cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pabiržė
Istorija
1923 m. įsteigta lietuviška 4 skyrių pradinė mokykla. 1926 m. įsteigta pašto agentūra. Apie 1928 m. pradėjo veikti senelių prieglauda. Tarpukariu Pabiržėje veikė 7 organizacijos: Angelo sargo vaikų organizacija, katalikų jaunimo federacijos „Pavasaris“ kuopa, jaunųjų pavasarininkų kuopa, maldos apaštalavimo organizacija, šv. Popiežiaus organizacija, Šaulių būrys, jaunalietuvių sąjungos skyrius. 1930 m. prie bažnyčios pastatytas paminklas Vytautui Didžiajam, 1932 m. – vyskupui Motiejui Valančiui. Sovietmečiu jie buvo nugriauti ir atstatyti tik atkūrus nepriklausomybę. Nuo 1933 m., įsteigus 6 skyrių mokyklą, pradinė mokykla perkelta į buvusios senelių prieglaudos pastatą.
1946 m. Likėnai tapo miesto tipo gyvenviete, prie jų 1970 m. birželio 30 d. prijungta Pabiržė. 1986 m. valdžios sprendimu Pabiržės pavadinimas buvo panaikintas, o miestelis kartu su sanatorija pavadintas vienu vardu – Likėnais. 1988 m. sugrąžintas Pabiržės pavadinimas, 1989 m. ji atskirta nuo Likėnų, o 1992 m. vėl tapo miesteliu. ~2020 m. vėl dalis Pabiržės grąžinta Likėnams.
Žymūs žmonės
thumb|Paminklas A.Macijauskui
Pabiržėje gimė:
Aleister Crowley
Alisteris Kroulis (Edward Alexander Crowley; 1875 m. spalio 12 d. – 1947 m. gruodžio 1 d.) – Anglijos okultistas, magas, mistikas, hedonistas ir seksualinis revoliucionierius.
Alisteris Kroulis visada save vadino masonu, tačiau to teiginio niekas negalėjo patvirtinti ar paneigti. Be okultizmo, Alisteris domėjosi astrologija, joga, poezija, menais.
Franklin Brown
Kartu su dainininke Maxine laimėjo olandų nacionalinę atranką ir išrinkti dalyvauti 1996 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Osle. Konkurse duetas su daina „De eerste keer“ užėmė septintąją vietą. Po dalyvavimo duetas tęsė savo solines karjeras. Franklin taip pat žinomas ir kaip džiazo atlikėjas.
Venesuelos istorija
Šis straipsnis yra apie Venesuelos istoriją.
Prieškolumbinis laikotarpis
Iki Kristupui Kolumbui atrandant Amerikos kontinentą dab. Venesuelos teritorijoje gyveno daugybė įvairių indėnų genčių. Jos sudarė keletą etninių grupių, iš kurių svarbiausios buvo karibai, gyvenę dab. Venesuelos rytuose, jos pajūrio vidurio dalyje bei salose, ir aravakai, gyvenę dab. Venesuelos vakaruose. Spėjama, kad XV a. pab. visoje dab. Venesuelos teritorijoje gyveno apie 500 tūkst. žmonių. XVI a. Venesuelos teritorijoje prasidėjus ispanų kolonizacijai, indėnų skaičius sumažėjo. Tai įvyko dėl europiečių atneštų ligų ir indėnų naikinimo žemėse, kuriose buvo Europoje vertinamų išteklių. Indėnų vadai, pvz., Gvaikaipuras (apie 1530–1568) ir Tamanakas (m. 1573) bandė priešintis ispanų įsiveržimams, tačiau ispanai juos nugalėjo.
Kolonijinis laikotarpis
Pirmą nuolatinę ispanų gyvenvietę dab. Venesueloje ir visoje Pietų Amerikoje – Naująjį Toledą (dabar – Kumanos m.) – 1515 m. rytinėje Venesuelos pajūrio dalyje įkūrė pranciškonų vienuoliai. Apie 1528 m. Venesueloje pradėtas naudoti juodaodžių vergų darbas (manoma, kad vergijos atsiradimą Venesueloje lėmė vario kasyklų įrengimas Jarakujyje; vergai į Venesuelą gabenti daugiausia iš dab. Kongo, Angolos ir Ganos). 1528–1546 m. buvo įkurta Mažoji Venecija, kuri priklausė vokiečių kolonistams.
XVI-XVII a. Venesuela buvo palyginti nereikšminga Ispanijos kolonija, nes ispanus tada labiau domino kiti, labiau auksu turtingi Pietų Amerikos kraštai, – iš dalies ir dėl šios priežasties baltųjų, metisų ir juodaodžių naujakurių gyvenvietės kartu su naujomis kakavos plantacijomis tuo laikotarpiu kūrėsi ir augo tik dab. Venesuelos pajūryje bei nepertoliausiai nuo Karibų jūros esančiose vietose.
Nuo 1717 m. Venesuela buvo Naujosios Grenados vicekaralystės dalis.
XIX amžius ir Nepriklausomybė
thumb|230px|Venesuelos revoliucijos pradžia (Chuano Loveros paveikslas „1810-ųjų balandžio 19-oji“, 1835 m.) XIX a. pr. Venesueloje gyvenę ispanų kolonistų palikuonys save suvokė jau kaip atskirą nuo ispanų visuomenę. Pasinaudodami Napoleono įsiveržimu į Ispaniją 1810 m., tų metų balandį Karakase susirinkę Venesuelos kreolų elito atstovai įvykdė revoliucinį perversmą, po kurio Venesuelos provincijos valdžia perėjo į vad. Revoliucinės chuntos rankas, o 1811 m. liepą buvo paskelbta ir Venesuelos nepriklausomybė. Dar tų metų pavasarį prasidėjo venesueliečiams nesėkmingas I Nepriklausomybės karas, kurio metu žuvo iki pusės baltųjų Venesuelos gyventojų.
1819 m. pab. nuo Ispanijos atsiskyrė vad. (Didžiosios) Kolumbijos Respublika, kurią kartu su Kundinamarkos bei Kito departamentais (dab. Kolumbijos ir Ekvadoro prototipais) sudarė ir Venesuelos departamentas. Tačiau ispanai iš pastarojo buvo išstumti tik 1821 m.
1830 m. sausį Venesuela tapo nuo (Didžiosios) Kolumbijos nepriklausoma valstybe.
XIX a. Venesuelos gyvenimas pasižymėjo ypatingu politiniu nestabilumu. Karinės diktatūros keitė viena kitą, šalį vargino valstybės perversmai ir pilietiniai karai.
XX amžius
XX a. I pusėje Venesuela buvo valdoma autoritarinių režimų, kurie nedaug kuo tesiskyrė nuo XIX a. karinių diktatūrų. 1899-1908 m. šalį valdė generolas Kiprianas Kastro Ruisas, 1908-1914, 1922-1929 ir 1931-1935 m. – generolas Chuanas Visentė Gomesas, 1935–1941 m. – generolas Eleasaras Lopesas Kontrerasas, 1941–1945 m. – generolas Isajas Medina Angarita. Iš esmės demokratine valstybe, tiesa, nuolat krečiama korupcijos skandalų, Venesuela tapo tik 1959 m.
Svarbus šalies ekonominio ir socialinio gyvenimo lūžis įvyko netrukus po I pasaulinio karo, kai žemės ūkio produktų gamybą Venesuelos ekonomikoje nustelbė naftos verslas. Iki intensyvios pramoninės eksportui skirtos naftos gavybos pradžios 96 % šalies ekonomikos sudarė kavos ir kakavos auginimas.
