cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvių kalbos gramatika
Istorija
Mokslinę lietuvių kalbos gramatiką lietuviškai 1885–1892 m. rašo Kazimieras Jaunius (1848–1908) (žr. 7.2). Ji kilo iš Kauno kunigų seminarijoje skaitytų lietuvių kalbos paskaitų konspekto. Ją spaudai parengė ir 1911 m. išleido Jauniaus sekretoriumi dirbęs Kazimieras Būga. Praktikos reikalui ši gramatika netiko dėl Jauniaus sukurtos sudėtingos rašybos, tačiau Kazimieras Būga ją išverstė į rusų kalbą ir išleido 1916 m. Ji tapo prieinama daugeliui nelietuvių kalbininkų.
Lietuvių bendrinės kalbos norminimui svarbios ir kitos Jono Jablonskio gramatikos: „Lietuvių kalbos gramatika“ (1919, 1922), kurioje nurodyti ir paaiškinti daugelis lietuvių kalbos reiškinių, apibendrinti žodžių formų vartojimo dalykai, duodama daug taisyklingos lietuvių kalbos pavyzdžių; „Lietuvių kalbos sintaksė“ (1911), kurioje aptartos sakinio dalys, sakinių sandara ir jų rūšys; linksnių ir prielinksnių vartojimas išdėstytas knygoje „Linksniai ir prielinksniai“ (1928).
1956–1965 m. Lenkijos mokslų akademija išleidžia Jano Otrembskio trijų tomų „Gramatyka języka litewskiego“. Joje apžvelgiama lietuvių kalbos sandara: pateikiami tiek tuometinės bendrinės, tiek tarmių ir senųjų raštų kalbos faktai, aiškinama lietuvių kalbos formų istorija. Pirmajame tome pateikiama įvadinių žinių ir aptariami ankstesni lietuvių kalbos tyrinėjimai, antrajame – nagrinėjama žodžių daryba, trečiajame – morfologijos dalykai. Ketvirtojo tomo, skirto sintaksei, ir penktojo, kuriame turėjo būti dalykinės rodyklės, autorius nebespėjo parengti.
Didžiausia ir išsamiausia iš visų lietuvių kalbos gramatikų yra tritomė „Lietuvių kalbos gramatika“, vyr. redaktorius Kazys Ulvydas. Išleista 1965, 1971, 1976 m.
Šiandienai aktualią ir parankinę lietuvių kalbos gramatiką išleido Lietuvių kalbos institutas: „Dabartinės lietuvių kalbos gramatika“, red. Vytautas Ambrazas (2006). Šioje gramatikoje, remiantis dabartine lietuvių kalbos vartosena, nustatomas lietuvių kalbos gramatikos standartas. Gramatika apima fonologiją, morfologiją (kartu su žodžių daryba) ir sintaksę.
Kongo laisvoji valstybė
Kongo laisvoji valstybė  – Belgijos karaliaus Leopoldo II asmeninė valda Afrikoje, gyvavusi 1885–1908 m. Atitinka dabartines Kongo Demokratinės Respublikos ribas.
Iki XIX a. vid. didžioji dalis Kongo tebebuvo neužkariauta kolonistinių jėgų. Atvykėlius stabdė nepalankios gamtinės sąlygos, ligos, aršus vietos gyventojų pasipriešinimas. 1876 m. Belgijos karalius Leopoldas II metė jėgas Kongo baseino tyrinėjimui ir vietos gyventojų „civilizavimui“. Jis įkūrė Tarptautinę Kongo draugiją Centrinei Afrikai tirti ir užvaldyti. Šios draugijos atstovai su vietos genčių vadais sudarė daugybę sutarčių, kuriomis remdamiesi belgai užvaldė didelius Kongo upės baseino plotus. Šiai draugijai dirbo žymus britų keliautojas Henris Mortonas Stenlis, kūręs kolonistų postus prie Kongo upės, prancūzų keliautojas Kristianas de Bonšamas (Christian de Bonchamps), tyrinėjęs Katangą. Tuo pat metu, Leopoldas II naudojosi didžiųjų valstybių (Didžiosios Britanijos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Prancūzijos, Vokietijos) tarpusavio prieštaravimais, užsiėmė lobizmu ir kitaip veikė įtakingų valstybių vadovus bei kolonistinės prekybos bendroves, kad šios pripažintų jo teisę į Kongą. Leopoldas II savo kampaniją viešai grindė ne prekybiniais interesais, o moksliniu bei humanitariniu poreikiu „civilizuoti centrinės Afrikos tautas“.
