cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raktas (muzika)
Soprano raktas†
Šis raktas seniau buvo naudojamas dešinės rankos partijos užrašymui (ypač Prancūzijoje), taip pat vokalinėje muzikoje soprano balso partijai.
Ringaudai
Istorija
XIX a. šioje vietoje buvęs Ringvaldiškių palivarkas, t. y. feodalinių laikų dvaro padalinys su atskira sodyba, ūkiniais pastatais, dirbamąja ir kita žeme ir sudarė atskirą ūkininkavimo vienetą. XIX a. palivarkas buvo Marijampolės apskrities Aleksoto valsčiuje, priklausė Garliavos parapijai. 1886 m. jame buvo 118 gyventojų, bet 1923 m. jau tik 26. Mat 1922 m. Lietuvos savanoriams buvo išdalinta Marvos dvaro ir kitų dvarų žemė. „Matininkai žemę sumaniai paskirstė, atsirado keliai, želdiniai, iškilo to meto stiliaus sodybos. Dabar tas savanorių kaimas išsiskiria savo kraštovaizdžio verte…“ – rašė prof. Č. Kudaba. 1926 m. buvusiam Marvos-Rinvaldiškių dvarui patvirtintas Ringaudų pavadinimas.
Nagaru Tanigava
Jis baigė teisę Kwansei Gakuin universitete. Žinomiausias jo darbas – lengvasis romanas Suzumijos Haruhi melancholija, kuris laimėjo didįjį prizą aštuntuosiuose kasmetiniuose Sneaker apdovanojimuose. Pagal jį buvo sukurtas anime serialas tokiu pat pavadinimu. Nors dauguma Tanigavo lengvųjų romanų pastaraisiais metais buvo sustoję, jis pradėjo dirbti ties manga, pavadinimu Kagerou Meikyū; pirmoji jos knyga buvo išleista 2009 rugpjūtį.
Ringaudai
Istorija
Sovietmečiu Ringaudai buvo Noreikiškių apylinkės centras, LŽŪA mokomojo ūkio centrinė gyvenvietė. Ringaudų gyvenvietė pradėjo kurtis 1964 m., kai į Noreikiškes persikėlė LŽŪA. Mokomasis ūkis jau anksčiau buvo įsikūręs, turėjo beveik 5000 ha žemės. Juodelynė jau buvo perpildyta, tapo Kauno priemiesčiu. Siūlyta naują gyvenvietę statyti Pypliuose, bet dėl per didelio atstumo atsisakyta. Ringaudai tiko visapusiškai ir greitai virto statybų aikštele. Gėlių gatvės pradžioje ūkis savo darbuotojams pastatė 6 dviaukščius daugiabučius namus su bendrais ūkiniais pastatais tolėliau (Ukmergės r. Dainavos miestiškas gyvenvietės variantas).
Nagaru Tanigava
Lengvieji romanai
Būklė: Sustabdytos
Ringaudai
Istorija
Valstybės, ūkio lėšomis gyvenvietė buvo suprojektuota, nutiestos elektros linijos, keliai, vandentiekis. Dujas ir telefonus įsivedė patys gyventojai vėliau. Bevardžio mokomojo ūkio ribos buvo nuo Tirkiliškių iki Kačerginės, kaimų gyventojai buvo nukeldinami. Nukeliamiesiems skirdavo 12-15 arų sklypą, teikdavo kelių dešimčių tūkstančių rublių kompensaciją. Kas senų pastatų pats nenusigriovė, buldozeriai išrausdavo duobes ir palaidodavo ne tik statinių liekanas, jų pamatus, bet ir žydinčius sodus.
Individualius namus statėsi ir nemažai ūkio kontoros, fermų, mechaninių dirbtuvių ir kitų padalinių darbo žmonių, Akademijos dėstytojai, mokyklų pedagogai ir kiti. Jiems pagrindinė keliama sąlyga – Noreikiškių apylinkėje reikėjo išdirbti 6 metus. Statybą reikalavo užbaigti per 4 metus. Mokomasis ūkis visas pastangas buvo sutelkęs ne tiek studentų praktiniam mokymui, kiek valstybinių planų ir įsipareigojimų vykdymui, bandymams, todėl statė ir plėtė daugiausia gamybai būtinus pastatus: fermas, sandėlius, dirbtuves, elektros pastotes ir kt. Žolės miltams gaminti įrenginį netoli Tabariškių gyventojai praminė „Velnių malūnu“, jis „užkvėpindavo“ kelis aplinkinius kaimus, retkarčiais užsiliepsnodavo.
Nagaru Tanigava
Lengvieji romanai
Būklė: Baigtos
Ringaudai
Istorija
XX a. pabaigoje buvusioje parduotuvėje įsikūrė Ringaudų pradinė mokykla. Iš Ringaudų ir Noreikiškių kaimų teritorijų dalių 1999 m. įkurtas Akademijos miestelis.
2009 m. patvirtintas Ringaudų herbas, vyko poezijos pavasarėlis „Žodžių žydėjimas“.
Raktas (muzika)
Oktaviniai raktai
thumb|left|200px|Trys suboktavinių smuiko raktų rūšys, nurodančios pirmosios oktavos [[do]] thumb|Diatoninė gama C-dur suboktaviniame rakte thumb|Diatoninė gama C-dur „sopranino“ rakte
Pradedant XVIII amžiumi, smuiko raktas buvo naudojamas transponuojamiems instrumentams, kurie skamba oktava žemiau, nei parašyta, pavyzdžiui, gitara; jis taip pat buvo naudojamas tenoro balso melodijai užrašyti. Tam, kad būtų išvengta dviprasmybių, kartais naudojami modifikuoti raktai, ypač chorinėje notacijoje. Iš kairėje parodytų raktų C raktas ant trečio tarpo, dažnai maišomas su tenoro raktu, yra rečiausias.
Nagaru Tanigava
Manga
Būklė: Baigtos
Raktas (muzika)
Oktaviniai raktai
Dažniausiai šie raktai randami tenoro partijose aplinkoje, kurioje smuiko raktas rašomas su aštuonetu apačioje, kas nurodo, kad natos skamba oktava žemiau nei parašyta. Kadangi tikrasis tenoro raktas vokalinėje notacijoje nebenaudojamas, šis „oktava nužemintas“ raktas dažnai vadinamas tenoro raktu. Tas pats raktas dažnai naudojamas ir baritoninei valtornai. Kai kuriose partitūrose ta pati koncepcija yra sukuriama naudojant dvigubą raktą – du G raktus, užeinančius vienas ant kito.
Nagaru Tanigava
Bendri darbai
Būklė: Baigtos
Raktas (muzika)
Oktaviniai raktai
Priešingai, smuiko raktas su 8 (aštuonetu) po juo naudojamas mažųjų fleitų, alavinių švilpukų, sopraninių išilginių fleitų ir kitų medinių pučiamųjų instrumentų partijų notacijai. Jis kartais vadinamas (neoficialiai) „sopranino raktu“.
