cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dalelių greitintuvas
Žiediniai greitintuvai
Tokie dideli greitintuvai statomi požeminiuose tuneliuose, nes gruntas suteikia natūralią apsaugą nuo sinchrotroninio spinduliavimo. Šiuolaikiniuose greitintuvuose, pvz.: Reliatyvistiniame sunkiųjų jonų priešpriešinių srautų greitintuve (RHIC) ir Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve (LHC) naudojami superlaidūs magnetai.
Sinchrotronas
Sinchrotrone kuriame magnetinis laukas (reikalingais pasukti daleles, turinčias krūvį) ir elektrinis laukas (reikalingas greitinti daleles) tiksliai sinchronizuojamas su jame keliaujančiu dalelių pluoštu. Sinchrotroną po Antro pasaulinio karo išrado JAV fizikas Luis Walter Alvarez.
Sinchrotroninė šviesa
Kai kurie žiediniai greitintuvai statomi kaip sinchrotroninės šviesos šaltiniai. Jie generuoja didelės energijos rentgeno spindulius, kurie panaudojami rentgeno spindulių spektroskopijoje.
Sinchrotronis spinduliavimas
Sinchrotroninis spinduliavimas yra stipresnis greitinant mažesnės masės dalelės. Pagrindiniai spinduliavimo šaltiniai yra elektronų greitintuvai. Sinchrotroninis spinduliavimas suteikia galimybę lengviau stebėti ir analizuoti daleles.
Ciklotronai
Pirmieji žiediniai greitintuvai buvo ciklotronai. Jie sukurti Kalifornijos Berkelio universitete, vadovaujant Ernestui Lorencui (1929 m.) Greitintuvas sudarytas iš didelio elektromagneto, tarp kurio polių yra įtaisyti du elektrodai ir jonų šaltinis. Daleles galima pagreitinti tik iki tam tikros ribos, nes dėl reliatyvistinio efekto padidėja jų masės.
Pirmojo ciklotrono skersmuo buvo 10 cm.
Pusiaujas
thumb|Pasaulio žemėlapis su pažymėtu pusiauju
Dalelių greitintuvas
Panaudojimas
Pagreitintos iki didelės energijos dalelės nukreipiamos į taikinį. Tai gali būti liuminoforo sluoksnis (taip gaunamas atvaizdas televizoriaus kineskope) arba volframas (taip gaunami rentgeno spinduliai). Urano taikinį apšaudant didelės energijos dalelėmis galima gauti neutronų srautą. Linijiniame greitintuve taikinys paprastai yra jo pabaigoje. Išsiskyrusi energija proporcinga kvadratinei šakniai iš dalelei suteiktos energijos.
Didesnės energijos
Dabar visi galingiausi greitintuvai yra žiediniai priešpriešinių srautų, tačiau panašu, kad ateityje bus statomi linijiniai. Planuojama 2015–2020 metais pastatyti tarptautinį linijinį greitintuvą, kuris būtų 40 km ilgio. Tikimasi, kad bus pradėti naudoti plazminiai dalelių greitintuvai, kurie bus mažesni ir galės suteikti didelę energiją, todėl taps prieinami medicinos įstaigoms ir mažesnėms laboratorijoms.
Kazys Sruoga
Kazys Sruoga (1899 m. balandžio 2 d., senuoju stiliumi kovo 20 d., Baibokai, Biržų valsčius – 1974 m. kovo 9 d. Elginas, Ilinojaus valstija, JAV) – Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas, karo valdininkas.
Pusiaujas
Pusiaujas – įsivaizduojama linija, esanti vienodu atstumu nuo Žemės ašigalių. Pusiaujas Žemę dalija į šiaurės pusrutulį ir pietų pusrutulį. Tokiu pačiu principu apibrėžiamas ir kitų planetų pusiaujas.
Dalelių greitintuvas
Pavojai
Galima rasti darbų (pavyzdžiui, ), kuriuose teigiama, jog itin galinguose greitintuvuose gali susidaryti dalelės - žudikės, gebančios inicijuoti visai Žemės planetai pražūtingus procesus. Tai gali būti mažos juodosios skylės (kurios augdamos prarytų visą planetą) arba mažos kvarkinės žvaigždės, kurios gali inicijuoti grandininį virsmą, paverčiantį visą planetą kvarkine žvaigžde. Tikimybė, jog dalelės - žudikės gali susidaryti ar bent jau iš esmės egzistuoja paprastai laikoma labai menka (pagal labiau pripažįstamas teorijas itin mažos juodosios skylės nestabilios). Visgi pripažįstama, jog ji palyginama su tikimybe laimėti pagrindinį prizą daugelyje loterijų. Žemę nuolat bombarduoja įvairūs kosminiai spinduliai kuriuose esama ir labai didelės energijos dalelių. Kadangi nuo to katastrofų neįvyksta, kartais siūloma apriboti greitintuvų suteikiamą energiją kosminiuose spinduliuose pasitaikančiomis reikšmėmis.
Kazys Sruoga
Biografija
Broliai Adolfas Sruoga, Balys Sruoga, Juozapas Sruoga, Aniolas Sruoga ir sesuo Emilija Sruogaitė.
Pusiaujas
Žemės pusiaujo apytikslis ilgis yra 40075 kilometrai. 78,7 % pusiaujo praeina vandens paviršumi, 21,3 % – sausuma.
Kazys Sruoga
Biografija
1918 m. baigęs Panevėžio realinę gimnaziją, kuri dėl karo buvo iškelta į Tulos guberniją, grįžo į Lietuvą. Nuo 1919 m. spalio 28 d. iki 1922 m. rugpjūčio 5 d. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1925 m. Šveicarijoje baigė Sen Galeno prekybos institutą. 1929 m. Berno universitete gavo daktaro laipsnį.
Pusiaujas
Pusiaujo geografinė platuma yra lygi nuliui.
Pusiaujas kerta šias valstybes: Ekvadorą, Kolumbiją, Braziliją, Gaboną, Kongą, Kongo Demokratinę Respubliką, Ugandą, Keniją, Somalį ir Indoneziją.
Kazys Sruoga
Biografija
1929-1936 m. Lietuvos finansų ministerijos paskolų ir ekonominių informacijų skyriaus vedėjas, leido biuletenius anglų, vokiečių, prancūzų kalba. 1936-1940 m. – akcinės bendrovės „Maistas“ vyr. direktoriaus pavaduotojas. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, 1947 m. nuvyko į JAV, gyveno Čikagoje. Buvo JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, Lietuvių žurnalistų sąjungos skyriaus pirmininkas.
Bibliografija ir leidyba
Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Tautos ūkis“ ir kt. 1933-1936 m. redagavo savaitraštį „Verslas“, Vokietijoje 1945-1946 m. laikraščio „Mūsų kelias“ bendradarbis, JAV 1953 m. – „Laisvosios Lietuvos“ redaktorius. Rašė į laikraščius „Darbininkas“, „Dirva“, „Vienybė“ ir kt.
Parašė knygas Vidaus paskola (1935), Amatų klausimas Lietuvoje (1936), Mėsos pardavėjas (1937), Tautiškosios vyriausybės ūkio ir finansų politika (1937).
Velvetinės
Velvetinės (Aploactinidae) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Ramiajame ir Indijos vandenynuose. Gyvena jūros dugne, netoli kranto, iki 100 m gylyje.
Viktoras Grišinas
Viktoras Grišinas (, 1914 m. rugsėjo 18 d. Serpuchove – 1992 m. gegužės 25 d. Maskvoje) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Veiklos diagrama
Veiklos diagrama – vienas iš UML diagramų tipų. Šios diagramos artimos daugelio programuotojų naudojamoms programų blokinėms schemoms.
