cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talkas
Susidarymas
Talkas – metamorfinis mineralas susidaro metamorfizuojantis magnio mineralams tokiems kaip serpentinas, piroksenas, amfibolas, olivinas ir kitiems kai juos veikia anglies dioksidas ir vanduo.
Serpentinas + Anglies dioksidas → Talkas + Magnezitas + Vanduo
Talkas taip pat formuojasi kai reaguoja dolomitas ir silicio dioksido mineralai (kvarcas, chalcedonas ir t. t.). Ši reakcija yra tipinė skarnifikacijos reakcija.
Dolomitas + Kvarcas + Vanduo → Talkas + Kalcitas + Anglies dioksidas
Chloritas + Kvarcas → Kianitas + Talkas + H2O
Panaudojimas
Talkas naudojamas sumaltas ir barstomas ant gaminių, kad pastarieji nesuliptų. Taip pat naudojamas popieriaus ir gumos pramonėje, parfumerijai, kosmetikai.
Radimvietės
Talko telkiniai yra Indijoje, Italijoje, JAV, Kanadoje, Rusijoje, Vokietijoje, Pietų Afrikos Respublikoje.
Pavojai
Dažnai įkvepiant talko dulkes išsivysto liga talkozė. Ją dažniausiai serga žmonės, kasantys talką.
Reikalų patikėtinis
Reikalų patikėtinis – diplomatas, diplomatinės atstovybės užsienio valstybėje ar prie tarptautinės organizacijos vadovas, neturintis ambasadoriaus rango.
Laikinasis reikalų patikėtinis
Laikinasis reikalų patikėtinis skiriamas, kai ambasadorius laikinai negali eiti savo pareigų arba kol diplomatinei atstovybei bus paskirtas nuolatinis reikalų patikėtinis.
Laikinasis reikalų patikėtinis atstovauja savo valstybei užsienio valstybėje ar tarptautinėje organizacijoje ir vadovauja diplomatinei atstovybei. Vadovaudamas diplomatinei atstovybei, laikinasis reikalų patikėtinis turi tokias pat teises ir pareigas kaip ir diplomatinis atstovas.
Gravitacinis lęšis
thumb|250px|right|Keletas stebimų gravitacinių lęšių
Gravitacinis lęšis – reiškinys, kuomet šviesa iš labai tolimo ir ryškaus šaltinio (pvz., kvazaro) „užlinksta“ už masyvaus arčiau esančio objekto - pavyzdžiui, didelės kompaktiškos galaktikos. Gravitacinį šviesos užlinkimą už masyvių objektų pirmiausiai numatė Alberto Einšteino sukurta bendroji reliatyvumo teorija. Fricas Zwicky jau 1937 metais spėjo, kad galaktikų spiečiai galėtų elgtis kaip gravitaciniai lęšiai, tačiau eksperimentiškai šio reiškinio egzistavimą patvirtino tik kvazaro Q0957+561 stebėjimai 1979 metais.
Aprašymas
thumb|left|250px|Šviesa užlinksta už masyvaus arčiau esančio objekto. Oranžinės rodyklės rodo regimąją kvazaro padėtį, baltos - tikrąją spindulių trajektoriją iš šaltinio.
Gravitacinis lęšis susidaro, kai masyvaus objekto (galaktikos ar juodosios skylės) gravitacinis laukas nukreipia tolimesnio šviesos šaltinio spindulius nuo tiesaus kelio. Šviesos šaltinis atrodo tarsi žiedas, esantis už masyviojo objekto. Šį reiškinį pirmą kartą paminėjo fizikas Orestas Chvolsonas 1924 metais, o 1936 metais gravitacinius lęšius kiekybiškai aprašė A. Einšteinas.
Susidaręs nutolusio šviesaus objekto vaizdas būna arba žiedas, dar vadinamas Einšteino žiedu, arba keletas pasikartojančių iškraipytų šaltinio vaizdų, išsidėsčiusių aplink artimesnį masyvų objektą.
Gravitacinio lęšio reiškinys yra gana silpnas – arčiau esančios galaktikos, kurios masė apie 100 mlrd. Saulės masių, sukurtų tolimesnio kvazaro atvaizdų padėtys danguje skirsis tik keliomis lanko sekundėmis.
Istorija
Einšteinas suprato, kad astronominiai objektai taip pat gali užlenkti šviesos spindulius, tačiau jis nagrinėjo atvejus, kai gravitaciniais lęšiais yra atskiros žvaigždės, o dėl palyginti silpno jų gravitacinio lauko šis reiškinys yra nykstamai mažas.
Trilobitai
Trilobitai (Trilobita) – išnykę nariuotakojai, turintys ypatingą reikšmę tyrinėjant paleozojaus fauną, taip pat atliekant įvairius geologinius bei paleontologinius tyrimus. Trilobitai atsirado kambro periode ir plačiai išplito, egzistavo per visą paleozojų kol palaipsniui visiškai išnyko. Paskutiniai trilobitai išnyko permo periodo pabaigoje, po masinio gyvūnų išnykimo. Trilobitai geriausiai žinoma fosilijų grupė po dinozaurų. Pasaulyje atrasta daugiau kaip 15000 trilobitų rūšių, todėl manoma kad tai geriausiai išlikusi fosilijų klasė.
Gravitacinis lęšis
Pritaikymas astronomijoje
Gravitaciniai lęšiai sukoncentruoja šviesą iš tolimesnių objektų, taigi silpni ir nutolę objektai atrodo ryškesni ir juos lengviau tirti. Galima stebėti palyginti mažus objektus, esančius mūsų galaktikoje, ir ieškoti planetų kitose žvaigždžių sistemose. Stebint gravitacinio lęšio efektą, galima tirti apytikslį nematomosios medžiagos kiekį šviesą užstojančiame kūne.
Trilobitai
Mokslui žinomi devyni, galbūt dešimt trilobitų būrių:
Sandara
frame|left|Trilobito kūnas padalintas į tris pagrindines dalis: cephalon (galvą) su akimis, burnos aparatu ir sensoriniais organais (pvz.: antenomis), krūtinės ląstą, sudarytą iš daugybės panašių lanksčių segmentų ir pygidium (uodegą). frame|left|Vardas „trilobite“ (reiškiantis „triskiltis“) nėra kilęs iš trijų kūno dalių: cephalon, krūtinės ir pygidium, bet greičiau iš trijų išilginių skilčių: centrinės ašinės dalies ir dviejų simetrinių šoninių krūtinės skilčių.
Trilobitų kūnas yra padalintas į tris pagrindines dalis: cephalon (galvą), sudarytą iš dviejų priešburninių ir keturių poburninių segmentų, kurie visiškai sujungti vienas su kitu; krūtinės ląstą su laisvai besilankstančiais segmentais ir pygidium (uodegą), su paskutiniais keletu segmentų, sujungtų galine plokštele. Labiausiai primityvių pygidium yra gana rudimentinis organas. Krūtinė pakankamai lanksti – trilobitų fosilijos dažnai randamos susisukusios taip, kaip šiuolaikiniai vėdarėliai susisuka besigindami.
