cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fenotipinė adaptacija
Greitoji adaptacija
Organizmą veikia gamtiniai (paros ir metų laiko, atmosferos pokyčiai, klimato ir geografinės sąlygos, aukšta ir žema temperatūra, maisto ir vandens trūkumas) ir socialiniai (darbas ir kūrybinė žmogaus veikla, mokslo ir technikos evoliucija, civilizacija, hipodinamija) veiksniai. Organizmo adaptacinei veiklai būdinga kelios elgsenos formos: dirgiklių poveikio vengimas (nuo saulės slepiamasi pavėsyje), aktyvi adaptacija (padedanti reguliaciniams mechanizmams – šiltoje aplinkoje prakaituojama, kopiant į kalną, dažniau ir giliau kvėpuojama), pasyvi adaptacija – pasyvi organizmo sąveika su dirgikliu ir nereagavimas į jį. Jos pradinė fazė yra pavojaus, kuri atsiranda, veikiant fiziologiniam arba patogeniniam faktoriui, keičiantis aplinkos sąlygoms. Sujaudinama centrinė nervų sistema, pakinta kraujospūdis ir kvėpavimas. Pereinamosios fazės (perėjimo į pastovią adaptaciją) metu centrinėje nervų sistemoje formuojasi valdymo mechanizmai, pakinta medžiagų apykaita, suaktyvėja antinksčių žievės – jos hormonų veikla. pastovios adaptacijos fazei būdinga audinių membranų ląstelių ir viso organizmo homeostazė. Organizmas įgyja specifinį ir nespecifinį atsparumą. Dezadaptacijos fazėje sutrinka anabolizmo, katabolizmo ir fiziologinių sistemų sąveika, pakinta organizmo pastovumo rodikliai, vėl aktyvinamas kvėpavimas ir kraujotaka, eikvojama daug energijos. Reiškiasi tada, kai funkcinis aktyvumas ar faktorių veikimas naujose sąlygose priartėja prie ekstremalių.
Kai organizmo neveikia adaptaciją sukėlę veiksniai, jis praranda tuo metu įgytas morfologines ir funkcines savybes, ir ji išnyksta. Ją reguliuoja humoraliniai (veikiant hipotaliamui, hipofizei, antinksčių žievei) ir nerviniai (vyraujančio nervų sistemos židinio – dominantės principu) mechanizmai. Prisitaikyti prie išorės veiksnių padeda treniruotė, įgūdžiai, organizmo atsparumas, imuninės sistemos būklė.
Buda Kašaliovos rajonas
Buda Kašaliovos rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Buda Kašaliova.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Buda Kašaliova, vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Uvaravičai.
Brahino rajonas
Brahino rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Brahinas.
Gyvenvietės
2 miesto tipo gyvenvietės – Brahinas ir Kamarynas.
Suaugtinė dirvapintė
Suaugtinė dirvapintė (Albatrellus confluens) – tai kempininių šeimos, IV kategorijos valgomas grybas. Šis grybas Lietuvoje yra retas, todėl įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Išvaizda
Kepurėlė iki 40 cm skersmens, minkšta, sultinga, plika, lygi arba sutrūkinėjusi, gelsva, gelsvai rusva, gelsvai ruda. Kotas šakotas, netaisyklingas, dažnai pereinantis į kepurėlę, baltas, gelsvas. Vamzdeliai balti, išdžiuvę gelsvi, trumpi, kotu nuaugę žemyn. Poros mažos, apskritos, baltos. Trama sultinga, trapi ir mėsinga, malonaus kvapo, kartaus skonio. Sporos beveik rutuliškos, su vienu dideliu riebaliniu lašu, 4-5x3-3,5 μm.
Augavietė
šis retas grybas, dažniausiai sutinkamas spygliuočių miškuose ant žemės, rečiau ant pūvančių kelmų. Lietuvoje reta. Žinoma iš Vilniaus ir Zarasų raj. Sezonas: rugpjūtis – spalis.
Jauni vaisiakūniai, nulupus luobelę, vartojami maistui (švieži tinka miltų gamybai).
Suaugtinės dirvapintės nuotraukų galerija:
Kražių Medžiokalnio botaninis draustinis
Kražių Medžiokalnio botaninis draustinis – saugoma teritorija Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, Kražių šiauriniame pakraštyje, draustinis.
Kražių Medžiokalnio botaninis draustinis įsteigtas 1960 m. Plotas 79 ha. Saugomos retos augalų rūšys ir jų bendrijos. Draustinis yra Kražantės upės slėnyje. Gausu orchidinių šeimos augalų, auga raktažolės pelenėlės, pievinės gencijonėlės. Draustinyje gyvena griežlės, peri geltonosios kielės, pieviniai kalviukai.
Draustinyje yra Medžiokalnis, Medžiokalnio miške – Kražių Medžiokalnio šventvietė.
Google TV
Google TV - programinės įrangos platforma. Ji suteikia galimybę prijungti televizorių prie spartaus interneto ryšio ir naudotis vartotojus dominančiu interneto turiniu bei paslaugomis. Tam skirta televizoriuose diegiama „Google Chrome“ interneto naršyklė.
Choinikų rajonas
Choinikų rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Choinikai.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Choinikai.
Panspermija
thumb|Panspermija
Panspermija ( iš πᾶς/πᾶν (pas/pan) „visa“ ir σπέρμα (sperma) „sėkla“) – hipotezė, kad gyvybė egzistuoja visoje Visatoje, o ją išnešiojo meteoritai, asteroidai ir planetoidai.
Pagal hipotezę, primityvios gyvybės formos gali įveikti didelius atstumus Visatoje, o gyvybė į Žemę buvo atnešta būtent tokiu būdu. Teorijos šalininkai bando išspręsti prieštaravimą tarp didelio gyvybės kompleksiškumo iš vienos pusės, ir sąlyginai trumpo laiko per kuri ji atsirado. Daugelio mokslininkų panspermija laikoma viso labo spekuliacija, nes iki šiol gyvybė buvo rasta tiktai Žemėje.
Panspermija neaiškina, kaip gyvybė atsirado apskritai.
Istorija
Panspermijos teorijos bruožų galima rasti jau graikų filosofo Anaksagoro darbuose, kuriose kalbama apie "gyvybės sėklas". Šios mintys vėl buvo pamirštos ir užgožtos Aristotelio teorijos apie spontanišką gyvybės atsiradimą. Viduramžiais Europoje šis klausimas net nebuvo keliamas, nes būtų prieštaravęs krikščioniškajam mokymui apie pasaulio sukūrimą. Tik XIX a., po Charles Darwin evoliucijos teorijos paskelbimo, vėl kilo susidomėjimas pirmosios gyvybės atsiradimo Žemėje problema.
Buvo sukurtos įvairios hipotezės apie biologinės evoliucijos pradžią. Tarp jų buvo ir panašios į panspermiją hipotezės, atstovaujamos Jöns Jakob Berzelius (1834 m.), Louis Pasteur (1864 m.), Hermann Richter (1865 m.), William Thomson (1871 m.) ir Hermann von Helmholtz (1871 m.).
XX a. pradžioje Svante Arrhenius pateikė pirmą teorinį panspermijos aprašymą (1903/1908).
Panspermijos rūšys
Pagal plitimo aplinką yra skirstoma:
Pagal transportavimo būdą tai gali būti:
Dar kartais išskiriama „minkštesnė“ panspermijos forma, taip vadinama pseudopanspermija. Jos metu pernešama ne pati gyvybė, o tik „statybinės medžiagos“ - organiniai junginiai ar net ląstelių organoidai.