Gintautas Jurgis Česnys
Gintautas Jurgis Česnys (1940 m. balandžio 23 d. Raseiniuose – 2009 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas anatomas ir antropologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. biologijos mokslų daktaras.
Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1988–2001 m. Anatomijos, histologijos ir antropologijos katedros vedėjas, 1989–2000 m. medicinos fakulteto dekanas, nuo 1988 m. profesorius.
Nuo 1997 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos, 1998 m. Nacionalinės sveikatos tarybos narys. 2001–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Mokslinė veikla
Vienas lietuvių etninės antropologijos kūrėjų. Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys: vaikų fizinis ir psichomotorinis vystymasis, lietuvių etnogenezė, paleodemografija ir paleopopuliacinė genetika. Dalyvavo identifikuojant istorines asmenybes pagal griaučius.
Kilnusis erelis
Kilnusis erelis (Aquila chrysaetos) – vanaginių (Accipitridae) šeimos plėšrusis paukštis. Dar vadinamas paukščių karaliumi.
Išvaizda, kūno išmatavimai, svoris, amžius
Kilnieji ereliai vieni didžiausių tarp tikrųjų erelių genties, o Lietuvoje tarp plėšriųjų paukščių savo dydžiu prilygsta jūriniam ereliui (kilniojo erelio ilgesnis kūnas, bet labai nežymiai mažesnis svoris). Kilniųjų erelių patelės ir patinai žymiai skiriasi dydžiu ir svoriu. Patelės gali užaugti iki 90–100 cm, o patinėliai vidutiniškai 10 cm mažesni. Sparnų tarpugalis patinėlių nuo 190–210 cm, kada patelių yra 200–230 cm. Patinėliai sveria nuo 2,8 kg iki 4,6 kg, patelės – 3,8 kg – 6,7 kg. Uodega – 34–42 cm. Visa viršutinė kūno dalis juodai ruda, tik galva palša. Apatinė kūno pusė šviesesnė. Kojos, kaip ir visų erelių, iki pirštų plunksnuotos. Snapas juodas. Jaunikliai tamsesni už suaugusius. Pasižymi aštriu regėjimu, leidžiančiu iš kelių šimtų metrų įžiūrėti smulkius gyvūnus ant žemės.
Išgyvena apie 20 metų, bet Šveicarijoje buvo užtiktas paukštis išgyvenęs 26 metus, Švedijoje net 32 metus. Nepatikimi šaltiniai teigia apie nelaisvėje išgyvenusį iki 40 metų.
Paplitimas ir gyvenamos vietovės
Paplitę Europoje, Šiaurės Amerikoje iki šiaurinės Meksikos, Artimuosiuose rytuose ir Azijoje iki pat Didžiojo vandenyno rytinių jo pakrančių, Šiaurės Afrikoje. Vidurio Europoje daugiausiai aptinkami perintys paukščiai Alpėse, ir Karpatuose. Šiaurės Europoje dažniau sutinkami perintys Škotijoje, Skandinavijoje, šiaurinėje ir centrinėje Rusijoje, Baltarusijoje, Estijoje (peri apie 40-50 porų), rečiau Latvijoje, kurioje kaip manoma gyvena daugiau kaip 10 porų. Į Lietuvą užklysta traukimo metu bei žiemą, bet oficialiai perinčių porų Lietuvoje dar neaptikta, nors jiems veistis Lietuvoje sąlygos panašios kaip ir Latvijoje, Baltarusijoje, kur žinoma, jog kilnieji ereliai poruojasi. Kilnieji ereliai gyvena daugiausia kalnuose, didelių upių slėniuose ir miškų pakraščiuose. Lizdams sukti pasirenka sunkiai prieinamas uolingas, skardingas vietoves, nors lygumų ir miškingose vietovėse (kaip ir Lietuvoje) lizdus sukasi medžiuose.
Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 1(E) kategoriją. Reguliariai stebimas per migracijas, žiemoja retai. Lietuvoje peri atsitiktinai.
Poravimasis
Patelės dažniausiai deda du kiaušinius, rečiau tik vieną, ar net tris, keturis kiaušinius. Peri tiek patelė, tiek ir patinėlis pasikeisdami apie 40–45 dienas. Dažniausiai išaugina vieną arba du jauniklius, kurie lizdą palieka maždaug po trijų mėnesių.
Mityba
Kilnieji ereliai gaudydami grobį, naudoja savo vikrumą ir greitį, su labai galingais nagais čiupdami auką. Tad kilniųjų erelių maisto racionas labai įvairus, nors priklauso nuo regiono kuriame gyvena ar metų laiko. Pavyzdžiui, Šiaurės Amerikoje jie dažniausiai minta kiškiniais ir voverėmis, kas sudaro apie 83,9 proc. jų dietos. Pagal svarbumą jų mitybos racione įprastai antroje vietoje yra įv. paukščiai. Arba kartais jie tiesiog plėšikauja atimdami grobį iš kitų plėšriųjų paukščių, arba nubaido juos (pavyzdžiui, grifus) nuo gulinčios dvėselienos. Kartais žiemą medžioja ir poromis.
Minta (pasigauna) triušiais, švilpikais, voveraitėmis ir stambesniais gyvūnais – lapėmis, naminėmis ir laukinėmis katėmis. Jeigu nepakankamai pasigauna minėtų žvėrelių ar paukščių, ypač žiemos metu, tai ėda net dvėselieną ir roplius arba puola didesnius žvėris, pavyzdžiui, kalnų ožius ir net šiaurės elnius. Kilnieji ereliai taip pat kartais minta gulbėmis, pilkosiomis gervėmis, fazanais, krankliais, balnotaisiais kirais ir kitais plėšriaisiais paukščiais: vištvanagiais, medžiokliniai sakalais, sakalais keleiviais, tūbuotaisiais suopiais. Užfiksuota, kad savo maisto racionui užmušdavo ir suaugusią stirną. Su kilniojo erelio Euraziniais porūšiais, kai kurios Azijos stepių medžiotojų tautos sumedžiodavo ir tebemedžioja net vilkus.
Beograd XI
Belgrado vienuolikė – Jugoslavijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Belgradui UEFA mugių taurės varžybose.
Nuorodos
Selectie XI
AUG
Tririadė santrumpa AUG gali reikšti:
Naktikovai
Naktikovai (Nycticorax) – garninių (Ardeidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Geltongalvis naktikovas (Nycticorax violaceus)]]
Vaivadija
Vaivadija – aukščiausias administracinis vienetas Lenkijos karalystėje nuo XV a ir Abiejų Tautų Respublikoje 1582–1795 m. bei didžiausias savivaldus administracinis teritorinis vienetas Lenkijos Respublikoje nuo 1999 m.
Istorija
thumb|[[Abiejų Tautų Respublika|Abiejų Tautų Respublikos administracinis suskirstymas]] Abiejų Tautų Respublikoje po 1569 m. Liublino unijos vaivadijų buvo: 1793-1795 m. – 18 (10 Lenkijos ir 8 Lietuvos)
Lenkijos Respublika
thumb|350px|Lenkijos vaivadijos 2007 m. Atgavus nepriklausomybę Lenkijoje 1918–1939 m. buvo 15 vaivadijų, 1 autonominė Šlionsko vaivadija ir Gdansko išskirtinis miestas. 1945–1950 m. buvo 14 vaivadijų ir 2 miestai, 1950–1975 m. – 17 vaivadijų ir 2 miestai (nuo 1954 m. 5 miestai), 1975–1998 – 49 vaivadijos.
