinu.
2008 m. Ispanijos Grand Prix
2008 m. Ispanijos Grand Prix – ketvirtasis 2008 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP) vykęs balandžio 25-27 d. Catalunya trasoje netoli Barselonos miesto, Katalonijos regione, Ispanijoje.
Tai buvo 17-asis GP vykęs šioje trasoje.
Pirmoji dalis
Pirmose penktadienio treniruotėse greičiausiai ratus apvažiavo Ferrari komandos nariai - pirmas Kimi Raikkonen'as (laikas 1:20.649) ir antras Felipe Massa (1:20.699). Jie gerokai pranoko visus likusius konkurentus. Trečią vietą užėmęs McLaren atstovas Lewis Hamilton'as nuo Kimi atsiliko daugiau nei puse sekundės (1:21.192).
Treniruotės išsiskyrė F. Massos gausybe klaidų. Bahreino GP lenktynių nugalėtojas pirmojo greitojo rato metu atliko suktuką, kitame rate išslydo viename iš posūkių, o vėliau, jau pasiekęs geriausią savo rezultatą, ir vėl apsisuko.
Antroji dalis
Antroje penktadienio treniruotėje pirmoje pozicijoje buvo Kimi Raikkonen'as (laikas 1:21.935), labai nedaug pralenkęs Renault atstovus N. Piquet (1:22.019) ir Fernando Alonso (1:22.032).
Treniruočių viduryje dėl techninio gedimo trasoje sustojo Heikki Kovalaineno „McLaren“. Prieš tai suomis garaže praleido pirmąjį važiavimų pusvalandį laukdamas, kol mechanikai sutvarkys jo pavarų dėžę. Deja, panašu, jog to nepakako, nes vos išvažiavęs į trasą jis buvo priverstas sugrįžti atgal į garažus, o vėliau, išriedėjęs dar kartą, sustojo trasos pakraštyje.
Šeštadienio treniruotės
„BMW-Sauber“ lenktynininkas Nick Heidfeld'as buvo greičiausias Ispanijos GP šeštadienio treniruotėse. Geriausias vokiečio rezultatas – 1 min. 21,269 s. Jis 0,196 s pranoko „Red Bull“ pilotą Davidą Coulthardą. Trečias treniruotėse buvo Renault atstovas Fernando Alonso (1:21.599	).
Kvalifikacija
thumb|250px|Sebastien Bourdais Ispanijos GP kvalifikaciją laimėjo Ferrari lenktynininkas Kimi Räikkönen, o didžiausią siurprizą pateikė Renault pilotas Fernando Alonso, iškovojęs antrąją starto poziciją. Trečiąją vietą užėmė praėjusio sezono Ispanijos GP laimėtojas Felipe Massa.
Lenktynės
thumb|250px|Lewis Hamilton thumb|250px|Heikki Kovalainen thumb|250px|Rubens Barrichello
Bioterorizmas
Bioterorizmas  – terorizmas, kai tyčia naudojamas biologinis ginklas (bakterijos, virusai, biologinės kilmės toksinai, taip pat kiti biologiniai agentai), siekiant sukelti mirtį ar susargdinti žmones, gyvūnus ar augalus. Agentai gali būti tiek gamtiniai, tiek modifikuoti gamtiniai, siekiant padidinti jų patogeniškumą, atsparumą vaistams, gebėjimą plisti. Biologiniai agentai gali būti platinami per orą, vandenį ar maistą.
Translokazė
Translokazės  – fermentų klasė, kuriai priklausantys fermentai perkelia tam tikras molekules iš vienos vietos į kitą, paprastai per membraną.
Pvz., adenilatų translokazė ( arba ATP/ADP exchanger) yra mitochondrijų vidinių membranų baltymas, kuris tuo pačiu metu ADP molekulę permeta iš tarpumembranio į matriksą, o ATP molekulę – iš matrikso į tarpumembranį.
Bioterorizmas
Bioterorizmo galimybės valstybių lygmenyje ribojamos tarptautiniais susitarimais, konvencijomis dėl biologinio ginklo. Pvz., 1972 m. priimtoje Biologinio ginklo draudimo konvencijoje yra apie 100 straipsnių. Valstybių viduje kova su bioterorizmu užsiima tų šalių jėgos struktūros.
Translokazė
Pvz., ornitino translokazė, karnitino ir acilkarnitino translokazė.
John Paintsil
Džonas Paintsilas (g. 1981 m. birželio 15 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės gynėjas.
