cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viešasis administravimas
Vokiečių-austrų administravimo mokykla
Austrų-vokiečių administravimo mokykla XVII – XIX a. Analizuodami austrų-vokiečių administravimo mokyklą ir kryptis, tyrinėtojai jos ištakų ieško kameralistų, arba policistų, darbuose. Nuo XVII iki XIX a. politcija buvo suprantama kaip įvairių administracinių funkcijų vykdymas. Tiesa, Prancūzija taip pat turėjo savus „policistus“, tačiau jie nesuvaidino tokio vaidmens, kaip austrų ir vokiečių kameralistai, kurių įtaka administravimo srityje siekė Centrinę Europą. Kameraliniai mokslai, kaip juos pradžioje vadino, ir buvo valdymo teorijos Europoje pradžia. Šie mokslai buvo susieti su karalių ir kunigaikščių iždais ir jų pajamomis. Vėliau jie apėmė bendrąsias žemės ūkio, miško, kasyklų, pramonės ir amatų disciplinas ir primityvius teorinius ekonomikos pagrindus. Iš kameralizmo išsirutuliojo ne tik administravimo disciplina, bet ir modernūs ekonomikos, finansų ir statistikos mokslai. Kameralizmo ideologijos pradininkais laikomi XVI-XVII amžių teisės profesoriai Obrecht ir Besold, Bornitz ir Klock. Didžiausią įnašą į kameralinius mokslus įnešė Seckendorf. XVIII a. Gossen, Daries, Dithmar, Zincke ir Justis kameralinius mokslus susistemino ir pritaikė universitetinėms studijoms. Kameralizmo teorijos atspindėjo prūsiškojo absoliutizmo siekius sukurti vieningą, centralizuotą Vokietijos imperiją ir sustiprinti valstybės kontrolę daugeliui piliečių socialinio gyvenimo sričių. Šia prasme kameralizmas buvo artimas XX a. autoritarinėms Europos politinėms sistemoms.
Austrų-vokiečių administravimo mokykla XIX-XX a. XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje administravimo kaip atskiros mokslo šakos raida sustojo. Kai kurie vokiečių tyrinėtojai (E. Forsthoff ir H. Peters) tai aiškina tuo, kad XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje buvo pereinama iš administracijos mokslinės teorijos į administracinę teisę. Tada atgimė teisinės valstybės idėja. Todėl sutvirtėjo viešosios teisės pozicijos. Ši teisė buvo pavadinta administracine teise. Daugelyje kontinentinės Europos šalių reikėjo įgyvendinti valstybės įstaigų reformas, todėl ir išaugo administracinės teisės vaidmuo. Be to, intensyvėjant įvairių mokslo šakų specializacijai, besiformuojantis administracijos mokslas „susmulkėjo iki administracinės teisės normų“.
Austrų-vokiečių administravimo mokykla po Antrojo pasaulinio karo. Po Antrojo pasaulinio karo (tiksliau – šeštajame XX a. dešimtmetyje) Austrijoje ir Vakarų Vokietijoje vėl prasidėjo spartesnė administravimo mokslo raida. 1947 m. prancūzų okupacinėje zonoje Vokietijoje buvo įsteigta Vokietijos aukštoji administracinių mokslų mokykla (pagal Prancūzijos Paryžiaus administracijos mokyklos pavyzdį). Šioje mokykloje susibūrė pagrindinės vokiečių ir austrų administravimo tyrinėtojų pajėgos (E. Forsthoff, H. Peters, W. Antoniolli ir kt.). Tuo metu „teisinės valstybės“ koncepcija pradėjo užleisti vietą „administracinės valstybės“ koncepcijai. Tai buvo susiję ir su tuo, kad šiuo laikotarpiu JAV viešojo administravimo vadybinė teorija plačiau ėmė skverbtis į kontinentinę Europą, nublokšdama į šalį Vienos mokyklos administravimo koncepcijas, sukurtas daugiausia administracinės teisės mokslininkų. Tyrimų centrai persikėlė į JAV, Prancūziją ir kitas šalis. Tai lėmė, žinoma, ne vien minėtoji italų mokslininkų veikla. Septintajame–devintajame dešimtmetyje ir Vokietijoje atsirado naujų viešojo administravimo tyrimų krypčių. Pavyzdžiui, kai kurios mokslininkų grupės (W. Thieme, N. Luhmann, R. R. Grauhan) administravimą ėmė nagrinėti politiniu aspektu, tyrimus orientuojant į politines administravimo funkcijas. Antra vertus, austrų – vokiečių administravimo mokyklos idėjos iki šiol gana populiarios Vokietijoje ir Austrijoje. Tose valstybėse viešąjį administravimą stipriai veikia administracinė teisė, skirtingai negu JAV, kur pirmumas teikiamas vadybai ir politikai.
Prancūzų administravimo mokykla
Prancūzų administravimo mokykla – viena iš kameralistikos įtakoje XIX a. susiformavusių administravimo mokyklų. Daugelio mokslininkų vertinama kaip jungiamoji grandis tarp Vienos normatyvinės administravimo mokyklos ir amerikiečių viešojo administravimo mokyklos, paremtos organizacijų vadyba. Prancūzija laikoma didžiausią pažangą viešojo administravimo tyrimų srityje XX a. 6–7 dešimtmečiuose padariusia valstybe.
Dargaičiai (Šiauliai)
miniatiūra|250px|left|Riboženklis
Viešasis administravimas
Prancūzų administravimo mokykla
Dar XX a. pradžioje didelį indėlį į administravimo teoriją bei praktiką įnešė Henri Fayol. Jis administravimo mokslą papildė naujais sociologijos bei žmogaus pažinimo elementais. Tačiau H. Fayol neatskyrė pramonės įmonių ir viešųjų įstaigų administravimo, agitavo už verslo vadybos patirties įdiegimą viešajame sektoriuje, tad valdymo teorijos klasikas labiau vertinamas buvo ne Europoje, bet JAV. Europoje tuo metu dar vyravo nuostatos, jog viešajame administravime turi dirbti teisininkai.
Vienas reikšmingiausių įvykių Prancūzijos viešojo administravimo raidoje – 1966 m. pasirodžiusi kolektyvinė monografija „Traite de science administrative“ (autoriai – to meto administravimo autoritetai - M. Crozier, R. Catherine ir kiti). Monografijoje autoriai viešąjį administravimą sieja su valstybės ir teisės problemomis, tačiau pasitelkia kitokius tyrimo metodus nei teisės moksluose. Taip pat veikale pabrėžiamas administravimo santykis su socialine, politine ir teisine aplinka. Iš esmės ši monografija atskleidė prancūziškąjį požiūrį į administravimo mokslą.
Dargaičiai (Šiauliai)
Istorija
Kaimas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1620 metais. Iki šiol išlaikęs rėžinę išplanavimo struktūrą. Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1897 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Saveikių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1953–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių žemės ūkio technikumo ūkiui.