Nuo 1999 m. sausio 1 d. Lenkija suskirstyta į 16 vaivadijų, turinčių savivaldos teises:
Vaivadijos gyventojai renka vaivadijos seimelį, kuris formuoja regioninę politiką, sudaro vaivadijos valdybą ir vykdomuosius organus. Valstybės politiką vaivadijoje vykdo, ją derina su vaivadijos seimeliu ir prižiūri vaivadijos savivaldybių veiklą Ministrų tarybos skiriamas vaivada.
Audeniškis
Audeniškis – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skiemonių.
Mustafa Kemal Atatürk
Mustafa Kemalis Atatiurkas (, iki 1934 m.: Mustafa Kemalis; 1881 m. gegužės 19 d. Salonikuose – 1938 m. lapkričio 10 d. Stambule) – Turkijos Respublikos įkūrėjas bei pirmasis jos prezidentas.
Biografija
Nėra žinoma tiksli M. Kemalio gimimo data – skirtinguose šaltiniuose nurodoma 1880 m. arba 1881 m. tuomet Osmanų imperijai priklausiusiuose Salonikuose. Tėvas – iš Kodžadžiko (dabartinė Šiaurės Makedonija) kilęs karininkas ir prekybininkas Ali Ryza Efendi, motina – Ziubeidė Hanim. Iš vaikų tik sesuo Mustafa ir jo sesuo Makbulė sulaukė pilnametystės.
Lankė privačią mokyklą, 1893 m. įstojo į Salonikų karo mokyklą, o 1896 m. – į Monastiro karo mokyklą. 1899 m. įstojo į Osmanų karo akademiją, kurią 1902 m. pabaigė. 1905 m. baigė Osmanų karo koledžą, skirtą štabų karininkams. Netrukus buvo suimtas už antimonarkinę veiklą, kelis mėnesius kalintas, paleistas laiduojant buvusiam mokyklos direktoriui. Nuo 1905 m. iki 1907 m. tarnavo Osmanų kariuomenės 5-ojoje armijoje, dislokuotoje Damaske. 1907 m. tapo vyresniuoju kapitonu ir nuo tų pat metų spalio tarnavo 3-iosios armijos štabe, dislokuotame Salonikuose. 1908 m. dalyvavo Jaunaturkių revoliucijoje, po kurios Osmanų imperijoje buvo įvesta konstitucinė monarchija. 1909 m. balandį dalyvavo numalšinant absoliutinės monarchijos šalininkų kontrperversmą. Po pirmojo pasaulinio karo vadovavo Kemalio revoliucijai, nuvertusiai sultono valdžią, vėliau kariavo su Graikija, nepritardamas Turkijos teritorijos dalies perdavimui graikams pagal Sevro taikos sutartį. Atatiurko ryšys su Osmanų imperijos vykdytu armėnų genocidu (buvo jaunaturkis) ir ypač su 1923 m. Smirnos (dabartinio Izmiro) sudeginimu (tuo metu buvo Turkijos karinių pajėgų vadu), per kurį žuvo daugiau nei 100 000 graikų ir armėnų, išlieka debatų tema tarp istorikų. Turkiją valdė 1923–1938 m.
1922 m. Atatiurkas nugalėjo Graikijos kariuomenę, o 1923 m. atkovojo Stambulą. 1922 m. Atatiurkas panaikino sultonatą ir ėmėsi vesternizuoti Turkiją Europos valstybių pavyzdžiu. Jo iniciatyva dar 1924 m. panaikinti šariato įstatymai, religiniai teismai, uždarytos medresės, uždrausta daugpatystė, moterims suteikta rinkimų teisė, vietoje arabiškų įvesti lotyniški rašmenys, europietiškas kalendorius, priimta konstitucija ir civilinis kodeksas. 1925 m. Atatiurkas, kurio asmenybės kultas palaikomas iki šiol valstybės, uždraudė visas sufijų brolijas. Kartu jis uždraudė nešioti tradicinius rūbus ir visus Turkijos vyrus aprengė europietiškais kostiumais. Rumio ir Junuso Emrės poezija buvo reinterpretuota ir pavadinta „humanistine literatūra“, suformavusia literatūrinę turkų kalbą. Tačiau mistinė minėtų autorių filosofija vertinta kaip pavojingas nuodas, teršiantis modernistinę pasaulėžiūrą. Ir dabar Turkijoje sufizmas nepageidaujamas, o maulavijos dervišai gali šokti tik tada, jei ritualas pavadinamas turistams skirtu sceniniu pasirodymu.
1923 m. sausio 29 d. parlamentas paskelbė Turkiją respublika, o Atatiurką – prezidentu. 1923 m. rugpjūtį Atatiurkas įkūrė Turkijos Liaudies Respublikonų Partiją.
Atatiurkas mirė 1938 m. nuo cirozės.
1932 m. gegužės 6 d. Lietuvos prezidentas Antanas Smetona parašė laišką Turkijos prezidentui Mustafai Kemaliui Atatiurkui dėl Lietuvos Respublikos ambasadoriaus Turkijos Respublikai paskyrimo. Skaičiuojama, kad abiejų šalių prezidentai 1933–1938 m. laikotarpiu buvo apsikeitę dvidešimčia laiškų ir telegramų, nors gyvai niekada nebuvo susitikę. Prezidentui Atatiurkui mirus, Lietuvos pasiuntiniui Kaziui Bizauskui buvo pavesta dalyvauti laidotuvių ceremonijoje.
Apdovanojimai ir atminimas
Turkijoje sukurtas Atatiurko asmenybės kultas, jis laikomas „tautos tėvu“. Jo vardu pavadintas oro uostas, tiltas per Aukso Ragą, didžiausia užtvanka Turkijoje ir olimpinis stadionas Stambule. Turkijos vyriausybės iniciatyva paminklai Atatiurkui pastatyti visuose didžiuosiuose miestuose, dažnuose miesteliuose pastatytos atminimo lentelės. Portretai pakabinti viešuose pastatuose, mokyklose, ant visų Turkijos liros banknotų, daugelio namų viduje. Kiekvieną lapkričio 10 d., 9:05 ryto (tikslus laikas, kuomet mirė Atatiurkas), dauguma automobilių sustoja, kad tylos minute pagerbtų Atatiurko atminimą.
Iki šiol jis yra didžiausias autoritetas Turkijos armijoje. Turkijos kariškiai jo priesakus laiko šventais ir jų laikosi lygiai taip pat, kaip priesaikos ar karininkų garbės kodekso. Didžioji Asamblėja 1934 m. lapkričio 24 d. Mustafa Kemaliui davė Atatiurko (turkiškai „Atatürk“ – turkų tėvas) pavardę.
Alberto Ginastera
thumb|230px
Albertas Džinastera (Alberto Evaristo Ginastera, g. 1916 m. balandžio 11 d. Buenos Airėse, Argentinoje – m. 1983 m. birželio 25 d. Ženevoje, Šveicarijoje) – Argentinos klasikinės muzikos kompozitorius.
Biografija
A. Džinastera gimė 1916 m. balandžio 11 d. Buenos Airėse. Šeima: katalonas tėvas ir italė mama. Mokėsi Buenos Airių konservatorijoje ir baigė 1938 m. 1945–47 m. Jis išvyko į JAV, ten studijavo ir grįžęs į Buenos Aires įkūrė „Kompozitorių lyga“. Po 20 metų jis persikėlė į JAV, po to į Europą. Jis mirė Ženevoje, Šveicarijoje, būdamas 67-erių.
