cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Auksė Vasaitytė
thumb|Auksės Vasaitytės ir jos tėvų, Laimos ir [[Jurgis Vasaitis|Jurgio Vasaičių kapas Donelaičio kapinėse]] Auksė Vasaitytė (1947 m. sausio 15 d. Vilniuje – 1988 m. gegužės 31 d. Šiauliuose, palaidota Donelaičio kapinėse) – poetė, vertėja.
Biografija
Vaikystėje tapo neįgali, nevaikščiojo. Nuo 1953 m. gyveno Šiauliuose. 1967 m. savo namuose organizavo studentų ir moksleivių poezijos klubą. 1970 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, vėliau Maskvoje baigė neakivaizdinius užsienio kalbų kursus. Dirbo vertėja Šiaulių televizorių gamykloje.
Išleido poezijos rinkinius „Laukimo puokštė“ (1980 m.), „Stipriau už likimą“ (1988). Po mirties, 1999 m. išėjo eilėraščių knyga vaikams „Sunku būti pasaka“. Periodikoje paskelbė publicistikos, eseistikos straipsnių. Išvertė kelias knygas iš rusų kalbos. Buvo Šiaulių jaunųjų rašytojų sekcijos narė.
Antanas Mušinskas-Mušaitis
Antanas Mušinskas-Mušaitis-Mušiūnas (1910 m. balandžio 30 d., senuoju stiliumi balandžio 17 d. Stirbaičiuose, Plungės valsčius) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1931 m. baigė Plungės mokytojų seminariją, 1931 m. pradėjo studijuoti filologiją Vytauto Didžiojo universitete.
Auksė Vasaitytė
Biografija
Jos atminimui Šiauliuose išleista knyga „Žiedlapiai byra ir byra: poetės A. Vasaitytės in memoriam“ (sudarytoja Dalia Striogaitė, 1995 m.).
Antanas Mušinskas-Mušaitis
Biografija
Dirbo Klaipėdos pedagoginio instituto bibliotekoje. 1927 m. pradėjo bendradarbiauti Telšių laikraščiuose, vėliau rašė į leidinius „Lietuvos aidas“, „Diena“, „Lietuvos žinios“, nuo 1931 m. laikraščio „Dienos naujienos“ korespondentas Žemaitijoje. Nuo 1931 m. – nuolatinis „Vairo“ bendradarbis, 1931 m. redagavo laikraštį „Lietuvos studentas“, nuo 1932 m. – laikraščio „Lietuvos aidas“ reporteris. 1938-1939 m. savaitraščio „Santara“ redaktorius.
Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų sportas“, „Akademikas“, „Jaunoji karta“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Per 20 metų iškentėjo kalėjimuose, lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.
Tores Vedrasas
Tores Vedrasas – miestas vidurio vakarų Portugalijoje, 49 km į šiaurę nuo Lisabonos.
Istorija
Minimas nuo 1250 m.
FK Sostinės policija
Vilniaus „Sostinės Policija“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komanda 2004 m. debiutavo II lygoje.
Žilioniai
Žilioniai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Šeduvos, prie kelio. Pro Žilionius teka upelis Ringužis, netoliese plyti miškas Triragis.
Tverai
Tverai – miestelis Rietavo savivaldybėje, kelio pusiaukelėje, Žemaičių aukštumos pažemėjime, šalia Aitros upės. Seniūnijos centras, Tverų seniūnaitija. Veikia ambulatorija, paštas (LT-90015), Tverų vidurinė mokykla, kultūros namai, girininkija, biblioteka, turizmo centras, muziejus, VšĮ „Tverų dienos centras“, AB „Lytagra“ filialas, mišrių prekių parduotuvės, degalinė „Gazimpeksas“.
Romualdas Lankauskas
Romualdas Lankauskas (1932 m. balandžio 3 d. Klaipėdoje – 2020 m. vasario 4 d. Vilniuje) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas, dailininkas.
Tverai
Miestelis išlaikęs žemaitiško stiliaus struktūrą. Tverai yra pačiame seniūnijos centre, kelių iš Rietavo, Laukuvos, Varnių, Žarėnų sankryžoje. Tverų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia yra viena didžiausių medinių bažnyčių Lietuvoje, su žemaitiško baroko stiliaus šventoriaus vartais ir akmenine varpine. Tveruose stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (atstatytas 1989 m.). Kasmet vyksta visuotiniai atlaidai, suteikti popiežiaus Pijaus VI.
Romualdas Lankauskas
Biografija
1950–1953 m. rusų kalbą ir literatūrą studijavo Vilniaus universitete. 1952–1953 m., 1959–1960 m., 1973 m. dirbo kultūros leidinių redakcijose, 1978–1979 m. – dailininku dekoratoriumi. 1989 m. rūpinosi lietuviškojo PEN centro Lietuvoje steigimu, pirmasis jo prezidentas.
Kūryba
Ankstyvuoju laikotarpiu parašė apsakymų knygų vaikams. Lietuvių prozoje sukūrė glaustos novelės modelį, ją papildė miesto, inteligentijos tematika. Kūryboje vyrauja etinė psichologinė problematika, būdingas stiliaus lakoniškumas. Lietuvių prozoje sukūrė naują inteligento tipažą: jis išsilavinęs, turi savitą gyvenimo stilių ir tuo priešinamas šabloniškam bendravimui ir kolektyvizmo dvasiai. Personažai išgyvena poetinės prigimties ir aplinkos miesčioniškumo, rutinos konfliktą. XX a. septintame dešimtmetyje lietuvių novelei pritaikė santūrią pasakojimo manierą, kompozicijos simetriją, nutylėjimus, pauzes, potekstę. Geriausių jo novelių dvigubas planas – ironiškas sovietinės tvarkos neigimas ir personažo vidinė autonomija. Rytprūsių tema gvildenama apysakoje „Klajojantis smėlis“, trilogijoje „Likimo zona“. Novatoriškame romane „Vidury didelio lauko…“ pasakojama apie Antrajame pasauliniame kare priešingose pusėse kovojančius lietuvius, romane „Tą šaltą žiemą“, apysakoje „Atspindžiai jūros veidrody“ – apie kūrėjo blaškymąsi, „Projekte“ – apie nepavykusį architekto kūrybinį ir asmeninį gyvenimą. Romanas „Užkeiktas miestas“ – satyrinė totalitarinės santvarkos alegorija, romane „Piligrimas“ atskleidžiama ambicingo menininko situacija atkūrus nepriklausomybę. Sovietinės okupacijos metais kai kurie romanai buvo labai kritikuojami ir oficialiai pasmerkti. Parašė romanų apie Lietuvos partizanus.
Išvertė E. Hemingvėjaus ir R. Bredberio kūrinių, paskelbė aktualios publicistikos. Nutapė (nuo 1961 m.) peizažų, abstraktyvių kompozicijų, surengė keliolika parodų Lietuvoje ir užsienyje, apipavidalino savo knygų. Jo kūrybos išversta į 10 Europos tautų kalbų.
Bibliografija
Pjesės
Tverai
Etimologija
Tverų pavadinimas kildinamas nuo versijos, kad čia kūrėsi („tvėrėsi“) Žemaitijos valstybė, čia per amžius buvo „tvertos“ ir pagrindinės jos valdymo institucijos – politinė, karinė ir dvasinė.
Istorija
Tačiau šalia Tverų esančiuose Pribitkos ir Šlapeikiškės pilkapynuose atliktų archeologinių tyrinėjimų duomenys rodo, kad iki rašytiniuose šaltiniuose minimų Tverų, šiose apylinkėse gyvavo mažiausiai dvi didelės ir turtingos bendruomenės. Kermušės miškuose, ant Aitros upės kranto, aptikti galimai buvusios didelės šventvietės likučiai.
