cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Auditas
Auditas Lietuvoje
Atsiradus privačioms įstaigoms atsirado ir nesąžiningi verslininkai. Jie tiesiog siekdami pritraukti lėšas parodydavo kartais net ypatingai gerus savo veiklos rezultatus. Valstybė siekdama kontroliuoti komercinių įmonių ir įstaigų veiklą pradėjo reglamentuoti jų kontrolę. Taip pat vidaus audito tarnybas įsteigė ir valstybinėse įstaigose ir įmonėse. Svarbiausios audito datos Lietuvoje yra 1994 m. liepos 5 d., kai buvo nurodytas visuose akcinėse bendrovėse privalomas auditinis tikrinimas ir 2000 m. vasario 7 d. kai nurodyta įsteigti vidaus audito tarnybas valstybinėse įstaigose ir įmonėse.
Dabartis
Valstybės kontrolei be audito dar pavesta kontroliuoti asignavimų naudojimą.
Išorės auditoriai atlieka komercinių įmonių ir įstaigų auditą.
Vidaus auditoriai atlieka tik valstybinių įstaigų ir įmonių, kuriose jie dirba, auditą. Valstybinėse įstaigose ir įmonėse vidaus audito tarnybų struktūra labai įvairi. Vienose įstaigose visų auditorių pagrindinė darbo vieta yra centrinėje įstaigos būstinėje, kitų tik didžiosios dalies darbuotojų darbo vieta centrinėje įstaigos būstinėje, dar kitose įstaigose didžioji dalis vidaus audito tarnybos darbuotojų dirba pavaldžiose įstaigose ir įmonėse. Taip pat leidus steigti centralizuotas vidaus audito tarnybas išlieka aiški tendencija visus vidaus auditorius, net paliekant jų darbo vietas pavaldžiose įstaigose, perkelti į tiesioginį steigėjo pavaldumą.
Aleksiejiškis
Aleksiejiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, šiaurinėje Vidinksto ežero pakrantėje.
Etimologija
Kaimo vardas yra priesagos -iškis vedinys iš asmenvardžio Aleksiejus.
Kęstutis Marčiulynas
Kęstutis Marčiulynas, nuo 2001 m. – Bo Heang (1961 m. rugsėjo 14 d. Ramonuose, Vilkijos rajone – 2022 m. balandžio 22 d. Seule, Pietų Korėjoje ) – Lietuvos teatro režisierius ir aktorius, budistų vienuolis.
Biografija
Augo pas senelę Vilkijoje, šio miestelio vidurinėje mokykloje įgijo brandos atestatą. Studijavo Kauno politechnikos institute. Vėliau, 1984 m. baigė Kauno pantomimos teatro studiją ir pradėjo dirbti Kauno dramos teatro aktoriumi. Kauno pantomimos teatre 1996 m. jis režisavo Seichio Jaširo spektaklį „Jaja“, vaidino režisieriaus Juozo Javaičio trumpametražiniame filme „Kur aš eisiu, kai numirsiu“. Lietuvoje prasidėjus Atgimimui, tapo vienu pirmųjų Liberalų sąjūdžio aktyvistu, bendradarbiavo to meto periodiniuose leidiniuose „Europa“ ir „Liberalia“.
Susidomėjo budizmu, nuo 1989 m. mokėsi pas Kaunan atvykusį budistinės Kwan Um Zen mokyklos vienuolį Do Am Sunim. 1999 m. K.Marčiulynas persikėlė gyventi į Pietų Korėją, jo dvasios mokytoju tradicinėje Kwan Um mokykloje tapo žinomas Zen krypties vienuolis Seung San Sn. 2001 m. Kęstutis Marčiulynas davė budisto vienuolio įžadus, Bo Heang'o vardu gyveno Mu Sang Sa ir Su Dok Sa vienuolynuose.
Su budizmo paskaitomis ir praktiniais užsiėmimais lankėsi Europoje, Australijoje, JAV ir kt. Nuo 2007 m. atvykdavo ir į Lietuvą. 2010 m. išleido knygą „Laiškai iš Drakono kalnų“, su aktore Egle Mikulionyte pastatė mono spektaklį „Auksinė šventykla“, kuriame ir pats vaidino.
Avinė dirvapintė
Avinė dirvapintė (Albatrellus ovinus) – kempininių šeimos valgomas grybas, turintis geras maistines savybes.
Augavietė
Šis išties dažnai sutinkamas grybas auga grupėmis spygliuočių miškuose, ypač po eglėmis ir pušimis kalnuotose vietovėse.
Sezonas: rugpjūtis – spalis.
FK Fakyrai Vilnius
Vilniaus „Fakyrai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Tupolev Tu-154
Tu-154 (NATO kodinė žymė Careless) – trijų variklių reaktyvinis keleivinis lėktuvas, naudotas vidutinio nuotolio maršrutuose. Tai žemasparnis monoplanas su strėliniu sparnu ir T formos uodega. Savo schema jis primena Boeing-727, tačiau yra didesnis už jį ir turi galingesnius variklius. Istorijoje šis lėktuvas pasižymėjo katastrofa prie Smolensko, kurioje žuvo tuometinis Lenkijos prezidentas Lechas Kačinskis su žmona ir dar 86 žmonės iš politinio Lenkijos elito.
Lėktuvo gamybos istorija
Pradėtas kurti 1963 m. Tupolevo konstruktorių biure (vadovas S. Jegeris), siekiant pakeisti iki tol naudotus Il-18 ir pirmuosius tarybinius reaktyvinius lėktuvus Tu-104. Bandomasis egzempliorius pastatytas 1966 m. Pirmasis lėktuvo Tu-154 skrydis įvyko 1968 m. spalio 3 d. (laivo vadas J. Suchovas). 1970 m. Kuibyševo aviacijos gamykloje pradėta serijinė lėktuvų gamyba, juos pavadinant Тu-154А. 1971 m. šiais lėktuvais pradėtas pašto siuntų pristymas iš Maskvos Vnukovo oro uosto į Tbilisį, Sočį ir Mineralnyje Vody. Netrukus Aeroflot pradėjo naudoti savo skydžiams – 1972 m. vasario 9 d. įvyko pirmas reguliarus reisas maršrutu Maskva-Mineraliniai Vandenys (laivo vadas J. Bagmutas).
Serijiniu būdu buvo gaminami 1968–1998 m. Vėliau iki 2010 m. Samaros aviacijos gamykloje šie lėktuvai dar buvo statomi pagal atskirus užsakymus. Iš viso pastatyti 935 Tu-154 lėktuvai (į 15 šalių eksportuota 150).
Šis lėktuvas paskutinį komercinį skrydį atliko 2020 m. spalio 28 d. „Alrosa“ avialinijų lėktuvas paskutinį kartą perskraidino 140 keleivių iš Mirno į Novosibirską.
Techniniai duomenys
thumb|bélyegkép|jobbra|right|250px|Tu–154B2 pilotų kabina
Eksploatacija
thumb|left|Tu-154 keleivių salonas
Pastarąjį dešimtmetį Tu-154 keičia šiuolaikiškesni Boeing 737 ir Airbus A320.