Viešasis administravimas
Prancūzų administravimo mokykla
Dauguma Prancūzijos administravimo tyrinėtojų viešąjį administravimą siejo su teisės problemomis, administravimo procesą tyrė socialinės politikos ir teisės kontekste. Apskritai administravimo mokslo impulsu buvo laikoma valstybės koncepcijos transformacijos. Taip pat labai daug dėmesio buvo skiriama viešosios organizacijos „misijai“, jos vaidmeniui šiuolaikinėje valstybėje. Tyrinėjamos tokios viešojo administravimo problemos kaip valdymo aparato struktūra ir jos kitimas, biurokratijos įtaka sprendimams, darbo valstybinėse įstaigose technika, materialinis aprūpinimas, administracijos kontrolė ir kt.
Europos vėjo audros
Šios audros sukelia 1,9 milijardo eurų žalą ir dėl jų pasekmių kasmet išmokama 1,4 milijardo eurų draudimo išmokų. Pagal draudimo išmokų dydį tai antras pagal dydį meteorologinis reiškinys pasaulyje (pirmas yra JAV uraganai).
Viešasis administravimas
Prancūzų administravimo mokykla
Prancūzijos mokslininkai neturi vienos bendros nuomonės, ar viešasis administravimas yra savarankiškas mokslas, ar ne. Daugelis tyrinėtojų administravimą siejo su sociologine ir politine problematika. Šis požiūris rėmėsi tuo, jog visi administravimo tyrimų metodai bei koncepcijos yra paimti iš sociologijos. Taip pat Prancūzijos tyrinėtojai įžvelgė glaudų administravimo ir politikos mokslų ryšį, tvirtino, kad kai kuriose srityse administracijos tyrinėjimai yra integrali politikos mokslų dalis.
Dargaičiai (Šiauliai)
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 43 ūkiai.
Viešasis administravimas
Prancūzų administravimo mokykla
Prancūzų mokykla yra linkusi akcentuoti administravimo tyrimų socialinį ir politinį kontekstą, laikant, kad santykyje su administracine teise „…viešasis administravimas administracinei teisei yra tas pats, kaip konstitucinei teisei yra politikos mokslai“. Buvo teigiama, kad viešasis administravimas yra integralus su administracinės teisės disciplina. Tokiam požiūriui įtakos turėjo ir paralelus mokslų vystymasis - Prancūzijoje administravimo mokslas vystėsi vienu metu su administracine teise. Apskritai šių mokslų integralumo situacija yra vadinama viešosios politikos proceso „suteisinimu“ (, juridizacija) ir Europos kontinente dažnai aiškinama keturiais tarpusavy susijusiais faktoriais:
XX a. Prancūzų administravimo mokykla (greta Vienos normatyviosios) buvo visuotinai pripažintos, tačiau XXI a. pasirodė esančios nelanksčios, sunkiai prisitaikančios prie besikeičiančių socialinio gyvenimo sąlygų, tad po truputį užleidžia pozicijas amerikiečių viešojo administravimo mokyklai.
Dabartis
Šiuolaikinis viešųjų reikalų tvarkymas skiriasi nuo to valstybės ar savivaldybės valdymo, kuriuo pasižymėjo visos valdymo sistemos tiek autoritarinėje, tiek ir demokratinėje visuomenėje. Visais laikais svarbiausia valdymo problema buvo jo brangumas valdomiesiems. Ypač brangi valdymo sistema susiformavo demokratinėje sistemoje, nes, bendruomenei vis labiau stengiantis tiesiogiai kontroliuoti valdžią ir kaip galima labiau apriboti neigiamą biurokratijos įtaką visuomenei, atsirado daugybė visas valdymo grandis ir viena kitą kontroliuojančių institucijų, priklausančių įvairiausiems valdžios lygmenims.
Ekonominio racionalumo paieškos privertė daugelio šalių politikus, mokslininkus ir praktikus pradėti ieškoti kitokių visuomenės reikalų tvarkymo būdų. Kai kurios šalys žengė netgi drastiškus žingsnius decentralizuojant ir dekoncentruojant viešųjų reikalų valdymą. Pavyzdžiui, Naujojoje Zelandijoje buvo pabandyta privatizuoti netgi esmines valstybės funkcijas, sukurti efektyvesnes viešąsias organizacijas, pertvarkyti personalo sistemas. Daugelyje sričių ekonominio racionalumo buvo pasiekta. Kai kuriose jų netgi galima kalbėti apie ekonominį efektyvumą.
Tačiau daugumoje anksčiau buvusių valstybinio reguliavimo sferų labai sumažėjo visuomenės ir ją atstovaujančių politikų įtaka. Kai kurie ekonomistai ir politologai padarė išvadą, kad „pigią“ valdžią gali turėti tik turtinga visuomenė, kurioje net pats neturtingiausias bendruomenės narys įstengia pats apsirūpinti visomis jam būtinomis asmeninėmis ir bendruomeninėmis paslaugomis. O ne tokioms turtingoms visuomenėms tenka tenkintis daugiau mokesčių mokėtojų lėšų reikalaujančia valdžia.
Viešojo administravimo funkcijos Lietuvoje
Viešasis administravimas dažniausiai suprantamas kaip valstybės tarnybos veikla. Darbuotojai, užimantys pareigas valstybės įstaigose ar institucijose, privalo atlikti viešojo administravimo funkcijas kuo efektyviau, kad užtikrintų našų valstybės darbą ir funkcionavimą. Taigi galima teigti, jog pagrindinės viešojo administravimo funkcijos yra:
Administracinis reglamentavimas
Svarbiausia viešojo administravimo funkcija yra administracinis reglamentavimas. Administracinis reglamentavimas – tai nuostatų, taisyklių, reglamentų ir kitų teisės aktų priėmimas įstatymų taikymui ir įgyvendinimui. Vykdant administravimo funkcijas viešojo administravimo subjektai priima administracinius sprendimus, kurie įteisinami administraciniame teisės akte. Įgaliojimus priimti administracinio reglamentavimo teisės aktus viešojo administravimo subjektams suteikia įstatymai ar jų pagrindu priimti kiti teisės aktai.
Administracinio reglamentavimo teisės aktai yra dviejų rūšių:
Norminis administracinis aktas – tai teisės aktas, nustatantis elgesio taisykles, skirtas individualiai neapibrėžtai asmenų grupei. Norminius administracinius aktus turi teisę priimti tik viešojo administravimo subjektai, turintys įstatymais nustatytus įgaliojimus, kolegialios arba jų įgaliotos viešojo administravimo institucijos įstatymu nustatytos kompetencijos ribose. Individualus administracinis aktas – dažniausiai vienkartinis teisės taikymo aktas, skirtas konkrečiam asmeniui ar apibrėžtai asmenų grupei. Individualius administracinius aktus turi teise priimti ne tik viešojo administravimo institucijos, bet ir viešojo administravimo institucijų vadovai arba jų įgalioti pareigūnai. Kadangi visos viešojo administravimo funkcijos yra apibrėžtos LR įstatymais, todėl tam tikrų interesų konfliktų turėtų būti įmanoma išvengti, nes įstatymai kuriami taip, jog jų nebūtų galima interpretuoti siekiant asmeninės naudos. Šiais įstatymais vadovausi visos valstybės institucijos. Viešojo administravimo sistemos tikslas – siekti, kad visos valdžios įstaigos tarnautų žmonėms. Todėl būtina skatinti viešojo administravimo institucijų administracinius sugebėjimus, didinti jų veiklos efektyvumą. Viešojo administravimo sistema ir valstybės tarnautojai turi garantuoti piliečių ir kitų asmenų teisę į teisinga ir nešališką jų prašymų nagrinėjimą viešojo administravimo institucijose bei pagrįstą jų sprendimą. Lietuvos piliečiai ir kiti asmenys turi teisę apskųsti.