Trilobitai turėjo vieną porą antenų ir nediferencijuotas galūnes. Kiekvienos vaikščiojamosios kojos buvo šešių segmentų, analogiškai kitiems ankstyviesiems nariuotakojams. Pirmas kūno segmentas taip pat turėjo vėduoklines žiaunas, kurios buvo naudojamos kvėpavimui ir judėjimui. Galūnės buvo uždengtos šoniniais išsikišimais, pavadintais krūtinplėvės skiltimis, besitęsiančiomis nuo centrinės krūtinės ašies. Priešingai nuo daugumos nuomonės, būtent šis išilginis trilobitų padalijimas į dešininę ir kairinę krūtinės skiltis bei centrinę jos dalį ir davė jiems vardą (reiškiatį trisklitis), o ne kūno padalijimas į cephalon (galvą), krūtinės ląstą ir pygidium (uodegą).
Nepaisant to, kad jie buvo apsaugoti šarvu tik iš viršaus, jie vis tiek turėjo gana sunkų egzoskeletą. Išsineriant, egzoskeletas skildavo į dvi dalis tarp galvos ir krūtinės, būtent todėl daugumai trilobitų fosilijų trūksta tai vienos, tai kitos iš šių kūno dalių. Dauguma jų fosilijų greičiau ir yra jų nėriniai nei patys mirę gyvūnai. Dauguma trilobitų grupių turėjo dvi veido siūles ant skruostų, kurios lengvino nėrimąsi. Taip pat ten paprastai buvo ir pusmėnulio formos sudėtinės akys, kurios tarp kai kurių rūšių buvo stebinančiai išsivysčiusios. Iš tiesų, trilobitai yra pirmieji gyvūnai, kuriuose išsivystė tikrosios akys prieš maždaug 543 milijonus metų.
New Scientist (2005 gegužės) žurnale taip pat buvo paminėta, kad kai kurie trilobitai turėjo ragus, panašius į šiuolaikinių vabalų, kuriuos galėjo naudoti kovose dėl patelės. Tada tai būtų vieni pirmųjų tokio elgesio pavyzdžių. Trilobitai buvo nuo 1 mm iki 72 cm ilgio, tipinis ilgis buvo nuo 2 cm iki 7 cm. Didžiausias trilobitas, Isotelus rex, buvo rastas 1998 m. kanadiečių mokslininkų Hudsono įlankoje.
Kalnočiai
Kalnočiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Obelių. Šalimais stūkso Kalnočių piliakalnis.
Tibori Žochai
Tibori Žochai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 15 namų ir 88 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 89 gyventojai, iš kurių 42 vyrai ir 47 moterys.
Škofja Loka
Škofja Loka  – miestas Slovėnijoje, Krajinos regione, į šiaurės vakarus nuo Liublianos, prie Selca Soros upės. Savivaldybės centras.
Istorija
973 m. imperatorius Otanas II suteikė valdymo teises Freizingo Vyskupui. Netrukus jo pavedimu čia buvo pastatyta miesto tvirtovė. XI ar XII a. imperatorius Otonas III gyvenvietei suteikę teisę kaldinti monetas bei rinkti mokesčius. 1274 m. gavo miesto statusą. XIV a. apjuostas gynybine siena. 1457 m. kunigaikštis Janas Vitovecas sudegino miestą. 1476 m. nusiaubtas Osmanų imperijos. 1511 m. sunaikintas žėmės drebėjimo, tačiau netrukus atstatytas. Vėliau ne kartą nukentėjo nuo gaisrų (1660 ir 1698 m.). 1789 m. dėl miesto plėtros nugriauta gynybinė siena ir pašalinti vartai. 1803 m. atiteko Austrijos imperijai. 1941 m., II pasaulinio karo metu okupuotas Italijos, po kelių dienų – Vokietijos. Mieste vykdyti žudymai ir trėmimai, tvirtovėje kalinti politiniai kaliniai. 1959 m. tvirtovė vėl atiteko į miesto rankas.
Žūkai
Žūkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Senųjų Trakų, prie pietinių Trakų pakraščių. Aplink kaimą dar išlikę kiek miškų, telkšo Širmuko ežerėlis.
Senegalo vyrų futbolo rinktinė
Senegalo vyrų futbolo rinktinė  – Senegalui atstovaujanti futbolo komanda, kontroliuojama Senegalo futbolo federacijos. Rinktinė dalyvavo 3 pasaulio futbolo čempionatuose ir daugelyje Afrikos čempionatų. Didžiausias komandos laimėjimas – 2021 (2022 m.) laimėta Afrikos Tautų taurė.
Ertebiolės kultūra
Ertebiolės kultūra  – mezolito pabaigos – neolito pradžios archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1919 m. T. Matiaseno tirtą Ertebiolės gyvenvietę (Danija).
Senegalo vyrų futbolo rinktinė
Afrikos Tautų taurės turnyro varžybose 2002 m. senegaliečiai tik po atkaklios kovos ir baudinių serijos nusileido Kamerūno rinktinei. 2019 m. taip pat pasiekė finalą, bet pralaimėjo alžyriečiams, o 2021 m. finale, po baudinių serijos, įveikė Egiptą.
Ertebiolės kultūra
Arealas
Ertebiolės kultūra 5500–4000 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Pietų Švedijos, Danijos ir Šiaurės Vokietijos teritorijose. Susiklostė iš Kongemosės kultūros. Skiriami 3 periodai: ankstyvasis, vidurinis, vėlyvasis. Ertebiolės kultūrą pakeitė piltuvėlinės keramikos kultūra.
Senegalo vyrų futbolo rinktinė
Pasaulio futbolo čempionatas
Ypač įspūdingas buvo Senegalo dalyvavimas 2002 m. pasaulio futbolo čempionate. Senegaliečiai atidarymo varžybose rezultatu 1:0 nugalėjo tuometinius čempionus prancūzus. Šiaip taip įveikusi grupės turnyrą, rinktinė aštuntfinalyje eliminavo Švediją, o ketvirtfinalyje po pratęsimo nusileido Turkijai. Senegalui pritrūko vos 2 taškų, kad patektų į 2006 m. čempionatą Vokietijoje, todėl senegaliečiai buvo priversti pripažinti Togo rinktinės pranašumą.
Ertebiolės kultūra
Kultūra
Ertebiolės kultūros gyvenvietės dviejų tipų: vasarą kurtos jūros pakrantėse, žiemą – atokiau. Žmonės gyveno mediniuose lengvos konstrukcijos mažuose pastatuose. Vasarą žvejojo ir medžiojo jūrų gyvūnus (ruoniai, jūrų kiaulės) bei paukščius, rinko moliuskus; pajūrio gyvenvietėse aptinkami iki 325 x 50 m dydžio ir iki 1,5 m aukščio kiaukutynai. Žiemą vertėsi žvejyba ir medžiokle (medžiojo tauriuosius elnius, stirnas, šernus, stumbrus, lapes, vilkus, ūdras, kiaunes, lūšis, antis, gulbes). Naudojo titnaginius trapecinius antgalius, gremžtukus, rėžtukus, grąžtus, peilius, kirvelius ir kt., akmeninius, kaulinius ir raginius žeberklus, T formos kirvius, kabliukus, strėlių ir iečių antgalius, kaplius, buožes, durklus) įrankius ir ginklus. Iš medžio skobė luotus, gaminosi irklus, indus. Apie 4800 pr. m. e. pradėjo naudoti šiek tiek ornamentuotus indus – smailiadugnes plačiaanges puodynes ir pailgus dubenėlius.
