cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SWAT modelis
Modelio sukūrimas
SWAT modelį sukurė dr. Jeff Arnold praeito amžiaus devintame dešimtmetyje Jungtinėse Valstijose. Modelio kūrimo procese buvo integruoti kiti JAV mokslinių institutų sukurti modeliai. Kūrimo procese buvo integruoti pakankamai išvystyti lauko skalės hidrologiniai modeliai. Tai įgalino perkelti lauko skalės modelio galimybes į baseino lygmenį. thumb|200px|SWAT modelio kūrimo etapai SWAT modelis yra parašytas FORTRAN programavimo kalba. Šis modelis ir toliau aktyviai palaikomas JAV Žemdirbystės departamento, Žemdirbystės tyrimų tarnybos, Pievų, dirvos ir vandens tyrimų laboratorijoje Temple dirbančių mokslininkų. Tačiau šio modelio vystymas pasauliniu mastu taip pat vykdomas nepriklausomų mokslinių centrų, kurie yra sukūrę įvairių SWAT modelio adaptacijų.
Modeliuojami procesai
SWAT modelis modeliuoja ir tarpusavyje susieja įvairius upių baseinuose vykstančius procesus. Modelis apima gana detalų matematinį hidrologinių procesų aprašymą. Hidrologinių procesų aprašymas SWAT modelyje yra plačiai ir įvairiose skalėse patikrintas pasauliniu mastu. Kadangi modelis yra skirtas pasklidajai vandens taršai modeliuoti azoto ir fosforo ciklai yra detaliai aprašomi modelyje. Modelis taip pat apima pesticidų dinamiką, bakterinės taršos, upės vagoje vykstančių procesų, augalų augimo ir kitokius upių baseinuose vykstančius procesus.
Reikalingi duomenys
SWAT modeliui pagrindiniai reikalingi duomenys yra skaitmeninio reljefo modelio sluoksnis, žemės panaudojimo ar žemės dangos duomenys, dirvožemio ir meteorologinių sąlygų duomenys. Reikalingi meteorologinių sąlygų duomenys yra vėjo greitis, temperatūra, santykinis drėgnumas, saulės radiacija, kritulių kiekis ir rasos taško temperatūra. Kalibruojant modelį reikalingi vandens debito ir hidrocheminių parametrų duomenys. Be to, į SWAT modelį esant poreikiui galima įvesti taškinių šaltinių, pasėlių augimo, tręšimo (tiek mineralinėmis, tiek organinėmis trąšomis), arimo, atmosferinės depozicijos, pesticidų naudojimo, lietaus nuotėkų nuo urbanizuotų teritorijų, rezervuarų, požeminio vandens duomenis.
Kadangi modelis yra procesais paremtas, pusiau pasklidųjų parametrų, tai duomenų ir parametrų poreikis yra didelis. Vis dėlto modelis yra sukurtas taip, kad minimalus duomenų kiekis reikalingas paleisti modelį, dažniausiai yra jau surinktas vyriausybinių agentūrų. Modelis taip pat gali būti panaudotas upių baseinų modeliavimui (priklausomai nuo tikslo) net jei šalyse labai mažai ar visai nėra modelio įvesčiai reikalingų duomenų. Jungtinių Tautų universiteto paruoštas Waterbase projektas (skirtas besivystančioms šalims) leidžia visus modelio paleidimui reikiamus duomenis atsisiųsti iš pasaulinių georeferentinių duomenų bazių.
Modelio parametrų bibliotekos
SWAT modelio panaudojimą palengvina sukurtos SWAT modelio parametrų bibliotekos. SWAT modelis įvairiems procesams modeliuoti reikalauja daug įvairiausių parametrų. Šios bibliotekos gali būti (dažniausi ir yra) panaudotos paruošiant modelį. Modelis apima augalų ir žemės panaudojimo, miestų teritorijų, trąšų, arimo būdų, dirvožemio, pesticidų ir taršos mažinimo priemonių parametrų bibliotekas.
Integracija su GIS programomis
Naudojimo palengvinimui SWAT modelis yra integruotas su GIS programomis. SWAT modelis yra integruotas su ArcGIS ESRI komercine GIS programine įranga ir su Map Windowatviro kodo GIS programine įranga. SWAT modelio versija, kuri skirta dirbti ArcGIS aplinkoje, vadinama ArcSWAT. Versija, kuri skirta dirbti Map Window aplinkoja, vadinama MWSWAT.
Stipriosos modelio pusės
SWAT modelio stipriosios pusės yra:
SWAT modelio naudojimas Lietuvoje
SWAT modelis Lietuvoje yra naudojamas Aplinkos apsaugos agentūros prie Aplinkos ministerijos.
SWAT modelis yra naudojamas Jūros tyrimų institute modeliavimo tyrimų grupėje, siekiant sukurti modelių sistemą Kuršių marioms, kuri sektų parametrus nuo šaltinių (Nemuno baseino ) iki iškrovos (Baltijos jūra).
Rumiancevas
Rumiancevas − rusiška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės forma yra Rumianceva.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Žvelgaičiai
Žvelgaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, kairiajame Švėtės krante, į vakarus nuo Žagarės. Seniūnaitijos centras. Kaime stūkso Žvelgaičių piliakalnis, telkšo Žvelgaičių tvenkinys, saugoma Magnaus Butlerio dvaro liepa.
Juozas Lomanas
thumb|180px|Antkapinis paminklas Žarėnų bažnyčios šventoriuje Juozas Lomanas (1899 m. rugsėjo 23 d. Aukštuoliai, Krinčino valsčius – 1959 m. vasario 7 d. Linkuva) – Lietuvos filosofas, teologas, kunigas.
Biografija
1923 m. baigė Kauno kunigų seminariją ir buvo įšventintas į kunigus. 1924 m. Lietuvos universitete (dabar VDU) baigė teologiją ir įgijo teologo specialybę. Nuo 1930 m. dirbdamas kapelionu Utenos gimnazijoje dėstė apologetiką (krikščionybės tiesų gynimas nuo kitų religijų), dogmatiką, teologiją ir lotynų kalbą. Mokiniams kapelionas pasakodavęs apie Europos sumodernėjimą, žmonių sumaterialėjimą. Jam čia dirbant, rekolekcijas vesdavo jo pakviesti kunigai – iš Šėtos kunigas Jurgis Tilvytis – Žalvarnis, iš Panevėžio – kunigas Alfonsas Lipniūnas. J. Lomanas rėmė ateitininkų veiklą ir dėl nesutarimų su tuometine taryba. 1931 m. balandžio 13 d. buvo atleistas iš pareigų. 1933–1935 m. J. Lomanas kunigavo Grūžiuose, o 1936–1939 m.– Sudeikiuose. 1944–1950 m. klebonavo Pasvalyje. 1952 m. liepos 22 d. buvo suimtas ir išvežtas į Sibirą dėl to, kad buvo ramaus būdo, nesikišo į politinius dalykus ir buvo knygos ir plunksnos žmogus. 1956 m., peržiūrėjus bylas, buvo atleistas nuo tolesnio kalinimo, grįžo į Lietuvą. Čia vyskupas Kazimieras Paltarokas jį paskyrė dirbti altarista Linkuvoje, kur 1959 m. kovą J. Lomanas mirė. Palaidotas Vabalninko bažnyčios šventoriuje.
