cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos aukštoji jūreivystės mokykla
Istorija
1991 m. Klaipėdos jūreivystės mokykla buvo pavadinta Klaipėdos aukštesniąja jūreivystės mokykla (KAJM). Pradėta rengti specialistus ne tik žvejybos, bet ir visam Lietuvos laivynui. 1996 m. prasidėjo aktyvus mokymo bazės atnaujinimo ir kūrimo etapas. Per trumpą laiką buvo pasiekta, kad Lietuvos jūrininkų rengimo bazė atitiktų tarptautinės STCW 95 konvencijos reikalavimus.
Studijų programos
Koleginės studijos – pirmosios pakopos, į praktinę veiklą orientuotos profesinės studijos, vykdomos pagal laipsnį suteikiančias studijų programas. Nuolatinių studijų trukmė 3–4 metai. Ištęstinės studijos yra mažesnio intensyvumo, todėl jų trukmė gali būti iki 1,5 karto ilgesnė už nuolatinių studijų trukmę. Pirmosios pakopos koleginių studijų programos apimtis yra ne mažesnė kaip 180 ir ne didesnė kaip 240 kreditų. Studijų rezultatai ir studento darbo laikas matuojami studijų apimties vienetais – studijų kreditais. Vienų studijų metų 1 600 valandų atitinka 60 kreditų.
Aukštasis koleginis išsilavinimas – išsilavinimas, įgytas Lietuvos aukštosiose mokyklose baigus koleginių studijų programas. Baigus studijas LAJM, suteikiamas profesinio bakalauro laipsnis ir profesinė kvalifikacija. Mokykla rengia:
Mokyklos studentams, sėkmingai baigusiems vadų kursą ir išlaikiusiems baigiamąjį egzaminą, suteikiama kovinės dalies (KD) vado kvalifikacija, įskaitoma privalomoji pradinė karo tarnyba ir suteikiamas atsargos leitenanto laipsnis.
Lietuvos aukštosios jūreivystės mokyklos studentai gali tęsti studijas pagal magistrantūros studijų programas kitose Lietuvos ir užsienio aukštosiose mokyklose pagal jose nustatytą tvarką.
Jūrininkų mokymo centras
Aukštojoje jūreivystės mokykloje esančiame Jūrininkų mokymo centre organizuojami kursai pagal daugiau nei 25 programas. Jos parengtos pagal Tarptautinės jūrų organizacijos (IMO) ir Europos Sąjungos direktyvų reikalavimus ir yra akredituotos Lietuvos saugios laivybos administracijos. Jūrininkams išduodami kvalifikaciniai liudijimai pripažįstami Tarptautinės jūrų organizacijos narių visame pasaulyje. Kursai organizuojami naujai įrengtuose treniruokliuose, moderniose auditorijose ir laboratorijose, kuriose naudojama pati naujausia praktiniam mokymui skirta įranga.
Radiolokacinės navigacijos, radiolokacinio žymėjimo ir automatinio radiolokacinio žymėjimo sistemos (ARPA) panaudojimo, tiltelio valdymo, paieškos ir gelbėjimo, Elektroninių jūrlapių vaizdavimo ir informacijos sistemos (ECDIS) panaudojimo, Globalinės jūrų avarinio ryšio ir saugos sistemos (GMDSS) pratybos vyksta daugiafunkciniame navigaciniame treniruoklyje NTPRO 5000.
Velika Plaža
Velika Plaža  – paplūdimys Ulcinio opštinoje (Juodkalnija). Šis paplūdimys driekiasi nuo Port Milenos iki Bojanos upės, kuri skiria nuo Ada Bojanos salos.
Laikraštis „New York Times“ įtraukė Velika Plažą ir Juodkalnijos pietinį krantą (įskaitant Ada Bojaną bei viešbutį „Hotel Mediteran“) į 2010 m. aukščiausios klasės turizmo vietų sąrašą „Top Places to Go in 2010“.
Velika Plaža yra gamtinis Juodkalnijos turtas, išteklis, kurį Juodkalnijos vyriausybė tikisi išnaudoti ir tobulinti kaip turizmo šalyje ugdymo strategijos dalį. Erdvios teritorijos ties paplūdimiais yra beveik nenaudojamos, tad tikimasi sulaukti investicijų į jų plėtrą.
Žąsupėnai (Pilkalnio apskritis)
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Žąsupėnų kaimo bendruomenė 1936 m. Iki XIX a. minimi įvairiais pavadinimais: Rohnkehlen, Rodnehlen, Klein Szaßupöhnen, Szassupöhnen. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 4 ugniakurais, 1823 m. – šatulinių kulmiškių 6 sodybų kaimas su 41 gyventoju. 1854 m. Žąsupėnuose buvo 7 gyvenamieji pastatai ir 40 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Stimbirių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Malviško evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. kaime buvo 7 gyvenamieji namai, visi gyventojai buvo vokiečiai. 1909 m. prie Žąsupėnų prijungta dalis Pabriedupių kaimo su 7 gyventojais.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Gusevo rajono Kubanovkos kaimo gyvenvietei.
Ralio krosas
Ralio krosas – tai sprinto stiliaus automobilių lenktynių forma, vykstanti uždaroje, mišrios dangos (asfalto ir žvyro) lenktynių trasoje su specialiai paruoštais lenktyniniais automobiliais, panašiais į ralio automobilius. Nedidelės lenktynininkų grupės rungtyniauja trumpos distancijos kvalifikaciniuose, o po to atkrintamuosiuose važiavimuose.
Istorija
Ralio kroso ištakos siekia XX a. 7-ojo dešimtmečio pradžią. Skandinavijoje išpopuliarėjo nebrangios, pradinio lygio, į ralį panašios varžybos. Šios varžybos atsirado Suomijoje, ir buvo vadinamos Jokamiehenluokka (klasė visiems). Netrukus išplito į Švediją, kur buvo vadinamos folkrace, bei į Norvegiją (bilcross). Daug panašumų turi ir autokrosas, atsiradęs dar 1940-ųjų dešimtmečio pabaigoje.
1967 m. Britų televizijos kompanija ITV suorganizavo naujas varžybas, skirtas savo televizijos laidai. Pirmosios oficialios ralio kroso varžybos įvyko vasario 4 d. Anglijoje, „Lydden Hill“ trasoje. Lenktynės patiko tiek žiūrovams tiek lenktynininkams, ir netrukus buvo suorganizuoti sekantys ralio kroso renginiai. Ralio krosas, kartu su televizijos laidų formatu 1968 m. išplito į Olandiją, ir netrukus į Australiją.
Pirmieji čempionatai Europos mastu ėmė vykti 1973 m., netrukus buvo įkurta Europos ralio kroso asociacija. 1976 m. ralio krosą pripažino FIA, ir netrukus perėmė jo valdymą. Pasauliniu mastu, pirmasis FIA ralio kroso pasaulio čempionatas vyko 2014 m. Pasaulio čempionatas vyksta kasmet, jį sudaro etapai, vykstantys įvairiose pasaulio šalyse.
Formatas
Kiekvieno etapo varžybos vyksta šiuo formatu:
Ralio kroso automobiliai
Daugelyje šalių, tarp jų ir Lietuvoje, vyksta nacionaliniai ralio kroso čempionatai. Automobiliai skirstomi į keletą grupių bei klasių, priklausomai nuo galingumo, automobilio tipo, ir kitų reikalavimų. FIA nustato automobilių homologaciją pasauliniu mastu, tuo tarpu įvairios šalys turi papildomų klasių ar kategorijų, priklausomai nuo populiarumo tarp dalyvių. Klasės dažnai skirstomos į subkategorijas pagal galingumą.
Cibeikės tvenkinys
Cibeikės tvenkinys arba Morkūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Zarasų rajone, 2,5 km į rytus nuo Dusetų. Sudarytas užtvenkus Meletinės upelį (Sartų ežero intakas) 5,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,42 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 120,2 m. Krantai aukšti, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui daugiausia plyti pievos, krūmynai, iš vakarų prieina miškas. Šalia įsikūręs Morkūnų kaimas.
Ralio krosas
Nacionaliniai čempionatai
Daugumoje Vakarų Europos šalių vyksta ralio kroso čempionatai, ralio krosas ypač populiarus Didžiojoje Britanijoje, Olandijoje, Belgijoje, Prancūzijoje ir Skandinavijos šalyse.
Ralio krosas Lietuvoje
Ralio krosas išpopuliarėjo Lietuvoje 2010-ųjų dešimtmetyje, ypač po 2014 m. Vilkyčių trasoje įvykusio „European Rallycross Challenge“ etapo.
Tarptautinėse varžybose geriausių ralio kroso pasiekimų yra pasiekęs Rokas Baciuška, 2018 m. tapęs FIA Europos ralio kroso čempionato nugalėtoju Super1600 klasėje. Šioje klasėje, 2016 m. Kasparas Navickas užėmę 3-ąją vietą. 2019 m. Rokas Baciuška tapo pirmuoju lietuviu, kuris dalyvavo FIA pasaulio ralio kroso čempionate. R.Baciuška užėmė 11-ąją vietą.
Lietuvos čempionatas
Lietuvos ralio kroso čempionatas 2023 m. vyksta bendrai su Latvijos ralio kroso čempionatu, bet atskirose įskaitose. Varžybos vyksta šiose klasėse:
Supernova (konkursas Latvijoje)
Supernova – Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka, kuri vyksta Latvijoje kasmet nuo 2015 m. (2021 m. atranka nevyko). „Supernovos“ nugalėtojas, kurį išrenka Latvijos Televizijos žiūrovai balsuodami telefonu, dalyvauja tų metų Eurovizijos konkurse. 2000–2012 m. latviai savo atstovą rinkdavo „Eirodziesmoje“, o 2013 ir 2014 m. – „Dziesmoje“.
Zooey Deschanel
Zooey Claire Deschanel (g. 1980 m. sausio 17 d. Los Andžele, Kalifornijoje) – amerikiečių aktorė, dainininkė ir dainų autorė.
Žymesni filmai, kuriuose pasirodė Deschanel – „(500) Days of Summer“ (2009), „Our Idiot Brother“ (2011), „Yes Man“ (2008), „Elf“ (2003), „Your Highness“ (2011), „The Happening“ (2008), „The Hitchhiker’s Guide to the Galaxy“ (2005), „The Good Girl“ (2002), „Failure to Launch“ (2006), „Bridge to Terabithia“ (2007), „The Happening“ (2008), „Gigantic“ (2008) ir t. t. Z. Deschanel bene geriausiai žinoma iš FOX televizijos komedijos „New Girl“, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka nuo 2011 m. rugsėjo. Aktorės vaidyba buvo teigiamai įvertinta tarp kritikų, Deschanel sulaukė nominacijų prestižiniuose televizijos apdovanojimuose, įskaitant „Emmy“ ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimus. Z. Deschanel atliko ir sukūrė pagrindinę serialo dainą, ji taip pat yra ir serialo prodiuserė.
Biografija
Aktorė gimė 1980 m. Kalifornijoje, šou verslu užsiimančioje šeimoje. Jos tėvas, Caleb Deschanel, yra „Oskarui“ nominuotas kinematografas, o jos motina Mary Jo Deschanel – žinoma aktorė, vaidinusi garsiame amerikiečių seriale „Twin Peaks“ (1990). Aktorė užaugo katalikų šeimoje. Nuo pat mažens Z. Deschanel norėjo tapti sėkminga ir žymia aktore, pirmą rolę televizijoje ji gavo seriale „Veronica’s Closet“ (1997).
Pirmą kartą kine Z. Deschanel pasirodė nusifilmavusi 1999 m. komedijoje „Mumford“, po kurios ji nusprendė išstoti iš universiteto ir toliau kilti karjeros laiptais tam skiriant visą savo laiką. Z. Deschanel sesuo Emily taip pat yra aktorė.
Šiauliškių apylinkė
Šiauliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Prienų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Prienų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Juodaraisčio apylinkės ir Mačiūnų apylinkės.
Senovės Romos menas
Senovės Romos menas apima kūrinius, sukurtus nuo 800–510 m. pr. m. e. iki III a. – 476 m. Romėnai meno tradicijas perėmė iš graikų, etruskų, senovės egiptiečių.
Karalių laikotarpis
Tęsėsi nuo 800 iki 510 m. pr. m. e. arba iki 509 m. pr. m. e. Dar vadinamas etruskų įtakos laikotarpiu. Šventyklų puošybai skulptūromis dažniau naudota terakota (molis), nes tuo metu buvo prieinamesnė ir pigesnė medžiaga negu marmuras. Išskiriamos Vulkų (Vulci), Cerės (Caere) ir Vejų mokyklos. Karalių laikotarpio pabaigą žymi etruskų dinastijos karaliaus Liucijaus Tarkvinijaus Išdidžiojo išvijimas iš Romos (po šio įvykio Roma tapo respublika).
Respublikos laikotarpis
Tęsėsi nuo 510 arba 509 m. pr. m. e. iki 30 arba 27 m. pr. m. e. Respublikos laikotarpis skirstomas į keturis periodus:
Imperijos klestėjimo laikotarpis
Tęsėsi nuo 30 m. arba 27 m. pr. m. e. iki II a. Skirstomas į šešis periodus:
Imperijos žlugimo laikotarpis
Tęsėsi nuo III a. iki 476 m. Septimijus Severas seka realistiškų portretų stiliumi, o Karakala artimesnis III a. portretinei tradicijai. Vėliau valdžią perima Antoninas Pijus, Markas Aurelijus. Laikotarpio pabaiga laikomas Alariko gotų įsiveržimas į Romą (410 m.) arba Vakarų Romos imperijos žlugimas (476 m.)
Skulptūra
Kaip ir etruskai, romėnai dievus vaizduodavo su drabužiais. Romėnų skulptūros, priešingai negu graikų, nekūrė idealaus žmogaus atvaizdų, vyravo individualumas. Romėnų skulptoriai dirbo su akmeniu, moliu ir bronza (marmuras pradėtas naudoti I a. pr. m. e.). Vėlyvosios respublikos laikotarpiu pirmenybė buvo teikta iškilių figūrų ir dievų statulėlėms. Imperijos žlugimo laikotarpiu imtas naudoti ne tik kaltas, bet ir mechaninis grąžtas. Darbas su grąžtu buvo greitesnis, tačiau ne toks tikslus kaip su kaltu. Išskiriamos dvi savarankiškos sritis: skulptūriniai portretai ir skulptūriniai reljefai. Turtingesni romėnai skulptūriniuose portretuose įamžindavo savo protėvius. Skulptūriniuose reljefuose būdavo įamžinami svarbūs istoriniai įvykiai.
Įžymios skulptūros:
Tapyba
Romėnų tapyboje dažnai vaizduoti istoriniai įvykiai, peizažai, mitinės scenos. Ypač vertinti realistiški paveikslai. Buvo manyta, kad neįmanoma pakartoti dievų sukurtos tikrovės, tačiau kuriantis žmogus, kuris stengiasi ją atkartoti, tarsi veržiasi į dieviškumą. Paveikslų žanrai: siužetiniai paveikslai, peizažai, portretas, natiurmortas. Gerai išlikusios romėnų tapybos rūšys: sienų tapyba ir Fajumo portretai. Romėnai išmoko perteikti erdvinę perspektyvą sienų tapybos paveiksluose ir juose vaizduodavo peizažus, architektūrinius statinius, žmonių figūras bei ornamentus.
XIX a. pabaigoje mokslininkas Augustas Mau skyrė keturis Pompėjos sienų tapybos stilius. Svarbu paminėti, kad šis skirstymas apima darbus iki 79 m. (Pompėjos žlugimas). Vėlesnė II-III a. sienų tapybos raida neįtraukta.
Pirmasis stilius
Prasidėjo II a. pr. m. e. ir baigėsi apie 80 m. pr. m. e. Dažniausiai naudotos šiltos spalvos: gelsva, rausva, rusva. Kartais naudoti ir šalti, mėlyni atspalviai.
Antrasis stilius
Romoje prasidėjo 90 m. pr. m. e., tęsėsi iki I a. pr. m. e. pab. Atsirado architektūrinė perspektyva (būdingas ašinis gyvenamojo namo išplanavimas, nuo durų matomas viso būsto vaizdas), tapomos kolonos, vyrauja simetriškumas. Stilių paveikė teatras: sienų tapyboje matyti žvakės, indai, statulėlės, kaukės ir kitos teatro dekoracijos.
Trečiasis stilius
Prasidėjo 15 m. pr. m. e. ir tęsėsi iki I a. vidurio. Dar vadinamas ornamentiniu stiliumi. Tapyboje vaizduojamos detalės sugrakštintos, neatitinka realybės, taip atsisakoma realizmo ir menas kuria simbolines prasmes. Galima atrasti itin daug kruopščios ornamentikos, kuri puošė ištapytas sienas.
Ketvirtasis stilius
Prasidėjo nuo I a. vid. iki 79 m. (Vezuvijaus išsiveržimas Pompėjoje). Stiliui būdingas įmantrumas. Vyravo kontrastingos, ryškios spalvos: balta, raudona ir aukso. Ketvirtajame stiliuje sujungiama antrojo stiliaus architektūrinė perspektyva su trečiojo ornamentiškumu.
Mozaikos
miniatiūra|Romėnų mozaika su išraižytu lotynišku posakiu cave canem (,,Saugokis šuns!"), Tragiško poeto namai, [[Pompėja, Italija, 2 a. pr.m.e]] Romėnai mozaikų techniką perėmė iš graikų. Imperijos laikotarpiu mozaikoje atsirado ir romėniškų savitumų: kurtos juodai baltos mozaikos, mozaikos ant sienų. Mozaikos detalės buvo sutvirtinamos cemento skiediniu, betonu, sintetine derva arba kita rišamąja medžiaga. Turtingesni romėnai taip pat mozaikas naudodavo vilų, rūmų puošyboje: svečių kambariuose, namų įėjimuose, valgomosiose patalpose. Įžymios mozaikų mokyklos: Tuniso ir Aleksandrijos. Mozaikose atrandami ne tik dekoratyviniai ornamentai, bet ir realistiniai vaizdai (vaizduotos tikroviškos kovos, mitologinės būtybės).
Įžymios mozaikos:
„Medūzos galvos mozaikos“ – mozaikos,vaizduojančios mitinę dievybę Medūzą. Tikėta, kad medūzos galvos motyvas ant namų bei prieangio sienų apsaugodavo namus nuo blogio.
Apibendrinimas
miniatiūra|Neptūno triumfo mozaika, saugoma Bardo muziejuje, Tunise, marmuras, 2 a. Keturios moterys kampuose reprezentuoja metų laikus. Pagrindiniai Senovės Romos meno bruožai: dekoratyvumas, eklektiškumas, praktiškumas.
Jade Puget
Jade Errol Puget (g. 1973 m. lapkričio 28 d. Redvud Volis, Kalifornija) – grupės AFI gitaristas.
Prie grupės prisijungė 1998 metais. Taip pat priklauso grupei Blaqk Audio. Jade yra vegetaras taip pat ir Straight Edge.
Muzikinė karjera
Prieš tapdamas grupės nariu Jade grojo grupėse kaip „Loose Change“ bei „Redemption 87“. Pirmas jo albumas su grupe AFI buvo „Black Sails In The Sunset“. Pirma daina kurią jis parašė buvo „Malleus Maleficarum“.
Lietuvos Karo aviacijos Septintoji eskadrilė
Lietuvos karo aviacijos Septintoji eskadrilė – nuo 1938 m. iki 1940 m. rugpjūčio egzistavęs Lietuvos karinių oro pajėgų dalinys, naikintuvų eskadrilė, dislokuota Kaune.
Įkūrimas
Dalis 1935 m. pradėto įgyvendinti Lietuvos kariuomenės modernizavimo plano buvo Lietuvos karo aviacijos plėtra. M. Sereičikas ją siūlo laikyti trečiuoju Karo aviacijos plėtros etapu (pirmasis: 1920–1927 m. suformuotos keturios kovinės eskadrilės, pradėtas rengti personalas, sukurta ir išplėsta Kauno aerodromo infrastruktūra; antrasis: 1930–1934 m. suformuotos dar dvi kovinės eskadrilės, įsteigta Karo aviacijos mokykla, pradėta kryptingai rengti lakūnus, įkurti Zoknių ir Pajuosčio aerodromai, pradėta serijinė lėktuvų gamyba; trečiasis: 1935–1938 m. suformuotos dar dvi eskadrilės, vykdytas kovinių eskadrilių perginklavimas, išplėstos Karo aviacijos dirbtuvės).
Viena iš dvejų suformuotų eskadrilių, 7-oji (naikintuvų) buvo įkurta 1938 m. kovo 1 d.
Jai buvo perduoti tuo metu Lietuvos karo aviacijos 5-ojoje eskadrilėje eksploatuoti senstelėję trečiojo dešimtmečio pradžioje įsigyti itališki naikintuvai Fiat CR.20.
Struktūriškai eskadrilė buvo IV grupės (naikintuvų) dalis. Į šią grupę taip pat įėjo 1920 m. įkurta I eskadrilė ir 1932 m. įkurta 5-oji eskadrilė.
Vadovybė
Eskadrilei vadovavo:
1938 m. kovo 1 d. – 1940 m. sausio 16 d.: majoras Jonas Vaičius (1906–1969)
1940 m. sausio 16 d. – 1940 m. rugpjūčio 5 d.: majoras Jonas Adomaitis (1902–1996)
Personalas
Lietuvos karo aviacijos personalas buvo komplektuojamas remiantis Karo aviacijos taikos meto etatų sąrašu Nr. 95, pagal kurį naikintuvų eskadrilėje buvo numatyta 13 skraidančiojo personalo etatų, iš jų 7 karininkų, 6  – kareivių. Karo atveju eskadrilės turėjo perėeiti prie organizacijos pagal Karo aviacijos karo meto etatų sąrašą Nr. 49, skraidančiojo personalo turėjo padaugėti nuo 13 iki 14.
Eskadrilės personalas buvo formuojamas trimis etaipais: 1938 m. balandžio mėn. iš kitų Karo aviacijos padalinių į 7-ąją eskadrilę buvo perkelti karo lakūnai, sudarę formuojamos eskadrilės branduolį; 1938 m. pavasarį ir vasarą vykusios skraidymų stažuotės metu labiausiai pasižymėję 4 mokiniai lakūnai, baigę Karo aviacijos mokyklą, rudenį buvo paskirti nuolat tarnauti karo lakūnais į 7-ąją eskadrilę; 1939 m. sausio –1940 m. spalio mėn. eskadrilės skraidančiojo personalo sudėtis kito dėl rotacijos. Naujai paskirti karo lakūnai kareiviai pakeitė 1938 m. lapkričio mėn. tarnybą eskadrilėje pradėjusius 4 lakūnus, kurie buvo perkelti į kitas naikintuvų eskadriles.
1939 m. rugsėjo mėn. paskelbtos mobilizacijos metu metu eskadrilės skraidančiojo personalo sudėtį papildė mjr. J. Pyragius, jaun. psk. J. Valaitis, taip pat iš atsargos mobilizuoti lakūnai psk. Leonas Miliūnas, jaun. psk. Jonas Dovydaitis, gr. Anatolijus Kraucevičius, eil. Jurgis Steikūnas, eil. Juozas Vytautas Aidas.
Visu eskadrilės egzistavimo laikotarpiu joje tarnavo 21 karo lakūnas:
Kasmet eskadrilėje pasikeisdavo apie 40 proc. skraidančiojo personalo sudėties. Pagal skraidančiojo personalo pokyčius galima teigti, kad 7-oji eskadrilė buvo pereinamoji, skirta Karo aviacijos mokyklos baigiamojo kurso mokiniams lakūnams, numatytiems naikintuvų pilotais, skraidymo stažuotei atlikti. 1940 m. birželio 15 d. 7-ojoje eskadrilėje tarnavo 11 iš numatytų 13 karo lakūnų.
Kovinio pajėgumo vertinimas
Visu 7-osios eskadrilės egzistavimo metu jai buvo paskirta mažiau nei priklausė lėktuvų (daugiausiai - 9 vnt. vietoje numatytų 12 kovos ir 1 ryšių lėktuvo), joje nuolat buvo daugiau skraidančiojo personalo nei orlaivių. Iš eskadrilės personalo tik trečdalis lakūnų buvo patyrę lakūnai.
Per 1939 m. rugsėjo mėn. vykusią mobilizaciją eskadrilė susidūrė su reikšmingais sunkumais, susijusiais su gyvosios jėgos kvalifikacijos ir būtino materialinio turto trūkumu. Paskelbus mobilizaciją eskadrilė galėjo visapusiškai veikti tik praėjus 3 dienoms, iki tol – tik vienos grandies (2–3 naikintuvai) pajėgumu, t. y. naudodama tik trečdalį savo potencialo.
Bazė
Eskadrilė buvo įsteigta Šiaulių Zoknių aerodrome, tačiau jau kovo viduryje buvo perkelta į Kauną ir 1938–1940 m. bazavosi Aleksoto / Žagariškių aerodrome.
Technika
miniatiūra|Fiat CR.20 1938 m. formuojamai 7-ąjai eskadrilei buvo perduoti visi tuo metu Karo aviacijos eksploatuoti Fiat CR.20 naikintuvai – 9 vnt.
Šie orlaiviai buvo vieni labiausiai eksploatuotų Lietuvos karinių lėktuvų, kuriais buvo išskraidyta 400–600 valandų. Lėktuvai buvo pasenę ir techniškai, pusė jų buvo remontuoti po du ir daugiau kartų, juose nebuvo naktinių skrydžių įrangos.
Lyginant su kitomis naikintuvų grupės eskadrilėmis, 7-oji eskadrilė buvo ginkluota silpniausiai: 1938 m. pabaigoje 1-ojoje eskadrilėje pavestas užduotis galėjo vykdyti 13, 5-ojoje – 14 naikintuvų. Nors buvo numatyta, kad eskadrilių ginkluotę sudarys ne vien naikintuvai, bet ir ryšio bei lavinimosi lėktuvai, 1938–1940 m. tokių lėktuvų nebuvo skirta.
1939 m. paskelbus mobilizaciją, 7-osios eskadrilės ryšio lėktuvu rugsėjo 17 d. buvo paskirtas Lietuvos šaulių sąjungos Aviacijos būrio Klemm KL-35b, o jo pilotu – LŠS narys, lakūnas, jaun. psk. Antanas Valaitis, kuris nuo 1939 m. rugpjūčio 25 d. Karo aviacijos mokykloje dalyvavo atsargos karių mokymuose.
Naikintuvų skaičius 7-ojoje eskadrilėje 1938–1940 m. nebuvo pastovus dėl planinio ir neplaninio remonto darbų ir mažėjo. 1938–1940 m. buvo prarasti du naikintuvai: 1938 m. balandžio 27 d. buvo sudaužytas ir nurašytas mokinio lakūno jaun. psk. Kazio Smetonos pilotuotas Fiat CR. 20 (gamyklinis Nr. 30), kitas Fiat CR. 20 (gamyklinis Nr. 38) dėl mokinio lakūno Gedimino Janulevičiaus pilotavimo klaidos sudužo 1940 m. birželio 13 d. Sovietų Sąjungos okupacijos išvakarėse 7-ojoje eskadrilėje buvo 7 naikintuvai, t. y. tik 58 proc. numatyto kovos lėktuvų skaičiaus.
Likvidavimas
Eskadrilė buvo išformuota po Lietuvos okupacijos, SSRS likviduojant Lietuvos karo aviaciją, 1940 m. rugpjūčio 5 d. Jos turėtų orlaivių SSRS KOP neperėmė, panaudojo kaip treniruočių taikinius.
Uosos apylinkė
Uosos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balbieriškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Prienų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kunigiškių apylinkės.
Mindaugo kalnas (Naugardukas)
miniatiūra|250px|right|Atminimo akmuo Mindaugo kalno papėdėje Mindaugo kalnas – Baltarusijoje, Gardino apskrityje, Naugarduko mieste, ties Pervomaisky skersg. ir Minskaja g. sankirta esantis kalnas (kalva). Pavadintas karaliaus Mindaugo vardu.
1993 m. liepos mėn. Mindaugo karūnavimo 740–mečio proga kalvos papėdėje pastatytas paminklinis atminimo akmuo. 1996 m. objektas įtrauktas į Valstybės istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (kodas 412В000387).
Legendos
Pagal vietos padavimą, XIII a. čia buvo palaidotas Lietuvos kunigaikštystės įkūrėjas kunigaikštis Mindaugas. Apie tai užsimenama 1795 m. lotyniškai išleistoje Lvove pirmoje monografijoje apie Naugarduką. Neilgai prieš mirtį nuo savo politinių priešų jis atsisakė katalikybės ir buvo palaidotas kalne (kurgane) pagal pagonių papročius.
Pagal kitą versiją, toks kalno pavadinimas galėjo atsirasti dėl to, kad ant šio kalno ir aplink jį galimai vyko Mindaugo karūnacija, kurios metu jis priėmė Romos popiežiaus Inocento IV karūną ir pirmojo bei vienintelio Lietuvos karaliaus titulą, nes, pasak metraščio, karūnacija vyko ne pilyje, o šalia jos. Ypatingą populiarumą legendai apie Mindaugo kalną pelnė iš Naugarduko kilęs poetas Adomas Mickevičius, tai ne kartą minėjęs savo kūriniuose.
Slabada
thumb|300px|[[Vokiečiai|Vokiečių slabada Maskvoje XVII a.]]
Slabada – gyvenvietės tipas rytų Europos regione XI–XVII a. Buvo paplitęs Kijevo Rusioje, Rusioje, Gudijoje, LDK, Moldavijoje, Rusijoje, Ukrainoje. XI–XVIII a. laikais taip buvo vadinamos laisvųjų žemdirbių gyvenvietės, vėliau – kaimai ir ypač priemiesčiai.
Mindaugo kalnas (Naugardukas)
Kapinės
Legendoje kalbama, kad kalno viršūnėje buvusi antkapinė marmuro plokštė su angeliško veido mergaitės atvaizdu. Čia buvusi palaidota gražuolė Kristi, kuri tapo prototipu daugeliui skulptūrų ir sieninių tapybos kūrinių Vilniaus bažnyčiose, kurių autorius buvo italų skulptorius Pjetras Pertis.
Poplinas (audinys)
thumb|Poplinas
Slabada
Aprašymas
Slabadų gyventojai laikinai būdavo atleidžiami nuo mokesčių, duoklių ir kitų prievolių – kitaip sakant, jie buvo laisvi nuo prievolių ( – „laisvė“). Atleidimo terminui (15–30 metų) pasibaigus slabada paprastai dar išlaikydavo dalį lengvatų. Slabados buvo kuriamos kaimuose (žemdirbių, kazokų) ir miestuose (amatininkų, pirklių, vežikų, svetimšalių), jas steigė didikai ir valstybė.
Poplinas (audinys)
Poplinas, dar pagal audinio pynimą vadinamas tabinet  – smulkios tekstūros, bet storas ir tvirtas drobinio pynimo audinys. Pavadinimas kilęs iš prancūziško žodžio popeline arba itališko papalino – reiškiančio „popiežišką“ audinį. XV amžiuje Avinjone toks audinys iš šilko dažniausiai buvo audžiamas popiežiui.
Slabada
Aprašymas
XX a. pradžioje slabadomis vadinti dideli kaimai, kuriuose būdavo daugiau nei viena cerkvė, vykdavo mugės, veikdavo pramonės įmonės, gyventojai užsiimdavo ne žemdirbyste.
Išmanų apylinkė
Išmanų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balbieriškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Prienų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kunigiškių apylinkės.
Liverpulio centrinė biblioteka
Liverpulio centrinė biblioteka – didžiausia viešoji biblioteka Liverpulyje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Bibliotekos kompleksą sudaro keletas šalia vienas kito išdėstytų istorinių pastatų. Dalyje bibliotekos pagrindinio pastato yra įsikūręs Pasaulio muziejus.
Įėjimas į biblioteką, naudojimasis kompiuterine techniką ir bibliotekos knygų kolekcija nemokamas.
Istorija
thumb|Interjeras
1860 m. atidaryta Liverpulio centrinė biblioteka, kartu su Pasaulio muziejumi viename pastate. 1879 m. prie Liverpulio centrinės bibliotekos pastatyta Pitkono skaitykla, o 1906 m. kompleksas išplėstas pastačius Hornbio skaityklą. Visi trys komplekso pastatai įtraukti į saugotinų architektūros paveldo objektų sąrašą.
2013 m. Liverpulio centrinės bibliotekos interjeras modernizuotas, ant stogo įrengta apžvalgos aikštelė, įrengtas kompiuterinių žaidimų kambarys, kavinė, konferencijų salės.
thumb|left|560px|Bibliotekos apžvalgos aikštelė ant stogo
Viktoras Senčila
Viktoras Senčila (g. 1958 m. rugpjūčio 28 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius-laivų mechanikas, technikos mokslų daktaras, profesorius. Nuo 2021 m. rugsėjo mėn. Klaipėdos universiteto jūrų technologijų ir gamtos mokslų fakulteto dekanas.
Otto Kuusinen
Biografija
Gimė siuvėjo šeimoje. 1905 m. baigė Helsinkio universiteto istorijos-filosofijos fakultetą. Nuo 1904 m. aktyviai veikė Suomijos socialdemokratų partijoje. 1908–1917 buvo Suomijos seimo narys. 1918 m. po nepavykusio komunistinio perversmo pasitraukė į Rusiją, buvo vienas Komunistinio internacionalo ideologų, laikėsi pasaulinės proletariato diktatūros pozicijos. 1921-1939 m. buvo Kominterno prezidiumo narys, Vykdomojo komiteto sekretorius. Visuomet palaikydavo Staliną, todėl buvo tarp nedaugelio Kominterno veikėjų, išvengusių represijų.
Viktoras Senčila
Biografija
Gimė 1958 m. rugpjūčio 28 d. Klaipėdoje. 1975 m. uostamiestyje baigęs mokyklą, pasekė tėvu jūrininku, kuris 12 metų aktyviai plaukiojo į jūrą, po to dirbo Klaipėdos okeaninės žvejybos laivyno bazėje, – ėmėsi studijuoti jūreivystės mokslų. 1980 m. Kaliningrado aukštojoje inžinerinėje jūreivystės mokykloje įgijo inžinieriaus-laivų mechaniko kvalifikaciją.
Otto Kuusinen
Biografija
Prasidėjus TSRS-Suomijos karui iškart buvo paskirtas marionetinės Suomijos demokratinės respublikos vyriausybės vadovu (dėl to vadintas Suomijos Kvyslingu). Sukūrus Karelijos-Suomijos TSR buvo šios sąjunginės respublikos Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas.
Viktoras Senčila
Biografija
1980–1984 m. Klaipėdos refrižeratorių laivyno bazėje dirbo mechaniku, plaukiojo pasaulio jūrose. Vėliau pasirinko akademinę veiklą. 1987 m. Centriniame dyzelių mokslinių tyrimų institute tuometiniame Leningrade apsigynė technikos mokslų daktaro laipsnį.
Otto Kuusinen
Biografija
Nuo 1941 m. buvo TSKP CK narys, 1952-1953 m. ir 1957-1964 m. – TSKP CK Prezidiumo narys. Nuo 1957 m. iki mirties buvo TSKP CK sekretorius (vyriausias amžiumi). 1958 m. tapo TSRS Mokslų akademijos akademiku.
Viktoras Senčila
Biografija
Nuo 1993 m. iki 2019 m. buvo Lietuvos aukštosios jūreivystės mokyklos direktorius. 2013 m. spalio 3 d. vykusiame Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos posėdyje išrinktas nauju LKDK prezidentu.
Individualūs Olimpiados dalyviai 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
thumb|right|250px|Olimpinė vėliava 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse kaip individualūs sportininkai dalyvaus trys Indijos atstovai. Šios šalies Olimpinis komitetas yra suspenduotas dėl vyriausybės įtakos jo veikimui bei korupcijos nuo 2012 m. gruodžio 2 d.
Dėl šios priežasties Indijos sportininkai gali dalyvauti olimpinėse žaidynėse tik kaip individualūs dalyviai su Tarptautinio olimpinio komiteto vėliava.
Viktoras Senčila
Biografija
Išsituokęs, turi dukrą Aną ir sūnų Michailą. Pomėgiai: roko muzika, motociklai, kolekcionavimas.
Otto Kuusinen
Biografija
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-6 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.), apdovanotas keturiais Lenino ordinais. Palaidotas Kremliaus sienoje Maskvoje.
Individualūs Olimpiados dalyviai 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
2014 m. vasario 11 d., jau vykstant žiemos olimpinėms žaidynėms, Tarptautinis olimpinis komitetas panaikino visus ribojimus Indijos komitetui ir leido nuo tos dienos Indijos sportininkams dalyvauti varžybose su savo šalies vėliava. Tai padaryta po sąžiningų rinkimų Indijos nacionaliniame komitete. Tai buvo pirmas kartas istorijoje, kuomet toks draudimas panaikintas jau vykstant žaidynėms.
Sportininkai
Trys sportininkai iš Indijos bus individualūs žaidynių dalyviai – Himanshu Thakur (kalnų slidinėjimas), Nadeem Iqbal (slidinėjimo lenktynės) ir Shiva Keshavan (rogutės).
Darius Užkuraitis
Darius Užkuraitis (g. 1965 m. gruodžio 12 d.) – muzikologas, „LRT Opus“ programos įkūrėjas ir direktorius, „Eurovizijos“ komentatorius, muzikinių konkursų vertintojas.
Bundorių piliakalnis
Bundorių piliakalnis (arba Panemuninkų piliakalnis) – piliakalnis Alytaus rajone, netoli Bundorių kaimo, kairiajame Nemuno krante. Priklauso Nemuno kilpų regioniniam parkui. Bundorių piliakalnis yra vadinamojo krantinio tipo, jis įrengtas kyšuliuose, kuriuos suformavo Nemunas ir nedideli upeliai. Iš aukštumų pusės piliakalnį saugo pylimas.
Darius Užkuraitis
Biografija
1991 m. baigė Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos specialybę (dėst. L.Šaltenio klasė).
Dirba Lietuvos radijuje trečiosios programos jaunimui „LRT Opus“ vyriausiuoju redaktoriumi. Veda laidą „Antroji pavara“ (LRT Radijas). Dirbo laidų vedėju radijo stotyse „Laisvoji banga“, „M-1 plius“, vadovavo UAB „Radiola“, transliavusiai „Laba‘s FM“ programą. Bendradarbiavo su dienraščiais „Lietuvos rytas“, „Respublika“, žurnalu „Kultūros barai“. Vadovavo Lietuvos radijo trečiajai programai. 2012 metų Lietuvos nacionalinės atrankos į Euroviziją vedėjas.
Nuolat bendradarbiauja ir su televizija. Nuo 2001 m. komentuoja „Eurovizijos“ konkurso finalus. Nuolatinis džiazo festivalių „Vilnius Jazz“, „Mama Jazz“, „Birštonas Jazz“ koncertų vedėjas, respublikinių bei tarptautinių muzikinių konkursų žiuri narys. Lietuvos alternatyvios muzikos apdovanojimų A.LT vertinimo komisijos narys.
Draugė Nijolė Statkutė.
Jungtinės Karalystės ir Lietuvos santykiai
Jungtinės Karalystės ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Jungtinės Karalystės ir Lietuvos. Diplomatinių santykių pradžia laikoma 1919 m. rugsėjo 24 d., kai Lietuvos Vyriausybę de facto pripažino Didžioji Britanija. Tačiau de jure pripažinimas sekė gerokai vėliau, 1922 m. gruodžio 20 d., Ambasadorių konferencijos metu.
Sovietinės okupacijos metais Didžioji Britanija nepripažino SSRS įvykdytos Baltijos šalių, tarp jų ir Lietuvos, okupacijos.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, ją pripažino 1991 m. rugpjūčio 27 d., o diplomatiniai santykiai tarp valstybių atkurti 1991 m. rugsėjo 4 d.
Abi šalys yra Europos Tarybos, ESBO, EBPO, NATO, kitų tarptautinių organizacijų narės.
Didžioji Britanija Lietuvos vyriausybę de facto pripažino 1919 m. rugsėjo 24 d. Kaip ir dauguma Antantės valstybių Britanija pirmiau pripažino Lietuvos vyriausybę, o ne pačią valstybę, ir tik 1922 m. gruodžio 20 d. pripažino de jure. Didžiajai Britanijai Lietuvą pripažinus de jure, tą pačią dieną įsteigtas konsulatas Kaune, o 1929 m. – ir Didžiosios Britanijos pasiuntinybė. Dabar Lietuva savo šalies ambasadą yra atidariusi Londone (dabartinis ambasadorius – Renatas Norkus), tuo tarpu Didžioji Britanija turi ambasadą Vilniuje (dabartinis ambasadorius – Brian Olley). Klaipėdoje veikia Jungtinės Karalystės garbės konsulatai, tuo tarpu Lietuvos garbės konsulatai įsteigti Birmingeme ir Kente.
Veikia gausi Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenė (2021 m. JK gyveno 153 000 Lietuvos piliečių, o Londone gyvena didžiausia lietuvių bendruomenė šioje šalyje). Londone veikia lietuviška katalikų bažnyčia. Tuo tarpu Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 737 JK piliečiai.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Jungtine Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalyste grupė (dabartinė pirmininkė – Dalia Asanavičiūtė (TS-LKD)).
Santykiai iki 1918 m.
1769 m. laikomi Abiejų Tautų Respublikos diplomatinio atstovavimo Didžiojoje Britanijoje pradžia.
Santykiai 1918–1940 m.
Dar prieš užmezgant de jure santykius 1921 m. Kaune lankėsi Didžiosios Britanijos karo misija. Santykiai su Didžiąja Britanija, kaip Ambasadodrių konferencijos valstybe nare, buvo itin reikšmingi, nes konferencijai buvo patikėta spręsti Vilniaus krašto priklausomybės ir Klaipėdos krašto priklausomybės konfliktą. Didžioji Britanija Lietuvos nepriklausomybę de jure pripažino Ambasadorių konferencijos metu, 1922 m. gruodžio 20 d. Tarp šalių vystyti ekonominiai ryšiai.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Didžioji Britanija niekuomet nepripažino Baltijos šalių okupacijos. Lietuvos pasiuntiniai buvo akredituoti ir pripažįstami Didžiosios Britanijos per visą sovietinės okupacijos laikotarpį.
Santykiai po 1991 m.
Po santykių atkūrimo pasirašyti šie dvišaliai susitarimai: pasikeitimas notomis dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vyriausybės Lietuvos Bankui perduodamo aukso ir dėl kitų dvišalių pretenzijų patenkinimo (1992 m.), sutartis dėl kapitalo investicijų skatinimo ir jų apsaugos (1993 m.), oro susisiekimo sutartis (1993 m.), sutartis dėl bendradarbiavimo švietimo, mokslo ir kultūros srityse (1996 m.), sutartis dėl pajamų bei kapitalo prieaugio pajamų dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (2001 m.), protokolas, pakeičiantis Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinės Karalystės Vyriausybės sutartį dėl pajamų bei kapitalo prieaugio pajamų dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (2002 m.) susitarimas dėl tarptautinių vežiojimų keliais (1994 m.), susitarimas dėl įslaptintos informacijos abipusės apsaugos (2006 m.)
Taip pat su Gernsiu 2013 m. pasirašytas susitarimas dėl keitimosi su mokestiniais klausimais susijusia informacija.
2006 m. Lietuvoje lankėsi Anglijos karalienė Elžbieta II.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvoje veikia Britų taryba. Lietuvos mokyklose populiariausia užsienio kalba yra anglų; dažniausiai mokoma britų anglų kalbos.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Jungtinės Karalystės siekė 1,96 mlrd. eurų, o Jungtinė Karalystė buvo devinta pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Jungtinę Karalystę.
2020 m. tiesioginės JK investicijos Lietuvoje buvo neigiamos. Tuo tarpu Lietuvos tiesioginių investicijų dydis Jungtinėje Karalystėje 2020 m. siekė 21,01 mln. eurų (15-a vieta pagal apimtį).
Santykiai su užjūrio bendrijomis ir teritorijomis
Lietuva yra užmezgusi prekybinius ryšius su šiomis JK užjūrio teritorijomis: Bermudomis, Folklando Salomis, Gibraltaru ir Kaimanų Salomis, Britų Mergelių Salomis ir Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos Salomis. Vyksta didelio masto prekyba su Gibraltaru, taip pat su Folklando salomis ir Bermudomis, o su likusiomis minėtomis teritorijomis vykdomi mainai mažesnės apimties. Su kai kuriomis iš jų vykdomi ir simboliniai kultūriniai mainai. 2022 m. duomenimis, Gibraltare ir Mergelių Salose yra gyvenančių Lietuvos piliečių.
Bermudos
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Bermudų siekė 53,4 tūkst. eurų, o iš Bermudų importuotų prekių nebuvo.
Folklando Salos
Prekyba tarp dviejų šalių apsiriboja importu iš Folklando salų. 2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta siekė 349,1 tūkst. eurų.
Gibraltaras
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Gibraltaro siekė 17,01 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Gibraltarą.
Yra Gibraltare gyvenančių Lietuvos piliečių.
Mergelių Salos
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Britų Mergelių Salų siekė 4,6 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Britų Mergelių Salas.
Yra Britų Mergelių Salose gyvenančių Lietuvos piliečių. Užregistruota, kad 2022 m. į Mergelių Salas gyventi išvyko vienas Lietuvos pilietis.
Britų Mergelių Salose telekomunikacijų reguliavimo komisijos generaliniu direktoriumi bei valdybos nariu buvo paskirtas lietuvis Tomas Lamanauskas.
Šv. Elenos Salos
Prekyba tarp dviejų šalių yra minimali ir apsiriboja nelietuviškos kilmės produktų eksportu. 2017 m. duomenimis, prekybos apyvarta siekė 1000 eurų.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
thumb|Jungtinės Karalystės ambasada Vilniuje. thumb|Lietuvos ambasada Londone.
Moliūnų akmuo
Moliūnų akmuo – akmuo, esantis kalnelyje netoliese nuo Moliūnų piliakalnio (apie 200 m pietryčių kryptimi, greta Berželienės sodybos). Savo forma akmuo primena stulpą, ant jo iškaltos datos: 1808, 1848, 1858, o dar dvi nebaigtos kalti. Kaip teigiama, tai veikiausiai palaidojimo datos.
1958 m. kraštotyrininko Antano Mažylio iniciatyva Moliūnų akmuo buvo atkastas ir pastatytas, kad matytųsi užrašai.
Dauginčių senosios kapinės
Dauginčių kaimo senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Kapeliais, Senkapiais – neveikiančios kapinės Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Dauginčių kaime (Kartenos seniūnija), apie 5 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante.
Kišivada
Kišivada  – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietuose, Osakos prefektūroje, 27 km į pietus nuo Osakos, Osakos‑Kobės‑Kioto konurbacijoje. Žvejybinis uostas prie Osakos įlankos. Metalurgija, chemijos, tekstilės (medvilnės), metalo ir medienos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio ir jūros produktų apdorojimas. Apylinkėse auginami ryžiai, svogūnai, gėlės.
Dauginčių senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos Minijos kairiojo kranto terasos keteroje, iškylančioje iki 2 m aukščio. Pailgos šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, 63 m ilgio, 11–19 m pločio, apjuostos žemių-akmenų pylimo ir griovio, kuriame pietryčių pusėje paliktas įėjimas. Kapinėse priešais įėjimą stovi kryžius, o abipus jo – dvi koplytėlės.
Kišivada
Kišivadoje stūkso XIV a. pilis, veikia kraštotyros muziejus. Garsėja kasmetiniu Dandžiri festivaliu.
Dauginčių senosios kapinės
Kapinės
Teritorijos plotas 0,15 ha, perimetras – 150 m.
Kišivada
thumb|left|240px|Kišivados pilis
Dauginčių senosios kapinės
Kapinės
Priešais kapines įrengta atokvėpio aikštelė su Salantų regioninio parko lankytinų vietų schema. Už jos praeina miško kelias, už kurio stūkso Dauginčių II piliakalnis.
Kišivada
Istorija
Kišivada pradėjo kurtis XIV a., o XVIII a. tapo svarbiu uostu. XX a. antroje pusėje klestėjo kaip lęšių gamybos centras.
Dauginčių senosios kapinės
Kryžius
Medinis, kryžmiškas, 4,3 m aukščio, su masyvia, 1 m aukščio, lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra.
Koplytėlės
Medinės, stačiakampės stačiasienės, vienkamarės, trišlaičiais stogais, ant dviejų kolonėlių paremtais frontonais, padarytos pagal vieną pavyzdį, 1,95 m aukščio. Viena pastatyta ant palaidų akmenų, o kita – ant betoninio pamato.
Abi koplytėlės su jose esančiomis Švč. Mergelės Marijos skulptūromis įrašytos į kultūros vertybių registrą kaip vietinės reikšmės dailės paminklai (unikalūs kodai – 9528 ir 15071; senieji kultūros paminklų sąrašo Nr. DV1530 ir DV4160).
Istorija
Įrengtos XVI a. buvusiose bendrose kaimo ganyklose, kurios vėliau apaugo spygliuočių mišku. Veikė iki XIX a. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais. Pasakoja, kad jose laidoti nuo maro, šiltinės ir kitų užkrečiamųjų ligų mirę kaimiečiai. Pradėjus mirusiuosius laidoti Kartenos parapijos kapinėse, kaimo kapinaitėse retsykiais laidoti savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, nekrikštyti mirę ir negyvi gimę vaikai.
Mirusiųjų atminimui nuo seno kapinėse statomi kryžiai ir koplytėlės. Dabartinis kryžius pastatytas kaimo gyventojų lėšomis XX a. pradžioje, atnaujintas 1947 m. Koplytėlė su Švč. M. Marijos Maloningosios skulptūra stovi nuo XIX a. Ją XX a. viduryje atnaujino Ignas Daugintis. Kitą koplytėlę su Švč. M. Mergelės Marijos ir kūdikio skulptūra 1947 m. pastatė Ignas Paulauskas. Abi koplytėles 2008 m. atnaujino Kartenos seniūnija (meistras Arvydas Klovas).
1972-1984 m. kapinės buvo įrašytos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (numeris AV506). Šiuo metu saugotinos kaip istorinę vertę turinti laidojimo vieta.
Tyrimai
1935 m. medžiagą apie kapines surinko Valstybės archeologijos komisija. 1981 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1991, 1999, 2009 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras).
Roanokas
Roanokas reiškia:
Gamtiniai objektai:
Miestai JAV:
Motiejus Juozas Andriukaitis
Biografija
1869 m. atvyko į JAV. 1886 m. vienas iš Susivienijimo visų lietuvninkų Amerikoje steigėjų, nuo 1889 m. Lietuvių mokslo draugijos ir kitų lietuviškų organizacijų narys. Bendradarbiavo JAV lietuvių pirmajame laikraštyje „Gazieta lietuviška“, taip pat ir „Unija“, „Lietuviškasis balsas“, „Nauja gadynė“, „Aušra“ ir kituose.
Nicolas Sanson
Nikola Sansonas (1600 m. gruodžio 20 d. Abvilyje – 1667 m. liepos 7 d.) – Prancūzijos kartografas, dviejų karalių (Liudviko XIII ir Liudviko XIV) geografas, laikomas prancūzų kartografijos tėvu.
Biografija
Gimė 1600 m. Pikardijos mieste Abvilyje, turėjo škotiškų šaknų. Išsilavinimą įgijo Amjene pas jėzuitus. 1627 m. susilaukė kardinolo Rišeljė dėmesio, vėliau tapo karališkuoju geografu. Nors mirė 1667 m., tačiau N. Sansono vardu žemėlapiai leisti 1654–1676 m. Jo sūnus Guillaume Sanson taip pat leido žemėlapius, bendradarbiavo su Hubert Jaillot. 1692 m. N. Sansono žemėlapius išleido Hubert Jaillot savo rinkinyje „Atlas nouveau“.
Žemėlapiai
N. Sansono žemėlapiai ne tik pasižymėjo tikslumu, bet juose atvaizduota LDK teritorija jau buvo suskirstyta į apskritis (pavietus). Be to, 1681 m. atlasas skirtas istoriniams žemėlapiams, siekiantiems senuosius amžius.
Asta Plechavičiūtė
2001 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių filologijos studijas, magistrė.
Kūryba
Kūriniai, eseistika publikuota savaitraščiuose „Literatūra ir menas“, „Nemunas“. Recenzijos spausdintos leidiniuose „Rubinaitis“, „Literatūra ir menas“, internetiniame portale „Bernardinai“.
1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 25-asis Lietuvos vyrų ir 11-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
25-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1958 m. gegužės 6–29 d.
Čempionate dalyvavo 16 žaidėjų: 7 vilniečiai, 6 kauniečiai ir po vieną iš Klaipėdos, Šiaulių, Žagarės. Jame dalyvavo visi praėjusių pirmenybių prizininkai. Taip pat, dalyvavo pastaruoju metu sėkmingai pasirodantys žaidėjai: J. Čiukajevas, M. Ostrauskas, V. Baršauskas.
Tarp debiutantų buvo ir kaunietis Leonidas Maslovas, kuris patyręs vienintelį pralaimėjimą prieš čempioną, parodė savo potencialą, užimdamas 5-ąją vietą (9 tšk. iš 15).
Skirtingai nuo praėjusių metų čempionato, šį kart, konkurencijos dėl pirmosios vietos Ratmiras Cholmovas (13,5 tšk) nepatyrė ir aštuntąjį kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. Jo varžovai buvo užsiėmę kova dėl 2-osios vietos: net 3 dalyviai: Isakas Vistaneckis, Vladas Mikėnas ir Jegoras Čiukajevas pasidalijo 2–4 vietomis (11 tšk.). Į papildomus rodiklius nebuvo atsižvelgta: dėl 2–4 vietos buvo žaidžiamas papildomas turnyras, po kurio labiausiai nukentėjo I. Vistaneckis, nes antrąją vietą užėmė Jegoras Čiukajevas (4 taškai), kuriam, tai buvo ketvirtasis Lietuvos čempionato sidabro medalis, trečiąją vietą – Vladas Mikėnas (2,5), ketvirtąją – Isakas Vistaneckis (2,5).