Principai
Naujosios viešosios vadybos principai, taikytini šiuolaikiniame viešajame administravime:
Viešasis administravimas bendruomenėje
Rinkimai nors ir nusprendžia, kas valdys bendruomenę, kas spręs jos problemas, bet aiškiai nenurodo, kur rinkėjai nori nuvesti bendruomenę, ypač, jeigu tenka suformuoti koalicinę vykdomąją valdžią. Jos pateikta būsimosios veiklos programa gali gerokai skirtis nuo ją sudarančių partijų rinkimų programos, nes vienai politinei jėgai gali tekti kai ko atsisakyti, jeigu jos projektams prieštarauja kita koalicijos partnerė. Todėl viešasis administravimas pirmiausia turi remtis ne tik ir ne tiek politinio kompromiso tarp partijų paieška, kiek nuolatiniu bendravimu su visa bendruomene.
Būtina nuolat pasitikrinti, ar rengiami ir priimami sprendimai atitinka bendruomenės interesus(viešasis interesas). Valdžia, priimanti sprendimus bendruomenės vardu, turi reaguoti į besikeičiančius bendruomenės poreikius ir norus, atpažinti ir nustatyti juos, išsiaiškinti jų svarbą, ir apie kiekvieną šio proceso dalį informuoti bendruomenę, išgirsti jos nuomonę ir įtraukti ją į sprendimų rengimą bei įgyvendinimą. Kuo plačiau visame valdymosi (savivaldos) procese dalyvauja bendruomenė, tuo mažiau svetimesnė jai atrodo valdžia, tuo mažiau klausimų kyla dėl jos brangumo.
Viešasis administravimas Europoje
Išskiriamos amerikietiškoji, vokiečių-austrų, prancūzų ir kitos administravimo mokyklos.
Lietuva
Vienas teoretikas teigia, kad „siūlytina viešąjį administravimą suprasti kaip valstybės valdymą arba valstybės administravimą (plačiąją prasme) ir valstybinį valdymą, arba valstybinį administravimą (siaurąją prasme).“ Anot jo, „viešąjį administravimą, įgyvendinamą visų valstybės institucijų, galime vadinti valstybės valdymu, o viešąjį administravimą, įgyvendinant vykdomosios valdžios institucijų – valstybės administravimu. Lietuvoje šios kategorijos prioritetą galutinai įtvirtino 1999 m. birželio 17 d. priimtas Viešojo administravimo įstatymas. Vadovaujantis šio įstatymo 3 straipsnio 1 dalimi „viešasis administravimas apibrėžiamas kaip įstatymais ar kitais teisės aktais reglamentuojama valstybės ir vietos savivaldos institucijų, kitų įstatymais įgaliotų subjektų vykdomoji veikla, skirta įstatymams, kitiems teisės aktams, vietos savivaldos institucijų sprendimams įgyvendinti, numatytoms viešosioms paslaugoms administruoti“. Iš šio apibrėžimo aišku, kad viešasis administravimas Lietuvoje traktuojamas teisine prasme ir yra siejamas su būtent vykdomąją valdžia bei jos praktiniu įgyvendinimu.
Europos Sąjunga
Sutartyje dėl Konstitucijos Europai taip pat didelis dėmesys skiriamas viešajam administravimui, netgi įtvirtinama teisė į gerą administravimą. Kiekvienas asmuo turi teisę, kad valdžios institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų bešališkai, teisingai ir per kiek įmanoma trumpesnį laiką. Asmuo turi teisę būti išklausytas prieš taikant jam nepalankią priemonę, jis turi teisę susipažinti su visais duomenimis savo klausimu, laikantis teisėto konfidencialumo, profesinio ir verslo slaptumo, taip pat su visais viešaisiais dokumentais. Administracija privalo pagrįsti bet kokius savo sprendimus, o jeigu tarnautojas, priimdamas sprendimą, padarė žalą asmeniui, jis turi atlyginti jo patirtus nuostolius. Šis principas taikomas ir kolektyviniams viešojo administravimo subjektams, t. y. ir savivaldybių taryboms.
Viešojo administravimo studijos
Lietuvoje viešojo administravimo studijas vykdo tokie universitetai:
Čingų dinastija
thumb|170px|right|Čing teritorija thumb|right|Ankstyvoji Čing dinastijos vėliava (trikampė)
Dinastijos įkūrimas ir įsigalėjimas Kinijoje
Mandžiūrai iš pradžių įsitvirtino dabartinės Kinijos šiaurės rytų teritorijoje. XVII a. pradžioje Nurhaci įkūrė mandžiūrų valstybę. Iš pradžių ji turėjo Ming imperijos vasalės statusą, tačiau 1609 m. Nurhaci pasiskelbė Vėlyvosios Dzin (Jin) dinastijos imperatoriumi. 1625 m. valstybės sostinė įkurdinta Šenjange (Shenyang, mandžiūriškai: Mukden). Vienas iš svarbiausių Nurhaci pasiekimų buvo Aštuonių vėliavų sistemos sukūrimas: visi mandžiūrai priklausė vienai iš aštuonių „vėliavų“ – civilinių ir karinių junginių. Tokį pavadinimą junginiai gavo todėl, kad kiekvieną jų reprezentavo atskira vėliava.
Nurhaci įpėdinis Huang Taidzi (Huang Taiji) tęsė tėvo darbus ir įtraukė į armiją pirmąsias vėliavas, sudarytas iš kinų chanių. Huang Taidzi taip pat mandžiūrų valstybėje pritaikė iš Ming perimtų politinių institucijų, tačiau užtikrino, kad jose dominuotų mandžiūrai. Kai paskutinis didysis mongolų chanas Ligden mirė 1634 m., jo sūnus Ejei pasidavė mandžiūrams ir atidavė Juan imperatorių antspaudą Huang Taidzi. 1636 m. Huang Taidzi pervadino mandžiūrų valstybę į Čing (Qing – „tyras“). Huang Taidzi dėka Čing ėmė kontroliuoti Vidinę Mongoliją ir Korėją, tuomet – Heilongdziango regioną, esantį šalia Amūro upės.
XVII a. Ming valstybėje kilo maištai. Sukilėliai, vadovaujami Li Dzičeno (Li Zichen), 1644 m. nuniokojo Pekiną. Ming imperatorius Čongdženas (Chongzhen) pasikorė. Li Dzičenas su savo pajėgomis išžygiavo susiremti su Ming garnizonu, kuris prižiūrėjo Kiniją nuo mandžiūrų ilgus metus saugojusią perėją. Šio garnizono vadas U Sangui (Wu Sangui), atsidūręs tarp dviejų ugnių, nusprendė palaikyti mandžiūrų pusę ir drauge su jų armija mūšyje 1644 m. gegužės 27 d. nugalėjo Li Dzičeno pajėgas.
Bardiškėliai
Bardiškėliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, 5 km į pietryčius nuo Siesikų, Juodupio dešiniajame krante. Pietvakariuose plyti Viliukų miškas.
