cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ioannis Kapodistrias
Sugrįžimas į Graikiją
I. Kapodistriaus gyvenimo Ženevoje periodas yra mažai žinomas. Kaip graikų patriotas, jis daug prisidėjo Ženevos Antikinėse Graikijos kultūros komiteto darbe, kuris kartu su Prancūzijos komitetu rinko graikams pinigus, tiekė ginklus ir maisto produktus. 1827 m. balandžio 1 d. Trizinoje (miestelis Peloponeso rytuose) atsidarė nacionalinis graikų kongresas ir balandžio 11 d. į Graikijos vadovo (prezidento) postą septyneriems metams buvo išrinktas I. Kapodistrias (Oficialiai prezidento institucija Pirmosios Graikijos Respublikos laikotarpiu nebuvo sukurta). Naujasis vadovas į Graikiją atvyko 1828 m. sausį. Iki to jis važinėjo po Europą, rinko paskolas naujos valstybės iždui.
Savo kalboje graikų tautai I. Kapodistrias pažadėjo teisingą šalies valdymą, apsaugoti šalies gyventojus nuo anarchijos ir prašė suteikti jam galimybę palaipsniui įvykdyti nacionalinį ir politinį šalies atgimimą.
1828 m. balandžio 26 d. prasidėjęs Rusijos-Turkijos karas (1828–1829 m.) ir tapo pagrindiniu išoriniu faktoriumi, sėkmingam Graikijos nacionaliniam išsivadavimui. Jau 1830 m. nepriklausomoje Graikijoje buvo sukurta reguliari armija, įkurtas nacionalinis bankas, buvo pradėta žemės reforma, pertvarkytos teisinė ir švietimo sistemos ir vasario 3 d. Londono protokole, Anglija, Prancūzija bei Rusija pripažino naujos valstybės sienas. thumb|280px|Brolių Kapodistrių kapas Kerkyroje, Platyteros vienuolyne.
Žūtis
I. Kapodistriaus vedama politika, jo vakarietiškas požiūris sukėlė didelę konfrontaciją tarp buvusių nepriklausomybės kovų karininkų, kapitonų aplinkos, tokių kaip T. Kolokotronio, kurie nenorėjo prarasti įtakos valdžioje. Priešų tarpe buvo ir anarchisto Petrobejaus Mavromichalio, kuris buvo pasodintas į kalėjimą, šeima. Jo sūnūs Georgijus ir Konstantinas 1831 m. spalio 9 d. užpuolė ir nužudė I. Kapodistrią, likus keliems žingsniams iki Šv. Spiridono cerkvės Nafplijuje. Konstantino iššauta kulka pataikė į cerkvės sieną, kurios žymė yra matoma ir šiandiena. Paskui durklu dūrė I. Kapodistriui į pilvą, o Georgijus šovė į galvą.
I. Kapodistriaus darbus tęsė jo jaunesnis brolis Augustinos, kuris chaoso apimtą šalį valdė tik šešis mėnesius.
I. Kapodistrias buvo išskirtinio proto ir gabumų žmogus. Visą savo laisvalaikį skyrė filosofijai, pedagogikai, politikai. Jis buvo žinomas ne tik diplomatinėje aplinkoje, turėjo protingo ir išsilavinusio žmogaus reputaciją, buvo mokslo ir meno mecenatas. Jis buvo plačiai žinomas literatų tarpe, kartu su A. Puškinu, V. Žukovskiu priklausė literatūros draugijai „Arzamas“.
Paminklai
I. Kapodistriaus paminklai yra pastatyti Kerkyroje (1887 m.), Nafpijuje – Vasileos Konstantinos gatvės skvere, Atėnuose – priešais Nacionalinio Atėnų Kapodistriaus Universiteto pastatą, Sankt Peterburge – Graikų aikštėje (2004 m.).
Krasnė (reikšmės)
Krasne vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kaduvėjai
Kaduvėjai (kadiguedogui, kadiwéus) – indėnų gvajkurų gentis, gyvenanti Brazilijoje, Pietų Mato Grose, Paragvajaus pasienyje, į vakarus nuo Mirandos upės. Jų gyvenamos teritorijos įeina į Kadiveu indėnų rezervatą. 1995 m. gyveno ~1200 kadivėjų, įsikūrusių trijose bendruomenėse Bodokenos kalnuose. Kalba matakų-gvajkurų grupei priklausančia kaduvėjų kalba.
Kaduvėjai laikomi mbajų genties palikuonimis. Mbajai beaquéo, cataguéo ir guatiedéo taip pat gyvenę Brazilijoje jau išnyko.
Kaip ir kiti mbajai prisijaukino arklius, plėšdavo kolonizatorių ir gvaranių gyvenvietes. Buvo aukšti ir stiprūs. Moteris galėjo turėti vaikų tik kas 6 metai.
Sudarydavo sąjungas su brazilų bandeirantais ir patraukdavo į Čaką, kur plėšdavo misijas ir kaimus. Trigubo Aljanso karo metu kaduvėjai taip pat veržėsi į Paragvajų iki pat Konsepsjono. Jų gyvenamos teritorijos po karo priskirtos Brazilijai. Iki pat XX a. antros pusės jie kariavo prieš kitas indėnų gentis – iširus ir guanus.
BioShock
BioShock – 2007 m. pirmojo asmens šaudyklė, sukurta studijos „Irrational Games“ ir išleista „2K Games“. Žaidimas laikomas 1999 m. išleisto „System Shock 2“ idėjos tęsiniu.
„BioShock“ buvo kuriamas jau nuo 2004 m. (planuojamas – dar seniau). Pradžioje žaidimas buvo kuriamas patobulintam Tribes Vengeance grafikos varikliui, gerokai modifikuota Unreal Engine 2.5 technologija, naudota ankstesniuose „Irrational“ žaidimuose, kaip kad „Tribes: Vengeance“, „SWAT 4“ ir „SWAT 4: The Stetchkov Syndicate“. 2006 m. gegužę E3 parodoje Ken Levine atskleidė, kad žaidimas naudos keletą pažangesnių Unreal Engine 3 variklio technologijų, ypatingas dėmesys skirtas vandens efektams.
Apžvalga
Žaidime yra daugybė interaktyvių aplinkų ir plati pasirinkimo laisvė. Daugybė žaidimo elementų iš „System Shock“ bei „System Shock 2“ išliko. Buvo gerokai patobulintas kompiuterio valdomų veikėjų (NPC) dirbtinis intelektas, kurie dinamiškai ieškos galimybių tikslų įgyvendinimui. Žaidėjas tuo galės pasinaudoti savo naudai, priversdamas priešus ir kitus veikėjus kovoti vienas su kitu arba manipuliuodamas jais padėti sau pačiam.
Ankstyvoje kūrimo stadijoje žaidimo veiksmas turėjo vykti netolimoje ateityje, apleistoje Antrojo pasaulinio karo laboratorijoje. 2006 m. kovo mėnesį buvo atskleista, kad žaidimo veiksmas persikelia atgal į 1960 metus, į povandeninį miestą – Rapture. Žaidėjas valdo personažą vardu Džekas, kuris išgyveno lėktuvo katastrofą, ir turi išžvalgyti povandeninį miestą bei apsiginti nuo įvairiausių mutavusių būtybių ar mechaninių robotų.