Mokslinė veikla
Tyrinėjo Europos dvasinę krizę, ją laikė visų žmogaus nelaimių priežastimi. Pabrėžė moderniųjų filosofinių idėjų neigiamą įtaką krikščioniškajai kultūrai. Krikščionybę suprato kaip Europos būties esminę dalį, jos dvasinį matmenį. Krikščionybės įtakos silpnėjimą traktavo kaip dvasinių orientyrų praradimą, grįžimą į prigimtinę gyvūnišką būklę. Nagrinėjo žmogaus psichikos problemas, įrodinėjo sielos nemirtingumą. Savo filosofines žinias kunigas J. Lomanas panaudojo tikėjimui ginti, aktyviai bendradarbiaudamas katalikiškoje spaudoje. 1922 m. rašė apologetinius straipsnius „Draugijos“ žurnalui apie Kanto filosofiją „Kantizmas ir modernizmo pasaulėžiūra“. 1923 m. iš vokiečių kalbos į lietuvių išvertė prof. Fr. Savickio knygą „Gyvenimo prasmė“. 1929–1932 m. „Tiesos kelyje“ paskelbė straipsnių seriją „Quo vadis, modernioji Europa?“ („Kur eini, modernioji Europa?“) apie šiuolaikinės Vakarų civilizacijos krizę. 1932 m. šie straipsniai buvo išleisti atskira knyga. 1937 m. antroji autoriaus knyga „Sielos problema“, kurioje filosofiniu požiūriu ginamas sielos nemirtingumas, pateikiami įdomūs tų laikų metapsichikos tyrimų duomenys. Taip pat domimasi žmogaus sielos, jo psichikos problemomis. Straipsniai skelbti periodikoje.
Straipsniai
• Jonas Naujokas, Lomanas, 2005–2006 2006 08 13 Naujasis Židinys–Aidai“ 2005 birželis, Nr. 6, p. 286.]] Lomanas, Juozas, „Quo vadis, modernioji Europa?“, II laida, Kaunas: VšĮ „Laetitia“, 2005, 338 p., 1000 egz. I šios knygos leidimas pasirodė 1932 m. Nerija Putinaitė ją išsamiai analizavo „Šiaurės Atėnų tremtiniai“. Anuomet tai buvo pirma tokio masto knyga, skirta Europos dvasinės ir socialinės raidos rūpesčiams aptarti. Smalsu skaityti šiandien kiek naivoką, ne tik politinio korektiškumo, bet ir postmodernios patirties nepaliestą tekstą – pasirodo, diagnozės būta tikslios, bet nepasiteisino autoriaus viltys, kad krikščionybė vėl suklestės, o drauge su ja ir Europa. Šaukštas dvokiančio deguto – leidėjų (nuo Katalikų Bažnyčios atkritusių arkivyskupo Marcel’io Lefebvre‘o sekėjų) užrašas ant ketvirtojo viršelio, klastojantis Jono Pauliaus II mintį. Šv. Tėvas kalba ne apie Bažnyčios, o apie Europos kultūros „tylią apostazę“. •Iš Vyganto Vareikio (Klaipėdos universitetas) straipsnio „Holokausto prielaidos. Antisemitizmas Lietuvoje XIX a. – XX a. pirmoje pusėje“ Kunigo J. Lomano knygoje („Quo vadis modernioji Europa? Kaunas, 1932. P. 144.) liberalios reformos po Prancūzijos revoliucijos (kuriomis pasinaudojo „Judo vaikai“) buvo siejamos su masonijos (t. y. žydijos) siekimu sunaikinti krikščioniškąsias vertybes ir Kristaus bažnyčią bei su masių skurdinimu („Žydija vadovauja pasaulio masonijai“) 146. Žydai buvo kaltinami ir bolševikų revoliucijos Rusijoje organizavimu. •Kitame straipsnyje (aut. nežinomas) panaudoti panašūs fragmentai iš J. Lomano knygos ? Kunigo J. Lomano knygoje liberalios reformos po Prancūzijos revoliucijos (kuriomis pasinaudojo „Judo vaikai“) buvo siejamos su masonierijos siekimu sunaikinti krikščioniškąsias vertybes ir Kristaus bažnyčią bei su masių skurdinimu („Žydija vadovauja pasaulio masonijai“).
Trumpi knygų aprašymai
Tarpukario Lietuvos filosofas ir publicistas kunigas Juozas Lomanas knygoje „Quo vadis, modernioji Europa?“ („Kur eini, modernioji Europa?“) peržvelgia krikščioniškosios Europos susikūrimo ir jos nuosmukio istoriją, atskleisdamas pražūtingą moderniųjų filosofinių idėjų įtaką visai Vakarų civilizacijai. Joje aptariamos problemos šiandien, po 70 metų, yra dar aktualesnės. Europa pergyveno II pasaulinio karo audrą, komunizmo siautėjimą, klestinti neapykanta, pavydas, egoizmas, beprasmiškumas – tai įvykę po to, kai religija buvo pašalinta iš viešojo gyvenimo. Antrojoje knygoje „Sielos problema“ yra daug pesimistinių gaidų apie sielos nemirtingumo falsifikavimą. Čia tyrinėjami sapnai, aiškiaregystės, antgamtiškos jėgos, pateikiami įdomūs tų laikų metapsichikos tyrimų duomenys. Abi šios knygos išleistos kunigavimo mūsų krašte metais. Anot Juozo Lomano, žmogaus kūryba gali būti vaisinga tik tuomet, kai kūrybos galios gauna naujų gaivinančių syvų iš viršžmogiškosios sferos. Išleidus iš akių svarbiausią kūrybos šaltinį ir galutinį gyvenimo tikslą Dievą, kas, aišku, yra ne pačioj individo prigimtyje, sustoja tikrosios pažangos procesas. Tada prasideda žmogaus asmenybės skilimas. Šitokios dvasios krizės tegalima išvengti tik tuomet, kai bus laikomasi visos buities šaltinio, Dievo, kuris užbrėžė žmogui kūrybos tikslą ir, svarbiausia, įkvėpė veikimo tvarką.
Komitatensiai
Komitatensiai (, vns. comitatensis) – pagrindinė smogiamoji Romos kariuomenės jėga vėlyvojoje Romos imperijoje.
Pirmojo Romos imperatoriaus krikščionio Konstantino Didžiojo reformų metu 300 m. e. m. Romos kariuomenė buvo padalinta į dvi dalis:
Komitatensiais tapo Romos legionai ir auksiliarijai, kurie sudarė mobilius junginius, skirtus dideliems įsiveržimams atremti. Tuo jie skyrėsi nuo limitanėjų, kurie bazavosi įtvirtintuose Romos valstybės sienos ruožuose limuose, nuo pseudokomitatensių, nuo palatinų (elitiniai rūmų daliniai, pavaldūs magistri militum), nuo scholae palatinae (tikroji rūmų gvardija, pavaldi magister officiorum).
Migdoliškiai
Migdoliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Biržų, 2 km į rytus nuo Medeikių, Biržų girios vakariniame pakraštyje.
Istorija
Kaimo šiaurės rytų pakraštyje, prie Aukštosios Gervės upelio, prie ribos su Mažutiškių kaimu yra buvęs Mažutiškių piliakalnis, dar vadinamas Migdoliškių piliakalniu.