2 Cool 4 Skool
„2 Cool 4 Skool“ – Pietų Korėjos grupės BTS debiutinis singlo albumas, išleistas 2013 m. birželio 12 d. Singlo albumą sudaro devynios dainos, tarp kurių du slapti takeliai. Daina „No More Dream“ išleista kaip pagrindinis albumo singlas. Kartu su šiuo singlu, grupė reklamavo ir dainą „We Are Bulletproof Pt.2“.
Elis (Liuksemburgas)
Elis  – Liuksemburgo miestas, esantis šalies vakaruose, netoli pasienio su Belgija. Pagal 2008 m. gyveno 983 žmonės. Miestelį labiausiai garsina moterų futbolo ekipa, kuri rungtyniauja aukščiausioje lygoje Dames Ligue 1. Iš lankytinų objektų labiausiai žinoma Kolpacho pilis.
Belizo transportas
Pagrindinė Belizo transporto priemonė yra autobusai. Didesniuose šalies miestuose, kaip sostinėje Belmopane ar Belize, yra autobusų centrai. Kituose miestuose yra autobusų stotelės.
Sausumos keliai
Belize sausumos kelių yra 3 007 km ilgio (2006). Iš jų tik 575 km yra asfaltuoti. Eismas vyksta dešine eismo juosta.
Vandens keliai
Vandens keliai Belize sudaro 825 km (2008). Jais plaukioja tik mažesni laivai.
Uostai
Pagrindiniai šalies uostai yra Belizo miestas ir Big Krykas.
Oro keliai
Iš viso šalyje yra 44 oro uostai (2008). Iš jų tik 4 turi asfaltuotus kilimo ir tūpimo takus. Pagrindinis šalies oro uostas yra buvusioje sostinėje Belize – Tarptautinis Philip S. W. Goldson oro uostas.
Geležinkeliai
Šiuo metu šalyje nevyksta traukinių eismas. 1913 m. iš Dangrigos miesto buvo nutiesti geležinkelio bėgiai, tačiau 1937 m. traukiniai buvo sustabdyti.
Tadas Burzinskis
Tadas Burzinskis (apie 1730–1773, Florencija) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos senatorius ir diplomatas, Smolensko kaštelionas (1763–1770), Minsko vaivada (1770–1773).
Biografija
Lietuvos bajorų Burzinskių giminės atstovas, herbo „Trzywdar“ savininkas. Smolensko kašteliono ir Lietuvos prokuroro Stanisklovo Antano Burzinskio (1701–1775) sūnus.
Mokėsi Varšuvos kolegiume. 1760 metais Tadas Burzinskis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, po to gavo Krasnoselsko seniūniją ir Lietuvos armijos rotmistro titulą. 1763 metais buvo paskirtas Smolensko kaštelionu, o 1770 metais gavo Minsko vaivados pareigybę.
1764 metais tapo LDK konfederacijos nariu. 1767 m. spalio 23 d. įėjo į seimo delegacijos, priverstos spaudžiant rusų pasiuntinio Nikolajaus Vasiljevičiaus Repnino patvirtinti ankstesnę ATR tvarką, sudėtį.
1769–1773 metais – ATR pasiuntinys Londone. Pasiuntinybė pastoviai kentėjo dėl pinigų stygiaus. Jų pagalba butu buvę galima samdyti pagalbininkus ir sekretorius, kas būtų galėję padaryti misiją efektyvesnę. 1770 metais ryšium dėl pablogėjusios sveikatos paprašė Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio leidimo išvažiavimo iš Londono. Gavęs leidimą, 1770 m. gruodžio 18 d. išvažiavo į Briuselį, o iš ten į Italiją.
Papildytoji realybė
thumb|Wikitude World Browser papildytosios realybės veikimas [[iPhone telefone]] Papildytoji realybė – pasaulio atvaizdavimas su kompiuterinės grafikos elementais, suteikiančiais papildomos informacijos apie stebimą objektą. Vaizdas stebimas realiu laiku.
Esmė ir kilmė
Papildytoji realybė yra sumaišytoji realybė, kuriama naudojant kompiuteriu „papildytus“ suvokiamos realybės elementus. Naudojama vaizdų stebėjimo įranga – internetinė vaizdo kamera, mobiliojo telefono kamera ar kita priemonė. Gautas vaizdas yra apdorojamas, atpažįstami tam tikri objektai, ir tuo metu ant stebimo vaizdo pateikiama papildoma informacija, grafiniai elementai.
Čačersko rajonas
Čačersko rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Čačerskas.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Čačerskas.
1965 m. Formulės 1 sezonas
'''1965 m. Formulės 1 sezonas''' buvo 15-tas Formulės 1 sezonas, kuris prasidėjo sausio 1 dieną ir baigėsi spalio 24 dieną. Iš viso čempionatą sudarė 10 lenktynių. Sezone vyko ir 7 neįskaitinės lenktynės.
Čempionato apžvalga
Sezone dominavo britas Jim Clark su Lotus-Climax komanda. Britas per pirmas 7 lenktynes nugalėjo šešis kartus. Tarp jų vieną kartą jis nestartavo. Per likusias trejas lenktynes jis nepelnė nei vieno taško, tačiau to britui užteko tapti čempionu. Antroje vietoje likusį Graham Hill jis aplenkė 14 įskaitinių taškų.
Šis sezonas buvo antras Honda ekipai. Paskutinėse lenktynėse Meksikoje ji pelnė pirmąją savo pergalę.
1965 m. sezono lenktynininkų įskaita
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik geriausi 6 sezono rezultatai įskaitomi į bendrą įskaitą.
1965 m. konstruktorių įskaita
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Kiekvienose lenktynėse į įskaitą skaičiuojamas tik geriausias kiekvienos komandos rezultatas.
Dobrušo rajonas
Dobrušo rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Dobrušas.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Dobrušas, vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Cerachouka.
SS reichsfiureris
SS reichsfiureris ( – ‘apsaugos rinktinių reicho vadas’) – specialus SS laipsnis, gyvavęs nuo 1926 iki 1945 metų (1925–1926 m. – SS oberleiteris). Iki 1933 metų tai buvo pareigos, o nuo 1934 metų tapo aukščiausiu SS laipsniu. Ilgiausiai SS reichsfiurerio pareigas ėjo Heinrichas Himleris.
Atsiradimas
Reichsfiureris SS buvo SS laipsnis ir pareigos vienu metu. Reichsfiurerio pareigos 1926 metais buvo sukurtos Jozefui Berchtoldui. Berchtoldo primtakas, Julijus Šrekas, niekada savęs nevadino reichsfiureriu (pareigos vadinosi oberleiteris 'pagrindinis vadovas'), tačiau šios pareigos jam buvo paskirtos atbuline data vėlesniais metais. 1929 metais, Heinrichas Himleris, tapęs SS reichsfiureriu, pradėjo save taip vadinti vietoje savo SS laipsnio.
1934 metais, po Ilgųjų peilių nakties, Himlerio pareigos tapo oficialios. Nuo to laiko SS reichsfiurerio laipsnis tapo aukščiausiu SS laipsniu ir tapatinamas su generolo feldmaršalo laipsniu vokiečių armijoje.
Vidiškis (reikšmės)
Vidiškiu vadinamos gyvenvietės:
Gomelio rajonas
Gomelio rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Gomelis.
