cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Makslaijn
Istorija
2020 m. mieste vėl suburta ekipa, kuri rungtyniavo Antroje lygoje ir vadinosi „Dniapro“ pavadinimu.
Nuo 2021 m. dėl rėmimo sutarčių žinomi Makslaijn pavadinimu. 2021 m. Antroje lygoje savo zonoje tapo nugalėtojais ir po sezono perkelti į aukštesnę pakopą.
2022 m. debiutavo Pirmoje lygoje. Joje užėmę trečią vietą ir dėl patekimo į Premjer lygą kovojo pereinamosiose rungtynėse. 2022 m. lapkričio 16 d. įvykusiose pirmosiose rungtynėse 3:2 nugalėjo varžovai – Dziaržynsko „Arsenalas“. 2022 m. lapkričio 20 d. įvyko atsakomosios rungtynėse. Jose ... Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo.
Klubo spalvos
Rungtyniauja žalia juoda apranga. Išvykose – juoda, o atsarginės – pilkos spalvos.
Tinas (sala)
Specijos įlankos globėjas Šv. Venerijus, pasak pasakojimų, yra gyvenęs Tino saloje kaip abatas iki savo mirties 630 metais. Kasmet rugsėjo 13 d. čia švenčiama jo vardo šventė. Šv. Venerijaus mirties vietoje buvo pastatyta šventykla, paskui XI a. tapusi vienuolynu. Šiaurinėje salos dalyje išlikusios vienuolyno liekanos.
Sala šiuo metu yra karinės zonos dalis, jos viršuje esantį švyturį valdo Italijos jūrų karinės pajėgos.
1997 m. ši sala kartu su Porto Venerės miestu dvejomis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Sokulkos krašto muziejus
thumb|right|300px|Sokulkos krašto muziejus Sokulkos krašto muziejus - muziejus esantis Sokulkos miesto centre 1770 m. Lietuvos dvaro paiždininkio Antano Tyzenhauzo pastatytame name. Iki 1980 m. pastate veikė prekybos rūmai, kurie vėliau buvo perleisti už miesto kultūrą atsakingoms įstaigoms. Muziejuje eksponuojama krašto etnografija, istorija ir kraštui būdinga totorių kultūra. Per 20 muziejaus gyvavimo metų buvo surinkta apie 2000 eksponatų. 2004 m. muziejus buvo restauruotas.
Mitraučizna
Mitraučizna (Dimitraučizna) – buvęs kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Brukų.
Ten, kur dažnai šaudo
Ten, kur dažnai šaudo – 1967 m. sukurtas filmas, Viljamo Šekspyro pjesės „Romeo ir Džuljeta“ interpretacija vesterno stiliumi.
Turiny
Kalifornijos žemėje jau daugelį metų vyksta atviras karas tarp Montero ir Kamposo šeimų. Kartą Kamposas pasiūlo sandėrį – jų šeimų atstovai susitiks dvikovai atokioje vietoje, o pralaimėjusi šeima turės išsikraustyti. Monteras sutinka, tačiau susitarimas pasirodo besąs spąstai ir daug šio vyrų žūna, o sūnus Džonis patenka į nelaisvę. Kamposo žmonės surengia pasirodymą, tačiau Džoniui, kurio rimtai nevertina nei jo šeima, nei priešai, pavyksta pabėgti kartu su vienarankiu plėšiku Lefčiu, kuris išmoko jį valdyti ginklą.
Norėdamas atkeršyti Kamposams, Džonis su naujuoju kompanionu užpuola diližaną, kuriame turi būti gabenama kažkas svarbaus, tačiau nieko neaptinka. Tarp keleivių Džonis pamato ir įsimyli jauną merginą Džuljetą, kuri vėliau pasirodo besanti Kamposo dukra. Nors mergina pagal tėvo sumanymą turi ištekėti už kito, jaunuoliai visais būdais kovoja už teisę būti kartu, tačiau šeimos nenori nieko girdėti apie tokią sąjungą. Džonis vėl įkliūna į rankas Kamposams, Montero žmonės sugauna Džuljetą, o lemiamas šeimų susidūrimas virsta susišaudymu, kurio metu gyvi lieka tik įsimylėjėliai...
Pagrindiniai aktoriai
Pagrindinius vaidmenis filme atlikę aktoriai P. L. Lawrence ir C. Galbo, susipažinę filmavimo aikštelėje, 1969 m. susituokė. Po 5 metų Lawrence, būdamas 30, mirė nuo vėžio.
Požega (Kroatija)
Požega  – miestas rytų Kroatijoje. Požegos–Slavonijos apskrities administracinis centras. Miestas yra istoriniame Kroatijos Slavonijos regione. Dauguma gyventojų yra kroatai. Iškilusi 152 m virš jūros lygio. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 26 403 gyventojai. Požegos plotas, kuris siekia 133,91 km², yra skirstomas į Požegos miestą ir į 30 gyvenviečių.
Istorija
Tai istorinio Slavonijos regiono miestas, kuris Senovės Romoje vadintas Vallis Aurea, kas išvertus reiškia „auksinis slėnis“.
Nuo 1921 m. iki 1991 m. vadintas Slavonska Požega. Vokiškai – Poschegg, vengriškai – Pozsega, turkai miestą vadina Pojega.
Parafjanava
Parafjãnava – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 8 km į vakarus nuo Dokšicos. Apylinkės centras.
Istorija
XIX–XX a. buvo Vileikos apskrities Parafjanavos valsčiaus centras.
Asperno-Eslingo mūšis
Asperno-Eslingo mūšis – susirėmimas tarp Prancūzijos imperijos kariuomenės, vadovaujamos Napoleono, ir Austrijos imperijos kariuomenės, vadovaujamos erchercogo Karlo. Мūšis įvyko 1809 m. gegužės 21 – 22 d., Prancūzijos karo su Penktąja koalicija metu.
Padėtis prieš mūšį
1809 m. Austrija ir Jungtinė Karalystė sudarė Penktąją antiprancūziškąją koaliciją. 1809 m. balandį Austrija nutraukė taikos sutartį su Prancūzija. Balandžio 9 d. Austrijos kariuomenė įsiveržė į Prancūzijos sąjungininkės Bavarijos karalystės teritoriją. Napoleonas subūrė 170 tūkst. kareivių. Balandžio 21 – 23 d. vykusiuose mūšiuose trečdalis Austrijos junginių buvo sumušti. Balandžio 27 d. Bavarija buvo išvaduota. Gegužės 11 d. Napoleonas persekiodamas Austrijos armiją užėmė Vieną. Austrijos kariuomenė atsitraukė į kairįjį Dunojaus krantą ir sugriovė visus tiltus per jį. Žinodamas, kad Austrijos kariuomenė vykdo mobilizaciją ir ruošiasi pulti, Napoleonas nusprendė forsuoti Dunojų iki Austrijos kariuomenės priartėjimo, o persikėlus per upę netikėta ataka sutriuškinti priešo pajėgas.