Sufrieras (Sent Lusija)
Sufrieras  – miestas Sent Lusijoje, pietvakarinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. 8,4 tūkst. gyventojų (2010 m.). Svarbus turistinis centras. Šalia miesto iškilę Didžiojo ir Mažojo Pitono kalnai, įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Botanikos sodas, mineralinės versmės, paplūdimiai (Anse Chastanet, Malgretout).
Istorija
Sufrieras prancūzų valdymo laikotarpiu buvo salos sostine.
Sofijos Lukoil Akademik
Sofijos Lukoil Akademik – Bulgarijos krepšinio klubas, dukart (1958 ir 1959 m.) pasiekęs Eurolygos finalą.
Wayne Bridge
Veinas Maiklas Bridžas (g. 1980 m. rugpjūčio 5 d. Sautamptone, Anglijoje) – Anglijos nacionalinės ekipos ir Manchester City klubo kairės pusės gynėjas.
Pirmasis jo klubas buvo Southampton. 1998−1999 metų sezone jis debiutavo pagrindinėje komandoje, o 2000−2001 sezone buvo išrinktas geriausiu komandos žaidėju. 2003 metais už 7 milijonus svarų perėjo į Chelsea. 2009 m. sausio 3 d. pasirašė ketverių su puse metų kontraktą su Manchester City klubu.
2011 m. sausio 12 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas West Ham United klubui. 2012 m. sausio 31 d. iki sezono pabaigos išnuomotas Sunderland klubui.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2002 m. vasario 13 d., buvo pakviestas į 2006 m. pasaulio čempionatą, tačiau čia nežaidė nė vienerių rungtynių. 2010 m. vasario 25 d. pasitraukė iš nacionalinės rinktinės.
Rengiai
Rengiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Žagarės.
Mastupis
Mastupis – upė Telšių rajone, Pateklos dešinysis intakas. Išteka iš Durbino ežero, esančio 5 km į vakarus nuo Telšių. Tarp Durbino ir Masčio ežerų upė vadinama Durbinu. Teka į rytus ir prateka Masčio ežerą. Įteka į Pateklą 16 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Rainių.
Žemupio vaga sureguliuota. Yra užtvanka. Didžiausias intakas – Kaupis (kairysis). Prie Durbino/Mastupio įsikūrusios gyvenvietės: Džiuginėnai, Telšiai, Rainiai.
Pavadinimas Mastupis siejamas su žodžiu mastas („vienas tinklo valksmas, tysis“) bei („valksmas, valkšna“). Upėvardis Durbinas kildinamas iš durbė („steverys, šaka“), durbti („dubti, kiurti, pūti“).
Tvarijonas
Tvarijonas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tvarijonienė (ištekėjusi moteris) ir Tvarijonaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vusteris (Masačusetsas)
2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 181 045 gyv., pagal šį rodiklį miestas yra antras valstijoje po Bostono.
Istorija
Gyvenvietėje įsikurta 1673 m. Miestas įkurtas 1722 m., miesto teisės suteiktos 1844 m.
FK Považská Bystrica
„Považska Bistricos“ miesto futbolo klubas arba trumpai MŠK Považská Bystrica – Slovakijos futbolo klubas iš Považska Bistricos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Žinomas MŠK Považská Bystrica pavadinimu nuo 2013 m.
2021–2022 m. Trečioje lygoje tapo Vakarų grupės nugalėtojais.
2022–2023 m. žaidė Antroje lygoje (antra pakopa).
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Šarūnas Keserauskas
Šarūnas Keserauskas (g. 1975 m.) – teisininkas, LR konkurencijos tarybos pirmininkas, buvęs advokatų kontoros „LAWIN“ advokatas, Vilniaus universiteto (VU), anksčiau ir Rygos aukštosios teisės mokyklos dėstytojas.
Biografija
1999 m. stažavosi Tarptautinės teisės akademijoje Hagoje (Nyderlandai). 1993–1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę. 2002–2003 m. Londono universiteto Karaliaus koledže – podiplomines studijas, Europos teisės magistras (LL.M. Eur.); 2004–2010 m. studijavo doktorantūroje, filosofijos daktaras teisės srityje (Doctor of Philosophy in Law).
Nuo 1999 m. rugsėjo iki 2004 m. spalio VU TF šeimos teisės, nuo 2000 m. rugpjūčio iki 2005 m. rugpjūčio Rygos aukštosios teisės mokyklos (Latvija), nuo 2005 m. rugsėjo – VU TF konkurencijos teisės dėstytojas.
Moka anglų, rusų kalbas. Turi prancūzų kalbos pagrindus.
Vliorės įlanka
Vliorės įlanka  – Adrijos jūros įlanka, įsiterpusi į pietinius Albanijos krantus. Sazanio sala ir Karaburunio pusiasaliu įlanka atskirta nuo Otranto sąsiaurio. Ilgis – 17,5 km. Gylis siekia 51 m. Prie įlankos įsikūręs Vliorės uostamiestis.
Febrė
Romėnų mitologijoje Febrė – deivė, kuri saugojo žmones nuo maliarijos ir karščiavimo. Yra žinoma, kad Febrė turėjo tris šventyklas senovės Romoje, viena iš jų buvo tarp Palatino ir Velabrumo. Deivei Palantino kalnas buvo šventa vieta, kur jai nešdavo vaistus, kuriais gydydavo ligonius. Manoma, kad galėjo būti kilusi iš etruskų dievo Febro kulto.
Mikalava (Biržai)
Mikalava – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Biržų, Užušilių pietiniame pakraštyje.
Bubona
Romėnų mitologijoje Bubona – arklių ir galvijų deivė. Identifikuojama su galų deive Epona. Eponos kultą perėmė romėnų armijos kariai, ir ši tapo Bubona.
Tabaluvka
Tabaluvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Karakasas
Išsidėstęs derlingame Karakaso slėnyje, netoli La Gvairos (La Guaira) uosto prie Karibų jūros. Tai verslo ir pramonės centras. Pramonė: automobilių surinkimas, cukraus ir mėsos apdirbimas, alaus varymas, odos gamyba, naftos perdirbimas, popieriaus, tabako, stiklo, tekstilės pramonė, gumos gaminiai, vaistai. Gera transporto infrastruktūra (geležinkeliai, oro uostas, automagistralės). Mieste daug parkų ir aikščių, ir kurių žymiausia – Bolivaro aikštė (Plaza Bolívar), kurioje yra S. Bolivaro (Pietų Amerikos politiko ir revoliucionieriaus, gimusio Karakase) statula.
Centrinis Venesuelos universitetas įkurtas 1721 m., netoliese – nacionalinis panteonas, kuriame palaidotas S. Bolivaras. Katedra pastatyta 1636 m. Karakasas – visos Venesuelos vyskupystės centras.
Istorija
Karakasą (Santiago de León de Caracas) 1567 m. įkūrė konkistadoras Diegas de Losada. Pradėtos veisti plantacijos, gyvenvietė sparčiai augo. 1577 m. tapo Ispanijos imperijos Venesuelos provincijos sostine. 1595 m. miestą nusiaubė anglų piratai. XVII a. Karakasas tapo didžiausiu regiono miestu. Nuo 1777 m. Venesuelos generalkapitonijos sostinė, svarbus Ispanijos kolonijų Amerikoje ūkio, politinis ir kultūros centras.
