cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Habibula Kalakanis
Biografija
Habibula atstovavo tradiciškai nusiteikusiems gyventojams, kurie nepriėmė Amanulos reformų. Savo inauguracinėje kalboje Habibula tvirtino: „Aš paskelbiau šventąjį karą vardan tikrojo tikėjimo apsaugos ir kad apsaugočiau jus, broliai, nuo bedieviškumo ir stokos, kad sustabdyti valstybės iždo švaistymą mokyklų statyboms, o išdalinti pinigus kareiviams, kad jie nebūtų alkani, ir muloms, kad jie mokytų“. Kitą dieną jis paskelbė proklamaciją, kurioje kaltino Amanulą daug kuo pažeidus šariatą, žadėjo atšaukti privalomąją karinę tarnybą, uždaryti visas mokyklas. Vasarį atnaujino valstybinių išmokų mokėjimą dvasininkams, buvo atidaryta naujų medresių. Buvo atšauktos daugelis Amanulos reformų, ypač tų, kurios taikytos moterims, persekiojami intelektualai, uždaryti laikraščiai. Sakoma, kad užgrobęs karališkuosius rūmus Habibula perėmė 750 tūkst. svarų sterlingų, kas jam padėjo trumpam laikui išsilaikyti valdžioje. Tačiau valstybės iždas buvo tuščias dėl Amanulos išlaidų reformoms ir, nors Habibula žadėjo atšaukti mokesčius, norint išsilaikyti jam teko juos padidinti. Prieš jį formavosi opozicija. Be to, buvo visiškai aišku, kad tadžikas nesulauks Afganistane ilgai valdžiusių puštūnų duranių palaikymo. Nei D. Britanija, nei sovietų Rusija nerizikavo pripažinti oficialiai jo karaliumi. Po Pirmojo pasaulinio karo, tiek britai, tiek rusai norėjo ramybės prie savo sienų, o Habibulos propaguotas islamizmas kėlė pavojų. Jie susitarė, kad Muhamedas Nadiras iš duranių, kurį rėmė britai, bus tinkamas kandidatas. Habibulos Kalakanio reali valdžia niekuomet neišėjo iš Kabulo ir keliolikos kitų didžiųjų miestų ribų. Iki 1929 m. vasaros jo rėmėjai atsilaikė prieš Muhamedo Nadiro pajėgas rytuose, o Kandahare gilzajai, iš opozicijos duraniams, sabotavo Amanulos bandymus suorganizuoti savo pajėgas. Habibulos nauji mokesčiai nuteikė prieš jį provincijų žemdirbius, turto konfiskavimo akcijos kėlė nepasitenkinimą. Galų gale jis pradėjo leisti popierinius ir netgi pinigus, pagamintus iš odos, bei prastesnės kokybės monetas. Habibulai praradus palaikymą 1929 m. spalio 13 d. Muhamedo Nadiro pajėgos įžengė į Kabulą ir jis spalio 15 d. pasiskelbė karaliumi. Habibula pabėgo į gimtąsias vietas, iš kurių buvo išviliotas melagingai pažadėjus saugumą, ir nužudytas 1929 m. lapkričio 2 d.
Afganų istorikai Habibulos karaliavimą priskyrė laimingų aplinkybių, Amanulos pareigūnų išdavikiškumo kompleksui. Prastuolis, beraštis plėšikas iš kaimo jiems atstovavo tamsumą ir reakcingumą. Kitų Afganistano istorikų, daugiausiai ne puštūnų, požiūris į Habibula palankesnis. Amžininkas, poetas Chalilula Chalilis tikino, kad Habibulai išties rūpėjo žmonių gerovė, jis jaudinosi dėl socialinių reikalų, gentinės nelygybės ir nebuvo toks tamsus kaip vaizduojamas. 2016 m. rasti Habibulos Kalakanio ir kartu nužudytų bendražygių palaikai buvo perlaidoti Kabule.
Jungtinės Karalystės geografija
Gyvūnija
Beveik visi stambūs žinduoliai išnaikinti. Škotijoje ir Eksmūre išliko taurieji elniai, Naujajame miške Eksmūre ir Šetlando salose pusiau laukiniai poniai. Visur yra stirnų, lapių, kiškių, barsukų, voverių, vandens pakrantėse – ūdrų, ondatrų, Velse ir Škotijoje – kiaunių, šeškų, Škotijoje – šermuonėlių, laukinių kačių; iš roplių – angių ir žalčių. Paukščių rūšių nėra daug. Būdingiausi varnėnai, juodieji strazdai, žvirbliai, Škotijoje išlikę ereliai žuvininkai, kilnieji ereliai, tetervinai, škotiškos kurapkos.
Aplinkosauga
1960–2000 m. prie Didžiosios Britanijos krantų įvyko apie 50 naftos išsiliejimų, į aplinką iš viso pateko ~350 tūkst. t naftos. Didžiausi naftos išsiliejimai: 1967 m. netoli Kornvalio pakrantės – Liberijos tanklaivis „Torrey Canyon“ (107 tūkst. t); 1993 m. – Liberijos tanklaivis „Braer“ netoli Šetlando salų (85 tūkst. t); 1996 m. – tanklaivis „Sea Empress“ netoli Velso krantų (72 tūkst. t)
Apie 60 % Jungtinės Karalystės miškų paveikta rūgščiųjų lietų. Labai užterštos upės – Temzė ir Severnas nitratais, Mersis amonio junginiais, Klaidas chromu ir švinu. Didelė tarša aglomeracijose ir pramonės centruose Didžiajame Londone, Vakarų Midlande (Birmingamas), Mersisaide (Liverpulis), Mančesteryje, Jorkšyre (Lidsas, Šefildas).
Sumažino atmosferos teršimą sieros, azoto ir anglies oksidais. Atmosferos tarša 1970 m., 1980 m., 1990 m., 1995 m. ir 2000 m.: sieros dioksidu – 6,5 mln. t, 4,9 mln. t, 3,75 mln. t, 2,35 mln. t ir 1,1 mln. t; azoto oksidais – 2,5 mln. t, 2,6 mln. t, 2,75 mln. t, 2,1 mln. t ir 1,5 mln t. Atmosferos tarša anglies dioksidu: 1980 m. – 584 mln. t, 1990 m. – 569 mln. t, 1995 m. – 552 mln. t, 2000 m. – 527 mln. t. Didelė kasmetė tarša anglies monoksidu (–4,6 mln. t), metano dujomis (–2,6 mln. t), lakiaisiais organiniais junginiais (~1,7 mln. t).
Veikia keturios valstybinės ir daug savanoriškų bei privačių gamtosaugos agentūrų, didžiausios: Nacionalinis trestas, Karališkoji paukščių apsaugos draugija. Pastaroji yra didžiausia tokio pobūdžio Europoje. Jungtinė Karalystė viena pirmųjų pasaulyje valstybių, sukūrusių veiksmingą aplinkosaugos sistemą – atmosferos apsaugos programos, vandens valymo įrenginiai, apsauginės žaliosios juostos (vadinamieji „anglų sodai“), dirvų melioravimas, beatliekės technologijos, saugomos teritorijos (nacionaliniai parkai).
Nacionaliniai parkai
Saugomos teritorijos 1997 m. užėmė 20,5 %, 2002 m. – 23 % šalies teritorijos. Šiuo metu šalyje yra 15 nacionalinių parkų, iš kurių 10 yra Anglijoje, 3 – Velse ir 2 – Škotijoje.
