cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čeriomuchinas
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities Žuvininkų dvaro kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. liepos 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Pranas Končius
Pranas Končius (slapyvardis Adomas, 1914 m. lapkričio 8 d., Bargalio k., Salantų vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1965 m. liepos 15 d., Didžiųjų Žalimų k., Kretingos raj.) – Lietuvos kariuomenės puskarininkis, šaulys, paskutinis žuvęs Žemaičių apygardos ir Kardo rinktinės partizanas.
left|thumb|200px|Pranas Končius (dešinėje) su [[Kazimieras Kontrimas (1914)|Kaziu Kontrimu]]
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Baigęs pradžios mokyklą, dirbo pas ūkininkus. Nuo 1934 m. gegužės 1 d. iki 1935 m. spalio mėn. tarnavo puskarininku 7-ajame Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulke Tauragėje. Grįžęs iš kariuomenės, įstojo į Lietuvos šaulių sąjungos Kretingos rinktinės Salantų būrį. Dalyvavo 1941 m. birželio sukilime, iki 1942 m. vasario 22 d. tarnavo Salantų pagalbinės policijos būryje.
Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos organizacijos narys, 1947–1951 m. – Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo narys. 1952 m. spalio 30 d. su rinktinės vadu Kazimieru Kontrimu–Monte Smeltės kaime (Grūšlaukės apyl., Salantų raj., Klaipėdos sritis) pateko į MGB Salantų rajono poskyrio saugumiečių ir stribų surengtą pasalą, iš kurios prasiveržė. 1953 m. balandžio 6 d. su rinktinės štabo viršininku ir Vizbuto būrio vadu Stasiu Jonausku–Simonu, partizanais A. Bružu, A. Gliožeriu, A. Kaunu ir V. Vaičekausku Vaineikių miške pateko MGB kariuomenės ir Salantų stribų apsuptį, iš kurios taip pat prasiveržė ir likęs vienas slapstėsi Salantų, Kretingos ir Priekulės (Latvija) rajonuose, dirbo pas ūkininkus padieniu darbininku, įsidarbindavo miško darbininku.
Nuo 1956 m. slapstėsi Prano Drungilo sodyboje Didžiųjų Žalimų kaime, Kretingos rajone. 1963 m. gruodžio 17 d. Lietuvos KGB jam iškėlė baudžiamąją bylą, kaltindama tėvynės išdavimu, dalyvavimu antitarybinės organizacijos veikloje ir Salantų žydų žudynėse 1941 metais. Žuvo 1965 m. liepos 15 d. per susišaudymą su sodybą apsupusiais Kretingos rajono saugumiečiais ir milicininkais.
Electric Light Orchestra
Electric Light Orchestra (dažnai trumpinama ELO) – simfoninio roko grupė iš Birmingamo, Anglijos, per 1971–1986 m. laikotarpį išleidusi vienuolika studijinių albumų ir sukūrusi dvidešimt į UK Singles Chart Top 20 ir devyniolika į Billboard Hot 100 Top 20 patekusių singlų. ELO pardavė daugiau nei 100 milijonų įrašų visame pasaulyje, iš kurių 50 milijonų buvo parduoti per ankstyvąjį grupės laikotarpį, nuo 1971–1982 m.
Biografija
Grupė buvo suburta tam, kad įgyvendintų grupės „The Move“ narių Rojaus Vudo ir Džefo Lyno norą kurti modernias pop dainas su stipriu klasikinės muzikos atspalviu, kurios patektų į lengvo roko kategoriją. Tiesa, grupei įrašius pirmąjį albumą, dėl nesutarimų su Lynu, Rojus Vudas ir dar du ELO nariai pasitraukė iš grupės. Jie buvo pakeisti kitais muzikantais. Tuo metu grupę sudarė 7 žmonės. Per sekančius kelerius metus ELO sudėtis ir toliau dažnai keitėsi, bet grupė turėjo 3 pastovius narius: klavišininką bei gitaristą Ričiardą Tandį, būgnininką Bevą Bevaną ir multi-instrumelistą Džefą Lyną, kuris, pradedant antruoju albumu, parašė visas originalias ELO dainas ir prodiusavo visus jų albumus. Grupės sudėtis stabilizavosi po 1974 m. išleisto albumo „Eldorado, A Symphony“, kai ELO nutarė kurti kiek paprastesnę muziką.
Pranas Končius
Atminimo vietos
Atminimas įamžintas Kretingos senosiose kapinėse (1992 m.) ir Grūšlaukės šventoriuje (1999 m.). Žuvimo vietoje Bronislavos Drungilaitės-Jucienės sodyboje 2003 m. pastatytas atminimo kryžius. Greta jo Lietuvos kariuomenės vado Arvydo Pociaus iniciatyva 2014 m. pastatytas paminklas.
Electric Light Orchestra
Biografija
Iki XX a. 8-tojo dešimtmečio vidurio ELO tapo viena iš geriausiai parduodamų grupių pasaulyje. Nors ELO buvo vis populiaresnė Jungtinėse Amerikos Valstijose, kur jie tuo metu jau koncertuodavo stadionuose, iki 1976 m. išleisto šeštojo ELO studijinio albumo „A New World Record“, grupė buvo ignoruojama jų gimtojoje Jungtinėje Karalystėje. 1977–1980 m. grupė buvo savo šlovės viršūnėje: išleido geriausiai perkamus savo albumus ir rengė didžiausius koncertus. Devynis mėnesius trukęs ELO pasaulinis turas „The Big Night“ tuo metu buvo pelningiausias gyvų koncertų turas muzikos istorijoje. Į vieną iš 92 turo koncertų susirinko net 80 000 žmonių. 1980 m. ELO sukūrė ir įrašė pusę muzikinio filmo „Xanadu“ garso takelio. Kitą pusę parašė Džonas Fararas ir atliko filmo žvaigždė Olivia Newton-John. Nors filmas nebuvo populiarus, garso takelis buvo itin gerai perkamas ir hitais tapo dainos iš abejų garso takelio dalių. 1981 m. išleistas albumas „Time“ buvo grįžimas prie ankstesnės, artimesnės progresyviam rokui muzikos.
ELO pradėjo irti po 1983 m. išleisto albumo „Secret Messages“, kai ją paliko bosistas Kelis Groukutas ir būgnininkas Bevas Bevanas, kuris keleriems metams prisijungė prie grupės „Black Sabbath“. „Secret Messages“ susilaukė mažiau dėmesio nei ankstesni grupės albumai.
Lyno kontraktas įpareigojo jį sukurti dar vieną ELO albumą. 1985 m. Lynas, Tandis ir Bevanas sugrįžo į studiją ir įrašė paskutinį XX amžiaus ELO albumą „Balance of Power“. Nors singlas „Calling America“ pasiekė 18 vietą JAV ir 28 vietą JK, kitos albumo dainos sėkmės nesusilaukė.
1989 m. Bevanas įkūrė grupę „ELO Part II“, kuri išleido du albumus ir daug koncertavo gyvai. Bevanas buvo vienintelis buvęs ELO narys šioje grupėje ir 2000 m. jis grupę paliko. Likę nariai, dėl teisinių priežasčių pakeitę pavadinimą į „The Orchestra“, koncertuoja iki šiol.
Studijiniai albumai
Pastaba: Aukščiausių pasiektų topo vietų sąrašas yra tikslus, bet nepilnas, dėl ribotos pasiekiamos informacijos. Atestacijos gali būti pasenusios. Be to, atestacijos nebuvimas sąraše nebūtinai reiškia, kad buvo parduota nepakankamai daug albumo kopijų, kad būtų gauta kokia nors atestacija: kai kurių albumų pardavimai nebuvo stebimi.