Senegalo vyrų futbolo rinktinė
Pasaulio futbolo čempionatas
2018 m. pasaulio čempionate Senegalas įveikė Lenkiją santykiu 2:1, po atkaklios kovos sužaidė 2:2 su Japonija, o paskutinėse varžybose praleido Kolumbijos rinktinės įvartį. Nors Senegalas surinko vienodai taškų su Japonija ir turėjo tą patį įvarčių santykį, japonai senegaliečius aplenkė dėl mažesnio surinkto kortelių skaičiaus.
Ertebiolės kultūra
Kultūra
Mirusiuosius (sudegintus ir nedegintus) laidojo gyvenvietės teritorijoje ar pastatuose, kiaukutynuose, vandenyje (luotuose), kapinynuose; aptinkama šunų laidojimo vietų. Rasta žmonių bei gyvūnų figūrėlių, gintaro dirbinių.
Nantalis
Nantalis (, SV Nådendal) – miestas Suomijoje, Pietvakarių Suomijos regione, 14 km į vakaras nuo Turku. Savivaldybėje gyvena 18,8 tūkst. gyv. (2012 m. duomenys). Turistų traukos centras. Yra Trolių Mumių pramogų parkas.
Miestas apima apie 311 km² sausumos teritorijos, kurios didžiąją dalį sudaro miškais apaugusios, arba dirbamąja žeme paverstos salos. Gyventojų dauguma gyvena žemyninėje šalies dalyje.
Istorija
XVI a. katalikybės reikšmė sumenko, jos vietą kaip pagrindinė Suomijos religija užėmė protestantizmas, vienuolynas buvo uždarytas ir miestą apniko sunkūs laikai. Jie tęsėsi iki XVIII a. vid., kai mieste buvo įkurta muitinė. Prieš du ekonominio sąstingio šimtmečius miestelis buvo žinomas dėl pėdkelnių trikotažo pramonės.
1863 m. Kalevanniemi kyšulyje buvo įkurtas mineralinių vandenų kurortas ir miestelis tapo plačiai žinoma poilsio vieta. 1917 m. Suomijai atgavus nepriklausomybę, 1922 m. Kultarantos dvare, esančiame Luonnonmaa saloje, buvo įkurta oficiali Suomijos Respublikos prezidento vasarinė rezidencija.
2009 m. sausio 1 d. Merimasku, Rymättylä ir Velkua savivaldybės buvo prijungtos prie Nantalio.
Laima Andersonė-Silarė
Biografija
1960 m. baigė Latvijos konservatoriją. 1960–1985 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1976–1991 m. dėstė Latvijos konservatorijoje; 1987 m. profesorė. Surengė solinių koncertų.
Juodoji dėmė
„Juodąja dėme“ kelių eismo saugumo prasme vadinama vieta, kur dažnai vyksta eismo įvykiai. Jie įvyksta dėl įvairių priežasčių, pvz., dėl staigaus posūkio tiesiame kelyje, kai nematomas priešpriešinis eismas, prastai matomos sankryžos, prastai matomų ar uždengtų kelio ženklų.
Ezero kultūra
Arealas
Ezero kultūra IV tūkstantmečio pr. m. e. viduryje- III tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi dab. Bulgarijos teritorijoje, Graikijos rytuose palei Egėjo jūros šiaurinį pakraštį ir Turkijos vakarinėje dalyje. Susiklostė iš vietinės Karanovo kultūros ir iš Eurazijos stepių plintančios pilkapių kultūros.
Juodoji dėmė
Lietuvoje juodąja dėme vadinamas 500 metrų kelio ruožas, kuriame per ketverius metus įvyko ne mažiau kaip 4 įskaitiniai eismo įvykiai. Įskaitiniu eismo įvykiu laikomas toks eismo įvykis, per kurį žūsta ar sužalojami žmonės. Juodosios dėmės nustatomos ir ištiriamos ne rečiau kaip kas 2 metai. Grafiškai pateikiant „juodąsias dėmes“ sudaromas „juodųjų dėmių“ žemėlapis. Jį Lietuvos automobilių kelių direkcijos prie Susisiekimo ministerijos užsakymu sudaro valstybės įmonė Transporto ir kelių tyrimo institutas.
Ezero kultūra
Kultūra
Ezero kultūros gyvenvietės kurtos kyšuliuose, kalvotose ir sunkiai prieinamose vietose, įtvirtintos – Ezero gyvenvietę juosė dvi 80 ir 160 m ilgio, 1,5–2 m pločio akmeninės sienos. Žmonės gyveno stačiakampiuose namuose, statytuose iš medinių stulpų, aptikta jų stulpaviečių, sienos išpintos šakomis ir glaistytos plonu molio sluoksniu; didesni namai dviejų patalpų. Namuose rasta krosnių, židiniu, pakylų grūdams džiovinti ir duobių jiems saugoti. Įtvirtintos gyvenvietės buvo administraciniai, kultūros ir gamybos centrai, aplink jas kūrėsi mažos gyvenvietės.
Juodoji dėmė
Duomenys apie eismo įvykius kaupiami Vidaus reikalų ministerijos duomenų bazėje. Transporto ir kelių tyrimo institutas duomenis gauna iš Informatikos ir ryšių departamento prie VRM.
Ezero kultūra
Kultūra
Gyventojai vertėsi žemdirbyste (auginti kviečiai, miežiai, vikiai ir žirniai) ir sezonine gyvulininkyste. Naudojo daugiausia akmeninius grūstuvus, plaktukus, gludinimo įrankius, kirvius, kaltus, kaulinius ir raginius, dažniausiai iš elnio ragų pagamintas ylas, kaltus, kaplius, kirvius, t. p. varinius ir bronzinius ylas, peilius, durklus, kaltus, adatas bei kitus įrankius. Rasta akmeninių formų kirviams lieti. Keramika – ąsočiai, puodynės, puodeliai su aselėmis; jų forma ir apdaila paprastesnė nei Karanovo kultūros keramikos. Mirusiuosius laidojo kapuose su įvairiomis akmeninėmis konstrukcijomis.
Storauodegis galagas
Storauodegis galagas (Otolemur crassicaudatus) – galaginių (Galagidae) šeimos primatas.
Meškuičių šv. Stanislovo bažnyčia
'''Meškuičių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Meškuičių miestelyje, 1,4 km į pietryčius nuo magistralinio kelio, tarp Mūšos dešiniųjų intakų Tautinio ir Voverkio. Istoristinė, turi neogotikos bruožų.
Istorija
Šiaulių klebono Liauksmino rūpesčiu 1677 m. Meškuičiuose pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Šiaulių parapijos filija. Bažnyčiai 1681 m. dovanoti 4 valakai žemės. Ją vyskupas perdavė Šiaulių klebonui. Sunykusi bažnyčia 1792 m. atstatyta. XIX a. (iki 1863 m.) veikė parapinė mokykla. 1844 m. įsteigta parapija. Bažnyčia 1857 m. gerokai remontuota ir dekoruota.
Gyventojai 1893 m. prašė Vilniaus generalgubernatoriaus leidimo pasistatyti mūrinę bažnyčią. Valdžia leido statyti tik medinę. Tokios parapijiečiai nenorėjo. Kai 1896–1899 m. bažnyčių atstatymui nereikėjo valdžios leidimo, Meškuičiuose per 1897 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (darbais rūpinosi klebonas Kazimieras Gaudesius). Ją 1920 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Kauno metropolijos kurijos iniciatyva 1934 m. įsteigta altarija.
