cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mori Motonari
Klano paveldėjimas ir kelias į valdžią
Maždaug 1522 m. Motonari vedė vieno iš savo sąjungininkų, Ogurajamos pilies valdovo Kikkavos Kunicunės dukrą, kurios tikrasis vardas nėra žinomas – šaltiniuose išlikęs tik jos vardas, kurį ji priėmė po atsivertimo į budizmą, Miokiu (妙玖, Myōkyū). Ši sąjunga turėjo užtikrinti Mori ir Kikkavų, tuomet vieno iš galingiausių bei įtakingiausių klanų Aki provincijoje, draugystę. Tai buvo itin svarbu, kadangi Kikkavų teritorijos tiesiogiai ribojosi su šiaurine Jošidos teritorija, kuri buvo viena svarbiausių Mori klano teritorijų. Šios draugystės dėka Motonari susilaukė trijų sūnų, taip pat išplėtė savo įtaką į teritorijas šiaurėje, pasiekdamas Ivami Ginzan sidabro kasyklą, ir į pietus, link Vidinės Japonijos jūros.
1523 m. liepą Motonari sūnėnas Komacumaru, formalus klano valdovas, netikėtai mirė būdamas devynerių. Vyriausieji Mori vasalai susitiko pasitarti dėl naujojo klano valdovo ir galiausiai nusprendė pasiūlyti postą Motonari, nors pastarasis klaną neoficialiai valdė jau nuo 1516 – ųjų. Motonari sutiko priimti šį pasiūlymą ir oficialiai savo darbą kaip klano valdovas pradėjo 1523 m. rugpjūčio mėnesį, tačiau ne visi vyriausieji vasalai buvo tuo patenkinti – kai kurie iš jų pradėjo prieštarauti Motonari valdžiai, o epogėjų šis ginčas pasiekė 1524 – aisiais, kuomet vienas iš Motonari vasalų, Kacura Hirodzumi (桂広澄, Katsura Hirozumi) jį išdavė, perbėgdamas į priešininkų gretas. Po šios išdavystės Motonari teko stoti į atvirą kovą, taip pat tais pačiais metais jis buvo informuotas apie sąmokslą, kurį už jo nugaros rengė kitas vasalas Sakagami Sosuke, norėdamas Motonari nužudyti ir į jo vietą pasodinti savo netikrą brolį, tačiau sąmokslas buvo išaiškintas ir numalšintas dar prieš jam įvykstant.
Kovos su Amago klanu
Šalia bėdų, persekiojusių Motonari klano viduje, situacijos nė kiek negerino tai, kad Motonari ir Amago klano santykiai tapo vis labiau priešiški.
Varliai (Baltarusija)
Varliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 4 km į pietus nuo Rodūnios, pamiškėje.
Mori Motonari
Kovos su Amago klanu
1525 m. Motonari ir keli kiti valdovai nusprendė ištikimybę prisiekti Ouči klanui, ir jo valdovui Ouči Jošijoki, kuris netrukus pasiuntė savo karius į Kagamijamos pilį, kuri priklausė Amago klanui, ir ją iš jų atėmė jėga. 1529 m., keičiantis Oučių klano valdovui, Amago Cunehisa bandė tartis su Takahaši Okimicu, Motonari velionio sūnėno giminaičiu, dėl sąjungos prieš Motonari. Pastarasis, sužinojęs apie šias derybas, ilgai nedelsė ir sutriuškino Takahaši klaną, pasiimdamas didžiules jų teritorijas, kurios tęsėsi nuo pat Aki iki Ivami provincijų. Tačiau už šią kovą jis turėjo sumokėti nemenką kainą – Motonari vyriausioji dukra buvo paimta įkaite ir nužudyta iškart po to, kai Takahaši klanas pripažino pralaimėjimą. miniatiūra|451x451px|Japonija 1570 m. (likus metams iki Mori Motonari mirties) Motonari nuolatos plėtė savo įtakos ribas – 1535 m. jis taip pat įveikė Mija ir Tagajama klanus, o iki dešimtmečio pabaigos, Ouči ir Amago klanų šeimos į Motonari pradėjo žiūrėti su pagarba ir šiokiu tokiu įtarumu, ypatingai Amago klanas, kadangi pastarasis jautėsi išduotas. Motonari taip pat nevengė megzti ryšių ir su buvusiais priešais, paskelbdamas taiką su Aki-Takedų ir Kumagai klanais, taip užsitikrindamas stiprų ryšių tinklą.
Varliai (Baltarusija)
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių, Mažeikių apylinkę, Eišiškių dvaro valdą.
Mori Motonari
Kovos su Amago klanu
Motonari 1546 m. paskelbė, kad pageidautų atsistatydinti ir perduoti valdžią savo sūnui Takamoto. Tačiau vis dėlto, nepaisant to, kad Takamoto buvo oficialus klano valdovas, Motonari vis tiek išliko tikroji klano galva, kuri savo rankose turėjo didžiausią galią, ir tai kai kuriems žmonėms nebuvo priimtina. 1550 m. Inujė Motokane pradėjo viešai kritikuoti Motonari valdymą iki kol Motonari nusprendė tokio elgesio netoleruoti ir privertė Motokanę ir daugelį jo šeimos narių nusižudyti, pagrįsdamas savo sprendimą jų neištikimybe valdovui. Šis įvykis įtvirtino Mori, kaip galingiausios Aki provincijos šeimos, vardą.
Mijadžimos mūšis
1551 m. Sue Takafusa sukilo prieš savo valdovą Ouči Jošitaką, priversdamas jį pasidaryti sepuku tam, kad galėtų kontroliuoti Ouči klaną. Takafusa pasikeitė savo vardą į Harukatą ir naujuoju klano valdovu paskyrė Ouči Jošinagą, tačiau, planuodamas karinę ekspansiją, faktiškai vadovavo pats. miniatiūra|490x490px|Mijadžimos mūšis 1555 m. 1554 m. Motonari, Ouči klano vasalas, nusprendė siekti keršto dėl išduoto Jošitakos, todėl sukilo prieš Sue, kurio karinės ambicijos sparčiai sekino klano resursus. Sue dėl sukilimo rimtai įpyko, ir surinko 30 000 vyrų kariuomenę numalšinti sukilimui, tuo tarpu Motonari kariuomenė, nors ir stipresnė nei bet kada iki tol, vargiai galėjo pasigirti puse tiek. Tačiau nepaisant nelygių jėgų, jau nuo pat ankstyvųjų susirėmimų Motonari įgijo nemenką pranašumą įveikdamas priešininkus Ošikibatos mūšyje 1554 m. birželį, pasinaudodamas savo įprastiniais metodais – papirkinėdamas ir apgaudinėdamas priešų karius. Po pralaimėjimo Sue kurį laiką nesiėmė jokių veiksmų, todėl Mori klano kareiviai iškeliavo į Mijadžimos (Icukušimos) salą, kur įsirengė Mijao pilį, kuri turėjo tarnauti kaip fortas užpuolimo atveju.