Artimos šviesos
Artimos šviesos – 2009 m. lietuvių vaidybinė kino juosta, debiutavusi Vokietijos ir Lietuvos kino teatruose ir sulaukusi daugybės kritikų ir žiūrovų pripažinimo. Pelnė „Sidabrinės gervės“ apdovanojimą už geriausią 2009 m. lietuvių kūrybos filmą.
Siužetas
Tadas ir Laura jau seniai vedę, bet vaikų vis dar neturi. Abu dirba draudimo kompanijoje, neseniai įsikėlė į naują butą, kurį vis dar remontuoja, išsimokėtinai įsigijo naują automobilį. Atrodytų, kad gyvenime jau daug pasiekta, tačiau jų tarpusavio santykiai jau virto tik paprasčiausiu šaltu formalumu. Tadas abejingas savo darbui, o vakarus praleidžia spaudinėdamas TV pultelį, Laura vis labiau kopia karjeros laiptais ir vis ilgiau užtrunka darbe, kad tik vėliau grįžtų namo.
Vieną paprastą darbo dieną, Tadas atsitiktinai sutinka savo buvusį klasioką. Linas kadaise emigravo iš šalies tikėdamas geresnio uždarbio, tačiau dabar jau porą mėnesių, kaip pats sako, yra grįžęs atostogoms. Prisistatęs nepriklausomu architektu, Linas pasisiūlo padėti Tadui su nesibaigiančiu buto remontu, o tą patį vakarą pakviečia panaktinėti po miestą.
Pirmadienio naktis. Vietoj pasėdėjimo bare su alaus bokalu Linas pasiūlo leistis į kelionę miesto gatvėmis ir po truputį atskleidžia Tadui „night driving‘o“ ritualus – važiuoti tom pačiom gatvėm kaip į darbą, pilti tik po du litrus benzino, kad ir vėl reikėtų sustoti kitoje degalinėje, lėkti tamsiomis priemiesčio gatvėmis išjungtom šviesom… Iš pradžių Tadui visa tai atrodo labiau kvaila ir keista, nei romantiška. Tačiau situacija pasikeičia, kai vyrai sutinka efektingą nepažįstamąją. Linas – pakerėtas, o Tadas pritrenktas: paslaptingoji gražuolė yra jo žmona Laura…
Tai istorija apie vienatvei pasmerktus ir nūdienos didmiesčio gyvenimo rutinos įkalintus žmones, išsiilgusius artumo, romantikos ir nuoširdumo. Išgalvoti naktinio pasivažinėjimo ritualai provokuoja kurti naują pasaulį. Įprastas ir banalus gatvių labirintas atsiskleidžia naujais ir nepatirtais pojūčiais, žmogiškais ir šiltais. Naktinė kelionė trumpa kaip mirksnis, tačiau būtent ji leidžia pasinerti į iki šiol nepatirtus nuotykius, atrasti užmirštą meilę ir viltį… Nors ir vienai trumpai vasaros nakčiai…
Labotiškiai
Labotiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietuose, Asvejos regioniniame parke, tarp Asvejos ežero šiaurės vakarinės šakos ir Visbaro ežero. Praeina kelias. Pietrytiniame kaimo pakraštyje, Degsnės miške yra Degsnės pilkapynas.
Odena
thumb|Akies schema. 10: Odena
Odena – skaidulinis akies obuolio dangalas, apsaugantis ir sutvirtinantis akies obuolį. Ji standi, baltos spalvos, sudaro 5/6 viso akies obuolio ploto. Suaugusių žmonių sklera panaši į virto kiaušinio baltymą, todėl dar vadinama baltyminiu dangalu. Vaikų odena yra plonesnė ir pro ją prasišviečia kraujagyslinis dangalas, dėl to yra melsvai pilkšvos spalvos. Priekyje odena pereina į rageną, užpakalinėje akies obuolio dalyje – į regos nervo apvalkalus. Odena priekyje yra apie 1 mm storio, o suplonėja ties ekvatoriumi, kur prie jos prisitvirtina akies obuolį judinamieji raumenys. Odenoje yra daug smulkių angučių, pro kurias pralenda kraujagyslės bei nervai. Matomos odenos dalies paviršių užkloja junginė.
Odenos ligos
Dažniausiai pasitako odenos formavimosi anomalijų (pvz., mėlyna odena, stafiloma, melanoma), uždegimų ir navikų.
Mančeliai
Mančeliai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Klykolių.
Ferma (Radviliškis)
Ferma – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Baisogalos.
Krasnocholmskojė (Apšrūtai)
Krasnocholmskojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Ehlertfelde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. Nuo 1947 m. liepos 25 d. Bolšakovo rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. Polesko rajono Zalesjės apylinkės kaimas.
Centrinis Lusonas
Centrinis Lusonas arba III regionas – teritorija, esanti Filipinų šiaurėje, Lusono salos centrinėje dalyje. Administracinis centras – San Fernandas.
Suskirstymas
Centrinio Lusono regioną sudaro 7 provincijos:
Mitriūnų dvaras
Istorija
Mitriūnų raktas (ekonominis administracinis vienetas, dvarų su aplinkiniais sodžiais grupė), kurį sudarė šie palivarkai – Liubičius, Kurgulai, Miciūnai, Pacūnai (Pociūnai), Padvarninkai, Paskaisčiai - turėjo apie 1000 dešimtinių (virš 1000 ha) žemės. Paskutinis dvaro sodybos savininkas Vaclovas Savickis, 1941 metais ištremtas į Sibirą, jau valdė tik 80 ha žemės. Šiame dvare XIX a. gimė Adolfas Koryzna, 1863 m. sukilimo dalyvis, tremtinys, 13 metų dirbęs aukso kasyklose Urale bei 4 metus lydėjęs aukso krovinius, gyvenęs 62 metus.
Šiaurinėje dalyje išlikę 1886 m. statytų romantizmo stiliaus dvaro rūmų griuvėsiai bei didelis senas ir labai apleistas parkas, kuriame būta parterio su gėlynu ir dviejų tvenkinių.
Rūmai galutinai sunyko ir virto griuvėsiais XX a. devintajame dešimtmetyje, kai buvo iškeldinti juose gyvenę žmonės ir nuplėštas pastato stogas.
Šiuo metu išlikę tik dalis nesugriuvusios pietinio fasado sienos su frontonu, kurioje pastebimi istoristinio dekoro fragmentai. Pirmajame aukšte dominavo neogotikinės arkos, o antrasis aukštas buvo puoštas dorėninio orderio puskolonėmis, vietomis suporuotomis.
Glaistas
Glaistas, t. p. glajus, glazūra – maisto produktas, konditerijos pusgaminis iš riebalų, cukraus ir kitų priedų, skirtas maisto gaminių paviršiui padengti.
Glaistų yra daug rūšių, priklausomai nuo dedamų priedų:
Blizgiklis
Blizgiklis, kitaip dar vadinamas glajine medžiaga  – tai maisto priedas, kuriuo maisto produkto paviršiui suteikiama blizgi išvaizda ar apsauginė danga. Daugelis blizgiklių yra pagrįsti vaškais.
Blizgiklių pavyzdžiai yra
Šaimakas
Šaimakas  – kaimas rytų Tadžikistane, Kalnų Badachšane, Murgabo rajone, Kyzylrabato apylinkėje, netoli Kinijos sienos, prie Oksu aukštupio, į pietryčius nuo Murgabo, prie kelio į Kyzylrabatą.