Aukštutinė Lužica
right|thumb|300px|Žemutinė Lužica pažymėta žalia spalva. Aukštutinė Lužica yra geltona. Aukštutinė Lužica – buvęs istorinis Centrinės Europos regionas, rytų Vokietijoje ir pietvakarių Lenkijoje. Aukštutinė Lužica, kaip ir šalia esanti Žemutinė Lužica, yra vakarų slavų sorbų gyvenama teritorija, o nykstanti aukštutinių sorbų kalba yra susijusi su žemutine sorbų ir lenkų kalbomis.
Geografija
Tarp Žemutinės ir Aukštutinės Lužicos yra kalnų regionas, vadinamas Grenzwall (pažodžiui „pasienio danga“, nors tai iš tikrųjų yra moreninis kraigas), rytinis Fläming Heath tęsinys.
Pagrindinis miestas ir regiono sostinė yra Baucenas (Budišinas).
Didžioji dalis regiono šiandien priklauso Vokietijai, o rytinė dalis po 1945 m. atiteko Lenkijai.
Istorija
Ankstyvaisiais viduramžiais Aukštutinės Lužicos buvo apgyvendintos slavų kilmės sorbų. Nuo X a. žinomi saksų žygiai prieš sorbus.
Lenkijos kunigaikštis Boleslovo I Narsiojo surengė kelis išpuolius į gretimą Žemutinę Lužicą, o štai žygis į Aukštutinę Lužicą baigėsi Narsiojo pralaimėjimu. Tačiau regiono dalybos nesibaigė iki 1018 m. Bauceno sutarties, kurioje didžioji dalis Rytų Lužicos buvo perduota Lenkijai. O Žemutinė Lužica atiteko Meiseno valdovams. Vėliau teritorijos buvo perleistos Bohemijos karalystės valdovams.
Abi Lužicos susiformavo, nes priklausė tai Bohemijos karūnai (Liuksemburgiečių dinastijai), tai Jogailaičiams. O nuo 1526 m. regioną valdė Habsburgų dinastija.
Po Prahos taika 1635 m. kraštas perleistas Saksonijos elektoriams ir iki 1806 m. priklausė Saksonijos karalystei.
Reformacijos metu didžioji dauguma gyventojų tapo protestantais.
Kadangi Saksonijos karalystė buvo Napoleono sąjungininkė, tai 1815 m. Vienos kongrese ji turėjo perleisti Aukštutinę bei Žemutinę Lužicas Prūsijos karalystei. Aukštutinė Lužica priskirta Silezijos provincijai, o Žemutinės Lužicos teritorija tapo Brandenburgo provincijos dalimi.
Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo Rytų Vokietija (Vokietijos Demokratinė Respublika).
Papilės valsčius
Papilės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Papilė.
Istorija
Papilės pavietas (valsčius) minimas nuo XIV–XVI a. Carmečiu buvo atkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Akmenės rajonui (9 apylinkės) ir Kuršėnų rajonui (2 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 9866 žmonės:
Marijampolis (Pakruojis)
Marijampolis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje.
1943 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1943 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 12-asis Lietuvos šachmatų čempionatas
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
Čempionate dalyvavo 12 žaidėjų: keturi vilniečiai, trys kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Šiaulių, Panevėžio, Mažeikių, Ukmergės ir Vilkaviškio. Iš 1942 m. čempionato prizininkų nedalyvavo tik A. Žukauskas.
Čempionatas buvo atkaklus. Pirmąsias tris vietas užėmę žaidėjai: M. Birmanas, R. Arlauskas ir L. Abramavičius surinko po lygiai taškų (8,5 iš 11). Ketvirtas liko P. Vaitonis (8 tšk.).
Prizinių vietų išaiškinimui tarp pirmųjų trijų žaidėjų 1943 m. rugpjūčio 9–18 d. Kaune buvo surengtas papildomas turnyras. Žaidžiama buvo po dvi partijas.
Nugalėjo M. Birmanas (2,5 tšk. iš 4) ir tapo Lietuvos šachmatų čempionu, antras buvo R. Arlauskas (2 tšk.), trečias – L. Abramavičius (1,5 tšk).
Stasė Repečkaitė
Stasė Repečkaitė (Čiurlienė) (1927 m. kovo 24 d. Anykščiuose – 1993 m. spalio 14 d. Kaune, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Kauno valstybinio muzikinio teatro solistė, sopranas.
Biografija
Šeimoje Stasė Repečkaitė buvo antras vaikas (po brolio Jono). Tėvas Mykolas Repečka kilęs iš Padvarninkų, o mama Ona Kučiauskaitė-Repečkienė iš Anykščių. Baigė Kurklelių (Anykščių raj.) pradžios mokyklą. Tėvas mirė tesulaukęs vos 38 metų. Po tėvo mirties nuo 1938 m. gyveno ir mokėsi Anykščiuose, 1943–1948 m. baigė Anykščių gimnaziją. Stasės Repečkaitės muzikiniai gabumai buvo pastebėti ir įvertinti koncerte skirtame rašytojo Antano Vienuolio 60-mečiui (muzikos mokytojas Zigmas Leškevičius). 1948–1952 m. studijavo Vilniaus konservatorijoje pas Aleksandrą Staškevičiūtę.
1952–1953 m. Stasė Repečkaitė dirbo Šiaulių muzikos mokykloje mokytoja. Nuo 1953 m. iki 1983 m. ji buvo Kauno muzikinio teatro solistė (sopranas).
Vaidmenys
Muzikinio teatro scenoje ji sukūrė per septyniasdešimt pagrindinių vaidmenų operose, operetėse, miuzikluose. Tarp jų: Tatjana ir Jolanta - Piotro Čaikovskio operose „Eugenijus Oneginas“ ir „Jolanta“; Mikaela, Georges Bizet „Karmen“; Veronika, Vitolio Baumilo „Paskenduolė“; Amelija, Giuseppe Verdi „Simonas Bokanegra“, Tamara, Antono Rubinšteino „Demonas“; Margarita, Charles Gounod „Faustas“, Ona (Antano Belazaro „Auksinės marios“), Liubaša (K. Listovo „Sevastopolio valsas“), Andžela (Franso Leharo „Grafas Liuksemburgas“), Hana (F. Leharo „Linksmoji našlė“), Marica (Imrės Kalmano „Marica“), Silva (I. Kalmano „Silva“), Rozalinda (Johanno Strausso „Šikšnosparnis“), Anina (J. Strausso „Naktis Venecijoje“), Tania (Dmitrijaus Kabalevskio „Pavasaris dainuoja“), Parasia (Modesto Musorgskio „Soročincų mugė“), Lili (C. Porterio "Bučiuok mane, Keit!), Doli (D. Hermanno "Heilo, Doli!), Atujeva (A. Kolkerio „Lošimas“), Anundienė (Algimanto Bražinsko „Pagramančio šnekučiai“), Nastia (A. Cownerio „Panelė kaimietė“), Višta (P. Valgardto „Katės namai“) ir kitus.
Apdovanojimai
1965 m. Stasei Repečkaitei buvo suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusios artistės garbės vardas.
Gendžės miesto centrinis stadionas
Gendžės miesto stadionas arba Gendžės miesto centrinis stadionas – yra Gendžėje, Azerbaidžane. Namų rungtynes šiame stadione žaidžia „Kapaz“ futbolo klubas.
Istorija
Stadionas pradėtas statyti 1960 m. ir atidarytas 1963 m.
Stadiono talpa yra 27 000.
Konstantinas Korovinas
thumb|200px| K. Korovino portretas, 1891 m., aut. [[Valentinas Serovas]] Konstantinas Korovinas (, 1861–1939 m.) – Rusijos tapytojas, scenografas. Rusų impresionizmo dailininkas.