1555 m. vasarą Sue Harukata vėl ėmė grasinti, ir Motonari teko sukurti naują gynybos planą. Jo planas įtraukė ir Mijadžimos salą, kurioje dėl šintoistinių tradicijų niekas niekada nepraliejo kraujo. Motonari paskelbė apie savo planus okupuoti Mijadžimos salą, taip siekdamas ten atvilioti savo priešnininkus ir jam pavyko – Sue manė, kad jeigu jis užims Mijadžimos salą pirmas, savo valdžioje turės strategiškai svarbią vietovę. Tuomet Motonari pradėjo vykdyti antrąją savo plano dalį.
Pasinaudodami savo draugiškais ryšiais su vietiniais piratais, Motonari ir jo sūnūs naktį išplaukė pulti Sue Harukatos, tuo metu buvusio Mijadžimos saloje. Planas pasiteisino – Harukata ir jo kariai buvo apsupti iš visų įmanomų pusių, kadangi prieš išplaukdamas jūra, Motonari išsiuntė savo karius kautis ir sausumoje. Sue Harukata buvo sutriuškintas ir priverstas nusižudyti, tą patį kelią pasirinko ir gausybė jo karių.
Nors Motonari mėginimai iš valdžios išstumti Sue marionetę Ouči Jošinagą užtruko dar dvejus metus, iki pat 1557 – ųjų, ir dar kelerius metus užtruko pajungti Suo ir Nagato klanus į savo kontrolę, po Mijadžimos mūšio Motonari tapo galingiausiu valdovu visoje vakarinėje Japonijoje.
Po šio mūšio saloje buvo vykdomi didžiuliai švarinimosi darbai – buvo šveičiamos ištisos pastatų sienos, iš salos skubiai išgabenami žuvusiųjų kūnai, dirvožemis, ant kurio nukrito bent lašas kraujo buvo keičiamas nauju ir taip pat išgabenamas iš salos, taip siekiant atstatyti salos šventumą. Iki pat šių laikų Mijadžimos mūšis išlieka vieninteliu mūšiu įvykusiu šioje šventoje saloje.
Vėlyvasis valdymo laikotarpis ir mirtis
Tuo tarpu, vykstant Mijadžimos mūšiui nesutarimai tarp Amago ir Mori klanų vis augo. 1554 m. Amago Kunihisa, Amago Cunehisos sūnus, kaip manoma, mirė dėl Motonari rezgamų intrigų. miniatiūra|Mori Motonari kapas Kunihisai buvo patikėti klano kariniai reikalai, tačiau jis nebuvo itin mėgiamas dėl savo nemalonaus būdo. Jis buvo nužudytas Amago Haruhisos, kaip teigiama dėl to, kad Mori Motonari įtikino Haruhisą, kad Kunihisa su savo patikėtiniu Era Fusahide bandys perimti visą klano valdžią. Kita jo mirties versija teigia, kad Kunihisa mirties susilaukė už tai, kad buvo per daug arogantiškas ir nemalonus jaunajam Haruhisai. Bet kokiu atveju, Kunihisos mirtis buvo viena iš Amago klano silpnėjimo priežasčių ir privedė prie dar didesnių nesutarimų su Mori klanu.
Šie nesutarimai pasiekė aukščiausią tašką 1563 m., kai vykdamas į ataką nuo netikėtos ligos mirė Motonari vyriausias sūnus Takamoto. Pirmieji įtariami buvo Amago klano atstovai, jį neva nunuodiję. Įsiutintas sūnaus mirties, Motonari įsakė nubausti visus dėl to įtariamus asmenis ir tai pastūmėjo Amago klaną į visišką sunaikinimą – po jų žlugimo, Motonari tapo aštuonių iš vienuolikos Čiūgoku regiono provincijų valdovu, nors Amago klano likučiai niekada taip ir nedavė jam ramybės.
Kaip teigia šaltiniai, Motonari ligos pradėjo kamuoti ganėtinai anksti, tačiau jis vis tiek sugebėjo laimėti savo paskutines dvi kovas Tačibanos apgulties metu 1569 m. ir Nunobejamos mūšyje 1570 m.
Motonari mirė 1571 m. birželio 14 d., būdamas 74 metų amžiaus. Jo mirties priežastis, kaip teigiama, buvo senyvas amžius ir vėžys.
Palikimas
Mori Motonari prisimenamas kaip vienas geriausių XVI a. vidurio Japonijos karo vadų, kurio dėka Mori klanas išplėtė savo teritorijas nuo mažo lopinėlio žemėje Aki provincijoje iki 10 iš 11 Čiūgoku regiono provincijų. Motonari buvo žinomas kaip apgaulės meistras, kurio taktikos ir strategijos padėjo laimėti daugybę mūšių.
Taip pat jis žinomas ir dėl kito įvyko – „Trijų strėlių“ istorijos. Šioje legendoje teigiama, kad Motonari davė savo trims sūnums, Takamoto, Motoharu ir Takakagei, po strėlę ir liepė ją perlaužti, ką jo sūnūs lengvai padarė. Tuomet Motonari davė kiekvienam po 3 strėlės ir po to, kai sūnums jų perlaužti nepavyko, atsakė, kad tai pavyzdys to, kad pergalės pasiekiamos susivienijus – to vis dar mokoma ir šiuolaikinės Japonijos mokyklose. Tačiau visgi lieka neaišku ar ši istorija nutiko iš tikrųjų, ar tai vis tik gražus mitas.
Mohamed Bahlouli
Mohamedas Baliuli (g. 2000 m. vasario 17 d.) – Alžyro futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Atakuojančio plano žaidėjas. Jo brolis Faresas Bahlouli rungtyniavo Liono „Olympique“, „Monaco“ ir „Lille“ ekipose.
Karjera
Prancūzijoje gimęs ir Alžyro pilietybę turintis futbolininkas išugdytas Liono „Olympique“ klubo sistemoje.
Nuo 2018 m. priklausė Italijos „Serie A“ rungtyniaujančiam Genujos „Sampdoria“ klubui. Rungtyniavo „Sampdoria“ jaunimo sistemoje, treniravosi su pagrindine komanda. Kelis kartus buvo registruotas „Serie A“ rungtynėms.
Nuo 2020 m. nuomos pagrindais žaidė Italijos „Serie B“ rungtyniaujančioje „Cosenza“ ekipoje. Joje per pusantrų metų sužaidė daugiau nei 30 rungtynių, pasižymėjo dviem įvarčiais ir atliko rezultatyvų perdavimą.
FK Kauno Žalgiris
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad atstovaus Kauno Žalgiriui.
2022 m. kovo 19 d. oficialiai debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Sūduvos klubą.
2022 m. balandžio 15 d. rungtynėse prieš FK Banga pelnė pirmą rungtynių įvartį, bet varžovai sugebėjo perimti žaidimo kontrolę ir nugalėjo kauniečius rezultatu 3:1.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Girsūdų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas po I pasaulinio karo.
Ondava
Ondava  – upė rytų Slovakijoje; viena iš Bodrogą sudarančių upių (Tisos baseinas). Prasideda Žemuosiuose Beskiduose, prie Nižna Poliankos kaimo Lenkijos pasienyje. Teka pietų kryptimi tarpukalnių slėniu. Prie Cejkovo kaimo susilieja su Latorica ir sudaro Bodrogą.
Intakai:
Upė vidurupyje patvenkta, dalis vagos sureguliuota. Miestai prie Ondavos: Svidnykas, Stropkovas, Trhovištė.
