cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kriūkai
Geografija
Rytiniu Kriūkų pakraščiu į Nemuną teka Pietvis, o per patį miestelį – Jotulė. Miestelis dar vadinamas Senaisiais Kriūkais, jis įsikūręs apatinėje Nemuno terasoje, o kalne esantis Joginiškių kaimas dar vadinamas Naujaisiais Kriūkais. Už 1 km į vakarus esančiame Paežerėlių kaime yra Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia.
Istorija
Spaudos draudimo laikais pro Kriūkus iš Prūsijos buvo gabenama lietuviška spauda, valsčiuje veikė 24 knygnešiai. 1936 m. Ališausko lentpjūvėje įsteigta Lietuvos Baltijos Lloydui priklausiusi laivų statykla, kurios produkcija buvo baržos „Rimgailė“ „Džiugė“, „Auksė“, „Pajauta“, „Irvė“ ir „Kanta“.
Nuo XX a. pradžios veikė marijavitų religinė bendruomenė. 1920 m. pastatyta jų bažnyčia. Kriūkų marijavitų bažnyčia 1956 m. sovietinės valdžios uždaryta, 2005 m. privačių asmenų nugriauta.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1971 m. iš miestelio į gretimą Joginiškių kaimą persikėlė apylinkės, vėliau – seniūnijos administracija.
1991 m. balandžio 17 d. patvirtintas Kriūkų herbas, kuriame pavaizduota barža primena apie tarpukaryje veikusią upinių laivų statyklą.
thumb|200px|Nemuno gatvė thumb|200px|XIX a. pabaigoje statytas grūdų sandėlis miniatiūra|200px|Paminklas sovietų kariams miniatiūra|200px|Atminimo kryžius 1945-1952 m. žuvusiems Lietuvos partizanams
Gyventojai
Sovietinė valdžia 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. iš Kriūkų apylinkės ištrėmė 260 žmonių. Nacių okupacinės administracijos įsakymu 1941 m. nužudyta apie 80 miestelio žydų. Vyrai sušaudyti prie Šakių, moterys ir vaikai – prie Zapyškio. Pokario metais veikė Tauro apygardos Žalgirio partizanų rinktinės partizanai.
Strikų Šv. Anupro cerkvė
'''Strikų Šv. Anupro cerkvė'''  – cerkvė, esanti Strikų kaime. Cerkvė priklauso Augustovo Šv. Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1814–1816 metais.
Jamatas
Žodžio Jamatas (大和; Yamato) reikšmės:
Taip pat
Žodis Yamato paprastai rašomas „大和“, bet šie du hieroglifai taip pat gali būti perskaitomi „Daiwa“ arba „Taiwa“.
Tokiu atveju yra 3 gyvenvietės tokiu pavadinimu:
Igarių senovės žemdirbystės vieta
Vieta
Aukštumoje išliko per 10 akmenų krūsnių ir 3 pylimai. Krūsnys 2–3 m skersmens, iki 30 cm aukščio, pasidengusios storu velėnos ir žemių sluoksniu. Iš pietvakarių, pietų, rytų ir šiaurės rytų pusių senuosius žemdirbystės laukus juosia aptvarai, kurių pylimai 1–1,5 m pločio ir 0,5–0,7 m aukščio, krauti iš stambių lauko akmenų. Vienas pylimas eina beveik šiaurės – pietų kryptimi ir dalina žemdirbystės vietą į 2 dalis. Šiaurės vakarų dalyje yra rytų – vakarų kryptimi pailgo stačiakampio pavidalo aptvaras. Šiaurinėje dalyje yra keletas labai stambių riedulių, išrautų iš dirvos melioruojant aplinkinius laukus.
Istorija
Senieji žemdirbystės laukai naudoti I tūkstantmečio I pusėje. Per valakų reformą XVI a. II pusėje jie liko už valakais išmatuotų dirbamų laukų, bendro naudojimo žemėje, skirtoje ganykloms, o vėliau apaugo mišku. Lietuvos žemės reformos metu ganyklų žemė išdalinta ūkininkams, kurie įdirbdami plėšinines žemes XX a. 4–5 dešimtmečiais dalį akmenų krūsnių ir aptvarų pylimų nuardė.
Laukų aplinkoje buvo apeiginis akmuo su dubeniu, kuris saugomas Respublikiniame V. Into akmenų muziejuje Mosėdyje.
Ilgabrada
Ilgabrada – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Anykščių.
A Nice Pair
A Nice Pair – rinktinis Pink Floyd albumas, susidedantis iš „The Piper at the Gates of Dawn“ ir „A Saucerful of Secrets“ albumų dainų. Albumas pasiekė 36 vietą JAV populiariausių albumų sąraše ir 1994 m. kovą gavo auksinį įvertinimą iš Amerikos garso įrašų leidėjų asociacijos (Recording Industry Association of America, RIAA).
Lokacija
thumb|right|Pagrindinis aktyviosios radiolokacijos principas Lokacija ( ir 'vieta') - objekto aptikimas ir vietos (koordinačių) nustatymas, taip pat dažnai ir greičio parametrų išmatavimas bei objekto atpažinimas. Lokacija gali būti biologinė (naudojama organizmų) ir techninė (naudojama žmogaus techninių įrenginių).
Lokacija nuo navigacijos skiriasi tuo, kad navigacijos metu nustatoma savo buvimo vieta (ir pagal tai planuojamas judėjimo maršrutas), o lokacijos - kitų objektų buvimo vieta. Tačiau šie du dalykai yra glaudžiai susiję.
Lokacijos rūšys
Lokacijoje gali būti panaudojami skirtingos prigimties signalai:
Madona su dagiliu
Madona su dagiliu (it. Madonna del Cardellino) – vienas garsiausių italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslų, esantis Uficių galerijoje Florencijoje.
Istorija
Paveikslas priklauso Rafaelio florencietiškam kūrybos periodui. Nutapytas 1505−1506 m. laikotarpiu Rafaelio draugo Lorenzo Nasi ir Sandra di Matteo di Giovanni Canigiani vestuvių proga. Vėliau, 1547 metais, žemės drebėjimo metu sugriuvus Nasi namui, paveikslas buvo apgadintas ir skilęs į septyniolika dalių. Jį vėl sujungė ir įtrūkimus užtapė dailininkas Michele di Ridolfo del Ghirlandaio, kuris buvo didelis Rafaelio dailės gerbėjas. 1666 m. paveikslas pateko į kardinolo Giovan Carlo de' Medici kolekciją, o po to į Florencijos valdytojų Medičių galeriją Uficiuose. 2008 m. paveikslas, po 10 metų trukusio restauravimo proceso, buvo pristatytas publikai iš naujo.
Tema ir stilistika
„Madonoje su dagiliu“ vaizduojama tradicinė renesanso dailės tema − Mergelė Marija su kūdikiais Jėzumi Kristumi (tarp Madonos kelių) ir Šv. Jonu Krikštytoju. Vaikai žaidžia su Šv. Jono Krikštytojo rankose esančiu dagiliu. Paukštelis simbolizuoja būsimas Kristaus kančias (aliuzija į Kristaus dyglių vainiką). Motinos ir sūnaus ryšį rodo Kristaus dešinė pėda, uždėta ant Madonos pėdos.
Paveikslo kompozicija seka kiek ankstesniu „Prato Madonos“ paveikslu, tačiau veikėjai šiame paveiksle kiek labiau suspausti, daro harmoningesnės ir nuoseklesnės tapybos įspūdį. Pagrindinė veikėjų grupė sukomponuota trikampio kompoziciniu principu, kurį Rafaelis perėmė iš Leonardo da Vinčio. Kristaus figūros nuogumo pabrėžtinumui greičiausiai turėjo įtakos Mikelandželas, kuris nuogo kūno įvaizdį naudodavo išreikšti žmogaus išgyvenimams ir emocijoms. Už veikėjų nugaros esančio peizažo vaizdavime galima atsekti ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų įtaką, tačiau visa scena yra išlikusi Umbrijos dailės mokyklos tradicijoje. Joje Rafaelis parodo, kaip sugeba transformuoti ir sintezuoti įvairias įtakas į jam būdingą harmoningą ir nuoseklią dailę.
Orlios Šv. Archangelo Mykolo cerkvė
'''Orlos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Orlos kaime ir priklausanti Orlos Šv. Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1797 metais.
Vykiškiai
Vykiškiai arba Bagrationovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Wiecken, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas. Pavadintas Rusijos ir Prancūzijos 1807–1813 m. karo dalyvio kunigaikščio Petro Bagrationo vardu. Kitas jo vardu pavadintas Kaliningrado srities miestas – Bagrationovskas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Apylinkė
Bagrationovo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Kongonjasas
Kongonjasas  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 75 km į pietus nuo Belo Horizontės, prie Paraopebos upės. Pro miestą eina Belo Horizontės–Rio de Žaneiro plentas.
Paveldas
Miesto įžymybė – Matozinjoso Gerojo Jėzaus bazilika (Santuário do Bom Jesus de Matosinhos), pastatyta 1773 m. (architektas Aleižandinijas). Greta jos yra 12 pranašų paminklai, Kalvarijų kelias. Taip pat yra Šv. Mergelės, Rožinio bažnyčios, meno muziejus. Kongonjasas yra svarbus piligrimystės centras Brazilijoje.
Istorija
Kongonjasas pradėjo kurtis XVIII a. vid. kaip religinis centras. Miesto teisės suteiktos 1938 m. Kongonjaso bazilika 1985 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Sunny Leone
Biografija
Gimė Sarnijoje, Ontarijo provincijoje, Kanadoje, Indijos išeivių šeimoje. Tėvas – kilęs iš Tibeto, gyveno Delyje. Mama (mirusi 2008 m. ) kilusi iš Nachano, Himačal Pradešo valstijos Indijoje. Sani buvo labai aktyvus vaikas: žaidė kiemo ledo ritulį su berniukais, kaimynystėje čiuožinėjo pačiūžomis ant ežero. Pražaidusi visą dieną sniege, vakarais, prie židinio mėgdavo gerti karštą šokoladą.
Suėjus 13 metų, su šeima persikraustė į JAV: iš pradžių į Fort Gratiotą (Mičiganas), o vėliau į Leik Forestą (Kalifornija). 1999 m. baigė mokyklą, stojo į medicinos seserų kursus.
Prieš atsidurdama pornografijos versle, dirbo vokiečių kepykloje, „Jiffy Lube“ automobilių dirbtuvių tinkle, mokesčių ir pensijų tarnybose.
Medicinos sesers-pediatrės specialybės kurso draugė, šokanti naktiniame klube, supažindino Sani su agentu Džonu Stivensu, kuris ją pristatė „Penthouse“ fotografui Džėjui Alenui. Nuotraukos buvo publikuojamos 2001 m. kovo mėn. žurnale, o Sani išrinkta mėnesio mergina. Čia ji pirmą kartą vadinta vardu, kuriuo tapo žinoma. Sunny, jos žodžiais, ją vadino visada, Leone pasiūlė „Penthouse“ įkūrėjas Bobas Gučione. Iškart po to sekė fotosesijos žurnalams „Hustler“, „Cheri“, „Mystique Magazine“ ir daugeliui kitų leidinių, bei tinklalapiams. Sani nusifotografavo kartu su tokiomis pornografijos žvaigždėmis kaip Adriana Seidž, Džena Džeimeson, Dželena Džensen, Aria Džiovani.
Catherine Spaak
Katerina Spak (1945 m. balandžio 3 d. – 2022 m. balandžio 17 d. ) – prancūzų aktorė ir dainininkė.
Sunny Leone
Biografija
2004 m. atliko kamėjos vaidmenį komedijoje „Mano kaimynė porno žvaigždė“.
Catherine Spaak
Biografija
left |thumb|170px Katerina Spak gimė Prancūzijoje, tačiau didžiąją savo karjeros dalį praleido Italijoje, kur išgarsėjo dar paauglystėje. Jos tėvas Charles buvo scenaristas, motina Claude Cleves aktorė, o sesuo Agnes – aktorė ir fotografė.
Iki 18 metų ji jau buvo atlikusi vaidmenis 12 filmų, o 1964 m. pelnė svarbiausią Italijos kino apdovanojimą „David di Donatello“ už vaidmenį Damiano Damiani filme „Tuščia drobė“.
Per savo karjerą ji sukūrė daugiau kaip 80 vaidmenų kine ir televizijoje, įvairaus žanro filmuose: komedijose, trileriuose ir dramose.
Be vaidybos, Katerina rašė straipsnius įvairiems žurnalams („Marie Claire“, „Amica“), vedė televizijos pokalbių šou, yra keleto Italijoje išleistų knygų autorė.
Asmeninis gyvenimas
Katerina buvo ištekėjusi 3 kartus:
Dalinė filmografija
right|thumb|140px| Su aktore [[Claudia Cardinale]] right|thumb|140px| 2008 m.
Marie Taglioni
Marie Taglioni (1804 m. balandžio 23 d. Stokholmas, Švedija – 1884 m. balandžio 24 d. Marselis, Prancūzija) – italų šokėja, baletmeisterė, pedagogė. Viena garsiausių romantizmo epochos šokėjų, padariusi didelę įtaką Europos šokio raidai.
Biografija
Marie Taglioni gimė Stokholme, Švedijoje italų choreografo Philippe Taglioni ir švedų šokėjos Sophie Karsten šeimoje. Mokėsi pas: Philippe Taglioni – Viena, Jean-Francois Coulon – Paryžius. 1832 Londone ištekėjo už grafo Gilbert de Voisins, tačiau po trejų metų išsiskyrė. Su grafu susilaukė sūnaus. 1847 Taglioni atsisveikina su scena. 1870–1871 metais, karo metu, moteris praranda visą turtą ir yra priversta užsidirbti pragyvenimui mokydama pramoginių šokių. Romantinės scenos žvaigždė mirė 1884 metais Marselyje.
Svarbiausi pasirodymai
Taip pat Paryžiuje šoko:
Nuo 1837 iki 1842 šoko Sankt Peterburge:
1847 surengė paskutinį pasirodymą.
Pedagoginis darbas
Marie Taglioni dėstė:
Kūriniai
1860 – „Le Papillon“, vienintelis Marie Taglioni kaip choreagrafės kūrinys, skirtas jos mokinei Emma Livry.
„Le Papillon“ („Drugelis“) – dviejų veiksmų „fantastinis baletas“. Choreaografija – Marie Taglioni, muzika – Jacques Offenbach. Libretas – Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges (1861), pakeitė Marius Petipa (1874).
Šokio stilius
Kartu su tėvu Philippe Taglioni šokėja sukūrė naują šokio stilių. Taglioni šokyje atsirado puantai, dideli šuoliai ir nauja balerinos išvaizda – baltos tunikos, panašumas į fantastines būtybes. Šokis tapo bendravimo su žiūrovais priemone. Šokio pagalba Marie atskleisdavo savo sielą, parodė kiek daug reiškia artisto individualybė. Puantų ir šuolio dėka šuolis atrodė labai lengvas. Šokis su puantais tapo svarbiausia moterų šokio savybe. Iki Taglioni toks šokis buvo pateikiamas kaip triukas. Marie Taglioni pirma pradėjo rodyti dideles pozas, prailgino kūno linijas („atidarinėjo“ griežtas rankų pozicijas).
Įamžinimas
1855 Johann Strauss II (Jaunesnysis) iš baletų kuriuose šoko Marie muzikos sukūrė Taglioni Polka.
Plūdė (augalas)
Plūdė (Potamogeton) – plūdinių (Potamogetonaceae) šeimos vandens augalų gentis.
Auga stovinčio vandens telkiniuose. Yra daug hibridinių rūšių.
Triumfalizmas
Triumfalizmas – elgesys ar tikėjimas, kad viena doktrina, religija, socialinė sistema ar kultūra yra geresnė už visas kitas ir turėtų jas nugalėti. Triumfalizmas yra ne aiškiai apibrėžta doktrina, bet greičiau terminas apibūdinti tam tikram mąstymo būdui, kurį kartais demonstruoja politikos komentatoriai ar istorikai.
Triumfalizmas dažnai pastebimas tarp sporto gerbėjų, sergančių už savo miesto ar šalies sporto komandą. Kartais jis įgauna rimtesnes formas, tokias kaip kraštutinis nacionalizmas, patriotizmas, ideologinis ar religinis ekstremizmas.
Triumfalizmas doktrinai ar kultūrai gali atnešti tiek naudos, tiek didelių nuostolių. Galimi pavojai yra: :
Tuo pat metu, triumfalizmas leidžia greitai išplėsti savo grupę. Daugybė sėkmingų istorinių judėjimų buvo triumfalistiniai, pvz., islamo karai VII a., Europos kolonializmas.
Vis dėlto, judėjimai nebūtinai turi būti triumfalistiniai, kad būtų dinamiški ir sėkmingi. Moterų emancipacijos ir žmogaus teisių judėjimai rėmėsi egalitarizmu.
Vidas Bičiulaitis
Vidas Bičiulaitis (g. 1971 m. rugpjūčio 11 d.) – buvęs Lietuvos boksininkas, olimpietis. Lietuvis.
Biografija
Gimė 1971 m. rugpjūčio 11 d. Kaune, Rokuose.
1978–1986 m. mokėsi Kauno Rokų vidurinėje mokykloje. 1986–1989 m. mokėsi Kauno 15-ojoje technikos mokykloje.
1989–1994 m. mokėsi Lietuvos Kūno kultūros institute, kurią baigė gaudamas sporto trenerio pedagogo kvalifikaciją.
1995–2004 m. – Lietuvos olimpinės rinktinės narys. 1995 m. Pasaulio bokso čempionate užėmė 3-ią vietą. 2000 m. dalyvavo Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse.
Nuo 2004 m. – sporto mokyklos „Gaja“ bokso treneris. Yra Kauno m. bokso ir kovinių sporto šakų asociacijos prezidentas, Lietuvos olimpiečių sąjungos valdybos narys.
Sidnėjaus olimpinės žaidynės
Atstovavo Lietuvai 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje. Dalyvavo visų lengviausios svorio kategorijoje (~57 kg; ūgis 170 cm). Pralaimėjo pirmo susirėmimo antrajame raunde Rusijos atstovui Kamilui Džamaludinovui.
Politika
2011 m. dalyvavo savivaldybių rinkimuose (Kaunas) nuo partijos „Tvarka ir teisingumas“.
Tauragės geležinkelio tiltas
Istorija
Pirmasis geležinkelio tiltas per Jūros upę Tauragėje buvo pastatytas ties Molupio upelio žiotimis 1915 m. Tai buvo siaurojo geležinkelio tiltas. Vėliau dėl liūčių, paplovusių šį geležinkelį ties Batakiais, geležinkelis buvo išardytas, todėl buvo išmontuotas ir tiltas.
1916 m. buvo pastatytas naujas plačiojo geležinkelio tiltas (t. y. dabartinis Tauragės geležinkelio tiltas). Jis Tauragę aplenkė iš pietų.
De Grolsch Veste
De Grolsch Veste yra futbolo stadionas Enschedėje, Nyderlanduose. Stadione nuo 1998 m. kovo 22 d. namų rungtynes žaidžia FC Twente klubas. Stadiono talpa – 30 000 žiūrovų.
De Grolsch Veste pakeitė prieš tai buvusį Diekman Stadion stadioną. Naujo stadiono statybos darbai buvo pradėti 1997 m. sausio 31 d. ir truko keturiolika mėnesių. Statybos darbai kainavo apie 33 milijonus guldenų. Pirmosios varžybos buvo sužaistos 1998 m. gegužės 10 d. Eredivisie lygoje, prieš PSV Eindhoven klubą. Šeimininkai laimėjo rungtynes rezultatu 3–0. Pirmąjį įvartį keturioliktąją žaidimo minutę pelnė Twente futbolininkas Chris De Witte.
2008 m. gegužės mėnesį Arke Stadion (senasis stadiono pavadinimas) buvo pervadintas pagal to paties pavadinimo alų, Grolsch. Alaus darykla yra tame pačiame mieste.
Pirmosios tarptautinės draugiškos rungtynės buvo sužaistos 2009 m. rugsėjo 5 d. tarp Nyderlandų ir Japonijos rinktinių. „Oranžiniai“ laimėjo rungtynes 3–0.
Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimas
Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimas – Šiaulių ekonomijos gyventojų, daugiausia valstiečių sukilimas, vykęs 1769 m. liepos 13 d. – spalio 20 d.
Priežastys
1765 m. Šiaulių ekonomiją kartu su kitomis karališkomis ekonomijomis Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje pradėjo administruoti Antanas Tyzenhauzas. Jis pradėjo visos ekonomijos valdymo ir ekonomikos reformas. Jis padidino činšą, įvedė mokesčius už teisę gaminti alų, parduoti savo javus, prekiauti ūkio gaminiais ir kt. Iki tol Ekonomijos valstiečiai tik juridiškai buvo baudžiauninkai, bet, apie 150 metų mokėdami piniginę rentą, gyveno žymiai geriau, negu privačių dvarų baudžiauninkai.
1768 m. A. Tyzenhauzas ėmė kurti palivarkus, kurių žemes turėjo įdirbti valstiečiai. Valstiečiai iš savo žemių buvo išvaromi, paliekant jiems palivarkų pakraščiuose tik po ketvirtį valako. Nuo vieno ketvirtadalio valako reikėjo eiti 2 dienas lažo. Buvo padidinti ir piniginiai mokesčiai, reikėjo duoti duokles medumi, uogomis, grybais ir kt. A. Tyzenhauzo reformos padidino Šiaulių ekonomijos pajamas nuo 650 tūkst. iki 1,5 mln. auksinų.
Be to, Ekonomijos gyventojai turėjo tiesti kelius, statyti įvairios paskirties pastatus, manufaktūras. Į manufaktūras valstiečiai buvo varomi prievarta, apgyvendinami barakuose, patys turėdavo maitintis, o už menkiausią nepasitenkinimą būdavo mušami. Staiga padidėjęs išnaudojimas ir sukėlė valstiečių bei miestelėnų nepasitenkinimą.
Pradžia
Joniškio vaitas Mykolas Pauga parašė ir Joniškyje viešai perskaitė sukilėlių priesaikos tekstą. Pats važinėjo po ekonomiją, agituodamas sukilti, pats suiminėjo valdininkus. Liepos 15-16 d. sukilo Gruzdžių gubernija.
Sukilimas Šiauliuose
Šiauliečiai į sukilimą įsijungė liepos 17 d., į miestą plūdo valstiečiai, sklido gandai apie kažkokius laiškus, nes sukilėliai tikėjosi Baro konfederatų pagalbos. Sukilimui Šiauliuose vadovavo vaitas Dovydas Kadata. Kai jis liepos 18 d. atvyko į Šiaulius, būrys miestelėnų ir valstiečių užpuolė dvarą, bet administracijos pareigūnai spėjo pabėgti. Sukilėliai sučiupo tik mokesčių rinkėją Grušą ir primušė už tai, „kad valstiečių vaikus rinko ir siuntė į karališkuosius fabrikus, negailestingai plėšė ir ėmė baudas, valstiečių žmonas ir dukteris prievartavo“. Jį kitą dieną Šiaulių miestelėnai Kaušas, Puidas ir Michalovskis su keliais valstiečiais išvežė į Joniškį. Ten buvo užmegzti ryšiai su sukilimo vadais. Pasiuntiniai liepos 20 d. rytą sugrįžo su vadų laišku, kuriame Šiaulių apylinkių valstiečiai buvo raginami ginkluotis ir traukti į Šiaulius. Įvykių liudininkas bajoras tą pačią dieną rašė, kad keliasdešimt valstiečių atvyko į Šiaulius išvakarėse, o tądien jų prisirinkę apie 500, mieste buvo girdėti šaudant. Šiaulių dvare įsikūrė apylinkės sukilėlių vadovybė.
Šiaulių miestelėnai nebuvo vieningi. Kadata vadų laišką perdavė perskaityti Šiaulių klebonui Gierichui. Šis ragino skirstytis, jam pritarė miestelėnai Pranciškus Jakštas, Ambrazevičius, Zavadskis. Jau liepos 21 d. miestelėnų daliai atstovavęs Kazimieras Taliatas pateikė Upytės pilies teismui Šiaulių miesto skundą dėl Aleksandravičiaus ir kitų sukilėlių veiksmų. Jame buvo rašoma, kad sukilėlių vadai pasiuntė į Šiaulius savo bendrą Kadatą su 60 žmonių, vertė dėtis prie maišto, grasindami padegti miestą ir atimti turtą.
Norėjusį pasišalinti Kadatą sulaikė Kaušas, Kurlianskis, Avyžis, Michalovskis, Braziulis, žydai Šepšelis, Školnikas ir kiti Šiaulių miestelėnai. Avyžis ir valstietis M. Kulnius siuntė į kaimus raginimus jungtis prie sukilėlių. Šiauliuose buvo sudaryta vietinė sukilėlių vadovybė, Kadata paskirtas vadu, duota priesaika. Sukilėlių reikalavimai buvo tokie patys kaip ir visos Šiaulių ekonomijos sukilėlių. Vadovybė stengėsi palaikyti tvarką mieste ir gubernijoje, naikino palivarkus, ragino valstiečius ir miestelėnus atsiimti iš palivarkų žemę ir ją dirbti. Kadata sugebėjo neblogai palaikyti tvarką, bet visą laiką svyravo, buvo neryžtingas, tarėsi su klebonu, todėl neišvengta sukilimui nepalankios bažnyčios įtakos.
Malšinimas
Kai į Šiaulius rugsėjo mėn. atvyko valdovo paskirti komisarai, į Šiaulių ekonomiją buvo įvesta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Kuršo hercogystės ir Rusijos kariuomenė, sukilimas Šiauliuose išblėso.
Sukilėlių delegacija, vadovaujama Mykolo Paugos, dar vyko į Vilnių, derėjosi su vyskupu Ignotu Jokūbu Masalskiu, tačiau jokių nuolaidų negavo. Karalius Stanislovas Augustas, išsigandęs valdinių pasipriešinimo masto, planavo palengvinti jų padėtį. Bet nė negalvota pašalinti Tyzenhauzo įvestą šeimininkavimo ir valdinių išnaudojimo sistemą su palivarkais ir lažu.
Teismas ir nuosprendžiai
Teismas gruodžio 4 d. įvyko Kaune. Joniškio vaitas, sukilimo iniciatorius ir vadas Mykolas Pauga ir Jakiškių kaimo vaitas Martinjonas Radvila 1770 m. sausio 12 d. buvo viešai sukapoti Joniškyje. Simonas Jazauskas, Tomas Martynaitis ir Vaitiekus Margelis, gavę po 100 rykščių, buvo įkalinti iki gyvos galvos. Dovydas Kadata, Čepulis ir Jurgelis gavo po 200 rykščių ir buvo paleisti.
Ilgabradė
Ilgabradė – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Variekos.
Abadanas
Abadanas  – miestas Irano pietvakariuose, Chuzestano provincijoje (ostane), Irako pasienyje, jūrų uostas prie Šat al Arabo upės, 50 km nuo Persijos įlankos. Apskrities centras. 297 tūkst. gyventojų (1976 m.) ir 415,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Svarbus Irano naftos gavybos ir perdirbimo centras. Naftos chemijos pramonė. Naftos eksportas. Su naftos verslovėmis, Teheranu ir Isfahanu jungia naftotiekiai. Veikia naftos perdirbimo įmonė, oro uostas. Išgauna apie ~30 mln. t per metus.
Istorija
Vietovardis kilęs iš 'gyvenvietė'.
Abadanas buvo Abasidų imperijos uostas. Dėl miesto ne kartą kilo konfliktai tarp valstybių.
Abadanas įkurtas VIII a. Dėl jo ilgą laiką varžėsi Persija ir Osmanų imperija. 1847 m. galutinai atiteko persams. XX a. pradžios atradus gausių naftos telkinių tapo naftos perdirbimo pramonės miestu ir uostu. XX a. pr. miestas labai suklestėjo čia atradus naftos telkinių.
Abadanas buvo visiškai sugriautas Irano-Irako karo metu (1980–1988 m.).
Varnabūdė
Varnabūdė – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Smilgių.
Mirovija
miniatiūra|Rodinija ir Mirovijos vandenynas Mirovija (iš 'pasaulinis') – hipotetinis pasaulinis vandenynas, kaip manoma, supęs Rodinijos superkontinentą ir egzistavęs maždaug prieš 1 mlrd. – 750 mln. metų neoproterozojaus eroje. Vėliau neoproterozojuje dėl Mirovijos subdukcijos susiformavo Pantalasas (Ramiojo vandenyno pirmtakas).
Įvairūs geologiniai požymiai verčia manyti, kad neoproterozojaus eros viduryje, kriogenio periodu, būta tokio stipraus ledynmečio, kad Mirovija galėjo būti visiškai padengta ledo sluoksniu („sniego gniūžtės Žemės“ hipotezė).
Aerobika
thumb|right|200px|Atliekama aerobika
Aerobika – sportinių judesių grupė, priklausanti vienai iš dviejų tipų:
Sportinė aerobika
Sportinė aerobika taip pat vadinama aerobinė gimnastika.
2002 m. Klaipėdoje vyko pasaulio sportinės aerobikos čempionatas.
Pankolinė kinmėtė
Pankolinė kinmėtė (Agastache foeniculum) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų rūšis. Kilusi iš Šiaurės Amerikos.
Augalas daugiametis, žolinis, 60-110 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, tuščiaviduris, šakotas. Lapai priešiniai, pjūkliškai karpytais kraštais, pailgai širdiški. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais kvapiais, violetiniais arba mėlynais žiedeliais, susitelkusiais į apvalius žiedynus šakų viršūnėlėse. Vaisiai – pailgi, tamsiai rudos spalvos riešutėliai, subręstantys rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais. Augalas medingas.
Lietuvoje pankolinė kinmėtė kartais auginama soduose, daržuose, botanikos soduose. Augalas prieskoninis, jo eterinis aliejus naudojamas parfumerijos pramonėje. Turi vaistinių savybių.
Vanadis
Vanadis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas V, eilės numeris 23. Vanadis ir jo junginiai plačiai naudojami chemijos pramonėje, metalurgijoje, autopramonėje. Lydymosi temperatūra 1915 °C. Iš vanadžio junginių, didžiausią reikšmę turi ferovanadis bei jo oksidai ir druskos.
thumb|left|Vanadis
Vanadis Žemės plutoje
Vanadis sudaro 2×10-2 Žemės plutos masės. Vanadis randamas 65 įvairiuose mineraluose. Iš jų tik keli naudojami kaip rūda: vanadinitas, patronitas, karnotitas. Vanadžio junginių būna organinėse uolienose: akmens anglyje, naftoje ir kt., taip pat boksite
Vanadžio poveikis žmogaus organizmui
Vanadžio junginiai lengvai smulkinami, metalo dulkės gali patekti į kvėpavimo takus. Vanadžio junginiai, kurie turi palyginus neaukštą lydymosi temperatūrą (apie 650 °C), garuoja, sudarydami kondensacijos aerozolį. Kontaktas su vanadžiu bei jo junginiais pasitaiko ne tik pramonėje. Vanadžio oksidai susidaro elektrinių katilų apnašose, ypatingai daug jų būna tuomet, jeigu elektrinės kuras yra naftos mazutai su didele sieros priemaiša. Katilų paviršiaus valymo metu ore taip pat susidaro vanadžio oksido aerozolis. Žmogaus organizmui vanadis yra labai toksiškas. Žmonių, dirbančių pramonėje su vanadžiu ar jo junginiais, sveikatos ilgalaikiu stebėjimu paremtos išvados:
Ryšium su metalo svarba pramonėje ir jo padidintu toksiškumu žmogaus organizmui, egzistuoja daug eksperimentinių tyrimų, atliktų su gyvūnais. Pvz., žinoma, kad nedidelės vanadžio dozės, paranterališkai įvestos į gyvūnų organizmą, iššaukdavo širdies susitraukimų padažnėjimą, kraujospūdžio sumažėjimą. Taip pat buvo pastebėtas centrinės bei vegetatyvinės nervų sistemos sužadinimo slenksčių sumažėjimas, sąlyginių refleksinių atsakų susilpnėjimas.
Taip pat išnagrinėti medžiagų apykaitos procesų pasikeitimai patenkant vanadžiui ar jo junginiams į organizmą. Pav., yra žinoma, kad toksiškas vanadžio poveikis surištas su glikolizės metu vykstančio fosforilinimo bei kitų fosforo turinčių junginių metabolinių procesų sutrikimais. Taip pat ryškiai pastebimas fosforo rūgšties apykaitos proceso intensyvumo sulėtėjimas. Kituose darbuose buvo parodyta, kad mažosios vanadžio koncentracijos, kurios dar nesukelia intoksikacijos klinikinių apraiškų, veda prie cistino medžiagos kiekio sumažėjimo žmogaus plaukuose bei naguose, kas rodo, jog įvyko sierą turinčių rūgščių apykaitos sutrikimai. Žinomas faktas, kad dirbančiųjų su vanadžiu kraujyje sumažėdavo cholesterino kiekis, tuo tarpu jo kiekis šlapime išaugdavo [6, 9]. Aukščiau pateikti faktai rodo, kad vanadis bei jo junginiai turi sudėtingą veikimo į žmogaus organizmo gyvybiškai svarbias funkcijas spektrą. Taip pat jie veikia organizmo metabolinius procesus.
Pavadinimo kilmė
Elementas buvo aptiktas 1830 m. Švedijoje išlydžius geležies rūdą ir pavadintas šiaurės germanų deivės Frėjos garbei (Vanadė – vienas jos vardo sinonimų; vanų deivė).
Minskas
Mìnskas  – Baltarusijos sostinė ir didžiausias šalies miestas; srities ir rajono centras; miestas-didvyris. Vienuoliktas pagal dydį Europos žemyno miestas. Tai artimiausia nuo Vilniaus užsienio sostinė.
GelreDome
GelreDome – futbolo stadionas Arnheme, Nyderlanduose. Atidarytas 1998 m. kovo 25 d., namų rungtynes žaidžia SBV Vitesse. Gali talpinti 34 000 žiūrovų. Pakeitė prieš tai buvusi Nieuw Monnikenhuize stadioną. GelreDome vyko kelios Euro 2000 varžybos. Stadionas UEFA įvertintas keturiomis žvaigždutėmis. Tai reiškia, kad stadione gali vykti UEFA Europos lygos finalas.
Minskas
thumb|left|Vaizdas į Minsko senamiestį ir [[Svisločius (Berezina)|Svisločiaus upę (2015 m.)]] thumb|left|Minsko centras (2007 m.)
Vytautas Vilys
Biografija
Nuo 1957 m. mokėsi Krylių aštuonmetėje mokykloje, 1968 m. baigė Kamajų vidurinę mokyklą. 1968–1973 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete, inžinierius elektrikas. Studijų metais žaidė regbį, buvo rinktinės narys, turi tris sąjunginės reikšmės apdovanojimus.
1973–1975 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje. 1975–1977 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas“ meistras. 1977–1984 m. Kamajų kolūkio vyr. energetikas, mirus kolūkio pirmininkui, 1984–1991 m. kolūkio pirmininkas, 1991–2000 m. Kamajų žemės ūkio bendrovės direktorius. 2000-2013 m. Kamajų seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys. 2013-2015 m. Rokiškio rajono meras.
Minskas
Geografija
thumb|right|250px|Minsko centras (2014 m.) thumb|right|250px|Minsko vaizdas (2007 m.) Rytų Europos miestas, išsidėstęs prie Svisločės upės (Dniepro baseinas) 280,6 m aukštumoje.
GelreDome
GelreDome vyko taip pat ir muzikos renginiai. 2010 m. spalio 15–16 dienomis, Symphonicities turo metu, kartu su Karališkuoju filharmonijos orkestru koncertavo Sting. Diana Ross koncertavo Symphonica In Rosso festivalio metu 2009 m.
Vytautas Vilys
Biografija
Buvo išrinktas į LSSR Aukščiausiąją Tarybą. 1990–1995 m. Rokiškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Minskas
Administracinis suskirstymas
500px|Minsko administracinis suskirstymas (2011 m.)
Vytautas Vilys
Biografija
Sutuoktinė Dalia Marija, vaikai Linas, Justas.
Minskas
Administracinis suskirstymas
Šiuo metu Minskas suskirstytas į 9 rajonus (šiuose rajonuose išskiriami smulkesni mikrorajonai, bet jie neturi savivaldos):
Istorija
Nuo 1067 m. žinomas kaip Менеск. Įvairiu metu buvo žinomas ir kaip Меньск, Міньск, iki 1933 m. rusifikacijos Менск, Nuo XIV a. priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei, 1793 m. atiteko Rusijos imperijai, buvo Minsko gubernijos ir Minsko apskrities centras.
1918 m. kovo 25 d. tapo nepriklausomybę paskelbusios Baltarusijos sostine, 1919 m. Baltarusijos SSR sostine. Per II pasaulinį karą Minskas buvo visiškai sugriautas. Pokario metais miestas atstatytas. Sovietmečiu buvo mašinų, maisto, chemijos pramonės centras. 1991 m. tapo nepriklausomos Baltarusijos sostine.
Pramonė
Išvystyta statybos, metalo apdirbimo, mašinų (БелавтоМАЗ, traktoriai МТЗ, staklių), prietaisų, televizorių, laikrodžių, šaldytuvų pramonė. Taip pat stipri lengvoji, maisto, chemijos, vaistų, poligrafijos pramonė. Gaminamos statybinės medžiagos, baldai.
Transportas
Didelis geležinkelio mazgas. XIX a. pabaigoje nutiesta Sankt Peterburgo-Varšuvos geležinkelio atšaka iš Naujosios Vilnios į Minską.
Švietimas ir kultūra
Įsikūrusi Baltarusijos mokslų akademija, 13 aukštųjų mokyklų (tarp jų – Baltarusijos valstybinis universitetas, konservatorija ir kt.), 7 teatrai (žymiausias – operos ir baleto), 12 muziejų (Didžiojo Tėvynės karo, senovės baltarusių meno, liaudies architektūros ir buities, dailės), Minsko zoologijos sodas.
Architektūra
Išlikę vyriausybės rūmai (1930–1933 m.), sporto rūmai (1966 m.), vandens sporto kompleksas (1965–1969 m.).
Lietuviai
Minske lietuvių įsikūrė dar XIV–XV a. XIX a. pabaigoje veikė Lietuvos darbininkų sąjungos skyrius.
Per Pirmąjį pasaulinį karą Minske veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius, kunigo Vincento Borisevičiaus įkurtas Lietuvių moksleivių šelpimo būrelis. 1917 m. mieste vyko Vakarų fronto lietuvių kareivių II suvažiavimas, kuriame dalyvavo apie 6000 lietuvių karių. Minske buvo leidžiami bolševikinės krypties lietuviški laikraščiai, knygos. 1928–1937 m. Minsko radijas kartą per savaitę transliavo laidas lietuvių kalba.
Po SSRS žlugimo, 1992 m. tarp Lietuvos ir Baltarusijos atkurti diplomatiniai santykiai. Dabar Minsko centre veikia Lietuvos ambasada. 1994 m. Minske įkurta Baltarusijos lietuvių bendruomenė, 1996 m. – sekmadieninė lietuvių mokykla. 2000 m. mieste įsteigtas Baltarusijos lietuvių kultūros, švietimo ir informacijos centras.
Orlios Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė
'''Orlos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė'''  – cerkvė, esanti Orlos kaime. Cerkvė priklauso Orlos Šv. Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1868–1870 metais.
Venesuelos sostinės apygarda
Venesuelos sostinės apygarda  – specialioji federalinė Venesuelos teritorija, apimanti šalies sostinę Karakasą. Apygardoje yra viena, Libertadoro savivaldybė. Sostinės apygarda ribojasi su Vargaso ir Mirandos valstijomis, kuriose įsikūrę Karakaso priemiesčiai.
Seniau apygarda turėjo savo gubernatorių ir valdžią, tačiau po 1999 m. konstitucinės reformos buvo sudaryta savivaldi Karakaso metropolinė apygarda, į kurią įeina sostinės apygarda bei dar 4 savivaldybės Mirandos valstijoje.
We Are The Ark
We Are The Ark – debiutinis Švedijos glamroko grupės The Ark albumas. Išleistas 2000 metų rugsėjo 25 dieną. Albumas buvo kritikuojamas, tačiau susilaukė didžiulės sėkmės. Palyginus su kitais Švedijos albumais jis buvo perkamas labai greitai, per kelis mėnesius parduota daugiau 173,000 kopijų.
Keturlapė vilkauogė
Keturlapė vilkauogė  – melantinių (Melanthiaceae) šeimos, vilkauogių (Verbascum) genties augalas.
Žydi gegužės – birželio mėn. Dažna visoje Lietuvos teritorijoje. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose pavėsingose atšlaitėse, drėgnokuose, derlinguose dirvožemiuose.
Visos augalo dalys, ypač šakniastiebiai ir uogos, nuodingos žmogui, ypač vaikams. Iš gyvulių labiausiai kenkia arkliams. Paukščiams uogos nenuodingos, jie platina sėklas. Nektaras nuodingas bitėms.
AS Saint-Étienne
Sent Etjeno AS – Prancūzijos futbolo klubas iš Sent Etjeno.
Keturlapė vilkauogė
thumb|left|150px|Uoga
AS Saint-Étienne
Istorija
Klubo komanda 1957-1981 metais 10 kartų laimėjo šalies čempionatą bei 6 kartus iškovojo šalies taurę. 1976 metais komandai net pavyko pasiekti Europos taurės finalą. Tačiau po 1982 metų klubą sukrėtusio finansinio skandalo komanda susilpnėjo, kelis kartus iškrito iš aukščiausios lygos. 2004 metais komanda laimėjo antrojo diviziono Ligue 2 čempionatą, o 2005 metais užėmė 6 vietą Ligue 1 ir pirma kartą po daugiau nei dviejų dešimtmečių iškovojo teisę atstovauti Prancūziją Europiniame turnyre – Intertoto taurės varžybose.
Šeima (žurnalas)
Istorija
Leistas kaip atkurtas 1940–1941 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo žurnalas. 1940 m. leido Švietimo liaudies komisariatas, 1941 m. – Lietuvos TSR valstybinė leidykla. Išėjo 9 numeriai. 1970–1988 m. ėjo kaip LTSR Švietimo ministerijos ir „Šviesos“ leidyklos mėnesinis leidinys tėvams. Nuo 1989 m. – iliustruotas žurnalas šeimai. Steigėja ir leidėja UAB „Šeima“. Tiražas 1940 m. ir 1970 m. – 8000 egz., 1981 m. ir 1989 m. – 160 000 egz., 1993 m. – 25 000 egz., 1997 m. – 7500 egz.
Rašė šeimos narių santykių, vaikų auginimo ir auklėjimo, šeimos ir visuomenės ryšių temomis.
Redakcijoje dirbo Danguolė Čepienė, Algirdas Dulkinas, Zeferinas Jonutis, Vitas Katilius, V. Kavaliauskienė, Eglė Kulvietienė, Vytautas Juozas Leščinskas, Tomas Srėbalius.
Šeimininkė (Ūkininkas)
Šeimininkė – nemokamas „Ūkininko“ priedas, leistas 1923–1928 m. Kaune.
Istorija
Leido kooperatinė spaudos bendrovė „Ūkininkas“. Išėjo 37 numeriai.
Tobai
Tobai – indėnų gentis, gyvenanti Gran Čiako regione – Argentinoje, Paragvajuje ir Bolivijoje. Priklauso gvajkurų indėnų grupei. 2005 m. Argentinoje (Santa Fė, Čiako ir Formosos prov.) gyveno ~70 tūkst. tobų. Kalba gvajakurų šeimai priklausančia tobų kalba. Paragvajuje gyvena Presidente Hajeso departamente, netoli Vilja de Rosarijo. Bolivijoje gyveno Tarichos departamente, Pilkomajo kairiajame krante, tarp Vilja Monteso ir Paragvajaus sienos. Nuo 1916 m. buvo priversti išsikeldinti iš savo vietų, vėliau Čiako karo metu nusiaubtos jų teritorijos. Manoma, kad ten išliko apie 100–150 tobų.
Patys tobai save vadina Qom-lik, kas reiškia žmones. Pavadinimas „tobai“ kilo iš gvaranių kalbos žodžio tova, reiškiančio didžiakakčius. Ispanai juos vadino taip pat (frentones). Šis pavadinimas kilo dėl to, kad tobai gedulo metu nusikirpdavo priekinės galvos dalies plaukus.
Iki kolonizacijos tobai gyveno Gran Čiaką dengusiuose sausuose miškuose. Vertėsi medžiokle ir žvejyba. Vėliau prisijaukino arklius ir klajodavo lygumomis. Kelis amžius priešinosi kolonizacijai ir misijų steigimui, buvo dominuojanti gentis Centriniame Čiake. Ginklai buvo ietys, strėlės, iš ispanų atimti šaunamieji ginklai. Priešus skalpuodavo. Taip pat žudydavo dalį savo naujagimių, kad galėtų išmaitinti bendruomenę. XIX a. Argentina pradėjo sistemingą Čiako žemių kolonizaciją bei vertingų Čiako miškų kirtimą. Tobų pasipriešinimas iki 1919 m. buvo numalšintas ir dauguma jų turėjo dirbti plantacijose ir žemvaldžių ūkiuose. XX a. antroje pusėje dėl Čiako regiono ūkio nuosmukio daug tobų persikėlė į Santa Fė provinciją, ypač Rosariją. Ten jų gyvenimo sąlygos išliko skurdžios, daugelis gyvena lūšnynuose (villas miseria).
Dalis Formosos provincijoje gyvenančių tobų asimiliavosi su pilagais. Į šiaurę (Paragvajų) išstumtos tobų gentys asimiliavosi su maskojanų gentimis ir dabar sudaro tobų-maskojų gentį.
Tradiciškai gyvena medinėse trobelėse, dengtose šienu. Išvystę tekstilės ir keramikos amatus. Karštomis dienomis vilki tik keliaraiščius, o šaltomis dienomis ar ceremonijų metu – iš echmėjos pluošto, o vėlesniais laikais – iš medvilnės pagamintais drabužiais poto. Taip pat vilki pončus. Puošiasi kaulų, dantų, kriauklių vėriniais, vadinamais onguaghachik. Paplitęs kūno tatiuravimas.
Iki kol buvo kolonizuoti, tobai tikėjo šamanistiniu-animistiniu tikėjimu. XX a. dauguma persivertė į katalikybę (ypač į sekmininkų atšaką), tačiau šamanai tebevaidina svarbų vaidmenį tobų kultūroje kaip gydytojai.
Rosarijuje yra du tobų taikos stulpai su užrašu „Te taika viešpatauja žemėje“.
Turlojiškės
Turlojiškės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, Variekos ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Yra Turlojiškių pilkapynas (imtas tyrinėti 2004 m., siekia X amžių; nuo 2007 m. valstybinės reikšmės kultūros paminklas), kuriame galėjo būti palaidotas Ldk Algirdas.
Abaza
Abaza  – miestas Rusijoje, Chakasijos pietuose, Taštypsko rajone, prie Abakano upės, 144 km į pietus nuo Abakano. Geležinkelis į Novokuznecką, plentas į Ak Dovuraką. Geležies rūdos gavyba.
Europos Ombudsmenas
thumb|Emily O’Reilly, Europos Ombudsmenė Europos ombudsmenas – nepriklausomas ir nešališkas pareigūnas (Ombudsmenas), tiriantis skundus dėl netinkamo administravimo Europos Sąjungos institucijose ir įstaigose. Europos ombudsmeno instituciją ES 1995 m. įteisino ir įtvirtino Mastrichto sutartis.
Funkcijos
Europos ombudsmenas tiria skundus dėl netinkamo administravimo Europos Sąjungos (ES) institucijose ir įstaigose. Tokios institucijos yra Europos Komisija, Europos Sąjungos Taryba, Europos Parlamentas, o įstaigos, kurių veiklą gali tirti Europos ombudsmenas, yra Europos vaistų agentūra, Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas. Jo kompetencijai nepriklauso tik Europos Teisingumo Teismas, Europos Pirmosios instancijos teismas bei Europos Tarnautojų teismas, kai šie vykdo teismines funkcijas. Ombudsmenas paprastai pradeda tyrimą gavęs skundą, tačiau jis jį gali pradėti ir savo paties iniciatyva.
Ombudsmenui gali pakakti pranešti atitinkamai institucijai apie skundą tam, kad ji išspręstų problemą. Jei tyrimo metu nepavyksta išspręsti ginčo, ombudsmenas siekia, jei įmanoma, pasiūlyti draugišką sprendimą, kuris ištaisytų netinkamo administravimo atvejį ir patenkintų skundo pareiškėją. Nepavykus priimti draugiško sprendimo, ombudsmenas gali pateikti rekomendaciją ginčui išspręsti. Institucijai atmetus ombudsmeno rekomendaciją, jis gali pateikti specialų pranešimą Europos Parlamentui.
Skundą ombudsmenui gali pateikti ES valstybės narės pilietis, verslo įmonės, asociacijos bei kiti juridiniai asmenys, Sąjungoje turintys registruotą būstinę. Skundą galima siųsti paštu, perduoti faksu ar elektroniniu paštu. Skundo vadovą ir formą galima gauti ombudsmeno biure ar rasti jo interneto svetainėje.
Vilkdalgis
Vilkdalgis (Iris) – lelijažiedžių (Liliidae) poklasio vilkdalginių (Iridaceae) šeimos augalų gentis.
Utenos specialioji mokykla-daugiafunkcis centras
Utenos specialiojo ugdymo ir užimtumo centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Utenoje, K. Ladygos g. 20, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams bei neformaliojo suaugusiųjų švietimo programas. Įstaigos kodas 190987261. Steigėjas Utenos apskrities viršininko administracija.
Istorija
miniatiūra|250px|left 1971 m. įsteigta Utenos pagalbinė mokykla – internatas (iki 1971 m. čia veikė aštuonmetė mokykla – internatas). 1971-1972 m. čia mokėsi 160 mokinių iš įvairių miestų ir rajonų. 1975 m. išleista pirmoji aštuntokų laida. Mokiniai mokėsi buvusiose Utenos gimnazijos patalpose, o gyveno keturiuose mediniuose pastatuose. 1983 m. jie persikėlė į naujai pastatytą bendrabutį.
Vilkdalgis
Gentyje yra apie 250 rūšių, iš jų daug auginama kaip dekoratyviniai augalai. Lietuvoje natūraliai auga dvi rūšys, dar kelios auginamos darželiuose:
Utenos specialioji mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
1992 m. pakeistas pavadinimas į Utenos specialiąją internatinę mokyklą. Bendrabutyje įrengtos klasės.
2001 m. mokykla reorganizuota į Utenos specialiojo ugdymo ir užimtumo centrą. Įkurtas neformalaus mokymo, darbinio ugdymo ir užimtumo skyrius. Šiame skyriuje 2003 m. įkurti savarankiško gyvenimo namai „Viltis".
2009 m. rugsėjo 1 d. prie centro prijungta Dusetų specialioji mokykla, kuri tapo centro skyriumi.
Pirmasis mokyklos direktorius buvo Kazimieras Malaiška.
Stanislovas Kostka Potockis
Stanislovas Kostka Potockis (1755 m. Liublinas – 1821 m. rugsėjo 14 d. Vilanovas) – Lenkijos politikas, politikos rašytojas, meno istorikas.
Biografija
Nuo 1778 m. ATR Seimo narys, nuo 1782 m. Nuolatinės tarybos narys. 1788–1792 m. vienas Ketverių metų seimo reformų ir Gegužės trečiosios Konstitucijos šalininkų (vadinamosios patriotų partijos) vadovų. Nuo 1792 m. Lenkijos artilerijos generolas. 1792 m. karo su Rusijos imperija dalyvis. Po Targovicos konfederacijos pergalės emigravo į Dresdeną, kur dalyvavo rengiant 1794 m. sukilimą. Sukilime nedalyvavo, nes buvo suimtas Austrijos valdžios. Paleistas 1795 m. išvyko į Italiją. 1798 m. sugrįžo į Lenkiją. Vienas Varšuvos mokslo bičiulių draugijos steigėjų. 1809 m. buvo Varšuvos kunigaikštystės Valstybės tarnybos ir Ministrų tarybos pirmininkas. 1815–1820 m. Lenkijos karalystės tikėjimo ir švietimo ministras, 1818–1821 m. – ir Senato pirmininkas. Prisidėjo prie švietimo plėtotės, Varšuvos universiteto įkūrimo 1816 m. ir prie spaudos cenzūros įvedimo (1818). Pašalintas iš pareigų už publicistiką – Švietimo amžiaus dvasioje kritikavo klerikalizmą. 1812–1821 m. masonų Didžiųjų Rytų ložės didysis magistras. Parašė poezijos, dramos kūrinių, kalbotyros, meno istorijos veikalų. Meno mecenatas, bibliofilas (sukaupė vertingą biblioteką), kolekcininkas (Stanislovo meno kūrinių kolekcijos pagrindu 1805 m. įkurtas vienas pirmųjų Lenkijos muziejų).
Šeima
1776 metų birželio 2 d. Stanislovas Kostka Potockis vedė kunigaikštytę Aleksandrą Liubomirską (1760−1836), Karūnos didžiojo maršalkos ir Vinicos seniūno Stanislovo Liubomirskio (1722−1783) trečią dukterį nuo santuokos su Izabele Čartoriska (1736−1816). Jiems gimė vienintelis sūnus Aleksandras Stanislovas (1778−1845).
Bielsko Viešpaties Prisikėlimo cerkvė
Bielsko Viešpaties Prisikėlimo cerkvė  – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Viešpaties Prisikėlimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1716 metais. 1966 m. spalio 29 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Juventus FC
Turino „Juventus“ ( – „jaunimas“) – Italijos futbolo klubas iš Turino. Klubas nuo pat įkūrimo 1897 m. žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje (nuo 1929 m. pavadintoje Serie A), išskyrus 2006–2007 m. sezoną, kuomet buvo pažeminta į žemesnę Serie B lygą. Iki 2020 m. klubas Serie A čempionais tapo 36 kartus, nuo 2012 iki 2020 m. tai padarę devynis kartus iš eilės. Tai pirmas Italijos klubas, pelnęs šį pasiekimą.
Istorija
1897 metais klubą įkūrė ir pavadino Sport Club Juventus'' italų menininko Massimo d’Azeglio licėjaus studentai. Po dvejų metų klubo pavadinimas buvo pakeistas į „Foot-Ball Club Juventus“. Pirmosios komandos spalvos buvo rožinė ir juoda.
Prie Serie A čempionato varžybų Juventus ekipa prisijungė 1900 m. Po kelerių metų 1905 m. komanda jau laimėjo pirmąjį lygos čempionatą. Iš karto po to ekipa pakeitė savo spalvas į juodą ir baltą, nužiūrėtas nuo Anglijos Notts County FC ekipos.
1923 m. komandą pradėjo valdyti FIAT kompanijos įkūrėjas Edoardo Agnelli. Pastačius naują stadioną komanda iš karto laimėjo dar vieną čempionų titulą 1925–1926 m. sezone, finale bendru rezultatu 12-1 nugalėjus SS Alba-Audace Roma ekipą.
Labai sėkmingas klubui buvo XX a. ketvirtasis dešimtmetis, kai laimėti 5 iš eilės Italijos čempionatai. Šiuo rodikliu Juventus tapo pirmieji Seria A čempionate. 1933 m. komanda persikėlė į naująjį miesto stadioną Olimpinį Turino stadioną.
Pirmosios laimėtos tarptautinės varžybos – UEFA taurė, iškovota 1977 metais. 1984 metais iškovota UEFA Taurių laimėtojų taurė, 1985 metais laimėta UEFA Čempionų lyga, 1990 ir 1993 metais – UEFA taurė, o 1996 metais vėl iškovota pergalė Čempionų lygos varžybose. 1985 m. Juventus komanda tapo vienintele pasaulyje tais metais iškovojusi visus pagrindinius oficialius trofėjus ir taures. Taip pat tais pačiais metais tapo pirmuoju klubu Europos futbolo istorijoje laimėjusiu trijuose pagrindiniuose UEFA rengiamuose turnyruose.
2006 metais po kyšininkavimo skandalo iš klubo atimti 2005 ir 2006 metais iškovoti čempionų titulai, taip pat „Juventus“ komanda pirmą kartą perkeltą į žemesnę Serie B lygą. 2006–2007 m. sezone laimėjo Serie B čempionatą ir grįžo į aukščiausiąją lygą.
2011 m. ekipą pradėjo treniruoti buvęs šios komandos žaidėjas italas Antonio Conte. Su šiuo treneriu Juventus laimėjo tų metų čempionų titulą pirmą kartą nuo 2003 m.
Juventus laikomas didžiausią gerbėjų skaičių turinti komanda Italijoje, o tarptautinių gerbėjų suskaičiuojama apie 170 milijonus.
2012 m. lapkričio 4 d. Italijos derbyje nutrūko 49-ių iš eilės nepralaimėtų rungtynių serija. Ją nutraukė Milano Inter klubas, nugalėjęs Juventus rezultatu 3-1.
2013 m. gegužės 5 d. Juventus šalies čempionu tapo antrus metus iš eilės (iš viso 29 kartą).
Dar nepasibaigus 2014 m. sezonui Juventus žaidėjai trečią kartą iš eilės tapo Italijos futbolo čempionais. Sezono pabaigoje surinkę 102 taškus, Juventus nariai pasiekė naują Serie A rekordą.
Besiruošiant 2014–2015 m. sezonui komandą paliko treneris A. Conte. Pasak oficialių pranešimų, tai buvo padaryta nesutarus su komandos vadovybe dėl strategijos bei naujų komandos tikslų ateinantiems sezonams.