Biografija
Konstantinas Korovinas gimė 1861 m gruodžio 5 d. Maskvoje. 1875−1886 m. jis mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. Pradėjo architektūros klasėje, tačiau greitai perėjo mokytis tapybos. Ankstyvojoje K. Korovino kūryboje ryški jo mokytojų A. Savrasovo ir V. Polenovo įtakos. K. Korovinas kelias vasaras kūrė V. Polenovo sodyboje prie Maskvos, apie 1888 m. jis pradėjo naudoti impresionistinės tapybos metodus. Keliavo į Paryžių, kur buvo paveiktas K. Monė ir O. Renuaro tapybos, pradėjo vaizduoti figūras ryškioje saulės šviesoje. Taip pat dailininkas buvo paveiktas prancūzų simbolistų.
1885 m. K. Korovinas pirmą kartą dirbo garsaus to meto rusų mecenato S. Mamontovo privačios operos apipavidalinime, 1900 m. jis pradėjo vadovauti dailininkų dirbtuvei, kuri rūpinosi imperatoriškųjų teatrų: Maskvos didžiojo ir Sankt Peterburgo Marijos pastatymų apipavidalinimu. K. Korovinas apipavidalino daugiau nei 80 operų, baletų, spektaklių. 1904 m. dailininkas lankėsi Kryme aplankyti sergantį A. Čechovą, vėliau Kryme pasistatė namą, sukūrė peizažų. Po 1917 m. Spalio revoliucijos K. Korovinas prarado dirbtuves, darbą Maskvos dailės mokykloje. Su šeima pasitraukė į Ostrovno kaimą Tverės srityje, kur tapė iš atminties, kūrė draugų portretus. 1923 m. pasitraukė į Vokietiją ir 1924 m. į Prancūziją, kur mirė 1939 m. rugsėjo 11 d. Paryžiuje.
Samai
Samai – radžputų klanas, gyvenantis Pakistano Sindo, Beludžistano ir Pandžabo provincijose bei Indijos Radžasthano valstijoje.
Pakistano samai kalba sindų, beludžių ir saraikių kalbomis.
Gudžarato samai
Tokios musulmonų gentys kaip halaipotrai (Halaypotra), hingorai (Hingora), hingordžai (Hingorja), mutvai (Mutwa), nodai (Node) ir tebai bei otai (Otha) sakosi esantys kilę iš samų.
Valstybės
Sarvaijai, Čudasamų dinastijos šaka, valdė vietinę kunigaikštystę Džesarą.
Ramoniškiai I
Ramoniškiai I – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kernavės.
Erziai
Erziai (эрзят) – vienas iš dviejų finougrų tautos mordvių subetnosų (kitas – mokšai). Vartoja erzių kalbą, priklausančią finougrų kalbų šeimai. Erziai skirstomi į tris dalis:
Be to, dar išskiriami erziai šokšai, kurie XVI–XVII a. atsiskyrė nuo kitų erzių ir apsigyveno tarp mokšų bei patyrė jų įtaką. Gyvena vakarų Mordvijoje (Tenguševo, Torbejevo raj.). Taip pat yra nemažai erzių, gyvenančių už savo tradicinių žemių ribų – Samaros, Orenburgo, Kostromos srityse. Vietomis jie susitelkę į bendrus kaimus, kuriuose sudaro gyventojų daugumą (pvz., 4 kaimai Koškų raj., Samaros sr.).
Manoma, kad erziai nuo mokšų ėmė skirtis tiek kalbiškai, tiek savimone I tūkstantmečio pab. Etnonimas kildinamas iš iranėnų Arsan („vyras, didvyris“). X a. kaip arisu minimi chazarų kagano Jozefo, o XIV a. kaip ardžanai keliautojo Rašido ad Dino. XI–XIII a. mordviai kūrė valstybinius darinius. Erzių valstybingumas siejamas su kunigaikščio Purgazo įsteigta Purgazo kunigaikštyste. XIV a. dalis erzių priėmė krikščionybę, kiti pasitraukė į rytus, iki pat Uralo.
Aprangai būdingi moteriški kykai (pango), juosmens papuošimai (pulajai, pulakšai), kurias merginos dėvėdavo iki brandos amžiaus. Vyrauja siuvinėjimas raudonais siūlais pramaišiui su žalia, balta ir juoda spalvomis.
Erziai turi keletą savų švenčių: „Liaudies pamaldas“ (Раськень Озкс), „Kaimiškas pamaldas“ (Велень Озкс), erzių kalbos dieną. Veikia keletas liaudies muzikos kolektyvų, leidžiama keletas laikraščių ir žurnalų erzių kalba.
Ramoniškiai II
Ramoniškiai II – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kernavės.
Kilikijos Armėnija
Kilikijos Armėnija ( = Giligyan Hayastan), Kilikijos armėnų karalystė (Կիլիկիոյ Հայոց Թագաւորութիւն = Giligio Hayoc’ T’akavorut’yun) – armėnų valstybė, gyvavusi Mažosios Azijos pietryčiuose, Viduržemio jūros šiaurės rytų pakrantėje. 1080–1198 m. tituluojama kaip didžioji kunigaikštystė, 1198–1375 m. – kaip karalystė. Valstybės sostinė pradžioje buvo Tarsas (1080–1198 m.), vėliau – Sisas (1198–1375 m., šalia dabartinio Kozano).
Istorija
Armėnai Kilikijos šalyje įsikūrė Armėnijos karalystės laikais, kai Tigranas Didysis užkariavo didelę dalį Mažosios Azijos ir Levanto. Vėliau Kilikija buvo užkariauta romėnų, priklausė Bizantijai. X a. ties Kilikija ėjo kovų tarp arabų ir Bizantijos frontas. Dėl arabų ir turkų seldžiukų antpuolių vis daugiau armėnų iš Bagratunių Armėnijos valstybės kėlėsi į Bizantiją, kurioje ieškojo prieglobsčio.
1071–1078 m., pasinaudodamas tuo, kad antpuoliai ir vidiniai konfliktai skaldo Bizantiją, armėnų kunigaikštis Filaretas Brachamijas pabandė sutelkti Kilikijos armėnus ir įkurti nepriklausomą kunigaikštystę. Nors jam to padaryti nepavyko, vėliau iškilęs didikas Rubenas I sukilo prieš Bizantiją ir 1080 m. įsteigė Kilikijos Armėnijos didžiąją kunigaikštystę. Po šio mirties, dėl sosto nuolat varžėsi dvi dinastijos – Rubenidai ir Hetumianai. Valdovas Konstantinas I parėmė I kryžiaus žygio dalyvius, užmezgė sąjungas su kryžininkų valstybėmis. Torosas I perkėlė sostinę iš Tarso į Sisą, plėtė valstybę. 1105 m. iš tiurkų seldžiukų nusiaubtos Bagratunių Armėnijos į Kilikijos armėnų valstybę buvo perkeltas Armėnų apaštališkosios bažnyčios religinis centras.
Valdant Levonui I, Bizantijos valdovas Jonas II, kuris Kilikijos Armėniją tebelaikė Bizantijos valsale, užkariavo daugelį lygumų Kilikijos miestų, o patį kunigaikštį įkalino. Torosas II atkovojo dalį prarastų žemių, bet 1158 m. sudarė taikos sutartį su Bizantija. 1187 m. į sostą įžengęs Levonas II atsikratė vasalinės priklausomybės nuo Bizantijos, kovodamas su gretimomis musulmonų valstybėmis (Rumo sultonatu, Danišmendais) išplėtė valstybės teritoriją, stiprino ryšius su Vakarų Europos ir kryžininkų įkurtomis valstybėmis (Kipru, Antiochija ir kitomis), sudarė prekybos sutarčių su Venecija, Genuja ir kitais miestais. 1198 m. Levonas II titulavosi Armėnijos karaliumi. Popiežius Klemensas III už pagalbą kryžininkams jam įteikė karališkas regalijas.