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Balšavikas.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2019
M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai 2019 buvo surengti Žalgirio arenoje, Kaune, 2020 m. sausio 31 d. Apdovanojimus vedė komikai Justinas Jankevičius ir Mindaugas Stasiulis.
Nominacijos
Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
Laplandinis karklas
Laplandinis karklas (Salix lapponum) – gluosninių (Salicaceae) šeimos, gluosnių genties (Salix) krūmas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Paplitimas ir augavietės
thumb|left|200px|Viršutinė [[Lapas|lapo dalis]] Pagrindinis jo paplitimo arealas yra Europos ir Azijos miškai ir miškatundrės.
Per Lietuvą eina vakarinė paplitimo riba. Daugiausia augaviečių pietinėje ir rytinėje šalies dalyje: Alytaus, Ignalinos, Lazdijų, Švenčionių, Trakų, Varėnos, Vilniaus ir Zarasų rajonuose. Šiaurinëje Lietuvoje auga Akmenės ir Mažeikių rajonuose.
Auga tarpinio tipo pelkėse ir žemapelkėse, aukštapelkių pakraščiuose. Dažniausiai randamas Caricetum limosae ir Caricetum lasiocarpae asociacijų bendrijose. Mėgsta rūgščius durpinius dirvožemius. Šviesomėgis. Auga pavieniui arba nedidelėmis grupėmis, negausiai.
Vidurio Afganistano kalnai
Vidurio Afganistano kalnai arba Hazaradžatas, Chazaredžatas  – istorinis-kultūrinis Didžiojo Irano regionas, esantis Afganistano centrinėje dalyje. Šiame regione vyrauja etninė grupė hazarai, yra atsikėlusių puštūnų, tadžikų bei čaraimakų.
Laplandinis karklas
Biologija
thumb|left|200px|Laplandinio karklo [[Žirginys|žirginiai]] Tai 1-1,5 m aukščio krūmas. Laja netaisyklinga, išsidraikiusi. Šakos plaukuotos, vėliau be plaukų ir blizgiai tamsiai raudonos. Lapai lancetiški, iki 7 cm ilgio ir 2,5 cm pločio, nežymiai plaukuoti viršutinėje dalyje. Apatinė dalis tankiai plaukuota. Pakraščiai visai arba mažai banguoti. Lapkočiai trumpi, įprastai nuo 5 mm iki 1 cm.
Minija (Mingė)
Minija (arba Mingė) – žvejų gatvinis kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Kintų, Minijos upės žemupyje, Nemuno deltos regioniniame parke. Minijos seniūnaitija.
Vidurio Afganistano kalnai
Regionas apima didžiąją dalį Afganistano Goro, Bamijano, Daikondžio, Vardako, Gaznio provincijų.
Laplandinis karklas
Biologija
Žydi lapams skleidžiantis, gegužės mėnesio pabaigoje. Žiedynas – iki 3 cm ilgio žirginys. Vyriškieji žiedai turi po du kuokelius. Apdulkina vabzdžiai ir vėjas. Vaisius – geltonai žalia apvali dėžutė. Dauginasi sėklomis. Sėklos prinoksta birželio mėnesio pabaigoje. Plinta iš šliaužiančio šakniastiebio išaugančiais ūgliais. Dažnai kryžminasi su kitais gluosniais. Lietuvoje rasta hibridų su ausytuoju, mėlynialapiu bei pilkuoju  karklais.
Vidurio Afganistano kalnai
Geografija
thumb|left|220px|Kelias pro Vidurio Afganistano kalnus Šis kalnų masyvas yra Irano kalnyno rytinė dalis ir kartu Hindukušo kalnyno vakarinė atšaka. Ilgis ~600 km, plotis iki 300 km, aukštis iki 4148 m (Džamo kalnas). Kalnagūbriai spinduliškai nusidriekę į pietvakarius nuo Hindukušo. Sudaryti iš klinties ir skalūnų.
Rytuose bei pietryčiuose Hazaradžatas leidžiasi į Puštūnistaną, ir į Kabulą veda Unai perėja. Šiaurės rytuose jis susisiekia su kitu kalnų regionu – Nuristanu. Šiaurėje jis leidžiasi į Baktrijos lygumas, o vakaruose – į Firozkoho ir Herato lygumas. Pietvakariuose esančio dykumos jį atskiria nuo Sistano.
Visas regionas padalintas kalnų grandinių į paskirus slėnius, kuriuos neretai drėkina aukštikalnių upės. Regione prasideda visos svarbiausios Afganistano upės: Kabulas, Arghandabas, Helmandas, Farahas, Chašas, Hari, Murgabas, Balchas, Kundūzas ir kt.
Tarp svarbiausių regiono slėnių yra Bamiano slėnis šiaurės rytuose, Goro regionas (Hari upės aukštupis) šiaurės vakaruose, Behsudas (Helmando aukštupis) pietryčiuose, Nili pietuose, ir kt.
Istorija
Kalnuotas ir atokus regionas per tūkstančius metų tarnavo kaip buferinė zona, skyrusi Chorasaną (Baktriją) šiaurėje ir Puštūnistaną (Arachosiją) pietuose. Vietos slėnius per istoriją bent nominaliai kontroliavo Achemenidų, Graikų-Baktrų, Maurijų, Kušanų, Eftalitų, Samanidų imperijos.
XII a. viena iš vietinių karalysčių Goro regione sukūrė galingą imperiją, kurios kontrolė siekė Indiją rytuose ir Chorasaną vakaruose. XIII a. Guridus nukariavo Chorezmšachai ir Mongolai.
Greičiausiai po mongolų užkariavimų kalnyną apgyvendino mongolų etnosai, kurie maišėsi su vietos gyventojais ir perėmė vietinę kultūrą. Taip formavosi hazarai, kurie savo rasine išvaizda yra artimesni mongolams, o kalba ir kultūra – tadžikams. Nors jų regioną ir toliau nominaliai valdė įvairios imperijos, hazarai buvo de facto nepriklausomi, ir pasidalinę į smulkias karalystes.
XIX a. pietiniams hazarų kaimynams puštūnams konsoliduojant valdžią ir tapus svarbia jėga regione, hazarų tarpe irgi prasidėjo vienijimosi procesai. Pavyzdžiui Afganistaną valdant Dostui Muchamedui, Behsudo valdovas Jazdanbachšas bandė suvienyti hazarų gentis, kas kėlė grėsmę jaunai puštūnų valstybei. Kad būtų galima geriau kontroliuoti šį regioną, per XIX a. buvo vykdomos ekspedicijos, kurios aprašė pusiau nomadišką to meto hazarų gyvenimą.
Pačioje XIX a. pabaigoje Hazaradžatas buvo de facto inkorporuotas į Afganistano teritoriją, vietos gyventojai apdėti mokesčiais ir priversti atlikti karinę tarnybą. XX a. I pusėje inkorporacija dar labiau stiprėjo gerinant krašto infrastruktūrą, tiesiant naujus kelius. Didelė dalis hazarų paliko savo gimtąsias vietas ir migravo į miestus, kur greitai asimiliavosi.
Laplandinis karklas
Apsauga
Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Čepkelių, Kamanų ir Žuvinto rezervatuose, Aukštaitijos ir Dzūkijos nacionaliniuose parkuose, Aukštadvario, Kurtuvėnų, Smalvo-Smalvykščio, Ūlos kraštovaizdžio draustiniuose. Būtina visų radavečių apsauga, išlaikant optimalias hidrologines sąlygas. Lapus pažeidžia lapgraužiai vabzdžiai ir ligos.
