cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cheminis elementas
Cheminis elementas – tai cheminiais metodais nesuskaidoma medžiaga. Gamtoje randami 94 elementai, 24 elementai yra gaunami dirbtiniu būdu. Iš viso jų yra 118. Cheminis elementas yra tokį patį branduolio krūvį turinčių atomų rūšis. Mažiausia elemento dalelė yra atomas, sudarytas iš elektronų, skriejančių aplink branduolį, sudarytą iš protonų ir neutronų.
Vienas elementas gali sudaryti kelias vienines medžiagas (alotropines modifikacijas). Deguonis sudaro paprastą molekulinį deguonį ir ozoną, anglis – grafitą, deimantą ir keletą dirbtinių alotropinių modifikacijų (pvz., anglies nanovamzdeliai).
Elemento atominė masė, matuojama atominiais masės vienetais (amv), yra apytiksliai lygi protonų ir neutronų, esančių atomo branduolyje, sumai.
Elementai suskirstyti tam tikra tvarka ir sudaryta periodinė elementų lentelė.
Cheminių elementų skirstymas
Elementai skirstomi į :
1.Metalus. Tai yra blizgančios kietos medžiagos, praleidžiančios elektros srovę. Dauguma metalų lydosi tik esant aukštoms temperatūroms. Metalai yra kalūs, todėl jiems gali būti suteikta įvairi forma. Taip pat daugelis jų yra plastiški – tempiami jie netrūksta. Geležis, cinkas, varis, uranas yra metalai.
2. Nemetalus. Jie, išskyrus anglies atmainą – grafitą, nepraleidžia elektros srovės. Kieti nemetalai, tokie kaip siera ar fosforas, yra trapūs (nuo smūgio jie subyra į smulkesnius gabalėlius). Dauguma nemetalų lydosi daug žemesnėse temperatūrose nei metalai; daugelis jų kambario temperatūroje yra dujos. Chloras, vandenilis ir deguonis yra nemetalai. Gamtoje galima rasti 92 elementus. Visi, išskyrus helį ir neoną, gali jungtis su kitais elementais, sudarydami junginius. Cheminių reakcijų pagalba junginius galima suskaidyti į juos sudarančius elementus.
Simboliai ir pavadinimai
Elementų žymėjimui chemikai naudoja iš vienos ar dviejų raidžių sudarytus simbolius. Pirmoji raidė visada yra didžioji, o antroji – visuomet mažoji. Pavyzdžiui, vandenilio ir cinko simboliai yra H ir Zn. Elementai atrasti prieš 1800 – uosius turi lotyniškus pavadinimus. Romėnai šviną vadino pliumbum. Kadangi švinui lengva suteikti norimą formą, romėnai jį naudojo vandentiekio vamzdžiams gaminti. Lotyniškas pavadinimas žymimas simboliu Pb, kuris kilęs iš žodžių plumber, plumbing (lotyniškai vandentiekininkas, vandentiekis). Vėliau atrastų metalų pavadinimai paprastai turi galūnę – is. Pavyzdžiui, plutonis buvo atrastas ir pavadintas 1940 m.
Ankstyvieji atradimai: metalai
Keletas elementų randami Žemės plutoje kaip grynosios medžiagos. Auksas – elementas aptinkamas uolienose žvynelių ar gryno metalo luitų pavidalu. Taip yra todėl, kad jis sunkiai jungiasi su kitais elementais. Pirmą kartą auksas buvo išskirtas ir panaudotas prieš 5500 metų. Kai kurių uolienų sudėtyje yra metalų susijungusių su deguonimi. Pavyzdžiui, geležies rūda yra geležies ir deguonies junginys. Prieš 3500 metų, kaitindami geležies rūdą su medžio anglimis, žmonės gavo gryną geležį. Varis, švinas ir cinkas buvo gauti panašiais būdais.
Ankstyvieji atradimai: nemetalai
Vėlesni atradimai
Elemento sąvoką padaręs centrine, 1783 m. Lavuazje padėjo šiuolaikinės chemijos pagrindus. Tuo metu buvo žinomi tik 26 gryni elementai. Tobulėjant prietaisams ir metodams chemikai greitai atrado naujų elementų. Iki 1900 m. buvo atrasti, išgryninti ir pavadinti visi gamtoje randami elementai.
Dirbtiniai elementai
Pagrindiniai visatą sudarantys elementai yra vandenilis (90 %) ir helis (9 %). Žvaigždėse, pavyzdžiui, Saulėje, didžiuliai slėgiai ir aukštos temperatūros sukelia branduolines reakcijas, kurių metu vandenilis virsta heliu. Tolimesnių branduolinių reakcijų metu iš helio ir vandenilio susidaro sunkesni elementai. Žemė susidarė iš šių elementų, jiems atsiskyrus nuo Saulės. Mokslininkai branduolinių reakcijų dėka iš gamtoje randamų elementų gamina sunkiuosius dirbtinius elementus. Šie dirbtiniai elementai yra tokie nestabilūs, kad suskyla per kelias minutes ar net sekundes.
Šaltiniai
Mažoji mokslo enciklopedija, Vilnius : UAB „Aktėja“, 2004.
Javad Nekounam
Džavadas Nekunamas (g. 1980 m. rugsėjo 7 d.) – futbolininkas, Irano rinktinės ir Osasuna klubo saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. gegužės 31 d., su rinktine žaidė dvejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse.
Gibų valsčius
thumb|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]] thumb|Valsčiaus administracija Gibuose thumb|Gibų valsčius Gibų valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus centras – Gibai. Ribojasi su Krasnapolio, Naujinės, Plaskų ir Seinų valsčiais bei su Lietuva ir Gudija. Valsčius priklauso Gibų Šv. Onos parapijai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. dalis valsčiaus teritorijos priklausė Pokrovsko valsčiui. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. 2011 m. kovo 28 d. pradėtas naudoti Gibų valsčiaus herbas.
Paviršiaus struktūra
Valsčius sudaro 37,8 % Seinų apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Pagal 2005 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1740,55 zlotai.
Tautinė ir religinė sudėtis
Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 5 278 gyventojai, iš kurių: Religinė sudėtis atrodė taip:
Administracinis suskirstymas
Aleksiejuvka, Barakiai, Bialogurai, Bialoveršniai, Bialožečka, Būdvietis, Chilinkai, Danilovcė, Dvarčėnai, Dziemianuvka, Gibai, Gibasuvka, Glemboka Bielas, Glemboki Brudas, Gulbinas, Ivanuvka, Juodoji Ančia, Karolinas, Konstantinuvka, Krasnė, Kukliai, Lipovas, Mačkova Rūda, Mulai, Okulekas, Pamarė, Pogoželecas, Poseinelė, Pronckai, Rigolis, Sarnetkiai, Stanoviskas, Studziani Lasas, Šlamas, Tartačiskas, Velki Buras, Veršniai, Vilkakukis, Visoki Mostas, Vrone Gurai ir Zelva.
Valsčiaus gamta
Valsčiuje teka Dumblės, Juodosios Ančios, Kunios ir Seinos upės. Taip pat yra Tobolinkos ir Pamarės draustiniai.