Po Antrojo pasaulinio karo iš Meškuičių į Kryžių kalną (6 km) eidavo maldininkų procesijos. Meškuičiuose ilgai (1968–1986) klebonavo Jonas Aleksiūnas (1901–1987 m.).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su arkiniais vartais. Virš jų yra Kristaus, nešančio kryžių, statula.
Alfonsas Buckus
Alfonsas Buckus (g. 1945 m. spalio 22 d. Gėlūnai, Eišiškių apskritis) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1971 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1963–1964 m. ir 1968–1971 m. Vilniaus universiteto laikraščio „Tarybinis studentas“ atsakingasis sekretorius. 1971 m. pabaigoje pradėjo dirbti Lietuvos televizijos Jaunimo ir vaikų redakcijoje. Pagrindinė darbo tema – jaunimo gyvenimo problemos, laisvalaikis. Nuo 1992 m. – Lietuvos TV ekonominių ir kaimo laidų kūrybinio susivienijimo vyriausias redaktorius, vadovavo kūrybinei grupei „Po savo stogu“, rengiančiai laidas kaimui ir apie kaimo žmones. LTV2 laidos „Sietynas“ vedėjas.
Butkiškis (Ukmergė)
Butkiškis – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Lėno.
Dahomėjos karalystė
Dahomėja (dar: Danhomė) – istorinė fonų valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinio Benino ir Togo teritorijoje). Egzistavo 1600–1894 m.
Istorija
Vegbadža buvo žinomas kaip valdovas, kuris taip pat sukūrė valstybės valdymo sistemą, biurokratiją, pradėjo daug įstatymų, standartizavo valstybinį kultą, kurie būdingi vėlesnei Dahomėjos valstybei.
Vegbadžos įpėdiniai Akaba ir Agadža padėjo pamatus militaristinei šalies ekspansijai ir pavertė ją tikra to meto imperija, valdžiusią visą Vergų krantą. Dahomėja užkariavo didžiausią iki tol valstybę Ardrą, o vėliau – Hvedą, kas leido jai prieiti prie jūros ir monopolizuoti vergų prekybą. Tuo metu buvo panaudotos amazonių armijos, kurios pasirodė labai sėkmingos.
Per Dahomėjos istoriją valdė 12 įteisintų karalių (ne visi pripažįstami). Valstybė nuolat turtėjo, kadangi sugebėjo tiekti europiečiams daugybę vergų, kuriuos gaudavo vykdydama užkariavimus ir grobiamuosius žygius.
Visuomenė ir valdymas
Dahomėjos visuomenė buvo skirstoma į keturias klases: vergai (iš karo belaisvių), tarnai (kilę iš vergų, bet gimę Dahomėjoje), laisvieji ir aristokratai.
Valdovas ahosu buvo absoliutus viešpats, kuriam priklausė visa žemė ir žmonės. Egzistavo paprotys, kad kiekvienas valdovas turėdavo statydintis naujus rūmus, o senuosiuose buvo laidojamas senasis valdovas. Su juo buvo laidojamos jo žmonos.
Linas Vildžiūnas
Linas Vildžiūnas (g. 1949 m. sausio 4 d. Klaipėdoje) – Lietuvos kino kritikas, spaudos darbuotojas, redaktorius.
Biografija
1966 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1972 m. – istoriją Vilniaus universitete; 1972–1975 m. Istorijos fakulteto asistentas.
1975–1976 m. Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros Kino reklamos biuro redaktorius, 1976–1977 m. – Lietuvos televizijos Literatūros ir meno redakcijos laidų „Kino menas“ vedėjas. 1977–1979 m. ir 1981–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ teatro ir kino skyriaus korespondentas, skyriaus vedėjas, 1979–1981 m. – Lietuvos kino studijos Scenarinės redakcijos kolegijos redaktorius, 1985–1987 m. – Kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos Repertuaro redakcinės kolegijos narys, 1987–1989 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir menotyros skyriaus mokslinis bendradarbis, 1989–1991 m. – Lietuvos kinematografininkų sąjungos atsakingasis sekretorius, 1991–1994 m. ir nuo 2008 m. – žurnalo „Kinas“ vyriausiasis redaktorius. 1992–2011 m. laikraščio „7 meno dienos“ vyriausiasis redaktorius, nuo 2000 m. – Holokausto ir žydų kultūros Lietuvoje studijų centro Atminties namai valdybos pirmininkas.
Feliksas Bielinskis
Feliksas Bielinskis (1904 m. vasario 18 d. Vynupėje, Piniavos valsčius, dab. Panevėžio raj.– 1986 m. vasario 13 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos inžinierius architektas, kraštotyrininkas.
Biografija
Baigęs Panevėžio gimnaziją, įstojo į Lietuvos universiteto Technikos fakultetą. 1932 m. apgynė diplominį darbą „Karo ir archeologijos muziejus Kaune“. 1929 m. ir 1932–1935 m. lankė prof. Mstislavo Dobužinskio meno studiją.
Architektūrinę veiklą pradėjo dar studijuodamas. 1928 m. dirbo praktikantu prie Klaipėdos uosto, 1929 m. – Fizikos-chemijos instituto (prof. Mykolas Songaila), 1931 m. – techniku Vytauto Didžiojo karo muziejaus (prof. Vladimiras Dubeneckis, inž. Karolis Reisonas, inž. Kazys Kriščiukaitis) statybose. Savarankiškai paruošė ir įgyvendino Panevėžio apskrities Uliūnų ir Geležių bažnyčių rekonstrukcijas.
Baigęs universitetą, vadovavo Raudondvario vaikų prieglaudos remonto darbams. 1933–1934 m., atlikdamas karinę prievolę, tarnavo Karo butų valdyboje. Čia sudarė keleto karinių objektų darbo brėžinius: trijų tipinių kariuomenės kepyklų, tipinio pulko štabo, karininkų vilos Palangoje.
1934–1938 m. dirbo Statybos ir sauskelių inspekcijos statybos inžinieriumi, o nuo 1935 m. – ir sauskelių viešųjų darbų referentu. Kartu su inž. Alfonsu Barausku vadovavo Žemaičių plento statybai.
1944–1950 m. dėstė Kauno valstybiniame universitete, 1951–1963 m. – Kauno politechnikos institute. Docentas (1948 m.), menotyros mokslų kandidatas (1954 m.). 1963–1980 m. dirbo Statybos ir architektūros institute. Lietuvos SSR nusipelnęs architektas (1974 m.).
Projektai
Tarpukario metais F. Bielinskis buvo vienas žymiausių mokyklų projektuotojų Lietuvoje. Pagal jo projektus pastatyta Kėdainių gimnazija (1937 m.; 1944 m. susprogdinta), Ukmergės Antano Smetonos gimnazija (1936 m., pastatyta 1938 m.), mokyklos Kaune (1938 m.), Palangoje, Šiauliuose, Šventojoje, Šilutėje, Vievyje, taip pat tipinės 1–4 klasių pradžios mokyklos, pritaikytos kaimo sąlygomis. Išplanavo ir įrengė 3 stadionus: 10 ha Ukmergėje (1932 m.), 8 ha Kaune prie Kūno kultūros rūmų (1935 m.), Alytuje (1936 m.).
