cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rimantas Lukša
Biografija
R. Lukša kūrybiškai dirbo ir su vokaliniais ansambliais. Vilniaus aukštesniosios technikos mokyklos vaikinų ir „Elfos“ gamyklos vyrų ansambliai yra respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" Palangoje laureatai, o Šv. Jokūbo klinikinės ligoninės moterų vokalinis ansamblis 1988 respublikinėje medicinos darbuotojų meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. Su chorais ir vokaliniais ansambliais koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Alytuje, Kijeve, Rygoje, Taline, Gomelyje ir Kaliningrade. 1987 chorvedys apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bulikai
Bulikai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Šateikių.
Visagino Sedulinos vidurinė mokykla
Visagino Sedulinos vidurinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Visagine, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190242755.
Istorija
Visagino 1-oji vidurinė mokykla įsteigta 1977 m. Didžiausias mokinių skaičius mokykloje buvo 1982/1983 mokslo metais, kartu su lietuviška mokykla net 1887 mokiniai. 1983 m. virš 500 mokinių perėjo į 2-ąją vidurinę mokyklą (dab. Visagino Gerosios vilties vidurinė mokykla). 1984/1985 mokslo metais mokykla priėmė gausų būrį pirmokų, atėjusių iš lopšelių/darželių Nr. 1, 4, 6. Tuomet mokykloje buvo net 9 pirmokų klasės.
2012 m. mokykla prijungta prie Visagino „Atgimimo“ gimnazijos.
Sparvinių apylinkė
Sparvinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Imbieras
Imbieras (Zingiber) – imbierinių (Zingiberaceae) šeimos augalų gentis.
Jarcevas (Krasnojarskas)
Jarcevas  – gyvenvietė netoli Jenisiejaus kairiojo intako Symo žiočių, Jeniseisko rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija. Žemutinio Jenisiejaus miškų ūkio centras. Gyvenvietėje gyvena labai negausios jugų tautos žmonių. Tai paskutinė vieta, kur buvo vartojama jugų kalba.
Lietuviai
1948 m. rudenį į Jarcevą iš gretimų kaimelių atkeltos kelios dešimtys lietuvių šeimų, iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremtų 1948 m. gegužės mėn. Tuo metu Jarcevas buvo rajono ir kolūkio centras. Tremtiniai dirbo žuvų apdorojimo įmonėje, kolūkyje, kirto mišką, ruošė malkas, gamino statines žuvims sūdyti. Gyveno barakuose. 1959 m. lietuviai išvyko į Lietuvą.
Chose de San Martinas (Čubutas)
Chose de San Martinas  – gyvenvietė Argentinoje, Čubuto provincijos vakarinėje dalyje, prie Genujos upelio. Tehuelčeso departamento centras. Netoliese praeina plentas Ruta Nacional 40. Verčiamasi gyvulininkyste, alaus gamyba (La Andina, San Gambrinus).
Istorija
1895 m. tehuelčų žemėse įkurta Generolo San Martino kolonija (Colonia General San Martín), pavadinta šalies didvyrio Chosė de San Martino garbei. 1901 m. įsteigta gyvenvietė. Nuo 1920 m. vadinama Chose de San Martinu. 1941 m. įsteigtas žandarmerijos padalinys (pirmasis Patagonijoje).
Drobstai
Drobstai – kaimas centrinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo, piečiau dešiniojo Jūros upės kranto, į vakarus nuo ir Budrikių.
Turkmėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Turkmėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Gegužės 12
Gegužės 12 yra 132-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 133-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 233 dienos.
Turkmėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Dalyviai
1994 m. Ýokary Liga dalyvių sąrašas:
Gegužės 12
Vardadieniai
Achilas – Nerėjas – Vaidutis – Vilgailė – Nerėjas – Nerys – Nerijus
Turkmėnijos futbolo varžybos 1994 m.
Turnyro lentelė
Šaltinis: RSSSF.COM duomenų bazė.
Burkina Faso partija už demokratiją-socialistų partija
Burkina Faso partija už demokratiją – socialistų partija (PDP/PS, pranc.: Congrès pour la Démocratie et le Progrès) – Burkina Faso Respublikos kairioji politinė partija.
Istorija
Įkurta 1978 m. susijungus kelioms Aukštutinės Voltos (taip iki 1984 m. vadinosi Burkina Fasas) politinėms grupėms. Iki 1997 m. vadinosi Burkina Faso voltiečių progresyvus frontas.
1978 m. parlamento rinkimuose gavo 16,2 balsų ir 9 vietas. 1982–1984 m. buvo nelegali, bazavosi Abidžane (Dramblio Kaulo krantas).
2002 m. parlamento rinkimuose surinkusi 7,5 % balsų laimėjo 10 vietų 111 vietų Nacionalinėje Asamblėjoje. 2005 m. prezidento rinkimuose Ali Lankoandė užėmė 6 vietą.
Levi Strauss & Co.
„Levi Strauss & Co.“ – tarptautinė amerikiečių drabužių mažmeninės prekybos kompanija, labiausiai žinoma dėl „Levi’s“ džinsų.
Istorija
1853 m. Levi Strauss persikelia gyventi į San Franciską ir pradeda galanterijos prekių gaminimo verslą; tiekė įvairias aprangos detales, antklodes ir pan. į įvairias mažas parduotuves šalies vakarinėje dalyje. 1873 m. Strauss bei jo kolegai Jacob Davis yra išduodamas kelnių su kniedėmis patentas. Jiedu pradėjo gaminti džinsus, apimančius juosmenį, su varinėmis kniedėmis; iš pradžių kelnių tipas vardo neturėjo, buvo vadinamas tiesiog „XX“, kas pramonėje reiškia aukščiausią kokybę. 1886 m. sukuriamas pirmas ant džinsų dedamas logo, kuriame buvo vaizduojami du žirgai. 1902 m., būdamas 73-ejų metų, kompanijos įkūrėjas Levi Strauss miršta, jo verslas yra perduodamas Strauss sūnėnams.
Apie 1905 m. pristatomos chaki spalvos kelnės bei paltai. 1906 m. gaisras nusiaubia kompanijos centrinę būstinę bei fabriką, buvusius San Franciske; tačiau kompanija greitai vėl atsistoja ant kojų. 1918 m. pristatomas pirmas kelnių modelis, skirtas moterims. Vardas „Levi’s“ pradėtas naudoti vietoj žodžio „džinsai“, todėl 1928 m. kompanija nusprendžia pavadinimą įregistruoti kaip prekės ženklą. 1934 m. pristatomi pirmieji džinsai, skirti moterims. Po kelerių metų sukuriama garsioji raudonos spalvos etiketė, norint kompanijos produkciją atskirti nuo konkurentų; jo dizainas naudojama iki šiol.