Pietų slavų kalbos
Pietų slavų kalbos – indoeuropiečių kalbų šeimos slavų kalbų grupė. Pietų slavų kalbomis šnekama Pietryčių Europoje, Balkanų pusiasalyje.
Pietų slavų kalbas sudaro:
Ramulėnų dvaras
Ramulėnų dvaras – dvaras, esantis Ramulėnuose (Radviliškio rajone), į šiaurę nuo Radviliškio.
Dvaro sodyba − perstatyti vienaaukščiai rūmai, akmens mūro svirnas, tvartas, daržinė.
Nova Močalnia
Nova Močalnia – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Strindheim IL
Trondheimo „Strindheim“ – Norvegijos futbolo klubas iš Trondheimo.
Sulechuvas
Sulechuvas  – miestas vakarų Lenkijoje, Liubušo vaivadijoje, Zeliona Guros paviete, apie 23 km į šiaurės rytus nuo Zeliona Guros. Savivaldybės centras. Virš 16 tūkst. gyventojų. Keliai į Zeliona Gurą, Poznanę, Skvežyną.
Istorija
Dabartinio miesto žemės 990 m. užkariautos kunigaikščio Meškos I, nuo 1138 m. tapo Silezijos kunigaikštystės dalimi. Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1319 m. kai Sulechuvą užkariavo Branderburgo markgrafas Valdemaras. Tačiau jis netrukus mirė ir miestas grįžo Piastų valdomai Gloguvo kunigaikštystei. Nuo 1537 m. priklausė Noimarkui, nuo 1815 m. Prūsijos Brandenburgo provincijai. Po antrojo pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Miestai partneriai
thumb|left|400px|Miesto centro panorama. Tolumoje – kalvinų bažnyčia
Linda Williams
Linda Williams (tikrasis vardas Henriëtte Willems; g. 1955 m. birželio 11 d.) – olandų dainininkė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo 1981 m. Eurovizijoje.
Williams tuo metu dar nebuvo žinoma, kai su dviem dainomis dalyvavo 1981 m. olandų Eurovizijos atrankoje. Viena iš jos dainų „Het is een wonder“ laimėjo atranką, ir atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Dubline. „Het is een wonder“ užėmė devintą vietą iš 20 dalyvavusių dainų.
Ji buvo 1999 m. Eurovizijos konkurso dalyvės Vanessa Chinitor pritariančioji dainininkė.
Bodrogas
Bodrogas (svk. ir ) – upė pietryčių Slovakijoje ir šiaurės rytų Vengrijoje; Tisos dešinysis intakas. Susidaro Zemplino kaimo apylinkėse Slovakijoje, susiliejus Ondavos ir Latoricos upėms, prasidedančioms Karpatuose. Vingiuoja į pietvakarius. Įteka į Tisą ties Tokajumi.
Didžiausias intakas – Roniava (dešinysis).
Bodrogo slėnyje ties Slovakijos-Vengrijos siena yra žemiausia Slovakijos vieta (94,3 m v.j.l.). Vengrijoje prie upės įsikūręs Šarošpatako miestas.
Jaovangas
thumb|250px|Jaovango šventykla [[Nandzingas|Nandzinge]]
Jaovangas ( – 'medicinos karalius') daoistinėje ir vėlyvojoje kinų liaudies mitologijoje – vaistininkų ir gyduolių globėjas. Jaovangais senovėje vadindavo iškilius gydytojus.
Mitologiškai Jaovangas siejamas su Tang dinastijos gydytoju ir alchemiku Sun Simiao) ( (nors pagal kitas versijas tai buvęs budistų vienuolis Vei Gudao, ar Vei Šangdzunas, ar Bjang Dziao). Jaovango gimimo dieną, kuria laikyta 28 (ar 30) ketvirtojo mėnulio diena, minėdavo visi gydytojai, vaistininkai. Kartais Jaovangu buvo laikomas ir Šeng Nunas.
Aleksandras Kazimieras Sapiega
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Vladimiro-Voluinės pakamario Frederiko Sapiegos (m. 1626) ir Evos Skaževskos (m. iki 1642) trečiasis sūnus. Broliai – Lietuvos lauko raštininkas Jonas Frederikas, Lietuvos didysis raikytojas Kristupas Pranciškus ir Lietuvos didysis stovyklininkas Tomas Kazimieras.
Mokėsi jėzuitų kolegiume Liubline, Vilniaus jėzuitų akademijoje, Bartolomejaus Novodvorskio vardo kolegiume Krokuvoje. 1638 metais įstojo į Krokuvos universitetą. 1647 metais gavo Lietuvos didžiojo sekretoriaus pareigybę. Tęsė dvasinį išsilavinimą Padujoje (1647), Bolonijoje (1648), Romoje (1649) ir Paryžiuje.
Grįžęs į tėvynę Aleksandras Sapiega 1650 m. gegužės 14 d. tapo Vilniaus kapitulos prorektoriumi. Tų pačių metų liepos 17 d. buvo išventintas į dvasininkus. 1650 m. spalį tapo vyskupų teismo nariu. 1655 metais gavo Vilniaus vyskupo-sufragano titulą. 1657 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju dvasiniu referentu. 1659 m. balandžio 4 d. tapo Žemaitijos vyskupu.
1668 metais, Lenkijos karaliui Jonui II Kazimierui Vazai atsižadėjus sosto, Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras Sapiega palaikė Pfalco kurfiursto Filipo Vilhelmo Noirburgo kandidatūrą.
Buvo palaidotas Vilniaus Švento Stanislovo katedros sobore, Vilniuje.
Instagram
„Instagram“ (žodžių ; trumpinys; liet. akimirksniu gauta telegrama) – nuotraukų ir kitokio vaizdinio turinio dalinimosi socialinis tinklas. „Instagram“ skelbia, jog turi daugiau nei 1 mlrd. bent kartą per mėnesį prisijungiančių vartotojų, iš kurių 500 mln. prisijungia kasdien. 2017 m. duomenimis, Lietuvoje iš 63 % besinaudojusių socialiniais tinklais šalies gyventojų 30,5 % naudojosi pastaruoju tinklu, teigė „Kantar TNS“ rinkos tyrimų bendrovė.
Šiuo metu „Instagram“ priklauso įmonei „Meta Platforms“ (valdančiai „Facebook“), tačiau „Meta“ nebuvo pirmoji įmonė susidomėjusi „Instagram“ programėle. 2012 m. kovo mėn. tuometinis „Twitter“ valdybos pirmininkas, Džekas Dorsis pasiūlė $525 mln. už „Instagram“ socialinį tinklą, tačiau praėjus kelioms savaitėms „Instagram“ sudarė sandorį su „Facebook“ įmone, kuri pasiūlė $735 mln. Galiausiai „Instagram“ buvo parduota už $1 mlrd. „Facebook“ įmonei. Prieš tai „Twitter“ įkūrėjai Evanas Viljamsas, Džekas Dorsis bei „Instagram“ steigėjas Kevinas Sistromas dirbo podkastų bendrovėje „Odeo“, kur jie susibičiuliavo.
