cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žagsėjimas
Filogenetinė hipotezė
Christian Straus su savo komanda, dirbantys Kanadoje, Kalgario universitete, pasiūlė teoriją, kad žagsulys yra evoliucijos liekana iš amfibijų kvėpavimo sistemos. Amfibijos, pavyzdžiui, varlės, ryja orą ir vandenį dėl motorinio reflekso, panašiai kaip žinduoliai žagsi. Norėdami patvirtinti šią teoriją, jie stebėjo motorinius kanalus, kurie leidžia atsirasti žagsuliui dar embrioninio vystymosi metu, kol dar nėra galutiniai išsivystę plaučiai. Taigi, pasak šios teorijos, žagsėjimas yra dabartinės žinduolių plaučių sistemos evoliucinis pirmtakas. Be to, tiek žagsėjimas, tiek amfibijų oro rijimas, sukeltas padidėjusio CO2 kiekio, gali būti nuslopintas vaisto Baclofen, o tai patvirtina bendrą šių veiksmų kilmę. Tai gali paaiškinti kodėl neišnešioti naujagimiai apie 2,5 % laiko praleidžia žagsėdami. Jie mėgina ryti orą kaip amfibijos, nes jų plaučiai nėra iki galo susiformavę.
Gydymas
Paprastai žagsulys praeina be medicininio įsikišimo. Tačiau yra sukurta daugybė mažai tikėtinų būdų jam numalšinti. Dažniausiai naudojamos priemonės yra išgąsdinimas, riešutų sviesto valgymas, šaukštas acto, vandens gėrimas (kartais atsistojus žemyn galva), kvėpavimo sulaikymas.
Kartais žagsėjimas tampa nepertraukiama, ilgalaike būsena, pvz., 15 metų mergaitė, kuri 2007 m. be pertraukos žagsėjo penkias savaites. Tokie priepuoliai gydomi medikamantais Haloperidol (antipsichotiniai raminamieji), chlorpromazinu (antipsichotinis vaistas su stipriu sedatyviniu poveikiu) ir kt. tokiais atvejais taip pat naudojamas Baclofen, kuris nuslopina spazmus ir taip sumažina žagsėjimą. Efektyviam gydymui sedatyvais dažnai reikia tokios dozės vaistų, kad pacientas praranda sąmonę ar tampa letargiškas. Toks gydymas taikomas trumpai, nes vaistų vartojimo metu pacientas negali užsiimti kasdiene veikla.
Nuolatinis žagsėjimas, prasidėjęs dėl elektrolitų disbalanso, gali būti nuslopintas geriant karbonizuotus gėrimus, kuriuose yra druskų, nes tai normalizuoja kalio-natrio pusiausvyrą nervų sistemoje. Dėl karbonizacijos, medžiagos greičiau absorbuojamos. Tačiau kai kuriems žmonėms tokie gėrimai kaip tik gali sukelti žagsulio priepuolį.
Dr. Bryan R. Payne, neurochirurgas, dirbantis Luizijanos Valstijos universiteto Sveikatos mokslų centre, sėkmingai atliko eksperimentinę procedūrą, pacientams, kurie žagsėjo be perstojo, krūtinėje implantuodamas klajoklinio nervo stimuliatorių. Stimuliatorius į smegenis per klajoklinį nervą siunčia ritmiškus elektros impulsus. Vėliau šis prietaisas buvo pritaikytas kontroliuoti kai kurių žmonių epilepsijos priepuolius.
Malavis
Malavio Respublika  – nedidelė pietų Afrikos valstybė, neturinti priėjimo prie jūros, nors prekyba su kaimynėmis vyksta pro didžiulį Malavio ežerą, kurį yra pasidalinusios 3 valstybės. Dar kitaip ši valstybė vadinama Njasalandu, nes XX amžiaus pradžioje šioje valstybės teritorijoje buvo Njasalando Britų imperijos protektoratas, kurioje toliau išsivystė Malavio Respublika. Malavis ribojasi su šiomis valstybėmis: Zambija, Mozambiku ir Tanzanija. Turistų ir kitų keliautojų Malavis vadinamas karštąja Afrikos širdimi, nes šioje valstybėje dažnai pasiekiami rekordiniai karščiai, kas yra neįprasta dykumomis nenusėtoje valstybėje.
Istorija
Malavio teritorija priklauso Afrikos savanų valstybių kultūrinei zonai. Iki pat X amžiaus dabartinėje Malavio teritorijoje gyveno tik įvairios medžiotojų-klajoklių gentys, vadinamieji akafulai. X a. čia iš šiaurės ėmė plūsti bantai, kurie įsikūrė ir ėmė telktis į gentis. Apie 1500 metus gentys susibūrė ir įkūrė Maravio imperiją, kuri be dabartinio Malavio taip pat valdė teritorijas šiaurės vakarų Mozambike bei rytų Zambijoje. Jos valdovai titulavosi karongais.
Imperiją sudarė giminingomis bantų kalbomis kalbančios gentys, tokios kaip čevai, tumbukai, njandžai, nsengai ir sengai. Jie visi bendrai vadinosi amaraviais. Imperija palaikė ryšius su pakrante, kur prekiavo su arabų pirkliais, daugiausia per Mozambiko uostą.
XVI a. Malavis ėmė prekiauti su portugalų kolonistais, kurie kolonizavo dabartinio Mozambiko centrines teritorijas palei Zambezės upę. Jų įkurtas miestas Tetė tapo vienu svarbiausiu prekybos punktu, per kurį portugalai prekiavo su amaraviais. Portugalai atvežė naują žemės ūkio kultūrą kukurūzą, kuri čia greitai prigijo. Iš vietos gyventojų portugalai supirkinėjo dramblio kaulą, geležį ir vergus.
Didžiausias Malavio suklestėjimas buvo XVII a., o vėliau jos galybė silpo dėl vidinių konfliktų ir išorinių tautų puldinėjimų. Imperiją galutinai sunaikino barbariškos ngonių gentys, kurios mfekanės tautų kraustymosi laikais užplūdo regioną. Jų vadas buvo Zvengendaba. Panašiu metu iš rytų migravo jao gentys, kurios apsigyveno Malavio pietrytinėje dalyje. Jao priėmė islamą iš pakrantės suahilių pirklių ir buvo svarbūs tarpininkai arabams skverbiantis į Maravio teritorijas. Malavio ežere įkurtas Nchotakotos uostas tapo svarbiu vergų prekybos centru, iš kur musulmonų prekeiviai gabendavo vergus.
1964 m. liepos 6 d. Njasalandas paskelbė nepriklausomybę nuo Britų imperijos ir pasivadino Malaviu, istorinės imperijos garbei. Pirmuoju prezidentu tapo Hastings Banda, kuris netrukus tapo vienvaldžiu, pasiskelbė prezidentu iki gyvos galvos ir uždraudė visas partijas. Jo valdymo metu, kuris tęsėsi iki 1994 m., buvo įtvirtintas asmenybės kultas, diktatūra, viešpatavo griežta cenzūra. Šių priemonių dėka Bandai pavyko išsaugoti stabilumą ir tam tikrą ekonominį augimą šalyje.
