cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Animacijos studija
JAV studijos
1941 m., Otto Messmer sukūrė pirmus reklaminius animacinius siužetus skirtus „Botany Tie“ skelbimams/orų prognozėms. Jie buvo rodomi per „NBC-TV“ Niujorke iki 1949 m. Tai buvo pirmi mėginimai animaciją perkelti į mažesnius ekranus. Toliau sekė pirmos animacinės serijos sukurtos specialiai televizijai „Triušis kryžiuotis“ (Crusader Rabbit), kurios buvo išleistos 1948 m. Serijų kūrėjas Alex Anderson turėjo sukurti studiją „Television Arts Productions“ specialiai šių serijų kūrimui, kadangi jo senoji studija „Terrytoons“ atsisakė kurti serijas televizijai. Tačiau, po „Triušio kryžiuočio“, daug studijų laikė tai pelningu verslu ir nuo to laiko daugelis įžengė į televizinę rinką. Bill Hanna su savo animacinėmis serijomis „Rufas ir Redis“ (Ruff and Reddy) ištobulino televizinės animacijos kūrimo procesą. Pirmosios pusės valandos trukmės animacinės serijos „Haklberio šuns šou“ (The Huckleberry Hound Show) pasirodė 1958 m. Šios serijos, kartu su anksčiau sėkmės sulaukusiais „Tomu ir Džeriu“ (Tom and Jerry), XX a. antroje pusėje, iškėlė Hanna animacijos studiją „Hanna-Barbera Productions“ į dominuojančią padėtį Šiaurės Amerikos televizinės animacijos rinkoje.
„Tiesiai į video“ rinka
„Tiesiai į video“ animacijos koncepcija išgyvena pakilimą Vakarų rinkose. Kartu su daugeliu komiksų personažų sulaukusių savo OVA (original video animation) tęsinių, naudojant vakarietišką pavadinimą „tiesiai į video“ animacija“ (direct-to-video animation), OVA rinka pasiekė JAV animacijos studijas. Nors terminas „tiesiai į video“ turi neigiamą atspalvį Europos ir Šiaurės Amerikos rinkose, tokios animacijos populiarumas paskatino studijas šiuo formatu išleisti daugelį komiksų personažų tokių kaip „Pragaro vaikis“ (Hellboy), „Žaliasis žibintas. Pirmas skrydis“ (Green Lantern: First Flight), „Visagaliai keršytojai“ (Ultimate Avengers), taip pat ir televizijos serialus tokius kaip „Šeimos bičas“ ir „Futurama“. „DC Comics“ netgi pristatė savo „tiesiai į video“ animacijos studiją, pavadintą „DC Universe Animated Original Movies“, kuri kuria tik šiai rinkai skirtus animacinius filmus. Augant nerimui dėl piratavimo, „tiesiai į video“ animacija gali tapti dar populiaresne ateityje.
Japonijos studijos
thumb|right|200|Hayao Miyazaki Pirmas žinomas japoniškosios animacijos, dar žinomos anime vardu, pavyzdys atsirado apie 1907 m. Tačiau, tik 1956 m. Japonijos animacijos industrija sėkmingai pritaikė studijų formatą naudojamą Europoje ir Šiaurės Amerikoje ir tik 1961 m. šių studijų kūriniai pasiekė JAV. Iki pirmos svarbios japoniškosios animacijos studijos „Toei Animation“ įkūrimo 1956 m., animatoriai buvo nepriklausomi anime kūrėjai, nors ir dabar tokių dar yra.
Po „Toei Animation Co. Ltd.“ įkūrimo 1956 m., Japonijos studijų produkciją sudarė ne itin kokybiški animacijos kūriniai. Tačiau, 1958 m. spalį „Toei“ išleidus savo pirmą kino teatrams skirtą pilnametražį animacinį filmą „Pasaka apie Baltąją gyvatę“ (The Tale of the White Serpent), Japonijos animacijos industrija sulaukė plačiosios visuomenės pripažinimo. Savo pirmuose pilnametražiuose animaciniuose filmuose „Toei“ naudojo „Disney“ formulę: dažniausiai perpasakojama liaudies pasaka, sukuriamas ir išleidžiamas tik vienas filmas per metus, herojus lydi bendražygiai gyvūnėliai.
Tryškių akmuo
miniatiūra|250px|right|Tryškių akmuo
Animacijos studija
Japonijos studijos
Atsižvelgiant į mažą populiarumą Amerikos rinkoje, japoniškoji kino salėms skirta animacija pasiekė Ameriką tik po beveik dviejų dešimtmečių. Tačiau, „Didžiojo Alakazamo“ (Alakazam the Great) sėkmė, išgarsino Osamu Tezuka, kuris vėliau taps Japonijos manga tėvu su jam būdingomis greitu veiksmu ir fantazija trykštančios istorijomis. Įtakotas vėlyvojo šeštojo dešimtmečio „Hanna-Barbera“ produkcijos, jis įkūrė pirmą televizinės animacijos studiją „Mushi Productions“ Japonijoje. 1963 metais, pirmosios studijos sukurtos animacinės serijos „Kosmoso berniukas“ (Astro Boy, japoniškas pavadinimas – „Galingasis Atomas“) sulaukė tokio milžiniško populiarumo, kad tais pačiais metais buvo įkurtos dar trys televizinės animacijos studijos, o „Toei“ atidarė televizinės animacijos padalinį. Didžiausias skirtumas tarp Šiaurės Amerikos ir Japonijos animacijos studijų buvo suaugusiems skirtas turinys japoniškoje produkcijoje. Tezuka manė, kad animacija neturi apsiriboti tik vaikais. Ši jo idėja patraukė daugelį studijų, kurios vėliau kurs suaugusiems skirtas versijas tokių klasikinių istorijų kaip „Heidi, mergaitė iš Alpių“ (Heidi, Girl of the Alps), „Tūkstantis ir viena naktis“, „Jaunos mergaitės dienoraštis“ ir kt.
Tryškių akmuo
Tryškių akmuo – stambus riedulys Tryškiuose, Telšių rajone, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas. Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Animacijos studija
Japonijos studijos
XX a. 9-ajame dešimtmetyje animacijos studijos sugrįžo prie savo kino šaknų. To priežastis – sėkmingas Hayao Miyazaki filmas „Nausika iš Vėjų slėnio“ (Nausicaä of the Valley of the Wind). Ši sėkmė lėmė tai, kad „Tokuma Shoten“ leidykla finansavo naują animacijos studiją „Studio Ghibli“, kuri buvo naudojama asmeniniams Miyazaki ir jo artimo draugo Isao Takahata darbams. Daugelis „Ghibli“ studijos darbų (gyvo veiksmo ar animacijos forma) tapo vienais pelningiausių kino filmų Japonijoje.
Tryškių akmuo
Akmuo nuo 2012 m. stūkso miestelio centre, Turgaus aikštėje. Jis buvo atvilktas iš gretimo Požaičių kaimo, kur bandyta jį nelegaliai išgabenti į kitą vietovę. Prie akmens pastatyta ąžuolinė informacinė lenta primena svarbiausias Tryškių istorijos datas. Vienu miestelio simbolių tapęs riedulys centrinėje aikštėje pastatytas Tryškių seniūno Jono Buivydo iniciatyva. 2012 m. gegužės mėn. tryškiečiai čia paminėjo miesto teisių Tryškiams suteikimo 220 metų sukaktį. Prie to paties tako nuo XIX a. vidurio stovi Šv. Florijono koplytstulpis.