Muzika
A. Džinastera sugrupavo savo muziką į tris periodus: „Objektyvus nacionalizmas“ (1934–48 m.), „Subjektyvus nacionalizmas“ (1948–58 m.) ir „Neoekspresionizmas“ (1958–83 m.). Daug A. Džinastero darbų buvo įkvėpti gauchesco (gaučų tradicijos).
Klasių diagrama
Klasių diagrama – vienas iš UML diagramų tipų. Tai statinės struktūros diagrama, vaizduojanti klasių rinkinį ir sąsajas, kartu su ryšiais, esančiais tarp klasių ir sąsajų. thumb|Klasių diagrama, nusakanti [[adapterio projektavimo pavyzdys|adapterio projektavimo pavyzdį]]
Klasė
Klasę vaizduoja turimos sistemos objektas. Klasė aprašo turimo objekto funkcionalumą. Be funkcijų klasės taip pat turi objektų savybes saugančius atributus.
Sąsaja
Sąsaja (angl. interface) yra klasės variantas. Sąsaja skirtingai nei klasė suteikia tik sistemos veiklos funkcionalumo apibrėžimą, ji neturi atributų.
Paketas
Paketas (angl. package) leidžia į grupes surinkti klases ir/arba sąsajas, kurios yra iš panašios arba susijusios. Šių projektavimo elementų sugrupavimas pakete pagerina klasių diagramų, o ypač sudėtingų klasių diagramų, skaitomumą.
Ryšiai
Ryšiai tarp klasių UML diagramose žymimi linijomis su sutartiniais ženklais jų galuose bei užrašais. Šie ženklai apibūdina santykį tarp klasių.
Gadžijevas
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1957 m. ir vadinta Jagelnaja Guba (Ягельная Губа). 1967 m. pervadinta iš Dagestano kilusio kapitono, TSRS didvyrio Magometo Gadžijevo garbei. 1981 m. Gadžijevas paskelbtas uždaruoju miestu, jam suteiktas kodinis pavadinimas Murmanskas-130. Nuo 1994 m. miestas vadintas Skalistu (Скалистый), o 1999 m. grąžintas Gadžijevo pavadinimas.
Klasių diagrama
Paveldėjimas
Paveldėjimas/apibendrinimas (angl. Inheritance/Generalization) yra pagrindinė sąryšio rūšis, naudojama pakartotinai klasių diagramoje panaudojamiems elementams apibrėžti. Žemesnės (vaiko) klasės „paveldi“ bendrą funkcionalumą, nurodytą aukštesnėje (tėvo) klasėje.thumb|372x372px|Klasių diagrama rodo realizavimo ryšį tarp aukštesnės klasės "asmuo" ir dviejų poklasių "studentas" ir "profesorius"|center
Realizacija
Realizavimas (angl. Realization) nurodo ryšį tarp klasių, kuomet vienas objektas (interfeisas (sąsaja) arba abstrakti klasė) apibrėžia funkcionalumų rinkinį kaip vienetą, o kitas objektas (klasė) „realizuoja“ arba įgyvendina šiuos abstrakčius funkcionalumus paskelbtus tėvo klasėje.
Asociacijų tipai
center|frame
Kartotinumas
Kartotinumas (angl. multiplicity) parodo skaitinį ryšį tarp klasių objektų. Skaitinis ryšis įrašomas greta klasės, tam gali būti naudojami skaitmenys bei žvaigždutės.
center|frame
Kryptingoji asociacija
Kryptingoji asociacija (angl. Directed Association) rodo, kuri klasių kreipimosi kryptį.
Kompozicija
Kompozicija (angl. Composition)  yra agregavimo sąryšio atmaina, kuri žymi, kad klases jungia tvirtas gyvavimo ciklas.
Agregacija
Kaip ryšio tipas, agregavimas turi tas pačias savybes kaip ir asociacija. Tačiau agregavimas negali sieti daugiau kaip dvi klases. Reikia pažymėti, kad realizuojant agregavimo ir asociacijų ryšius skirtumo beveik nėra.
Agregacija (tuščiaviduris rombas) thumb|801x801px|Klasių diagrama rodo kompoziciją tarp dviejų klasių kairėje ir agregavimą tarp dviejų klasių dešinėje|center Taigi:
Kompozicija parodo, kad klasės dalyvaujančios kompozicijoje, negali viena be kitos funkcionuoti (universitetas - skyrius).
Agregacija parodo, kad tam tikrais laiko momentais (bet ne visada) vienos klasės objektas(-ai) tampa kitos klasės objekto(-ų) dalimi (skyrius - profesorius).
Vaizdavimas
Rodyklės tipas nurodo kokio tipo yra tėvinė klasė. center|frame
Kintrimai
Kintrimai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Endriejavo.
Gaveikiai
Gaveikiais vadinami kaimai:
Mažoji geldutė
Mažoji geldutė (Unio crassus; taip pat žinoma kaip ovalioji geldutė) – kietageldis dvigeldis moliuskas, priklausantis geldutinių šeimai (Unionidae).
Paplitimas
Aptinkama Centrinės ir Rytų Europos upėse. Lietuva yra šiaurinė arealo dalis. Randama Nemuno, Ventos ir kitų upių baseinuose. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Šina
Šina – miestas šiaurės Švedijoje, Vestra Jotalando provincijoje, Marko savivaldybės centras.
Geografija
Šina yra įsikūręs 60 km į pietryčius nuo Geteborgo.
Mažoji geldutė
Biologija
Rūšiai grėsmę kelia tarša, buveinių nykimas.
RAF-2203
RAF-2203 „Latvija“ – mikroautobusas, gamintas Rygos autobusų fabrike nuo 1976 m. iki 1997 m. Šio tipo mikroautobusai buvo plačiai naudojami kaip maršrutiniai taksi, greitosios medicininės pagalbos automobiliai ir tarnybinis transportas. Paskutiniojo dešimtmečio viduryje, Lietuvoje šiuos mikroautobusus pakeitė Mercedes-Benz, Ford, Volkswagen ir kitų markių automobiliai.
Projektavimas
Naujojo RAF mikroautobuso projektavimas prasidėjo 1965 m. Šis modelis pakeitė prieš tai buvusį RAF-977. Naujojo, perspektyvaus automobilio rengimui vadovavo dvi grupės, susidedančios iš keturių konstruktorių. Iš tiesų kūrimas vyko konkuruojant šioms dviem grupėms. Jos dirbo nepriklausomos viena nuo kitos. Projektuojamas mikroautobusas turėjo atitikti du reikalavimus: turėjo būti dvylikos vietų ir jo baziniai agregatai turėjo būti nuo GAZ-21 Volga.
Galiausiai buvo sukurti du prototipiniai modeliai: RAF-982-I ir RAF-982-II. Pirmasis modelis turėjo pusės variklio gaubto kombinaciją ir buvo vadinamas „Ciklonu“. Antrasis automobilis buvo vagono tipo.
Abu automobiliai buvo išsiųsti į Maskvą tam, kad praeitų ministerijų komisiją. Galiausiai buvo išrinktas RAF-982-I. Tačiau RAF direktorius Ilja Pozniakas buvo nepatenkintas ministerijos sprendimu. Jis manė, kad futuristinis (tuo metu vagono tipo autobusai buvo naujiena) RAF-982–II modelis buvo perspektyvesnis. RAF prototipai vėl buvo nusiųsti į Maskvą. Po „antrojo išbandymo turo“ buvo priimtas sprendimas gaminti RAF-982-II.
Užupis (Baublys)
Užupis arba Baublys – dešinysis Šunijos intakas, įteką į ją 5 km nuo jos žiočių, prie senųjų Mažonų. Išteka Sungailiškiuose. Teka pietų kryptimi. Yra du tvenkiniai žemiau Mažonų – vienas 1,2 ha ploto, kitas – 1,1 ha. Aukštupys kanalizuotas.