Fiodoras Abramovas
Fiodoras Abramovas (, 1920 m. vasario 29 d. Verkolos kaimas, Archangelsko sritis – 1983 m. gegužės 14 d. Leningradas) – rusų rašytojas.
Biografija
Dalyvavo Antrajame pasauliniame kare, 1948 m. baigė Leningrado universitetą. Apgynęs kandidatinę disertaciją dirbo Leningrado universitete, tarybinės literatūros katedros vedėjas.
Už drąsą karo metais įteiktas 2-ojo laipsnio Tėvynės karo ordinas, apdovanotas medaliais.
Kūryba
Parašė realistinių romanų trilogiją „Priaslinai“: „Broliai ir seserys“ (Братья и сестры, 1958 m., lietuvių kalba 1982 m., „Dvi žiemos ir trys vasaros“ (Две зимы и три лета, 1968 m., liet. 1971 m., „Keliai ir kryžkelės“ (Пути-перепутья 1973 m., liet. 1983 m., ir trilogijos tęsinį – romaną „Namas“ (Дом 1978 m., liet. 1983 m.)
Kūrinių siužetinis pagrindas – Šiaurės Rusijos kaimo kasdienybė, dramatiški žmonių tarpusavio santykiai. Palyginus tikroviškai pavaizdavo kolūkinės sistemos nuskurdintą, tradicinių moralinių vertybių netekusį kaimą, reiškė tikėjimą valstiečio sieloje slypinčiu gėriu.
Morena
thumb|right|250px|Gornero ledynas (ties Zermatt'o gyvenviete, [[Šveicarija) su morenomis, matomomis įsiliejančiame ledyne. Gornero ledynas eina nuotraukos apačioje iš kairės į dešinę, iš viršaus į jį įsilieja šoninis ledynas. Šoninė morena – aukštas besniegis pylimas kairiame viršutiniame nuotraukos ketvirtyje. Vidurinė morena – dviguba nuolaužų juosta ledyne, einanti iš viršaus žemyn, lygiagrečiai šoninei morenai. ]] Morena – ledyno nešamų uolienų sankaupa ar ledyno atneštų uolienų nuolaužų (riedulių, skaldos, akmens luistų), smėlio, molio pylimas ar krūva vietoje, kur tirpo ledynas. Morenos taip pat gali dengti dideles teritorijas.
Morenos yra dvejopos:
Morenos skirstomos į šonines, dugnines, vidurines ir kraštines:
Hirdas
Hirdas – aukšto asmens (karaliaus) ginkluotų vyrų palyda (hirdmanai ar huskarlai), vėliau – karaliaus kariuomenės branduolys (gvardija), taip pat – karaliaus dvaro svita. Pagal funkcijas artimas slavų družinai.
Valdant Norvegijos karaliui Hokonui IV (Håkon IV; 1204–1263) Norvegijos hirdas nebuvo vien karinis darinys. Jame atsirado padaliniai su žemynui būdinga paskirtimi:
186 m.
186 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Hirdas
Iš aukštesnės padėties hirdo narių atrinkdavo žmones, kuriuos paskirdavo veikti kaip karaliaus atstovus (pareigūnus). Pareigūnus, paskirtus ne iš hirdo, paprastai įtraukdavo į hirdą.
Valdant Hokonui V (Håkon V; 1299–1319) vietoj skandinaviškų titulų ėmė naudoti žemyninės kilmės titulus. Norvegijos karaliaus hirdas buvo laikomas lygiųjų bendruomene, riteriška karių korporacija, kurioje karalius, atseit, tebuvo pirmas tarp lygių.
Kitos hirdo prasmės
Šiuo žodžiu Antrojo pasaulinio karo metais vadinta sukarinta organizacija Norvegijoje.
Maginės fantastikos literatūroje hirdu kartais vadina dvarfų falangą.
Genesis (grupė)
Genesis – anglų progresyviojo roko ir pop roko grupė, įkurta 1967 metais. Pradinę grupės sudėtį sudarė vokalistas Peter Gabriel, gitaristas Anthony Phillips, klavišininkas Tony Banks, bosistas Mike Rutherford ir būgnininkas Chris Stewart. Grupės sudėtis daug kartų keitėsi. 1970 m. prie jos prisijungė žymus muzikantas Phil Collins, kuris pradžioje buvo būgnininku, o 1975 m., pasitraukus Gabrieliui, tapo ir vokalistu, kuriuo be pertraukos išbuvo virš 20 metų, paraleliai vystydamas ir labai sėkmingą solinę karjerą.
9-ajame dešimtmetyje grupė pakeitė muzikinį stilių ir susilaukė didžiulės sėkmės. Penki iš eilės išleisti studijiniai albumai pasiekė 1-ą Did. Britanijos topo vietą ir aukštas pozicijas JAV. „Grammy“ laimėjusios grupės garsiausiomis dainomis tapo „Mama“, „Invisible Touch“, „Land of Confusion“, „I Can't Dance“, „Jesus He Knows Me“. Apie 150 mln. įrašų pardavusi „Genesis“ laikoma viena iš 25 pačių sėkmingiausių visų laikų grupių. 1987 m. ji surengė 4 pilnai išparduotus koncertus prestižiniame Vemblio stadione, o 2010 m. buvo priimta į Rokenrolo Šlovės muziejų.
Biografija
thumb|250px|[[2007 m. koncerte Vašingtone, JAV.]] Pradėjusi gyvavimą kaip pop muzikos grupė, neilgai trukus „Genesis“ persiorientavo prie progresyviojo roko. Jos kūriniai tapo sudėtingos struktūros, reikalaujantys techniško atlikimo, o pasirodymai įgavo teatrališko pobūdžio. Kai 1975 m. iš jos pasitraukė vokalistas Peter Gabriel, grupė turėjo beveik pusę mln. svarų sterlingų skolos ir jos ateitis atrodė labai abejotina. Jos nariai kartu su būgnininku P. Collinsu ėmėsi intensyviai ieškoti naujo vokalisto, tačiau per 18 mėnesių perklausė virš 400 kandidatų, bet taip ir nerado tinkamo. Kai P. Collins nenoriai pats stojo prie mikrofono, likę grupės nariai vienbalsiai nusprendė, kad tinkamesnio varianto net nebereikia ieškoti. Sekančiais metais išleistas grupės albumas „A Trick of the Tail“ nuojautą patvirtino – grupė sėkmingai padengė skolas ir ne tik: albumas buvo parduotas didesniu tiražu nei visi ankstesni 6 su P. Gabrieliu išleisti albumai kartu sudėjus. Toliau eksperimentuodama muzikiniuose ieškojimuose, „Genesis“ sulyg kiekvienu nauju albumu ėmė kopti vis į didesnes aukštumas. 1977 m. grupė tapo trio (Ph. Collins, T. Banks, M. Rutherford), ir ši jos sudėtis nepakito beveik 20 metų – ilgiausiai per jos gyvavimo laikotarpį.