Siužetas
Žaidimas prasideda žaidėjui esant po vandeniu, po lėktuvo katastrofos viduryje vandenyno. Nerodomas joks įžanginis filmukas, aiškinantis šios katastrofos priežastis, taip paliekant pačiam žaidėjui nuspręsti, ką jis veikė lėktuve. Netoli vietos, kur nukrito lėktuvas, viduryje vandenyno kyšo švyturys. Viduje leisdamasis laiptais, žaidėjas randa batisferą su lavonu viduje. Atsikratęs kūno ir neturėdamas kito pasirinkimo, žaidėjas pasiekia vandenyno dugną ir atranda povandeninį miestą.
Siužetas yra apie žlugusį miestą Rapture ir visuomenę, kuriai jis buvo sukurtas. Andrew Ryan, buvęs verslo magnatas, pastatęs miestą 1946 m. Miesto visuomenė buvo kapitalizmo ir individualizmo viršūnė. Apsaugotas milžiniškų jūros sienų ir sudarytas iš didžiulių dangoraižių, Rapture savarankiškai gamino reikalingus resursus – turėjo elektros ir maisto gamyklas, vandens išgryninimo ir gynybos sistemas. 1950 m. Rapture populiacija pasiekė kelis tūkstančius gyventojų, kuriuos Ryan laikė geriausiais žmonijos atstovais. Didžiulė klasinė ekonomika tarp žmonių augo ir aprūpino skirtingos kokybės produktais skirtingus visuomenės lygius. Miestas buvo įkvėptas Art Deco – jo išvaizda jungė futurizmą ir archajiškumą.
Kai žaidėjas atvyksta į Rapture, miestas yra nepataisomos būklės. Didžiulės gyvenamos vietovės ir laboratorijų kompleksai pažymėti karo veiksmų ir apkrėsti biologiškai. Kita problema – potvynis, nes karo metu naudoti sprogmenys ir išėdimo ginklai pramušė miesto sienas, taip užliedami kelis pastatus.
Keliaudamas per miestą, žaidėjas aptinka milžiniškus gyvenamuosius modulius, daugiaaukščius mokslinius centrus ir požeminį vienbėgį transporto tinklą. Paskutinių dienų liekanos išliko gyventojų užrašuose ir įrašuose, sukurtuose prieš karą ir jo metu. Tai ne tik pateikia foną, bet ir atveria naujas galimybes žaidėjui sąveikauti su Rapture ekologija.
Įvertinimas
Žaidimas sulaukė daugiausiai teigiamų atsiliepimų, ypač gerai buvo atsiliepta apie siužetą, unikalią aplinką ir vyksmo vietą. Portalas Metacritic Xbox 360, AK ir PS3 žaidimo versijas įvertino 96/100, 96/100 bei 94/100 atitinkamai.
Kazorija
Kazorija  – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Jis yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Neapolio.
Istorija
Kazorija pirmąkart paminėta 993–998 m. dokumentuose kartu su „Raviosos auksiniu namu“ (, pirmąkart minimu 952–988 m. Tačiau vietovė apgyvendinta keli šimtmečiai prieš mūsų erą.
Kaimas augo nuo 1000 m. dėl San Gregorio Armeno benediktinų vienuolyno Neapolyje. XIII a. tai buvo Neapolio archivyskupų valdos. 1580 m. Kazorija atiteko Neapolio karaliui. 1815 m. miestas tapo Dviejų Sicilijų karalystės circondario, kuriam priklausė 19 savivaldybių, sostine.
Tuo metu nusausinto pelkės tapo viena iš derlingiausių žemių regione. Iki XX a. vidurio Kazorija buvo žemės ūkio centras, kur buvo gaminamas vynas, pasta ir kanapiniai dirbiniai. Dėl pramonės plėtros, Kazorija buvo tapusi pagrindiniu pramonės centru Pietų Italijoje, o gyventojų skaičius padidėjo keturis kartus 1951–1991 m. Tačiau dauguma pramonės dabar išnyko.
2005 m. miesto taryba buvo paleista dėl jos narių ryšių su kamora.
Namelis prerijose (TV miniserialas)
Namelis prerijose  – JAV televizijos miniserialas, sukurtas 2005 metais. Pradėtas rodyti per ABC, kaip dalis „Nuostabiojo Volto Disnėjaus pasaulio“ serijų. Sukurta 6 serijos, kurios taip pat išleistos DVD pavidalu.
Siužetas
Siužetas paremtas Lauros Ingalls Wilder knygomis „Namelis prerijose“ ir „Namelis Big Woods’e“.
Blaskovizna
Blaskovizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Jeleniavo, apie 20 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 128 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Ančios ežeras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Farahrudas
Farahrudas  – upė pietvakarių Afganistane, Goro, Faraho ir Nimrūzo provincijose. Prasideda Band e Bajano kalnuose teka į pietvakarius kalnais, vėliau – Sistano lyguma. Įteka į Afganistano-Irano pasienyje esančią pelkėtą Sistano įdubą, upės vandenys įsilieja į Hamun e Puzako ir Hamun e Saberio ežerus.
Žemupyje upė vasaromis dažnai išdžiūsta. Prie upės įsikūrusi Faraho oazė, kuri naudoja Farahrudo vandenis pasėlių drėkinimui.
Kalgraužiai
Geografija
Įsikūręs Šventosios girininkijos (Kretingos miškų urėdija) Kalgraužių miške, abipus Šventosios upės. Pietinė kaimo dalis priklauso Palangos miestui. Į šiaurę nuo Būtingės yra Kalgraužių kapinės.
Istorija
XVII a. Laukžemės dvaro miško plėšininėje žemėje susiformavo vienkieminis Kalgraužių užusienis. Šalia jo 1827 m. pastatyta medžioklės vila–palivarkas, priklausęs grafams Pliateriams.
1923 m. kaime buvo 12 sodybų, o dvaras sudarė vieną ūkį. Lietuvos žemės reformos metu palivarkas išparceliuotas, jo žemėje įkurtas Aušrakaimio kaimas. Šiaurinė žemių dalis buvo pavadinta Malūnkiemiu. Buvusioje Kalgraužių dvaro sodyboje įsikūrė Kretingos miškų urėdijos Šventosios girininkija.
Armėnijos marzpanatas
Armėnija (pers: Arminiya, ) buvo Sasanidų imperijos marzpanatas (pasienio satrapija). Ji koncentravosi Armėnijos kalnyno rytinėje dalyje ir apėmė dideles teritorijas, kur dabar yra Armėnija ir rytų Turkija. Šis laikotarpis Armėnijos istorijoje yra vadinamas Marzpanato laikotarpiu.
Raida
Armėnijos marzpanatas buvo įkurtas galutinai panaikinus Aršakunių dinastijos Armėnijos karalystę, kuri nuo 387 m. neteko savo vakarinių teritorijų (jos buvo atiduotos Bizantijai) ir pripažino Sasanidų viešpatavimą.
Marzpanato teritorijoje buvo šios (iš 15) Aršakunių karalystės provincijos: Airaratas (dalis), Siunikas, Vaspurakanas, Moghas, Turuberanas, Korčaikas. Aukštutinė Armėnija kartu su Sofena, Taiku priklausė Bizantijai, Arcachas, Paitakaranas ir Utikas buvo atiduoti Kaukazo Albanijai, o Gugarkas – Kaukazo Iberijai.