Mūšio eiga
Prancūzų inžinieriai naktį iš gegužės 20 į 21 d. nutiesė kelis tiltus per Dunojų. Dar gegužės 20 d. iki 30 tūkstančių Prancūzijos karių persikėlė per upę ir užėmė Asperno ir Eslingo kaimus. Tačiau paaiškėjo, kad Austrijos kariuomenės daliniai su artilerija yra prie pat upės, nors ir nesiruošė pulti priešo. Tik tuomet, kai per Dunojų persikėlė iki 50 tūkstančių Prancūzijos karių, Karlas įsakė paleisti artilerijos ugnį į tiltus per Dunojų. Visą gegužės 21 d. vyko nuožmūs mūšiai dėl Asperno ir Eslingo. Vakare Austrijos kariuomenė įsitvirtino Asperne, o Prancūzijos – Eslinge. Naktį iš gegužės 21 į 22 d. Prancūzijos inžinieriai atstatė apgriautą tiltą, per kurį į kitą Dunojaus pusę persikėlė Napoleonas su 70 tūkstančių karių. Tuo tarpu Austrijos pajėgas sudarė apie 105 tūkstančiai karių ir 288 artilerijos pabūklų. Ryte Prancūzijos pajėgos ėmė pulti Asperną. Kaimas iš rankų į rankas perėjo 10 kartų. Napoleonas įsakė pulti Austrijos kariuomenės centrą, tačiau, atsakydamas, Karlas į mūšį įvedė rezervą – elitinius grenadierių dalinius. Prancūzijos pajėgos pateko į didžiulę priešo ugnį, kurios metu buvo mirtinai sužeistas ir Prancūzijos maršalas Žanas Lanas. Prancūzijos kariuomenė buvo atblokšta atgal, tačiau po to sekęs Austrijos pajėgų puolimas taip pat buvo nesėkmingas. Tuo pat metu sugriuvo svarbiausias Prancūzijos kariuomenės tiltas per Dunojų, o tai neleido Napoleonui perkelti rezervų per upę. Kitą naktį jis įsakė pasitraukti kariuomenei atgal per likusius tiltus. Austrijos kariuomenė nebepersekiojo besitraukiančio priešo.
Rezultatas
Austrai nebuvo įveikti, o prancūzai patyrė didelių nuostolių. Abi pusės grįžo į prieš mūšį buvusią padėtį. Laikoma, kad mūšis tapo pirmąja Napoleono nesėkme, nes jo metu žuvo nemažai Napoleono karvedžių, tarp jų ir Žanas Lanas. Prancūzijai kilo grėsmė, kad į Austrijos pusę stos Prūsijos karalystė. Kita vertus, daug mažesnės Prancūzijos kariuomenės pajėgos iš esmės sugebėjo dvi dienas kautis su dvigubai gausesniu priešu. Abi pusės patyrė panašius nuostolius. Austrijos kariuomenė nevykdė tolimesnio Prancūzijos pajėgų puolimo, nes buvo labai išvargusi bei stokojo amunicijos. Tuo tarpu Napoleonas pradėjo kurti naują Dunojaus forsavimo planą.
Aukštutinis Cerabiažovas
Aukštutinis Cerabiažovas – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 10 km į pietvakarius nuo Stolino, pasienyje su Ukraina. Pietuose yra Žemutinis Cerabiažovas.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Pinsko apskrities Cerabiažovo valsčiuje.
Serapiniškių apylinkė
Serapiniškių apylinkė (arba Serafiniškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lentvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kariotiškių apylinkės ir Senųjų Trakų apylinkės.
Nycos valsčius
Nycos valsčius – viena iš Pietų Kuršo savivaldybės administracinių teritorijų Latvijos vakaruose, Baltijos pajūryje. Plotas 230,4 km², 2378 gyventojai (2023 m.). Administracinis centras – Nyca.
Veikia vidurinė mokykla, muzikos mokykla, Nycos kultūros rūmai, Jūrmalciemo ir Kalniškių visuomeniniai centrai, biblioteka, pašto skyrius. Nycoje ir Jūrmalcieme stovi liuteronų bažnyčios.
Nycos kraštas Latvijoje žymus puošniais tautiniais drabužiais ir savitais papročiais.
Istorija
Susiformavo Nycos, Pėtermuižos, Auzės, Žibjų, Sikšnių ir Uotankės dvarų valdose. 1919 m. dalis valsčiaus teritorijos atiduota naujai įkurtam Dunikos valsčiui. 1935 m. buvo 21 930 ha ploto, turėjo 851 valstiečių ūkį, tris vėjo malūnus, dvi plytines, trylika krautuvių. 1945 m. valsčiuje įkurtos Nycos, Banažių, Jūrmalciemo ir Uotankių apylinkės, o pats valsčius 1949 m. panaikintas. 1951 m. prie Nycos apylinkės prijungta Banažių apylinkės dalis, 1954 m. – Jūrmalciemo, Bernatų ir Perkuonės apylinkės (1956–1975 m. Perkuonės apylinkė atnaujinta), 1975 m. – Rucavos apylinkės dalis. Sovietmečiu (nuo 1960 m.) veikė gerais ekonominiais rodikliais garsėjęs tarybinis ūkis „Nyca”. Tarybinio ūkio laikais pastatytas didelis administracinis pastatas, kultūros rūmai, vaikų darželis, sporto salė, mokyklos priestatas. Nycoje ir Jūrmalcieme veikė pieno nugriebimo punktai, Jūrmalcieme – lentpjūvė, žuvų priėmimo punktas.
1990 m. Nycos apylinkė pertvarkyta į valsčių. Dabartinio valsčiaus teritorija apima ir tarpukariu buvusį Perkuonės valsčių bei dalį senojo Rucavos valsčiaus.
Geografija
thumb|Jūros pakrantė ties Bernatais Ribojasi su Liepojos miestu bei Pietų Kuršo savivaldybės Nycos, Gruobinios, Uotankių, Dunikos ir Rucavos valsčiais, vakaruose prieina prie Baltijos jūros (Bernatų pajūryje yra labiausiai į vakarus nutolęs Latvijos taškas ). Valsčiaus teritorija yra Pajūrio žemumos Bartuvos lygumoje. Pajūriu driekiasi kopų zona, ties Jūrmalciemu supūstytos aukščiausios pajūrio kopos Latvijoje (Pūsėnų kalno (kopos) aukštis nuo papėdės 31 m, absoliutus aukštis – 37 m virš jūros lygio). Bernatų pakrantę veikia erozija, dalį kopų plauna jūra. Valsčiui priklauso vakarinė Liepojos ežero dalis; ežerą nuo jūros skiria 2–3 km pločio sausumos ruožas. Valsčiaus pietinėje dalyje telkšo Papės ežeras, rytinėje – Ječių pelkė. Didžiausia upė – Bartuva. Valsčių kerta magistralinis automobilių kelias Liepoja–Lietuvos siena (A11).
Valsčiuje savaime auga retos, į Latvijos raudonąją knygą įrašytos augalų rūšys: europinis kukmedis, paprastasis amalas, gebenė lipikė, menturlapė baltašaknė, pajūrinis sotvaras, sibirinis vilkdalgis. Valsčiaus gamta saugoma Papės ežero ir Bernatų gamtos parkuose bei Liepojos ežero, Ječių pelkės ir Rucavos kukmedyno draustiniuose.