The Endless River
The Endless River – penkioliktasis studijinis britų progresyviojo roko grupės Pink Floyd albumas, išleistas 2014 metų lapkričio 7 dieną. Tai pirmasis grupės studijinis albumas, išleistas po vieno grupės įkūrėjų ir klavišininko Richard Wright mirties 2008 metais. Albumas yra paremtas 1994 m. albumo „The Division Bell“ kurimo metu įrašytais, bet neišleistais įrašais. „The Endless River“ pasiekė Nr. 1 poziciją JK albumų tope pirmąją pardavimų savaitę lapkričio 16 d.
Dainų sąrašas
Visas dainas prodiusavo David Gilmour, Phil Manzanera, Martin Glover ir Andy Jackson.
Magdanli
Magdanli – miestas Turkmėnijoje, Magdanlio rajono (etrapo) centras Lebapo velajate. Mieste gyvena 22 tūkst. gyventojų (1989 m.). Miestas yra šalia Kugitangau kalnagūbrio (aukštis – 3139 m, aukščiausias šalyje).
Istorija
1990 m. gavo miesto teises. Ankstesni pavadinimai: Gaurdakas, Govurdakas (iki 2002 m.).
Vakarų Australijos duburys
Vakarų Australijos duburys (arba Vortono duburys) – Indijos vandenyno dugno įdubimas, esantis į vakarus nuo Australijos krantų, tarp Kokosų, Kalėdų salų, Vakarų Australijos ir Rytų Indijos povandeninių kalnagūbrių. Būdingas 5000–6500 m gylis. Paviršius nelygus, yra kalnų (iškyla į 1555 m aukštį žemiau vandenyno paviršiaus). Dugne daug geležies–mangano konkrecijų.
Madaba
Madaba  – miestas Jordanijoje, 30 km į pietvakarius nuo Amano. Muchafazos centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Verčiamasi amatais (ypač tekstile), turizmu. Veikia universitetas. Miestas žymus karštosiomis versmėms, Bizantijos laikų mozaikomis (vienoje jų pavaizduotas VI a. Šventosios Žemės žemėlapis), senovinių bažnyčių liekanomis. Yra VI a. graikų stačiatikių bazilika.
Miestai partneriai
Madabos miestai partneriai:
Seradėlė
Seradėlė (Ornithopus) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Genties pavadinimas kilęs iš graikų k. žodžių ornis – paukštis ir pous – pėda, šių augalų vaisių išsidėstymas primena paukščio pėdą.
Vienmečiai žoliniai augalai. Augalų stiebai gležni, kylantys. Lapai neporiškai plunksniški. Žiedai sutelkti kekėse ar galvutėse, balsvos ar rožinės spalvos. Ankštys plokščios, su ryškiu gyslų tinkleliu.
Daugiausiai paplitusios Viduržemio pajūrio kraštuose.
Baltasis oriksas
Baltasis oriksas (Oryx leucoryx) – arklinių antilopių (Hippotraginae) pošeimio dykaraginis žinduolis. Kilęs iš dykumų ir stepių vietovių Arabijos pusiasalyje.
Aprašymas
Baltasis oriksas sveria apie 70 kg, pečių aukštis siekia 80-100 cm. Kailis dažniausiai yra labai šviesus, beveik baltas, kojos tamsios. Abi lytys turi ilgus, tiesius, šiek tiek išlenktus žieduotus ragus, kurie būna nuo 50 iki 75 cm ilgio. Bandos yra mišrios, paprastai būna nuo 2 iki 15 gyvūnų, nors buvo atveju, kai bandą sudarė ir iki 100 individų. Baltieji oriksai nėra agresyvūs vieni kitiems, todėl bandos egzistuoja ilgai.
Išnykimo pavojus
Vadinamasis Arabijos oriksas laukinėje gamtoje buvo išnykęs 1970-aisiais, tačiau buvo išsaugotas zoologijos soduose ir privačiuose draustiniuose, o laisvėje vėl įvestas nuo 1980 m. Arabijos oriksų rezervatas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, tačiau 2007 m. šį statusą prarado, Omano vyriausybei 90 % sumažinus saugomą teritoriją bei dėl brakonieriavimo ir buveinių praradimo čia likus vos kelioms veisimui tinkamų gyvūnų poroms.
Bartangas
Bartangas  – upė rytų Tadžikistane, Pamyre, Kalnų Badachšane; dešinysis, didžiausias Piandžo intakas. Prasideda Afganistane, teka daugiausia į šiaurės vakarus, prateka Šaimako gyvenvietę. Nuo ištakų iki Murgabo miesto vadinamas Oksu. Vidurupis vadinamas Murgabu (Мурғоб). Prateka pro Sarezo ežerą. Nuo dešiniojo intako Kudaros žiočių vadinanamas Bartangu. Teka į pietvakarius, įteka į Piandžą Afganistano pasienyje, ties Rušano gyvenviete. Upės mityba pagrįsta ledynų tirpsmo vandeniu. Upė patvenkta Šudžansko tvenkiniu.
1911 m. vasario 18 d. galingas (8-9 balų) žemės drebėjimas sukėlė nuošliaužą, kuri užtvėrė upės vagą ir sudarė natūralią Usojaus užtvanką. Taip Bartango slėnyje susidarė Sarezo ežeras.
Alytaus miesto savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Alytaus miesto savivaldybės taryba – Alytaus miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2003 m. balandžio 10 d. Meru išrinktas Vytautas Kirkliauskas, mero pavaduotoju Sigitas Kauzonas. Administracijos direktoriumi paskirtas Feliksas Džiautas.
Glazūra (reikšmės)
Žodis glazūra reiškia:
Susiję terminai
Glasyr
Virakoča
thumb|200px|Inkų dievas Virakoča. Virakoča (keč. Apu Qun Tiqsi Wiraqutra, arba Viracocha) – viena svarbiausių inkų dievybių. Virakoča laikomas civilizacijos kūrėju. Vienoje iš legendų teigiama, jog jis turėjęs sūnų Inti ir dvi dukteris – Mama Kila (keč. Mama Killa, ) ir Pačamama (keč. Pachamama). Toje pačioje legendoje pasakojama, jog Virakoča tvanu (inkų mitologijoje vadinamu „Unu Pachakuti“) sunaikino žmones, gyvenusius aplink Titikakos ežerą, palikdamas tik du: Manco Capac (Inti sūnus, kartais laikomas ir Virakočos sūnumi) ir Mama Ocllo. Pastarieji įkūrė inkų civilizaciją.
Kai kur pasakojama, jog Virakoča turėjo žmoną, vardu Mama Koča (keč. Mama Cocha).
Kečujų kalba „tiqsi“ reiškia „pagrindas“, „pradžia“. „Wiraqutra“ susideda iš dar dviejų žodžių, kur „wira“ reiškia „taukuotas“, „riebus“, o „qutra“ – „ežeras“, „lagūna“.
Vakarų Australijos srovė
Vakarų Australijos srovė – šaltoji vandenynų srovė, srūnanti į šiaurę Indijos vandenyne, išilgai vakarinių Australijos krantų. Tai Vakarų Vėjų srovės šiaurinė atšaka. Srovės greitis <1 km/h. Druskingumas – 35,5–35,7 ‰. Vandens temperatūra vasarį nuo 19 °C (pietuose) iki 26 °C (šiaurėje), rugpjūtį – 15–21 °C.
Tropinėje juostoje Vakarų Australijos srovė pereina į Pietų pasatinę srovę.