Ypatumai
Anot Kevino Sistromo, „Instagram“ populiarumas išaugo dėl to, kad buvo pasirinktas atviro socialinio tinklo modelis (pvz., „Facebook“ – uždaras, „Twitter“ – atviras). Pirminė Instagram paskirtis buvo galimybė dalintis nuotraukomis, papildant jas žymėmis bei buvimo vietos  informacija. Iš pradžių Instagrame skelbiamos nuotraukos galėjo būti tik kvadratinės, kaip klasikinių momentinių fotoaparatų, 2015 m. šis apribojimas buvo pašalintas. Filtrai taip pat buvo įkvėpti klasikinių fotoaparatų.
Instagram naudotojai gali dailinti daromas nuotraukas pasirinktais filtrais. Socialiniame tinkle galima dalintis 1 minutės trukmės vaizdo įrašais. Taip pat dalintis 15 sekundžių trukmės skaidrėmis, kurios išnyksta po paros ir iki 1 valandos trukmės vaizdo įrašais savo kanaluose (IGTV). Vartotojai gali suteikti kito vartotojo pasidalintam turiniui patiktuką, jį komentuoti bei vieni kitus sekti, , taip įtraukdami kitų vartotojų sukurtus įrašus į savo naujienų srautus. Be to, susirašinėti tarpusavyje.
Perchtoldsdorfas
Perchtoldsdorfas  – miestelis Miodlingo apskrityje, Žemutinės Austrijos žemėje, rytų Austrijoje. Pagrindinė pramonės šaka – vyndarystė.
Miestelis nutolęs 16 km į šiaurės rytus nuo Vienos miesto centro. 14 977 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
George de Relwyskow
Biografija
1907 m. sportininkas laimėjo Anglijos nacionalinio imtynių čempiono titulą.
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo imtynių varžybose. Laisvųjų imtynių lengvo svorio kategorijos (iki 66,6 kg) varžybose anglas pirmajame etape nugalėjo britą William Henson, ketvirtfinalyje nugalėjo britą William Shepherd, pusfinalyje įveikė britą Albert Gingell, o finale įveikė britą William Wood ir tapo olimpiniu čempionu. Sportininkas taip pat varžėsi vidutinio svorio kategorijoje ir pelnė sidabrą.
Vėliau tarnavo Jungtinės Karalystės armijoje.
Nova Rozedranka
Nova Rozedranka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Netoli kaimo 1947 m. įrengta Varšuvos-Sankt Peterburgo geležinkelio linijoje esanti Rozedrankos geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Už saują dolerių
Už saują dolerių – režisieriaus Sergio Leone 1964 m. sukurtas filmas, nuo kurio prasidėjo taip vadinamo „spageti“ vesterno (filmų apie Laukinius Vakarus, sukurtų ne JAV, o Europoje) žanro populiarumas. Kartu su juostomis „Keliais doleriais daugiau“ ir „Geras, blogas ir bjaurus“ filmas sudaro vadinamąją „Dolerių trilogiją“ arba „Žmogaus be vardo“ trilogiją. Visuose šiuose filmuose pagrindinį vaidmenį atlieka Clint Eastwood.
„Rotten Tomatoes“ interneto svetainėje sudarytame „Top 100 Westerns“ sąraše filmas užima 8 vietą.
Filmo kūrimas
Sukurti filmą „Už saują dolerių“ S. Leone paskatino 1961 m. japonų režisieriaus Akira Kurosava juosta „Yojimbo“, kuri Italijoje buvo demonstruota 1963 m. – apie tai savo atsiminimuose kalba režisieriai Sergio Corbucci, Enzo Barboni ir Stelvio Massi. Būtent pamatęs šį filmą Leone ėmė ieškoti sprendimų kaip istoriją perkelti į Laukinių Vakarų pasaulį.
Iki tol tik keletas vesternų buvo sukurti ne JAV, todėl ir šiame filme, siekiant sudominti Amerikos žiūrovus, daugelis jo kūrėjų pasirinko angliškai skambančius pseudominus: Bob Robertson (S. Leone), Johnny Wels (G. M. Volonte) ir Dan Savio {E. Morricone). Filmavimo darbai buvo vykdomi Ispanijoje.
Jau pasirodžius filmui, režisierius ilgai ignoravo teismo sprendimą, kuriuo turėjo dalintis juostos autorystę su A. Kurosawa. Vis dėlto galiausiai jis sutiko sumokėti numatytus 15 proc. nuo bilietų pajamų ir dar papildomai 100 tūkst. dolerių.
Fernando Di Leo, vėliau tapęs sėkmingu režisieriumi, buvo pirmojo scenarijaus autorius kartu su Duccio Tessari, tačiau Leonei jis nepatiko ir šis buvo visiškai perdarytas. Oficialiai filmo scenaristais yra įvardinti D. Tessari ir Luciano Vincenzoni.
Leidyba
Filmo platinimas vyko sunkiai, nes didžiosios kompanijos įtariai žiūrėjo į nežinomą režisierių bei į tai, kad vesternas buvo sukurtas Europoje. Galiausiai kino teatruose jis pasirodė rugsėjį, kuris yra laikomas blogiausiu metų laiku demonstruoti filmus. Italų kritikai priėmė jį labai skeptiškai, tačiau žiūrovai jame lankėsi gana gausiai ir galiausiai vien Italijoje juosta surinko 4 mln. JAV dolerių.
Kol vyko teisminiai ginčai su Kurosawa, filmo platinimas JAV buvo atidėtas ir šios šalies ekranuose jis pasirodė tik 1967 m. ir per metus uždirbo 4,5 mln. dolerių. 1975 m. jis pirmą kartą buvo parodytas televizijoje.
Filmų sukūrimas kainavo 200 tūkst. JAV dolerių, o pajamos siekė 14,5 mln. Clint Eastwood už vaidmenį gavo 15 tūkst. dolerių.
Siužetas
Į Meksikos pasienio miestelį atvyksta valkataujantis šaulys (C. Eastwood). Sužinojęs, kad čia viskam vadovauja dvi šeimos – meksikiečiai broliai Rocho ir Baksterių šeima – jis nusprendžia pasinaudoti situacija. Išprovokavęs kelis Baksterių smogikus jis parsisamdo Rocho, kur susipažįsta su broliais, iš kurių pavojingiausias yra Ramonas. Pastarasis įkaite laiko merginą Marisol, kurią atskyrė nuo vyro ir sūnaus.
Pagrindiniai aktoriai
Pagrindiniame vaidmenyje režisierius norėjo matyti Henry Fonda, tačiau filmo biudžetas neleido pasamdyti tuo metu žinomo Holivudo aktoriaus. Charles Bronson taip pat atsisakė vaidmens, nes nepatiko scenarijus. Vėliau kiti aktoriai – Henry Silva, Steeve Reeves, James Coburn ir dar keletas – taip pat atsisakė siūlomo vaidmens. Galiausiai jis buvo pasiūlytas Richard Harrison, kuris jau turėjo patirties vaidinti Italijoje, nes prieš metus filmavosi pirmajame „spageti“ vesterne „Duello nel Texas“. Vis tik Harrisonas, nesužavėtas patirtimi dirbti Italijoje, vaidmens taip pat atsisakė. Tuomet prodiuseriai pateikė jam sąrašą mažiau žinomų amerikiečių aktorių ir paprašė Harrisoną kurį nors iš jų rekomenduoti. Šis pasiūlė Clint Eastwood, nes žinojo pastarąjį filmuojantis vesternuose. Pastarasis vėliau sakė, kad buvo pavargęs nuo teigiamo kaubojaus įvaizdžio seriale „Rawhide“ ir troško suvaidinti antiherojų.