Animacijos studija
OAV/OVA rinka
OAV rinka atsirado 1984 m. Šis formatas daugiausiai buvo skirtas namų video rinkai, aplenkiant televiziją ir kino teatrus. „OAV“ terminas apima „tiesiai į video“ formatu išleistus filmus, neskirtus kino teatrams. Sutrumpinimas „OAV“ buvo pakeistas į „OVA“, siekiant išvengti painiojimo su suaugusiems skirtais video filmais (Adult Video). OVA trukmė gali svyruoti nuo pusės valandos iki gerokai daugiau nei dviejų valandų. Filmo ištakos ar istorija turi būti originalios, nors kartais siužetas remiasi ilgiau leidžiama manga ar animacinėmis serijomis. Kadangi, OAV rinka nėra priklausoma nuo griežtų taisyklių skirtų televizinei animacijai ir kino filmams, šioje produkcijoje yra pakankamai daug smurtinio ir/arba pornografinio turinio. Kai kurie OAV žanro atstovai sulaukė tokio didelio pripažinimo, kad buvo perkurti kaip televizinės anime serijos arba kino filmai.
Kadangi, dauguma naujų OVA yra kilę iš kitos animacinės produkcijos, daugelis animacijos studijų, anksčiau dirbusių prie animacinių serijų ar filmų ir Japonijos manga adaptacijų, įžengė į OVA rinką siekdamos išnaudoti savo flagmanų populiarumą. Tarp jų tokios studijos kaip „Production I.G.“ ir „Studio Deen“. Ši rinka daugiausiai skirta 25–40 metų žmonėms gyvenantiems Japonijoje.
Tryškių akmuo
2016 m. liepos mėn. Tryškiuose, Žemaitės gatvėje, atkastas didesnis riedulys, patenkantis į Lietuvos žinomų didžiausių riedulių dvidešimtuką.
Animacijos studija
Nuosavybės tendencijos
Augant animacijos industrijai, studijų nuosavybės tendencijos laikui bėgant kito. Dabartinės studijos, tokios kaip „Warner Bros.“ ir ankstyvosios, tokios kaip „Fleischer Studios“, pradėjo savo gyvenimą kaip mažos, nepriklausomos studijos vadovaujamos labai mažos grupės žmonių. Kai jos buvo nupirktos ar parduotos kitoms kompanijoms, jos susijungė su kitomis studijomis ir padidėjo. Tokio scenarijaus trūkumas buvo tas, kad atsirado stipri tendencija siekti pelno ir kūrybiškumą slopinanti studijų vadovybė. Deja, tai vyksta ir dabar.
Tryškių akmuo
Istorija
2009 m. mažeikiškis verslininkas Aloyzas Jarošaitis bandė arčiau savo valdų parsitempti iš Telšių rajono šį didžiulį akmenį. Tačiau šio akmens gabenimą į gretimą Mažeikių rajoną sustabdė aplinkosaugininkai, grasindami baudomis už kėsinimąsi į gamtos lobius be leidimo. Iš bruzgynų išvilktas didžiulis riedulys kurį laiką buvo paliktas stovėti prie kaimo keliuko netoli Tryškių. Preliminariais skaičiavimais, Tryškių pašonėje aptiktas akmuo svėrė apie 60 tonų. Į žemę susmegusiam rieduliui pajudinti ir pusantro šimto metrų atvilkti reikėjo kelių sunkiasvorių traktorių.
Animacijos studija
Nuosavybės tendencijos
Dabartinės nepriklausomos animacijos studijos, siekdamos išlaikyti kūrybinę laisvę, pasirašo kontraktus su didelėmis animacijos studijomis, leidžiančius joms (didžiosioms) licenzijuoti filmus tokiu būdu išvengiant didžiųjų studijų valdymo (kitaip sakant, išsiperka sau laisvę). Tokio bendradarbiavimo pavyzdžiai: „DreamWorks“ ir „Paramount Pictures“, „Blue Sky Studios“ ir „20th Century Fox“.
Animatorių kontraktai
Nors studijose yra pastovių/pilno darbo laiko pozicijų, tačiau dauguma animatorių dirba pagal kontraktus. Kai kurie animatoriai yra laikomi pagrindinės studijos grupės dalimi, kas reiškia, kad jie dirbo studijoje nuo jos įkūrimo arba yra talentingi darbuotojai atvilioti iš kitų animacijos studijų. Tai yra „saugiausios“ pozicijos animacijos studijoje, nors studija gali turėti taisykles reguliuojančias tokių pareigų trukmę. Kadangi, dabar studijos gali pasamdyti animatorius „nuomojamo darbo“ pagrindu, tai reiškia, kad daugelis kūrėjų neturi teisės į savo kūrinius, skirtingai nuo kai kurių ankstyvųjų animatorių. Autorinių teisių apimtis yra reguliuojama vietiniais intelektinės nuosavybės įstatymais.
Tryškių akmuo
Istorija
Telšių rajono savivaldybė iš karto nežinojo, kur jį dėti. Mažeikiškio radinys sukėlė telšiškių aistras. Telšių savivaldybė rengėsi akmenį paskelbti gamtos paminklu, nes jis galėjo būti didžiausiu iki šiol žinomu rajono teritorijoje ir svarstė galimybę jį atgabenti į Telšius prie „Alkos“ muziejaus. Tuo tarpu Tryškių miestelio gyventojai, protestuodami dėl akmens išvežimo, ėmė rinkti parašus. Žmonės pageidavo, kad nuo neatmenamų laikų krūmynuose prie sunykusios sodybos tūnojęs akmuo būtų paliktas Tryškiuose.
Duomenys
Riedulio matmenys:
Animacijos studija
Animatorių kontraktai
Animatorius taip pat turi žinoti apie sutarčių teisę ir darbo įstatymus toje vietoje, kurios jurisdikcijai priklauso animacijos studija. Buvo daugybė teisminių ginčų dėl autorinių teisių į tokius žinomus kūrinius kaip „Kung Fu Panda“ ir „Kempiniukas Plačiakelnis“. To priežastis buvo autorių teisių sutartyse esanti išlyga, teigianti, kad idėja negali būti apsaugota; apsaugotas gali būti tik konkretus darbas. Tai reiškia, kad nepaisant to, jog animatoriai galimai iškėlė šias naujas personažų ar scenarijaus idėjas studijoje, tačiau, kadangi pačios idėjos negali būti apsaugotos, vadinasi studija gali legaliai pasipelnyti panaudodama individualaus animatoriaus idėjas. Tačiau, tai nesustabdė daugelio nepriklausomų menininkų pradėtų teismo procesų siekiant pripažinti jų autorines teises į personažus sukurtus skirtingose studijose.
Termezas
Termezas − miestas pietų Uzbekistane, dešiniajame Amudarjos krante (prie jos intako Surchandajos žiočių), Afganistano pasienyje. Surchandarjos vilajeto centras. Geležinkeliai ir keliai į Dušanbę, Kuliobą, Karšį. Per Amudarją į Afganistaną nutiestas Draugystės tiltas, kuriuo eina kelias ir geležinkelis į Mazari Šarifą. Yra karinis aerodromas. Upių uostas.
Animacijos studija
Animacijos specializacijos
thumb|right|250px|Tradicinės animacijos pavyzdys. [[Eadweard Muybridge|E. Muybridge rotoskopu animuotas arklys, XIX a.]] Kai kurios animacijos studijos gali specializuotis tam tikrose animacijos srityse. Studija gali specializuotis (tačiau nėra apribota) tokiose srityse :
Termezas
Medvilnės valymas, mėsos, pieno pramonė. Veikia pedagoginis institutas, teatras, krašto muziejus.