Nuo maždaug 1960 m. paaugliai pradėjo plačiai naudoti žodį „džinsai“; žodžio kilmė neaiški, iki tol tokio tipo kelnės buvo vadinamos overalls. Netrukus atidaroma nauja gamykla JAV pietuose. 1965 m. sukuriami atskiri kompanijos padaliniai „Levi Strauss International“ bei „Levi Strauss Far East“, skirti pradėti kompanijos veiklą užsienio šalyse. 1983 m. atidaroma pirmoji „Levi’s“ parduotuvė Europoje, Ispanijoje. 1986 m. pristatomas prekės ženklas „Dockers“, apibūdinantis chaki spalvos kelnes, skirtas tiek vyrams, tiek moterims. thumb|right|230px|Parduotuvė [[Vokietija|Vokietijoje]]
Plėtra
Kompanijos produkcija yra prieinama daugiau nei 100-ame pasaulio šalių, svarbiausios rinkos yra Amerika, Europa bei rytų-pietų Azija. „Levi’s“ produktai yra pardavinėjami 50 tūkst. parduotuvių visame pasaulyje, veikia apie 2800 „Levi’s" bei kitų prekės ženklų firminių parduotuvių, kurios yra valdomos tiek pačios kompanijos, tiek franšizės būdu. Centrinės bendrovės būstinės veikia San Franciske, Briuselyje bei Singapūre. „Levi Strauss & Co.“ valdo keturis prekės ženklus: „Levi’s“, „Dockers“, „Denizen“ bei „Signature by Levi Straus & Co“. 84 % kompanijos pajamų sudaro „Levi’s“ prekės ženklo pardavimai.
Pajamos 2013 m. siekė 4,68 mlrd. JAV dol., 70 mln. daugiau nei 2012 m. Pardavimai Amerikoje didėjo 18,3 %, tuo tarpu pajamos Europoje sumažėjo 6 %.
Telsenas
Telsenas  – gyvenvietė Argentinoje, Čubuto provincijos šiaurėje, Patagonijos tyruose, 176 km į vakarus nuo Puerto Madrino, prie Telseno upokšnio. Departamento centras. Eina krašto kelias Puerto Madrinas–El Maitenas. Verčiamasi avininkyste, sodininkyste (obuoliai), daržininkyste. Apylinkėse kasamas kvarcas, chalcedonas, fluoritas, gipsas.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1898 m. Pavadinimas kildinamas nuo tehuelčų žodžio tülshün („argentininė kortaderija“). XX a. pr. Telsene būta vynuogynų.
Bahamos
Bahamų Sandrauga  – salų valstybė Atlanto vandenyne, Karibų jūros regione.
Skuodo valsčius
Skuodo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Skuodas.
Istorija
Valsčius minimas XVI a. pabaigoje. XVIII a. pradžioje smarkiai nusiaubė maras: 1647 m. jame buvo 225 ūkiai, o 1717 m. po maro tik 90 ūkių. Carmečiu valsčius atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Lenkimų valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Skuodo rajonui (8 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 12 762 žmonės:
Žymūs žmonės
miniatiūra|200px|Skuodo valsčiuje raštininku dirbo [[Antanas Baranauskas]]
Bulinskiai
Bulinskiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakalnių.
Le Tontutos tarptautinis oro uostas
Le Tontutos tarptautinis oro uostas (pranc. Aéroport de Nouméa – La Tontouta) (IATA kodas: NOU, ICAO kodas: NWWW) – pagrindinis Naujosios Kaledonijos oro uostas, esantis apie 50 km nuo teritorijos sostinės Numėjos. 2012 m. oro uostas aptarnavo 486 171 keleivį.
J. Basanavičiaus 36
J. Basanavičiaus 36 – Kėdainių rajono savivaldybės dvisavaitis laikraštis, ėjęs nuo 1996 m. sausio iki 1997 m. gegužės Kėdainiuose.
Istorija
Pakeitė 1992–1995 m. leistą tokio pat pavadinimo biuletenį. Redaktorius (vadovas) A. Matulevičius. Tiražas 200 egz.
Būdos apylinkė (Šakiai)
Būdos apylinkė (iki 1949 m. Šikutiškės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Šikutiškės vardu. 1949 m. buvo Jankų valsčiuje, vėliau tais metais pervadinta Būdos vardu. 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Katinų apylinkės ir dalis Jankų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Būdos apylinkė prijungta prie Jankų apylinkės.
Megos draugija
Megos draugija ( arba MS) – tarptautinė visuomeninė intelektualiai gabių žmonių organizacija, siekianti padėti savo nariams bendrauti tarpusavyje ir pasiekti asmeninius tikslus. Priimami tik tie, kurie kontroliuojamo IQ Titano testavimo metu surinko daugiau kaip 99,9999 % kvantilų lygį, o tokį rezultatą gali parodyti tik vienas iš milijono planetos gyventojų. 2008 m. MS jungė 26 narius.
Lašmenpamūšis
Lašmenpamūšis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 9 km nuo Klovainių, Lašmens upės dešiniajame krante, šalia jos santakos su Mūša. Praeina kelias. Išlikęs Lašmenpamūšio dvaras.
Istorija
Kaimo teritorijoje XVIII–XX a. buvo Lašmenpamūšio dvaro centras. Savininkai – Baltijos vokiečių dvarininkai (Grotuzai, Fiurstenbergai), kurie jį vadino.
1904–1933 m. dvare gimė ir gyveno latvių poetas Borisas Melngailis, kuris kartu ir vertė latvių rašytojų kūrinius į lietuvių kalbą. Jo pakviesti sodyboje svečiavosi Vincas Mykolaitis-Putinas, Salomėja Nėris, Juozas Tysliava, Jonas Aistis, Kazys Binkis, Kazys Šimonis, Antanas Rimydis ir kiti iškilūs Kauno menininkai.
Iki dabartinių laikų išliko mediniai dviaukščiai dvaro rūmai, du svirnai, taip pat tvartų, ūkinio pastato ir kluono fragmentai. Tebauga sodinto parko medžiai, į pietryčius nuo rūmų telkšo nedidelis tvenkinys.
Medvarlinės
Medvarlinės (Hylidae) – beuodegių varliagyvių (Anura) šeima. Pirštų galai išsiplėtę į lipnius diskus, todėl gali judėti lygiu vertikaliu paviršiumi.
Dauguma gyvena medžiuose. Šeimoje apie 39 gentys ir 800-1000 rūšių, palitusios daugiausia Pietų ir Centrinėje Amerikoje.
Lietuvoje aptikta viena rūšis – medvarlė (Hyla arborea), kuri įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Hasekė
Hasekė  – miestas šiaurės rytų Sirijoje, 494 km į rytus nuo Alepo, prie Chabūro upės; muchafazos centras ir antras pagal dydį jos miestas (po Kamišlio). Dauguma miesto gyventojų – asirai ir kurdai. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (auginami javai ir medvilnė). Gausu bažnyčių, cerkvių, svarbiausia – Šv. Jurgio soboras.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis Osmanų laikais. XX a. pr. tapo pavaldus Prancūzijai. Pradžioje čia gyveno beveik vien krikščionys, bet vėliau atsikėlė kurdų ir arabų.