Gyventojai
thumb|180px|Nycos mergaitės tradiciniais drabužiais, XIX a. pab. Po Didžiojo maro (1710–1711 m.) išmirus daugiau kaip pusei vietinių gyventojų, į Nycos kraštą atsikėlė lietuvių, lenkų, švedų ir vokiečių. Susimaišius tautoms, kuriam laikui išliko nedideli etniniai skirtumai: XX a. pradžioje valsčiaus gyventojai dar šiek tiek skyrėsi nuo kitų latvių išvaizda, kalba ir elgsena.
Didžiausios gyvenvietės – Nyca (992 gyv., 2022 m.), Bernatai (290 gyv.), Jūrmalciemas (117 gyv.), Perkuonė, Lauciņciemas, Aucugalas.
Konstantinas Benediktas Bžostovskis
Konstantinas Benediktas Bžostovskis (m. iki 1722 m. lapkričio 12 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1705–1707, 1711–1715), Mstislavlio kaštelionas (1715–1722), Medilo seniūnas.
Valstybės tarnyba
Lietuvos didysis raštininkas (1705–1707, 1711–1715), Mstislavlio kaštelionas (1715–1722), Medilo seniūnas.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Teresę Vaina-Jaseckaitę, su kuria turėjo du sūnus: Mykolą ir Adomą ir dukterį Antoniną.
Kortų lošėjai
Kortų lošėjai  – prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Sezano (1839−1906) penkių paveikslų serija. Tai vieni iš geriausiai žinomų P. Sezano paveikslų.
Apie paveikslus
Pirmą kartą „Kortų lošėjus“ paminėjo literatas Polis Aleksis 1891 m. aplankęs P. Sezaną jo sodyboje Ekse. Pas dailininką pozuoti ateidavo valstiečiai, kurie dažnai rūkydavo pypkes. P. Sezanas „Kortų lošėjais“ buvo užimtas kelerius metus. Papildomai jis nutapė keletą atskirų susijusių valstiečių portretų. Anksčiausia laikomojoje paveikslo versijoje buvo pavaizduoti 5 valstiečiai, vėliau jų skaičių P. Sezanas sumažino iki 4 ir galiausiai iki dviejų.
Paveikslų savininkai:
Tinetas
1997 m. ši sala kartu su Porto Venerės miestu, dvejomis salomis bei Činkve Tere buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kastelanas
Kastelanas – miestelis ir komuna Prancūzijoje, Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regione.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
1992–1993 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
Finale po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas. Rungtynės buvo pratęstos. Galutinė baigtis 1-1. ---
Peržaidimas
Peržaidimo rungtynėse po pratęsimo rezultatas buvo lygus 1-1. ---
Antrosios peržaidimo rungtynės
Antrose peržaidimo rungtynėse nugalėjo Bangor ir iškovojo taurę. -
Ren Ziwei
Ren Ziwei (g. 1997 m. birželio 3 d. Charbine) – Kinijos greitojo čiuožimo trumpuoju taku sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kinijos sportininkas dalyvavo trijose rungtyse. Vyrų 1000 m varžybose rezultato neužfiksavo, 500 m distancijoje liko 6-as, o vyrų estafetėje iškovotas sidabras.
2022 m. žiemos olimpiadoje Ziwei kartu su Qu Chunyu, Wu Dajing ir Fan Kexin mišrios estafetės finale iškovojo aukso medalius.
Daniliškių apylinkė (Trakai)
Daniliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lentvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Mačiuliškių apylinkės ir Šventininkų apylinkės.
Polifemas (argonautas)
Polifemas (🇬🇷) – graikų mitologijos personažas, Elato arba Poseidono ir Hipėjos sūnus, vienas iš Larisos (Tesalija) lapitų.
Žmona Laonomė, Heraklio sesuo (su pastaruoju jį siejusi draugystė). Be to, Polifemas buvęs argonautas; šiems Mysijoje jį palikus, Polifemas įkūręs Kiosą, tačiau kovoje pralaimėjęs chalibams.
Cerabiažovo valsčius
Cerabiažovo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Cerabiažovas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Stolino valsčiui ir Vysocko valsčiui.
Porplišča
Pòrplišča – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Dokšicos.
Kulių valsčius
Kulių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kuliai.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. 1945 m. valsčiuje veikė Kardo rinktinė. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Klaipėdos rajonui (2 apylinkės) ir Plungės rajonui (9 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6195 žmonės:
Degesiai (Smurgainys)
Degesiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Smurgainių rajone, Salų kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 14,5 km į šiaurės vakarus nuo Smurgainių, 2,5 km į šiaurę nuo Salų, prie Ašmenos upės. Pro kaimą eina Salų–Gervėčių plentas. Tuoj į rytus nuo kaimo prasideda dideli miškai.
Degesiuose gimė antikomunistinio pasipriešinimo dalyviai – Kanstantinas Ivanauskis ir Eduardas Staškevičius.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kaimo riboženklis
Tyrinėjimų kalnagūbris
Tyrinėjimų kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Priepoliarės Urale. Ilgis apie 175 km. Aukštis iki 1895 m – Narodnajos kalnas (aukščiausia Uralo vieta). Sudaryti iš kristalinių skalūnų, kvarcito, klinčių, magminių uolienų. Šlaituose auga taigos retmiškiai, aukščiau – kalnų tundra, ledynai.
Vysockas (Sarnai)
Vysòckas  – kaimas šiaurės vakarų Ukrainoje, 55 km į šiaurę nuo Sarnų, pasienyje su Baltarusija. Apylinkės centras.
Požega (Serbija)
Požega – miestas vakarų Serbijoje, Šumadijos ir Vakarų Serbijos regione. Gyventojų daugiau nei 13 tūkst, dauguma jų serbai (96 proc.), antra pagal didumą bendruomenė – Serbijos romai.
Istorija
Pirmą kartą miestas paminėtas 1330 m. 1463 m. priklausė Osmanų imperijai. Po antrojo serbų sukilimo tapo Serbijos kunigaikštystės, po 1918 m. Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės, o vėliau Jugoslavijos dalimi.
Tartaro ežeras
Tartaro ežeras  – didžiausias Irako ežeras (tvenkinys), telkšantis 120 kilometrų į šiaurę nuo Bagdado, Mesopotamijos žemumoje, Tigro ir Eufrato tarpupyje. Ežero vandens lygis smarkiai kinta priklausomai nuo laikotarpio. Ilgis ~100 km. Vanduo naudojamas drėkinimui, vystoma žvejyba.
Sudarytas 1957–1976 m.
Sniegionys
Sniegionys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Smurgainių rajone, Salų kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 16 km į šiaurės vakarus nuo Smurgainių, 6 km į šiaurę nuo Salų, prie Račiūnų tvenkinio (Ašmena). Pro kaimą eina Salų–Gervėčių plentas. Veikia Račiūnų vandens jėgainė.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Tarybinių karių paminklas
Biatlonas paralimpinėse žaidynėse
Biatlono varžybos žiemos paralimpinėse žaidynėse rengiamos nuo 1988 m. žiemos paralimpinių žaidynių Insbruke (Austrija).