Nerijos fortas
thumb|250px|Įėjimas į Nerijos fortą. thumb|250px|Forto kiemas. Nerijos fortas kitaip dar Kopgalio tvirtovė – gynybiniai įtvirtinimai Smiltynės smaigalyje, Kopgalyje. Tai vienintelis išlikęs toks XIX a. antros pusės Prūsijos karinio paveldo objektas Lietuvoje. Šiuo metu jame įsikūręs Lietuvos jūrų muziejus. Pradėtas statyti 1865 m. Iki 1897 m. buvo karinis objektas, vėliau perduotas civilinėms reikmėms. 1939 m. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą forte vėl įsikūrė kariškiai, o besitraukdami 1945 m. jį išsprogdino. Po 1975–1979 m. vykusios restauracijos fortas pritaikytas muziejaus reikmėms. Lankytojai gali apžiūrėti buvusius amunicijos sandėlius, parako saugyklas, poternas ir kaponierius. Aikštelėse, kur anksčiau stovėjo pabūklai eksponuojami inkarai. Centrinis forto pastatas, redutas, buvo sunaikintas Antrojo pasaulinio karo metu ir atstatytas restauruojant fortą.
Feliksas Bielinskis
Projektai
Architekto projektai Kaune apima buvusią Kauno konservatoriją (1939-41 m., dabar Kauno J. Gruodžio konservatorija), mokykla Aukštaičių g. (1938 m., dabar Kauno Gedimino sporto ir sveikatinimo gimnazija), mokyklą Sandėlių ir Drobės gatvių sankryžoje (1938 m.). Užbaigė Stasio Kudoko pradėtą kurti Žaliakalnio vandentiekio stoties kompleksą: rekonstruotas rezervuaras (buvęs Kauno tvirtovės fortas), pastatytas trijų aukštų gyvenamasis namas stoties darbuotojams (1938 m., Aukštaičių g. 43). Rezervuaro pastato išorėje įkomponavo Broniaus Pundziaus skulptūrą „Vandens nešėja“.
Aktyviai dalyvavo rengiamuose projektavimo konkursuose, septyniuose laimėjo pirmąsias premijas: banko Tauragėje (1935 m.), Loido bendrovės Kaune (1936 m.), technikos mokyklos Kaune (1936 m.), Panevėžio muziejaus (1938 m.), gimnazijos Kėdainiuose (1936 m.), Prekybos ir pramonės rūmų Kaune (1938 m.), lietuviškos sodybos (1940 m.).
Nerijos fortas
Istorija
Pradinį forto, tuo metu, tik blokhauzo, projektą 1782 m. parengė Memelio uosto statybos inspektorius Samuelis Lilienhtalis. Jis turėjo užtikrinti prieigų į uostą gynybą. Parengiamuosius darbus nutraukė 1801 m. uragano sukeltas potvynis. 1809–1811 m. Kopgalyje buvo pastatyti pirmieji gynybiniai įrenginiai. Buvo supiltas keturkampio plano pylimas, vėliau buvo išplėstas ir paverstas artilerijos redutu. Blokhauzą sudarė sutvirtinti pylimai su grioviu. Buvo apginkluotas lauko artilerijos pabūklais. Po 1812 m. jis buvo apleistas ir po kelių dešimtmečių sunyko.
Feliksas Bielinskis
Projektai
Parašė straipsnių apie liaudies architektūrą, statybą, rajoninį planavimą, landšafto bei rekreacinę architektūrą.
Nerijos fortas
Istorija
1865 m. forte vėl prasidėjo statybos. Pirmiausia buvo pastatytas redutas – apvalus statinys pritaikytas gyventi karinei įgulai ir gintis. Aplink jį buvo iškastas griovys. Vėliau pastatyti tuneliai – poteros su kanonieriais, amunicijos sandėliai. Dar nespėjus įrengti buvo apginkluotas pabūklais. Dar vėliau aplink visą forto teritoriją buvo iškastas griovys – fosa ir virš anksčiau pastatytų patalpų supiltas didžiulis pylimas. Statybų metu buvo nukasta didelė kalva Kopgalyje. Statybos darbai tęsėsi iki 1873 m.
Iki 1897 m. Nerijos fortas buvo Klaipėdos gynybinių įtvirtinimų dalis. Buvo kelis kartus modernizuojamas: 1873–1875 m., 1877–1887 m. ir 1889–1890 m. Forte buvo įrengtas telegrafas palaikantis ryšį su vadovybe kitoje Kuršių marių pusėje. Ant pylimo buvo įrengtos aikštelės su aštuoniais toliašaudžiais pabūklais. Marių pakrantėje buvo įrengtas nedidelis uostelis.
1897 m. fortas perduotas civiliams. Buvusiais amunicijos sandėliais naudojosi Klaipėdos uosto direkcija. Redute apsigyveno darbininkai ir tarnautojai. 1905 m. ant vakarinio pylimo buvo įrengtas semaforas. 1934 m. forto gynybinį griovį (fosą) sujungė su mariomis ir jame buvo įrengtas nedidelis uostelis, kuriame buvo laikomos jachtos, policijos laivai, žvejų valtys. Forto patalpomis naudojosi ir jūrų skautai bei jūreivystę studijuojantys Kauno aukštesniosios technikos mokyklos moksleiviai.
Kareiviai į fortą grįžo 1939 m. kai Klaipėdos kraštas buvo atskirtas nuo Lietuvos nacistinės Vokietijos. Jame buvo įrengti priešlėktuvinės gynybos tarnybos amunicijos sandėliai. 1943–1944 m. fortas, kartu su kitais jūros pakrantėje įrengtais įtvirtinimais gynė uostą nuo jūrų ir oro atakų. 1944 m. fortas nukentėjo nuo sprogimo, o 1945 m. vokiečių kariai atsitraukdami jį užminavo ir bandė susprogdinti, bet nesėkmingai.
1945–1975 m. visoje Kuršių nerijos šiaurinėje dalyje buvo uždara pasienio zona. Patekimą į ją kontroliavo sovietų kariškiai. Kai kurios žinybos naudojosi apleistomis forto patalpomis. 1973–1979 m. fortas buvo restauruotas, pašalinta daugybė sprogmenų. 1979 m. forte atidarytas Klaipėdos jūrų muziejus ir akvariumas, dabar – Lietuvos jūrų muziejus.
Ramutė Skučaitė
Ramutė Skučaitė (g. 1931 m. spalio 27 d. Palangoje, tikroji gimimo vieta – Kaunas ) – poetė, dramaturgė, vertėja, dainų tekstų autorė, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatė.
Biografija
Gimė Raudonojo Kryžiaus ligoninėje. Krikštatėvis kanauninkas Kazimieras Prapuolenis.
Mama kilusi iš Punsko. Tėvas buvo paskirtas Širvintų progimnazijos direktoriumi. Tėvo brolis Kazys Skučas, tarpukario Lietuvos vidaus reikalų ministras. 1940 m. tėvas suimtas ir ištremtas, mirė Pečioros lageryje.
Dirbo „Vakarinėse naujienose“, „Agitatoriuje“, „Eltoje“, 1966–1976 m. „Genio“, nuo 1976 m. „Žvaigždutės“ redakcijose. 1992 m. redagavo žurnalą „Ant mamytės kelių“.
Kūryba
R. Skučaitė – dramaturgė, operų libretų autorė ir vertėja, publicistė, reporterė. Dauguma knygų skirta vaikams. Poetės išskirtinumas lietuvių vaikų poezijoje – ji kuria eiliuotus galvosūkius, mįsles vaikams.