XIII a. pr. Kilikijos Armėnijos sostą bandė užimti kryžininkai (Raimonas Rupenas pasiskelbė karaliumi), o 1226 m. įsitvirtino Hetumianų dinastija. Į armėnų žemes ėmė veržtis tiek mongolai, tiek seldžiukai. 1254 m. karalius Hetumas I sudarė taikos sutartį su mongolais, jų padedamas atrėmė musulmonų valstybių puolimus. XIII a. antroje pusėje Mameliukai ėmė spausti Kilikijos valdovą sudaryti sąjungą, bet Hetumas išvyko į Ilchanatą prašyti mongolų paramos. Tuo pasinaudoję, 1266 m. Mameliukai įsiveržė į Kilikiją ir Marių mūšyje įveikė armėnų didikus. Nors Hetumui I pavyko išlaikyti dalį karalystės, jis buvo priverstas Mameliukams mokėti duoklę, o 1268 m. šalį dar nusiaubė žemės drebėjimas. 1275 m. Mameliukai įsiveržė į Kilikiją ir neradę pasipriešinimo, plėšė miestus, žudė arba varė vergijon jų gyventojus (ypač nukentėjo Ajo, dab. Jumurtatlyko miestas).
thumb|left|250px|Kilikijos (Mažoji) Armėnija ~1300 m.
1281 m. armėnų sąjungininkai mongolai pralaimėjo Mameliukams, todėl 1285 m. Kilikijos valdovai buvo priversti pasirašyti taiką su Mameliukais ypač nepalankiomis sąlygomis (mokėjo duoklę, turėjo prekiauti su Egiptu, neteko daug žemių). 1299 m. armėnai, Ilchanatas, Gruzijos karalystė ir Kipro kryžininkai surengė bendrą puolimą prieš Mameliukus, bet pralaimėjo III Homso mūšį ir buvo priversti atsitraukti. 1303 m. jungtinės mongolų ir armėnų pajėgos vėl įsiveržė į Levantą. Tačiau pasikeitus karaliui padėtis pasikeitė. Mongolų generolas Bulargu 1307 m. susitikimo metu nužudė naujuosius armėnų valdovus (Hetumą II ir Levoną III) dėl tariamo šių sąmokslo prieš mongolus. Ošinas, tapęs nauju valdovu, atkeršijo Bulargu ir išvijo mongolus iš Kilikijos. XIV a. vid. karalius Levonas IV sudarė sąjungą su Kipro karalyste (Luzinjanais). 1342 m. šios dinastijos atstovas Gui de Luzinjanas tapo Kilikijos karaliumi Konstantinu II. Dėl to, kad kipriečiai buvo katalikai ir skatino katalikybę Kilikijoje, daugelis armėnų (ypač žemųjų luomų) piktinosi ir maištavo. Nors kilikiečiai prašė Europos valstybių pagalbos kovoje prieš musulmonus, bet jos negavo, ir 1374–1375 m. Mameliukai užėmė Kilikiją bei jos sostinę Sisą. Karalius Levonas V išvyko į Paryžių, kur nesėkmingai bandė paraginti europiečius kryžiaus žygiui. Vėliau Kilikijos karaliaus titulas perėjo Kipro (tuo pačiu – ir Jeruzalės) karaliui.
Mameliukams užėmus Kilikiją, daugelis armėnų didikų persikėlė į Luzinjanų valdomą Kiprą arba į Vakarų Europą. Kilikijoje liko daugiausia armėnų valstiečiai, į kurių žemes palaipsniui kėlėsi tiurkai. Tiesa, iki pat XX a. pr. Kilikijoje armėnai sudarė ženklią gyventojų dalį ir buvo išlaikę savo kalbą bei kultūrą. 1909 m. Adanos skerdynėse nužudyta ~30 tūkst. Kilikijos armėnų, kiti išsikraustė į Europą ar Levantą. Dabar Kilikijos Šventasis Sostas yra Antelijase (Libanas).
Žemutinė Lužica
right|thumb|260px|Žemutinė Lužica, pažymėta žalia spalva. Aukštutinė Lužica yra geltona. Žemutinė Lužica – buvęs istorinis Centrinės Europos regionas, tarp Brandenburgo žemės pietryčių iki Liubušo vaivadijos pietvakarių Lenkijoje. Žemutinė Lužica, kaip ir šalia esanti Aukštutinė Lužica, yra vakarų slavų sorbų gyvenama teritorija, o nykstanti žemutinių sorbų kalba yra susijusi su aukštutine sorbų ir lenkų kalbomis.
2022 m. Europos vyrų bokso čempionatas
2022 m. Europos vyrų bokso čempionatas – Tarptautinės bokso asociacijos organizuotas geriausių Europos vyrų bokso čempionatas, kuris vyko gegužės 23 d. – gegužės 30 d.Armėnijoje.
Žemutinė Lužica
Geografija
Viduramžiais ši sritis turėjo tankius miškus, todėl tai buvo pagrindinė kliūtis civiliniam ir kariniam eismui. Šiandien ji maždaug atitinka Brandenburgo ir Saksonijos žemių sieną.
Kilikijos Armėnija
Kultūra
thumb|left|150px|XIII a. Kilikijos armėnų miniatiūra Kilikijos armėnų valstybėje buvo sukurta daug architektūros, dailės šedevrų (Kilikijos miniatiūros mokykla), istorijos, teologijos, filosofijos, teisės veikalų, grožinės literatūros (poetas Nersesas Šnorhali).
2022 m. Europos vyrų bokso čempionatas
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Žemutinė Lužica
Geografija
Tarp Žemutinės ir Aukštutinės Lužicos yra kalnų regionas, vadinamas Grencvaliu (Grenzwall pažodžiui 'pasienio danga', nors tai iš tikrųjų yra moreninis kraigas), rytinis Flėmingo regiono tęsinys.
Kilikijos Armėnija
Kultūra
Kilikijos Armėnijoje be armėnų dar gyveno graikai, žydai, musulmonų ir europiečių bendruomenės. Dėl ankstyvų ryšių su kryžininkais, armėnų didikai perėmė daug Vakarų Europos kultūros bruožų (riterystę, feodalizmą, prancūziškus vardus).
Žemutinė Lužica
Geografija
Pagrindinis miestas ir regiono sostinė yra Kotbusas.
Aleksandras Bronislavas Ožarovskis
Aleksandras Bronislavas Ožarovskis (m. 1710) – Sanoko kaštelionas.
Žemutinė Lužica
Istorija
1367 m. elektorius Otas V pardavė šias žemes imperatoriui Karoliui IV Liuksemburgui, kuris į Bohemijos karūną įtraukė Žemutinę Lužicą. Karolio tėvas Bohemijos karalius Jonas jau įsigijo gretimą teritoriją į pietus aplink Bauceną ir Giorlicą, kuris tapo žinomas kaip Aukštutinė Lužica.
Abi Lužicos susiformavo, nes priklausė tai Bohemijos karūnai (Liuksemburgiečių dinastijai), tai Jogailaičiams ir nuo 1526 m. Habsburgų dinastijai. Reformacijos metu dauguma gyventojų tapo protestantais.
Aleksandras Bronislavas Ožarovskis
Biografija
Kilo iš Ožarovskių giminės.