Oktavos ženklu pažymetas gali būti ir F raktas. F raktas, pažymėtas, kad skambėtų oktava žemiau, naudojamas kontrabosiniams instrumentams, pavyzdžiui, kontrabosui ar kontrafagotui. Kadangi tradicinis subboso raktas nebenaudojamas, tai F raktas su aštuonetu apačioje kartais vadinamas subboso raktu. F raktas, pažymėtas, kad skambėtų oktava aukščiau, naudojamas bosinės išilginės fleitos ir, nors ir retai, kontratenoro balso partijoms. Dėl to jis vadinamas kontratenoro raktu. Bosui ir baritonui dainuojant falcetu, jiems lengviau skaityti iš natų su šiuo raktu. Nepaisant viso to, šie du raktai yra labai reti (iš tiesų kontratenoro raktas dažnai laikomas humoristiniu). Nemodifikuotas boso raktas yra toks paplitęs, kad muzikantai, kurių registras yra žemiau penklinės, atsimena papildomų linijų skaičių.
Neutralusis raktas
95px|left thumb|Paprastas keturgubas būgnų ritmas
Neutralusis arba mušamųjų instrumentų raktas nėra raktas ta pačia prasme, kaip G, F ar C raktai. Tai paprasčiausiai sutartinis ženklas, nurodantis, kad linijos ir tarpai penklinėje yra skirti mušamiesiems instrumentams, kurie yra be jokios apibrėžtos tonacijos. Nepaisant tam tikrų visuotinai priimtų mušamųjų instrumentų schemų, notacija linijose ir tarpuose nėra standartizuota, todėl legenda arba nurodymai virš penklinės yra būtini. Mušamieji instrumentai su atpažįstama tonacija nenaudoja neutralaus rakto, o timpanai (žymimi boso rakte) ir medinių plaktukų mušamieji (žymimi smuiko rakte arba ant penklinių su akolade) yra žymimi ant skirtingų penklinių nei instrumentai be tono.
Terespolio katalikų dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Terespolio katalikų dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Terespolio mieste.
Raktas (muzika)
Tablatūra
left|60px thumb|Diatoninė gama C-dur gitaros tablatūroje ir penklinės notacija
Terespolio katalikų dekanatas
Parapijos
Dekanate yra 12 parapijų:
Raktas (muzika)
Tablatūra
Gitaroms ir kitiems dalmeniniams instrumentams melodiją galima žymėti tablatūra, o ne įprastomis natomis. Šiuo atveju dažniausiai rašomas TAB ženklas, o ne raktas. Tuomet „penklinė“ gali turėti ir kitokį linijų skaičių: viena linija vaizduoja vieną instrumento stygą (taigi standartinei šešių stygų gitarai naudojamos šešios linijos, keturios – tradicinei bosinei gitarai). Skaičiai ant linijų rodo ant kurio dalmens styga turėtų būti grojama. TAB ženklas, kaip ir mušamųjų instrumentų raktas, iš tiesų nėra raktas, o simbolis naudojamas vietoje jo.
Alizavos pagrindinė mokykla
Kupiškio rajono Alizavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio rajone, Alizavoje, Berželių g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190046347. Steigėjas – Kupiškio rajono savivaldybės taryba.
Raktas (muzika)
Istorija
Raktai vystėsi maždaug tuo pat metu kaip ir penklinės – X amžiuje. Pradžioje, užuot naudojus specialų simbolį, penklinės žymimoji linija būdavo žymima natos, kurią žymėjo, raidiniu pavadinimu: F ir c (mažoji raidė, nes didžiąja buvo žymima do oktava žemiau), rečiau – g. Grigališkųjų giesmių notacijoje tai buvo dažniausiai naudojami „raktai“, arba litteræ-clavis (raidės-raktai). Laikui bėgant, šių raidžių formos tapo stilizuotos, kas privedė jas prie dabartinės versijos.
Alizavos pagrindinė mokykla
Istorija
Mokykla įsteigta 1910 m. lapkričio 1 d. 1950 m. tapo septynmete, o 1957–1958 m. reorganizuota į vidurinę. 1952–1954 m. Alizavos pakraštyje pastatytas naujas medinis pastatas, šalia jo 1964 m. pastatytas mūrinis dviaukštis priestatas. 1954 m. įkurtas bendrabutis, 1964 m. – 4 butų namas mokytojams. 1985 m. pristatyta sporto salė.
Raktas (muzika)
Istorija
Buvo naudojama daug kitų raktų, ypač ankstyvajame giesmių notacijos laikotarpyje, įskaitant daugumą natų nuo žemos Γ (gama, nata, dabar žymima ant žemiausios boso rakto linijos) iki pirmosios oktavos G (sol), kuri buvo žymima mažąja raide g, ir dvi mažosios b (natos, žemiau pirmosios oktavos do) formos: apvalioji B♭ (si bemoliui) ir kvadratinė B♮ (si bekarui). Buvo naudojami šie raktai (naudojimo dažnumo tvarka): F, c, f, C, D, a, g, e, Γ, B ir apvalioji/kvadratinė b.
Alizavos pagrindinė mokykla
Istorija
Nuo 2000 m. tapo pagrindine mokykla. 2019 m. prijungta Salamiesčio pagrindinė mokykla.
Raktas (muzika)
Istorija
thumb|Ankstyvosios G rakto formos – trečioji susideda iš G ir D raktų, parašytų vertikaliai Polifoniniame periode iki 1600 m. buvo naudojami neįprasti raktai labai aukštoms arba labai žemoms partijoms. Labai žemoms bosinėms partijoms Γ raktas buvo rašomas viduryje, ant ketvirtos arba penktos penklinės linijos; labai aukštų partijų natoms, parašytoms ant ketvirtos arba penktos penklinės linijos buvo atitinkamai naudojami aukštasis D raktas (d) ir dar aukštesnis ff raktas.
Seniau C raktas buvo rašomas labiau kampuotai, kartais ranka rašytose natose naudojamas ir dabar (arba supaprastinta K forma): |45px|.
Antašavos pagrindinė mokykla
Kupiškio rajono Antašavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio raj. Antašavos mstl., Pergalės g. 8A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Steigėjas Kupiškio rajono savivaldybės taryba.
Raktas (muzika)
Istorija
Šiuolaikinėje grigališkųjų giesmių notacijoje C raktas (ant keturių linijų „penklinės“) rašomas 30px, o F raktas – 30px.
Antašavos pagrindinė mokykla
Istorija
miniatiūra|250px|left
2013 m. adresas buvo Pergalės g. 4a. Nuo 2016 m. rugsėjo 1 d. Kupiškio r. Antašavos mokykla-daugiafunkcis centras.
Raktas (muzika)
Istorija
Užrašymas G rakto viršuje tikriausiai kilo iš kursyvu parašytos raidės S iš natos sol.
Šiuolaikiniuose leidiniuose keturių dalių harmonija ant paralelinių penklinių rašoma supaprastintai:
Vytautas Izbickas
Vytautas Izbickas (1920 m. gegužės 16 d. Čirkūnai, dab. Cirkuni, Aknystos parapija, Ritės valsčius, Jekabpilio apskritis – 1988 m. sausio 28 d. Bostonas) – Lietuvos statybos ir hidrotechnikos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Aknystos progimnazijoje, Rokiškio Tumo Vaižganto gimnazijoje. 1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultetą, apgynė diplominį projektą „Klaipėdos uosto praplėtimas iki 3,5 milijono tonų metinės krovinių apyvartos“. Dalyvavo antibolševikinėje ir antinacinėje rezistencijoje. 1944 m. nacių kalintas, išvežtas darbams į Vokietiją, po karo dirbo Hamburgo uoste. 1947 m. persikėlė į Didžiąją Britaniją, Kardifo uoste projektavo ir prižiūrėjo molų, krantinių ir kitų hidrotechninių statinių statybas. 1951 m. išvyko į JAV. 1951–1953 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone and Webster“, nuo 1953 m. – „Chas. T. Main“. 1965–1969 m. Pramoninių pastatų, 1978–1984 m. Šiluminių elektrinių ir hidroelektrinių skyrių vyr. inžinierius. Vadovavo sudėtingų inžinerinių objektų – pramoninių pastatų, šiluminių elektrinių, hidroelektrinių, hidroakumuliacinių elektrinių, užtvankų statybai. Svarbiausi projektai:
1977–1981 m. Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos centro valdybos pirmininkas, 1979–1982 m. JAV lietuvių bendruomenės Bostono skyriaus pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės Tarybos prezidiumo pirmininkas, du kartus rinktas Pasaulio lietuvių bendruomenės Seimo nariu. Žmona Felicija, dukra Daiva, sūnus Vytenis.