Rašyti ir leisti knygas suaugusiems ir vaikams pradėjo beveik vienu metu. 1957 m. išspausdinti pirmieji eilėraščiai suaugusiesiems. 1959 m. pradėjo „Genyje“ rašyti vaikams. 1965 m. išleistas pirmasis eilėraščių rinkinys „Žydintis speigas“.
Parašė 14 pjesių, kurios išleistos atskiromis knygomis ar rinkiniuose ir pastatytos įvairių miestų profesionaliuose bei saviveiklininkų teatruose, televizijoje, radijuje. Išvertė virš 30 operų ir operečių libretų. Parašė populiarių lietuviškų estrados dainų tekstų.
Bibliografija
Sukūrė:
Smiltyninis šepetukas
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurėsir vakarinėje Pietų Amerikoje. Lietuvoje išplitęs tik Pietryčių smėlėtoje lygumoje, Kauno zandrų plotuose, pajūrio smėlynuose, kitur retas arba visai neauga.
Trijų žvaigždžių ordinas
Trijų žvaigždžių ordinas  – valstybinis Latvijos Respublikos apdovanojimas. Įsteigtas 1924 m. kovo 24 d. Atkurtas 1994 m.
Smiltyninis šepetukas
Paplitimas ir augavietės
Auga smėlynuose, smiltpievėse, kopose, sausuose pušynuose ir beržynuose, nekalkingame dirvožemyje.
Trijų žvaigždžių ordinas
Ordinu apdovanojama už nuopelnus visuomeninės, ūkinės veiklos, kultūros, mokslo, sporto srityse.
Tarpukariu apdovanojimą pelnė ne vienas Lietuvos pilietis. Trijų Žvaigždžių 1-ojo laipsnio ordinas įteiktas Nepriklausomybės Akto signatarui, Lietuvos pasiuntiniui Latvijoje 1927–1928 metais, Kaziui Bizauskui.
Smiltyninis šepetukas
Ekologija
thumb|left|250px|Iliustracija iš Flora Batava (1814) Smiltyninis šepetukas – smėlynų pionierius, vienas iš pirmųjų augalų, įsitvirtinantis pustomame smėlyje, kuriame beveik nebūna augalams reikalingų maisto medžiagų.
Drauge auga kai kurios kerpės, pavyzdžiui, elninė šiurė (Cladonia rangiferina) ir samanos, kaip kad dirvoninė širmūnė (Racomitrium canescens), žilsvasis gegužlinis (Polytrichum piliferum), taip pat ir smiltyninis šlamutis (Helichrysum arenarium), kalninė austėja (Jasione montana), avinis eraičinas (Festuca ovina).
Trijų žvaigždžių ordinas
Ženklų formos aprašas
Ordino ženklas yra auksinis aštuonių galų Maltos kryžius, padengtas baltu emaliu su mažais auksiniais rutuliukais galuose ir ir spindulių pluoštais tarp skersinių, Kryžiaus centre mėlyno emalio medalionas su auksiniu apvadu. Medalione pavaizduotos trys auksinės penkiakampės žvaigždės, išdėstytos trikampiu. Auksinis kantas papuoštas geometriniu ornamentu (trikampiais).
Ženklo reversas neturi centrinio medaliono, centre užrašas keturiose eilutėse: „LATVIJAS REPUBLIKA 1918 G. 18 NOVEMBRIS“ ('Latvijos respublika 1918 m. lapkričio 18'); apvade užrašas „PER ASPERA AD ASTRA“ (lotyniškai 'per kančias į žvaigždes'). Apačioje penkiakampė žvaigždutė.
Ordino žvaigždė sidabrinė dešimtkampė, kurios penki spinduliai (kas antras) stambesni. Centre mėlyno emalio medalionas su trimis auksinėmis penkiakampėmis žvaigždėmis, išdėstytomis trikampiu. Medalionas su dvigubu auksiniu apvadu, kurio vidinėje dalyje užrašas „PAR TĒVIJU“ ('Už Tėvynę'), o išorinėje – ąžuolo lapų vainikas.
Smiltyninis šepetukas
Biologija
1,5-8 cm ilgio ir 0,5-1,5 cm pločio, sidabriškai pilkšva smiltyninio šepetuko šluotelė prasiskleidžia žiedams žydint, kai iš žiedažvynių išlenda melsvos ar rudos, 1,2-1,6 mm ilgio dulkinės. Ir prieš augalams žydint, ir jiems peržydėjus šluotelės šakelės prisišlieja prie ašies – šluotelė susiaurėja. Varputės dvižiedės, iš šonų suplotos, balkšvos, 3-4 mm ilgio, rausvo atspalvio. Apatinis žiedažvynis turi tiesų, sustorėjusia viršūne akuotą.
Žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaisius – grūdas. Sėklos išlieka daigios iki penkerių metų.
Sistematika
Išskiriamas vienas porūšis, du varietetai ir dvi formos:
Nacionalinė futbolo klubų asociacija
thumb|NFKA logotipas
Nacionalinė futbolo klubų asociacija (NFKA) – buv. organizacija, įsteigta Lietuvos futbolo klubų, kurių komandos dalyvauja Lietuvos aukščiausiojo lygmens futbolo čempionate. NFKA Lietuvos futbolo federacijos pavedimu organizavo A lygos varžybas. NFKA buvo įkurta 2003 m. lapkričio 20 d. ir veikė iki 2009 metų, kai A lygos organizavimą tiesiogiai perėmė LFF. Klubų netenkino LFF A Lygos organizavimas, ir klubų iniciatyva 2013 m. įkurta Lietuvos futbolo klubų asociacija (LFKA), o 2015 m. pabaigoje - Lietuvos futbolo klubų asociacija A Lyga (LFKA A Lyga).
Veikla
NFKA vadovaujasi Tarptautinės futbolo asociacijų federacijos (FIFA), Europos futbolo asociacijų sąjungos (UEFA) bei Lietuvos futbolo federacijos (LFF) įstatais, reglamentais, taisyklėmis ir kitais dokumentais bei taiko Tarptautinės futbolo asociacijų tarybos (IFAB) nustatytas futbolo žaidimo taisykles.
Tikslai ir uždaviniai
NFKA tikslai ir uždaviniai yra skatinti, vystyti bei populiarinti futbolo žaidimą bei kelti profesionalaus futbolo lygį Lietuvoje. Taip pat organizuoti bei vykdyti aukščiausiojo lygmens profesionalių Lietuvos futbolo klubų vyrų komandų čempionatą Lietuvos respublikoje; organizuoti teisės, vadybos, marketingo ir kitokią reikalingą pagalbą, kurios tikslas yra apginti Asociacijos narių interesus ir teises.
Valdymas
Aukščiausias NFKA valdantysis organas – visuotinis susirinkimas. Jo kompetencija – NFKA įstatų pakeitimas ir papildymas, valdybos teikiamo biudžeto tvirtinimas, NFKA Valdybos narių rinkimas ir atšaukimas, NFKA garbės nario vardo suteikimas, NFKA reorganizavimas, kitų NFKA veiklos klausimų sprendimas ir NFKA tikslų nustatymas.