1527 m. Tverai perėjo Žemaičių seniūno Stanislovo Kęsgailos žinion. 1589 m. pirmą kartą paminėta Tverų bažnyčia, 1600 m. – miestelis. 1640 m. karalius Vladislovas Vaza leido rengti vieną savaitinį turgų ir 3 prekymečius. Visi apylinkės gyventojai tik Tverų turguje galėjo pardavinėti savo gaminius, žemės ūkio produktus. 1643 m. Tverai jau vadinami miesteliu. Čia stovėjo Tverų dvaras, bažnyčia. XVII-XVIII a. Tverai buvo seniūnijos centras, 1667 m. minimas Tverų pavietas.
1700–1721 m. Tverai nukentėjo Šiaurės karo metu. 1709 m. siaučiant maro epidemijai, Tverus valdė Leonas Palubinskis. 1699 m. Tveruose buvo 20, o 1721 m. – tik 4 sodybos. Miestelis atsistatė 1789 m. – tuo metu jau gyveno 41 šeima. Nuo 1776 m. Tverų miesteliui atkūrus dvarą, jį valdė Bilevičius. Tada Tverai buvo vienas iš 14 Žemaitijos pavietų. 1780 m. karalius Stanislovas Augustas patvirtino anksčiau duotas prekybines privilegijas.
Tverai garsėja Švč. Marijos Apsilankymo atlaidais (liepos 2 d.), Švč. Mergelės Marijos paveikslu. Pagal tradiciją tas paveikslas buvęs Elijo Ilgovskio nuosavybė. Jis jį labai branginęs ir nešdavęsis su savimi net į karo žygius. Patekęs totoriams į nelaisvę, jis, kalėjime būdamas, meldėsi prie to paveikslo ir padarė įžadą: jei laimingai grįš į namus, pastatysiąs Tveruose Marijos garbei bažnyčią. Išpirktas iš totorių nelaisvės, jis grįžo į Tverus ir įvykdė savo pažadą – pastatė bažnyčią ir padovanojo jai tą paveikslą. XIX a. vyskupas Valančius savo veikale „Žemajtiu Wyskupistė“ duoda kitokį padavimą apie šio paveikslo kilmę. Žemaičių vyskupas J. Tiškevičius savo pranešime Apaštalų Sostui 1646 m. rašo, kad Tveruose yra stebuklingas Marijos paveikslas ir kad iš tolimų valstybės vietų, pamaldumo vedami, žmonės gausiai renkasi į Tverus. Popiežius Pijus VI 1787 m. suteikė Tverų bažnyčiai visuotinius atlaidus. Toje šventėje į Tverus suvažiuodavo per 20 000 žmonių.
Iki XVIII a. pabaigos Tverai buvo Raseinių pavieto Tverų valsčiaus centras. Valsčiaus sudėtin įėjo visa Tverų parapija. 1804 m. Tveruose įkurta parapinė mokykla. 1853 m. mokėsi 35 mokiniai. 1831 m. sukilimo metu Tverų klebonas Petras Narkevičius skelbė sukilėlių potvarkius, ragino ginkluotis ir kovoti prieš carizmą. 1863 m. Tveruose buvo paskelbtas sukilimo maištas. Apylinkėse veikė A. Groso, B. Dluskio bei I. Leskausko vadovaujami sukilėlių būriai. Dėl sukilimo nukentėjo Tverų klebonas ir Varnių dekanas Juozapas Sonulevičius. Už tai, kad priėmė atėjusį į Tverus sukilėlių vadą A. Grosą, buvo rusų suimtas ir kalintas Kaune. Užmokėjęs baudą 1866 m. į Tverus grįžo prastos sveikatos ir greitai mirė.
XIX a. žemėlapiuose pakeliui iš Tverų į Kaltinėnus buvo žymima Sietuva (žymi kūlgrinda). XIX a. pabaigoje Tverai – Telšių apskrities miestelis, priklausęs Žarėnų valsčiui.
1897 m. klebonas garbės kanauninkas Juozapas Niūniava-Niūnevičius su parapijiečiais pastatė Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčią. Po 1905 m. pagyvėjo draudžiamos lietuviškos spaudos platinimas. 1907 m. prie Tverų bažnyčios pastatyta akmeninė varpinė. 1911 m. Tveruose įsteigta Blaivybės draugija (140 narių), turėjusi biblioteką. 1898 ir 1937 m. Tverai degė.
thumb|Miestelio aikštė thumb|[[Lietuvos nepriklausomybės paminklas]]
Nepriklausomos Lietuvos metais tveriškiai atsiskyrė nuo carinės Rusijos laikais buvusio Žarėnų valsčiaus ir sudarė savo savivaldybę. 1929 m. miestelio centre pastatytas Nepriklausomybės paminklas (nugriautas 1963 m., atstatytas 1989 m.). Apie 1935 m. miestelio ūkininkai išsiskirstė vienkiemiais. Tveruose buvo valsčiaus savivaldybė, mokykla, paštas, policijos nuovada, vyskupo M. Valančiaus vardo liaudies universitetas, sveikatos punktas, vaistinė, pora organizacijų laikomų bibliotekų, kooperatyvas, pieninė, lentpjūvė, malūnas, kelios krautuvės, gyveno amatininkai.
1956 m. Tveruose pradėjo veikti biblioteka, pakeitusi iki tol buvusias privačių asmenų ir organizacijų bibliotekas. 1957 m. Tveruose pradėjo veikti kultūros namai. 1959 m. Tverų mokykla tapo vidurine.
LTSR metais Tverai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2005 m. Tverų miestelio aikštėje pastatytas paminklas žemaičių kunigaikščiui Vykintui (autorius Juozas Grigaliūnas). 2008 m. patvirtintas Tverų herbas.
Kultūros namai
thumb|right|nuo Patverio miniatiūra|Miestelio kapinės su [[Tverų kapinių koplyčia]]
Šiuo metu kultūros namai įsikūrę 1930 metais statytuose parapijos namuose.
Kultūrinis gyvenimas Tveruose turėjo savo ypatingų pakilimų ir atoslūgių. Praėjusio amžiaus šeštajame dešimtmetyje čia vyko didelės dainų šventės, Tveruose lankėsi garsus kompozitorius ir dirigentas Konradas Kaveckas, kultūros namų kolektyvams vadovavo L. Gedgaudas – Rietavo muzikos mokyklos direktorius.
Pastaruoju metu, koncertuoja įvairūs meno kolektyvai, vyksta susitikimai, vakaronės, nuolat organizuojamos reikšmingos šventės. Nuo 2004 metų kultūros namai – Rietavo savivaldybės kultūros centro Tverų filialas.
Tverų girininkija
Tverų girininkijai priskirta 2600 ha Rietavo miškų urėdijos miškų. Iš jų 395 ha sudaro Ruškio kraštovaizdžio draustinis.
Didžiausi Tverų girininkijos miškai yra: Patyrio giria (senasis pavadinimas – Didžioji) – 747 ha; Šlapgirio miškas – 517 ha; Lopaičių miškas – 395 ha; Rešketėnų miškas – 393 ha; Lenkaičių miškas – 174 ha; Akmenskinės miškas – 174 ha. Vyrauja eglynai.