Šv. Viktorijos kalnas (dailė)
'''Šv. Viktorijos kalnas'''  – kalnas prie Ekso Provanse, Prancūzijoje, kurį dažnai vaizdavo prancūzų dailininkas postimpresionistas Polis Sezanas (1839−1906).
Biatlonas paralimpinėse žaidynėse
Medalių lentelė
NPK, parašyti kursyvu, nebedalyvauja žiemos parolimpiadoje.
Šv. Viktorijos kalnas (dailė)
Apie paveikslus
Šv. Viktorijos kalnas yra prie Provanso Ekso ir buvo matomas iš P. Sezano studijos, kurią jis įkūrė 1901 m. Les Lauves kalvose. Tiesiogiai išvertus kalno pavadinimas reikštų „Šventosios pergalės“. Šis pavadinimas kildinamas iš romėnų laikų, kai vietos Provanso gyventojai nugalėjo įsiveržėlių armiją. Per daugiau nei 10 metų P. Sezanas nutapė daugiau nei 60 kalno vaizdų iš vis kitokio matymo kampo. Šie paveikslai yra vieni žinomiausių P. Sezano kūryboje.
Valmoniškių tvenkinys (Lokauša)
Valmoniškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Krekenavos. Sudarytas užtvenkus Lokaušos upę (Nevėžio intakas) 2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,45 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 47 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinės tvenkinio dalies krantai užpelkėję. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo Krekenavos tvenkinys, prasideda Krekenavos regioninis parkas. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Valmoniškių kaimas.
Audiogidas
thumb|Audiogidas Grūto parke Audiogidas ( 'klausau' + 'keliarodis; vadovas') – turistams skirtas nešiojamas elektroninis prietaisas, pakeičiantis ekskursijas vedantį gidą žmogų.
Antrinė termino reikšmė: audiogidais vadinama ir paslauga arba funkcija, kai turistams skirtus garso įrašus (pasakojimus apie eksponatus arba lankytinas vietas) pateikia garso atkūrimo įrenginys: mobilusis telefonas (telegidas), internetas, ausinukas su garso kasetėmis, mp3 grotuvas arba specialus audiogido aparatas, kuris iš tikrųjų ir yra vienintelis tikrasis audiogidas.
Atmainos
Audiogidų būna visiškai automatiniai arba valdomi klaviatūra, interaktyvūs arba pateikiantys „linijines ekskursijas“ – kai muziejaus lankytojas eina pagal nurodytą maršrutą ir privalo išklausyti viso vientiso pasakojimo.
Pastaraisiais metais atsirado daugialypės terpės audiogidų, kurių spalvotuose ekranuose galima matyti ir eksponatų nuotraukas arba trumpus filmukus, kur gali būti rodomas net ir kurčnebyliams skirtas tekstas (gestų kalba). Skeptikai daugialypės terpės audiogidus kritikuoja dėl to, kad jie pernelyg daug dėmesio atitraukia nuo pačių eksponatų
Kainos muziejų lankytojams
Vieni muziejai audiogido nuomą įtraukia į bilieto kainą ir papildomai pinigų neprašo (pvz., Pergamo muziejus Berlyne), kiti audiogidus nuomoja už papildomą mokestį.
Barčių apylinkė (Trakai)
Barčių apylinkė (arba Borcių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rūdiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Obelių apylinkės.
Lietuvos karių kapinės (Kupiškis)
Lietuvos karių kapai – karių kapinės Kupiškio miesto centrinėse kapinėse. Palaidota 60 Lietuvos karių savanorių žuvę per Lietuvos nepriklausomybės kovas 1918–1920 metais ir trys 1941 m. birželio sukilimo dalyviai. miniatiūra|Lietuvos karių kapinės Kupiškyje 2018 m. miniatiūra|Lietuvos karių kapinės Kupiškyje
Istorija
Kapinėse kariai pradėti laidoti 1919 m., vykstant Lietuvos nepriklausomybės kovoms su bolševikais Kupiškio apylinkėse. Keletą metų po palaidojimų kapai nebuvo prižiūrimi, tapo apleisti, apaugę žole, beržiniai kryželiai pakrypę.
1927 m. įsteigus Karių kapams tvarkyti komisiją, prasidėjo karių kapų tvarkymas. 1927 m. gegužės 15 d. Kupiškio visuomenės organizacijų ir įstaigų atstovai pavedė vietos šaulių būriui rūpintis žuvusiems kariams paminklo statymu.
Vysocko valsčius
Vysocko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Vysockas.
F1 2020
F1 2020 – oficialus „Codemasters“ žaidimas, paremtas Formulės 1 ir Formulės 2 lenktynėmis (2020 m. sezonu). Tai yra dvylikta šio žanro „Codemasters“ dalis. Žaidimas išleistas 2020 m. liepos 10 d. Pirmą kartą žaidimas išleistas vos prasidėjus tikram Formulės 1 sezonui – dėl COVID-19 pandemijos sezonas buvo smarkiai pakoreguotas ir pirmosios sezono lenktynės Austrijoje vyko tik liepos 4 d.
Vilko vaikai (2013 filmas)
Vilko vaikai – 2013 m. Vokietijoje sukurta ir Lietuvoje nufilmuota drama apie pokario vaikų likimus.
Vysocko valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Voluinės gubernijoje. 1928 m. balandžio 18 d. prijungta dalis Cerabiažovo valsčiaus.
F1 2020
Galimybės žaidime
Brangesnė žaidimo versija „Deluxe Schumacher Edition“ leidžia žaidėjui vairuoti septynis kartus pasaulio čempiono Michaelio Šumacherio bolidus, jo atvaizdą naudoti renkantis žaidėjo išvaizdą bei gauti kitas papildomas galimybes.
Vilko vaikai (2013 filmas)
Turinys
1947-ieji metai, buvusių Rytprūsių teritorija. Du berniukai, Hansas ir Fricenas, priversti kaimuose vagiliauti, kad išgyventų, o jų motina miršta iš bado. Prieš mirtį ji prisaikdina Hansą rūpintis jaunesniuoju broliu ir keliauti į Lietuvą, kur jie jau anksčiau buvo apsistoję pas vienus ūkininkus. Kaip atpažinimo ženklą ji duoda sūnui medalioną ir prisako niekada nepamiršti savo kilmės.
Lietuvos karių kapinės (Kupiškis)
Istorija
Kupiškio šaulių būryje buvo išrinkta 3 asmenų komisija: komisijos pirmininku tapo mokytojas Puodžiūnas, sekretoriumi, mokytojas Justas Vaičaitis ir Kupiškio mokyklos direktorius Vincas Eidukas. Pradėtas organizuoti lėšų rinkimas, ne tik Kupiškyje, bet ir atlaidų metu aplinkiniuose miesteliuose. Aukas rinkti padėjo vietos moksleiviai. Prie paminklo pastatymo lėšomis prisidėjo Lietuvių katalikių moterų draugijos Kupiškio skyrius, Kupiškio „Pavasrininkų“ kuopa, Vilniui vaduoti sąjungos Kupiškio skyrius. Kiekviena organizacija paaukojo po 100 litų, vietos savivaldybė skyrė 200 litų. Komisijos parengtas paminklo projektas pateiktas peržiūrai ir pataisymui skulptoriui, dailininkui Antanui Aleksandravičiui.