Centrinės valdžios skiriamas marzbanas formaliai turėjo neribotas teises, tačiau savo interesus jis turėjo derinti su vietine armėnų diduomene (nachararais). Be to, egzistavo vietinės istitucijos, kaip hazarapetas, atsakingas už vidaus politiką, mokesčius, viešuosius darbus bei sparapetas, karo vadas. Abi jos buvo patikimos vietiniams armėnams. Todėl satrapija turėjo didelę autonomiją, palyginus su kitomis imperijos satrapijomis. Negana to, armėnai ne kartą rengė sukilimus prieš centrinę vyriausybę, kurie būdavo žiauriai malšinami.
Kadangi Armėnija išpažino krikščionybę, zoroastrizmą išpažįstanti Sasanidų imperija tris kartus surengė krikščionių persekiojimus. Kita vertus, armėnų raštas, armėnų kalba ir armėniškos mokyklos marzpanate buvo toleruojami.
Krikščioniška Armėnija ir toliau išliko viena iš svarbesnių Bizantijos užsienio politikos objektų. Pasinaudodama palankiomis aplinkybėmis, Bizantija nuolat stengėsi „susigrąžinti“ ją į savo globą. Dėl to 502–628 m. su pertraukomis vyko Bizantijos-Sasanidų karai. Viename jų 572–591 m. Bizantijai pavyko laikinai užimti didžiąją dalį Armėnijos, tačiau persai ją vėl susigrąžino. Maža to, 602–628 m. kare jiems pavyko trumpam nukariauti ir vakarinės Armėnijos žemes. Visi šie konfliktai dėl Armėnijos baigdavosi niekeno pergale ir situacija, artima status quo.
646 m. Marzpanatą nukariavo Rašidunų kalifatas. Jo teritorija paversta Armėnijos emyratu.
Novosadai (reikšmės)
Novosadais vadinamos šios gyvenvietės:
Lapių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Lapių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Lapių gyvenvietėje, Neries dešiniajame krante, prie kelio.
thumb|180px|left|Lapių bažnyčios centrinis altorius miniatiūra|180px|left|Bažnyčia 2015 m.
Istorija
1639 m. Žemaičių kaštelionas Jonas Alfonsas Liackis ir žmona Joana Lapėse pastatė mūrinę bažnyčią, paskyrė kunigui pyliavą iš Lapių dvaro ir dovanojo Masteikių kaimą; įkurta parapija. Vėlesni Lapių savininkai bažnyčios nerėmė. 1732 m. ji tapo Karmėlavos filija. 1755 m. atimtas ir Masteikių kaimas.
1893 m. prašyta valdžios leisti padidinti bažnyčią. Po pakartotinių prašymų leidimas gautas tik 1898 m. Kunigas Andrius Rakauskas su parapijiečiais 1899 m. bažnyčią atnaujino ir padidino. Iki 1908 m. bažnyčioje įrengti šv. Kazimiero ir šv. Juozapo vitražai (aut. Vladislovas Pšibitnevskis, pagaminti Kauno dirbtuvėse). Tik 1926–1928 m. bažnyčioje pamaldos pradėtos laikyti lietuviškai. Apie 1935 m. klebonas Jonas Juodeika prie pradžios mokyklos įsteigė biblioteką-skaityklą.
Architektūra
Bažnyčia turi renesanso architektūros bruožų, tačiau presbiterijos arka primena gotiką. Pamatai: akmens mūro. Sienos: molio plytų mūro, tinkuotos. Stogas: dvišlaitis, medinės konstrukcijos, dengtas skarda. Bažnyčia beveik kvadratinio plano, trinavė, halinė. Pagrindinis fasadas simetriškas. Ašyje išsikiša bokštas, kurio viršutinis tarpsnis yra medinis. Arka atskiria presbiteriją. Bokšto apatinį tarpsnį dengia kryžminiai skliautukai. Altoriai XIX a. neobarokinių formų.
Slenkantis šlaitas
2015 m. vasario 27 d. nuslinko dalis bažnyčią juosiančios tvoros. Dėl nestabilaus stataus šlaito keliamos grėsmės bažnyčiai, šalia pastatytas įspėjamasis ženklas. Prieš dešimtmetį bažnyčios šventorius buvo sutvirtintas – į 6 m gylį buvo sukalta 12 polių, kurie tarpusavyje sujungti metaliniu tinklu. Nors situacija kiek pagerėjo, tačiau problema iš esmės nebuvo išspręsta.
2018 m. birželį, po kelerių metų pertraukos, titulinius atlaidus Lapių parapija vėl šventė su procesija sutvarkytame šventoriuje aplink bažnyčią.
Orchidea de Santis
Orchidėja de Santis ( ; g. 1948 m. gruodžio 20 d. Baris) – italų kino, teatro ir televizijos aktorė.
Biografija
right|thumb|150px De Santis gimė Baryje, tačiau dar vaikystėje su šeima persikėlė į Romą. Netrukus ji ėmė dainuoti chore, kuris pasirašė sutartį su televizija RAI, vėliau ji tapo ir jo soliste. Sulaukusi 12, ji paliko chorą, norėdama tapti aktore, o 16 debiutavo kine, pradžioje atlikdama epizodinius vaidmenis.
1970-aisiais De Santis sukūrė eilę vaidmenų tuo metu populiariose Italijoje komedijose bei policinėse dramose. Žymiausi jos to laikotarpio filmai yra „Il Vizio di Famiglia“ (rež. Mariano Laurenti), „Per Amare Ofelia“ (rež. Flavio Mogherini), „Concerto per Pistola Solista“ (rež. Michele Lupo). Be kino, ji taip pat vaidino tokiuose RAI televizijos serialuose kaip „Barocco a Roma“ ir „Racconto Italiano“.
Nuo 1980 m. ji sukūrė vos 3 vaidmenis, apsisprendusi daugiau dėmesio skirti teatrui bei kitai veiklai. 1989 m. De Santis ėmė prodiusuoti įvairias televizijos programas bei serialus.
Estijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Estijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Pasynkai
Pasinkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lisa
Lisa – beprotybės deivė (demonas) graikų mitologijoje, Niktės ir Urano dukra.
Lisos motina Niktė pastojo nuo žemėn nukritusio kraujo po Urano kastracijos. Ji buvo viena iš meniadžių, prižiūrėjo Eos. Lisa garsi tuo, kad užtemdžiusi Akteono šunims protą privertė užmušti savo šeimininką. Tai buvo deivės Artemidės bausmė medžiotojui, kuris pamatė deivę nuogą besimaudančią ir nenusuko žvilgsnio.
Glitiškės
Istorija
thumb|left|Kryžius prie įvažiavimo thumb|left|Medžių alėja link dvaro miniatiūra|left|Glitiškių dvaro rūmai
XVIII a. antroje pusėje – XIX a. pirmoje pusėje Glitiškės vadinamos miesteliu. 1775 m. buvo likę tik 3 dūmai. XVIII a. pabaigoje su pertraukomis veikė parapinė mokykla.
Per nacių okupaciją Glitiškių dvarą administravęs vokiečių okupacinės valdžios paskirtas V. Komaras maistu ir pašaru aprūpindavo Armijos Krajovos partizanus. 1944 m. birželio 20 d. kaime įvyko Glitiškių žudynės, kurių metu lietuvių savisaugininkai keršydami už Armijos Krajovos nužudytus bendražygius nužudė 39 kaimo gyventojus.
1950–1995 m. apylinkės centras, daržininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Yra pirminės sveikatos priežiūros centras, medicinos punktas, vaikų darželis, kultūros namai, biblioteka, pradžios mokykla, dab. Buivydiškių pagrindinės mokyklos Glitiškių skyrius dėstomąja lietuvių kalba, pradžios mokykla dėstomąja lenkų kalba.