Sergio Leone nemokėjo anglų kalbos, Eastwoodas – italų, todėl jų bendravimas vyko per aktorių ir kaskadininką Benito Stefanelli. Itališkoje filmo versijoje Eastwoodo herojų įgarsino kitas aktorius Enrico Maria Salerno.
Jarosław Dąbrowski
Jaroslavas Dambrovskis (slapyvardžiai „Żądło” ir „Łokietek”) (, 1836 m. lapkričio 13 d. Žitomyras, Voluinės gubernija, Rusijos imperija – 1871 m. gegužės 23 d. Paryžius, Prancūzija) – lenkų ir ukrainiečių politinis veikėjas, 1863 m. sukilimo dalyvis, Paryžiaus komunos dalyvis, generolas.
Ankstyvieji gyvenimo metai
thumb|150 px|left|Paminklinė lenta Jaroslavui Dambrovskiui Žitomyre, Ukraina
Jaroslavas Dambrovskis gimė 1836 m. lapkričio 13 d. Žitomyre, Voluinės neturtingų bajorų šeimoje. 1845 m. jis buvo išsiųstas į kadetų korpusą Breste. 1853 m. Dambrovskis persikėlė į kadetų korpusą Sankt Peterburge, kurį baigė 1855 m., gaudamas chorunžio laipsnį. Tuomet ketverius metus jis tarnavo Rusijos imperijos armijoje, kovodamas Kaukazo kare su sukilėliais.
Pasimnių dvaras
Pasimnių dvaro archeologinė dvarvietė yra Pasimniuose, Simno seniūnijoje (Alytaus rajone), Simno ežero vakariniame krante, apie 300 metrų į rytus nuo kelio SImnas - Ažuožeriai.
Dvarvietę žymi apie 450 metrų ilgio, 75 metrų pločio ir 2 metrų aukščio kalvelė. Ji iš dalies apaugusi eglėmis. Dvarvietės kultūriniame sluoksnyje randama koklių, puodų, stiklo šukių, monetų, geležies ir žalvario radinių. Tie radiniai gali būti susiję ne tik su dvaro, bet ir žymiai senesne netoliese dunksančio piliakalnio istorija. Dvarvietė datuojama XVII−XVIII a.
Jarosław Dąbrowski
Dalyvavimas 1863 m. sukilime
Baigęs studijas Dambrovskis gavo štabo kapitono laipsnį ir paskyrimą į 6-ąją pėstininkų diviziją, dislokuotą Varšuvoje. Į Varšuvą jis atvyko 1862 m. vasario mėn. Jis atsivežė būsimų sukilėlių būrių vadų nuostatus, parengtus studijų akademijoje metu. Varšuvoje Dambrovskis taip pat tapo Centrinio nacionalinio komiteto nariu. Komitetas atliko parengiamuosius veiksmus 1863 m. sukilimui.
1862 m. birželį buvo priimtas Dambrovskio parengtas sukilimo planas. Rugpjūčio 14 d. Dambrowskis buvo areštuotas ir įkalintas Varšuvos citadelėje. Kalėdamas, jis vadovavo 1863 m. sukilimui.
Po sukilimo pralaimėjimo Dambrovskis buvo nuteistas 15 metų katorgos darbų, tačiau 1864 m. gruodžio mėn., padedant draugams ir Išutinio revoliucionierių grupelei, pabėgo iš Maskvos tranzitinio kalėjimo. Nuo tremties buvo išgelbėta ir Dambrovskio žmona Pelagėja.
Gyvenimas Paryžiuje ir dalyvavimas Paryžiaus komunoje
1865 m. birželio mėn. pora keliavo po Europą. Pabuvojo Švedijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Šveicarijoje. Dambrovskis užmezgė ryšius su emigrantais revoliucionieriais. Taip pat tuo metu jis ieškojosi darbo. 1865 m. rudenį Dambrovskis atvyko į Paryžių, kur įsidarbino raštininku. 1866 m. susikūrė Lenkijos emigracijos sąjunga (vėliau – Lenkijos demokratijos sąjunga). Jaroslavas Dambrovskis tapo aktyviu šios organizacijos nariu. Jis priklausė kraštutiniems kairiesiems.
1868 m. buvo išleista Dambrovskio knyga „Kritinis esė apie 1866 m. karą Vokietijoje ir Italijoje“, kurioje Dambrovskis įrodė esąs puikus karo teoretikas. 1869 m. Prancūzijos policija jį sulaikė dėl melagingų kaltinimų, tačiau teismas Dambrovskį išteisino.
Jis aktyviai dalyvavo Paryžiaus komunos veiksmuose: vadovavo XI legionui, vėliau buvo paskirtas Paryžiaus įtvirtintos srities komendantu ir Paryžiaus vakarinės gynybos sektoriaus vadu. Dombrovskiui buvo suteiktas generolo laipsnis. 1871 m. balandžio ir gegužės mėn. aktyviai dalyvavo komunos kovose su Versaliu. 1871 m. gegužės 23 d. mūšyje gavo sunkią šautinę žaizdą ir po 2 valandų mirė Paryžiaus ligoninėje.
Hansa-Brandenburg
Hansa und Brandenburgische Flugzeugwerke (dažniausiai – Hansa-Brandenburg) buvo Vokietijos imperijos orlaivių gamybos įmonė, veikusi Pirmojo pasaulinio karo metais.
Istorija
Įmonę 1914 m. gegužės mėn. įkūrė Kamilio Kastaljoni, žydų kilmės Italijos ir Austrijos-Vengrijos verslininkas, finansininkas, bankininkas, turtingiausias Europos žmogus Pirmojo pasaulinio karo metais.
C. Castiglioni 1914 m. įsigijo lėktuvų statybos įmonę „Brandenburgische Flugzeugwerke“, veikusią Libau (dab. Liubavka, Lenkija) mieste. Po sandorio įmonė buvo perkelta į Brandenburgą prie Havelio. Įmonėje liko jos pagrindinis konstruktorius Ernstas Heinkelis. Iki 1915 m. rudens „Hansa und Brandenburgische Flugzeugwerke“ tapo didžiausiu orlaivių gamintoju Vokietijoje.
Firmos įstatinis kapitalas sudarė 1 500 000 reichsmarkių, joje dirbo 1 000 darbuotojų, gamyba vyko dvejose gamyklose – Berlyno priemiestyje Rumelsburge (Rummelsburg) ir Hamburgo priemiestyje Vandsbeke (Wandsbek).
Nors įmonės veikla vyko Vokietijoje, C. Castiglioni buvo Austrijos-Vengrijos pilietis, o daugelis įmonės karinių lėktuvų buvo pagaminti Austrijos-Vengrijos karo aviacijai. Įmonė ypač išgarsėjo dėl itin sėkmingos naikintuvų ir žvalgybinių lėktuvų serijos, taip pat hidroplanų, kuriuos karo metu naudojo Vokietijos imperatoriškasis karo laivynas.