El Maitenas
El Maitenas  – miestelis Argentinoje, Čubuto provincijos šiaurės vakaruose, Andų pašlaitėje, prie Čubuto aukštupio. Praeina plentas Ruta Nacional 40, atsišakoja vietos kelias į Puerto Madriną. Geležinkelio stotis prie „La Tročitos“ linijos. Sodininkystė, miškininkystė. Yra katalikų bažnyčia.
Michael Phelps
Maiklas Fredas Felpsas (g. 1985 m. birželio 30 d. Baltimorėje) – JAV plaukikas, daugkartinis pasaulio ir olimpinis čempionas bei rekordininkas. Felpsas yra laimėjęs 28 olimpinius medalius (23 aukso, 3 sidabro, 2 bronzos) per 4 olimpines žaidynes (2004, 2008, 2012 ir 2016 m.), todėl yra pasaulio rekordininkas pagal daugiausiai pelnytų olimpinių medalių kiekį ir daugiausia aukso medalių per vienerias žaidynes laimėjęs atletas. Jis taip pat keliskart iš eilės išrinktas geriausiu pasaulio ir JAV plaukiku. Yra tituluočiausias olimpietis per visą istoriją.
Junkūnų piliakalnis
Junkūnų piliakalnis (A561 P) – piliakalnis Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Junkūnų kaimo (Obelių seniūnija), buvusio dvaro pietrytiniame pakraštyje, tarp Kryžinio ir Kukninio ežerų (Junkūnų geomorfologinis draustinis). Pasiekiamas keliu Antanašė – Kraštai, neprivažiavus Kukninio ežero slėnio, ties senu fermų pastatu kairėje pavažiavus 400 m į kairę šiaurės kryptimi pro griūvantį medinį dvarelio pastatą, yra 100 m į rytus nuo jo.
Piliakalnis
Piliakalnį, pailgos kalvos įtvirtintą pietrytinį galą, iš rytų juosia nedidelio ežerėlio slėnis, iš vakarų – pelkėta dauba, pietuose yra laukas, į šiaurės vakarus tęsiasi kita kalvos dalis. Piliakalnio šiaurės rytų ir pietvakarių šlaitai statūs, apie 12 m aukščio, pietrytinis šlaitas žemas, 4,5 m aukščio. Viršūnės aikštelė ovali, 70x40 m dydžio, iškila vidurine dalimi. Joje ryškus kultūrinis sluoksnis. Aikštelės šiaurės vakarų gale piliakalnį nuo aukštumos skiria 3 pylimai, vienas nuo kito atskirti 2,5 m gylio grioviais. Pirmasis pylimas yra apie 35 m ilgio ir 0,5 m aukščio, antrasis - 80 m ilgio ir 2 m aukščio, trečiasis, išorinis - 60 m ilgio ir 1,7 m aukščio. Piliakalnio rytiniame šlaite, šiek tiek žemiau aikštelės, išliko griovys ir žemas pylimėlis. Pietvakariniame šlaite įrengtos dvi terasos: pirmoji, 5 m pločio yra 3 m žemiau, antroji, 2 m pločio - 5 m žemiau aikštelės krašto.
Tyrimai
Piliakalnį 1933 m. aprašė Petras Tarasenka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. ir 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1977 m. ir 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 26000 m².
Nimča
thumb|right|150px|Nimča Nimča  – šiaurės vakarų Afrikoje, ypač Maroke naudotas vienrankis kardas.
Pradėti gaminti XVIII a. pabaigoje, paprastai gaminti naudojant senas geležtes. Daug nimčų turi europietiškas XVII a. ar vėlesnes geležtes.
Nimčoms būdingos rankenos, kurių skersiniai užlenkti viršun link geležtės smaigalio, medinės rankenos turi kvadratiškas priekin užlenktas buoželes, o nuo priekinio skersinio apačios neretai žemyn eina lankelis, pridengiantis pirštus ir siekiantis buoželę, bet su ja nesujungtas. Po užpakaliniu pusskersiniu yra dar vienas pusskersinis, kuris atrodo lyg lankelio tęsinys.
Nimčos durklai
Buvo gaminami ir nimčų stiliaus durklai, kurių rankena būdavo tokia pati, o garda smulkesnė negu nimčų kardų.
Palmyros atolas
thumb|240px|Palmyros atolo paplūdimys Palmyros atolas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Linijinėse salose, inkorporuota JAV teritorija. Plotas 12 km². Atolą sudaro du rifai, dvi seklios lagūnos, 50 smėlio ir rifų uolų salelių. Pagrindinė augalija – kokoso palmės, ratiklės, skaevolos. Atole per metus iškrenta 4445 mm kritulių, temperatūra vyrauja apie 29 °C.
Salą administruoja JAV. Oro uostai, keliai pastatyti per II pasaulinį karą. Dabar Palmyros atolas gamtos draustinis. Teritorija negyvenama, ją lanko mokslininkai, karinis personalas.
SG Andrea Doria
Genujos „Andre Doria“ – buvęs Italijos futbolo klubas iš Genujos.
Istorija
XX a. 4-ajame dešimtmetyje kartu su kitomis miesto komandomis buvo susijungęs į Liguria Genova klubą. 1946 m. kartu su Sampierdarenese Genova komanda susijungė į Sampdoria Genova klubą.
Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas
Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas – 2003 m. fantastinis nuotykių filmas, pastatytas JAV pagal Karibų piratų atrakcioną Disneyland atrakcionų parkuose. Filme pasakojama apie Vilą Ternerį (akt. Orlando Bloom) ir piratą kapitoną Džeką Sperou (akt. Johnny Depp). Jie išgelbsti pagrobtąją Elizabetą Svon (akt. Keira Knightley) iš prakeiktos laivo „Juodasis Perlas“, kurio kapitonas Hektoras Barbosa (akt. Geoffrey Rush), įgulos.
2001 m. atrakcionų parko scenarijų išplėtojo Jay Wolpert, o Stuart Beattie 2002 m. jį perrašė. Maždaug tuo metu filmą prodiusuoti buvo pakviestas Jerry Bruckheimer. Jam scenarijų rašė Ted Elliott ir Terry Rossio, pridėdami istorijai antgamtišką prakeiksmą. Filmavimai vyko nuo 2002 m. spalio iki 2003 m. kovo mėnesio Sent Vinsente ir Grenadinuose ir filmavimo aikštelėse, pastatytose Los Andžele, Kalifornijoje.
Pasaulinė premjera vyko Disneyland Resort Anaheime, Kalifornijoje 2003 m. birželio 28 d. „Juodojo perlo prakeiksmas“ buvo netikėtai sėkmingas filmas, gerai įvertintas kritikų ir uždirbęs daugiau nei 654 mln. JAV dol. pajamų visame pasaulyje. Filmas tapo pirmu filmu iš visos „Karibų piratų“ filmų serijos, sulaukė tęsinių: „Numirėlio skrynia“ (2006 m.), „Pasaulio pakrašty“ (2007 m.) ir „Ant keistų bangų“ (2011 m.) ir kt. Pirmasis filmas buvo nominuotas penkiems Oskaro apdovanojimams, tarp jų ir geriausio aktoriaus nominacija Johny Depp'ui.