Velykos
Velykos arba šventos Velykos, Kristaus prisikėlimas – seniausia ir svarbiausia krikščionių šventė.
Chojane Pavlovienta
Chojane Pavlovienta  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Mazovijos Vysokio ir apie 46 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Smailapilvis grambuoliukas
Smailapilvis grambuoliukas (Valgus hemipterus) – auksavabalių (Cetoniidae) šeimos vabalas. Kūnas 6 - 10 mm. Paplokščias, apaugęs balsvais ir juodais žvyneliais. Priešnugarėlėje yra dvi pailgos briaunelės, viduryje ir šonuose didoki, gana gilūs įdubimai. Antsparniai ovalūs, trumpi ir plokšti, su pastebimomis vagutėmis. Patelės užpakalinė dalis ištįsusi į ilgą, dantytą kiaušdėtę.
Velykos
Švenčiama paminėti Kristaus prisikėlimą iš numirusiųjų po nukryžiavimo, kuris laikomas viso krikščioniškojo mokymo pagrindu. Naujajame Testamente rašoma, kad tai įvykę trečią dieną po Kristaus mirties (mirties dieną skaičiuojant kaip pirmą dieną).
Smailapilvis grambuoliukas
Aptinkama ant įvairių augalų žiedų. Lervos vystosi senų trūnijančių lapuočių medžių medienoje.
Chojane Pavlovienta
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 19 namų ir 105 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 107 gyventojai.
Velykos
Šioje šventėje krikščioniškieji elementai susilieja su senosiomis liaudies tradicijomis, su augmenijos prisikėlimo apeigomis, kuriose buvo garbinama deivė Žemyna.
Velykų data nustatoma pagal Mėnulio-Saulės kalendorių ir Vakarų bažnyčiose Velykos visada švenčiamos pirmąjį sekmadienį po pirmos pavasario (po pavasario lygiadienio) pilnaties. Toks būdas apskaičiuoti Velykų datą nustatytas 325 m. Pirmojo Nikėjos susirinkimo metu. Jis buvo įvestas tam, kad krikščioniškoji šventė nesutaptų su žydų Pesachu, tautos išėjimo iš Egipto nelaisvės paminėjimu. Pagal Grigaliaus kalendorių ši data anksčiausiai būna kovo 22 d., o vėliausiai balandžio 25 dieną. Rytų krikščionių bažnyčios naudoja Julijaus kalendorių, kurio kovo 21 d. atitinka Grigaliaus kalendoriaus balandžio 3 d. Dėl to Rytų krikščionių bažnyčiose Velykų data gali būti nuo balandžio 4 d. iki gegužės 8 d. Pagal Velykų datą nustatomos ir kitos kintamos datos Velykų laikotarpio šventės.
Etimologija
Daugelyje Europos kalbų Velykos vadinamos žodžiais, kurių etimologinė kilmė siejama su aramėjų pas-cha, iš kurio kilęs hebrajų k. žodis pessach, reiškiantis izraelitų išėjimo iš Egipto minėjimo šventę pagal Senajį Testamentą: albanų pashkët,, (Πάσχα), italų pasqua, , prancūzų pâques, rusų пасха, rumunų paşti, švedų påsk, , suomių pääsiäinen.
Anglų Easter ir vokiečių Ostern siejami su senovės germanų aušros deive Ostara (Ēostre, Ēastre). Tačiau dabar manoma, kad šventės pavadinimas kilęs iš lotyniškojo aušros žodžio (albis), kuris senojoje vokiečių kalboje virto eostarum ir galiausiai pateko į anglų ir vokiečių kalbas.
Lietuvių kalbos žodžio Velykos etimologija sietina su daugelyje slavų kalbų, išskyrus rusų, šiai šventei įvardyti vartojamu žodžių junginiu, kurio reikšmė yra didžioji diena/naktis: Великдень (ukrainiečių), Великден (bulgarų), Вялікдзень (baltarusių), Wielkanoc (lenkų), Velikonoce (čekų), Velikanoč (slovėnų). Latvių kalboje slaviškas skolinys „didžiosios dienos“ tapo Lieldienas.
Papročiai Lietuvoje
Buvo tikima, kad Velykų naktį vaikšto Velykų bobutė ir deda ant palangės ar prie lovos margučius. Velykų papročiuose kiaušiniui skiriama ypatinga reikšmė, nes tai buvo laikoma gyvybės atsiradimo, gamtos prisikėlimo simbolis. Nemažiau svarbūs ir kiaušinių dažymo ir jų keitimosi papročiai. Velykų metu valgomi tradiciniai Velykų valgiai, kurie įvairiuose regionuose yra skirtingi. Šventinis valgymas buvo pradedamas nuo kiaušinio. Žemaitijoje imdavo dažytą kiaušinį, nulupdavo, supjaustydavo jį į tiek dalių, kiek yra namuose žmonių, ir padalydavo linkint sėkmės ir sveikatos.
Visoje Lietuvoje žinomas paprotys mušti margučius. Dažniausiai tai darydavo vyrai. Teisingai sumušus priešininko kiaušinį, sumuštąjį sau pasiimdavo tas, kurio kiaušinis likdavo sveikas. Paplitęs visoje Lietuvoje buvo ir kiaušinių ridinėjimas. Jei kiaušinis pataikydavo į anksčiau nuriedėjusįjį, kiaušinio savininkas pasiimdavo abu kiaušinius. Antrą Velykų dieną vaikai ir jaunimas eidavo kiaušiniauti, arba velykauti.
Su velykiniais kiaušiniais susijęs ir lalavimo paprotys. Lalautojai prisirinkdavo margučių ir kitokių vaišių. Lalaudavo dažniausiai jauni vyrai. Turėjo būti muzikantas, maišanešys, giesmininkai. Toks būrys kartais apeidavo keletą kaimų. Lalauti pradėdavo pirmosios Velykų dienos vakarą. Užėję į pirkią, lalauninkai linkėdavo sveikatos, sėkmės, gero derliaus.
Gūžduobė
thumb|210px|right|Gūžduobė (acetabulum) Gūžduobė  – dubenkaulio (os coxae) gili įduba, kuri susidaro suaugus klubakaulio (os ilium), sėdynkaulio (os ischii) ir gaktikaulio (os pubis) kūnams. Gūžduobė yra atkreipta į šoninę pusę. Jos vidiniai pakraščiai yra lygūs ir vadinami delčiniu paviršiumi (facies lunata), o viduryje yra į apačią pasukta nelygi gūžduobės įlanka ( incisura acetabuli).
Aukštakalnis
Aukštakalnis gali reiškti:
Seškai (reikšmės)
Seškais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Avižlių apylinkė
Avižlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Vienrankių apylinkės.
Braknos vilaja
Braknos vilaja  – vilaja pietvakarinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Alegas.
Pietuose ribojasi su Senegalu, kitur – su kitomis Mauritanijos vilajomis.
Geografija
Šiaurinę dalį užima pusdykumės, pietuose pereinančios į savanas. Pietiniu pakraščiu teka Senegalo upė, apie kurią driekiasi derlingi plotai.
thumb|left|240px|Departamentų žemėlapis
Administracinis suskirstymas
Brakna yra padalinta į 5 departamentus:
Vilniaus medicinos draugija
Draugijos egzistavimo pradžioje tikraisiais nariais galėjo tapti tik Vilniaus miesto gydytojai, o korespondentais – ir kitų vietovių gydytojai. Pirmaisiais veiklos metais buvo 16 tikrųjų narių, 1807 m. – 21, 1832 m. – 31, 1863 m. – 74, 1900 m. – 119 narių.