RAF-2203
Projektavimas
Nauja gamykla pradėjo dirbti 1976 m. vasario mėn. Nuo konvejerių nuriedėjo pirmieji RAF-2203 „Latvija“ mikroautobusai. Toks oficialus pavadinimas buvo suteiktas ištobulintam prototipui RAF-982-II. Skirtingai nuo prototipo serijiniame RAF-2203 buvo naudojami agregatai nuo naujesnės „Volgos“ – GAZ-24.
Gamyba
Rygos autobusų fabrikas kasmet pagamindavo daugiau nei 15 tūkst. automobilių RAF-2203 (gamykla turėjo pagaminti 17 tūkst. mikroautobusų per metus ir 1987–1990 m. viršijo šį skaičių). 1987 m. pradėtas gaminti pereinamasis RAF-2203 modelis RAF-2203-01. 1988 m. pradėta gaminti modernizuota mikroautobuso versija RAF-22038-02. Šiame mikroautobuse buvo sumontuoti agregatai nuo automobilio GAZ-24-10 „Volga“. RAF-22038 išorė skyrėsi priekinėmis grotelėmis ir aliumininiais bamperiais su plastikiniais kampais, taip pat nebenaudojama firmine RAF emblema. 22038 prototipo, kuris buvo demonstruojamas parodoje „Tarybų Sąjungos automobilių pramonei 60 metų“, gale, šoniniame lange buvo siauras atidaromas langelis, bet serijiniame modelyje buvo išsaugotas kėbulas nuo 2203.
1993 m. buvo išleistas RAF-22039. Šioje modifikacijoje buvo padidintas vietų skaičius iki trylikos. Tai buvo pasiekta visiškai sumažinant bagažo skyrių.
RAF-2203 buvo masiškiausiai gaminamas tarybinis mikroautobusas ir praktiškai vienintelis tėvyninis, neskaitant importinių Nysa ir Żuk, taip pat visais ratais varomo UAZ-452V, kuris buvo gaminamas Uljanovo automobilių gamykloje, gana mažais kiekiais ir pagrinde eksportui.
RAF gamyba buvo sustabdyta 1997 m., praradus pagrindinę NVS šalių rinką.
Maršrutinis taksi
thumb|right|250px|1980 m. olimpinėms žaidynėms skirtas RAF-2907 thumb|right|250px|RAF-22031 thumb|right|250px|Vaizdas iš galo Mikroautobuso pritaikymas maršrutiniam taksi buvo viena iš pagrindinių RAF-2203 pritaikymo sričių. Gamyklinėje modifikacijoje, skirtoje dirbti maršrutiniu taksi, sėdynės buvo išdėstytos salono šonuose, tuo tarpu modifikacijoje skirtoje tarnybiniam transportui sėdynės išdėstytos skersai. Vis dėlto vėliau (nuo 9 dešimtmečio) daugelis tarnybinių mikroautobusų buvo naudojami kaip maršrutinis taksi, todėl miesto maršrutuose važinėjo automobiliai su skirtingu sėdynių išdėstymu. Taip pat maršrutiniams taksi buvo naudojama ribotos gamybos modifikacija su aukštu stogu RAF-2921.
RAF maršrutiniai taksi buvo labai dažni pirmoje 10 dešimtmečio pusėje, vėliau juos pradėjo keisti Mercedes-Benz, Ford ir kiti. XXI a. pradžioje maršrutinių taksi RAF-2203 eksploatacija baigėsi, nes automobiliai morališkai ir techniškai paseno ir neatitiko saugumo reikalavimų. Kai kur RAF-2203 naudojimas, kaip maršrutinis taksi, įstatymiškai uždraustas. Regionuose, kur žemas pragyvenimo lygis, RAF yra populiarus. Pvz., Abchazijoje ir Pietų Osetijoje vis dar naudojamas kaip maršrutinis taksi.
Greitoji medicinos pagalba
Jau projektuojant automobilį buvo norima jį pritaikyti greitajai medicinos pagalbai. Tai liudija faktas, kad ministerijų komisijoje dalyvavo ir medikai. Medicininė modifikacija vadinosi RAF-22031. Ant RAF-2203 bazės, buvo gaminamas suomių firmos TAMRO reanimobilis (1981–1994 m.) su aukštu stogu.
Greitosios medicinos pagalbos automobilis, ant RAF-22038 bazės, buvo pavadintas RAF-2915. Taip pat buvo gaminamas reanimobilis RAF-2914, kuris išsiskyrė aukštesniu stogu.
Kitos sritys
RAF-2203 buvo naudojamas pačiose skirtingiausiose srityse. Baziniai mikroautobusai – tarnybiniam transportui (įskaitant policiją ir kariuomenę), taip pat kaip autolaboratorija, ralio servisas ir t. t.
Keleivinis, belangis, vienos ar dviejų sekcijų autotraukinys, sudarytas iš sukabintų vagonėlių ir balninio vilkiko RAF-3407 buvo naudojamas pažintiniame Visasąjunginės parodos maršrute, taip pat Olimpiniame vasaros žaidynių kaimelyje.
Taip pat 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių aptarnavimui, RAF gamykloje buvo sukurta daug specialių RAF-2907/2911 modelio modifikacijų, įskaitant elektromobilį RAF-2910, taip pat dviračiams vežti skirti RAF-2909.
9 dešimtmečio pabaigoje, pagal daugiavaikų šeimų programą, RAF išleido mažą 8 vietų mikroautobuso seriją su „liuks“ apdaila, kurį buvo galima vairuoti turint B kategorijos vairuotojo pažymėjimą. Šis modelis buvo parduodamas privatiems asmenims.
Nuo 10 dešimtmečio RAF taip pat buvo naudojami krovinių pervežimui. Pvz,. nedideliais furgonais RAF-2916 buvo vežamas paštas, pramoninės prekės, taip pat lavonus. .
Spitrėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Utenos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Medenių apylinkės, dalis Sirutėnų apylinkės, dalis Mockėnų apylinkės ir dalis Juškėnų apylinkės, o dalis Spitrėnų apylinkės prijungta prie Radeikių apylinkės. 1963 m. prijungta Musteikių apylinkė ir dalis Radeikių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Spitrėnų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Mockėnų apylinkės (didžioji dalis) ir Tauragnų apylinkės.
RAF-2203
Kitos sritys
Paskutiniajame dešimtmetyje, senojoje RAF gamykloje, panaudojant RAF-22038 bazę, buvo išleista maža, vienatonių sunkvežimių serija RAF-3311 (bortinis arba unifikuotu nulinio (įprasto) gabarito kėbulu, pvz., RAF-2920) ir RAF-33111 (su dviguba kabina, bortinis arba unifikuotas nulinio (įprasto) gabarito kėbulas, pvz., avarinė RAF-33114 ar katafalkas RAF-2926). Taip pat ribotai buvo gaminami šarvuoti inkasatorių furgonai RAF-LABBE, kemperiai ir kiti automobiliai ant RAF bazės.
Konstrukcija
Mikroautobuso RAF-2203 salonas padalintas į du skyrius. Pirmajame įrengta vieta vairuotojui ir vienam keleiviui, galiniame – dešimt sėdynių keleiviams. Už keleivių sėdynių įrengtas bagažo skyrius.
RAF-2203 buvo naudojamas GAZ-24 variklis, kuris buvo montuojamas automobilio priekyje ir suko galinius ratus. Galinis tiltas taip pat panaudotas nuo GAZ-24, tuo tarpu priekinė važiuoklė ir vairo mechanizmas buvo originalūs, bet jų konstrukcijoje buvo naudojamos detalės ir elementai nuo GAZ-24 ir GAZ-21 važiuoklių.