Šiuo metu dar naudojama apie 150 šių lėktuvų. Didžiausi vartotojai – aviakompanijos UTair, Aeroflot, KMV. Kitose šalyse skraido apie 100 lėktuvų (daugiausia Irane ir Kazachstane bei kitose NVS šalyse. Nuo 2006 m. dėl didelio triukšmingumo Tu-154 uždrausta skraidyti į ES oro uostus.
647 m.
647 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Asylum
„Asylum“ – penktasis amerikiečių sunkiojo metalo grupės „Disturbed“ albumas, išleistas 2010 m. rugpjūčio 31 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įveritnimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus per 179 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju iš eilės grupės albumu, pasiekusiu reitingo viršūnę.
Ramunė (įmonė)
Istorija
1944 m. Vilniuje pradėjo veikti siuvimo artelės. Jos pagrindu 1950 m. buvo įsteigta LTSR artelė „Raudonoji žvaigždė“ (adresas buvo Muziejaus g. 21). Artelė veikė iki 1960 metų. 1955 metais „Raudonosios žvaigždės“ artelę sudarė:
Artelei vadovavo Augustina Guščina. 1952 metais buvo atidaryta ateljė Trakų g. Vėlesniais metais artelei buvo perduotos kitoms žinyboms priklausiusios siuvyklos, pvz., 1954 m. „Aušros“ artelės atelje ir „Darbingumo“ artelės siuvimo dirbtuvė. Artelė siuvo vyriškus, moteriškus bei vaikiškus rūbus, taisė drabužius.
1956 m., reorganizuojant Vilniaus pramoninį kombinatą, „Raudonajai žvaigždei“ perduotos dvi dešimtys dirbtuvių. 1958 ir 1959 m. buvo atidarytos naujos atelje Muziejaus g. 9 ir M. Gorkio g. 62. Ėmė siūti kailinius drabužius, kepures, gaminti dirbtines gėles.
1961 m. artelės bazėje įkurtas individualus siuvimo fabrikas „Ramunė“. Prie jo buvo prijungiamos įvairios smulkesnės įmonės:
Vėlesniais metais atsidarė naujos atelje Antakalnio, Cvirkos, Pramonės, Mokyklos, Tolimojoje, Gorkio gatvėse, Raudonosios Armijos prospekte ir kt. Tilto g. 10 buvo atidarytas gairelių ir emblemų cechas. Pradėtas gaminti trikotažas, atsidarė mezgimo ateljė.
„Ramunė“ 1985 m. turėjo 2100 darbuotojų ir priklausė Vilniaus buities tarnybos įmonių ir organizacijų susivienijimui „Buitis“.
1960-1985 m. fabriko direktorė buvo Regina Čapaitė, 1985-1996 m. - Laima Pauliukienė. 1993 m. fabrikas buvo reorganizuotas skaidymo būdu.
Alovės lobis
Alovės lobis – Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Alovės kaime, prie buvusių dvaro rūmų 1955 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.
Lobis
XIV a. pabaigos – XV a. pradžios sidabriniai lydiniai ir monetos. Išliko:
Lobį saugo Lietuvos Nacionalinis muziejus.
Možė (Hainuvkos apskritis)
Možė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Čyžų, apie 12 km į vakarus nuo Hainuvkos ir apie 48 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi nebenaudojama Možės geležinkelio stotelė.
Puikioji gvaizdūnė
Puikioji gvaizdūnė (Zinnia elegans) – astrinių (Asteraceae) šeimos vienametis žiedinis augalas. Natūraliai auga Meksikos dykumose, tačiau dabar auginamas daugelyje pasaulio kraštų kaip gėlė.
Gvaizdūnė natūraliai užauga iki 76 cm aukščio, stiebo gale suformuoja stambų (5 cm skersmens) graižą rausvais žiedlapiais (auginamos gvaizdūnės būna įvairių spalvų). Lapai lanceloidiniai, jų paviršius šiurkštus.
Alkierius
Žodis iš „alkierius“ pateko per iš  – „lankininkų vieta kampiniame bokšte“.
Ropkepiai
Ropkepiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 5 km į pietvakarius nuo Šaukoto.
Seccu (reikšmės)
Žodžio Seccu (Settsu) reikšmės:
V
V ir v – dvidešimt antroji lotynų abėcėlės ir trisdešimtoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra vė.
Kohortinis tyrimas
Kohortinis tyrimas ( arba follow - up study) – tai analitinis epidemiologinis stebėjimo tyrimas, kurį atliekant stebima sveikų žmonių grupė, sudaryta iš rizikos veiksnio veikiamų bei neveikiamų individų. Tiriamųjų grupė vadinama kohorta.
Siekiant nustatyti priežastinį ryšį tarp rizikos veiksnio ir ligos, renkami duomenys apie visus naujus ligos atvejus (sergamumą).
Rūšys
Kohortinis tyrimas gali būti:
Kulių apylinkė (Dusetos)
Kulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jūžintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jūžintų apylinkės.
Aulas Makdakas
Aulas „Išgrauža“ Makdakas (g. 1829 m.) yra fiktyvus Volto Disnėjaus komiksų herojus iš Makdakų giminės. Jis gimė Keiksnio Makdako ir Molės Klykuolės šeimoje. Iš trejų vaikų jis buvo vyriausias. Turėjo du brolius: Fergį ir Džeiką.
Aulas vienintelis iš šeimos vaikų išvyko į Ameriką. Čia jis įsidarbino garlaivio kapitonu plaukiojančiu Misisipės upe.
Viename komikse Donas Rosa piešė, kad Aulas apie 1850-uosius dirbo garlaivyje junga. Laive buvo gabenama JAV vyriausybės krovinys su 100 tūks. dolerių vertės aukso luitais. Aulas liko vienintelis išsigelbėjęs, o nuo to laiko jis pradėjo ieškoti paskendusio turto. Galų gale kartu su Skrudžu Makdaku 1880 m. lobis buvo atrastas.
„Išgrauža“ Makdakas mirė šiek tiek po 1900-ųjų Naujajame Orleane. Prieš mirtį jis spėjo parašyti keletą nuotykių knygų.
Fotomontažas
thumb|right|300px thumb Fotomontažas – procesas, kurio metu iš skirtingų nuotraukų elementų meniškai sudėliojama prasminga nauja nuotrauka. Fotomontažas apima taip pat ir foto manipuliacijas, kai įprasta nuotrauka pakeičiama į kitokią tikroviškai atrodančią nuotrauką. Pvz., vietoj dykumos, kurioje stovi piramidės, įdėdamas judraus didmesčio vaizdas.
1999 m.