Istorija
right|thumb|250px|Franko namai – pastatas Vilniaus Pilies gatvėje – kur buvo įkurta draugija thumb|right|250px|[[1805 metais šiame pastate buvo įkurta pirmoji Lietuvoje klinika]] VMD įkurta 1805 m. gruodžio 12 dieną, profesoriaus Jozefo Franko iniciatyva jo namuose Pilies gatvėje. Tą dieną susirinko 15 žymiausių Vilniaus gydytojų ir vaistininkų, jie parengė VMD statutą. Susirinkime dalyvavo 6 VU profesoriai: Augustas Liudvikas Bekiu, Johanas Lobenveinas, Andrius Matusevičius, Andrius Sniadeckis, J. Frankas, F. Špicnagelis. Šešioliktasis steigėjas – J. Briotė, šiame susirinkime nedalyvavo.
1806 m. pirmajame draugijos susirinkime išrinktas pirmasis jos pirmininkas – Andrius Sniadeckis, sekretorius J. Frankas. Tų metų gruodžio 12 d. VU bibliotekos salėje vyko iškilmingas posėdis, kuriame buvo paskelbta apie VMD įkūrimą. Posėdyje dalyvavo ir generalgubernatorius Rimskis – Korsakovas. Apie draugijos įkūrimą buvo pranešta valdžios institucijoms, Maskvos, Tartu, Charkovo universitetų Medicinos fakultetams, Sankt Peterburgo medicinos – chirurgijos akademijai ir kt. 1807 m. pirmajame posėdyje buvo patvirtintas draugijos diplomas ir ženklas, kuriame vaizduojama laurų ir palmių vainiku apsupta deivė Izidė. Šis ženklas iki šiol yra Vilniaus medicinos draugijos tebenaudojamas.
Draugijos istorija skirstoma į 5 laikotarpius:
Uždarius Medicinos – chirurgijos akademiją prasidėjo antrasis etapas, tuomet VMD tapo vieninteliu medicinos mokslo centru Lietuvoje. Jos nariai tyrė ir nagrinėjo gyventojų sergamumo ir mirtingumo priežastis, būdingiausias ligas. Draugijos iniciatyva nuo 1885 m. pradėti registruoti Vilniuje mirę žmonės.
Dėl Lenkijos okupacijos draugijos veikla stojo. Bandyta ją atgaivinti 1940 metais, tačiau prasidėjęs karas to padaryti neleido. Galutinai VMD atkurta 1945 m. rugsėjo 19 d.
Institutai, Sekcijos
Kai 1803 m. į Vilnių atvyko tėvas Johanas ir sūnus Jozefas Frankai, jie turėjo tikslą įkurti mieste Vaiko, Medicinos, Vakcinacijos, Motinystės, Moters, Namų institutus, jų veiklos kryptis turėjo būti ligų profilaktika.
1808 m. įsteigtas Vakcinacijos institutas (Higienos instituto pirmtakas). Darbo kryptis buvo raupų vakcinos gamyba ir jos efektyvumo tyrimas. Tačiau visuomenė buvo prietaringa ir pasyvi šiuos klausimu. 1831 m. šis institutas uždarytas, ir vėl prasidėjo epidemijų protrūkis. Po Pirmojo pasaulinio karo įvestas privalomas skiepijimas, todėl žmonės liovėsi sirgti raupais. Vilniuje gaminama vakcina buvo efektyvi, todėl turėjo plačią rinką Italijoje, Šveicarijoje bei kitose Europos valstybėse.
1809 m. įkuriamas Motinystės institutas, į kurį galėjo patekti neturtingos gimdyvės, tačiau jos turėjo parodyti pažymėjimą, kad yra susituokusios, antraip priimamos nebūdavo.
1885 m. įkurta Sanitarijos sekcija, ji nagrinėjo sanitarijos problemas, ligų etiologiją, gydymą, diagnozavimą. Jos nariai tyrinėjo sąlygas, turinčias įtakos gyventojų sveikatai, rengė ir leido įvairius sanitarinio švietimo leidinius, aiškino gyventojams kaip apsisaugoti nuo epidemijų ir ligų. 1887 įkuria Chemijos ir bakteriologijos laboratoriją, kurioje rūpinamasi infekcinių ligų diagnostika ir jų apskaita, dezinfekcija, nemokamu skiepijimu nuo raupų ir kt.
Draugijos veikla
VMD nagrinėjo medicinos teorijos dalykus. A. Sniadeckis išleido „Organinių kūnų teoriją“, ir tai buvo pagrindas didingo statinio, kurį vėliau sukūrė Čarlzas Darvinas.
Per visą draugijos istoriją, iki 1876 m. buvo plėtojama kaltūno problema. Buvo manoma, kad tai liga, tačiau tais metais premijuotu traktatu daktaras H. Dar Dobržickis paneigė šį įsitikinimą.
1886 m. A. Geršiūnas skaitė pranešimą apie neseniai Vilhelmo Rentgeno atrastus X spindulius ir demonstravo rankos, kurioje įstrigusi adata, fotografiją.
1898 m. draugijoje komisija išnagrinėjo dviračių naudą žmonių sveikatai.
Slomianka (reikšmės)
Slomianka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Más
„Más“ yra antrasis singlas iš studijinio albumo „Mi Plan“ ispanų kalba, išleistas Kanados/portugalų atlikėjos Nelly Furtado. Singlas pirmiausiai bus išleistas 2009 m. gruodžio 18 d. Vokietijoje.
Istorija
Más buvo pirmiausiai išleistas kaip pirmasis reklaminis singlas 2009 m. liepos 21 d. pristatantis albumą. Jį atsisiųsti buvo galima nuo albumo išleidimo.
Singlo turinys
Atsisiuntimas
Vokietijai skirtas CD singlas
Remiksai
Vaizdo klipas
Vaizdo klipas debiutavo 2009 m. lapkričio 13 d. Klipe vaidina tie patys aktoriai iš „Manos al Aire“.
Pirmiausiai rodoma Nelly su savo vaikinu pusryčiaujančius, tačiau vaikinas net nepažvelgia į Nelly. Naktį, kai jis grįžta Nelly jo laukia lovoje, tačiau jis vėl nekontaktuoja, lyg kažką slėptų. Vėliau rodomi svetainėje: vaikinas susirašinėja kompiuteriu, o Nelly skaito žurnalą. Kai jis palieka kambarį, Nelly pasižiūri į kompiuterį, ir supranta kad jis ją apgaudinėja. Ji jį paseka ir pamato jį su meiluže, kuri „Manos al Aire“ klipe buvo jų santykių psichologė. Ji išlipa iš mašinos ir susibara su savo vaikinu, ir vėl grįžta į savo automobilį.
Dainos žodžiai
„Más“ yra daina apie santykių pablogėjimą, dainininkė nori daugiau (→ Más) jausmų, meilės, gyvenimo. . Furtado šią dainą apibūdina, kaip prarastą dainą apie meilę.