„Hansa-Brandenburg“ neišsilaikė pokario rinkoje ir 1919 m. nutraukė veiklą.
Nemažai įmonės sukurtų orlaivių ir toliau buvo gaminami kitose šalyse, ypač Suomijoje ir Norvegijoje.
Lėktuvai
miniatiūra|Friedrichshafen G.III miniatiūra|Hansa-Brandenburg W.33 Karo metu, vadovaujant E. Heinkeliui, bendrovė Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos oro pajėgoms sukūrė kelias dešimtis lėktuvų modelių. Dalis jų buvo gaminama Austrijos-Vengrijos įmonėse pagal licencijas. „Hansa-Brandengurg“ kūriniams taip pat priskiriamas ir Lietuvos Karo aviacijos naudotas strateginis bombonešis (pagal Idflieg klasifikaciją – „didysis bombonešis“ (vok. „Großbomber“) Friedrichshafen G.III, kurį vėliau pagal licenciją gamino Hamburge įsikūrusi ir nuo „Hansa-Brandenburg“ atsiskyrusi „Hanseatische Flugzeugwerke“. „Hansa-Brandenburg“ sukūrė bene daugiausiai karinių jūrų pajėgų kovinių lėktuvų, hidroplanų, kuriuos naudojo tiek Vokietijos, tiek ir Austrijos-Vengrijos karinės jūrų pajėgos Šiaurės ir Viduržemio jūroje.
„Hansa und Brandenburgische Flugzeugwerke“ sukurtų ir gamintų orlaivių sąrašas:
Mokymosi lėktuvai
Neginkluoti žvalgybiniai lėktuvai:
Ginkuoti žvalgybiniai lėktuvai
Naikintuvai
Bombonešiai
Skraidančios valtys
Space Invaders
thumb|right|240px|„Space Invaders“ [[SNES versijos ekranvaizdis. Vėlesnės žaidimo versijos tapo spalvotos, paįvairintas grafinis atvaizdavimas. Žaidėjo valdoma šaudyklė apačioje juda tik į kaire ir dešinę ir turi iššaudyti ateivius pro gynybinius barjerus]] Space Invaders  – 1978 m. Japonijos kompanijos „Taito“ sukurtas šaudyklinis žaidimas žaidimų automatams. Vėliau pasirodė žaidimo adaptacijos SNES, „Game Boy“, „TurboGrafx CD“, „PlayStation“, „WonderSwan“, „Saturn“, „Wii“, „PlayStation 3“, „PSP“, „PS Vita“ ir kitoms platformoms
„Space Invaders“ žaidime žaidėjas, valdydamas šaudyklinį įrenginį, turi apginti Žemę nuo įsiveržusių ateivių. Ateiviai atakuoja eilėmis, šaudydami ir nuolat artėdami iš viršaus prie Žemės paviršiaus. Žaidime yra keletas ateivių rūšių, kurių nušovimas įvertinamas skirtingu taškų kiekiu. „Space Invaders“ buvo vienas populiariausių žaidimų, sukurtų žaidimų automatams. Skelbta, kad 1982 m. duomenimis jis buvo instaliuotas 340 000 automatų ir surinko 2702 mln. JAV dolerių pajamų.
Novinka (Sokulkos valsčius)
Novinka – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Sniegynų koplyčia
thumb|right|250px|Sniegų koplyčia Sniegynų koplyčia – krikščionių koplyčia, esanti Antarktidoje, vulkaninėje Roso saloje. Sniegynų koplyčia yra antras piečiausias religinis pastatas Žemėje ir joje reguliariai vyksta katalikų ir protestantų apeigos. Šioje koplyčioje rotacijos būdu dirba kapelionai. Čia atliekamos ir mormonų, bahajų, budizmo tikėjimų apeigos, anoniminių alkoholikų užsiėmimai.
Šioje vietoje stovėjusi pirmoji Sniegynų koplyčia sudegė 1978 m., o jos vietoje pastatyta laikinoji. Dabartinė Sniegynų koplyčia atidaryta 1989 m. Koplyčios altorius buvo atvežtas iš didžiausios Naujosios Zelandijos Pietų salos Liteltono miesto koplyčios.
Saulėtekių herbas
Saulėtekių herbas – pagrindinis Saulėtekių kaimo ir Vilkijos apylinkių seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Herbo žaliame lauke – auksinis saulės skritulys, po ja – sidabrinė banguota nuleista juosta.
Istorija
Herbas patvirtintas 2017 m. birželio 14 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1004. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Kauno Žalgiris B
„Kauno Žalgiris B“ – Lietuvos futbolo komanda iš Kauno, „Kauno Žalgirio“ dublerių ekipa.
Irčesteris
Irčesteris  – miestelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Per miestelio šiaurinę dalį teko Nino upė, Irčesterio gamtos parkas. Išvystytas logistikos paslaugų sektorius. Miestelis ribojasi su Velingboru šiaurėje ir Rašdenu rytuose.
Kauno Žalgiris B
Istorija
2017 m. suburta Kauno Žalgiris B ekipa. Žaidė Antrojoje lygoje.
Irčesteris
Miesto pakraštyje išlikusios istorinės Romos imperijos laikų gyvenvietės liekanos, kurios 1951 m. įtrauktos į saugomų vertybių sąrašą.
Kauno Žalgiris B
Istorija
2019 m. sezone ekipa žaidė banguotai, ypač pirmoje sezono pusėje, bet labai sėkmingai kovojo sezono pabaigoje. Kazlų Rūdos „Šilas“ jau buvo sužaidę visas 24 rungtynes ir buvo įsitvirtinę pirmoje pozicijoje, tačiau Kauno Žalgiris B, buvo sužaidę net keturiomis rungtynėmis mažiau. Atkeltas rungtynes kauniečiai sužaidė neprarasdami taškų ir aplenkė kazlųrūdiškių ekipą vos vienu tašku, bei išsiveržė į pirmą vietą. Kazlųrūdiškių ekipa nukrito į antrą poziciją.
Irčesteris
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose minimas 973 m. kaip Irankasteris.
Kauno Žalgiris B
Istorija
2020 m. žaidė Pirmoje lygoje. Dėl licencijavimosi procese nustatytų pažeidimų turėjo trijų taškų nuobaudą. Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė vienuoliktą vietą.
2021 m. žaidė Pirmoje lygoje. Per 26 susitikimus iškovojo vos 14 taškų ir liko paskutinėje vietoje (keturiolikti).
Irčesteris
Transportas
Per miestą eina A45 nacionalinis greitkelis, bei East Midlands Railway geležinkelio atšaka tarp Velingboro ir Bedfordo.
Kauno Žalgiris B
Istorija
Sėkmingai licencijavosi į 2023 m. Pirmą lygą.
Spalvinė gama
Žali marškinėliai ir žalios spalvos šortai. Galimas atsarginis variantas – balta apranga su žaliais elementais.
Stadionai
Komanda žaidė Tauro sporto mokyklos stadione, kuris vėliau tapo Kauno Žalgirio futbolo akademijos stadionu.