Animacijos studija
Projektai
Remiantis darbu, kuriam animatoriai ir studijos turi kontraktus, yra įvairūs projektai, kuriuos studijos gali būti paprašytos atlikti. Tokiais projektais gali būti (tačiau neapsiriboja): :
Termezas
Istorija
Kada įkurtas Termezas (senasis miestas buvo nutolęs kelis kilometrus į rytus nuo dabartinio) nėra žinoma. Dabartinis pavadinimas atėjo iš sogdų kalbos pavadinimo Tarmiδ, šis savo ruožtu iš senovės iranėnų tara-maiθa-, kuris reiškia „perėjimo vieta“, mat ties Termezu buvo svarbi persikėlimo per Amudarją vieta.
Animacijos studija
Projektai
Daugelis aukščiau paminėtų projektų yra atliekami sudarius kontraktus su kitais dalyviais, dėl to, pačios studijos negali jų parduoti, platinti ir t. t.
Termezas
Istorija
Jau VI a. pr. m. e. Achemenidai jį laikė senu miestu. 327 m. pr. m. e. miestą užkariavo Aleksandras Makedonietis ir pavadino Aleksandrija. Graikų-baktrų karalystės laikais buvo vadinamas Demetriu, o Kušano imperijos laikais − Talimiu arba Tamiu. Tuo metu čia plito budizmas. V−VI a. miestą valdė Heftalitai, vėliau Sasanidai. VII a. susikūrė vietinė Termezšachų dinastija. 705 m. Termezą užėmė arabai. IX−XII a. Termezas buvo svarbiu prekybos, amatų, mokslo, kultūros centru, miestą supo 10 km ilgio siena su 9 vartais. Miesto klestėjimas baigėsi 1220 m. kai jį sugriovė mongolų ordos.
Miestas atstatytas XIII a. pab. dešiniajame Surchandarjos krante, tačiau palaipsniui buvo apleistas. XVIII a. aplink senojo miesto griuvėsius tebuvo keletas kišlakų. 1893 m. teritorija atiteko Rusijos imperijai ir ši ėmėsi statyti uostą ir karinę bazę. 1928 m. Patagisaro kišlakui suteiktas senovinio Termezo miesto vardas, o 1929 m. − miesto statusas. Tarybiniais metais išvystyta pramonė. TSRS-Afganistano karo metu Termezas buvo strateginis karinis postas armijos perkėlimui į Afganistaną.
Animacijos studija
Socialinė atsakomybė
Mėgindamos išlaikyti savo kaip linksmų, draugiškų šeimoms subjektų įvaizdį, daugelis animacijos studijų šiuo metu ruošiasi veiksmams susijusiems su vadinamąja „korporacine socialine atsakomybe“. Nors, daugelis studijų dar tik pradeda pastebėti šių iniciatyvų svarbą, „Walt Disney Company” jau yra paruošusi daug programų su tikslu įtvirtinti savo, kaip socialiai atsakingos kompanijos, įvaizdį.
Termezas
Paveldas
thumb|left|200px|Sultono Saodato mauzoliejus
Animacijos studija
Socialinė atsakomybė
Tarp daugelio „Disney" pradėtų programų yra kasmetinė aplinkosaugos ataskaita „Enviroports”, kurią „Disney” dabar kasmet publikuoja informuodama savo akcininkus apie tai, kaip kompanija mėgina mažinti savo veiklos daromą žalą aplinkai atkreipdama dėmesį į tokias sritis, kaip atliekų mažinimas, iškastinio kuro naudojimas, šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimas, pagerinta aplinkosaugos sistema. Tai įvertino daugelis trečiųjų šalių, tokių kaip „Boston College Center for Corporate Citizenship” ir „Reputation Institute”, kurio Korporacijų socialinės atsakomybės indekso reitinge „Disney” užima antrą vietą, su 81,33 taškų (2010 m.) . Ataskaita taip pat parodo, kad kiekvienais metais „Disney” pagerina savo rodiklius ir užima antrą vietą dviejose iš trijų kategorijų naudojamų matavimuose.
Termezas
Paveldas
Termezas turi turtingą architektūrinį paveldą: I−III a. budistų šventykla oloje, XI−XV a. sufijaus Chakimo at Termizio mauzoliejus, XI−XVII a. Sultono Saodato mauzoliejų kompleksas, IX−X a. Kyrkyzo rūmai, XVI a. Kokildoro mauzoliejaus chanaka ir kt. 20 km į vakarus nuo miesto Amudarjoje yra Aral Paigambaro salos draustinis. Už 60 km nuo Termezo yra turtinga architektūra pasižymintis Šerabado miestas.
Samanis (Švenčionių r., Švenčionių sen.)
left|120px
Samanis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Švenčionių seniūnijoje, apie 10 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, į rytus nuo Stanislavavo kaimo. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,46 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 208,7 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmynais. Pakrantės kalvotos, plyti dirbami laukai ir pievos, šiaurvakarinėje pakrantėje auga miškelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Mažežerio upelio baseinui (Žeimenos upės baseinas).
Viktorija Lipnickaitė
Viktorija Lipnickaitė-Baulienė (g. 1926 m. sausio 1 d. Semeliškėse) – Lietuvos baleto artistė.
Biografija
1936–1940 m. mokėsi Valstybės teatro baleto studijoje Kaune. 1942–1944 m. Vilniaus operos trupės baleto artistė, 1944–1965 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistė.
Nuosaka
Veiksmažodžio nuosaka – veiksmažodžio forma, nurodanti veiksmo santykį su tikrove, nustatomą kalbančiojo asmens, ketinimus. Daugelis kalbų turi nuosakas ( arba mode), kurios išreiškiamos kaitant veiksmažodžių morfologines formas.
Kalbėtojas panaudodamas atitinkamą veiksmažodžio nuosaką teigia ar neigia, kad tai tikra, nurodo, kad taip nėra, bet galėtų būti ir pan.
Paprastai kalba turi ne visas įmanomas nuosakas. Pvz., šiuolaikinė anglų kalba turi tik tris nuosakas. Kai kurios Uralo šeimos kalbos turi daugiau kaip dešimt nuosakų, nencų kalba – šešiolika. Manoma, kad indoeuropiečių prokalbė turėjo keturias nuosakas (jas turėjo konservatyvios indoeuropiečių kalbos – Avestos iranėnų kalba, senoji graikų kalba, sanskritas).
Ne visos nuosakos yra aiškiai atskirtos viena nuo kitos. Skirtingose kalbose skirstymas į nuosakas yra skirtingas, kartais jų skirtumai yra gana neryškūs.
Nuosakos lietuvių kalboje
Lietuvių kalboje yra keturios nuosakos:
Tiesioginė nuosaka
Tiesioginė nuosaka konstatuoja, kad veiksmas vyksta ('dainuoja'), vyko ('dainavo'), vykdavo ('dainuodavo') ar vyks ('dainuos').
Turi:
Šia nuosaka galima išreikšti valią, raginimą, pageidavimą, įsakymą, įsitikinimą, veiksmą ir pan.
Tariamoji nuosaka
Lietuvių kalboje ji yra darinys iš bendraties, apima tai, ką kitose kalbose žymi kelios nuosakos.