Vidurio Afganistano kalnai
Istorija
1979 m. Afganistane prasidėjus pilietiniam karui, Hazaradžatas vėl tapo nebekontroliuojamas iš centrinės valdžios. Čia nesiekė komunistų kontrolė, ir hazarai, vadovaujami Said Ali Behešti, susikūrė de facto nepriklausomą valstybę. Jų ideologiją atsipindėjo hazarų religinė partija Afganistano Islamo vienybės revoliucinė taryba, siekusi sugrąžinti regioną į XIX a. tradiciją. Afganistane į valdžią atėjus talibams, Hazaradžatas buvo sugrąžintas į centrinės valdžios kontrolę. Prieš čia gyvenančius hazarus pradėtas taikyti etninis valymas.
Minija (Mingė)
Kaimo namai išsidėstę abipus Minijos (fasadais į upės pusę), išlikę XIX a. pabaigos pastatų. Geras susisiekimas vandens transportu su Rusne, Ventės ragu, Nida ir kitais Kuršių Nerijos kurortais. Pastaraisiais metais Mingėje sparčiai vystomas vandens ir kaimo turizmas. Yra jachtų ir motorlaivių prieplauka, turizmo paslaugų bendrovė „Mingės egzotika“, kaimo turizmo sodyba „Ėvė“.
Tereko Tarybų Respublika
Tereko Tarybų Respublika  – respublika Tarybų Rusijos sudėtyje, buvusios Tereko srities (Rusijos imperija) teritorijoje, egzistavusi 1918 m. kovo – 1919 m. vasario mėnesiais. Sostinė buvo Piatigorskas, vėliau – Vladikaukazas. Nuo 1918 m. liepos – Šiaurės Kaukazo Tarybų Respublikos sudedamoji dalis.
Minija (Mingė)
Architektūra
Vienintelis gatvinis kaimas, kuriame gatvę atstoja upė, tačiau tilto per upę greta nėra. Dėl gražaus, unikalaus gamtovaizdžio dar vadinamas „Lietuvos Venecija“. Gatviniame rėžiniame išretėjusiame žvejų kaime sodybos kurtos abipus Minijos upės skersiniuose rėžiuose, pastatai statyti paupyje greta prieplaukų. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje daugiausia buvo statomi Mažajai Lietuvai būdingi mūriniai ir mediniai pastatai – autentiškų pastatų neišliko. Dauguma gyvenamųjų namų buvo dvigaliai, pagrindiniu fasadu atsukti į upę, tvartai su paaukštintomis pastogėmis – ertikiais. Kaimo planinė struktūra susiklostė XVIII a.– XIX a. pabaigoje. Po Pirmojo pasaulinio karo kaimas pamažu nyko.
Tereko Tarybų Respublika
Tereko Tarybų respublika buvo paskelbta Piatigorske vykusiame 2-ajame Tereko tautų suvažiavime (567 delegatai). Kovo 4 d. suvažiavimas pripažino Tarybų Rusijos valdžią. Kovo 5 d. buvo išrinkta Tereko Liaudies taryba, kurios pirmininkas buvo J. Bogdanovas. Vėliau buvo suformuota vyriausybė – Liaudies Komisarų taryba (LKT), kurią sudarė bolševikai, menševikai ir kairieji eserai.
LKT pirmininkas buvo bolševikas S. Buačidzė (С. Г. Буачидзе), o po jo žuvimo 1918 m. birželio 20 d. – eseras J. Paškovskis (Ю. Г. Пашковский), kuris žuvo 1918 m. rugpjūtį, ir tada jį pakeitė bolševikas F. Bulė (Ф. X. Булле).
Respublikos vyriausybė vykdė Tarybų Rusijos politiką – nacionalizavo pramonės įmones (pirmoje eilėje – naftos pramonės Grozne), atšaukė privačią žemės, miško ir žemės gelmių nuosavybę. Balkarams, čečėnams ir osetinams buvo išdalinta 150 tūkst. dešimtinių žemės. Vladikaukaze buvo įsteigta pirma aukštoji mokykla regione – Vladikaukazo politechnikos institutas.
Minija (Mingė)
Istorija
Senasis kaimo pavadinimas – Minė (tai liudija užrašai ant kryžių kapinėse Ventėje). Kaimas kūrėsi Kuršių marių pakrantėje prie Minijos upės žiočių. Minimas nuo 1540 m. – tada jame gyveno 11 činšininkų ir 2 privilegijuotos vokiečių šeimos. Ilgainiui dėl Minijos ir Nemuno atšakos Atmatos plukdomų sąnašų didėjant sausumos plotams kaimas atsidūrė atokiau nuo marių ir iš pamario kaimo tapo upiniu. Dėl žemaičių iš Didžiosios Lietuvos ir vokiečių iš kitų Prūsijos kunigaikštystės regionų imigracijos gausėjo gyventojų. Nuo 1601 m. veikė karčema, nuo 1736 m. – pradžios mokykla. XVIII a. kaimas nukentėjo nuo nuolatinių karų ir maro.
Tereko Tarybų Respublika
Didelė dalis gyventojų palaikė baltagvardiečius, su kuriais kovojo Tereko Tarybų respublikos kariuomenė:
Minija (Mingė)
Istorija
1802 m. įsteigta burių, vėliau ir valčių dirbtuvė. 1817 m. buvo 31 m., XIX a. viduryje – 76 sodybos, Mingė tapo vienu didesnių Kintų parapijos kaimų. XIX a. įsteigta burių siuvykla, burinių valčių dirbtuvė, 1827 m. įrengta vandens matavimo stotis. Nuo 1850 m. veikė pašto agentūra ir vaistinė, joje pardavinėtos ir lietuviškos knygos. XIX a. pabaigoje iškastas perkasas į Atmatą, nutiestas akmenimis grįstas kelias į Kintus. Ties Minge buvo pertvarkomi sieliai. Gyventojai vertėsi žvejyba, pievininkyste, pjovė ir pardavinėjo nendres stogams dengti. Kaimas neturėjo gatvių – buvo susisiekiama upe valtimis.
XX a. pradžioje 70 proc. gyventojų buvo lietuvininkai. 1939 m. buvo 28 sodybos. Po Antrojo pasaulinio karo tarybinė valdžia iš Didžiosios Lietuvos atkėlė apie 20 šeimų. Po karo kairiajame krante įrengtas galingas žolės miltų gaminimo aparatas, dešiniajame – galvijų ferma. 1948–1959 m. Mingė buvo Kintų Rozos Liuksemburg žvejybos artelės, 1959–1990 m. – Jono Čiulados žuvininkystės ūkio gyvenvietė. XXI a. pradžioje pradėta plėtoti vandens ir kaimo turizmą.
Craig Breen
Kreigas Brynas (1990 m. vasario 2 d. Voterforde, Airijoje – 2023 m. balandžio 13 d. Lobore, Kroatijoje) – Airijos ralio lenktynininkas, dalyvavęs Europos ralio čempionate. Jis buvo 2012 m. WRC Super 2000 pasaulio ralio čempionas.
2023 m. balandžio 13 d., ruošdamasis Kroatijos raliui, pilotas pateko į avariją ir žuvo. Jo šturmanas James Fulton avarijoje nenukentėjo.
Karjeros rezultatai
C.Breen 2014 m. Graikijos Akropolio ralyje iškovojo pirmąją ERC pergalę, vairuodamas Peugeot 208 T16 automobilį.