Edvardas Kaniava
Edvardas Kaniava (g. 1937 m. liepos 1 d. Klaipėdoje) – dainininkas (baritonas), Lietuvos kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1954 m. baigė Kauno Komjaunimo vidurinę mokyklą. 1954 m. įstojo į Veterinarijos akademiją, tikėdamasis po metų be egzaminų pereiti į Medicinos institutą, tačiau po dviejų semestrų pasirinko studijas konservatorijoje. 1955–1960 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Petro Olekos klasė), įgijo dainininko specialybę.
1958–1993 m. LSSR operos ir baleto teatro solistas. 1966–1967 m. stažavosi Sofijos (Bulgarija) operos teatre. 1979–1981 m. LSSR konservatorijos vyr. dėstytojas, 1981 m. docentas, 1988 m. profesorius, 1989–1992 m. Dainavimo katedros vedėjas. 1993–1994 m. Karakaso (Venesuela) dainavimo akademijos profesorius. Nuo 1994 m. Lietuvos muzikos akademijos profesorius. Nuo 2005 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Dainavimo katedros dėstytojas. Klaipėdos universiteto Senato narys, Menų fakulteto atestacinės komisijos narys. Klaipėdos muzikinio teatro Meno tarybos pirmininkas ir teatro pedagogas.
Rengė parodomąsias dainavimo pamokas Sankt Peterburgo (Rusija), Kelno (Vokietija) aukštosiose muzikos mokyklose. Gastroliavo daugiau nei 70 pasaulio šalių. Su savo mokiniu dainininku Deiviu išleido du albumus „Tu, kuris aukštai“ ir „Ave Maria“.
Nuo 1995 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 2000–2004 m. LR Seimo narys. 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Etikos ir procedūrų komisijos narys. 2004–2006 m. Ministro pirmininko Algirdo Brazausko visuomeninis patarėjas kultūrai.
Bielsko Šv. Archangelo Mykolo parapija
'''Bielsko Šv. Archangelo Mykolo parapija''' – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Bielsko mieste. Parapija įkurta XVI a. amžiuje, karaliaus Žygimanto Senojo įsaku. Parapijoje yra 1789 m. pastatyta Bielsko Šv. Archangelo Mykolo cerkvė. 1999 m. pastatyta Šastalų Dievo Motinos Duonos Dalintojos Ikonos cerkvė. Parapijoje yra dvi cerkvės ir trys koplyčios.
Andrioniškio herbas
Andrioniškio herbas – vienas pagrindinių Andrioniškio heraldikos atributų. Herbe mėlyname lauke tupi sidabrinė pelėda su auksiniais nagais ir snapu, sidabrinėje skydo galvoje raudonas šv. Andriaus kryžius. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis, jį dekretu Nr. 1K-665 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė 2011 m. balandžio 19 d.
Kazimieras Mielkus
Kazimieras Mielkus (1887 m. šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime – 1965 m. birželio 22 d. Vilniuje) – ūkininkas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas.
Biografija
Gimė ir augo šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime. Tėvas mirė, kai Kaziukui buvo treji metai. Mokėsi privačiai pas kaimo ūkininką Joną Valinčių, vėliau lankė Punsko pradžios mokyklą (mokytojas Baltrukonis). Mokoma buvo rusų kalba, dvi valandos lenkų kalbos pamokų, lietuviškai tik tikyba. Įstojo į Pščelno žemės ūkio mokyklą, kurios dėl sveikatos sutrikimų nebaigė. Mokytojavo Punsko pradžios mokykloje.
1916 metais gimtojo Vaitakiemio ūkininkai Kazimierą Mielkų išrinko seniūnu. Netrukus vedė Giluišių kaimo ūkininko, žinomo knygnešio Vinco Markevičiaus dukterį Juliją. Dainavo parapijos chore. Šaulių organizacijos, Lietuvių veikimo centro narys, Vilniaus lietuvių komiteto veikėjas. 1917 m. kaip Suvalkų apskrities delegatas dalyvavo Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. Grįžęs iš Vilniaus, kartu su bendraminčiais Petru Pacenka ir Punsko bažnyčios klebonu Motiejumi Simonaičiu 1919 m. lapkričio 15 d. valstiečių mitingo metu paskelbė apie lietuviško Punsko valsčiaus įkurimą.
Lenkams užėmus Punską, valsčiaus administracija persikėlė į Lietuvą, o Punsko krašte lietuviška veikla ėmė gęsti. Mielkus lenkų administracijos buvo sekamas ir provokuojamas. 1927 metais suimtas ir apkaltintas valstybės išdavimu. Paleistas iš Suvalkų kalėjimo 1930 m. rugpjūčio 19 d. buvo priverstas su visa šeima persikelti į Lietuvą.
Mergutrakio kaime (dabar Kalvarijos savivaldybė) nusipirko skolose paskendusį ūkį. Lietuvos Respublikos Vyriausybė už nuopelnus lietuvybei dalį skolų padengė.
Vokiečių okupacijos metais dirba Sangrūdos žemės ūkio kooperatyvo vedėju. Miršta duktė Aldona ir sūnus Algirdas. Rusams užėmus Lietuvą, partizanauti išeina sūnūs Kazimieras ir Jonas, duktė Elena tampa partizanų ryšininke. Netrukus visus juos suima ir nuteisia.
Sovietiniai pasieniečiai liepia persikelti toliau nuo valstybinės sienos. Kurį laiką gyvena Trobiškių kaime (Marijampolės rajonas), vėliau Kaišiadoryse ir Vilniuje, kur 1965 m. birželio 22 d. mirė.
= Nuorodos =
Pandemija
Pandemija (iš 'visi' + δήμος = demos 'žmonės') – naujos ligos išplitimas pasauliniu mastu,  globalaus masto epidemija. Pandemijomis dažniausiai apibūdinamos tokios plačiai išplitusios ligos, kurios paveikia žmones, sukelia ženklų sveikatos sutrikdymą ir geba būti perduodamos nuo žmogaus žmogui.
Bruožai
Ligų plitimas gali vystytis keliais etapais, pradedant nuo pavienio atvejo ir lokalaus išplitimo, pereinant į platesnį išplitimą (epidemiją) ir baigiant tarptautiniu išplitimu, galinčiu pasiekti pasaulinį mastą. Platus išplitimas, apimantis kelis žemynus ir sukuriantis naujus lokalius plitimo židinius, yra vienas iš esminių pandemijos bruožų. Taip pat svarbu, ar plintantis susirgimas yra sukeliamas tos pačios ligos, ar visiškai naujos (įskaitant jau žinomų ligų naujas variacijas). Pavyzdžiui, globaliu mastu vykstantys sezoniniai susirgimai gripu nėra įvardijami kaip pandemija.