Skylab
thumb|300px|„Skylab“ (kairiosios pagrindinės saulės baterijos nėra, nes ji buvo sugadinta starto metu).
„Skylab“ – pirmoji amerikiečių sukurta kosminė stotis. 77 tonų masės objektas orbitoje prabuvo šešerius metus, nuo 1973 metų gegužės 14-osios iki 1979 metų liepos 11-osios.
Savo forma ir jungtimis „Skylab“ tiksliai tiko į „S-IVB“ pakopos vietą „Saturnas V“ tipo raketoje, kuri kitkuo beveik nesiskyrė nuo naudotų skrydžiams į Mėnulį. Vietoje veiklios pakopos, kurios būtų reikėję Mėnuliui nuo Žemės orbitos pasiekti, buvo iškelta kosminė stotis. Pirmuosiuose variantuose, kur buvo planuota mažesnė raketa, „Skylab“ būtų turėjusi ir įprastinį „S-IVB“ variklį, degalų bakus bei būti pertvarkyta į kosminę stotį jau orbitoje. Vėliau nuspręsta, jog pertvarkymas kosmose bus pernelyg brangus bei ilgas ir geriau iškelti visiškai darbui parengtą stotį.
Vėliau „Skylab“ lankę laivai bei juos iškėlusios raketos taip pat daug kuo priminė skrydžiams į Mėnulį naudotą įrangą.
Istorija
„Skylab“ gimė iš projekto, pateikto JAV kariuomenei vokiečių mokslininko Wernher von Braun. Pagal jo viziją kosminė laboratorija turėjo būti karinės bazės Mėnulyje dalimi. Pagrindiniai jos veiklos principai buvo pritaikyti daugelyje ateities stočių.
Pagrindinė „Skylab“ užduotimi buvo įrodyti, kad žmogus gali ilgesnį laiką prabūti kosmose. Taip pat jos pagalba, panaudojant Atmospheric Telescope Mount (ATM) modulį, buvo atliekami Saulės ir žemiškųjų reiškinių stebėjimai.
„Skylab“ startas iš esmės pavyko, nors buvo nepataisomai sugadinta kairioji pagrindinė saulės baterija bei priešmikrometeoritinis skydas. Nukentėjo ir dešinioji baterija, kuri neišsiskleidė. Pirmoji astronautų ekspedicija ilgai tvarkė stotį, daug kartų išeidami į atvirą kosmosą. Jiems pavyko išskleisti dešiniąją bateriją ir taip išgelbėti projektą.
Atliktos misijos
„Skylab“ funkcionavimo metu įvyko keturios misijos, iš kurių trys buvo su įgula. Pirmoji misija kurioje dalyvavo ekipažas „SL-2“, prasidėjo 1973 metų gegužės 25-ją ir truko 28 dienas ir 50 minučių. Jos metu personalas Charles Conrad (įgulos vadas), Paul Weitz (pilotas) ir Joseph Kerwin (mokslininkas) pašalino gedimus atsiradusius „Skylab“ paleidimo į kosmosą metu (misija „SL-1“). Antrosios misijos, pradėtos tų pačių metų liepos 28-ją ir trukusios 59 dienas ir 11 valandų, įgulos, susidedančios iš Alan Bean, Jack Lousma ir Owen Garriot, užduotimi buvo reaktyvinės kuprinės (AMVR) testavimas. Paskutinės misijos, „SL-3“, įgula Gerald Carr, William Pogue ir Edward Gibson praleido stotyje 84 dienas ir 1 valandą, vykdydama įvairias užduotis ir sugrįžo į Žemę 1974 metų vasario 8 d.
Skylab kosminės programos pabaiga
Nors buvo planų eksploatuoti stotį dar bent 8 metus, 1977 metais padidėjęs Saulės aktyvumas ir su juo susijęs atmosferos išsiplėtimas sukėlė didesnį negu buvo numatytas orbitos sumažėjimą. Kadangi NASA neturėjo galimybės perkelti „Skylab“ į aukštesnę orbitą, 1979 metu liepos 11-ją stotis sudegė atmosferoje, o jos nuolaužos nukrito į Indijos vandenyną ir vakarų Australiją.
Kureiva
Kureiva – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 78 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Toumba stadionas
Toumba stadionas yra futbolo stadionas Salonikuose, Graikijoje. Atidarytas 1959 m. rugsėjo 6 d. Jame namų rungtynes žaidžia PAÓK FC. Stadionas talpino 45 000 žiūrovų, bet po 1998 m. renovacijos sėdimų vietų sumažėjo iki 28 703. Didžiausias žiūrovų skaičius pasiektas 1976 m. gruodžio 19 d., per pirmos divizijos futbolo varžybas tarp PAÓK ir AÉK Athī́na. Oficialus stadiono pavadinimas yra „PAÓK stadionas“, bet vadinamas Toumba dėl Salonikų priemiesčio, kuriame jis yra.
Stadione yra žaidusi Graikijos rinktinė. Stadionas 2004 m. vasaros olimpinėms žaidynėms buvo pasirinktas rinktinių treniruotėms.
Gramo dažymas
thumb|Gramo dažymo rezultatas, gram-teigiamos [[Bacillus anthracis violetinės lazdelės matomos tarp baltųjų kraujo kūnelių.]] Gramo metodas (dažymas Gramo būdu) – tai bandymuose naudojamas bakterijų atskyrimo į dvi grupes būdas. Pagal chemines ir fizines bakterijų ląstelių sienelių savybes atskiriamos gram - teigiamų ir gram - neigiamų bakterijų grupės. Būdą 1884 m. išrado danų mokslinkas Hansas Kristianas Gramas (Hans Christian Gram, 1853–1938), bandymuose su Streptococcus pneumoniae ir Klebsiella pneumoniae bakterijomis.
Dažymo procesas
Pradžioje mėginėlis nudažomas kristaliniu violetu (arba kitu baziniu dažu), vėliau praplaunamas vandeniu ir pridedama Gramo jodo reagento (jodo tirpalas sutvirtina dažus bakterijų ląstelių sienelėse); vėl praplaunamas vandeniu ir paskui organiniu tirpikliu, etanoliu arba acetonu. Gram - teigiamos bakterijos išlaiko pirminę dažo spalvą, o gram - neigiamos jos netenka. Tada papildoma antruoju dažu (naudojamas safraninas, Gram fuksinas), praplaunama ir pagal spalvas sprendžiama: gram - teigiamos bakterijos išlaiko pradinio nudažymo spalvas ir neįsisavina antrojo dažo, todėl atrodo tamsiai violetinės. Jei bakterijos yra gram - neigiamos, jos bus nusidažiusios antrąja, rožine spalva.
Šiame procese svarbiausia, kad gram - teigiamos ir gram - neigiamos bakterijos skirtingai reaguoja į dažus nuplaunantį skystį, nes gram - teigiamas bakterijas dengiančiame peptidoglikano sluoksnyje vyksta dehidratacija ir kristalinis violetas „įstringa“ ląstelėje, o gram - neigiamose bakterijose skystis pradžioje ištirpdo riebalų sluoksnį, o plonas toliau sekantis peptidoglikano sluoksnis nėra pajėgus sulaikyti dažus.
Panaudojimas
Prie išimčių priskiriamos gram - teigiamos tuberkuliozę sukeliančios bakterijos, pvz., Mycobacterium tuberculosis. Tokias bakterijas yra sudėtinga nustatyti ir gydyti, tam naudojami Ziehl Neelsen ar Kinyoun dažymo metodai.