Grabijolų piliakalnis
Grabijolų piliakalnis įrengtas net pusšimtį metrų iškylančių stačiašlaičių Neries aukštumų kyšulyje. Piliakalnio aikštelė pailga rytų–vakarų kryptimi, lygi, 14 m ilgio, 8 m pločio smaigalyje ir 12 m – prie pylimo; piliakalnio pylimas apie 10 m pločio, nuskleistas, siekia 0,4–0,6 m aukštį. Tolyn, į vakarus už jo, yra nedidelis 6 m pločio pagilėjimas, kur galėjęs būti gynybinis griovys.
Piliakalnio paviršiuje – juosvas smėlis, miškožemis, kultūrinio sluoksnio radinių nepastebėta. Spėjama, kad piliakalnis buvo įrengtas I tūkstantmetyje ir naudojamas iki II tūkstantmečio pradžios. Už 0,35 km į rytus nuo Grabijolų piliakalnio, slėnyje, būta Rytų Lietuvos pilkapių, kuriuos 1857 m. tyrinėjo grafas Konstantinas Tiškevičius; 2002 m. šalimais, Černeckių sodyboje, aptiktos brangios X a. degintinio kapo įkapės: du ietigaliai, ornamentuotomis įmovomis, kirvis ir peilis.
Grabijolų piliakalnio dydis ir geografinė padėtis – iš šios vietos gerai matyti Neries tėkmė šiaurės ir rytų kryptimis – perša mintį, jog kovų su kryžiuočiais laikotarpyje tai buvo vienas iš panerio Žvalgakalnių (žvalgos, budėjimo kalnų); labai panašus piliakalnis yra Kriveikiškyje prie Kernavės, už 4,6 km į šiaurę nuo Grabijolų.
Aifelis
thumb|250px|Aifelio kraštovaizdis
Aifelis  – neaukštų kalnų sritis daugiausia vakarų Vokietijoje (Šiaurės Reinas-Vestfalija, Reino kraštas-Pfalcas) bei nedidelė dalis rytų Belgijoje. Aifelį iš pietų riboja Mozelio upė, iš rytų – Reinas, iš šiaurės – Aukštieji Fenai, iš vakarų – Ardėnai. Aukštis iki 747 m (Aukštojo Achto k.).
FK Orenburg
Orenburgo FK – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Orenburge.
Istorija
2016 m. gegužės 25 d. pervadintas į „Orienburg“. Gegužės 30 d. pristatytas naujasis klubo logotipas.
2016/2017m. m. sezone dalyvavo Premjer Lygoje, bet liko 13 vietoje ir iškrito iš elito diviziono. .
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Gazovik“ stadione, kuris talpina 7 500 žiūrovų.
Sezonai
Šaltiniai:
Gioachino Colombo
Gioachino Colombo (1903 m. sausio 9 d.–1988 m. balandžio 24 d.) buvo Italijos automobilių variklių dizaineris.
1937 m. italas pagamino Alfa Romeo 158 modeliui variklį ir tokiu būdu patraukė Ferrari vadovo Enzo Ferrari dėmesį. Po II pasaulinio karo Ferrari paprašė suprojektuoti variklį jų pirmajam modeliui Ferrari 125 S.
1950 m. Colombo sugrįžo į Alfa Romeo gretas. Tuo metu jis tapo sėkmingų komandos metų Formulėje 1 (pergales pelnė Nino Farina ir Juan Manuel Fangio) liudininku.
1953 m. Colombo pradėjo dirbti Maserati gamykloje, po dvejų metų – Bugatti, o nuo 1957 iki 1970 m. dirbo MV Agusta motociklų gamykloje.
1988 m. balandžio 24 d. italas mirė Milane.
Belezų piliakalnis
Belezų piliakalnis – piliakalnis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Belezų kaimo laukuose.
Piliakalnis rastas 2015 m. vasario 7-8 d.
16 x 36 m dydžio piliakalnio aikštelę ratu juosia stačiašlaitis pylimas; šiaurės rytų pusėje jis 2,7 m aukščio (matuojant iš aikštelės pusės), o vakaruose iškyla beveik iki 10 m. Vidinėje pylimo pusėje iš žemės kyšo 0,8 x 1,1 m akmens dalis, su rieduliu siejamas padavimas apie kareivį–šaulį, kuris čia turėjęs sau apkasą.
Piliakalnio aikštelė lygi, ilgus metus buvo ariama. Pietvakarių pusėje pylimas apardytas duobių, papėdėje – N. Pulauskienės sodyba.
Belezų piliakalnis panašus į kitus Vidurio Dzūkijos piliakalnius, kuriems mokslinėje literatūroje yra prigijęs miniatiūrinių piliakalnių pavadinimas. Archeologiniai tyrimai rodo, kad jie ir papėdėje plytinčios gyvenvietės buvo naudojamos I tūkstantmečio pirmoje pusėje – viduryje (plg. Lavariškių piliakalnį, Trakų r.; Migonių piliakalnį, Kaišiadorių r.). Taip pat datuojamos kitados į šiaurę nuo Belezų piliakalnio esančios Toleikių senovės gyvenvietės paviršiuje rastos lipdytos keramikos šukės. Vis dėlto Belezų piliakalnio dydis, įtvirtinimų mastas neleidžia atmesti galimybės, kad jis buvo naudojamas ir vėliau, galbūt net kovų su kryžiuočiais laikotarpiu.
Adakavo dvaras
Adakavo dvaras – dvaras, esantis Tauragės rajone, Skaudvilės seniūnijoje.
Adakavo gyvenvietė išsidėsčiusi prie kelio Skaudvilė-Nemakščiai, apie 5 km į rytus nuo Skaudvilės. Dvaras įsikūręs centrinėje gyvenvietės dalyje. Jo sodyboje išlikę XVIII a. vid. – XX a. pirmosios pusės pastatai. Dvaro ansamblį sudaro dvi atskiros dalys – dvaro pastatai (jų išliko 5) ir bažnyčios statinių kompleksas (jų yra 6). Dvarui priklauso Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, varpinė, šventoriaus tvora, klebonija, špitolė, parapijos namai, rūmų rūsiai, namas (XIX a. I p.), mokykla (1935 m.), kalvė (XIX a. vid.), sargo namas (XX a. pr.). Žaliuoja XVIII a. vid. įkurtas, XIX a. pertvarkytas parkas su aštuoniais dvarą supančiais tvenkiniais. Bažnyčios šventoriuje 1883 m. pastatytas koplytstulpis, kurį puošia kaltinė saulutė.
Bažnyčios pastatams būdingi tradicinės (liaudiškosios) architektūros bruožai, dvaro sodybos statiniams – istorizmo laikotarpio architektūros dalis. Mokyklos pastatas – tarpukario laikotarpio konstruktyviosios architektūros pavyzdys.