Estija
Istorija
Estija jau XIII a. pradžioje vadinta estų genties apgyventa teritorija, kurią sudarė 8 žemės. Per pirmuosius kryžiaus žygius į baltų ir finų žemes (XIII a. pradžia) Estija buvo padalyta. Pietų Estija pateko į Livonijos konfederacijos sudėtį, o šiaurės Estija nuo 1219 m. iki 1346 m. priklausė Danijai, kuri po estų Jurginių sukilimo (1343–1345) pardavė šiaurės Estiją Teutonų ordinui. Po metų valdyti šiaurės Estiją pavesta Livonijos ordinui. Livonijos konfederacijoje nebevartotas ir Estijos vardas. Jis atgaivintas 1583 m., kai šiaurinė Estija atiteko Švedijai ir įėjo į jos sudėtį kaip atskirai valdoma Estijos kunigaikštystė (vėliau provincija). Pietų Estija 1561 m. atiteko LDK (nuo 1569 m. – Abiejų Tautų Respublikai). Po Abiejų Tautų Respublikos ir Švedijos karo (1600–1629) pietų Estija atiteko Švedijai, tačiau nebuvo sujungta su Estijos provincija, o kartu su šiaurinėmis latvių žemėmis (Vidžeme ir Rygos miestu) įėjo į Livonijos provincijos sudėtį.
Nuo 1645 m., kai Švedija bei Norvegija atėmė iš Danijos Saremos salą, iki Šiaurės karo pabaigos (1721) visa estų apgyventa teritorija priklausė Švedijai (paskutiniai švediškai kalbantys gyventojai buvo repatrijuoti į Švediją per vokiečių okupaciją Antrojo pasaulinio karo metu).
1721 m., po Šiaurės karo visos švedų valdytos estų ir latvių žemės pateko į Rusijos imperijos sudėtį. Buvusi švedų Estijos provincija tapo Estliandijos gubernija, o Livonijos provincija – Lifliandijos gubernija. 200px|thumb|left|Raudonosios armijos veiksmai Estijoje 1940 m. Estija nepriklausomybę paskelbė 1918 m. vasario 24 d., nors netrukdomai kurti nepriklausomą respubliką kliudė vokiečių okupacija, trukusi nuo 1918 m. vasario iki lapkričio mėn. Po Vokietijos kapituliacijos Pirmajame pasauliniame kare 1918 m. lapkričio 11 d., savo veiklą atnaujino Estijos Laikinoji Vyriausybė, vadovaujama Konstantino Petso.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje 1940 m. birželio mėnesį, pagal ankstesnį SSRS susitarimą su Vokietija, šalį okupavo Sovietų Sąjunga, o po mėnesio buvo paskelbta Estijos Sovietų Socialistinė Respublika (est. Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik). 1940 m. rugpjūčio mėn. Estija prijungta prie Sovietų Sąjungos. Nuo 1941 iki 1944 m., kai šalis buvo okupuota vokiečių kariuomenės, Estija buvo pavaldi Ostlando generaliniam komisariatui ir patyrė Trečiojo Reicho genocidinę politiką.
Dėl Skandinavijos valstybių svaraus vaidmens Estijos kultūroje ir istorijoje bei noro priklausyti tam pačiam kultūriniam regionui, kaip ir jai kalbine prasme artima Suomija, pati Estija vis labiau siekia tapti Šiaurės šalimi.
Politinė sistema
thumb|250px|Riigikogu rūmai Valdymo forma – parlamentinė demokratija. Šalies vadovas yra prezidentas. Jį renka parlamentas 2/3 balsų dauguma, penkeriems metams. Jei parlamente prezidento išrinkti nepavyksta, jis renkamas antrame ture, kuriame dalyvauja parlamento nariai ir 273 savivaldybių atstovai. Pagrindinė prezidento funkcija – ministro pirmininko skyrimas, kurį tvirtina parlamentas. Dabartinis prezidentas yra Alaras Karisas, išrinktas 2021 m. rugpjūčio 31 d. Kiti rinkimai vyks 2026 m. Įstatymų vykdomąją valdžią sudaro ministras pirmininkas ir 14 ministrų.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų parlamentas, vadinamas Riigikogu. 101 parlamento narys renkamas visuotiniuose rinkimuose ketverių metų kadencijai. Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2007 m. kovo 4 d. Į parlamentą patenka partijos surinkusios ne mažiau 5% rinkėjų balsų. Aukščiausiasis teismas yra Riigikohus, kuriame yra 17 teisėjų su parlamento iki gyvos galvos skiriamu pirmininku. Pirmininko kandidatūrą teikia prezidentas. Europos parlamente Estiją atstovauja 6 nariai: 2 Centro, po vieną socialdemokratų, Reformų ir Tėvynės Sąjungos partijų atstovą. Per paskutinius rinkimus į Europos parlamentą juose dalyvavo 43,9% rinkėjų.
Administracinis suskirstymas
Estija yra suskirstyta į 15 apskričių (maakond), o šie – į valsčius (vald).
Estijos apskritys (pavadinimai pagal Europos vietovardžių žodyną):
Geografija
thumb|200px|[[Emajogis – ilgiausia Estijos upė]]
Estija yra miškinga šalis, miškai dengia 49% šalies teritorijos. Klimatas – vidutinis drėgnas. Didžiausias ežeras – Peipus (3600 km²). Ilgiausia upė – Emajogis, kurios ilgis – 218 km. Estijai priklauso taip pat keletas šalia esančių salų, iš kurių didžiausia – Sarema. Aukščiausia vieta – Munamiagio k. (318 m). Įkurti keturi nacionaliniai parkai.
Ekonomika
thumb|200px|[[SEB banko filialas Estijoje]] Estija yra nauja Europos Sąjungos ir Pasaulio prekybos organizacijos narė, sėkmingai perėjusi prie efektyvios rinkos ekonomikos, turinti tvirtus ryšius su Vakarų valstybėmis. Po Rusijos krizės 1998–1999 m. Estijos, kaip ir kitų Baltijos šalių ekonomika nuolat auga (vidutiniškai 5 proc. per metus, 2004 m. – 6,2 proc.). Infliacija 2004 m. sudarė 3 proc.
Pagrindinės ekonomikos šakos – tai elektronika, telekomunikacijos. Išvystyta transporto infrastruktūra. Ypač didelę įtaką daro atkeliavusios naujos technologijos iš Suomijos, Švedijos ir Vokietijos, trijų pagrindinių prekybos partnerių. Nepaisant to, kad einamosios sąskaitos deficitas išlieka didelis, šalies biudžetas turi apie €151 mln. perviršį (2004 m.).
2005 m. paskutinio ketvirčio nedarbo lygis siekė 7,0 proc. Palyginus su tuo pačiu 2004 m. ketvirčiu, nedarbas sumažėjo 1,5 proc.
Demografija
2009 m. duomenimis, Estija yra penkta valstybė pasaulyje pagal gyventojų skaičiaus mažėjimo tempą. Taip yra tiek dėl gyventojų emigracijos, tiek dėl mažo gimstamumo ir didelio mirtingumo. Kaip matote iš lentelės dešinėje, gimstamumas Estijoje pradėjo staigiai mažėti XX amžiaus dešimto dešimtmečio pradžioje, bet po to truputį padidėjo ir stabilizavosi. Šalies gyventojų amžiaus mediana yra 39,9 metų. Palyginimui, viso pasaulio žmonių amžiaus mediana yra 28,4 metų. 2009 m. duomenimis, vidutinė gyvenimo trukmė Estijoje yra 72,82 metų – dvejais metais mažesnė negu Lietuvos. 2008 m. 69 % šalies populiacijos gyveno miestuose, likę – kaimuose. Šiuo metu miestuose gyvenančių žmonių dalis mažėja vidutiniškai 0,3 % per metus.