Čingų dinastija
Dinastijos įkūrimas ir įsigalėjimas Kinijoje
Dar septyniolika metų vyko kovos su Ming dinastijai likusiais ištikimais žmonėmis, buvusiais maištininkais, Pietų Ming valdovais. Paskutiniam Pietų Ming kunigaikščiui mirties bausmė įvykdyta 1662 m.
Čing valdymo Kinijoje ypatumai
thumb|right|Čing imperija [[1892 m.]] Mandžiūrai, būdami silpnesni už kinus ekonomiškai, stengėsi perimti Ming valdžios struktūrą. Viena vertus, jie skatino kinų kultūros puoselėjimą, kita vertus, patys stengėsi išlaikyti savo etninį savitumą, draudė mandžiūrams perimti kai kuriuos kinų papročius (pvz., moterų kojų bintavimą), taip pat buvo apribojimų kinams (pavyzdžiui, primetė jiems aprangos stilių, taip pat vyrams liepta nešioti kasytes ant pakaušio). Pagrindinę savo sostinę Pekiną (ir daug kitų miestų) mandžiūrai padalino į išorinį ir vidinį miestą: išoriniame gyveno kinai, vidiniame – visų kitų tautybių žmonės.
Taip pat buvo Vasalų reikalų departamentas (理藩院 Lǐfànyuán), atsiradęs iškilus reikalui rūpintis Čing sąjungininkais mongolais. Imperijai plečiantis, departamentas prisiėmė atsakomybę už visas etninių mažumų grupes imperijoje ir aplink ją.
Nors Ritualų ministerija ir Vasalų reikalų departamentas turėjo užsienio reikalais besirūpinančios institucijos funkcijų, nė vienas iš tiesų tokia institucija nebuvo. Tradiciškai Kinijos imperijos gyventojai laikė Kiniją pasaulio centru, o visus svetimšalius – barbarais. Tik 1861 m., pralaimėjusi Antrąjį Opiumo karą, Čing valdžia nusileido svetimšalių spaudimui ir įsteigė atskirą instituciją užsienio reikalams – „Visų tautų reikalų tvarkymo tribunolą“ (Zǒnglǐgégūoshíwú Yāmēn 總理各國事務衙門 arba sutrumpintai Zǒnglǐyāmēn 總理衙門).
Žukai (Hainuvkos apskritis)
Žukai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kleščelių valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Kleščelės, apie 28 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 61 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Čingų dinastija
Imperatoriai Kangsi, Jongždengas ir Čianlongas
Pirmasis Čing dinastijos imperatorius, valdęs Kiniją, buvo Šundži (Shunzhi). Po jo valdė trys imperatoriai, laikomi vienais stipriausių per visą Kinijos istoriją.
Kangsi
thumb|right|Kangsi thumb|right|Jongdžengas užsakė nutapyti 14 savo portretų, kur jis būtų apsirengęs skirtingų tautų, religijų ir pan. atstovais. Čia jis vaizduojamas su vakarietiškais apdarais thumb|right|Jaunasis Čianlongas mokosi kaligrafijos. Tapyba ant šilko, ~1730 m.
Imperatorius, paprastai vadinamas savo pasirinktuoju laikotarpio pavadinimu Kangsi (Kangxi), valdė 1662 – 1722 m. Imperatoriumi tapo būdamas aštuonerių, iš pradžių už jį valdė keturi regentai, tačiau palaipsniui valdžią perėmė ir vėliau perdavė savo vaikaičiui Kangsi močiutė Siaozhuang (Xiaozhuang).
Sukontroliuoti didžiulę Kinijos teritoriją mandžiūrams buvo sudėtinga užduotis. „Vėliavų“ pakako tik apsaugoti svarbiausiems miestams. Sudarytas gynybos tinklas daugiausiai turėjo remtis pasidavusiais Ming kariais. Trys pasidavę Ming generolai buvo paskelbti kunigaikščiais feodalais (藩王), jiems pavesta valdyti didžiules teritorijas Pietų Kinijoje. Iš šių svarbiausias buvo U Sangui (Wu Sangui 吳三桂) – tas pats, kuris lemiamu momentu nusprendė prisidėti prie mandžiūrų, o ne prie maištininkų. Jam duotos Junano ir Guidžou provincijos, generolui Šang Kesi (Shang Kexi 尚可喜) atiteko Guangdongas, o Geng Džongmingui (Geng Zhongming 耿仲明) – Fudzianas.
Šios trys buvusių Ming generolų valdomos žemės ilgainiui įgijo vis daugiau autonomijos. 1673 m. Šang Kesi pareiškė imperatoriui Kangsi norįs grįžti į savo gimtinę, o vietoj savęs kaip įpėdinį palikti sūnų. Jaunasis imperatorius leido generolui palikti postą, bet tokio žemės paveldėjimo nepatvirtino. Tuomet kiti du generolai nusprendė taip pat pasiprašyti išleidžiami – taip jie tikėjosi galbūt palaušią imperatoriaus užsispyrimą dėl paveldėjimo teisės. Tačiau ėjimas nepavyko: imperatorius patenkino jų prašymus, o žemės sugrįžo imperijai. U Sangui, nenorėdamas prarasti įtakos, turėjo sukilti. Prie jo prisijungė Geng Džongmingas ir Šang Kesi sūnus Šang Džisinas (Shang Zhixin 尚之信). Maištas truko aštuonerius metus. Vienu metu maištininkai sugebėjo perimti žemių iki pat Jangdzės kontrolę. Tačiau galiausiai Čing valdžia numalšino sukilimą ir ėmė kontroliuoti visą Pietų Kiniją. Šis sukilimas vadinamas Trijų vasalų sukilimu, ir jo numalšinimas laikomas svarbiu Kangsi indėliu į valstybės konsolidavimą.
Kangsi taip pat surengė karines ekspedicijas į Tibetą, prieš džiungarus, vėliau – Rusiją. Kad išvengtų karinio konflikto su mongolais, ištekino savo dukrą už mongolų chano. 1683 m. Čing pajėgos užėmė Taivano salą.
Kangsi laikotarpis pasižymėjo užsienio prekybos augimu. XVII a. antroje pusėje kilo vadinomoji ekonominė „depresija“: augo nedarbas, kilo sidabro vertė, nuvertėjo žemė, plito spekuliacija, lupikavimas.
Kangsi taip pat žinomas tuo, kad daug bendravo su jėzuitų misionieriais Kinijoje. Kaip tik jo valdymo metais tarp jėzuitų kilo įvairių konfliktų, taigi iš pradžių labai tolerantiškas imperatoriaus požiūris vėliau pasikeitė. Apskritai Kangsi prisimenamas kaip palankus vakariečiams Kinijos valdovas.
Jongdžengas
Kangsi mirė 1722 m. Į sostą atsisėdo jo ketvirtasis sūnus, žinomas kaip imperatorius Jongdžengas (Yongzheng); valdė 1723 – 1735). Buvo kalbama, kad sostą jis uzurpavo. Jongdžengas pagarsėjo kaip stiprus valstybės vadovas. Imta griežčiau žiūrėti į valdininkų korupciją. Jongdžengas norėjo, kad visuose valstybės reikaluose pagrindinis požiūris, kurio būtų paisoma, būtų imperatoriaus. Jis stengėsi būti moralinis pavyzdys tautai, mokė valdininkus, nurodydavo jiems jų klaidas, bendraudavo su jais tiesiogiai. Valdininkus rinkdavosi ypač atidžiai.
