cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Švyturys Marijampolė
Istorija
Komandos pagrindą sudaro iš Marijampolės kilę arba šiuo metu čia gyvenantys ir dirbantys žmonės. Kai kurie įvairiu laiku ir įvairiame lygmenyje yra atstovavę „Sūduvos“ jaunimo bei pagrindinę komandą. Klube yra Andrius Larčenka, Saulius Kraipavičius, Audrius Ramonas, Donatas Vencevičius
Komanda yra daugkartinė III lygos Marijampolės apskrities pirmenybių, Marijampolės miesto ir apskrities salės futbolo čempionatų nugalėtoja. Klubo narių pagrindu sudaryta komanda 3 kartus tapo prizininkais atstovaudama miestui „Žalgirio“ sporto draugijos organizuojamose dirbančiųjų olimpiadose, vadinamose „Žalgiriadose“. 2007 m. komanda nustebino futbolo visuomenę patekdama į 4-ąjį LFF taurės turnyro etapą, kur tik po 11 m baudinių serijos nusileido „Kauno jėgerių“ komandai.
2020 m. III lygos nei Kauno nei Marijampolės pirmenybės nevyko.
Pavelas Kukolnikas
thumb|Pavelo Kukolniko eilėraščiai thumb|Kapas Vilniaus [[Liepkalnio stačiatikių kapinės|Šv. Jefrosinijos kapinėse]] Pavelas Kukolnikas (, 1795 m. birželio 24 d. Zamostė, Austrija – 1884 m. rugsėjo 3 d. Vilnius) – lenkų – slovakų kilmės rusų poetas, cenzorius, Lietuvos istorikas.
Biografija
Brolis Nestoras Kukolnikas. Nuo 1804 m. gyveno Sankt Peterburge, savarankiškai pasirengė egzaminams tarnautojo cenzui gauti. 1810–1824 m. įvairių ministerijų tarnautojas Sankt Peterburge. Nuo 1824 m. gyveno Vilniuje, Vilniaus universiteto Visuotinės istorijos ir statistikos katedros profesorius. 1830–1832 m. vadovavo VU bibliotekai. 1832 m. uždarius Vilniaus universitetą 1833–1842 m. dėstė visuotinę istoriją Dvasinėje katalikų akademijoje ir nuo 1844 m. Vilniaus kunigų seminarijoje, rusų kalbą – 1834–1842 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje. Dėstymą derino su darbu cenzūroje – 1829–1841 m. ir 1851–1863 m. dirbo Vilniaus cenzūros komiteto cenzoriumi, 1863–1865 m. šio komiteto pirmininkas. Prisidėjo prie kituose Rusijos miestuose draustų lenkų ir lietuvių knygų bei žemėlapių išleidimo Vilniuje. Su Motiejumi Valančiumi derino pradėtos drausti spaudos lotyniškais rašmenimis leidybos klausimus.
Kūryba
Bendravo su rašytojais Vladislovu Sirokomle, Antoniu Edvardu Odyniecu, vertė jų eilėraščius į rusų kalbą. Parašė eiliuotus romaną ir apysaką, eilėraščių. Jo grožiniuose kūriniuose vyrauja religiniai, didaktiniai motyvai. Domėjosi Lietuvos istorija, remdamasis metraščiais ir kitais dokumentiniais šaltiniais išleido veikalus, kuriuose gynė lietuvių tautinio savitumo idėją, skatino istorinių šaknų ieškoti liaudyje, bet Lietuvos klestėjimo laikotarpius aiškino artimais santykiais su Rusija, supriešino Lietuvą su Lenkija.
Eva Perón
María Eva Duarte de Perón (Eva Peron, kartais Evita; 1919 m. gegužės 7 d. – 1952 m. liepos 26 d.) – Argentinos prezidento Chuano Perono žmona.
Romas Švedas
Išsilavinimas
Nuo 1977 m. Romas Švedas mokėsi Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje, ją 1988 m. baigė. Nuo 1988 iki 1993 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, baigė vienpakopes vientisąsias teisės studijas, Švedui buvo suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis.
Karjera
Nuo 1992 iki 1993 m. Romas Švedas buvo LR tarptautinių ekonominių santykių ministerijos vyresnysis specialistas, 1993 m. LR LR užsienio reikalų ministerijos Prekybos skyriaus 3-iasis, vėliau – 2-asis sekretorius, nuo 1993 iki 1995 m. Prekybos skyriaus vedėjas, nuo 1995 m. iki 1999 m. LR Nuolatinės misijos prie JTO skyriaus Ženevoje (Šveicarija) patarėjas, nuo 1996 m. 1997 m. LR konsulato Ženevoje laikinai einantis konsulo pareigas, nuo 1997 m. iki 1999 m. LR konsulas, nuo 1999 m. iki 2003 m. LR URM Ekonomikos departamento direktorius, nuo 2003 m. iki 2007 m. LR nuolatinės atstovybės ES (Briuselis, Belgija) įgaliotasis ministras, LR nuolatinės atstovybės vadovo pavaduotojas (nemažai nuveikė, ES institucijose Briuselyje keliant Lietuvos energetikos nepriklausomybės problemas), nuo 2007 m. iki 2009 m. LR URM Ekonominio saugumo politikos departamento direktorius, nuo 2009 m. kovo 2 d. LR energetikos viceministras, nuo 2009 m. rugsėjo 4 d. „Leo LT“ stebėtojų tarybos pirmininkas.
Romas Švedas vedęs; žmona Giedrė, ekonomistė, LR valstybės kontrolierė (LR valstybės kontrolė). Vilniaus universiteto TSPMI dėstytojas.
Darbas grupėse, komisijose
Švedas buvo LRV ir Kazachstano Respublikos Vyriausybės dvišalės prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo komisijos narys nuo 2000 m. balandžio 19 d., komisijos Lietuvos ir Vakarų Europos elektros energetikos sistemų sujungimo koncepcijai įvertinti ir pasiūlymams dėl projekto įgyvendinimo teikti narys nuo 1999 m. gruodžio 6 d.; darbo grupės, dalyvaujančios bendros su Prancūzijos vyriausybinių įstaigų atstovais darbo grupės veikloje, kartu su jais rengiančios dvišalio bendradarbiavimo energetikos srityje veiklos planą bei prižiūrinčios jo įgyvendinimą, narys nuo 2007 m. gruodžio 10 d.; Nacionalinės energetikos strategijos įgyvendinimo programos priežiūros komisijos narys nuo 2008 m. liepos 11 d. iki 2008 m. gruodžio 10 d., darbo grupės klausimams, susijusiems su Energetinio saugumo centro steigimu, išnagrinėti vadovas nuo 2008 m. liepos 22 d.
Birželis
Lotyniškas mėnesio pavadinimas Iūnius kildinamas iš romėnų deivės Junonos (Jupiterio žmonos) vardo.
Lietuviški pavadinimai – Beržė, Jaunis, Mėšlinis, Sėtinis, Visjavis.
Lietuvos klimatas
thumb|260px|Lietuvoje birželį sužysta malonaus kvapo žiedais [[Darželinis jazminas|darželiniai jazminai (Philadelphus coronarius)]]
Birželį dienos ilgumas yra ~17 valandų, todėl tai yra šviesiausias metų mėnuo. Vidutinė mėnesio oro temperatūra 15,4 °C, tačiau kartais gali pakilti iki 31-34 °C, o dirva sušilti iki 52-55 °C. Retkarčiais birželį pasitaiko šalnų, kurių metu naktį temperatūra nukrenta iki -3 °C. Vėlyviausios šalnos 1959 m. birželio 20 d. užfiksuotos Varėnoje. Karščiausia temperatūra Lietuvoje, užfiksuota birželį yra +35 °C (1885 m., Druskininkai), šalčiausia -2,8 °C (1977 m. Šventoji).