B'Day Anthology
B'Day Anthology  – Amerikos R&B atlikėjos Beyoncé videoalbumas, išleistas kartu su albumu B'Day Deluxe Edition Amerikoje 2007 m. balandžio 3 dieną. Šiam DVD albumui buvo sukurti devyni nauji vaizdo klipai.
Juozas Šarauskas
Juozas Šarauskas (gimė – 1894 m. sausio 20 d. Komariškiuose, Baisogalos valsčiuje – mirė 1941 m. birželio 26 d. Červenėje, Baltarusijoje) – vienas Lietuvos kariuomenės kūrėjų-savanoris, pulkininkas, Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos skautų sąjungos vyriausiasis skautininkas.
Biografija
Baigė Baisogalos pradžios mokyklą, 1913 m. keturias Šiaulių gimnazijos klases, 1914 m. Kijevo matininkų ir hidrotechnikų kursus.
1914 m. rudenį, mobilizuotas į carinės Rusijos armiją. Dalyvavo Pirmojo pasaulinio karo veiksmuose Vilniaus, Gardino bei Suvalkų gubernijose. 1915 m. netoli Punios buvo sunkiai sužeistas. Pasveikęs baigė Maskvos 5-ąją praporščikų mokyklą ir 1917 m. vasario 10 d. paskirtas 58 pėstininkų atsargos pulko Voroneže jaunesniuoju karininku. Įsijungė į atskirų lietuvių dalinių organizavimą Rusijos kariuomenėje. Kurį laiką pirmininkavo Voronežo įgulos lietuvių karių komitetui, kaip įgulos atstovas dalyvavo 1917 m. Petrograde vykusiame Rusijos lietuvių karių suvažiavime ir Rusijos lietuvių seimo darbe. 1917 m. kartu su profesoriumi Jonu Jablonskiu išvertė į lietuvių kalbą rikiuotės statuto terminus, kurie buvo reikalingi besikuriančiai Lietuvos kariuomenei. 1917 m. liepos-gruodžio mėn. tarnavo 28-ame Polocko pėstininkų pulke būrio, vėliau kuopos vadu, Vakarų fronte dalyvavo kovose su austrais. 1917 m. gruodžio mėn., pačiam prašant, perkeltas į Vitebsko atskirąjį lietuviškąjį batalioną kuopos vado padėjėju. 1918 m. išformavus batalioną, demobilizuotas.
Būriškiai
Būriškiai – kaimas pietinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 400 m į pietus nuo Želsvos, prie kelio. Į rytus nuo kaimo auga Buktos miškas, piečiau telkšo Žaltytis.
Juozas Šarauskas
Biografija
1918 m. rugsėjo mėn. grįžo į Lietuvą, dirbo tėvų ūkyje. 1918 m. gruodžio 28 d. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo nepriklausomybės kovose su bolševikais ir bermontininkais. Krašto apsaugos ministro įsakymu paskirtas Kėdainių srities apsaugos viršininku. 1919 m. vasario mėn. vadovavo savanorių būriams pirmose nepriklausomybės kovų Kėdainių kautynėse. 1919 m. vasario 20 d. paskirtas Kėdainių karo komendantu. 1920 m. kovo 27 d. suteiktas pėstininkų kapitono laipsnis. 1920 m. spalio 20 d. perkeltas į 12-ą pėstininkų Kauno pulką, paskirtas 1-os kulkosvaidžių kuopos vadu, vėliau bataliono vadu. 1921 m. vedė. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų
kursus, paskirtas į Lietuvos vyriausiąjį štabą Operacijų skyriaus viršininko antruoju pavaduotoju, vėliau – pirmuoju, ėjo viršininko pareigas. 1923 m. sausio mėn. Juozapaičio slapyvardžiu dalyvavo Klaipėdos sukilime. 1923 m. gegužės 18 d. pakeltas į majorus. Nuo 1924 m. įsijungė į Šaulių sąjungos veiklą. 1925 m. Topografijos skyriaus geodezininkas ir ypatingų reikalų karininkas Susisiekimo skyriuje, įstojo į Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1940 m. Kariuomenės štabo Spaudos ir švietimo skyriaus viršininkas. 1930 m. lapkričio 23 d. pakeltas į pulkininkus.
Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 m. birželio 26 d. laikinai paskirtas Vytauto Didžiojo karo muziejaus viršininku. 1940 m. rugpjūčio 1 d. atleistas iš pareigų ir paskirtas Kariuomenės štabo ypatingų reikalų karininku, kartu einant Karo muziejaus viršininko pareigas. Pogrindinio leidinio „Laisvoji Lietuva“ leidėjas ir „Pavergtos Lietuvos gelbėjimo sąjungos“ steigėjas. 1941 m. balandžio 26 d. suimtas, kalintas Kauno kalėjime. 1941 m. birželio 22-23 d. išvežtas į Minską, birželio 26 d. sušaudytas Červenės žudynių metu.
1994 m. Žaliakalnyje ant namo Dainavos g. 2, atidengta memorialinė lenta: „Šiame name 1932–1941 m. gyveno Lietuvos kariuomenės savanoris, Vyčio Kryžiaus ordino kavalierius, Skautų sąjungos brolijos vadas, pulkininkas Juozas Šarauskas. 2012 m. už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi
Skautiška veikla
miniatiūra|180px|right|Atminimo kryžius gimtinėje, prie Baisogalos Plk. Juozo Šarausko vaidmuo skautų organizacijoje taip pat labai reikšmingas. Pagrįstai galima teigti, kad būtent jis buvo skautų suvalstybinimo „architektas“. Nuo 1924 m. jis kaip karininkas – visuomenininkas dalyvavo Lietuvos skautų rėmimo draugijos veikloje. Tais pačiais metais įsijungė į Lietuvos šaulių sąjungos veiklą ir organizavo pirmuosius Šaulių sąjungos manevrus ties Kaunu.1928 m. buvo išrinktas į Šaulių sąjungos centro valdybą, jos nariu išbuvo iki sovietų okupacijos. 1929 m. išrenkamas Lietuvos skautams remti draugijos centro valdybos vicepirmininku, o 1930 m. spalio 1 d., paskelbus skautų sąjungos įstatymą, paskiriamas vyriausiuoju skautininku. 1933 m. dalyvavo pasauliniame skautų sąskrydyje ir tarptautinėje skautų vadų konferencijoje Vengrijoje. Grįžęs organizavo Lietuvos skautų ir skaučių stovyklą Palangoje, kurioje lankėsi skautybės kūrėjas lordas Robertas Baden-Powell´s su žmona ir anglų skautų palyda. Stovykloje dalyvavo apie 1700 skautų ir skaučių. 1935 m. J. Šarauskas paskiriamas skautų brolijos vadu ir juo išbuvo iki Lietuvos Skautų sąjungos uždarymo (1940 metų liepos 18 diena). 1936 metais buvo išvykęs į Stokholmą, tarptautinę skautų vadų konferenciją. Taip pat publikavo straipsnius ir įsakymus mėnesiniame skautų laikraštyje „Skautų aidas“ bei jo priede „Skautų vadas“ (1932–1935). Jam vadovaujant, 1938 m. buvo suorganizuota ir antroji tautinė skautų stovykla, kurioje dalyvavo apie 2000 skautų ir skaučių.
Telšiuose veikia Juozo Šarausko skautų vyčių draugovė.
Įvertinimas
thumb|200px|Memorialinė lenta Kaune
Jakštaičiukai
Jakštaičiukai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Šiaulių, Bubių tvenkinio vakariniame krante, prie kelio. 2006 m. buvusiems savininkams grąžintoje žemėje pradėtas statyti prestižinis individualių namų gyvenamasis rajonas.