Pradžioje visi stabdžiai buvo būgniniai, tačiau modifikacijoje 22038 priekiniai stabdžiai buvo diskiniai.
RAF-2203 durų rankenėlės buvo naudojamos nuo nebegaminamo automobilio Moskvič 408
Privalumai
Lyginant su senesniu modeliu RAF-977, RAF-2203 buvo erdvus mikroautobusas. Tai padidino keleivių komforto lygį ir nepaprastai svarbu, kad jį buvo galima pritaikyti greitajai medicinos pagalbai, įrengiant automobilyje būtiniausią medicininę įrangą.
Trūkumai
Dėl labai sunkaus variklio, esančio virš priekinio tilto, buvo blogas svorio balansas (daugiau kaip 55 % masės tenka priekinei ašiai), dėl to padidėja susidėvėjimas ir netgi priekinio tilto pažeidimai, taip pat blogas valdymas slidžiame kelyje ir mažesnis pravažumas, kai mikroautobusas nepakrautas (pravažumui didinti buvo dedamas balastas į automobilio galinę dalį). Kėbulas nepasižymėjo aukštos kokybės suvirinimo siūlėmis ir nudažymu bei antikorozine danga. Grindys buvo išklotos fanera (išskyrus paskutinius maršrutinio taksi modelius 22039), tai taip pat apsunkino eksploataciją. Rimtos problemos iškildavo ir su GAZ-24 bazės agregatais. Dėl vairuotojo ir pavarų dėžės išdėstymo, pavarų perjungimas buvo nepatogus.
Šledzianuvas
Šledzianuvas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurės vakarus nuo Drohičino, apie 22 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 80 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1952-1954 m. kaimas buvo Šledzianuvo valsčiaus centras. 1924-1927 m. pastatyta ''Šv. Petro ir Povilo'' bažnyčia, kurios visas pastatų kompleksas yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Dave Krusen
David Karl Krusen (g. 1966 m. kovo 10 d.) – amerikiečių kilmės muzikantas, geriausiai žinomas kaip pirmasis alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ būgnininkas. Jis grupę paliko iškart po debiutinio albumo „Ten“ įrašymo. Vėliau grojo su tokiomis grupėmis, kaip „Hovercraft“, „Candlebox“ ir „Unified Theory“.
2017 m. balandį, kartu su „Pearl Jam“, buvo įtrauktas į „Rokenrolo šlovės muziejų“.
Einorai
Einorai – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Nemunaičio.
Rankinis
thumb|240px|Rankinis Rankinis – komandinio sporto žaidimas, kurio rungtynėse dvi komandos siekia pelnyti kuo daugiau įvarčių įmesdami kamuolį į priešininkų vartus. Aikštėje vienu metu žaidžia po septynis kiekvienos komandos žaidėjus (6 žaidėjai ir vartininkas).
Istorija
Rankinį 1898 m. sukūrė H. Nielsenas Danijos Ordrupo mieste kūno kultūros pamokoms paįvairinti. Šiuolaikinio rankinio taisyklės susiformavo XX a. pradžioje. Pirmosiose taisyklėse rankinio rungtynėse žaisdavo po 11 kiekvienos komandos žaidėjų, aikštė buvo didesnė nei šiuolaikinė. Dažniausiai buvo žaidžiama lauke. 1928 m. Amsterdame įkurta Tarptautinė mėgėjų rankinio federacija (, IAHF), 1936 m. rankinio turnyras pirmą kartą surengtas Berlyno olimpinėse žaidynėse.
1946 m. Kopenhagoje įkurta nauja Tarptautinė rankinio federacija (, IHF), pakeistos taisyklės, sumažintas aikštės dydis bei žaidėjų (nuo 11 iki 7) skaičius, pradėti rengti salės rankinio turnyrai (nuo 1966 m. lauko rankinio pasaulio čempionatai neberengiami). Salės rankinis, būdamas dinamiškesnis ir patrauklesnis, nurungė lauko rankinį. 1972 m. vyrų rankinis vėl įtrauktas į olimpinių sportų sąrašą, 1976 m. olimpine sporto šaka tapo ir moterų rankinis.
Rankinis Lietuvoje
Lietuvoje pirmasis rankinio turnyras suorganizuotas 1927 m. Klaipėdoje. 1931 m. pirmą kartą lietuviškai išspausdintos rankinio taisyklės (M. Paura, „Rankasvydis”). 1955 m. suorganizuotos pirmosios Lietuvos taurės varžybos, 1956 m. surengtas pirmasis Lietuvos čempionatas.
Kauno „Žalgirio“ moterų komanda yra 4 kartus laimėjusi SSRS rankinio čempionatą (1957, 1960, 1966 ir 1967 m.), vieną kartą SSRS taurę (1978 m.), du kartus laimėjo Europos taurę (1967 ir 1968 m.). Vieną kartą SSRS čempionais tapo vyrų Kauno „Atleto“ komanda (1963 m.), kuri 1962 m. iškovojo ir bronzos medalius.
Kauno „Granito“ vyrų ir Vilniaus „Eglės“ moterų rankinio komandos yra po kartą laimėjusios tarptautinės rankinio federacijos (IHF) taurę (1987 m. ir 1988 m.). Kauno „Granito“ vyrų rankinio komanda SSRS čempionatuose du kartus laimėjo sidabro medalius (1981 m. ir 1985 m.) bei du kartus – bronzos (1979 m. ir 1986 m.).
1991 m. įkurta Lietuvos rankinio federacija ir įstojo į Europos rankinio federaciją (EHF). 1992 m. šalies federacija priimta į IHF. Nepriklausomos Lietuvos čempionatai ir taurės varžybos rengiamos nuo 1992 m.
Nacionalinių rinktinių startai aukšto lygio varžybose:
Komandos
thumb|240px|Rankinio aikštelė Rankinio komandoje iš viso būna 14 žaidėjų. Vienu metu rankinį žaidžia dvi komandos po septynis aikštės žaidėjus. Paprastai žaidžiama salėje. Aikštelės ilgis – 40 metrų, plotis – 20 metrų. Svarbiausias žaidimo tikslas – rankomis varant, perdavinėjant vienas kitam kamuolį įmesti į priešininkų komandos vartus. Vienas žaidėjas gali laikyti kamuolį ne daugiau nei tris sekundes, taip pat žengti su juo ne daugiau tris žingsnius, po kurių jis privalo perduoti kamuolį kitam žaidėjui. Rankinyje žaidėjų keitimų skaičius nėra ribojamas, tačiau naujas žaidėjas gali įeiti į aikštę, tik po to, kai ją palieka kitas žaidėjas. Besikeičiantys žaidėjai turi įeiti ir palikti aikštę tik peržengdami specialią keitimo liniją.
Rungtynės
Laimi komanda, įmetusi daugiau įvarčių. Žaidžiami du kėliniai po 30 minučių. Rungtynėse būna viena 10 minučių pertrauka. Po pertraukos komandos keičiasi aikštelės pusėmis. Esant būtinybei išaiškinti nugalėtoją, gali būti žaidžiamas pratęsimas - 2 kėliniai po 5 minutes. Jei ir jis baigiasi lygiomis, žaidžiamas dar vienas pratęsimas - 2 kėliniai po 5 minutes. Tuo atveju, jei po dviejų pratęsimų neišaiškinamas nugalėtojas, metama 7 metrų baudinių serija. Rungtynių metu kiekvieną komanda turi teisę imti po tris vienos minutės trukmės pertraukėles, tačiau ne daugiau kaip dvi per kėlinį ir ne daugiau kaip vieną likus 5 minutėms iki rungtynių pabaigos.