Jongdžengas buvo konfucianizmo gerbėjas ir gerai išmanė konfucianistinius politinius principus. Taip pat domėjosi Čan budizmu.
Čianlongas
1735 m. mirus Jongdžengui, jo sūnus tapo imperatoriumi Čianlongu (Qianlong); valdė 1735 – 1796). Čianlongas buvo geras generolas, pats vadovavo karinėms kampanijoms Sindziango ir Mongolijos regionuose. Sėkmingai numalšinti sukilimai Sičuane ir kai kuriose Pietų Kinijos vietovėse.
Čianlongas kritikuojamas už savo politiką tautinių mažumų atžvilgiu: jis siekė integruoti nechanių tautas į imperiją, tačiau ne visi jo žingsniai buvo sėkmingi.
Pagarsėjo ir Čianlongo vykdyta literatūros cenzūra: buvo sudeginta daug imperatoriui neįtikusių tekstų – tokių, kurie neva nepalankiai šnekėjo apie Čing imperatorius, įžeidinėjo ankstesnes su Čing susijusias dinastijas, kėlė grėsmę imperatoriaus valdžiai, skleidė geografinę informaciją, galinčią padėti keliant maištus.
Čianlongo valdymo pabaigoje valstybėje didelę įtaką įgijo jo favoritas Hešenas (Heshen). Vyko karai šalies pakraščiuose, rūmai labai išlaidavo, plito korupcija. Hešenas tyčia vilkino prasidėjusio Baltojo Lotoso sukilimo malšinimą, kad galėtų iš neramumų pasipelnyti. Hešeną galiausiai privertė nusižudyti Čianlongo sūnus imperatorius Dziačingas (Jiaqing).
Miškų nykimas
thumb|260px|[[Džiunglės|Džiunglių deginimas žemės ūkio tikslais pietų Meksikoje]] thumb|260px|Plynai iškirstas miškas Kanadoje
Čingų dinastija
Opiumo karai
Iki XIX amžiaus Kinija buvo stipriausia Azijos valstybė. Laikyta, kad Kinijos imperatorius yra „visa ko po dangumi“ valdovas. Kinijos kaimyninės teritorijos mokėdavo Kinijai duoklę, o jų gyventojai buvo laikomi „barbarais“ (taip supriešinant juos su „Vidurio valstybe“ – Zhongguo, t. y. Kinija). Tačiau XVIII a. pasaulyje savo įtaką ėmė plėsti Europos imperijos: europiečiai turėjo savo kolonijų Indijoje ir salose, kurios dabar priklauso Indonezija, Rusija prisijungė žemių į šiaurę nuo Kinijos. Per Napoleono karus Didžioji Britanija mėgino sudaryti su Kinija sąjungą ir tuo tikslu pasiuntė pasiuntinius su dovanomis imperatoriumi. Tačiau šios dovanos buvo palaikytos barbarų atvežta duokle, o Britanijos karaliui pasiūlyta pareikšti savo atsidavimą kinų imperijai; įsižeidę anglai nebebandė siekti sutarimo su Čing valdžia.
Miškų nykimas
Miškų nykimas – tikslingas arba natūralus miškingų plotų pavertimas ariama žeme, gyvenviete, kirtimu ar dykviete, nepaliekant miško. Tikslingas visiškas miško nukirtimas vadinamas miško lydymu.
Čingų dinastija
Opiumo karai
Pirmajame Opiumo kare (1839-1842) išryškėjo Kinijos armijos silpnumas. Nors kinų karių skaičius buvo gerokai didesnis nei britų, karo technika bei taktika buvo visiškai netinkamos kare su gerokai pranašesnę techniką turinčia valstybe. 1842 m. Čing pasidavė. Buvo pasirašyta Nankino sutartis, pagal kurią Kinija turėjo sumokėti Britanijai reparacijas, europiečiams leista laisvai įplaukti į Kinijos uostus, Didžiajai Britanijai atiduotas Honkongas, sumažinti prekybos muitai. Taip pat kinai turėjo pažadėti Britanijai suteikti teises, kurias suteiks bet kuriai kitai šaliai, o būdami Kinijoje britai neprivalėjo paklusti kinų įstatymams.
Miškų nykimas
Miškų nykimas vyksta dėl tikslingo miškų kirtimo, nuganymo, natūralių dykumėjimo procesų bei miško gaisrų. Seniau miško nykimas buvo siejamas su plotų vertimu šienaujama pieva, ganyklomis, javų laukais, tačiau po pramonės perversmo prisidėjo ir urbanizacija, infrastruktūros plėtra.
Čingų dinastija
Opiumo karai
Vakarų šalys nebuvo iki galo patenkintos Nankino sutarties sąlygomis ir nedaug padėjo Čing valdžiai per Taiping bei Nian sukilimus. 1854 m. Didžioji Britanija mėgino pakeisti Nankino sutarties sąlygas: priversti Čing leisti britams prekybos reikalais plaukioti Kinijos upėmis, leisti įkurti Britanijos ambasadą Pekine. Kinai nesutiko. Britai vėl pasinaudojo pretekstu – tuo, kad vakariečių kontrabandininkų laivą sulaikė kinai, – ir pradėjo Antrąjį Opiumo karą (1856-1860). Į jį įsitraukė ir Prancūzija, Rusija bei JAV. Antrąjį Opiumo karą vėl pralaimėjo Kinija. Tiandzino sutartimi (1858) jie turėjo svetimšaliams atverti dar 10 miestų, leisti jiems įsteigti Pekine savo konsulatus, leisti vakariečių misionieriams laisvai keliauti ir gyventi Kinijoje, kompensuoti karo nuostolius Didžiajai Britanijai ir Prancūzijai, Didžiosios Britanijos turimas teises suteikti ir Prancūzijai, Rusijai, JAV. 1860 m. po atsinaujinusių kovų vakariečiai paėmė Pekiną, ir Čing turėjo nusileisti dar labiau: leista užsieniečiams laisvai plaukioti upėmis.
Miškų nykimas
Nykimo mastai
Įvertinti miškų nykimą yra sudėtinga, nes nėra tikslių duomenų apie miškų plotų kitimą kiekvienoje valstybėje. Išsamiausi duomenys renkami JTO Maisto ir žemės ūkio organizacijos ir kas penkerius metus išleidžiami kaip „Miškų išteklių įvertinimo“ ataskaita. Šių ataskaitų pagrindinis trūkumas yra tas, kad duomenis apie miškus teikia pačios valstybės ir jie daugeliu atvejų nėra papildomai patikrinami nepriklausomų ekspertų. Nors ataskaitų apimtis ir kokybė paskutiniais metais yra gerokai išaugusi, tarp senesnių nei 1990 metų ataskaitų galima rasti nemažai neatitikimų.
Antras duomenų rinkimo būdas yra palydovinių nuotraukų analizė. Plačiausiai ji taikoma vertinant tropinių miškų nykimo mastus. Nuo 1991 metų veikianti Tropinių ekosistemų aplinkos stebėjimo palydovais programa yra vienas iš pagrindinių geros raiškos nuotraukų šaltinių. Toks miškų nykimo vertinimas reikalauja daug laiko, todėl sunku tiksliai nustatyti pokyčius didelėse teritorijose, tačiau naujesni tyrimai siekia jį derinti su valstybių teikiamais duomenimis.
