cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inocentas III
Biografija
Mokėsi Šv. Andriejaus vienuolyne. 1178-1187 m. Sorbonos universitete (Paryžiuje) ir Bolonijoje studijavo teologiją ir kanonų teisę. 1187 m. įšventintas subdiakonu. Nuo 1189 m. Santi Sergio e Bacco kardinolas diakonas. Buvo laikomas vienu geriausių savo laikmečio Bažnyčios teisininkų. Einant kardinolo diakono pareigas sukurti darbai tapo teoriniais pagrindais vėlesniam jo Pontifikatui. Mąstė apie Apaštalo Petro įpėdinių vietą, apibrėžė jų santykį su pasaulietine valdžia, su imperatoriais. Titulą Vicarius Beati Petri pakeitė į Vicarius Christi (kaip ir dabar vad. ). Inocentui šv. Petras buvo „kolega“, abu jie suvokė esantys Dievo sūnaus vietininkai. Inocentas nustatė, kaip bus naudojama mitra bei tiara. Mitra (aukščiausiojo šventiko simbolis) – signum pontificii – buvo palikta liturgijai. Tiara (signum imperii) turėjo rodyti visa apimančią aukščiausią valdžią (plenitudo potestatis) nebažnytinėje aplinkoje.
Jam valdant popiežiaus valdžia pasiekė didžiausios galybės. Daugelis karalių, tarp jų Anglijos, Portugalijos, Švedijos, Lenkijos pripažino save popiežiaus vasalais. Prisiėmė titulą Kristaus vietininkas (vicarius Christi), kurį iki šiol turi popiežiai. Įvedė Bažnyčios mokesčių ir administravimo reglamentą. Stiprino vyskupų autoritetą, reformavo esamus ir rėmė naujai steigiamus dominikonų, trinitorių ir kitų vienuolynus.
1202 m. sankcionavo, o 1204 m. patvirtino Livonijos ordino įkūrimą. 1202-1204 m. surengė Ketvirtąjį kryžiaus žygį. 1215 m. organizavo kryžiaus žygį į Prūsiją. thumb|left|Inocento III kapas Laterano bazilikoje Kovojo su erezijomis, persekiojo katarus, albigiečius, 1209 m. prieš juos paskelbė kryžiaus žygį.
1215 m. Laterano IV susirinkime patvirtino inkviziciją. Priėmė apie 70 ediktų dėl Bažnyčios reorganizavimo, dogmų, moralės. Dalis jų galioja iki šiol. Inocentas III paskelbė dogmą apie Pragarų (Limbo) egzistavimą. Pragarai – tai pomirtinė vieta ar būvis, į kurį patenka nuo Dievo malonės (neįmanomos be Bažnyčios tarpininkavimo) atskirtų, tačiau nuodėmių neslegiamų žmonių sielos – visų pirma nekrikštytų kūdikių.
Būdamas kardinolu diakonu parašė svarbiausius teologinius veikalus – „Apie žmogaus menkumą“ (De miseria humanae conditionis), „Apie keturių dalių požiūrį į santuoką“ (De quadripartita specie nuptiarum), „Apie Mišių slėpinius“ (De missarum mysticis), parašė dekretalijų ir 1209–1210 m. sudarė jų rinkinį Compilatio Tertia.
Marcelas II
Marcelas II (, pasaulietinis vardas – Marcello Cervini, 1501 m. gegužės 6 d. Montefane, Markės regione – 1555 m. gegužės 1 d. Romoje) – Romos katalikų bažnyčios 222-asis popiežius, valdęs 22 kalendorines dienas nuo 1555 m. balandžio 9 d. iki 1555 m. gegužės 1 d. – mirties dienos.
Biografija
thumb|left|180px|Marcelo II antkapis Marčelas Červinis mokėsi Sienos universitete. Buvo visapusiškai išsilavinęs žmogus, nusimanęs daugelyje sričių: matematikoje, astronomijoje, architektūroje, mene. 1534 m. tapo popiežiaus sekretoriumi. 1539 m. Paulius III paskyrė M. Červinį Nikastro vyskupu (Katancare). Buvo Pauliaus III nepotų mokytoju. Tais pačiais metais tapo kardinolu. Vėliau dirbo apaštališkuoju administratoriumi vyskupystėse Kalabrijoje ir Perudžoje. Buvo vienu iš trijų Tridento susirinkimo prezidentų.
1548 m. (arba 1550 m.) M. Červinis paskirtas pirmuoju iš kardinolų vadovauti Vatikano bibliotekai. Jo namai Romoje buvo tapę renesanso kultūros centru, susirašinėjo su daugeliu to meto humanistų.
Valdymo laikotarpis
Marcelas II pagal savo buvimo valdžioje trukmę buvo šeštuoju trumpiausiai valdžiusių popiežių dešimtuke. Šis bažnyčios vadovas – paskutinis iš popiežių, panaudojusių savo tikrąjį vardą. Prieš jį su savo vardu buvo Adrianas VI ( Adriaan Florenszoon).
EB/Streymur
Eidžio „Streymur“ – Farerų futbolo klubas iš Eidžio ir Streimneso.
Istorija
Klubas įkurtas 1993 m., kai susijungė Eiðis Bóltfelag (EB) ir Streymur Hvalvík.
Buvo suformuotas naujas klubas, kuris iškopė į elito divizioną.
Sezonai
Šaltiniai:
Virškinimo sistema
Virškinimo sistema – organų sistema, dalyvaujanti maisto paėmime, rijime, smulkinime, virškinime, maisto medžiagų įsiurbime ir virškinimo atliekų šalinime. Šiai sistemai taip pat priskiriamas nervinis ir humoralinis išvardintų procesų valdymas.
Žmogaus virškinimo sistema
thumb|right|250px|Stemplės perėjimas į skrandį Žmogaus virškinimo sistema prasideda burnos ertmėje. Maistui esant burnoje, kiti virškinimo organai refleksiškai paruošia toliau jį perdirbti. Iš burnos maisto tyrė patenka į stemplę, iš jos – į skrandį. Toliau maistas slenka žarnynu, nesuvirškintos atliekos pasiekia tiesiąją žarną ir per išangę pašalinamos lauk. Virškinimo sistemai dar priklauso dvi stambios liaukos – kepenys ir kasa, kurios gamina virškinimo sultis. Be to, virškinimo sistema gamina hormonus ir dalyvauja apsauginėse reakcijose. Virškinimo organų sistemoje yra perdirbamos maisto ir energetinės medžiagos, kad jas lengviau galėtų įsisavinti audiniai ir ląstelės (virškinimas).
Virškinimo organų sienos sandara
Dauguma virškinimo sistemos organų yra tuščiaviduriai – ertminiai arba vamzdiniai. Nors esama organų funkcinių ir morfologinių skirtumų, jų siena beveik visame kanale turi labai panašią struktūrą, ir galima išskirti tris pagrindinius jos dangalus: gleivinę, raumeninį dangalą ir išorinį jungiamojo audinio sluoksnį – serozidinį dangalą arba adventiciją. Panaši yra ir kai kurių kitų sistemų tuščiavidurių organų, pavyzdžiui, šlapimo, lytinių takų, sandara.
Vidinį sienos dangalą sudaro gleivinė, o ją – keli sluoksniai. Epitelis yra gleivinės paviršiuje, jis gali būti daugiasluoksnis, jeigu toje vietoje reikalingas didesnis mechaninis tvirtumas, arba vienasluoksnis stulpiškasis, jeigu tave organe vyksta intensyvesnė rezorbcija ar virškinimas. Šis epitelio sluoksnis sudaro apsauginį barjerą tarp išorinės aplinkos ir organizmo vidinės terpės. Nuo morfologinių epitelio ypatumų priklauso jo pralaidumas ir kitos savybės. Epitelinės ląstelės sudaro įvairias gleivinės liaukas. Liaukos gali būti vienaląstės, tai yra specializuotos epitelinės ląstelės pačiame epitelyje. Kitos liaukos yra daugialąstės, išsidėsčiusio gleivinės gilumoje ir latakais susisiekiančios su organo spindžiu. Tai yra egzokrininės, arba išorinės sekrecijos, liaukos. Pagal histologinius požymius jos dar yra skirstomos į vamzdines ir pūslelines. Gaminamo sekreto pobūdis priklauso nuo konkretaus organo. Kai kurios ląstelės atlieka endokirninę funkciją – gamina hormonus.
Po epiteliu gulinti savoji gleivinės plokštelė yra sudaryta iš tankesnio jungiamojo audinio, kuriame daug smulkių kraujagyslių, liaukų, įvairaus dydžio limfoidinio audinio sankaupų, elastinių skaidulų, nervinių skaidulų ir kitų elementų. Tai storesnis sluoksnis, kuris sudaro pagrindinę gleivinės dalį, kartu jis maitina neturintį kraujagyslių epitelį. Raumeninė gleivinės plokštelė – plonas lygiųjų raumenų sluoksnis, kuris ne visų organų būna gerai išsivystęs: vienur gali sudaryti ištisinį sluoksnį, atskiriantį savąją plokštelę nuo pogleivio, o kitur gali būti tik pavienių raumeninių ląstelių, išsibarsčiusių žiedine arba išilgine kryptimi gleivinės savojoje plokštelėje. Pogleivis – palyginti tvirtas, kartu ir elastingas puriojo jungiamojo audinio sluoksnis. Stemplės, dvylikapirštės žarnos pogleivyje gali būti įsiterpusių liaukų, jame yra pogleivinis nervinis rezginys, priklausantis enterinei nervų sistemai. Šis sluoksnis taip pat ne visur vienodai išsivystę.
Gleivinė yra minkšta, drėgnu, įvairiai raukšlėtu paviršiumi – gali sudaryti išilgines arba žiedines raukšles. Raukšlėtumas ir gleivinės paslankumas priklauso nuo pogleivio storio ir savųjų gleivinės raumenų išsivystymo; raukšlės gali būti nuolatinės arba kintančios. Raukšlėtumas dar priklauso ir nuo organo prisipildymo: prisipildžiusio organo gleivinės raukšlės išsilygina. Pagal kraujagyslių tinklo ypatumus gali skirtis įvairių organų gleivinės spalva. Dažniausiai tai įvairūs raudonos ar rausvos spalvos atspalviai.
Virškinimo organų sistemos sklaida
Virškinimo sistemos raida yra sudėtingas procesas, kuriame dalyvauja daug skirtingų užuomazgų. Per trečiąją embriono vystymosi savaitę iš trynio maišo stogo susiformuoja išilgai kūno einanti pirminė žarna, kuri kartu su chorda ir nerviniu vamzdeliu sudaro pirminį ašinių organų kompleksą. Pirminė žarna formuojasi iš dviejų gemalinių lapelių: iš endodermos vystosi būsimasis virškinimo trakto epitelis, o iš dalies nesegmentuotos mezodermos susidaro likusi, didesnioji sienos dalis – gleivinės savoji plokštelė, lygieji raumenys, serozinis dangalas, kraujagyslės ir kiti dariniai. Pirminės žarnos galvinis ir uodeginis galai iš pradžių yra aklini, juos uždaro burninės ryklės membrana ir kloakos membrana, atskiriančios pirminės žarnos ertmę nuo pirminės burnos duobės ir kloakos duobės. Apie ketvirtą savaitę membranos išnyksta ir pirminė žarna abiejuose galuose susisiekia su išore.
Pačią pirminę žarną galima skirstyti į tris dalis:
Iš priekinės žarnos toliau formuojasi nedidelė dalis burnos ertės, ryklė, stemplė, skrandis, pradinė dvylikapirštės žarnos dalis iki nusileidžiančios dalies imtinai, kasa, kepenys su tulžies pūsle ir tulžies latakų sistema. Iš vidurinės susidaro dvylikapirštės žarnos dalis, esanti distaliau nuo didžiojo spenelio, tuščioji ir klubinės žarnos, storosios žarnos dalis – akloji, kylančioji gaubtinė, gaubtinės žarnos dalis. Iš užpakalinės vystosi likusi storosios žarnos dalus iki pat tiesiosios žarnos imtinai, tiktai pati galinė tiesiosios žarnos dalis susidaro iš kloakos duobutės.
Kitų gyvūnų virškinimo sistema
Aukščiau aprašyta žmogaus virškinimo sistema. Kitų gyvūnų virškinimo sistemų bendra sandara gali gana stipriai skirtis.
Nariuotakojų virškinimo sistema prasideda burnos aparatu (pakitusios galūnės, prilaikančios, smulkinančios ir padedančios nuryti maistą).
Paukščiai turi pakitusią burną (snapas, prarasti dantys ir kramtymo funkcija), gūžį (praplatėjusi stemplės dalis).
Elektretas
Elektretas tai dielektrikas, kuris, išnykus išoriniam poveikiui, sukėlusiam dielektriko poliarizaciją, ilgai išlieka poliarizuotas. Elektretai yra pastoviųjų magnetų analogai. Tik elektreto aplinkoje yra elektrinis laukas.
Virškinimo sistema
Kitų gyvūnų virškinimo sistema
Žolėdžių ir kitų gyvūnų, mintančių celiuliozės daug turinčiu maistu, virškinimo sistemos pasižymi vienu ar keliais ypatumais:
Elektretas
Gavimo būdai
Visi elektretai turi stabilų paviršinį krūvį. Stabilūs elektretai gaunami iš vaško, parafino, polimerų, stiklo ir pan. Elektreto gavimo būdą atspindi jo pavadinimas (pavyzdžiui, termoelektretai gaunami smarkiai kaitinant). Elektretų skirstymas:
Virškinimo sistema
Kitų gyvūnų virškinimo sistema
Nemažai gyvūnų minta specifiniu maistu, todėl jų virškinimo sistema gamina specifinius fermentus. Pvz., keratinu mintantys gyvūnai (odgraužiai, kambario dulkių erkės, drabužinės kandys), vašku mintantys vaškiniai ugniukai ir t. t.
Lubiankai
Lubiankai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 88 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Donskojės miesto gyvenvietė
Donskojės miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities vakaruose, Svetlogorsko municipaliniame rajone. Centras – Donskojė. 2010 m. buvo 2921 gyventojas.
Paavo Nurmi
thumb|200px|right|Paavo Nurmi Paavo Johanesas Nurmi (Paavo Johannes Nurmi, 1897 m. birželio 13 d. – 1973 m. spalio 2 d.) – suomių vidutinių ir ilgų nuotolių bėgikas, daugkartinis olimpinis čempionas bei pasaulio rekordininkas.
Olimpinėse žaidynėse Paavo Nurmi debiutavo 1920 m. Antverpene. Šiose žaidynėse jis laimėjo aukso medalius 10 000 m bėgimo ir individualiose bei komandinėse kroso varžybose, taip pat užėmė antrą vietą 5000 m bėgimo rungtyje. Po ketverių metų Paryžiuje vykusiose žaidynėse Nurmi iškovojo net penkis aukso medalius – individualiose 1500 m, 5000 m bei kroso rungtyse bei komandiniuose 3000 m bei kroso bėgimuose. 1928 m. žaidynėse Amsterdame Nurmi iškovojo auksą 10 000 m distancijoje bei sidabro medalius 5000 m bei 3000 m kliūtinio bėgimo rungtyse. Prieš 1932 m. Los Andželo olimpines žaidynes Nurmi buvo pripažintas profesionalu ir jose dalyvauti jam buvo uždrausta.
Donskojės miesto gyvenvietė
Istorija
Gyvenvietės taryba nuo 2008 m. gegužės 25 d. renkama 5 metams, ją sudaro 7 deputatai, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Donskojės miesto gyvenvietę sudaro kaimai:
Šaltiniai
Donskoje (Kaliningrad, Swetlogorsk)
David Miliband
Deividas Vraitas Milibandas ( g. 1965 m. liepos 15 d. Londone) – Jungtinės Karalystės Leiboristų partijos politikas. D. Milibandas yra Didžiosios Britanijos Parlamento narys nuo 2001 m. Nuo 2007 iki 2010 m. buvo šalies užsienio reikalų sekretorius. Leiboristams pralaimėjus rinkimus 2010 m. gegužę tapo šešėlinės leiboristų vyriausybės užsienio reikalų sekretoriumi.
D. Milibandas studijavo Oksfordo ir Masačiusetso technologijos institute. Savo karjerą jis pradėjo Viešosios politikos tyrimų institute. Būdamas 29 m., D. Milibandas tapo opozicinės Leiboristų partijos lyderio Toni Blero politikos vadovu. Jis buvo vienas pagrindinių pagalbininkų rengiant Leiboristų partijos programą 1997 m. Bendruomenių rūmų rinkimams, po kurių leiboristai trylikai metų atėjo į valdžią. Bleras paskyrė D. Milibandą Ministro Pirmininko politinės vienybės vadovu, kuriuo jis buvo iki 2001 m., kuriais jis buvo išrinktas į Didžiosios Britanijos parlamentą.
2013 m. balandžio 15 d. Milibandas atsistatydino iš Jungtinės Karalystės parlamento narių, kad galėtų užimti nevyriausybinės organizacijos Tarptautinio gelbėjimo komiteto prezidentu ir generaliniu direktoriumi.
Vaikystė
David Miliband gimė Londone, žydų emigrantės iš Lenkijos Marion Kozak ir Belgijoje gimusio marksisto Ralpho Milibando šeimoje. Apie savo kilmę pats D. Milibandas sakė: „aš esu žydų emigrantų vaikas ir tai yra labai svarbi mano identiteto dalis“. Abu jo seneliai iš tėvo pusės gyveno žydų kvartale Varšuvoje. O senelis Samuelis, kuris buvo profesionalus odos gaminių siuvėjas, kovojo Raudonosios armijos pusėje per lenkų-sovietų karą 1919-1921 m. ir po to išvyko į Belgiją. Jo senelė Renia taip pat emgiravo į Belgiją ir su Samueliu susituokė 1923 m. Prasidėjus II pasauliniam karui ir vokiečiams įsiveržus į Belgiją, Samuelis su D. Milibando tėvu Ralphu pabėgo į Angliją, o motina su jaunesniąja seserimi Nan liko Belgijoje. Pora vėl susijungė tik 1950 m. Lankydamsis Varšuvoje 2009 m., D. Milibandas aplankė savo šeimos kapą Varšuvos žydų kapinėse. Vizito metu jis pareiškė: „mano motina gimė čia, jos gyvybę išsaugojo tie, kurie rizikavo savo pačių pastoge, gelbėdami ją nuo nacių prievartos“. Jis taip pat sakė, jog yra vienas iš milijono britų, turinčių lenkiško kraujo.
Išsilavinimas
David Miliband mokėsi Haverstocko mokykloje Camdene, Londone. Vėliau Benton Parko mokykloje Rawdono kaime netoli Leedso. Taip pat Bostone, Masačiusetse, kol galiausiai baigė Harverstocko bendrojo lavinimo mokyklą, kurioje mokėsi 1978-1983 m. Jis išlaikė keturis A lygio, tris Bs ir D egzaminus bei gavo kvietimą mokytis Oksfordo universitete. Jis baigė filosofijos, politikos ir ekonomikos bakalauro studijas. Nuo 1988 iki 1989 m. mokėsi Masačiusetso technologijos institute, kuriame jam buvo suteiktas politikos mokslų magistro laipsnis. Besimokydamas JAV laimėjo Kenedžio stipendiją.
Jan Rezek
Janas Rezekas (g. 1982 m. gegužės 5 d.) – buvęs Čekijos futbolininkas, Čekijos rinktinės puolėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Čekijos klubuose. Atstovavo Kuban Krasnodar (Rusija).
Grįžo į Čekiją. O 2011 m. persikėlė į Kipro „Anorthosis Famagusta“.
Rinktinė
Čekijos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 metais.
The Trials of Van Occupanther
The Trials of Van Occupanther – antrasis indie rock grupės Midlake albumas, oficialiai išleistas 2006 m. liepos 25 d.
Dvylika Vilniaus apaštalų
Dvylika Vilniaus apaštalų – 1895–1904 m. Vilniuje veikusi slapta lietuvių inteligentų kultūrinė draugija.
Įkurta J. Ambraziejaus, D. Malinausko ir P. Matulionio iniciatyva. Iš pradžių buvo 12 narių, vien vyrų (iš to kilo ir pavadinimas), vėliau buvo priimamos ir moterys. Draugija vienijo įvairių pažiūrų, skirtingos socialinės padėties lietuvius. Kai kurie jų nemokėjo lietuvių kalbos, tačiau laikė save lietuviais.
Draugijos darbai
Daugiausia dėl draugijos narių atkaklių prašymų nuo 1898 m. Vilniaus vyskupas S. A. Zvierovičius 1901 m. perdavė lietuviams Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią. „Dvylika Vilniaus apaštalų“ 1901 m. gruodžio 8 dieną Šv. Mikalojaus bažnyčioje organizavo lietuvių pamaldas.
Po spaudos atgavimo 1904 m. draugija savo lėšomis pradėjo leisti pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios“. 1904 m. nutarta veikti viešai ir draugija tapo legalia Vilniaus lietuvių savišalpos draugija.
Draugijos darbų įamžinimas
2013 metų spalį Vilniaus Universiteto Studentų Istorikų korporacija Tilia drauge su Vilniaus Klubu kultūros paveldo dienoms surengė teatralizuotą ekskursiją po sostinę, kurioje buvo vaizduojami Dvylikos Vilniaus apaštalų darbai bei sunkumai siekiant atgauti Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią lietuviakalbiams.
Gelsvasis pūkelis
(L.) Hilliard, B.L.Burtt}}
Gelsvasis pūkelis (Gnaphalium luteoalbum) – astrinių (Asteraceae) šeimos pūkelių (Gnaphalium) genties augalų rūšis, paplitusi visuose žemynuose. Laikoma, kad Šiaurės ir Pietų Amerikoje ji yra atvežtinė. Lietuva yra šiaurrytiniame arealo pakraštyje.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Vietiniai pavadinimai:
miniatiūra|240px|left|Žiedynas
Biologija
Tai vienmetis, kartais daugiametis žolinis augalas, 10–60 cm aukštį siekiančiais stačiais, dažniausiai tik viršūnėje šakotais stiebais. Lapai pailgi, lancetiški, pusiau apimantys stiebą, pražangūs. Visas augalas pasidengęs pilkais pūkeliais. Smulkūs žiedai gelsvai balti, vystosi viršūnėse. Čia graižai susitelkę į tankias krūveles skėtiškose šluotelėse. Vainikėlis oranžinis arba gelsvai baltas. Žydi birželio–spalio mėnesiais. Sėklos pailgos, cilindriškos, 0,5–0,75 mm ilgio, rusvos su baltais taškeliais.
Taksonomija
Šią rūšį 1753 m. pirmą kartą aprašė Carl von Linné veikale „Species plantarum“, pavadindamas Gnaphalium luteo-album (vėliau rašyboje atsisakyta brūkšnelio). 1829 m. botanikas Ludwig Reichenbach rūšį priskyrė Helichrysum genčiai, tačiau šis vardas nebuvo pripažintas, ir rūšis iki 1981 m. išliko Gnaphalium, kol botanikai Olive Mary Hilliard ir Brian Burtt jos nepervedė į Pseudognaphalium.
2004 m. tiriant Helichrysum ir giminingų genčių filogenetinius ryšius paaiškėjo, kad ši rūšis išsivysčiusi iš Helichrysum. Dėl to buvo atgaivintas seniai užmirštas L. Reichenbach suteiktas pavadinimas. Vėlesni tyrimai rodė, jog visos tikrintos Pseudognaphalium rūšys kilusios iš Helichrysum kaip ir Anaphalis.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje gelsvasis pūkelis – labai retai pasitaikantis augalas. Nuo 2000 m. įrašytas į Raudonąją knygą.
Žinomos kelios radavietės prie Nemuno, ruože tarp Kauno ir Druskininkų. Dažniausiai stiprios erozijos veikiamuose upės šlaituose gelsvasis pūkelis nespėja įsitvirtinti, o kiek lėkštesniuose netrunka įsigalėti daugiamečiai augalai, formuojantys velėną.
Darbo liaudies kova
Darbo liaudies kova – LKP Šiaulių apskrities komiteto laikraštis, nelegaliai ėjęs 1940 m. pirmoje pusėje Šiauliuose.
Istorija
Išėjo trys numeriai. Spaudintas pogrindinėje „Kovos“ spaustuvėje Toliočiuose. Redagavo Rapolas Rimdžius.
Margeliškės
Margeliškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės.
Dmitrijus Furmanovas
thumb|Dmitrijus Furmanovas
Dmitrijus Furmanovas (, 1891 m. lapkričio 7 d. – 1926 m. kovo 15 d.) – rusų rašytojas.
Per Rusijos pilietinį karą stojo į Raudonąją armiją, ėjo bolševikų komisaro pareigas. Išgarsėjo parašęs knygą „Čiapajevas“ (1923 m.) apie Raudonosios armijos karininką ir pilietinio karo didvyrį Vasilijų Čiapajevą.
1941 m. Seredos miestas, kur D. Furmanovas gimė, po jo mirties pervardintas Furmanovo vardu. Palaidotas Novodevičės kapinėse.
Rozelos (triba)
Rozelos (Platycercini) – Psittaculidae šeimos paukščių triba. Šios tribos paukščiai aptinkami Australazijoje.
Nova Viešas (Palenkės Sokoluvo valsčius)
Nova Viešas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 86 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vaškų seniūnija
Vaškų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Pasvalio rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Seniūnijoje yra Vaškų vidurinė mokykla ir Vaškų vidurinės mokyklos Grūžių pradinio ugdymo skyrius, Pasvalio Svalios pagrindinės Tetirvinų pradinio ugdymo skyrius, Vaškų ambulatorija, 3 medicinos punktai, Pasvalio kultūros centro 2 skyriai, Pasvalio Mariaus Katiliškio viešosios bibliotekos 3 padaliniai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
Stasys Nacevičius
Stasys Nacevičius (1881 m. gruodžio 14 d. Riazanė – 1947 m. birželio 6 d. Akademija, Dotnuvos valsčius; palaidotas Dotnuvos Gėlainių kapinėse) – Lietuvos agronomas selekcininkas, fenologas, fenologijos mokslo, daržovių selekcijos ir sėklininkystės pradininkas Lietuvoje.
Mokslinė veikla
Žymiausias Lietuvos fenologas, sistemingų fenologinių stebėjimų, atliekamų nuo 1923 m. pradininkas, pirmasis daržovių selekcininkas, jaunųjų ūkininkų ratelių organizatorius ir vadovas. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta kooperatinė draugija Sėklininkas, kuri rūpinosi daržovių, linų ir pašarinių žolių sėklų auginimu ir platinimu Lietuvoje. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių.
Sukūrė daržovių veisles:
Bernardo Strozzi
Bernardas Strocis (it. Bernardo Strozzi, apie 1581 m. – 1644 m. rugpjūčio 2 d.) – italų XVII a. pradžios baroko tapytojas. Dirbo Genujoje ir Venecijoje.
Biografija
Bernardas Strocis gimė 1581 m. Genujoje. Manoma, kad jis neturėjo jokių ryšių su garsia Florencijos Strozzi gimine. 1598 m. jis priėmė kapucinų vienuolio įžadus. 1608 m. minima, kad po tėvo mirties jis prašė ir buvo atleistas nuo vienuolystės įžadų tam, kad galėtų slaugyti vienišą likusią ir sergančią motiną. Vėliau Strocis buvo pramintas il Cappuccino (kapucinu). Pirmieji jo tapybos darbai datuojami 1614–15 m. ir rodė Karavadžo dailės įtaką. Po to Bernardo Strocio stilistika buvo paveikta Genujoje dirbusių Rubenso ir Antonio van Deiko kūrybos. Strocis kūrė freskas, religinius paveikslus ir portretus Genujos privatiems užsakovams.
1630 m. mirė Strocio motina ir jis 1631 m. jau buvo persikraustęs į Veneciją. Greičiausiai dėl venecijiečių skonio įtakos Strocio paveikslų spalvinė gama sušvelnėjo, jis atsisakė Karavadžo dailės įtakotų aštrių šviesotamsos kontrastų, buvo paveiktas Paolo Veronezės dailės. Po Palmos Jaunesniojo mirties 1628 m. Venecijoje nebebuvo ryškių dailininkų ir B. Strocis beveik iškart užsitikrino platų užsakovų ratą. Venecijoje jis buvo pramintas il prete Genovese (genujiečiu šventiku). Po 1640 m. atlikto Klaudijo Monteverdžio portreto dar labiau pagarsėjo. Bernardas Strocis nebepaliko Venecijos. Dailininkas mirė 1644 m. rugpjūčio 2 d., palaidotas Santa Fosca bažnyčioje.
Mikyčiai
Mikyčiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šventežerio, prie kelio. Išsidriekęs iš šiaurės į pietus 4 km, pietryčiuose siekia Prapunto ežerą, taip pat telkšo ežerėlis Daunoris. Seniūnaitijos centras. Yra Šventežerio vidurinės mokyklos skyrius, biblioteka, medicinos punktas. Stūkso Mikyčių piliakalnis. Kaimo pietuose, miške yra Lietuvos partizanų kovos ir žūties vieta (1951 m. žuvo 3 Dainavos apygardos Šarūno rinktinės, Mindaugo tėvūnijos partizanai). Yra kapinės.
thumb|left|280px|Rytinė Mikyčių pusė nuo [[Prapuntai|Prapuntų]] thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Mikyčius, Mikytis, Mikỹtas''.
Istorija
XIX a. pab. buvo stambus Mikyčių kaimas ir palivarkas Seinų apskrities Šventežerio valsčiuje ir parapijoje.
Pokario metais veikė Dainavos apygardos, Šarūno partizanų rinktinės partizanai.
~1950–1954 m. Mikyčių apylinkės centras. Veikė pienininkystės ferma, buvo šienainio bokštai.
FC Zürich
Ciuricho FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Ciuricho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1896 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Šveicarijos futbolo taurės laimėtojai.
Kačas Neko rajonas
Kačas Neko rajonas  – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 2349 km². Sostinė – Kačas Nekas.
Administracinis suskirstymas
Kačas Neko rajonas padalintas į:
3 apygardos
6 vietinių bendruomenių tarybos
Lietuvos miškininkai
Lietuvos miškininkai – enciklopedinis biografinis leidinys apie Lietuvos miškų ūkio ir miškininkystės mokslų darbuotojus, tiek mokslininkus, tiek ir praktikus.
Biografinį žinyną 1997 m. Vilniuje išleido Lietuvos liaudies kultūros centras; sudarytojas ir vienas pagrindinių autorių – Gediminas Isokas.
Apimtis
Žinyną sudaro du tomai. Bendra apimtis – apie 2 000 puslapių.
Lenkijos futbolo taurė
Lenkijos futbolo taurė – kiekvienais metais Lenkijoje vykstančios futbolo varžybos.
Istorija
Turnyrą organizuoja Lenkijos futbolo federacija (PZPN).
Pirmosios taurės varžybų rungtynės įvyko 1925 m. rugsėjo 16 d. Krokuvoje.
Iš pradžių varžybos vyko regionuose, po to pradėtas organizuoti bendras šalies turnyras.
Talpykla (reikšmės)
Žodis talpykla gali reikšti:
Lomžos Šv. Archangelo Mykolo dekanatas
thumb|300px|right|Lomžos vyskupijos dekanatai
'''Lomžos Šv. Archangelo Mykolo dekanatas'''  – tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Marian Mieczkowski. Dekanate yra 50.422 tikinčiųjų.
Parapijos
Dekanate yra 8 parapijos:
Murgabas (upė)
Murgabas yra 978 km ilgio upė Centrinėje Azijoje. Ji išteka šiaurės rytų Afganistane ir teka į šiaurės vakarus į Karakumų dykumą Turkmėnijoje, kur pradingsta.
Tavangas
Tavango slėnis ( Rta-dbang – „arklio išrinktasis“) – kalnų slėnis Aukštuosiuose Himalajuose, prie pat šiaurės rytinės Butano sienos, šiuo metu administruojamas Indijos (Arunačal Pradešo), bet ginčytina teritorija su Kinija. Slėnis yra maždaug 3000 m aukštyje, jam būdingas šaltas klimatas. Per jį teka to paties pavadinimo upė – Tavang ču.
Slėnio pagrindinė etninė grupė yra Tavango monpai (viena iš monpų etninių subgrupių). Jie išpažįsta Tibeto budizmą, Boną, kultūriškai artimi tibetiečiams.
Istorija
thumb|200px|left|Tavango vienuolyno Buda Manoma, kad slėnis buvo vienas iš svarbiausių centrų Monjulo valstybėje, kuri mūsų eros pirmame tūkstantmetyje valdė didelę dalį Himalajų, įskaitant ir Butaną bei Sikimą.
Slėnio sparti tibetizacija prasidėjo XVII a., kuomet, Tibetą valdant V Dalai Lamai, slėnis buvo įjungtas į Tibeto sudėtį, 1681 m. slėnyje pastatytas Tavango vienuolynas, kuris laikomas antru didžiausiu Tibeto budizmo vienuolynu pasaulyje (po Lasos Drepungo), ir didžiausiu budistų vienuolynu Indijoje. Nuo tada Tavango slėnis buvo politinio ir kultūrinio Tibeto dalimi, iš čia kilo VI Dalai Lama.
Slėnyje Indija vysto turizmą, kurio didžiausia trauka yra Tavango vienuolynas.
Klimuvka
Klimuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Kužnicos, apie 13 km į rytus nuo Sokulkos ir 50 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1939-1941 m. ir 1944-1946 m. priklausė Baltarusijos TSR, Gardino rajonui. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Dil
Dil  – žurnalas, išėjęs 1940 m. rugsėjį Kaune.
Istorija
Išėjo vienas numeris. Išleido LLKJS CK. Redaktorius Balys Grigaras.
Miltinė meškauogė
Miltinė meškauogė (Arctostaphylos uva-ursi), dar vadinama arkliauoge, kiauluoge – erikinių (Ericaceae) šeimos visžalių augalų rūšis. Augalas prigludęs prie žemės, 60 cm aukščio, su toli palei žemę besidriekiančiomis šakomis ir smulkiais storais odiškais lapais. Žiedai balti, nusvirę, sukrauti svyrančiose kekėse. Vainikėlis rausvas. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisius – rutuliška, miltinga, skaisčiai raudona uoga.
Auga sausuose pušynuose, sutvirtina smėlio paviršių. Dažna pietryčių Lietuvoje, vakarinėje šalies dalyje apyretė, kitur visai neauga.
Augalas vaistinis, turi arbutino; gydomos inkstų ligos, šlapimo pūslė, šlapimo takai. Lapai renkami anksti pavasarį arba vasaros pabaigoje.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Miltinės meškauogės žiedai
Kėdainių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Kėdainių rajono savivaldybės taryba – Kėdainių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Podkupientinas
Podkupientinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 90 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Margės (Kupiškis)
Margės – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Šimonių, šalia Labeikių ir Jaros upės.
Istorija
Panaikintas 1982 m.
Daunarų Šv. Angelų Motinos parapija
'''Daunarų Šv. Angelų Motinos parapija'''  – parapija, įkurta 1925 m. birželio 5 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Monkų dekanatui.
Karotinas
Karotenas – terpenas, oranžinės spalvos pigmentas, svarbus fotosintezėje.
Karotenas lemia morkų ir daugelio vaisių spalvą, taip pat daug karoteno vartojusių žmonių (pvz., valgančių daug morkų, citrusinių vaisių) gelsvą odos atspalvį (karotenemija). Fotosintezėje karotenai tiesiogiai nedalyvauja, tik perduoda sugertą energiją chlorofilams.
Karotenas reikalingas gaminant vitaminą A, yra dvi karotenų formos – α ir β karotenas. Abiejų tipų karotenai kaupiami kepenyse, jų perteklius nėra kenksmingas (priešingai nei vitamino A perteklius), prireikus iš karotenų gaminamas vitaminas A. 500px α-karotenas 500px β-karotenas
Podroguvas
Podroguvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 92 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Karaga
Karaga arba Regionas XIII – teritorinis vienetas Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos šiaurės rytuose. Taip pat apima Dinagao, Siargao, Bukas Grandės salas. Administracinis centras – Butuanas.
Paplitę kalbos: surigaononų, sebuanų, butuanonų, manobų ir kt.
Suskirstymas
Karagos regioną sudaro 5 provincijos:
Šingmunas
Šingmunas  – upė Honkonge (Kinijoje), Šatino vietovėje.
Istorija
Šingmuno upė išteka iš Adatų kavos, įteka į Šatinhojaus įlanką. XX a. 8 dešimtmetyje Šatinhojus buvo nusausintas ir paverstas Šatino miestu. Upę pratęsė 7 km ilgio, 200 m pločio dirbtinis kanalas, pasibaigiantis Tolo uoste. Kitos upės, tekėjusios į įlanką, tapo Šingmuno intakais.
thumb|230px|left|Šingmuno pakrantės (dabar jau užstatytos)
Užterštumas
250 m ilgio ruože prie Man Lai teismo suformuota dirbtinė pakrantė. Toje vietoje kaupiasi nuosėdos ir sklinda smarvė.
Smogikai (filmas)
Apie filmą
Juostos režisierius – Lietuvoje gerai žinomas švedų vertėjas, žurnalistas Jonas Ohman, pvz., išvertęs į švedų kalbą Daumanto „Partizanus“, J. Ivanauskaitės „Raganą ir lietų“ ir kt. Daug yra padaręs, kad tikroji istorinė tiesa būtų paskleista užsienyje, kur praktiškai nieko nežinoma, kas vyko okupuotose Baltijos šalyse po Antrojo pasaulinio karo. Režisierius, norėdamas perprasti vaizduojamų įvykių subtilybes, kartu su Švedijos karo atašė Rytų Europai ryžosi pernakvoti viename iš atstatytų Lietuvos partizanų bunkerių. Jam pavyko prakalbinti buvusius smogikus, nors ir bijodami šiandieninio teisingumo, sutiko su juo kalbėtis ir labai daug papasakojo. Tikriausiai dėl to, kad manė kalbantys tik švedams. Filmas „Smogikai“ praktiškai ir susideda iš keleto interviu su dabar jau garbingo amžiaus buvusiais smogikais.
Siužetas
Filmas žiūrovus nukelia į pokario Lietuvą, partizaninės kovos laikotarpį. Sovietų saugumo tikslas – sunaikinti pasipriešinimo dalyvius. Vienas iš būdų buvo agentų smogikų būrių veikla. Dažniausia smogikais tapdavo buvę pasipriešinimo judėjimo dalyviai, kuriuos perverbuodavo sovietų saugumas. Filmuotoje juostoje atskleisti sovietų taikyti metodai, buvę agentai smogikai pasakoja apie šią visiškai slaptą sistemą, klastingas operacijas, savo likimus. Režisierius stengėsi, kiek įmanoma, objektyviau pristatyti skaudžią istorinę tiesą. Filmo kūrėjai pusantrų metų keliavo po Lietuvą, kalbėjo su liudininkais, surinko daug medžiagos iš archyvų ir kitų šaltinių.
Prancūzijos Respublikos valstybės tarnyba
Prancūzijos Respublikos valstybės tarnyba
Istorija
XVIII a. vid. Prancūzijai galutinai susivienijus, municipalinės laisvės buvo panaikintos, o valstybės tarnyba tapo centralizuotų įsakymų vykdytoja. 1798 metais buvo panaikintos visos feodalinės privilegijos valstybės tarnyboje. Napoleono valdymo laikais daug biurokratinio valdymo elementų buvo perkelta iš kariuomenės ir bažnyčios. Jo imperijos laikotarpiu buvo sukurtos pagrindinės Prancūzijos valstybės institucijos ir valstybės tarnybos tradicijos. Imperatoriaus įsakymu buvo įsteigta aukštoji politechnikos mokykla (L‘ École Polytechnique), ir ji tapo daugeliui metų svarbiausia valstybės tarnautojų lavinimo įstaiga. XIX a. pab. buvo įvestos tvirtesnės valstybės tarnautojų garantijos. Dalis visuomenės ėmė veržtis dirbti į valstybės tarnybą trokšdama stabilumo, senatvės pensijos ir kitokių socialinių privilegijų bei garantijų. XIX amžiuje konkurso į valstybės tarnybą egzaminuose priėmimo komisija labai daug dėmesio kreipė į bendrą kandidato kultūrą ir erudiciją, lotynų kalbos mokėjimą. Pamažu „didžiųjų korpusų“ valstybės tarnautojai tapo atskiru luomu Prancūzijos socialiniame gyvenime. Po Antrojo pasaulinio karo Prancūzijoje buvo įvestos keturios valstybės tarnautojų klasės A,B,C,D.
Valstybės tarnyba šiandien
Prancūzijoje valstybės tarnautoju negali būti asmuo, neturintis šalies pilietybės, pilietinių teisių ir jei jo veikla neatitinka visuotinai pripažintų moralės normų.
Prancūzijos valstybės tarnyba suskirstyta į korpusus, o šie skirstomi į pakopas, turinčius laipsnius arba klases. Kiekviena pakopa atitinka tam tikrą indeksą pagal kurį nustatomas bazinis darbo užmokestis, vadinamas indeksiniu mokesčiu. Be klasių dar yra ir rangai. Kiekvienas rangas skirstomas į pakopas. Valstybės tarnautojas daro karjerą kildamas pagal pakopas, o toliau pagal rangus. Atsižvelgiant į valstybės tarnautojams taikomą statusą, pagal įgyjamą laipsnį tarnautojai grupuojami į korpusus.
Valstybės tarnautojų socialinės garantijos
Prancūzijos valstybės tarnautojams suteikiamos tėvystės atostogos, skirtos auginti savo ar įsivaikintą vaiką. Tokiu atveju, valstybės tarnautojas netenka teisių į pensiją, jo galimas darbo užmokesčio pakėlimo lygis sumažinamas perpus. Taip pat, suteikiamos vaiko slaugos atostogos: iš pradžių – 4 mėn. o vėliau jos gali būti du kartus pratęstos, neviršijant vienerių metų laikotarpio.
Valstybės tarnautojų teisės ir apribojimai
Valstybės tarnautojai Prancūzijoje turi teisę priklausyti profsąjungoms ir turi teisę streikuoti. Savo pareigoms privaloma skirti visą darbo laiką. Tarnautojams draudžiama eiti daugiau nei vienas pareigas valstybės tarnyboje. Pavaldumo sistema yra hierarchinė Valstybės tarnautojai turi daug politinių teisių. Valstybės tarnautojų asmeninėse bylose negali būti net užuominos apie jo politines ar religines pažiūras.
Politinio pasitikėjimo valstybės tarnautojai
Valstybės tarnautojai, užimantys politinio pasitikėjimo tarnautojo pareigas, gali naudotis visomis valstybės tarnautojo privilegijomis, bet nėra susiję su hierarchine viešojo administravimo sistema. Politinio pasitikėjimo valstybės tarnautojai realiai daro įtaką visam politiniam sprendimų įgyvendinimo procesui. Politinio pasitikėjimo valstybės tarnautojai (direktoriai ir ministrų kabineto nariai, administracinių departamentų direktoriai, generalinių komisarų ir generalinių departamentų sekretoriai) skiriami į pareigas remiantis vyriausybės sprendimais ir konkrečių ministrų įsakymais. Šie tarnautojai atsistatydina kartu su vyriausybe.
Zaleu
Zaleu  – miestas šiaurės vakarų Rumunijoje, Transilvanijoje, Zaleu slėnyje, prie Rytų Karpatų ir Apusenio kalnų sandūros. Selažo apskrities centras. Yra geležinkelio stotis, pro miestą eina Karėjaus–Klužo plentas. Miestas pasižymi savo architektūriniu paveldu: reformatų bažnyčia (1907 m.), Romos katalikų bažnyčia (1878 m.), graikų katalikų katedra (1934 m.), medinė Stinos bažnyčia (1778 m., priklauso Biko vienuolynui), XIX a. Transilvanijos teatras ir miesto rotušė, istorijos muziejus, nacionalinė kolegija, paminklas Miklošui Veseleniui. 8 km nuo miesto yra romėnų pilies Porolisumo liekanos.
Prancūzijos Respublikos valstybės tarnyba
Valstybės tarnyba šiandien
Administracinė teisė Prancūzijoje
Zaleu
Istorija
Zaleu rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a., bet įkurtas gerokai anksčiau, kadangi jau II a. šalia pastatyta romėnų pilis. 1241 m. miestas nuniokotas mongolų antpuolio, bet vėliau atstatytas. 1473 m. Zaleu suteiktos turgaus teisės.
Prancūzijos Respublikos valstybės tarnyba
Valstybės tarnyba šiandien
Prancūzija yra pirmoji šalis vakaruose tvirtinusi administracinę teisę. Tai įvyko 1953 – 1963 metų laikotarpiu. Aukščiausia administracinės teisės grandis Prancūzijoje yra valstybės taryba. Jai vadovauja ministras pirmininkas, o pavaduotojas yra teisingumo ministras. Ši taryba reguliuoja administracinę vaiklą, pavyzdžiui, ji gali nuspręsti, kad reikia įgyvendinti viešojo sektoriaus reformas. Valstybės tarnybos teisminė galia pasireiškia tuo, kad ji peržiūri valstybės tarnautojų bylas, kaip pirmos instancijos teismas ir jos sprendimas yra neapskundžiamas.
Karjera
Valstybės tarnautojų klasės
Valstybės tarnautojai skirstomi į A, B, C, D klases. A klasės tarnautojų išimtinė teisė – rengti sprendimus ir įsakymus ; B klasės valstybės tarnautojai įgyvendina A klasės tarnautojų parengtus sprendimus ; C klasės tarnautojai atlieka specialias užduotis ; D klasės tarnautojai yra paprasti techninių užduočių vykdytojai. Kiekviena klasė turi turėti atitinkamą išsilavinimą. Konkursiniai egzaminai ir testai į A klasės pareigybes leidžia patikrinti bendras ir technines žinias, pretendento intelektą, charakterio savybes. A klasės pareigybėms užimti būtina turėti aukštojo mokslo diplomą. Norint užimti B klasės pareigas, reikia mokėti vertinti pavaldinius. Konkursiniai egzaminai yra techninio pobūdžio, reikalaujama tik aukštesnio bendrojo lavinimo žinių. Konkursai į C klasės valstybės tarnybos vietas siejami su geru techninių užduočių atlikimu, asmeninės iniciatyvos čia nereikalaujama. Norintiems eiti į D klasės pareigas nebūtina turėti profesinės kvalifikacijos, laikomi vidurinės mokyklos žinių lygio egzaminai. Konkursas vyksta raštu ir žodžiu.
Konkursai į valstybės tarnybą
Prancūzijos valstybės tarnyboje rengiami 2 tipų konkursai: išoriniai ir vidiniai. Išoriniuose konkursuose renkami nauji tarnautojai. Vidiniai konkursai leidžia tarnautojams kilti karjeros laiptais. Vieni svarbiausių konkurso kriterijų yra bendra pretendento erudicija, jo elegancija. Pagal valstybės tarnautojų statusą Prancūzijoje galima kilti hierarchinės piramidės karjeros laiptais. Karjera ir atlyginimas priklauso nuo darbo stažo. Pakėlimas pagal pareigas gali būti dvejopas: pirma, pagal pasirinkimą, kada tarnautojas įrašomas į kasmetinę kandidatų į aukštesnes pareigas eilę; antrasis būdas – pagal kandidato profesionalumo atranką laikant specialų egzaminą.
ENA mokykla
ENA (L‘Ecole Nacional d‘Administracion) - tai elitinė aukštoji mokykla, įkurta 1945 m. Į ją priimami asmenys turintys aukštąjį išsilavinimą, ne vyresni nei 26 metai, valstybės tarnautojai – ne vyresni nei 30 metų amžiaus, turintys ne mažesnį kaip 5 metų stažą valstybės tarnyboje. ENA rengia ir valstybės tarnautojų tęstinį mokymą, paprastai trunkantį dvi dienas. Pastaraisiais metais viena iš pagrindinių ENA funkcijų tampa tarptautinis bendradarbiavimas viešojo administravimo srityje.
Literatūra
1.	Lietuvos teisės universitetas. Užsienio šalių konstitucijos. Vilnius 2004.
2.	Mykolo Romerio universitetas. Aleksandras Minkevičius, Vainius Smalskys Valstybės tarnyba užsienio šalyse: raida ir tendencijos. Vilnius 2008.
3.	Государственное и муниципальное управление : учебное пособие / И. А. Василенко, Ирина Алексеевна, Москва : Гардарики, 2005.
Marijonas Baranauskas
Marijonas (Marius) Baranauskas (1931 m. liepos 24 d. Prienai – 1995 m. lapkričio 28 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, fotografas.
Biografija
Mokėsi Prienuose, Išlauže, Vilniuje, 1959–1965 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.
1957–1970 m. ir 1976–1986 m. Eltos, 1970–1976 m. ir 1986–1995 m. TSRS spaudos agentūros „Novosti“ (Naujienos; nuo 1993 m. Rusijos informacijos agentūra „Novosti“) Lietuvos skyriaus fotožurnalistas. Per daugelį žurnalistinio darbo metų agentūrose ELTA ir APN aplankė beveik visus Lietuvos kampelius, pabuvojo 44 pasaulio šalyse.
Kūryba
Nuo 1959 m. dalyvavo parodose. Fotografijos daugiausia reportažinės. Dalyvavo 432 respublikinėse ir tarptautinėse fotoparodose, įvairiuose konkursuose, apdovanotas apie 200 medalių, diplomų, specialių prizų. Aukso medaliais apdovanotas Vokietijoje, Lenkijoje, Estijoje. Surengė 34 autorines fotoparodas įvairia tematika Lietuvoje ir užsienyje (Bulgarija, Danija, Kuba, Lenkija, Vokietija, Azerbaidžanas, Rusija, Latvija).
Kovalė (Sokulkos apskritis)
Kovalė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Kužnicos, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 58 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Žaliasis verslas
Žaliasis verslas – socialiai atsakingo verslo idėja, kurią propaguojančios organizacijos vadina save draugiškomis visuomenei, suvokia žmogaus poveikį gamtai ir rūpinasi ekologija, gamtos išsaugojimu. Visų pirma, jos naudoja atsinaujinančius energijos išteklius. Visais savo veiksmais tokios organizacijos stengiasi parodyti, kad jų pelno siekimas, gamyba nesikerta su visuomenės interesais, ypač gamtosauga. Toks elgesys sukuria organizacijos ir jos produkcijos/paslaugų didesnę vertę vartotojų, investuotojų ir visos visuomenės akyse.
Pavyzdžiai
Ekologiško verslo pagrindinis tikslas – panaikinti ar bent sumažinti pavojingų medžiagų ir chemikalų poveikį visuomenei, energijos išteklių gamybai išeikvojimą. Tai mėginama daryti tokiomis priemonėmis: mažinamas popieriaus vartojimas pasitelkiant elektroninius resursus, gaminama tik tokia produkcija, kurią galima perdirbti, neatsinaujinantys ištekliai pakeičiami alternatyviais energijos šaltiniais. Socialiai atsakingos įmonės stengiasi kenksmingiems produktams surasti ekologiškas ir pigesnes alternatyvas.
Konyaspor
Konijos SK – Turkijos futbolo klubas iš Konijos.
Istorija
Superlygoje rungtyniavo 1988–1993, 2003–2009, 2010–2011, nuo 2013–2014 m. sezono.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. vasario 18 d.
Dioskorėjiniai
Dioskorėjiniai (Dioscoreaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.
Šeimoje yra 8 gentys.
Dainius Zubrus
thumb|right|200px|Dainius Zubrus thumb|right|200px|Ant ledo Dainius Zubrus (g. 1978 m. birželio 16 d. Elektrėnuose) – 193 cm ūgio 104 kg svorio lietuvių ledo ritulininkas. Žaidžia dešiniojo krašto arba centro puolėjo pozicijoje. Pirmasis treneris Aleksejus Nikiforovas. Būdamas vos 12-os metų įšvyko žaisti į Ukrainą, Charkovo „Družbos“ vaikų komandą. 1995–1996 metais persikraustė į Kanados jaunių lygą.
NHL
1996 metais pirmojo rato 15-u šaukimu 18-metį Zubrų pakvietė Šiaurės Amerikos nacionalinės ledo ritulio lygos NHL Filadelfijos „Flyers“ klubas, su kuriuo pasirašė 3 metų sutartį. Klube debiutavo 1996 m. spalio 5 d. ir jau pirmose rungtynėse pelnė įvartį. 1996–1997 m. sezone su „Flyers“ klubu tapęs NHL Rytų konferencijos nugalėtoju žaidė Stenlio taurės finale prieš Detroito „Red Wings“. Filadelfijos klubui tada teko pripažinti „Red Wings“ pranašumą.
1999 metų kovą persikėlė žaisti į legendinį Monrealio „Canadiens“ klubą. 2000 m. spalio mėnesį „Canadiens“ sudėtyje, rungtynėse prieš Čikagos „Blackhawks“ Zubrus pelnė 3 įvarčius.
2001 m. kovo viduryje buvo iškeistas Vašingtono „Capitals“ komandai. 2004–2005 metų sezone dėl NHL lokauto jis žaidė Rusijos superlygos Togliačio „Lada“ klube, su kuriuo tapo Rusijos vicečempionu.
2006–2007 m. sezonas jam buvo sėkmingiausias iki šiol, įmušti 24 įvarčiai, atlikti 36 rezultatyvūs perdavimai ir surinkta 60 taškų. Paskutinėsė 37 rungtynėse už „Capitals“ Zubrus surinko 33 taškus (8+25), ir buvo ketvirtas komandoje pagal įmuštus įvarčius, antras – pagal rezultatyvius perdavimus, trečias – pagal surinktus taškus (20-32-52).