Pandemijos identifikuojamos ir oficialiai paskelbiamos Jungtinėms Tautoms priklausančios Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO), įsikūrusios Ženevoje, Šveicarijoje. PSO renka informaciją iš kiekvienos pasaulio valstybės, ją analizuoja ir priima sprendimą, ar nauji ligų protrūkiai gali būti įvardinami kaip pandemija.
Istorija
thumb|275px|Kareiviai, gydomi nuo [[Ispaniškasis gripas|ispaniškojo gripo JAV, 1918 m. Šios ligos pandemija pasaulyje nusinešė apie 25–50 mln. aukų.]]
Šiuolaikinis pandemijos apibrėžimas išskiria ligos išplitimo pasaulinį mastą, todėl daugelis istorijoje žinomų ligų protrūkių buvo labiau epidemijos nei pandemijos. Anksčiau ligos tarptautiniu mastu plisdavo lėčiau, labiau nuspėjamais maršrutais (prekybiniais keliais, armijų judėjimo kryptimis ir pan.), apimdavo mažesnes teritorijas. Šiais laikais dėl globalizacijos suintensyvėjus žmonių kelionėms tarptautiniu mastu, pandemijos mastą ligos gali pasiekti tiek sparčiau, tiek ir sunkiau susekamais ir kontroliuojamais būdais.
Dvokiančioji šlakabudė
Dvokiančioji šlakabudė (Cystoderma carcharias) – pievagrybinių šeimai priklausantis nevalgomas grybas.
Išvaizda
Kepurėlė (2–6 cm skersmens) iš pradžių pusiau apvali, vėliau varpeliška ir galiausiai beveik horizontali, su nedideliu gūbreliu per vidurį ir skilinėtais kraštais. Luobelė grūdėta. Kotas 3–6 cm ilgio, cilindriškas, prie pagrindo truputį sustorėjęs, aukščiau rinkio baltas ir miltuotas, žemiau rinkio grūdėtai žvynuotas, du trečdalius jo dengia išnara, kuri po kurio laiko nukrenta. Lakšteliai tankūs, priaugintiniai, dantyti. Trama plona ir balta, turi būdingą puvėsių kvapą ir vos juntamą skonį. Sporos yra 4–5,5 x 3–4 mikronų, elipsės formos, lygios.
Spalvos kaita: kepurėlės atspalvis gali įvairuoti nuo gelsvai rausvos iki šviesiai raudonos. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau gelsvi.
Augavietė
Šis grybas labai paplitęs Lietuvoje, auga spygliuočių miškuose.
Sezonas: rugsėjis–lapkritis
Panašios rūšys: Cystoderma granulatum , šis grybas taip pat turi grūdėtą kepurėlę, kuri yra plytų arba rūdžių spalvos atspalvio.
Projektas RAIN
thumb|Tiesiamas RAIN kabelis RAIN - plačiajuosčio interneto plėtra visose šalies kaimiškose vietovėse, projektas buvo baigtas 2015 m. Projekto tikslas yra suteikti plačiajuosčio duomenų perdavimo prieigą visoms kaimiškųjų seniūnijų viešojo sektoriaus administravimo institucijoms, ligoninėms, laboratorijoms, mokykloms, muziejams, bibliotekoms, viešosios prieigos prie interneto taškams, taip pat gyventojams bei verslo įmonėms. Projektas gali būti skirstomas į dvi dalis: RAIN ir RAIN-2.
thumb|Iškilmingai pakloti pirmieji šviesolaidiniai interneto kabeliai
RAIN
Projektas „Kaimiškųjų vietovių informacinių technologijų plačiajuostis tinklas RAIN“ buvo įgyvendintas 2005 - 2008 m.
Šio tikslo įgyvendinimui buvo iškelti tokie uždaviniai - suteikti plačiajuosčio duomenų perdavimo prieigą:
Minėtų uždavinių išsprendimui įgyvendintos šios priemonės:
Projektas dalinai finansuotas Europos regioninės plėtros fondo lėšomis, jo vertė – apie 74 mln. Lt. Projektą įgyvendino partneriai: Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerija, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija, Matematikos ir informatikos institutas, viešoji įstaiga „Plačiajuostis internetas“.
RAIN-2
Projektas „Kaimiškųjų vietovių informacinių technologijų plačiajuosčio tinklo RAIN plėtra“ (RAIN-2) pradėtas įgyvendinti 2009 m. gruodžio mėnesį, projektą planuojama pilnai įgyvendinti iki 2013 m. kovo mėnesio. Projekto tikslas - sudaryti galimybę gyventojams, valstybės ir vietos savivaldos institucijoms bei verslo organizacijoms šalies kaimiškųjų vietovių teritorijose naudotis plačiajuosčio ryšio paslaugomis.
Planuojama, kad įgyvendinus projektą gyventojai ir organizacijos 98 proc. šalies kaimiškųjų vietovių gyventojų turės galimybę naudotis plačiajuosčio ryšio paslaugomis, bus sudaryta konkurencinė aplinka plačiajuosčio ryšio paslaugų teikimui, o pagrindiniai žinių centrai kaimiškosiose vietovėse – mokyklos, bibliotekos ir viešojo interneto centrai – bus prijungti prie plačiajuosčio ryšio tinklų. Projektas dalinai finansuojamas Europos regioninės plėtros fondo lėšomis, jo vertė – apie 173 mln. Lt. Projektą įgyvendina partneriai: Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerija ir viešoji įstaiga „Plačiajuostis internetas“.
Juristas
Juristas (kartais vad. juristkonsultas;, nuo iuris - 'teisės', 'teisinis') - organizacijos teisininkas. Privačiame sektoriuje tai gali būti įmonės teisininkas (paprastai vad. verslo teisininkas) arba vad. juriskonsultas. Viešajame sektoriuje - valstybinės įstaigos ar institucijos teisininkas (viešojo administravimo teisininkas, teisės specialistas, konsultantas), NVO, lobistinės organizacijos (asociacijos) juristas ir kt. Juristas sprendžia visus organizacijos teisės klausimus, taip pat su juo susijusius bei kitus jam pavestus klausimus, atstovauja organizacijai išorės santykiuose, teisinėse (teisminėse) organizacijose, ginant organizacijos interesus viešuomenėje ir kitur, t. y. veda ir tvarko organizacijos „teisinį ūkį“.
Sindikas
Siñdikas - istorinė jurist(konsult)o profesija. Senovės Graikijoje sindikas buvo gynėjas teisme. Feodalizmo laikotarpio Europos miestuose – cecho arba gildijos vyresnysis arba patarėjas teisės klausimais. Bažnytinėse organizacijose - teisininkas (pvz., vienuolių ordino sindikas, vienuolyno sindikas, generalinis ordino sindikas ir t. t. ). Sindikai teikdavo teisines išvadas, patarinėdavo miestų arba atitinkamai savo organizacijų vadovams. Kai kuriose Europos šalyse (pvz., Vokietijoje) sindikas iki šiol yra organizacijos teisininkas, neretai - organizacijos arba įstaigos įgaliotinis byloms teismuose vesti. Pvz., Hamburge - Senato sindikas.