Birželį vidutiniškai iškrenta 60–77 mm kritulių, pajūryje – 54 mm. Vėjuotų dienų, kurių metų vėjo greitis viršija 8 m/s būna 2-5, o pajūryje vidutiniškai 10. Vidutinis dienų su rūku skaičius 1-3. Dienų su perkūnija skaičius 4-8, tačiau audringais metais pasitaiko ir iki 15 (Varėnoje). Yra krušos tikimybė (kai kuriais metais 1-3 dienos).
Birželį Lietuvoje sužydi liepos, jazminai, prinoksta mėlynės, žemuogės.
Astronomija
Saulė birželį pereina per Jaučio (gegužės 14 – birželio 19) ir Dvynių (birželio 20 – liepos 20) žvaigždynus.
Peliukas Maršalas
Peliukas Maršalas yra išgalvotas komiksų personažas, sukurtas Floydo Gottfredsono Volto Disnėjaus kompanijai. Jis pirmą ir vienintelį kartą buvo parodytas serijoje „Ponas Slikeris ir Egas Robersas“ 1930 m. rugsėjo 22 d. Kiek žinoma, jis turėjo žmoną vardu Matilda. Jis yra peliukų Markuso ir Mortimerio tėvas ir Pelytės Minės senelis.
Mickey Mouse family
Gamtos tyrimų centro Ekologijos institutas
Gamtos tyrimų centro Ekologijos institutas – valstybinio mokslinių tyrimų instituto Gamtos tyrimų centro padalinys.
Istorija
Lietuvos mokslų akademijos Gyvulininkystės ir veterinarijos institute 1952 m. spalio 1 d. įkurta Parazitologijos laboratorija. 1956 m. laboratorijos pagrindu Lietuvos MA Biologijos institute įkurta parazitologijos laboratorija su 5 skyriais: bendrosios, medicininės, veterinarinės parazitologijos, ichtioparazitologijos ir fitohelmintologijos. 1956 m. prie laboratorijos įkurta Lietuvos helmintologų draugija.
Veikla
Svarbiausios mokslinio tyrimo kryptys:
Institutas įvykdė ir tęsia nacionalines bei tarptautines programas:
Institutas bendradarbiauja su keliolika Europos ir JAV mokslo įstaigų, dalyvauja dešimtyje tarptautinių projektų.
Leidiniai
Instituto tyrimų duomenys skelbiami tęstiniuose leidiniuose:
Tamanrasetas
Svarbus prekybinis centras. Verčiamasi žemės ūkiu, amatais. Mieste gyvena daugiausia berberai, tuaregai, kurių originalūs raudonų plytų namai ir vietos kraštovaizdis paskatino turizmą pietiniame Alžyre. Veikia oro uostas.
Istorija
Tamanrasetas buvo įkurtas 1908 m. kaip Prancūzijos karinis postas, skirtas saugoti Sacharą kertančius kelius ir jais vykstančius asmenis. Iki pat Alžyro nepriklausomybės paskelbimo miestas vadintas Fort Laperrine. Šiuo metu mieste veikia bendras Alžyro, Malio, Nigerio ir Mauritanijos karinis komitetas, kovai su Al-Qaeda grupuotėmis regione.
Empedoklis
thumb|250px|Empedoklis Empedoklis (, apie 490-430 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, teigęs, jog egzistuoja keturi elementai, kuriuos judina meilės ir neapykantos jėgos: vanduo, žemė, ugnis ir oras.
Viešpataujant tik meilei, jie susilieja į homogenišką junginį, tačiau neapykanta juos išskiria. Jei abi jėgos veikia tik tarpusavyje rungtyniaudamos, tai, susimaišius elementams, atsiranda konkretūs daiktai. Suvokimo teorijoje Empedoklis teigė, jog sklindančios išskyros įsismelkia į jutimo organų angas, jei tik jas tiksliai atitinka, panašūs dalykai atpažįsta vienas kitą.
Jurgita Štreimikytė-Virbickienė
250px|miniatiūra|dešinėje|Jurgita Štreimikytė-Virbickienė
Jurgita Štreimikytė-Virbickienė (g. 1972 m. gegužės 14 d. Alytuje) – viena geriausių Lietuvos krepšininkių.
2010 m. sausio 29 d. tapo Vilniaus „TEO“ komandos vyr. trenerio Manto Šerniaus asistente.
2022 m. lapkričio 30 d. krepšininkė buvo įrašyta į FIBA šlovės galerijos sąrašą.
Pasiekimai
250px|miniatiūra|dešinėje|Jurgita Štreimikytė-Virbickienė
Penktasis elementas
Penktasis elementas – 1997 m. Prancūzijos mokslinės fantastikos filmas, kurio režisierius Luc Besson. Pagrindinius vaidmenis atlieka Bruce Willis, Gary Oldman ir Milla Jovovich. Filme pasakojama apie tolimą žmonijos ateitį. Visame pasaulyje filmas uždirbo 263,9 mln. JAV dolerių.
Siužetas
Filme pasakojama kaip taksi vairuotojui Korbenui Dalasui tenka gelbėti pasaulį, po to kai į jo mašiną įkrenta mergina, Penktasis elementas. Jam reikia surasti kitus keturis elementus iki tol, kol juodoji blogio planeta nesusitrenkė į Žemę. Dėl elementų Dalasui tenka kautis su Emanuelio Zorgo patikėtiniais ateiviais mangalorais.
Alfardas
thumb|250px|left|Alfardo padėtis Hidros žvaigždyne Alfardas (Hidros α, Alpha Hydrae) – 1,98 ryškio, K3 spektro klasės Hidros žvaigždyno milžinė žvaigždė. Nuotolis nuo Saulės 180 šm.
Bangasu
Bangasu  – miestas ir subprefektūra Centrinės Afrikos Respublikos rytuose. Mbomu prefektūros administracinis centras. 31 tūkst. gyventojų (2003 m.). Įsikūręs prie Mbomu upės, Pietuose ribojasi su Kongo Demokratine Respublika.
Francis Drake
Frensis Dreikas (Francis Drake; 1540 m. liepos 17 d. – 1596 m. sausio 28 d. ) – anglų jūrininkas ir korsaras, keliavęs Elžbietos I laikais.
Tai pirmasis anglas, apkeliavęs aplink pasaulį (1577–1580 m.) ir antrasis tokią kelionę atlikęs kapitonas apskritai. Keliavo ir piratavo Vest Indijoje, Patagonijos pakrantėse, Ramiajame vandenyne. Plėšė Ispanijos laivyną (1572 m. prie Panamos krantų iš ispanų pagrobė 30 tonų sidabro), terorizavo ispanų kolonijas. Pirmasis praplaukė tarp Ugnies Žemės ir Antarktidos ir taip įrodė, kad pastaroji nesisieja su Pietų Amerika. Šis sąsiauris pavadintas Dreiko garbei. Už nuopelnus Anglijai gavo lordo titulą (įšventintas 1581 m. balandžio 4 d.).
Staviščė
Staviščė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Čeremchos, apie 30 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 70 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime stovi ''Šv. Archangelo Mykolo'' cerkvė. Kaime stovi nebenaudojama Stawiszcze geležinkelio stotelė.
Vakarų pusrutulis
thumb|right|250px|Vakarų pusrutulis pažymėtas geltonai. thumb|right|250px|Vakarų pusrutulis Vakarų pusrutulis – Žemės rutulio paviršiaus dalis, esanti į vakarus nuo tarptautinio atskaitos meridiano (einančio per Grinvičą (D.Britanija)) ir į rytus nuo antimeridiano (tarptautinės datos keitimosi linijos). Priešingas pusrutulis vadinamas Rytų pusrutuliu.