Kamuolys
thumb|240px|Rankinio kamuolys Rankinio kamuolys pripučiamas, vyrų didesnis ir sunkesnis (apie 18,5 - 19 cm skersmens ir 450 g svorio), nei moterų (17,2 - 17,8 cm skersmens ir 350 g svorio). Vaikų komandų kamuoliai dar mažesni ir lengvesni. Puolanti komanda negali prieiti arčiau nei 6 metrai prie varžovų vartų.
Vartai ir vartininkas
Rankinyje vartai yra dviejų metrų aukščio ir trijų metrų pločio. Vartininkui taikomos ypatingos taisyklės: jis vienintelis iš komandos žaidėjų gali būti savo vartų aikštelės plote, šiame plote liesti kamuolį bet kuria kūno dalimi, be apribojimų judėti su kamuoliu savo vartų aikštelės plote, išeiti iš vartų aikštelės ploto be kamuolio (išėjus iš vartų ploto vartininkui taikomos taisyklės kaip eiliniam žaidėjui), vartininkas negali grįžti į savo vartų aikštelės plotą su kamuoliu ir būdamas savo vartų aikštelės plote negali liesti kamuolio, kai jis yra už šios teritorijos ribų.
Teisėjavimas ir nuobaudos
Rungtynėse teisėjauja du vienodus įgaliojimus turintys teisėjai. Ginčų atvejai sprendžiami bendru pasitarimu. Žaidimo taisyklių pažeidimai baudžiami žaidėjo įspėjimu, pašalinimu iš aikštės dviem minutėms ir diskvalifikacija (pašalinimu iki rungtynių pabaigos). Šios bausmės gali būti taikomos ir kitiems komandos nariams (ir kitam komandos personalui). Įspėjimas baudžiamas už smulkius taisyklių pažeidimus parodant geltoną kortelę. Vienų rungtynių metu vienas žaidėjas gali būti nubaustas vienu įspėjimu, visa komanda – trimis, visi oficialūs komandos nariai – vienu įspėjimu. Už sunkesnius pažeidimus (nesportinį elgesį, šiurkštų ir pavojingą sveikatai priešininkui žaidimą) žaidėjas gali būti baudžiamas dviejų minučių pašalinimas iš aikštės. Teisėjas apie šį sprendimą informuoja pakeldamas du ištiestus pirštus. Pašalinus žaidėją, jo negali keisti kitas komandos žaidėjas. Pašalinus dviem minutėms oficialų komandos narį, vienas komandos žaidėjas privalo dviem minutėms palikti aikštę. Vienų rungtynių metu vieną žaidėją trečią kartą pašalinus dviem minutėms, jis automatiškai diskvalifikuojamas likusiam rungtynių laikui. Diskvalifikacija taikoma už ypač grubų ir nesportinį žaidimą parodant žaidėjui raudoną kortelę. Diskvalifikuotas žaidėjas privalo palikti aikštelę ir atsarginių suolelį. Diskvalifikavus vieną žaidėją ir praėjus dviem pašalinimo minutėms, komandai leidžiama į aikštelę įleisti kitą žaidėją vietoj diskvalifikuoto.
Škotijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Škotijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Finalo rungtynės
-
--
Smėlinka
Smėlinka vadinami kaimai:
SPZ
Triraidė santrumpa SPZ gali reikšti:
Wilhelm Gaerte
Vilhelmas Gertė (, 1890 m. sausio 19 d. Eitkūnai – 1958 m. rugpjūčio 31 d. Hanoveris) – vokiečių archeologas, kalbininkas, istorikas, daktaras.
Biografija
Nuo 1919 m. dirbo muziejuje „Prussia“, 1925-1944 m. direktorius. 1928-1943 m. draugijos „Prussia“ prezidentas ir žurnalo „Prussia“ redaktorius; 1935-1938 m. redagavo ir žurnalą „Altpreussen“ (Senoji Prūsija). Nuo 1946 m. Hanoverio muziejaus direktorius.
Mokslinė veikla
Parašė veikalą „Rytų Prūsijos priešistorė“, kuriame susistemino Rytų Prūsijos archeologijos medžiagą ir gausiai iliustravo; šiek tiek tendencingai akcentavo germanų, ypač gotų bei vikingų, įtaką prūsų ir vakarų lietuvių genčių kultūrai.
Tyrė Prūsijos piliakalnius ir kitą archeologinį paveldą. Jo tirti:
Novi Sad XI
Novi Sado vienuolikė – Jugoslavijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Novi Sadui UEFA mugių taurės varžybose. Žaidėjų dauguma buvo iš Vojvodina Novi Sad klubo.
Jamaika
Jamaika – sala ir valstybė Karibų jūroje, Didžiųjų Antilų salyne, į pietus nuo Kubos ir į vakarus nuo Haičio. Pavadinimas kilo iš indėnų Taino kalbos pavadinimo Xaymaca („šaltinių žemė“).
Novi Sad XI
Nuorodos
Selectie XI
Jamaika
Istorija
Pirmieji Jamaikos gyventojai buvo indėnai, čia atsikraustę iš Šiaurės Amerikos tarp 1000 ir 400 m. pr. m. e. 1494 m. salą pasiekė Kristupo Kolumbo ekspedicija ir paskelbė ją Ispanijos karaliaus valda. Jamaikoje buvo Kolumbo šeimos rezidencija. Ispanų valdymo metu sala vadinta Santjagu. 1655 m. Jamaiką užgrobė britai, vadovaujami admirolo William Penn. Per 200 metų britų valdymą, sala tapo pagrindine pasaulio cukraus eksportuotoja. Cukraus gamyba rėmėsi vergų darbu. Kadangi vergų buvo daug daugiau nei baltųjų, jie dažnai rengdavo sukilimus. Galiausiai 1838 m. vergija galutinai panaikinta. 1958 m. Jamaika tapo Vest Indijos federacijos dalimi, o 1962 m. galutinai pasiekė nepriklausomybę.
Politinė sistema
Jamaika yra parlamentinė monarchija Britų sandraugoje. Oficiali šalies galva – Jungtinės Karalystės karalius Karolis III. Jį saloje atstovauja generalgubernatorius, skiriamas ministrų kabineto. Reali šalies valdžia priklauso premjerui.
Jamaikos parlamentas dviejų rūmų: sudarytas iš Atstovų Rūmų ir Senato. Jamaikai būdinga dvipartinė sistema. Šalis yra CARICOM organizacijos narė.
Administracinis suskirstymas
Jamaika yra padalinta į 3 apygardas ir 14 parapijų.
Geografija
thumb|250px|Šalies žemėlapis thumb|250px|Saulėtekis Pietų Jamaikoje
Jamaika yra trečia pagal dydį sala Karibuose ir ketvirta pagal dydį valstybė. Salos centrinę dalį užima Mėlynieji kalnai (aukštis iki 2256 m), apsupti siauros pakrantės žemumos. Dėl šios priežasties dauguma miestų įsikūrę pakrantėje.
Jamaikoje, kaip ir kitose Karibų jūros salose, netrūksta paplūdimių, bet didelė teritorijų dalis kalnuota. Šiaurės vakaruose iš klinčių uolienų statūs kalnagūbriai ir lėkštos žemumos su daugybe smegduobių. Šiaurės rytuose paviršius aukštėja ir virsta pagrindiniu salos kalnagūbriu, vadinamu Mėlynaisiais kalnais. Aukščiausia Mėlynųjų kalnų viršūnė Blu Mauntin Pikas (2256 m) – aukščiausias taškas visame Karibų jūros regione.