Dėl paminklo pastatymo vietos buvo iškilusios dvi idėjos – viena grupė norėjo statyti aikštėje priešais Kupiškio bažnyčią, kita – kapinėse, kur jau buvo palaidoti kariai. Nuspręsta statyti kapinėse. Pakoregavus projektą ir surinkus lėšas paminklo statybos darbai prasidėjo 1929 m. liepos-rugpjūčio mėnesiais. Paminklo statybos kainavo 3000 litų. Jų metu daug kuo prisidėjo Kupiškio Kristaus Žengimo į dangų parapijos klebonas ir Kupiškio dekanas (1927–1940) Stanislovas Eduardas Baltrimas (1889-1941 m. nužudytas, palaidojimo vieta nežinoma).
Paminklas pastatytas aukščiausioje kapinių vietoje. Jo pamatas 2 metrus įleistas į žemę. Betoninis, kvadratinės formos, kraštinės po 3 metrus, 6 metrų aukščio, iš apačios 3 laiptai memorialinis paminklas, kurį sudaro: laiptuotas, keturkampio plano cokolis, stačiakampio plano, horizontalus postamentas su kiekviename fasade esančiomis įdubomis ir įrašų tekstų tipais: V plokštumoje: ''„BRANGIEJI / TAUTOS MILŽINAI, / PER AMŽIUS PALAIMINTI BŪKIT. / KENTĖDAMI GYVYBĘ AUKODAMI, / LIETUVAI LAISVĘ IŠKOVOJOT.“, P plokštumoje: „GARBINGA MIRTI DĖL TĖVYNĖS“, R plokštumoje: „GARBINGIEMS KARIAMS, / ŽUVUSIEMS 1919–1920 M. KOVOSE / DĖL LIETUVOS LAISVĖS / DĖKINGA VISUOMENĖ IR / KUPIŠKIO ŠAULIŲ BŪRYS 1929 M.“, Š plokštumoje: „ ČIA PALAIDOTA 60 LIETUVOS KARIŲ“''. Kiekviename fasade įkomponuota Lietuvos valstybės ir krikščioniškais simboliai (Vyčio kryžius su kalaviju, Šaulių skydas su sukryžiuotu šautuvu ir trimitu, Vytis su apačioje rūtų šakele sukryžiuota su ąžuolo lapu, kryžius), užbaigtas piramidine iš visų pusių Gedimino stulpais, kryžiumi vainikuota viršūnė. Prie kiekvieno kapo įrengti nauji cementiniai kryželiai su karių vardais ir pavardėmis.
1941 m. šalia karių kapų palaidoti trys 1941 m. birželio sukilimo dalyviai – Vincas Aleksynas (g. 1918/1919 m.), Vytautas Alešiūnas (g. 1922 m.), žuvę 1941-06-24 netoli Šepetos k. Kupiškio r. ir Danielius Kulikauskas (g. 1921 m.), 1941-06-25 nužudytas sovietinių aktyvistų ir raudonarmiečių prie Panevėžio cukraus fabriko.
Lietuvai okupavus Sovietų Sąjungai, 1951 m. vietinės valdžios nurodymu nuo paminklo viršaus buvo numuštas kryžius, užtinkuoti Lietuvos valstybės ir krikščioniški simboliai bei užrašai, tačiau nuversti nepavyko. miniatiūra|Lietuvos karių kapinės Kupiškyje 2018 m. 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio Kupiškio taryba, vadovaujama architekto A.Graužinio, paminklą restauravo ir atkūrė autentišką vaizdą, 1989 m. birželio 14 d. paminklas buvo pašventintas.
2017 m. artėjant Lietuvos valstybės atkūrimo, Lietuvos kariuomenės ir Lietuvos šaulių sąjungos šimtmečiams, paminklas Lietuvos kariams atnaujintas. Prie Lietuvos karių kapų suplevėsavo Lietuvos vėliava.
Kapinių apsauga
1993 m. liepos 15 d. karių kapai įtraukti į Kultūros vertybių registrą (u. k.16994), 1997 m. į Kultūros vertybių registrą įtrauktas paminklas Lietuvos kariams (u. k. 31763). 2005 m. objektai pripažinti saugomu valstybės.
Kitos žymios asmenybės
Kupiškio miesto centrinės kapinėse taip pat palaidota:
Lazerinis gulsčiukas
miniatiūra|dešinėje|Šiuolaikinis lazerinis gulsčiukas Lazerinis gulsčiukas – prietaisas, gulsčiai ar stačiai padėčiai nustatyti. Prieš ar aplink prietaisą yra atvaizduojama vertikali ir/arba horizontali liniją(-os). Šis įrankis yra itin plačiai taikomas atliekant vidaus darbus, apdailoje.
Veikimas
Taškinio lazerio spindulys yra paverčiamas ilga ir plona linija, kuri naudojama suprojektuoti tikslią horizontalią ar vertikalią ašis. Egzistuoja modeliai, turintys lazerio moduliacijos funkciją, kuri leidžia dirbti su lazeriniais imtuvais skirtais rotaciniams nivelyrams. Prietaisuose dažnai naudojamas 635 nm bangos ilgio (raudonas) lazerinis diodas linijų atvaizdavimui. Yra lazerinių gulsčiukų ir su 532 nm (žaliu) bangos ilgio lazeriu, kurie yra geriau matomi žmogaus akims.
Tikslumas
Prietaisas atvaizduoja tikslią horizontalią ir/arba vertikalią ašį, kurios tikslumas gali būti matuojamas milimetrais metrui arba colio dalimis tam tikram atstumui pėdomis. Šiuo metu aukščiausios klasės prietaisai gali siekti tikslumą apytiksliai lygų 0,3 mm/m, o vidutinės klasės – apie 1,5 mm/m.
Markutiškių apylinkė (Trakai)
Markutiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
1986 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1986 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 53-asis Lietuvos vyrų ir 39-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Markutiškių apylinkė (Trakai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Trakų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Obelių apylinkės ir Padvarionių apylinkės.
Isyk Ata
Isyk Ata  – kurortinė gyvenvietė Kirgizijos šiaurėje, Ču srityje, 78 km į pietryčius nuo Biškeko, Tianšanio (Kirgizijos kalnagūbrio) papėdėje, prie Isyk Atos upės. Trykšta karštosios versmės. Veikia sanatorijos, kur taikomos gydymo purvu procedūros. Yra mečetė.
1986 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
Čempionate žaidė 14 dalyvių: devyni vilniečiai, du kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Šiaulių ir Skuodo. Dalyvavo visi praėjusio čempionato prizininkai.
Isyk Ata
thumb|left|180px|Kurortas Isyk Atos tarpeklyje
Istorija
Pirmosios gydyklos pradėjo kurtis XIX a. pab. Kurortinė gyvenvietė pradėjo kurtis 1931 m. (pastatyta sanatorija, poliklinika, valgykla, pirtis). 1957–1982 m. Isyk Atos kurortas plėtėsi.