Vakarų pusrutulyje yra Šiaurės Amerika, Pietų Amerika, pačios vakarinės Afrikos ir Europos dalys, labiausiai rytinis Rusijos galiukas, didžiuliai Okeanijos plotai ir dalis Antarktidos. Į jį neįeina Aleutų salos, esančios į pietryčius nuo žemyninės Aliaskos dalies.
Vakarų pusrutulyje gyvena daugiau kaip milijardas gyventojų.
Politinėje plotmėje naudojama Vakarų pusrutulio sąvoka apima tik Šiaurės ir Pietų Amerikas (Naujasis Pasaulis) ir gretimas salas.
Bandant Vakarų pusrutulį apibrėžti taip, kad į jį neįeitų jokia Senojo Pasaulio dalis, jo ribomis kartais laikomi 20-asis vakarų meridianas ir jam priešingas 160-asis rytų meridianas. Taip apibrėžiant į Vakarų pusrutulį:
Šalys, esančios abiejuose pusrutuliuose
Valstybės, per kurias eina tarptautinis atskaitos meridianas (vardinamos nuo šiauriausių):
Valstybės, per kurias eina 180-asis meridianas (vardinamos nuo šiauriausių):
Vakarų pusrutulio šalys, esančios ne Amerikos žemynuose
Sąraše pateiktos valstybės, kurios bent dalinai yra Vakarų pusrutulyje, bet ne Šiaurės ar Pietų Amerikose
Nuorodos
המיספירה
Centrinė Afrika
Centrinė Afrika, Vidurio Afrika arba Pusiaujo Afrika – gamtinis ir politinis regionas Afrikos centre, abipus pusiaujo, tarp Gvinėjos įlankos (Atlanto vandenynas) vakaruose ir Rytų Afrikos plokščiakalnio rytuose. Šiaurine regiono riba laikoma 7° š. pl. lygiagretė, pietinė – 13° p. pl. lygiagretė. Tai vienas skurdžiausių regionų pasaulyje.
thumb|300px|Centrinė Afrika
Politinis suskirstymas
Politinei Centrinei Afrikai priskiriamos šios valstybės:
Geografija
Geografinę Centrinę Afriką sudaro daugiausia Kongo įduba, taip pat ją supantys neaukšti plokščiakalniai, plynaukštės: Adamava, Azandė, Lundos-Katangos plynaukštė, Žemutinė Gvinėja. Būdingas paviršiaus aukštis 300–500 m (vidurinėje dalyje), šiaurėje ir vakaruose – 500–1000 m, rytuose ir pietuose – 1000–1500 m. Klimatas aplink pusiaują ekvatorinis; ten vidurinė metinė oro temperatūra siekia 23-25 °C, per metus vidutiniškai iškrenta 2000 mm kritulių. Einant į šiaurę ir pietus nuo pusiaujo vyrauja subekvatorinis klimatas su ryškiais sausuoju ir drėgnuoju laikotarpiais: vasarą vyrauja ekvatorinis musonas, tada iškrenta 1000–1500 mm kritulių. Į pietus nuo Kongo žiočių esančias Centrinės Afrikos sritis ištisus metus veikia sausos tropinės oro masės, todėl per metus iškrenta 300–500 mm kritulių.
Upių tinklas tankus; dauguma jų priklauso Kongo baseinui; pagrindinės – Ubangis, Kasajus, Kvilu, Ogovė, Šaris, Logonė). Upės slenkstėtos, jose daug krioklių. Didžiausi ežerai – Tumbos, Mai Ndombės, šiaurėje siekia Čado ežerą. Centrinėje regiono dalyje veši Kongo drėgnosios pusiaujo džiunglės, toliau nuo pusiaujo – sezoniškai drėgnieji subekvatoriniai miškai, toliau už miškų – savanų plotai. Centrinės Afrikos drėgnuosiuose atogrąžų miškuose veisiasi okapijos, gorilos, šimpanzės, nykštukiniai begemotai, subekvatoriniuose retmiškiuose ir savanose – afrikiniai buivolai, afrikiniai drambliai, žirafos, okapijos, antilopės, begemotai, krokodilai. Sutinkama ~400 rūšių paukščių, išplitusi musė cėcė.
Daug naudingųjų iškasenų, tačiau nemažai telkinių dėl prastos infrastruktūros neeksploatuojami; randama vario, kobalto, mangano, švino, cinko, alavo, urano, geležies rūdų, deimantų, naftos, gamtinių dujų.
XX a. didžiąją dalį Centrinės Afrikos užėmė Prancūzijos kolonija Prancūzijos Pusiaujo Afrika.
Bertranas Kanta
Bertranas Kanta (g. 1964 m. kovo 5 d. Pau miestelyje Prancūzijoje) – prancūzų muzikantas ir dainų autorius, roko grupės „Noir Désir“ lyderis.
Asmeninis gyvenimas
Bertrano tėvas – karininkas, buvęs parašiutininkų vado adjutantas. Mama – buvusi pradinių klasių auklėtoja. Vaikystę Bertranas su tėvais bei broliu ir seserimi praleido Normandijoje Havro mieste Šiaurės Prancūzijoje. Vėliau visa Kanta šeima persikraustė į šalies pietvakariuose esantį Bordo miestą.
Jaunystėje Betranas žaidė futbolą, tenisą, skvošą, buvo bėgikas. Geriausiai jam sekėsi fechtuotis. 1980 m. jis su savo komanda pelnė bronzos medalį Prancūzijos jaunių čempionate. Besimokydamas Saint-Genès licėjuje jis sutiko savo būsimos grupės narius – Denisą Barthe’ą, Serge’ą Teyssot-Gay ir Frédéricą Vidalencą.
Baigęs mokyklą Bertranas ėmė lankyti sociologijos paskaitas Bordo universitete, dirbo smulkius darbus, pardavinėjo sumuštinius prie Žirondistų futbolo stadiono.
Po vieno muzikinio turo su „Noir Désir“ po Europą 1993 m. Kanta sutiko savo būsimą žmoną Kristiną Rady. 1997 m. Betranas vedė Kristiną. Su ja jis turi du vaikus. Sūnus Milo gimė 1998 metais, o jų antras vaikas dukra Alisa – 2002 metais. Tais pačiais metais sudegė jo namas Landes.
2010 m. sausį nusižudė Bertrano Kanta žmona Kristina. Pora vėl gyveno kartu. Tai įvyko jųdviejų namuose Prancūzijoje, kol Bertranas miegojo.
Karjera
Devintajame dešimtmetyje Bertranas Kanta buvo viena ryškiausių figūrų prancūzų muzikoje. Prancūzų spaudoje jis neretai pavadinamas prancūziškuoju Džimu Morisonu. Bertranas Kanta yra kairiųjų politinių pažiūrų, todėl dažnai viešai pasisako prieš globalizaciją, fašizmą ir 2003 m. invaziją į Iraką.
Tik subūręs savo grupę Bertranas ją pavadina „Psychoz“, paskui „6-35“, kol galiausiai grupė persivadina „Noir Désir“.
1981 m. kovą besibaigiant pirmajam Bertrano Kanta pasirodymui su grupe „Noir Désir“ jis šoko į minią ir patyrė kaukolės traumų. Tada jam buvo 16 metų. 1986 m. grupė pasirašė vienerių metų kontraktą su prestižine Paryžiaus leidybine firma „Barclay“. Po kelerių metų koncertų klubuose ir baruose, pirmąją rimtą sėkmę grupė pasiekė 1987 m. Tada jie tapo daugiausiai savo albumų parduodančia grupe Prancūzijoje.