Laikotarpiu tarp NFKA visuotinių susirinkimų NFKA veiklai vadovauja Valdyba. Jos kompetencija yrs visuotinių susirinkimų ir Valdybos posėdžių rengimas ir jų šaukimas; darbo grupių kūrimas specialioms NFKA veiklos užduotims vykdyti; administracijos vadovo ir vyr. finansininko priėmimas į darbą; reikalingos struktūros ir infrastruktūros organizavimas ir kitų, su NFKA veikla susijusių, klausimų sprendimas; futbolo klubų, pageidaujančių tapti naujais NFKA nariais, pareiškimų analizavimas bei teikimas Visuotiniam susirinkimui; NFKA simbolių kūrimas ir jų naudojimo tvarkos nustatymas; kitų klausimų bei uždavinių, nepriskirtų Visuotinio susirinkimo ar administracijos kompetencijai, sprendimas ir įgyvendinimas.
NFKA operatyvią veiklą organizuoja ir vykdo NFKA administracija. Administracijai vadovauja administracijos vadovas – direktorius. Jis organizuoja NFKA administracijos veiką; sprendžia NFKA organizacinius, ūkinius bei finansinius klausimus; pateikia Valdybai darbo planus, teikia informaciją NFKA nariams apie NFKA valdymo organų priimtų nutarimų vykdymą; leidžia įsakymus, reguliuojančius administracijos veiklą; priima ir atleidžia NFKA administracijos darbuotojus; vykdo kitas, NFKA įstatuose numatytas funkcijas.
NFKA klubai
NFKA buvo įsteigta 2003 metais 7 Lietuvos klubų, kurių komandos dalyvavo A lygos futbolo čempionate.
Kalnuočiai (Kavarskas)
Kalnuočiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kavarsko.
Čebatoriškiai
Čebatoriškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Taujėnų.
Apkabinimas
thumb|250px|Apkabinimas Apkabinimas – fizinis kontaktas žmonėms susiglaudžiant ir apimant rankomis kito žmogaus kūną (pečius, sprandą, juosmenį). Simbolizuoja draugystę, meilę, prieraišumą, išreiškia šiltus tarpusavio jausmus, džiaugsmą. Apkabinimo reikšmė ir požiūris į apkabinimą labai priklauso nuo kultūrinės, religinės, socialinės terpės.
Molekulinė biologija
Molekulinė biologija – mokslas, tiriantis gyvybę molekuliniame lygmenyje (daugiausiai ląstelės biologiją) ir ląstelių bendravimą daugialąsčiame organizme) cheminiais ir molekuliniais principais.
Šiuolaikinė molekulinė biologija baigia susilieti su biochemija ir abu terminai naudojami vienas vietoj kito arba kartu.
KK162
KK162 – krašto kelias, jungiantis Laukuvą ir Šilalę. Kelio ilgis – 16,63 kilometro. Šiame krašto kelyje yra 1 „juodoji dėmė“.
Maršrutas
Kelias prasideda Laukuvoje. Kelias yra tik Šilalės rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Šiauduva, Stungaičiai, Balsiai, Šilai. Baigiasi Šilalėje, Rytinio kelio gatvėje, sankryžoje su. Į pietus nuo Laukuvos kelias kerta Lokystos upę, piečiau Stungaičių viaduku kerta magistralę, ties Mažrimais – Ašučio upelį, dar kartą jį kerta Šilalės miesto teritorijoje.
Suomijos futbolo varžybos 1970 m.
Suomijos futbolo varžybos 1970 m.
Samuelis Kuklianskis
Samuelis Kuklianskis (1930 m. gegužės 9 d. Veisiejai – 2005 m. birželio 9 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas kriminalistas ir kriminologas, MRU profesorius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1989 m. teisės mokslų daktaras.
1953–1955 m. Dotnuvos rajono prokuratūros, 1955–1957 m. Šiaulių miesto prokuratūros tardytojas. 1957–1967 m. Lietuvos TSR prokuratūros ypatingai svarbių bylų tardytojas, 1967–1970 m. Tardymo skyriaus prokuroras. 1970–1990 m. Teismo ekspertizės mokslo tyrimų instituto Nusikalstamumo tyrimo ir įstatymų tobulinimo skyriaus vedėjas. 1990–1991 m. Teisės informacijos departamento prie Teisingumo ministerijos direktorius.
1991–2003 m. Lietuvos teisės universiteto (1990–1997 m. Lietuvos policijos, 1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija) dėstytojas; nuo 1993 m. profesorius.
Vedęs. Dukra Faina Kukliansky. Teisės firmos "Laistrigone", bendrovės „Hiroma“ advokatė.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: nusikalstamumo prevencija, kriminologijos problemos, kriminalistika. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.
Abd ar Rachmanas ibn Abd Alahas
Abd ar Rahman ibn Abd Allah (taip pat dar žinomas kaip Abdul Rahman Al Ghafiqi, Abd ar Rachmanas ibn Abd Alahas ar Abd er Rahman) – Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos valdytojas, vadovavęs musulmonų kariuomenei Puatjė mūšyje.
Biografija
Kilęs iš Jemeno. Jaunystėje persikėlė į Šiaurės Afriką, kur netrukus susipažino su Al-Andalusijos provincijos valdytojais Musa Ibn Nusair ir jo sūnumi Abdul Aziz. Po 721 m. Įvykusio Tulūzos mūšio, kuriame žuvo provincijos vadovas Al-Samh ibn Malik, Abd ar Rahman ibn Abd Allah pradėjo vadovauti rytinei Al-Andalusijos daliai. 730 m. Omejadų kalifas Hisham ibn Abd al-Malik paskyrė jį Al-Andalusijos emyru. 732 m. Abd ar Rahman vadovaujama kariuomenė, perėjusi Pirėnų kalnus, įsiveržė į Galiją ir sumušė Akvitanijos kunigaikščio Odo Didžiojo armiją. 732 m. spalio 10 d. Puatjė mūšyje Abd ar Rahman ibn Abd Allah kariuomenę sumušė Frankų valstybės majordomo Karolio Martelio kariuomenė. Abd ar Rahman Puatjė mūšyje žuvo. Pralaimėję mūšį, Al-Andalusijos musulmonai dar keletą metų bandė skverbtis į pietų Galiją, tačiau Karolio Martelio kariuomenės buvo vėl sumušti.
Tžecinai
Tžecinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 55 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Broko upė.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 15 namų ir 135 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 148 gyventojai, iš kurių 67 vyrai ir 81 moteris.
Jonas Bružikas
Jonas Bružikas (1897 m. gegužės 20 d. Tvarkiškiai, Garliavos valsčius Kauno apskritis – 1973 m. kovo 13 d. San Paulas, Brazilija) – Lietuvos kunigas, jėzuitas, redaktorius.
Biografija
Baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1922 m. – Žemaičių kunigų seminariją. Aukštuosius filosofijos ir teologijos mokslus baigė Olandijos ir Austrijos jėzuitų universitetuose.
1930–1931 m. redagavo religinius žurnalus „Žvaigždė“ ir „Misijos“. Bendradarbiavo kunigams skirtame žurnale „Tiesos kelias“. Parašė religinių knygelių, išspausdino vertimų.
Teisinė pagalba
Teisinė pagalba – pagalba teisės klausimais. Gali būti privati, valstybės garantuojama teisinė pagalba.
Lietuva
Lietuvoje yra valstybės garantuojama (finansuojama) pagalba. Ją reglamentuoja Valstybės garantuojamos teisinės pagalbos įstatymas. Jis nustato valstybės garantuojamos teisinės pagalbos teikimą asmenims, kad šie galėtų tinkamai ginti pažeistas ar ginčijamas savo teises ir įstatymų saugomus interesus.