Sindikas advokatas
Siñdikas advokatas (dažniausiai vad. ('sindikas'), taip pat Syndikusanwalt arba Firmenanwalt, 'firmos advokatas') - advokatas, pagal darbo sutartį dirbantis pas darbdavį ne advokatūroje. Tai gali būti įmonė (pvz., bankas), asociacija, susivienijimas, paramos fondas, pramonės ir prekybos rūmai (ir pan.). Greta to jis taip pat turi teisę užsiimti advokato praktika (t. y. veikti kaip laisvosios profesijos atstovas). Sindikai advokatai negali savo darbdaviams atstovauti pagal Vokietijos advokatūros įstatymo 46 § (Bundesrechtsanwaltsordnung) – jeigu advokato dalyvavimas yra būtinas – teisme arba arbitraže, veikdami kaip advokatai. Jeigu teismuose advokato dalyvavimas yra nebūtinas, tuomet sindikai turi teisę atstovauti savo darbdaviams (atitinkamoms organizacijoms).
Čačapojaso provincija
Čačapojaso provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 21 apygardą. Sostinė – Čačapojasas.
Apygardos
thumb|left|250px|Čilikino kaimo bažnyčia
Paneriai (Jonava)
Paneriai - gyvenamasis Jonavos mikrorajonas prie dešiniojo Neries kranto, šalia Panerių gatvės, tarp Jonavos Senamiesčio ir miesto centro.
Neries krantinė
thumb|Renovuoti daugiaaukščiai gyvenamieji namai
Panerių mikrorajone yra Neries krantinė. Joje anksčiau buvo įrengtas paplūdimys. Stačiame šlaite esantys laipteliai veda prie Neries upės. Ties Panerių gatve įrengtos kelios poilsio aikštelės su klombomis, žydi našlaitės. Pastatyti suoleliai, atnaujinti dviračių takai, įrengti žiedai dviračiams pastatyti.
Ignacas Stasys Uždavinys
Ignacas Stasys Uždavinys (1935 m. birželio 30 d. Kaune – 2023 m. rugpjūčio 2 d. ) – matematikas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1953 m. baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą, matematikas. Tobulinosi Minsko ir Maskvos universitetuose.
1962–1990 m. Vilniaus universiteto laborantas, asistentas, Skaičiavimo laboratorijos vadovas, Skaičiavimo centro vadovas, vyresnysis dėstytojas. Nuo 1990 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos valdybos narys. 1990–1992 m. Vyriausybės patarėjas Katalikų Bažnyčios ir kitų konfesijų klausimais, Lietuvos krikščionių demokratų partijos tarybos narys, Lietuvos Sąjūdžio Tarybos narys. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys, Ekonominių nusikaltimų tyrimo komisijos pirmininko pavaduotojas.
Žmona Valerija, dukterys Rasa, Sigita.
Aizikas Lifšicas
Aizikas Lifšicas (1904 m. kovo 22 d. Kaune – 1943 m. vasario 27 d. Aleksejevkoje) – Lietuvos komunistinis veikėjas, redaktorius.
Biografija
Nuo 1920 m. dalyvavo LKJS ir profsąjungų veikloje. 1921–1923 m. LKJS Centro biuro narys, 1923 m. sekretorius. 1924–1926 m. kalėjo. 1926 m. LKJS ir LKP Šiaulių rajono komiteto narys. 1926 m. pabaigoje apsigyveno TSRS, kur mokėsi Vakarų tautinių mažumų universitete. 1927 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Nuo 1927 m. LKP CK narys. 1930–1932 m. mokėsi Maskvos Tarptautinėje Lenino mokykloje. 1932–1935 m. dirbo LKP CK Sekretoriate. 1934 m. redagavo „Tiesą“. 1927–1930 ir 1937–1940 m. kalintas. 1940–1941 m. dirbo Kaune. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys.
Čengdu
Čengdu (kin. 成都, pinyin Chéngdu) – miestas vidurio Kinijoje, prie Jinjiang upės slėnio; Sičuano provincijos adm. centras. 3,95 mln. gyventojų (2005). Išvystyta mašinų, metalurgijos, chemijos, tekstilės, maisto pramonė, amatai.
Mieste yra universitetas, Uhoudzi šventyklos kompleksas (XVI–XVIII a.), Cinjangungo rūmai („Juodojo ožio rūmai“; XIII a.).
Istorija
Čengdu įsikūrė IV a. pr. m. e., 221–263 m. buvo Šu karalystės sostinė. Šu dinastijai valdant miestas pavadintas Čengdu (reiškia „tapti sostine“).
Miknaičių ežeras
Miknaičių ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Gaižaičių, 2,5 km į pietvakarius nuo Miknaičių, Mūšos tyrelio telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,31 km, plotis - iki 0,24 km. Aplinkui plyti Mūšos tyrelio pelkė. Krantai apaugę retu mišku, klampūs. Ežeras nenutekantis, priklauso Mūšos upės baseinui.
Pakrantėje nutiestas Mūšos tyrelio pažintinis takas.
Steve Vai
Steven Siro Vai (g. 1960 m. birželio 6 d. Carle Place, JAV) – JAV instrumentinio roko gitaristas, dainų autorius, dainininkas ir įrašų prodiuseris. Mokėsi pas gitaros virtuozą Joe Satriani. Muzikinę karjerą pradėjo Frank Zappa grupėje 1980 m., o solinę karjerą – 1984 m. Grojo su tokiais atlikėjais, kaip David Lee Roth, Whitesnake. Šiuo metu yra išleidęs 13 albumų.
Adygų kalba
Adygų kalba (адыгабзэ) – šiaurės vakarų Kaukazo kalbų grupės kalba, vartojama adygų tautybės žmonių, gyvenančių pietinėje Rusijoje (daugiausia Adygėjoje) bei kitose Vakarų Azijos valstybėse. Kalbančiųjų skaičius siekia ~0,5 milijono žmonių. Adygų kalbai labai gimininga kabardinų kalba. Kalba turi daug dialektų, kuriuos vartoja skirtingos adygų gentys (abzechai, adamėjai, bžedugai, hatukuajai, kemirgojai, machošai, natekuajai, šapsugai, žanai, jegerikuajai).
Kalboje yra 50-60 priebalsių, suminkštintas glotinis sprogimas, bidentalinis pučiamasis garsas ir daug kitų sudėtingų fonologinių reiškinių.
Nuo 1927 m. iki 1938 m. naudotas lotynų raidynas. Prieš tai kalba buvo rašoma arabų raštu. Nuo 1938 m. adygų kalba naudoja kirilicos raidyną.
Dabruolio eglė
Dabruolio eglė – išskirtinė eglė, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas,  augantis Šiaulių rajone, Gruzdžių seniūnijoje, Šilelio miške, Gruzdžių girininkijos (99 kv., 7 skl.) teritorijoje, apie 2,8 km į pietus nuo Gruzdžių, 1,6 km į vakarus nuo kelio.
Dabruolio eglė paskelbta saugoma Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2012 m. gruodžio 13 d. sprendimu, siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų seniausią Šilelio miško eglę. Vadinama netoliese tekančio Dabruolio upelio vardu.