Tariamosios nuosakos reikšmės:
Turi tris formas:
Liepiamoji nuosaka
Ji yra darinys iš bendraties, reiškia kalbančiojo liepimą, įsakymą, prašymą, pageidavimą, raginimą veikti.
Nėra vienaskaitos pirmojo asmens, kadangi neprireikė turėti veiksmažodžio formą išreikšti įsakymą sau. Trečiasis asmuo kartais vadinamas geidžiamąja nuosaka (pvz., tebūnie ).
Turi tris formas:
Netiesioginė nuosaka
Netiesioginę nuosaką (kartais vadinamą ir „dalyvių kalba“, atpasakojamąja nuosaka) sudaro veikiamosios rūšies dalyvių formos: dainuojąs, dainavęs, dainuodavęs, dainuosiąs. Turi visus tiesioginės nuosakos laikus (įskaitant sudėtinius), tačiau tokiu atveju veiksmažodžiai yra kaitomi ne asmenimis, o giminėmis ir skaičiais.
Netiesiogine nuosaka perpasakojami dalykai, kurių kalbėtojas nėra patyręs tiesiogiai arba kuriais jis abejoja: Čia kažkada stovėjusi tvirtovė. Ši nuosaka taip pat būdinga literatūriniam stiliui, ypač liaudies pasakoms.
Nuosakų pavaduojamas vartojimas
Veiksmažodžių nuosakos gali būti vartojamos viena vietoje kitos. Toks vartojimas daro kalbą įtaigesnę, vaizdingesnę, gyvesnę.
Tegul visas pasaulis šauktų, jog jisai nebus geras pačiai, nieko nežiūrėsiu, nieko, kad tik imtų!
''Štai tau trys kuodeliai linų. Suverpsi be verpstės ir išlenksi be lankčio.''
Būtai brigadininkas, o samanomis kreiki.
Jurgel, tu miltų pilstyti padėtumei.
Kad išeitų brolelis, išsineštų kardelį, o kad iškirstų mano vargelį iš anytos vartelių!
Nelįski prie dervos – nebūsi dervotas.
Matau, kad niekis, taip bloga, kad nors bėk kur užsimerkęs…
Taigi dabar bylinėkis su juom, taip ubagu tapęs.
Barikada
thumb|Barikada Varšuvoje [[Varšuvos sukilimas|sukilimo metu (1944 m.)]] thumb|Barikados iš grindinio akmenų Paryžiuje (1871 m.), [[Paryžiaus Komuna|Paryžiaus Komunos metu.]] thumb|Paveikslas Gatvės kautynės Rue Soufflot gatvėje Paryžiuje 1848 m. birželio 25 d. Barikada (, iš 'statinė') – fortifikacinė užtvara, sudaryta iš parankinių medžiagų, pertverianti kelią, gatvę, tiltą, tarpeklį ar koridorių. Barikados statomos iš įvairių medžiagų, kurios pasitaiko netoliese – iš statinių, dėžių, betoninių blokų, transporto priemonių (automobilių, šarvuočių, vežimų ir pan.) ir jų dalių, medžių, baldų ir t. t. Barikados įrengiamos sukilimų, ginkluotų konfliktų metu. Barikadomis stabdomas priešininko judėjimas, priešininkas gali būti nukreipiamas norima kryptimi. Už barikadų gali būti įrengiamos šaulių pozicijos.
Maliūniškė
Maliūniškė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Švenčionių.
Barikada
Kitokios užtvaros
Žodžiu vadinamos ir laikinosios eismo užtvaros, kuriomis atitveriami saugomi ar pavojingi plotai. Tokios užtvaros gali būti sudėtos iš betoninių blokų, kurie sulaiko net bandančius prasiveržti automobilius. Juostos ant eismo užtvarų tvorelių būna įstrižos ir leidžiasi žemyn ta kryptimi, kur nukreipiamas eismas.
Muratas
Muratas yra Turkijos upė, kuri po susiliejimo su Karasu sudaro Eufratą. Antikos laikais vadintas Arsanias. Upė išteka iš kalnų netoli Ararato, šiauriau nuo Vano ežero, rytų Turkijoje. Teka į vakarus apie 600 km per Armėnijos kalnyną. Vandens lygis stipriai svyruoja – pakyla pavasarinio potvynio metu ir nuslūgsta kitu metų laiku. Upė nenaviguojama, žiemą vietomis užšąla.
Ežeriškė (Rimšė)
Ežeriškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Rimšės, 2 km nuo Griškiškės. Įsikūręs siauroje sąsmaukoje tarp Rūžo ir Ilgaičio ežerų bei aplinkinių klampynių.
Nikolajus Dobroliubovas
thumb|Nikolajus Dobroliubovas
Nikolajus Dobroliubovas (, 1836 m. vasario 5 d. Žemutinis Naugardas – 1861 m. lapkričio 29 Sankt Peterburgas) – rusų literatūros kritikas, publicistas, revoliucinio judėjimo šalininkas, revoliucinis demokratas.
Biografija
Nuo 1856 m. bendradarbiavo žurnale „Современник“, nuo 1858 m. vadovavo jo literatūros kritikos skyriui „Свисток“. Susirgęs tuberkulioze 1860-1861 m. gydėsi Italijoje ir Prancūzijoje.
Bendradarbiavo su N. Nekrasovu, V. Belinskiu, N. Černyševskiu. Propagavo antropologinį materializmą, valstiečių sukilimo idėjas. Literatūros kritikos straipsniuose kėlė socialines problemas, teigė, kad grožinė kūryba turi formuoti naują visuomenės sąmonę, pabrėžė jos liaudiškumą. Sukūrė eilėraščių.
Svarbiausi literatūros kritikos straipsniai:
Lietuvių kalba išleista:
Seivalas
Seivalas (Balaenoptera borealis) – trečias didžiausias gyvūnas po mėlynojo banginio ir finvalo. Aptinkamas visame pasaulyje, visuose vandenynuose ir gretimose jūrose. Labiau mėgsta gilius vandenis nuo kranto pusės, vengia poliarinių, atogrąžinių vandenų ir pusiau apsuptos vandens masės. Seivalas migruoja kasmet nuo vėsių ir subpoliarinių vandenų vasarą į saikingus ir subtropinius vandenis žiemą, nors daugumoje sričių tikslūs persikėlimo maršrutai nėra žinomi. Banginiai siekia iki 20 metrų (66 pėdų) ilgio ir sveria iki 50 tonų. Jis suvartoja ~900 kilogramų (2 000 svarų) maisto kiekvieną dieną. Jis yra tarp greičiausių visų banginių šeimos žinduolių, ir gali pasiekti iki 50 kilometrų per valandą (31 mi/hr, 27 mazgų) bet tik trumpuose nuotoliuose. Po stambaus komercinio medžiojimo tarp vėlyvojo 19 a. ir vėlyvojo 20 a., kai buvo sumedžiota daugiau kaip 238 000 individų, Seivalai dabar yra tarptautiniu mastu saugoma rūšis, nors ribotas medžiojimas vis dar vyksta prisidengiant ginčytinomis tyrinėjimo programomis, vestomis Islandijos ir Japonijos prieš banginių medžioklę.
Hangangas
Hangangas  – upė Pietų Korėjoje. Susidaro sutekėjus Pietų Hangangui, prasidedančiam Daedoko kalnuose, ir Šiaurės Hangangui, prasidedančiam Geumgango kalnuose. Upė prateka Seulą ir įteka į Geltonąją jūrą (Gabnghvamaną).