Kartenos piliakalnis
Kartenos piliakalnis su gyvenviete, vadinamas Pilimi, Pilale, Švedų kalnu, Lūžties kalnu (valstybės saugomas kultūros paminklų kompleksas: unikalūs kodai: komplekso – 23783, piliakalnio – 5223, gyvenvietės – 23784; senas registro kodas- A446KP, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR505) – piliakalnis su papėdės gyvenviete rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,8 km į pietus nuo Kartenos ir kelio, Minijos kairiajame krante, Salantų regioniniame parke.
Pasiekiamas keliu nuo sankryžos su keliu  pavažiavus 450 m Budrių link, pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus lauko keliuku 300 m, yra priešais. thumb|300px|left|Kartenos piliakalnis. Vaizdas iš šiaurės pusės 2011 m. rudenį thumb|left|300px|Piliakalnio vaizdas iš šiaurės rytų – rytų pusės po želdinių tvarkymo darbų 2012 m. thumb|left|300px|[[Grublėtoji keramika iš X–XIII a. papėdės gyvenvietės]] thumb|left|300px|Žalvariniai [[X a.|X–XIII a. dirbiniai: 1 – įvijinis žiedas praplatinta viršutine dalimi; 2 – diržo sagties liežuvėlis; 3 – kryžminio smeigto petelio framentas; 4 – diržo skirstiklis]] thumb|left|300px|[[XX a. pasaulinius karus menančios geležinės (viršuje) ir žalvarinės kovinių šautuvų šovinių tūtos]]
Piliakalnis
Įrengtas Minijos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Iš šiaurės ir vakarų juosia Minijos, iš rytų – bevardžio upelio slėnis, pietuose yra aukštuma. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio. Viršutinė 6–7 m aukščio dalis statesnė, išlyginta. Aikštelė stačiakampė, 48×40 m dydžio, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Jos pietiniame pakraštyje išliko 2 m aukščio, 30 m pločio pylimas, už kurio, piliakalnio pietinėje papėdėje, yra buvęs antrasis – 1,6 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Juos skiria 2 m gylio, 11 m pločio ir 18 m ilgio griovys. Už antrojo pylimo yra buvęs kitas 1,5 m gylio ir 16 m pločio griovys.
1,5 km į šiaurės rytus yra Gintarų piliakalnis, senovės gyvenvietė ir kapinynas, o už jų – Martynaičių piliakalnis. Į vakarus nuo piliakalnio stūkso Kartenos akmuo su Karvės, kitaip – Velnio pėda, vadinamas Laumės akmeniu, o už jo yra Kartenos Lurdas (manoma, įrengtas pagonių alko vietoje).
Tyrimai
1899 m. piliakalnį Kauno gubernijos archeologijos žemėlapyje pažymėjo Fiodoras Pokrovskis. XX a. pr. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1948 ir 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologai.
1995, 2012 ir 2013 m. piliakalnį ir papėdės gyvenvietę tyrinėjo Julius Kanarskas. Tyrimų metu rasta piliakalnyje stovėjusių stulpinės konstrukcijos antžeminių pastatų pėdsakų, papėdės gyvenvietėje ištirta keletas priešistorinių ugniaviečių, surinkta žalvarinių dirbinių, lipdytos keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi, molio tinko, titnago, degintinių kaulų fragmentų. Nustatyta, kad pagrindinis piliakalnio pylimas plūktas iš molio mažiausiai per du kartus, ankstesnio pylimo viršuje fiksuoti degėsiai.
Istorija
Legenda byloja, kad prie Kartenos ant kalno stovėjusi didelė pilis, kurią valdė žemaičių karalius. Ją ne kartą puolė rusai ir švedai. Esą, kartą žemaičių pulti vienu metu atskubėjo abi – švedų ir rusų kariuomenės. Nesutardami, kam priklauso pirmumo teisė pulti pilį, jie Minijos slėnyje susikovė tarpusavyje. Nuo pilies kuorų stebėdamas vingyje įsiplieskusį mūšį, žemaičių vadas sušukęs savo pavaldiniams: „Veizėkiet, karė tenaa!” („Žiūrėkite, karas tenai!“). Nuo to laiko ši vietovė vadinama Kartena.
Piliakalnis smarkiai apgadintas jį ariant bei 1915 m. kareiviams išsikasus jame apkasus. Vėliau didįjį piliakalnio pylimą apardė urvus kasdami žvėrys ir jų gaudytojai. Dėl to pylimo rytinis galas erodavo ir nuslinko. 1995 m. Kultūros vertybių apsaugos departamento lėšomis pylimo erozija likviduota. 2012 m. Salantų regioninio parko direkcijos iniciatyva piliakalnis sutvarkytas: iškirsti želdiniai, įrengti takai, laiptai, apžvalgos ir poilsio aikštelės, informaciniai stendai ir ženklai.
Sūzai
Sūzai (elam. Ŝuŝan, Ŝuŝun,, ) − senovinis miestas dab. Irane, Chuzestano provincijoje, Karcheho upės slėnyje. Dabar jo vietoje yra miestas Šušas.
Elamo miestas
thumb|left|150px|Sūzų ir Anšano karaliaus Untaš-Napirišos stela Sūzai – vienas seniausių Elamo miestų. Remiantis archeologiniais duomenimis, neolitinė gyvenvietė čia įsikūrė jau VII tūkst. pr. m. e., o tapyta keramika aptinkama nuo V tūkst. pr. m. e., o miesto įkūrimas siejamas su Uruko laikotarpiu (apie 4000 m. pr. m. e.). Tuo metu miestas buvo apjuostas masyviomis gynybinėmis sienomis, o kaimų gyventojai persikėlė į jį. Manoma, kad į šį miestą atsikėlė ir gausi dalis netoliese klestėjusios Čoga Mišo neolitinės gyvenvietės gyventojų.
Per visą IV tūkst. pr. m. e. Sūzuose jaučiama Šumero, o ypač Uruko kultūrinė įtaka. Dėl to Sūzai neretai traktuojami kaip Uruko kolonija. Ši įtaka reiškėsi Uruko valdymo aparato, antspaudų stiliaus, monumentaliosios architektūros, raštijos pavyzdžiuose. Miestas minimas labai ankstyvuose šumerų rašytiniuose šaltiniuose. Vietos gyventojų elamitų kalba jis buvo vadinamas Ŝuŝan, Ŝuŝun, ir pavadinimas kildinamas iš elamitų dievo Inšušinako. III tūkst. pr. m. e. Sūzai buvo to paties pavadinimo karalystės centras. Ši karalystė valdė derlingas Elamo žemumas, Karuno upės baseiną dab. Chuzestano provincijoje. Karalystė ėjo iš rankų į rankas tarp Elamo, Akado ir Šumero. XXIV a. pr. m. e. miestą nukariavo Sargonas Didysis, kuris jį padarė Akado imperijos provincijos sostine. Apie 2240 m. pr. m. e. vietininkas Kutik-Inšušinakas atsiskyrė nuo Akado, nukariavo Anšaną ir sukūrė nepriklausomą Elamo karalystę. Vėliau Sūzus valdė Trečioji Ūro dinastija. thumb|left|Sūzų sugriovimas II tūkst. pr. m. e. Sūzai buvo Elamo sostine. Miestas buvo toks svarbus, kad visas Elamas neretai buvo tapatinamas su Sūzais, o ilgainiui Elamui prigijo pavadinimas Suziana. Miestą ne kartą puolė Mesopoptamijos valstybės, tarp kurių buvo Naujoji Babilono karalystė. Pastaroji naudojo Sūzus kaip tremties vietą ir čia ištrėmė Izraelitus. Todėl Sūzai minimi ir Biblijoje pavadinimu Šušan.