Grupės sėkmę lėmė iš Didžiosios Britanijos atkeliavusi pankroko muzikos banga. „Noir Désir“ irgi sekė tos muzikinės mados pėdomis, tačiau išskirtinio dėmesio jie užsitarnavo dėl Kanta literatūrinio įkvėpimo. Jis savo dainose cituoja Lotreamoną ir Majakovskį.
1991 m. grupė padarė savo pirmąją pertrauką, nes Bertrano elgesys tapo nekontroliuojamas. Tam didelę įtaką darė besaikis alkoholio ir vaistų nuo nemigos vartojimas. Antroji pertrauka truko nuo 1993 m. iki 1995 m. Tuo metu Bertranui Kanta buvo atlikta balso stygų operacija.
Gimus pirmajam Kanta vaikui prasideda tiek jo, tiek jo grupės brandumo era. Rokas užleidžia vietą subtilesnėms kompozicijoms. Tekstuose vis drąsiau kalbama apie socialines problemas, akcentuojamos kairiosios pažiūros. Kanta sulaukia įspūdingos komercinės sėkmės. Tokia jo permaina išryškėja per „Muzikinių pergalių 2002“ ceremoniją, kai Bertranas tiesiogiai per „France 2“ kanalą perskaito griežtą laišką skirtą jo leidybinės firmos direktoriui Žanui Mari Mesjė, tuometiniam „Vivendi-Universal“ vadovui. Artinantis keturiasdešimtmečiui „Noir Désir“ lyderis laikomas pavyzdžiu visai kartai, užaugusiai su juo.
2008 m. po penkerių metų, kuriuos jis praleido kalėjime, pertraukos grįžęs į sceną dainininkas kartu su kolegomis savo gerbėjams pristatė dvi naujas dainas. Jas galima nemokamai parsisiųsti iš grupės tinklalapio. O jau praėjus septyniems mėnesiams po lygtinio dainininko Bertrand’o Cantat paleidimo iš kalėjimo, grupės „Noir désir" gitaristas Serge’as Teyssot-Gay vienam Šveicarijos laikraščiui pripažino, kad 2009 metais ketinama išleisti naują grupės albumą.
Teisinės problemos ir kalėjimas
2002 m. liepos mėnesį Bertranas pirmą kartą sutiko prancūzų aktorę Mari Trentinjan. Juos supažindino Bertrano sesuo Ana Kanta. Visa tai įvyko užkulisiuose po „Noir Désir“ koncerto Vezon la Romene Vokliuzo apylinkėse.
2003 m. pavasarį M. Trentinjan teko vykti į Lietuvą. Čia ji vaidino kuriamame prancūzų TV seriale „Koletė“ („Colette“), kurį režisavo aktorės motina, o režisierės asistentu buvo jos brolis Vincentas. B. Kanta buvo atvykęs aplankyti mylimosios. Tada garsi Prancūzijos aktorė M. Trentinjan ir buvo mirtinai sumušta 2003 m. liepos 27-osios naktį Vilniuje, viešbutyje „Domina Plaza“. Konflikto priežastimi tarp įsimylėjusių M. Trentinjan ir B. Kanta tapo šilto turinio trumpoji žinutė, kurią į aktorės telefoną atsiuntė jos buvęs vyras režisierius Samuelis Benšetri.
Sunkiai sumušta aktorė septynias valandas ištikta komos gulėjo viešbučio kambaryje, kol jai buvo iškviesta greitoji pagalba. Aktorei buvo atliktos dvi galvos neurochirurginės operacijos. Po kelių dienų M. Trentinjan, taip ir neatgavusi sąmonės, mirė vienoje Paryžiaus ligoninių.
Serialo filmavimas po aktorės traumos sustabdytas. Finansinius nuostolius dėl serialo filmavimo nutraukimo atlygino B. Kanta. Taip pat jam teko sumokėti moralinės žalos kompensaciją Trentinjan šeimai. Mari buvo 41 metų 4 vaikų motina ir B. Kanta buvo jos penktasis gyvenimo draugas.
Prancūzų aktorę Mari Trentinjan mirtinai sumušęs roko atlikėjas Bertranas Kanta buvo nuteistas kalėti 8 metus. Tai vidutinio griežtumo bausmė už žmogžudystę. Pagal šalies Baudžiamąjį kodeksą už tyčinį kito žmogaus nužudymą gali būti baudžiama nuo penkerių iki penkiolikos metų laisvės atėmimu. Daugiau nei metus B. Kanta kalėjo Lietuvoje, likusią bausmės dalį jis atliko savo šalyje Prancūzijoje.
2004 m. rugpjūčio 11 dieną į Lukiškių kalėjimo kompleksą įeinančioje Šv. Mikalojaus Stebukladario cerkvėje, kuri naudojama kaip salė, visiškoje tyloje B. Kanta anglų bei prancūzų kalbomis atliko per dvidešimt savo grupės, taip pat Džono Lenono ir Polo Makartnio, Rodo Stiuarto, Editos Piaf, grupės U2 dainų. Dainininkas pritarė sau akustine gitara, atlikdamas bliuzą – lūpine armonikėle.
2007 m. spalį iš Tulūzos kalėjimo Bertranas buvo paleistas lygtinai.
Laisvėje dainininkui prireikė apsaugos. B. Kanta brolis Ksavjė pripažino prancūzų žurnalistams, kad Bertranas yra saugomas šeimos pasamdytų asmens sargybinių. Apsaugos po penkerių metų kalėjimo muzikantui prireikė sulaukus grasinimų jį nužudyti.
Nužudytos M. Trentinjan motina Nadina priešinosi B. Kanta paleidimui pirma laiko ir net parašė laišką Prancūzijos prezidentui Nikolia Sarkozi. Jos teigimu, jos dukters žudiko paleidimas pirma laiko – smūgis tiems, kas kovoja su smurtu prieš moteris.
B. Kanta po lygtinio paleidimo privalo reguliariai atsiskaitinėti teisėjui ir taip pat lankytis pas psichologą. Jam draudžiama viešai kalbėti apie bylą ir išleisti dainų ar audiovizualinės medžiagos, susijusios su šiuo nusikaltimu.
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Viename laiške Tolkinas rašė: "Pati pagrindinė mano darbų savybė yra ta, kad viskas yra sujungta į visumą ir paremta įkvėpimu, kurį man suteikė šios kalbos. [. . .] Tai nėra kažkoks „hobis“, padedantis man kurti legendas. Šių kalbų sukūrimas yra pamatas. Legendos buvo sukurtos tam, kad teiktų prieglobstį mano kalboms, o ne atvirkščiai. Man į galvą iš pradžių šaudavo vardas, o tik po to istorija. Vis dėlto man reikėjo rašyti Elfų kalba. Bet į Žiedų Valdovą įdėjau tik tiek savo sugalvotos kalbos, kiek, mano nuomone, skaitytojai galėjo apglėbti. (Dabar supratau, kad jie tos kalbos norėjo dar daugiau.) [. . .] Man tai vis tiek yra daugiausiai rašinys apie „kalbos estetiką“, kaip aš kartais sakau žmonėms, kurie manęs paklausią „apie ką visa tai yra“. "
Tolkino sukurtų kalbų sąrašas
Tolkinas yra vienas iš garsiausių ir produktyviausių dirbtinių kalbų kūrėjų. Jis sukūrė daugiau nei dvidešimt įvairaus detalumo ir sudėtingumo kalbų, kiekvieną su atskira gramatika ir žodynu. Tikslus Tolkino sukurtų kalbų skaičius nežinomas, nes dar daug jo darbų nėra išleista.