Žemutinė Lužica
Istorija
Kadangi Saksonijos karalystė buvo Napoleono sąjungininkė, tai 1815 m. Vienos kongrese ji turėjo perleisti Žemutinę Lužicą Prūsijos karalystei, po to teritorija tapo Brandenburgo provincijos dalimi.
Aleksandras Bronislavas Ožarovskis
Biografija
Nuo 1699 metų buvo Sandomiro stalininkas. 1701–1710 turė Sanoko kašteliono pareigybę.
Žemutinė Lužica
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo Rytų Vokietija (Vokietijos Demokratinė Respublika).
Aleksandras Bronislavas Ožarovskis
Šeima
Vedė Dorotą iš Bidzino, nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Terezę, ištekėjusią už Malogoščiaus kašteliono Stanislovo Krasinskio.
Žemutinė Lužica
Herbas
Žemutinės Lužicos bulius pirmą kartą dokumentuojamas 1363 m.
2014 m. žiemos olimpinių žaidynių medalių lentelė
2014 m. žiemos olimpinių žaidynių medalių lentelė. Ji sudaryta pagal nacionalinių olimpinių komitetų medalius, pirmenybę teikiant aukso medaliams.
* Olimpines žaidynes rengianti valstybė
Kilikijos Armėnija
Kultūra
Dėl savo strateginės vietos valstybė vertėsi pelninga prekyba prieskoniais, taip pat plėtojo gyvulininkystę, prekiavo kailiais, vilna, medvilne, mediena, vynu, javais, dervomis, šilku, drabužiais, metalo dirbiniais. Pagrindiniai prekybos partneriai buvo Viduržemio jūros pakrančių miestai, ypač Italijos miestai-valstybės. Kilikija kaldinosi tiek savas monetas (dramus bei tagvorinus), tiek naudojo arabų, italų, prancūzų, graikų valiutą.
2022 m. Europos vyrų bokso čempionatas
Dėl įtampos tarp Azerbaidžano ir Armėnijos, Azerbaidžano bokso federaciją nusprendė atstovų į čempionatą nesiųsti.
Lietuvos komanda
Vido Bružo ir Vinco Murausko treniruojamai Lietuvos moterų rinktinei pasaulio čempionate atstovavo trys boksininkės.
Insaras
Insaras gali reikšti:
1942 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1942 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 11-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
11-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Kaune 1941 m. gruodžio – 1942 m. sausio mėn. Čempionatas vyko karo metais nacistinės Vokietijos okupacijos sąlygomis. Štai kaip apie šį turnyrą atsiliepė vienas jo organizatorių ir dalyvių, Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys A. Žukauskas: "Turnyras buvo organizuotas pusiau uždaromis sąlygomis siekiant pademonstruoti…kad šachmatai Lietuvoje gyvuoja. "
Lietuvos čempionu tapo Leonardas Abramavičius, surinkęs 7,5 taško iš 8 galimų. Sidabrą iškovojo Algirdas Žukauskas (7 tšk.), o bronzą - Romanas Arlauskas (6,5 tšk.).
FK Medžiai Vilnius
Vilniaus „Medžiai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Paulius Glosas įregistravo klubą 2000 m.
Anges FC
Anges futbolo klubas arba Anges FC – profesionalus futbolo klubas, įsikūręs Notsės mieste. Klubas dar vadinamas Anges Football Club de Notsé.
Stadionas
Namų rungtynes klubas žaidžia Notsės miesto savivaldybės stadione, talpinančiame 1 tūkst. žiūrovų.
FK Medžiai Vilnius
Istorija
2011 m. „Medžiai“ debiutavo SFL D1 divizione. Dalis žaidėjų jau turi SFL patirties, keletas yra rungtyniavę SFL A divizione.
Ramoniškiai (Varėna)
Ramoniškiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurę nuo Krivilių, prie keliuko į Kalėdonis.
FK Medžiai Vilnius
Istorija
Paprašytas papasakoti apie „Ekologiško futbolo klubą Medžiai“ atsiradimo SFL gretose istoriją, komandos vadovas Paulius Glosas teigė, kad „Medžiai“ susiformavo iš futbolą mėgstančių draugų kompanijos, kaip ir daugelis žinomų mėgėjiškų klubų. Anksčiau draugai buvo išsibarstę po įvairias kitas komandas, bet šiemet visi nusprendė, kad pribrendo reikalas rungtyniauti kartu. „Kodėl – FK Medžiai?“ – į šį klausimą atsakymas buvo gana dviprasmiškas: visų pirma, komandos sudėtis mėgėjiška ir joje tikrai yra futbolininkų-„medžių“, nuo kurių kamuolys į vartus paprastai patenka tik atšokęs tinkama kryptimi; o taip pat – ši komanda propaguoja ekologišką gyvenseną ir su gamta susijęs pavadinimas tą atspindi.
Anges FC
Istorija
Klubas įkurtas Notsės mieste, Haho prefektūroje. Kitados rungtyniavo Pirmame divizione.
2015–2016 m. Togo futbolo čempionatas nevyko. 2016–2017 m. Pirmame divizione buvo tryliktoje vietoje, o 2017–2018 m. devinti.
Ramoniškiai (Varėna)
Kaimas sunaikintas per melioraciją.
FK Medžiai Vilnius
Spalvinė gama
Žalia ir balta spalvos.
1880 m. Vokietijos gyventojų surašymas
Lietuva
Surašymas apėmė dalį dabartinės Lietuvos teritorijos – Rytprūsiuose buvusią Mažąją Lietuvą. Visoje Rytų Prūsijos provincijoje buvo 1933,9 tūkst. gyventojų. Dabartinės Lietuvos teritorijoje buvo Klaipėdos apskritis, didžioji dalis Šilutės apskrities, didesnė dalis Tilžės apskrities ir mažoji dalis Lankos bei Ragainės apskričių.
FK Medžiai Vilnius
Apranga
Žalia-balta. Dar medžio spalva.
Dubleriai
2020 m. SFL D divizione debiutavo Medžiai B.
Sudėtis
2017 m. lapkričio 10 d.
1880 m. Vokietijos gyventojų surašymas
Rezultatai
Surašymo rezultatai regionuose ir provincijose:
Anges FC
Istorija
2018–2019 m. sezone Pirmame divizione užėmė penktą vietą.
Ramoniškiai (Varėna)
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 29 žmonės, iš kurių 17 užsirašė lietuviais ir 12 lenkais.
Anges FC
Istorija
Vėlesniais sezonais čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos. 2021 m. sezone tarp „A“ grupės komandų užėmė septintą vietą ir į finalinį etapą nepateko. 2022 m. „A“ grupėje vėl buvo septinti ir į finalinį etapą nepateko.
2022–2023 m. ekipos rungtyniavo vientisoje lygoje. Tarp šešiolikos dalyvių ekipa liko penkioliktoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Pretorius
Pretorius ( < praeeo – einu priekyje, vadovauju) – Senovės Romos pareigūnas, renkamas magistratas. Ankstyvosios Romos Respublikos laikotarpiu (panaikinus karalystę) du aukščiausieji magistratai – konsulai ir diktatoriai – buvo vadinami pretoriais. 367 m. pr. m. e., nuo Licinijaus ir Sekstijaus įstatymų (Leges Liciniae Sextiae) laikų, aukščiausiu pareigūnu buvo pradėtas vadinti konsulas, o terminas „pretorius“ ėmė reikšti sekančias pagal rangą pareigas.
Vasilijus Polenovas
thumb|200px| V. Polenovo portretas, 1877 m., aut. [[Ilja Repinas]] Vasilijus Polenovas (, 1844–1927 m.) – Rusijos tapytojas, peizažistas, istorinių-religinių paveikslų autorius.