Persų miestas
thumb|Achemenidų menas Sūzuose 647 m. pr. m. e. Asirijos karalius visiškai sugriovė miestą, prijungdamas Elamą kaip vieną iš imperijos provincijų. Naujai atstatytas miestas 617 m. pr. m. e. perėjo Medijos imperijai, o ~540 m. pr. m. e. – Achemenidų imperijai. Pastarojoje prasidėjo Sūzų atgimimas. Šis senovinis Elamo kultūros centras tapo viena iš 4 imperijos sostinių. Čia vyko masinės statybos ir jis naudotas kaip Achemenidų žiemos rezidencija.
331 m. pr. m. e. Sūzai atiteko Makedonijos imperijai, vėliau – Seleukidų imperijai, o dar vėliau – Partų imperijai. Šioje ji buvo viena iš dviejų sostinių kartu su Ktesifonu. Kadangi tarp 116 ir 297 m. Romos imperija net 5 kartus užgrobė Ktesifoną, Sūzai ne kartą tapdavo vienintele sostine, kur suplūsdavo visas Persijos elitas. Romėnams Sūzus trumpam paimti pavyko tik vieną kartą, 116 m. Galiausiai Sūzus valdė Sasanidų imperija.
638 m. miestą užėmė ir sugriovė Rašidunų kalifatas ir jis tapo Arabų Kalifato dalimi. Čia įdiegtas islamas, nors egzistavo ir reikšminga krikščionių bendruomenė. Tiesa, Sūzai niekada nebeatgavo buvusios šlovės. 1218 m. jį galutinai sugriovė Mongolai. Didžioji dalis gyventojų išsikėlė į gretimą Dezfulą. Ilgainiui šalia senųjų Sūzų susikūrė Šušo gyvenvietė.
Archeologija
thumb|left|Archeologų pilis Sūzuose 1836 m. sugriautą Sūzų miesto griuvėsius apžiūrėjo Henry Rawlinson, o vėliau Austin Henry Layard. 1851 m. čia kasinėjimus pradėjo William Loftus, kuris identifikavo archeologinę vietovę kaip senąjį Sūzų miestą.
1885 m. miesto kasinėjimus pradėjo prancūzai, tarp kurių žymiausi archeologai buvo Jacques de Morgan, kasinėjęs čia tarp 1897 m. ir 1911 m., ir Roland de Mecquenem (iki 1940 m.). J. de Morgan 1901 m.−1902 m. Sūzuose rado Hamurabio teisyną – vieną pirmųjų pasaulyje rašytinių teisės sąvadų. Archeologai, siekdami apsaugoti radinius ir ekspedicijos narius, senųjų Sūzų vietoje pastatė galingą pilį, kuri neoficialiai vadinama „Archeologų pilimi“. Pastarajai statyti buvo naudojamos senovinės plytos iš Darijaus rūmų ir tolėliau buvusio elamitų Čoga Zanbilio zigurato. Šis atvejis simbolizuoja taip vadinamos „ikimokslinės archeologijos“ metodus, kuomet archeologai, atlikdami tyrimus, sunaikindavo nemažai senovinio paveldo.
Sarezo ežeras
Sarezo ežeras – ežeras rytų Tadžikistane, Kalnų Badachšane, Pamyro kalnuose, tarp Šiaurės Aličuro ir Muzkolo kalnagūbrių. Ilgis – apie 55,8 km, aukštis virš jūros lygio – 3263 m. Aplink esantys kalnai kyla iki 2416 m virš ežero lygio. Plotas 86,5 km².
Susidarė 1911 m. vasario 18 d. smarkiam žemės drebėjimui (8-9 balų) sukėlus nuošliaužą. Ši užtvėrė Murgabo upės vagą ir suformavo gamtinę Usojaus užtvanką. Tačiau geologai prognozuoja, kad įvykus smarkiam žemės drebėjimui patvanka gali neatlaikyti, o ežero vanduo išsilieti sukeldamas katastrofišką potvynį.
CALABARZON
Regiono pavadinimas sudarytas iš provincijų santrumpų: Cavite, Laguna, Batangas, Rizal, Quezon.
Australijos sostinės teritorija
200px|thumb|Gugongo užtvanka 200px|thumb|Kanberos gatvė
CALABARZON
Suskirstymas
CALABARZON regioną sudaro 5 provincijos:
Australijos sostinės teritorija
Australijos sostinės teritorija (, ACT) – 1911 m. Australijos valstijų išskirta ir kitoms Australijos valstijoms nepriklausanti teritorija su naujai įkurta sostine Kanbera.
1901 m. sausio 1 d., po dešimtmečio diskusijų, svarstymų ir konsultacijų, buvo įkurta Australijos Sandrauga. 1911 m. pusiaukelėje tarp dviejų svarbiausių konkuruojančių dėl sostinės statuso miestų – Melburno ir Sidnėjaus buvo parinkta naujoji sostinės teritorija. Nuo 1901 m. iki 1927 m. Australijos Vyriausybė laikinai buvo įsikūrusi Melburne. Australijos sostinės teritoriją iš visų pusių supa Naujojo Pietų Velso valstija. 425 706 gyventojai (2019 m.).
Preišiogala
Preišiogala – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurės rytuose, kur prasideda Mėklos upė.
Glazūravimas
right|thumb|Spurgų glazūravimas
Glazūravimas – konditerijoje reiškia maisto gaminio padengimą blizgia, o dažnai ir saldžia glazūra.
Glazūravimui naudojami kiaušinių baltymai ir glajai. Pvz., glazūra spurgoms gaminama iš paprasto mišinio: cukraus pudros ir vandens. Dažnai glazūros pyragaičiams gaminamos ir iš vaisių.
Vladas Raila
Vladas Raila (1904 m. kovo 24 d. Plaučiškiuose, Pakruojo raj. – 1997 m. gegužės 27 d. Los Andžele, JAV) – JAV lietuvių spaudos darbuotojas, literatas, teatralas.
Biografija
Gimė pasiturinčių valstiečių šeimoje. Iš pradžių jį mokė daraktorė, vėliau lankė Rozalimo dviklasę valdinę mokyklą. 1924–1926 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje.
1926 m. emigravo į Kanadą, nuo 1937 m. gyveno JAV, Čikagoje, nuo 1945 m. – Los Andžele. Emigracijoje dirbo įvairius fizinius darbus.
Kūryba
Dar gyvendamas Lietuvoje garsėjo apylinkėje kaip garsus saviveiklos teatro artistas. Kanadoje ir JAV lietuvių kolonijose organizavo teatro mėgėjų grupes, chorus, pats režisavo ir vaidino. Dalyvavo „Bangos“ chore, vadovavo teatro mėgėjų rateliui. Parašė Daratos Muralienės operetės „Kada kaimas nemiega“ libretą, choro dainų tekstus.
Pasirašydamas ''Rl. Svyrūnėlio, Kazio Rimbo, Algio Skaidros slapyvardžiais, inicialais V.R. arba Vl. R.'' ir pan., spausdino rašinius „Liaudies balse“, „Vilnyje“, „Laisvėje“, kitoje spaudoje.
Jurgio Pipiro slapyvardžiu Lietuvoje išleista jo satyrinės publicistikos knyga „Vyrai ir moterys, nesijuokite“ (1977), atsiminimai „Nuo Rozalimo iki Kalifornijos“ (1981).