2004 m. trečiuoju šalies prezidentu tapo krikščionis Bingu wa Mutharika, o 2012 m. jam mirus nuo širdies smūgio, prezidente tapo Joyce Banda. 2014 m. Banda pralaimėjo prezidento rinkimus Peteriui Mutharikai, buvusio prezidento broliui. Po 2020 m. rinkimų prezidentu tapo Lazarus Chakwera., nes Konstitucinis teismas anuliavo 2019 m. rinkimų rezultatus, pagal kuriuos laimėjo Peteris Mutharika.
Politinė sistema
Malavis yra daugiapartinė demokratinė respublika, kurioje daugiausia galios turi Malavio prezidentė Joyce Banda. Konstitucija buvo galutinai priimta 1995 m. gegužės 18 d. Vyriausybė yra sudaryta iš vykdomųjų, įstatymų leidžiamųjų ir teisminių sričių. Vykdomoji valdžia yra prezidentas, viceprezidentas, parlamento pirmininkas.
Prezidentas yra renkamas kas penkerius metus, o viceprezidentą jis pats išsirenka. Valstybė gali turėti ir du viceprezidentus, bet pagal Malavio konstituciją antrasis turi būti kitos partijos narys. Vyriausybės ministrus išrenka tik valstybės prezidentas. Malavio parlamentas (Malavio nacionalinė asamblėja ir Malavio senatas) yra įstatymų leidžiamoji valdžia. Parlamentą irgi renka penkeriems metams. Visoje valstybėje yra iš viso 9 politinės partijos, o 2 iš jų yra valdančiųjų partijos, t. y. Malavio kongreso partija ir Jungtinis demokratijos frontas. Teisminė sritis yra grindžiama anglų modeliu ir susideda iš aukščiausiojo apeliacinio teismo ir bendrųjų, komercinių bei konstitucinių teismų arba kitaip aukščiausiojo teismo.
Čulitės
Čulitės (Xenichthys) - ešerių kriuksių (Haemulidae) šeimos žuvų gentis.
Malavis
Administracinis suskirstymas
thumb|210px|Malavio žemėlapis thumb|240px|Saulėlydis ties Maklyro kyšuliu thumb|240px|Zombos plokščiakalnis
Geografija
Malavio valstybė išsidriekusi pagal vakarinį Malavio ežero (Njasos) krantą. Paviršių sudaro daugiausia plokščiakalniai (Njikos, Zombos) ir aukštumos, kurių būdingas aukštis 1000–1500 m, aukščiausias yra pietuose stūksantis Mulandžės masyvas, iškylantis iki 3002 m aukščio (Sapitvos k.). Žemesnis paviršius yra tik pietinėje šalies dalyje, aplink Širės slėnį ir ties piečiausiu Širės slėnio tašku nusileidžia iki 37 m.
Šalies teritorija patenka į Zambezės baseiną. Svarbiausia Malavio upė yra Širė, kuri jungia Malavio ežerą su Zambeze. Kitos didesnės upės, tekančios į Malavio ežerą yra Dvangva, Bua, Rukuru, Songvė. Pietryčiuose telkšo dar keletas stambesnių ežerų – Čilva, Malombė, Čiuta (šis ežeras priklauso Ruvumos baseinui).
Būdingi savanų kraštovaizdžiai, kur vyrauja dygūs dryžmedžių (Brachystegia) krūmynai, baobabų ir akacijų giraitės, aukštikalnėse auga lapus metančių augalų tropiniai miškai, kalnų stepės. Yra 5 nacionaliniai parkai (Malavio ežero nacionalinis parkas – pasaulio paveldo objektas).
Klimatas
Klimatas subekvatorinis, musoninis su lietinguoju laikotarpiu nuo lapkričio ar gruodžio iki kovo–balandžio bei sausringa žiema. Vidutinės mėnesio temperatūros yra nuo 14–19 °C liepą iki 23–27 °C lapkritį. Aukštumose žiemos naktimis temperatūra gali nukristi iki 6–9 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis žemumose 750–1000 mm, aukštikalnėse – 2000–2500 mm.
Ekonomika
Eksportuojamas tabakas, arbata, cukrus, kava, riešutai, miško produktai. Importuojami maisto, naftos produktai, transporto įranga. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Pietų Afrika, Vokietija, JAV, Japonija.
Demografija
Malavyje gyvena virš 15 mln. gyventojų, jų 2009 m. skaičius augo 2,75 %. Manoma, kad 2050 m. šalyje bus virš 45 mln. gyventojų.
Malavyje gyvena 10 pagrindinių etninių grupių: ngondžiai (niakjusai), tumbukai, tongai, čevai, ngoniai, jao, njandžai, lomviai, kokolai, senai. Yra europiečių ir azijiečių kilmės gyventojų. Pagrindinės kalbos yra čevų, kuria kalba 57 % gyventojų (jos niandžų dialektu 12,8 %), jao kalba – 10,1 %, tumbukų kalba – 9,5 %. Kitos vietinės kalbos: lomvių, kurią vartoja 250 tūkst. šalies pietryčiuose, kokolų, turinti 200 tūkst. kalbančiųjų pietryčiuose, lambjų, vartojama 45 tūkst. gyventojų šiaurės vakaruose, ndalių su 70 tūkst. vartotojų, niakjusų-ngondžių, kurią vartoja 300 tūkst. šiaurės Malavyje. Senų kalbą vartoja 270 tūkst. Malavio gyventojų pietuose, o tongų – 170 tūkst. šiaurėje.
Religija
Duomenys apie Malavio religiją labai varijuoja. Malavio religijos projektas, vadovaujamas Pensilvanijos universiteto 2010 m., teigia, kad 68 % Malavio gyventojų yra krikščionys, 25 % musulmonai, o likusieji pripažįsta kitas religijas. Didžiausios Malavio krikščionių grupės yra Romos katalikai ir Centrinės Afrikos presbiterionai, turintys 1,3 mln. narių. Tai didžiausia reformatų grupė šalyje. Be to Malavyje yra mažesnės anglikonų, baptistų, evangelikų, adventistų grupės. Dauguma musulmonų yra sunitai. Šalyje yra rastafarių, hinduistų, bahajų ir 300 žydų. Malavyje yra 4 % ateistų, bet prie jų gali būti priskirti išpažįstantys vietines Afrikos religijas.
Monica Bellucci
Monika Beluči (pilnas vardas – Monica Anna Maria Bellucci; g. 1964 m. rugsėjo 30 d. Čita di Kastele) – italų aktorė ir modelis.
Biografija
left |thumb|160px| [[2000 m.]] Monika Beluči yra vienintelis Brunellos Briganti ir Pasquale Bellucci vaikas. Ji augo San Džiustine, vėliau įstojo į Perudžos universitetą, kur studijavo teisę.
Modelio karjera
Dar vaikystėje ji pozuodavo vietiniam fotografui įvairioms reklaminėms nuotraukoms, o studijų metais modelio darbas tapo lėšų susimokėti už mokslą šaltiniu.
Per savo karjerą ji dirbo su tokiomis modelių agentūromis kaip „Elite“ ir „Storm Model Management“.
2006–2010 metais Monika Beluči buvo kompanijos „Dior“ reklaminis veidas, o nuo 2012 – „Dolce & Gabbana“.
Yra laikoma Italijos sekso simboliu.
