cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuogastachas
Kuogastachas  – buvusi žvejų gyvenvietė prie Laptevų jūros, Jakutijos šiaurėje, Ust Janos ulusas, Rusijos Federacija.
Lietuviai
1942 m. rugpjūčio į Kuogastachą iš Leningrado srities ištremta apie 300 vokiečių ir suomių, iš Altajaus krašto perkelta 1941 m. į ten ištremtų TSRS okupuotos Lietuvos gyventojų, 55 šeimos, 186 žmonės, iš jų 19 – mokytojai. Iš pradžių tremtiniai gyveno palapinėse, žiemai pasistatė jurtas. Pastatė žuvų apdorojimo cechą, kepyklą. Žvejojo ir dorojo žuvis. Pirmąją tremties žiemą nuo ligų (skorbutas), bado ir šalčio mirė apie trečdalis tremtinių. Po Antrojo pasaulinio karo Kuogastacho uoste veikė lageris, kalėjo ir lietuvių. 1949 m. sumažėjus žuvų dauguma tremtinių iš Kuogastacho perkelta į Lenos deltos gyvenvietes; Kuogastachas sunyko. 1989 m. į Kuogastachą iš Vilniaus nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija tremtinių atminimui Kuogastacho kapinėse pastatė kryžių.
Alfonsas Kaikaris
Alfonsas Kaikaris (1922 m. lapkričio 30 d. Žagarė – 1997 m. gruodžio 19 d. Kaunas) – Lietuvos provizorius, farmacijos istorikas, muziejininkas.
Biografija
1947 m. baigė Kauno universitetą. 1947–1997 m. dėstė Kauno universitete, nuo 1950 m. Kauno medicinos institute (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 1978 m. docentas. 1957–1963 m. Farmacijos ir stomatologijos fakulteto prodekanas. 1964–1987 m. Lietuvos farmacininkų mokslinės draugijos narys, farmacijos istorijos sekcijos vadovas.
1957 m. pradėjo rinkti Lietuvos farmacijos istorijos artefaktus, 1975 m. Kauno medicinos institute įkūrė Lietuvos farmacijos muziejų (nuo 1985 m. Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus, jo sudėtinė dalis). Surinko apie 10 000 muziejinių vertybių. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių apie valerijono rūšių biologinę vertę, jų standartizaciją, fiziologines savybes, apie farmacijos specialistų rengimą, jų darbo organizavimą, taip pat Lietuvos farmacijos istorijos klausimais. 67 mokslinių bei kelių dešimčių populiarių straipsnių autorius, savo tyrinėjimo rezultatus paskelbęs įvairiose konferencijose. 1988 m. Latvijos medicinos istorijos muziejus A. Kaikarį apdovanojo Paulio Stradinio vardo premija. Palaidotas Panemunės kapinėse.
Kaliekių apylinkė
Kaliekių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Mykolas Beržanskis
Mykolas Beržanskis (1691 liepos 3 d. Žemaitijoje – 1736 kovo 29 d. Pašiaušėje, Kelmės r.) – SJ, mokyklinių dramų autorius.
Studijavo Vilniuje. Lietuvių pamokslininkas Vilniuje ir Kražiuose. Buvo Pašiaušės jėzuitų kolegijos rektorius. 1722–1723 dėstė retoriką Vilniuje, čia 1723 pastatytos dvi jo dramos: Flaminia inversae Romae Amoris („Lemtingi dieviškos meilės ženklai virš Romos“) ir Flos regum („Karalių gėlė“).
Ribnica
Ribnica (, rus. ir mold. (kirilica) Ры́бница, ) – miestas Moldovoje, de facto nepriklausomoje Padniestrėje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1657 m., miesto statusas – nuo 1938 m. 59,6 tūkst. gyventojų. Miestas išsidėstęs prie Dniestro upės. Svarbus pramoninis centras – išvystyta sunkioji, metalurginė, maisto ir kt. pramononės šakos, geležinkelio mazgas.
thumb|left|300px|Daugiaaukščiai mieste
Parana (reikšmės)
Parana (, iš gvaranių kalbos „didelė upė, jūra“) reiškia:
Šrenko eglė
Aukštis apie 40-50 m (kartais iki 60 m). Kamieno skersmuo 1-2 m. Spygliai 15-35 mm ilgio, tamsiai žali. Kankorėžiai cilindriškai kūginiai, 6-12 cm ilgio, 2 cm pločio.
Šrenko eglė naudojama medienos, popieriaus pramonėje, auginama kaip dekoratyvinis augalas. Išskiriami du porūšiai:
Bonifika Hall
Arena Bonifika – sporto arena Koperio mieste Slovėnijoje. Arenoje be sporto aikštelių yra baseinas, lengvosios atletikos stadionas ir didesnis stadionas.
2013 m. arenoje vyko 2013 m. Europos krepšinio čempionatas.
Goetke Conradus
Goetke Conradus (minimas 1636–1652 m.) – Lietuvos raižytojas.
Biografija
Goetke iliustravo Vilniuje ir Liubčioje leistas knygas XVII a. II ketvirtyje. Dirbo daugiausia Vilniuje. Per du dešimtmečius jis sukūrė raižinių daugiau nei penkiasdešimčiai knygų. Bendradarbiavo su įvairiais užsakovais, jis puošė įtakingų didikų Radvilų, Chodkevičių, Kiškų, Sluškų, Pacų, Tiškevičių užsakymu spausdintas knygas. Goetke išlaikė laisvai samdomo menininko statusą. Jis buvo vienas pirmųjų XVII a. I pusės menininkų, dirbusių savarankiškai ir sulaukusių pripažinimo. Mėgo barokinės dailės naujoves, emblematiką, simbolius. Jo raižiniai pasižymi daugiaplanėmis kompozicijomis, precizija, įvairove – nuo paprastų herbų, portretų iki sudėtingų genealoginių kompozicijų. Dauguma Goetke raižinių jau pasirašyti autoriaus pavarde, jis buvo vienas pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vaizduojamosios dailės meistrų, pradėjusių pasirašinėti savo kūrinius.
Aruna Dindane
Arunas Dindanas (g. 1980 m. lapkričio 26 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir Kataro Lekhwiya SC klubo puolėjas, pastaruoju laikotarpiu skolinamas anglų Portsmouth FC.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. balandžio 9 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje išbuvo 155 minutes, paskutinėse rungtynėse įmušė du įvarčius ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Škotijos futbolo lygos trečiasis divizionas
Škotijos futbolo lygos trečiasis divizionas  – ketvirtas pagal pajėgumą divizionas Škotijos futbolo lygos sistemoje. Divizione žaidžią 10 komandų. Kiekvienais metais pirmą vietą užėmusi komanda patenka į Škotijos antrąjį divizioną. Paskutinę vietą užėmusi komanda neiškrenta iš diviziono. Kiekviena komanda viena prieš kitą žaidžia keturis kartus per sezoną. Trys taškai skiriami už pergalę, vienas taškas už lygiąsias.
2011-2012 m. sezono komandos
Žemiau yra pateikiami dešimt futbolo klubų, kurie 2011–2012 m. sezone žaidzia Škotijos futbolo lygos trečiajame divizione.