žaidžia nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo. Taip pat yra žaidęs 2002, 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Čonų kalbos
Čonų kalbos arba patagonų kalbos (Chona, Tshon) – beveik išnykusi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Pietų Amerikos pietuose: beveik visoje Patagonijoje, Ugnies Žemėje bei pampose. Šiomis kalbomis kalbėjo tehuelčai, selknamai ir kitos, dabar daugiausia nunykusios, tautos.
Čonų kalbos sparčiai nunyko per XVIII–XIX a.: dėl genocido, asimiliacijos su mapučiais, valais, ispanakalbiais. Daugelis čonų šeimai priskiriamų kalbų menkai aprašytos, todėl jų priskyrimas nėra neabejotinas. Kalbininkai bando sieti čonų kalbas su izoliuota čimanų kalba Bolivijoje.
Kalbos
Žinomos 5–6 čonų kalbos:
Žodynas
Skaitvardžių čonų kalbose palyginimas:
Vidmantas Kapučinskas
Vidmantas Kapučinskas (g. 1951 m. kovo 5 d. Joniškyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, muzikos dėstytojas, dirigentas.
Panevėžio muzikinio teatro įkūrėjas ir direktorius, nuo 1991 m. Panevėžio kamerinio orkestro vadovas ir vyr. dirigentas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys, 2006 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, mandato neteko dėl pareigų, nesuderinamų su savivaldybės tarybos nario pareigomis.
Tarptautinio jaunųjų pianistų ir stygininkų festivalio – konkurso „Mes skrendam“, vasaros muzikos festivalio „Ant Katedros laiptų“, Atgimimo, Vilties, Jaunystės, Meilės, ir Muzikos festivalio „Laisvės pavasaris“ organizatorius.
Sutuoktinė Asta, vaikai Justina, Vytautas.
Vaitiekus Kločka
Vaitiekus Kločka (? - 1514) – 1492-1499 m. Lietuvos dvaro vėliavininkas, 1492 m. kovo 19 d.-1499 m. Utenos dvaro seniūnas, nuo 1499 m. Kauno seniūnas, 1500-1513 m. Lietuvos krašto maršalka, LDK rūmų hofmeisteris, vėliau Elenos Maskvietės hofmeisteris, 1506 m. gruodžio 6 d.-1512 m. Bielsko seniūnas.
Biografija
Daug kartų dalyvavo diplomatinėse derybose su Maskvos kunigaikštyste 1493, 1503, 1509 ir 1511 metais. Tėvas: Jonas Kločka.
Biologinis ginklas
Biologinis ginklas – masinio naikinimo ginklų rūšis. Jis apima ligas sukeliančius organizmus bei bakterijas, virusus, toksinus, aptinkamus gamtoje ar jų genetinėmis priemonėmis modifikuotus analogus, įgijusius didesnę biologinio poveikio galią. Biologinis teroras, naudojant biologinius ginklus yra ir ekstremistinių organizacijų, kai kurių specialiųjų tarnybų arsenale.
Ožiaragio atogrąža
Ožiaragio atogrąža arba Pietų atogrąža – lygiagretė Pietų pusrutulyje, žyminti ribą, kurioje žiemos saulėgrįžos metu Saulė pasiekia zenitą. Ožiaragio atogrąža yra 23° 26′ 22″ į pietus nuo pusiaujo; jos atitikmuo Šiaurės pusrutulyje – Vėžio atogrąža. Tarp šių dviejų atogrąžų esanti zona vadinama tropikais.
Pavadinimas kilo nuo to, kad prieš 2000 m. Saulė žiemos saulėgrįžos metu patekdavo į Ožiaragio žvaigždyną. Dabar per žiemos saulėgrįžą ji patenka į Šaulio žvaigždyną.
Ožiaragio atogrąža kerta šias valstybes: Australija, Madagaskaras, Mozambikas, PAR, Botsvana, Namibija, Brazilija, Paragvajus, Argentina, Čilė.
Taip pat skaitykite
Wendekreis (Breitenkreis)
Vilhelmo kanalas
thumb|230px|[[Kuršių marios|Kuršių marių ir apylinkių 1887 m. žemėlapis. Parodytas ir Karaliaus Vilhelmo kanalas ]] Karaliaus Vilhelmo kanalas (arba Klaipėdos kanalas ) – 1863–1873 m. tiesiogiai sujungęs Klaipėdos uostą ir Miniją (o per ją ir su Nemunu), šitaip aplenkiant Kuršių marias. Ilgis siekia 25–27 km, plotis 28–30 m, vidutinis gylis 1,7 metro. Po Antrojo pasaulinio karo kanalas buvo pervadintas Klaipėdos kanalu.