Hangango ilgis apie 515 km. Nors pasauliniu mastu tai nėra ilga upė, bet žemesnioji upės dalis yra stebėtinai plati tokio ilgio upei. Seule jos plotis yra apie 1 km.
Kagajano Slėnis
Kagajano Slėnis arba II regionas – teritorija, esanti Filipinų šiaurėje, Lusono salos šiaurės rytiniame pakraštyje. Taip pat apima Babujano ir Bataneso salas. Administracinis centras – Tuguegarao.
Suskirstymas
Ilokoso regioną sudaro 5 provincijos:
Aladinas (1986 filmas)
Aladinas – pasakos apie berniuką Aladiną, radusį stebuklingą lempą, kurioje gyvena norus pildantis džinas, šiuolaikinė interpertacija, kurios veiksmas vyksta JAV, Floridoje. Džino vaidmenį šiame filme atliko aktorius Badas Spenceris, o jo dukra Diamante Pedersoli (titruose nurodoma kaip Diamy Spencer) filme vaidino Aladino mylimą merginą.
Turinys
Berniukas Al Hadinas, kitų vadinamas Aladinu, gyvena su našle motina Džanete ir jos tėvu Džeremiu. Šis savo pensiją nuolat išleidžia arklių lenktynėms ir alkoholiui, o motina dirba naktiniame klube, kur priversta kęsti nuolatines šeimininko, vietinių nusikaltėlių vadeivos Mončio Sirakūzos priekabes. Tuo tarpu Alas už kelis dolerius padeda nedidelės krautuvės šeimininkui.
Kartą pastarasis nusiperka iš žvejo lempą, šio rastą jūros dugne, ir liepia Alui ją nušveisti. Šiam besidarbuojant, iš lempos pasirodo džinas, pasirengęs išpildyti visus jo norus. Pradžioje Alas juo netiki, tačiau pamažu įsitikina stebuklingomis galiomis ir ima jomis naudotis. Jis ima važinėti raudonu limuzinu, norėdamas padaryti įspūdį jam patinkančiai merginai Patricijai, vietinio policininko dukrai, padeda laimėti komandai krepšinio varžybas ir nugali vandens slidinėjimo rungtynėse, tačiau jos tėvas nėra sužavėtas Alu bei jo nauju draugu, kurį visi vadina Judžinu.
Kadangi džinas gali norus pildyti tik dieną, o naktį jis neturi stebuklingų galių, tai nuolatos kelia nesklandumų su policija. Netrukus Alas ir džinas atsiduria policijos viršininko rankose, o pastarasis nori jo pagalba tapti pasaulio valdovu.
Jonas Dobrovolskas
Jonas Dobrovolskas (1935 m. liepos 25 d. Užukalniuose, Daugų valsčius – 1982 m. gegužės 8 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, istorijos mokslų kandidatas.
Gžendai (Monkų apskritis)
Gžendai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Gyvenvietė yra Vulkos Piasečnos kaimo sudetinė dalis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per 1863 m. sukilimą kaimo apylinkėse vyko kautynės tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.
Judėjimas už branduolinį nusiginklavimą
thumb|right|Judėjimo už branduolinį nusiginklavimą logotipas Judėjimas už branduolinį nusiginklavimą  – judėjimo už taiką „priešakinė fronto linija“ Jungtinėje Karalystėje ir vienas didžiausių judėjimų už taiką Europoje.
Žymiausia ir ilgiausia kasmetinė demonstracija yra keturias dienas trunkąs žygis iš Trafalgaro aikštės, Londone, iki Atominių ginklų įstaigos, netoli Aldermastono.
Judėjimo istorija
Judėjimas už branduolinį nusiginklavimą skirstomas į dvi svarbiausias bangas:
Judėjimas šiandien
Šiandien judėjimas turi keletą prioritetinių veiklos krypčių:
Judėjimo logotipas
Judėjimo logotipą 1958 metais sukūrė Gerald Holtom. Logotipas paremtas tarptautiniais Optinio telegrafo simboliais „N“ ir „D“ (Nuclear Disarmament) uždarytais apskritime. Logotipas greitai paplito ir tapo tarptautiniu „taikos simboliu“.
BK Herning Fremad
Herningo „Fremad“ – Danijos futbolo klubas iš Herningo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1918 m.
1999 m. geriausi klubo žaidėjai perėjo į FC Midtjylland klubą, o „Fremad“ liko mėgėjiškas.
Bulė (antspaudas)
Dažniausios buvo popiežių bulės. Pirmoji žinoma bulė – popiežiaus Agapito I (535-536 m.), seniausia išlikusi - popiežiaus Jono III (561-574 m.). Popiežių bulėse iki X a. averse vaizduotas kryžius, gėlės, vinjetiniai ženklai ir popiežiaus vardas, reverse užrašas papae, popiežiaus. Nuo X a. vaizduoti kryžiai ir popiežiaus vardas.
Popiežius Paskalis II (1099-1118 m.) averse įteisino apaštalų Petro ir Pauliaus atvaizdus, reverse paliko popiežiaus vardą. Ši tradicija išliko iki šiol. Nuo 1787 m. ne tokie svarbūs popiežiaus dokumentai buvo antspauduojami raudono tušo antspaudu. Popiežiaus vardas buvo užrašomas aplink apaštalų Petro ir Pauliaus galvų atvaizdus. 1931 m. popiežius Pijus XI standartizavo bulės dydį – skersmuo apie 4 cm, storis - apie 0,5 cm.
Popiežiaus bule skelbiama kanonizacija, vyskupų paskyrimai, vyskupijų kūrimas, popiežiaus kongregacijų dekretai. Iki 1878 m. bulėmis buvo šaukiami Bažnyčios susirinkimai, tvirtinami jų nutarimai, skelbiami kryžiaus karai, teikiamos privilegijos. Bulė iki XI a. rašoma papiruse, vėliau pergamente lotynų šriftu. Prie bulės šilkinėmis arba kanapinėmis virvutėmis tvirtinamas apvalus, dažniausiai švino, antspaudas.
Pietų Pagajus
Pietų Pagajus  – sala Indonezijos Mentavajaus salyne, Vakarų Sumatros provincijoje. Išsidėsčiusi į pietus nuo Šiaurės Pagajaus prie vakarinio Sumatros kranto.
Vidževanas
Vidževanas  – miestas Italijoje, Lombardijoje, Pavijos provincijoje, kur yra daug senovės artefaktų ir klesti stambus pramonės verslas. Tai Lomelinos, ryžių auginimo rajono, centras. Vidževanui miesto teises suteikė kunigaikštis Francesco II Sforca 1532 m. vasario 2 d. Vidževanas ypač garsus dėl renesansinės Piazza Ducale miesto centre.
Inti
thumb|Inti arba [[Gegužės Saulė Argentinos vėliavoje]]
thumb|Inti arba [[Gegužės Saulė Urugvajaus vėliavoje]] Inti – Saulės dievas bei Inkų valstybės (Tauantinsuju) globėjas inkų mitologijoje. Tiksli jo kilmė nežinoma. Dažniausiai pasitaikančiuose pasakojimuose sakoma, jog Inti yra civilizacijos dievo Virakočos sūnus. Inti taip pat žinomas kaip „Gyvybės dalytojas“.
Garbinimas
Inkų religija buvo grindžiama gamta, todėl saulė buvo svarbiausia gyvybės išraiška, nes teikė šilumą ir šviesą. Dievą dažniausiai garbindavo ūkininkai, tikėję, jog gaus geresnį derlių. Inti buvo labiausiai garbinama dievybė po Virakočos, sulaukdavo gausybės aukojimų.