Žemumų žemė dirbama. Pagrindinė žemės ūkio kultūra – cukranendrės, 2000 m. buvo pagaminta 2,5 mln. t. cukraus. Žemės ūkyje dirba penktadalis ekonomiškai aktyvių jamaikiečių. Saloje auginama apie 440.000 ožkų ir tiek pat galvijų.
Viena svarbiausių Jamaikos pramonės šakų – kasyba. Nuo XX a. 6 dešimtmečio saloje kasamas boksitas (aliuminis, rūda), apie 60 % eksporto vertės sudaro boksitas ir aliuminio oksidas, iš kurio gaminamas aliuminis. Labai svarbus turizmas: 2001 m. salą aplankė per pusantro milijono žmonių. Jamaikos sostinė Kingstonas – didžiausias anglakalbių miestas Karibų jūros regione. Tai suskirstyta į 14 apygardų salos vyriausybės buveinė. Miestas įkurtas 1692 m., kai žemės drebėjimas sugriovė tuometinę sostinę Port Rojalį. Kingstonas – vienas didžiausių gamtinių jūros uostų pasaulyje, apsuptas aukštumų. Miestas – siuvimo, tekstilės, maisto perdirbimo pramonės ir turizmo centras. Architektūrai būdingas tradicinių kolonijinių pastatų ir modernių dangoraižių derinys, prašmatnūs rūmai ir lūšnynai. Skurdžiuose Kingstono kvartaluose atsirado regio muzika, išpopuliarinusi jamaikietį Bobą Marlį visame pasaulyje.
Klimatas tropinis, drėgnas. Būdingi karšti ir drėgni orai; kalnuose šiek tiek vėsiau. Saloje neretai siaučia galingi uraganai. Didžiausi miestai:
Svarbiausi jūrų uostai: Kingstonas, Montego Bėjus.
Ekonomika
Jamaikoje sparčiai kasama aliuminio rūda ir boksitas. Cukranendrių auginimas ir cukraus gamyba. Didelę dalį BVP sudaro turizmas.
Kultūra
thumb|220px|Jamaikos regio legenda – Bobas Marlis
Jamaikos kultūrą ypač garsina muzika. Iš čia kilo tokie muzikos žanrai kaip regis, ska, mento, rokstedis, dabas. Dauguma hip-hopo bruožų taip pat atėjo iš Jamaikos. Labiausiai šalį garsinantys žmonės – taip pat muzikantai: Bob Marley, Sean Paul, Jimmy Cliff, Shaggy ir kt.
Jamaikos simboliai:
Audiejiškė
Audiejiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Bagotosios.
Tomas Ražanauskas
Tomas Ražanauskas (g. 1976 m. sausio 7 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas. Trejose rungtynėse vadovavo Lietuvos Futbolo Rinktinei, prieš Šiaurės Airiją, Bulgariją, bei Italija.
Žaidėjo karjera
2010 m. gruodžio 9 d. pasirašė sutartį su Marijampolės „Sūduvos“ klubu. 2011 m. liepos 7 d. paliko Marijampolės klubą. 2011 m. tarpsezonyje persiklė į Lietuvos pirmoje lygoje žaidžiantį Vilniaus „REO“ klubą.
2012 m. rugpjūčio 29 d. baigė profesionalią karjerą.
Trenerio karjera
Treneriu dirbo „Šiaulių“ ir Jūrmalos „Spartaks“ (Latvija) ekipose. Buvo jūrmaliečių vyr. trenerio asistentu. Šias pareigas jis yra ėjęs ir Vladivostoko „Luč“ (Rusija), Žodzinos „Torpedo-BelAZ“ (Baltarusija), Rygos „Daugava“ (Latvija), „Klaipėdos Granito“ ir „Vilniaus Vyčio“ komandose.
2021 m. balandžio 21 d. pranešta, kad tapo DFK Dainava vyr. treneriu. Poste jis pakeitė italą Fabio Mazzone.
2021 m. Valdas Ivanauskas buvo paskirtas Lietuvos nacionalinės rinktinės vyr. treneriu. Patvirtinti trys talkininkai: trenerio asistentas Tomas Ražanauskas, vartininkų treneris Audrius Ramonas bei fizinio rengimo treneris iš Vokietijos Thomas Klimmeck. Su treneriu ir jo štabu pasirašytos sutartys iki šio atrankos ciklo pabaigos.
Paleolitinės kultūros Lietuvoje
Paleolitas arba senasis akmens amžius – seniausias akmens amžiaus periodas, prasidedantis pirmaisiais hominidų pradėtais naudoti akmeniniais įrankiais (maždaug prieš 2 mln. metų) ir pasibaigęs pleistoceno epochos pabaigoje. Dėl specifinės Lietuvos padėties (gerokai šiauriau pirmųjų žmonių paplitimo arealo) bei visus pėdsakus sunaikinusio ledyno pirmąsias Lietuvos teritorijoje atsiradusias paleolito kultūras randame žymiai vėliau. Manoma, kad pirmieji žmonės ar neandartaliečiai dabartinės Lietuvos teritorijoje gyveno dar prieš paskutinį ledynmetį, tačiau jokių tai patvirtinančių radinių nėra.
Apie 14 000 m. pr. m. e. ledynas galutinai atsitraukia iš Lietuvos. Šis ledynas suformavo ir dabartinį Lietuvos reljefą (išskyrus dalį Pietryčių Lietuvos). Didelę dalį teritorijos užėmė prieledyninis ežeras. Tuo metu atsirado ir Nemunas. Klimatas tuomet buvo šiltesnis nei tundros, subarktinis – briedžiai, bizonai, arkliai, elniai. Manoma, kad maždaug 11 tūkst. pr. m. e. atklydo pirmieji elnių medžiotojai iš Danijos, Šiaurės Vokietijos.
Paleolitas yra skirstomas į ankstyvąjį (prieš ~6/3-0,35/0,25 mln. m.), vidurinįjį (prieš 350/250-45/35 tūkst. m.) ir vėlyvąjį (prieš 45/35-10 tūkst. m.) paleolitą, tačiau Lietuvoje randamos tik vėlyvojo paleolito pabaigos kultūros:
Bromės (Liungbiu) kultūra. Pagrindiniai bruožai: Bromės (Liungbiu) kultūros stovyklos nedidelės (Lietuvoje 10-9 tūkst. pr. m. e.), kultūrinis sluoksnis jose plonas, radinių nedaug. Papuošalų nėra. Stovyklos trumpalaikės. Dirbinių žinoma iš maždaug 40 vietų. Panašių dirbinių aptinkama visoje Lietuvoje, Lenkijoje, Š. Vokietijoje, Danijoje, P. Švedijoje. Rytuose aptinkama iki Dniepro ir Volgos aukštupio. Pastaruoju metu išskirta ir D. Britanijoje.
Svidrų kultūrų grupė. Titnago, rago, dirbiniai. Pagrindiniai bruožai: Svidrų kultūros stovyklos randamos ant pirmos – trečios viršsalpinės terasos, t. y. apie 8000 m. pr. m. e., nors datas nustatyti labai sunku. Svidrų kultūros stovyklų daugiausia rasta pietų Lietuvoje, pietuose kultūros arealas siekia Bugo ir Pripetės tarpupius, Kijevo apylinkes. Manoma, kad Vyslos ir Bugo upių baseinas buvo Svidrų kultūros centru. Kultūros kilmė siejama su Arensburgo kultūra, buvusia į vakarus (nuo pietų Švedijos iki Elbės).