cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japonijos vėliava
Ankstyvoji istorija
XV–XVI a. hinomaru taip pat buvo naudojama kaip karo simbolis. 1600 m. vykusį Sekigaharos mūšį vaizduojančiame paveiksle daug vėliavų naudojo hinomaru vėliavos motyvus turinčias vėliavas. Nors raudonas apskritimas baltame fone buvo naudojamas plačiausiai, tačiau turima įrodymų, kad pasitaikydavo ir tokių pavyzdžių, kai buvo piešiamas auksinis apskritimas tamsiai mėlyname fone. Balta vėliava su raudonu apskritimu viduryje šiek tiek kitokią reikšmę įgavo tik XVI a. pab.–XVII a. pr. Tuo metu Tojotomi Hidejoši ir Tokugava Iejasu pradėjo ją naudoti kaip valstybės simbolį. Vėliava buvo keliama prekybiniuose laivuose, kurie keliavo į užsienį, kad Japonijos laivynas nebūtų supainiotas su užsieniečių prekybiniais laivais.
Po Meidži restauracijos
thumb|200px|Vėliava propagandiniame plakate karo metais. thumb|250px|2019 m. gegužės 4 d., imperatoriškuose rūmuose, po imperatoriaus Naruhito įžengimo į sostą, vėliava mojuojanti minia sveikina imperatoriškąją šeimą.
1868 m. Tokugavos šeima prarado visą politinę galią ir vietoj jos įsikūrė Meidži vyriausybė. Remiantis Deklaracija Nr. 57, kuri buvo paskelbta didžiosios šalies tarybos 1870 m. sausio 27 d., hinomaru buvo oficialiai paskelbta nacionaline šalies vėliava, tačiau tik 1872 m. ji buvo pirmą kartą panaudota ant valstybinių pastatų. Tuo metu Japonijos piliečiai pradėjo kelti šią vėliavą per valstybines šventes ir bėgant metams buvo išleisti įstatymai, kurie dar labiau įtvirtino hinomaru, kaip valstybinio simbolio, statusą.
Hinomaru naudojimas augo kartu su Japonijos imperija. Būtent ši vėliava buvo naudojama svarbiuose istoriniuose įvykiuose, tokiuose kaip laimėjus pirmąjį karą prieš Kiniją ir karą prieš Rusiją. Taip pat ji buvo naudojama propagandoje. Viename filme, pastatytame 1934 m., užsienio šalių vėliavos buvo traktuojamos kaip „brokuotos“, jų dizainai buvo netikę, tuo tarpu Japonijos vėliava, kaip ir dera propagandiniam filmui, buvo išaukštinta.
Achelojus
Achelojus, Achelojas ( 'tas, kuris nuplauna rūpestį') graikų mitologijoje – upės dievas ir didžiausia upė Graikijoje, todėl jis taip pat buvo vyriausias tarp visų upių dievybių. Jis buvo vyriausias Okeano ir Tetijos vaikas. Achelojus buvo Kalidono karaliaus Oenėjo dukters Dejaneiros gerbėjas, bet buvo nugalėtas Heraklio, kuris ją ir vedė. Jis taip pat laikytas audros dievu.
Japonijos vėliava
Po Meidži restauracijos
1937 m. grupė merginų iš Hirošimos prefektūros parodė vieningumą su šalies kariais, kurie tuo metu kariavo antrajame Kinijos-Japonijos kare „valgydamos vėliavas“, kurios buvo padarytos ant baltų ryžių uždėjus raudoną fermentuotą slyvą umebošį. Tai įgavo hinomoru bento ( – pietų, kuriuos sudaro tik balti ryžiai ir raudona slyva) pavadinimą ir tapo simboliu, kuriuo žmonės reiškė vieningumą su kariaujančiais kariais iki vėlyvo XX a. 4-tojo dešimtmečio. Japonijai laimėjus karą prieš Kiniją, vėliava ir vėl buvo naudojama švenčiant pergalę. To meto pergalės paraduose kiekvienas Japonijos pilietis rankose laikė šalies simbolį su raudonu apskritimu viduryje.
Achelojus
Achelojus su Terpsichore yra najadžių, vadinamų achelojidėmis, tėvai. Trys iš jų, vadinamos sirenomis, buvo Persefonės palydovės. Kai Persefonę pagrobė Hadas, jos buvo paverstos paukščiais, kad padėtų surasti deivę.
Japonijos vėliava
Naudojimas mokyklose
thumb|250px|Vėliavos prie įėjimo į mokyklą.
Achelojus
Vaizdavimas
kairėje|miniatiūra|Achelojus, grindų mozaika Zeugmoje ([[Turkija)]] Sofoklis aprašo, kad Achelojus buvo tris kartus atėjęs prašyti Dejaneiros rankos, kiekvieną kartą įgaudamas vis kitokią išvaizdą. Pirmą kartą jis atėjo kaip klajojantis bulius, antrą – kaip besiraitanti margaspalvė gyvatė, trečią – kaip vyras su jaučio veidu, gąsdinančia išvaizda.
Japonijos vėliava
Naudojimas mokyklose
1952 m. švietimo ministrai paskelbė, kad vėliavų ir himno naudojimas mokyklose yra pageidautinas. Tuo metu žmonės vis dar gyveno žiauriais karo prisiminimais ir abu šie simboliai asocijavosi su perdėtu patriotizmu Antrojo pasaulinio karo metais, kuris pasmerkė daugelį tautiečių myriop, todėl įtikinti jų naudojimą ir svarbą buvo gana sunku. Didesni pokyčiai prasidėjo XX a. 8-ajame dešimtmetyje, kuomet 1984 m. ministras pirmininkas Jasuhiro Nakasonė įsteigė specialią patarėjų komisiją švietimui, atsakingą už švietimo klausimus. Daug komisijos narių pritarė Naksonės nacionalistinėms idėjoms. Kai 1987 m. jie paskelbė oficialų pranešimą, viena iš rekomendacijų buvo, kad vaikai turėtų išmokti mylėti savo šalį ir suprasi vėliavos ir himno reikšmę. 1989 m. mokymo planas buvo dar kartą peržiūrėtas ir buvo paskelbta, kad vėliavos pakėlimas ir himno giedojimas mokyklose nuo šiol yra privalomas, o ne pageidautinas. Tiems, kurie nesilaikė šio įstatymo, buvo taikomos sankcijos. 1991 m. 125 mokyklų vadovai buvo paskelbti kaip nesugebėję atlikti savo pareigų ir buvo nubausti Švietimo ministerijos.
Achelojus
Vaizdavimas
Bulius, gyvatė ir Minotauras – visi jie yra siejami su Gaja, žemės deive. Achelojus taip pat vaizduojamas žilaplaukiu seniu su ragais.
Japonijos vėliava
Naudojimas mokyklose
Nepaisant visų sankcijų, žmonės vis tiek labai nenoriai pripažino vėliavą ir himną. Tam įtakos turėjo Japonijos mokytojų asociacija ir žmonių prisiminimuose vis dar išlikę skaudūs prisiminimai. Pastaroji priežastis ypač paveikė Hirošimos ir Okinavos prefektūras, kurios karo metu buvo vienos labiausiai nukentėjusių. Kai kuriose mokyklose ši tema tapo stipriai diskutuojama ne tik mokytojų, bet ir mokinių, tėvų ir kitų vietinių gyventojų tarpe. Tikriausiai geriausiai žinomas buvo Tokorodzavos vidurinės mokyklos atvejis, kur studentai, tėvai ir mokytojai priešinosi direktoriaus spaudimui net keletą metų.
Dizainas
Kai 1870 m. Ministras Pirmininkas išleido įsakymą Nr. 57, jame buvo pabrėžtos dvi nuostatos. Viena iš jų teigė, kas galėjo naudoti vėliavą, o kita – kaip ji turi atrodyti. Vėliavos kraštinių santykis buvo nustatytas 7:10. Raudonas diskas pagal įstatymą yra centre. Tų pačių metų spalio 3 d. nuostatos dėl dizaino buvo pakeistos ir buvo priimti nauji įstatymai dėl prekybinių ir karinio laivyno vėliavų. Prekybiniams laivams vėliavų santykis buvo nustatytas 2:3. Raudono disko dydis išliko toks pat, tačiau jis buvo arčiau strypo krašto 1/20, priešingai nei anksčiau, kai jis buvo talpinamas 1/100 arčiau.
Kai 1999 m. išėjo įstatymas dėl nacionalinės vėliavos ir himno, matmenys buvo šiek tiek patobulinti, santykis išliko 2:3, tačiau raudonasis diskas buvo perkeltas į patį vėliavos vidurį, o jo dydis išliko toks pat. Vėliavos fonas yra baltas, o tikslus apskritimo atspalvis nustatytas nebuvo. Vienintelis dalykas, pasakytas šia tema, buvo tai, kad spalva yra sodraus raudono atspalvio.
Protokolas
thumb|250px|Aukšto lygio susitikime tarp [[Šinzo Abės ir Maiklo Penso.]]
Gedulo metu, vėliava pakeliama į vidutinį aukštį. Paprastai nėra konkrečios taisyklės, kuri nurodytų, kad tokioje situacijoje vėliava turi užimti tam tikrą poziciją, tačiau valstybinėms laidotuvėms ar renginiams, atitinkantiems valstybinių laidotuvių svarbą, vyriausybė išleidžia įstatymą ir vėliavos privalo būti kabinamos vidutiniame aukštyje.
Požiūris šiandien
Žmonių požiūris į nacionalinę vėliavą yra labai skirtingas. Dažnai japonai laiko šalies vėliavą svarbiu kultūriniu simboliu. Tačiau vėliava nėra dažnai demonstruojama dėl stiprios asociacijos su perdėtu nacionalizmu, patirtu praeityje.
Hinomaru naudojimas ir nacionalinis himnas buvo nesibaigianti problema valstybinėms mokykloms nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Okinavos ir Hirošimos gyventojams vėliava simbolizuoja Antrojo pasaulinio karo įvykius ir vėlesnį Jungtinių Amerikos Valstijų armijos buvimą šalyje. Kitoms šalims, kurias okupavo Japonija, raudonas apskritimas baltame fone simbolizuoja agresiją ir imperializmą. Japonija savo vėliavą naudojo kaip būdą pavergti ir įbauginti okupuotas tautas. Nors vietinių vėliavų naudojimas buvo leistinas Filipinuose ir Indonezijoje, Korėjoje hinomaru ir kiti japoniški simboliai buvo naudojami pabrėžti, kad korėjiečiai priklauso imperijai, todėl ten ji turi ypač neigiamą atspalvį.
Tekančios saulės vėliava
thumb|250px|Tekanti saulė – oficiali dabartinių Japonijos jūros pajėgų vėliava.
Kylančios saulės vėliava yra dar vienas svarbus simbolis Japonijos kultūroje. Ji buvo naudota karinių ir savigynos pajėgų imperijos laikotarpyje. Jos dizaino pagrindą sudaro hinomaru motyvai.
1870 m. Meidži periodu, ši vėliava turėjo šešiolika spindulių ir simbolizavo Imperinę Japonijos armiją. Vėliau, 1889 m. atsirado panašus vėliavos dizainas, kuris priklausė Imperiniam Japonijos laivynui. Laikui bėgant atsirado patobulinta vėliavos versija su aštuoniais spinduliais, kuri tapo visos Japonijos armijos simboliu.
Imperatoriška vėliava
thumb|250px|Japonijos imperatoriaus vėliava. 1870 m. Imperatoriui, imperatoriaus žmonai ir kitiems karališkosios šeimos nariams buvo sukurtos atskiros vėliavos. Iš pradžių jo vėliava buvo įmantriai išpuošta įvairiais raštais su saule per vidurį. Imperatorius turėjo skirtingas vėliavas, kurias naudodavo jūroje ir sausumoje. Imperatoriškosios šeimos nariai taip pat turėjo atskirus simbolius, kurie buvo naudojami keliaujant skirtingomis transporto priemonėmis.
1889 m. Imperatorius atsisakė visų skirtingų simbolių ir paliko vieną vienintelį su chrizantema, Japonijos nacionaline gėle. Šiais laikais imperatorius naudoja raudoną vėliavą, kurioje pavaizduota 16 žiedlapių turinti chrizantema, nuspalvinta auksine spalva. Imperatoriaus žmona naudoja tokį patį simbolį, tačiau vėliavos forma yra visiškai kitokia. Tuo tarpu princas ir princesė naudoja tokius pačius motyvus turinčias vėliavas, tačiau skiriasi tuo, kad chrizantema yra žymiai mažesnė ir turi baltą apvadą.
Viking 2
Viking 2 – antrasis kosminis aparatas, priklausęs NASA Viking programai, iš dviejų (kitas – Viking 1), pasiekęs Marso planetą.
Misija
Erdvėlaivis buvo paleistas 1975 m. rugsėjo 9 d. Titan III raketa. Po 333 dienų kelionės į Marsą, Viking 2 pradėjo siųsti Marso nuotraukas. 1976 m. rugpjūčio 7 d. Viking 2 įėjo į numatytą orbitą apie Marsą. Nusileidimo aparatui nuleisti, vieta buvo renkama naudojantis Viking 1 nuotraukomis. Nusileidimo aparatas nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1976 m. rugsėjo 3 d. ir ant Marso nusileido tos pačios dienos vakare – 22:37:50 UT.
Dirbtinis palydovas
Kaip ir Viking 1, Viking 2 1976 m. lapkričio 8 d. teko trumpam nutraukti savo misiją dėl Saulės konjukcijos. Misija pratęsta 1976 m. gruodžio 14 d. Viena pagrindinių misijos dalių buvo prisiartinimas prie Deimo, 1977 m. spalį. Dirbtinis palydovas buvo išjungtas 1978 m. liepos 25 d., jam atsiuntus 16 000 Marso nuotraukų ir apie šią planetą apskriejus 706 kartus.
Nusileidimo aparatas
Nusileidimo aparatas nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1976 m. rugsėjo 3 d. 19:39:59 UT. Po atsiskyrimo erdvėlaivis skriejo 4 km/s greičiu. Po kelių sekundžių raketos pradėjo aparato išvedimą iš orbitos. Po kelių valandų, likus 300 km iki Marso paviršiaus, nusileidimo aparatas buvo paruoštas nusileidimui. Viking 2 nusileidimo aparatas sėkmingai nusileido ant Marso paviršiaus.
Viking 2 nusileidimo aparatas nusileido apie 200 km į vakarus nuo Mie kraterio. Kameros, vos tik nusileidus, pradėjo darbą.
Viking 2 nusileidimo aparatas tarnavo 1281 Marso dienas ir buvo išjungtas 1980 m. balandžio 11 d., kai išsikrovė jo akumuliatoriai.
Šaltiniai
thumb|800px|center|Viking 2 nusileidimo vieta
Sampo
Terminas Sampo turi keletą reikšmių:
Nechbetė
Egiptiečių mitologijoje Nechbetė – vietinė deivė, globojusi Nechebo miestą. Vaizduojama kaip grifas ar peslys. Nechbetės žynės buvo muu (motinos), kurios nešiodavo apdarą iš grifo plunksnų.
Vėliau, kaip ir deivė Vadžetė, tapo faraonų globėja, Aukštutiniojo Egipto personifikacija ir Nilo dievo Hapio žmona. Jai priklausė seniausias Egipto orakulas – Nechbetės šventykla Nechebo mieste, dar žinomame Nekropolio pavadinimu.
Vaizdavimas
Mene vaizduojama kaip baltas grifas (reiškia apsivalymą) faraono karūnos priekyje. Dažniausiai vaizduojama sparnais apgaubusi karališką paveikslą, naguose įsikibusi anchą. Kaip faraonų globėja buvo laikoma faraonų dieviškojo aspekto motina. Apibūdinama kaip Motinų motina, Didžioji karvė Nechbetė, kuri vaizduojama su labai didelėmis krūtimis.
Butvalis
Butvalis (बुटवल) – miestas pietų Nepale, Rupandehio rajone, 240 km į vakarus nuo Katmandu, Šivaliko aukštumų papėdėje. Pro miestą eina plentas iš Indijos į Katmandu, taip pat keliai į Pokarą, Tanseną. Medienos, metalo apdirbimo, maisto pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Butvalas yra svarbus švietimo centras – čia veikia keletas universitetų padalinių, kolegijų, institutų. Yra keletas hinduistų ir budistų šventyklų, tvirtovės liekanos.
11 metrų baudinys
thumb|250px|Mušamas 11 m baudinys
11 m baudinys – baudos smūgis futbolo varžybose, taikomas už pražangą prieš puolančiąją komandą baudos aikštelėje. Kamuolys pastatomas ant žymos esančios 11 m nuo vartų. Mušant baudinį baudos aikštelėje gali būti tik mušantysis žaidėjas bei vartininkas (ant vartų linijos). Jei kamuolys baudinio metu atšoka nuo vartų arba yra atmušamas vartininko žaidėjai toliau gali grumtis dėl kamuolio ir bandyti įmušti įvartį. Mušantysis baudinį negali įsibėgėjęs sustoti, palaukti kol nukris vartininkas, ir tada mušti. Už tokius veiksmus teisėjas rodo geltoną kortelę ir nurodo mušti baudinį iš naujo.
Praktikoje 11 m baudiniai yra dažniausiai realizuojami, net jei vartus gina aukščiausios klasės vartininkas; daugiau viskas priklauso nuo mušančiojo žaidėjo meistriškumo ir psichologinio pasiruošimo.
11 m baudinys yra paskiriamas jei baudos aikštelėje akivaizdžiai stumiamas, griaunamas puolantysis žaidėjas arba besiginantis žaidėjas sužaidžia ranka. Dažnai 11 m baudinio paskyrimai vertinami prieštaringai, nes dalis futbolininkų imituoja pražangą prieš juos taip siekdami uždirbti baudinį ir įgyti lengvesnes sąlygas įmušti įvarčiui. Atpažinęs vaidybą teisėjas gali nubausti suvaidinusį žaidėją kortele.
Baudinių serija
Jei atkrentamosios arba finalinės varžybos baigiasi lygiosiomis (paprastai dar žaidžiamas ir 30 min. pratęsimas) išsiaiškinti nugalėtojui skiriama 11 m baudinių serija. Šiuo atveju baudiniai nėra įskaičiuojami į varžybų rezultatą, žaidėjas negali mušti atšokusio kamuolio. Iš kiekvienos komandos parenkama po 5 žaidėjus, kurie paeiliui muš baudinius. Kad sąlygos būtų vienodos, parenkami tik vieni vartai, į kuriuos bus mušami baudiniai. Jei kiekvienai komandai mušus po 5 baudinius įmuštų baudinių skaičius toks pats, tada kiti žaidėjai eilės tvarka muša baudinius „iki pirmos klaidos“. T. y. jei vienos komandos žaidėjas baudinio neįmuša, o kitos įmuša – laimi antroji komanda, jei abiejų komandų žaidėjai neįmuša baudinių, serija tęsiasi. Jei visi 11 komandos žaidėjų jau mušė baudinius, tada vėl muša tie patys žaidėjai nuo pradžių. Tačiau jei dar mušant pirmuosius 5 baudinius viena komanda aiškiai atsilieka ir nebegali pasivyti varžovų (pvz., 4-1), serija baigiama anksčiau.
Baudinių serijos lėmė brazilų ir italų pergales 1994 ir 2006 m. pasaulio čempionatuose. Iš didžiųjų komandų itin nesėkmingai baudinių serijas muša Anglija (1990 m. pasaulio čempionate, 1996 m. Europos čempionate, 1998 m. pasaulio čempionate, 2004 m. Europos čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate, 2012 m. Europos čempionate) ir Nyderlandai. Sėkmingu baudinių mušimu pasižymi Vokietija, Portugalija.
Ilgiausios pasaulyje profesionalių futbolo varžybų baudinių serijos rekordas priklauso 2005 m. Namibijos taurės varžyboms tarp KK Palace ir Civics. Palace klubas laimėjo seriją 17-16, iš viso mušti 53 baudiniai. Tarptautinėse varžybose užfiksuotos ilgiausios baudinių serijos: Dramblio Kaulo Krantas-Gana (11-10, mušti 24 baudiniai, 1992 m. Afrikos Tautų taurė) ir Dramblio Kaulo Krantas-Kamerūnas (12-11, mušti 24 baudiniai, 2006 m. Afrikos Tautų taurė).
Pangonis
Pangonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pangonienė (ištekėjusi moteris) ir Pangonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kelmė (krepšinio klubas)
Kelmės "Kelmė"“ – mėgėjų krepšinio klubas iš Kelmės, rungtyniaujantis RKL.
Klubo istorija
Klubas įkurtas 2012 metais.
Hancavičai
Háncavičai (arba Gancevičiai, ) – miestas pietvakarių Baltarusijoje, 50 km į pietryčius nuo Baranovičių, prie Cnos upės. Rajono centras. Per miestą eina Baranovičių–Rivnės geležinkelis. Statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, maisto pramonė.
Istorija
XIX a. pabaigoje minimi kaip dvaras Slucko apskrityje, kurį valdė Čapskiai. 1898 m. įkurta stotelė prie geležinkelio Baranovičiai–Luninecas. Miesto teises įgijo 1973 m.
Knoridi Podlešnė
Knoridi Podlešnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 48 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Čepaičiai (Jurbarkas)
Čepaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Eržvilko.
Maneikiai
Maneikiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Kelmės. Telkšo Maneikių tvenkinys. Gretimame kaime yra Jukniškės koplyčia.
Mokslinė elektroninė biblioteka
Lietuvoje
Mokslinė elektroninė biblioteka kuria ir lietuviškų mokslo darbų sistemą, talpinami Lietuvos universitetų, kolegijų moksliniai žurnalai, atskiri straipsniai, įvairūs informaciniai dokumentai, knygos, mokslinių konferencijų pranešimai.
Jermaine Pennant
Jermaine Lloyd Pennant (g. 1983 m. sausio 15 d. Notingeme, Anglija) – anglų futbolininkas, žaidžiantis Stoke City komandoje. Jermaine yra jamaikietiškos kilmės. Yra atstovavęs Anglijos U-21 rinktinę.
Pankauskas
Pankauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pankauskienė (ištekėjusi moteris) ir Pankauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jermaine Pennant
2006 m. liepos 26 d. Jermaine Lloyd Pennant pasirašė ketverių metų, 6,7 milijonų svarų sterlingų sutartį su Liverpulio klubu. 2009 m. sausio 20 d. buvo išnuomotas iki sezono pabaigos Portsmouth klubui.
2009 m. liepos 9 d. pasirašė trejų metų sutartį su Real Zaragoza klubu. 2010 m. rugsėjo 1 d. buvo išnuomotas penkiems mėnesiams Stoke City klubui. 2010 m. gruodžio 29 d. pasirašė 2,5 m. metų kontraktą su Stoke klubu.
Pasiekimai
Arsenal
Liverpool
Gausybės ragas
dešinėje|150px Gausybės ragas – gerovės ir turto simbolis graikų mitologijoje. Dažnai žinomas kaip kornukopija (iš 'gausybės ragas'). Analogas suomių mitologijoje žinomas Sampo vardu. Gausybės ragas pirmą kartą paminėtas V a. pr. m. e.
Graikų mitologijoje, Amaltėja buvusi nimfa arba ožka, kurios vienas iš ragų ir buvo Kornukopija, išauginusi Dzeusą. Dzeusas atsidėkodamas nimfai už jos rūpestį atidavė jai Gausybės ragą. Gausybės rago turėtojas iš jo gaudavo viską ko tik panorėdavęs. Taip kilo legenda apie Gausybės ragą arba Kornukopiją. Iš pradžių gausybės ragas buvo vaizduojamas kaip ožkos ragas pripildytas vaisių ir gėlių. Dievybės, ypač Fortūna, buvo vaizduojama kartu su Gausybės ragu. Daug modernesniame vaizdavime ragas vaizduojamas kaip panašios į ragą formos pintinė su vaisiais ir daržovėmis.
Špygiai
Špygiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 17 km į pietryčius nuo Biržų, šalia Papilio, į šiaurę nuo kelio, Rovėjos kairiajame krante, prie tvenkinio.
Istorija
Špygiai istorijos šaltiniuose paminėti 1645 m. 1923 m. buvo 8 ūkiai. 1950–1991 m. Papilio kolūkio gyvenvietė.
Kanelai
Kanelai (Canela) – indėnų tauta, gyvenanti Brazilijoje, Maranjano valstijos savanoje. Portugalai Canela vardu pavadino tris kultūriškai susijusias timbirų grupes: Ramkokramekrá (kurie dabar gyvena dviejose gyvenvietėse), Apanyekrá (kurie dabar gyvena vienoje gyvenvietėje) ir Kenkateye (išnykusi grupė). Maranjane yra iš viso apie 2100 kanelų. Kanelų kalba priklauso že kalbų šeimai, turi 3 tarmes (apanjekrų, ramkokramekrų ir kenkatežų). Dauguma išpažįsta prigimtinį tikėjimą, yra atsivertusiųjų į krikščionybę.
Juan Carlos Arce
Chuanas Karlosas Arsė Chustinjanas (Juan Carlos Arce Justiniano, g. 1985 m. balandžio 10 d.) – futbolininkas, Bolivijos rinktinės puolėjas.
Kanelai
Kanelai pirmą kartą aprašyti XVII a., kai portugalai pradėjo kolonizuoti šiaurės Brazilijos vidines teritorijas. Portugalai São Luís saloje įkūrė karinį atramos punktą, iš kurio į kanelų gyvenamas vietoves pradėjo keltis kariai, misionieriai ir naujakuriai. Tuo metu dabartinėje Maranjano valstijoje gyvenusios įvairios etninės grupės susivienijo kovoje su kolonialistais. Jos gynėsi nuo antpuolių, tačiau buvo priverstos perkelti savo gyvenvietes vis toliau į krašto gilumą.
Juan Carlos Arce
žaidžia nuo 2004 m.
Kanelai
Šiais laikais verčiasi daugiausia lydimine žemdirbyste: augina kukurūzus, manijokus, batatus, jamsus, žemės riešutus, medvilnę, ryžius, cukranendres). Taip pat verčiasi medžiokle, rankiojimu, gyvulininkyste (kiaulės, vištos, šunys, rečiau arkliai, mulai, asilai, galvijai), samdomu darbu ūkiuose.
Kanelai skirstosi į egzogamines ritualines brolijas, klases. Išrinkti vadai keičiami parinktais Brazilijos valdininkų. Dabar tradicinė didelė šeima keičiasi į mažesnes. Gyvenvietę sudaro dideli statiniai, skirti matrilokalinėms šeimoms, supantys aikštę, kurioje vyksta bendruomeniniai ir vyrų susirinkimai. Namas su dvišlaičiu stogu, atviromis erdvėmis. Taip pat stato kūginio pavidalo apeiginius karkasinius statinius.
Dabar kanelai dažnai rengiasi europietiškai. Apeigų metu kūną išsidažo, moterys apsiklijuoja sakalo pūkais. Apeigoms gaminasi rūbus iš karnos, plaušų. Išlikusi mitologija.
Sitno geležinkelio stotelė
Sitno geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Sitno kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje. Stotelė priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Šachų geležinkelio stotelės yra 3,1 km ir iki Palenkės Mendzižeco geležinkelio stoties yra 5,5 km.
Archėja
Archėjos (Archaea) – didelė mikroorganizmų grupė, išskirta kaip atskiras domenas.
Archėjos plačiai paplitusios, dažnai sutinkamos itin ekstremaliose sąlygose.
Archėjų, bakterijų ir eukariotų palyginimas
Daugeliu ląstelės sandaros aspektų archėjos panašios į bakterijas, tačiau genų transkripcija ir transliacija panašesnė į eukariotų. Skirtingai nei bakterijos, archėjos gali gaminti metaną, nevykdo fotosintezės chlorofilo pagrindu, ląstelės sienelėje nebūna peptidoglikano ir jos turi ne vieną, o kelias RNR polimerazes. Archėjos neturi peptidoglikano sienelėse, jų lipidai sujungti eterine jungtimi, o RNR polimerazės sudėtingos – panašios į eukariotų.
Alternatyvus skirstymas
Nors archėjos priskiriamos atskiram domenui, pagal tradicinę sistematiką priskiriamos prokariotams (moneroms) kaip ir bakterijos.
Viking programa
thumb|Viking programos emblema Viking programa – NASA nepilotuojamų kosminių aparatų programa Marso tyrimams. Viking programai priklausė du kosminiai aparatai – Viking 1 ir Viking 2. Abu aparatai susidėjo iš dviejų dalių – dirbtinio palydovo ir nusileidimo aparato. Tai buvo pati brangiausia misija, kada nors siųsta į Marsą. Šių dviejų kosminių aparatų sukaupta duomenų bazė buvo didžiausia iki pat 2000 metų.
Viking programa „atsirado“ iš kitos, ambicingesnės NASA programos – Voyager, kuri nebuvo įgyvendinta.
Galindai
thumb|350px|Baltų genčių teritorija 12-ame amžiuje
Galindų vardu paprastai įvardijami tik vadinamieji vakarų galindai (viena iš 9 prūsų kilčių, archeologų siejama su V–VI a. susiformavusia Olštyno kultūrine grupe). Be jų, mokslui dar žinomi Protvos upės baseine (į pietvakarius nuo Maskvos, dab. Možaisko ir Borovsko m. apylinkėse) gyvenę rytų galindai. Vakarų galindų kalba, o veikiau tarmė, turėjo priklausyti vakarų baltų kalbų grupei.
Jukatano generalkapitonija
Generalkapitonijos teritorija apėmė šiandieninių Meksikos valstijų Kampečės, Kintana Roo, Tabasko, Jukatano teritorijas, taip pat ir šiaurinius Belizo ir Peteno departamento (Gvatemala) rajonus. Nuo 1786 m. generalkapitonijos teritorija sutapo su Jukatano intendencijos teritorija.
Raida
Generalkapitonija suformuota iš Jukatano gubernijos, kuri buvo įkurta kaip Meksiko karališkosios audiencijos sudėtinė dalis. 1550–1563 m. gubernija priklausė Gvatemalos audiencijai, o vėliau vėl sugrįžo Meksikui, kurio pavaldume išbuvo iki pat 1617 m.
Generalkapitonijos įkūrimas buvo Ispaniją valdžiusių Habsburgų bandymas sustiprinti kolonijas Amerikoje siekiant apsisaugoti nuo kitų valstybių įsiveržimo į Karibų jūros regioną. Kartu buvo įkurtos ir Puerto Riko, Kubos bei Gvatemalos generalkapitonijos.
Jukatano gubernatorius gavo generolo kapitono titulą, o provincija – didesnę administracinę ir karinę autonomiją. Skirtingai nuo kitų Ispanijos Amerikos regionų, Jukatane nebuvo koregidorų, vietinius rajonus prižiūrėjo generalkapitonui pavaldūs valdininkai. Jukatano generalkapitonija liko Naujosios Ispanijos vicekaralystės dalimi, vicekaralius išlaikė teisę prižiūrėti geberalkapitonijos valdymą, kai toks poreikis iškyla, o Meksikos audiencija išlaikė aukščiausiąją teisinę valdžią.
1786 m. vykstant Burbonų reformai Ispanijos karališkoji valdžia įkūrė Jukatano intendantiją, kuri apėmė tą pačią teritoriją kaip ir generalkapitonija. Intendantija valdė generalkapitonijos lėšas ir turėjo įgaliojimus skatinti vietinę ekonomiką.
Špygiai
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Galindai
Vakarų galindai
Vakarų galindai (prūsiškai: *Galindis, lotyniškai: Galindae) yra XVI ar XVII a. išnykusi prūsų kiltis, gyvenusi vad. Galindoje (dabar – Lenkijoje) ir kalbėjusi prūsų kalba, tiksliau, pietrytine jos tarme. XIII a. jų gyvenamasis arealas šiaurės rytuose beveik siekė Geldapės upę, kurios pakrantėse gyveno nadruviai; vakariniai, kitapus Alnos aukštupio gyvenę galindų kaimynai buvo sėsnos, šiauriniai – bartai, o rytiniai – sūduviai. Su pastaraisiais galindus siejo (ypač XII–XIII a.) itin glaudūs kariniai politiniai ryšiai.
Apie krikščioniškosios eros pradžią „galindais“ greičiausiai vadinta platesnė nei kiltis (klanas) etninė bendrija, pvz., visi lingvistiniai senprūsių protėviai (vad. Bogačevo (lenk. Kultura bogaczewska; II a. pr. m. e. – V a.) kultūros nešėjai,- lenkų mokslininkai, kalbėdami apie šią archeologinę kultūrą palikusius „galindus“, turi omeny ne šio straipsnio objektą, o beveik visoje buv. Rytprūsių pietinėje dalyje gyvenusį baltų etnosą; tikėtina, kad prūsų, arba senprūsių etnosas (gentis) susiformavo „archeologinių galindų“ palikuonių, t. y., Olštyno ir Elbingo kultūrinių grupių paminklus palikusių etnosų pagrindu, šiems etnosams apie VIII ir IX a. sandūrą pasislinkus į būsimų Notangos, Sembos bei Nadruvos teritoriją ir ilgainiui lingvistiškai asimiliavus joje gyvenusias kuršiams bei skalviams giminingas kiltis).
178 m. (senuosius) galindus arba Bogačevo kultūros nešėjų etnosą paminėjo graikų geografas Klaudijus Ptolemėjus.
V-VI a. galindų kilties kultūros centras buvo dabartinio Olštyno apylinkėse. Iš archeologų randamų galindų dirbinių puošnumo galima spręsti, kad VI–VII a. galindai buvo pati turtingiausia baltų kiltis. Svarbiausia šio turtingumo priežastis buvo gintaro prekyba; iš mainais už gintarą įvairiose Europos šalyse gaunamo sidabro ir aukso galindai gamino ne tik papuošalus, bet ir žirgų apdaro detales. Galindų vyrų drabužiai būdavo susegami lankinėmis segėmis, o moterų – sidabrinėmis segėmis su ataugėlėmis (vad. „pirštuotosiomis segėmis“). Mirusiųjų palaikai buvo deginami; sudegusius palaikus galindai supildavo į keramines urnas (jos būdavo įv. formų, kartais su langeliais), o šias užkasdavo duobėse. Prie urnos dažnai būdavo padedamos kelios puodynėlės ar nedideli puodeliai. Į vyro kapą paprastai dėti ietis ir skydas; greta galindų kario palaikų kartais būdavo užkasamas nesudegintas žirgas su puošniu apdaru.
XI–XIII a. laikomi galindų kultūros nuosmukio laikotarpiu. Tuo metu, vykstant aršioms galindų kovoms su jų pietiniais kaimynais mazoviečiais, dalis galindų pasitraukė į jotvingių žemes.
1243 m. Prūsijos vyskupysčių ribų nustatymo akte pateiktas tuometinių „lietuvių ribų“ aprašymas leidžia manyti, kad apie XIII a. vidurį (galbūt jau nuo XII a. pab.) Galinda kartu su Sūduva/Jotva priklausė LDK.
Nuo XIII a. I pusės mazoviečiai jau tik talkino Galindą siaubusiems kryžiuočiams; vėliau šiems sąjungininkams ėmus varžytis dėl galindų žemių, galiausiai XIII a. 8 dešimtmetyje visa Galinda buvo užkariauta Vokiečių ordino (Didžiojo prūsų sukilimo metu Galindos užkariavimui bei christianizacijai dar tik ruoštasi,– istorikams žinoma, kad 1268 m. sausį popiežius Klemensas IV leido Olomouco vyskupui išplėsti savo dvasinę valdžią ir į Galindą, Sūduvą bei Lietuvą,– „jei šie kraštai bus užkariauti Čekijos karaliaus“).
Mono ežeras
Ežero pakrantėse veisiasi milijonai musių.
Eksperimentinis rokas
Muzikos žanras išsivystė XX a. 7 dešimtmečio pabaigoje, kai grupės pradėjo eksperimentuoti su standartiniu skambesiu. Ypač didelę įtaką turėjo išpopuliarėjęs laisvasis džiazas bei tokie muzikantai, kaip John Coltraine bei Sun Ra, taip pat avantgardo atstovai, kaip, pavyzdžiui, John Cage. Net tokios populiarios grupės, kaip „The Beatles“ pradėjo maišyti pop muziką su klasikine.
Kosava
Kòsava (arba Kosovas, ) – miestas pietvakarių Baltarusijoje, 15 km į vakarus nuo Ivacevičų. Per miestą eina Nechačevo – Valkovisko kelias. Baldų gamyba.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Slanimo apskrities Kosavos valsčiaus centras. Kosava miesto statusą įgijo 1940 m.
Žymūs žmonės
Šalia Kosavos, Merečovščiznos palivarke, 1746 m. gimė Tadas Kosciuška.
Jekabas Duburas
Jekabas Duburas (, tikroji pavardė Jēkabs Āriņš 1866 m. kovo 27 d. Vircavos valsčius, Kuržemė – 1916 m. sausio 17 d. Suomija, palaidotas Rygoje) – latvių teatro aktorius, režisierius, dainininkas.
Biografija
Baigė Mintaujos realinę mokyklą. Nuo 1887 m. vaidino, nuo 1890 m. režisavo Latvių teatre Rygoje, 1903-1905 m. teatro vadovas. 1908–1909 m. vadovavo Naujajam Rygos teatrui. 1909 m. Rygoje su Zeltmačiu įkūrė dramos kursus (pirmoji latvių teatro profesionalioji mokykla), buvo jų vadovas ir pedagogas. 1913–1915 m. Latvių operos Rygoje režisierius. 1915–1916 m. Latvių teatro Maskvoje vadovas.
Kūryba
Vaidyba realistinė; būdinga raiški sceninė kalba. Pastatė spektaklių. Dainavo operetėse ir operose. Parašė pjesių, teatro kritikos straipsnių.
Aladiškės
Aladiškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Krivilių, šalia sienos su Baltarusija. Šalia – Šarkučių geomorfologinis draustinis. Praeina keliukas Kriviliai–Daugidonys. Yra senos kapinės su senais ąžuolais. Rytuose teka Prūdelis, telkšo Gumbiškių pelkė.
thumb|left|240px|Aladiškių kapinės
Istorija
XIX a. pab. buvo Aladiškių (Golodziškių) kaimas ir dvaras Lydos apskrityje. Ėjo kelias į Smilginius.
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 87 žmonės, iš kurių 77 buvo užrašyti lenkais ir 10 žydais.
Eve kalba
Evių kalba (vietinis vardas: Eʋegbe) – tai Gbe kalbų šeimos kalba. Kalba 2,5 milijono žmonių, kaip gimtąja, o 3 milijonai, kaip antra kalba. Evių kalba yra toninė. Kalbama pietryčių Ganoje, pietiniame Toge ir vakarinėje Benino pakrantėje.
Remiantis Capo (1988) Gbe kalbų klasifikacija, evių kalbai priskiriami dialektai yra Adán, Agu, Avɛ́no, Awlan, Dayin, Fodome, Gbín, Hó, Pecí (Kpesi), Kpándo, Kpelen, Tɔwun, Vhlin, Vo, Vɛ́, Wancé, Wací. Ethnologue Waci, Peci ir Wudu dialektus išskiria kaip atskiras kalbas;
Rona
Rona yra viena iš didžiausių Europos upių. Bendras upės ilgis – 812 km, iš kurių 231 km teka per Šveicariją, o likusieji 581 km – per Prancūziją, kur įteka į Viduržemio jūrą. Rona išteka iš Šveicarijos Alpių 1753 m aukštyje.
Ronos vardu pavadinti du Prancūzijos departamentai:
Rona išteka iš Ronos ledyno Šveicarijos Alpėse Valė kantone.
Pagrindiniai intakai : Pagrindiniai miestai, per kuriuos teka Rona:
Upės slėnyje gaminamas Ronos slėnio vynas.
Hanijos aukštuma
miniatiūra Hanijos aukštuma  – aukštuma Estijos pietryčiuose, prie Latvijos ir Rusijos sienos. Aukščiausia – Sūr Munamiagio kalva (318 m). Kalvotas moreninis reljefas, daug ežerų.
Daugėliai (Jurbarkas)
Daugėliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kartupių, šiauriau dešiniojo Šešuvies kranto. Išlikęs Daugėlių dvaras.
Fenianai
Fenianai, Fenianų brolija, Airių respublikonų brolija (, Irish Republican Brotherhood) – 1858 m. JAV susikūrusi, o nuo 1863 m. paplitusi ir Airijoje slapta airių organizacija, siekusi nepriklausomos Airijos respublikos. Vienas iš jos steigėjų pavadino ją senųjų Airijos karalių karių vardu (fianna, feinneda). Į fenianus įstojo daug airių savanorių, kovojusių JAV pilietiniame kare. 1865 m. fenianai sušaukė savo kongresą Cincinatyje. Anglijos vyriausybė organizaciją energiningai persekiojo. Su Anglija kovojo daugiausia teroristiniais metodais. Airių partija anglų parlamente nekartą smerkė fenianų terorą, bet 1876 m. su jais susiartino Parnelis (Parnell) ir jo paveikti fenianai sušvelnino savo terorą ir ėmėsi boikoto. Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje teroras vėl sustiprėjo ir tik po 1885 m. nusilpo su visu sąjūdžiu. Fenianų veiklos ženklus galima atrasti iki pat 1916 m. sukilimo.
Misių geležinkelio stotelė
Misių geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Misių kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje. Stotelė priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Palenkės Mendzižeco geležinkelio stoties yra 6,4 km ir iki Bžozovicos geležinkelio stotelės yra 5,2 km.
Manikūnai
Manikūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Namišių. Seniūnaitijos centras. Pro kaimo šiaurinę dalį prateka Kamaties kairinis intakas Kamatėlė.
Amerikos tarptautinės teisės žurnalas
Amerikos tarptautinės teisės žurnalas (, AJIL) – dalykinis tarptautinės teisės bei tarptautinių santykių leidinys JAV. AJIL nuo 1907 m. leidžiamas 4 kartus per metus. Leidėjas - Amerikos tarptautinės teisės bendrija (American Society of International Law). ISSN: 0002-9300.
Paprastosios tilapijos
Paprastosios tilapijos (Tilapia) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos endeminių žuvų gentis.
Portugalijos vėliava
right|250px|thumb|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20pxVėliavos proporcijos - 2:3]] Portugalijos vėliava - dvispalvė iš raudonos ir žalios spalvos vėliava. Tarp šių spalvų yra įkomponuotas mažasis šalies herbas. Dabartinė Portugalijos vėliava įteisinta 1911 m. birželio 30 d.
OGC Nice
Nicos OGC  – profesionalus Prancūzijos futbolo klubas iš Nicos.
Totoriai
242px|thumb|Žemėlapis: totoriai
Тotoriai – tiurkų ir mongolų genčių grupės istorinis pavadinimas. Jų vardas kilo iš mongolų klajoklių genčių, gyvenusių Mongolijos šiaurės rytuose V–IX amžiuose. Manoma, jog šiuo metu pasaulyje gyvena daugiau nei 10 mln. totorių. Nepriklausomos valstybės neturi. Kalba totorių ir rusų kalbomis. Dauguma totorių – musulmonai.
Totoriai pasaulyje
Dauguma totorių gyvena Rusijos Federacijos vidurio ir pietų srityse – Pavolgyje, Uralo krašte, Sibire, Tolimuosiuose Rytuose. Rusijos Federacijos sudėtyje esančioje Tatarstano Respublikoje totoriai sudaro daugumą gyventojų – per 50 proc. Rusijos totoriai yra išskiriami į tris etnines grupes:
Taip pat totoriai sudaro dalį gyventojų Lietuvoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Kazahstane, Uzbekistane, Turkijoje, Kinijoje.
Totoriai Lietuvoje
160px|thumb|Lietuvos totoriai [[Napoleonas|Napoleono kariuomenėje]] thumb|150px|Lietuvos banko 10 litų moneta, skirta karaimų ir totorių įsikūrimo Lietuvoje 600-osioms metinėms paminėti (1997 m.) Pirmieji totorių naujakuriai Lietuvos žemėje apsigyveno dar XIII – XIV amžiuje, to meto Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) valdovams palaikant glaudžius ryšius su Aukso Orda, arba Dešti Kipčiaku – valstybe, kurią iš tiurkų ir mongolų genčių suvienijo didžiojo mongolų karvedžio Čingischano anūkas chanas Batijus. Aukso Ordos gyventojai ir buvo pradėti vadinti totoriais.
Pirmosios didesnės totorių gyvenvietes buvo įkurtos netoli Vilniaus ir Trakų – tai Kozaklarų, Kolnolarų ir Keturiasdešimt Totorių kaimai.
Šiuo metu Lietuvoje gyvena apie 4000 totorių. Tankiausiai gyvenamos vietos – Alytaus, Kauno ir Vilniaus apskrityse.
Religija
Dauguma totorių yra musulmonai-sunitai, išpažįstantys Abu Hanifos pakraipos islamo tikėjimą. Religiniame mąstyme ir papročiuose yra išlikę senojo ikimusulmoniško tikėjimo – šamanizmo bruožų.
Maldos namai – mečetė.
Kultūra ir papročiai
Totorių kultūra yra labai turtinga bei spalvinga. Ši tauta pasižymi ypatingu muzikalumu bei tradiciniais šokiais.
Totoriai – kariai
Lietuvos totoriai žinomi kaip puikūs kariai. Iš viso vien carinės Rusijos kariuomenėje tarnavo daugiau nei 25 Lietuvos totoriai generolai, iš kurių žymiausi – Juzefas Bieliakas (1741–1794), Chalilas Bazarevskis (1851–1911 m.; dabartinė palikuonių pavardė – Bazarauskai), kilęs iš Bazorų kaimo Alytaus raj., jo brolis Suleimanas Bazarevskis, Jusufas Jakubovskis (dabartinė palikuonių pavardė – Jakubauskai), Tamerlanas Bieliakas, Ipolitas Januševskis, Jokūbas Juzefavičius ir Leonas Kričinskiai, Abu Tuleb Muchla, Aleksandras Romanovičius, Motiejus Sulkievičius ir kt.
Totorių giminių herbai
Dauguma Lietuvos totorių giminių turėjo savo herbus. Pvz., Jakubovskiai (Jakubauskai) turėjo herbą „Kirvis“. Vilčinskai turėjo herbą ,,Poraj" (Rožė) Asanavičiai turėjo herbus Luk (Lankas) ir Aksak (Širdis)
Dirvonai (Jurbarkas)
Dirvonai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante.
RAA Louviéroise
La Luvjero RAA – buvęs Belgijos futbolo klubas iš La Luvjero.
Istorija
Komanda 2006 m. iškrito iš aukščiausiosios Jupiler lygos, tačiau negavo II diviziono licencijos ir prieš 2006-2007 m. sezoną pateko į Belgijos III divizioną. 2009 m. birželį prisijungė prie RACS Couillet klubo.
Knoridi Šredniai
Knoridi Šredniai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 46 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bališkiai (Kėdainiai)
Bališkiai – kaimas šiaurinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Surviliškio, prie Surviliškio–Miegėnų kelio. Į šiaurę nuo kaimo teka Liaudė.
Jokohama
Jokohama  – miestas Japonijoje, Kanagavos prefektūroje. Prefektūros ir Kanto regiono sostinė, pagrindinis uostas. Jokohama yra antras pagal dydį miestas Japonijoje, įsikūręs netoli Tokijo, turi apie 3,6 mln. gyventojų.
Dar XIX amžiaus viduryje Jokohama tebuvo nedidelis 600 žvejų kaimelis. 1859 m. Jokohamoje pasirašyta JAV ir Japonijos taikos ir draugystės sutartis, atvėrusi Japoniją santykiams su užsienio šalimis. Po penkerių metų į Jokohamos uostą atplaukė pirmieji užsienio laivai. Šiuo metu tai didžiausias Japonijos tarptautinis prekybos uostas.
Kadangi miestas yra arti Tokijo, atskiro oro uosto nėra, miestą aptarnauja Tokijo Hanedos oro uostas ir Naritos tarptautinis oro uostas.
Mieste yra valstybinis Jokohamos universitetas ir Jokohamos savivaldybės universitetas, daug kitų mokymo įstaigų. Veikia Sankejeno skansenas, kraštotyros ir kiti parkai, užsieniečių kapinės (XIX a.; palaidota apie 4500 užsieniečių iš 40 valstybių), kinų kvartalas, zoologijos sodai, pramogų parkai. Verslo ir kultūros tarptautinis centras Minato Mirai 21. Jame yra aukščiausias Jokohamoje dangoraižis Landmark Tower (296 m; pastatytas 1993 m.).
Sovietinė armija
|miniatiūra||SSRS [[pėstininkų kovos mašina|pėstininkų kovos mašinos Plungėje 1991 m. sausio 10 d.]] miniatiūra|Sovietinės armijos kareiviai Afganistane
Jokohama
Johokamos uostas yra vienas svarbiausių visoje Rytų Azijoje (išvežami daugiausia automobiliai, laivai, elektronikos ir optikos įranga, įvežama nafta, mašinos ir įranga, sojos). Laivų statyba, transporto priemonių, energetikos įrengimų gamybos, metalurgijos, naftos chemijos, elektronikos, tekstilės, maisto, siuvimo pramonė; branduolinė jėgainė. Didžiausių Japonijos ir užsienio bankų, koncernų ir prekybos bendrovių kontoros ir filialai.
Baikalas (kaimas)
Baikalas – kaimas Rusijoje, Irkutsko srityje, Sliudankos rajone.
Jokohama
Istorija
Miesto pavadinimas japoniškai reiškia „lygi (arba pašalės) pakrantė“.
Sovietinė armija
Šnekamoje kalboje Sovietine armija nevadindavo SSRS karinio jūrų laivyno ir karinių oro pajėgų, bet jai priskirdavo Oro gynybos kariuomenę, strateginę raketinę kariuomenę. Taip pat ne tik Gynybos ministerijai pavaldžias kariuomenės rūšis:
Baikalas (kaimas)
Geografija
Gyvenvietė yra įsikūrusi šalia Baikalo ežero, kairiajame Angaros krante. Kitoje upės pusėje yra Listvianka. Gyvenvietės šiaurėje yra Primorės aukštuma. Baikalas yra 60 km į pietus nuo srities sostinės Irkutsko.
Jokohama
Istorija
1859 m. greta Jokohamos žvejų kaimo, gretimame Kanagavos kaime buvo įrengtas jūrų uostas; jis atidarytas prekybai su užsienio valstybėmis. Plėtojantis Japonijos užsienio prekybai, sparčiai augo. Po Meidži restauracijos (1868 m.) Kanagava 1889 m. prijungta prie Jokohamos, ši gavo miesto teises ir pradėjo plėtotis, tapo pramonės centru.
Sovietinė armija
Istorija
Raudonosios armijos pervadinimas į Sovietinę armiją sutapo su masine demobilizacija po Antrojo pasaulinio karo. 1946–1948 m. SSRS ginkluotosios pajėgos buvo sumažintos nuo 11,3 mln. iki 2,8 mln. Demobilizacijos organizavimui optimizuoti laikinai buvo įkurtos 33 karinės apygardos.
Jokohama
Istorija
XX a. Jokohama gyventojų skaičiumi jau nusileido tik Tokijui. Per 1923 m. Didįjį Kanto žemės drebėjimą sugriauta apie 80 % miesto pastatų. Per II pasaulinį karą (1939–1945 m.) miestą bombardavo JAV aviacija. XX a. įkurti 4 universitetai, muziejų, kitų kultūros įstaigų – Jokohama tapo svarbiu Japonijos kultūros centru.
Sovietinė armija
Istorija
Šaltojo karo metais ginkluotųjų pajėgų dydis pagal vakarų vertinimus kito nuo 2,8 iki 5,3 mln. žmonių. Iki 1967 m. tarnyba Sovietinėje armijoje truko 3 metus, vėliau – 2 metus.
European Journal of International Law
Europos tarptautinės teisės žurnalas (, EJIL) – dalykinis ES teisės ir tarptautinės teisės, ES narių teisės leidinys Europoje. EJIL leidžiamas nuo 1990 m. Iki 1992 m. – 2 kartus per metus, 1993–2000 m. – 4 kartus. Leidėjas – Oksfordo universiteto leidykla (Jungtinė Karalystė). Redakcija įsikūrusi Europos universitetiniame institute (Florencija, Italija).
Baikalas (kaimas)
Gyventojai
Kaime 2005 gyveno 0,5 tūkst. gyventojų. TSRS laikais kaime gyveno daugiau nei 10 000 gyventojų, todėl buvo gavęs miestelio statusą.
Susisiekimas
Transporto mazgas – geležinkelio stotis „Port Baikalas“ ir paskutinis punktas Baikalo aplinkkelio geležinkelyje. Kursuoja automobilių keltas per Angarą į Listvianką.
Jokohama
Seniūnijos
thumb|125px|left|Jokohamos seniūnijos Jokohama suskirstyta į 18 seniūnijų (ku):
Marijonas Martynaitis
Marijonas Martynaitis (1922 m. balandžio 3 d. Kaune – 2009 m. lapkričio 4 d.) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, pedagogas, sovietinis komjaunimo bei partinis veikėjas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1939 m. baigė Kauno 3-iąją valstybinę gimnaziją. 1939–1941 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete. 1940 m. rugsėjo mėn. įstojo į LLKJS. 1941 m. birželio mėn. pabėgo į Rusiją. 1942 m. Maskvoje baigė spec. mokyklą. 1942–1944 m. LLKJS Kauno miesto ir apskrities pogrindinio komiteto sekretorius. 1944–1946 m. LLKJS CK studentų skyriaus vedėjas, CK sekretorius. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno valstybinio universiteto Cheminės technologijos fakultetą, inžinierius technologas.
1950–1992 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) dėstytojas. 1955 m. technikos mokslų kandidatas. 1955–1962 m. KPI Cheminės technologijos fakulteto vyresnysis dėstytojas, 1956–1962 m. Silikatų technologijos katedros vedėjas, 1958 m. docentas. Nuo 1956 m. KPI direktoriaus Kazimiero Baršausko pavaduotojas mokymo reikalams, 1958–1964 m. prorektorius mokymo reikalams, 1959–1961 m. dar ir žurnalo „Mokslas ir technika“ pirmasis vyr. redaktorius. 1964–1983 m. KPI rektorius. Nuo 1966 m. profesorius, 1983–1993 m. profesorius konsultantas, nuo 2009 m. sausio 28 d. profesorius emeritas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
1964–1966 m. kandidatas į LKP CK narius, 1966–1986 m. LKP CK narys. 1967–1971 m. ir 1980–1985 m. LSSR AT, 1970–1979 m. SSRS AT deputatas.
Mokslinė veikla
Mokslo darbų svarbiausia sritis – statybos rišamųjų medžiagų technologija, Lietuvos aukštojo mokslo istorija, aukštųjų mokyklų darbo metodika.
Jokohama
Sportas
Jokohamoje 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – erškėtis, medis – dviskiautis ginkmedis, japoninis skirpstulas, japoninė kamelija, kalninė kamelija, Viburnum awabuki, kaštenis.
== Miestai partneriai ==
Sovietinė armija
Istorija
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje iš Rytų Europos išvijusi vokiečių kariuomenę, SSRS kariuomenė daugelyje šalių pasiliko savo kainėse bazėse, kuri turėjo palaikyti socialistinių šalių vyriausybių stabilumą ir būti atsvaru NATO kariuomenėms.
Užsienyje buvo nemažai SSRS kariuomenės:
Vėliau SSRS teritorija buvo padalinta į 15 karinių apygardų. 1969 m. buvo įkurta 16-oji apygarda – Vidurinės Azijos karinė apygarda. Tai buvo susiję su įtemptais santykiais Kinijos-SSRS pasienyje.
Jonas Suchodolskis
Jonas Suchodolskis  – LDK iždininkas, Ketverių metų seimo ir 1794 metų sukilimo dalyvis.
Biografija
Tėvai – Antanas Suchodolskis ir Tereza Bychovec.
Šeima
Buvo vedęs Teklę Daunoravičiūtę. Turėjo sūnus: Januarą, Rainoldą, Valencijų, Kazimierą ir Jackų. Taip pat dukteris – Mariją ir Salomėją.
Žolpelės
Žolpelės (Arvicanthis) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis.
Kailis trumpas, šiurkštus, kai kurių rūšių plaukai virtę dygliais. Nugara pilkos, šviesiai ar juodai rudos ar alyvinės spalvos. Kai kurių rūšių išilgai nugaros eina tamsi juosta. Pilvas nežymiai šviesenis už nugarą. Kūnas 12-19 cm, uodega – 9-16 cm ilgio. Ausys gana stambios, apvalios. Uodega apaugusi plaukais. Užpakalinių kojų pirmas ir penktas pirštai aiškiai mažesni; trys viduriniai ilgi. Priekinių kojų penktasis pirštas sutrumpėjęs, su nagu.
Paplitusios Saudo Arabijoje ir didesnėje Afrikos dalyje: Sudane, Etiopijoje, Senegale, Kenijoje, Ugandoje, Tanzanijoje, Zambijoje.
Apsigyvena įvairiuose biotopuose: savanoje, krūmynuose, miškuose. Slėptuvei naudoja urvus, kuriuose įsirengia lizdus arba juos įsirengia virš žemės. Tankioje žolėje išmina takus. Dažnai gyvena kolonijomis. Aktyvios dieną. Maitinasi lapais, daigais, įvairių žolių sėklomis. Per liūčių sezoną patelė atveda kelias vadas, kurių kiekvienoje po 4-6 jauniklius.
Gentyje 5 rūšys:
Antano Vienuolio gimnazija
Antano Vienuolio gimnazija – Antano Vienuolio-Žukausko (1882–1957) vardo vidurinė mokykla:
Ąžuolo gimnazija
Ąžuolo gimnazija - „Ąžuolo“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla:
Alantėlė
Alantėlė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Laičių.
Ron Fair
Ron Fair (g. Los Andžele, JAV) – muzikos prodiuseris, talentų ieškotojas ir dainų autorius. Buvęs įrašų kompanijų „A&M Records“ ir „Geffen Records" prezidentas
Biografija
Ron užaugo Los Andžele. Anksčiau Fair mokė muzikos prodiusavimo viename Holivudo universitetų „University of Sound Arts“. Jis tuomet dirbo prie kelių filmų, kaip kad „Pretty Woman“ ir „Reality Bites“, garso takelių. . Jo pirmoji užimta vieta muzikos industrijoje buvo įrašų kompanijoje „RCA Records“.
2009 m. Ron Fair kartu su A. R. Rahman sukūrė anglišką „Jai Ho" versiją, kuri yra 2008 m. filmo „Lūšnyno milijonierius“ garso takelis. Jis buvo nominuotas 6 kartus „Grammy“ apdovanojimui, tačiau nei karto nelaimėjo.