Dirbtinės kalbos, naudojamos Tolkino fantastiniame pasaulyje
Elfų kalbų šeima yra įvairių kalbų grupė, kilusių iš bendro protėvio, vadinamo prokalbe. Ši kalbų šeima buvo sukurta apie 1910 m. Tolkinas ją tobulino iki pat savo mirties 1973 m. Jis sukūrė daugiau nei penkiolikos Elfų kalbų šeimai priklausančių kalbų, bei išplėtojo jų žodyną ir gramatiką:
Didelę Viduržemio kalbų dalį sudarė įvairios Žmonių kalbos, tačiau Tolkinas užsiminė tik apie keletą šių kalbų. Trims iš šių kalbų jis sukūrė gramatiką ir žodyną:
Kitos Žmonių kalbos buvo mažiau ištobulintos:
Tolkinas taip pat sukūrė slaptąją Nykštukų kalbą – Khuzdul. Jie taip pat naudojo gestų kalbą, vadinamą Iglishmêk.
Kitos kalbos:
Glosopėja
Terminas glosopėja buvo sukurtas Tolkino. Šiandien jis naudojamas kalbant apie dirbtinių kalbų kūrimą.
Plonoji žarna
thumb|300px|Žarnynas
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Glosopėja
Tolkino glosopėja turi du laiko matmenis: vidinę (fantastinę) laiko juostą, kurią aprašo Silmariljonas bei kiti darbai ir išorinę laiko juostą, kuri apima Tolkino atliktus darbus, plėtojant šias kalbas.
Jis buvo profesionalus kalbininkas, išmanantis senąsias Germanų kalbas ir Senąją anglų kalbą. Jį taip pat domino kitos kalbos, ypač Suomių kalba, kuri Tolkinui labai patiko. Tolkinas aprašė savo įspūdžius, kai pirmą kartą pamatė Suomių kalbos gramatikos vadovėlį: „Jausmas toks pat, lyg įeinant į vyno rūsį, kuriame saugomas pats įspūdingiausias vynas, kurio skonio niekas niekada neragavo“.
Plonoji žarna
Plonoji žarna  – ilgiausia virškinamojo trakto dalis, kuri prasideda nuo skrandžio prievarčio ir tęsiasi iki storosios žarnos; ilgis 5-6 m. Plonoji žarna skirstoma į dvylikapirštę (duodenum), tuščiąją (jejunum) ir klubinę (ileum). Tarp šių dalių ryškios ribos nėra, tačiau skiriasi sandara ir funkcija. Plonosios žarnos gleivinės paviršiuje yra daugybė raukšlių ir kūgio pavidalo išaugų – žarnos gaurelių. Raukšlės ir gaureliai labai padidina plonosios žarnos paviršiaus plotą, padeda geriau įsiurbti suvirškintas maisto medžiagas.
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Glosopėja
Glosopėja buvo Tolkino hobis beveik visą jo gyvenimą. Trylikos metų jis padėjo sukurti garsų pakeitimo šifrą, žinomą kaip Nevbos, „Naujasis absurdas“, kuriame buvo galima atrasti ir elementų iš dirbtinės kalbos. Tolkinas teigė, jog tai nebuvo jo pirmasis bandymas kurti dirbtines kalbas. Netrukus jis išplėtojo tikrą dirbtinę kalbą, vadinamą Naffarin, kurioje buvo elementų, vėliau perduotų kitoms Tolkino kalboms. Šias kalbas jis kūrė ir tobulino iki savo mirties, daugiau nei 65 metus. Kalbų kūrimas buvo visada susijęs su Tolkino sukurta mitologija, nes jis teigė, jog kalba yra bevertė, jei jos nevartoja kokie nors personažai. Tačiau jis taip pat pridėjo, jog šie personažai būtų netikroviški, jei jie kalbėtų vien Anglų kalba. Todėl Tolkinas tarsi ėmėsi vertėjo, o ne rašytojo vaidmens, kad išverstų ir pritaikytų savo legendas paprastiems žmonėms.
Dirbtinis raštas
Tolkinas ne tik sukūrė daugybę kalbų, bet ir raštų. Jis buvo talentingas kaligrafas. Kai kurie iš sukurtų raštų buvo skirti jo fantastiniam pasauliui iliustruoti, kiti – naudingesniems tikslams: Tolkino dienoraščiui ir anglų kalbai – Naujoji Anglų Abecelė
Plonoji žarna
Plonosios žarnos sienos sandara
Plonoji žarna yra sudaryta iš trijų dangalų: gleivinės, raumeninės sienos bei serozinio dangalo. Gleivinė,, yra sudaryta iš žiedinių raukšlių bei gaurelių. Po ja yra gerai išvystytas pogleivis, kuriame išsidėstę daug kraujagyslių bei limfagyslių. Virškinimas geriausiai vyksta dvylikapirštėje žarnoje dėl į ją atsiveriančių kasos ir tulžies latakų, tačiau visoje plonosios žarnos gleivinėje yra liaukų, išskiriančių žarnų (virškinimo) sultis. Raumeninio dangalo,, siena yra sudarytas iš dviejų sluoksnių: išorinio išilginio,, ir vidinio žiedinio,. Galiausiai, serozinis dangalas,, yra labiausiai nutolusi plonosios žarnos siena nuo vidurio. Šis dangalas yra vidurių pilvaplėvės dalis. Ji nesiskiria nuo kitus organus dengiančios vidurių pilvaplėvės. Plonosios žarnos funkcijos: maisto virškinimas bei maisto medžiagų įsiurbimas.
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Įvertinimas ir tyrinėjimas
Kaip ir dauguma dirbtinių kalbų, Tolkino kalbos nėra rimtai vertinamos kalbininkų. Tačiau maža žmonių bendruomenė, kurią daugiausia sudarė ne kalbininkai, studijavo Elfų kalbų šeimą, siekiant sudaryti šių kalbų istorijas ir gramatiką.
Pirmoji rimta knyga, skirta Elfų kalboms buvo Įvadas į Elfų kalbą (An Introduction to Elvish), redaguotas Jim Allan (išleista „Bran’s Head Books“). Knyga sudaryta iš straipsnių, parašytų dar prieš Silmariljoną. David Salo parašė knygą Vartai į Sindarin: Elfų kalbos gramatika iš J. R. R. Tolkino „Žiedų Valdovo“ (A Gateway to Sindarin: A Grammar of an Elvish Language from J. R. R. Tolkien’s Lord of the Rings) (Utah Press Universitetas).
Plonoji žarna
Dvylikapirštė žarna, duodenum
Tai pati pirmoji plonosios žarnos dalis. Prasideda nuo prievarčio rauko. Jos ilgis apie 25 – 38 cm. Į šią žarnos dalį atsiveria kasos ir tulžies latakai. Dvylikapirštė žarna dar gali būti skirstoma į tris dalis: viršutinę dalį,, nusileidžiančiąją dalį, , ir apatinę dalį,.
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Įvertinimas ir tyrinėjimas
Keletas mėgėjiškų žurnalų aprašė šią temą, pavyzdžiui, Tyalie Tyelellieva, išleistas Lisa Star, ir Quettar, išleistas Julian C. Bradfield. Tengwestië yra internetinis straipsnis kuriamas Kalbinės Elfų Brolijos.
Plonoji žarna
Dvylikapirštė žarna, duodenum
Dvylikapirštėje žarnoje pH yra apie 7,0.