V. Raila yra nutapęs per 30 paveikslų.
Juozapas Žiogas
Juozapas Žiogas (1869 m. kovo 21 d. Gataučiuose – 1935 m. rugsėjo 21 d. Rudiškiuose) – kunigas, kraštotyrininkas, vienas pirmųjų lietuvių archeologų, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. Palaidotas Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios šventoriuje.
Biografija
1878 m. įstojo į Šiaulių berniukų gimnaziją ir baigė penkias klases. Mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu 1895 m.
Kunigavo Alūkstoje, Elernoje, Kalnalyje, Rageliuose. Iš Žemaitijos 1899 m. Juozapas Žiogas perkeltas į Gaidę, 1904 m. paskirtas į Ragelius, kur dirbo ketverius metus. Iš čia jis vėl perkeltas į Žemaitiją ir gyveno Medingėnuose. Po to dar kunigavo Užventyje, Šiaudinėje, Joniškyje. Nuo 1929 m. kunigavo Rudiškiuose, kur ir mirė.
Švietėjiška veikla
Dar seminarijoje susipažino su lietuviška spauda. Domėjosi liaudies muzikos instrumentais, turėjo sukaupęs raginių indų kolekciją, rinko, užrašinėjo liaudies dainas.
Tyrinėjo Lietuvos praeitį, ypač jį domino archeologija: piliakalniai, kapinynai, pilkapiai. Rinko įvairius archeologinius radinius, sudarė didoką kolekciją, kurią prieš mirtį perdavė kun. K. Kupriui-Kuprevičiui, įpareigodamas perduoti Vytauto Didžiojo karo muziejui. Dalis rinkinių yra Šiaulių „Aušros“ muziejuje.
Bendradarbiavo periodinėje spaudoje („Vilniaus žiniose“, „Vienybėje“, „Viltyje“).
Šaltiniai
Virginija Ramanauskaitė, Archeologas kunigas Juozapas Žiogas, ŽIEMGALA. 1999/1. http://www.ziemgala.lt/saugykla/pdf/2_ramanauskaite.pdf
Idiofonas
thumb|250px Idiofonas ( 'savas, privatus' +  'garsas') – saviskambis muzikos instrumentas. Idiofonų garsas susidaro smūgiu suvirpinus instrumentą arba jo dalį. Dėl nedidelio medienos tankio ir didelės smūgio sukeltos vidinės trinties idiofonų garsas labai greitai silpsta. Idiofonų tembras būna sausas ir aštrus.
Idiofonai yra: džingulis, kleketas, terkšlė, tabalai, skrabalai, dambrelis.
Miškinėliai
Miškinėliais vadinami kaimai:
Margės (reikšmės)
Žodis margės reiškia:
Adaksas
Adaksas (Addax nasomaculatus) – arklinių antilopių (Hippotraginae) pošeimio dykaraginis, monotipinės adaksų (Addax) genties rūšis ar šios rūšies individas.
Gentis artima oriksams. Skiriasi nuo kitų antilopių tuo, kad neturi veidinių liaukų, o dantys stambūs, kvadratiniai. Ragai menkai raityti. Gyvūnas sveria apie 100 kg. Be vandens gali išgyventi iki mėnesio.
Adaksai yra ties išnykimo riba, gyvenan keliose izoliuotose Sacharos srityse, kur jos irgi itin retos. Senovės Egipte būdavo prijaukinamas ir veisiamas. Adaksus gana dažnai augina nelaisvėje ir naudoja kaip medžiojamuosius gyvūnus. Manoma, kad laisvėje gyvena ne daugiau kaip 500, nelaisvėje – ne daugiau 860 adaksų.
Letrizmas
Letrizmas – idealistinė literatūros ir meno kryptis, penktojo dešimtmečio viduryje Bukarešte sukurta jauno rumunų poeto Isidore Isou (tikroji pavardė Jean'as Isidore'as Goldstein'as, 1925 - 2007 m.). Tikėdamas, jog vienintelė geresnės visuomenės viltis glūdi atnaujintose visiškai išsisėmusiose kalbos ir tapybos formose, jis siekė sukurti vaizdinį ženklų ir raidžių žodyną (kažką panašaus į hieroglifus), kuris visiems būtų suprantamas.
I. Isou teigė, kad evoliucija mene gali būti apibrėžta dviem fazėmis: „plėtimusi“ ir „šlifavimu“. Iš pradžių menas vystosi ekspansyviai, o paskui pereina į šlifavimo stadiją - menas išgryninamas ir galiausiai sunaikinamas. „Plėtimasis“ poezijoje tęsėsi iki 1857 m., kada Šarlis Bodleras pradėjo „šlifavimo“ stadiją ir naratyvą pavertė anekdotu. Artūras Rembo nuo anekdoto nusirito iki eilučių ir žodžių, kurie savo ruožtu virto erdve ir garsu Stephane Mallarmé rankose. O dadaistai sugriovė žodžius galutinai. I. Isou manėsi esąs tas žmogus, kuris baigs „šlifavimo“ fazę ir, pasitelkęs savo letristinius „atradimus“, pradės naują „plėtimosi“ periodą.
Letrizmas egzistuoja ir šiandien, bet „aukso amžiumi“ galima vadinti 1946 - 1952 metų periodą.
Adampolis (Debeikiai)
Adampolis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Debeikių.
Istorija
1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį, vėliau priklausė „Kelias į komunizmą“, „Ateities“, Debeikių kolūkiams, kol 1992 m. ūkis iširo.
Priklausė Vyžuonų parapijai. Kapinių nebuvo.
Adampolio kaimas 1986 m. spalio 20 d. Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos prezidiumo įsaku buvo išregistruotas iš gyvenamųjų vietovių registro, teritorija liko Stalėriškio kaime. Minint Vietovardžių metus, 2019 m. Adampolio kaimo vardas ir istorinės ribos atkurtos Lietuvos Respublikos vietovių registro sistemoje.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 4 sodybos – 30 gyventojų.
Gavėnia
thumb|200px|Per Gavėnią uždengiamas kryžius Gavėnia – intensyvesnio krikščionių pasninko, maldos, atgailos ir gerų darbų laikotarpis prieš Velykas skirtas Kristaus kančioms ir mirčiai už žmonių nuodėmes prisiminti.
Gavėnia prasideda Pelenų diena. Visais metų penktadieniais tikintieji susilaiko nuo mėsiškų valgių, o gavėnios metu stengiasi maitintis paprasčiau, kad sutaupytus už maistą pinigus galima būtų paaukoti stokojantiems, taip pat stengiamasi vengti didesnių pasilinksminimų. Katalikų Bažnyčioje Gavėnios metu griežtai pasninkaujama dvi dienas: Pelenų dieną ir Didįjį penktadienį, kuomet ne tik susilaikoma nuo mėsos, bet ir valgoma kartą per dieną, o kitus du kartus tik užkandama. Stačiatikių gavėnia trunka 7 savaites; katalikų iki XX a. pr. trukdavo 40 dienų. Tai apėmė laikotarpį nuo sekmadienio po Pelenų dienos iki Didžiojo ketvirtadienio. Gavėnios pradžioje būdavo išrenkami katechumenai, kuriuos vėliau krikštydavo Velyknakčio apeigų metu. Nuo XX a. pr. katalikų bažnytinės teisės kodeksu (1914 m.) ir Vatikano II susirinkimo nutarimais gavėnios pasninko dienų skaičius sumažintas; tikintiesiems, neatleistiems nuo pasninkavimo, nurodoma pasninkauti penktadieniais.