Istorija
XVIII a. rašytiniuose dokumentuose minimas Adakavo dvaras ir jo įkūrėjas – Jonas Adakauskis (lenk. Odakowski). Nuo šių bajorų pavardės kilo ir vietovės pavadinimas. Dvaro sodybą pradėjo statyti Jonas Adakauskis, Batakių seniūnas. Darbus tęsė kitas Jonas Adakauskis (gal sūnus – nėra tikrų žinių), Ariogalos tijūnas (Didžiojo kunigaikščio vietininkas valsčiuje). 1793 m. J. Adakauskis dvaro sodybos šiaurinėje dalyje pastatė medinę bažnyčią, kuriai suteiktas jos fundatoriaus vardas – ir dabar tai Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia. Jos rūsiuose Adakauskiai laidojo savo šeimos narius. Adakauskiai gyveno mediniame dvaro name, kuris XIX a. viduryje per audrą sudegė. Jo vietoje 1858 m. pastatyti mūriniai rūmai, kurių statyba jau rūpinosi Chlevinskiai, kurie perėmė dvarą, kai Karolina Adakauskytė ištekėjo už Žemaitijos paseniūnio Kazimiero Chlevinskio (vyriškos giminės paveldėtojų Adakauskiai neturėjo). Rūmai buvo vienaaukščiai su dviem dviaukščiais rizalitais ir dar aukštesniu keturkampiu bokštu. Spėjama, kad juos statė K. Chlevinskio ir K. Adakauskytės sūnus Ignotas Chlevinskis (1801–1871), palaidotas Adakavo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios šventoriuje. Tai buvo prieštaringa asmenybė (tikėtina nušautas dvikovoje Tytuvėnuose). Vietiniai žmonės „Klevinskius“ (Ignotą ir jo tėvą Kazimierą) iki šiol mini negeru žodžiu – esą, šie du vyrai, nuskriausdami vietines mergaites, paliko nesantuokinių palikuonių...
Jelsko rajonas
Jelsko rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Jelskas.
Adakavo dvaras
Istorija
1886 m. iš Ignoto Chlevinskio giminaičio Vladislovo Chlevinskio (1823–1907) dvarą nupirko grafai Anrepai. Vėliau dvarą įsigijo baronas von Tornou, atsikėlęs iš Kuršo. Adakave gimė Aleksandras Tornou (1895–1938), tarpukario Lietuvos politinis veikėjas, kaip Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos atstovas išrinktas II ir III Lietuvos Respublikos Seimo nariu. Jo sūnus Jurgis Tornou (1919–2005) – ilgametis Vilniaus universiteto bibliotekos direktorius, žinomas publicistas.
Jelsko rajonas
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Jelskas.
Adakavo dvaras
Istorija
Per tarpukario Lietuvos žemės reformą dvaras išparceliuotas. Čia įkurta našlaičių prieglauda, veikė žemės ūkio mokykla, pokariu – kolūkio centras, vėliau – senelių prieglauda. Naujiems poreikiams dvaro rūmai buvo neatpažįstamai perstatyti, iš senųjų rūmų liko tik rūsiai su cilindriniais skliautais. 1935 m. pastatyta tipinė, nauja pradžios mokykla. Mokyklos statybą tada rėmė visos trys, čia gyvenusios ir veikusios religinės konfesijos – katalikai, rusų sentikiai ir stačiatikiai (rusų kolonistai šiose apylinkėse buvo apgyvendinti po 1863 m. sukilimo). Rekonstruotuose rūmuose yra įsikūrę Adakavo senelių namai.
Juostakaktis svirplys
Juostakaktis svirplys (Modicogryllus frontalis) – tiesiasparnių būrio, svirplių šeimos vabzdys.
Paplitęs Europoje, Azijoje, Lietuvoje nedažnas. Svirplys nedidėlis, rusvas, sparnai trumpi, cerkai ilgi, patelės turi kiaušdėtį. Visaėdis.
SC Ell (moterys)
Sporting Club Ell arba SC Ell – Liuksemburgo futbolo klubas iš Elio. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę moterų ekipą. Klubas turi ir vyrų komandą, kuri rungtyniavo žemesnėse pakopose. Dirbama su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1. Vieną kartą tapo Liuksemburgo čempionėmis.
Istorija
Moterų ekipa suburtas 2005 m. 2009–2010 m. tapo nugalėtojomis antroje lygoje ir iškovojo teisę rungtyniauti aukščiausioje moterų lygoje. Vėlesniais metais rungtyniavo Dames Ligue 1.
Dames Ligue 1
2010–2011 m. sezone debiutavo Dames Ligue 1. Užėmė septintą vietą. 2011–2012 m. sezone buvo ketvirtoje vietoje. 2012–2013 m. sezone iškovojo antrą vietą.
2013–2014 m. sezone iškovojo čempionių titulą. 2014–2015 m. liko aštuntos, 2015–2016 m. – penktoje vietoje. 2016–2017 m. užėmė šeštą vietą. 2017–2018 m. sezone liko penktoje vietoje. o 2018–2019 m. buvo devintos.
2019–2020 m. sezonas prasidėjo kaip įprasta, bet dėl pandemijos grėsmių buvo nutrauktas ir nebeatnaujintas. Ekipa tuo metu buvo penktoje vietoje.
2020–2021 m. sezone buvo ketvirtoje vietoje. 2021–2022 m. liko penktoje vietoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Stade Um Essig stadione – futbolo stadione, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.
Fame (grupė)
Fame buvo Švedijos muzikos duetas, gyvavęs 2002–2006 metais.
Istorija
Dueto nariai pirmąkart susitiko 2002 m. Švedijos talentų laidoje Fame Factory. Išgarsėjo 2003 metais, su daina „Give Me Your Love“ laimėję Švedijos „Eurovizijos“ atrankos konkursą Melodifestivalen 2003. Duetas finale pelnė 240 taškų ir įveikė tokius buvusius Melodifestivalen dalyvius, kaip Jan Johansen, Jill Johnson, Afro-dite ir Alcazar. Fame 2003 m. „Eurovizijos“ dainų konkurso finaliniame koncerte su 107 taškais užėmė 7-ą vietą.
2004 metais duetas vėl pasirodė Melodifestivalen, kur su kūriniu „Vindarna vänder oss“ liko 6-oje vietoje.
Zbigniew Wassermann
Zbignevas Pranciškus Vasermanas (, 1949 m. rugsėjo 17 d. Krokuvoje, Lenkija – 2010 m. balandžio 10 d. prie Smolensko, Rusija) – lenkų teisininkas, politikas, Seimo narys, ministras.
Biografija
1972 m. Jogailos universitete (Krokuva) baigė teisę.
2010 m. žuvo Smolensko aviakatastrofoje Rusijoje.
Béla Kovács
Béla Kovács (g. 1960 m. vasario 25 d. Budapešte, Vengrijoje) – Vengrijos politikas, europarlamentaras. Į Europos Parlamentą išrinktas nuo partijos Jobbik – judėjimas už geresnę Vengriją.
Politinė karjera
2013 m. gruodžio 17 d. buvo išrinktas Europos Nacionalinių judėjimų aljanso prezidentu. Vengrijos vyriausybė apkaltino B.Kovács šnipinėjimu Rusijos vyriausybei apie ES institucijas. 2014 m. rugsėjo mėn. Vengrijos prokuroras paprašė Europos Parlamentą suspenduoti B.Kovács imunitetą, kad būtų galima pradėti tyrimą. B.Kovács tėvas (rusų tautybės) tarnavo kariuomenėje ir jo sūnus buvo žinomas KGB nuo tos dienos, kai jis gimė. Europos Parlamente dalyvauja pramonės, mokslinių tyrimų ir energetikos komiteto veikloje, delegacijoje ryšiams su Japonija.