1986 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Turnyro pradžia
Pirmajame rate 4 partijos iš 7 buvo rezultatyvios: Gintautas Piešina įveikė Vitalijų Majorovą, Aleksandras Ivanovas – Dalių Jocį, Emilis Šlekys – Donatą Lapienį, Aloyzas Kveinys – Algirdą Bandzą. Kitos partijos: Darius Zagorskis – Saulius Židonis, Vidmantas Mališauskas – Algimantas Butnorius, Virginijus Dambrauskas – Šarūnas Germanavičius baigėsi lygiosiomis.
Antrajame rate rezultatyvumas buvo dar didesnis – penkiose partijose paaiškėjo nugalėtojai: D. Lapienis įveikė V. Dambrauską, A. Butnorius – G. Piešiną, taip pat, S. Židonis nusileido A. Bandzai, V. Majorovas – A. Ivanovui, D. Zagorskis – V. Mališauskui. Taikiai pasibaigė partijos Š. Germanavičius – A. Kveinys ir D. Jocys – E. Šlekys.
Trečiajame rate – jau tik viena partija E. Šlekys – V. Majorovas pasibaigė taikos sutartimi. Kitose: V. Mališauskas – S. Židonis A. Ivanovas – A. Butnorius ir A. Kveinys – D. Lapienis pergales šventė baltosioms figūroms vadovavę dalyviai. Bet juodieji irgi buvo ne pėsti: G. Piešina turėjo nusileisti D. Zagorskiui, V. Dambrauskas – D. Jociui, o A. Bandza – Š. Germanavičiui.
Ketvirtajame rate rezultatyvumas išliko aukštas: vėl šešios partijos buvo rezultatyvios, tik šį kartą baltiesiems vadovavę žaidėjai penkiose partijose buvo sėkmingesni: S. Židonis laimėjo prieš Š. Germanavičių, D. Lapienis – prieš A. Bandzą, V Majorovas – prieš V. Dambrauską, A. Butnorius – prieš E. Šlekį, V. Mališauskas – prieš G. Piešina ir tik vienoje – D. Jocys pralaimėjo A. Kveiniui. Lygiosiomis pasibaigė partija D. Zagorskis – A. Ivanovas.
Penktasis ratas vėl buvo rezultatyvus – tik Š. Germanavičiaus susitikimas su D. Lapieniu baigėsi taikiai. Kituose šešiuose – 4 baltųjų pergalės ir tik dvi nesėkmės: G. Piešina įveikė S. Židonį, A. Ivanovas – V. Mališauską, A. Kveinys - V. Majorovą, A. Bandza – D. Jocį ir tik E. Šlekys – prieš D. Zagorskį bei V. Dambrauskas – prieš A. Butnorių, patyrė pralaimėjimus.
Po penkių ratų pirmavo A. Ivanovas ir A. Kveinys, turėję po 4,5 taško. V. Mališauskas ir A. Butnorius, buvo surinkę po 3,5 taško. Penktoje vietoje – D. Zagorskis – 3 taškai.
Likus trims ratams
Iki čempionato pabaigos likus trims ratams, vienvaldžiu lyderiu tapo vilnietis A. Kveinys. Dešimtajame rate principinėje partijoje jis įveikė klaipėdietį A. Ivanovą ir surinko 8,5 taško. Pustaškiu atsilikęs buvo A. Ivanovas. Pažymėtinas ir Lietuvos jaunių čempiono vilniečio D. Zagorskio žaidimas, kuris, surinkęs 6 taškus, dalijosi 3-4 vietomis su vilniečiu V. Mališausku. Po 5,5 taško turėjo kaunietis A. Butnorius ir vilniečiai G. Piešina bei V. Majorovas.
Prieš paskutinį ratą
Sužaidus priešpaskutinio rato partijas, pirmąsias dvi vietas jau buvo užsitikrinę, visą laiką pirmavę meistrai: vilnietis A. Kveinys (10,5 tšk.) ir pustaškiu mažiau turintis klaipėdietis A. Ivanovas. Kuris iš jų taps čempionu turėjo paaiškėti paskutiniame rate. Jame A. Kveiniui reikėjo žaisti jaunuoju šiauliečiu Sauliu Židoniu, o A. Ivanovui – su Donatu Lapieniu. Paskutiniame rate tarp tarptautinio meistro A. Butnoriaus ir kandidato į meistrus D. Zagorskio turėjo vykti kova dėl trečiosios vietos: abu žaidėjai turėjo po 7,5 taško.
Rezultatai
Su aukštu rezultatu: 11, 5 taško iš 13 galimų (+10; =3; -0) nugalėjo dvidešimt trejų metų vilnietis meistras Aloyzas Kveinys. Jis pagerino savo asmeninį Elo reitingą net 45 taškais ir tarp Lietuvos šachmatininkų pagal šį rodiklį pakilo iš dvyliktosios į septintą vietą. Sidabro medaliu buvo apdovanotas klaipėdietis meistras Aleksandras Ivanovas – 10,5 taško. Veržliu finišu bronzą pelnė kaunietis tarptautinis meistras Algimantas Butnorius – 8,5 taško. Ketvirtas liko meistras V. Mališauskas – 7,5 taško. Pagirtinai žaidusiam vilniečiui kandidatui į meistrus, Dariui Zagorskiui tik pralaimėjimas, paskutiniame rate A. Butnoriui, neleido įvykdyti meistro normos. Tačiau ir surinkti 7,5 taškai padarė vilnietį pajėgiausiu kandidatu į meistrus, bei leido užimti penktąją vietą čempionate. Šeštas, su taip pat 7,5 taško, liko meistras G. Piešina.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
39-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Šiauliuose, 1986 m. kovo 1 – Kovo 13 d.
Jame žaidė 13 šachmatininkių: penkios vilnietės, dvi kaunietės, dvi klaipėdietės, dvi šiaulietės ir po vieną žaidėją iš Panevėžio ir Jonavos. Iš praėjusių metų čempionato prizininkių nebuvo sidabro medalininkės Luizos Žemaitytės-Petrauskienės.
Po keturių ratų
Pirmuosius ratus sėkmingai žaidė šiaulietė V. Domkutė, kuri po 4 ratų buvo surinkusi 3,5 taško. Klaipėdietė E. Epštein turėjo 3 taškus.
Po septynių ratų
Įpusėjus čempionatui, pirmavo klaipėdietė E. Epštein – 6 taškai iš 6 galimų. Šiaulietė V. Domkutė turėjo 5 taškus iš 6, o vilnietė M. Kurkul – 5 iš 7.
Rezultatai
Lietuvos čempione tapo klaipėdietė meistrė Estera Epštein, surinkusi 10,5 taško iš 12 žaistų partijų. Ji pralaimėjo tik vieną partiją šiaulietei Vilmai Domkutei, kuri su 9 taškais iškovojo sidabro medalį. Bronza atiteko vilnietei Ingridai Ignatavičiūtei – 7,5 taško. Tiek pat taškų pelniusi praėjusių metų Lietuvos čempionė Marina Kurkul dėl blogesnių papildomų rodiklių liko 4-a. Penktoji vieta atiteko kitai šiaulietei Renatai Domkutei surinkusiai pusę (6) galimų taškų. Prizinių vietų siekė nedaug dalyvių. Atkaklesnė kova buvo dėl vietų lentelės viduryje. Čia, su prityrusiomis kandidatėmis į meistres, sėkmingai žaidė jaunosios šachmatininkės – moksleivės: J. Pivoriūnaitė, D. Viskantaitė, R. Domkutė, D. Marčiukaitytė.