Aktorės karjera
right |thumb|160px| [[2006 m.]] 1989 metais Monika pradėjo lankyti vaidybos pamokas, susižavėjusi tokiomis aktorėmis kaip Sofija Loren ir Klaudija Kardinale.
Pirmieji vaidmenys buvo epizodiniai italų kuriamuose filmuose, tačiau jau 1992 metais ji debiutavo garsaus JAV režisieriaus Frensio Fordo Kopolos siaubo filme Bremo Stokerio „Drakula“, kuriame atliko nedidelį vampyro Drakulos žmonos vaidmenį.
1996 metais Beluči buvo nominuota Cezario apdovanojimui kaip geriausia antrojo plano aktorė už darbą filme „Apartamentai“, tačiau išgarsėti jai padėjo 2000 metų drama „Malena“ apie moters išlikimo siekį Antrojo pasaulinio karo metais Sicilijoje.
Vėliau sekę filmai „Vilko brolija“ (2002), „Nesugrąžinamas laikas“ (2002) padėjo jai įsitvirtinti ne tik Europos, bet ir JAV kino industrijoje, kur Beluči vaidino tokiuose populiariuose filmuose kaip „Matrica: Perkrauta“, „Matrica: Revoliucijos“, „Kristaus kančia“ ir daugelis kitų.
Beluči turėjo vaidinti Miną Harker 2003 metų juostoje „Ekstraordinarių džentelmenų lyga“, tačiau nesutarė dėl sąlygų ir vaidmuo atiteko Petai Wilson.
2006 ji buvo Kanų filmų festivalio žiuri nare, o jos vaškinė statula yra Grevino muziejuje.
Asmeninis gyvenimas
Nuo 1999 metų yra ištekėjusi už prancūzų aktoriaus Vincent Cassel, turi 2 dukteris: Deva (2004) ir Léonie (2010).
Kad išvengtų rutinos, su vyru dažniausiai gyvena atskirai: ji Romoje, o jis – Paryžiuje.
Apdovanojimai
right |thumb|160px| [[2007 m.]]
Kino apdovanojimai
right |thumb|160px| [[2009 m.]]
Filmografija
right |thumb|160px| [[2009 m.]]
Pavištyčio kalnas
thumb|260px|Pavištyčio kalnas iš vakarų pusės
Pavištytis – kalva pietvakarių Lietuvoje, Vištyčio-Gražiškių aukštumoje (Sūduvos aukštuma), prie pat sienos su Lenkija, Vištyčio regioniniame parke. Viena aukščiausių Lietuvoje (282,4 m). Už kelių kilometrų į šiaurę yra Pavištyčio kaimas.
Kečujai
Kečujai  – tauta (ar giminiškų tautų santalka), gyvenanti Pietų Amerikoje, daugiausia Andų kalnuose. Vartoja įvairias kečujų kalbos tarmes. Kečujai gyvena daugiausia Peru, Bolivijoje ir Ekvadore, taip pat šiaurės vakarų Argentinoje (ypač Saltos, Chuchujaus prov.) bei šiaurės Čilėje. Dabar dauguma tikinčiųjų formaliai yra Romos katalikai.
Smulkiau skirstosi:
Pagrindiniai verslai – terasinė drėkinamoji žemdirbystė (augina bulves, gumbinius kiškiakopūsčius, gumbines nasturtes, uliukus, verpstinus, bolivines balandas, blyškiąsias balandas, slėniuose – kukurūzus, miežius, kviečius), ganyklinė gyvulininkystė (lamos, alpakos, kartais avys). Iki XX a. vid., kol pasirodė sunkvežimiai, kečujai lamas plačiai naudojo kaip nešulinius gyvūnus. Amatai: audinių verpimas (iš vilnos kalnuose, iš medvilnės slėniuose; verpia tiek vyrai, tiek moterys, tiek vaikai, o audžia paprastai vyrai; naudoja nesudėtingas audimo stakles), fetrinių kepurių, panamų gamyba, pynimas iš nendrių, lipdytinė keramika, kalebasų gamyba, medžio drožyba, auksinių ir sidabrinių papuošalų gamyba.
Kečujų gyvenvietės slėniuose kupetinės, kalnuose – padrikos. Būstas statomas iš nedegtų plytų, stačiakampio plano su dvišlaičiu stogu. Vienas kambarys skirtas gyvenimui, kitose patalpose – sandėliai. Vyrai vilki trumpas kelnes iki kelių, trumpą strukę ir naminės vilnos pončą. Galvą dengia plačia fetrine skrybėle, po kurią dažnai dedasi megztą kepurę (čiulą). Moterys dėvi keletą sijonų spalvotais apvadais, apatinis sijonas ilgesnis už viršutinius; taip pat nešioja vilnonį šalį (ljikliją), ties krūtine susegamą didoka sidabrine sege. Nešioja sidabrinius, metalinius, akmeninius, kaulinius, kriauklinius papuošalus. Dauguma kečujų tradiciškai vaikšto basomis arba avi odinius sandalus.
Kaimo bendruomenė daugiausia endogaminė, valdoma renkamo seniūno ir jo pagalbininko (varajoko). Santuoka neolokalinė. Iš tradicinių apeigų bene didžiausią reikšmę turi drėkinamųjų kanalų išvalymo šventė, vasaros saulėgrįžos metu švenčia Inti Raimi šventę, kartais atliekami lamų (ar jų kraujo) ir kiti aukojimai (prieš laukų darbus, statybas ir kt.). Gerbiamas viršukalnių, Motinos-Žemės (Pača Mamos) šventumas, išlikę šamanizmo bruožų, tradicinių mitų. Kečujai (su kaimyniniais aimarais) puoselėja tradicinę, inkų laikus menančią Andų muziką (huayno).
Lukšiškiai
Lukšiškiais vadinami kaimai:
Šlaitinis beragis
''Tai straipsnis apie gegužraibinių šeimos augalų gentį. Apie ežerą Anykščių rajone skaitykite straipsnyje Beragis.''
Šlaitinis beragis (Aceras anthropophora) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalas, priklausantis monotipinei beragio (Aceras) genčiai. Pavadinimas iš – be, keras – ragas (augalas neturi pentino).
Augalas daugiametis, apie 20-35 cm aukščio, su storais šakniagumbiais. Stiebas stačias, su briaunomis. Jo viršutinė dalis violetinio atspalvio, o pamate yra belakštės plėvinės makštys. Lapai kiaušiniški, su ryškiomis gyslomis ir susiaurėjusiais į makštį pamatais. Žiedynas ilgas, daugiažiedis. Žiedai maži, nemalonaus kvapo. Žydi birželio mėn.
Auga saulėtuose šlaituose, pievose.
Lietuvoje rastas vos keliose vietose. Literatūriniuose šaltiniuose nurodoma, kad rastas Vilniaus miesto ribose – Ribiškėse, Šnipiškėse bei Žvėryne. Tačiau iki šiol nesant herbarinės medžiagos, sunku patvirtinti apie šios rūšies augimą Lietuvoje, kadangi paplitimo arealas yra labai toli nuo Lietuvos – vakarų ir pietų Europoje bei pietvakarių Azijoje.
Literatūra
thumb|left|210px|Šlaitinio beragio žiedai
Twelve Stops and Home
Twelve Stops and Home yra debiutinis anglų roko grupės The Feeling albumas, išleistas 2006 m. birželio 5 d. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė 2-ąją perkamiausių savaitės albumų sąrašo vietą birželio 11 d. 2007 m.