Virusoidas
Virusoidas – žiedinė viengrandė RNR molekulė, kurios replikacija ir apvilkimas kapside priklauso nuo augalų virusų. Virusoido genomą sudaro keli šimtai nukleotidų. Virusoido genomas baltymų nekoduoja.
Virusoidai iš esmės yra viroidai, kuriuos į kapsides įvelka pagalbinių virusų baltymai. Todėl pagal replikacijos būdą (riedančio rato replikacija) jie yra panašūs į viroidus.
Virusoidai, nors ir nagrinėjami virusologijos, nėra laikomi virusais, o subvirusinėmis dalelėmis. Kadangi virusoidai priklauso nuo pagalbinių virusų, jie klasifikuojami kaip satelitai. Virologinėje taksonomijoje jie klasifikuojami kaip Satelitai/Nukleorūgščių satelitai/3 pogrupis: diskinės satelitinės RNR.
Terminas virusoidas taip pat kartais naudojamas turint omenyje visus satelitus.
JLTV
Joint Light Tactical Vehicle (JLTV) – keturių varomų ratų šarvuotasis automobilis, gaminamas „Oshkosh Corporation“ kompanijos iš JAV. Pagrindinė šių automobilių naudotoja yra JAV ginkluotosios pajėgos, tačiau jų turi ir kitų šalių kariuomenės. Šio automobilio gamyba pradėta siekiant atnaujinti nuo 1984 m. naudojamus „Humvee“ automobilius.
Pirmoji šių automobilių gaminimo studija patvirtinta 2006 m. Oshkosh Corporation laimėjo tokių šarvuočių gamybos konkursą 2015 m. rugpjūtį, o 2019 m. pradėta konkrečių modelių gamyba. Iš viso Jungtinių Valstijų sausumos pajėgos užsakė 16 901 JLTV modelį.
2022 m. vasario 9 d. pradėta gaminti atnaujintą A2 JLTV modelio versiją.
Naudotojai
Užsakė 2015 m. 2022 m. naudoja apie 19 150 visureigių. 2019 m. pasirašė 36,17 milijonų JAV dolerių vertės sutartį dėl 67 visureigių įsigijimo. 2019 m. užsakė 200 tokių visureigių. Vėliau kelis kartus užsakymai buvo padidinti, o 2022 m. pasirašius naują sutartį šalis gaus 500 JLTV visureigių. 2018 m. pasirašė sutartį dėl 38 šių visureigių įsigijimo.
Orhėjaus rajonas
Orhėjaus rajonas – vienas iš Moldovos administracinių vienetų, esantis šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Orhėjus. Taip pat yra 37 kaimai bei 37-ios komunos. 2012 m. duomenimis, rajone gyveno 125 800 gyventojų.
Orlovičė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Latorica
Latorica  – upė Ukrainoje ir Slovakijoje; viena iš Bodrogą sudarančių upių (Tisos baseinas). Prasideda Ukrainoje, Užkarpatėje, Karpatų kalnuose. Teka į pietvakarius tarpukalnių slėniu. Ties Zemoplino kaimu Slovakijoje susilieja su Ondava ir Sudaro Bodrogą.
Pagrindinis intakas – Laborecas (dešinysis). Ties Latoricos žiotimis yra į Ramsar sąrašą įtraukta pelkynė. Miestai prie Latoricos: Svaliava, Mukačevė, Čopas (Ukraina), Velke Kapušanai (Slovakija).
Guostagalio herbas
Guostagalio herbas – pagrindinis Guostagalio kaimo ir seniūnijos (Pakruojo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Herbe dangaus mėlynumo fone pavaizduoti du supinti javų pėdai, perrišti raudonu kaspinu.
Istorija
2017 m. Lietuvos heraldikos komisijos posėdyje buvo patvirtintas guostagaliečių herbas, atspindintis žemdirbiškas krašto tradicijas. Herbas patvirtintas 2017 m. d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1006. Herbas pašventintas 2018 m. rugpjūčio 11 d. Etalono autorius – Arvydas Každailis.
Alanijos nacionalinis parkas
Alanijos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Šiaurės Osetijoje (Alanijoje), Kaukazo kalnų papėdėje, prie Urucho slėnio. Įsteigtas 1998 m.
Kalnų Digorijos krašte įsteigtas parkas skirtas saugoti retas Kaukazo gyvūnijos ir augalijos rūšis bei išskirtinius kraštovaizdžius. Parke pastebėtos 34 žinduolių rūšys (tarp jų – dagestaniniai ožiai, gemzės, rudieji lokiai, šernai, lapės, stirnos, įveisti jakai), 116 paukščių rūšių (81 perinti rūšis; taurusis sakalas, kaukazinis tetervinas, karališkasis erelis, didysis apuokas, storkulnis, kilnusis erelis ir kt.). ~60 % Alanijos nacionalinio parko dengia miškai (pušynai, beržynai, baltalksnynai), kalnuose plyti subalpinės pievos, dubumose auga kserofitinė augmenija. Tarp retų rūšių – slėninis krokas (Crocus vallicola), baltoji snieguolė, Radės beržas (Betula raddeana), puošnusis vėlyvis (Colchicum speciosum), įvairios gegužraibės, belapė antbarzdė ir kt.).
Parke yra urvų ir grotų, kuriose priešistoriniais laikais apsistodavo žmonės, taip pat alanų kapinynų-katakombų (Donifarse, Kumbultoje), viduramžiškų osetinų bokštų (Achsau, Stur Digoroje, Kamatoje, Vakace, Machčeske, Aukšt. Fasnale), Sataji Obau osetinų šventykla. Be to, gausu kalnų ežerų, krioklių (didžiausias – Galdorionas), tarpeklių, stambių upinių riedulių.
Rusijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Rusijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Pirmosios rungtynės
--
Bad Bleibergas
Bad Bleibergas  – miestas pietinėje Austrijoje, į rytus nuo Filacho, pasienyje su Slovėnija ir Italija. Kalnų kurortas.
Rusijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Atsakomosios rungtynės
Jekaterinburgo „Ural“ nugalėjo bendru rezultatu 1-0 ir išliko elito divizione.
Rostov nugalėjo bendru rezultatu 5-1 ir išliko elito divizione. --
Finalo rungtynės
--
Azerbaidžano ir Lietuvos santykiai
Azerbaidžano–Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Azerbaidžano ir Lietuvos.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 10 d. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1995 m. lapkričio 20 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Europos Tarybos, kitų tarptautinių organizacijų narės. Lietuvai Azerbaidžane atstovauja ambasadorius, reziduojantis Baku (nuo 2007 m. veikia Lietuvos Respublikos ambasada; dabartinis ambasadorius – Egidijus Navikas), Azerbaidžanui Lietuvoje – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Vilniuje (nuo 2007 m. atidaryta Azerbaidžano Respublikos ambasada; dabartinis ambasadorius – Tamerlanas Garajevas).
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 639 Azerbaidžano piliečiai. 2011 m. Lietuvoje gyveno 650 azerbaidžaniečių, kurių nemaža dalis buvo Lietuvos piliečiai. Azerbaidžane 2022 m. pradžioje gyveno 78 Lietuvos piliečiai.
Nuo 2011 m. Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Azerbaidžanu grupė. Dabartinės grupės pirmininkas – Kazys Starkevičius (TS-LKD).