Įvykiai
Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Birželis Rugpjūtis Rugsėjis Gruodis
Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Birželis Liepa Rugpjūtis Spalis Lapkritis Gruodis
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Fotomontažas
Istorija
Pirmasis bei žymiausias Viktorijos laikų fotomontažo (tuo metu ši technika vadinta kombinuota spauda) kūrinys -  švedo Oscar‘o Rejlander‘io „Du gyvenimo keliai“ (1857 m), kuriame menininkas vaizduoja du galimus jaunuolio gyvenimo pasirinkimus: drovumo, pamaldumo, darbštumo ir linksmybių, lošimo, lėbavimo kelią. Po metų pasirodė ir garsusis Henry Peach Robinson kūrinys „paskutinis atodūsis“. Abu šie darbai imitavo tuo metu dominavusią tapybą bei teatrines istorines scenas paveiksluose.
1870 m. tarp menininkų atsirado nauja pramoga – fotografijos ir tapytų paveikslų kombinavimas.
Pirmaisiais XX amžiaus dešimtmečiais laisvai kombinuojamų priemonių idėja atgimė, kai dailininkai - kubistai pradėjo iš popieriaus, butelių etikečių, bei kitokių daiktų klijuoti savo abstrakčių kūrinių tekstus.
Vokiečių menininkas John Heartfield, žymiausias to meto fotomontažo meistras, teigė, kad šios technikos šaltinis buvo atvirukai, kuriuos jis ir jo draugas, kitas žymus vokiečių menininkas, George Grosz siuntinėjo draugams Pirmojo Pasaulinio karo metu. Tai buvo diržų sagčių nuotraukos, studentiškų dainelių, bei šunų ėdalo reklaminių tekstų iškarpos, sulipdytos tokių būdų, kad išeitų gan prasmingi tekstai, kurie, jei būtų rašyti žodžiais, neabejotinai būtų cenzorių iškarpyti.
Stiprus kontrastas tarp mastelio ir perspektyvos, negailestingas galvų ir kūno dalių karpymas, gyvybinių organų pakeitimas mechanizmų dalimis, ir kitoks nelogiškų elementų sugretinimas pelnė J. Heartfield’ui žiauraus menininko vardą. Šių barbariškų fotomontažų tikslas buvo šokiruoti.
Taip pat kiti žymūs menininkai (Hannah Hoech, Herbert Bayer, Otto Umbehr ir siurrelistinis dailininkas Max Ernst) 1920 m. sukūrė daugybę puikių fotomontažo darbų, kurie buvo kombinuoti iš laikraštinių nuotraukų iškarpų bei kitokių efemerinių vaizdelių. Šie darbai išreiškė įvairias specifines idėjas.
Iki mūsų dienų buvo sukurta begalė fotomontažo darbų, kuriuos kūrė įvairūs skirtingų šalių menininkai.
Fotomontažo galia slypi įtampoje, kurią pasėja labai skirtingų, nepalyginamų dalykų sugretinimas.
648 m.
648 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lesteris
Lesteris – miestas vidurio Anglijoje. Per miestą teka Soaro upė. Išvystyta trikotažo, avalynės, mašinų pramonė. Veikia du universitetai.
Istorija
Pagal legendą miestą įkūrė karalius Lyras. Miestas išaugo keltų ir romėnų gyvenviečių vietoje.
Grafitas
Grafitas, C – grynuolis mineralas, alotropinė anglies modifikacija. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos γραφειν – braižyti, piešti. Skirtingai nei deimantas, grafitas yra laidininkas, todėl naudojamas elektrotechnikoje.
Grafitas – minkšta medžiaga, nes tarp grafito sluoksnių yra 0,335 nm atstumas.
thumb|150px|left|Kristalinė grafito struktūra
Radimvietės
Mineralas plačiai paplitęs. Jo randama JAV, Rusijoje, Kinijoje, Meksikoje, Indijoje ir kt. Randamas kartu su kitais mineralais: kvarcu, kalcitu, turmalinu, žėručiu.
Panaudojimas
Grafitas naudojamas pieštukų gamyboje. Iš jo gaminami elektrodai. Naudojamas kaip neutronų lėtiklis branduolinėje energetikoje.
Asahanas
Išteka iš Tobos ežero, teka šiaurės rytų kryptimi, giliu slėniu kerta Barisano kalnus. Įteka į Malakos sąsiaurį ties Tandžung Balajumi, sudaro estuariją.
Ant Asahano upės statoma 180 MW galios hidroelektrinė. Planuojama eksploatacijos pradžia 2009 m.
Lietuvos futbolo taurė 2010–2011 m.
Lietuvos futbolo taurė 2010–2011 m. – 22-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras. Prasidėjo 2010 m. gegužės 5 d., užsiregistravo rekordinis dalyvių skaičius – 71 komanda.
Nuo 2007 m. turnyre gali dalyvauti visos norinčios ekipos – nuo II iki IV lygos. A ir I lygos komandoms dalyvauti turnyre privaloma - vienintelė išimtis 2010 m. taikoma Lietuvos U-19 rinktinei.
I etapas (1/256 finalo)
Respublika Kėdainiai iki nurodytos datos nepateikė vardinės paraiškos, todėl jų vieta atiteko LiCS Vilnius komandai.
VI etapas (1/8 finalo)
Rungtynės numatytos rugsėjo 29-spalio 2 d.
Finalas
2011 m. gegužės 15 d. įvyko finalo rungtynės.
Osuvka (Hainuvkos apskritis)
Osuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Čyžų, apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 43 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Irūna Puzaraitė
Irūna Puzaraitė-Čepononienė (g. 1990 m. vasario 12 d. Lazdijuose) – Lietuvos pop muzikos dainininkė, išgarsėjusi grupėje „Mokinukės“ ir dalyvaudama įvairiuose TV projektuose bei vesdama laidas.
Biografija
2009 m. baigė Marijampolės „Ryto“ vidurinę mokyklą. 2014 m.baigė Vilniaus universitetą.
Mėta I
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
FK Herbas Vilnius
Vilniaus „Herbas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Visų laikų rezultatyviausias klubo žaidėjas - Mantas Šimkus.
Individuali įmonė
Individualioji arba personalinė įmonė – įmonė, priklausanti vienam fiziniam asmeniui arba šeimai. Savininkui taikoma neribota turtinė atsakomybė – įmonės turtas neatskiriamas nuo asmens turto, t. y., už įmonės skolas savininkas atsako ne tik savo pradinėmis investicijomis į verslą, bet ir visu savo asmeniniu turtu.
Elvyra Žebertavičiūtė
Elvyra Žebertavičiūtė (g. 1932 m. sausio 7 d. Bartninkuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.
Individuali įmonė
Lietuva
Įmonių, kurių teisinė forma yra individuali įmonė, steigimą, valdymą, veiklą, pertvarkymą, likvidavimą, šių įmonių savininkų teises ir pareigas reglamentuoja LR individualių įmonių įstatymas (LR IĮĮ). Individuali įmonė yra neribotos civilinės atsakomybės privatusis juridinis asmuo. Individualios įmonės pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „individuali įmonė“ arba šių žodžių santrumpa „IĮ“. Individualios įmonės buveinė turi būti Lietuvos Respublikoje (LR IĮĮ 1 str.).