Etninė sudėtis
Estijos statistikos departamento duomenimis, 2000 m. kovo 31 d. Estijos tautinė gyventojų sudėtis buvo:
Šalyje nemažai nuolatinių gyventojų, turinčių Rusijos pilietybę (7%).
Kalbos
thumb|245px|[[Talinas|Talino panorama iš Olavo bažnyčios]] Oficiali šalies kalba yra estų. Pasak 2000 m. surašymo, ji yra gimtoji 83,4 % Estijos piliečių. Tai yra viena iš nedaugelio Europos kalbų, kurios nepriklauso indoeuropiečių kalbų grupei. Tai reiškia, kad nepaisant skolinių iš kitų kalbų, estų kalbos kilmė yra nesusijusi su artimiausių kaimynų – rusų, švedų, latvių, lietuvių kalbomis, kurios visos priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai, o estų kalba – Uralo kalboms.
15,3% Estijos piliečių gimtoji kalba yra rusų. Ji taip pat yra antroji kalba daugeliui vyresnių estų, nes sovietinės okupacijos metu ji buvo privalomai mokoma mokyklose ir buvo neoficiali šalies kalba. 2006 m. apklausos duomenimis, rusiškai susikalbėti gali 66% gyventojų, kuriems rusų kalba nėra gimtoji. Taip pat 46% moka angliškai ir 22% – vokiškai.
Religija
165px|thumb|Nuo 1549 m. iki 1625 m. Taline esanti Šv. Olavo bažnyčia buvo vienas aukščiausių pastatų pasaulyje Estija yra viena iš nereligingiausių valstybių pasaulyje. 2000 m. surašyme tik 32 % gyventojų priskyrė save tam tikrai konfesijai, tarp jų:
Pasak 2005 m. apklausos, 16% Estijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 49% „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 10% „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“. Pagal šiuos duomenis, Estija turi mažiausią tikinčių Dievu gyventojų procentą Europos sąjungoje.
Nuorodos
Valdžios institucijos:
Žemėlapiai:
Estijos naujienos:
Estijos orai ir laikas:
<hr align="center" noshade size="4" width="100%" />
Džordžas Mikelis
Džordžas Mikelis (, tikroji pavardė Jurgis Mikelaitis; 1929 m. balandžio 4 d. Bildeniuose, Batakių valsčiuje – 2020 m. gegužės 12 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje ) – lietuvių kilmės aktorius.
Biografija
1941 m. pasitraukė iš Lietuvos. Gyveno Lenkijoje ir Vokietijoje, mokėsi muzikos ir vaidybos Oldenburgo teatro studijoje. 1950 m. persikėlė į Australiją, dirbo „Doris Fiton“ teatre Sidnėjuje. 1955 m. su Londono „Old Vic“ teatro grupe gastroliavo Australijoje. 1958 m. išvyko į Londoną, vaidino įvairiuose teatruose. 1957 m. debiutavo kine Vokiečių Kalinio vaidmeniu režisieriaus R. V. Beikerio filme „Tas, kuris pabėgo“. Kine sukūrė 60 vaidmenų.
Vaidyba realistiška, būdinga tiksli personažo charakteristika. Parašė apsakymų – „Lietuvių berniuko odisėja“ (Odyssey of Lithuanian Boy), išspausdinta rinkinyje „Forms of Freedom: Lithuanian Culture and Europe after 1990“, 2005 m.
2020 m. liepos 16 d. buvo palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.
Ruan Lufei
Ruan Lufei (kin. 阮露斐 ; g. 1987 m. spalio 2 d. Nankinas, Kinija) – kinų šachmatininkė.
Biografija
Ruan Lufei studijuoja Pekino Cinghua universitete. . Nuo 2007 metų lapkričio – moterų šachmatų didmeistrė (WGM). Normatyvus įvykdė Kinijos komandinėse moterų pirmenybėse 2004 m., zoniniuose turnyruose Pekine 2005 bei Rusijos komandinėse moterų pirmenybėse 2007 m., kur žaidė Academy Tomsk komandos 3 lentoje. Elo rodiklis – 2486 (2009 m. liepą). Po Hu Jifan ir Žao Ksu – 3 vieta Kinijoje bei 17-ta pasaulyje. Aukščiausias Elo rodiklis – 2503 (2004 m. sausio mėn), aukščiausia vieta – 11-ta 2008 m. sausį.
Mihails Miholaps
Michailas Micholapas (, g. 1974 m. rugpjūčio 24 d. Kaliningrade, Rusijoje) – buvęs Latvijos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje, treneris.
Micholapas gimė Kaliningrade, Rusijoje ir ten pradėjo futbolininko karjerą. 1995 m. jis pradėjo žaisti Latvijos Virsligos komandoje Amstrig, o kitais metais – FK Daugava. 1996 m. Micholapas su 33 įvarčiais tapo Virsligos rezultatyviausiu žaidėju ir kitą sezoną perėjo į Skonto FC. 1998 m. rudenį Michailas Micholapas gavo Latvijos pilietybę ir 1998 m. spalį debiutavo Latvijos rinktinėje rungtynėse prieš Slovėniją. Tačiau Micholapas neįsitvirtino rinktinės pagrindinėje sudėtyje ir artimiausiais metais netapo komandos pagrindiniu puolėju, kaip buvo planuota suteikiant jam pilietybę. Micholapas toliau žaidė klube Skonto, kol 2003 m. perėjo į Rusijos komandą Spartak-Alania Vladikavkaz. Tačiau įpusėjus sezonui jis grįžo į Skonto komandą. Joje žaidė iki 2006 m. pabaigos, o 2007 m. pradžioje prisijungė prie Kazachstano FK Shakter Karaganda komandos.
Kartu su Skonto FC Micholapas aštuonis kartus tapo Latvijos čempionu, bei penkis kartus laimėjo Latvijos taurę. Michailas Micholapas keturis kartus tapo rezultatyviausiu Latvijos čempionato žaidėju, bei yra visų laikų Virsligos rezultatyviausias futbolininkas, iš viso įmušęs 199 įvarčius (iki 2007 m. sezono).
Trenerio karjera
2010 m. Michails Miholaps tapo Antono Jorės asistentu ir vadovavo "Olimpo" klubo jaunimo programoms. Prasidėjus sezonui Antonas Jorė išvyko iš Latvijos, o į klubo vyr. trenerio postą buvo paskirtas Michails Miholaps.
2011 metų rugpjūčio 2 dieną "Olimpo" (vyr. treneriu tapo Tamazis Pertija, o Mihails Miholaps tapo jo asistentu.
2016 metais treniravo LFC Babīte komandą, kuri Latvijos futbolo pirmojoje lygoje tapo nugalėtojais.
Bioakumuliacija
Bioakumuliacija – nuodingos medžiagos organizme susikaupimas, kai į organizmą ji patenka greičiau (didesniu kiekiu) nei yra iš jo pašalinama.
Keli bioakumuliuotis linkusių žmogui nuodingų medžiagų pavyzdžiai: metilgyvsidabris, tetraetilšvino junginiai, DDT, stroncis-90, vitaminas A ir kt.