Jānis Čakste
Janis Čakstė (, 1859 m. rugsėjo 14 d. – 1927 m. kovo 14 d. Rygoje) – Latvijos politikas ir teisininkas, buvęs pirmu Latvijos respublikos vadovu kaip Latvijos tautos tarybos pirmininkas (1920–1922 m.) ir vėliau kaip Latvijos prezidentas (1922–1927 m.).
Biografija
Jānis Čakste gimė Lielsesavos valsčiuje Duobelės apskrityje (dabar Viesturių valsčius Rundalės savivaldybėje). Jo tėvas buvo valstietis. Pradinį mokslą jis gavo Šv. Anos pradinėje mokykloje, o vėliau Academia Petrina Jelgavoje, kur studentų vakaruose pasisakė už naujųjų latvių idėjas. Baigęs gimnaziją 1882 m. įstojo į Maskvos universiteto teisės fakultetą. Maskvoje jis įkūrė Latvių studentų bendruomenę 1883 m., kuri vėliau tapo akademine brolija Austrums, ir aktyviai dalyvavo vietinės latvių bendruomenės veikloje kartu su Krišjaniu Valdemaru ir Friciu Bryvzemnieku.
1886 m. baigė teisę Maskvos universitete ir dirbo Kuršo gubernijos, o nuo 1888 m. kaip teisininkas Jelgavoje. 1889 m. tapo laikraščio "Tēvija", kuris tapo vienu populiariausiu latvišku laikraščiu Kuršo gubernijoje, redaktoriumi. 1895 m. Jānis Čakste buvo vienas pagrindinių ketvirtosios latvių dainų šventės Jelgavoje organizatorių ir iš dalies finansavo renginį savo lėšomis. 1905 m. revoliucijos metu bendradarbiavo kuriant Latvijos autonomijos Rusijos imperijoje projektą.
1906 m. išrinktas į Rusijos Dūmą ir įstojo į Konstitucinių demokratų partiją. Kai tą partiją išardė caras, jis buvo vienas iš 166 asmenų pasirašiusių Vyborgo manifestą, kuris skatino priešintis cariniam režimui nesmurtinėmis priemonėmis. Už tai jis buvo suimtas ir nuteistas 3 mėnesiams kaleimo.
1915 m. Čakste persikėlė į Tartu, kur buvo vienas iš Centrinio komiteto Latvijos pabėgėlių reikalams steigėjų, o nuo 1917 m. pirmininkas. 1915 m. jis organizavo demonstraciją pagerbti majorą generolą Aleksėjų Potapovą, kuris vadovavo Jelgavos gynybai ir vėliau pasisakė už Latvių raudonųjų šaulių sukūrimą. 1917 m. Čakste išvyko į turą po Ameriką, kur turėjo propaguoti Latvijos nepriklausomybės idėją, bet kelionė nutrūko Stokholme, kai jį pasiekė žinia apie Rusijos revoliuciją. Stokholme jis parašė pamfletą Die Letten und ihre Latvia: Eine lettische Stimme, kur jis paskelbė "Latviai nori... pasiekti... užtikrintai laisvę, kad Latvijoje vadovautų savo tautinei, kultūrinei ir ekonominei plėtrai".
1918 m. tapo Liaudies Tarybos, paskelbusios Latvijos nepriklausomybę, pirmininku. 1922 m. išrinktas Latvijos prezidentu ir 1925 m. perrinktas antrai kadencijai. Mirė būdamas prezidentu 1927 m.
Bojarai (Palenkės vaivadija)
Bojarai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 17 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra Bojarų geležinkelio stotelė.
Vinland Saga
Pavadinimas Vinland Saga kelia asociacijas su Vinlandu, kuris aprašomas Skandinavų sagose. Tačiau mangos „Vinland Saga“ veiksmas vyksta danų valdomoje Anglijoje XI a. pradžioje ir telkiasi apie iš Danijos į Angliją atklydusius vikingus. Pasakojama apie dramatišką istorišką karaliaus Knuto Didžiojo atėjimą į valdžią ir islandų keliautojo Torfino, nužudytojo buvusio kario sūnaus, siekį atkeršyti. Pasakojimo pateikimas ir piešimo stilius apžvalgininkų sulyginamas su Kentaro Miuros klasikinės tamsiosios fentezi kūriniu „Berserk“.
Gigantophis garstini
Gigantophis garstini – Madtsoiidae šeimos Gigantophis genties išnykusių gyvačių rūšis. Tai didesnė negu dabar gyvenačių gyvačių rušis, užaugdavusi apie 10 metrų ilgio. Prieš atrandant Titanoboa fosilijas Kolumbijoje 2009 m., šios gyvatės buvo laikomos didžiausiomis. Gigantophis garstini gyveno maždaug prieš 40 milijonų metų šiaurinėje Sacharoje, dabartinėje Egipto ir Alžyro teritorijoje. Rūšis yra žinoma tik iš nedidelio skaičiaus fosilijų, daugiausia slankstelių.
Kalaji No
Kalaji No  – miestas šiaurės vakarų Afganistane, tarpukalnių slėnyje, prie vieno Murgabo intakų; Badgiso provincijos centras. Pro miestą eina Herato–Mazari Šarifo kelias, yra vietinis oro uostas. Verčiamasi prekyba, drėkinamąja žemdirbyste.
Dauguma gyventojų – tadžikai.
Magelano ir Čilės Antarktidos regionas
Magelano ir Čilės Antarktidos regionas  – XII Čilės regionas. Tai yra didžiausias ir mažiausiai apgyvendintas regionas pačiuose šalies pietuose, šiaurėje besiribojantis su Aiseno regionu, o rytuose su Argentina. Regionui taip pat priskiriama dalis Antarktidos, nors tarptautinė bendrija to nepripažįsta.
Regionas pasiekiamas lėktuvu iš Santjago, antžeminiu transportu per Argentiną arba jūra per Puerto Nataleso uostą.
Regiono sostinė Punta Arenasas yra 3 090 kilometerų į pietus nuo Santjago.
Nedidelis gyventojų skaičius ir tankumas sudaro geras sąlygas daugeliui vietinių augalų ir gyvūnų rūšių. Regione nesunku rasti pingvinų, nandų, kondorų ir kitų retų gyvūnų rūšių. Taip pat auginamos avys.
Istorija
Magelano sąsiauris nuo XVI a. naudojamas susisiekimui tarp Atlanto ir Ramiojo vandenyno.
Nuo 1843 m. regionas priklauso Čilei.
1940 m. lapkritį Čilė paskelbė savo pretenzijas į dalį Antarktidos teritorijos. Teritorija, į kurią pretenduoja Čilė, kertasi su anksčiau paskelbtomis Argentinos ir britų pretenzijomis bei nėra pripažinta Jungtinių Tautų ar didžiųjų valstybių.
Provincijos
Paskutinės Vilties provincija: šios provincijos sostinė yra Puerto Natalesas, besilaikantis daugiausia su stambiųjų raguočių auginimu susijusiais verslais. Iš čia patogu vykti į Paino bokštų nacionalinį parką, kuris yra vienas iš gražiausių Amerikos parkų.