9-ajame dešimtmetyje grupės veikloje vėl įvyko posūkis – stilių išvysčius iki melodingo poproko su trankiomis Collinso būgnų partijomis (neatsisakant ir netradiciškai ilgų, „epiškų“ kompozicijų su instrumentiniais pragrojimais kaip „Domino/In The Glow Of The Night/The Last Domino“, „Driving the Last Spike“, „Fading Lights“), jos šlovė pasiekė apogėjų. Visi sekę studijiniai grupės albumai „Duke“ (1980), „Abacab“ (1981), „Genesis“ (1983), „Invisible Touch“ (1986) ir „We Can't Dance“ (1991) tapo Nr. 1 Did. Britanijoje (pastarasis – ir daugelyje pasaulio šalių), taip pat – ir koncertinis „The Way We Walk, Vol II: The Longs“. Daina „Invisible Touch“ JAV irgi pasiekė aukščiausią poziciją. 1988-aisiais grupė laimėjo „Grammy“ apdovanojimą už Geriausią vaizdo klipą „Land of Confusion“, 1993 m. – „American Music Award“ kaip Mėgstamiausia pop/rock grupė. 1987 m. „Genesis“ tapo pirmąja grupe, surengusia net 4 pilnai išparduotus koncertus prestižiniame Vemblio stadione, kur apsilankė apie 300 tūkst. žiūrovų. Šie 1987 m. liepos 1-4 dienomis vykę pasirodymai, įamžinti 2003 m. išleistame DVD „Genesis: Live at Wembley Stadium“, įtvirtino „Genesis“ kaip vieną įtakingiausių pasaulio grupių.
Daugiau nei 20 metų išbuvęs grupės vokalistu, Phil Collins 1996 m. pasitraukė iš grupės, ketindamas sutelkti visą savo dėmesį į labai sėkmingą solinę karjerą (apie 150 mln. parduotų įrašų, 7 „Grammy“, 5 „Brit Award“, 3 „American Music Award“, 2 „Auksiniai gaubliai“ ir Kino Akademijos „Oskaras“). Tada likę nariai pasikvietė buvusį „Stiltskin“ vokalistą Ray Wilson ir įrašė albumą „Calling All Stations“ (1997). Šįkart vokalisto pasikeitimas „Genesis“ nebuvo sėkmingas, ir grupė paskelbė apie neapibrėžto laikotarpio pertrauką. Ji truko net 10 metų – iki 2007-ųjų birželio, kuomet Collins, Banks, Rutherford ir koncertiniai nariai Stuermer bei Thompson atsikūrė pasaulinėms gastrolėms „Turn It On Again: The Tour“ Europoje ir Š. Amerikoje. Jų metu jie surengė ir nemokamą koncertą Romoje, kuriame apsilankė apie 500 tūkst. žmonių ir net tuometinis popiežius Benediktas XVI. Šis įvykis įamžintas DVD „When in Rome 2007“.
2010 m. „Genesis“ priimta į Rokenrolo Šlovės muziejų. 2012 m. rugsėjį grupė gavo „Progressive Music Awards“ apdovanojimą „Lifetime Achievement“ (Gyvenimo pasiekimų) kategorijoje. 2014 m. pagrindiniai grupės nariai Collins, Banks, Rutherford, Hackett ir Gabriel vėl susiėjo ir ėmė darbuotis prie BBC dokumentinio filmo „Genesis: Together and Apart“, kuris buvo parodytas tų pačių metų spalį.
Ph. Collins neatmeta dar vieno „Genesis“ atsikūrimo. 2013 m. gruodį jis teigė: „Viskas įmanoma. Galėtume pagaliau aplankyti Australiją ir Pietų Ameriką, kuriose taip ir nekoncertavom.“
Nariai
{|
Diskografija
{|
Apygardos teismas
thumb|left|[[Kauno apygardos teismas]] thumb|[[Šiaulių apygardos teismas]] Apygardos teismas – pirmąja instancija ir apeliacine instancija civilinėse ir baudžiamosiose bylose veikiantis teismas. Lietuvoje teismo veiklą nustato LR teismų įstatymas (19 str.).
Kompetencija
Apygardos teismas Lietuvoje yra pirmoji instancija civilinėms byloms:
Apygardos teismas Lietuvoje yra pirmoji instancija baudžiamosioms byloms, kuriose asmenys kaltinami padarę sunkius ir labai sunkius nusikaltimus, išskyrus LR BPK nurodytas bylas, taip pat bylos, kuriose kaltinamieji nusikalstamos veikos padarymo metu buvo Respublikos Prezidentu, Seimo ar Vyriausybės nariais, Konsti­tucinio Teismo teisėjais, teisėjais ar prokurorais.
Apygardos teismas yra apeliacinė instancija byloms dėl apylinkių teismų sprendimų, nuosprendžių, nutarčių, nutarimų ir įsakymų; atlieka kitas jo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas.
Kalyba
thumb|180px|Kalybos būdu pagamintas baltiškas kryžius
Kalyba – dailės rūšis, kuomet iš metalų gaminami įvairūs, daugiausia taikomosios dekoratyvinės dailės, dirbiniai – papuošalai, skulptūros, reljefai, buities reikmenys, monetos, interjero ir eksterjero elementai (tvorelės, vartai, grotos, baliustrados, iškabos ir kt.). Kalybos dirbiniai dažnai būna dažomi, emaliuojami, dekoruojami, raižomi, paauksuojami.
Lietuvoje kalyba prasidėjo I m. e. tūkstantmetyje – tada iš metalo gaminti ginklai, papuošalai, karių ir jų žirgų aprangos elementai. Nuo 1489 m. Vilniuje veikė monetų kalykla, ten taip pat buvo kalami ir medaliai, papuošalai. XVI-XVIII a. kalybos technika buvo kuriami sakraliniai dirbiniai, grotos, pertvaros, skrynių apkaustai, varpinių, koplytstulpių kryžiai, baltiškieji kryžiai (saulutės). Metalo kaliniais buvo puošiamos karietos, vežimai, rogės. XIX a. įsigalėjus metalo štampavimo technologijai kalybos praktinė reikšmė sumenko, tokiu būdu daugiau gaminti dekoratyviniai dirbiniai (žvakidės, šviestuvai, skulptūros, kompozicijos, papuošalai), fasadų, viešųjų erdvių elementai (iškabos, fontanai, tvorelės, grotos).
Kalnynų ežeras
Kalnynų ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Balbieriškio. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,51 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 88,8 m. Kranto linija vingiuota. Krantai rytuose ir pietuose yra lėkšti, kitur – kiek aukštesni. Visi krantai supelkėję, apaugę krūmynais. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti pievos ir dirbami laukai. Į ežerą suteka du grioviai, o rytuose išteka Rudelės upelis (Rudės I intakas, Peršekės baseinas).
Prie Kalnynų ežero įsikūręs Kalnynų kaimas, kaimo turizmo sodyba.
Armėnijos liaudies partija
Armėnijos liaudies partija (armėniškai – Հայաստանի Ժողովրդական Կուսակցություն, Hayastani Zhoghovrdakan Kusaktsutyun) – Armėnijos kairioji politinė partija. Per parlamentinius rinkimus 2003 m. surinko 1,1 proc. balsų ir negavo nei vienos vietos parlamente, o partijos iškeltas kandidatas į prezidentus Stepanas Demirčianas surinko 27,4 % balsų pirmame rate. Paskutiniuose rinkimuose į parlamentą 2007 m. surinko 1,68 % rinkėjų balsų ir negavo vietų parlamente.