Yra manančių, kad gavėnios ištakos – ikikrikščioniškos religijos: ši apeiga susijusi mirštančio ir iš numirusių prisikeliančio dievo (Ozyrio Egipte, Adonio Finikijoje, Ačio Mažojoje Azijoje, Dioniso Graikijoje) prisikėlimu. Prieš šią šventę būdavo pasninkaujama, atliekamos įvairios apeigos, raudojama, plakamasi, būdavo daiginamos žolės. Šiais veiksmais reikštas liūdesys dėl Dievo mirties, pastangos užsitikrinti gausų derlių.
Gavėnia minima Nikėjos visuotiniame bažnyčios susirinkime (325 m.). Vakarų krikščionių bažnyčiose įsigalėjo nuo VII a.
Lietuvoje gavėnia plito su krikščionybe. Su šiuo laikotarpiu susiję įvairūs lietuvių liaudies papročiai.
Ferma (Vilnius)
Ferma – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Lavoriškių.
Tulnas
Tulnas – miestas šiaurės rytų Austrijoje, Dunojaus pakrantėje; politinis ir ūkinis derlingų Tulno lauko, esančio į pietus nuo Vienos miško ir į šiaurę nuo Vagramo, centras. Sodų supamas Tulnas kartais vadinamas „Gėlių miestu“. To paties pavadinimo apskrities centras.
Istorija
859 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas Tullina pavadinimu.
Rūta Viktorija Katiliūtė
Rūta Viktorija Katiliūtė (g. 1944 m. kovo 15 d. Marijampolėje) – Lietuvos tapytoja.
Biografija
1968 m. baigė vitražą Lietuvos dailės institute. Nuo 1969 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, 1977–2005 m. surengė 26 individualias parodas Lietuvoje, Baltijos šalyse, Vakarų Europoje.
Kūryba
Nutapė monochrominių abstrakčių paveikslų ir jų ciklų. Juose dažniausiai naudoja mėlyną spalvą, tyrinėja jos raiškos galimybes. Įvairiais vienos spalvos tonais ir niuansais išgauna įtaigų erdvės, šviesos įspūdį, gilumos iliuziją. Paveikslai „Vasaros miražai“ (1986 m.), „Krantas“ (1987 m.), „Mėnulio vasara“ (1989 m.) – mėlynai žalsvų spalvų, turi simbolinio peizažo užuominų, liaudies meno įvaizdžių. Didelio formato abstrakčios kompozicijos – „Mėlyna“, ciklas „Tamsėjanti mėlyna“ (visi 1996 m.) – spontaniškai nutapyti plonu dažų sluoksniu, intymūs, lyriški, harmoningi. Paveikslų cikluose „Balti šešėliai“ (2003 m.), „Dangaus teritorija“ (2004 m.) spalvų skalė įvairuoja nuo sodrių mėlynų iki gelsvų, pilkšvai baltų spalvų derinių. Kuria piešinius, instaliacijas („Žaidimas su Kandinskiu“ 1995 m.).
1997–2001 m. Lietuvos dailės muziejus sukūrė 14 edukacinių programų vaikams. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje. 1994 m. gavo Pollock-Krasner (JAV) fondo stipendiją.
Ferma (Trakai)
Ferma – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Senųjų Trakų, prie Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio.
Šakotoji skylėtbudė
Šakotoji skylėtbudė (Polyporus umbellatus) – kempininių (Polyporaceae) šeimos skylėtbudžių (Polyporus) genties valgomų grybų rūšis. Plačiai paplitusi rūšis, bet reta visame šiauriniame pusrutulyje. miniatiūra|250px|left|Vaisiakūnį gali sudaryti šimtai „grybukų“ miniatiūra|250px|left|Grybo skerspjūvis
Biologija
Šakotoji skylėtbudė – parazitinis grybas, sukeliantis baltąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai vienmečiai, trumpaamžiai, išauga vasarą ir rudenį. Jie būna dideli, iki 50 cm skersmens, sudaryti iš daugybės šakotų, gerai išsivysčiusių baltų kotų (kartais siekiančių šimtus vienetų). Kiekvieno jų gale yra nedidelės skėtiškos kepurėlės – 1–4 cm dydžio, kiek įdubusios, šviesiai rudos. Trama pražioje būna balta ir minkšta, vėliau sukietėja. Vaisiakūniai dirvožemyje suformuoja grybo gyvybingumą užtikrinančius skleročius – kietos grybienos rutuliškus gniužulus.
Panaši į šią skylėtbudę yra kuokštinė grifolė (Grifola frondosa), tik ji skiriasi atsišakojančiomis nuo bendro koto plokščiomis kepurėlėmis.
Šakotajai skylėtbudei tinka ąžuolo kaimynystė, įsikuria ir ant jų šaknų, kartais sutinkama ir šalia kitų medžių – juodalksnių, beržų.
Populiacija Lietuvoje
1992 m. šakotoji skylėtbudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Lietuvoje randama šiaurinėje ir centrinėje dalyse. Žinoma 14 radaviečių. Gausiau aptinkama Žagarės, Didmiškio, Daunoravos miškuose (Joniškio rajone).
Aplinkos politika
Aplinkos politika, aplinkos apsaugos politika – politikos sritis, veikla, kuria siekiama išsaugoti, tausoti aplinką.
Eugenijus Katinas
Eugenijus Katinas (1929 m. spalio 11 d. Molėtuose – 1994 m. balandžio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos chirurgas onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1957 m. dirbo Onkologijos institute (nuo 1990 m. Onkologijos centras), 1961–1978 m. mokslinis sekretorius, 1978–1990 m. Chirurgijos, 1990–1994 m. Abdominalinės chirurgijos skyriaus vedėjas. 1970 m. medicinos mokslų daktaras.
Aplinkos politika
Lietuvoje
Aplinkos politikos, jos teisinio įtvirtinimo (įstatymuose, kituose teisės aktuose) svarbą Lietuvoje lėmė ypač (būsima) LR narystė ES. Pažymėtina, kad dar 1995 m. birželio 12 d. ES ir LR asociacijos sutartyje „aplinka“ minima tarp 5 svarbiausių ir daugiausia dėmesio reikalaujančių sričių (kitos sritys – vidaus rinka, vartotojų apsauga, darbuotojų apsauga, konkurencija). Lietuvoje aplinkos politiką įgyvendina LR aplinkos ministerija.
Nintendo DS
Nintendo DS (sutrumpintai − DS arba NDS) − japonų „Nintendo“ kompanijos sukurta delninė žaidimų konsolė, išleista 2004 m.
Apie Nintendo DS
Nintendo DS yra įrenginys su integruotais dviem LCD ekranais, iš kurių apatinis yra jutiklinis. Nintendo DS turi ekranų atlenkimo funkciją, panašią į Game Boy Advance SP. Konsolėje taip pat yra integruotas mikrofonas ir bevielio ryšio IEEE 802.11 (Wi-Fi) palaikymas, leidžiantis vartotojams bendrauti tarpusavyje nedideliu atstumu (10−30 m, priklausomai nuo sąlygų) arba internete naudojantis Nintendo Wi-Fi Connection paslauga. Tai buvo pirmoji „Nintendo“ konsolė, kuri pirmiau pasirodė Š. Amerikoje nei Japonijoje.
Iš pradžių įrenginio kodinis pavadinimas buvo „Nitro“, kas atsispindi modelio numeryje (NTR-001). Konsolės pavadinimas oficialiai reiškia „Kūrėjų sistema“ arba „Dvigubas ekranas“, norint pabrėžti labiausiai akivaizdžią ir individualią savybę.