Teritorija Antarktidoje tarptautiniu mastu nėra pripažįstama Čilei bei ginčyjama su Argentina. Čilė pretenduoja į 1 255 577 km2 teritoriją Antarktidoje.
Ekonomika
Ugnies Žemėje pagrindines pajamas teikia naftos gavyba. Vasarą papildomu svarbiu pajamų šaltiniu tampa turizmas.
Įžymybės
Regione yra daug pasaulyje žinomų ir lankytinų vietų – tai Paino bokštų nacionalinis parkas, fjordai, ledynai, Ugnies Žemė, Horno kyšulys, Magelano sąsiauris. Iš čia dažnai pradedamos ekspedicijos į Antarktidą.
Dukurniai
Dukurniai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Papilio. Prateka Dunojėlio upelis, (Apaščios intakas), rytuose dunkso Kyliškių miškas. Yra kapinaitės, žvyro karjeras.
Istorijos šaltiniuose paminėtas 1606 m. 1923 m. buvo 54 kiemai.
Povandeninis laivas
thumb|250px|„Virginia“ klasės povandeninis laivas Povandeninis laivas – laivas, skirtas plaukti po vandeniu. Povandeniniai laivai dažniausiai naudojami kariniais tikslais.
Povandeninių laivų kūrimo istorija
Įvertinti, kada atsirado pirmasis povandeninis laivas sudėtinga, nes tai priklauso nuo to, kaip apibrėžiama povandeninio laivo sąvoka.
1634 m. prancūzų pastorius Marinas Mersenas (Marin Mersenne) iškėlė teoriją, kad povandeninis laivas turėtų būti cilindro formos ir pagamintas iš vario. Jo galai turi būti nusmailinti, kad laivas būtų greitesnis, plauktų pirmyn, atgal ir nereiktų jo apsukti.
1653 m. prancūzo De Son sukurtas 22 metrų ilgio laivas „Rotterdam Boat“ tikriausiai buvo pirmas povandeninis prietaisas, sukurtas karo tikslams. Idėja buvo tokia, kad laivas priplauks nepastebėtas po vandeniu ir pramuš skylę priešininkų laive. Šį laivą turėjo varyti spyruoklinio mechanizmo prisuktas irklas, bet mechanizmas buvo toks silpnas, kad laivas net nepajudėjo iš vietos.
1773 m. kitas anglas Džonas Dejus (John Day) sukonstravo povandeninį aparatą su nuimamu akmeniniu balastu, kuris buvo pritvirtintas žiedais prie korpuso ir galėjo būti atkabinamas iš vidaus. Šis aparatas veikė gana gerai, bet tik sekliuose vandenyse. Paskatintas sėkmės jis pastatė didesnį laivą. Prikabinus akmenų balastą, laivas paniro, bet negrimzdo toliau. Buvo prikabintas sunkesnis balastas – laivas pasileido į dugną kaip akmuo ir sudužo, net nespėjus atkabinti balasto.
Danajas
Graikų mitologijoje Danajas – Egipto karaliaus Belo sūnus. Jis buvo Aigipto brolis dvynys, 50 dukterų, danaidžių, tėvas. Danajas perėmė valdžią iš Gelanoro Arge. Linkėjus nužudė Danają, keršydamas už savo brolių žūtį.
Povandeninis laivas
Povandeninių laivų kūrimo istorija
Pirmas karinis povandeninis laivas buvo „Vėžlys“ (ang. 'Turtle) – rankų jėga varomas sferinis prietaisas, sukurtas amerikiečio Deivido Bušnelio (David Bushnell). Kovinio povandeninio aparato idėja buvo tokia: tokiu laivu priplaukiama po priešo laivu, pragręžiama anga jo dugne ir įdedami sprogmenys su laikrodiniu detonatoriumi. 1776 m. šis laivas bandė susprogdinti britų laivą, bet nepavyko, nes neišėjo pragręžti laivo dugno, kadangi britų laivo korpusas buvo apsiūtas variniais lakštais. Laivą vairavo seržantas Ezra Lee. Po nepavykusios operacijos Lee sutriko, laivas staigiai iškilo į vandens paviršių ir buvo pastebėtas bei apšaudytas, tačiau sugebėjo pasprukti.
Danajas
Kitas Danajas, gali būti, kad tas pats, turėjo tris dukteris: Jalisa, Kamira ir Linda. Jo dukterys buvo garbinamos Rode, kur jis buvo sustojęs ir įkūręs šventyklą Atėnei, kelyje iš Egipto į Graikiją.
Povandeninis laivas
Povandeninių laivų kūrimo istorija
1800 m. buvo keletas bandymų užpulti anglų laivus, tačiau šie per anksti pastebėdavo besiartinantį laivą ir nuplaukdavo šalin. Po šių nesėkmių prancūzų vyriausybė atsisakė remti ir palaikyti tokį išradėją. Fultonas išardė „Nautilus“ ir pardavė į metalo laužą. Po kiek laiko jis bandė kurti naujus išradimus, tačiau geresnio varianto nerado.
Paskirtis
Skirtas atakuoti pramoninius, karinius, administracinius ir kitus objektus, sunaikinti priešo karinius ir transporto laivus (tarp jų – povandeninius), žvalgybai ir kitoms karinėms užduotims vykdyti. Daugiausia povandeniniai laivai naudojami atliekant mokslinius vandenynų bei jūrų tyrimus, taip pat krovinių transportavimo ir turizmo srityse.
Konstrukcija
Paprastai yra metalinio (anksčiau ir medinio) korpuso, lašo ar cigaro formos. Panirimui pripildomos vandeniu taip vadinamos balastinės talpos. Gylis ir iškilimas į paviršių valdomas horizontaliaisiais vairais – suspaustu oru ar dujomis iš balastinių talpų išstumiamas vanduo. Plaukti vandens paviršiumi naudojami dyzeliniai ar atominiai varikliai, po vandeniu – atominiai varikliai, elektros akumuliatoriai, kartais hibridiniai. thumb|left|200px|Laivo „Albacore“ modelis, kurio korpusas lašo formos.thumb|right|320px|Cigaro formos korpusas
Klasifikacija
thumb|[[Vokietija|Vokietijos II Pasaulinio karo dyzelinis-elektrinis povandeninis laivas Günther Prien’s Unterseeboot 47 (U-47).]] thumb|Šiuolaikinis [[JAV KJP atominis povandeninis laivas USS Virginia (SSN-774).]] Povandeniniai laivai klasifikuojami:
Nauji projektai:
Atominių povandeninių laivų istorija
thumb|left|250px|Povandeninis laivas sovietiniame pašto ženkle Prieš statant naujus karo laivus, varomus atominių (branduolinių) jėgainių, JAV valdžia statė natūralaus dydžio atominių jėgainių prototipus. Pirmoji tokia prototipinė jėgainė, pavadinta „S1 W prototype“, buvo pastatyta apie 1953 m. Aidaho dykumoje. Pirmasis atominis povandeninis laivas „USS Nautilus“ (SSN 571), skirtas JAV karo laivynui, buvo pastatytas 1954 m. . „USS Nautilus“ buvo pirmasis laivas, nuplaukęs po ledu į Šiaurės ašigalį. Kitos prototipinės jėgainės buvo statytos Aidahe toje pačioje vietoje, Niujorko arba Konektikuto valstijose. Sovietų Sąjungoje pirmasis atominis laivas buvo povandeninis, pastatytas apie 1957-8 m. Pirmasis Jungtinės Karalystės atominis povandeninis laivas buvo „HMS Dreadnought“ (S101) 1963 m., nors atominė jėgainė buvo amerikiečių gamybos. JAV ir Sovietų Sąjunga sukūrė įvairias atominių povandeninių laivų klases.