Mokoša
Mokoša slavų mitologijoje – vienintelė deivė senovės rusų panteone. Ji yra Peruno žmona (pagal kitą versiją ji Svarogo žmona). Deivė buvo siejama su moteriškais darbais: audimu ir verpimu. Jos vardas siejama kildinamas iš мокрый – „šlapias“, kas siejama su vaisingumu. Pagal kitą versiją vardas kildinamas iš žodžio verpimas. Mokoša vaizduojama moterimi didele galva ir ilgomis rankomis. Jos savaitės diena – penktadienis.
Santo Domingo generalkapitonija
Santo Domingo generalkapitonija  – Ispanijos imperijos administracinis vienetas Naujajame Pasaulyje, su pertrūkiais egzistavęs 1526–1821 m., kurios dalis vėliau tapo Dominikos Respublika. Suformuota Indijų vicekaralystę pavertus generalkapitonija ir priskyrus didesnę valdžią turinčiai Santo Domingo audiencijai (kartu su Kubos generalkapitonija).
Generalkapitonijai be pagrindinės (Espanjolos) salos priklausė Venesuelos pakrantės (Naujoji Andalūzija), Puerto Rikas (iki atskiros administracijos įkūrimo) ir smulkesnės salos Karibų jūroje.
Raida
Generalkapitonijoje nuolat didėjo socialiniai prieštaravimai tarp turtingų oligarchų, nuskurdusiųjų kolonistų ir įvežtinių juodaodžių vergų. Cukraus fabrikų savininkai sudarė vietinį kolonijinį elitą ir įtikino Ispanijos karalių leisti jiems iš saviškių tarpo rinkti generalkapitonijos vadovus (kurie buvo ir Santa Domingo karališkosios audiencijos prezidentai). Skurdieji kolonistai vertėsi tuo, kad medžiojo saloje beklaidžiojusius sulaukėjusius galvijus ir pardavinėjo jų odas.
Cukranendrių auginimas itin padidino Ispanijos pajamas saloje, bet daug vergų pabėgdavo į salos gilumą, kur sunkiai praeinamuose kalnuose sudarė didėjančias maronų ( pažodžiui 'sulaukėję, gyvenantys kalnų viršūnėse') bendruomenes. Apie 1540 m. maronų gaujos buvo tokios gausios, kad kaimo vietovėse tarp plantacijų ispanai galėjo keliauti tik didelėmis ginkluotomis grupėmis.
Nykimas
300px|thumb|Ankstyvas Ispanjolos (Haičio) ir Puerto Riko žemėlapis (apie 1639 m.) Nuo maždaug 1540 m. Karibų jūrą užplūdo anglų, prancūzų ir olandų kilmės piratai. 1541 m. imta statyti Santo Domingo gynybinę sieną, o jūrų kelionės imtos organizuoti gausiais, gerai ginkluotais karavanais. Gretimos Kubos generalkapitonijos uostas Havana, kuri buvo strategiškai patogesnėje vietoje, buvo pasirinkta kaip prekybinių laivų vilkstinių bazė. Tai sumenkino Santo Domingo kolonijos reikšmę. Be to, 1564 m. žemės drebėjimas sugriovė du pagrindinius salos gilumos miestus Santiago de los Caballeros ir Concepción de la Vega.
Užkariavus Amerikos žemyno žemes Ispanjolos reikšmė ėmė sparčiai menkti. Daug ispanų kolonistų išvyko į Meksikos ir Peru sidabro kasyklas, o nauji kolonistai iš Ispanijos ėmė aplenkti salą. Žemės ūkis ėmė silpti, naujų vergų importas ėmė mažėti. Baltieji kolonistai, laisvieji negrai ir vergai ėmė gyventi panašiame skurde, todėl rasinė hierarchija ėmė silpti, skirtingos grupės vis labiau asimiliavosi, tad susidarė mišrios tainų, ispanų ir afrikiečių kilmės gyventojų populiacija. Išskyrus Santo Domingo miestą, iš kurio dar vyko legalus eksportas, kiti uostai buvo priversti gyventi kontrabanda. Gyvulininkystė ir kontrabanda darėsi vieninteliu salos gyventojų pragyvenimo šaltiniu.
1586 m. Fransio Dreiko piratų pajėgos užėmė Santo Domingo miestą ir paėmė išpirką už jo grąžinimą ispanų valdžion. 1605 m. Ispanija, nepatenkinta kad Santo Domingas tarpininkauja tarp kitų ispanų kolonijų ir kitų Europos valstybių, atakavo kolonijos šiaurinius ir vakarinius regionus ir privertė jų gyventojus persikraustyti arčiau prie Santo Domingo miesto. Ši operacija, vadinama devastaciones, pasirodė tikra katastrofa. Daugiau kaip pusė perkeldintų kolonistų mirė nuo bado ar ligų.
Prancūzų ir anglų bukanieriai pasinaudojo tuo, kad ispanų kolonistai pasitraukė į vieną salos kampą ir 1629 m. apgyvendino generalkapitonijai priklausiusią Tortugą. 1640 m. šią salą ėmė tiesiogiai valdyti Prancūzija, reorganizavo ją į oficialią Prancūzijos koloniją ir savo valdžią išplėtė į šiaurinę Haičio salos dalį. Pagal 1697 m. Ryswick sutartį Ispanija vakarinę salos dalį užleido Prancūzijai. 1655 m. Oliveris Kromvelis atsiuntė admirolo Viljamo Peno (William Penn) vadovaujamą laivyną Santo Domingo kolonijai užkariauti. Balandžio 30 d. pralaimėję Santo Domingo apgultyje anglai pasitraukė, bet užtai užėmė Jamaiką. Tokiu būdu (kadangi kaip atskiras administracinis vienetas buvo atskirtas Puerto Rikas), XVIII a. pradžioje kadaise klestinti kolonija tebevaldė tik rytinę Espanjolą ir Venesuelos pakrantes. Pastarosios atskirtos 1717 m., prijungiant jas prie Naujosios Granados vicekaralystės.
Palenkės Mendzyžecas
Gyventojai
Pagal 2007 m. gruodžio 31 d. duomenis mieste gyveno:
Istorija
X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungnat XIII-XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. 1174 m. gyvenvietėje buvo pastatyta ''Šv. Mikalojaus'' cerkvė. XIV a. pabaigoje šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kuriai priklausė iki 1569 m. Liublino unijos. XV a. įkurta Palenkės Mendzyžeco Šv. Mikalojaus parapija.
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Mendzižeco kaimas paminėtas 1390 m., kai karalius Jogaila suteikė šias žemes Abrahamui Chamiecui. XV a. jis smarkiai išsiplėtė, atsikėlė daug lenkų mazovų, 1477 m. gavo miesto teises. Mieste plėtoti amatai (puodininkystė, kalvystė, druskos gavyba), XVIII a. jis tapo didžiausiu Palenkės miestu ir prekybos centru. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Liublino vaivadijos valdose. XVII a. pabaigoje susidarė didelė žydų bendruomenė.