Pretorius
Pretorių skaičius
Iš pradžių buvo renkamas vienas pretorius, bet jau nuo nuo 242 m. pr. m. e. buvo renkami 2 pretoriai bylų nagrinėjimui: – miesto pretorius (praetor urbanus), kuris vadovavo teismo procesams tarp Romos piliečių, ir užsieniečių pretorius (praetor peregrinus), sprendęs atvykėlių tarpusavio ar jų santykių su vietiniais romėnais teisinius reikalus.
Vasilijus Polenovas
Biografija
1878 m. V. Polenovas prisijungė prie peredvižnikų. Jis keliavo po Vidurio Rytus, Egiptą, Graikiją. Šios kelionės jam padėjo sukurti 68 paveikslų ciklą Kristaus gyvenimo tema, kurį dailinkas kūrė apie 25 metus. 1882 m. V. Polenovas vedė Nataliją Jakunčikovą (1858–1931). 1882−1895 m. dėstė Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. Tarp jo mokinių buvo Isakas Levitanas, Konstantinas Korovinas. 1883−84 m. dailininkas dirbo Romoje ties paveikslo „Kristus ir nusidėjėlė“ eskizais. 1890 m. įsigijo nuosavybės prie Bechovo kaimo prie Okos upės (Tulos sritis), kur pasistatė sodybą (dabar Polenovo memorialinis muziejus). 1892 m. V. Polenovui suteiktas profesoriaus vardas, 1893 m. jis tapo tikruoju Sankt Peterburgo dailės akademijos nariu. Po 1905 m. demonstracijos sušaudymo protesto vardan pasitraukė iš akademijos. Vasilijus Polenovas mirė 1927 m. liepos 18 d., palaidotas Bechovo kaimo kapinėse.
Pretorius
Pretorių skaičius
Įsteigus Romos provincijas, atsirado ir kiti pretorių postai: nuo 227 m. pr. m. e. – Sicilijoje ir Sardinijoje, o nuo 197 m. pr. m. e. – abiejose Ispanijos provincijose (taip nuo 197 m. kolegijai priklausė 6 žmonės). Pretorius burtų keliu buvo paskiriamas vykdyti vienai ar kitai veiklai.
Valdant diktatoriui Sulai, pretorių skaičius išaugo iki 8, prie Cezario – iki 16, o imperijos metais – iki 18. Imperijoje pretorių postai jau buvo praradę savo buvusią svarbą, tačiau jie buvo būtini siekiant užpildyti daugelį vyresniųjų administracijos ir karinių pareigybių pakeliui į senatoriaus postą. Imperijos laikais aukščiausi miestų valdininkai taip pat buvo vadinami pretoriais.
Pakruojo valsčius
Pakruojo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Pakruojis.
Istorija
Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. 1863 m. sukilimo metu valsčiaus valdybą užpuolė ir nusiaubė P. Bagdonavičiaus būrys. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pakruojo rajonui (7 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4692 žmonės:
Ramoniškis (Rokiškis)
Ramoniškis – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kamajų.
Rusijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Rusijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Finalo rungtynės
Maskvos „Spartak“ finale tik po baudinių serijos palaužė varžovus ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Insaras (upė)
Insaras  – upė Rusijoje, Mordvijoje; Alatyrio dešinysis, didžiausias intakas (Volgos baseinas). Prasideda Insaro rajone, prie Aleksandrovkos kaimo (pietų Mordvija). Teka daugiausia į šiaurę, šiaurės rytus pro Pavolgio aukštumą. Įteka į Alatyrį 136 km nuo jo žiočių, priešais Smolno kaimą.
Didžiausi intakai: Karnajus, Tavla, Amorda (dešinieji), Levža, Penziatka, Didžioji Atma, Ladka (kairieji).
Didžiumą upės mitybos sudaro sniego tirpsmo vandenys. Pavasarinio potvynio viršūnė būna balandį, vasaromis smarkiai nusenka. Laikosi užšalusi nuo lapkričio iki balandžio.
Didžiausios gyvenvietės prie Insaro: Ruzajevka, Zykovas, Saranskas, Romodanovas. Insaras tradiciškai sudaro vakarinę erzių žemių ribą.
Armagedonas
thumb|220px|Megido archeologinė vietovė
Armagedonas (, 🇬🇷, ) – Naujajame Testamente, Apreiškimo Jonui 16,16, minima vieta, kur laikų pabaigoje žemės karaliai, vedami tamsos jėgų, kariausią su Dievo pajėgomis. Pavadinimas, manoma, hebrajiškos kilmės ir reiškia „Megido kalva“, „kalnas prie Megido“.
Megido vietovė (dab. šiaurės Izraelis) dėl savo strateginės reikšmės buvo daugelio karinių susirėmimų vieta. Teigiama, kad šis miestas kontroliavo perėjimą dviem karo ir prekybos keliais, vienas iš kurių jungė Egiptą su kraštais, kur dabar įsikūrusios Irano, Irako, Turkijos ir Sirijos valstybės, o kitas – Jeruzalę su dabartiniu Libanu.
Armagedono terminą neretai vartoja protestantų fundamentalistai, taip įvardydami būsimą pragaištingą kovą tarp gėrio ir blogio jėgų. Jehovos liudytojai Armagedonu vadina eschatologinį mūšį, per kurį Jahvė įveiksiąs Šėtoną.
Angelo akmuo
Valatkonių akmuo, vadinamas Angelo akmeniu – valstybės saugomas stambus – 2,3 m aukščio, 5,25 m ilgio – riedulys, stūksantis Radviliškio rajone, 2 km į pietryčius nuo Baisogalos geležinkelio stoties, 2 km į pietvakarius nuo Valatkonių. Vieta priklauso Radviliškio miškų urėdijos Baisogalos girininkijos (25 kv., 8 skl.) teritorijai. miniatiūra|220px|left|Akmuo remia pakrypusį beržą miniatiūra|220px|left|Šalia riedulio – stambi jo nuoskala miniatiūra|220px|left|Prieigose prie akmens
Angelo akmuo laikomas mitologiniu akmeniu, 1998 m. jis buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą, suteiktas unikalus kodas. Nuo 2016 m. paskelbtas geologiniu gamtos paveldo objektu.
Objektas pritaikytas lankymui, pastatytos kelio rodyklės. Akmuo stūkso Baisogalos (Valatkonių) miške, priešingoje geležinkelio pusėje nuo Baisogalos miestelio. Netoli akmens, likus apie 40 m, šalikelėje stovi medžiotojų bokštelis. Tame pačiame miške lankomas Velnio akmuo.
Legendos
Pasak Radviliškio krašto žmonių padavimų, surinktų Archeologijos draugijos narių, senovėje pro šį akmenį ėjęs vieškelis. Keliautojai tamsiu paros laiku dažnai nepastebėdavę jo ir atsitrenkdavę, todėl tai keikdavę šį kelią pastojusį milžiną, tai melsdavę Dievą, kad nutrenktų tą akmenį kur nors toliau. Aukštybėse angelams pabodę klausyti šių nelaimėlių maldų ir nedorų kalbų, todėl vieną griausmingą naktį jie tą akmenį pakėlę ir numetę gilyn į mišką, kad daugiau niekam netrukdytų. Nuo to karto žmonės riedulį praminę Angelo akmeniu.
AMV
AMV – paprastai fano sukurtas muzikinis vaizdo klipas, susidedantis iš vieno ar keleto animacinių serialų ar filmų vaizdų, susinchronizuotų su garso įrašais, dažniausiai dainomis ar anonsų garso įrašais.