Objekto aplinka
Priklauso Gruzdžių Šilelio miško kompleksui, kuris susisiekia su Gruzdžių dvaro želdiniais. Eglė auga Gubernijos miško biosferos poligone, mišriame miške, kuriame vyrauja beržai, eglės. Eglė yra ūkinės paskirties IV grupės miške, kuriame vykdomi intensyvūs kirtimai. Šalia eglės šiaurės rytų pusėje yra iškirsta biržė, vykdyti plyni kirtimai. Kaimynystėje yra pavienių sausų žievėgraužio tipografo pažeistų nudžiūvusių eglių. Iškirstas pomiškis. Dabruolio eglė neapsaugota nuo šiaurės vakarų vėjo.
Duomenys
Eglės šakos išretėjusios, iki 20 m aukščio jos nudžiūvusios. Medžio būklė patenkinama. Ant žievės matosi žievėgraužio tipografo veiklos pėdsakai. Lajos defliacija 50 proc.
Kuko Salų ministras pirmininkas
thumb|right|250px|9-sis Kuko Salų ministras pirmininkas [[Henry Puna|Henris Puna, paskirtas 2010 m.]] Kuko Salų ministras pirmininkas – vyriausybės vadovas savivaldos statusą asociacijoje su Naująja Zelandija turinčiose Kuko Salose, į kurių sudėtį įeina 15 atskirų salų. Ministro pirmininko postas įsteigtas 1965 m., kada pirmą kartą Salose buvo suformuotas savivaldos ministrų kabinetas. Pradžioje jo vadovas buvo tituluojamas premjeru, o nuo 1981m. – ministru pirmininku. Jį tvirtina Karalienės atstovas Kuko Salose. Ministras pirmininkas yra aukščiausias pareigūnas šalies vyriausybėje, po jo pagal rangą eina ministro pirmininko pavaduotojas.
Juozapas Tartilas
Juozapas Tartilas (g. 1940 m. vasario 9 d. Padbuožėje, Utenos raj.) – inžinierius statybininkas, profesorius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1957 m. baigė Utenos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1962 m. – Kauno politechnikos institutą.
1962 m. Kauno statybos tresto Nr. l meistras, darbų vykdytojas, gamybos skyriaus viršininkas, vėliau, sujungus trestus, susivienijimo „Kauno statyba“ skyriaus viršininkas. 1982–1992 m. Vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų tobulinimosi instituto, Lietuvos vadybos akademijos vyr. dėstytojas, 1987 m. docentas. 1986 m. suteiktas technikos mokslų kandidato laipsnis. 1990–1992 m. dėstė Kauno technologijos universitete, 1996–1998 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete ir Lietuvos žemės ūkio universitete, 1998–2013 m. Mykolo Romerio universitete, 1998–2000 m. šio universiteto mokslinis sekretorius. 2013–2016 m. dėstė Utenos kolegijoje.
1992–1996 m. Seimo narys.
Spaudoje paskelbė per 30 mokslinių straipsnių ekologijos, darbų saugos, gamybinių procesų patikimumo prognozavimo klausimais. Su kolektyvu 2003 m. išleido vadovėlį „Profesinė sauga ir sveikata. Ergonomikos principai“.
Apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. Žmona Eliodija, dukros Sigita, Milda, Aušra.
Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos parapija
Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos parapija – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Bielsko mieste. Parapija įkurta 1998 metais. Parapijoje yra 2010 m. pastatyta Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė.
Kušas
''Šis straipsnis – apie istorinę karalystę Nubijoje, egzistavusią I tūkst. pr. m. e.-I mūsų e. tūkst viduryje. Neretai šiuo pavadinimu vadinamas Nubijos regionas.''
Kušas (🇪🇬), kitaip dar Nubijos karalystė, Merojės civilizacija – istorinė senovės karalystė ir civilizacija Nubijoje, dabartinio Sudano teritorijoje. Ji egzistavo nuo I tūkst. pr. m. e. pradžios iki mūsų eros IV a. Ją sukūrusi tauta yra vadinama kušitais arba merojiečiais, tačiau jos kilmė nėra aiški.
Susiformavimas
Po Kermos civilizacijos klestėjimo II tūkst. pr. m. e. II pusėje Nubija priklausė Naujajai Egipto karalystei. Po Ramzio II mirties 1224 m. Egipto įtaka regionui vis labiau mažėjo. Čia susidarė prielaidos atsirasti nepriklausomai valstybei.
Šis laikotarpis, trukęs iki VIII a. pr. m. e., yra labai mažai tyrinėtas. Manoma, kad tuometine valstybės sostine buvo Kerma. Egzistuoja netgi teorijos, kad tuo metu iš Kušo galėjo kilti legendinė Saabos karalienė.
Napatos laikotarpis
thumb|left|200px|Amono šventyklos Napatoje rekonstrukcija Pirmasis istoriškai patvirtintas Kušo valdovas buvo Alara (VIII a. pr. m. e.), kuris suvienijo visą Aukštutinę Nubiją, perkėlė sostinę į Napatos miestą ir pradėjo Napatos dinastiją.
Alaros įpėdinis Kašta (tai reiškia „Kušitas“) pradėjo Kušo ekspansiją į šiaurę, t. y. į Egiptą, kur tuo metu buvo krizė ir susiskaldymas. Jam ir jo tiesioginiam įpėdiniui Pjanchiui pavyko užvaldyti visą Egiptą, ir jų Egipte įkurtoji dinastija yra laikoma XXV dinastija. Ji valdė Egiptą iki 656 m. pr. m. e. Tuo metu valstybės sostinė buvo Napata, kurioje ir buvo laidojami visi valdovai. Karalystė buvo visiškai egiptizuota, joje buvo paplitusi egiptiečių kalba ir kultūra.
VII a. pr. m. e. viduryje Asirijai įsiveržus į Egiptą, ten įsitvirtino XXVI dinastija. Tačiau Kušas išsaugojo nepriklausomybę ir ėmė egzistuoti kaip atskira valstybė.
Merojės laikotarpis
thumb|left|200px|Karalienės Amanitore kapas Merojėje 592 m. pr. m. e. Egipto armija laikinai užėmė Napatą. Ši auganti grėsmė iš šiaurės paskatino Kušą perkelti sostinę toliau į pietus, į Meroję, dėl to šis laikotarpis vadinamas Merojės laikotarpiu. Merojė buvo ne tik saugesnėje, bet ir palankioje vietoje vykdyti prekybą per Raudonąją jūrą, kadangi prekyba Nilu pamažėle menko dėl tarp Kušo ir Egipto siautėjusių plėšikų būrių. Be to, vystantis geležies gamybai, miškingos Merojės apylinkės buvo labai tinkamos metalurgijai.
Iki III a. pr. m. e. Napata dalinai išsaugojo savo pozicijas kaip kulto centras ir valdovų karūnavimo bei laidojimo vieta. Tačiau vėliau valdovai pradėti laidoti Merojėje. Tuo metu susiformavo savarankiškas Merojės raštas, kultūra įgavo daug vietinių bruožų, tolo nuo egiptietiškos kultūros, ją veikė helenizmas ir afrikietiškos tradicijos.
I a. pr. m. e. Kušas kovojo su Romos imperija. Napata buvo laikinai užimta ir galutinai prarado savo galią.
Žlugimas
Nuo pirmųjų mūsų eros amžių Kušas ėmė prarasti savo ekonominę ir politinę galią regione. Jo pietuose auganti Aksumo imperija tapo svarbiausiu konkurentu, ir ji galiausiai nukonkuravo Meroję kaip svarbų prekybinį ir gamybos centrą. Ėmė nykti amatai, nebebuvo statomos šventyklos.