Elvyra Žebertavičiūtė
Biografija
Nuo 1940 m. su tėvais gyveno Kaune, Aleksote, lankė 2-ąją mergaičių gimnaziją. 1956 m. baigė LSSR konservatoriją, I aktorių laidos absolventė.
Individuali įmonė
Steigimas
Individualios įmonės steigėju gali būti tik veiksnus fizinis asmuo. Individualią įmonę steigia 1 fizinis asmuo. Individuali įmonė laikoma įsteigta nuo jos įregistravimo juridinių asmenų registre. Įregistruojama po to, kai yra paskirtas individualios įmonės vadovas, jei jis nėra individualios įmonės savininkas, ir juridinių asmenų registrui yra pateikti LR civiliniame kodekse nurodyti įmonei įregistruoti reikalingi dokumentai. Individualios įmonės steigėjas nuo įmonės įregistravimo laikomas individualios įmonės savininku (LR IĮĮ 2 str.).
Elvyra Žebertavičiūtė
Biografija
1956–1960 m. Kapsuko dramos teatro aktorė. 1961–1965 m. Vilniaus kultūros ir švietimo technikume dėstė režisūrą ir aktorių meistriškumą. Nuo 1965 m. Jaunimo teatro aktorė. Dėl malonaus ir neįprasto balso tembro daug dirbo radijo spektakliuose, įgarsinant filmus, buvo poezijos skaitovė.
Individuali įmonė
Buhalterinė apskaita ir finansinių ataskaitų rinkinys
Individuali įmonė įstatymų nustatyta tvarka sudaro finansinių ataskaitų rinkinį, jeigu tai yra nustatyta individualios įmonės nuostatuose. Pasibaigus individualios įmonės finansiniams metams, individualios įmonės metinių finansinių ataskaitų rinkinys ne vėliau kaip per tris mėnesius turi būti patvirtintas individualios įmonės savininko, išskyrus atvejus, kai savininkas vykdo individualios įmonės vadovo kompetencijai priskirtas funkcijas, ir pateiktas juridinių asmenų registrui (LR IĮĮ 9 str.).
Individualios įmonės savininkas
Individualioje įmonėje yra 1 savininkas. Juo gali būti tik fizinis asmuo. Individualios įmonės savininkas negali būti kitos individualios įmonės savininku. Individualios įmonės savininko teises ir pareigas nustato LR civilinis kodeksas, LR IĮĮ, kiti įstatymai, individualios įmonės nuostatai (LR IĮĮ 6 str. 1-4 d.).
Sprendimai
Individualios įmonės savininkas priima šiuos sprendimus (LR IĮĮ 6 str. 5 d.):
Teisės
Individualios įmonės savininkas turi šias teises (LR IĮĮ 6 str. 6 d.):
Užžadikiai
Užžadikiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Šaukoto.
Individuali įmonė
Valdymas
Individualios įmonės savininkas gali individualios įmonės vadovu paskirti kitą asmenį, jei tai nustatyta individualios įmonės nuostatuose. Apie individualios įmonės vadovo paskyrimą arba su juo sudarytos darbo ar civilinės sutarties pasibaigimą ne vėliau kaip per penkias dienas turi būti pranešta juridinių asmenų registrui. Kai individuali įmonė steigiama, individualios įmonės vadovu paskirtas asmuo pradeda eiti vadovo pareigas nuo individualios įmonės įregistravimo juridinių asmenų registre dienos.
Kai individualios įmonės vadovu savininkas paskiria kitą asmenį, su individualios įmonės vadovu sudaroma darbo ar civilinė sutartis. Sutartį su individualios įmonės vadovu individualios įmonės vardu pasirašo individualios įmonės savininkas. Individualios įmonės vadovas pradeda eiti pareigas nuo sutarties sudarymo, jeigu su juo sudarytoje sutartyje nenustatyta kitaip. Kai su individualios įmonės vadovu sudaroma darbo sutartis, gali būti sudaryta jo visiškos materialinės atsakomybės sutartis. Individualios įmonės savininkui priėmus sprendimą atšaukti vadovą, su juo sudaryta darbo ar civilinė sutartis nutraukiama. Darbo ginčai tarp individualios įmonės vadovo ir individualios įmonės savininko nagrinėjami teisme.
Individualios įmonės vadovas vienvaldiškai veikia individualios įmonės vardu, jeigu individualios įmonės nuostatai nenustato kitaip, ir atsako už individualios įmonės veiklos organizavimą, dokumentų ir kitos informacijos apie individualios įmonės turtą bei veiklą saugojimą, metinių finansinių ataskaitų rinkinio sudarymą, jeigu individualios įmonės finansinių ataskaitų rinkinio sudarymas nustatytas individualios įmonės nuostatuose, individualios įmonės dokumentų ir duomenų pateikimą juridinių asmenų registrui. Individualios įmonės vadovas taip pat turi ir kitas Civiliniame kodekse, šiame ir kituose įstatymuose, individualios įmonės nuostatuose nustatytas teises ir pareigas. .
Kazys Erkumas
Kazys Erkumas (arba Ercupas, Erkūnas 1859 m. gegužės 24 d. Žemalė – 1946 m. kovo 17 d. Pikeliai, palaidotas Pikelių kapinėse) – Lietuvos knygnešys.
Biografija
Tėvai – neturtingi valstiečiai, jaunystėje teko piemenauti. Buvo gabus, išmoko ne tik lietuviško rašto, bet ir latvių, rusų, vokiečių kalbų. Vėliau knygrišys, ūkininkas. Draudžiamąją lietuvių spaudą pradėjo platinti 1877 m. Parsigabendavo iš Mažosios Lietuvos, slėpdavo pas kaimynus, bažnyčios varpinėje. Platino Pikelių, Židikų, Ukrinų, Renavo, Sedos ir kt. parapijose. Religinio turinio knygeles dalydavo nemokamai. Namuose įsirengė knygrišyklą. 1888 m. sausio mėn. Sedoje per mugę policija iš jo atėmė 16 knygų, iš jų 12 buvo lietuviškos, 1890 m. per kratą namuose rado 17 lietuvių leidinių; iš viso atimta 45 egzemplioriai. 1888 m., 1890 m., 1892 m. buvo trumpam suimtas. Vilniaus generalgubernatorius 1893 m. kovo 6 d. jį nubaudė 14 dienų arešto policijos daboklėje. Dalyvavo 1905 m. revoliucijos įvykiuose, platino socialdemokratų spaudą (Naujoji Gadynė, Žarija ir kt.).
Buvo sukaupęs daug retų ir įdomių leidinių. Bibliotekėlė žuvo Pirmojo pasaulinio karo metais. Nepriklausomybės metais prekiavo knygomis. Turėjo 1,09 ha žemės, o per Nepriklausomos Lietuvos žemės reformą pridėti dar 9 ha. Nuo 1937 m. liepos 1 d. paskirta valstybinė 20 Lt knygnešio pensija.