2006 m. kovo 2 d. „Nintendo“ išleido Nintendo DS Lite − plonesnę, mažesnę ir šviesesnės spalvos Nintendo DS versiją; ji taip pat turi ryškesnius ekranus. 2008 m. spalio 2 d. „Nintendo“ pranešė apie Nintendo DSi − kitą, patobulintą NDS versiją „Nintendo Fall Media“ konferencijoje. Ji pasirodė 2008 m. lapkričio 1 d. Japonijoje. DSi kodinis pav. buvo pakeistas į „TWL“, kadangi tai jau buvo žymus įrangos patobulinimas, su integruotu greitesniu procesoriumi ir daugiau atminties.
2015 m. duomenimis Nintendo DS (ir jos versijos) parduota 154,01 mln. vienetų tiražu. Jai parduota 947,52 mln. vnt. žaidimų. 2014 m. gegužės 20 d. „Nintendo“ nutraukė Wi-Fi tinklo palaikymą Nintendo DS konsolei.
Nintendo DS žaidimai
Populiariausių žaidimų „Nintendo DS“ konsolei sąrašas (Pastaba. Pagal leidėjo pateiktus skaičius) :
Odense BK
Odensės BK – Danijos futbolo klubas iš Odensės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1889 m. Žaidė nacionaliniuose turnyruose. Vėliau – Pirmame divizione (tuo metu pirmoje pakopoje).
1977, 1982, 1989 m. sezonuose tapo šalies čempionais. 1991 m. sukūrus Superlygą tokių aukštumų nepasiekė.
2009–2010 m. sezone žaidė Danijos Superlygoje.
Jean-Bédel Bokassa
Žanas Bedelis Bokasa (Jean-Bédel Bokassa, dar žinomas kaip Imperatorius Bokasa I, g. 1921 m. vasario 22 d. – m. 1996 m. lapkričio 3 d.) – Centrinės Afrikos Respublikos diktatorius, pasiskelbęs save imperatoriumi, šalį valdė 1966–1979 m.
Bokasa gimė Bobangio kaime mbakų gentyje kaimo seniūno Mindogon Mgboundoulou šeimoje. Vaikystėje jo tėvas žuvo sukilime prieš prancūzus, o motina nusižudė. Bokasa lankė mokyklą krikščioniškoje misijoje Mbaikyje. Vėliau mokėsi Bangyje, Brazavilyje. 1939 m. įstojo į Prancūzijos armiją. Tarnavo Prancūzijos kolonijose Afrikoje, Indokinijoje; tapo garbės ordino legionieriumi. 1957 m. Bokasai suteiktas leitenanto, o 1961 m. kapitono laipsnis.
1962 m. Bokasa pasitraukė iš prancūzų armijos ir prisijungė prie CAR kariuomenės. Bokasos giminaitis prezidentas David Dacko pavedė šiam suburti naują kariuomenę. 1964 m. tapo pirmuoju generolu. Bokasa pradėjo dalyvauti prezidentinėse ceremonijose, viešai demnstruodavo savo galią.
1964-65 m. CAR išgyveno ekonomikos nuosmukį, todėl kreipėsi pagalbos į komunistinę Kiniją. Bokasa prieštaravo galimam komunizmo įsigalėjimui šalyje. Išaugus konfrontacijai tarp Bokasos ir Dako, prezidentas išsiuntė generolą į Prancūziją. Bokasa, tuo tarpu ruošė pajėgas armijoje būsimam perversmui, tačiau būgštavo, kad prancūzai gali paremti Daką.
1965 m. naujųjų metų išvakarėse Bokasa su bendrininkais suėmė ministrą Izamo bei pasprukti iš šalies bandžiusi prezidentą Dako ir užėmė valdžią. Prancūzijos prezidentas Valéry Giscard d'Estaing užmezgė draugiškus ryšius su Bokasa, kadangi CAR tiekė prancūzams uraną ir deimantus. Bokasos valdymo laikotarpiu įsigalėjo asmenybės kultas – generolas demonstruodavo savo ordinus, bebaimiškumą, vaizdavo save tautos tėvu. Jis uždraudė išmaldos prašymą, poligamiją, kraičio paprotį, moterų genitalijų apipjaustymą. Įvedė viešojo transporto sistemą Bangyje. 1972 m. pasiskelbė save prezidentu iki gyvos galvos. Buvo surengta keletas nesėkmingų pasikėsinimų į Bokasą.
1976 m. gruodžio 4 d. Žanas Bokasa valdančiosios MESAN partijos kongrese paskelbė, kad CAR tampa monarchija – Centrinės Afrikos imperija. Save ji pasiskelbė Jo imperatorškąja didenybe Bokasa I. Karūnacijos ceremonijai buvo išleista ~20 mln. dolerių, nors valstybė tebebuvo skurde. Karūnacija buvo boikotuota užsienio šalių vadovų bei pradėtos garsios kalbos apie Bokasos psichikos sutrikimą.
Bokasos valdymas ir toliau išliko diktatorinis. Nepaklūstantiems buvo taikomos žiaurios bausmės, kurių vykdymuose dalyvaudavo ir pats Bokasa. Taip pat, manoma, kad imperatorius užsiėmė kanibalizmu.
1979 m. balandį Bokasos pavedimu nužudyta ~100 mokinių, dalyvavusių proteste prieš reikalavimą nešioti brangias uniformas. Galiausiai, buvęs prezidentas Dako kartu su Prancūzijos armija suorganizavo perversmą. Bokasa pasitraukė į Dramblio Kaulo Krantą, o Dako vėl tapo prezidentu.
Vėliau jis pasitraukė į Prancūziją, kuri suteikė ja prieglobstį, kaip buvusiam užsienio legiono tarnautojui. 1986 m. Bokasa grįžo į CAR ir buvo teisiamas už kanibalizmą, perversmą, žudynes, pinigų iššvaistymą. Pradžioje paskirta mirties bausmė, bet vėliau pakeista į įkalinimą 20 metų. 1993 m. prezidentas André Kolingba paskelbė generalinę amnestiją, tarp jų ir Bokasai.
Vakarų Estijos salynas
thumb|200px|Salyno žemėlapis Vakarų Estijos salynas arba Monzundo salynas (Moonsundi saarestikuks)  – salynas Baltijos jūros rytinėje pakrantėje, į šiaurės vakarus nuo Rygos įlankos, šalia vakarinių Estijos krantų. Plotas – 3920 km². Sudaro 4 stambios salos (Sarema, Hyjuma, Muhus, Vormsis) ir daugiau kaip 500 smulkių salelių.
Jean-Bédel Bokassa
Bokasa save teigė esąs 13-asis apaštalas ir paslapčiomis susitikinėdavęs su popiežiumi. Prezidentas turėjo 17 žmonų ir ~50 vaikų. Bokasa mirė būdamas 75 metų nuo širdies smūgio Bangyje.
Vakarų Estijos salynas
Būdingos lygumos, kuriose veši pievos, miškai, yra pelkių. Pakrantėse driekiasi kopos. Verčiamasi žemdirbyste, gyvulininkyste, žvejyba. Pagrindinis miestas ir uostas – Kuresarė.
Dobilynė (Anykščiai)
Dobilynė – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Debeikių.
Istorija
1923 m. buvo 3 vienkiemiai – Dobilynės I, Dobilynės II (Butviškio palivarkas) ir Dobilynės III. 1934 m. buvo vykdoma Dobilynės palivarko parceliacija, tuomet palivarkui priklausė 117,83 ha žemės.