Čingų dinastija
Taipingų sukilimas
Taiping sukilimas (1851-1864) buvo kruvinas pilietinis karas: „Taiping“ (Didžiosios Lygybės) sekta, vadovaujama Hong Siučiuano (Hong Xiuquan), laikusio save jaunesniuoju Jėzaus Kristaus broliu, sukilo prieš Čing valdžią. Taipingai įkūrė Didžiosios Lygybės Dangiškąją karalystę (太平天國, supapr.: 太平天国, pinyin: Tàipíng Tiānguó) ir perėmė kontrolę didelėje Pietų Kinijos dalyje.
Taiping sukilimo aukų būta apie 20 milijonų, nors yra teigiančių ir kad skaičius siekia 50 mln. Pietinės teritorijos buvo smarkiai nuniokotos. Tai buvo pirmasis Čing dinastijos stabilumui rimtą grėsmę sukėlęs sujudimas.
Miškų nykimas
Nykimo mastai
Anot Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos, pasaulio miškai 1990–2010 metais sumažėjo 135 mln. ha (plotas prilygstantis Mongolijai), nuo 4,168 iki 4,033 mlrd. ha. Daugiausiai miškų prarasta Pietų Amerikoje – 82,1 mln. ha., ir Pietryčių Azijoje – 31 mln. ha. Žiūrint į 1980–2010 m. laikotarpį, pastebimas miškų nykimo lėtėjimas: 1980–1990 m. jis siekė 9,9 mln. ha per metus, 1990–2000 metais – 8,32 mln. ha, 2000–2010 – 5,21 mln ha. Sparčiausiai nyksta tropiniai miškai.
Čingų dinastija
Regentės Cisi valdymas
Antroje XIX a. pusėje valdžią Kinijoje perėmė imperatorienė regentė Cisi (Cixi) – imperatoriaus Sianfengo (Xianfeng) sugulovė, imperatoriaus Tongdži (Tongzhi) motina. Ji kontroliavo Čing vyriausybę ir 47-erius metus praktiškai valdė šalį.
Miškų nykimas
Nykimo mastai
Didžiausias miškų ploto mažėjimas per paskutinius 20 metų pastebimas tokiose šalyse kaip Brazilija, Bolivija, Argentina, Venesuela, Ekvadoras, Paragvajus, Indonezija, Mianmaras, Kambodža, Malaizija, Tanzanija, Zimbabvė, Kamerūnas, Demokratinė Kongo Respublika, Nigerija, Hondūras, Meksika, Australija.
Priežastys
Pagrindinės miškų nykimo priežastys yra žmogaus veikla: žemės ūkio plėtra, medienos gavyba, kelių tiesimas ir gyvenviečių kūrimas. Nėra aiškaus sutarimo, kokia priežastis yra svarbiausia kiekvienu konkrečiu atveju, neretai tuo pačiu metu veikia kelios iš jų. Miškai gali nykti ir natūraliai, dėl lėtos ekosistemos degradacijos arba miškų gaisrų.
Čingų dinastija
Regentės Cisi valdymas
Opiumo karai atskleidė apgailėtiną Kinijos technologijų būklę. Cisi pradėjo vadinamąjį „Savęs stiprinimo judėjimą“ (1865-1895), kuriuo siekta įsisavinti vakarietišką techniką (su tikslu kontroliuoti svetimšalius). Formuojama modernesnė armija, plėtojama karinė industrija, stiprinamas geležinkelis, telegrafai, pramonė ir kt. Tačiau 1894-1895 m. kinų-japonų karas parodė, kad šios modernizacijos nepakako. Japonija, ilgai kinų laikyta ne itin stipria piratų valstybe, sutriuškino Kiniją ir sunaikino Čing pasididžiavimą – modernizuotą laivyną.
1898 m. imperatorius Guangsiu (Guangxu) pradėjo „Šimto dienų reformą“ (百日維新/戊戌變法), kuria mėgino keisti nusistovėjusią valstybė valdymo tvarką. Į aukščiausius postus atėjo naujomis, neretai iš Vakarų perimtomis idėjomis užsikrėtę žmonės. Tačiau reforma, kaip sako jos pavadinimas, tetruko šimtą dienų: regentė Cisi ją sustabdė, nes tokie pokyčiai kėlė grėsmę jos įtakai šalyje.
Miškų nykimas
Priežastys
Pagrindinės miškų nykimo priežastys gali būti sustiprinamos šalies ekonominių ir politinių aplinkybių. Pavyzdžiui, nors daug miškų kasmet prarandančios valstybės yra priėmusios miškų apsaugos įstatymus, jų įgyvendinimą stabdo išteklių trūkumas, korupcija.
Čingų dinastija
Regentės Cisi valdymas
1899 – 1901 m. šalį supurtė Boksininkų sukilimas (Ihetuan sukilimas; trad. 義和團起義, supapr. 义和团起义, pinyin: Yìhétuán Qǐyì). Sukilėliai bandė kovoti su svetimšalių įtaka Kinijoje (prekyboje, politikoje, religijoje, technologijoje). „Boksininkai“ žudė svetimšalius, siaubė jų parduotuves, įstaigas. Aštuonios užsienio valstybės – Austrija-Vengrija, Prancūzija, Vokietija, Italija, Japonija, Rusija – sudarė sąjungą ir ėmėsi malšinti sukilimą. Regentė Cisi paskelbė karą iškart visoms aštuonioms valstybėms, tačiau 1900 m. svetimšalių pajėgos įžengė į Pekiną. Kartu su imperatoriumi Guangsiu Cisi pabėgo į Sianą. Užsieniečiai iškėlė Čing valstybei didelius reikalavimus, tarp jų – sumokėti tokias reparacijas, kurios galutinai nusmukdė Kinijos ekonomiką. Toks valstybės pažeminimas tik paskatino respublikos šalininkų judėjimą Kinijoje.
Miškų nykimas
Poveikis aplinkai
Bendros didelių miško plotų sunaikinimo pasekmės – aplinkos ir bioįvairovės nykimas. Besivystančiose šalyse, kur neretai miškų kirtimas yra viena iš pagrindinių ekonomikos varomųjų jėgų, masiškas miškų nykimas daro įtaką klimatui ir geografijai. Miškų nykimas kaip problema pasireiškia nevykdant miško atželdinimo, tačiau ir su atželdinimu galimas žymus neigiamas poveikis bioįvairovei.
Manoma, kad miškų nykimas sukelia CO2 koncentracijos didėjimą Žemės atmosferoje, nes didžioji dalis iš miškų ekosistemos išimamos anglies natūralių ir pramonių procesų pabaigoje tampa CO2. Tai didina šiltnamio efektą. Nepriklausomai nuo naujos panaudojimo paskirties, sunaikinto miško plotas talpina kur kas mažiau organinės anglies atsargų; pvz., žemdirbystei naudojamas plotas sulaiko tik 5 % anglies, lyginant su vidutiniu suaugusiu mišku. Manoma, kad su miškų nykimu susiję apie 20 % visų pasaulinių CO2 emisijų. Siekiant jas sumažinti, nuo 2005 m. vyksta diskusijos dėl miškų nykimo mažinimo priemonių įtraukimo į būsimą Bendrosios klimato kaitos konvencijos protokolą, įsigaliosiantį 2020 m. pasibaigus Kioto protokolui. Pagrindinis su tuo susijęs mechanizmas, kurį siekiama įgyvendinti, yra REDD+ programa.