J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
Įvertinimas ir tyrinėjimas
Du žurnalai  – Vinyar Tengwar, pradėtas leisti Liepą, 1998 m., ir Parma Eldalamberon, pradėtas leisti 1995 – šiandien skiria visą savo dėmesį Tolkino nepublikuotų kalbinių veikalų redagavimui ir leidimui. Tačiau daugelis žmonių yra nepatenkinti dėl to, kad jų darbas vyksta labai lėtai ir šie leidėjai nesuteikia kitiems teisės pamatyti neišleistų Tolkino veikalų. Šie darbai nebuvo išleisti Kristoferio Tolkino knygoje Viduržemio istorija. Beveik kiekvienais metais nauji Elfų kalbos žodžiai ir gramatikos taisyklės atskleidžiamos skaitytojams būtent šių leidėjų.
Šiuo metu yra keli internetiniai puslapiai, studijuojantys Tolkino darbus: Tolklang, Elfling and Lambengolmor.
Plonoji žarna
Tuščioji žarna, jejunum
Antroji plonosios žarnos dalis prasideda nuo dvylikapirštės ir tuščiosios žarnos linkio. Jos ilgis yra apie 2,5 metro. Joje beveik nebelieka liaukų, kurios buvo dvylikapirštėje žarnoje. Šioje plonosios žarnos dalyje daugiausiai vyksta suvirškintų maisto medžiagų įsiurbimas.
Vičiūnai
Etimologija
Dėl patikimų žinių stokos sunku atsekti Vičiūnų istorijos pradžią. Kraštotyrininkas Pranas Juozapavičius rašė, jog pirmąją, vadinamąją „privačią“ gyvenvietę bus įkūrę iš aplinkinių dvarų pabėgę baudžiauninkai valstiečiai, tapę žvejais ir sielininkais. Ant Nemuno kranto, dabartinėje vandenvietės teritorijoje, jie pasistatė pirmuosius namus, įkūrė sielių perrišimo punktą, įrengė vytinių prieplauką, pastatė karčemą su nakvynės kambariais ir kt.
Plonoji žarna
Tuščioji žarna, jejunum
Tuščiojoje žarnoje pH yra apie 7,0 – 9,0.
Vičiūnai
Etimologija
Anot kraštotyrininko, šalia pirmosios gyvenvietės valstybiniai valstiečiai įkūrę antrąją gyvenvietę. Joje Panemunės savininkai Simonas Sirutis, vėliau Karolis Prozoras įrengę vasaros stovyklą, kurioje jauni kariai, vadinami vyčiais, buvo mokomi kariauti. Prie šios stovyklos pastatyta keletas pastatų. Matyt, nuo vytinių prieplaukos ar vyčių stovyklos ir kilo Vičiūnų gyvenvietės pavadinimas.
Plonoji žarna
Klubinė žarna, ileum
Paskutinioji plonosios žarnos dalis. Ši dalis yra svarbiausia maisto medžiagų įsiurbimo vieta plonojoje žarnoje. Jos ilgis nuo 2 metrų iki 4 metrų. Aiškios pradžios neturi, o baigiasi prie klubinio storosios žarnos vožtuvo. Klubinė žarna yra siauresnio spindžio nei tuščioji žarna. Taip pat joje mažiau gaurelių, ji yra blyškesnė. Taip yra todėl, kad joje ne tokia intensyvi kraujotaka.
Vičiūnai
Istorija
thumb|left|Tvirtovės objektas
Plonoji žarna
Klubinė žarna, ileum
Klubinėje žarnoje pH yra apie 7,5 – 8,5.
Vičiūnai
Istorija
Dėl patikimų žinių stokos sunku atsekti Vičiūnų istorijos pradžią. Kraštotyrininkas Pranas Juozapavičius rašė, jog pirmąją, vadinamąją „privačią“ gyvenvietę bus įkūrę iš aplinkinių dvarų pabėgę baudžiauninkai valstiečiai, tapę žvejais ir sielininkais. Ant Nemuno kranto, dabartinėje vandenvietės teritorijoje, jie pasistatė pirmuosius namus, įkūrė sielių perrišimo punktą, įrengė vytinių prieplauką, pastatė karčemą su nakvynės kambariais ir kt.
Plonoji žarna
Plonosios žarnos funkcija
Tai labai svarbi virškinimo sistemos dalis. Joje įsiurbiama didžioji dalis maisto medžiagų, kurios patenka į kūną. Plonąją žarną pasiekęs kraujas vėliau po kūną išnešioja aminorūgštis, gliukozę, glicerolį, riebiąsias rūgštis. Elektrolitai, vitaminai, mineralai, medikamentai bei vanduo į kraują patenka iš storųjų žarnų (colon).
Vičiūnai
Istorija
Istoriniuose dokumentuose Vičiūnai pirmą kartą paminėti 1787 m. Panemunės dvaro ir miestelio savininko Juozapo Prozoro dovanojimo akte. 1827 m. visuotinio Lenkijos karalystės gyventojų bei gyvenviečių surašymo duomenimis, gyvenvietę išties sudarė du kaimai – privatus ir valstybinis. Privačiame buvo 5 sodybos ir 36 gyventojai, valstybiniame – 4 sodybos ir 50 gyventojų. Pagal 1847 m. Augustavo gubernijos dvarų ir kaimų sąrašą privatus kaimas buvo Panemunės valsčiuje ir priklausė Panemunės dvarui, valstybinis kaimas – Pažaislio valsčiuje ir priklausė Pažaislio dvaro palivarkui.
Iki XIX a. antros pusės vidurio žymiai išaugo privatūs Vičiūnai. 1878 m. juose buvo 56 sodybos ir 127 gyventojai, valstybiniuose – tik 6 sodybos ir 58 gyventojai. Statant Kauno tvirtovę, į pietus nuo tuometinio Vičiūnų kaimo pastatyta VI baterija (iki 1889 m.), į ją nutiestas karinis kelias – dabartinis Baterijos plentas. Išlikusi paskutiniojo Kauno tvirtovės komendanto generolo Vladimiro Grigorjevo medinė vila (Stirnų g. 6).
1923 m. kaime buvo 41 sodyba su 297 gyventojais, iki 1928 m. sodybų skaičius sumažėjo iki 34. 1932 m. sudarytas Vičiūnų žemės išskirstymo vienkiemiais planas. Kaimui paskirta 104,344 ha žemės tarp Nemuno (nuo dabartinės Taurakiemio g. šiaurėje), Zuikinės ir Piliakalnio vienkiemių (iš pietų) bei J. Basanavičiaus šilo (iš vakarų). Palei Nemuną palikta 20 m pločio pakrantė – vadinamas vieškrantis. Žemės masyvas iki Raudonojo Kryžiaus sanatorijos pietuose padalytas į 65 įvairaus dydžio sklypus. 1934 m. gegužės 3 d. Vyriausioji žemės tvarkymo komisija galutinai patvirtino Vičiūnų kaimo išskirstymo vienkiemiais ir kelių sutvarkymo projektą. Šis projektas davė pradžią dabartiniam gyvenvietės išplanavimui, jos užstatymui ir gatvių tinklui.
1963 m. buvo įjungta Vičiūnų vandentiekio stotis, į kurią vanduo tiekiamas iš artezinių gręžinių.
Žagarės dvaras
Naujosios Žagarės dvaro sodyba minima jau nuo XVI a. pirmosios pusės. Iki šių dienų išlikęs dvaro sodybos ansamblis galutinai suformuotas XIX a. pabaigoje. Nuo 1858 m. sodybą valdant didikams Naryškinams, ji buvo perstatyta ir paversta prašmatnia angliško stiliaus rezidencija. Lygiame reljefe skleidžiasi kelios pastatų grupės: parko apsupti rezidenciniai rūmai, ledainė, žirgyno kompleksas, angliškų kotedžų stiliaus namai: arklininko, aludarių, sodininko, šėriko namai, pieninė, buvę popo ir mokyklos pastatai, prie kelių į sodybą išdėstyti trys sargų nameliai.