Emanuelė ir paskutinieji kanibalai
Emanuelė ir paskutinieji kanibalai – 1977 m. Italijoje sukurtas erotinis siaubo filmas.
Turinys
Žurnalistė Emanuelė, dirbanti po priedanga psichiatrijos ligoninėje, tampa liudininke išpuolio, kuomet ligonė įkanda vienai gydytojų. Pradėjusi domėtis, ji sužino apie Amazonės miškuose tebegyvenančią kanibalų gentį. Kartu su profesoriumi Lesteriu, Makenzių pora, jauna mergina Izabele ir vedliu ji išsirengia į ekspediciją, kuri pasirodo kur kas pavojingesnė, nei buvo galima numanyti. Susidūrimo su laukiniais pavyksta išvengti tik Lesteriui ir Emanuelei, tuo tarpu Makenziai žiauriai nužudomi, o Izabelė tampa genties apeigų dalimi. Kad ją išgelbėti, Emanuelė apsimeta šių garbinama deive...
Viazynė
Viãzynė – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 22 km į šiaurės rytus nuo Vileikos.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir palivarkas, Vileikos apskrities Viazynės valsčiaus centras, čia buvo medinė parapinė cerkvė, katalikų koplyčia, sinagoga, liaudies mokykla, vandens malūnas.
Mandulo regionas
Mandulo regionas  – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Pietuose turi sieną su Centrinės Afrikos Respublika. Administracinis centras – Kumra.
Sudarytas iš dalies Vidurio Šario regiono.
Geografija
Regionas yra savanų gamtinėje srityje, prie Uhamo upės.
Gyventojai
Pagrindinės etninės grupės yra sarai, mbajai, narai, dajai, tumakai.
Administracinis suskirstymas
Mandulo regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Stanislavas Krasinskis (1649)
Stanislavas Krasinskis  (1585 m. Ružanuose – 1649 m.) – ATR valstybinis veikėjas.
Suvalkijos socialinės globos namai
Suvalkijos socialinės globos namai – socialinės globos įstaiga Katiliškių kaimo rytuose, P. Katiliaus g. 22 (Marijampolės savivaldybė). Yra valgykla, skalbykla, biblioteka, užimtumo kompleksas, sporto salė. Veikia muzikos, dramos, medžio darbų, radiotechnikos, rankdarbių, dailės, keramikos, maisto gaminimo, sporto būreliai. Visi galintys ir pageidaujantys dalyvauja darbinėje veikloje. Globos namuose ugdomi, atstatomi ir palaikomi gyventojų savarankiško gyvenimo gebėjimai, vertinami ir nustatomi pagalbos gyventojui poreikiai, sprendžiamos gyventojų problemos, vykdoma gyventojų socialinė integracija į visuomenę, glaudžiai bendradarbiaujama su gyventojų artimaisiais.
Įmonės kodas - 190796758. Įstaigos tikslas – sukurti ir įgyvendinti efektyvų stacionarios socialinės globos įstaigos veiklos modelį, siekiant gyventojams užtikrinti kokybišką socialinių paslaugų teikimą, sudarant žmonėms kuo palankesnes, priartintas prie namų aplinkos, gyvenimo sąlygas, saugumą, žmogiškąjį orumą, integraciją į visuomenę.
Istorija
Suvalkijos socialinės globos namai įkurti 1945 m. spalio 12 d. Bažnyčios g. 24, Marijampolėje. 1946 m. jie buvo perkelti į Šunskų valsčiaus Katiliškių kaimą. Tada jie vadinosi Marijampolės invalidų namais ir kūrėsi ūkininkų Katilių žemėse bei pastatuose. Šių namų administracija ir valgykla kurį laiką buvo įsikūrusi žymaus fiziko-matematiko prof. Petro Katiliaus name, kurį iki šiol supa didelis sodas. Nuo 1979 m. pradėti apgyvendinti žmonės su psichine ir proto negalia. 1992–2003 m. pastatyti nauji korpusai.
Gyventojai
Sovietmečiu invalidų namuose gyveno 70 žmonių, kuriuos aptarnavo 14 darbuotojų. Čia jie dirbo žemę, augino gyvulius, prižiūrėjo sodą. Pagalbinis ūkis buvo pagrindinis maisto ir pragyvenimo šaltinis. Visi išgalintys dirbo ir gaudavo atlyginimą. Buities ir gyvenimo sąlygos buvo gana skurdžios, aplinkinių požiūris neigiamas. 1959 ir 1970 m. gyventojų surašymuose šių invalidų namų gyventojai buvo apskaityti atskirai nuo kitų gyvenviečių.
Stanislavas Krasinskis (1649)
Biografija
1622 m. tarnavo Ružano vaiskiu, nuo 1627 m. – Cechanuvo žemės teisėjas, nuo 1637 m. – Cechanuvo pakamaris, nuo 1641 m. – Serpco kaštelionas.
1632 m. – ypatingo Varšuvos teismo teisėjas. 1633 ir 1635 m. buvo renkamas Mazovijosa generalinio seimuko maršalka, Karūnos tribunolo pagrindiniu teisėju 1633 m., ATR seimo maršalkos pavaduotojas 1634, 1635 ir 1638 m.
Glitų apylinkė
Glitų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Trakų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Padvarionių apylinkės.
Sarnai
Sárnai  – miestas šiaurės vakarų Ukrainoje, 90 km į šiaurę nuo Rivnės. Rajono ir apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras Lucko apskrityje. XX a. tarpukariu veikė Sarnų apskritis.
Žvėryno apylinkė
Žvėryno apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Ilulisatas
Ilulisatas, anksčiau Jakobshaunas  – miestas Avanatos savivaldybėje, vakarų Grenlandijoje. Mieste gyvena 5072 gyventojai. Iulisatas yra trečias pagal gyventojų skaičių visoje Grenlandijoje po Nuko ir Sisimiuto. Šio miesto pavadinimas išvertus iš grenlandų kalbos reiškia – „ledkalnis“. Ilulisatas yra mėgstamiausias turistų miestas Grenlandijoje.
Žvėryno apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rūdiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paluknio apylinkės.
Lošimas be kozirių
Lošimas be kozirių – 1981 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas dviejų serijų meninis filmas. Detektyvas. Filmo trukmė – 130 min.
Liudvikas Krasinskis
Liudvikas Krasinskis (g. 1609 Cechanuvas, m. po 1644 m.) – karaliaus rūmininkas, Cechanuvo kaštelionas nuo 1637, Plocko seniūnas.