Kanalo pradžia yra ties Lankupiais, kur jis atsišakoja iš Minijos. Tada eina į šiaurės vakarus, pro Dreverną, galiausiai pasiekia Klaipėdą, kur susijungia su Malkų įlanka ties Konteinerių terminalu ir „Vakarų laivų gamykla“. Pripažintas hidrogeologiniu draustiniu.
Istorija
Tiesti buvo planuojama dar XVIII a. viduryje, tačiau dėl finansinių sunkumų projektas atidėtas. Tuo metu Nemunu į Klaipėdą buvo plukdoma vis daugiau medienos, o vėjuotoje Ventės rago akvatorijoje neretai sieliai būdavo išblaškomi ir dėl to medienos pirkliai patirdavo nemažų nuostolių. Siekiant apeiti Kuršmares ir nuspręsta Miniją ties Lankupiais sujungti su Klaipėdos uostu.
Nuo Minijos žiočių iki Drevernos pradėta kasti 1863 m. vasarą, darbai truko apie 10 metų. Kanalo statybai vadovavo vokiečių inžinieriai Degneris ir Mohras. Kanalo 8 kilometrų ruožas buvo iškastas ir paruoštas naudoti 1865 m. spalio 16 d. Vandens lygio skirtumams pašalinti kanalo pradžioje taip pat pastatytas ir įrengtas Lankupių šliuzas (Lietuvos technikos paminklas). 1865 m. lapkričio 27 d. kanalas buvo oficialiai pavadintas Karaliaus Vilhelmo kanalu – tuo metu Prūsiją valdžiusio karaliaus Vilhelmo I garbei. Kanalo kasimo darbai buvo tęsiami toliau. Paskutinę atkarpą nuo Drevernos iki Smeltės ir toliau kasė vietos gyventojai. Po Prancūzijos ir Prūsijos karo (1870–1871), Prancūzijai pralaimėjus, paspartinti kanalo kasimo darbams nuo 1870 m. paskutiniojo metų ketvirčio buvo atsiųsta apie 690 prancūzų karo belaisvių. Jie pradėjo kasti kanalą nuo Smeltės iki Stariškės (vok. Starrischken) kaimo, o kita grupė vietos gyventojų jau penketą metų kanalą kasė nuo Drevernos Smeltės link. Prancūzų belaisviai kanalą kasė apie trejus metus.
1902–1904 m. kanalo krantai sujungti dešimčia lengvų metalinių tiltų. Iki šių dienų išlikę 2 tiltai su metalinėmis konstrukcijomis ir 7 tiltų atramų liekanos.
1966 m. plaukimas kanalu uždraustas kai pradėta iš kanalo tiekti vandenį Klaipėdos miesto pietinės dalies gyventojams. Tuomet kanalas buvo užtvenktas, vandenvietės teritorija šalia jo aptverta. Sovietmečiu pervadintas į Klaipėdos kanalą. Atgavus Lietuvos nepriklausomybę, kanalui sugražintas Vilhelmo vardas, pradėtas vystyti vandens turizmas.
Vida Šulskytė-Beselienė
Vida Šulskytė-Beselienė (g. 1956 m. rugpjūčio 17 d. Šiauliai) – Lietuvos krepšininkė.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Nuo 1973 m. Vilniaus moterų krepšinio komandos „Kibirkštis“, 1975–1987 m. Lietuvos moterų krepšinio rinktinės, 1974–1983 m. SSRS moterų krepšinio rinktinės vidurio puolėja. Nuo 1990 m. dėsto kūno kultūrą Izraelyje.
Demerara
Demerara  – upė šiaurės Gajanoje. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Aukštutinės Demeraros-Berbiso regione. Teka į šiaurę tropinėmis džiunglėmis. Įteka į Atlanto vandenyną ties šalies sostine Džordžtaunu, sudaro estuariją.
Didžiausi intakai: Hajama, Kuruabaru, Hajakava, Hajanaris. Aukštupyje gausu slenksčių. Neša daug nešmenų, kurie plačiai pasklinda po Atlanto vandenyno vandenis. Okeaniniai laivai pasiekia Lindeną (105 km nuo žiočių), mažesni – Malalį (245 km). Upės baseine yra boksito telkinių.