Ekosistemos būklė
Ekosistemos būklė – bendra ekosistemos kokybė, susijusi su pagrindinėmis savybėmis, kurios lemia ekosistemos gebėjimą teikti ekosistemines paslaugas. Ekosistemos būklė gali skirtis dėl gaisrų, potvynių, sausrų, išnykimo, invazinių rūšių, klimato kaitos, kalnakasybos, žvejybos, ūkininkavimo ir medienos ruošos, cheminių medžiagų išsiliejimo ir daugybės kitų priežasčių. Nėra visuotinai priimto ekosistemos būklės etalono, ekosistemos būklė gali skirtis priklausomai nuo to, kokie rodikliai naudojami ją vertinant ir kokie socialiniai siekiai lemia vertinimą.
Istorija
Ekosistemos būklės metafora, kalbant apie aplinką, buvo naudojama nuo XIX a. pradžios. Amerikiečių gamtosaugininkas Aldo Leopold apibūdindamas žemės naudojimo praktiką metaforiškai kalbėjo apie aplinkos būklę, ligas, gamtos žalojimą. Sąvoka „ekosistemų valdymas“ buvo vartojama nuo XX a. šeštojo dešimtmečio. Sąvoka „ekosistemos būklė“ plačiai paplitusi ekologinėje literatūroje, kaip bendra metafora, reiškianti kažką gero, vertinant upių, ežerų, jūrų ir miškų aplinkos kokybę.
Tačiau pastaruoju metu ši metafora buvo kiekybiškai formuluojama naudojant sudėtingas sistemų sąvokas, tokias kaip kritiškumas, o tai reiškia, kad sveikoje ekosistemoje yra tam tikra pusiausvyra tarp prisitaikymo ir patvarumo. Nepaisant to, kritiškumo universalumas vis dar tiriamas ir žinomas kaip kritiškumo hipotezė (Criticality Hypothesis), kuri teigia, kad dinamiško režimo sistemos, besikeičiančios tarp tvarkos ir netvarkos, pasiekia aukščiausią skaičiavimo pajėgumų lygį ir optimalų kompromisą tarp patvarumo ir lankstumo.
Reikšmė
Terminas ekosistemos būklė buvo naudojamas siekiant kai kurių naudingų aplinkosaugos tikslų. Edward Grumbine savo straipsnyje „Kas yra ekosistemų valdymas?“ apžvelgė ekosistemų valdymo ir būklės literatūrą bei apibendrino dažnai sutinkamų tikslų teiginius:
E. Grumbine kiekvieną iš šių tikslų apibūdina kaip „vertybių deklaraciją“ ir pabrėžia žmogaus vertybių vaidmenį nustatant ekosistemos valdymo tikslus.
Norint nustatyti ekosistemų būklę, reikia atlikti platų, į tikslą orientuotą aplinkos mėginių ėmimą. Pavyzdžiui, viešajame forume buvo sukurta Aukštutinio ežero ekosistemos būklės vizija ir parengta eilė tikslų, skirtų maždaug 70 vietinių žuvų rūšių buveinių apsaugai ir jų populiacijos išsaugojimui. Didžiųjų ežerų baseinui buvo parengta 80 ekosistemos būklės rodiklių, įskaitant vietinių ir egzotinių žuvų rūšių stebėjimą, fosforo ir vandens lygiai, toksinės cheminės medžiagos, fitoplanktonas, zooplanktonas, žuvų audinių tarša. ir t. t.
Šio apibrėžimo autoriai išskiria tris ekosistemos būklės požymius:
Tai reikšmingos ekosistemos savybės, bet tarp produktyvumo ir rūšių gausumo nėra aiškaus arba nuoseklaus ryšio. Ryšys tarp atsparumo ir bioįvairovės yra sudėtingas, ekosistemos stabilumas gali priklausyti nuo vienos ar kelių rūšių, o ne nuo bendros įvairovės. Kai kurios potencialiai nepageidaujamos ekosistemos yra labai produktyvios.
Gali būti labai atsparių ekosistemų būsenų, kurios iš kai kurių žmogaus perspektyvų yra labai nepageidautinos, pavyzdžiui, koralų rifai, kuriuose dominuoja dumbliai. Ekologinis atsparumas yra „pajėgumas“, kuris kinta priklausomai nuo to, kurios ekosistemos savybės yra tiriamos, ir priklausomai nuo to, į kokius sutrikimus atsižvelgiama ir kaip jie turi būti kiekybiškai įvertinti. Atsparumo vertinimo metodai susiduria su dideliu neapibrėžtumu ir vis dar reikalauja daug empirinių ir teorinių tyrimų.
Kiti autoriai ieškojo skaitinio ekosistemų sveikatos indekso, kuris leistų kiekybiškai per tam tikrą laiką palyginti ekosistemas. Vienoje iš tokių sistemų naudojami trijų aukščiau paminėtų savybių įvertinimai: Būklė = sistemos energingumas x sistemos organizuotumas x sistemos atsparumas. Ekologas Glenn Suter teigia, kad tokiuose indeksuose naudojami „beprasmiški vienetai“, indeksai neturi jokios reikšmės, jų negalima numatyti, todėl jie negali būti taikomi daugeliui reguliavimo problemų, neturi diagnostinio įvertinimo, vieno komponento poveikį užgožia kitų komponentų reakcijos ir priežastis kodėl didelė ar maža indekso vertė yra nežinoma.
Būklės rodikliai
Būklės rodikliai nustatomi pagal suinteresuotųjų šalių tikslus, kurie nustato ekositemos apibrėžimą. Ekosistema yra abstrakcija. Ekosistemos apibrėžimas nustato priimtiną kintamumo diapazoną (referencines sąlygas) ir nustato matavimo kintamuosius. Pastarieji naudojami kaip ekosistemos struktūros ir funkcijos rodikliai, taip pat gali buti naudojami kaip būklės rodikliai. Rodiklis yra kintamasis, pvz.cheminės ar biologinės savybės atlikti matavimai naudojami nustatant kitą (neišmatuotą) aplinkos kintamąjį. Pavyzdžiui, didėjantis kanarėlių mirtingumas anglies kasykloje rodo didėjantį anglies monoksido kiekį. Didėjantis chlorofilo a kiekis ežere gali reikšti eutrofikaciją.
Ekosistemų vertinimuose naudojami dviejų tipų rodikliai: aprašomieji (deskriptyviniai) ir normatyviniai. Aprašomieji rodikliai naudojami moksliniais tikslais, normatyviniai politiniais.
Kaip aprašomasis rodiklis, didėjantis chlorofilo a kiekis ežere gali reikšti eutrofikaciją. Kaip normatyvinis rodiklis nurodo ekosistemos būklės lygio vertę. Vertė gali labai skirtis priklausomai nuo socialinių prioritetų. Aukštas chlorofilo a lygis šlapžemėje kurioje vyksta natūrali sukcesija, gali būti vertinamas teigiamai, o žmogaus paveiktoje šlapžemėje su tokia pačia rodiklio verte gali būti vertinamas neigiamai.
Targovicos konfederacija
Targovicos konfederacija − Abiejų Tautų Respublikų magnatų sąjunga (konfederacija), nukreipta prieš Ketverių metų Seimo reformas ir Gegužės trečiosios konstituciją. Paskelbta 1792 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburge, remiant Rusijos imperatorei Jekaterinai II. Konfederacijos paskelbimo akto tekstą paruošė Rusijos generolas Vasilijus Stepanovičius Popovas. konfederacijos tikslai 1792 m. gegužės 14 d. buvo paskelbti Targovicoje, nedideliame miestelyje ir Potockių dvare (dabartinis Novoarchangelskas Kirovohrado srityje, Ukrainoje). Po keturių dienų į Abiejų Tautų Respubliką formaliai nepaskelbus karo įsiveržė dvi Rusijos armijos.