XIX a. pr. Karakase prasidėjo kovos dėl nepriklausomybės, 1811 m. čia pasirašytas Venesuelos nepriklausomybės aktas, o 1812 m. Karakasą nusiaubė žemės drebėjimas. Nuo 1821 m. Didžiosios Kolumbijos Venesuelos departamento, nuo 1830 m. nepriklausomos Venesuelos sostinė.
XXI a. pr. Karakase labai išaugo nusikalstamumas, 2017 m. čia įvykdyta daugiausia žmogžudysčių tarp visų pasaulio miestų (76/100 tūkst. gyv.).
Karakasas labai nukentėjo nuo žemės drebėjimų (didžiausi 1755, 1812, 1900 ir 1967 m.) ir nuo 1999 m. liūčių sukeltų potvynių bei žemės nuošliaužų.
Eneatorius
Eneatorius (, dgs. aēnaetōres, iš 'vario lydinys') – Romos kariuomenės muzikantas (bukcinatorius, kornicenas ar tubicenas), pūtęs metalinį pučiamąjį instrumentą.
Egzistavo eneatorių kolegija.
Janas
thumb|Jano skulptūra [[Vatikano muziejus|Vatikano muziejuje]] thumb|Jano arka [[Forum Boarium vietovėje]]
Romėnų mitologijoje Janas  – vartų, durų, pradžios ir pabaigos dievas. Su pirmąja žmona Kamesė (Camese) susilaukė daug vaikų: tarp jų ir dievo Tiberino. Su vėlesniąja žmona Juturna susilaukė Fonto. Janas turėjo ir trečią žmoną Jana.
Šionefeldas (Girdavos apskritis)
Šionefeldas arba Praslovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Праслово) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
1818 m. kaime buvo dviejų klasių mokykla, paštas, prekybos ir amatų įmonių, svečių namai. Paskutinysis burmistras Robert Laleike.
Andoros vėliava
Andoros vėliava – vienas oficialių Andoros valstybės simbolių. Vėliava – trispalvė, sudaryta iš trijų nevienodo pločio vertikalių juostų: prie flagštoko – mėlyna, viduryje – geltona ir išorėje – raudona. Vėliavos viduryje yra Andoros herbas.
Spėjama, kad šią vėliavą 1866 metais sukūrė Napoleonas III.
Simbolika
Mėlyna ir raudona yra Prancūzijos trispalvės spalvos, raudona ir geltona – Ispanijos vėliavos spalvos – kartu jos reiškia prancūzų ir ispanų Andoros globą.
Bružas
Bružas – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1,5 km į pietus nuo Žagarės.
Regina Jamontaitė
Regina Jamontaitė-Raudonikienė (Jomantaitė, 1923 m. sausio 1 d. Kaunas – 1998 m. vasario 15 d. Didžiasalis) – Lietuvos baleto artistė.
Juodkotė meškutė
Juodkotė meškutė (, sin. Tapinella atrotomentosa) – meškutinių (Paxillaceae) šeimos, meškučių (Paxillus) genties grybų rūšis.
Regina Jamontaitė
Biografija
1938–1941 m. mokėsi Valstybės teatro (1940–1941 m. Valstybinis dramos, operos ir baleto teatras) Kaune baleto studijoje, mokytojai Bronius Kelbauskas, Jadvyga Jovaišaitė ir Fiodoras Lopuchovas. 1942–1944 m. Vilniaus operos, 1944–1966 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto solistė.
Juodkotė meškutė
Supuvusios eglės, pušies mediena, sutręšę kelmai, stuobriai, išvartos. Vasara, ruduo. Kepurėlė ekscentriška, kotas trumpas, juodai aksominis, ekscentriškas.
Regina Jamontaitė
Svarbiausi vaidmenys
Operose:
Juodkotė meškutė
Vaisiakūniai dideli, masyvūs. Kepurėlė užauga iki 25 cm skersmens ir didesnė, aksomiška, rausvai ruda, geltonai ruda, masyvi, mėsinga. Lakšteliai gelsvi, rausvai gelsvi, tankūs, platūs, minkšti. Kotas trumpas, storas (2–6×2–4 cm), aksominis, šoninis, beveik juodos spalvos. Trama gelsva, tampri, sena - minkšta, nekarti. Sporos 5–6×4 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai masyvūs, dygsta ant supuvusios spygliuočių medienos.
Auga spygliuočių, mišriuosiuose miškuose, dažniausiai pavieniui, retai po kelis vaisiakūnius. Nevalgoma. Nedažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 86 psl.
San Migelis (Žaliasis Kyšulys)
San Migelis arba San Migelio Vila da Kaljeta (Vila da Calheta de São Miguel) – miestas ir savivaldybė Žaliojo Kyšulio salose, Santjago salos šiaurėje, 60 km nuo Prajos. Per miestą eina Prajos-Tarafalio kelias.
Vulka (Pilypavo valsčius)
Vulka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Rospudo ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Žibininkų paminklas partizanams
Žibininkų paminklas partizanams yra vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žibininkuose (Kretingos seniūnija), 0,41 km į pietryčius nuo kelio Palanga–Darbėnai, Joskaudų (Žibininkų) miške. thumb|300px|left|2009 m. atstatyta partizanų žeminė
Paminklas
Paminklas stovi Vilimo kalnu vadinamos kalvelės šiauriniame šlaite, prie miško keliuko. Jis pilkšvai juodos spalvos, natūralaus granito, netaisyklingos formos, kraštuose apskaldytas. Priekinė plokštuma nušlifuota. Joje pavaizduota kalaviju perkirsta grandinė, skydas su Vyčio kryžiumi ir virš ąžuolo šakelės kylantis kryžius su Nukryžiuotojo siluetu. Ties viduriu iškaltas atminimo užrašas: „ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVOS LAISVĘ / 1949 m. / ALFONSAS- KNISTAUTAS-RAGŪNAS / STASYS-LISAUSKAS-ANTANAS / VYTAUTAS-GRICIUS-ŽILVINAS / VYTAUTAS-SERMONTIS-GINTARAS/ PRANAS-BUDRYS-ŠARŪNAS / VYTAUTAS DAUGINTIS-BAGŪNAS. BENDRAŽYGIAI 1995.“
Apie 15 m į pietus nuo paminklo, kalvos viršūnėje yra atstatyta partizanų žeminė. thumb|300px|left|Atstatytoje partizanų žeminėje thumb|200px|rigth|Atstatytoje partizanų žeminėje
Istorija
Žibininkų kaimo miškelyje, Juozo Vilimo žemėje pokariu buvo įrengta žeminė, kuria naudojosi Kardo rinktinės Narimanto kuopos partizanai. 1949 m. vasario 7 d. MGB vidaus kariuomenės 24-ojo šaulių kariai ir Palangos valsčiaus stribai (iš viso per 70 ginkluotų vyrų) žeminę apsupo. Joje buvę Kardo rinktinės štabo viršininkas Alfonsas Knistautas, jo adjutantas Stasys Lisauskas, Narimanto kuopos Šarūno būrio vadas Pranas Budrys, partizanai Vytautas-Vitalis Daugintis, Vytautas Gricius ir Bronius Salys mūšio metu prasiveržė pro apsupties žiedą, tačiau netrukus buvo susekti ir nukauti, o nuo persekiotojų pasislėpti pavyko tik B. Saliui. Žuvusiųjų palaikai niekinti MGB Palangos poskyrio būstinės kieme. Užkasimo vieta nežinoma.