1959–1960 m. pastatytas pirmasis JAV atominis povandeninis laivas su balistinėmis raketomis („Polaris“ raketos) „USS George Washington“ (SSBN 598) Pirmasis Tarybų Sajungoje su tokiomis raketomis buvo „K-19“, kurio naudojimas buvo nesėkmingas. Vėliau povandeniniuose laivuose JAV naudojo „Poseidon“ raketas (1971 m.), po jų (1981) – „Trident“ balistines raketas. .
Pirmasis laivas, apiplaukęs pasaulį po vandeniu, buvo JAV karo laivyno atominis povandeninis laivas „USS Triton“ (SSRN 586) 1960 m.
Gisaro kalnagūbris
Gisaro kalnagūbris – kalnagūbris Vidurinėje Azijoje, viena iš Pamyro Alajaus kalnų masyvo atšakų. Maždaug 200 km ilgio kalnagūbris driekiasi nuo Kok-su kalno iš rytų į vakarus per Tadžikijos Gisaro rajoną į pietus nuo Zeravšano kalnagūbrio ir į šiaurę nuo Dušanbės, taip pat per Uzbekijos Surchandarjos provincijos šiaurinę dalį. Aukščiausias Gisaro kalnagūbrio taškas yra 4 643 m aukščio Chazret Sultano viršukalnė ant Uzbekijos ir Tadžikijos sienos. Ši viršukalnė taip pat yra aukščiausias Uzbekijos taškas. Gisaro kalnagūbrį sudaro kristalų uolienos, skalūnai ir smiltainis su granito intruzijomis. Kalnagūbris skiria Zeravšano ir Amudarjos upių baseinus. Centrinėje dalyje 2 176 m aukštyje yra vaizdingas Iskanderkulio ežeras. Žemutinėse šlaitų srityse vyrauja subtropinė aukštažolė stepė, aukščiau – stepės, apaugusios šakniastiebėmis žolėmis ir sumedėjusiais krūmais, dar aukščiau – subalpinės pievos, kalnų kserofitai, alpinės žemažolės pievos.
Piandžo upės regione yra himalajinių šakauodegių, fikusų giraitėse – pilkos spalvos Garrulax lineatus. Uolėtuose šlaituose aptinkama kalnų agamų : ypač daug stambesniųjų Turkmėnijos agamų, ganėtinai rečiau sutinkamos himalajinės agamos. Ant aukštų stačių uolų ganosi sraigtaragiai ožiai. Žemesnėse kalnų šlaitų srityse yra stepinių kurapkų ir dykuminių smiltvieversių.
Po kalnagūbriu eina automobilinis Anzobo tunelis.
Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla
Biržų rajono Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Biržų raj., Pačeriaukštėje I, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291656660. Filialas: Biržų rajono Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinės mokyklos Pasvaliečių skyrius.
Pavadinta Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataro Petro Poškaus vardu.
Istorija
Mokykla įkurta 1987 m. rugsėjo 1 d. Petro Poškaus vardas suteiktas 2004 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Salemos
Rūšys
Gentyje išskiriamos dvi rūšys:
Kamira
Graikų mitologijoje Kamira – Danajo dukra. Ji buvo garbinama Rodo saloje. Kamira buvo labai gerbiama Kamirose, kuris buvo pavadintas jos garbei po mirties.
Barasa
Barasa − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Barasienė (ištekėjusi moteris) ir Barasaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Barža
thumb|Barža, gabenanti akmens anglis
Barža – plokščiadugnis laivas, naudojamas krovinių iki 12000 tonų pervežimui upėmis, kanalais, ežeruose, jūrose. Gaminamos iš plieno, gelžbetonio, medienos.
Pagal krovinio tipą skirstoma į:
Evli
Evli – suomiško kapitalo investicinis bankas, veikiantis Baltijos šalyse.
Barža
Būna savaeigės baržos bei velkamos buksyro ar baržovežio, taip pat stumiamos. Antrojo pasaulinio karo metu naudotos desantinės ir minų tralavimo baržos.
Evli
Vadovas (CEO) – Henrik Andersin.
Barža
Sleepschip Баржа
Evli
Po susijungimo su banku „Evli” 2002 m. spalio mėnesį, lietuviška bendrovė „Suprema” tapo pirmaujančio Skandinavijos investicinio banko, kuris be Baltijos šalių siūlo visas savo paslaugas Helsinkyje, Stokholme, Kopenhagoje, Liuksemburge ir Niujorke, dalimi.
Šiuo metu „Evli” yra vienintelis Skandinavijos investicinis bankas, veikiantis visose Baltijos valstybėse.
Nuorodos
Oficiali svetainė (lietuvių, anglų k.)
Skiemonių valsčius
Skiemonių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Skiemonys.
Istorija
Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Anykščių rajonui (7 apylinkės).
Sidariai
Sidariai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakaruose, pietrytiniame Tyrulių pelkės pakraštyje, 4 km į pietus nuo Tyrulių. Sidarių geležinkelio stotis yra gretimame Repšių kaime. Pro kaimą eina kelias. Yra Sidarių sentikių cerkvė, kapinės.
Aigijalė
Graikų mitologijoje Aigijalė (Aegialės arba Aegijalės) vardu buvo du personažai.
Ąžuolynė (Biržai)
Ąžuolynė – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kupreliškio.
Vilniaus Laisvės gimnazija
Vilniaus „Laisvės“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Darželio g. 2, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190007682.
Istorija
2003 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė keturmetė Naujosios Vilnios vidurinė mokykla 2003 m. reorganizavus Vilniaus Naujosios Vilnios vidurinę mokyklą į pagrindinę ir vidurinę, vidurinė mokykla įsikūrė buvusios J. Baltrušaičio vidurinės mokyklos patalpose adresu Darželio 2/15. 2005 mm. mokykla akredituota, 2006 m. jai suteiktas gimnazijos statusas bei „Laisvės“ gimnazijos pavadinimas. 2006 m. gegužės 3 d. vyko iškilminga „Laisvės“ gimnazijos inauguracija.
Puli Alamas
Puli Alamas  – miestas rytų Afganistane, į pietus nuo Kabulo, prie Logaro upės; Logaro provincijos centras. Pro miestą eina Kabulo–Gardezo kelias. Verčiamasi žemės ūkiu (tabako, cukraus, medaus gamyba). Veikia ligoninė, kelios mokyklos.
Juodžiūnai (Kupiškis)
Juodžiūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Šimonių, 15 km į pietryčius nuo Kupiškio, prie Nociūnų–Šimonių kelio. Per kaimą teka Lakmenia, Pelyša, Prūdelis, Svėdupis, už 2 km prasideda Šimonių giria.
Puli Alamas
Puli Alame gyvena daugiausia puštūnai ir tadžikai.