Su pirmąja žmona Jautakyte susituokė 1889 m. sausio 30 d. Sedos bažnyčioje, turėjo 9 vaikus. Su antrąja žmona Elžbieta Aleksandravičiūte susituokė 1908 m., turėjo dukterį Marcelę Pocevičienę (g. 1911 m.). 1992 m. ant K. Ercupo kapo pastatytas stogastulpis (aut. Antanas Murauskas).
Dūkšteliai
Dūkšteliai (arba Senasis Dūkštas) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Dūkšto miesto, tarp Parsvėto ir Parsvėtaičio ežerų. Seniūnaitijos centras. Stūkso Dūkštelių piliakalnis. Kaime yra kultūros paminklas – Dūkšto dvaro sodyba, kurią sudaro vėlyvojo neoklasicizmo rūmai, statyti XVIII a. pabaigoje, remontuoti 1937 m., 1966 m. ir 1977 m., su keturių XIX a. pirmosios pusės toskaniškųjų kolonų portiku, turintys liaudies architektūros bruožų. Taip pat dvare yra liaudies architektūros ūkiniai statiniai: kumetynas (tvarkytas 1972 m.), svirnas, arklidė, tvartas (visi XIX a.). Parkas įkurtas XIX a. pradžioje.
miniatiūra|240px|left|[[Dūkštelių koplyčia]] miniatiūra|240px|left|Kapinių vartai miniatiūra|240px|left|Senosios bažnyčios įamžinimo vieta
Etimologija
Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Dūkšto ežero vardo. Iš pradžių XVI a. vietovė vadinta Dūkštu, vėliau, XIX a. išaugus netoliese esančiai geležinkelio stočiai, kuri irgi pasivadino Dūkštu, šis kaimas pavadintas Senuoju Dūkštu, dar vėliau – Dūkšteliais.
Istorija
Vietovė apgyvendinta I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – vakarinėje kaimo dalyje, tarp Parsvėto ir Samanio ežerų stūkso tų laikų Dūkšto piliakalnis, nupjauto kūgio formos. Netoli piliakalnio įsikūrė 1573 m. minimas Dūkšto dvaras, kuris priklausė Giedraičiams. 1601 m. čia pastatyta Dūkšto bažnyčia, perstatyta 1674 m. ir 1938 m., 1951 m. (ar 1956 m.) sudegė.
Dvarą XVIII a. pab.- XIX a. pr. valdė Rudaminos, nuo 1813 m. – Beganskiai, Zanai. 1861 m. paskelbus valstiečių reformos manifestą Dūkšteliuose įvyko valstiečių bruzdėjimų, jie atsisakė atlikti vadinamąją gvolto prievolę. Bruzdėjimai Rusijos imperijos kariuomenės nuslopinti. 1939–1944 m. veikė žemesnioji žemės ūkio mokykla.
Žymūs žmonės
XIX a. pirmoje pusėje dvare gyveno filomatas Tomas Zanas, jį lankydavo Adomas Mickevičius. A. Mickevičiaus garbei pavadinta liepų alėja. Čia vasarodavo ir 1835 m. mirė bei buvo palaidotas dailininkas Jonas Rustemas (1762–1835). Netoli yra palaidotas pomologas Adomas Hrebnickis (1858–1941).
Dauliūnų apylinkė
Dauliūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jūžintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jūžintų apylinkės ir Norvaišių apylinkės.
W
thumb|Raidė „w“ sans-serif ir serif šriftu W ir w – dvidešimt trečioji lotynų abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje naudojama tik svetimvardžiuose.
Šliktinė
Šliktinė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Notėnų. Keliai į Barstyčius, Notėnus, Mosėdį, Vindeikius. Seniūnaitijos centras. Veikia Notėnų mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka (nuo 1964 m.). Pro kaimą teka Bartuva.
miniatiūra|220px|left|Šliktinės pakelės koplytėlė miniatiūra|220px|left|Atvažiuojant nuo [[Mikytai (Skuodas)|Mikytų]]
Jurga Kalvaitytė
Jurga Kalvaitytė (g. 1968 m. gruodžio 19 d. Kaune) – Lietuvos aktorė.
Aneliavos lobis
Aneliavos lobis – Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, buvusiame Aneliavos kaime, 2 km nuo Kėdainių rajono savivaldybės Pagirių kaimo 1908 m. rastas sidabrinių lydinių ir žalvarinių papuošalų lobis.
Lobis
Lobį sudarė 14 lietuviškų pusapvalės lazdelės formos sidabro lydinių – grivinų ir 2 vytinės žalvarinės apyrankės. Lydiniai 10–13 cm ilgio, 1,2-1,7 cm pločio, bendra masė – 1536,65 g. Lobį buvo įsigijęs kolekcininkas, jo likimas nežinomas.
Kalesninkai (Simnas)
Kalesninkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Simno, abipus plento (nusidriekęs 3 km), Spernios dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Simno vidurinės mokyklos skyrius. Prie kaimo prieina Kalesninkų miškas, kur pastatytas paminklas partizanams, 1949 m. išduotiems MGB agentų.
Istorija
Sovietmečiu kaime įkurta Simno žuvivaisos įmonė.
Strėva (Trakai)
Strėva – kaimas Trakų rajono savivaldybės viduryje, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo Bagdononių tvenkinys, suformuotas 1960 m., patvenkus Strėvos upę. Kaimo šiaurėje taip pat stūkso Strėvos piliakalnis. Piečiau kaimo telkšo ežeras Stanka (arba Kaukas), aplink auga Strėvos miškas. Strėvos miške yra Strėvos įgriuva.
Istorija
thumb|left|250px|Stankos ežeras
Žmonių gyventa dar XIV–XVII a. Pro kaimą keliaudavo pirkliai, kariai ir kunigaikščiai, kadangi jame buvo patogu apsistoti ir pagirdyti žirgus. Išlikusi akmenimis grįsto Karališkojo vieškelio atkarpa, kuriuo iš Vilniaus ir Trakų link Birštono keliaudavo medžioti Lietuvos didieji kunigaikščiai.
Mažionių apylinkė (Dusetos)
Mažionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Barboriškis
Barboriškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės pietvakariuose, 1 km į šiaurę nuo Veprių, šalia kelio iš Veprių į Ukmergę ir Deltuvą. Beveik visas kaimas sunaikintas sovietų okupacijos metais melioracijos sumetimais – sodybos sugriautos, o gyventojai iškeldinti.
Mažionių apylinkė (Dusetos)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jūžintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jūžintų apylinkės, Minkūnų apylinkės ir Norvaišių apylinkės.
Barboriškis
Etimologija
Kaimo vardas yra priesagos -iškis vedinys iš asmenvardžio Barbora.
649 m.
649 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mėta II
Mėta II – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
La Teno kultūra
La Teno kultūra (V–I a. pr. m. e.) yra Europos ankstyva ikiromėninė geležies amžiaus archeologinė kultūra. Pavadinta pagal archeologinių radinių vietą La Tène Šveicarijoje, už keleto kilometrų nuo Nešatelio ežero. Ten Hanslis Kopas 1857 m. rado didelį artefaktų lobį.