Tokie vaizdo klipai yra viena fanų jausmų išraiškos formų, kur turinio perdirbimas, remiantis naujomis idėjomis, vaidina svarbu vaidmenį gerbėjų vaizduotėje. Neribota muzikinių vaizdo klipų kūrimo laisvė leidžia sukelti visiškai naują įspūdį apie anime, pvz., atsirenkant tokias scenas, kur atsispindi tam tikra atmosfera ar situacija. Montuojant klipą iš įvairių vaizdo šaltinių galima padaryti taip, jog galutiniame variante veikėjai, kurie tikriausiai niekada nesusitiktų, susitinka.
AMV dažniausiai talpinami ir platinami internete, tokiuose vaizdų dalijimosi tinklalapiuose kaip AnimeMusicVideos.org ar YouTube. Anime konventuose dažnai organizuojami AMV konkursai ar demonstracijos.
Istorija
Pirmąjį AMV 1982 m. sukūrė 21-erių metų Jim Kaposztas iš Niudžersio. Jo sumontuotas vaizdo klipas susidėjo iš brutalių scenų, panaudotų iš anime „Uchū Senkan Yamato“, su fone skambančia grupės „The Beatles“ daina „All You Need Is Love“.
AMV kūrimo principas
Kuriant AMV svarbiausia yra sukurti sinchronizacijos ir vieningumo jausmą, panaudojant įvairiausias vaizdo montažo technikas. Keletas pavyzdžių:
Teisinės problemos
Kadangi tokie muzikiniai vaizdo klipai dažniausiai talpinami ir platinami internete, pastaraisiais metais išaugo reikalavimų, ypatingai iš muzikos įrašų pramonės pusės, pašalinti AMV klipus iš tokių tinklalapių kaip AnimeMusicVideos.org ir YouTube skaičius, ypatingą dėmesį skiriant YouTube dėl tinklalapio santykinai didelio populiarumo ir orientacijos į pelno gavimą.
Ramoniškis (Zarasai)
Ramoniškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Salako.
JAV olimpinėse žaidynėse
JAV sportininkai iš viso laimėjo 2400 medalių vasaros olimpinėse žaidynėse ir 253 – žiemos olimpinėse žaidynėse. 31 % medalių laimėta lengvosios atletikos, 20 % – plaukime.
Pirmuoju JAV čempionu tapo Tom Burke, nugalėjęs 100 ir 400 m bėgimuose. Amerikietis plaukikas Michael Phelps yra pats sėkmingiausias sportininkas pasaulio istorijoje, laimėjęs 22 olimpinius medalius (iš jų 18 auksinių).
JAV yra laimėjusi daugiausiai medalių vasaros olimpiadose ir yra antra pagal medalius žiemos olimpiadose (yra lenkiama tik Norvegijos).
Rengtos olimpinės žaidynės
JAV rengė vasaros ir žiemos olimpiadas 1932 m. Iš viso JAV buvo surengtos 8 olimpiados.
Gargždų muzikos mokykla
265px|miniatiūra|right|Atnaujinta mokykla miniatiūra|180px|right|Šiame pastate 1991 m. per [[Sausio įvykiai (1991 m.)|Sausio įvykius veikė Sąjūdžio būstinė]]
Gargždų muzikos mokykla – neformaliojo vaikų švietimo mokykla, veikianti Gargžduose. Mokymo forma – dieninis neformalusis meninis ugdymas. Įstaigos kodas Juridinių asmenų registre – 191649661, mokymo kalba – lietuvių. Mokykla turi skyrius Klaipėdos rajono miesteliuose: Veiviržėnuose, Endriejave ir Priekulėje.
Veikla
Mokykloje veikiantys skyriai: muzikos (fortepijonas, smuikas, akordeonas, kanklės, birbynė, klarnetas, saksofonas, trimitas, trombonas, gitara, mušamieji instrumentai, džiazinis bei chorinis dainavimas), choreografijos ir dramos. Integruojami neįgalūs, intelekto sutrikimų turintys vaikai. Mokykloje suburti įvairūs meniniai kolektyvai: instrumentininkų, folkloro ansambliai, chorai, šokių kolektyvas, dramos studija.
Istorija
Mokykla veiklą pradėjo 1965 m. prie miesto parko, kur dabar įsikūręs Krašto muziejus. Pirmasis mokyklos direktorius – chorvedys Benediktas Stirbys, šiose pareigose dirbęs 10 metų. Pirmaisiais metais buvo mokoma groti fortepijonu, smuiku, akordeonu, trimitu. Tuomet mokyklą lankė 75 mokiniai, dirbo 7 mokytojai. Nuo 1991 m. mokykla veikia kitose, erdvesnėse dabartinėse patalpose, kuriose anksčiau buvo įsikūręs vietos LKP komitetas. 1992 m. atidaryti choreografijos ir dramos skyriai. Įstaigoje daugiausiai metų praleido mokytojos Armanda Stripinienė, Dalia Šertvietytė, Zinaida Kalpokienė. Nuo 1989 m. veikė mokyklos filialas Veiviržėnuose, nuo 2005 m. – Endriejave. Juose mokėsi 100 vaikų. Naujausias skyrius – Priekulėje.
Per 50 gyvavimo metų mokyklą baigė 1698 mokiniai.
Reprezentacinėje, savivaldybės aikštėje stovinti švietimo įstaiga 2019 m. atnaujinta: atliktas pastato išorės, nuovažos, rūbinės remontas. Pertinkuotas fasadas pakeitė spalvą - buvo perdažytas tamsiai ruda spalva. Pakeista asbestinė stogo danga. Išlaikyta esama fasado stilistika ir dekoro detalės, palikta sovietmečio laikus menanti simbolika. Taip pat suremontuotos Veiviržėnų skyriaus vidaus patalpos, parūpinta naujos mokymo įrangos ir baldų.
Architektūra
Gargždų muzikos mokyklos pastatui būdingi sovietinio laikotarpio architektūros bruožai: neoklasicizmas, simetrinė kompozicija, aiškus statinio tūris, langų išdėstymas. Čia buvusi Partijos komiteto būstinė. Frontone, virš pagrindinio įėjimo durų, įtaisyta reljefinė pjautuvų su rugio varpomis kompozicija atspindi tipišką XX a. 6-ajame dešimtmetyje valdžios propaguotą architektūrinį stilių. Tai nuosaikusis šio stiliaus variantas, būdingas nuo sostinės nutolusių rajonų centrų reprezentaciniams pastatams. Ekspertai dekoro detalėse įžvelgia tautinių motyvų.
Meilė, kulkos ir įniršis
Meilė, kulkos ir įniršis – 1978 m. sukurtas vesternas.
Turinys
Šaulys Kleitonas Dramas laukia mirties bausmės kalėjime, kuomet sulaukia pasiūlymo: jis išeis į laisvę ir gaus nemenką sumą pinigų, jeigu nužudys vyrą vardu Metju Sibanekas, kuris atsisako parduoti savo žemę geležinkelio kompanijai. Kleitonas sutinka ir iškeliauja. Radęs Metju namus, jis pasiprašo pas jį nakvynės. Šeimininkas įtaria, kad svečias yra pasiųstas geležinkelio kompanijos ir pasakoja, kad pats kažkada jiems dirbo bei taip pat žudė žmonės, kol nusprendė pasitraukti. Naktį jauna Metju žmona Katerina ateina pas Kleitoną. Ryte apie tai sužinojęs Metju bando nužudyti svečią, tačiau šis laimi muštynes ir išjoja. Metju bando jį nušauti, bet jam trukdo Katerina, kuri įsmeigia peilį į nugarą. Manydama, kad nužudė vyrą, ji leidžiasi Kleitonui iš paskos. Jiedu apsistoja miesto viešbutyje, kur juodu pastebi Metju brolis Virdžilas. Po susišaudymo jis miršta. Kiti du broliai paima jo kūną ir nugabena į rančą, kur randa sužeistą Metju. Trijulė su dar vienu kompanionu leidžiasi vytis bėglių.
Tuo tarpu Kleitonas grąžina pinigus geležinkelio kompanijai, nes mano, kad Metju miręs, o užsakymo jis neįvykdė. Kai mieste pasirodo ir Metju gauja, kompanija pasiunčia du būrius šaulių, kurie turi sumedžioti tiek Metju, tiek Kleitoną...
Kęstutis Keblys (1976)
Kęstutis Keblys (g. 1976 m. kovo 2 d. Anykščiuose) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas, buvęs Lietuvos rinktinės treneris, Lietuvos irklavimo federacijos (LIF) vyr. treneris. Kauno irklavimo mokyklos auklėtinis.
Kęstutis Keblys dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atėnuose, kur pasirodė akademinio irklavimo 2000 m rungtyje, dviviečių valčių klasėje, ir pasiekė rezultatą 6:24.56 (užėmė 14 vietą).
Skaistgirio valsčius
Skaistgirio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Skaistgirys.
Istorija
Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Žagarės rajonui (7 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3514 žmonės:
Ramoniūnai
Ramoniūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Adutiškio, prie Kamojos upės.
Atėnų tarptautinis oro uostas
Atėnų tarptautinis oro uostas (IATA – ATH, ICAO – LGAV) – didžiausias Graikijos oro uostas, įsikūręs Atėnuose. 2018 m. duomenimis, šiuo oro uostu keliavo 24,1 mln. keleivių, oro uostas Europoje pagal keleivių skaičių buvo 27-as. Šiame oro uoste yra įsikūrusios Astra Airlines, Ellinair, Volotea oro linijos, taip pat yra viena iš Aegean Airlines, Air Mediterranean, Ellinair, Olympic Air, Ryanair, Sky Express būstinių. Pagrindiniai oro srautai veda į Londoną, Larnaką, Romą, Paryžių, Stambulą, Frankfurtą, Ciurichą, Miuncheną.
Teurgija
Teurgija (🇬🇷 < theos – „Dievas“ + ergon – „veiksmas“) – ritualų, kartais magijos forma, kuria siekiama iššaukti arba priversti veikti Dievą arba dievybes, dvasias, ypatingai siekiant susivienyti su dieviškumu, pasiekti henosis (mistinę vienovę, Vienį). Praktikuota antikoje ir viduramžiais. Vėliau teurgija buvo vadinamas tikėjimas, turintis galimybę suteikti gyvybę statuloms, paveikslams.
Teurgija reiškia „dievišką veikimą“. Pirmas termino panaudojimas rastas mistiniame II a. vidurio neoplatonisto veikale „Chaldėjų orakulai“. Teurgijos terminą taip pat vartojo vėlyvojo neoplatonizmo atstovai, ypatingai Jamblichas. Neoplatonistai dvasinę tikrovę suvokė kaip eilę Vienio emanacijų. Iš Vienio emanavo dieviškas protas (Nous), o iš dieviško proto emanavo pasaulio siela (Psyche). Neoplatonistai Vienį laikė absoliučiai transcendentiniu ir emanacijose niekas aukštesnio nėra prarandama ar perduodama žemesniam, kuris lieka nepakeistas žemesnių emanacijų.
Nors neoplatonistai laikomi politeistais, jie priėmė tam tikrą monizmo formą.
Plotinas ragino kontempliuoti tuos, kurie nori atlikti teurgiją su tikslu susivienyti su dieviškumu (vadinamu henosis). Todėl jo mokykla panaši į meditacijos ar kontempliacijos mokyklą. Jamblichas iš Chalkio (Sirija), Porfirijas (kuris pats buvo Plotino studentas) mokė labiau ritualizuoto teurgijos metodo, apimančio meldimą, religinius ir maginius ritualus. Jamblichas tikėjo teurgija esant dievų imitacija ir savo didžiajame veikale „Apie egiptietiškas paslaptis“ jis aprašo teurgiją kaip „ritualizuotą kosmogoniją“, kuri įkūnytoms sieloms suteikia kosmoso kūrimo ir išsaugojimo dieviškos atsakomybės.
Kretėjas
Kretėjas (🇬🇷) – graikų mitologijos personažas, Eolo ir Enaretės sūnus. Laikytas Jolko miesto įkūrėju.
Buvo vedęs Tiro, Salmonėjo dukterį, su kuria susilaukė Aisono, Fereto, Amitaono ir Hipolitės. Pasak kitos tradicijos, Kretėjo žmona buvusi Demodikė arba Biadikė. Ji mylėjusi Friksą, tačiau buvusi jo atstumta ir apšmeižusi Kretėjui, apkaltindama nederamu elgesiu.
Lietuvos futbolo taurė 2017 m.
Lietuvos futbolo taurė 2017 m. – 29-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras.
Piotras Bolotnikovas
Piotras Grigorjevičius Bolotnikovas (1930 m. kovo 8 d. – 2013 m. gruodžio 30 d.) – Sovietų Sąjungos lengvaatletis, ilgų nuotolių bėgikas, olimpietis.
Lietuvos futbolo taurė 2017 m.
I etapas (1/32 f.)
Pirmasis etapas (turas) arba 1/32 finalo.
Piotras Bolotnikovas
Biografija
Jis dukart tapo Sovietų Sąjungos čempionu: 5 000 m bėgimo rungtyje 1958 m. ir 10 000 m – 1962 m. Volotnikovas laimėjo auksą 1960 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Lietuvos futbolo taurė 2017 m.
I etapas (1/32 f.)
Rungtynių rezultatai:
Piotras Bolotnikovas
Biografija
1960 m. jam buvo įteiktas Lenino ordinas. Iš sporto pasitraukė 1965 m.
Lietuvos futbolo taurė 2017 m.
I etapas (1/32 f.)
Į II etapą burtų keliu pateko:
II etapas (1/16 f.)
Gegužės 16 d. buvo ištraukti II etapo (1/16 f.) burtai.
Rungtynių rezultatai:
Aštuntfinalis
Aštuntfinalis arba 3 etapas (turas). Gegužės 30 dieną buvo ištraukti aštuntfinalio burtai.
Ketvirtfinalis
Ketvirtfinalis (1/4 f.) arba ketvirtas etapas. Birželio 27 d. buvo ištraukti burtai.
Ketvirtfinalio dvikovos bus žaidžiamos rugpjūčio 26-27 dienomis. Rungtynių laikai bus patikslinti vėliau.
Pusfinalis
Pusfinalio rungtynės buvo sužaistos rugsėjo 9 d. Nugalėtojai paaiškėjo per vienerias rungtynes.
Pusfinalio poros:
Ramošiškės
Ramošiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie Onuškio.
Groupama Aréna
Šiame stadione vyko 2019 m. UEFA moterų čempionų lygos finalo rungtynės.
Džeinė turi ginklą
Džeinė turi ginklą – 2016 m. JAV sukurtas vesternas. Jo scenarijus buvo patekęs į „Juodąjį geriausių scenarijų sąrašą“ (The Black List) – intermeto svetainę, kurioje nuo 2004 m. renkami labiausiai patikę, tačiau dar neekranizuoti scenarijai kino filmams.