Santo Domingo generalkapitonija
Kovos su Haičiu
Gretimame Prancūzijos Haityje prasidėjus Haičio revoliucijai turtingos miestiečių šeimos, susijusios su kolonijine biurokratija, paliko salą, o dauguma kaimo vietovių haterosų ( 'galvijų rančininkai') pasiliko, nors jie prarado savo pagrindinę rinką. Ispanija šiuos neramumus matė kaip progą atsiimti visą ar bent dalį vakarinio salos trečdalio pasiremiant sąjunga su britais bei sukilusiais vergais. Ispanus sumušė juodaodžio jakobino Toussaint L'Ouverture pajėgos, ir 1795 m. pagal Bazelio taikos sutartį Prancūzija užvaldė visą salą. 1801 m. L’Ouverture atvyko į Santo Domingą ir Prancūzijos Respublikos vardu paskelbė vergijos uždraudimą. Tokiu būdu generalkapitonija devyneriems metams tapo Prancūzų Haičio gubernija. Netrukus po to Napoleonas pasiuntė armiją numalšinti sukilimo. Net pralaimėję haitiečiams, buvusioje Ispanijos kolonijoje prancūzai paliko nedidelę įgulą. Vergija vėl buvo atkurta, ir ėmė grįžti daug emigravusių ispanų kolonistų. 1805 m., karūnavęs save imperatoriumi, Jean-Jacques Dessalines įsiveržė ir pasiekė Santa Domingą, bet pasitraukė susidūręs su Prancūzijos karo eskadra. Traukdamiesi per Cibao, haitiečiai nusiaubė Santiago de los Caballeros ir Moca miestus, išžudė didžiąją dalį jų gyventojų, dėl ko prasidėjo du šimtus metų trukęs priešiškumas tarp dviejų šalių.
Palenkės Mendzyžecas
Istorija
Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. 1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1831 m. rugpjūčio 29 d. įvyko Palenkės Mendzyžeco mūšis tarp 1831 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912-1915 m. priklausė Chelmo gubernijai.
Santo Domingo generalkapitonija
Kovos su Haičiu
Prancūzai laikėsi rytinėje salos dalyje kol juos Palo Hincado mūšyje 1808 m. lapkričio 7 d. sumušė ispaniškieji salos gyventojai, ir kol jie 1809 m. liepos 11 d. buvo priversti kapituliuoti po 8 mėn. trukusios Santo Domingo apgulties. Taip generalkapitonija buvo atkurta. Tačiau Ispanijos valdžia mažai domėjosi atgauta kolonija, todėl tolesnis laikotarpis dažnai žinomas kaip Kvailos Ispanijos era. Pietryčiuose valdyti ėmė didžiosios gyvulių augintojų šeimos.
Palenkės Mendzyžecas
Istorija
1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1921 m. įkurta Palenkės Mendzyžeco Šv. Mergelės Marijos Sutuoktinio Juozapo parapija. 1938 m. kovo 21 d. pradėtas naudoti Palenkės Mendzyžeco miesto herbas ir Palenkės Mendzyžeco miesto vėliava. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Palenkės Mendzyžeco žydų kapinės.
1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė priverstinio darbo ir karo belaisvių stovyklos, įkurtas Palenkės Mendzyžeco getas, kuriame buvo naikinami žydai, kurie 1939 m. sudarė 75 % miesto gyventojų. 1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Palenkės Bialos vaivadijai. 1994 m. įkurta Palenkės Mendzyžeco Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija ir Palenkės Mendzyžeco Karaliaus Kristaus parapija.
Relizano vilaja
Relizano vilaja yra Alžyro šiaurės vakaruose, Atlaso kalnuose. Sostinė – Relizanas.
Džardžanas
Džardžanas  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Orulgano kalnagūbrio vakariniame šlaite (Verchojansko kalnagūbrio dalis). Teka į vakarus, žemupyje į pietvakarius labai pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro daugybę meandrų. Įteka į Leną 513 km nuo jos žiočių, ties Džardžano gyvenviete.
Didžiausi intakai: Kendė, Džanchanas, Ulachan Tirechtiachas (kairieji).
Saipanas
thumb|250px
Saipanas – 650 km besitęsiančios Šiaurės Marianų salų sostinė ir didžiausia salyno sala, kurios plotas – 115,39 km². Sala yra maždaug 20 km ilgio ir 9 km pločio. Ji yra apie 200 km šiauriau Guamo. Aukščiausias salos kalnas yra Tapochau ugnikalnis (474 m). Didžiausia salos gyvenvietė yra Garapanas, o salyno administracija įsikūrusi Kapital Hilo gyvenvietėje.
Remiantis 2000 m. gyventojų surašymo duomenimis, saloje gyvena 62 392 žmonės.
Istorija
1914 m. salą užėmė Japonijos pajėgos, sala buvo įtvirtinta ir čia 1941 m. buvo dislokuota 30 000 karių. Antrojo pasaulinio karo metu čia vyko mūšis už Saipaną.
1944 m. birželio 15 d. pietvakarinėje Saipano pakrantėje išsilaipino JAV jūrų pėstininkai, kurie po trijų savaičių kovų nugalėjo japonus. Dar 1952 m. Saipane buvo rasti japonų kariai, kurie nežinojo apie Antrojo pasaulinio karo pabaigą.
Iš šalia Saipano esančios Tiniano salos pakilo bombonešiai Enola Gay ir Bockscar, kurie numetė atomines bombas ant Hirosimos ir Nagasakio.
Ekonomika
Valdant Japonijai buvo vystoma cukraus gamybos pramonė ir žvejyba. Šiuo metu pagrindinėmis ūkio šakomis yra tekstilė ir turizmas. Saipane negalioja kai kurie JAV įstatymai susiję su imigracija ir socialine apsauga. Dėl to Saipano tekstilės darbuotojų minimalus atlyginimas yra dukart mažesnis nei JAV.
Anagama
[[Vaizdas:Anagama kiln.svg|thumb|350px|right|Anagamos krosnis
1 Apie 75 cm pločio durys
4 Krosniakaištis
5 Dūmtakis
6 Kaminas
7 Ugniai atsparus skliautas]]
Keramikos gaminiai degami vieną kartą. Dengimas glazūra nereikalingas. Dėl aukštos temperatūros molis ima lydytis. Sąveikaudami su dūmais keramikos kūriniai įgauna įvairius atspalvius bei blizgesio variantus.
Anagama Lietuvoje
2016 Anagamos krosnis pastatyta Karmazinų slėnyje, Dūkštų seniūnijoje, Vilniaus rajone.
Lenkijos karalystės Seimas
thumb|250px|Seimas [[Zigmantas Vaza|Zigmanto Vazos laikais]]Lenkijos karalystės Seimas – viduramžių Lenkijos parlamentas, iki 1493 m. veikęs neformaliai, o nuo 1569 m. tapęs Abiejų Tautų Respublikos Seimo dalimi. thumb|250px|Seimas [[Augustas II|Augusto II laikais]]
Istorija
Seimo užuomazga – XV a. pradžioje pradėję rinktis bajorų ir laisvųjų miestiečių suvažiavimai, kuriuose kartu su Karaliaus taryba buvo aptariami aktualūs klausimai. Rinkosi kartą per metus Petrikave (Piotrków Trybunalski). Iš pradžių delegatai nebuvo renkami, vėliau, atsiradus daugiau norinčių išdėstyti savo nuomonę bajorų, buvo pradėti šaukti žemių seimeliai, kuriuose būdavo išrenkami ir atstovai į Seimą.