Girininkija didžiuojasi garsiuoju Gedikėnų ąžuolu, Akmenskinės miške esančia egle su 7 viršūnėmis, 2 metrus aukštyn išsišovusia aukštapelke ir aplink ją augančiais 140 metų amžiaus pušynais. Lopaičių miškuose yra išlikusių žieduotų medžių – 1912 metais vykdytos miškų apsaugos nuo kenkėjų – verpikų vienuolių – įrodymų. Girininkijoje yra ir beržo sėklinis medynas. Prie Ruškio ežero miškininkai turi įrengę poilsiavietę.
Tverų girininkijos miškų plotuose sutinkami gandrai, yra elnių, briedžių, vilkų, sengirėse sutinkama lūšių.
Pirmosios Nepriklausomybės metais Tverų girininkija buvo Zorūbuose, valdinėje pasodoje, prie Šlapgirio miško, 3 km nuo Tverų į šiaurės vakarus. Čia užaugo miškininkas A. Tenisonas. Tverų girininkijos miškus yra tvarkęs garsus Lietuvos miškininkas Povilas Matulionis.
Nuo 1978 metų Tverų girininku dirba Jonas Rekašius.
Tverų biblioteka
Biblioteka Tveruose veikia nuo 1956 metų. Iki tol buvo kelios privačių asmenų ar organizacijų bibliotekos.
Šiuo metu tai Rietavo savivaldybės viešosios bibliotekos Tverų filialas. Bibliotekoje skaito daugiau kaip 300 skaitytojų, iš kurių beveik pusė – vaikai. Biblioteka aptarnauja miestelio ir 36 seniūnijos kaimų gyventojus. Fonduose daugiau kaip 8000 spaudinių.
Tverų bibliotekoje rengiamos įvairios parodos, organizuojamos popietės, knygų aptarimai. Biblioteka – Tverų bendruomenės centras. Čia vyksta bendruomenės valdybos posėdžiai, sprendžiami bendruomenei aktualūs klausimai.
Penama
Penama – Vanuatu provincija su sostine Saratamatoje. Ši provincija susideda iš Ambaės, Maevo ir Sekminių salų, bei užima 1198 km² teritoriją. Joje gyvena maždaug 29 tūkst. gyventojų.
Chubsugulo aimakas
Chubsugulo aimakas (Хөвсгөл аймаг) – vienas iš 21 Mongolijos aimako. Teritorija yra pačioje šalies šiaurėje, Rusijos pasienyje. Aimako pavadinimas kilęs nuo jame telkšančio, antro pagal dydį Mongolijos ežero Chubsugulo.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis
Aimakas padalintas į 23 sumus:
Sibirinis kėkštas
Sibirinis kėkštas (Perisoreus infaustus) – varninių šeimos paukštis. Mažesnis ir lieknesnis bei lieknesne uodega už Lietuvoje dažną kėkštą. Mažiausias ir smulkiausias vakarų Palearktikos varninis paukštis. Kūno ilgis 26-30 cm, išskėstų sparnų tarpugalių atstumas 40-46 cm, svoris 74-98 g.
Apdaras pilkšvai rudas, su kaštoninėmis dėmėmis ant sparno sulenkimo.
Gyvena aukštesnėse platumose ir visais metų laikais dažniausiai būna spygliuočių miškuose. Dažniausiai renkasi tankias miškų vietas nepaliestas žmonių, retai įsikuria atviresniuose miškuose. Gali kaboti žemyn galva kaip zylės.
Lietuvoje neperi, atsitiktinai užklysta rugpjūčio, rugsėjo mėnesiais.
Registras
Registras turi kelias reikšmes:
Didžioji Ruaha
Didžioji Ruaha – upė pietų-centrinėje Tanzanijoje. Išteka aukštai Kipengerės kalnagūbryje, teka per Usangu šlapynes, Ruahos nacionalino parko bei Seluso medžioklės rezervato teritorijomis ir įteka į Rufidžio upę. Didžioji Ruahos upė tiekia 22 % viso Rufidžio baseino vandens.
Upė vietinių gyventojų naudojama pasėliams drėkinti, žvejybai. Upėje atrastos 38 žuvų rūšys. Ant upės pastatytos Mteros (60 MW) ir Kidatu (200 MW) hidroelektrinės, kartu pagaminančios nemažą dalį šalies suvartojamos elektros.
Nuo 1990 m. fiksuojamas sumažėjęs upės tėkmės srautas, dėl ko 1993 m. kai kuriose vietose upės vaga buvo visiškai išdžiuvusi, taip pat kasmet sausuoju metų laiku upė visiškai išdžiūva. To priežastys yra nekontroliuojamas vandens panaudojimas ryžių laukams drėkinti.
Didesni intakai: Lukosis, Jovis, Kitetė, Sandžė, Mažoji Ruaha, Kisigas, Mbaralis, Kimanis ir Čimala.
thumb|center|750px|Ruahos nacionalino parko panorama su vaizdu į Didžiosios Ruahos upę.
Naha
Naha (okinaviškai: Nāfa) – miestas Japonijoje, Okinavos prefektūroje. Prefektūros administracinis centras. Dabartinis miestas įkurtas 1920 m. gegužės 20 d., tačiau nuo XV a. iki pat 1879 m., čia buvo įkurta Riūkiū karalystės sostinė.
Naha – uostamiestis, įsikūręs pietinėje Okinavos, didžiausios Riūkiū salyne esančios salos, dalyje. Tai politinis, ekonominis ir mokslo centras Okinavos prefektūroje.
Istorija
Pagal Irosetsuden legendą, Nahos pavadinimas kilo iš Nabos, tada mieste gulėjusio didžiulio grybo formos akmens pavadinimo. Palaipsniui akmuo dūlėjo, kol visiškai sudūlėjo, o dėl tarimo pavadinimas šiek tiek pasikeitė (Oshiro, 1964). Vis dėlto greičiausiai miesto pavadinimas susijęs su žvejybos vieta.
JAV komodoro Matthew C. Perry ekspedicinė eskadra pakeliui į Tokiją užsuko į Nahos uostą 1853 m. JAV laivai į Nahą buvo atplaukę dar bent kelis kartus.
Riūkiū karalystę 1872 m. pakeitus Riūkiū teritorija, Naha tapo jos sostine. 1879 m. Riūkiū salas galutinai prijungus prie Japonijos ir įsteigus Okinavos prefektūrą, miestas išsaugojo sostinės statusą, o prie jo buvo prijungtas istorinis Šiuri miestas.
Geografija
Įsikūręs Okinavos salos pietvakariuose, krantus skalauja Rytų Kinijos jūra. Miestas pastatytas ant lygumos, gretimose aplylinkėse yra neaukštų kalvų. Mieste iš rytų į vakarus teka Kokubos ir Asato upės. Nahos ir kaimyninio Tomigusuku teritorijoje plytinti Mãno šlapynė yra nuo 1999 m. saugoma Ramsaro konvencijos.
Klimatas
Nahai būdingas karštas ir drėgnas subtropinis klimatas. Karščiausią vasaros mėnesį vidutinė temperatūra perkopia 31 °C, tačiau skirtingai nei kitose Japonijos vietose čia ir žiemos labai šiltos – vėsiausio mėnesio vidutinė temperatūra svyruoja 14–19 °C. Aukščiausia mieste užfiksuota temperatūra – 35,6 °C (rugpjūtį), žemiausia – 6,6 °C.
Ekonomika
Didžiąja dalimi dėl sparčiai augančio turizmo didžiausią pajamų dalį sukuria trečiasis ūkio sektorius.
Gyventojai
Mieste gyvena apie 320 tūkst. gyventojų.
Pradinio, pagrindinio ir vidurinio švietimo įstaigos
Mieste veikia 65 pradinio, pagrindinio ar vidurinio švietimo įstaigos.
Turizmas
Šiuri pilis, buvusieji Riūkiū dinastijos rūmai, yra viena gražiausių gusuku (okinavų pilių) ir viena lankomiausių istorinių vietų mieste. 1945 m. rūmai buvo beveik visiškai sunaikinti JAV karinių oro pajėgų, tačiau po karo, Riūkiū universiteto pastangomis rūmai buvo sėkmingai atstatyti.
Dabar ši vieta yra įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Politika
Miestui nuo 2000 m. gruodžio vadovauja Takešis Onaga (np). Vicemeras – Vasamicu Kudaka. Miesto diena – liepos 8 d. Miesto tarybą sudaro 40 atstovų (iki 2009 m. buvo 44):
Miesto simboliai
Dabartinė miesto vėliava sukurta 1965 m. rugsėjo 1 d., herbas – 1921 m. gruodžio 19 d. Oficiali miesto gėlė – bugenvilija, medis – garcinija (fukugi).
Lauramedis
Lauramedis (Laurus) – lauramedinių (Lauraceae) šeimos augalų gentis, paplitusi Pietų Europoje, Šiaurės Afrikoje, Azorų ir Kanarų salose ir kt. Užauga iki 20 m aukščio. Džiovinti kilniojo lauramedžio (Laurus nobilis) lapai, vadinami lauro lapais, vartojami kaip prieskonis.
Mitologija
Pagal graikų mitą saulės dievas Apolonas papriekaištavo meilės dievui Erotui, kad tas nėra galingas. Norėdamas įrodyti savo galią, Erotas persmeigė Apoloną meilės strėle ir jis įsimylėjo nimfą Dafnę. Apolonas pradėjo persekioti Dafnę, kuri jo nekentė, mat Erotas ją buvo persmeigęs neapykantos strėle. Nepakentusi persekiojimų, Dafnė paprašė tėvo Poseidono, kad paverstų ją Lauro medžiu.
left|thumb|250px|[[Kanarinis lauramedis (Laurus canariensis) Los Tilos miške La Palmoje]]
Palėpė (teatras)
„Palėpė “ – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VILNIUS TECH) teatras–studija. Įkurtas 1999 m. režisieriaus Olego Kesmino, prieš tai dirbiusio Nacionaliniame dramos teatre.
Istorija
Savo kūrybinį kelią „Palėpė” pradėjo dviem skirtingais pastatymais: modernia pjese - Pėterio Šaferio „Equus” ir Viljamo Šekspyro „Audros” interpretacija, pavadinta „Auditorija 225”. Pirmoji naujai atsiradusios ir tada dar neturėjusios pavadinimo teatro studijos premjera įvyko 2000 m. kovo 9 d., kai publika pirmąkart išvydo „Equus” spektaklį.
Teatras-studija „Palėpė” aktyviai dalyvauja užsienyje vykstančiuose tarptautiniuose universitetinių teatrų festivaliuose (Prancūzijoje, Belgijoje, Latvijoje, Graikijoje, Rumunijoje, Maroke, Italijoje, Ispanijoje, Baltarusijoje, Rusijoje), Tarptautiniame vaikų ir jaunimo festivalyje „Mes”. Kartu „Palėpės” nariai ne tik dalyvauja, bet ir aktyviai prisideda organizuodami Tarptautinius universitetų teatrų forumus.
Jawhar Mnari
Džavharas Mnaris (g. 1976 m. lapkričio 8 d.) – futbolininkas, Tuniso rinktinės saugas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2002 m. rugpjūčio 21 d.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse įmušė įvartį į Ispanijos vartus.
Paprastasis saldymedis
Paprastasis saldymedis (Glycyrrhiza glabra) – pupinių (Fabaceae) šeimos saldymedžių (Glycyrrhiza) genties augalų rūšis.
Lietuvoje vienintelė retai auginama rūšis. Augalas daugiametis, apie 50-80 cm aukščio. Stiebas status, padengtas trumpais prigludusiais plaukeliais. Lapai neporiškai plunksniški. Žiedai sutelkti kekėse. Vainikėlis violetinis. Žydi birželio-rugpjūčio mėn. Ankštys nusėtos liaukiniais šereliais su 1-8 sėklomis.
Paprastasis saldymedis – svarbus vaistinis augalas. Šaknyse yra glikozidų, gliukozės, sacharozės, dažinių ir kitokių medžiagų bei flavonoido apigenino, pasižyminčio antivėžiniu veikimu.
Šarkuva
Šarkuva arba Lesnojus (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Kuršių nerijoje, nuo 2005 m. Kuršių Nerijos kaimo gyvenvietės kaimas 10 km į šiaurės rytus nuo Zelenogradsko.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Zarkawe, Sarkava kuršiškos kilmės. 1715 m. gyvenvietę užpustė smėlis, naujoji įsikūrė kiek į pietus. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2005 m. Rybačio apylinkės kaimas.
Nerijoje veikia Kuršių nerijos nacionalinis parkas. Netoli į pietus nuo kaimo yra siauriausia Kuršių nerijos vieta.
Tarp žvaigždžių
Tarp žvaigždžių  – 2014 m. mokslinės fantastikos filmas, režisuotas Christopher Nolan. Filmas pasakoja, kaip astronautų grupė keliauja per kirmgraužą, ieškodami naujų namų Žemės gyventojams.
Filmas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. 87-ojoje Oskarų teikimo ceremonijoje filmas buvo nominuotas penkiose kategorijose.
Klausgalvų Medsėdžių senosios kapinės
Klausgalvų Medsėdžių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas vertybės kodas – L571) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Klausgalvų Medsėdžiuose (Imbarės seniūnija), 2,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio.
Kapinės
Įrengtos nedidelėje kalvelėje, stūksančioje vidury dirvos. Stačiakampio plano, 20 x 20 m dydžio. Centrinė, 13 x 12 m dydžio, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi dalis aptverta statinių tvora, kurios rytinėje pusėje įrengti varteliai.
Paviršius lygus, laidojimo žymių nėra. Viduryje ant aukšto betoninio cokolio pastatyta koplytėlė, kurios sienos betoninės, o stogo konstrukcija medinė. Abipus jos stovi po medinį, monumentalų kryžių.
Kapinių pakraščiuose auga liepos, išrausti žvėrelių urvai.
3,24 km į šiaurės rytus yra Barzdžių, 3,16 km į pietryčius – Klausgalvų, 2,25 km į šiaurės vakarus – Mažųjų Žalimų senosios kapinės.
Istorija
Įrengtos XVII a. Veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (🇬🇸). Jose laidoti Klausgalvų Medsėdžių gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Paskutinį kartą laidotos 1920 m. šiltinės aukos. left|thumb|300px|Kapinių koplytėlė ir monumentalūs kryžiai Mirusiems atminti kapinėse nuo seno stovėjo koplytėlė ir keli ąžuoliniai monumentalūs kryžiai. 1937–1939 m. kryžiai atnaujinti, o medinės koplytėlės vietoje pastatyta betoninė, į kurią iš senosios perkeltos Marijos Maloningosios, 2 angelų, Šv. Juozapo ir Kristaus prie stulpo skulptūros. Marijos skulptūrai buvo priskiriama stebuklinga galia. Jos pagalbos prašydavo susirgus šeimynos nariui ar gyvuliui, ištikus nelaimei. Prie koplytėlės kiekvieną gegužę kaimo gyventojai rinkdavosi pasimelsti už mirusiuosius. Senosios skulptūros XX a. 8 deš. dingo, o jų vieton įdėta masinės gamybos Švč. Mergelės Marijos skulptūra. XXI a. pr. vietoje vieno sunykusio kryžiaus pastatytas naujas.
Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi, o ariant aplinkui dirvą buvo randama žmonių kaulų ir įvairių senienų iš suardytų kapų.
Tyrimai
1960 ir 1964 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1988, 2015 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė.
Hermes House Band
Hermes House Band - 1984 m. Olandijoje, Roterdame studentų įkurta muzikos grupė. Išgarsėjo 1994 m. perdainavusi Gloria Gaynor 1979 m. dainą I Will Survive. Vėliau pardavė 2,5 mln. šios dainos įrašų. Studentams keičiantis, keitėsi ir grupės nariai (iš viso jų buvo 75).
Hermes House Band sudainuota I Will Survive versija tapo labai populiari sporto renginiuose, ypač Olandijoje (Roterdamo Feyenoord varžybose grojama po kiekvieno šeimininkų įvarčio), Ispanijoje, Turkijoje. Nuo 1998 m. Judith Ansems, Job Wijlacker ir Robin Maas sudaro pasovią grupės, pavadintos HHB International sudėtį. Grupė perdainavo taip pat tokias garsias dainas kaip Country roads, Que sera, sera. 2001 m. su DJ Ötzi perdainavo dainą Live is Life.
Hermes House Band yra išleidusi net 25 albumus ir singlus.
2003 m. grupė koncertavo Lietuvoje, „Radiocentro“ apdovanojimuose.
Magdolna Rúzsa
Magdolna Rúzsa – (, ; g. 1985 m. lapkričio 28 d.) – Vengrijos dainininkė, 2007 metais ji atstovavo Vengrijai Eurovizijos konkurse Helsinkyje, Suomijoje. Magdi užėmė devintąją vietą su 128 taškais.
Atodrėkis
thumb|250px|Atodrėkio metu patižęs sniegas
Būbautiškės
Būbautiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skriaudžių, šalia kelio.
Funkcija
Funkcija gali reikšti:
Algis Lankelis
Algis Lankelis (g. 1964 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1993–1996 m. dėstė Vilniaus vaikų ir jaunimo dailės mokykloje, 1998–2000 m. dirbo Šiuolaikinio meno centre, nuo 2001 m. J. Vienožinskio dailės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2003 m. direktorius. Parodų kuratorius.
Kūryba
Sukūrė smulkiosios skulptūros (ciklas „Judėjimas“ 1986–1988 m., „Riba“ 1989 m.), dekoratyvinių skulptūrų („Vežimas“, Juknaičiai, 1988 m., „Kompozicija“, Martyno Mažvydo skulptūrų parkas, Klaipėda, 1990 m., „Kalnas ir upė“, Otepalio kultūros namai, Estija, 1993 m.), konceptualių objektų („Vokai“ 1995 m., „Šviesa“ 2001 m.), instaliacijų („Susisiekiantys indai“ 1996 m., „Apie išorę ir vidų“ 1997 m., „Tarpusavio priklausomybė“ 2000 m.), spalvotų inscenizuotų fotografijų („Skirtingi požiūriai“, „Antklodė“, abi 1997 m.).
Skulptūras kuria iš akmens, medžio, betono, joms būdinga abstrakčios, minimalistinės formos, apibendrinti tūriai. Kūryboje pabrėžia meno objekto ir asmeninės arba visuomeninės aplinkos santykį. Nuo 1988 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, JAV, Lenkija, Didžioji Britanija, Vengrija ir kitur), individualios parodos surengtos Vilniuje (1993 m.), Bosvilyje (Šveicarija, 1997 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Plymouth Argyle FC
Plymouth Argyle FC – Anglijos futbolo klubas iš Plimuto.
Švenčionių žudynės
Istorija
1942 m. gegužės pradžioje Švenčionių miesto gyventojai pamatė išklijuotus didelius spalvotus skelbimus, kuriuose buvo grasinama, kad žmonės, nepaklusę vokiečių karinės ir civilinės valdžios įsakymams, bus kariami, o už kiekvieną nušautą vokiečių valdininką bus suimta ir sušaudyta po 200 vietos gyventojų.
Žudynių pretekstu tapo 1942 m. gegužės 19 d. sovietinių partizanų vadovaujamų Fiodoro Markovo nužudytas kreiskomisaras Beck ir jo pavaduotojai Grulys ir vyr. leitenantas Šmitas. Nužudymas įvyko moteriai sustabdžius vermachto lengvąją mašiną, kelyje iš Švenčionių į Lentupį, tuo metu sovietiniai partizanai iš Baltarusijos atakavo mašiną 5-6 rankinėmis granatomis ir automatais. Vokiečių valdžios atstovai buvo palikti gulėti ant žemės vienmarškiniai, su nupjautais lyties organais. Uniformas ir batus nusinešė užpuolikai.
Sovietiniai partizanai, įvykdę išpuolį sėkmingai pasislėpė, o vokiečiai, keršydami už nužudytuosius, pradėjo žiaurią baudžiamąją akciją, kurios metu buvo nužudyta virš 300 niekuo nekaltų taikių gyventojų. Švenčionėliuose buvo sušaudyti 33 žmonės, Švenčionyse – 37, Adutiškyje – 34. Iš viso 104 žmonės. Tik apie 10 sušaudytųjų buvo ne lenkų tautybės. Lentupio miestelyje sušaudyta 180 žmonių, nemažai sušaudyta ir Kliuščionyse. Vietoje vieno nužudyto vokiečių kariškio sušaudyta apie 100 civilių žmonių, tarp sušaudytųjų buvo ir 2 Švenčionėlių kunigai – Boleslovas Bazevičius ir Janas Naumovičius. Jie vėliau buvo palaidoti Švenčionėlių kapinėse.
Torontas
Torontas (pranc. ir angl. Toronto) – didžiausias Kanados miestas; Ontarijo provincijos sostinė. 2,6 mln. gyventojų (2011, su priemiesčiais – apie 6 mln.; daug migrantų). Miestas išsidėstęs šiaurinėje Ontarijo ežero pusėje. Yra tarptautinis oro uostas, metropolitenas.
Torontas yra Kanados verslo ir finansų sostinė – čia įsikūrę daugelio bankų ir didelių kompanijų centriniai biurai. Labai išvystytas prekybos ir finansų sektorius, taip pat mašinų, naftos, chemijos pramonė.
Tarp lankytinų vietų yra Toronto salos parkas, kurį galima pasiekti keltu. Mieste yra vienas didžiausių pasaulio bokštų, 553 metrų aukščio CN bokštas, iš kurio viršutinių aukštų atsiveria plati panorama. Mieste yra daug įdomių meno, istorijos ir mokslo muziejų, tarp jų Karališkasis Ontarijo muziejus ir Ontarijo meno galerija. Du universitetai.
Demografija
Torontas yra didžiausias Kanados miestas pagal gyventojų skaičių. 2011 metais mieste gyveno 2,615,060 milijonai gyventojų. 49,9% miesto gyventojų yra gimę užsienio valstybėse. Toronto gyventojų skaičius nuolatos didėja, 2006 – 2011 metais šis skaičius išaugo 4,3% (111 779 gyventojų).
Galerija
thumb|left|700px|Toronto panorama
Trofa
Trofa – miestas šiaurės Portugalijoje, į šiaurę nuo Porto. Išvystyta vaistų, metalo, tekstilės pramonė. Yra pramonės parkas.
Švenčionių Armijos Krajovos apylinkė
thumb|right|250px|Armijos Krajovos kovinės apylinkės Vilniaus vaivadijoje Švenčionių Armijos Krajovos apylinkė  – viena iš Armijos Krajovos kovinių apylinkių, veikusių buvusios Švenčionių apskrities teritorijoje ir priklausiusi Vilniaus Armijos Krajovos apskričiai. Apylinkės vadas buvo Jan Smela pravarde „Janusz“, „Szary“.
Selengės aimakas
Selengės aimakas  – viena iš 21 Mongolijos aimakų, esantis šalies šiaurėje, Rusijos pasienyje. Pavadinimas kilęs iš Selengės upės pavadinimo. Sostinė – Siuchbataras.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Selengės žemėlapis Aimakas padalintas į 17 sumų:
Ahmed Dokhi
Ahmedas Dochis Al Dosari (g. 1976 m. spalio 25 d.) – futbolininkas, Saudo Arabijos rinktinės ir Al-Nassr klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1993 m. gegužės 1 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Naktigonė
Naktigonė – bendras kaimo arklių ir ariamųjų jaučių (jų tik per orę) ganymas vasaros bei rudens naktimis. Dažniausiai į naktigones jodavo jaunesnieji šeimos nariai. Jaučius (atskirai nuo arklių) dažniausiai ganydavo merginos. Bendrose kaimo ganiavose naktigoniai ganydavo pasikeisdami: vieni miegodavo, kiti budėdavo.
Kai kur (pvz., Kupiškio apylinkėse) iki XX a. pr. ganyklose naktigoniams būdavo statomos daržinėlės.
Paprotys išnyko, valstiečiams išsiskirsčius į vienkiemius.
PMTair
Istorija
PMTair buvo valdoma Progress Multitrade Co., Ltd., kuri užregistruota Kambodžos Komercijos Ministerijos 2003 m. sausio 4 d. Saugumo sertifikatas buvo išduotas 2003 m. spalio 4 d. Bendrovė buvo uždaryta 2008 m.
FK LOSC Vilnius
Istorija
Komandą įsteigė Kūno kultūros ir sporto departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Lietuvos olimpinis sporto centras (buvęs Respublikos sportininkų rengimo centras).
Smeltės botaninis draustinis
Smeltės botaninis draustinis – 1988 m. Smeltės pusiasalyje (Klaipėdos miesto teritorija) įkurtas botaninis draustinis, kuriame siekiama išsaugoti retas halofilinių augalų bendrijas.
Ekologija
Halofilinių augalų bendrijos Lietuvoje labai retos ir baigia išnykti. Statant Tarptautinę jūrų perkėlą Smeltės pusiasalyje buvo sunaikinta 0,5 ha halofilinė pieva, kur augo dauguma Lietuvoje aptinkamų halofitų rūšių. Didžiausia išlikusi šių bendrijų grupė – Smeltės pusiasalyje, Smeltės botaninio draustinio teritorijoje.
Draustinyje Malkų įlankos pakrantės juostoje yra retų ir saugomų augalų – trispalvio astro (Aster tripolium), pajūrinės pienažolės (Glaux maritima), druskinio vikšrio (Juncus gerardii), pajūrinės narytžolės (Triglocin maritimum) – augavietės.
Draustiniui priklausanti Malkų įlankos pakrantė apaugusi paprastosios nendrės sąžalynais, kiek rečiau auga melsvasis meldas, vietomis įsiterpia nedideli kupstinės šluotsmilgės, plačialapio švendro sąžalynai. Apie 40 % kranto linijos lieka neužaugę makrofitais. Nemaža dalis Malkų įlankos kranto grįsta akmenimis. Trispalvis astras, pajūrinė pienažolė, druskinis vikšris auga tik ties sausumos ir vandens riba. Likusią draustinio teritorijos dalį sudaro sausa pieva, kurioje dominuoja dirvoninis kietis, smiltyninis lendrūnas, paprastasis varputis, paprastoji šunažolė, auga dirvinė usnis.
Rasa Tapinienė
Rasa Tapinienė (g. 1978 m. sausio 1 d. (tikroji data 1977 m. gruodžio 30 d. ) Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistė.
Biografija
Žurnalistinę karjerą pradėjo 1997 m. „Aukštaitijos radijuje“ Panevėžyje, o po metų, pradėjusi studijuoti Vilniuje, tapo naujai kuriamos radijo stoties „M-1 Plius“ apžvalgininke ir žinių reportere.
Vėliau dešimtmetį dirbo LNK žinių tarnyboje politikos ir verslo reportere, vedė ir kūrė rubrikas „Verslas“, „Europiečiai“, „Euro“, „Kaip dirba pinigai“.
Vėliau dirbo žurnaluose, įgyvendino projektus įvairiose televizijose, kūrė interneto portalą „Pinigų karta“. Pastaruoju metu buvo atsidėjusi knygų vertimui – iš anglų išvertė populiaraus rašytojo Džordžo R.R. Martino pirmąją sagos „Ledo ir ugnies giesmė“ knygą „Sostų žaidimas“.
2012–2019 m. kartu su kolega žurnalistu Viktoru Jakovlevu vedė Info TV informacinę laidą „Infodiena“.
Nuo 2019 m. LRT televizijos laidų „Dienos tema“, „Laba diena, Lietuva“ vedėja. 2019–2020 m. LRT radijo naujienų tarnybos vadovė. Nuo 2021 m. rugpjūčio 30 d. - LRT televizijos laidų "Svarbi valanda" (pakaitomis su Deivydu Jursevičiumi) ir "Lietuva kalba" vedėja.
Sanma
Didžiausios salos: Espiritu Santas, Malas, Aorė, Tutuba, Aesė, Mavea, Sakao, Arakis.
Kužai
Kužai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Dubingių.
Istorija
1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Antanas Juška (1819)
thumb|150px|left|Paminklas [[Pušalotas|Pušalote (sumanytojai ir įgyvendintojai Petras Palilionis ir Petras Garnys, skulptorius Vytautas Ulevičius, 2009 m.)]] thumb|150px|Paminklas iš apačios
Antanas Juška (1819 m. birželio 16 d. Daujotai, Ariogalos valsčius – 1880 m. lapkričio 1 d. Kazanė, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje) – Lietuvos kunigas, tautosakininkas, leksikografas.
Biografija
Brolis Jonas Juška. 1843 m. baigęs Vilniaus kunigų seminariją kunigavo įvairiose parapijose, 1854–1862 m. – Pušalote, 1862-1864 – Vilkijoje, 1865–1871 m. – Veliuonoje, altarista gyveno Alsėdžiuose. Per 1863 m. sukilimą 9 mėn. rusų valdžios kalintas. 1879 m. išvyko pas brolį Joną į Kazanę, rūpindamasis surinktų dainų spausdinimu, ten ir mirė.
Veikla
thumb|150px|left|Paminklo lentelė thumb|150px|left|Atminimo lenta Veliuonoje Alsėdžių, Pušaloto, Veliuonos, Vilkijos apylinkėse užrašė apie 7000 dainų ir apie 2000 melodijų, aprašė veliuoniškių ir pušalotiečių vestuvių apeigas. Svarbiausius užrašymus paskelbė knygose. 1863 m. išleido elementorių „Abecela“, kurioje vietoje lenkiškų sz ir cz vartojo š ir č. 1853–1854 m. parašė apie 7000 žodžių lenkų – lietuvių žodyną. Sudarė 30 000 žodžių lietuvių – lenkų žodyną su šnekamosios kalbos sakiniais. Peterburgo mokslų akademija išspausdino šio žodyno dalis, galutinėje redakcijoje žodžiai buvo verčiami į rusų kalbą. Apie 1875 m. parašė latvių – lietuvių – lenkų žodyną (apie 6000 žodžių, neišspausdintas). J. Bodueno de Kurtenė pastangomis Krokuvoje 1900 m. išleistas jo surinktų lietuvių liaudies dainų melodijų rinkinys.
Antanas Juška įtvirtino tautosakos rinkimo ir publikavimo principus (tekstų autentiškumas, pateikėjų metrikos), jo tautosakiniai darbai turėjo įtakos XIX a. lietuvių literatūros plėtotei.
Benzoinė derva
miniatiūra|250px|right|Benzoinės rūgšties gabalėliai Benzoinė derva arba stirako derva – greitai tvirtėjanti ore derva, gaunama iš pjūvių benzoinio stirako (Styrax benzoin) medžio kamiene ir šakose. Medis auga laukinėmis sąlygomis arba veisiamas Pietryčių Azijoje bei Malajų salyne. Maloniai kvepianti medžiaga dėl joje esančio vanilino, cinamono rūgšties ir (kai kuriose rūšyse) benzoinės rūgšties. Naudojama parfumerijoje, maistui gardinti, medicinoje (benzoinė tinktūra).
Naudojimas
Gryname pavidale naudojama Indijoje smilkymui religinėse apeigose. Taip pat populiarūs šios dervos turintys smilkalai arabų, kinų, japonų kultūrose. Europoje gaminamos šio komponento turinčios Armėniško popieriaus juostelės, derva įeina į daugiakomponenčių ladanų, naudojamų katalikų ir stačiatikių bažnyčiose, sudėtį.
Parfumerijoje vaidina fiksatorius vaidmenį, mažina eterinių aliejų ir kitų kvapiųjų medžiagų lakumą. Benzoinė derva yra užregistruotas maisto priedas E906.
Aušra (Tilžė)
Aušra – laikraštis broliams lietuvininkams ant naudos ir pamokslo, ėjęs 1896–1899 m. Tilžėje.
Istorija
Leido ir redagavo Enzys Jagomastas. Iki 1897 m. Nr. 23 vadinosi „Lietuviszkas laiszkas“, nuo 1897 m. Nr. 24 – „Auszra“. Iki 1897 m. Nr. 38 ėjo kartą, vėliau – dukart per savaitę. Išėjo 258 numeriai gotišku šriftu.
Leido priedus: „Antras pridėjimas prie Lietuviško laiško“, „Aušros pridėtka“, „Namų prietelis“, „Pirmas pridėjimas prie Lietuviško laiško“, „Pridėjimas prie Aušros“.
Redagavo Jurgis Arnašius, Enzys Jagomastas, D. Letcas, Kristupas Voska.
Daniel Gygax
Danielis Žigaksas (g. 1981 m. rugpjūčio 28 d.) – futbolininkas, Šveicarijos rinktinės ir FC Luzern klubo saugas.
2010 m. gegužės 14 d. pasirašė ketverių metų kontraktą su FC Luzern klubu.
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2008 m. Europos čempionatuose, 2006 m. pasaulio čempionate.
Blake Shelton
Blake Tollison Shelton – amerikiečių kantri atlikėjas ir tv žvaigždė. Nuo 2001 m. yra išleidęs dvylkika studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Body Language“, išleistas 2021 m. Keturiasdešimt atlikėjo išleistų singlų pateko į JAV singlų reitingus, iš kurių 28 pasiekė pirmąją vietą. Atlikėjas yra devyniskart nominuotas „Grammy“ apdovanojimui.
Lietuvos krepšinio lyga
miniatiūra|Buveinė
Lietuvos krepšinio lyga („Betsafe–LKL“) – aukščiausio lygio Lietuvos vyrų krepšinio komandų čempionatas.
Nugalėtojai – Kauno „Žalgiris“ (23) ir Vilniaus „Rytas“ (6).
Sistema
Nors sistema nusistovėjusi, bet smulkūs pakeitimai tvirtinami prieš kiekvieną naują sezoną.
Sistema susideda iš dviejų dalių – reguliariojo sezono ir atkrintamųjų varžybų. Iki 2004/2005 m. sezono lygoje buvo 3 legionierių limitas (legionieriais laikyti visi užsieniečiai). Nuo 2004 / 2005 m. iki 2006 / 2007 m. sezono lygoje taikytas 4 legionierių limitas, ir legionieriais jau nelaikyti žaidėjai, turėję Latvijos arba Estijos pilietybes. Nuo 2006 / 2007 m. sezono lygos klubai rungtynėms turi registruoti ne mažiau kaip 7 Lietuvos piliečius ir ne daugiau kaip 5 užsieniečius, kuriems netaikomi pilietybės ar tautybės apribojimai.
2010/2011 m. LKL valdybos nariai patvirtino nuostatus, pagal kuriuos 2010–2011 metų sezone paskutiniąją vietą užėmusi komanda automatiškai iškrenta į žemesniąją lygą Nacionalinę krepšinio lygą, o 12 vietą užėmusi ekipa dalyvauja pereinamosios serijos varžybose su NKL čempionu, jei NKL čempionas turi lygos nuostatus atitinkančią areną. 2011 / 2012 m. nutarta, kad paskutinę, t. y. 12 vietą užėmusi ekipą varžosi su NKL čempionu pereinamosiose varžybose. Nuo 2012 / 2013 m. sezono įsigaliojo taisyklė, kad paskutinę vietą lygos reguliariajame sezone užėmusią komandą sekančiame pirmenybių sezone automatiškai keičia NKL čempionas.
Reguliarusis sezonas
Iki LKL integravimo į Baltijos krepšinio lygos (BBL) čempionatą, reguliarusis sezonas vyko 4 ratų sistema, t. y. kiekviena komanda sužaisdavo su kita komanda po 4 kartus. Pirmajame bendrame LKL ir BBL sezone LKL komandos sužaidė 2 pirmus ratus įprastai, o likusius 2 ratus jau žaidė BBL lygoje, todėl skyrėsi komandų sužaistų rungtynių skaičius. Bet jau 2005 / 2006 m. sezoną visos LKL komandos visas savo rungtynes žaidė BBL lygoje, t. y. po 2 kartus su kiekviena komanda. Nuo 2007 / 2008 m. sezono LKL ir BBL varžybos buvo žaidžiamos atskirai, o LKL reguliariame sezone ekipos susikaudavo po 2 kartus. Prieš 2012 / 2013 m. sezoną, buvo nutarta, kad Kauno Žalgiris ir Vilniaus Lietuvos Rytas dėl varžybų gausos LKL namų rungtynių nežais, o galutinė reguliaraus sezono turnyrinė padėtis bus nustatyta pagal procentinę laimėtų varžybų išraišką.
Atkrintamosios varžybos
Į atkrintamąsias varžybas kiekvieną sezoną patenka 8 stipriausios LKL komandos. Pirmajame etape komandos sužaidžia varžybų seriją dėl patekimo į pusfinalį (nuo 2014 metų žaidžiama iki trijų pergalių), tada pusfinalių serijos (iki trijų pergalių) nugalėtojai patenka į finalą, o pralaimėjusieji dar žaidžia papildomą seriją dėl trečiosios vietos. Finalai nuo 1993 m. iki 2001 m. vykdavo iki 3 pergalių, o nuo 2001 / 2002 m. sezono jame žaidžiama iki 4 pergalių. Mažajame finale dėl trečiosios vietos žaidžiama iki 3 pergalių. Prieš 2011–2012 m. sezono atkrintamąsias varžybas buvo nutarta, kad į jas patenka 6 ekipos, o 1 ir 2 vietas užėmusios komandos žengia tiesiai į pusfinalį. Nuo 2012–2013 m. sezono ši taisyklė buvo atšaukta.
Dabartiniai LKL klubai
2022–2023 m. sezone Lietuvos krepšinio lygoje rungtyniauja 12 komandų:
Kauno „Žalgirio“ dominavimas (1993–1999 m.)
Lietuvos krepšinio lyga įkurta 1993 m. ir nuo tada jos sezonai vyksta kiekvienais metais be pertraukų. Pirmus 6 sezonus (1993–1999 m.) LKL dominavo Kauno „Žalgiris“. Komandos dominavimas baigėsi po pergalių Europos Taurės ir Eurolygos varžybose – jau kitą sezoną (1999–2000 m.) LKL triumfavo Vilniaus „Lietuvos rytas“. Viso šio laikotarpio metu vienintelį kartą kitas klubas buvo priartėjęs prie čempionų titulo. Taip atsitiko 1995–1996 m. sezone, kai Kauno „Atletas“ laimėjo pirmąsias dvejas finalo serijos rungtynes ir iki čempionų titulo pritrūko vienos pergalės.
Vilniaus „Lietuvos ryto“ įsitraukimas į kovą (nuo 1999 m.)
1999 m. Vilniaus „Lietuvos rytas“ sustiprėjo pakankamai, kad galėtų kovoti su Kauno „Žalgiriu“. Tad nuo 1999–2000 m. sezono LKL nugalėtojai keitėsi kasmet, kol 2003–2004 m. ir 2004–2005 m. „Žalgiris“ laimėjo finalo serijas rezultatu 4:0. 2005–2006 m. sezoną čempionais tapo vilniečiai, finalo serijoje nugalėję kauniečius 4:0. 2006–2007 m. ir 2007–2008 m. čempionų žiedus iškovojo „Žalgirio“ krepšininkai, finalo serijas laimėję 4:2 ir 4:1. 2008–2009 m. čempionės vardą susigrąžino „Lietuvos ryto“ komanda rezultatu 4:1, kurį išsaugojo ir 2009–2010 m. sezone nugalėjęs serijoje 4:3.
Antrasis Kauno „Žalgirio“ dominavimas (nuo 2011 m.)
2010–2011 m. čempionės vardą iš „Lietuvos ryto“ susigrąžino „Žalgirio“ komanda finalo serijoje rezultatu 4:1 įveikusi varžovus iš Vilniaus. Nuo tada „Žalgiris“ niekam neužleidžia LKL čempionės sosto. Nors dabar beveik kas antrą sezoną keičiasi kauniečių varžovas superfinalo serijoje, tačiau kauniečiai jas laimi arba sausai, arba pralaimėdami 1-2 rungtynes (paskutinį kartą daugiau nei vieną kartą LKL finale kauniečiai pralaimėjo 2013–2014 m., kai Klaipėdos „Neptūnas“ „Žalgirį“ buvo įveikęs du kartus, bet pralaimėjo seriją 2:4).
Tiesa, 2021–2022 m. sezone Kauno „Žalgirio“ komanda pirmą kartą istorijoje varžėsi tik dėl trečios vietos, o čempionų titulą iškovojo Vilniaus „Ryto“ komanda, finale įveikusi Panevėžio „Lietkabelio“ ekipą.
2022-2023 m. sezone "Žalgiris" po nesėkmingo praeito sezono Eurolygoje, 30-tajame LKL sezone laimėjo 24-tąjį titulą (serijoje su Vilniaus "Rytu 3:2) vienose iš labiausiai įtemptų ir daugiausiai dėmesio iš abiejų sirgalių pusės susilaukusių "Betsafe" LKL finalo serijų.
Finalai
{| ! Sezonas !! Vaizdas:Med 1.png Čempionai !! Vaizdas:Med 2.png Vicečempionai !! Vaizdas:Med 3.png III–ioji vieta !! IV–oji vieta
Lietuvos klubiniai čempionatai sovietmečiu (Lietuvos TSR čempionatas)
Nuo 1945 metų vyko Lietuvos TSR čempionatas – Aukščiausia lyga.
Raidė prie komandos reiškia miestą, pvz.: K. – Kaunas.
Lietuvos klubiniai čempionatai tarpukariu (Lietuvos čempionatas)
Lietuvos krepšinio pirmasis čempionatas įvyko 1924 metais, Lietuvos krepšinio čempionatai vyko iki 1942 metų kada buvo nebaigtas dėl karo veiksmų.
Raidė prie komandos reiškia miestą, pvz.: K. – Kaunas.
Laukuva
Laukuva – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, 16 km į šiaurę nuo Šilalės, prie Žemaičių plento. Seniūnijos centras. Urbanistikos paminklas. Yra paštas (LT-75038), biblioteka, ambulatorija, veikia meteorologijos stotis. Be senųjų, atidarytos naujosios kapinės (Dvarviečiuose).
miniatiūra|left|Prie seniūnijos thumb|left|[[Laukuvos bažnyčia]]
Etimologija
Šio krašto tarmių žinovas, JAV lietuvių kalbininkas Petras Jonikas miestelio vardą kildino nuo bendrinio žodžio laukuva – „pieva prie ežero, paežerės pieva“. Tačiau šis daiktavardis iš kitų šaltinių nėra žinomas. Kryžiuočių karo aprašymuose vietovė minima kaip Lukowe, Lokove, Laukove.
Geografija
Laukuvoje susijungia krašto keliai: Rajoniniai keliai:
Laukuvoje 1931 m. kovą buvo užfiksuota storiausia sniego danga Lietuvoje (94 cm). 2002 m. rugpjūtį pakartotas šalies sausros rekordas (0,0 mm kritulių per mėnesį). Dėl sąlyginai didelio aukščio virš jūros lygio, Laukuvoje yra žemiausia Lietuvoje daugiametė liepos temperatūra – 16,4 °C. 2 km į šiaurės rytus – Varnių regioninis parkas.
Istorija
Apylinkėse esantis Treigių piliakalnis siejamas su Senąja Laukuva, minima dar 1254 m. Už 10 km nuo miestelio stūkso Medvėgalio piliakalnių kompleksas. Laukuva pirmąkart paminėta 1253 m. kaip svarbus gynybinis centras Mindaugo sutartyje su kryžiuočiais. 1254 m. Mindaugas Lietuvos vyskupui Kristijonui atidavė pusę Laukuvos. 1594 m. minimas Laukuvos dvaras. 1624 m. senojoje Laukuvoje pastatyta medinė Laukuvos bažnyčia, po 1654 m. gaisro atstatyta dabartinėje vietoje. Miestelis minimas nuo 1655 m. 1668–1691 m. ir 1804 m. minima parapinė mokykla. 1667 m. Laukuva sudegė, dar degė 1701 m.,1829 m.,1858 m., 1911 m. ir 1928 m. 1778 m. Laukuva gavo savaitinio turgaus ir dviejų metinių prekymečių privilegiją, įsikūrė nemažai amatininkų ir pirklių, susiformavo miestelio planas.
1863 m. P. Šimkevičiaus sukilėlių būrys prie Laukuvos nesėkmingai kovėsi su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais. XIX a. Laukuva – Telšių apskrities Varnių valsčiaus miestelis. XX a. pradžioje veikė K. Stropaus vaistinė.