Čingų dinastija
Regentės Cisi valdymas
Po Boksininkų sukilimo Cisi pradėjo po truputį reformuoti valstybę, pasinaudodama „Šimto dienų reformoje“ iškeltomis idėjomis. 1905 m. panaikinta šimtametė valstybinių egzaminų sistema. Keičiama valstybės valdymo, armijos struktūra.
Dinastijos žlugimas
XX amžiaus pradžioje Kinijoje buvo didelė sumaištis. 1908 m. mirė Cisi ir imperatorius Guangsiu, centrinė valdžia beveik neturėjo realios kontrolės, buvo nestabili. Nauju imperatoriumi tapo dvimetis Pu-i (Puyi), už jį valdė tėvas regentas Dzaifengas (Zaifeng).
1911 m. spalio 10 d. prasidėjo Učango sukilimas (Wuchang), laikomas Sinhai revoliucijos pradžia. Šios revoliucijos pasekmė – Nankine buvo paskelbta atskira vyriausybė – Kinijos Respublika. Jai vadovavo Sun Jatsenas. Matydama, kad situacija darosi pavojinga, Čing valdžia grąžino įgaliojimus anksčiau pašalintam įtakingam generolui Juan Šikai. Juan Šikajus netruko pats perimti didelę dalį valdžios: tapo ministru pirmininku, sudarė savo kabinetą ir pašalino iš pareigų regentą Dzaifengą. Taip Juan Šikajus ir jo kariuomenės vadai ėmė dominuoti Čing politikoje.
Juan Šikajus pradėjo derybas su Sun Jatsenu. Pastarasis nusprendė, kad tikslas – Respublikos įkūrimas – jau pasiektas ir galima leisti Juan Šikajui tapti prezidentu. 1912 m. po ilgų derybų išleistas imperatoriškasis ediktas, kuriuo jaunasis imperatorius Pu-i atsistatydino.
Palmyra (Sirija)
Palmyra arba Tadmoras − buvęs miestas (dabar Palmyros oazė) Sirijoje, Sirijos dykumoje; 215 km į šiaurės rytus nuo Damasko.
Palmyra tiriama nuo XVIII a. pabaigos. Atkasta dalis antikinio miesto, turėjusio stačiakampį gatvių tinklą, griuvėsių: centrinės gatvės fragmentų su didžiulėmis korintinėmis kolonadomis, arkos su didžiąja kolonada, Baalio šventyklos, agoros, teatro, miesto gynybinių sienų su vartais. Už miesto sienų buvusiame nekropolyje rasta bokštinių (su gausiomis įkapėmis, mirusiųjų skulptūrų portretais), požeminių kapų, mauzoliejų, daug antkapinių reljefų. Palmyros šiaurės vakarinėje dalyje yra Diokletiano stovykla su Vėliavų šventykla.
1980 m. Palmyra įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Nuo 64 m. pr. m. e. Palmyra buvo romėnų Sirijos provincijos miestas ir turėjo autonomiją. Labiausiai Palmyra klestėjo I–III amžiuje.
Palmyros karalienė Zenobija (Zenobia Septimia) organizavo prieš romėnus sukilimą ir užėmė Vakarų Aziją, Egiptą, bet 272 m. pralaimėjo imperatoriui Aurelianui. 273 m. romėnai Palmyrą užėmė ir sugriovė.
thumb|center|800px|Palmyros panorama
Žuvinto biosferos rezervatas
right|200px thumb|right|275px|Žuvinto lankytojų centras. thumb|right|275px|Netoli lankytojų centro esantis pažintinis takas su apžvalgos bokšteliu.
Žuvinto biosferos rezervatas – saugoma gamtos sritis pietų Lietuvoje, Alytaus rajono, Lazdijų rajono ir Marijampolės savivaldybėse, pirmasis ir vienintelis biosferos rezervatas šalyje. Beveik visa rezervato teritorija priklauso Dovinės upės baseinui (tik Žaltyčio ežeras ir apylinkės priklauso Želsvelės baseinui; Dovinė ir Želsvelė yra Šešupės baseino upės). Rezervatas apima Žuvinto ir Amalvo pelkių kompleksus, į vakarus nuo Žuvinto esančius Buktos mišką, Žaltyčio ežerą ir pelkes apie jį. Žuvinto pelkė nuo 1993 m. saugoma Ramsaro tarptautinės konvencijos.
Rezervato plotas 18 490 ha. Direkcija Aleknonyse. Rezervatas įsteigtas 1937 m. kaip valstybinis rezervatas, siekiant išsaugoti Žuvinto ežero ir jį supančių pelkynų ekosistemas, turtingą gyvūnijos pasaulį, ypač paukščius. 2002 m. tapo biosferos rezervatu. Yra nedidelis gamtos muziejus.
Rezervate yra aptikta apie 2000 vabzdžių, 5 roplių, 10 varliagyvių ir 45 žinduolių rūšių, Žuvinto ežere aptinkamos 22 žuvų rūšys.
Gamtos vertybės
Rezervato teritorijoje yra didžiausia Lietuvoje šlapynė – Žuvinto pelkė su Žuvinto ežeru, pasižyminti paukščių gausa ir neliesta gamta.
Žuvinto ežeras labai seklus, dumblėtas, čia veši viršvandeninė ir povandeninė augalija, jame gausu plaukiojančių augalų salelių – kinių. Prie ežero šliejasi du aukštapelkių masyvai bei didžiuliai nendrynų ir viksvynų plotai. Vakariniame pakraštyje rezervatui priskiriama dalis Buktos girios. Žuvinto ežeras vadinamas Lietuvos gulbių lopšiu, kadangi būtent iš čia gulbės nebylės paplito po Lietuvos ežerus. Žuvinto rezervate užregistruotos 247 paukščių rūšys, ežeras garsėja perinčių vandens paukščių gausa. Čia apsistoja ir daugiatūkstantiniai migruojančių žąsų pulkai, gervės. Ežerą supančiuose miškuose ir pelkėse nemažai saugomų augalų rūšių. Per keletą paskutiniųjų dešimtmečių ežeras labai „paseno“ nuo vandens lygio reguliavimo ir didelio kiekio trąšų bei kitų cheminių medžiagų, patekusių iš aplinkinių laukų. Ežeras sparčiai užželia, mažėja perinčių paukščių.
Laisvalaikis
Direkcijos pastate įrengta Žuvinto rezervato gamtos ekspozicija, apžvalgos bokštelis.
Administracija, vadovybė
Prižiūri Žuvinto biosferos rezervato direkcija. Adresas – Aleknonių k., Simno paštas, LT-64301, Alytaus rajonas.
Direktoriai:
Darius Gailius
Darius Gailius (g. 1971 m. balandžio 10 d. Tauragėje) – Lietuvos matavimų inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1996 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 2002 m. technologijos mokslų daktaras. Nuo 1996 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, Metrologijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2002 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: matavimo sistemų kūrimas, matavimo signalų apdorojimas, fizikinių laukų matavimas ir vizualizavimas. Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių. Parengė mokomųjų priemonių apie matavimo rezultatų apdorojimą, fizikinių laukų vizualizavimą. 1996–2009 m. daugelio matavimų inžinerijos tarptautinių projektų dalyvis, kai kurių vadovas.