Žirgyno, maniežo ir ratinės (karietinės) kompleksas – ryškus istorizmo laikotarpio neogotikos stiliaus dvaro sodybos akcentas. Šiuo metu tebeveikiantis žirgynas yra vienas seniausių Lietuvos žirgynų, savo istoriją rašantis nuo 1899 metų.
Žagarės vėjo malūnas – seniausias dvaro statinys – „kepurinis” vėjo malūnas, pastatytas 1770–1780 m. Manoma, kad tai seniausias iš lauko riedulių statytas malūnas Lietuvoje.
Žagarės dvaro parkas – daugiau nei 60 ha parko plotą užimantis Žagarės parkas vienas puošniausių ir įdomiausių šalyje. Georgijaus Naryškino iniciatyva 1898–1900 m. rekonstruotas ir išplėstas pagal žymaus dendrologo G. F. F. Kuphaldto projektą. Buvo pasodinta daugiau kaip 200 želdinių rūšių, iš kurių daugiau kaip 100 auga ir dabar.
2011 m. Žagarės regioninio parko direkcija persikėlė į Žagarės dvaro rūmus (Malūno g. 1, Žagarė, LT-84331 Joniškio r. sav.), kurie 2013–2014 m. restauruoti atkuriant kaip įmanoma tikslesnį pirminį rūmų vaizdą. Rūmuose įsikūrusi regioninio parko direkcija ir lankytojų centras su ekspozicija „Dolomito slėpiniai“, vyksta įvairūs renginiai, galima apžiūrėti ne vieną parodą.
Istorija
kairėje|miniatiūra|Žagarės žirgynas Naujosios Žagarės dvaras minimas nuo XVI a. pirmosios pusės. LDK laikais dvaras priklausė Šiaulių ekonomijai, sudarė atskirą jos ūkinį-administracinį vienetą – tam tikrais periodais raktą, vaitystę, guberniją. XVII–XVIII a. inventoriuose minimi mediniai ekonomo rūmai, kiti ūkiniai pastatai.
1795 m. dvaras atiteko Platonui Zubovui. 1857 m. iš jo sūnėno Platono Zubovo dvarą nupirko Dmitrijus Naryškinas, pastatydinęs neoklasicistinius rūmus. 1914 m. Naryškinai dvarą perleido reikalų vykdytojui Jurgiui Gricevičiui.
Tarp 1858–1865 m. pastatyti nauji neoklasicistiniai rūmai, U raidės formos.
XX a. pradžioje pastatytas naujas neogotikinis žirgynas (restauruotas 1973 m.).
Parkas
Parkas – dvaro projekto dalis. Naująją Žagarę buvusių caro favoritų Naryškinų dvaro ir parko ansamblis garsino ilgą laiką. XVIII a. pabaigoje Rusijos carienė Jekaterina II, užgrobusi Lietuvą, taip pat ir Naująją Žagarę, padovanojo savo favoritui Platonui Zubovui. XIX a. vid. šis turtas atiteko Naryškinams, kurie perstatė ir išplėtė Zubovų dvarą, pavertė jį prašmatnia angliško stiliaus rezidencija. Dvaro parkas XIX a. pabaigoje rekonstruotas ir išplėstas pagal žymaus dendrologo Georgo Friedricho Ferdinando Kuphaldto (1853–1938) projektą. Parkas rytinėje Žagarės miesto dalyje užima 63,25 ha. plotą. O pati Žagarė yra Lietuvos šiaurėje ir priklauso Mūšos – Nemunėlio gamtiniam rajonui.
Parko istorijoje būta dviejų etapų, kurie ir pastebimi parko struktūroje ir augalijos pasirinkime. Mažesnioji, arba senoji, parko dalis apie rūmus yra siejama su grafais Zubovais, iki 1858 metų valdžiausiais Naująją Žagarę. Savininkais tapus Rusijos didikams Naryškinams, jų sūnus Jurgis pradėjo rūpintis naujo parko kūrimu ir senojo pataisymu. Senajame vyravo savaiminės Lietuvos dendrofloros rūšys – uosiai, eglės, liepos. Parko senumą liudija aptrūniję kelmai ir storaliemeniai, dažnai tuščiaviduriai medžiai. Manoma parką turint apie 200 metų.
Naujoji parko dalis suformuota 1898–1900 m. pagal Kuphaldto projektą. Jis lygiame dirbamos žemės lauke įrengė anglišką peizažinį parką.
Darbai pradėti 1898 metų pavasarį ir baigti. rudenį. Vietines rūšis (pušaites, eglaites ir kitus medelius) ėmė iš aplinkinių miškų, o intradukuotas vežė iš Rygos medelyno. Sodino 2 – aukščio medelius sodiniu būdu. Pušaitės sodintos 5-erių metų amžiaus.
Parkas pasodintas viena, o kai kur ir dviem arba trimis medžių eilėmis. Įvairios rūšys pritaikytos prie parko ribų prisišliejusių žalumynų grupių ar masyvėlių. Taip pat apsodinti ir didesni parko keliai, o į rūmus vedanti alėja ilgainiui pereina į liepomis apsodintą kelią, vietinių žmonių vadinamą „Liepų alėja“.
Iš spygliuočių medžių gausiausiai įveisti europiniai maumedžiai, kurių per 200 pasodinti keturiomis grupėmis abipus Žagarės–Joniškio kelio, taip pat keliose vietose pavieniui ar grupelėmis. Be europinių, parke veši keletas japoninių maumedžių.
2000 m. gruodžio 5 d. architektūrinę, istorinę, urbanistinę, kraštovaizdinę vertę turinti Žagarės dvaro sodyba įtraukta į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (kodas G237K). Kompleksui priklauso 1836–1865 m. pastatyti rūmai, kurie XIX a. pabaigoje buvo praplėsti fligeliais ir mansardiniu aukštu, 1983–1987 m. restauruoti. Sodybos sudėtinė dalis yra ir XVIII a. pabaigoje įkurtas, 1898–1900 m. rekonstruotas ir išplėstas parkas. Čia yra ir ledainė, du namai, arklidė, šiaurės rytų sargo namas, rytų sargo namas (XIX a. pab–XX a. pr., restauruotas 1983–1987 m.) namas, pieninė (visi XIX a. pab.–XX a. pr.), pietų sargo namelis (XIX a. pab.–XX a. pr., restauruotas 1997–1999 m.), namas (1898 m.), arklidė (XIX a. II p.), ratinė (XIX a. pab.–XX a. pr., restauruota 1973–1982 m.), maniežas (XIX a. pab.–II p., restauruotas 1973–1982 m.), sandėlis (XIX a. II p., restauruotas 1973–1982 m.), arklininko namas (XIX a. pab., restauruotas 1980–1982 m.), sodininko namas (XIX a.), aludarių namas (.), vėjo malūnas (1770–1780 m., restauruotas 1973–1982 m.), šėriko namas (.), tvoros liekanos (XIX a. pab.).
Nepaisant pertvarkymų ir gamtos negandų Žagarės dvaro parkas iki šiol išlieka vienu didžiausiu ir įdomiausiu, visuomenės mėgstamu ir lankomu Lietuvos parku. Pažintinis dendrologinis takas ir kita informacinė medžiaga įgalina geriau pažinti Žagarės parko dendrofloros įvairovę.
Parko priežiūra šiandien rūpinasi Žagarės regioninio parko direkcija.
382 m.