Beždžionvarlės
Beždžionvarlės (Phyllomedusa) – medvarlinių (Hylidae) šeimos varliagyvių gentis. Kai kurios rūšys išskiria apsauginį sekretą, kuris sumažina vandens garinimą.
Gentyje yra apie 30 rūšių.
ARTVILNIUS
thumb ARTVILNIUS – didžiausia Baltijos regione tarptautinė šiuolaikinio meno mugė, organizuojama nuo 2009 m. Mugės organizatoriai – Lietuvos meno galerininkų asocijacija, ARTVILNIUS direktorė – Diana Stomienė. Mugė kiekvienais metais vyksta parodų centre „Litexpo“, Vilniuje.
Istorija
ARTVILNIUS organizuoti pradėta 2009 m. kaip vienas svarbiausių Vilniaus – Europos kultūrinės sostinės renginių. ARTVILNIUS'09, vykusios 2009 m. liepos 9–12 d., dalyviai – daugiau kaip 100 galerijų iš 31 valstybės (Lietuva, Latvija, Estija, Lenkija, Rusija, Ukraina, Baltarusija, Suomija, Švedija, Islandija, Danija, Vokietija, Prancūzija, Austrija, Šveicarija, Belgija, Italija, Ispanija, Portugalija, Graikija, Vengrija, Slovėnija, Bulgarija, Kroatija, Makedonija, Rumunija, Armėnija, Kazachstanas, Argentina, Kanada ir Indija). Tais metais pristatyta 450 šiuolaikinio meno kūrėjų, per 1000 kūrinių. thumb
ARTVILNIUS 2014 m. šventė savo 5-ąjį jubiliejų, kurio metu „Litexpo“ eksponavosi 65 galerijos iš 18 pasaulio šalių, mugę aplankė per 19 tūkst. žmonių, parduota meno kūrinių už beveik 170 tūkst. eurų.
Papildomi renginiai
Labai svarbus kasmetinis ARTVILNIUS akcentas yra geriausių mugės galerijų ir menininkų rinkimas bei apdovanojimas. Įsteigtos 4 nominacijos: „Geriausias menininkas“, „Geriausia galerija“, „Geriausia skulptūra, instaliacija“, „Geriausias jaunasis menininkas (iki 35 m.)“. Pastaroji nominacija yra ypač svarbi ne tik dėl piniginio apdovanojimo, bet ir dėl tarptautinio susidomėjimo laimėjusiu menininku.
Taip pat mugės metu vyksta įvairios su meno kolekcionavimu susijusios konferencijos, pranešimus skaito užsienio lektoriai, vyksta meno dirbtuvės. Kasmet organizuojama skulptūrų ir instaliacijų paroda „Takas“, kurioje savo darbus pristato Lietuvos ir užsienio menininkai.
Butkūnai (Alytus)
Butkūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Miklusėnų, prie kelio.
Vladas Paulauskas
Vladas Paulauskas (1886 m. gegužės 25 d. Kaune -1960 m. rugpjūčio 30 d. Kaune), vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Iš mažens turėjo gražų balsą ir absoliučią muzikinę klausą, dainavo J. Naujalio vadovaujamame berniukų chore. Vėliau mokėsi Kauno gimnazijoje. Vargonininkų kursuose pas V. Nacevičių ir J. Naujalį išmoko vargonuoti.
Nuo 1905 vargonininkavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse ir Kudirkos Naumiestyje, o įgijęs mokytojo kvalifikaciją, mokytojavo liaudies mokykloje.
Nuo 1908 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Plateliuose, taip pat mokytojavo „Saulės" parapinėje mokykloje ir vadovavo vaikų chorui.
Nuo 1912 vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams Panevėžyje. Pirmojo pasaulinio karo metais kompozicijos mokėsi pas prof. F. Kriillį. 1926 Klaipėdoje eksternu išlaikė reikiamus egzaminus ir įgijo muzikos mokytojo cenzą. Daug metų dėstė muziką ir dainavimą Panevėžio 1-ojoje gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje, buvo miesto muzikinio gyvenimo organizatorius. 1918 surengė „Saulės“ draugijos muzikos kursus ir buvo jų vedėjas, vargonininkavo bažnyčioje, buvo pradžios mokyklos vedėjas, dėstė muziką ir dainavimą lenkų gimnazijoje. 1924 subūrė Saulių sąjungos chorą, su kuriuo dalyvavo visose trijose Lietuvos dainų šventėse Kaune, buvo 1924 pirmosios visos Lietuvos dainų šventės dirigentas, su choru koncertavo Klaipėdos krašte. 1930 suorganizavo pirmąją dainų šventę Juodkrantėje, buvo vienas iš Panevėžio muzikos mokyklos steigėjų. Dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1939 apdovanotas „Saulių žvaigžde“. Sovietams okupavus Lietuvą, dešimčiai metų buvo ištremtas į Sibirą. Grįžęs į Tėvynę 1955–1958 mokytojavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse (Utenos r.) ir Kavarske (Anykščių r.). Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei stambesnių vokalinių kūrinių. Minėtina kantata „Žalgirio mūšis“. Savo lėšomis išleido nemažai kūrinių. Ypač išpopuliarėjo jo daina „Jūreivių maršas“ ir Kalėdų giesmė „Džiaukis, žmonija".
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kurtuvėnų regioninis parkas
thumb|250px|Kurtuvėnų RP direkcija thumb|250px|Kurtuvėnų dvaro svirnas, atstatytas [[2007 m.]] thumb|250px|Jautmalkės gamtos centras
Kurtuvėnų regioninis parkas – regioninis parkas Ry­tų Že­mai­čių aukštumos pakraštyje, Ven­tos ir Du­by­sos upių takoskyroje. Parko centras – Kurtuvėnai, čia įsikūrusi parko direkcija. Įkurtas 1992 m., siekiant išsaugoti ežeringo ir miškingo Kurtuvėnų kalvyno (plytintį Ventos ir Dubysos upių takoskyroje) kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą bei kultūros paveldo vertybes, sudaryti sąlygas poilsiui, puoselėti tradicinę gyvenseną. Teritorija apima dalį Šiaulių ir dalį Kelmės rajonų. Parko plotas 17 272 ha, iš kurių 12 130 ha (80,4 %) miškai, 422 ha (2,8 %) – vandens telkiniai. Teritorijoje gyvena per 1200 gyventojų.
Gamtos vertybės
Miškais apaugusios kalvų keteros, daugybė tarp jų slūgsančių pelkučių su ežerų akimis ir mažyčiais miško upeliais nulemia didelę augalijos ir gyvūnijos įvairovę. Parko teritorijoje telkšo 30 nedidelių ežerų, sruvena 20 upokšnių. Kur­tu­vė­nų miestelį supa beveik 100 žuvininkystės tvenkinių. Vertingiausi pelkių kompleksai yra Il­gos ir Šo­nos upelių slėniuose, Bu­lė­nų ir Bijotės apyežerėse. Didžiausi Lietuvoje Svilės šaltiniai paskelbti gamtos paminklu: čia, Ventos-Dubysos senslėnyje „verda“ daugiau kaip 100 įvairaus dydžio „akių“. Pageluvio ežerynas su meteoritinės kilmės Barsukyno ežeru, Raudsparnės, Paraudžių, Girnikų kalvynai, Pustlaukio „velniaduobės“. Vandens paukščius privilioja Kurtuvėnų ir Šilo Pavėžupio žuvininkystės tvenkiniai.
Per parką šiaurės – pietų kryptimi driekiasi trys kalvagūbriai, atskirti kloniais ir ežerų duburiais. Yra kelios termokarstinės duobės („velniaduobės“), ozai, iš kurių žymiausias Targių ozas, žemyninės ko­pos, stačiašlaitės kalvos, raguvynai, kanjoniniai kloniai.
Kurtuvėnų dvaro parko medžiuose gausu šikš­nos­par­nių. Žuvininkystės tvenkiniai privilioja gausius migruojančių paukščių būrius. Čia gyvena žuvimis besimaitinantys gyvūnai: ūd­ros, jū­ri­niai ere­liai, pil­kie­ji gar­niai. Vakarinėje parko dalyje gyvena vil­kai, bal­tie­ji kiš­kiai, parkas garsėja elniais.
Parke išskirta 17 draustinių, europinės svarbos (Natura 2000) ir kertinės miško buveinės. Parkas pasižymi kalkingomis žemapelkėmis su labai retomis augalų rūšimis ir jų bendrijomis. Mišrūs miškai išraižyti pelkučių, upelių slėnių ir ežerų guolių. Tarp pakalnių ir kalvų yra apie 50 metrų aukščio skirtumas, todėl nuo kalvų galima apžvelgti didelius banguojančius miškų plotus. Parke auga seniausios Lietuvoje „Penkios Bubių tuopos“.
Kurtuvėnų regioninio parko draustinių sąrašas
Gražiausi reginiai matomi užkopus į Bubių, Badauskių, Galvydiškės, Kurtuvėnų, Vainagių piliakalnius, Girnikų kalną, nuo kurio atsiveria vaizdai Šiaulių, Kurtuvėnų ir Šatrijos kalno link.
Kultūros paveldas
Parke yra 49 nekilnojamojo kultūros paveldo objektai, iš jų 17 pripažinti kultūros vertybėmis ir vienas kultūros paminklas – Kur­tu­vė­nų piliakalnis. 1495 m. Kurtuvėnuose pastatyta pirmoji bažnyčia. Kurtuvėnų bajoro sodyba išaugo į turtingą dvarą, kuris daugiau nei 450 m. buvo regiono ekonominis ir kultūrinis centras. Išlikę Bu­bių, Gė­lu­čių, Mirskiškės, Žad­vai­nių dvarų sodybos, Ši­lo Pa­vė­žu­pio dvare gyveno Vladas Putvinskis – tautinio pasipriešinimo carinei priespaudai organizatorius, Šaulių sąjungos kūrėjas ir ideologas.
Tarp Ventos ir Dubysos yra išlikęs įdomus technikos paminklas – 1825–1831 m. kastas perkasas (kanalas). Kiti vertingi technikos paveldo objektai – Deng­til­čio ir Mirskiškės van­dens ma­lū­nai. Kurtuvėnuose – sena ir įspūdinga bažnyčia (statyta 1792 m.).
Kurtuvėnų apylinkėse yra 6 piliakalniai – Kapos, Bubių, Vainagių, Galvydiškės, Gaidžpilio, Badauskių piliakalniai, Jusaičių alkakalnis. Kurtuvėnų dvaras priskiriamas prie pirmųjų XV a. Lietuvoje susiformavusių dvarų. Netoli Kurtuvėnų stūkso Girnikų kalnas.
Turizmas ir poilsis
Parko lankytojams skirtos 7 rekreacinės poilsio zonos. Masiniai renginiai vyksta prie Geluvos, Pa­švi­nio, Bijotės ežerų. Šiauliečių mėgiamas Geluvos paplūdimys, Juodlės ežeras. Nuo Šiau­lių iki Kur­tu­vė­nų nutiestas Šiau­lių–Kur­tu­vė­nų dvi­ra­čių takas. Dviračius taip pat galima išsinuomoti Kurtuvėnuose ir Bu­biuo­se. Kurtuvėnų jojimo paslaugų centras, įsikūręs grafo Pliaterio arklidėse, organizuoja žirginį turizmą – išvykas žirgais ir bričkomis, poilsio ir mokymo programas. Veikia visus metus. Čia galima atvykti poilsiauti ir su nuosavu žirgu. Jojimo paslaugų centras organizuoja turizmą ne tik žirgais, bet ir dviračiais, pažinties išvykas, jojimo kursus, poilsines programas. Čia galima išsinuomoti dviračius, slides. Yra svečių namai, rengiamos pažintinės ekskursijos – instruktorių lydimos raitųjų grupės keliauja po Kurtuvėnų apylinkes. Galima keliauti karietomis ar derinti įvairias žirginio turizmo formas. Žiemą nuomojamos slidės, turistai vežiojami rogėmis.
Parko lankytojams įrengtos poilsiavietės prie Bijotės, Pašvinio, Geluvos ežerų, Dubysos upės, geros sąlygos žvejybai. Parko direkcijoje įsigijus leidimus galima žvejoti 13-oje ežerų, o UAB „Šventjonis“ – karpius ir komerciniuose tvenkiniuose.
Kur­tu­vė­nų Už­ga­vė­nių šventė, turinti senas tradicijas, pripažinta viena gyvybingiausių tradicinių bendruomenės švenčių Lietuvoje. Senas tradicijas turi šv. Jokūbo (paskutinį liepos sekmadienį) ir Nevalnikų (rugsėjį) atlaidai. Parke vyksta Klojimo teatrų festivalis (liepos 25 d.), Ugnies sąšauka ant Gir­ni­kų kalno, švenčiamos Velykos, Rasos (Joninių) šventė. Vainagių piliakalnis tarpukariu garsėjo teatro vaidinimais. Taip pat parke švenčiamos Kalėdos – Saulės sugrįžtuvės, vyksta Medžiotojų ir žvejų šventė, Žiemos šventė (vasarį), turizmo sezono atidarymo konkūro varžybos (gegužę), Kurtuvėnų taurės konkūro varžybos (rugsėjį), kiti renginiai, kuriuos organizuoja Jautmalkės gamtos centras. Centras parengė kelis turistinius pažintinius maršrutus pėsčiomis vietomis, kurios nepasiekiamos jokiu transportu.
Zablotčizna-Oskierkai geležinkelio linija
Zablotčizna-Oskierkai geležinkelio linija - geležinkelio linija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Linija jungia Zablotčiznos ir Oskierkų geležinkelio stotis.
Klemensas I
Šventasis Klemensas I (arba Klemensas Romietis, m. apie 99 m.) – Romos vyskupas apie 88-97 m., vadinamas ir, laikomas ketvirtuoju Romos katalikų bažnyčios popiežiumi po Šv. Petro, Bažnyčios tėvas, Apaštališkasis tėvas.
Biografija
Patikimų biografinių žinių nėra. Pasak Irenėjaus Lioniečio, buvo asmeniškai pažįstamas su apaštalais Petru ir Pauliumi. Nuo pirmųjų krikščionybės amžių laikomas kankiniu. IX a. tradicija teigia, kad jis buvo nukankintas Krymo Chersonese už žmonių krikštijimą upelyje. Imperatoriaus Trajano įsakymu buvęs paskandintas Juodojoje jūroje pririštas prie inkaro. Ankstesni autoriai teigia jį mirus sava mirtimi Romoje. Romos katalikų ir liuteronų bažnyčios jį mini lapkričio 23 d.
Tapatybė
Liber Pontificalis teigia, kad Klemensas asmeniškai pažinojo Šventą Petrą, parašė du laiškus (antrasis jam nebepriskiriamas) ir mirė Graikijoje trečiais Trajano valdymo metais ar 100 m. e. m. Vatikano „Annuario Pontificio“ (2003) teigia jį buvus popiežiumi 92–99 m.
Pagal Reimso evangeliją, kai Šalono vyskupas Rožė 1048 m. lankėsi Kijeve, kad parengtų Henriko I ir Anos Kijevietės vestuves, Jaroslavas Išmintingasis jam parodė Klemenso galvą, kurią jis atsigabeno iš Chersono per karinę ekspediciją.
Raštai
Klemensas labiausiai žinomas dėl pirmojo laiško Korintiečiams. Laiškas korintiečiams (96 m., lietuvių kalba fragmentai 2003 m.) – ankstyviausias išlikęs krikščioniškas tekstas iš neįtrauktų į Naujojo Testamento kanoną, (Sirų bažnyčioje buvo įtrauktas), artimas apaštalų raštams. Jo autorystė ir parašymo laikas istoriškai įrodyti. Laiško atsiradimo priežastis – Korinto bendruomenėje kilę nesutarimai dėl valdžios. Klemensas ragina korintiečius susitaikyti, išsaugoti apaštalų sukurtą vadovavimo bendruomenei tvarką, aiškina hierarchijos Bažnyčioje būtinybę. Kūrinys suteikia žinių apie I a. poapaštalinę Bažnyčią, jos liturgiją, hierarchinę struktūrą, atskleidžia Romos vyskupo pranašumą kitų krikščionių bendruomenių atžvilgiu, užsimena apie šv. Petro ir Pauliaus mirtį, pateikia idėjų dėl apaštališkosios įpėdinystės.
Antrasis laiškas, tiksliau pamokslas, parašytas II a., buvo priskiriamas Klemensui, bet mokslininkai tai paneigė.
Simboliai
Mene jis vaizduojamas kaip popiežius su inkaru ir žuvimi, kartais pridedama girnapusė, raktai,, kartais – prie šaltinio, kuris atsirado dėl jo maldų, ar su knyga. Jūreivių kryžius vadinamas Klemenso kryžium primenant, kokia mirtim jis mirė.
Klemensas yra ankstyvųjų krikščioniškų romanų ar novelių herojus, kurių išliko dvi versijos ir vadinamų Klemenso literatūra, kur jis tapatinamas su Domiciano pusbroliu, Titu Flavijum Klemensu.
Sevilijos, Krymo, Arhuso ir Kompjeno, taip pat jūreivių, rūdkasių, medkirčių, vaikų ir kitų globėjas. Jo atvaizdas su kryžiumi yra Inkermano miesto (Ukraina) herbe.
Albinas Baltramiejūnas
Albinas Baltramiejūnas (1905 m. vasario 27 d. Gilbonyse, Panevėžio raj. – 1941 m. birželio 25 d. Rainiuose, Telšių raj.) – lietuvių poetas, žurnalistas, Rainių kankinys.
Biografija
Jaunystėje tėvai norėjo leisti į kunigus, tačiau, nors ir mokėsi kunigų seminarijoje, vėliau ją metė. Apie 1924 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universitetą. Studentaudamas gyveno vargingai – neturėjo pastovios gyvenamosios vietos. Visa jo kukli manta tilpo portfelyje. Vėliau gyveno Kretingoje.
Kūryba
Parašė ir išleido 4 eilėraščių rinkinius:
Ankstyvojoje kūryboje rašė meilės tema, vėliau pradėjo rašyti apie mirtį ir kt. Pasirašinėjo Gilbonio pseudonimu.
Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija
'''Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija''' – viena iš Vilniaus apkrities stačiatikių dekanato parapijų, Rudaminos kaime. Parapijai priklauso Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario koplyčia.
Istorija
1866-1915 m. parapijos centras buvo Rudaminos Viešpaties Atsivertimo cerkvė. I pasaulinio karo metu cerkvė buvo stipriai apgriauta. Parapijos centras persikėlė į Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario koplyčią. TSRS valdžia šią parapiją užregistravo 1947 m. (apie 60 tikinčiųjų).
Grūšlaukės paminklas partizanams
Grūšlaukės paminklas Kardo rinktinės partizanams yra šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Grūšlaukėje (Darbėnų seniūnija), Šv. Jono Nepomuko bažnyčios šventoriuje.
Paminklas
Paminklą sudaro monumentalus kryžius ir paminklinis akmuo, stovintys šventoriaus vakariniame pakraštyje.
Kryžius
Kryžius medinis, monumentalus, kryžmiškas, dažytas rudai. Stiebas ir skersinis stačiakampio nusklembtomis briaunomis skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai gilės pavidalo. Šonus puošia stilizuoto augalinio motyvo kiauraraščiai ornamentai. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra, kurią iš viršaus puslankiu juosia skardos stogelis. Prie pagrindo prikalta 11 x 28 cm dydžio horizontali metalinė lentelė, kurioje išgraviruotas Vyčio kryžius skydo fone ir memorialinis įrašas: „AMŽINOJI ŠVIESA TEŠVIEČIA „KARDO“ RINKTINĖS PARTIZANAMS, ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVĄ.“
Paminklinis akmuo
Akmuo netaisyklingos formos, pilkai juodos spalvos, plokščias, pastatytas ant betoninio postamento. Priekinė plokštuma lygiai nušlifuota, joje iškaltas Vyčio kryžius ąžuolo lapo fone ir įrašas: „KAZIMIERAS KONTRIMAS 1912 – 1952 / ELENA KNIEŽAITĖ 1928 – 1951 / BARBORA KNIEŽAITĖ 1926 – 1952 / JUOZAS GALDIKAS 1917 – 1948 / VLADAS GALDIKAS 1922 – 1948 / STASYS LISAUSKAS 1927 – 1949 / ANTANAS ŠVERYS 1924-1948 /ALEKSAS JONKUS 1915 – 1946 / PRANAS KONČIUS 1913 – 1965 / TĖVYNE, ŽADĖJOM PAPUOŠTI TAVE VAINIKAIS NUO MŪSŲ JAUNYSTĖS VARTŲ NUIMTAIS“.
Paminklinės plokštės aukštis – 42 cm, plotis – 1,05 m, storis – 8 cm.
Istorija
Kryžiaus ir paminklinio akmens statybos iniciatoriai – Stanislovas Burba ir Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio dalyvis Adolfas Kontrimas (monumentalaus kryžiaus autorius). Paminklas pašventintas 1999 m. gegužės 16 d. Skirtas 1944–1965 m. žuvusių Grūšlaukės apylinkės partizanų atminimui.
Paminkle įamžinti Kardo rinktinės partizanai:
FK Leotar Trebinje
Trebinės „Leotar“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Trebinės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m.
Livonijos vaivada
thumb|Livonijos vaivadijos herbas Livonijos vaivada – aukščiausias Livonijos vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų.
Įgaliojimai
Vaivada buvo Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Livonijos vaivada pagal rangą turėjo vieną žemiausių pasauliečių pozicijų. Livonijos vaivadija panaikinta po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m., bet Livonijos vaivados pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Padūkėliniai
Padūkėliniai, smigikai (Sulidae) – irklakojinių (Pelecaniformes) paukščių šeima.
Šeimoje 3 gentys, 9 rūšys:
Lietuvoje pajūryje aptinkama viena rūšis – šiaurinis padūkėlis (Morus bassanus)
Naminis svirplys
Išvaizda
Suaugusių svirplių kūnas storokas, 16–20 mm ilgio, gelsvai rudas. Galva ir nugara su tamsiomis dėmėmis, krūtinės šonai su išilginiais rudais dryžiais. Pilvelio gale yra ypač ilgos išaugos, vadinamos cerkais. Antsparniai trumpesni už plėviškus sparnus, kuriais skraidoma. Klausos organai yra priekinėse kojose. Užpakalinės kojos stiprios, pritaikytos šokinėti.
Gyvenamoji vieta ir mityba
Svirpliai mėgsta šiltas ir drėgnas vietas. Jie gyvena butuose, prie centrinio šildymo įrengimų, rūsiuose, šiltadaržiuose. Vakarais ir naktį svirpia.
Minta augaliniu (miltų produktai, daržovės, vaisiai) maistu, tačiau gali ėsti ir kitus vabzdžius bei gendančią mėsą. Šiltadaržiuose gadina agurkų, pomidorų, salotų, špinatų ir kitų augalų daigus – apgraužia minkštas augalų dalis: lapus, stiebus, vaisių užuomazgas.
Gyvenimo ciklas ir įpročiai
Patinėlis vilioja patelę svirpdamas arba čirkšdamas. Šį sudėtingą garsą vabzdys išgauna trindamas vieno sparno aštraus krašto dantukus į šiurkštų gremžtuką ant kito sparno.
Žilvės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Žilvios kairiajame krante. Aikštelė apvali, 20 m skersmens, su kultūriniu sluoksniu. Kraštuose ji apjuosta 10 m pločio, iki 1 m aukščio pylimu, kuris galuose aukštesnis: vakarų gale – 3 m aukščio, 12 m pločio, rytų gale – 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 7–12 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, šiaurės rytų šlaite buvusio kelio, apaugęs medžiais ir krūmais. Jis pradėtas tvarkyti: nukirsta dalis medžių, pietrytiniame šlaite įrengti laiptai. Pietinėje papėdėje stovi 2 cementiniai karžygiai.
Naminis svirplys
Reikšmė žmogaus aplinkoje ir kultūroje
Svirplys, kaip greta žmogaus gyvenantys vabzdys, vertinamas nevienodai.
Žilvės piliakalnis
Legendos
Pasak legendos, iš Žilvės piliakalnio kilo karalaitė Žilvelė, o ją po to pasiėmė Perkūnas. Kita legenda pasakoja, jog piliakalnyje gyvena 70 kareivių iš buvusios tvirtovės, kurie dėl bailumo buvo užkeikti iš Šv. Jono naktį išeina ant piliakalnio pasivertę zuikiais.
Naminis svirplys
Reikšmė žmogaus aplinkoje ir kultūroje
Žemės ūkyje – kenkėjas, tačiau žmogus geba iš jo gauti naudos: kai kuriose Azijos šalyse (ypač Tailande) svirpliai veisiami komerciniais tikslais – kaip pašaras namų augintiniams. Jie panaudojami ir pramogų versle. Kinijoje kasmet vyksta svirplių kovų čempionatas.
Žmogaus kultūroje – svirplių čirškimas nakčia kartais laikomas vertybe, svirpimas padėjo svirpliui patekti į lietuvių, ir kitų tautų, tautosaką, patarles, posakius. Astrologai, sapnininkai svirplio simboliui teikia labiau neigiamą prasmę:
Žilvės piliakalnis
Gyvenvietė
Šiaurės rytų – rytų pašlaitėse 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Jos kultūriniame sluoksnyje rasta lygios, grublėtos ir žiestos keramikos.
Tyrimai
1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 32 000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 8000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vytautas Brencius
Vytautas Brencius (1945 m. lapkričio 15 d. Šaukliuose, Mosėdžio valsčius – 2010 m. rugsėjo 13 d. Klaipėdoje) – Lietuvos poetas.
Biografija
Baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą, Belomorsko techninę jūreivystės mokyklą. Maskvos liaudies meno universitete mokėsi fotografavimo meno, neakivaizdiniu būdu baigė M. Gorkio literatūros institutą. Dirbo Klaipėdos laivyne.
Tawny Roberts
Tavnė Roberts (tikrasis vardas – Adrienne Carol Almond ; g. 1979 m. kovo 18 d. Solt Leik Sitis) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.
Biografija
left |thumb|160px|Tawny Roberts (dešinėje) ir [[Devon]] Tavnė Roberts gimė Solt Leik Sityje, Jutos valstijoje, labai religingoje šeimoje. Jos tėvas buvo mormonų dvasininkas.
Vėliau šeima persikėlė į Dalasą, Teksaso valstijoje, kur Tavnė baigė mokyklą. Čia ji buvo golfo, krepšinio ir tinklinio komandų narė. Įstojusi į koledžą Jutoje ji 2 metus studijavo mažmeninės prekybą, o po to persikėlė į Kaliforniją, kur įsidarbino mažmeninės prekybos vadybininke universalinėje parduotuvėje.
Greta šio darbo Tavnė tapo foto modeliu, o į pornografiją ją pastūmėjo aktorė Dayton Rain.
Jos susipažino Holivudo „Key“ klube, kuriame dažnai lankydavosi pornografinių filmų aktorės. Dayton tuo metu dirbo kompanijoje „Vivid Entertainment“ ir pakvietė Tavnę į susitikimą su šios atstovu. Tačiau tuo metu vyko derybos tarp „Vivid“ ir „Hustler Entertainment“ ir kompanijos atstovai naujoke nesusidomėjo
Tada Dayton supažindino ją su atstovais iš „Metro Interactive“. 2000–2001 metų sandūroje Tavnė nusifilmavo 3 juostose, tačiau buvo nepatenkinta rezultatu ir darbo sąlygomis, todėl beveik apsisprendė atsisakyti karjeros pornografijoje.
Po „Jill Kelly Entertainment“ Tavnė filmavosi „Odyssey“, „Evil Angel“ ir „Digital Sin“ kompanijų filmuose. 2002 metais pasirašė 2 metų sutartį su „VCA Pictures“, tačiau nepatenkinta bendradarbiavimu nutraukė sutartį, vėl pasirinkdama „Vivid“. Kiek vėliau ji vėl susitarė su „VCA“.
Himalajinė eglė
Himalajinė eglė (Picea smithiana) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Himalajuose, nuo Afganistano iki Nepalo, 2400-3600 m aukštyje.
Aukštis apie 40-55 m (kartais iki 60 m). Kamieno skersmuo 1-2 m. Spygliai 30-55 mm ilgio (ilgiausi iš visų eglių), vidutiniškai žali. Kankorėžiai cilindriškai kūginiai, 9-16 cm ilgio, 3 cm pločio.
Vytenis Andriukaitis
Vytenis Povilas Andriukaitis (g. 1951 m. rugpjūčio 9 d. Kiusiure, Jakutijoje) – gydytojas, istorikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo akto signataras. Europos Sąjungos komisaras, atsakingas už sveikatą ir maisto saugą (nuo 2014 m. lapkričio 1 d. iki 2019 m. lapkričio 30 d.)
Himalajinė eglė
Himalajinė eglė populiarus dekoratyvinis augalas Europos botanikos soduose.
Tawny Roberts
Biografija
2003 metais sukūrė epizodinį vaidmenį trileryje „Shade“ bei dalyvavo keliose „Joe Schmo Show“ laidose.
2005 metais išleido knygą „Private Access: A Vivid Girls Book“.
Vytenis Andriukaitis
Kita profesinė karjera
2004–2008 m. viešosios įstaigos „Socialinių ekonominių tyrimų institutas“ direktorius.
Tawny Roberts
Asmeninis gyvenimas
Asmeniniame gyvenime Tavnė palaikė artimus ryšius su Mary Carey ir kai kuriomis kitomis aktorėmis. 2006 metais ištekėjo už David O‘Conner ir gruodį susilaukė dukters, tačiau vėliau jie išsiskyrė.
Vytenis Andriukaitis
Pomėgiai
Mokslas: istorija, sociologija, teisė, sveikatos apsauga.
Menas: literatūra, ypač poezija, muzika.
Laisvalaikis: sportas, turizmas, ypač baidarės.
Filaretai
Filaretai (, „doros mylėtojas“) – slapta studentų organizacija, veikusi Vilniaus universitete 1820–1823 m.
Filaretų draugiją įkūrė ir jai vadovavo filomatų draugijos narys, priklausęs taip pat ir masonams Tomas Zanas. Draugijos narių skaičius siekė 176. Galvota ir toliau plėstis, buvo parengti į filaretus verbuoti numatytų geriausiai besimokančių studentų sąrašai, į kuriuos buvo įtrauktas ir Simonas Daukantas. Tačiau dėl slaptųjų studentų draugijų narių suėmimų, tai nebuvo įgyvendinta. Filaretų draugijai priklausė lietuvių liaudies dainų skelbėjas Vilniaus periodikoje Emerikas Stanevičius. Filaretų draugija buvo suskirstyta į keturias sekcijas: fizikų – matematikų, teisininkų, literatų ir medikų. Sekcijos dalijosi į bendrijas, kurios turėjo vaivorykštės spalvų pavadinimus. Sekcijų sueigos vykdavo du kartus per mėnesį. Nauji nariai buvo priimami tik gavus kitų narių rekomendacijas.
Vidiškių apylinkė (Ignalina)
Vidiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ignalinos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Seniškio apylinkės, dalis Jonėnų apylinkės ir dalis Balteniškės apylinkės, o dalis Vidiškių apylinkės prijungta prie Seniškio apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Ažušilės apylinkės.
Kurolinas
Kurolinas  – gyvenvietė Kurolino ežero šiauriniame krante, apie 45 km į šiaurės vakarus nuo Belyj Jaro, Aukštutinės Ketės rajonas, Tomsko sritis, Rusija. Oro uostas (apie 1,5 km nuo Kurolino).
Istorija
Kuroliną įkūrė apie 1930 m. iš Altajaus krašto atitremti rusai. 1943 m. buvo atvežta kalmukų, jie beveik visi mirė nuo bado ir šalčio, vėliau atvežta turkų iš Kaukazo, apie 1948 m. – vakarų ukrainiečių.
Lietuviai
1951 m. spalio į Kuroliną iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremtos 45 šeimos, 170 žmonių, čia buvo ir apie 30 nuo šeimų atskirtų lietuvių, kurių šeimos gyveno Kuzurove – 40 km į pietvakarius nuo Kurolino. Tremtiniai kirto mišką, rąstus gabeno prie Kuzurovos upės (Ketės dešinysis intakas) ir plukdė juos į Ketę. 1952 m. vasario mėn. į Kuroliną iš Lietuvos ištremti dar keli žmonės, seniau ištremtų šeimų nariai. Į Lietuvą tremtiniai pradėjo grįžti 1957 m.
Kata (Karatė)
thumb|right|100px|Kata atlikimas Kata (jap. 型 arba 形 – forma) – tai baziniai karatė savigynos pratimai, atliekami judant. Daugiausia judesiai atliekami smūgiuojant rankomis. Sudėtingos katos susideda iš daugelio blokavimo bei smūgiavimo rankomis ir kojomis.
II tipo stygų teorija
II tipo stygų teorija – bendras pavadinimas, jungiantis IIA tipo stygų ir IIB tipo stygų teorijas. Jos nusako dvi iš penkių dešimties matmenų superstygų teorijų. Abiejų teorijų pagrindas – orientuotos uždaros stygos. Pasaulinėje plokštumoje jos skiriasi tik GSO projekcijomis.
Prėjusio amžiaus 8-ame dešimtmetyje buvo išsiaiškinta, jog IIA ir IIB tipo stygų teorijas sieja T-dvilypumas.
Ir jis pasakė jums sudie
Ir jis pasakė jums sudie" – 1993 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Nespalvotas. Drama. Filmo trukmė – 90 min. Filmo premjera įvyko 2003 m. liepos 11 d.
Siužetas
Psichologinė drama sukurta lietuvių kilmės belgų rašytojo Eduardo Cinzo novelės „Moriso Bredo užrašai“ motyvais. Filmas nėra nei politinių, nei kitų kasdieninių realijų atspindys, istorija nėra susijusi su jokia konkrečia vieta ir laiku. Tai pasakojimas apie žmogų, atsidūrusį jam keistoje ir neįprastoje vietoje. Marius po autoavarijos patenka į slaugos namus ir pamato neįprastą daugelio kaimynų gyvenimą.
Akarajaus tvenkinys
Akarajaus tvenkinys  – dirbtinis vandens telkinys rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, susidarė užtvenkus Akarajaus upę. Hidroelektrinės užtvanka įrengta 1968 m. ir pagamina 190 tūkst. KW elektros energijos.
Porto Alegrė
Porto Alegrė  – uostamiestis Brazilijos pietuose, Patoso lagūnos šiauriniame krante, Pietų Rio Grandės valstijos sostinė. 1,37 mln. gyventojų (2005 m.; su priemiesčiais virš 4 mln.). Tai pagrindinis pietinės Brazilijos kultūros, politikos ir ekonomikos centras. Yra tarptautinis oro uostas, prekybos uostas, išvystyta maisto, tekstilės, naftos, metalurgijos, chemijos pramonė. Universitetai, viešoji biblioteka. Daugiau nei 30 muziejų.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1742 kaip Porto dos Casais, dabartinis pavadinimas suteiktas 1810 m., miestu tapo 1821 m. XX a. trečiajame dešimtmetyje į miestą atsikėlė lietuviai. Jų prieš Antrąjį pasaulinį karą Porto Alegrėje gyveno apie 200.
Architektūra
Aplink svarbiausią Porto Alegrės senamiesčio aikštę išsidėstę šv. Petro teatro rūmai, neoklasicistiniai XIX a. antros pusės pastatai: miesto valdžios rūmai, turgaus halė, katedra, Teisingumo rūmai.
Albertas Paulikaitis
Albertas Paulikaitis (1920 m. birželio 1 d. Tauragėje – 1994 m. rugpjūčio 1 d. Čikagoje, JAV) – smuikininkas ir chorvedys.
Biografija
Baigė Tauragės mokytojų seminariją, išmoko smuikuoti, dainuoti mokėsi pas solistą Vladą Ivanauską. 1944 pasitraukė į Vokietiją, o 1949 atvyko į JAV ir pradėjo vadovauti lietuvių evangelikų parapijos chorui Collinsville, IL. Vėliau vadovavo LB „Aušros" chorui East St. Louise, IL, taip pat Tėviškės parapijos vaikų chorui ir K. Donelaičio lituanistinės mokyklos vaikų chorui Čikagoje.
Alkupis (Įpiltis)
Alkupis – upelis šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje; dešinysis Įpilties intakas.
Ištakos yra šiaurės vakarinėje Naujosios Įpilties kaimo dalyje, 0,46 km į pietryčius nuo kelių ir Senoji Įpiltis–Naujoji Įpiltis–Kiaupiškės kryžkelės. Teka pietvakarių kryptimi. Vaga natūrali, pakrantės apaugusios želdiniais. Į Įpiltį įteka 0,24 km į rytus nuo kelio tilto per upę, 2,9 km nuo jos žiočių.
Pavadinimas kildinamas nuo žodžių alka („balokšnis, tvenkinys“; „vieta ant kalno, kur degintos aukos“) bei alkas („kalnas su šventviete, stabas“). Tokios kilmės vandenvardžių Lietuvoje yra 12.
Izraelio futbolo varžybos 1978–1979 m.
Izraelio futbolo varžybos 1978–1979 m.
Birželio 24
Birželio 24 yra 175-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 176-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 190 dienų.
Vardadieniai
Ansas – Janė – Janina – Jonas – Jonaudas – Jonaudė – Jonė – Jonis – Eivilitas – Eivilitė – Eiviltas – Žana – Žanas – Žaneta.
Mišiai
Mišiai arba Svobodnojė (, nuo 1939 m. Groß Mischen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Свободное ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas gali būti vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Matrosovkos apylinkės, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo apylinkės kaimas.
Straubliukiškasis akiuotis
Straubliukiškasis akiuotis (Mesosa curculionoides) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos Akiuočių (Mesosa) genties vabalas. Paplitęs Europoje, Kaukaze, Kazachstane.
Pavadinimas
Naudotas „straubliukiškasis ūsuotis“, 2018 m. sudarytame ūsuočių lietuviškame vardyne gentis Mesosa pavadinta „Akiuočiai“, o Mesosa curculionoides – „straubliukiškasis akiuotis“.
Biologija
Šios rūšies ūsuočiai yra 10–17 mm dydžio. Kūnas juodas, su pilku atspalviu, grūdėtas. Priešnugarėlė su 4, o antsparniai su 2 juodai aksominėmis, geltonais krašteliais, dėmėmis. Priešnugarėlė šonuose su pakylėjimais. Galva apaugusi smulkiais rudais plaukeliais ir stambesniais rusvai ochrinės spalvos plaukeliais, sudarančiais smulkias gausias dėmeles. Antenų pirmasis narelis juodas, kiti rudi, nuo trečiojo iki pusės apaugę smulkiais šviesiais plaukeliais. Priešnugarėlės ir antsparnių piešinys nevienodas, yra daug aberacijų.
Lervos vystosi po daugelio lapuočių medžių rūšių (ąžuolų, kaštainių, skroblų, riešutmedžių, liepų, lazdynų, guobų, slyvų) negyvų medžių kamienų bei storesnių šakų žieve, vėliau medienoje.
Klasikinė muzika (reikšmės)
Klasikinė muzika – profesionalų atliekama, scholastinė, estetinėms reikmėms kuriama muzika:
Pietų Morava
Pietų Morava – upė Makedonijoje ir Serbijoje; viena iš Didžiosios Moravos ištakų.
Upė prasideda Makedonijoje, prie pat Serbijos sienos Skopska Crna Gora kalnuose (Dinarai).
Pietų Morava susidaro susiliejus Ključevskos ir Slatinskos upeliams. Aukštupyje vadinama Binčaka Morava ir Preševska Moravica. Teka kalnuota centrine Serbijos dalimi šiaurės kryptimi. Prie Stalačo miestelio susilieja su Vakarų Morava ir sudaro Didžiąją Moravą.
Didžiausi intakai:
Prie Pietų Moravos įsikūręs Leskovaco miestas.
Vilniaus Gerosios Vilties progimnazija
Vilniaus „Gerosios Vilties“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Skroblų g. 3, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas.
Istorija
Vilniaus 21-oji vidurinė mokykla įsteigta 1956 m. rugsėjo 1 d., Vilniaus miesto deputatų tarybos sprendimu Nr. 291, reorganizuojant Vilniaus 40-ąją septynmetę mokyklą. Mokykla buvo įkurta Smolensko gatvėje, o 1968 m. vasario 13 d. persikėlė į naujas patalpas Statybininkų gatvėje. 1993 m. lapkričio 29 d. Vilniaus 21-oji vidurinė mokykla Vilniaus miesto Tarybos potvarkiu Nr. 123 pavadinta Vilniaus Gerosios Vilties vidurine mokykla. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos 2015 m. kovo 18 d. sprendimu Nr. 1-2290 „Dėl Vilniaus Gerosios Vilties vidurinės mokyklos (struktūros) pertvarkos“ mokykla nuo 2015 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į Vilniaus Gerosios Vilties progimnaziją.
Mokytojai
Progimnazijoje 2015/16 mokslo metais dirba 58 mokytojai. Jie skirstomi į metodines grupes:
Tradicijos ir šventės
Mokykla turi savų tradicijų ir švenčių bei renginių, vieni iš pagrindinių yra:
Moksleivių atstovybė
Moksleivių atstovybė mokykloje organizuoja renginius (tokius kaip Valentino diena, Kalėdų karnavalas ir t. t.), prižiūri bendrą tvarką.
Butkūnai (Kaišiadorys)
Butkūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Zūbiškių, prie kelio.
Maksimovičiaus eglė
Maksimovičiaus eglė (Picea maximowiczii) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Japonijoje.
Augalas retas.
Jūratė Marija Burokaitė
Jūratė Marija Burokaitė (g. 1940 m. rugsėjo 20 d., Vilniuje) – muzikologė. Nuo 1976 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos narė, 1991–1995 m. ėjo Muzikologų sekcijos pirmininkės pareigas. Muzikologės mokslinių tyrinėjimų sritį sudaro Lietuvos muzikinė kultūra, jos veikėjų kūryba ir veikla, muzika Vilniaus universitete (XVI–XX a.), muzikų laiškų palikimas ir kt.
Biografija
1964 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (Lietuvos muzikos ir teatro akademija), įgydama muzikos istorikės specialybę.
1964–1967 m. Klaipėdos muzikos technikume ir 1969–2003 m. M. K. Čiurlionio menų mokykloje dėstė muzikos istoriją ir literatūrą. Pastarojoje 1993 m. buvo suteiktas mokytojos ekspertės vardas.
1970–1980 m. Lietuvos kultūros ministerijos Meno reikalų valdyboje dirbo administracinį darbą, 1980–1986 m. Lietuvos kompozitorių sąjungoje.
1967–1970 m. Lietuvos literatūros ir meno archyvo vyr. mokslinė bendradarbė.
Pagrindinis J. Burokaitės muzikologijos darbų objektas – Lietuvos muzikinė kultūra, jos veikėjų kūryba ir veikla. Parengtos ir išleistos knygos „Mikas Petrauskas" ir „Jurgis Karnavičius" (straipsniai, sudarymas, paaiškinimai). Knygoje „Nikodemas Martinonis" parašyti straipsniai drauge su E. Martinoniene.
Muzikologė bendradarbiavo su „Muzikos enciklopedija", buvo jos Mokslinės redakcinės tarybos pirmininko pavaduotoja, rašo jai ir kitoms enciklopedijoms straipsnius. Dalyvauja Lietuvos kompozitorių sąjungos ir kitų organizacijų rengiamose konferencijose, skaito pranešimus.
Nuo 1976 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narė.
1991–1995 m. ėjo Muzikologų sekcijos pirmininkės pareigas.
Muzikologės mokslinių tyrinėjimų sritį sudaro Lietuvos muzikinė kultūra, jos veikėjų kūryba ir veikla, muzika Vilniaus universitete (XVI–XX a.), muzikų laiškų palikimas ir kt.
2003–2005 m. Vilniečių ainių klubo pirmininkė.
Gediminas Adomaitis (1925)
Gediminas Adomaitis (1925 m. liepos 18 d. Antkalnėje, Jurbarko raj. – 1994 m. sausio 16 d. Vilniuje, palaidotas Veliuonoje) – literatūros tyrinėtojas.
Biografija
1951 m. baigė VU lietuvių kalbą ir literatūrą, jame dėstė, nuo 1966 m. dirbo Aukštojo ir specialiojo mokslo ministerijoje.
Kūryba
Periodikoje paskelbė straipsnius apie Žemaitę:
Rašė apie kitus rašytojus bei literatūrologinių leidinių recenzijas.
Supersimetrija
Dalelių fizikoje supersimetrija (dažnai angl. šaltiniuose trumpinama SUSY) – neįprasta simetrija, siejanti tam tikro sukinio elementariąsias daleles su kitom dalelėm, skiriančiomis per pusę vienetinio sukinio, dar vadinamomis superpartneriais.
Jei supersimetrija egzistuoja energijos lygmenyje, artimam teraelektronvoltams (1000 GeV – 1 TeV), tai leistų išspręsti dvi dideles problemas dalelių fizikoje. Viena iš jų yra hierarchijos problema (kai eksperimentiniu būdu išmatuotos dalelių masės skiriasi nuo teorinių skaičiavimų, kurie dažniausiai yra didesni). Antroji problema yra bandymas suvienyti silpnąją, stipriąją sąveikas ir elektromagnetizmą. Supersimetrija taip pat yra daugumos stygų teorijų rezultatų, teigiančių, jog ji gali egzistuoti net ir tada, jei stygų teorija pasirodytų esanti neteisinga.
Chloroetanas
Chloroetanas ar monochloroetanas, dar vadinamas senuoju pavadinimu etilo chloridas, yra cheminis junginys. Jo cheminė formulė yra, ir anksčiau jis buvo naudojamas tetraetilšvino, benzino priedo, gamyboje. Tai yra bespalvės, degios dujos ar atšaldytas saldoko aromato skystis.
Tokelau
Tokelau – atogrąžų salynas Ramiojo vandenyno pietuose, sudarytas iš 3 koralinių atolų – Atafu, Nukunonu, Fakaofo. Priklauso Naujajai Zelandijai. Kartais salos taip pat vadinamos Juniono vardu, kurį saloms suteikė kolonizatoriai (tai buvo oficialus salų vardas 1777–1948 metais).
Istorija
Tokelau saloje anksčiau gyveno Polinezijos tautelės, atsikrausčiusios iš gretimų salų. Nors archeologiniai kasinėjimai rodo, kad čia gyventa žmonių jau apie 1000 metų, tačiau vietinis folkloras mena tik keletą šimtmečių. Iki XIX a. salos buvo autarkinės, nors anglai jas atrado dar 1765 m. Apie 1860 metus į salas atvyko perujiečiai, ieškoję žmonių, dirbsiančių Peru kalnakasyboje. Tada jie išsivežė 253 vyrus, daugiausia – darbingo amžiaus. Dėl ligų, kurias atnešė banginių medžiotojai, Peru piratai ir misionieriai, kurie bandė apgyvendinti 500 žmonių, išmirė apie pusę Tokelau gyventojų. 1877 m. salas užėmė anglai (laivybos interesais), 1889 m. jos tapo Britanijos protektoratu, nuo 1916 m. priklausė Gilberto ir Eliso salų kolonijai (dabartinis Kiribatis), o 1925 m. perduotas Naujosios Zelandijos valdžion. Salos yra valdomos remiantis Tokelau aktu (pasirašytas 1948 m., peržiūrėtas 1963 ir 1999 m.), pagal kurį šių salų gynimas yra Naujosios Zelandijos prievolė. Tačiau Tokelau gyventojai ruošia savos konstitucijos metmenis, vysto institucijas ir siekia savivaldos – laisvos sąjungos su Naująja Zelandija, kaip kad yra pasiekusios Niujė ir Kuko salos.
Pirmoji mokykla įsteigta 1950 m., o 10-ajame XX a. dešimtmetyje Tokelau tapo paskutine pasaulio šalimi, kurioje pajungtas telefono ryšys.
Politika
Šalies vadovas yra Didžiosios Britanijos karalius Karolis III, kurį salose atstovauja administratorius Nilas Volteris (Neil Walter). Vyriausybės vadovas yra Patukis Isakas (Patuki Isaako), kuris pirmininkauja vietinėje taryboje (Council of Faipule), kurią sudaro trys renkami vadovai (po vieną iš kiekvieno atolo). Tai ir yra ministrų kabinetas. Britų monarchas keičiasi pagal paveldėjimą, administratorių skiria Naujosios Zelandijos užsienio reikalų ir prekybos ministras, o vyriausybės vadovas yra renkamas kasmet iš vietinės tarybos narių.
Pagal 1996 m. Tokelau rezoliuciją, įstatymų leidyba priklauso parlamentui – generalinei asamblėjai (General Fono), kurią sudaro 45 deputatai, po 15 iš kiekvieno atolo. Atstovus į parlamentą atolai renka savo seniūnų tarybose (Taupulega) trejų metų laikotarpiui. 2004 m. lapkričio 11 d. Tokelau ir Naujoji Zelandija sutiko imtis formuluoti sutartį dėl Tokelau kaip esančio laisvoje sąjungoje su Naująja Zelandija statuso. Šią iniciatyvą palaikė ir Jungtinės Tautos.