Inti garbei buvo rengiamas festivalis Inti Raymi (kečujų kalba „Saulės prisikėlimas“). Inkų imperijos laikais švęstas sostinėje Kuske žiemos saulėgrįžos metu, apytiksliai birželio 24 d. Ruošimasis šventei prasidėdavo trijų dienų pasninku, kurio metu žmonės taip pat turėdavo susilaikyti nuo sekso.
Jonina Lipskienė
Jonina Lipskienė (g. 1926 m. rugsėjo 1 d. Spirakiuose, Joniškio valsčius) – Lietuvos kalbininkė.
Biografija
1952 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1952–1962 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Geografijos ir geologijos, 1962–1986 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros institute.
Tyrinėja lietuvių kalbos frazeologizmus, tarmes.
Batėgalos universalus daugiafunkcis centras
Jonavos rajono Batėgalos universalus daugiafunkcis centras – buvusi švietimo ir kultūros įstaiga, esanti Rodžių g. 12 Batėgaloje (Jonavos raj.). Įstaigos grupė – ikimokyklinio ugdymo mokykla [lietuvių kalba]]. Pagrindinė paskirtis – neformaliojo vaikų švietimo grupės universalus daugiafunkcis centras, kitos paskirtys – neformaliojo jaunimo ir suaugusiųjų švietimo grupės universalus daugiafunkcis centras. Nuo 2020 m. tai Kulvos Abraomo Kulviečio mokyklos skyrius.
Malkėstas (Molėtai)
Malkėstas – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, šalia kelio. Stūkso Malkėsto piliakalnis, rytuose telkšo ežeras Malkėstas.
Batėgalos universalus daugiafunkcis centras
Centre vykdomos programos: ikimokyklinio ugdymo programa, priešmokyklinio ugdymo programa, neformaliojo vaikų švietimo programa, neformaliojo suaugusiųjų švietimo programa. Pagrindinis Centro veiklos tikslas – tenkinti gyvenamosios vietovės įvairių interesų ir amžiaus grupių sportinius, edukacinius ir kultūrinius poreikius, užtikrinant ikimokyklinį ir priešmokyklinį ugdymą, neformalųjį švietimą ir laisvalaikio organizavimą.Įstaigos kodas – 190306453. Steigėjas – Jonavos rajono savivaldybės taryba.
Įstaigos pastato plotas 1259 m², kuriame yra sporto salė (viena didžiausių Jonavos rajone), aktų salė, treniruoklių kambarys, konferencijų kambarys (su reikiama įranga). Centre veikia Jonavos pirminės sveikatos priežiūros centro Batėgalos kaimo medicinos punktas, Jonavos rajono viešosios bibliotekos Batėgalos filialo biblioteka su skaitykla ir interneto prieiga, patalpomis naudojasi VO „Batėgalos bendruomenė“.
Centre dirba 16 darbuotojų.
Istorija
1992 m. rugsėjo 1 d. įsteigta Batėgalos devynmetė mokykla. Nuo 1993 m. rugsėjo 1 d. Jonavos r. Batėgalos pagrindinė mokykla. Ji turėjo ir 10-ą klasę. 2012 m. rugsėjo 3 d. pakeistas įstaigos pavadinimas. Mokykla tapo Jonavos r. Batėgalos mokykla-daugiafunkciu centru, pirmąja tokio pobūdžio įstaiga Jonavos rajone. 2014 m. rugpjūčio 4 d. vėl pakeistas įstaigos pavadinimas – nuo tol veikė Jonavos r. Batėgalos universalus daugiafunkcis centras. 2020 m. centras uždarytas, jis tapo Kulvos Abraomo Kulviečio mokyklos skyriumi.
Enron
Enron buvo viena iš didžiausių JAV energetikos bendrovių. Įsteigta 1985 m. ir 2001 m. paskelbusi bankrotą. „Enron“ užsidarė po to, kai buvo atskleistas apskaitos klastojimas. Tuomet tai buvo didžiausias bankrotas JAV istorijoje.
Istorija
Iki bankroto 2001 metais septintos pagal dydį JAV kompanijos „Enron“, kaip ir daugelio kitų komunalinių paslaugų įmonių, pavadinimas nebuvo labai žinomas plačiajai visuomenei. Tačiau energetikų tarpe „Enron“ garsėjo kaip viena iš nedaugelio pasaulio bendrovių, sugebėjusių sėkmingai integruoti tokias sudėtingas veiklas, kaip energijos gamyba, transportavimas ir pardavimai. Per keliolika savo istorijos metų kompanija taip pat išplėtė savo įtaką tokiuose su energetika nesusijusiose veiklose, kaip internetas, rizikos vadyba, vertybinių popierių prekyba ar „orų derivatyvai“ (sezoninių ar nuo gamtinių sąlygų priklausomų verslų draudimas). Būtent tokios pašalinės veiklos ir lėmė spartų „Enron“ augimą, ir būtent dėl jų „Fortune“ žurnalas vadino „Enron“ „pačia inovatyviausia Amerikos kompanija“ šešerius metus iš eilės iki pat 2001 metų.
„Enron“ skandalas
„Enron“ finansinis skandalas iškilo aikštėn 2001 metų pabaigoje. 2001 m. spalį kompanija pranešė apie 618 mln. JAV dolerių ketvirčio nuostolį. Po to buvo atskleista daug neaiškių buhalterinių procedūrų (tai galima vadinti sukčiavimu), atliktų 1990 m. „Enron“ ir partnerėje, apskaitos įmonėje „Arthur Andersen“. Šios procedūros privedė prie didžiausio bankroto istorijoje 2001 m. lapkričio viduryje. Mažesnės kompanijos „Dynegy“ bandymas išgelbėti „Enron“ buvo neįgyvendinamas. Bankroto byla buvo iškelta 2001 m. gruodžio 2 d.
Prasidėjus skandalui, „Enron“ akcijos kaina nukrito nuo 90 dolerių iki kelių centų. Kadangi šios akcijos buvo laikomos patikimomis, neturintis precedento bankrotas buvo laikomas katastrofa finansų pasaulyje. Enron ėmė smukti atskleidus, kad didžioji dalis pelno buvo gauta iš specialiai tam įkurtų įmonių, kurios taip pat apsaugodavo nuo finansinės rizikos, dažniausiai bankroto bei leisdavo vengti mokesčių mokėjimo. Taigi tokios veiklos rezultatas buvo Enron skolų ir nuostolių nefiksavimas oficialiose finansinėse ataskaitose.
Skandalas taip pat lėmė ir „Arthur Andersen“ apskaitos įmonės, kuri tuo metu buvo tarp penkių geriausių apskaitos įmonių pasaulyje, išformavimą.
Faktai
2001 m. liepos viduryje, „Enron“ pranešė uždirbusi 50,1 mlrd. dolerių (trigubai daugiau nei prieš metus) ir taip aplenkė prognozes trimis centais už akciją. Nepaisant to, „Enron“ akcijų kaina nukrito 30 % nuo 2000 m. to paties ketvirčio.
Susirūpinimas kilo. „Enron“ susidūrė su sunkumais vykdant „Dabhol Power“ projektą – statant milžinišką elektros jėgainę Indijoje bei sulaukė kritikos tariamai dalyvavus Kalifornijos 2000−2001 m. energetinės krizės sukėlime.