Targovicos konfederacijos pajėgos Lenkijos-Rusijos 1792 m. kare nugalėjo Abiejų Tautų Respublikai lojalią kariuomenę, Seimą ir karalių Stanislovą Augustą Poniatovskį. Karalius buvo priverstas formaliai prisijungti prie konfederacijos. Konfederacijos pergalė nulėmė Antrąjį Abiejų Tautų Respublikos padalinimą ir parengė šalį Trečiajam padalinimui bei valstybės sunaikinimui. Šis rezultatas daugeliui konfederatų buvo netikėtas, nes jie tikėjosi tik atkurti status quo ante panaikindami Gegužės 3-iosios Konstituciją.
Priežastys
Konfederacijos tikslas buvo su Rusijos parama likviduoti Ketverių metų Seimo pažangias reformas ir Gegužės trečiosios konstitucijos nustatytą Abiejų Tautų Respublikos santvarką.
Konfederacijos iniciatoriai buvo S. F. Potockis (Stanisław Szczęsny Potocki), Lenkijos lauko etmonas S. Ževuskis (Seweryn Rzewuski), etmonas P. K. Branickis (Franciszek Ksawery Branicki) su kitais lenkų magnatais (iš viso 14 žmonių) Peterburge 1792 m. balandžio 27 d. pasirašė konfederacijos manifestą ir prisiekė jo laikytis.
Manifeste konfederatai protestavo prieš Seimo reformas, ypač prieš monarcho sosto paveldimumą, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Lenkijos unijos sąlygų pažeidimą, bežemių bajorų nušalinimą nuo politinės veiklos. Taip pat konfederatai pareiškė, kad jie yra už Abiejų Tautų Respublikos teritorijos neliečiamumą. Buvo skelbiama, kad Rusijos kariuomenė įžengia į Respubliką konfederatų prašymu. Manifestas su suklastota data (1792 m. gegužės 14 d.) buvo viešai paskelbtas Targovicoje (Ukraina). LDK konfederacijos šalininkai pasivadino LDK generaline laisvąja konfederacija.
thumb|left|Maskvos karinių pajėgų veiksmai 1792 m.
Kariniai veiksmai ir veikla
Per 1792 m. gegužės 23 d. − liepos 25 d. kovas Rusijos kariuomenė (~64 000) sumušė Respublikos kariuomenę (~45 000) ir birželio 14 d. užėmė Vilnių, o rugpjūčio pradžioje − Varšuvą.
Okupuotoje teritorijoje valdžia atiteko konfederatams. Vilniuje jų vadovybės pirmininkas buvo LDK kancleris A. Sapiega. 1792 m. liepos 24 d. konfederatų valdžią pripažino ir Abiejų Tautų Respublikos karalius S. A. Poniatovskis (Stanisław August Poniatowski).
1792 m. rugsėjo 11 d. Breste konfederatai ir LDK konfederacija susijungė į Abiejų Tautų generalinę konfederaciją.
Rezultatai ir pasekmės
Konfederatai atkūrė Respublikoje santvarką, buvusią iki 1788 m., persekiojo Ketverių metų Seimo pažangiuosius veikėjus, kovojo prieš revoliucinės Prancūzijos įtaką.
Targovicos konfederacijos ir Rusijos kariuomenės įvedimo rezultatas − Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas. Oficialiai Targovicos konfederacija panaikinta 1793 m. rugsėjo mėnesį. Nuo rugsėjo 15 d. ją pakeitė Gardino Seimo konfederacija, panaikinusi daugelį Targovicos konfederacijos nutarimų. Prieš įvestą režimą įvyko 1794 m. sukilimas, per kurį daugelis Targovicos konfederatų buvo pakarti.
Pagrindiniai konfederacijos veikėjai
Kiti svarbūs konfederacijos nariai, didikai:
Kalinkavičų rajonas
Kalinkavičų rajonas – rajonas pietryčių Baltarusijoje, Gomelio srityje. Centras – Kalinkavičai.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Kalinkavičai, vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Azaryčai.
Aktyvinė kalba
Aktyvinė kalba (fientyvinė struktūra, aktyvinė tipologija, aktyvumas; 'veikiantis, veiklus') – kalba, kurios lingvistinei tipologijai būdinga orientuotis ne į semantinę objekto ir subjekto priešpriešą, kaip nominatyvinėse-akuzatyvinėse kalbose, o į vadinamuosius aktyvųjį ir neaktyvųjį pradus.
Leksikoje aktyvinė struktūra atsiskleidžia daiktavardžius skirstant į aktyviųjų (gyvųjų) ir neaktyviųjų (negyvųjų) klases, o veiksmažodžius – į aktyviuosius (veiksmo) ir statinius (būsenos). Būdvardžio klasės nėra. Aktyvinių kalbų sintaksei būdinga aktyvinių ir neaktyvinių sakinio konstrukcijų sąveika, vadinamųjų artimojo ir tolimojo papildinių samprieša.
Aktyvinėms priklauso dauguma Šiaurės ir Pietų Amerikos indėnų kalbų.
Likurgas (Trakija)
thumb|left|Likurgas, supykdytas [[Dionisas|Dioniso, užpuola jo žmoną.]] Likurgas – mitologinis edonų karalius, kuris užpuolė dievą Dionisą. Kartą, kai Dionisas su savo palydovėmis menadėmis puotavo, užpuolė jį edonų karalius Likurgas. Siaubo pagautos išsilakstė menadės, nusviedusios žemėn šventuosius Dioniso indus. Gelbėdamasis nuo persekiojančio Likurgo, Dionisas šoko jūron; kur jį paslėpė Tetidė.
Dioniso tėvas dievas Dzeusas nubaudė Likurgą: Dzeusas apakino Likurgą ir sutrumpino jo gyvenimą.
Marsijas
Marsijas – frygų satyras, kuris iškvietė Apoloną į muzikinę dvikovą. Kartą, klajodamas Frygijos laukais, Marsijas rado nendrinę fleitą. Ją buvo numetusi deivė Atėnė, kai pastebėjo, jog grojimas pačios išrasta fleita bjauroja jos veidą. Atėnė prakeikė savo išradimą ir pasakė, kad žiauriai bus nubaustas tas, kas pakels fleitą. Nežinodamas Atėnės prakeikimo, Marsijas pakėlė fleitą ir išmoko puikiai ja groti, jog visus sužavėjo ta muzika. Marsijas išpuiko ir iškvietė rungtynių muzikos globėją Apoloną. Apolonas atvyko į rungtynes, apsivilkęs ilgą puošnią chlamidę, su laurų vainiku ir auksine kitara rankose. Nugalėjo Apolonas ir įširdęs jis įsakė pakabinti Marsiją už rankų ir nunerti jam odą. Jo oda buvo pakabinta Kilenės oloje Frygijoje. Vėliau imta pasakoti, kad jo oda ima judėti, tarytum šokdavusi, atskriejus į olą frygų nendrinės fleitos garsams, ir ramiai kabodavusi, suskambus kitarai.
Dave Hickson
Deividas Hiksonas (David „Dave“ Hickson; g. 1929 m. spalio 30 d. – m. 2013 m. liepos 8 d.) buvo profesionalus Anglijos futbolininkas, vienas iš trijų žaidėjų (kiti – John Heydon ir Frank Mitchell), per savo karjerą rungtyniavusių visuose trijuose Mersisaido klubuose: „Evertone“, „Liverpulyje“ ir „Tranmerėje“.