Kušo galutinis žlugimas nėra galutinai ištyrinėtas. Maždaug IV a. viduryje staigiai nustota statyti piramides, ir visos žinios apie valstybę nutrūksta. Yra manoma, kad žlugimą dalinai nulėmė klajoklės dykumų gentys, kurios migravo į nusilpusią valstybę. Senovės šaltiniai mini gentis noba, kurios tikriausiai buvo vėliau čia gyvenusių nubų protėviai. Taip pat žlugimui pasitarnavo ir bedžai, senovės šaltiniuose vedinami blemijais. IV a. Aksumo imperija galutinai užvaldė buvusią Kušo teritoriją.
Valdovai
thumb|left|250px|Piramidės Merojėje
Kušas buvo valdomas valdovų, tituluojamų ko (qo). Labai įdomi institucija buvo karalienės kandake, kurių svarba ypač išaugo Merojės laikotarpiu. Jos buvo ne tik karalių sutuoktinės, bet taip pat neretai valdydavo visą valstybę ir netgi vadovaudavo kariuomenei. Viena pirmųjų žinomų kandake yra Aleksandro Makedoniečio amžininkė Pelekh. Pasakojama, kad ji pasipriešino Aleksandro invazijai, nors iš tiesų Aleksandras niekuomet nevykdė karo žygių prieš Kušą. Žymiausios kandakės yra Šanakdachetė (177–155 m. pr. m. e.), kuriai priskiriamas Merojės rašto išradimas, ir Amanitore (I a. pradžia), paskutinioji didžioji statytoja. Kandake savo valdžia dalijosi su karalienėmis motinomis, tituluojamomis qore.
Valdovai buvo laidojami piramidėse, tačiau ne visų piramidės yra lengvai atsekamos. Daugumos jų valdymo datos yra labai ginčytinos.
Kultūra
Kušo kultūra buvo labai stipriai veikiama Egipto kultūros, iš kurio Kušas perėmė raštą, architektūros, dailės, valdymo principus. Tik vėlyvuoju valstybės egzistencijos laikotarpiu kultūra įgijo vietinių bruožų. thumb|200px|Merojės raštas
Raštas ir kalba
Kušas nuo ankstyviausių laikų naudojo Egipto hieroglifus, ir daugybė įrašų buvo daroma egiptiečių kalba. Tik maždaug III a. pr. m. e. buvo pradėtas naudoti savitas Merojės raštas, kuris buvo suformuotas Egipto rašto pagrindu. Tačiau ši rašto sistema buvo fonografinė ir neturėjo ideogramų. Joje pirmą kartą Afrikoje panaudota sistema, kuri turėjo ne tik priebalsius, bet ir balsius. Tai kartais yra aiškinama graikų rašto įtaka.
Raštas turėjo du variantus – hieroglifinį, naudojamą oficialiems užrašams reljefuose ir taip vadinamąjį kursyvą, kuris buvo supaprastintas rašto variantas. Nors raštas buvo dešifruotas, juo parašyta kalba yra vis dar nesuprantama mokslininkams. Nėra netgi vieningos nuomonės, kuriai kalbų šeimai ją galima priskirti. Labiausiai paplitę hipotezės teigia, kad merojiečių kalba galėjo priklausyti afroazijinėms kalboms (tuo atveju ji būtų gimininga į rytus esančiai bedžų kalbai) arba Rytų Sudano kalboms (tuo atveju ji būtų gimininga vėliau čia susiformavusiai nubų kalbai).
Architektūra
thumb|200px|left|Liūtų šventykla Nakoje Kušo civilizacija paliko daug architektūros paminklų, kurie išmėtyti visoje Nubijoje, bet daugiausia koncentruojasi prie sostinių.
Vieni ankstyviausių paminklų yra prie Napatos, kuri nuo seniausių laikų buvo laikoma šventa vieta. Prie jos buvęs Džebel Barkalio kalnas, savo forma primenantis kobros galvą tapo kulto objektu, ir prie jo pastatyta dievo Amono šventykla buvo laikoma viena svarbiausių netgi Egipte. Šventyklos griuvėsiai yra tyrinėti archeologų. thumb|150px|Sienos reljefas iš Merojės Prie Napatos buvusiose gausiose kapavietėse kušitai VIII a. pr. m. e. atgaivino Egipte iki tol seniai išnykusią piramidžių statybos tradiciją. Kušo piramidės buvo gerokai mažesnės nei egiptietiškos, tačiau išlaikė savo formą ir funkciją – tai buvo valdovų kapai.
Sostinei persikėlus į Meroję, piramidžių statybos tradicija perkelta į ten. Merojė taip pat pagarsėjo gausybe šventyklų, kurių visos buvo pastatytos egiptietišku stiliumi. Paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą Kuše paplito helenistinė kultūra. Ji stipriai paveikė vėlyviausius Kušo architektūros paminklus, ypač Nakos šventyklą, kurioje garbinamas vienas svarbiausių Kušo dievų Apedemakas, turintis liūto pavidalą.
Keramika
thumb|150px|left|Merojės keramikos pavyzdys thumb|150px|Merojės keramikos pavyzdys Ypač savita keramika, kurios tradicijos prasidėjo apie III a. pr. m. e., yra vienas iš didžiausių Merojės civilizacijos pasiekimų. Joje labai įdomiai persipina egiptietiškos, helenistinės ir afrikietiškos tradicijos. Keramikoje gausu dailių ornamentų ir tapytų gyvenimo scenų. Merojėje buvo gaminama dviejų rūšių keramika. Didžioji dalis buvo gaminama naudojant žiedžiamąjį ratą (tai buvo vyrų užsiėmimas). Šiai rūšiai priklauso patys gražiausi dirbiniai. Kita keramika buvo gaminama moterų, ir lipdoma rankomis, čia ypač atsispindi vietinė afrikietiška kultūra.
Bibliografija
Šinni, Piter. 2004. Nubiitsy. Moguščestvenaja civilizacija drevnei Afriki. Moskva:Centrpoligraf.
Žiniasklaidos teisė
Žiniasklaidos teisė - visuma teisės normų, reguliuojančių žiniasklaidos ir su ja susijusius visuomeninius santykius; savarankiška teisės šaka.
Žiniasklaidos teisė apima iš esmės viešosios teisės normas; iš dalies - ir civilinės teisės normas. Apima tiek valstybės, tiek ir privačių, viešųjų žiniasklaidos organizacijų priimtas imperatyvines ar dispozityvines taisykles.
Dalykas
Reguliavimo dalykas - žiniasklaidos laisvė, informacijos laisvė, žiniasklaidos priemonių teisiniai pagrindai. Taip pat atskirų masinės informacijos priemonių teisė (radijo teisė, televizijos teisė ir t. t.). Viena naujausių sričių - elektroninių medijų teisė.
Skirtingai nei technologijų teisė žiniasklaida reguliuoja tik medijų perduodamą turinį, informaciją; techninius dalykus reguliuoja elektroninių ryšių teisė (pvz., telekomunikacijų teisė).
Radijo teisė
Radijo teisė - žiniasklaidos teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių informacijos perdavimą radijumi kaip žiniasklaidos priemone bei su tuo susijusius visuomeninius santykius.
Radijo teisės klausimai - radijo (transliavimo ir kt.) teisės, elektroninis radijas, regioninis radijas, radijo apmokestinimas ir galimi mokesčiai, radijo subsidijavimas, valstybės parama, ES radijo teisė.