Seimo stiprėjimą Lenkijos karalystės valstybinėje santvarkoje lėmė privilegijos, kurias periodiškai, dažniausiai išrinkus naują karalių, gaudavo bajorai (šlėktos). Iš daugelio privilegijų savo reikšme išsiskyrė 1454 m. Nešavos privilegijos, kurios draudė karaliui įvesti naujus mokesčius, skelbti visuotinę bajorų mobilizaciją be vietinių seimelių sutikimo. Karalius įsipareigojo skaitytis su bajorų nuomone dėl mokesčių ir karo skelbimo, bet ir turėjo pradėti tarpusavio konsultacijoms į seimelius siųsti savo pareigūnus, nes sustiprėjus seimeliams sumažėjo bajorų dalyvavimas ankstyvajame bendrame Seime, kuriame dalyvauti galėjo visi panorėję bajorai. Toks karaliaus ir bajorų interesų derinimas ilgai trukdavo, dėl to nuo XV a. pabaigos tapo įprasta seimelių atstovus atsiųsti į visos valstybės suvažiavimus (seimus). Tokiuose suvažiavimuose dalyvaudavo Karaliaus taryba ir pats Karalius.
Lenkijos karalius Jonas Albrechtas 1493 m. suteikė privilegiją šaukti visuotinį dvejų rūmų Lenkijos Seimą. Atstovų rūmai priklausė bajorams (šlėktai), o didikai buvo atstovaujami iš Karaliaus tarybos išsirutuliojusiame Senate. Tiesa, dvejų rūmų išskyrimas buvo sąlyginis, nes senatoriai ir pavietų bajorų atstovai paprastai posėdžiaudavo drauge, nors būdavo ir atskirų posėdžių.
Senato posėdžiams pirmininkaudavo Lenkijos Karalius, pavietų atstovų posėdžiams – Seimo Maršalas. Seimo sprendimų arba įstatymų paketas, Seimo Maršalo iš seime pareikštų nuomonių parengiamas baigiamuosiuose posėdžiuose, buvo vadinamas konstitucija. Vėliau, jau ir po Liublino unijos, susiformavo praktika, kad konstitucija laikoma priimta tik tada, kai nė vienas Seimo atstovas neprieštarauja (liberum veto teisė). Konstitucijos ar įstatymai automatiškai pavietuose neįsigaliodavo – juos dar turėdavo patvirtinti kiekvieno pavieto seimelis. Seimo konstitucijų kalba iki 1543 m. buvo lotynų, vėliau, taip pat ir sudarius Abiejų Tautų Respubliką bei pradėjus veikti bendram Seimui, jos buvo rašomos ir publikuojamos lenkų kalba.
Svarbus Lenkijos Seimo vystymosi etapas buvo 1505 m. Radomo Seimo konstitucija, vadinamoji Nihil novi, kuri nustatė, kad be Seimo sutikimo negalima priimti jokių naujų įstatymų: „Dabar ir ateityje mes ir mūsų įpėdiniai nieko naujo negalės priimti, kas būtų negarbė ir našta Respublikai, atneštų žalos individams, siektų pakeisti bendrąją teisę ir viešąją laisvę, be bendro senatorių ir žemių pasiuntinių pritarimo“.
1569 m. liepos 1 d. Liublino Seime buvo pasirašytas galutinis susitarimas, atnaujinantis Lietuvos ir Lenkijos uniją – Liublino unija. Pagal uniją Lenkijos Karalius ateityje atsisakė Lietuvos sosto paveldėjimo teisės, buvo sudaryta galimybė rinkti bendrą abiejų valstybių valdovą. Ir po Liublino unijos abi valstybės išlaikė savo pavadinimus, įstaigas, kariuomenę, iždą, įstatymus, tačiau valstybių unija buvo reali, nes Lietuva ir Lenkija įsipareigojo turėti bendrą Seimą, bendrą valdovą, vykdyti bendrą užsienio politiką, kalti bendras monetas, nors ir su savo antspaudais. Lenkijos ir Lietuvos pusės parengė dokumentus ir jais apsikeitė. Aktą, kuriuo buvo patvirtinta unija ir kuris galiojo iki 1791 m. gegužės 3 d. Konstitucijos, paskelbė Lenkijos Karalius ir Lietuvos Didysis Kunigaikštis Žygimantas Augustas.
Pagal Liublino uniją ir pagal 1588 m. priimtą III Lietuvos Statutą įstatymus leisti galėjo tik Seimas. Be to, Seimo kompetencija buvo beveik neribota: jis užsiimdavo ne tik pagrindine savo veikla – įstatymų leidyba, bet ir priimdavo sprendimus dėl karo ir taikos, mokesčių, muitų, išklausydavo valstybės pasiuntinių užsienio šalyse ataskaitų, kontroliuodavo valstybės iždą ir vykdomąją valdžią (Seimui atsakingas buvo ir Karalius), sudarydavo ir tvirtindavo sutartis su užsienio valstybėmis. Tiesa, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės seimas dažnai susirinkdavo atskirai, o jeigu jo posėdžiuose dalyvaudavo karalius, priimti įstatymai įsigaliodavo visoje šalyje.
Ginkūnų dvaras
Ginkūnų dvaras išlikęs Ginkūnuose.
Istorija
XIX a. pabaigoje grafas Vladimiras Zubovas su žmona Sofija Ginkūnų dvare sukaupė apie 3000 knygų biblioteką. 1900 m. knygas perdavė Šiauliuose įkurtai visuomeninei bibliotekai.
1896 m. savo rūmų rūsyje Sofija ir Vladimiras Zubovai įsteigė slaptą lietuvių mokyklą, dalį savo pajamų skyrė vietos jaunimui mokyti. Mokyklą lankė vyresni kumečių vaikai. 1902 m. mokykla perkelta į specialiai jai pastatytą pastatą.
1905 m. rugpjūtį streikavo dvaro darbininkai. 1905 m. vasarą čia įvyko Lietuvių socialdemokratų darbininkų partijos suvažiavimas. 1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas.
Švogina
Švogina – upė rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone. Prasideda miškelyje Akriemių kaimo apylinkėse. Teka į pietus Ažvinčių-Minčios giria, prateka Sekluočio iš Švogino ežerus. Toliau pasuka į pietvakarius, kerta Vilniaus-Zarasų plentą. Žemupyje pasuka į pietus ir teka Aukštaitijos nacionalinio parko teritorija. Įteka į Dringio ežero šiaurinį galą (Žeimenos baseinas) ties Vaišniūnais.
Intakas – Serbentinis (dešinysis). Prie Švoginos įsikūrę kaimai: Kazitiškis, Pašvoginė, Vaišniūnai.
Etimologija
Upėvardis kilęs nuo žodžio švogės („balų žolės, nendrės“).
thumb|left|235px|Tiltas per Švoginą Vaišniūnuose
Jazmín Beccar Varela
Jazmin Beccar Varela  (gimė 1986 m. balandžio 28 d., Argentinoje) yra Argentinos aktorė, geriausiai žinoma iš jos rolių serialuose „Maištingas amžius“ ir "El Patron de la Vereda".
Biografija
Jazmin gimė ir užaugo Argentinoje. Ji dar turi tris seseris – Feli, Cami ir Paz.