Juodžiūnai (Kupiškis)
Istorija
Kaimas minimas 1672 m. kaip Rimdžiūnai arba Rimdžiai. Nuo 1738 m. jau vadintas Juodžiūnais. XVIII a. priklausė Čartoriskiams. 1919 m. slenkant karo frontui sudegė pusė kaimo.
Gyventojai
Šaltinis:
Žymūs žmonės
Iš Juodžiūnų kilę:
Povilas Brazdžiūnas
Povilas Brazdžiūnas (1897 m. rugsėjo 18 d. Žižmariškyje, Stumbriškio valsčiuje – 1986 m. vasario 28 d. Vilniuje ) – fizikas, akademikas, profesorius, vienas fizikos mokslo organizatorių ir daugelio šio mokslo sričių pradininkas Lietuvoje.
Biografija
Povilas Brazdžiūnas gimė valstiečių šeimoje Žižmariškio kaime (Kupiškio raj.), septynių brolių ir seserų šeimoje. Mokėsi Vabalninko mokykloje, vėliau – Panevėžio gimnazijoje, kurią baigė 1915 m. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą.
Mirė 1986 m. vasario 28 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse.
Akademinė veikla
Baigęs gimnaziją nuo 1916 m. trumpai mokytojavo Biržų „Saulės“ draugijos gimnazijoje. Vėliau, baigęs universitetą, 1926–1928 m. dirbo Ciuricho universitete (Šveicarija), 1928–1940 m. – Lietuvos universitete Matematikos-gamtos fakultete.
1934 m. balandžio 24 d. P. Brazdžiūnui suteiktas docento vardas. 1945 m. kovo 17 d. gavo matematikos ir fizikos profesoriaus vardą ir pradėjo vadovauti Vilniaus universiteto Matematikos ir gamtos fakulteto Eksperimentinės fizikos katedrai, o vėliau – Bendrosios fizikos katedrai. 1960 m. tapo Fizikos fakulteto naujai įkurtos Radiofizikos katedros vedėju.
1963 m. prie Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto įkurta Lietuvos fizikų draugija, kurios pirmininku nuo pat įkūrimo (išskyrus 1966–1968 m.) iki savo mirties buvo Povilas Brazdžiūnas.
Žymūs pasiekimai
1929 m. P. Brazdžiūnas dalyvavo ekspedicijoje, kuri darė Baltijos jūros prie Lietuvos krantų magnetinius matavimus. Tyrinėjo medžiagų elektrinio laidumo kitimą stipriuose elektriniuose laukuose efektus, organizavo puslaidininkių tyrimus, aktyviai kūrė lietuvišką fizikos terminiją.
1930 m. pradėjo kurti Lietuvos magnetinį žemėlapį.
Atminimas
Iš 100 Lietuvos asmenybių, per tūkstantį labiausiai nusipelniusių Lietuvai, įamžintų Tado Gutausko granitinėje skulptūroje „Vienybės medis”, paminėtas ir Povilas Brazdžiūnas :
Virdžinijos technikos universiteto žudynės
Virdžinijos technikos universiteto žudynės – žudynės, surengtos 2007 m. balandžio 16 d. studento Cho Seung-hui iš P. Korėjos. Jose buvo nužudyti 33 žmonės, įskaitant ir žudiką.
Cho Seung - hui nušovė 32 tuo metu universitete buvusius žmones ir nusižudė pats. Jis turėjo psichikos sutrikimų, tačiau tai nesutrukdė įsigyti ginklo, kadangi kai kuriose JAV valstijose įstatymai leidžia ginklą įsigyti bet kam. Žudikas pasižymėjo uždaru būdu, nebendravo su kitais studentais.
Lukšiškiai (Vilkaviškis)
Lukšiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vilkaviškio.
Bolas
Bolas gali reikšti:
Dulgininkai (Lazdijai)
Dulgininkai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybės pietryčiuose, buvusi Dulgininkų kaimo (Druskininkų savivaldybė) dalis.
Alseny Bah
Alseni Ba (Alseny Bah; g. 1994 m. gruodžio 26 d.) – Gvinėjos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Buvęs Kauno „Stumbro“ žaidėjas.
Karjera
Žaidė Portugalijoje. 2018 m. tapo Kauno „Stumbro“ nariu.
2018 m. sausio 24 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą“.
Sniper Elite 4
Sniper Elite 4 – 2017 m. trečiojo asmens šaudyklės tipo karinis žaidimas, kurtas studijos „Rebellion“. Žaidimas pritaikytas Microsoft Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.
Veiksmas vyksta 1943 m. Italijoje, Antrojo pasaulinio karo metu. Žaidėjui teks pakeliauti nuostabiuose Italijos kraštuose, aplankyti pakrančių miestus, susidurti su nacių megastruktūromis, klaidžioti po bauginančius miškus, kopti į kvapą gniaužančių kalnų viršūnes ir aplankyti ten įsikūrusius vienuolynus. Pagrindinis veikėjas – slaptas agentas ir elitinis šaulys Karlas Fairburnas turi kartu kovoti su italų pasipriešinimo jėgomis prieš nacių pajėgas, siekiant išlaisvinti savo šalį nuo fašizmo. left|thumb|280x280px|Italijos pakrantės miestelis žaidime
Borovskie Ciborai
Borovskie Ciborai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 19 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Šatrija
thumb|right|300px|Šatrijos piliakalnis
Šatrija – piliakalnis Žemaitijoje, Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Pašatrijos kaimo, Luokės seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Luokė – Gaulėnai 2,7 km į pietryčius nuo Luokės miestelio Žylakiuose (stovi meninė rodyklė) pasukus į dešinę pietų kryptimi, už 1,5 km yra kelio gale. Apylinkėse įsteigtas Šatrijos kraštovaizdžio draustinis (813 ha).
Archeologinėje nomenklatūroje žinomas kaip Pašatrijos piliakalnis su gyvenviete, arba Luokės piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1393K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1199).
Piliakalnis
Piliakalnio vakarinis ir rytinis šlaitai labai statūs, daugiau kaip 25 m aukščio. Aikštelė viršuje – ovalios formos, 60x60 m dydžio. Ryškūs pylimai pietinėje šlaito pusėje. Kitur jie gerokai apardyti, nes anksčiau piliakalnio šlaitai buvo ariami.
Kultūra
Arti Šatrijos Kalno esančio Raudonkalnio viršūnėje sergėjama Šatrijos amžinoji ugnis. Kiekvieną parą nuo 2017 metų savanoriai ugnume (ugnies name) sergėja ugnį ir prižiūri, jog ji neužgestų. Amžinosios ugnies sergėjimas yra atkurta tradicija, kuri kadaise buvo praktikuojama baltų žemėse iki krikščionybės įsitvirtinimo.
Kasmet, trečiąjį liepos šeštadienį senojo protėvių tikėjimo tęsėjai susirenka ant Šatrijos švęsti Gabijos šventės.
Tyrimai
1835 m. piliakalnyje vyko kasinėjimai. Pagal archeologinius radinius jis datuojamas I tūkstantmečio antra puse – II tūkstmečio pradžia. Kalvoje rasti archeologiniai radiniai: degintiniai kapai, laidojimo urnos, ašariniai puodeliai, dubeniuoti akmenys, gintaro ir stiklo papuošalai, akmeniniai kirvukai. Kalvos viršuje XIV a. stovėjusi medinė pilis, o pašlaitėje žmonių gyventa dar nuo II a. pr. m. e. Čia galėjo būti vienas svarbiausių pagonių tikėjimo centrų, sunaikintų įvedus krikščionybę. Viduramžiais buvo net mėginta pervadinti kalvą šv. Juozapoto kalnu, bet šis pavadinimas neprigijo.