Kai kurios gyvūnų rūšys pritaiko bioakumuliaciją kaip gynybos mechanizmą: misdami nuodingais augalais arba gyvūnais, jie sukaupia pakankamai nuodų, kad atbaidytų plėšrūnus. Vienas pavyzdžių - Manduca sexta rūšies vikšras, mintantis tabako lapais ir sukaupiantis didelį kiekį nikotino.
Likša
Likša − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Likšienė (ištekėjusi moteris) ir Likšaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Solnikai (reikšmės)
Solnikais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lima (reikšmės)
Lima − pavardė.
Zacišė (reikšmės)
Zaciše vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Lima (reikšmės)
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zacišė (reikšmės)
Ir šios Lenkijos gyvenvietės:
Žasliai (kaimas)
miniatiūra|220px|left|Žaslių kraštovaizdis miniatiūra|220px|left|Vietovardžio ženklas
Istorija
Dabartinė koplytėlė prie kelio į Stabintiškes, šalia Statkūniškės ežero, atstatyta 1990 m. pagal architekto S. Petrausko projektą. Žaslių miestelyje prie Čiobiškio g. yra palaidota 1812 m. žuvusių prancūzų karių. Šiose kapinėse buvo pastatyta mūrinė koplytėlė, kuri 1964 m. gegužės 24 d. vietos valdžios nurodymu buvo nugriauta. Vėliau jos vietoje pastatyta antrinių žaliavų supirktuvė. Šiuo metu buvusioje koplytėlės stovėjimo vietoje (Čiobiškio ir Vilniaus g. sankryža) stovi skelbimų lenta, šalia yra parduotuvė.
Ignatkai (reikšmės)
Ignatkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kuopa
Artilerijos daliniuose kuopas atitinka baterijos, kavalerijos daliniuose – eskadronai.
Kuopos atsirado XV a. pab. – XVI a. pr. V. Europos samdomoje kariuomenėje.
Lietuvoje
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje kuopos atitikmuo (samdinių vėliava) atsirado XVII a., joms vadovavo rotmistrai. XXI a. pradžioje Lietuvos kariuomenės kuopose tarnavo 90–100 karių.
Lietuvos kariuomenėje kuopas turi Štabo batalionas (daugiau kaip 200 karių Garbės sargybos kuopa ir Štabo aprūpinimo kuopa), Sausumos pajėgos (štabo 2 kuopos, brigados Geležinis Vilkas vadovybės 3 kuopos, Inžinerijos bataliono 5 kuopos ir kitų padalinių kuopos), Savanorių pajėgos (daugiau kaip 50 kuopų, apie 5000 karių), Logistikos valdybos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytenio bendrosios paramos logistikos batalionas (3 kuopos).
Lietuvos policija
Policijoje kartais taip pat būna formuočių, kurios vadinamos kuopomis. Čia kuopą įprastai sudaro keli būriai. Būna patrulių, konvojavimo, mobiliosios ir kitos paskirties kuopos.
Didžiosios Britanijos armija
Karališkajame tankų korpuse (Royal Armoured Corps), Karališkojoje inžinerijoje (Royal Engineers), Karališkajame ryšių korpuse (Royal Corps of Signals), Armijos oro korpuse (Army Air Corps), SAS (Special Air Service) ir Karališkajame logistikos korpuse (Royal Logistic Corps) kuopas atitinka eskadronai (squadrons), Karališkojoje artilerijoje – baterijos (batteries).
Britų armijoje kuopoms paprastai vadovauja majorai, o jų pavaduotojai būna kapitonai. Ši tvarka susiformavo po Antrojo pasaulinio karo, iki tol pėstininkų kuopoms paprastai vadovaudavo kapitonai, o kitų kariuomenės rūšių kuopoms dažniausiai majorai (o atskirosioms kuopoms beveik visada vadovavo majorai).
Habakuko knyga
Habakuko knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei.
Kuopa
Kanados armija
Kanados armijos struktūra labai atitinka Britų Armijos tradiciją. Kanados pėstininkų batalioną sudaro 3-4 šaulių kuopos, žymimos raidėmis (A kuopa, B kuopa ir t. t.), kovinio palaikymo kuopa (Combat Support Company) ir administracinio palaikymo kuopa (Administration Support Company). Kovinio palaikymo kuopą sudaro žvalgybos būrys (Recce Platoon), pionierių būrys (Pioneer Platoon), štabo ir ryšių būrys (HQ and Signals platoon), prieštankinis būrys, minosvaidžių būrys. Administracinio palaikymo kuopą sudaro batalionui būtini specialistai – virėjai, transporto technikai, tiekėjai, medikai ir t. t.
Habakuko knyga
Pranašas Habakukas kelia klausimą: kaip Dievas gali leisti neteisiesiems klestėti? Šiuo atveju, kodėl grobikai babiloniečiai gerokai stipresni nei kitos, ne tokios piktos tautos? Knygoje taip pat rašoma, jog teisusis žmogus gyvena savo tikėjimu (Hab 2,4). Šią vietą apaštalas Paulius cituoja Laiške romiečiams. Trečiajame knygos skyriuje užrašyta pranašo šlovinamoji giesmė.
Kuopa
JAV armija
JAV armijoje pėstininkų kuopos sudarytos iš trijų šaulių būrių (rifle platoons) ir sunkiųjų ginklų būrio. Tankų kuopą paprastai sudaro trys tankų būriai ir vadovavimo grupė. Pėstininkų kuopoms paprastai vadovauja kapitonai. Atitinkami artilerijos daliniai vadinami baterijomis (battery), o kavalerijos – troops.
Batalioną sudarančios kuopos žymimos raidėmis (pvz., 15-ojo šaulių pulko 1-ojo bataliono A kuopa). Raidės paprastai tariamos pagal NATO fonetinę abėcėlę (B kuopa – tai Bravo kuopa, E kuopa – Echo kuopa ir pan.).
Habakuko knyga
Parašymo laikas
Iš knygos turinio galima spręsti, kad Habakuko knyga buvo parašyta Babilonijai pasiekus galybės viršūnę, po to, kai 612 m. pr. m. e. ji nugalėjo Asiriją ir 605 m. pr. m. e. Karchemišo kautynėse – Egiptą, ir prieš pirmąjį Jeruzalės paėmimą 597 m. pr. m. e. Išeitų, jog Habakukas buvo Jeremijo amžininkas. Vis dėlto daugiau apie jį nėra žinoma.
Kuopa
JAV armija
Kuopos dydžio dalinius paprastai sudaro 4-6 būriai (kiekvienam vadovauja leitenantas). Kai kurios kautynių palaikymo kuopos gali turėti 7 ir daugiau būrių. Pvz., Transportinio terminalo aptarnavimo kuopa (Transportation Terminal Service Company) paprastai turi du laivinius būrius (Ship Platoons), du krantinius būrius (Shore Platoons), vieną dokumentavimo būrį (Documentation Platoon), vieną techninės priežiūros būrį (Maintenance Platoon) ir štabo būrį (Headquarters Platoon). Šios kuopos būriams vadovauja vyresnieji leitenantai, o pačiai kuopai – majoras.
Kai kuriuose daliniuose kapitonai vadovauja būriams, pvz., aviacijos būriams ir specialiosios paskirties dalinių būriams. Priežastis – tokie būriai turi tokią kovinę galią, kad jiems reikia labiau patyrusio vado, negu leitenantas. Atitinkamiems batalionams vadovauja papulkininkiai (pulkininkai leitenantai).