Lošimas be kozirių
Siužetas
Milicijos kapitonas Grigonis tiria mokslinio – tyrimo instituto sargo žmogžudystę. Tyrimo metu jis susiduria su nusikaltėlių gauja, kuri organizavo ne vieną akiplėšišką apiplėšimą ir žmogžudystę. Banditai įsitikinę, kad jų rankose visi koziriai, tačiau šįkart jiems lošimas nebus sėkmingas.
Mercedes MGP W01
Mercedes MGP W01 – pirmasis naujai atsikūrusios Formulės 1 ekipos Mercedes GP automobilis, kuris naudojamas 2010 m. sezone. Jį vairuos po trejų metų pertraukos sugrįžęs vokietis Michaelis Schumacheris ir jo tautietis Nico Rosbergas.
Liudvikas Krasinskis
Biografija
Buvo Vladislavo Vazos elektorius nuo Plocko vaivadijos 1632 metais. Buvo pasiuntiniu nuo Plocko vaivadijos į 1633 metų karūnacinį seimą, 1634 ir 1637 metų seimus.
Dereck Lively II
Derekas Džeromas Laivlis II (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Dalaso „Mavericks“ komandoje. Žaidė koledžo krepšinį Diuko „Blue Devils“ komandoje.
Dalaso „Mavericks“ (2023–dabar)
2023 m. NBA naujokų biržoje Oklahoma Sičio „Thunder“ pasirinko jį 12-uoju šaukimu, tačiau vėliau iškeitė į Dalaso „Mavericks“.
Salantų valsčius
Salantų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Salantai.
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1880 m. Kauno gubernijoje. Jo teritorijoje 1944–1951 m. veikė Kardo rinktinės Tauro (Slyvos) kuopos partizanai. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Salantų rajonui (10 apylinkių).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 9189 žmonės:
Sarnų apskritis
Sarnų apskritis  – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs 1920–1939 m. dabartinės šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Sarnai.
Istorija
Apskritis įkurta 1920 m. kovo 15 d. iš dalies Rivnės apskrities (5 valsčiai) ir dalies Ovručo apskrities (3 valsčiai).
Suskirstymas
Apskričiai įvairiu metu priklausė 15 valsčių.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
1991–1992 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
---
FK Sputnik Rečica
Rečicos futbolo klubas „Sputnik“ arba tiesiog FK „Sputnik“ – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Rečicos.
Istorija
Įkurtas 2017 m. ir tuo metu vadinosi Rečicadrev FK. Pateko į Antrą lygą. 2018 m. Antroje lygoje buvo treti, bet dėl Magiliavo „Dnepro“ ir Minsko „Luč“ susijungimo radosi laisva vieta Pirmoje lygoje ir klubas pasinaudojo proga pereiti į aukštesnę pakopą. Nuo 2019 m. dalyvauja Pirmos lygos pirmenybėse. Debiutiniame sezone užėmė šeštą vietą.
Kadangi Rečycoje būta klubo, kuris vadinosi Rečycos „Sputnik“ (1980–1991 m.), kartais painiojama klubo istorija. Rašoma, kad šis klubas įkurtas 2017 m., bet dar atsiranda aprašymai ankstesnių darinių („Vedričiaus“ ir „Rečica-2014“). Tačiau pastarieji klubai yra bankrutavę arba nutraukę savo veiklą. Dabartinio klubo logotipe aiškiai matyti 2017 m. data, kuri ir laikoma įkūrimo metais.
2021 m. pateko į aukščiausią šalies lygą, tačiau turėjo finansinių problemų ir pasitraukė iš čempionato.
Urbonai
Urbonai – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km nuo Pažėrų.
Wu Dajing
Wu Dajing (g. 1997 m. birželio 3 d. Charbine) – Kinijos greitojo čiuožimo trumpuoju taku sportininkas, olimpinis čempionas. Pasaulio rekordininkas 500 m distancijoje (39,505 s).
Biografija
2010 m. pasaulio jaunimo čempionate iškovotas bronzos medalis. Savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse kinas dalyvavo trijose rungtyse. Vyrų 1000 m distancijoje užimta 4-oji vieta, o 500m distancijoje iškovotas sidabras. Vyrų estafetėje kartu su Kinijos nacionaline rinktine pelnyta bronza. 2014 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.
2017 m. Azijos žaidynėse iškovoti du aukso medaliai. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kinijos sportininkas dalyvavo keturiose rungtyse. Vyrų estafetėje pelnytas sidabras, o vyrų 500 m distancijoje Dajing aplenkė visus varžovus ir tapo olimpiniu čempionu.
2022 m. žiemos olimpiadoje Dajing kartu su Qu Chunyu, Ren Ziwei ir Fan Kexin mišrios estafetės finale iškovojo aukso medalius.
Anglininkų apylinkė (Trakai)
Anglininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rūdiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paluknio apylinkės ir Šklėrių apylinkės.
Istisu
Istorija
1928 m. prie Istisu versmių pradėjo kurtis gydyklos. TSRS laikais buvo balneologinis kalnų kurortas, turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą. 1989 m. čia gyveno 830 žmonių. Karabacho karo metais apgriautas, vėliau atsikūrė.
Markas Atilijus Regulas
Markas Atilijus Regulas (gyveno kažkada tarp 300–201 m. pr. m. e. ) – romėnų karvedys, konsulas (dukart). Pirmą kartą konsulu tapo 267 m. pr. m. e., o antrą kartą – 256 m. pr. m. e., devintaisiais Pirmojo Pūnų karo metais.
Gyvenimas
Markas Atilijus Regulas buvo vienas romėnų laivyno ekspedicijos, per kurią ties Eknomu nugalėta kartaginiečių flotilė, vadų; kartaginiečių teritorijoje jis išlaipino romėnų pajėgas. Romėnams iš pradžių ėjosi taip gerai, kad kitas konsulas, Liucijus Manlijus Vulsas, buvo atšauktas į Romą, o Markas Atilijus Regulas pasiliko užbaigti karo. Prie Adiso (netoliese Kartaginos) kartaginiečiai patyrė didžiulį pralaimėjimą ir buvo linkę sudaryti taiką. Visgi Regulo iškeltos sąlygos buvusios tokios griežtos, kad kartaginiečiai nusprendė verčiau toliau tęsti karą. 255 m. pr. m. e. Regulas buvo visiškai nugalėtas ir paimtas nelaisvėn spartiečio Ksantipo.
Apie tai, kas Regului nutiko paskui, patikimų žinių neturima. Pasak tradicijos, nelaisvėje jis išbuvo iki 250 m. pr. m. e., kai kartaginiečiai patyrė pralaimėjimą ties Panormu (dab. Palermas). Regulas buvo pasiųstas Romon derėtis dėl taikos ar apsikeitimo belaisviais. Atvykęs į Romą, Regulas griežtai ragino Senatą atmesti abu pasiūlymus. Grįžęs į Kartaginą, buvo mirtinai nukankintas. Šis pasakojimas vėlesniais laikais romėnams tapo herojiškos ištvermės pavyzdžiu. Visgi apie tai paliudyta pernelyg mažai, Polibijus apie tai nieko neužsimena. Būta teigiančių, kad pasakojimą galėjo sukurti metraštininkai, taip mėgindami pateisinti žiaurų romėnų elgesį su kartaginiečių belaisviais.