Legendos
Pasakojama, kad nuo seno ant kalvos rinkosi visos Žemaitijos raganos. Kažkada jos apipylė žemėmis kalno vietoje stovėjusią bažnyčią ir atsirado piliakalnis. Bažnyčiai ėmus pūti, kalno viršus įlinko. Žmonės kalba, kad kažkada per kalvotą Žemaitiją ėjęs milžinas prisipylė pilnas kišenes žemių. Pavargęs prigulė pailsėti ir užmigo. Kur buvusios kur nebuvusios čia pat atlėkė pelės, kurios pragraužė kišenes ieškodamos skanėstų. Prabudęs milžinas įsiuto ir sušuko: „Ak jūs nenaudėlės, kaip duosiu su šatra!“. Pelės kaipmat išsilakstė, ir taip prigijo Šatrijos pavadinimas.
Literatūra
Šatrijos kalvą savo kūryboje mini nemažai žymių Lietuvos menininkų: Eduardas Mieželaitis, Antanas Žmuidzinavičius, Maironis, Kazys Bradūnas, Čiurlionis. Marija Pečkauskaitė pasirinko Šatrijos Raganos slapyvardį.
Amarantas (spalva)
Amarantas – raudonai rausva spalva, vaizduoja burnočio žiedo spalvą. Spalva dešinėje yra raudonojo burnočio žiedo spalva (paprastai vadinama tiesiog amarantu). Yra daugiau spalvos variacijų, kurias turi kitos burnočio gėlės. Variacijos pavaizduotos žemiau.
Amarantas
Amaranto spalva pavaizduota viršuje, dešinėje. Ši spalva taip pat vadinama raudonu amarantu tam, kad būtų galima ją atskirti nuo kitų šios spalvos variacijų.
Amarantas yra panašus į magentos spausdintuvo versiją (tik raudonesnis). Ši spalva yra burnočio žiedų spalva.
Pirmą kartą angliškai rašytiniuose šaltiniuose ši spalva paminėta 1690 m.
Etimologija
Pavadinimas amaranth kilęs iš graikų kalbos žodžių a (ne) + marainean (iššvaistyti). Buvo manoma, kad gėlė auga Olimpo kalne, kuris yra nemirtingas.
Siberutas
thumb|240px|Upė Siberuto saloje Siberutas  – didžiausia ir labiausiai į šiaurę nutolusi Mentavajaus salyno, priklausančio Indonezijai, sala. Ji išsidėsčiusi Indijos vandenyne, 150 km į vakarus nuo Sumatros, įeina į Mentavajaus regenciją. Plotas 4030 km². Gyvena ~35 tūkst. gyventojų (2001 m.), iš kurių dauguma – mentavajai.
Amarantas (spalva)
Rausvas amarantas
Rausvas amarantas pavaizduotas dešinėje. Ši spalva vaizduoja rausvą burnočio žiedo spalvą.
Pirmą kartą angliškai rašytiniuose šaltiniuose ši spalva paminėta 1905 m.
Radikali raudona
Ši spalva taip pat vadinama šviesiai rausvu amarantu. Ją 1990 m. sugalvojo Crayola.
Purpurinis amarantas
Purpurinis amarantas pavaizduotas dešinėje. Ši spalva vaizduoja purpurinę burnočio žiedo spalvą.
Pirmą kartą angliškai rašytiniuose šaltiniuose ši spalva paminėta 1912 m.
Gilus purpurinis amarantas
Gilus purpurinis amarantas yra amaranto tonas 1930 m. Maerz ir Paul „Spalvų žodyne“ vadinamas amarantu.
Taip pat sakitykite
Amarantas (dažiklis)
Live and More!
„Live and More!“ yra antrasis namų video albumas, išleistas Jungtinių Amerikos Valstijų pop dainininkės Britney Spears VHS formatu 2000 m. lapkričio 21 d. ir 2001 m. vasario 13 d. DVD formatu kartu su debiutiniu video albumu „Time Out with Britney Spears“. Šis video yra apie Britney vizitą Havajuose ir apie „Crazy 2K Tour“ turą. Pats šou vyko paplūdimyje prieš vaivorykštės bokštą „Hilton Hawaiian Village“ viešbutyje. Koncertas buvo nemokamas tiems fanams, kurie buvo apsirengę Havajų tematika. Taip pat buvo specialus „Destiny's Child“ pasirodymas. Kamera seka, kaip Britney treniruojasi su šokėjais, leidžia laiką su draugais, ir net, kai Britney mokosi Hula šokio. Video kulminacija, gyvas pasirodymas, per kurį Britney atlieka didžiausius hitus kaip „Oops!…I Did It Again“, „Lucky“ ir „Stronger“. Nors DVD pasiekė #4 vietą JAV, albumas buvo sertifikuotas tik 3x platininiu. Prancūzijoje DVD irgi buvo sertifikuotas platininiu ir tai reiškė, jog Prancūzijoje parduota daugiau nei 20 000 albumo kopijų. Pasaulyje buvo parduota daugiau nei 2 milijonų tiražu.
Apaštalo Andriejaus vienuolynas
Apaštalo Andriejaus vienuolynas – vienuolynas, esantis Karpazo pusiasalyje, į pietus nuo Apaštalo Andriejaus kyšulio – šiaurryčiausio Kipro salos taško.
Vienuolynas yra viena iš svarbiausių Kipro stačiatikių šventenybių. Pastato atsiradimo smulkmenos nėra žinomos. Pasak legendos, I a. šią vietą aplankė apaštalas Andriejus, po kurio maldos iš uolos prasiveržė šaltinis, kurio vanduo turėjo gydomųjų savybių. Šaltinio tėkmė išliko iki šių dienų. Vienuolyno egzistavimas paminėtas XII a. pab., o nuo XV a. žemėlapiuose pats šiaurryčiausias salos taškas vadinamas Apaštalo Andriejaus kyšuliu. XVIII a. anglo Ričardo Pokako liudijimu, vienuolyne gyveno keli vienuoliai. Dabartinė vienuolyno istorija ir atgimimas prasidėjo XIX a. vid., kai vadovaujant kunigui Jonui iš Rizokarpazo, buvo pastatyta nauja šventykla. 1967 m. į vienuolyną buvo pernešta dalis apaštalo relikvijų.
Atsižvelgiant į tai, kad nuo 1974 m. teritoriją kontroliuoja Šiaurinis Kipras, Karpazo vyskupas gyvena graikinėje salos pusėje, o ten pat gyvenantys maldininkai turi sunkumų lankyti cerkvę. Tik nuo 2003 m. buvo oficialiai leista atlikti religines apeigas, taip pat buvo panaikinti kai kurie suvaržymai Kipro graikams lankyti šventyklą. Vienuolyną saugo UNESCO.
Liudvikas XI
thumb|left|100px|Liudviko XI monograma
Liudvikas XI (1423 m. liepos 3 d. Burže – 1483 m. rugpjūčio 30 d.) – Prancūzijos karalius nuo 1461 m. iki mirties 1483 m.