Siužetas
Gubernatoriui Veterbajui Svonui, jo dvylikametei dukrai Elizabetai ir leitenantui Džeimsui Noringtonui plaukiant į Port Rojalį Jamaikoje, jie netikėtai pamato sudužusį laivą su apalpusiu žmogumi, išgyvenusiuoju katastrofą, jaunąjį Vilą Ternerį. Elizabeta paslepia auksinį medalioną, kurį turėjo Vilas, besibaimindama, kad medalionas atskleis, jog Vilas yra piratas. Ji pamato vaiduoklišką piratų laivą, vėliau identifikuotą kaip Juodąjį Perlą.
Aktoriai
Juodojo Perlo piratas. Filmo pabaigoje jis ir Ragetis persirengė moterimis, kad nukreiptų dėmesį nuo prakeiktųjų piratų, bandančių įsilaipinti į laivą Dauntless. Pintelis ir Ragetis atliko daugiausiai komiškų vietų filme.
Juodojo Perlo piratas, Pintelio draugas, medine akimi, kuri niekada nestovi savo vietoje.
Babadaýhan FK
„Babadaýhan futbol kluby“ – buvęs Turkmėnijos sporto klubas iš Babadaihano.
Istorija
Klubas įkurtas 1993 m. Babadajchane.
1994 m. debiutavo elito divizione. Išformuotas 1995 m.
2008 m. Paryžiaus automobilių paroda
'''2008 m. Paryžiaus automobilių paroda''' vyko 2008 m. spalio 4 – 19 dienomis Versalio uosto ekspozicijų centre.
Šioje parodoje įvyko tam tikras lūžis, nes dauguma naujai pristatytų automobilių buvo hibridiniai arba elektra varomi. Po šios parodos vienas The New York Times blogerių paklausė: "Kas nužudė ne elektrinius automobilius? "
Šioje parodoje buvo pristatyti šie modeliai:
Taxis du Monde
Šį kartą speciali ekspozicija buvo skirta viso pasaulio taksi automobiliams. Čia buvo demonstruoti kompanijų Checker Taxi ir Yellow Cab Company bei atskiri modeliai, kaip Hackney carriage, autorikša, Jeepney.
Vincentas Juzumas
Vincentas Juzumas (1819 m. vasario 26 d. Rubikai, Sedos valsčius – 1901 m. birželio 14 d. Varniai) – Lietuvos kunigas, raštijos darbuotojas.
Biografija
Broliai Tadas Juzumas, Antanas Juzumas. 1843 m. baigęs Varnių kunigų seminariją kunigavo keliose Žemaitijos parapijose, nuo 1881 m. Varniuose.
Išvertė valstiečiams skirtą V. Vieloglovskio hagiografinį pasakojimą „Šventas Izidorius Artojas“ (1854 m. Išleido brolio Juozapo (Polikarpo Girštauto) parengtą „Žemaičių diecezijos žemėlapį“ (1855 m.). Parengė 1864 m. „Naują žemaitišką elementorių“, kelias kompiliacines knygeles („Paskutinė valanda gyvenimo žmogaus“ 1856 m., „Kelias į dangų“ 1857 m., „Aplankymas parakvijos per jos kleboną“ 1860 m., „Gyvenimas žmogaus krikščionies“ 1861 m.). Apie 1875-1879 m. parašė istorijos veikalą „Aprašymas Žemaičių vyskupystės“, pradedant Alsėdžiais ir baigiant Meškuičiais, nebaigtas, rankraštis saugomas Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto rankraštyne, ištrauka išsp. 1918 m.
Šaltiniai
2. Vincentas Juzumas, Žemaičių vyskupijos aprašymas, parengė Mindaugas Paknys. - Varniai, Žemaičių vyskupystės muziejus, 2013. 1080 psl.
Bialystok Viadukt geležinkelio stotelė
Bialystok Viadukt geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Balstogės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Stotelė priklauso Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Klepacze geležinkelio stotelės yra 1,3 km ir iki Balstogės geležinkelio stoties yra 3,7 km.
Lašupis
Lašupis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kurklių.
Afrikos Didžiųjų ežerų valstybės
Didžiųjų Ežerų valstybės – Rytų Afrikos gilumoje susikūrusi ikikolonijinė afrikietiška kultūra, civilizacija. Ji klestėjo teritorijose, kur šiuo metu yra pietinė Uganda, Ruanda, Burundis, šiaurės vakarų Tanzanija, vakarų Kenija, rytinė Kongo Demokratinė Respublika (Šiaurės Kivu ir Pietų Kivu provincijos).
Kitas pavadinimas yra Tarpuežerio valstybės. Pagal didžiausią regiono ežerą valstybės dar vadinamos Viktorijos ežero valstybėmis.
Geografija
thumb|left|Rytų Afrikos lūžis thumb|200px|Regiono palydovinė nuotrauka Didžiųjų ežerų valstybių regionas iš trijų pusių apribotos Rytų Afrikos lūžio – aukštų kalnų su dideliu seisminiu aktyvumu ir gausiais ugnikalniais. Vakarinę ribą sudaro Virungos ir Ruvenzorio kalnai, kuriuose yra daug didelių ežerų: Alberto ežeras, Edvardo ežeras, Kivu ežeras, Tanganika. Rytų ribą sudaro Rytų lūžis, kuriame yra smulkūs ežerėliai. Šiaurinė regiono riba yra Kiogos ežeras. Zonos centre telkšo didžiulis Viktorijos ežeras.
Visi regiono ežerai tarpusavyje sujungti tankiu upių tinklu, čia prasideda didžiausios Afrikos upės: Nilas, Zambezė ir Kongas. Upių gausa sukuria puikias sąlygas žemdirbystei. Ši sąlyga lėmė vieną didžiausių Afrikoje gyventojų koncentraciją nuo senovės laikų. Šiuo metu regione jis yra 300–400 gyventojų kvadratiniam kilometrui. Regiono gamta labai įvairi. Ji vyruoja nuo drėgnų atogrąžų miškų (vakariniuose kalnuose) iki savanų (pietrytinėje regiono dalyje), nuo aukštikalnių iki lygumų.
Istorija
Didžiųjų ežerų regionas – vienas seniausiai žmogaus gyvenamų regionų pasaulyje. Jame randami seniausių žmogaus protėvių radiniai. Manoma, kad gyventojai, gyvenę iki bantų atsikėlimo, buvo pigmėjai, kurių palikuonys yra dabartiniai regiono pigmėjai batva.
Ankstyvoji raida
Bantų migracijos laikais II tūkst. pr. m. e. pabaigoje į regioną iš šiaurės vakarų kėlėsi bantų kalbomis kalbančios gentys, kurios atsinešė pažangesnes neolito technologijas. Dėl ypač palankių gamtinių sąlygų I tūkst. pr. m. e. jie išvystė aukštą priešistorinę kultūrą, kuriai, kaip spėjama, įtakos turėjo tuo metu šiaurėje klestėjusi Kušo civilizacija, dar vėliau – Aksumo imperija. Tai buvo Ureve kultūra, kurios gyventojai išmoko auginti sorgą, soras, ėmė verstis gyvulininkyste, gamino savitą aukšto lygio keramiką.
III a. pr. m. e. viduryje čia suklestėjo geležies lydymo technika, kuri greičiausiai atėjo iš pietvakarių, t. y. Katangos regiono. Geležies amžiaus bantai išplatino Ureve kultūrą visame Didžiųjų ežerų regione, pirmiausia upių ir ežerų pakrantėse. Tačiau suklestėjimas (lydymų žemdirbystė ir geležies lydymas) nulėmė spartų vietos miškų kirtimą. Dėl to kadaise džiunglėmis apaugęs regionas buvo beveik iškirstas. Ureve kultūra egzistavo visą I mūsų eros tūkst., tačiau apie VII a. pastebimas jos nuosmukis – visuomenė pereina į vėlyvąjį geležies amžių.
Nuo VIII a. regione paplinta naujo tipo kultūra – vadinamoji W keramika. Kartais išskiriamas pereinamasis laikotarpis po Urewe kultūros – C keramika. W keramikos laikotarpiui priskiriama Ntusi archeologinė vietovė vakarų Ugandoje. Tuo metu kultūriniai centrai nuo Viktorijos ežero pakrančių persikėlė link kalnuotesnių, gyvulininkystei palankesnių vietovių. Pastebimas gyvulininkystės reikšmės augimas visuomenėje, vyrų ir moterų darbų diferenciacija, tačiau dar nėra susiformavusios darbo pasidalinimu.grįstos klasės.
Gali būti, kad XIII–XV a. Ntusi tapo tam tikro politinio vieneto centru ir sugebėjo įgyti hegemoniją didesnėje teritorijoje. XV a. jis buvo apleistas. Šį laikotarpį užpildo gausios vietos legendos, pasakojančios apie galingą Kitaros imperiją, kurią valdė Batembuzių ir Bačvezių dinastijos. Pastaruoju metu Europos mokslininkai ginčija šios imperijos istoriškumą.
Smulkios valstybės
thumb|Dviejų valstybių mūšis Viktorijos ežere XIX a. Apie XV a. pabaigą regionas patyrė klajoklių tautų migraciją iš šiaurės. Tai buvo nilotai gyvulių augintojai, kurie, pasak legendų, sunaikino Kitaros imperiją. Nilotai greitai asimiliavosi su vietos žemdirbėmis tautomis, perėmė jų kalbas, tačiau išsaugojo klajoklinį (pastoralistinį) gyvenimo būdą. Archeologijoje tai siejama su W keramikos nunykimu, po kurio prasideda tarpinis mažai tyrinėtas laikotarpis, užsitęsęs iki pat XVII a.
Jaupėnai
Jaupėnai – kaimas centrinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 1 km į vakarus nuo Rietavo. Šalia kaimo teka Jaujupis ir Tinalupis (Letausas).
Afrikos Didžiųjų ežerų valstybės
Smulkios valstybės
XVII a. atsiranda naujo tipo kultūra – vadinamoji X/Y keramika. Jai būdingos dviejų tipų keramikos rūšys: "prabangūs", gerokai aukštesnio lygio Y keramikos dirbiniai, ir gerokai paprastesni X keramikos dirbiniai. Manoma, kad tai atspindi po nilotų migracijų Didžiųjų ežerų valstybėse susiformavusią dvigubą visuomenės sistemą. Visuomenė pradėta dalinti į dvi klases: gyvulių augintojai (vadinami tutsiais pietiniame areale ir bahima šiauriniame) užima aukštesnę padėtį, o žemdirbiai (vadinami hutu pietiniame areale ir bairu šiauriniame) – žemesnę.
Būtent nuo XVII a. visame regione ėmė kurtis daug smulkių valstybių, kurios išaugo iš klanais paremtų sąjungų. Kiekviena šių valstybių turi savo įkūrimo legendų, kurios siejamos su žymiais valdovais, ir kurios nukelia pradžią į ankstyvesnius laikus, t. y. XV–XVI a., t. y. nilotų migraciją. Tačiau, remiantis archeologiniais radiniais, mokslininkai linkę nukelti šią politinę konsolidaciją į XVII a. vidurį ar net pabaigą.
Per XVII a. svarbiausia valstybė buvo Bunjoras, tiesioginė Kitaros imperijos palikuonė. Iš jos plito įvairios legendos, religinės sistemos, simbolika, įteisinančios visuomenės susiskaldymą ir valdovų valdžią. Vėliau, XVIII a.,Bunjoro svarbą nustelbė kitos valstybės, pirmiausia Buganda, Karagvė, Ruanda ir Burundis. Daugybės smulkių valstybių susiformavimas lėmė regiono gentinį ir kalbinį susiskaidymą.
Tarp šių valstybių buvo griežtai centralizuotų, didelių valstybių, pavyzdžiui, Bunjoras, Buganda ar Karagvė, ir smulkių karalysčių darinių, vienijamų bendros tapatybės, pavyzdžiui, Busoga, Buha ar Buhaja. Daugumas gyventojų, ypač regiono rytinėje dalyje (hehiai, njamveziai, gogai ir kt.) iki pat XIX a. vidurio nesukūrė valstybių, o gyveno susiskaldę šimtais gentinių darinių. Ne visas svarbiausių valstybių sąrašas XIX a. pabaigoje:
Muzika (reikšmės)
Muzika gali reikšti:
Balstogės geležinkelio stotis
thumb|right|300px thumb|right|300px thumb|right|300px Balstogės geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Balstogės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Stotis priklauso Balstogė-Glomnas geležinkelio linijai, Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai, Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai, Balstogė-Zubki Bialostockiai geležinkelio linijai ir Balstogė-Balstogė Starosielcė geležinkelio linijai. Stotis buvo atidaryta 1861 m., kai per miestą buvo nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotis priklauso geležinkelio keliui Rail Baltica.
Zielonka-Kužnica Bialostocka geležinkelio linija
Linija atidaryta 1861 m. lapkričio 16 dieną. Nuo stoties iki Białystok Wiadukt geležinkelio stotelės yra 3.7 km ir iki Wasilków geležinkelio stoties yra 7.8 km.
Balstogė-Glomnas geležinkelio linija
Linija atidaryta 1873 metais. Nuo stoties iki Białystok Starosielce geležinkelio stoties yra 4.5 km.
Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija
Linija atidaryta 1874 metais. Nuo stoties iki Białystok Stadion geležinkelio stoties yra 5.8 km.
Balstogė-Zubki Bialostockiai geležinkelio linija
Linija atidaryta 1886 metais. Nuo stoties iki Białystok Fabryczny geležinkelio stoties yra 3.7 km.
Balstogė-Balstogė Starosielcė geležinkelio linija
Nuo stoties iki Białystok Starosielce geležinkelio stoties yra 1.9 km.
Rudeninė piktmusė
Rudeninė piktmusė (Stomoxys calcitrans) – tikrųjų musių (Muscidae) šeimai priklausanti vabzdžių rūšis.
Plačiai paplitusi, panaši į kambarinę musę. Pilka, su tamsiomis juostomis ant krūtinės ir dėmėmis ant pilvelio. Straubliukas tiesus, su dantukais. Jais perduria odą ir minta žinduolių krauju. Gali pernešti juodligę, sepsį.
Aktyvi vasaros gale, rudenį, skausmingai kanda prieš lietų.
Saulius Karosas
Saulius Karosas (1958 m. balandžio 22 d. Kaune – 2019 m. sausio 16 d. Ženevoje) – Lietuvos verslininkas, muzikos mecenatas, istorinių automobilių kolekcininkas, paramos fondo steigėjas. Palaidotas Antakalnio kapinių Menininkų kalnelyje.
Biografija
Tėvų muzikų iniciatyva mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje, lankė fortepijono klasę, tačiau jos nebaigė, nors ir turėjo gabumų muzikai. Nuo pat vaikystės domėjosi automobiliais. 1976–1981 metais studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute (dabar – Vilniaus Gedimino technikos universitetas). Mechaninės technologijos fakultete įgijo inžinieriaus–mechaniko specialybę. Diplomuotas inžinierius.
1981-1986 m. VISI Transporto inžinerijos fakulteto Automobilių inžinerijos katedros jaunesnysis mokslinis bendradarbis.
Verslas
1986 m. Saulius Karosas išvyko į JAV. Ten pradėjo savo verslą.
1988 m. Čikagoje (JAV) įsteigė SK-Impex Inc. bendrovę. Jos pagrindinė veikla buvo medicininės įrangos importas–eksportas.
Šatrininkų seniūnija
Šatrininkų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus rajono savivaldybės pietinėje dalyje.
Geografija
Seniūnija ribojasi su Vilniaus miesto Naujosios Vilnios seniūnija ir Vilniaus rajono Mickūnų, Kalvelių, Rukainių, Nemėžio seniūnijomis. Seniūnijos paviršius kyla į Medininkų aukštumą. Kraštovaizdžiai daugiausia sukultūrinti, urbanizuoti, išraižyti kelių bei geležinkelių. Šiaurėje teka Vilnia, link jos – Kyvė, Murlė, Šatrininkų upelis. Sudaryti Kyviškių, Grigaičių tvenkiniai.
Benino socialdemokratų partija
Istorija
Afrikos Socialistų Internacionalo narė. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Kičeneris
Kičeneris (pranc., ) – miestas Kanadoje, Ontarijo provincijos pietvakariuose, Grand Riverio slėnyje. Geležinkelių mazgas. Mašinų, metalo apdirbimo, chemijos, odos apdirbimo, tekstilės ir elektrotechnikos pramonė.
Varšuvos lietuviai
Veikla po Antrojo pasaulinio karo
Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos skyriaus pastangomis 1968 m. prie M. K. Čiurlionio namo ir jo mirties vietoje buvo pritvirtintos paminklinės lentos. Varšuviečiai lietuviai surado ir nupirko M. K. Čiurlioniui priklausiusį fortepijoną, kuris vėliau buvo perduotas dailininko ir kompozitoriaus muziejui Druskininkuose.
Prasidėjus Lietuvos atgimimui ir politiniam atšilimui Lenkijoje, draugija buvo pavadinta Lenkijos lietuvių draugija. Skyriaus veikla suaktyvėjo, pradėjo lankytis daugiau tautiečių iš Lietuvos. Pagausėjo vaikų, norinčių mokytis lietuviškai, todėl buvo įkurta šeštadieninė mokyklėlė. Mokiniams dėstė žinomi savo srities specialistai: Lietuvos geografiją – docentas Sigitas Kraužlys, piešimą – dailininkė Alicija Zimnickaitė, istoriją – dr. Bronius Makauskas, muziką – studentės iš Lietuvos. Draugija organizavo įvairius muzikinius renginius, talkino parodose dalyvaujantiems tautiečių dailininkų grupės LDK nariams, kitiems menininkams. Sukaupta lietuviškų knygų biblioteka. Sirgaliai palaikė Varšuvos klubų garbę gynusius lietuvių sportininkus: Andrių Jurkūną, Tomą Pačėsą, Alvydą Tenį, Rolandą Jarutį, Tomą Žvirgždauską. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje (dar vadinama ir Res Sacra Miser) pastoviai aukojamos lietuviškos Šv. Mišios.
Kičeneris
Istorija
Miestas įkurtas 1854 m. Iki 1916 m. vadintas Berlinu (City of Berlin). 1916 m. miestas buvo pervadintas, siekiant pagerbti tais metais žuvusį Jungtinės Karalystės karo ministrą Herbertą Kičenerį.
Ruth Prawer Jhabvala
Biografija
1980 m. viduryje Dž. Aivorio kūriniai triumfavo filmų festivaliuose. 1986 m. laimėjo pirmąjį Oskaro apdovanojimą už scenarijų Room with a View, parašytą remiantis to paties pavadinimo Edvardo Morgano Forsterio romanu. Antrąjį tos pačios kategorijos Filmų akademijos apdovanojimą (geriausias adaptuotas scenarijus) pelnė 1992 m. (Howards End, vėlgi parašytą Forsterio romano pagrindu). Be to, liko nominuota statulėlei už Remains of the Day (Kazuo Ishiguro).
Filmui taip pat panaudojo savo prozos perdarytus kūrinius.
Aleksandravos apylinkė
Aleksandravos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Sutkių apylinkės, dalies Pervazninkų apylinkės, dalies Banaičių apylinkės, dalies Maštaičių apylinkės ir dalies Karališkių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Kidulių apylinkės.
Vytautas Milėnas
Biografija
1969 m. baigęs Varėnos rajono Merkinės vidurinę mokyklą-internatą, Vilniaus inžinerinį statybos institute baigė automobilių transporto specialybę, įgijo inžinieriaus-mechaniko kvalifikaciją.
Nuo 1974 m. Anykščių autotransporto įmonės inžinierius, po 3 mėnesių nuo darbo pradžios – įmonės vyriausiasis inžinierius (į pareigas paskyrė ministerijos kolegija, vadovaujama ministro V. Martinaičio). Nuo 1980 m. Automobilių transporto ir plentų ministerijos Respublikiniame gamybiniame automobilių transporto susivienijimo darbuotojas. Nuo 1987 m. buvo paskirtas Vilniaus 3-osios autotransporto įmonės vadovas. 1993 m. įkūrė transporto įmonę „Vylaista", savininkas. 2009–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius.
1991 m. aktyviai dalyvavo kuriant asociaciją „Linava", tapo viceprezidentu, vadovavo krovinių vežimo sekcijai. Vežėjų interesus gynė Lietuvos Respublikos Seime ir Vyriausybėje, atstovavo tarptautinėje vežėjų sąjungoje "IRU", kitose organizacijose. 2015-2017m. buvo Lietuvos nacionalinės vežėjų automobiliais asociacijos „Linava" generalinis sekretorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys, LSDP Vilniaus miesto tarybos ir prezidiumo narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2011-2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Veiverių šv. Liudviko bažnyčia
'''Veiverių šv. Liudviko bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Veiverių miestelyje, prie kelio. Parapijoje yra Skausmo kalnelio koplyčia.
miniatiūra|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Veiveriuose iki 1782 m. pastatyta koplyčia. Jos vietoje Aukštosios Fredos dvaro savininkas Juozas Godlevskis 1818 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Zapyškio parapijos filija, aptarnavo Zapyškio
J. Godlevskis 1853 m. pastatė dabartinę bažnyčią. Ją 1887 m. konsekravo Seinų pavyskupis Juozapas Olekas. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas A. Skaržinskas), įsteigta biblioteka – skaitykla. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1912 m. pastatyti to skyriaus namai. Juose įsikūrė parduotuvė ir arbatinė.
Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia nuniokota, nugriauta dalis bokšto. Remontuoti pradėta 1922 m. Bažnyčią 1934–1935 m. atnaujino kunigas Mykolas Krupavičius: paaukštintas bokštas, bažnyčia padidinta, išdažyta, sutvirtintos lubos, įdėtos naujos grindys. Darbus baigė kunigas Juozas Šalčius (1900–1988 m.), (6 metus kalėjo Karagandoje). Po Antrojo pasaulinio karo kunigas Antanas Pangonis pastatė mūrinę kleboniją. Valdžia ją nusavino.
Architektūra
Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora metalinių statinių (cokolis mūrinis).
Islandijos futbolo varžybos 1998 m.
Islandijos futbolo varžybos 1998 m.
Jazajevka
Jazajevka  – gyvenvietė apie 50 km į pietus nuo Kazačinskojės, Jenisiejaus dešiniajame krante, Bolšaja Murtos rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusijos Federacija.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Jazajevką (tuomet Kazačinskojės rajonas) iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 60 lietuvių šeimų ir 10 pavienių asmenų; vėliau dar 7 šeimos atkeltos iš gretimų gyvenviečių, atvyko 17 lietuvių – buvusių politinių kalinių, atlikusių bausmes lageriuose; 10 šeimų buvo perkeltos kitur. Tremtiniai kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo 8–10 km, krovė rąstus, rišo sielius, plukdė juos Jenisiejumi iki Igarkos, statė pabėgių gamyklą, joje dirbo, prižiūrėjo arklius. Badavo, daug žmonių miško darbuose prarado sveikatą; 20-25 žmonės mirė ar žuvo. 1956–1958 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą (ne visiems leista čia apsigyventi). 1989–1991 m. kai kurių palaikai parvežti į Lietuvą.
Pasaulio moterų šachmatų čempionatas
Veros Menčik era
left|thumb|300px| [[Vera Menčik (1927–1944 m.)]] 1927 m. FIDE pradėjo rengti moterų šachmatų pasaulio čempionatus. Pirmasis čempionatas įvyko 1927 m. Londone, kartu su šachmatų olimpiada. Šį čempionatą įtikinamai laimėjo Vera Menčik, surinkusi 10,5 taško iš 11-kos galimų. Prie šachmatų olimpiadų buvo priderinti 1927–1939 m. vykę 7 moterų čempionato turnyrai. Ir visus juos laimėjo Vera Menčik.
Trečiasis čempionatas vyko 1931 m. Prahoje. Jame dalyvavo tos pačios žaidėjos ir taip pat buvo žaidžiama po dvi partijas. Vera Menčik įtikinamai nugalėjo (8 iš 8), vėl antra – Volf Kalmar (4), trečia – Stivenson (3,5).
Ketvirtojo čempionato turnyras vyko 1933 m. Folkstone (Anglija). Jame dalyvavo 7 šachmatininkės, kurios žaidė po dvi partijas. V. Menčik vėl buvo pirma (12 iš 12), antra – Prais (7), trečia – Chilkrist (6,5).
1934 m. pavasarį Roterdame V. Menčik sėkmingai apgynė titulą mače su iššūkį jai metusią Vokietijos šachmatininke Graf-Stivenson (+3,-1).
Penktasis čempionatas 1935 m. vykęs Varšuvoje atnešė penktąją pergalę V. Menčik (9 iš 9), antra buvo Herlecka (6,5), trečia – Harum (6).
1937 m. Stokholme vykusiame šeštojo čempionato turnyre, dalyvavo 26-ios šachmatininkės iš 16-kos šalių. Turnyras vyko naudojant šveicariškąją sistemą (14 ratų). V. Menčik vėl laimėjo visas žaistas partijas, antra buvo Benini (10 iš 14), trečia – Graf-Stivenson ir Laubertė (Latvija) (po 9 taškus).
1939 m. Buenos Airėse vykusiame septintajame čempionate dalyvavo 20 žaidėjų iš 18-kos šalių. V. Menčik, surinkusi 18 taškų iš 19 galimų, septintą kartą tampa pasaulio čempione.
Karo metais čempionatai nevyko. 1944 m. per Londono bombardavimą Vera Menčik žuvo. Pasaulis neteko pasaulio moterų šachmatų čempionės.
Pirmieji pokario čempionatai
Po šio čempionato FIDE paruošė, panašią į vyrų, naują ciklinę moterų čempionato rengimo tvarką: nacionalinių čempionatų nugalėtojos žaidžia zoniniuose turnyruose. Pagal jų rezultatus sudaromas kandidačių turnyras, kurio nugalėtoja tampa pretendente žaisti mačą dėl čempionės vardo su tuometine pasaulio šachmatų čempione.
left |thumb |190px | [[Jelizaveta Bykova (1953–1956 ir 1958–1962 m.)]] Pirmasis kandidačių turnyras vyko 1952 m. Maskvoje, kur, tašku aplenkusi artimiausias varžoves, laimėjo SSRS šachmatininkė Jelizaveta Bykova (+11-1=5) ir iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempionės vardo su L. Rudenko.
14 partijų mačas tarp čempionės ir Jelizavetos Bykovos įvyko 1953 m. rugpjūčio 15–rugsėjo 20 d. Leningrade. Nugalėtojai reikėjo surinkti daugumą taškų. Prieš paskutinį mačo ratą J. Bykova pirmavo tašku. L. Rudenko paskutiniame rate stengėsi išgelbėti mačą, bet pralaimėjo. Nugalėjusi rezultatu (+7, -5, =2) Jelizaveta Bykova tampa trečiąja pasaulio moterų šachmatų čempione.
right|thumb|193px| [[Olga Rubcova (1956–1958 m.)]] Sekančiame čempionato cikle, 1956 m. rugpjūčio 22–rugsėjo 23 d., buvo suorganizuotas mačas turnyras tarp trijų pajėgiausių pasaulio šachmatininkių: pasaulio čempionės J. Bykovos, buvusios čempionės L. Rudenko ir kandidačių turnyro nugalėtojos O. Rubcovos (visos iš SSRS). Varžovės žaidė kiekviena su kiekviena po 8 partijas. Mačo turnyro nugalėtoja (10 iš 16) ir ketvirtąja pasaulio šachmatų čempione tapo Olga Rubcova. Antra turnyre liko J. Bykova (9,5), trečia – L. Rudenko (4,5).
1958 m. vasario 2–kovo 14 d. Maskvoje vykęs 16 partijų mačas revanšas tarp O. Rubcovos ir J. Bykovos baigėsi po 14 partijų, nes paaiškėjo nugalėtoja – J. Bykova, kuri surinkusi daugumą taškų (8,5 : 5,5; +7, -4, =3), susigrąžino čempionės titulą.
Čempionei, surinkus daugiau kaip pusę mačo taškų (+6, -2, =5), anksčiau laiko (po 13-tos partijos) baigėsi ir 1959 m. gruodžio 4 d. – 1960 m. sausio 4 d. Maskvoje, vykęs pasaulio moterų čempionato mačas tarp tuometinės čempionės ir pretendentės Kiros Zvorykinos. Jelizaveta Bykova išsaugojo pasaulio moterų šachmatų čempionės titulą.
Nonos Gaprindašvili era
1971 m. FIDE įvedė tarpzoninius moterų šachmatų turnyrus, kurių nugalėtojos žaisdavo Kandidačių mačuose. Pirmas tarpzoninis įvyko 1971 m. Jį laimėjo Nana Aleksandrija (13 iš 18), aplenkusi Milunką Lazarevič ir Tatjaną Zatulovskają (po 12). Prie jų Kandidačių mačuose prisijungė pasaulio čempionato mačą pralaimėjusi Ala Kušnir. Ji 1971 m. Kislovodske finaliniame kandidačių mače įveikė Naną Aleksandriją iš Gruzijos (+6-2=1).
N. Gaprindašvili tris kartus apgynė titulą mačuose su Ala Kušnir: 1965 m. Rygoje (+7-3=3), 1969 m. Tbilisyje ir Maskvoje (+7-2=5), 1972 m. Rygoje (+5-4=7). Kartą – 1975 m. Picundoje prieš savo tautietę Naną Aleksandriją (+8-3=1).
Majos Čiburdanidzės era
right |thumb|200px| Maja Čiburdanidzė (1978–1991 m.) 1976–1978 m. cikle vyko 2 tarpzoniniai turnyrai: Rozendalyje ir Tbilisyje. Tbilisio tarpzoniniame turnyre Maja Čiburdanidzė iš Gruzijos buvo antra, po Jelenos Fatalibekovos (pasaulio čempionės Olgos Rubcovos dukters).
Kandidačių mačuose J. Fatalibekova pralaimėjo A. Kušnir. Tuo tarpu M. Čiburdanidzė įveikė N. Aleksandriją (+3-2=5), Jeleną Achmilovskają (+4-3=5) ir A. Kušnir (+4-3=7) ir iškovojo teisę žaisti mačą su pasaulio čempione N. Gaprindašvili.
1978 m. Tbilisyje vykusiame mače su Nona Gaprindašvili 17-metė Maja Čiburdanidzė iškovojo pergalę (+4-2=9) ir tapo pasaulio čempione. Taip pasaulio šachmatų čempionato titulas perėjo iš gruzinės kitai gruzinei.
Maja Čiburdanidzė 1981 m. Boržomyje ir Tbilisyje apgynė titulą prieš tautietę Naną Aleksandriją (+4-4=8), 1984 m. Volgograde – prieš Iriną Levitiną (+5-2=6), 1986 m. Sofijoje – prieš Jeleną Achmylovskają (+4-1=9) ir 1988 m. Telavyje – prieš tautietę Naną Joseliani (+3-2=11).
1985–1986 m. cikle FIDE vietoj mačų vėl grąžino Kandidačių turnyrą.
Vengrių varžymasis su kinėmis
left |thumb |200px | [[Sie Dziun (1991–1996 m. ir 1999–2001 m.)]] 29 metus trukęs gruzinių dominavimas pasaulio šachmatų čempionatuose nutrūko, kai 1991 m. Maniloje Maja Čiburdanizė pralaimėjo (6,5 : 8,5; +2,-4,=9), kylančiai jaunajai kinų žvaigždei Sie Dziun, tapusiai pasaulio moterų šachmatų čempione. Kelias į pretendentes naujajai čempionei nebuvo lengvas: 1990 m. Kvala Lumpuro tarpzoniniame tebuvo antra (po N. Gaprindašvili). Tais pat metais Boržomyje vykusiame Kandidačių turnyre surinko po lygiai taškų su Alisa Marič ir tik prieš ją laimėjusi papildomą mačą (+3-1=3) tapo pretendente į titulą.
Tuo metų šachmatų pasaulyje iškilo trys seserys Polgar: Siuzana, Sofija ir Judita iš Vengrijos. Sėkmingiausiai iš jų pasirodydavo jauniausioji Judita. Šeimoje buvo nuspręsta, kad ji sieks aukštumų atvirajame pasaulio čempionate, o vyriausioji – Siuzana sieks moterų pasaulio čempionės titulo.
1992 m. Šanchajuje 23 metų Siuzana Polgar, trim taškais aplenkusi N. Joseliani ir M. Čiburdanidzę, lengvai laimėjo Kandidačių turnyrą. Pagal FIDE pasaulio moterų čempionato taisykles dvi geriausiai pasirodžiusios kandidatų turnyro dalyvės pretendentės išaiškinimui turėjo žaisti mačą. Kadangi N. Joseliani papildomi kandidačių turnyro rodikliai buvo geresni už M. Čiburdanidzės, ji ir žaidė su S. Polgar mačą.
1993 m. Monake vykęs mačas dėl pasaulio čempionės titulo tarp Sie Dziun ir N. Joseliani baigėsi įtikinama Sie Dziun pergale (+7-1=3).
Sekančiame čempionato cikle sėkmė nenusisuko nuo S. Polgar. 1994 m. Tilburge vykusiame Kandidačių turnyre, pasidalijusi 1–2 vietas su M. Čiburdanidze, 1995 m. Sankt Peterburge vykusiame mače nugalėjo pasaulio eksčempionę (+4-0=3) ir tapo pretendente. 1996 m. Chaene žaidė mačą dėl čempionės titulo su Sie Dziun ir nugalėjo (+6-2=5). Taip trijų šachmatininkių seserų Polgarų šeimoje atsirado pirmoji pasaulio čempionė.
Danielsas
Danielsas arba Tretjakovka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Pasaulio moterų šachmatų čempionatas
Vengrių varžymasis su kinėmis
FIDE paskyrus mačo datą ir vietą, S. Polgar dėl nėštumo paprašė atidėti mačą, bet FIDE atsisakė. Praėjus nustatytajai mačo datai, FIDE paskelbė, kad pasaulio čempionato mačas vyks tarp Sie Dziun ir A. Galiamovos. Jis vyko 1999 m. Kazanėje ir Šenjange. Mačą laimėjo Sie Dziun (+5-3=7), kuri vėl susigražino pasaulio moterų šachmatų čempionės titulą.