382 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zigmas Žilaitis
Biografija
Gimė 1944 m. gegužės 22 d. Ritiniuose, Šakių rajone. Tėvas Vytautas Žilaitis (1919–1987), motina Antanina Rakauskaitė (1920–1983).
Karinė tarnyba
1965–1969 m. mokėsi Lvovo aukštojoje karinėje politinėje mokykloje. Po antro kurso 1967 m. ėjo praktiką Sevastopolyje, eskadriniame minininke „Naporistyj“ (Напористый), su kuriuo buvo ir zonoje, kur vyko Arabų šalių ir Izraelio karas. Po trečio kurso praktiką ėjo Šiaurės laivyne, kreiseryje „Aleksandr Nevskij“ (Александр Невский).
Vėliau tarnavo TSRS karinio laivyno kreiseriuose „Komsomolec“ ('Комсомолец) ir „Oktiabrskaja revoliucija“ ('Октябрьская революция). Dalyvavo mokomuosiuose koviniuose žygiuose Baltijoje, Atlanto vandenyne, Juodojoje ir Viduržemio jūrose. Nuo 1983 m. tarnavo Kamčiatkoje, mažųjų raketinių laivų brigadoje. 1990 m. baigė karinę tarnybą turėdamas 3 rango kapitono laipsnį.
Jachtos
Visą gyvenimą buvo aistringas buriuotojas. Aktyviai dalyvavo jachtų renginiuose Baltijos jūroje, vėliau – Kamčiatkoje, kur buvo viena pagrindinių jachtų judėjimo figūrų. 1991 m. su jachta „Tarpon“ (Тарпон) pasiekė Šiaurės Ameriką. Šis žygis aprašytas Genadijaus Strunačiovo (Геннадий Струначёв) apysakoje „Kuoduotieji mormonai skrenda į Aleutus“.
2000 m. birželio 17 d. su jachta „Kamčiatka“ (ekipažas 7 žmonės) leidosi į kelionę aplink pasaulį iš Kamčiatkos Petropavlovsko. Z.Žilaitis tikėjosi įveikti pirmosios rusų keliautojų Johano fon Kruzenšterno ir Jurijaus Lisianskio ekspedicijos aplink pasaulį maršrutą, taip paminėdamas jos 200-ąsias metines. Ekspedicijos metu įgulos sudėtis ne sykį keitėsi. Pirmas ekspedicijos etapas baigėsi 2001 m. rugpjūčio 15 d, Sevastopolyje, kurį Z. Žilaitis pasiekė dviese su Borisu Kolosovu (Борис Колосов).
Peržiemojęs 57-ajame Juodosios jūros laivyno jachtklube Z. Žilaitis kartu su Jevgenijumi Pančenka (Евгений Панченко) perplaukė Atlantą, užsuko į Kubą ir Jamaiką. 2002 m. lapkričio pabaigoje kartu su Orestu Syčinskiu (Орест Сычинский) praplaukė Panamos kanalą. Toliau plaukė vienas. Planuotos žygio dalies į Galapagų salas teko atsisakyti. Jachtos kapitonas pasuko į šiaurę ir 2002 m. gruodžio 3 d. paskutinį kartą išmetė jachtos inkarą. Spėjama, kad jis gruodžio 4 d. mirė jachtoje Golfito uosto pakrantėje, Kosta Rikoje, kur jo kūną po kelių dienų aptiko jūrų policija. Manoma, kad jachtininkas mirė nuo širdies priepuolio, kurio metu niekas jam negalėjo padėti, nes jachtoje jis buvo vienas.
2003 m. sausį į Kosta Riką iš Kamčiatkos Petropavlovsko atvyko Jevgenijaus Pančenkos vadovaujamas jachtos ekipažas, kuris turėjo parplukdyti į Kamčiatką jachtą ir pargabenti Z. Žilaičio palaikus, kurie sausio 21 d. buvo kremuoti. Jachta iš Kosta Rikos išplaukė 2003 m. vasario 2 d., o Kamčiatkos Petropavlovską pasiekė birželio pradžioje.
Urna su jūrininko palaikais buvo parvežta į Lietuvą, kur palaidota šalia jūrininko tėvų Jurbarke.
Z. Žilaičio žmona Ala Vasiljevna ir jų sūnus gyvena Simferopolyje.
Balanėliai
Balanėliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žeimelio.
Bžozuvas (Sedlcės)
Bžozuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
IMG models
IMG Models – vienas didžiausių ir garsiausių tarptautinių modelių agentūrų. Būstinė – Paryžius. Padaliniai veikia Niujorke, Los Andžele, Londone, Sidnėjuje ir  Milane. „IMG Models“ supermodeliai – Naomi Campbell, Kate Moss, Heidi Klum, Tatjana Sorokko, Gisele Bündchen, daugybė kitų garsių modelių. Veiklos pradžioje tarpininkavo taip pat vyrų modeliams, tačiau atitinkamas veiklos skyrius buvo parduotas naujai įsteigtai įmonei „Public Image Worldwide“. „IMG Models“ yra „International Management Group“ dalis.
Danijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Danijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Johann Vogel
Johanas Fogelis (g. 1977 m. kovo 8 d.) – buvęs Šveicarijos futbolininkas, saugas. Atstovavo Šveicarijos rinktinei.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1995 m. kovo 8 d., su rinktine žaidė 2004 metų Europos čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate.
Soulwax
RADIO SOULWAX
Radio Soulwax, tai pagrinde vakarėlių ciklas, kuriame grupė Soulwax (broliai Dewaele) kartu su Stefaan Van Leuven ir Steve Slingeneyer groja Soulwax remiksuotas dainas (dažniausiai Nite versijos). Visas grojimas atliekamas gyvai, kuriant ir sintezuojant daugelį garsų vietoje. Šis vakarėlių ciklas jau spėjo aplanyti tiek Azijos, tiek Europos, tiek Amerikos klubus.
SOULWAX diskografija
Albumai
Singlai
Remiksai
Sinhai revoliucija
thumb|right|Sun Jatsenas thumb|right|Beijang armija thumb|right|Učango sukilimas thumb|right|Kinijos Respublikos vyriausybės Hubėjuje paskelbimas 1911 m. spalio 11 d. thumb|right|Čing armija pasiduoda revoliucionieriams thumb|right|Juan Šikajus – Čing paskirtas ministras pirmininkas thumb|right|Laikinoji vyriausybė Nankine thumb|right|Ediktas, skelbiantis Pu-i abdikaciją thumb|right|Juan Šikajus – laikinasis prezidentas
Sinhai revoliucija  – revoliucija Kinijoje 1911–1912 m., pasibaigusi Čing dinastijos žlugimu ir Kinijos Respublikos įkūrimu. Revoliucijos pradžia laikomas Učango sukilimas 1911 m. spalio 10 d., pabaiga – imperatoriaus Pu-i abdikacija 1912 m. vasario 12 d. Revoliucija gavo savo pavadinimą nuo 1911 metų pavadinimo pagal tradicinį kinų kalendorių.
Užuomazgos
Po pirmojo Opiumo karo Čing (mandžūrų) valdžia suprato, kokią didelę grėsmę Kinijai kelia stipresnes kariuomenes turinčios Vakarų valstybės. Buvo pradėta serija reformų, tačiau jos vyko vangiai, ką geriausiai įrodė skaudus Kinijos pralaimėjimas 1894–1895 m. kare su Japonija. Po šio karo vis daugiau intelektualų skatino imtis ryžtingesnių reformų. 1898 m. reformatoriams palankus imperatorius Guangsiu (Guangxu) pabandė įvesti keletą gan didelių pakeitimų, tačiau po 103 dienų šias reformas sustabdė imperatorienė Cisi (Cixi), tęsusi konservatyvią politiką.