Pagalbą teikia viešoji advokatų kontora, Teisinės pagalbos tarnybos, advokatai, pasirašę sutartis dėl pirminės arba antrinės teisinės pagalbos teikimo.
Pirminė teisinė pagalba
Pirminė teisinė pagalba – nustatyta tvarka teikiama teisinė informacija, teisinės konsultacijos ir dokumentų, skirtų valstybės ir savivaldybių institucijoms, išskyrus procesinius dokumentus, rengimas. Be to, ši teisinė pagalba apima patarimus dėl ginčo sprendimo ne teismo tvarka, veiksmus dėl taikaus ginčo išsprendimo ir taikos sutarties parengimą. Pirminė teisinė pagalba neapima mokesčių administratoriui teikiamų deklaracijų pildymo.
Antrinė teisinė pagalba
Antrinė teisinė pagalba – dokumentų rengimas, gynyba ir atstovavimas bylose, įskaitant vykdymo procesą, atstovavimas išankstinio ginčo sprendimo ne teisme atveju, jeigu tokią tvarką nustato įstatymai ar teismo sprendimas. Be to, ši teisinė pagalba apima bylinėjimosi išlaidų bylose, išnagrinėtose civilinio proceso tvarka, su bylos nagrinėjimu administracinio proceso tvarka susijusių išlaidų ir su baudžiamojoje byloje pareikšto civilinio ieškinio nagrinėjimu susijusių išlaidų atlyginimą.
Gynyba ir atstovavimas bylose
Gynyba ir atstovavimas bylose – įstatymų reglamentuojami procesiniai veiksmai ginant įtariamojo, kaltinamojo, nuteistojo ar atstovaujamojo teises ir interesus baudžiamosiose, civilinėse (išskyrus arbitražą) ir administracinėse bylose, taip pat tarptautinėse teisminėse institucijose, kurių jurisdikciją ar kompetenciją spręsti dėl Lietuvos Respublikos jurisdikcijai priklausančių asmenų teisių pažeidimų yra pripažinusi Lietuvos Respublika, jeigu jose nėra teikiama teisinė pagalba.
Teisinė informacija
Teisinė informacija – informacija apie teisės sistemą, įstatymus ir kitus teisės aktus, teisinės pagalbos teikimą.
Teisinė konsultacija
Teisinė konsultacija – patarimai teisės klausimais.
LR teisingumo ministerijos Teisinės pagalbos skyrius
Instituciniu lygiu kuruoja Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija – Teisinių institucijų departamento Teisinės pagalbos skyrius (vedėja Aurelija Giedraitytė). Uždaviniai:
Na, palauk!
„Na, palauk!“ (tr. Nu, pagadi) – Tarybų Sąjungoje, kino studijoje „Sojuzmultfilm“, pradėtas kurti animacinis serialas apie vilką ir zuikį. Tarybiniais metais tai buvo vienas populiariausių animacinių filmų Tarybų Sąjungoje.
Pirma serija parodyta 1969 m. sausio 1 d. Buvo rodomas iki 1993 metų, vėliau (2005 m.) pratęstas kino studijoje „Christmas Films“. Šiuo metu iš viso sukurta 22 serijos.
Šis animacinis serialas buvo rodomas ir Lietuvoje.
Pagal filmą sukurta kompiuterinių žaidimų 5-12 m. vaikams serija. Žaidimo leidėjas kompanija 1S. Žaidimas platinamas ir Lietuvoje.
Filmo kūrėjai buvo Aleksandras Kurlianskis, Feliksas Kamovas, Arkadijus Chaitas. Režisierius Viačeslavas Kationočkinas, dailininkas Svetozaras Rusakovas (17–18 serijas piešė Kationočkino sūnus, Aleksejus Kationočkinas). Animacinį serialą įgarsino Anatolijus Papanovas ir Klara Rumianova. Papanovas įgarsino 16 serijų, Rumianova – 18.
Vilkas
thumb|200px|Vilkas iš 5-osios serijos
Vilkas yra vienas iš pagrindinių veikėjų. Jis pasižymi chuliganizmu, vandalizmu, įstatymų laužymu, be to, jis yra rūkalius.
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas
Leibgvardijos suomių šaulių batalionas  – Rusijos imperijos leibgvardijos batalionas, egzistavęs 1818–1905 m. Batalione tarnavo suomiai ir iš Suomijos kilę žmonės.
Na, palauk!
Vilkas
Nors, iš kitos pusės, daugybė Vilko bandymų sugauti zuikį buvo vaizduojami ir panaudojant kruopelytę humoro, pvz., vilkas keistai čiuožinėdavo, šokdavo baletą ir valsą. Jis taip pat gali puikiai groti gitara ir važiuoti motociklu.
Zuikis
thumb|200px|Zuikis iš 1-osios serijos
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas
Bataliono istorija
Batalionas suformuotas 1818 m. kovo 7 d., tuo metu jis vadinosi Helsingforso mokomasis batalionas. Batalioną suformavo iš geriausių 1-ojo, 2-ojo ir 3-ojo Suomijos pulkų karininkų ir kareivių.
1826 m. vasario 22 d. batalionas pervadintas, nuo tada jo pavadinimas – Suomių mokomasis šaulių batalionas.
Na, palauk!
Zuikis
Zuikis yra vaizduojamas kaip gerasis herojus. Jis pasirodo ekrane mažiau negu vilkas ir jo veiksmai yra paprastos reakcijos į vilko planus.
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas
Bataliono istorija
1829 m. birželio 16 d. batalionas ima vadintis Leibgvardijos Suomių šaulių batalionas, jis gavo Jaunosios gvardijos teises.
1831 m. batalionas dalyvavo malšinant sukilimą Lenkijoje (pvz., mūšyje prie Ostrolenkos, Varšuvos paėmime).
Na, palauk!
Serijų sąrašas
thumb|250px
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas
Bataliono istorija
1849 m. batalionas dalyvavo žygyje į Vengriją. 1854–1856 m. saugojo Baltijos jūros pakrantes, bet mūšiuose nedalyvavo.
1871 m. batalionas ėmė vadintis Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas, jis tapo Rusijos armijos Gvardijos šaulių brigados (Гвардейская стрелковая бригада) dalimi. Brigadai priklausė iki išformavimo.
1877–1878 m. batalionas dalyvavo Rusijos-Turkijos kare.
1878 m. balandžio 17 d. batalionas už pasižymėjimą Rusijos-Turkijos kare gavo Senosios gvardijos teises.
Po 1881 m. batalione taikos metu turėjo tarnauti 20 karininkų, 5 karo valdininkai, 529 rikiuotės ir 42 nerikiuotės kareiviai. Karo metu batalioną turėjo papildyti dar 2 jaunesnieji karininkai, 1 gydytojas, 540 rikiuotės ir 59 nerikiuotės kareiviai. Taip papildytas batalionas pagal dydį buvo artimas pulkui.
1894 m. spalio 20 d. bataliono šefu tapo imperatorius Nikolajus II.
1905 m. lapkričio 21 d. batalionas išformuotas.
Kita
Bataliono šventė buvo rugsėjo 6 d. (Arkangelo Michailo stebuklo Kolosėje paminėjimo diena pravoslavybėje).