Rebelde Way
2002 metais, Jazmin gavo Luján Linares vaidmenį paauglių muilo operoje Rebelde Way. Lujan yra geriausia Marizzos (Camila Bordonaba) draugė. Vėliau, Marizzos motina Sonia (Catherine Fulop) įsivaikina Lujaną, ir ji su Marizza tampa seserimis. Ji myli Marcą (Diego Garcia), tačiau jie dažnai pykosi. Kaip Lujana, Jazmin tapo žinoma visam pasauliui.
Jos velesnė karjera
2005 metais Jazmin suvaidino Maggie personažą "El Patron de la Vereda" seriale. Ji vaidino kartu su daugeliu aktorių iš Rebelde Way – Camila Bordonaba, Martin Seefeld, Hilda Bernard, Pablo Heredia ir Maria Roji. 2007 metais Jazmin suvaidino Malena "Romeo y Julieta" muilo operoje.
Sukuras
Sukuras  – miestas pietryčių Pakistane, Sindo provincijoje, prie Indo upės. Geležinkelių mazgas (į Kvetą, Haidarabadą ir kt.). Maisto, tekstilės, cemento, chemijos pramonė. Greta miesto ant Indo upės įrengta Sukuro užtvanka, kurios dėka vystoma drėkinamoji žemdirbystė (įrengta viena didžiausių pasaulyje irigacinių sistemų).
Istorija
Senovėje miestas buvo vadinamas Aloru arba Aroru ir buvo Sindo sostinė. Rajų dinastijos laikais pastatyta didelė Šivos šventykla. 711 m. miestas užimtas musulmonų. Britų laikais pastatyta užtvanka lėmė miesto suklestėjimą.
Sklodyčiai
Sklodyčiai (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ''Zagorodnojė, ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Leidakaims prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Henrietenhofo, nuo 1928 m. Senkaimio valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 137 gyventojai. Priklausė Smedyčių parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Orechovo apylinkės kaimas.
Antanas Šliautaris
Antanas Šliautaris (g. 1954 m. balandžio 19 d. Skabeikiuose, Akmenės raj.) – Lietuvos ir Šiaulių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Akmenės rajono Papilės Simono Daukanto vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1977–1979 m. Akmenės rajono S. Daukanto kolūkio augalų apsaugos agronomas, 1979 m. Šiaulių rajono kolūkio „Pirmyn“ augalų apsaugos agronomas, 1991 m. likviduojamos Bridų žemės ūkio įmonės laikinosios administracijos vadovo pavaduotojas, 1992 m. Bridų žemės ūkio bendrovės valdybos pirmininkas, 1997 m. AB „Pavenčių agrochemija“ direktorius, 1998 m. UAB „Šiaulių agrocentras“ direktorius, 2004 m. Šiaulių apskrities viršininko pavaduotojas, 2006–2007 ir nuo 2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės administracijos direktorius.
1980–1988 m. TSKP narys, nuo 1996 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
1981–1990 m. Šiaulių rajono Šiaulių apylinkės tarybos narys, 1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–200 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Perunas
thumb|M. Presniakovas (1998). Perunas.
Perunas slavų mitologijoje – vyriausiausias griaustinio dievas, Makošos vyras. Jo atributai: ąžuolas, erelis, dangus, arkliai ir karučiai, ginklai (kūjis, kirvis ir strėlė), karas ir ugnis. Tapatus graikų Dzeusui, baltų Perkūnui, skandinavų Odinui ir kitų indoeuropiečių tautų griausmavaldžiams vyriausiems dievams.
KlipVid
KlipVid – LRT, AGATA ir LATGA rengiamas Lietuvos muzikos vaizdo klipų konkursas, vykstantis kasmet nuo 2013 m. Konkurso dalyvius vertina komisija bei internetu balsuojanti publika.
2013 m.
Publikos simpatijų prizas: „Chebra“ – „Tikėjimas ir protas“.
2014 m.
Konkursui pateikta virš šimto vaizdo klipų, į antrą etapą pateko pusė jų.
2015 m.
Konkursui pateikta 110 vaizdo klipų, iš jų į konkursą pateko 71 klipas.
2016 m.
Publikos simpatijų prizas: „Pelkių ugnys“ – „Ažu vario vartelių“. Konkursui pateikta 130 vaizdo klipų.
2017 m.
Geriausias režisierius: Saulius Baradinskas (už grupės „Antikvariniai Kašpirovskio dantys“ klipą „Indai“).
2020 m.
Dėl prizų 2020 metais varžėsi apie 400 klipų. Šiais metais buvo varžomasi ir dėl naujos nominacijos - „Išradingiausio metų „COVID-eo“.
2021 m.
Kritika
Konkursas kritikuojamas dėl pernelyg didelių reikalavimų klipų turiniui bei netolygaus nešališkumo taisyklės taikymo. 2014 m. konkursui pateikta pateikta virš šimto vaizdo klipų, iš kurių į antrą etapą pateko pusė. Pasak LRT vyriausiojo prodiuserio Audriaus Giržado, "Iškart atmetėme klipus, kuriuose buvo daug smurto, liejosi kraujas ir keiksmažodžiai. Nacionalinis transliuotojas – netinkama vieta tam." Saulius Baradinskas, vieno iš atmestų dėl netinkamo turinio klipų kūrėjas, tvirtina, jog prieš kūrinio pašalinimą iš konkurso šis ne kartą buvo parodytas per LRT televiziją. Kūrėjas taip pat piktinosi tuo, kad jo kurtas „Antikvarinių Kašpirovskio dantų“ dainos „Į Venesuelą“ klipas buvo pašalintas dėl jame epizodiškai pasirodančio LRT archyve dirbančio grupės smuikininko, kuomet 2014 m. konkursą laimėjusios grupės „Liūdni slibinai“ vokalistas Dominykas Vaitiekūnas buvo LRT televizijos laidų vedėjas.
Pirminiaburniai
Pirminiaburnis (protostomia) – gyvūnų anttipis. Tai eumetazojų pokaralystės, Bilateria atšakos subtaksonas. Būdingas bruožas – ankstyvojoje stadijoje blastopora virsta burna, o analinė anga susidaro kitoje vietoje (gastrocelyje).
Pirminiaburniams priskiriama dauguma bestuburių gyvūnų. Gyvūnai dažniausiai turi dvispindulinę simetriją, vystosi iš trijų gemalinių lapelių.
Išskiriami pirminiaburnių tipai:
Baboniškės (Paberžė)
Baboniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės.
Grabijolai (reikšmės)
Grabijolais vadinami kaimai:
KK176
KK176 – krašto kelias, jungiantis Pirčiupius ir Jašiūnus. Kelio ilgis – 26,64 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Kelias labai siauras, visa trasa eina pro Rūdninkų girią.
thumb|left|255px|Žagarinėje
Maršrutas
Kelias prasideda Pirčiupiuose, kai atsišakoja nuo magistralinio kelio. Eina per Varėnos, Šalčininkų rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Žagarinė, Baltoji Vokė, Rūdninkai, Popierinė. Baigiasi Jašiūnuose sankryžoje su. Ties Baltąja Voke kerta Merkį ir Papio kanalą – Vokės ištakas, prie Jašiūnų kelią kerta geležinkelis Vilnius–Šalčininkai.