Teresė Kunigunda Sobieskytė
Teresė Kunegunda Sobieskytė (1676 m. kovo 4 d. – 1730 m. kovo 10 d.) – Bavarijos kurfiursto Maksimiliano II žmona, Bavarijos regentė 1704–1705 metais.
Žibininkų paminklas partizanams
Istorija
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Palangos skyriaus ir jo pirmininko Petro Gabrėno iniciatyva 1995 m. prie išsprogdintos žeminės pastatytas paminklas (skulptorius Julius Vertulis), o 2009 m. atstatyta partizanų žeminė.
Teresė Kunigunda Sobieskytė
Biografija
thumb|left|150px|Teresė Kunegunda Sobieskytė vaikystėje Terezė Kunegunda buvo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio ir Marijos Kazimieros de Lagranž d’Arkjen duktė. 1695 metų vasario 2-ąją ištekėjo už Bavarijos kurfiursto Maksimiliano II, kuris tapo našliu prieš trejus metus. Princesės kraičiu buvo 500 000 talerių.
1704 metais, po Gochštedto mūšio pralaimėjimo, Maksimilianas II laikinai žmoną padarė Bavarijos regente, bet jau sekančiais metais Terezė Kunegunda išvažiavo su savo nuodėmklausiu pas motiną į Veneciją, palikusi vaikus Miunchene. 1706 metais keturi vyresnieji vaikai buvo pervežti, tada, kai du jaunesni liko Miunchene.
Venecijoje kurfiurstinė gyveno labai neturtingai ir sugebėjo aplankyti savo šeimą Bavarijoje tik po Raštato taikos sutarties sudarymo. 1715 metų balandžio 3 d. ji vėl susitiko su vyru ir vaikais Landsbergo mieste.
Mirė Terezė Kunegunda 1730 m. kovo 10 d.
Antalgės pagrindinė mokykla
miniatiūra|250px|right
Utenos rajono Antalgės pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antalgėje (Utenos raj.), Kaštonų g. 10, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190184939. Steigėjas Utenos rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1924 m. įkurta Antalgės pradžios mokykla. Tuo metu mokykloje mokėsi 45 mokiniai. Vedėja Eugenija Oželienė-Kazlauskienė. 1939 m. mokykloje buvo 2 mokinių komplektai, mokėsi apie 70 mokinių. 1950 m. pradėtas statyti dabartinės mokyklos priekinis pastatas. Pagausėjus mokinių skaičiui, padidėjo mokytojų kolektyvas. 1952 m. reformuota į septynmetę, 1961 m. – į aštuonmetę. Šalia mokyklos užveistas sodas, įrengtas gėlynas. 1970–1971 m. m. mokykloje mokėsi 100 mokinių, dirbo 10 mokytojų, 1977–1978 m. m. mokėsi didžiausias mokinių skaičius per visą mokyklos istoriją – 159 mokiniai. 1987 m. mokykla reformuota į devynmetę.
1990 m. mokykla pasipuošė tautine atributika. Liaudies meistras S. Karanauskas išdrožė skulptūrų ansamblį „Mokslas“. 1992 m. prie mokyklos prijungtas vaikų darželis, į jo patalpas persikėlė dvi pradinukų klasės. Nuo 1993 m. vadinosi Antalgės pagrindine mokykla. Utenos rajono savivaldybės tarybos 2007 m. gegužės 31 d. sprendimu Nr. TS-86 kaip juridinis asmuo baigė savo veiklą, prijungta ją prie Utenos pagrindinės mokyklos ir nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į Utenos pagrindinės mokyklos Antalgės skyrių. Mokykla kartu yra ir kaimo kultūros centras.
Stanley Rous
Karjera
1927 m. kovo 13 d. Antverpene pirmąkart karjeroje teisėjavo tarptautinėse varžybose tarp Belgijos ir Olandijos. Belgai laimėjo draugiškas rungtines 2-0.
1934 m. balandžio 28 d. teisėjavo senajame Wembley stadione FA Taurės finale, kuriame Manchester City FC 2-1 nugalėjo Portsmouth FC. Kitą dieną, Belgijoje teisėjavo tarptautinėse varžybose po kurių Stanley Rous baigė savo kaip teisėjo karjerą.
Nuo 1934 m. iki 1962 m. dirbo sekretorium Futbolo Asociacijoje. Tarp 1961 m. ir 1974 m. buvo FIFA prezidentas.
Džolai
Džolai (savivardis diola) – Afrikos tauta, paplitusi pietvakarių Senegale, Gambijoje ir Bisau Gvinėjos šiaurėje. Tauta apgyvendinusi Kaabu istorinio regiono šiaurės vakarų dalį.
Giminingos džolų kalbos priklauso Nigerio-Kongo šeimos Atlanto grupei.
Istorija
Džolų padavimai teigia, kad protėviai atsikėlė nuo Nilo slėnių ir apgyvendino kraštą išstumdami vietos pigmėjus. Savo teritorijoje jie gyvena kartu su bainukais, kurie gali būti senesni gyventojai. Per ilgą istoriją džolų nesugebėjo asimiliuoti išorinės tautos, tokios, kaip mandinkai, fulbiai.
Kaip ir kitos Senegambijos pajūrio etninės grupės, džolai nuo XVI a. kontroliavo prekybą tarp europiečių ir giliau žemyne gyvenusių tautų, t. y. Kaabu valstybės. Neretai nominaliai priklausydami šiai valstybei, džolai ir patys sukūrė smulkių politinių vienetų, kurie dažniausiai neišeidavo iš didesnės gyvenvietės ribų.
XIX a. pabaigoje džolų gyvenamas žemes, kaip ir visą Kaabu regioną, užėmė Portugalija, tačiau vėliau džolų regioną atplėšė Prancūzija ir prijungė jį prie Senegalo. Senegale džolai yra traktuojami kaip mažuma, yra užgožti volofų, dėl ko kyla džolų nepriklausomybės judėjimas.
Subgrupės
Džolus sudaro nemažai etninių subgrupių, kurias skiria beveik tarpusavyje nesuprantami dialektai (kalbos):
Kultūra
Džolų ekonomikos pagrindas yra sėslus gyvenimo būdas ir ryžių auginimas. Be jų auginami žemės riešutai, žvejojama, spaudžiamas palmių aliejus, raugiamas palmių vynas, auginami gyvuliai.
Džolai išvystė aukšto lygio muzikinę kultūrą, kurią simbolizuoja jų nacionalinis instrumentas akontingas.
Vidinės lygumos
Vidinės lygumos – dideli lygumų plotai Pietų Amerikoje, tarp Brazilijos plokščiakalnio rytuose ir Andų pašlaičių vakaruose, tarp 10 ir 39 ° p. pl. lygiagrečių. Apima Mamorės lygumą, Pampas, Gran Čaką, Pantanalį, Argentinos Tarpupį. Aukštis nuo 50–70 m rytuose iki 500–600 m vakaruose. Lygumas dengia storas aliuvinių–deliuvinių kainozojaus nuogulų sluoksnis, tarp jų pasitaiko tvirtesnių uolienų, kurių atlikuonys iškilę iki 1200–1400 m aukščio. Pietinėje dalyje būdingas liosinis paviršius.
Kraštovaizdžiai einant iš šiaurės į pietus keičiasi nuo subekvatorinių miškų ir savanų į tropinius retmiškius, toliau – į subtropines savanas ir stepes.
Pabarė
Pabarė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Eišiškių. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos. Yra Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1934 m.), veikia paštas, medicinos punktas. Aptiktas Pabarės pilkapynas. Pro kaimą teka Maltupis, sudarytas Pabarės tvenkinys.
miniatiūra|left|Atminimo akmuo mokyklos jubiliejui miniatiūra|left|Riboženklis kelyje
Etimologija
Teigiama, esą vietovardis kilęs iš žodžio pabarė̃ ʻvieta palei pjaunamų javų, raunamų linų barąʼ.
Istorija
XIX a. buvo Pabarės kaimas ir palivarkas Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje, buvo seniūnijos centras, dvarininkų Jundzilų valda. 1908–1909 m. dvaras išparduotas ūkininkams. 1911–1912 m. pastatyta rusų mokykla. Pabarės apylinkės XX a. pr. buvo gerokai sugudėjusios, o okolicose kalbėta lenkiškai. Bažnyčioje lietuviški pamokslai skaityti tik per didžiąsias šventes. 1943 m. Pabarėje veikė Armijos Krajovos štabas.
LTSR laikais buvo „Kelias į komunizmą“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
2020 m. patvirtintas Pabarės herbas.
thumb|340px|Pabarės reginys iš šiaurės
Gajanos transportas
Gajanos transporto sistemą sudaro kelių, geležinkelio, oro ir vandens transportas. Šiaurinėje šalies dalyje, palei pakrantę, transporto sistema yra labiau išvystyta nei likusiose teritorijose. Prasti keliai likusioje šalies dalyje trukdo valstybės ekonomikai.
Miesto transportas
thumb|Privatus transportas Džordžtaune. Viešojo transporto sektoriaus paslaugas šalies sostinėje Džordžtaune teikia privatūs mikroautobusai, kurie aptarnauja atitinkamose teritorijose. Tokių mikroautobusų pervežimo kainos yra reguliuojamos visoje šalyje. Taksi firmų kainos nors ir yra standartinės, bet reguliuojamos mažiau. Tokiomis paslaugomis gyventojai dažnai naudojiesi norėdami susisiekti su kaimo vietovėmis.
Kelių eismo sąlygos yra labai prastos ir mažai prižiūrimos. 2006 m. veikė tik viena šviesoforų sistema. Eismo kontrolės trūkumas sukelia vėlavimus ir avarijas.
Ilgos distancijos transportas
thumb|Kabantis Demeraros uosto tiltas per [[Demerara|Demerarą.]]
Keliai
2004 m. Gajanos kelių tinklą sudarė 3 995 kilometrai. Daugelis kelių yra prastos būklės. Jie svarbūs žemės ūkio, kalnakasybos ir kitų ūkio šakų susisiekimui su pakrante ar kitais svarbiais taškais. Pagrindiniai pakrantės keliai iš vakarų į rytus yra asfaltuoti. Nedaug dvijuosčių kelių. Centrinė vyriausybė nuolatos stengiasi sutvarkyti svarbiausius šalies kelius.
Šalyje vairuojama kairiąja kelio puse.
Tiltai
Gajanos pakrantės kelių sistema nėra pratęsta šalies pietuose. Tai sudaro keblumų kertant Demeraros, Berbiso ar Esekvibo upes. Žmonėms ir prekėms judėti per šias spragas tenka keltais. Demeraros upe nutiestas tiltas.
Demeraros kabantis uosto tiltas tai beveik 2 kilometrų dvijuostis tiltas šalia upės žiočių. Jis kabo gan žemai, todėl pro jį gali praplaukti tik maži laivai. Už tilto kirtimą mokamos rinkliavos. Nuo 1998 m. surenkamos rinkliavos už tiltą skiriamos nebe Gajanos vyriausybei, o tilto sąskaitai. Surenkamos pajamos investuojamos į tilto priežiūrą.
2009 m. pabaigtas statyti Takutu tiltas, einantis per Takutu upę. Šis tiltas jungia Latemą ir Braziliją.
Honoras
Romėnų mitologijoje Honoras (lot. Honōs, Honor) – kilnumo, garbės ir teisingumo dievas. Senovės Romoje jis turėjo keletą šventyklų. Mene vaizduojamas kaip jaunas karys, laikantis ietį ir kornukopiją.
Gajanos transportas
Geležinkelis
Tiek keleivių, tiek krovinių komercinės geležinkelio paslaugos šalyje veikė iki 1974 m. Tuomet šalyje veikė vos dvi linijos. Dėl patiriamų nuostolių šalies valdžia nutraukė geležinkelių veiklą visoje valstybėje. Gajana nėra geležinkelio linijomis sujungta su kaimyninėmis valstybėmis.
Honoras
Taip pat skaitykite:
Gajanos transportas
Upių transportas
Upėse yra ribojamas laivų dydis ir laikomasi šalies ir užsienio reikalavimų.
Apie 1 000 kilometrų vandens kelių Gajanoje naudojama komercijai.
Oro transportas
Oro transportas vaidina itin svarbų vaidmenį Gajanos plėtroje. Dėl prastų galimybių susisiekti su šalies pietumis, oro transportas yra beveik vienintelė priemonė tai padaryti. Pirmasis skrydis šalyje įvyko 1913 m. Nuo 1929 m. šalyje pradėta teikti oro pašto paslauga.
Trūkumai
Prastas Gajanos transporto sistemos išsivystymas trukdo šalies ekonominei ir socialinei plėtrai. Pirmiausiai, prasti keliai didina gamybos sąnaudas, todėl mažina konkurencingumą, ypąč kalnakasybos ir miškininkystės sektoriuose. Taip pat trukdo daugelio žaliavų eksploatavimui iš šalies pietinių dalių. Smarkiai apribotas gyventojų susisiekimas. Dėl prastos integracijos į šalies pietūs, Gajanai kyla sunkumų su šalies politiniu vientisumu.
Pagal Gajanos nacionalinio vystymosi strategiją iki 2010 m. tikimasi išplėtoti kelius, pagerinti susisiekimą su kaimyninėmis šalimis. Pagerinti keliai leistų plėtotis šalies ekonomikai. Tikimasi įkurti giliavandenius uostus Demeraros ir Esekvibo upėse.
Vyčio apygarda
Istorija
Įkurta 1944 m. pabaigoje (Vyčio vardu pavadinta 1945 m. vasarą). Vykdė nedidelių miestelių puolimus (Siesikai, Vadokliai, Pagiriai, visi 1944 m.), išlaisvindavo politinius kalinius, sunaikindavo apskaitos dokumentus, žudė sovietinės valdžios statytinius. 1945 m. sausio 12 d. NKVD daliniams apsupus apygardos stovyklą, įvyko Lėno miško mūšis, kuriame žuvo 18 apygardos partizanų, tarp jų ir pirmasis apygardos vadas Juozas Krikštaponis. Po apygardos vado Broniaus Karbočiaus-Algimanto žūties 1953 m. sausio 26 d. štabas nebebuvo atkurtas. Paskutinieji partizanai žuvo 1956 m.
Struktūra
Vyčio apygardą sudarė 2 rinktinės: 1951 m. šios dvi rinktinės sujungtos į vieną Gedimino rinktinę.
Ans la Rei
Ans la Rei  – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, vakarinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. 6,2 tūkst. gyventojų (2010 m.). Žvejyba, žemės ūkis. Turizmas.
World Digital Library
Pasaulio skaitmeninė biblioteka – skaitmeninė biblioteka, platinanti internete nemokamai kultūros paveldo objektų informaciją iš viso pasaulio. Administruoja UNESCO ir JAV Kongreso biblioteka.
Su šia biblioteka bendradarbiauja Vilniaus universiteto biblioteka, pateikusi skaitmenines rankraštinių LDK teismų knygų kopijas.
Kornicenas
thumb|right|200px|Kornicenas ant Trajano kolonos thumb|left|200px|[[Legionas|Legiono kornicenas (rekonstrukcija).]]
World Digital Library
Istorija
Pasaulio skaitmeninę biblioteką sukurti 2005 m. pasiūlė JAV Kongreso biblioteka. Šios bibliotekos darbuotojai buvo pagrindiniai projekto kūrėjai. Techninę paramą suteikė Egipto naujoji Aleksandrijos biblioteka (Bibliotheca Alexandrina). Biblioteka buvo atidaryta 2009 m. balandžio 21 d. UNESCO būstinėje Paryžiuje, dalyvaujant UNESCO generaliniam direktoriui Kōichirō Matsuura, įvairių šalių ambasadoriams, ministrams, ypatingiems svečiams. Įkurta kartu su 32 partnerių institucijomis.
Turinys
Suskaitmeninti kultūros paveldo objektai (dokumentai iš viso pasaulio) vartotojui pasiekiami per vieną internetinį adresą. Bibliotekos internetinėje svetainėje patalpinta unikali įvairių pasaulio bibliotekų ir archyvų kultūrinė medžiaga: rankraščiai, žemėlapiai, retos knygos, filmai, garso įrašai, spaudiniai ir fotografijos. Šiais duomenimis visuomenė gali naudotis pagrindinėmis kalbomis: arabų, kinų, anglų, prancūzų, portugalų, rusų ir ispanų.
Kornicenas
Kornicenai visada žygiuodavo centurijų priešakyje kartu su teserarijumi ir signiferiu. Kornicenai būdavo naudojami ir centurionų padėjėjai (kaip opcionai).
Nuorodos
Iliustracijos:
Hersilija
Romėnų mitologijoje Hersilija – mitinio Romos įkūrėjo Romulo žmona, sabinė. Tapusi Romulo žmona įkalbėjo sabinus sudaryti taiką su romėnais. Po vyro mirties sudievinta, kaip ir pats Romulas. Identifikuojama su Kvirino žmona Hora.
Meškučių II piliakalnis
Meškučių (Marijampolės) II piliakalnis, vadinamas Marcinkalniu – piliakalnis pietvakariniame Marijampolės miesto pakraštyje, 110 m į pietvakarius nuo pirmojo Meškučių piliakalnio, Šešupės kairiajame krante.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Istorija
Piliakalnis stūkso Pabaigų kaimo žemių rytiniame pakraštyje, ties riba su Tarpučių kaimo žemėmis ir šiuo metu yra Marijampolės miesto teritorijoje. Vietos gyventojams žinomas nuo XX a. Vadinamas Marcinkalniu, nors archeologinėje literatūroje šis vardas priskiriamas pirmajam Meškučių piliakalniui.
Piliakalnis preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu. Pylimo chronologija ir paskirtis neaiški. Abu jie kultūros vertybių registre neregistruoti, tačiau jų teritorija 2009 m. prijungta prie pirmojo Meškučių (Marijampolės) piliakalnio teritorijos.
Piliakalnis
Piliakalnis krantinio tipo, įrengtas Šešupės ir bevardžio intako santakos kyšulyje. Iš šiaurės vakarų ir šiaurės pusių jį juosia gylus ir platus minėto upelio, o rytų pusėje – Šešupės slėnis. Pietvakarių pusėje jis susijungia su aukštuma. Pietrytinė piliakalnio dalis nuslinkusi į upę. Išlikusios dalies šiaurės vakarinis šlaitas status, apie 15 m aukščio, aikštelė trikampė, 46-49 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir apie 24 m pločio pietvakarinėje dalyje. Gynybinio pylimo pėdsakų jos pietvakarių krašte nesimato.
Rytinis kalvos šlaitas eroduoja, aikštelė dirvonuoja, o pietvakarių krašte auga medžiai. Bendras teritorijos plotas apie 0,17 ha.
Pylimas
Į pietvakarius nuo piliakalnio palei Šešupės kairįjį krantą stūkso pylimas. Jis puslankio pavidalo, pailgas šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, apie 90-95 m ilgio, 9-10 m pločio ties pagrindu, iki 2-3 m aukščio. Nuo laukų pusės matosi užslinkusio griovio žymės. Bendras plotas apie 0,09 ha.
Tyrimai
Piliakalnį ir pylimą 2007 m. išaiškino, o 2010 m. žvalgė Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija (vadovas Algimantas Merkevičius). Nuslinkusios aikštelės pakraščiuose aptikta kultūrinio sluoksnio pėdsakų: degusio molio tinko, lipdytos lygios ir grublėtos keramikos šukių.
Zusnas
Zusnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ankor Vatas
|thumb|right|240px|Ankor Vatas thumb|250px|Ankor Vatas iš oro thumb|250px|Ankor Vato biblioteka Ankor Vatas  – didžiulis hinduistų šventyklos kompleksas Ankoro mieste Šiaurės Vakarų Kambodžoje, pastatytas khmerų karalių iniciatyva IX–XV amžiuje. Ankor Vatas drauge su kitomis Ankoro šventyklomis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Šventykla vaizduojama ant Kambodžos vėliavos ir yra pagrindinis šalies simbolis.
Santykis su religija
Kiekvienas khmerų karalius tikėjo, kad jame įsikūnijęs hinduistų dievas, todėl jie statydavo šventyklų kompleksą, kad pagarbintų dievybę globėją ir patys save. Pirmieji valdovai pradėjo nuo nedidelių pastatų, bet vėlesnieji karaliai stengėsi nurungti savo pirmtakus šventyklų dydžiu ir puikumu. Ankor Vatas buvo šių „varžybų“ kulminacija. Ankor Vatas yra didžiausias ir žymiausias hinduistų šventyklos kompleksas visame regione. Šis šventyklos kompleksas skirtas vienam iš trijų didžiųjų hinduizmo dievų – Višnui. Jis taip pat yra ir statytojo Surjavarmano II kapas, todėl statinys nukreiptas į vakarus (o ne į rytus, kaip buvo įprasta) – tikima, kad ten iškeliauja mirusieji.
Architektūros ypatybės
Ankor Vatas užima beveik 2,6 kvadratinių kilometrų teritoriją. Jo viduje yra didžiulis vienuolynas. Akmenimis grįstas kelias su baliustradomis, išlenktomis kaip mitologinė hinduizmo gyvatė, veda per griovį prie masyvaus įėjimo portalo ir toliau – į pačią aptvertą šventyklą. Ją sudaro trys pakopos, kiekvieną iš jų pabrėžia kampinis bokštas, sujungtas su dengtais portikais, ir statūs laiptai, kylantys į paviljonus ir galiausiai siekiantys centrinį bokštą. Dekoratyviniai motyvai iškalti visose smiltainio ir vulkaninių uolienų sienose, kiemus ir terasas puošia įvairios statulos. Aplink einančios žemiausios atviros galerijos vidinėse sienose buvo aptiktos vertingiausios Ankor Vato skulptūros. Daugiau negu 1,6 kvadratinių kilometrų tęsiasi didesni nei žmogaus ūgio meistriškai iškalti bareljefai, vaizduojantys dievų žygdarbius ir Surjavarmano II gyvenimą.
Limasolio AEL
Limasolio AEL – Kipro sporto klubas.
Klubo komandos:
Panemunio dvaras
Panemunio dvaras ir parkas yra Panemunio miestelyje. Lapidinio stiliaus architektūros paminklas, statiniai sumūryti iš natūralių akmenų, kalkių ir akmens skaldos.
Dvaras priklausė Komarų giminei.
Pats dvaras buvo savo Liudviko XV stiliaus salonais bei neogotiškais kabinetais, biblioteka.
Rūmų salonuose ir kabinetuose tvyrojo prabanga. Juose buvo gausu japoniško porceliano indų, ypač vertingų graviruoto bei raižyto krištolo, sidabro ir bronzos dirbinių, sumedžiotų žvėrių galvų iškamšų.
Užpeliai (Tverai)
Užpeliai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Tverų, prie kelio į Rietavą ir čia prasidedančio Palos upelio, sruvenančio į Miniją. Seniūnaitijos centras.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 19 sodybų, jose gyveno 131 gyventojas.
Krokodiliniai dygliarykliai
Krokodiliniai dygliarykliai (Echinorhinidae) – dygliaryklių (Squaliformes) šeima. Paplitę šalto, vidutinio ir tropinio klimato vandenyse nuo 11 iki 900 m gylyje.
Šeimoje yra dvi retos, mažai ištirtos ryklių rūšys. Abiejų rūšių rykliai yra sąlyginai dideli - kūno ilgis 3,1-4,0 m.
Sistematika
Šeimoje yra viena gentis – krokodiliniai dygliarykliai (Echinorhinus) ir dvi rūšys:
Krokodilinių dygliaryklių šeimos vieta sistematikoje nėra pilnai aiški, ir įvairūs biologai ją priskiria skirtingiems būriams – plokščiakūniams rykliams (Squatiniformes), dygliarykliams (Squaliformes), ar net išskiria į atskirą būrį Echinorhiniformes.
Algirdas Griškevičius
Algis Griškevičius (gimė 1954 m. Vilniuje) – Lietuvos menininkas, dailininkas tapytojas.
Biografija
Algis Griškevičius gimė 1954 m. Vilniuje. Vidurinę mokyklą baigė 1973 m. ir tais pačiais metais buvo pašauktas į TSRS kariuomenę, kurioje tarnavo iki 1975 m. Nuo 1976 iki 1980 m. dirbo Vilnaisu Operos ir baleto teatre dailininko padėjėju. 1980-1985 m. studijavo Vilniaus dailės institute (dabar Vilniaus dailės akademija). Tuo pat metu, nuo 1980 iki 1990 Algis Griškevičius dirbo Valstybinio Jaunimo teatro vyriausiuoju dailininku – dekoratoriumi. Nuo 1990 – laisvas menininkas. Parodose dalyvauja nuo 1986 m. Surengė 65 personalines parodas ir dalyvavo virš 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Jo darbai eksponuoti tarptautinėse parodose: Latvijoje, Laose, Tunise, Olandijoje, Vokietijoje, D. Britanijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Portugalijoje, Švedijoje, JAV, Kroatijoje, Austrijoje, Kinijoje, Belgijoje, Italijoje, Vietname, Ispanijoje, Slovakijoje, Čekijoje, Danijoje, Bulgarijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kanadoje. Pastaraisiais metais be tapybos kuria objektus iš medžio, vario ir žalvario bei fotografuoja.
Kūryba
Surengė 60 personalinių parodų ir dalyvavo 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Jo darbai eksponuoti Tarptautinėse parodose: Latvijoje, Laose, Tunise, Olandijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Portugalijoje, Švedijoje, JAV, Kroatijoje, Austrijoje, Kinijoje, Belgijoje, Italijoje, Vietname, Ispanijoje, Slovakijoje, Čekijoje, Danijoje, Bulgarijoje ir Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kanadoje Pastaraisiais metais kuria objektus iš medžio, vario ir žalvario bei fotografuoja. Išleitos dvi Algio kūrybą atspindinčios knygos, tai : „Tapyba. Objektai. Fotografijos“ 2004 m. leidykla „Kultūros Barai“ ir Fotografijų knyga „Mikališkių stebuklai“ 2009 m. leidykla „Tyto Alba“ Autoriaus darbų yra įsigiję: – Lietuvos dailės muziejus, Vilnius – Nacionalinis M.K. Čiurlionio dailės muziejus, Kaunas – Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilnius – Alytaus kraštotyros muziejus – Lietuvos banko Pinigų muziejus – Modernaus meno centras, Vilnius – Tretjakovo dailės galerija, Maskva, Rusija – Jekaterinburgo vaizduojamojo meno muziejus, Rusija – Jane Voorhees Zimmerli meno muziejus, Naujasis Džersis, JAV – įvairių šalių meno kolekcionieriai
Apdovanojimai
2014 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės Kultūros ir meno premija
2010 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu 2009 m. Antroji vieta (sidabro medalis) Caroun Photo Club (CPC) tarptautiniame konkurse, Kanadoje.
2008 m. tapo autorinių teisių agentūros LATGA-A laureatu 2007 m. populiariausio vizualinio meno autoriaus nominacijoje ir apdovanotas aukso žvaigžde.
2007 m. apdovanotas Lauryno Ivinskio premija už geriausią metų kalendorių. 2005 pirma premija respublikinėje peizažo parodoje Klaipėdos dailės parodų rūmuose ir „Baroti“ galerijoje. 1999–2000 premija už tapybą respublikinėje parodoje „Pabaigos pradžia“, Klaipėdos parodų rūmai ir „Baroti“ galerija.
Žiuriai
Žiuriai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Žagarės, Švėtės dešiniajame krante, prie jos intako Žiurelio, patenka į Žagarės regioninį parką. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina kelias iš Žagarės link Žagarės miško.
Istorija
XX a. viduryje buvo Žiūrių apylinkės centras. TSRS laikais – Žagarės valstybinio žirgyno centrinės gyvenvietės dalis.
Miškiniai žiurkėnai
Miškiniai žiurkėnai (Neotoma) – žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikų gentis.
Paplitę Šiaurės Amerikos vakarinėje dalyje. Gentyje yra apie 20 rūšių: ir kt.
Katiliškės (Joniškis)
Katiliškės – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Žagarės.