Santykiai iki 1918 m.
Santykiai su azerbaidžaniečių žemėmis siekia XV a. antrąją pusę, užsimezgus ryšiams tarp LDK ir azerbaidžaniečių valstybinių darinių Kara Kojunlu, Ak Kojunlu ir Sefevidų. Viduramžių Venecijos diplomatų Ak Kojulnu valstybėje teigimu, drauge su jais čia dirbo ir LDK pasiuntiniai. Taip pat XVII a. 9-ajame dešimtmetyje viename iš didžiausių azerbaidžaniečių metropolių Giandžoje veikė LDK jėzuitų misija.
Santykiai 1918–1940 m.
Lietuvos ir Azerbaidžano tarpvalstybinių santykių pradžia laikoma 1918 m. liepos 23 d., kuomet Lietuvos Taryba atstovu Kaukazo valstybėse paskyrė Praną Dailidę (rezidavo Tbilisyje). 1919 m. vasarį–1921 m. spalį jis ėjo Lietuvos Respublikos atstovo Užkaukazės respublikose pareigas. 1919–1920 m. Baku veikė Lietuvos konsulatas (konsulu buvo Vincas Krėvė). 1920 m. balandžio pabaigoje Azerbaidžaną užėmus Raudonajai armijai ir paskelbus tarybinę respubliką, santykiai nutrūko. 1920 m. rugsėjį dar spėta pasirašyti Lietuvos Respublikos ir Azerbaidžano Demokratinės Respublikos sutartį dėl teisinių garantijų susitariančiųjų šalių piliečiams.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
1940 m. Lietuvą okupavus TSRS suintensyvėjo migracija iš Azerbaidžano į Lietuvą, taip pat kultūriniai mainai. Okupuotoje Lietuvoje partizanų gretose 1945–1950 m. kovėsi azerbaidžanietis Šakiras Sadygovas. 1988 m. Lietuvoje prasidėjus tautinio atgimimo judėjimui Lietuvoje gyvenę azerbaidžaniečiai (tuo metu Lietuvoje jų gyveno 1314) susibūrė į visuomeninę organizaciją prie Lietuvos kultūros fondo – azerbaidžaniečių draugiją pavadinimu „Odlar jurdu“ (išvertus reiškia „Ugnies kraštas“). Jos pirmininku buvo išrinktas Mahiras Gamzajevas. Draugijos nariai dalyvavo Lietuvos Sąjūdžio suvažiavimuose 1990 m. ir jau paskelbus nepriklausomybę. Mahiras Gamzajevas buvo išrinktas į Sąjūdžio Seimą.
Santykiai po 1990 m.
Tarp nukentėjusiųjų per Sausio 13-osis įvykius Vilniuje yra ir azerbaidžaniečių tautybės asmenų. Vilnietis Familas Šiukiurovas ir klaipėdietis Ilkinas Dadaševas apdovanoti Sausio 13-osios atminimo medaliais.
Nuo santykių užmezgimo tarp šalių pasirašytos šios sutartys: sutartis dėl teisinės pagalbos ir teisinių santykių civilinėse, šeimos ir baudžiamosiose bylose (pasirašyta 2001 m., ratifikuota 2002 m.), sutartis dėl asmenų, nuteistų laisvės atėmimu, perdavimo likusiai bausmei atlikti (pasirašyta 2001 m., ratifikuota 2002 m.), sutartis dėl pajamų bei kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (pasirašyta ir ratifikuota 2004 m.), susitarimas dėl tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje (pasirašytas ir ratifikuotas 2004 m.), susitarimas dėl investicijų skatinimo ir apsaugos (pasirašytas ir ratifikuotas 2007 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo informacinių ir ryšių technologijų srityje (2007 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo kultūros srityje (2007 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo geležinkelių transporto srityje (2008 m.), susitarimas dėl tarptautinio kombinuoto vežimo (2008 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo ekonomikos, pramonės ir energetikos srityse (2008 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo turizmo srityje (2010 m.), susitarimas dėl vizų režimo panaikinimo diplomatinių pasų turėtojams (2011 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo ir abipusės pagalbos ekstremaliųjų situacijų prevencijos ir likvidavimo srityje (2012 m.), susitarimas dėl vizų režimo panaikinimo tarnybinių pasų turėtojams (2017 m.)
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į azerbaidžaniečių kalbą išversta lietuvių pasakų, Vinco Krėvės, Žemaitės, Vinco Mykolaičio-Putino, Salomėjos Nėries, Petro Cvirkos, Eduardo Mieželaičio, Jono Avyžiaus, Mykolo Sluckio, Vytautės Žilinskaitės, Vytauto Bubnio, Justino Marcinkevičiaus, Alfonso Maldonio, Juozo Apučio, Marcelijaus Martinaičio, Sigito Gedos, Alfonso Bukonto ir kitų kūrinių. Išleista lietuvių rašytojų kūrinių rinktinės „Draugystė“ (1956 m.), „Alyvos“ (1976 m.), antologija „Lietuvių apsakymai“ (1982 m.). Lietuvių ir azerbaidžaniečių literatūrų ryšius tyrinėja Vagifas Minadas Arzumanovas (išleistos knygos azerbaidžaniečių kalba: „Kūrybos broliai“ (1976 m.), „Azerbaidžano ir Lietuvos literatūriniai ryšiai“ (1979 m.)) ir Mahiras Gamzajevas.
Paliūnai (Baltarusija)
Paliūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 6,5 km į pietus nuo Rodūnios, pamiškėje. Ateina kelias iš Poškų.
Istorija
XIX a. pab. buvo valstybinis kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Azerbaidžano ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvoje taip pat veikia Asociacija „Lietuva – Azerbaidžanas“, kurios tikslas – prisidėti prie Lietuvos vardo garsinimo Azerbaidžane, pristatant lietuvių literatūros, kultūros ir meno pasiekimus šioje Kaukazo valstybėje, stiprinant lietuvių ir azerbaidžaniečių literatūrinių ryšių tradicijas, skatinant šių dviejų tautų kultūrinį dialogą bei lietuvių ir azerbaidžaniečių kultūros veikėjų bendradarbiavimą, plėtojant Lietuvos ir Azerbaidžano nevyriausybinių organizacijų ryšius.
Lietuvos ir Azerbaidžano vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra sužaidusios tris rungtynes, iš kurių vienas laimėjo Azerbaidžano rinktinė, vienos pasibaigė lygiosiomis, o vienas laimėjo Lietuvos rinktinė.
Ekonominiai santykiai
Nuo 2010 m. įsteigta tarpvyriausybinė ekonominio bendradarbiavimo komisija. 2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Azerbaidžano siekė 38,9 mln. eurų, o Azerbaidžanas buvo 61-as pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Azerbaidžanas yra 46-as (investicijos siekia 1,88 mln. eurų). Daugiausiai investuoja į turizmo sektorių. Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų dydis Azerbaidžane 2020 m. buvo 400 tūkst. eurų (39-a vieta pagal apimtį).
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Miguel Villanueva Svensson
Migelis Karlas Viljanueva Svensonas (, g. 1973 m. Marbeljoje, Ispanijoje)  – ispanų kalbininkas, baltistas, Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto Baltistikos katedros docentas, daktaras.