Derybininkai (TV serialas)
Derybininkai buvo amerikiečių televizijos serialas, kurio premjera įvyko „Fox“ televizijoje 2006 m. rugsėjo 5 d. Craig Silverstein sukurtas serialas orientuotas į FTB Krizių sprendėjų skyrių, kurio nariai kasdien narplioja sudėtingas situacijas ir kuriuos sieja romantiški santykiai. Serialą kūrė „Fox“ televizija, jo vyriausieji prodiuseriai buvo Craig Silverstein, Tim Story ir Glen Mazzara. Iš viso buvo pagaminta 18 serijų. Serialas baigtas rodyti 2007 m. liepos 20 d.
Siužetas
Specialusis „Derybininkų“ būrys sprendžia vaikų pagrobimo, savižudybės, grasinimų sprogdinti bombas ar gaujų smurto bylas. Ekspertai derybininkai, kasdien narplioja sudėtingas situacijas, priklauso FBI Krizių sprendėjų skyriui. Metas Flaneris (akt. Ron Livingston), Emili Lėman (akt. Rosemarie DeWitt) bei visa specialiojo skyriaus komanda sunkiai dirba ieškodami išeities kebliose ir sudėtingose situacijose, kad per derybas sugebėtų išmušti iš vėžių bet kurį įstatymų pažeidėją, keliantį grėsmę visuomenei. Jie yra ne tik pora darbe. Gyvenime juos taip pat sieja itin intymūs santykiai, apie kuriuos bendradarbiai nė nenutuokia. Jau pirmoje serijoje Meto ir Emili tarnybinis romanas per įkaitų dramą iškilo į viešumą, o karjera pakibo ant plauko.
Veikėjai
Nors seriale yra šeši pagrindiniai veikėjai, Metas Flaneris ir Emili Lėman yra laikomi serialo svarbiausi veikėjai, apie kurių santykius sukasi visas serialo veiksmas.
Ruandos transportas
thumb|250px|Kelias iš Kigalio į [[Ruhengeris|Ruhengerį]]
Keliai
2002 m. Ruandoje buvo 12 000 km kelių, iš jų tik 1000 km buvo grįsti. Penki svarbiausi keliai jungia Kigalį su kitais Ruandos miestais, asfaltuoti keliai jungia Butare su Cyangugu. Dauguma kelių tampa nepravažiuojami per lietingąjį sezoną. Be išėjimo į jūrą, Ruandai svarbiausi yra keliai, kurie eina nuo Kigalio iki Kibungo, bei nuo Kigalio iki Kakitumbos, ten yra uostas, kuris jungia Ruanda su Tanzanija ir Kenija. Ruandoje yra vos keli tiltai. 1995 m. šalyje buvo 7868 lengvųjų automobilių, bei 2048 sunkvežimių. Ruanda neturi geležinkelio.
Oro transportas
2001 m. Ruandoje buvo 8 oro uostai, iš kurių 4 turi grįstus kelius. Nacionaliniai oro uostai yra Kigali-Konombe, bei Kamembe miestuose, kuriuos aptarnauja „Air Rwanda“, „Sabena“, „Air Zaïre“, „Aeroflot“, „Air Burundi“, „Kenya Airways“, „Air Tanzania“, „Ethiopian Airlines“, „Air France“. Tiesioginiai skrydžiai į Europą vyksta į šiuos miestus: Briuselį, Paryžių, Atėnus. Skrydžiai šalyje vykdomi „Air Rwanda“ oro linijų į šešis vietinius oro uostus.
Markutiškių parkas
miniatiūra|250px|right|Takas parke
Markutiškių parkas (Markutiškių dvaro parkas) – parkas Vidurio Lietuvoje. XIX a. II pusėje įkurtas Markutiškių dvare (Markutiškiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Turtingas rūšiniu požiūriu. 50 rū­šių me­džiai ir krū­mai (21 rū­šis vie­ti­nių ir 29 – in­tro­du­kuo­tos). Vyrauja vietiniai medžiai ir krūmai (mažalapė liepa, paprastasis klevas, uosis, paprastoji pušis, eglė, paprastasis šermukšnis, blindė, juodalksnis, baltalksnis, paprastoji ieva, kalninė guoba, grauželinė gudobelė, vienapiestė gudobelė, baltasis gluosnis). Įvežtiniai – jazminai (darželinis jazminas, bekvapis jazminas, plaukuotasis jazminas), paprastoji alyva, geltonžiedis žirnmedis, baltažiedis vikmedis, pūslenis, uosialapis klevas, baltoji tuopa, pilkoji tuopa. Retesni egzotiniai medžiai – europinis maumedis, veimutinė pušis, sidabrinis klevas ir kt. (iš viso 21 rūšis). Daug retų egzotinių medžių žuvę. 1983 m. parengtas Markutiškio parko rekonstrukcijos ir sutvarkymo projektas (autorius – Kauno vandens ūkio projektavimo institutas). 1985 m. parkas saugomu valstybės. Nuo 1986 m. – vietinės reikšmės gamtos paminklas.
Babrai
Babrais vadinama:
Mahabodhio šventykla
Mahabodhio šventykla  – šventykla Bodhgajoje (Indija), vietovėje, kurioje, pasak budizmo tradicijos, Buda pasiekė nušvitimą. Pažodžiui jos pavadinimas verčiasi kaip „Didžiojo Prabudimo šventykla“. Šventyklą pastatė indų imperatorius Ašoka maždaug 250 m. pr. m. e., praėjus pustrečio šimtmečio nuo Gautamos Sidhartos nubudimo.
Nuo 2002 m. Mahabodhio šventykla įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
188 m.
188 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ogasavara (Tokijas)
Ogasavara  – kaimas Ogasavaros subprefektūroje, Tokijuje, Japonijoje. Kaimas administruoja Ogasavaros salas, Vulkanines salas ir tris pavienes salas: Nišinošimą, Minamitorišimą ir Okinotorišimą.
Valdyba įsikūrusi Omuros kaime, Čičidžimoje.
Geografija
Savivaldybę sudaro trys salų grupės ir kelios kitos pavienės salos:
Istorija
1940 m. salose buvo įkurtos penkios savivaldybės: po dvi Čičidžimoje ir Hahadžimoje ir viena Ivodžimoje:
Svarogas
Svarogas slavų mitologijoje – Saulės ir ugnies dievas. Siejamas su Hefaisto kultu, kalvyste. Vaizduojamas ugnine gyvate arba daugiagalviu slibinu, kvėpuojančiu ugnimi. Čekai, slovakai, ukrainiečiai Svarogą sieja su ugnies dvasia Raroga.
Senesni mitai jį vaizduoja kaip dievą kalvį, siejamą su kuriančia ir seksualine ugnies galia. Šiuose mituose Svarogas kaunasi su slibinu, kuris žudo žmonės. Svarogas sutramdo slibiną su kalvio replėmis, priverčią jį traukti plūgą, tokiu būdu atskirdamas gyvųjų ir mirusiųjų žemes. Pagal kitus mitus, plūgo padaryta vaga tampa Smorodinos upe, o slibinas – Kalinovo tilto sargu.