Charlton Athletic FC
Londono „Charlton Athletic“ – Anglijos futbolo klubas iš Londono priemiesčio Grinidžo, Čarltono rajono.
Istorija
Futbolo lygoje žaidžia nuo 1921 metų, pirmą kartą į aukščiausią divizioną pateko 1936 m., bet 1957 metais iškrito į antrąjį, o 1972 – net į trečiąjį divizioną. 1998 metais pirmą kartą pateko į Premier lygą, kur po pirmojo sezono iškrito į žemesnę lygą, bet 2001 metais vėl grįžo į Premier lygą, iš kurios iškrito po 2006-2007 m. sezono.
Kavarsko herbas
Kavarsko herbas – Kavarsko miesto heraldinis atributas.
Aprašas
Mėlyname lauke į žalią papėdę įsmeigtas auksinis kalavijas, iš papėdės abipus kalavijo lankais trykšta sidabrinės čiurkšlės, virstančios sidabriniais lašais.
Istorija
Prezidento dekretu herbas patvirtintas 2005 m. sausio 6 d. Etalono autorius Rolandas Rimkūnas.
Kondorkankio provincija
Kondorkanki provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 3 apygardas. Sostinė – Santa Marija de Njeva.
Apygardos
thumb|left|250px|Indėnai [[agvarunai]]
Statybos techninis reglamentas
Statybos techninis reglamentas - specialaus statybos teisės akto rūšis Lietuvos teisėje. Statybos techninis reglamentas yra organizacinis tvarkomasis teisės aktas, nustatantis specifinius statybų reikalavimus. Pvz., gyvenamųjų ir negyvenamųjų pastatų ir kitų statinių, išskyrus energetikos objektus, taip pat statinius, kurių naudojimo priežiūrą vykdo Susisiekimo ministerija, technin s priežiūros reikalavimus, kvalifikacinius reikalavimus statinių techniniams prižiūrėtojams, šių statinių techninės priežiūros dokumentų formas bei jų pildymo ir saugojimo tvarką.
Lenkijos-Lietuvos totoriai
thumb|180px|left|Totorių kultūros ekspozicija [[Trakų salos pilis|Trakų salos pilyje]] Lenkijos-Lietuvos totoriai – totorių subetnosas, gyvenantis buvusios Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje: Lietuvoje – ~4 tūkst., Baltarusijoje – virš 10 tūkst., Lenkijoje – virš 5 tūkst. Savo gimtosios kalbos nebevartoja, kalba lietuviškai, baltarusiškai, lenkiškai. Naudoja lotynišką rašto sistemą ir kirilicą. Tikintieji – musulmonai-sunitai.
Kaip atskira etninė grupė Lenkijos-Lietuvos totoriai susidarė XIV a. pab. – XV a. pr. LDK teritorijoje. Jų pagrindą sudarė LDK kariuomenėje tarnavę totoriai, kilę iš Aukso Ordos, vėliau – iš Didžiosios Ordos, Nogajų Ordos ir Krymo chanato. XV a. pirmoje pusėje LDK totoriai buvo sudarę vasalinę Džagoldajaus valstybę. Chano Dželaletdino pulkas kovėsi Lietuvos-Lenkijos pusėje Žalgirio mūšio metu.
Lenkijos-Lietuvos totoriai atsidūrė gan skirtingose kultūrinėse, socialinėse sąlygose ir palaipsniui pradėjo asimiliuotis su vietinėmis tautomis. XVI a. pab. pradėjo vartoti rusėnų kalbą, vėliau, dėl prasidėjusios polonizacijos, dalis perėmė lenkų kalbą. Religinėje literatūroje pradėjo naudoti modifikuotą arabišką raidyną (baltarusių arabų raidyną). Religiniais totorių centrais tapo Varšuva ir Vilnius (ypač Lukiškės), ten veikė totorių sąjungos, leista spauda, buvo muftiatas. Karų, okupacijų metais daug totorių mečečių sunyko, nusilpo socialinė veikla. thumb|180px|Totorių gyv. namas [[Ruseiniai|Ruseiniuose]] Dabar Lietuvoje gyvena apie 4000 totorių, daugiausia Vilniaus, Alytaus rajonuose, Kaune, mažesnės totorių grupės gyvena visoje šalyje. Veikia 4 totorių mečetės. Veikia Lietuvos totorių bendruomenių sąjunga, leidžiamas mėnraštis „Lietuvos totoriai“, vyksta įvairūs renginiai.
Daugirdavos dvaras
thumb|250px|Daugirdavos dvaras ant [[Dubysa|Dubysos upės kranto, apie 1900 m.]] thumb|250px|Daugirdavos dvaras ir upė [[Dubysa, apie 1900 m.]]
Daugirdavos dvaras – buvusi dvaro sodyba dabartiniame Daugirdų kaime, Ariogalos seniūnijoje, Raseinių rajone, apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Ariogalos, 0,7 km į šiaurę nuo kelio.
Dvarvietėje pastatai neišlikę.
Istorija
XVIII a. pabaigoje inžinierius ir Žemaičių tijūnas Stanislovas Daugirdas (Stanisław Dowgird Ciwun Żmudzki - lenk.) už uždirbutus pinigus iš Kaunas-Raseiniai kelio statybos įsigijo žemės Kėdainių apskrityje, Ariogalos valsčiuje, o XIX a. pradžioje pastatė Plemborgo dvarą, prie Dubysos pastatė malūną, nemažai pelno davė prie judraus kelio atidaryta smuklė.
Stanislovo sūnus Mykolas-Steponas (g. 1801 - m. 1869) buvo inžinierius-karininkas, tarnavo Rusų Imperijos kariuomenėje, daugelį metų projektavo ir statė kelius ir geležinkelius Kaukaze. Už uždirbtus pinigus 1848 m. pastatė Daugirdavos dvarą. Jo žmona - Sofija Haritonovaitė - buvusi rusų caro freilina, savo ryšiais ne kartą gelbėjo vyrą iš carinės policijos už pagalbą knygnešiams ir sukilėliams.
Daugirdavos dvarui būdingas Kaukazo pastatų stilius. Pastatas buvo didelis, plytų mūro, centrinė dalis - keturių aukštų plokščio stogo, šonuose - du trijų aukštų šlaitinių stogų sparnai, su balkonais trečiajame aukšte. Pastatą projektavo ir statybas prižiūrėjo pats savininkas - Mykolas Steponas Daugirdas. Pagal Daugirdų šeimos legendą dvaro statybai buvo panaudotos vien vietinės medžiagos: plytos išdegtos vietinėje plytų gamykloje, metalinės sijos, balkonų atbrailos ir vinys pagaminti vietinėje kalvėje, mediena panaudota iš Daugirdų valdose buvusio miško, rišančioje medžiagoje tarp plytų buvo panaudoti tūkstančiai kiaušinių.
Po antro pasaulinio karo dvaras ir žemė buvo Sovietų valdžios nacionalizuoti, pastato kambariuose apgyvendintos kolūkyje dirbusios šeimos. 1950 m. gruodžio mėn. dvaro pastate kilo gaisras, žmonės nešė iš pastato savo daiktus, negesino liepsnų. Pagal liudininkų pasakojimus, plytų mūrą dengė geltonos liepsnos, nes statyboje buvo panaudoti vištų kiaušiniai. Po gaisro iš pastato liko tik pirmo aukšto sienų liekanos.