XVIII a. Demeraros žemupyje buvo olandų kolonija Demerara.
Išimas
Išimas  – upė Kazachstane ir Rusijoje; Irtyšiaus kairysis intakas. Prasideda Kazachijos kalvyne, Karagandos srityje. Aukštupyje teka siauru slėniu į vakarus. Žemiau Astanos miesto slėnis išplatėja. Nuo Deržavinsko pasuka į šiaurę. Teka Išimo stepe, kur vaga išplatėja, dar daug meandų, senvagių, pelkių. Įteka į Irtyšių ties Ust Išimo gyvenviete.
Prie Išimo įsikūrę miestai: Astana, Deržavinskas, Jesilis, Petropavlas (Kazachija), Išimas (Rusija).
Vasalas
thumb|Vasalas prisiekia senjorui Vasalu (iš keltų gwas, 'tarnas') ankstyvaisiais viduramžiais vadintas kilmingasis, kuris savanoriškai stodavo į kito didiko tarnybą, duodavo ištikimybės priesaiką bei atlikdavo įvairias karines ir diplomatines prievoles. Vasalas turėjo pristatyti tam tikrą skaičių karių, kad galėtų paremti savo senjorą kare. Už tai vasalas iš savo senjoro gaudavo apsaugą.
Vasalu galėjo būti ir kunigaikštis, stojęs į kito kunigaikščio tarnybą. Geras tokių santykių pavyzdys yra XII a. Anglijos ir Prancūzijos karaliai. Anglijos karalius turėjo daug valdų Prancūzijoje, tačiau jos visos formaliai buvo suteiktos Prancūzijos karaliaus. Tuo būdu Anglijos karalius buvo Prancūzijos karaliaus vasalas. Būdamas Normandijos hercogu, Anžu, Bretanės ir kitų grafysčių grafu jis buvo galingiausias vasalas Prancūzijoje, tačiau visgi vasalas, taigi turėjo tarnystės Filipui II pareigą, nors kaip Anglijos karalius hierarchiškai su juo buvo lygus.
Vasalas buvo įsipareigojęs savo senjorui teikti consilium et auxilium, ištikimai padėti savo ponui patarimais ir darbais. Blogi patarimai ar nesuteikta parama galėjo baigtis bausme ar vasalinių santykių nutraukimu. Vasaliniai santykiai teoriškai buvo naudingi abiem šalims. Vasalas turėjo siuzereno apsaugą, pastarasis esant reikalui turėjo jį ginti visomis priemonėmis. Tuo tarpu senjoras galėjo remtis savo vasalų pagalba, kurie jam teikė karius ir buvo įpareigoti visaip kitaip padėti.
Pačiūniškė
Pačiūniškė arba Pasiūniškė – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 4 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,3 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 122,2 m. Pietrytinis krantas aukštas, kiti žemesni, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Iš vakarų prieina Bareišiūnų miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga medžiai ir krūmai, rytuose – pelkė. Už 0,2 km į vakarus teka Neris. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries upės baseinui.
Vasalas
Panašūs santykiai egzistavo ir kituose kraštuose (Japonijoje ir kt.).
Slovakijos Tarybų Respublika
Slovakijos Tarybų Respublika – labai trumpai gyvavusi komunistinė valstybė pietryčių Slovakijoje – 1919 m. nuo birželio 16 d. iki liepos 7 d. Jos sostinė buvo Prešovas.
Pasibaigus I Pasauliniam karui, pagal 1918 m. taikos susitarimus Čekoslovakija pradėjo užimti numatytas teritorijas, tačiau Slovakija (tada Aukštutinė Vengrija) buvo preventyviai okupuota Vengrijos Tarybų Respublikos Raudonosios gvardijos. Čia ji įkūrė marionetinę Slovakijos Tarybų Respubliką. Nuo birželio 20 iki liepos 7 d. įkurtos respublikos revoliucinės vyriausybės tarybos pirmininku buvo revoliucionierius žurnalistas Antoninas Janoušekas. A. Janoušekas prieš tai gyveno Budapešte, nuo 1919 m. buvo pradėjęs vadovauti čekoslovakų sekcijai prie Vengrijos komunistų partijos Centro komiteto.
Po trumpo Vengrijos-Rumunijos karo Slovakijos teritorijoje buvo atstatyta Čekoslovakijos kontrolė, o Vengrijos Tarybų Respublika buvo visiškai okupuota Rumunijos karinių pajėgų.