Utenio stadionas
Utenio stadionas – įvairios paskirties stadionas Utenoje, Užpalių g. 100. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadiono talpa – 3 000 žiūrovų.
2013 m. stadionas rekonstruotas ir pritaikytas lengvosios atletikos varžyboms.
LFF taurės finalai
Utenio stadione 2003 m., 2014 m. ir 2019 m. vyko LFF taurės finalai.
2003 m.
2003 m. spalio 18 d. LFF taurės finale žaidė Vilniaus „Žalgiris“ ir Panevėžio „Ekranas“. Vilniaus „Žalgiris“ nugalėjo rezultatu 3–1. Vilniečiams įvarčius pelnė Mindaugas Grigalevičius, Igoris Steško (iš 11 m baudinio) ir Artūras Steško. Priešpaskutinę pagrindinio laiko minutę ekraniečiams įvartį pelnė Povilas Lukšys.
2014 m.
2014 m. gegužės 17 d. vyko LFF „Druskininkų Hermio“ finalinės varžybos tarp Vilniaus „Žalgirio“ ir Gargždų „Banga“. Žalgiris rungtynes laimėjo 2–1. Vilniečiams įvarčius pelnė Jakub Wilk ir Linas Pilibaitis, Gargždų komandai – Evaldas Grigaitis.
2019 m.
2019 m. rugsėjo 29 d. stadione įvyks LFF taurės finalas.
Etanas
Etanas – cheminis junginys, kurio cheminė formulė C2H6. Tai vienintelis alkanas, turintis du anglies atomus. Etaną galima gauti joudmetanį veikiant natriu.
Istorija
Etaną pirmasis susintetino Maiklas Faradėjus 1834 m., naudodamas elektrolizę.
Rio deklaracija dėl aplinkos ir plėtros
Rio deklaracija dėl aplinkos ir plėtros (dažnai trumpiau įvardinama kaip Rio deklaracija) – dokumentas, priimtas 1992 m. Rio de Žaneire vykusioje Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje. Deklaracija susideda iš 27 trumpų principų, kuriais remiantis šalys turėtų toliau bendradarbiauti siekdamos konkretesnių su darniuoju vystymusi ir aplinkos apsauga susijusių tarptautinių susitarimų.
Deklaracijos tekstas buvo pabaigtas rengti ketvirtojo paruošiamojo susitikimo metu (1992 m. balandį), o pačios Rio konferencijos metu tik pateiktas valstybių patvirtinimui (dėl ko susilaukė kai kurių šalių kritikos). Dokumente pateikti principai atspindi kompromiso tarp išsivysčiusių ir besivystančių valstybių bei aplinkosaugos ir ekonomikos paiešką; pratęsia ir papildo 1972 m. Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencijos deklaraciją.
Karibų krizė
thumb|220px|JAV prezidento [[Džonas Kenedis|Džono Kenedžio ir SSRS Užsienio reikalų ministro Andrejaus Gromykos susitikimas Karibų krizės metu.]]
Karibų krizė, Kubos raketų krizė arba Spalio krizė   – Šaltojo karo konfrontacijos tarp JAV ir SSRS pasireiškimas, vykęs 1962 m. spalio 14-28 dienomis. Jis laikomas vienu įtempčiausių Šaltojo karo laikotarpių, rizikavęs peraugti į didelio masto karinius veiksmus su branduolinio ginklo panaudojimu ir gresiančiu abipusiu susinaikinimu.
Kaip Kubos raketų krizės išdava, tarp Maskvos ir Vašingtono buvo įkurta tiesioginė telefono linija.
Priešistorė
thumb|220px|Ilgo nuotolio „Jupiter“ raketa, kurias JAV buvo dislokavusi Turkijoje. 6-ajame XX a. dešimtmetyje Kuboje egzistavusią JAV palaikomą Batistos diktatūrą 1959 m. išvakarėse nuvertė partizaninis judėjimas, vadovaujamas jauno, iš turtingų dvarininkų šeimos kilusio advokato Fidelio Kastro. Naujoji vyriausybė netrukus nacionalizavo amerikiečių žemės valdas ir didesnius kaip 400 ha vietinių savininkų dvarus, susidorojo su politiniais oponentais, suvaržė žodžio laisvę. Kubos ir JAV santykiai sparčiai blogėjo. 1960 m. vasarą JAV prezidentas Dvaitas Eizenhaueris pasirašė įstatymą, draudžiantį įvežti iš Kubos cukrų. F. Kastras atsakė nacionalizuodamas amerikiečių pramonės įmones, bankus, susisiekimo bei ryšių kompanijas, užmegzdamas glaudesnius ekonominius ir politinius santykius su SSRS. 1961 m. sausio mėn. JAV nutraukė su Kuba diplomatinius santykius.
Naujai išrinktas JAV prezidentas Džonas Kenedis jau rinkiminės kampanijos metu stipriai kritikavo susidariusią padėtį, o atėjęs į valdžią palaikė slaptas žvalgybos operacijas (pavyzdžiui, įsiveržimą į Kiaulių įlanką arba Kubos projektą), kuriomis nesėkmingai bandyta nuversti F. Kastro režimą ir grąžinti Kubą į JAV įtakos zoną. Tuo tarpu Nikita Chruščiovas atvirai išreiškė esamą ir būsimą paramą Kubos valdžiai.
1961 m. JAV įrengė ilgo nuotolio raketų (galinčių pasiekti Maskvą ir kitus SSRS miestus) bazes Turkijoje ir Italijoje. Tai tapo viena iš priežasčių N. Chruščiovui atsakyti analogiškais veiksmais Kuboje.
Krizės eiga
thumb|220px|JAV žvalgybos nuotrauka, įrodžiusi raketinių bazių buvimą Kuboje. Priešingai nei JAV, kurdama bazes Turkijoje ir Italijoje, SSRS raketas į Kubą atgabeno slapta, planuodama jų buvimą atskleisti po kelių mėnesių. Toks poelgis lėmė, jog kai JAV žvalgyba, iš didelio aukščio darydama Kubos nuotraukas, aptiko pusiau paslėptas raketinių bazių užuomazgas, jų buvimas buvo įvertintas ne kaip diplomatinis SSRS veiksmas, bet netolimoje ateityje rengiamo užpuolimo išraiška. Be to, iki to laiko JAV ir SSRS aukšto rango pareigūnai buvo apsikeitę pareiškimais, kad pirmieji netoleruos bet kokių puolamųjų ginklų dislokavimo Kuboje, o antrieji užtikrino, jog to ir nesirengiama daryti.
Spalio 14 d., gavus nepaneigiamus įrodymus apie raketines bazes Kuboje, kitą dieną apie tai buvo pranešta prezidentui J. F. Kenedžiui ir suformuotas specialus komitetas. Buvo apsvarstytos kelios veiksmų galimybės, pradedant diplomatiniu atsaku ir baigiant oro pajėgų įsiveržimu į Kubą ir bazių subombardavimu. J. F. Kenedis išliko skeptiškas jėgos panaudojimo minčiai, tačiau įsakė parengti planus įvairiems scenarijams ir paruošti armiją galimam puolimui.
Spalio 18 d., neatskleisdamas turimų žvalgybos duomenų, J. F. Kenedis susitiko su SSRS Užsienio reikalų ministru Andrejum Gromyka. Šis patikino, jog SSRS nesiruošia Kuboje dislokuoti puolamųjų ginklų.