La Teno kultūra buvo paplitusi ankstyvajame geležies amžiuje (nuo 450 m. pr. m. e. iki romėnų užkariavimo I a.) Dunojaus aukštupyje, iš dalies vidurio ir žemutiniame Dunojaus baseine, dabartinėje Prancūzijoje, Šveicarijoje, Austrijoje, pietvakarių Vokietijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje. Šiaurėje ji buvo išsiplėtusi iki Jastorfo kultūros Šiaurės Vokietijoje. Kultūra išsivystė iš ankstyvojo geležies amžiaus Halštato kultūros be ryškaus kultūrinio lūžio stipriai veikiant Viduržemio (graikų, vėlyvajai etruskų) kultūrai. IV a. pr. m. e. įvyko kultūros centro poslinkis.
Vystymasis ir būdingi bruožai
Būdingos visų pirma keltiškos meno formos.
Laidojimo būdas priklausė nuo regiono ir keitėsi laikui bėgant. Paplitimo arealo vakaruose ir pietuose iš pradžių vyrauja laidojimas, o šiaurėje ir rytuose – deginimas. Kai kuriuose regionuose tam tikrą laiką (greičiausiai IV a. pr. m. e.) abu laidojimo būdai kurį laiką praktikuoti kartu.
Dėl plataus paplitimo ir regioninių skirtumų negalima pateikti apibendrinančio La Teno kultūros ir jos papročių apibūdinimo.
La Teno kultūra literatūroje dažnai skirstoma į tris laikotarpius:
Šaltiniai
Žinios apie La Teno kultūrą gaunamos iš trijų šaltinių:
650 m.
650 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mindaugas Tamošiūnas (1934)
Mindaugas Tamošiūnas (1934 m. gegužės 1 d. Kaune – 2011 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, pedagogas.
Biografija
Tėvas buvo partizanas, pokario metais nušautas. Motina dirbo restorane indų plovėja, vėliau tapo Kauno „Metropolio“ restorano, Palangos „Vasaros“ vyr. vyrėja.
Besimokydamas Kauno 1-ojoje vidurinėje mokykloje, grojo trombonu moksleivių pučiamųjų orkestre. Lietuvos dviratininkų rinktinės narys. Buvo įtojęs į Kauno politechnikos institutą, tačiau po poros kursų pašalintas. Tarnybos sovietinėje armijoje metu taip pat retkarčiais grodavo kariniame pučiamųjų orkestre.
1956 m. pradėjo groti Kauno miesto Jaunimo estradiniame orkestre (vadovas Juozas Tiškus). 1958–1963 m. neakivaizdiniu būdu studijavo LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. D. Svirskio trombono klasė), studijas baigė su pagyrimu. 1959–1960 m. Kauno 8-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1960–1974 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios mokyklos Pučiamųjų instrumentų skyriaus metodinės komisijos pirmininkas. 1964–1974 m. pavyzdinio estradinio orkestro „Oktava“ prie Kauno dirbtinio pluošto gamyklos meno vadovas ir dirigentas.
1974–1975 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. 1975–1977 m. LSSR filharmonijos Estradinės muzikos skyriaus meno vadovas. 1977–1983 m. valstybinio pučiamųjų orkestro „Trimitas“ meno vadovas ir vyr. dirigentas, nuo 1983 m. šio orkestro pramoginės muzikos ansamblio vadovas. 1986–1990 m. estradinio ansamblio „Oktava“ (LSSR filharmonijos koncertinis kolektyvas) meno vadovas.
Su orkestrais bei ansambliais surengė apie 1000 koncertų Lietuvoje, buvusios Sovietų Sąjungos respublikose ir daugelyje kitų šalių. Kaip estradinės muzikos specialistas, 1987 m. ir 1988 m. po tris mėnesius konsultavo Laoso valstybinį estradinį orkestrą. Buvo 1980 m. respublikinės dainų šventės Vilniuje vyr. dirigentas, daugelio estradinių orkestrų bei ansamblių konsultantas, Lietuvos ir tarptautinių konkursų žiuri narys, išugdė daug žinomų estrados dainininkų.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
M. Tamošiūnas žinomas kaip estradinės muzikos kūrėjas, parašęs apie 130 įvairių kompozicijų. Ypač populiarios dainos: „Suklydom“ (Mindaugo Tamošiūno ž.), „Užmirštoji taurė“ (Pauliaus Širvio ž.), „Kur nusinešė saulę miškai“ (Pauliaus Širvio ž.), „Nakties muzika“ (Alfonso Bukonto ž.), „Muzika tikiu“ (Alfonso Bukonto ž.), „Tu numegzk man, mama, kelią“ (Marcelijaus Martinaičio ž.), „Vyturių žemė“ (Juozo Nekrošiaus ž.), „Samanėlė“ (Juozo Nekrošiaus ž.), „Tu ateisi“ (Vilijos Šulcaitės ž.), „Gegužio naktį“ (Balio Sriubo ž.), „Pavasaris gimtinėje“ (Edvardo Drėgvos ž.), „Aš kartoju tavo vardą“ (Edvardo Drėgvos ž.), „Tu man buvai, tu man esi“ (Bernardo Brazdžionio ž.), „Jūreivių keliai“ (Alekso Dabulskio ž.).
Parašė maršų ir pjesių pučiamųjų ir estradiniam orkestrams, muzikos pramoginiams šokiams ir cirkui. Iš stambesnių M. Tamošiūno kūrinių paminėtina roko oratorija „Ugnies užkalbėjimas“ (Balio Sriubo ž.) trims solistams, skaitovui, vokaliniam ansambliui, choreografinei grupei ir pučiamųjų orkestrui (past. 1978 m.). 1973 m. ir 1974 m. gavo „Vilniaus bokštų“ konkursų ir žurnalo „Jaunimo gretos“ prizus už geriausias pilietinės tematikos estradines dainas.
Pumpėnai
Pumpėnai – miestelis Pasvalio rajono savivaldybėje, prie Via Baltica magistralės ruožo. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Pumpėnų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia (nuo 1818 m.), yra išlikęs buvęs karmelitų vienuolynas, Pumpėnų gimnazija, biblioteka, paštas (LT-39012), ambulatorija. Išlikęs senas raudonų plytų vėjo malūnas.
Greta miestelio įsikūręs Pumpėnų viensėdis.
miniatiūra|left|Akmuo su data „[[1554“]] |thumb|left|Pumpėnų bažnyčia thumb|left|Buvęs [[Karmelitai|Karmelitų vienuolyno pastatas]] miniatiūra|left|[[Pumpėnų vėjo malūnas|Vėjo malūnas]] miniatiūra|left|Paminklas sovietų kariams
Etimologija
Senovės žmonės vietovardį sieja su pavarde. Pasakojama, kad jis kilęs iš kadaise gyvenusio ponų miškų eigulio Pompos (Pumpos) pavardės (asmenvardinis vietovardis). Jo saugomas miškas buvo arti dabartinio miestelio. Eigulys turėjęs gausią šeimą, jo sūnūs pradėję statydintis nuosavus namus dabartinio miestelio vietoje. Kadangi buvę daug Pumpų, tai ir vietovė praminta Pumpėnais (asmenvardinis vietovardis). XX a. tarpukariu buvo minimi kaip Pumpenai.