„Enron“ žlugimo laikmetis
2001 m. rugpjūčio 14 d. „Enron“ generalinis direktorius Jeffrey Skilling (buvęs energijos konsultantas „McKinsey&Company“ įmonėje ir atėjęs į „Enron“ 1990 m.) paskelbė apie atsistatydinimą, išbuvęs šiose pareigose tik 6 mėnesius.
Vis dėlto sekančią dieną Skilling’as pripažino, kad netvirta „Enron“ kaina akcijų biržoje buvo svari priežastis palikti postą. „New York Times“ redaktorius Paul Krugman pareiškė, kad „Enron“ yra pavyzdys to, kas atsitinka valstybei nereguliuojant tokių dalykų, kaip energija. Po kelių dienų, K. Lay išsiuntė laišką vyr. laikraščio redaktoriui, ginantį „Enron“ kompanijos filosofiją:
„''Krugmano atakos tikslas buvo laisvos rinkos sistemos diskreditavimas. Sistemos, kuri leidžia žmonėms patiems pasirinkti ir vėliau džiaugtis jų darbo vaisiais, galimybėmis, protu ir širdimi. Jis (Krugman), matyt, geriau pasitiki monopolijų kontroliuojama arba vyriausybės remiama sistema, kuri priima sprendimus už žmones. Mes nesutinkame, kad esame mažiau patikimi, sąžiningi ir garbingi už tokias institucijas ir jų vadovus. Siautėjančio „financializavimo“ pavyzdys, kurį pateikia p. Krugman (elektros rinka Kalifornijoje), yra kaip tik jo propaguojamos sistemos, su aktyviu vyriausybės kišimusi, produktas. Iš tikrųjų, vieninteliai iš Kalifornijos fiasko pasipelnė valstybinės Los Andželo, „Pacific Northwest“ ir „British Columbia“ komunalinės įmonės. Ši katastrofa, išeikvojusi Kalifornijos turtą, buvo sukelta ne rinkos daugumos, bet įstatymo, priimto kelių asmenų.''“
Investuotojai ima nerimauti
2001 m. rugpjūčio pabaigoje vis dar krentant jo kompanijos akcijų kainai, Lay paskyrė Enron didmeninės prekybos paslaugų ir eksploatacijos viršininką, 39 m. Greg Whalley, ir jo viršininką, 46 m. Mark Frevert, į pirmininko postą. Kai kurie apžvalgininkai teigė, kad Enron investuotojus labai reikėjo nuraminti ne vien dėl to, kad kompanijos veiklą buvo sunku suprasti (neįmanoma „iššifruoti“) ir dėl sunkumų reikiamai pateikti finansines ataskaitas. „Analitikams yra tikrai sunku suprasti, kaip „Enron“ uždirba pinigus duotame ketvirtyje ir kur juos praranda“, teigė vienas analitikas. Lay sutiko, kad Enrono komercinė veikla yra sudėtinga, tačiau tvirtino, kad apžvalgininkai „niekada negautų visos norimos informacijos“ tam, kad patenkintų savo smalsumą. Jis taip pat paaiškino, kad jo verslo sudėtingumą lemia mokesčių mokėjimo strategijos ir bandymas išlaikyti savo poziciją.
Lay pastangos atrodė pasiekė tik dalį sėkmės. 2001 m. rugsėjį vieno garsaus draudimo fondo vadybininkas pastebėjo, kad „Enron“ akcijos yra parduodamos labai įtartinai. Greitas Skilling’o išėjimas kartu su neaiškiomis „Enron“ buhalterinėmis knygomis neleido Volstrytui tinkamai įvertinti „Enron“ akcijas. Be to, kompanija pripažino, kad kelis kartus vykdė sandorius su susijusiomis kompanijomis. Buvo žmonių bijojusių, kad tokie sandoriai buvo per dažnai ir per lengvai naudojami nuostolių perkėlimui, kurie kitu atveju būtų pasirodę balanso žiniaraštyje. Daugiausia problemų kėlęs aspektas šioje sistemoje buvo tai, kad keletas susijusių kompanijų buvo kontroliuojamos Andrew Fastow iš „Enron“.
Po 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų, žiniasklaidos dėmesys kompanijai ir jos problemoms sumažėjo. Po mažiau nei mėnesio „Enron“ paskelbė ketinimus panaudoti mažesnio pelno turtą skoloms išmokėti, kad pagrindiniai dujų ir elektros verslai galėtų toliau prekiauti. Šiame žingsnyje buvo įtraukti ir „Portland General Electric“ pardavimas kitai valstybinei komunalinei įmonei, „Northwest Natural Gas“ pardavimas už maždaug 1,9 mlrd. dolerių grynais ir akcijomis bei 65 % „Dabhol“ projekto Indijoje akcijų.
Derybų dėka pasiekta 7,1 mlrd. dolerių kompensacijų nukentėjusiems; dėl bankroto buvusi rinkos kapitalizacija – 60 mlrd. dolerių – neteko reikšmės.
Bugulma
Bugulma  – miestas Rusijoje, pietryčių Tatarstane, 333 km nuo Kazanės, prie Zajaus upės ir jos intako Bugulminkos, Bulgulmos–Belebėjaus aukštumoje. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Uljanovsko–Ufos linijos, plentai į Čistopolį, Orenburgą, Oralą, Leninogorską. Veikia oro uostas.
Svarbus naftos perdirbimo pramonės centras. Taip pat mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonė (naftos gavybos ir perdirbimo įrangos, elektros variklių), maisto, statybinių medžiagų, porceliano, siuvimo pramonė. Veikia 4 cerkvės, mečetė, teatras, krašto muziejus, Jaroslavo Gašeko muziejus, yra daug tarybinių paminklų.
Tautinė sudėtis: rusai – 63 %, totoriai – 29,1 %, mordviai – 2,6 %, čiuvašai – 2,3 %, ukrainiečiai – 1,3 %.
Istorija
Bugulma įkurta 1736 m. rusų, pastatyta tvirtovė. Gyvenvietė buvo Pugačiovo sukilimo sūkuryje. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Buvo svarbus prekybinis taškas keliuose tarp Kazanės, Orenburgo ir Ufos. 1911 m. miestą pasiekė geležinkelis. 1948 m. pradėta vystyti naftos pramonė.
Odorheju Sekujeskas
Odorheju Sekujeskas  – miestas Rumunijoje, Transilvanijoje, Hargitos apskrityje, Rytų Karpatų papėdėje, prie Didžiosios Tirnavos upės. Pro miestą eina Mierkuria Čuko–Tirgu Murešo kelias, taip pat kelias į Sigišoarą. Net 95,7 % miesto gyventojų yra vengrai.
Istorija
Miestas šaltiniuose minimas nuo 1334 m. Odorheju Sekujeskas yra vienas iš Sekejų krašto svarbiausių centrų. Vengrijos karalystės laikais buvo Udvarhejo apskrities centru.
Pomponijus Mela
thumb|250px|Europos aprašymas pagal Pomponijų Melą
Titas Pomponijus Mela  – iš Ispanijos kilęs romėnų istorikas. Gyveno I a. pradžioje. Apie 41-44 m. (mūsų eros) parašė trijų dalių veikalą „Apie pasaulio padėtį“ ( arba De Chorographia). Apie patį Pomponijų Melą beveik nieko nėra žinoma, tik kad gimė Tingenteroje ar Singenteroje pietų Ispanijoje. Kūrinio data nustatyta pagal aliuziją į Klaudijaus ekspediciją į Britaniją.