Spalio 21 d. specialaus komiteto susitikime buvo priimtas sprendimas taikyti Kubai jūrinę blokadą, nepraleidžiant nė vieno laivo, gabenančio ginklus. Sekančią dieną J. F. Kenedis pranešime per televiziją paskelbė apie raketų bazių suradimą ir blokados pradžią. Spalio 25 d. raketų klausimas buvo iškeltas Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, tačiau sovietų ambasadorius Valerijus Zorinas atsisakė jį komentuoti.
Kubos jūrinė blokada sugebėjo sulaikyti keliolika SSRS laivų, tačiau tolimesniais žvalgybos duomenimis, raketinių bazių statybos nebuvo nutrauktos. Spalio 26 d. atrodė, kad derybos pasiekė aklavietę, nei JAV, nei Sovietų Sąjungai nenorint pakeisti savos pozicijos, tačiau vakare buvo gautas N. Chruščiovo laiškas su pasiūlymu pašalinti raketas už JAV pasižadėjimą neįsiveržti į Kubą. Sekančios dienos ryte buvo gautas papildomas reikalavimas pašalinti JAV raketas iš Italijos ir Turkijos. JAV nusprendė ignoruoti šį papildymą ir viešose derybose laikytis pirmojo pasiūlymo, tačiau vėliau turėjo slaptai sutikti ir su antruoju reikalavimu, apribojant jį ilgojo nuotolio raketų išgabenimu iš Turkijos.
Spalio 28 d. krizė oficialiai baigėsi. SSRS raketos buvo išgabentos iš Kubos lapkričio 5−9 d., o JAV ilgo nuotolio raketos Turkijoje buvo išmontuotos iki 1963 m. balandžio 24 d.
Kujavijos Izbica
Kujavijos Izbica – miestas centrinėje Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, Vloclaveko paviete. Savivaldybės centras.
I Got You Babe
„I Got You Babe“ – 1965 m. išleistas amerikiečių pop dueto Sonny & Cher hitas.
Dainos informacija
Sonny Bono, kuris dirbo dainų autoriumi ir įrašų prodiuseriu Phil’ui Spector’ui, parašė dainą sau ir savo žmonai Cher. Garsus būgnininkas Hal Blaine atliko dainos būgnų partiją. Parašyti dainą Bono įkvėpė žodis „babe“, kurį išgirdo Bob Dylan'o dainoje “It Ain’t Me Babe“, kuri buvo The Turtles hitas.
„I Got You Babe“ tapo didžiausiu dueto hitu, jų vizitine kortele ir ankstyvąjį hipių kontrkultūros judėjimą apibūdinančiu įrašu. 1965 m. rugpjūtį singlas tris savaites praleido JAV Billboard Hot 100 topo 1-oje vietoje ir užėmė 19-ąją R&B tope. Singlas taip pat pasiekė 1-ąją vietą Jungtinėje Karalystėje.
Daina yra dažnai perdainuojama ir pasirodo kine ir televizijoje, įskaitant ir pačių Sonny ir Cher laidą „The Sonny and Cher Comedy Hour“. „I Got You Babe“ sugrįžo į topus, kai buvo panaudota kaip Phil’o Connor’o žadintuvo muzika 1993 m. filme „Groundhog Day“. Tuo metu daina Jungtinėje Karalystėje užėmė 66-ą vietą.
Dainą vėliau perdainavo Cher, kai muzikiniame klipe ji pasirodė kartu su Byviu ir Tešlagalviu.
Sonny ir Cher paskutinį kartą kartu atliko dainą NBC laidoje „Late Night with David Letterman“, kuri buvo parodyta 1987 m. lapkričio 13 d.
Žurnalo „Rolling Stone“ sudarytame visų laikų „500 geriausių dainų“ sąraše daina užima 444-ą vietą.
Sūdėnų I kapinynas
Sūdėnų kapinynas, vad. Vaidavingiu, Švedų kazarmomis (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 6253, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV530) – kapinynas šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Latvijos pasienyje, Sūdėnų kaimo pietvakariniame pakraštyje, 0,83 km į šiaurės vakarus nuo kelių Laukžemė–Senoji Įpiltis ir Žyneliai–Sūdėnai kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.
Kapinynas
Įrengtas Šventosios slėnyje stūksančioje pakilumoje, kurios pietiniame pakraštyje auga krūmai.
Nuo 1972 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas.
0,36 km į šiaurės rytus yra Sūdėnų II kapinynas.
Tyrimai
Padavimai mena, kad senovėje prie Vaidavingio įvykęs lietuvių mūšis su švedais, o pakilumoje stovėjusios švedų kareivinės. Esą, mūšio metu žuvęs vienos iš kariaujančių pusių vadas.
XIX a. – XX a. pr. kaimo piemenys bandė pakilumoje ieškoti švedų turtų, tačiau terasdavo tik įvairių žalvarinių senienų, geležinių ietigalių. 1982 m. kapinyną žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas). 1984 m. žvalgė, o 1985 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis.
Iš viso ištirtas 40 m². Rasta I–II a. kapinynui būdingų akmenų vainikų, 2 suardyti degintiniai kapai ir geležinis įmovinis ietigalis. Be to ištirtas židinys, šalia kurio surinkta keletas titnago skelčių.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Vyriausybės obligacija
right|300px|thumb|Pirmoji lietuviška euroobligacija
Vyriausybės obligacija  – valstybės skolos vertybiniai popieriai, valstybės prisiimtas įsipareigojimas iš anksto sutartu terminu išpirkti obligaciją bei sumokėti nustatytas palūkanas. Laikoma, kad valstybės išleidžiamos obligacijos yra saugesnės ar net visiškai saugios, nes valstybė visada vykdo savo įsipareigojimus – t. y. laiku išperka obligacijas ir sumoka palūkanas. Tik išimtiniais atvejais dėl perversmų ar kataklizmų valstybės obligacijų išpirkimas gali būti atidėtas. Kaip tik dėl to, kad valstybės obligacijos laikomos saugiomis, už jas paprastai mokamos mažesnės palūkanos nei už įmonių obligacijas. Dėl šios priežasties valstybinės obligacijos dažnai būna ne tokios pelningos. Kita vertus, valstybinių obligacijų pelningumas priklauso nuo obligacijų rizikos (vyriausybės, valiutos, infliacijos). Vyriausybės dažniausiai išleidžia ilgalaikes obligacijų emisijas nuo 1 iki 30 metų, rečiau skolinasi lėšas iki vienerių metų terminui. Beveik visų pasaulio valstybių vyriausybės leidžia obligacijas siekdamos pritraukti kapitalą.
Grifonas (specialiosios pajėgos)
„Grifonas“ – Ukrainos vidaus reikalų ministerijos teismo milicijos specialiosios paskirties padalinys. Jo paskirtis – užtikrinti teismų darbuotojų, dalyvaujančių rezonansinių bylų nagrinėjime, jų šeimų narių ir artimų giminaičių bei proceso dalyvių saugumą. Padaliniui „Grifonas“ suteikta teisė vykdyti operatyvinę veiklą siekiant išsiaiškinti teisėjams ir procesų dalyviams kylančias grėsmes.
Istorija
1997 m. liepos 23 d. vykdant Ukrainos ministrų tarybos nutarimą Ukrainos vidaus reikalų ministras išleido įsaką „Apie specialiųjų milicijos padalinių, užtikrinančių teismų ir teisėsaugos organų darbuotojų. dalyvaujančių kriminalinėje teisenoje, jų šeimų narių bei artimų giminaičių saugumą“.
2003 m. lapkričio 19 d. buvo patvirtintos Nuostatos „Apie specialųjį teismo milicijos padalinį „Grifonas““. .
Veikla
Kartais specialiojo padalinio „Grifon“ darbuotojai panaudojami viešajai tvarkai palaikyti masiniuose renginiuose:
Filippino Lippi
right|thumb|180px| Filipino Lipio autoportretas [[Brankači koplyčia|Brankači koplyčios freskose (apie 1482)]]
Filipinas Lipis (it. Filippino Lippi, tikr. Filippo Lippi, apie 1457–1504 m.) – italų XV a. Renesanso dailininkas, priklausęs Florencijos dailės mokyklai. Pasižymėjo kaip užbaigęs Mazačo ir Mazolino freskas Brankači koplyčioje. Žymiausi jo tapybos darbai - „Mergelės Marijos pasirodymas prieš Šv. Bernarą“ (1486) ir „Išminčių pagarbinimas“ (1496).
Biografija
Filipas Lipis gimė 1457 m. Prate tėvo Filipo Lipio ir motinos Lukrecijos Buti šeimoje, kuri buvo nesantuokinė, kadangi abu tėvai turėjo vienuolystės įžadus. Kad atskirti nuo savo tėvo, garsaus savo meto dailininko, vaikas buvo praminta Filipinu (liet. „Mažuoju Filipu“). Manoma, kad jau nuo jaunumės Filipinas mokėsi ir padėjo tėvui šiojo darbuose. Žinoma, kad 1466 m. jis jau buvo su tėvu ir dirbo Spoleto miesto katedroje. 1469 m. mirus tėvui, Filipinas pateko į jo mokinio Fra Diamante globą ir kartu grįžo į Florenciją. Čia Filipinas pradėjo dirbti ir mokytis pas Sandrą Botičelį, kuris savo laiku irgi buvo Filipino tėvo mokinys. Kai kurie darbai, kurie buvo priskirti menamam „Botičelio draugui“, dabar priskiriami Filipinui. Numanoma, kad apie 1472 m. Sandras Botičelis, įstojęs į Florancijos Šv. Luko dailininkų gildiją, kartu įtraukė į ją ir Filipiną. Apie 1473 m. Filipinas baigė mokslus pas Sandrą ir pradėjo savarankiško dailininko karjerą.
thumb|left|240px| „Mergelės Marijos pasirodymas prieš Šv. Bernarą“ (1486, Badia bažnyčia, [[Florencija)]] Ankstyvieji Filipino darbai sunkiai datuojami dėl jų panašumo į Fra Filipo Lipio ir Sandro Botičelio mokinių darbus. Filipinas sėkmingai perėmė tiek vieno, tiek kito tapybos manierą - sugebėjimas, kurį dailininkas išnaudojo vėliau. Apie 1480 m. Filipinas jau turėjo susikūręs vardą Florencijoje. Jis buvo pakviestas dekoruoti faktinio respublikos valdytojo Lorenco Medičio vilos, apie 1482 m. jam buvo aptikėta atlikti darbų Sinjoros rūmuose (šie darbai neišlikę). Apie 1483 m. Filipinui buvo patikėta užbaigti Mazolino ir Mazačo freskas Brankači koplyčioje Santa Maria del Carmine bažnyčioje, kurios vienuoliai kadaise buvo priglaudę Filipino tėvą. Filipino darbai Brankači koplyčioje buvo tokie sėkmingi, kad keletą šimtmečių buvo maišomi su Mazačo (freska „Šv Paulius aplanko Šv. Petrą kalėjime“). Freskose Flipinas įtraukė daugelio pažįstamų portretus, tame tarpe savo autoportretą (freskoje „Simono disputas prieš Neroną“) ir Sandro Botičelio („Šv. Petro mirtis“).
Po to prasidėjo sėkmingiausias Filipino kūrybos laikotarpis. Apie 1486 m. jis sukūrė vieną iš pačių žinomiausių savo darbų - altorių Badia bažnyčioje Florencijoje „Mergelės Marijos pasirodymas prieš Šv. Bernarą“. Šiame darbe Filipinas suteikė didelio dėmesio ir realistiškumo portretams, bei įvairioms detalėms. 1487 m. jis gavo užsakymą iš aristokratų Strozzi darbams Santa Maria Novella bažnyčioje, tačiau jų nepradėjo, nes galingesnis patronas - Lorencas Medičis išsiuntė jį į Romą. Čia jis atliko Lorenco draugui kardinolui Karafai freskas Šv. Tomo Akviniečio gyvenimo tema Santa Maria sopra Minerva bažnyčioje. Grįždamas iš Romos, jis apsilankė Spolete ir sukūrė pomirtinį monumentą savo tėvui Fra Filipui Lipiui, kurio pastatymą vėliau finansavo Lorencas Medičis.
Maždaug nuo 1493 m. Filipinas dirbo daugelyje Florencijos bažnyčių, lankėsi aplinkiniuose miestuose Pavijoje, Prate. Apie 1496 m. datuojamas „Išminčių pagarbinimas“, kuris turėjo pakeisti užsakytą ir nebaigtą Leonardo Vinčio darbą San Donato agli Scopeti vienuolyne. Vėlyvasis Filipino kūrybos periodas pažymėtas teatrališko vaizdavimo apraiškomis. Svarbiausias šio laikotarpio darbas yra freskų ciklas Strozzi koplyčioje Santa Maria Novella bažnyčioje. Jas Filipinas pripildė Senovės Romos detalėmis - drabužiais, ginklais, šarvais, architektūriniais elementais. Vėliau jos kėlė vėlesnių dailininkų žąvėjimasi ir buvo laikomos įspūdingiausiu Filipino darbu, nes iš dalies pranašavo po to sekusį manierizmą. Tačiau šiuo metu daugelis kritikų brandžiausiu Filipino laikotarpiu įvardina jo vidurinį 1485-1496 m. laikotarpį. Užbaigęs šias freskas Filipinas 1503 m. pabuvojo Bolonijoje, kur sukūrė altorinį paveikslą „Mistinės Šv. Jekaterinos vestuvės“ San Domenico (Šv. Dominyko) bazilikoje.
Filipinas Lipis mirė 1504 m. Florencijoje, palaidotas San Michele Visdomini bažnyčioje. Paskutinį jo darbą „Nuėmimas nuo kryžiaus“, kuris vėl turėjo pakeisti nebaigtą Leonardo da Vinčio, Santissima Annunziata bažnyčioje baigė Pietras Perudžinas.
Tosos žemė
thumb|300px|Tosos žemė Japonijos žemėlapyje Tosa (土佐国; Tosa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kočio prefektūra. Tosa ribojosi su Ijo ir Avos žemėmis.
Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli dabar esančio Nankoku miesto. Sengoku laikotarpiu Tosą valdė Čiosokabės klanas. Žemė buvo palyginti neturtinga, taigi net valdant Čiosokabėms, nebuvo lėšų tvirtai piliai pastatyti. Tačiau valdant Sekigaharoms, buvo įkurtas miestelis su pilimi – Kočis, kuris ir dabar išliko svarbiausiu miestu (sostine) Kočio prefektūroje.
Azerbaidžaniečių kalba
Kalba yra gimininga turkų, turkmėnų, Krymo totorių kalboms. Daug tarmių, kurios skirstomos į Baku, Nuchos ir Kazach-Gandžos grupes. Azerbaidžaniečių kalbos leksikai didelę įtaką padarė persų ir arabų kalbos.
Tarmės
Kalba skirstoma į dvi pagrindines tarmių grupes:
Kiekviena šių grupių turi daug tarmių. Salčiukų, kaškajų ir chaladžų kalbos neretai taip pat laikomos azerbaidžaniečių tarmėmis.
Elymaidė
Elymaidė, Elamaidė  – pusiau nepriklausoma valstybė, nuo II a. pr. m. e. iki III a. pradžios egzistavusi šiauriau Persų įlankos viršūnės, Zagroso kalnų papėdėse, kur dabar yra Irano Chuzestanas. Ji dažnai buvo Partijos vasalas.
Šaltiniuose rašoma, kad šios šalies gyventojai garsėjo kaip labai geri lankininkai. Dauguma Elymaidės gyventojų, spėjama, buvo palikuonys senovės elamitų, kurie kažkada viešpatavo šiame regione. Elymaidės provincijos buvo Massabatice (vėliau Masabadhan), Corbiane ir Gabiane.
Šios valstybės kalba nėra žinoma, nors 250 metų anksčiau nei susidarė Elymaidė, Achemenidų imperijos laikais, čia kalbėjo elamitų kalba. Elymaidė egzistavo iki III a. pradžios, kai ją sunaikino Sasanidų imperija. thumb|left|250px|Elymaidės karaliaus Kamnaskiro III ir jo žmonos Anzazės moneta.
Monetos
Ankstyvosios Elymaidės monetos buvo Seleukidų stiliaus tetradrachmos iš gero sidabro. Vėliau kaldintos nuskurdintos tetradrachmos, kurių stilius buvo vis labiau rytietiškas. Monetos buvo kaldinamos nuo 150 m. pr. m. e. iki valstybės žlugimo 227 m. .
Juodkrantės Liudviko Rėzos jūrų kadetų mokykla
Juodkrantės Liudviko Rėzos jūrų kadetų mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Neringoje, Juodkrantėje, L. Rėzos g. 8, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir specialaus papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190893958. Steigėjas Neringos savivaldybės taryba. Pavadinta tautosakininko profesoriaus Liudviko Rėzos vardu.
Vaikai buvo mokomi pagal Didžiosios Britanijos gimnazijos „British Royal Hospital School“ metodiką. Be bendrojo lavinimo kadetai mokėsi ir jūrinių disciplinų, jūrlapių, bendrojo laivų pažinimo, laivavedybos, buriavimo pagrindų. Ugdyti kadetus padėjo Klaipėdos universitetas, Jūreivystės kolegija ir Lietuvos karinės jūrų pajėgos. Moksleiviai gyveno Juodkrantės karinių oro pajėgų bazėje. Mokyklą rėmė Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas.
2014 m., nuo naujų mokslo metų pradžios įstaiga uždaryta, nes nesugebėta pastatyti moksleivių bendrabučio. Mokyklą nuspręsta prijungti prie Nidos vidurinės mokyklos. Po šios reorganizacijos čia liko mokytis tik 1-4 klasių mokiniai.
Istorija
Juodkrantės mokykla įsteigta 1743 m., pirmoji Kuršių nerijoje. 1741 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1794 m. mokykloje mokėsi 9 berniukai ir 3 mergaitės. Dabartinis mokyklos pastatas statytas 1907 m. 1923–1939 m. ir nuo 1945 m. mokykloje mokyta lietuvių kalba.
Reikšmingos datos:
Istoriniame mokyklos pastate įsikūręs Liudviko Rėzos kultūros centras. Mokykla veikė šalia esančiame balto mūro trijų aukštų pastate.
Michael Pacher
Michaelis Pacheris (, apie 1435–1498 m.) – XV a. vėlyvosios gotikos tapytojas ir skulptorius, derinęs gotikinę tradiciją su Padujos renesanso įtaka Pietų Vokietijoje.
Biografija
Michaelis Pacheris gimė apie 1435 m. Tirolyje. 1462 m. paminėtas anksčiausias jo kūrinys − altorinė tapyba San Lorenzo (Šv. Lauryno) bažnyčiai Pusterijoje (dabar Italija), išlikusi menkais fragmentais. Michaelio Pacherio kūryba rodo gerą susipažinimą su Padujos mokyklos dailininkų kūriniais, ypač Mantenjos. Tikėtina, kad M. Pacheris lankėsi Padujoje. 1465 m. jis datavo ir pasirašė ant altorinės tapybos, skirtos koplyčiai Bolcane (neišlikusi). 1467 m. jis paminėtas vadovaujančiu dirbtuvėms Brunike (dabar Italija). Jis nuolat buvo minimas tapytoju, tačiau jo altorinių kūrinių medžio drožybos elementai rodo aukštą drožėjo meistriškumo lygį. Tikėtina, kad Michaelis Pacheris vienu metu buvo tiek tapytoju, tiek medžio drožėju, tik užsakymų dokumentuose neišskiriamas kaip toks. Beveik tikra, kad jam padėdavo sūnus Hansas Pacheris, 1484 m. paminėtas meistru. Tikėtina, kad su juo dirbo tapytojas Frydrichas Pacheris, nors tam nėra jokių dokumentinių žinių. 1471 m. M. Pacheris atliko užsakymą altorinei tapybai Griso parapijos bažnyčiai Tirolyje. Joje jaučiama Šiaurės Vokietijos meno įtaka, kas leidžia spėti M. Pacherio kelionę į aukštutinio Reino regionus.
Fredos valsčius
Fredos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, piečiau Kauno. Centras – Freda.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Suvalkų gubernijoje. 1918 m. jo vietoje įkurtas Garliavos valsčius.
Oreljanos provincija
Oreljanos provincija  – provincija šiaurės rytinėje Ekvadoro dalyje, ribojasi su Peru. Administracinis centras – Puerto Fransisko de Oreljana.
Tai yra viena naujausių šalies provincijų, sudaryta 1998 m. atskyrus nuo Napo provincijos. Pavadinta konkistadoro Fransisko de Oreljanos garbei.
Provincijoje gyvena nemažai indėnų: vaoranių, šuarų, kečujų.
Geografija
Praktiškai visa provincijos teritorija yra Amazonės žemumoje, tankiai apaugusioje Amazonijos džiunglėmis. Tik pačiame vakariniame pakraštyje iškilęs Sumako ugnikalnis. Provinciją tankiai raižo Amazonės baseino upės – Napas, Tiputinis, Aguarikas, Pajaminas, Našinjas, Sunas ir kt. Yra krioklių. Didelę Oreljanos provincijos dalį užima Jasunio nacionalinis parkas.
Edmílson Gomes
José Edmílson Gomes de Moraes (g. 1976 m. liepos 10 d.) – futbolininkas, Real Zaragoza klubo gynėjas, iki 2007 m. rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
2010 m. vasario 1 d. su Ispanijos Zaragoza klubu pasirašė vienerių metų kontraktą su galimybe jį pratęsti.
žaidė nuo 1995 m. Su rinktine dalyvavo, kur laimėjo čempiono titulą.
Seksualinės mažumos Lietuvoje
LGBT teisės Lietuvoje – Lietuvoje egzistuojanti teisinė bazė, reglamentuojanti LGBT (lesbiečių, gėjų, biseksualų ir translyčių) asmenų gyvenimo aspektus. Nuo 1993 m., kuomet Lietuvoje dekriminalizuotas homoseksualumas, tos pačios lyties porų lytinis gyvenimas valstybėje yra teisėtas. Tačiau nei civilinė partnerystė, nei tos pačios lyties asmenų santuokos šalyje nėra įteisintos. Netradicinės orientacijos žmonių apsauga nuo diskriminacijos Lietuvoje buvo įteisinta kaip įstojimo į Europos Sąjungą dalis, o šalies pirmosios gėjų eitynės įvyko 2010 m. Vilniuje.
Lietuvoje vyrauja gan neigiamas požiūris į seksualines mažumas. 2019 m. „Eurobarometro“ duomenimis, 30 % lietuvių palaiko tos pačios lyties asmenų santuokas, nepalaiko - 67 %, nors nepalaikančiųjų skaičius ir nuosekliai mažėja. Tai yra vienas žemiausių rodiklių Europos Sąjungoje - po Rumunijos, Latvijos, Slovakijos bei Bulgarijos. Tos pačios lyties porų santuokos palaikymo vidurkis visos ES mastu siekia 61 %.
Diskriminacijos draudimas
Diskriminacija dėl seksualinės orientacijos Lietuvoje yra draudžiama įstatymu. 2003 m. sausio 1 d. įsigaliojusiame Darbo kodekse buvo įtvirtinta „darbo teisės subjektų lygybė nepaisant jų lyties, seksualinės orientacijos“ ir kitų požymių. Jo 129 straipsnyje yra nuostata, kad darbuotojo seksualinė orientacija negali būti pagrindas jo atleidimui. 2005 m. sausio 1 d. įsigaliojo Lygių galimybių įstatymas, uždraudęs diskriminaciją dėl lytinės orientacijos.
Diskriminacijos vertinimas
Europos Tarybos įkurtos Europos komisijos prieš rasizmą ir netoleraciją (ECRI) 2016 m. ataskaitoje apie Lietuvą akcentuojami pažeidimai – „homofobijos ir transfobijos kurstymas, žodinis užgauliojimas, bei netinkami komentarai yra dažni visuomenėje, žiniasklaidoje bei politiniame diskurse. Dėl to LGBT bendruomenės nariai nuolat jaučia diskriminaciją bei atskirtį kasdieniniame gyvenime“, taip pat „2013 m. ES LGBT tyrimo duomenimis 39 % iš 821 respondentų Lietuvoje pasakė, kad jų atžvilgiu buvo panaudotas psichologinis/seksualinis smurtas ar jiems buvo grasinama smurtu.“ Komisija pabrėžia, kad Nepilnamečių apsaugos nuo neigiamo viešosios informacijos poveikio įstatymas riboja kai kurias viešųjų veiklų rūšis homoseksualiems asmenims: iš knygynų išimta pasakų knyga, kuriose vaizduojamos tos pačios lyties poros; be to, Lietuvos televizijos stotys, remdamosi Žurnalistų etikos inspektoriaus tarnybos išvada (kuri buvo grindžiama šiuo įstatymu), atsisakė transliuoti televizijos reklamą, skatinančią toleranciją homoseksualių asmenų požiūriu. Komisija rekomenduoja nustatyti teisinę sistemą, kuria būtų pripažįstami tos pačios lyties porų santykiai, ir primygtinai rekomenduoja kuo greičiau nustatyti lyties keitimo procedūrą.
Tarptautinės LGBT organizacijų interesams atstovaujančios grupės „Ilga Europe“ 2017 m. ataskaitoje, savo sukurtoje skalėje nuo 0 iki 100 (kur 0 reiškia didelius žmogaus teisių pažeidimus ir diskriminaciją, o 100 – visiškai lygias teises), Lietuvai skirta 17 taškų, t. y. 39 vieta Europoje iš 49. Ataskaitoje, be kitų dalykų, nurodyta, kad Lietuvos darbo kodekse nenumatyta jokia transseksualių žmonių apsauga nuo diskriminacijos ir tai, kad nesiimta jokių priemonių sprendimui L. prieš Lietuvą įgyvendinti; nėra jokios galimybės sudaryti tos pačios lyties asmenų santuoką ar partnerystę ir yra siekiama šalies Konstitucijoje apriboti šeimos sąvoką neįtraukiant į ją tos pačios lyties porų; kita vertus, šalyje homoseksualūs asmenys gali naudotis taikių susibūrimų teise.
Nors neišreiškusi paramos vienalytėms partnerystėms tuometė Prezidentė Dalia Grybauskaitė yra išsakiusi poziciją, kad Konstituciją gina visų Lietuvos piliečių, įskaitant LGBT bendruomenę, teises: „…Lietuvoje visos mažumos traktuojamos lygiai ir vienodai, tai yra visi mūsų, Lietuvos, piliečiai, kurių teisės pagal mūsų Konstituciją yra lygios.“
Požiūris į homoseksualumą visuomenėje
Pagal skirtingas apklausas šio klausimo vertinimas skiriasi, nors pastebima, kad homoseksualumas yra vis labiau priimamas visuomenėje. 2006 m. „Vilmorus“ atlikta apklausa parodė, kad 42 % gyventojų pritartų tos pačios lyties asmenų partnerystėms, 12 % – santuokai, 13% – teisei įsivaikinti. 2009 m. vykdytų „Spinter“ tyrimų apklausos duomenimis 16 % pritarė Vilniaus homoseksualų eitynėms, 81,5 % apklaustųjų homoseksualumą laikė iškrypimu, liga ar ištvirkimu. 2011 m. RAIT apklausos duomenimis homoseksualų partnerystės įstatymui pritartų 4 % gyventojų. 2021 m. vykdyta „Norstat“ tyrimų apklausa parodė, kad 30 % Lietuvos gyventojų pritaria tos pačios lyties asmenų partnerystei, o 65 % – nepritaria. Šios apklausos duomenimis, prielankiausiai nusiteikę jauni lietuviai (52 % 18-24 m. amžiaus žmonių tokiai partnerystei pritartų), priešiškiausiai - vyresni nei 75 m. asmenys (pritartų tik 17 %). Nors dauguma gyventojų įstatymo nepalaikytų, santykinai palankiausiai įstatymą vertina Vilniaus (43 % palaikytų) ir Panevėžio (41 %) gyventojų, priešiškiausiai - Tauragės gyventojai (8 %).
2008–2012 m. kaip atsvara už tradicinę šeimą pasisakančių parlamentarų grupei „Už tradicinę šeimą“ įsteigta laikinoji Seimo narių grupė „Už lygybę“, kuriai priklausė 11 parlamentarų iš beveik visų tuomet didžiausių parlamentinių partijų.
Lietuvoje didžiausia pagal tikinčiųjų skaičių Romos Katalikų Bažnyčia oficialiai pasisako prieš nepagarbų elgesį su homoseksualais. Kita vertus, dalis kunigų yra išsakę savo neigiamas nuostatas homoseksualių asmenų atžvilgiu. Arkivyskupas Sigitas Tamkevičius LGBT judėjimą tapatina su „visuomenės susinaikinimu“ ir „rimta grėsme“, jis yra teigęs, jog „kova už žmogaus teises išauga į homoseksualizmo propagavimą, o abejojantys homoseksualizmo etiškumu apšaukiami homofobais“. . Kontroversiškų minčių apie homoseksualus yra išsakę tokie žinomi katalikų dvasininkai kaip Ričardas Doveika, br. Astijus Kungys. 2021 m. pradžioje Lietuvoje nuvilnijo skandalas, kai į viešumą buvo iškeltas pranciškonų vienuolio br. Pauliaus Vaineikio 2020 m. gruodžio 23 d. pamokslas Pranciškonų gimnazijoje, kurio metu LGBT asmenys buvo pavadinti iškrypėliais, lgbtšnikais, apkaltinti, kad „valstybiniu lygmeniu bando įsiveržti į mokyklas ir mokinti amoralių dalykų“. Po kilusio skandalo dvasininkas atleistas iš gimnazijos kapeliono pareigų.
Lietuvos liuteronų religinė bendrija Bažnyčios požiūrį į homoseksualų teises laiko iššūkiu, o homoseksualius santykius laiko nuodėmingais.