Istorija
Pirmoji Pumpėnų bažnyčia pastatyta iki 1638 m. Miestelis atsirado kartu su vienuolių karmelitų apgyvendinimu XVII a. pradžioje. 1665 m. senosios regulos karmelitų vienuolyną savo lėšomis pastatė Povilas ir Jurgis Zavadskiai bei Juozapas Šyšla. Vienuolyno pastatas buvo medinis, 1770 m. jis sudegė. 1792 m. miesteliui suteiktos Magdeburgo teisės. 1797 m. gaisras dar kartą sunaikino atstatytą medinį pastatą.
1923 m. Pumpėnų valsčius jungė 128 vietoves, 1271 ūkį ir 8224 gyventojus. Pačiuose Pumpėnuose buvo 110 gyvenamųjų namų ir 1139 gyventojai, kurių skaičius vis didėjo. 1924 m. pastatytas raudonų plytų vėjo malūnas (12 m aukščio). 1939 m. Pumpėnuose jau buvo 1400 gyventojų.
1940 m. bolševikų okupaciją dar prisimena daugelis Pumpėnų gyventojų. Raudonoji armija į Pumpėnus atžygiavo 1940 m. birželio 16 d. Kariuomenei praėjus, miestelyje tik trumpą laiką buvo ramu. Iš Pumpėnų apylinkių 1946–1953 m. ištremta apie 500 žmonių. Prieš Sovietų okupacinę valdžią Pumpėnų apylinkėse veikė Algimanto apygardos Žaliosios rinktinės Lietuvos partizanai.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2013 m. patvirtintas Pumpėnų herbas.
Ilgakotis dygmoliūgis
Ilgakotis dygmoliūgis (Cyclanthera pedata) – moliūginių šeimos augalas, kurio vaisiai vartojami kaip daržovės. Augalas nuo seno auginamas Anduose, ruože tarp Bolivijos ir Kolumbijos, bet dabar įveistas ir Centrinėje Amerikoje, Himalajų priekalnėse.
Augalas vienametis, vijoklinis, iki 5 m aukščio, besikabinantis ūsais. Lapai pirštiški, iki 20 cm skersmens, sudaryti iš 5–7 lapelių. Žiedai smulkūs, gelsvi. Vaisius 5–7 cm ilgio, 2,5–3 cm pločio, smailėjančiu galu. Odelė žalia (itin prinokusių – kreminė), 4 mm storio. Viduje yra 8–10 juodų tvirtų sėklų.
Dygmoliūgio vaisiai valgomi neprinokę ir išvirti, taip pat pjaustomi į salotas žali. Dažnai išskobiamas vaisiaus vidus ir įdaromas kitais maisto produktais. Maistui tinkami ir jauni lapai bei ūgliai.
Anduose augalas žinomas kaip kaigva arba ačokča. Dygmoliūginiai dažnai vaizduoti močikų keramikoje. Nepale vadinamas karela arba barela (बरेला), Filipinuose korila.
Karališkasis baravykas
Karališkasis baravykas –  – tai baravykinių šeimos valgomas grybas, turintis labai geras maistines savybes.
Sinonimai: Boletus appendiculatus, Boletus subtomentosus.
Išvaizda
thumb|left|200px| Karališkojo baravyko vaisiakūniai Kepurėlė 6 -18 cm skersmens, aksominė ir labai mėsinga, iš pradžių apvali, vėliau paplokščiai išplatėjusi, kartais per vidurį šiek tiek įdubusi. Luobelė lygi, bet kartais padengta balsvo daugiakampių formos tinklelio. Kotas 5 – 15 cm ilgio, 2,5 -5 cm storio, tvirtas, ties pagrindu gumbiškai sustorėjęs, išraizgytas plono tinklelio. Vamzdeliai gana ilgi, pusiau laisvi, jų mažos poros būna apskritos arba kampuotos. Trama kompaktiška, malonaus skonio ir kvapo. Sporos elipsės formos, dydis 4–5 μm, žalsvai rudos spalvos. Spalvos kaita ir formos: kepurėlės spalva įvairuoja nuo gelsvos ar rudai geltonos iki rausvos ir raudonos. Vamzdeliai, kaip ir poros, iš pradžių geltoni, vėliau įgauna alyvinį atspalvį. Kotas dažniausiai geltonas, prie pagrindo paprastai ryškiai raudonas. Geltona trama tiek paspaudus, tiek perpjovus pabąla.
Augavietė
Sezonas: liepa – rugsėjis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su Boletus speciosus, tačiau pastarojo vamzdeliai raudoni. Be to, jis panašus į Boletus lupinus
Birželis, vasaros pradžia
Birželis, vasaros pradžia – 1969 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 87 min.
Siužetas
Provincijos miestelis, įsikūręs Nemuno pakrantėje. Beveik visi jo gyventojai susiję su sena lentpjūve, kurią reikia rekonstruoti. Tačiau tam priešinasi į miestelį atvykęs ministerijos atstovas, kuris norėtų čia matyti milžinišką kombinatą. Lentpjūvę gina inžinierius Stasys. Jis čia užaugo ir nori apsaugoti miestą nuo didžiulių statybų. Stasys sutinka gimtinėn užsukusią jaunystės meilę Laimą – ji atvažiavo kartu su teatru, kuriame vaidina.
Vitorija (Sicilija)
Vitorija – miestas Italijoje, Sicilijoje, Ragūzos provincijoje. Miestas yra ant pietinių Monti Iblei kalno šlaitų. Vitoriją įkūrė karaliaus vietininkas Marco Antonio Colonna 1607 m. ir pavadino savo dukters vardu. Miestas yra aliejaus ir vaisių regiono centras.
Miestas suplanuotas šachmatų lentos principu, centre – Piazza del Popolo, kur stovi XVIII a. barokinė Madonna delle Grazie bažnyčia ir Victoro Emanuelio teatras, kurį pagal klasikinį stilių pastatė Bartolo Marelli 1869 m. Be to mieste yra kita barokinė San Giovanni bažnyčia.
Podviežanka
Podviežanka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Margėnų apylinkė
Margėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jūžintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Minkūnų apylinkės.
Normainių piliakalnis
Normainių piliakalnis, Zomkus – piliakalnis Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Normainių, Žeimių seniūnija. Pasiekiamas plentu Žeimiai – Šėta, 50 m pravažiavus Normainių kaimo kapines, paėjus 100 m, į rytus nuo plento, kitapus slėnio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe. Aikštelė pusiau ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 48 m ilgio, 42 m pločio, iki 1 m iškilusiu viduriu. Pietinėje jos pusėje yra apie 20 m pločio, iki 0,2 m gylio nežymus įdubimas ­ greičiausiai buvusio griovio vieta, ties kuriuo kalvos šonai kiek siaurėja. Šlaitai statūs, 6­8 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, aukštumoje buvę gynybiniai įrenginiai taip sunaikinti, kad net sunku nustatyti, kur jie buvo. Piliakalnis dabar dirvonuoja, šlaitai apaugę retu mišku, vakarinį kraštą kerta elektros linija.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Eugenijus Kazimieras Jovaiša
Eugenijus Kazimieras Jovaiša (g. 1940 m. sausio 17 d. Rokiškyje) – Lietuvos dailininkas odininkas.
Lisp
Lisp (, iš 'sąrašų apdorojimas') – programavimo kalbų šeima. Sukurta praeito amžiaus šešto dešimtmečio gale kaip abstrakti rekursinių funkcijų užrašymo forma, kalba vis dar naudojama įvairiose srityse, taip pat ir kompiuterių mokslo studijose. Šiuo metu populiariausi Lisp dialektai yra Common Lisp ir Scheme.
Eugenijus Kazimieras Jovaiša
Kūryba
Sukūrė monumentalių odos pano interjerams: Vaistažolių vaistinėje Kaune 1970 m., „Kauno miesto žemėlapis“ Kauno miesto vykdomajame komitete (1978 m., dabar Kauno miesto savivaldybė), poilsio namuose „Linas“ Palangoje (36 sienelės), Vaikų muzikos mokykloje Panevėžyje 1988 m. ir kitų. Nuo 1991 m. kuria dekoratyvinius odos pano privatiems interjerams („Stichijos“ 1993 m., „Paskutinė vakarienė“ 1995 m., abu Kaune, „Mindaugo karūnavimas. Medžioklė“, „Medis“, „Aukojimas“, visi 1998 m., „Žuvys“, „Strutis“, abu 2000 m., visi Floridos valstijoje JAV). Kūriniams būdingi raiškūs stilizuoti figūriniai, augaliniai, heraldiniai motyvai, įv. reljefas, verstos, tonuotos, degintos, auksuotos odos technika; naudoja šriftą. Nuo 1968 m. dalyvauja parodose.
Lisp
Pagrindinė duomenų struktūra Lisp kalboje – sąrašas. Lisp kalba parašytos programos lengvai atpažįstamos iš unikalaus skliaustelių naudojimo bei prefiksinės formos.
Istorija
1956 metais Masačiusetso technologinio instituto profesorius John McCarthy bei studentų grupė, siekdami realizuoti analizuojančio bei tyrinėjančio anglų kalbą dirbtinio intelekto projektą, sukūrė kalbą LISP (LISt Processing). Iš pradžių tai buvo versija skirta pirmiesiems kompiuteriams IBM ir DEC. O pirmas visiškai baigtas variantas LISP 1.5 buvo išleistas 1965 metais. Pirmą kartą aprašyta 1958 metais, kalba yra antra pagal senumą iš aukšto lygio programavimo kalbų – tik Fortran kalba yra senesnė.
Savybės
Lisp kalboje viskas užrašoma išraiškomis, tiek kodas, tiek ir duomenys. Kiekviena išraiška sukuria rezultatą (ar rezultatų sąrašą), kuris gali būti naudojamas kitose išraiškose. Kadangi funkcijos užrašomos kaip sąrašai, jas galima keisti kaip duomenis, todėl labai paprasta programos veikimo metu keisti programą ar dinamiškai kurti algoritmus.
Lisp naudojama prefiksinė užrašymo forma, todėl išraiška 1+2+3+4 Lisp kalboje atrodytų taip:
Daugumoje Lisp dialektų, funkcijos yra pirmos klasės objektai, kas reiškia, kad jas galima vartoti ten pat, kaip ir kitus objektus. Pavyzdžiui, funkciniame programavime esminės funkcijos yra „map“ ir „filter“. Funkcijos „map“ argumentai yra funkcija bei sąrašas. Ji kiekvienam sąrašo elementui pritaiko funkciją, ir grąžina naują sąrašą. Pavyzdys:
Ypač naudinga tai, kad galima kurti anonimines funkcijas („lambda“). Pavyzdžiui, ankstesnį pavyzdį galima būtų parašyti taip:
Dauguma šiuolaikinių Lisp sistemų turi gausias bibliotekas (pvz., Common Lisp). Kitos, kaip kad Scheme pasirinko kitą kelią -- joms svarbiau sintaksės paprastumas ir aiškumas.
Pavyzdys
Rekursinė faktorialo skaičiavimo funkcija:
Janina Didžiapetrienė
Janina Petrauskaitė-Didžiapetrienė (g. 1938 m. rugpjūčio 21 d. Maskoliškėse, Žaslių valsčius) – Lietuvos gydytoja onkologė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1974 m. medicinos mokslų kandidatė.
1963–1967 m. dėstė Vilniaus medicinos mokykloje. Nuo 1967 m. dirba Vilniaus universiteto Onkologijos institute (1957–1990 m. Lietuvos onkologijos mokslinio tyrimo institutas, 1990–2002 m. Lietuvos onkologijos centras), 1983–1994 m. Eksperimentinės terapijos skyriaus vedėja, 2000–2001 m. Navikų epidemiologijos ir profilaktikos klinikos vadovė, 2003–2006 m. direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2007 m. dirba Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Vidaus ligų, šeimos medicinos ir onkologijos klinikoje; nuo 2007 m. profesorė. 1999 m. stažavo Madisono universiteto Onkologijos centre Viskonsine, 2005 m. – Nacionaliniame vėžio institute Bethesdoje.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinės kryptys – eksperimentinė navikų terapija, vėžio profilaktika. Paskelbė apie 400 mokslinių straipsnių. 3 monografijų, 2 vadovėlių ir 4 mokomųjų knygų viena autorių.
John Newman
John William Peter Newman (g. 1990 m. birželio 16 d.) – vokalistas ir muzikantas. Labiausiai jį išgarsinęs kūrinys yra „Love Me Again“, kuri buvo pirmoje vietoje Jungtinės Karalystės topuose 2013 m. John Newman buvo vienas iš sėkmingiausiai kylančių britų muzikos atlikėjų 2013 m. Jungtinėje Karalystėje. Iki 2014 metų vasario mėnesio atlikėjas buvo pardavęs virš 1,3 milijono įrašų Jungtinėje Karalystėje.
2014 m. rugpjūčio 2 d. lietuviškame festivalyje „Granatos Live“ atliko savo pasirodymą, kurio metu pristatė savo albumą „Tribute“. 2016 m. John Newman koncertavo Kalnų Parke, Vilniuje.
Asmeninis gyvenimas
Newman'ui buvo dukart diagnozuotas smegenų auglys, pirmasis išoperuotas 2012 m., o antrasis ir 2016 m. Po poros metų, jis vedė danų kilmės merginą Nana-Maria, kurių vedybos vyko Londone.
Jo vyresnysis brolis James Newman taip pat yra atlikėjas, kuris 2014 m. laimėjo Britų apdovanojimą už metų singlą.