Veikale Apie pasaulio padėtį apibendrintos- Antikos mokslo žinios apie pasaulį. Istorikas rėmėsi Herodoto „Istorija“, Strabono „Geografija“, Kornelijaus Nepoto kronika. Tai seniausia išlikusi geografijos studija lotynų kalba.
Pomponijus Mela savo veikale mini ir neurus, sarmatus, melanchenus, pateikia netikslių žinių apie Baltijos jūrą bei Pabaltijo gyventojus. Kalbėdamas apie neurus pamini jų sugebėjimą pavirsti vilkais, o apie sarmatus – pasakoja legendas apie jų moteris – amazones.
Prancūzijos Polinezijos himnas
’Ia Ora ’O Tahiti Nui (tait. „todėl, kad Taitis gali gyventi“) – Prancūzijos Polinezijos valstybinis himnas (greta su Prancūzijos himnu). Prancūzijos Polinezijos Asamblėjos patvirtintas 1993 m. birželio 10 d. Autorių kolektyvą sudaro: Maeva Bougues, Irmine Tehei, Angèle Terorotia, Johanna Nouveau, Patrick Amaru, Louis Mamatui, Jean-Pierre ir Pierre Célestin. Himno autorinės teisės perleistos valstybei. Himnas naudojamas valstybinių švenčių, sportinių renginių, tarptautinių priėmimų proga.
Valstybėje kilo nemažai ginčų dėl himno pavadinimo ir žodžių, kadangi juose minimas tik Taitis, nepaminint likusių teritorijų. Siūloma eilutę Tahiti Nui keisti į bendresnį Maohi Nui.
Eilės
taitiečių kalba
prancūzų kalba
Olšova Droga
Olšova Droga – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kerijas
Kerijas  – upė Kenijoje, Lūžio slėnio provincijoje. Tai viena ilgiausių Kenijos upių, prasideda ties pusiauju.
Kerijas išteka iš šiaurinių Amasijos kalvų šlaitų, į vakarus nuo Bogorijos ežero. Teka šiaurės kryptimi per Kerijo slėnį, tarp Tageno kalvų ir Elgejo atodangos, kuri kai kuriose slėnio vietose iškyla virš 1800 m aukščio. Toliau tekėdama į šiaurę, upė dažnai kerta gylius ir siaurus slėnius ir įteka į Turkanos ežerą, tuoj į pietus nuo deltos, suformuotos Turkvelo ir Lokičaro upių. Kartu paėmus, Kerijas ir Turkvelas tiekia iki 98 % vandens Turkanos ežerui.
Upės vandeningumas labai kinta metų bėgyje – liūčių metu smarkiai paplūsta, o per sausras nusenka. Upės vanduo naudojamas pasėlių (daugiausia kukurūzų ir sorgų) drėkinimui.
Vasaros laikas
Vasaros laikas – vietinis tam tikro regiono laikas, trunkantis tam tikrą metų periodą ir paprastai besiskiriantis nuo įprastinio (dažniausiai juostinio laiko) viena valanda. Pirminė šio laiko įvedimo paskirtis – efektyviau išnaudoti dienos šviesą.
miniatiūra|300px|Mėlynai pažymėtos teritorijos, kuriose naudojamas vasaros laikas Šiaurės pusrutulyje, oranžine spalva – naudojamas vasaros laikas Pietų pusrutulyje, Pilka spalva – buvo naudotas anksčiau, tamsiai pilka – niekada nenaudotas
Vasaros laikas naudojamas daugelyje JAV ir Meksikos valstijų, beveik visoje Kanadoje, Australijoje, kitose šalyse. Persukimo laikas įvairus, bet dažniausiai Šiaurės pusrutulyje laikas pastumiamas pirmyn 2:00 valandą nakties paskutinį kovo sekmadienį, o atsukamas atgal paskutinį spalio sekmadienį, Pietų pusrutulyje – atvirkščiai.
Pirmą kartą ES mastu dėl vasaros laiko įvedimo buvo sutarta 1980 m. 2019 m. Europos Parlamentas pritarė pasiūlymui, kad šalys narės laiko nebesukiotų nuo 2021 metų.
Istorija
Pirmą kartą vasaros laiką pasiūlė įvesti 1895 m. anglų kilmės mokslininkas entomologas Džordžas Hadsonas (George Vernon Hudson). Dažnai tokio pasiūlymo pradininko laurai priskiriami Viljamui Viletui (William Willett) 1907 m. parašiusio straipsnį „Dienos šviesos švaistymas“ („Waste of Daylight“), kuris nepriklausomai nuo Hadsono iš naujo sugalvojo vasaros laiko idėją. Ilgą laiką tokie pasiūlymai nesusilaukė vyriausybių dėmesio.
Pirmą kartą vasaros laikas panaudotas Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijoje (nuo 1916 m. balandžio 30 d. iki 1916 m. spalio 1 dienos), šiek tiek vėliau panaudotas ir Jungtinėje Karalystėje (1916 m. gegužės 21 iki 1916 m. spalio 1 d.). 1918 metų gegužę vasaros laikas įvestas JAV, tačiau galiojo tik metus. Per Antrąjį pasaulinį karą taupant resursus JAV vėl įvedė vasaros laiką 1942 metais.
Tolminkiemis
Tolminkiemis, arba Čistyje Prudai (,, nuo 1907 m. Tollmingkehmen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Tollmingen) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas, valsčiaus ir parapijos centras. 1993–2008 m. Čistyje Prudų apylinkės (Чистопрудненский cовет) centras.
thumb|[[Sventaina|Šventainės upelis dabar – Ruskaja]] thumb thumb|Kristijono Donelaičio namas thumb|Tolminkiemio bažnyčia thumb|Kristijono Donelaičio kapas Tolminkiemio bažnyčios rūsyje Tolminkiemis žinomas nuo XVI a. Tolminkiemio parapija įkurta 1589 m. Parapijai priklausė 36 kaimai, apylinkėse tuo metu gyveno daug lietuvių. Tačiau Didysis maras išretino lietuvius ir į šį kraštą atsikėlė vokiečių kolonistų. XVIII a. viduryje Tolminkiemio parapijoje jau gyveno tik 1000 lietuvių.
Pirmoje Tolminkiemio bažnyčioje, kuri pastatyta 1589 m., 1600–1621 m. tarnavo vienas iš lietuvių bendrinės kalbos pradininkų Jonas Rėza, prieš tai kunigavęs Tilžėje. Kai mirė Karaliaučiaus lietuvių kunigas, J. Rėza iš Tolminkiemio buvo perkeltas į Karaliaučių. Kurfiursto Jurgio Vilhelmo remiamas, jis ten suredagavo ir 1625 m. išleido Jono Bretkūno verstas psalmes. Tai buvo pirmasis bandymas sunorminti lietuvių kalbą – J. Rėza nemažai Bretkūno naudotų svetimybių pakeitė lietuviškais žodžiais.
1743 m. kunigu paskirtas Kristijonas Donelaitis atvyko čia gyventi lapkričio pabaigoje. Per pirmuosius du dešimtmečius K. Donelaitis energingai tvarkėsi savo parapijoje. Iš apgriuvusios bažnyčios 1756 m. jis pastatė naują bažnyčią. Tais pačiais metais buvo pastatyta nauja mokykla, o 1764 m. ir pastorių našlių namai.
Apylinkė
Čistyjė Prudų apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės: