cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Retorika
Senovės Graikija
Retorikos pradžia paprastai siejama su Didžiosios Graikijos autoriumi Corace (Sirakūzai). Vėliau retorikos mokymas persikėlė iš Sicilijos į Atėnus, kur retoriką išpopuliarino V a. pr. m. e. keliaujantys mokytojai, vadinti sofistais. Tarp jų žinomiausi buvo Protagoras, Gorgijas (427 m. pr. m. e. emigravęs iš Sicilijos į Atėnus) ir Isokratas. Dėl to retorika ilgai išliko artimai susijusi su filosofija.
Platonas sofistus griežtai kritikavo, teigdamas, kad jie užsiima tuščiažodžiavimu.
Pietų Chorasano provincija
Pietų Chorasano provincija  – provincija Irano rytinėje dalyje. Administracinis centras – Birdžendas.
Provincija sudaryta 2004 m. padalinus Chorasano provinciją.
Geografija
Provincija įsikūrusi Chorasano istoriniame regione, Afganistano pasienyje. Paviršius kalnuotas, vakarinę pusę užima Dešte Keviro dykuma. Yra karštųjų versmių, ežerų. Būdingas karštas ir sausas klimatas – vasarą temperatūra paprastai viršija 30 °C, žiemą atvėsta iki 5-10 °C (būna šalnų). Per metus iškrenta 40-50 mm kritulių.
Gyventojai
Didžiausi miestai: Birdžendas, Kaenas, Firdousas, Nehbandanas, Bošrujė.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 8 šahrestanus:
Rimeniniai
Rimeniniai (Leskeaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima. Stiebas šliaužiantis, plunksniškai šakotas. Lapai kiaušiniški su stambia lapo viršūneje arba ties viduriu pasibaigiančia gysla. Auga prigludusios prie substrato.
Karstinė įsmuka
Karstinė įsmuka (karstinė sufozinė įsmuka) – nedidelė staigiai atsiradusi paviršinė karstinė (karstinė sufozinė) forma (skersmuo mažesnis nei 3 m, gylis ne didesnis kaip 0,25 m).
Semiha Yankı
Semiha Yankı (g. 1958 m. sausio 15 d. Stambule, Turkija) – turkų dainininkė, aktorė ir televizijos laidų vedėja.
1975 metais su Kemal Ebcioğlu sukurtu kūriniu „Seninle Bir Dakika“ dalyvavo 1975 m. Eurovizijos konkurse, tačiau daina gavo tik 3 taškus ir liko paskutinėje – 19 – vietoje, gimtoje šalyje ji tapo tikru hitu.
Kovo 30
Kovo 30 yra 89-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 90-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 276 dienos.
Vardadieniai
Anelė – Ferdinandas – Gvidas – Gvidonas – Meda – Nelė – Virmantas
1034 m.
1034 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mažasis Prespos ežeras
Mažasis Prespos ežeras  – ežeras Albanijoje ir Graikijoje, į pietus nuo Didžiojo Prespos ežero. Didžioji dalis (42,5 km²) priklauso Graikijai, tik pietvakarinis kampas (4,3 km²) – Albanijai. Ežere yra Šv. Achilo (Agijos Achilėjos) sala, kurioje X a. savo sostinę buvo įkūręs bulgarų karalius Samuelis.
Mažąjį, Didįjį Prespos ežerus bei Ochrido ežerą supančios šlapynės įtrauktos į Ramsar konvencijos sąrašą. Čia sutinkama didžiausia dalmatinių pelikanų kolonija, taip pat yra kitų retų vandens paukščių.
1970 m. dalis Devolo upės vandens nukreipta į Mažąjį Prespos ežerą, su tikslu jį panaudoti irigacijos reikmėms vasarą, tačiau dėl ežero dumblėjimo ši praktika nutraukta.
Bergenas
Bergenas – antrasis pagal dydį miestas ir savivaldybė Norvegijos pietvakariuose. Miestas išsidėstęs prie Šiaurės jūros Byfjordo įlankos. Svarbus transporto centras – veikia žvejybos, prekybos ir keleivių uostas, tarptautinis oro uostas, su Oslu jungia tunelis. Išvystyta mašinų, laivų statybos, žvejybos, tekstilės, naftos perdirbimo, elektronikos, poligrafijos pramonė. Prie miesto yra didelis naftos kompleksas. Veikia 1848 m. įkurtas universitetas, konservatorija. Svarbus kultūros centras – archeologijos, istorijos, Hanzos, raupsų, E. Griego muziejai, akvariumas, simfoninis orkestras. Vyksta keli kasmetiniai muzikos festivaliai. 2000 m. buvo Europos kultūros sostinė.
Istorija
Bergenas, 1070 m. įkurtas Olafo Kyrės, buvo Norvegijos sostine iki 1299 m. Baigiantis XIII amžiui šis miestas tapo vienu iš keturių svarbiausių Hanzos lygos skyrių. Nuo XIII a. prekybos uostas. Nuo XVIII a. antros pusės – reikšmingas mokslo ir kultūros centras. Iki XIX a. vidurio – didžiausias Norvegijos miestas. Apgriautas Antrojo pasaulinio karo metais. 1872 m. įsteigtas Hanzos muziejus.
Architektūra
Išliko XII a. romaninė Švč. Mergelės bažnyčia, XIII a. pilies griuvėsiai ir gotikiniai rūmai, daug viduramžių ir baroko architektūros pastatų.
Kevin Durant
Kevinas Veinas Durantas (Kevin Wayne Durant, g. 1988 m. rugsėjo 29 d. Vašingtone) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje rungtyniaujančioje Finikso „Suns“ komandoje.
Vienerius metus žaidė NCAA Teksaso universitete. K. Durant ūgis yra 208 cm, svoris 109 kg. Jis žaidžia lengvojo ir sunkiojo krašto pozicijose. Mokymosi metu žaidė Merilande ir Virdžinijoje. 2016 m. vasarą paskelbė, kad palieka Oklahoma Sičio Thunder ir keliasi į Golden State Warriors, sudarydamas didįjį ketvertą su Stephen Curry, Klay Thompson ir Draymond Green. 2019 m. paliko Golden State Warriors ir persikėlė į Brooklyn Nets.
Khaokho nacionalinis parkas
Khaokho nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fetčabuno provincijoje. Parkas įkurtas 1995 m. gegužės 1 d.
Vieta
1995 m. parkas užėmė tik 14 km² miško (Namtok Than Thipl) plotą Jomo upės baseine. 2001 m. prie parko teritorijos buvo prijungti Pakhaoploklono (Pa Khao Plok Lon), Pakhaopangko (Pa Khao Pang Ko) ir Pavangčompu (Pa Wang Chomphu) miškai. Dabar parkas užima 400,00 km² ir yra 30 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Fetčabuno.
Flora ir fauna
Parke gyvena: Azijinis dramblys (Elephas maximus), Teminko katė (Catopuma temminckii), šernas, Javinis elniukas, laibaliemenės beždžionės, loris (Nycticebus bengalensis), Malajinė civeta, dygliakiaulė, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), varanas (Varanus nebulosus), bankivinė višta ir daug rūšių gyvačių, sutinkama daugiau nei 100 rūšių paukščių ir didelė drugelių įvairovė.
Rovaniemis
Rovaniemis – šiauriausios Suomijos provincijos Lapijos administracinis ir ekonominis centras. Įsikūręs už 10 km į pietus nuo poliarinio rato, Kemijokio (Kemijoki) ir Ounasjokio santakoje.
Istorija
Praktiškai visiškai sugriautas 1944 m. Miestas buvo atstatytas pagal Alvaro Alto (Alvar Aalto) urbanistinį ir architektūrinį planą.
Kazimieras Bazys
Kazimieras Bazys (1893 m. balandžio 23 d. Kėdainiuose – 1959 m. lapkričio 8 d. Pittsburghe, PA – JAV), vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Biografija
Augo gausioje ir neturtingoje šeimoje. Materialiai rėmė dėdė Adomas Bazevičius – Labūnavos grafo Henriko Zabielos dvaro orkestro muzikantas (klarnetininkas), kuris Kazimierą pradėjo mokyti ir muzikos. Paskui K. Bazys mokėsi pas Kėdainių ir Gruzdžių vargonininką V. Paškevičių. Vėliau nuvyko į Šiaulius, mokėsi pas vargonininką Praną Andrejauską ir buvo jo asistentas. Išmokęs vargonuoti, gavo vargonininko vietą Šv. Juozapo parapijoje Kėdainiuose. 1912 m. Kaune lankė J. Naujalio vargonininkų kursus. Kilus Pirmajam pasauliniam karui, buvo paimtas į rusų carinę kariuomenę, griežė pulko styginių orkestre, o vėliau Voronežo simfoniniame orkestre. Kaip laisvas klausytojas lankė Voronežo muzikos mokyklos kursus. Po karo grįžęs į Lietuvą, keletą metų vargonininkavo Truskavoje (Kėdainių r.), o vėliau apsigyvenęs Kėdainiuose vargonininkavo, dėstė muziką gimnazijoje ir vadovavo chorams. Su šeima nuvykęs į JAV, 1924 m. užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Rochesteryje, NY. Taip pat vadovavo Šv. Cecilijos mišriajam chorui (per 50 dalyvių), su kuriuo nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Dėstė muziką lituanistinėje mokykloje ir vadovavo moksleivių chorui. Vėliau persikėlė vargonininkauti į Dangun Žengimo lietuvių parapiją Pittsburghe, kur sėkmingai vadovavo ir Maironio chorui (25 moterys ir 14 vyrų).
Nuo 1951 m. vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo parapijoje Homesteade, PA, ten vadovavo ir chorui. Namuose turėjo pianiną, smuiką ir kometą – kasdien po dvi tris valandas grodavo šiais instrumentais.
Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo Rochester Civic Music Association narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kupstinė šalmabudė
Kupstinė šalmabudė  – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, šalmabudžių (Mycena) genties grybų rūšis.
Ąžuolo, retai kitų lapuočių kelmai, išvartos. Vasara, dažniausiai ruduo. Kupstais auganti šalmabudė.
Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm skersmens, kūgiškai varpeliška, sena – paplokščia, su aštriu gūbreliu, persišviečiančiai raukšlėtai vagota, rausvai ruda, pilkai ruda, gelsvai ruda. Lakšteliai reti, stori, balti, priaugtiniai. Kotas 3–10 (12)×0,2–0,4 cm, balsvas, gelsvas, pamato link ryškiai geltonai rudas, oranžiškai rudas. Trama rusva, aštroko miltų, medienos ar net agurkų kvapo, nekarti. Sporos 8–11×5,5–6,5 μm.
Ragožių apylinkė
Ragožių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Kupstinė šalmabudė
Būdingi požymiai: kotas oranžiškai, geltonai rudas, dažniausiai aptinkama ant ąžuolo kelmų.
Ragožių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čičinų apylinkės ir Kulvos apylinkės.
Kupstinė šalmabudė
Auga didelėmis grupėmis, kuokštais, kupstais (kartais iki šimto ir daugiau). Labai dažna. Medienos saprotrofas, labai aktyvus. Nevalgoma.
Havajai (sala)
thumb|right|250px|Havajų sala iš kosmoso thumb|right|250px|Havajų salos padėtis salyne Havajai – didžiausia Havajų salyno sala. Sąlyną sudaro 19 salų ir dar daugiau mažų salų ir rifų. Kad nekiltų painiavos tarp salyno ir salos pavadinimų, dažnai vadinama Didžiąja sala. Vulkaninės kilmės salos plotas 10 432 km² (didžiausia Jungtinių Amerikos Valstijų sala), taigi ji užima 62 % viso salyno ploto. Salos pavadinimas davė vardą ir visam salynui, kai karalius Kamehameha Didysis 1795 m. užkariavo beveik visą salyną ir pavadino jį savo gimtosios salos vardu.
Kupstinė šalmabudė
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 179 psl.
VZ-9 Avrocar
thumb|250px|right|Avrocar thumb|250px|right|Bandomasis pakilimas apie 1961 m., pilotuoja NASA lakūnas-bandytojas Fred Drinkwater VZ-9 Avrocar – eksperimentinis vertikalaus pakilimo ir nusileidimo Kanados orlaivis, skirtas koncepcijos demonstravimui. Nors kurtas Kanadoje Avro Aircraft Limited kompanijos, Avrocar buvo daromas JAV armijai. Ore šis orlaivis atrodytų kaip skraidanti lėkštė.
Dėl neišsprestų problemų su stabilumu, projektas 1961 metais buvo nutrauktas. Iš viso pagaminti du orlaiviai.
Havajai (sala)
Šiuo metu Havajuose gyvena ~160 000 nuolatinių gyventojų. Sostinė – Hilo miestas.
Geologija ir topografija
Havajai yra piečiausia salyno sala, nuo šiauriau esančios Maui ją skira Alenuihaha sąsiauris. Ji, kaip ir kitos šio salyno salos, susiformavo virš karštojo taško – vietos, kurioje konvekciniai Žemės mantijos srautai pradegina litosferos plokštę ir iškelia ugnikalnius. Kadangi Ramiojo vandenyno plokštė po truputį (apie 9-10 cm per metus) slenka į šiaurę - šiaurės vakarus, anksčiau buvę aktyvūs ugnikalniai nutolo nuo karštojo taško ir po truputį nurimo. Šis reiškinys būdingas visoms Havajų saloms left|250px|thumb|Akaka krioklys Havajų salą suformavo penki skirtingo geologinio amžiaus vulkaniniai skydai, išsiveržę vienas po kito (sąrašas pateikiamas pradedant seniausiu):
Salos plotas nuolatos didėja, kadangi aktyvūs Mauna Loa ir Kilauea nuolatos lieja lavą į vandenyną, taip augindami salą: vien tik Kilauea lavos srautai nuo 1983 iki 2002 metų praplėtė salą 220 ha.
Ekonomika
Iki XX a. vidurio svarbiausia Havajų salos ekonomikos šaka buvo cukranendrių auginimas, bet vėliau šis verslas ėmė nykti, ir 1996 m. uždaryta paskutinė cukranendrių plantacija. Šiandien salos ekonomikos pagrindas – turizmas. Iš žemės ūkio veiklų paminėtina galvijininkystė, orchidėjų ir papajų auginimas.
Nuorodos
Išsamus Havajų valstijos žinynas
Arvydas Macas
Arvydas Macas (1940 m. vasario 12 d. Kaunas – 2009 m. balandžio 10 d. Kaunas) – trumpabangininkas (r.m.s šaukinys „LY2OO“), tarptautinės klasės radijo sporto meistras, sporto organizatorius, radijo inžinierius, ilgametis Kauno politechnikos instituto dėstytojas (1962–2009).
Biografija
Gimė Kaune inteligentiškoje Albinos ir Broniaus Macų šeimoje. Škotijoje gimusi mama baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, paskui studijavo anglų kalbą Vytauto Didžiojo, Glazgo ir Londono universitetuose. Dėstė Vilniaus universitete, KPI ir vidurinėje mokykloje. Tėvas – tarpukario Lietuvos kadrinis kariškis, vyresnysis puskarininkis. Po karo – ūkinis darbuotojas, organizavo kelių įmonių įkūrimą ir joms sumaniai vadovavo. Karo metus Macai praleido Marijampolėje. 1945 m. persikėlė į Vilnių. Čia Arvydas pradėjo lankyti pradinę mokyklą. 1950 m. šeimai persikrausčius į Šilutę, mokėsi tenykštėje vidurinėje mokykloje. Baigęs 7 klases 1953 m. su tėvais grįžo į Kauną ir tęsė mokslus 3-iojoje vidurinėje mokykloje (kitais metais pavadintoje Salomėjos Nėries; nuo 2010 m. – Gedimino sporto ir sveikatingumo vidurinė mokykla). 1957 m. įstojo į KPI Elektrotechnikos fakultetą ir studijavo tais laikais prestižinę sritį – radiotechniką. 1962 m. tapo diplomuotu radijo inžinieriumi.
Baigęs institutą priimtas Teorinės radiotechnikos katedros asistentu. 1966 m. tapo vyr. dėstytoju. 1990 m. išrinktas einančiu docento pareigas. Institutui atkūrus universiteto statusą, 1992 m. išrinktas vyr. asistentu. Nuo 2004 m. – Signalų apdorojimo katedros lektorius, po 4 metų – valandinis dėstytojas. Jo pagrindinės mokslinės veiklos kryptys buvo kvarciniai autogeneratoriai bei neelektrinių dydžių generatoriniai matuokliai. Paskelbė per 30 mokslinių-metodinių darbų, tapo mokymo knygų „Signalai ir sistemos“ (2004) bei „Netiesinės sistemos“(2006) bendraautorium. Stažavo Kauno radijo gamyklos Eksperimentiniame konstravimo biure (1982) ir Maskvos elektrotechninių ryšių institute (1987). Dėstė radiotechninių grandinių ir signalų kursą: skaitė paskaitas, vedė pratybas ir laboratorinius darbus, vadovavo kursiniam projektavimui. Paskaitas skaitė labai įdomiai ir patraukliai, 1987 m. tapo KPI geriausio lektoriaus konkurso laureatu. Vėliau vedė modulius „Signalai ir sistemos“ bei „Mikrobangė abonentinė ir kabelinė televizija“.
Buvo kabelinės televizijos „Mikrovisata“ direktorius ir faktiškai organizavo jos įkūrimą.
Mokydamasis, o vėliau dirbdamas buvo labai aktyvus sportininkas ir talentingas sporto organizatorius. A. Macas – Lietuvoje gerai žinomas tinklininkas, SSRS sporto meistras. Dar moksleivis su Kauno jaunių komanda daug kartų iškovojo prizines vietas. Vėliau su Kauno vyrų komanda tapo Lietuvos spartakiados nugalėtoju. 1961 m. su Lietuvos rinktine laimėjo SSRS zonines (8 respublikų) varžybas, 1965 m. – Lietuvos tinklinio čempionas.
Ištisus savo gyvenimo dešimtmečius Arvydas atidavė radijo sportui. Nuo 1960 iki 1980 ir nuo 2006 m. iki mirties būdamas Lietuvos radijo sporto federacijos pirmininko pavaduotoju organizavo ir rėmė jaunųjų radistų varžybas, populiarino foksoringo ir palydovinės navigacijos rungtis. Nuo 1962 iki 1988 m. – KPI radijo klubo tarybos pirmininkas. Pasižymėjo neeiline diplomatija, todėl gerai sutardavo ir su KPI rektoratu, ir su Vilniaus bei Maskvos organizacijomis, kurioms klubas formaliai buvo pavaldus. Buvo puikus radijo telegrafistas, Kauno radijo klubo Morzės abėcėlės mokymo kursų vadovas. Aktyviai dalyvavo trumpųjų bangų ir palydovinės navigacijos varžybose. Buvo tuometės KPI radijo klubo komandos, 6 kartus tapusios SSRS čempione ir daugybės tarptautinių varžybų nugalėtoja, narys. Kartu su Algiu Kregžde inicijavo ir organizavo pirmąsias KPI radijo klubo ekspedicijas į Gruzijos kalnus. Čia su 1966 m. startavusia komanda pasaulio trumpųjų bangų čempionate iškovojo nugalėtojų taurę. 1969 m. tapus Europos čempionais, jam kartu su kitais komandos nariais suteiktas tarptautinės klasės sporto meistro vardas (1971 m.). Taip pat buvo ir KPI sportinio-techninio klubo „Politechnika“, vienijusio visų techninio sporto šakų entuziastus, tarybos pirmininkas.
Dramatiškų 1991-ųjų sausio įvykių dienomis ir vėliau kartu su kitais Radijo klubo nariais vykdė valstybei reikšmingą ir kartu pavojingą misiją. Okupantams Vilniuje užėmus radiją ir televiziją, palaikyti ryšį su Vakarais, be Kauno radijo ir televizijos, buvo panaudotas sovietmečiu KPI bendrabutyje Studentų gatvėje Radijo klubo įrengta aukšto techninio lygio trumpųjų bangų radijo stotis. Ji buvo kur kas galingesnė už veikusiąją Lietuvos Aukščiausiojoje Taryboje. Naujausias žinias apie įvykius Lietuvoje kauniečiai perduodavo užsienio trumpabangininkams ir jos per keletą minučių pasiekdavo Vakarų televizijos tinklus bei radijo stotis. Šią užduotį Kaune vykdė maždaug 15-kos KPI Radijo klubo narių grupė. Jie ne mažiau kaip po tris stotyje budėdavo ištisą parą ir dirbdavo. Tai tęsėsi iki žlugo 1991 m. rugpjūčio pučas Maskvoje.
Karstinė įslūga
Karstinė įslūga – paviršinė karstinė forma, atsiradusi lėtai įslūgsant žemės paviršiui, kai dar nepažeidžiamas sluoksnių vientisumas; galutinis įslūgų skersmuo sudaro dešimtis metrų, o gylis – iki 1 m.
Arvydas Macas
Biografija
1991-ųjų sausį KPI radistai įrengė radijo stotį ir Kauno miesto savivaldybės pastate Laisvės alėjoje, nes buvo tikimasi jo šturmo, ir joje taip pat ištisai budėjo. Be to, susitarę su medikais, Kauno klinikose įrengė ir darbui parengė galingą (5 kW) radijo siųstuvą, pagamino anteną, kurią prireikus per keliolika minučių buvo galima iškelti ant 75 m aukščio Klinikų kamino. Jie vykdė ir žvalgybinį darbą: įrašinėjo Kaune dislokuotos sovietų kariuomenės vadovybės komandas padaliniams, kariškių pokalbius ir visa tai perduodavo savivaldybės atitinkamai komisijai, ruošė priemones trikdyti karinių padalinių ryšius su vadovybe.
Arvydas buvo labai komunikabilus, pasižymėjo erudicija, subtiliu humoru, iškalba, garbingu elgesiu ir nepakanta bet kokiai neteisybei. KTU radijo klubo narių renginiuose bei laisvalaikio susitikimuose jis būdavo ir neprilygstamas oratorius, ir muzikantas, ir gitara skambinantis dainininkas, ir apskritai linksmas pašnekovas. Mėgo žvejoti, medžioti, dainuoti, ilgą laiką giedojo Jėzuitų bažnyčios chore. Savo darbais ir asmeniniu pavyzdžiu žadino jaunosios kartos tautinę savimonę ir savivertę, telkė veikti atkuriant Lietuvos nepriklausomybę ir vėliau ją stiprinant. Kaip ir jo sesuo gydytoja Audronė Macaitė-Vitkauskienė, Arvydas buvo aktyvus Lietuvos sąjūdžio ir Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų rėmėjas. Jį gerbė studentai, kolegos ir vadovybė: aukštojo mokslo ministras apdovanojo Padėkos raštu, o rektorius – instituto Garbės raštu ir nesyk reiškė jam padėkas.
Kūno kultūros ir sporto departamentas jį apdovanojo 3-ojo laipsnio medaliu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“ (1995 m.) Už išskirtinius nuopelnus Europos radijo sportui Arvydas išrinktas Europos Radijo sporto federacijos garbės nariu (2010 m., po mirties).
Angelės ir Arvydo Macų sūnus Andrius – medicinos mokslų daktaras, profesorius, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Klinikų Anesteziologijos klinikos vadovas.
Svarbiausi pasiekimai radijo sporte, apdovanojimai
Arvydas Macas yra tapęs : Visus kartus KPI kolektyvinės stoties  komandos sudėtyje.
Vytautas Čepas
Vytautas Čepas (g. 1948 m. spalio 17 d. Šiauliuose) – psichologas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1955–1957 m. mokėsi Pakruojo vidurinėje mokykloje, 1957–1960 m. Lygumų vidurinėje mokykloje, 1960–1967 m. Biržų Juliaus Janonio vidurinėje ir 1-ojoje vidurinėje mokyklose. 1967–1968 m. dirbo Kauno dirbtinio pluošto gamykloje elektriku. 1968–1971 m. tarnavo SSRS kariniame Šiaurės laivyne. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultete, įgijo psichologo specialybę.
1995–1996 m. banko „Litimpeks“ Klaipėdos filialo vadovas. 2000–2001 m. UAB „Itera Lietuva“ atstovas spaudai, UAB „Publicum “ projektų direktorius. 2001–2004 m. regioninėje televizijoje „Balticum TV“ vedė tiesiogines diskusijų laidas „Ant svarstyklių“ ir „Proto aistros“. 2002–2004 m. UAB „Hondera“ direktorius. Nuo 2009 m. Klaipėdos universiteto docentas.
Laikraščiuose „Klaipėda“, „Vakarų ekspresas“, „Mažoji Lietuva“, „Vakarinės naujienos“, „Darbininkų balsas“, „Šilalės artojas“, „Respublika“, „Lietuvos žinios“ ir kt. publikavo apie 1500 straipsnių. Lietuvos psichologų draugijos narys. Nuo 2009 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Pomėgiai – literatūra, sportas, rašymas. Žmona Ramutė – Klaipėdos universiteto docentė, sūnus Sigitas – advokatas, duktė Ieva Broderick gyvena ir dirba Airijoje, Korko mieste.
Politinė veikla
1996–2000 m. ir 2004–2008 m. LR Seimo narys.
Prieštaringas dujų antkainių projektas
2005 m. Vytautas Čepas, tuo metu būdamas liberalu, teikė gamtinių dujų įstatymo pataisą, parengtą įmonėje „Savel“. Jo siūlomos pataisos formuluotė siūlė neleisti Kainų komisijai nustatyti viršutinės dujų tiekimo kainų ribos kai nepagrįstai didinamos dujų kainos arba kai dujų tiekimo kaina daugiau nei 15 proc. viršija jų pirkimo kainą. Ši pataisa būtų buvusi naudinga tik vienai įmonei – „Dujotekanai“, kuri iš „Gazprom“ perkamas dujas Lietuvos įmonėms pardavinėjo iki 30 % brangiau.
Sant Elijos stadionas
Stadio Comunale Sant’Elia yra futbolo stadionas Kaljaryje, Italijoje. Stadionas talpina 23 486 žiūrovus. Jame namų rungtynes žaidžia Cagliari Calcio. Klubas iki 1970 m. žaidė Stadio Amsicora stadione.
Istorija
Stadionas pastatytas 1970 m. Tuomet jame tilpo 60 000 žiūrovų. Renovavus stadioną 1989 m. pasaulio čempionatui, vietų skaičius buvo sumažintas iki 39 905. 1990 m. stadione vyko trejos XIV pasaulio futbolo čempionato rungtynės.
Kauno šv. Jurgio Kankinio bažnyčia
'''Kauno šv. Jurgio Kankinio bažnyčia''' – viena pirmųjų bažnyčių Kauno senamiestyje. Pastatas stovi Santakos parke priešais Kauno pilį. Šalia bažnyčios veikia Kauno bernardinų vienuolynas.
Istorija
thumb|left|Šv. Jurgio bažnyčios interjeras prieš restauraciją left|thumb|Šv. Jurgio Kankinio restauruojamas interjeras
1468 m. prie pilies pastatyta medinė bažnyčia, skirta mieste įsikūrusiems vienuoliams bernardinams. 1471 m. pradėta statyti mūrinė šv. Jurgio bažnyčia. Tiksliai nežinoma, kada ji baigta, bet 1503 m. jau veikė. 1603 ir 1624 m. bažnyčią smarkiai apgadino gaisras, o karo su Maskva metu, 1656 ir 1659 m. – Maskvos kariuomenė.
Pasak 1819 m. Kaune apsilankiusio LDK politiko, literato Juliano Ursino Nemcevičiaus, 1812 m. Napoleono vadovaujama Prancūzijos armija čia įsirengė ginklų ir parakos sandėlį, o traukdamiesi netyčia padegė, todėl dalis vienuolyno buvo susprogdinta. Paskutinį kartą kapitalinis remontas atliktas 1936 m. Po Antrojo pasaulinio karo buvo paversta vaistų sandėliu. Šalia esančiame vienuolyne sovietmečiu veikė P. Mažylio medicinos mokykla.
2005 m. vienuoliai atgavo labai prastos būklės bažnyčią. Prie bažnyčios prisišliejęs mūrinis XV a. pabaigoje-XVI a. pradžioje pastatytas vienuolyno pastatas, išlaikęs daug gotikos elementų. Šalia įrengtas Santakos parkas.
2009 m. liepos mėn. pradėti bažnyčios ir vienuolyno rekonstrukcijos darbai.
Architektūra
thumb|Kauno šv. Jurgio Kankinio bažnyčia iki rekonstrukcijos
Ši vėlyvosios gotikos šventovė yra viena iš penkių 1495–1510 m. statytų paminklų, priskiriamų originaliam Lietuvos nacionalinės gotikos architektūros paveldui. Tai monumentalus, ištįsęs (halės ilgis - 36,5 m, presbiterijos - 20,8 m), vertikalių proporcijų ir ritmiškos kompozicijos pastatas, kurio fasadus skaido smailiaarkiai langai bei liekni ir grakštūs daugiatarpsniai kontraforsai. Ypač saviti presbiterijos kontraforsai, tarsi kolonos visai nesiliečiantys su siena ir remiantys ne ją, o arkas virš langų ir pastogės karnizų.
Bažnyčia halinė; visos trys navos uždengtos bendru dvišlaičiu stogu, atskirta tik aiškiai žemesnė presbiterija, virš kurios iškyla tapybiškas barokinis bokštelis. Pats pastatas sumūrytas iš tamsraudonių plytų, taikant gotikinį jų rišimo būdą; puošybai saikingai naudotos perdegtos juodos spalvos plytos, iš kurių dažniausiai sudėlioti rombų ir kryželių raštai. Sienos labai storos: navų dalies – 1,3 m, presbiterijos – 1 m. Trys navos dalinamos į penkias travėjas, dengtas pusapskričiais kryžminiais skliautais. Bažnyčia ne kartą nukentėjo nuo gaisrų, karų ir buvo perstatyta.
Žilvičiai
Žilvičiais vadinamos gyvenvietės:
Didžioji bedantė
Didžioji bedantė (Anodonta cygnea) – dvigeldžių moliuskų rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje dažna, bet nyksta.
Šviesiai rudi moliuskai užauga iki 23 cm ilgio. Gyvena įsiraususi upių dumble ar smėlyje. Minta pro sifoną filtruodama vandenį: pro žiauninį – vanduo įteka, o pro kloakinį – išteka. Lervos prisitvirtina ant žuvų kūno, minta vandenyje esančiomis medžiagomis, o po kelių savaičių subrendusios, nukrenta ant dugno.
Žilvičiai (Kėdainiai)
Žilvičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, beveik 3 km į šiaurės rytus nuo Mantviliškio, 2 km į pietryčius nuo Alksnėnų. Pro kaimą eina Dotnuvos-Alksnėnų kelias. Žilvičių pakraščiu teka Kruostas. Rytuose yra nedidelis Žilvičių miškas.
Istorija
thumb|left|Paminklas Žilvičių tremtiniams (autorius Alfredas Jurevičius)
Kaimas įkurtas „išparceliavus“ Baliui Gružauskui (Boleslovui Gruževskiui) priklausančius Liubomislio ir Zofijavos palivarkus. Žemė buvo suskirstyta į 25 sklypus ir išdalinta savanoriams, bežemiams ir mažažemiams. Išdalintas 358,9 ha žemės plotas. Vidutinis sklypo dydis 14,3 ha. Naujakuriai šią teritoriją pavadino Žilvičiais ir vardą pasiūlė Žemės reformos departamentui. Pastarasis jį patvirtino ir 1926 m kovo 17 d. paskelbė „Vyriausybės žiniose“.
Iecava
Iecava – miestas (nuo 2021 m.) pietų Latvijoje, prie Iecavos upės. 5736 gyventojai (2021 m.). Veikia Iecavos liuteronų bažnyčia.
Istorija
1492 m. pirmą kartą pamininėta rašytiniuose šaltiniuose. Iki XX a. buvo žinoma vokišku vardu Gross Eckau.
1812 m. Napoleono armijų įsiveržimo į Rusijos imperiją metu, ties Iecava įvyko Iecavos (Eckau) mūšis, kurį laimėjo Ž. Makdonaldo vadovaujamos prancūzų pajėgos.
1963–1990 m. miesto tipo gyvenvietė. 2009–2021 m. Iecavos savivaldybės centras.
Transportas
Svarbus Latvijos transporto centras. Per Iecavą nutiesta Latvijos A7 magistralė, kuri yra ir Via Baltica kelio dalis. 5 km nuo miesto centro eina geležinkelio linija „Jekabpilis-Jelgava“, prie kurios įsikūrusi Iecavos geležinkelio stotis. 1962 m. Iecavą pasiekė pirmasis Latvijoje gamtinių dujų dujotiekis.
Lietūkio garažo žudynės
thumb|right|Vaizdas garažo teritorijoje po žudynių Lietūkio garažo žudynės – 1941 m. birželio 27 d. įvykiai Kaune, Lietuvos žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Lietūkis“ (NKVD) garažų teritorijoje (dabar – Miško g. 3). Naciams okupavus Lietuvą viešai, žiauriai, pasityčiojant nukankinta daugiau nei 50 Lietuvos žydų.
Priešistorė
1940 m. Sovietų Sąjunga okupavo Lietuvą. Lietuviai pabėgėliai Berlyne ir Lietuvos pogrindininkai tikėjosi, kad nacių Vokietija užpuls  Sovietų Sąjungą, vylėsi atstatyti Lietuvos nepriklausomybę ir rūpinosi ta proga atsikratyti Lietuvos žydų. Tuo tikslu Lietuvių aktyvistų frontas skatino burtis į Tautinio darbo apsaugos batalioną sudarytą iš celių, „penketukų“. Aleksandras Bendinskas vadovavo prekybos, pramonės ir transporto išsaugojimui, kad karui prasidėjus sovietai turto neišvežtų ir nesunaikintų. Sovietai 1941 m. birželio 13-15 d. trėmimuose panaudojo sunkvežimių iš Lietūkio ir kitur. Birželio 17-18 d. sklido gandai, kad sovietai rengia dar didesnius trėmimus. Lietuvių aktyvistų fronto štabas nusprendė „penketukams“ nurodyti tokiu atveju apgadinti transporto priemones. 1941 m. birželio 22 d. nacių Vokietija užpuolė  Sovietų Sąjungą ir prasidėjo 1941 m. birželio sukilimas.
1941 m. birželio 25 d. vokiečių kariuomenė įžygiavo į Kauną. Tą dieną atskrido SS A operatyvinės grupės vadas Franz Walter Stahlecker. Jis skatino lietuvius sukilėlius rengti pogromus. Jo paskatintas, tą dieną Algirdas Klimaitis pradėjo Vilijampolės pogromą, kurio metu lietuviai išžudė maždaug 800 Kauno žydų.
Žudynių aplinkybės
thumb|right|Vaizdas žudynių metu
Vieta
Žudynės įvyko 1941 m. birželio mėn. 27 d. mažame Lietūkio (sovietų nacionalizuoto 1940 m.) garaže šalia Žalgirio gatvės ir Vytauto prospekto, priešais Kauno kapines. Vokiečių 16-osios armijos vadovybės būstinė buvo už maždaug 200 metrų, Lietuvos prekybos rūmuose. Kiemas matėsi pro būstinės langą.
Organizatoriai ir vykdytojai
Dauguma liudininkų nurodo lietuvius kaip žudytojus. Pasak kai kurių liudininkų, vokiečiai žemino ir mušė žydus, bet jų nežudė.
Iš viso liudijimų surinkta iš apie 90 žmonių. Apie žudynes liudijo Laimonas Noreika ir Vytautas Petkevičius. Vytautas Petkevičius rašė, kad jisai vienuolikos metų būdamas stebėjo šias žudynes ir matė kaip Aleksandras Bendinskas lietuviams tenai vadovavo po to, kai buvo pasakyta „Klimaičio vyrams“ iš ten išeiti. Liudijo taip pat fotografas Karlas Roderis. Jas stebėjo vokiečių 562-osios „duonkepių kuopos“ nariai, kurie tvirtino, kad dauguma žiūrovų sudarė vokiečiai kariai.
Išlikusiose nuotraukose matyti dešimtys aukų ir maždaug dešimt nusikaltėlių juos mušančių. Tai lietuviai kareiviai, baltaraiščiai (ginkluoti civiliai su baltais raiščiais) ir kiti civiliai. Yra tvirtinimų, kad dauguma žudytojų buvo ką tik paleisti iš kalėjimo. Matyti daugybė žiūrovų, vokiečių kareivių ir lietuvių civilių, tarp jų kelios moterys. Žudymui naudojami laužtuvai, medinės lentos ir vandens siurblio žarnos sunkvežimiams plauti. Žudynes fotografavo vokiečiai Karlas Roderis ir vokiečių oro pajėgų vadovybės štabo 16-osios armijos nuotraukų skyriaus fotografas Wilhelmas Gunsiliusas.
thumb|right|Tariamas lietuvis, vienas aktyviausių žudynių dalyvių Fotografo Wilhelmo Gunsiliuso ir pulkininko L. Von Bischoffshausen liudijimais, daugybę žydų su laužtuvu išžudė maždaug 25-erių metų blondinas vyras. Dviejose nuotraukose jis pozuoja, pergalingas, laužtuvu užmušęs savo auką. Wilhelmo Gunsiliuso tvirtinimu, anas atsistojo ant krūvos lavonų ir akordeonu sugrojo Lietuvos himną. Kiti liudija kitaip. Spėliojama, kas tasai vyras galėjo būti. Vieni tvirtina, kad jisai SS karininkas Joachim Hamann. Kiti mano, kad jisai geštapininkas Algirdas Antanas Pavalkis. Arvydas Anušauskas teigia, kad juo galėjo būti Juozas Surmas, kuris vėliau kalbėjo, kad žudynes suorganizavo su Franz Walter Stahlecker vairuotoju, Lietuvos vokiečiu Richard Schweizer. Juozas Surmas ir Richardas Schweizeris abu buvo kilę iš Kybartų. Juozas Surmas buvo suorganizavęs grupę kalinių, išlaisvintų iš Kauno kalėjimo.
Eiga
Liudytojai pasakojo, kad žydai buvo priversti išvalyti arklių mėšlą ir vandens žarnomis išplauti kiemą. Juos po to pradėjo kankinti ir žudyti. Kai kuriuos prigirdė vandeniu iš siurblio žarnos. Kiti žydai buvo priversti išvalyti kiemą užtvindžiusį kraują. Civiliai drąsino mušančiuosius, o kažkas netgi grojo akordeonu. Aukas užkasė Kauno senosiose kapinėse. Jas sudėjo įstrižai vienas kitai.
Žudynių aukos
Žudynėse nužudytas Aleksandro Štromo tėvas, buvęs Lietuvos finansų ministerijos Pramonės ir prekybos departamento direktorius Jurgis Štromas, Simcha Zisl Mankevic, muilo fabriko darbininkas Jizchakas Grinas, muzikas Šlomas Goldšteinas, vandens tiekėjas I. Kurliančikas, prekiautojai B. Komašas ir Ch. Cukermanas, moksleiviai Pessachas ir Goldbergas, bei Mošė Štromas.
Kan­ki­ni­mų „Lie­tū­kio" ga­ra­že au­kos, pa­gal vie­ną ver­si­jų, yra už­kas­tos Žaliakalnio žydų kapinėse esančiuose tuš­čiuo­se plo­tuo­se. Tai liu­di­ja so­viet­me­čiu pra­dė­tas, bet neuž­baig­tas ty­ri­mas. Apie tai Kauno miesto savivaldybės at­sto­vams už­si­mi­nė Kau­no kraš­to ju­dė­jų bend­ruo­me­nės pir­mi­nin­kas Jo­si­fas Ta­cas. Šią ver­si­ją turėtų pa­tvir­tinti 2013 m. planuojami atlikti kapinių ty­ri­mai, tokiu atveju bus ieš­ko­ma bū­dų, kaip su­tvar­ky­ti ma­si­nę ka­pa­vie­tę.
Laikinosios Vyriausybės ir kitų asmenų reakcija
Lietuvos laikinoji vyriausybė tą pačią dieną nagrinėjo žudynių klausimą. Komunalinio ūkio ministras Vytautas Landsbergis-Žemkalnis posėdyje pranešė apie nepaprastai žiaurius žydų kankinimus „Lietūkio“ garaže. Nutarta: Nežiūrint visų priemonių, kurių reikia imtis prieš žydus dėl jų komunistinės veiklos ir kenkimo vokiečių kariuomenei, partizanams ir paskiriems gyventojams, vengti viešų žydų egzekucijų.
Be to, kabinetas sutarė, jog šie veiksmai yra padaryti žmonių, kurie nieko bendra neturi nei su Aktyvistų Štabu, nei su Laikinąja Lietuvos Vyriausybe.
Gydytojas Balys Matulionis ir kunigas Simonas Morkūnas iš pažįstamų girdėjo apie šį nusikaltimą, papasakojo jį arkivyskupui Juozapui Jonui Skvireckui ir prašė jo tarpininkauti tariantis su vokiečiais.
Atminimas
miniatiūra|250px|right|Paminklas aukoms žudynių vietoje Pradedant 2002 m. Kauno žydų bendruomenė rengia aukų atminimą kartu su prijaučiančiais ir įvairių šalių ambasadų atstovais.
Alternatyvios versijos
Užfiksuoti įvykio liudijimai yra prieštaringi, nesutariama, kas tiksliai įvyko. Chaimas Bargmanas samprotauja, kad žudynės galėjo vykti dviejuose skirtinguose garažuose.
Aleksandro Bendinsko versija
Birželio 22 d. Vokietijai užpuolus Sovietų Sąjungą kai kurie sovietai saugumiečiai bandė iš Kauno išsprukti Lietūkio garaže esančiais automobiliais. Vienas penketukas juos sugavo, nuginklavo ir ten užrakino. Aleksandro Bendinsko liudijimu, birželio 25 d. išlaisvinti lietuviai kaliniai juos atrado, kai kuriuos atpažino ir iš keršto juos kraupiai nužudė.
Jokie kiti liudijimai nepalaiko A.Bendinsko liudijimų. Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti tyrinėtojai Saulius Sužiedėlis ir Christoph Dieckmann tvirtina, kad dokumentais neįrodyta, jog žudynės buvo keršto aktas prieš saugumiečius.
1035 m.
1035 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gražutė Šlapelytė-Sirutienė
Gražutė Marija Šlapelytė-Sirutienė (1909 m. lapkričio 29 d. Vilniuje – 2009 m. sausio 5 d. Santa Monikoje, Kalifornija) – Lietuvos pedagogė, kalbininkė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
Gražutė 1927 m. Vilniuje lenkų okupacijos metu baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją, 1937 m. Vilniaus universitete įgijo filosofijos ir lenkų bei lietuvių filologijos diplomą.
Jos rašiniai spaudoje pasirodė dar studijų metais. Lietuvoje rašė žurnalui „Vilniaus šviesa“, po 1945 m. – Vokietijos periodiniams leidiniams „Žiburiai“, „Moterų žodis“, „Tėvynės sargas“. Vilniaus krašto temomis rašė JAV leidiniams „Draugas“, „Aidai“, „Akiračiai“, „Karys“, „Skautų aidas“, „Moteris“ ir kt. Devintojo dešimtmečio pradžioje talkino Broniui Kvikliui, rengusiam Lietuvos bažnyčių Vilniaus arkivyskupijos du pagrindinius tomus.
Jos skatinimu ir lėšomis 2000 m. Vilniuje Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas išleido prof. Vlado Žuko veikalą „Marijos ir Jurgio Šlapelių knygynas Vilniuje“. Marijos ir Jurgio Šlapelių sukauptą, Vilniaus kultūriniam palikimui reikšmingą archyvinę medžiagą dokumentavo kitoje V. Žuko knygoje „Marijos ir Jurgio Šlapelių archyvas“ (2006 m.). Taip pat ji parėmė J. ir M. Šlapelių biografijoms skirto Vytauto Damaševičiaus ir Juozo Matonio 2004 m. sukurto dokumentinio filmo „Ištikimi lietuviškam žodžiui“ leidybą. Ji taip pat rėmė lietuvių spaudą JAV ir Europoje, parapijas ir vienuolynus, JAV lietuvių bendruomenės veiklą, Bendrąjį Amerikos lietuvių fondą, Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje, Šv. Kazimiero akademiją Romoje ir kitas lietuvių visuomeninės, religinės veiklos sritis. 200px|right|thumb|Memorialinė lenta Marijos ir Jurgio Šlapelių namo-muziejaus vidiniame kiemelyje Atgavusi senamiestyje nacionalizuotą savo tėvų namą (Pilies g. 40), jį padovanojo Vilniaus miestui ir jame įkūrė savivaldybės žinioje veikiantį Marijos ir Jurgio Šlapelių vardo muziejų. Po motinos mirties Vilniaus universiteto bibliotekai perleido tėvų sukauptą archyvą ir biblioteką, o Lietuvių kalbos institutui – tėvo per dešimtmečius rinktą medžiagą žodynams.
Imbarės akmuo su dubeniu
Imbarės, kitaip – Skaudalių, akmuo su dubeniu (valstybės saugomas kultūros paveldo objektas: unikalus kodas –, senas registro kodas – M202, senas laikinos apskaitos Nr. 377/4) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 0,6 km į vakarus nuo kelio ir 0,94 km į pietvakarius nuo jo sankryžos su keliu Salantai–Imbarė, Salanto kairiajame krante, Ožkinio krūmų miške.
Akmuo
Guli Salanto kairiojo kranto šlaite, Skaudalių alkoje, šalia ąžuolynu apaugusios griovos, 2 m į šiaurės vakarus nuo akivaro. Akmuo nedidelis, 75 cm ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 55 cm pločio ir 45 cm aukščio. Vakarų, pietų ir pietryčių pusėse šonai nuskelti. Viršuje, kiek į pietų pusę, iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo, 24–28 cm skersmens ir iki 6 cm gylio dubuo. Akmens kraštas į šiaurės pusę nuolaidus. Teritorija apaugusi mišku. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 0,05 ha.
28 m į vakarus yra Imbarės (Skaudalių) II akmuo su dubeniu, 0,4 km į šiaurės rytus – Imbarės kapinynas, 0,73 km į šiaurę – Imbarės piliakalnis.
Tyrimai
Akmens aplinką 1985 m. žvalgė Vytautas Daugudis, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2013 m. – Julius Kanarskas.
1985 m. zondais ištyrus aplinką, 20–30 cm gylyje rasta laužavietės pėdsakų. V. Daugudžio nuomone, akmuo – šioje vietoje po Žemaitijos krikšto veikusios žemaičių pagonių šventovė aukuras.
1994 m. įrašytas į laikinąją kultūros paminklų apskaitą, 2001 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Domas Penikas
Biografija
1929 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, 1937 m. – ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete.
Filoktetas
Filoktetas graikų mitologijoje - Melibojos karaliaus Pojo (Poeas) sūnus, didvyris dalyvavęs Trojos kare. Jis buvo garsus šaulys. Tapo bent dviejų Sofoklio pjesių veikėju, viena iš jų pavadinta jo vardu. Buvo taip pat vienos Aischilo ir Euripido pjesės veikėju. Tačiau tik Sofoklio pjesė išliko, kitos buvo prarastos.
Domas Penikas
Biografija
1929–1935 m. dirbo pradžios mokyklos mokytoju, vėliau – Finansų ministerijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Jaunoji karta“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur 1945–1949 m. redagavo laikraštį „Mūsų kelias“ (pasirašinėjo Platūnu, Dovainiu, Verpeniu ir kt. slapyvardžiais). 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Brukline. 1952–1954 m. vienas iš „Kario“ leidėjų, 1952–1954 m. redaktorius, knygų leidyklos „Vaga“ savininkas.
Parašė pratartis Stasio Matjošaičio-Esmaičio vadovėliams "Gyvoji gamta, ir Žmogaus kūnas" (Dillingen-Donau, 1946), "Negyvoji gamta" (Dillingen-Donau, 1946), "Geografija: Lietuva, svetimi kraštai, žmogus ir Žemė, Žemė pasaulio erdvėje" (Dillingen-Donau, 1946), "Istorija: senų senovė, Lietuvos istorija" (Dillingen-Donau, 1948).1949 m. Vokietijoje išleido savo paties suredaguotą lietuvių rašytojų J. Krumino, Vytauto Tamulaičio, Jurgio Jankaus, Juozo Žukausko, Balio Gražulio, Petronėlės Orintaitės, Pauliaus Jurkaus, Stasio Tamulaičio, Nelės Mazalaitės, Vytauto Alanto novelių rinkinį „Novellen vom Baltischen Meer“, kurį į vokiečių kalbą išvertė Jonas Endrikis Grigolaitis (1902-1957).
Filoktetas
Kai pranašas atskleidė, kad Troja gali būti užimta tik kai kare padės Heraklio lankas ir strėlės (kuriuos turėjo Filoktetas), graikų kariai Odisėjas ir Diomedas arba Neoptolemas nuvyko pas Filoktetą ir įkalbėjo jį keliauti į Troją kartu. Ten jos žaizda išgijo, bei jis nužudė Parį, padėdamas nukariauti miestą. Vėliau grįžo namo, tačiau klajojo kaip kolonistas po pietinę Italiją, kur jis mirė mūšyje.
Basios mūšis
Basios mūšis – mūšis, įvykęs 1660 m. spalio 8 d., tarp ATR ir Rusijos carystės pajėgų, Basios upės apylinkėse netoli Mogiliovo.
Benediktas Petrauskas
Benediktas Petrauskas (g. 1955 m. kovo 2 d. Rusijoje, Irkutsko srities Taišeto raj.) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1973 m. baigė Klaipėdos 15-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę. 1989 m. baigė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto Vadovų tobulinimosi kursus. 1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete apsigynė technikos mokslų daktaro disertaciją.
1978–1990 m. Klaipėdos autobusų parko inžinierius technologas, Eksploatacijos skyriaus viršininkas, autobusų parko direktorius. 1990–1992 m. Klaipėdos miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 1992–1994 m. Klaipėdos miesto savivaldybės meras. 1994–1999 m. Klaipėdos valstybinio prekybos uosto, (nuo 1996 m. Klaipėdos jūrų krovinių kompanija) generalinis direktorius, 1999–2003 m. plėtros direktorius, nuo 2003 m. dukterinės įmonės UAB „Klaipėdos keleivių ir krovinių terminalas“ generalinis direktorius. Be to, nuo 1998 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.
Nuo 1997 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys, Klaipėdos skyriaus tarybos narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Juozapas Jundzilas
Juozapas Jundzilas (, 1794 m. sausio 6 d. Gormanai, dab. Gardino sritis – 1877 m. balandžio 5 d. Vilnius, palaidotas Bernardinų kapinėse) – Lietuvos botanikas floristas, Vilniaus universiteto profesorius.
Benediktas Petrauskas
Biografija
1994–2002 m. ir nuo 2005 m. Klaipėdos prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas, 2002–2005 m. viceprezidentas. 1999–2003 m. Lietuvos jūrų krovos kompanijų asociacijos viceprezidentas, Tarptautinių prekybos rūmų Lietuvos tarybos narys, pirmininko pavaduotojas. Nuo 1994 m. jaunimo skatinimo bendrijos „Liubekas-Klaipėda“ pirmininkas. Klaipėdos Rotary klubo narys, 2002–2003 m. klubo prezidentas. Kazachstano Respublikos garbės konsulas Klaipėdoje.
Esvatinio vyrų futbolo rinktinė
Esvatinio vyrų futbolo rinktinė – Esvatiniui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Esvatinio futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Juozapas Jundzilas
Biografija
Dėdė Stanislovas Bonifacas Jundzilas. Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1814 m. dirbo Vilniaus universiteto botanikos sode. 1817-1820 m. studijavo Vokietijoje, Olandijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje. 1821 m. surengė ekspediciją Lietuvos pietinės ir vakarinės dalies gamtai, ypač florai, tirti, surinko 543 augalų rūšis. Nuo 1823 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1824-1832 m. Gamtos mokslų katedros ir botanikos sodo vedėjas; 1828 m. profesorius. 1832 m. uždarius Vilniaus universitetą, botanikos sodas atiteko Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijai. Šioje akademijoje Juozapas Jundzilas dėstė botanikos ir zoologijos kursą.
Benediktas Petrauskas
Biografija
Žmona Rita Petrauskienė-Kutkaitė, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcijos vyresnioji ekonomistė, sūnus Mindaugas (g. 1979 m.), duktė Vilija (g. 1986 m.)
Juozapas Jundzilas
Biografija
Tyrė Vilniaus apylinkių florą.
1809 m.
1809 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
1036 m.
1036 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lajardas
Lajardas – upė Kanadoje, Jukono teritorijoje, Britų Kolumbijoje ir Šiaurės Vakarų teritorijose; Makenzio kairysis intakas. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Pelio kalnų masyve, teka pradžioje į pietryčius, vėliau į šiaurės rytus per sunkiai įžengiamą taigą. Aukštupys slenkstėtas. Ties Fort Simpsonu įteka į Makenzį.
Užšalusi spalio – gegužės mėnesiais. Svarbiausi intakai: Petito, Fort Nelsonas, Pietų Nahanis. Laivuojama nuo Fort Lajardo. Pirmasis europietis, praplaukęs Lajardo upę buvo John McLeod, kelionę atlikęs 1831 m.
Karstinė mulda
Karstinė mulda – iki kelių šimtų metrų skersmens paviršinė karstinė forma, atsirandusi lėtai sėdant žemės paviršiui, kai dar nepažeidžiamas sluoksnių vientisumas, tirpstant karstėjančioms uolienoms, iš senų kvartero nuogulų uždengtų smegduobių išplaunant dolomitinius miltus arba vykstant dengiančių smėlingų kvartero nuogulų sufozijai, kai smėlis išplaunamas į karstėjančių uolienų plyšius ir tuštumas.
Marinaukos apylinkė
Marinaukos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dumsių apylinkės.
Gintautas Mišeikis
Gintautas Mišeikis (g. 1957 m. gruodžio 17 d. Bukintlaukyje, Tauragės raj.) – teisininkas, veterinarijos gydytojas, Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis veikėjas.
Biografija
1965–1974 m. mokėsi Žiežmarių vidurinėje mokykloje, 1974–1976 m. Klaipėdos 19–oje vidurinėje mokykloje, 1977 m. baigė Kauno profesinę technikos mokyklą Nr. 23 (kino mechanikas). 1977–1982 m. studijavo veterinariją Lietuvos veterinarijos akademijoje, 1982 m. stažavosi Leningrado veterinarijos institute. 2007 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas.
1982–1984 m. Palomenės kolūkio (Kaišiadorių rajonas), 1984 m. S. Nėries kolūkio, 1985–1987 m. Kaišiadorių eksperimentinio ūkio, 1987–1998 m. UAB „Kaišiadorių agrofirma“ vyr. veterinarijos gydytojas. 1998–2003 m. AB „Lietuvos paštas“ Kaišiadorių rajono skyriaus viršininkas, 2003 m. balandžio – birželio mėn. Kaišiadorių rajono savivaldybės meras. 2003–2014 m. Lietuvos Respublikos ginklų fondo prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės direktorius. 2014–2016 m. šio fondo vyriausiasis patarėjas. 2017–2018 m. Valstybinės vartotojų teisių apsaugos tarnybos direktoriaus pavaduotojas.
2000–2003 m., 2003–2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos, 2000–2003 m. ir valdybos narys.
Sutuoktinė Audrė, vaikai Gintarė, Justas.
Skruzdėdiniai
Skruzdėdiniai (Myrmecophagidae) – nepilnadančių (Xenarhra) būrio žinduolių šeima. Ilgauodegiai, plaukuoti gyvūnai, turintys ilgą snukį ir prisitaikę maitintis termitais. Termitynus ardo itin stipriomis su didžiuliais nagais priekinėmis galūnėmis. Termitus renka labai ilgu lipniu liežuviu. Gresiant pavojui skruzdėda atsiremia į kamieną, atsistoja ant užpakalinių kojų, pasiremia uodega ir laiko stiprias priekines kojas ištiesusi į šonus. Tokioje padėtyje ji gali kirsti užpuolikui ilgais, aštriais priekinių kojų nagais.
Šeimoje 3 gentys ir 4 rūšys, paplitusios Centrinėje ir Pietų Amerikoje:
آكلات النمل Ameisenbären fa:مورچه‌خوار דובי נמלים Hangyászok 개미핥기 ഉറുമ്പുതീനി Āzcacoyōtl Wóláchííʼ yildeełí Anteater Thú ăn kiến
Jautiena
thumb|right|Jautienos gabalas kepsniui