Gaudos sūris
thumb|right|Gaudos sūris Gaudos sūris (angl. Gouda cheese, ol. Goudse kaas) – pusiau kietas geltonas karvės pieno sūris iš Olandijos, Nyderlanduose. Šiam sūriui pavadinimas duotas nuo to paties vardo miesto pietų Olandijoje, tačiau ne dėl to, kad jame būtų gaminamas, o dėl istorinio šio sūrio prekybos kelio į šį miestą.
Pirmieji Gaudos sūrio paminėjimai siekia 1184 m.; pagal tai jis yra vienas seniausių dar gaminamų sūrių pasaulyje.
Gaudos sūris yra gaminamas iš pieno, jį kaitinant kol atsiskiria varškė ir išrūgos. Vėliau išrūgos yra sausinamos ir pridedamas vanduo. Tuomet sūris laikomas ir auginamas, kol tampa kietu. Olandijos sūrių gamintojai išskiria šias sūrių auginimo klases pagal trukmę:
Gaudos sūrio pavadinimas nėra patentuotas ir jį galima laisvai naudoti. Tuo tarpu pavadinimai „Noord-Hollandse Gouda“ ir „Boerenkaas“ yra registruoti Nyderlanduose, šie sūriai gali būti gaminami tik šioje šalyje ir tik iš šios šalies karvių pieno.
Brazilijos realas
Realas (R$) – Brazilijos piniginis vienetas (valiuta), lygus 100 sentavų. ISO 4217 kodas – BRL. Pirmasis realas gyvavo nuo 1690 iki 1942 m. ir naudotas dar portugalų kolonistų. Dabartinis realas yra Brazilijos valiuta nuo 1994 m.
434 m.
434 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Adomaitiškė
Adomaitiškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Raudonės. Kaimo pašonėje išteka Raudonės upelis.
Šiaurės Amerika
Šiaurės Amerika – trečias pagal plotą žemynas, esantis šiaurės pusrutulyje, supamas Ramiojo, Atlanto ir Arkties vandenynų. Plotas 24 709 000 km². Žemynas šiaurėje driekiasi iki Šiaurės poliaračio, pietuose Panamos sąsmauka jungiasi su Pietų Amerika. Riba tarp Šiaurės ir Pietų Amerikos laikoma Panamos ir Kolumbijos siena, rečiau – Panamos kanalas.
Gamtinė aplinka
miniatiūra|kairėje|200px|Šiaurės Amerika iš palydovo
Beveik visa Šiaurės Amerika yra ant Šiaurės Amerikos plokštės, nedidelė dalis ant Ramiojo vandenyno plokštės. Ant Ramiojo vandenyno plokštės yra Žemutinės Kalifornijos pusiasalis Meksikoje bei Kalifornijos pakrantė nuo San Diego iki San Francisko. Lūžis tarp Ramiojo vandenyno ir Šiaurės Amerikos plokščių vadinamas San Andreaso lūžiu. Abi plokštės juda į šiaurę, tačiau Ramiojo vandenyno plokštė juda greičiau. Plokštės slysta viena kita, o kadangi susidaro trintis, čia dažni žemės drebėjimai.
Žemyno šiaurėje yra Grenlandija, kurią dengia ledynas, o piečiau tarp Kanados ir JAV yra Didieji ežerai, likę po paskutiniojo ledynmečio. Čia yra didžiausias po Kaspijos jūros pasaulio ežeras, Aukštutinis ežeras, kurio plotas 82 tūkst. kv.km. Rytinėje dalyje yra Apalačai, kurie priklauso seniausiems pasaulio kalnams (susidarė prieš maždaug 400 mln. metų). Tarp Apalačų ir Uolėtųjų kalnų yra lygumų regionas, kuriuo teka Misūris ir Misisipė. Misisipės slėnis dar vadinamas Tornadų alėja, nes čia dažnai susidaro tornadai.
Didelė Šiaurės Amerikos dalis negyvenama, ypač žemės tolimoje šiaurėje, o dauguma žemyno gyventojų įsikūrę dideliuose miestuose.
Nuo 1931 m. oficialiu geografiniu Šiaurės Amerikos centru laikomas Regbio miestelis Šiaurės Dakotoje. Vietą žymi 4,5 m aukščio obeliskas.
Ekonomika
Visoje Šiaurės Amerikoje netrūksta derlingos žemės, mineralų bei iškastinio kuro. Ekonomiškai stipriausia žemyno valstybė yra JAV – turtingiausia ir galingiausia pasaulio šalis. Centrinės Amerikos valstybės silpnos ir priklauso nuo prekybos su JAV (iš dalies ir su Kanada bei Meksika) bei pastarosios teikiamos pagalbos.
Regioninis ir politinis suskirstymas
Daugiau nei 90 % ploto užima trys didžiausios šalys (iš šiaurės į pietus): Kanada, JAV ir Meksika, o Centrinę Ameriką – daug mažų valstybių: Belizas, Gvatemala, Hondūras, Salvadoras, Nikaragva, Kosta Rika ir Panama.
Kitos valstybės patenka į pietinėje Šiaurės Amerikos žemyno dalyje išskiriamus Centrinės Amerikos ir Karibų jūros regionus.
Dalis Karibų jūros regiono salų priklauso Europos valstybėms (buvusioms metropolijoms). Grenlandija priklauso Danijai autonominės teritorijos teisėmis.
Nuorodos
Žemėlapiai:
Arnsbergas (Ylavos apskritis)
Arnsbergas arba Pobeda (, nuo 1939 m. Arnsberg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Победа) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nivenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities Arnsbergo valsčiaus dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vladimirovo apylinkės kaimas, sujungtas su Struvės palivarku.
Surdegis
Surdegis – miestelis Anykščių rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Troškūnų, į šiaurės rytus nuo siauruko. Seniūnaitijos centras. Miestelio planas radialinis. Stovi Surdegio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1812 m.), veikia biblioteka, paštas (LT-29036). Geležinkelio stotis yra Surdegio GS. Anksčiau miestelis garsėjo stačiatikių vienuolynu ir Surdegio Dievo Motinos ikona. Iki 2010 m. veikė Surdegio mokykla (aštuonmetė, vidurinė, pagrindinė, paskutiniaisiais metais – pradinė).
Prateka Vašuoka ir jos intakas Šaka.
UTC-9
thumb|400px|UTC-9 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC-9 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti devyniomis valandomis vėliau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Šiaurės Amerikos žemyno vakarus ir Ramiojo vandenyno salas.
Išskiriamos šios UTC-9 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip standartinis laikas, šiaurės pusrutulio žiemą
Kaip vasaros laikas, šiaurės pusrutulyje
Surdegis
Etimologija
Surdegis yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Surdegis.
Liaudies etimologija pavadinimą kildina iš bendrinio žodžio „sudegęs“ ir pasakojimų, kad čia gyvulius ganę piemenys kepė lauže sūrį, bet kol sugaudė bandą, šis jau buvo sudegęs.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Iš Surdegio veda kelias