Per 1884–1885 m. Berlyno konferenciją Leopoldas II pasiekė, jog Europos šalių vadovai pripažintų jo teisę į Kongą. Sudaryta teritorija pavadinta „Kongo laisvąja valstybe“ ir buvo asmeniškai pavaldi Belgijos karaliui, o ne Belgijos parlamentui (Belgija tuo metu buvo konstitucinė monarchija). Belgijos parlamentas pripažino Leopoldą absoliučiu Kongo valstybės suverenu. Konferencijoje taip pat padalintos kitos centrinės ir pietų Afrikos žemės (Portugalijai ir Prancūzijai), tačiau faktiškai jos dar nebuvo kolonizuotos.
thumb|left|Laisvasis Kongas 1892 m. Karalius įsteigė Kongo administracinį aparatą (vyr. administratorių, vyr. sekretorių, padalinių vadovus), kuris rezidavo Briuselyje. Valstybė taip pat turėjo atskirą teismų valdžią, kuri rezidavo Bomoje. Iš vietos gyventojų buvo organizuota kariuomenė, kuriai vadovavo karininkai europiečiai.
Leopoldas II oficialiai savo valdoje pasiryžo panaikinti vergiją, užtikrinti laisvąją prekybą, vystyti filantropinius ir mokslinius tyrimus, vykdyti humanitarines misijas. Tačiau praktiškai didžioji kolonijos dalis buvo visiškai netyrinėta, nebuvo jokios infrastruktūros ir valdžią turėjo vietos vadai arba Zanzibaro vergų pirklių sukurtas valdžios tinklas. Be to, į pietines žemes (Katangą) taikėsi britai (Sesilis Rodesas). Patekęs į skolas, Leopoldas II įvedė mokesčių sistemą, pagal kurią sukūrė valstybės monopolį – visos kongiečių sukurtos prekės (daugiausia dramblio kaulas ir kaučiukas) buvo nacionalizuojamas. Taip faktiškai buvo sukurta vergovės sistema, pagal kurią vietos vadai turėjo versti savo pavaldinius gauti kuo daugiau prekių. Kongo valstybė buvo padalinta atskiroms kompanijoms, kurios galėjo prekiauti savo padalinyje gautomis žaliavomis. 1893 m. kolonistai užėmė didžiumą paskirtų kolonijos žemių ir daugiausia dėl prekybos kaučiuku suklestėjo.
1891 m. Leopoldas II išsiuntė Viljamo Steirzo ekspediciją į Katangą, kurioje turėjo įtikinti Garanganzės karalystės valdovą Msirį prisijungti prie Laisvojo Kongo. Jį nesėkmingai palenkti bandė Sesilis Rodesas. Steirzui nepavykus palenkti Misirio, atėjūnai karalių nužudė ir prievarta pajungė Katangos žemes. 1892–1894 m. Kongo laisvoji valstybė įsitraukė į karą su arabų vergų pirkliais. Nors pradžioje jie buvo padaryti vietininkais Rytų Konge, tačiau tiek dėl kovotojų prieš vergiją spaudimo Belgijoje, tiek dėl finansinių nuostolių, kuriuos dėl nekontroliuojamos prekybos Rytų Konge patyrė Leopoldas II, buvo nuspręsta arabų pirklius išstumti. Tam buvo apginkluoti Rytų Kongo gyventojai, vadovaujami Gongo Lutetės. Jie privertė išvykti Zanzibaro pirklį Tipu Tipą ir nugalėjo kitus, Rytų Konge įsisteigusius arabų-suahilių sultonatus.
1894–1910 m. belgai sutartimis su britais gavo Lado anklavą Kongo šiaurės rytuose ir gavo priėjimą prie Nilo upės. 1897 m. Redžafo mūšyje Kongo laisvoji valstybė nugalėjo Sudano mahdistų sukilėlius ir teritorijoje įtvirtino savo valdžią.
thumb|240px|Kongiečiai renka kaučiuką (XX a. pr.)
XIX a. pab. kilęs kaučiuko bumas skatino vis labiau išnaudoti vietos gyventojus. Visa gauta produkcija turėjo būti atiduota valstybei. Viešoji policija buvo atsakinga už numatytų kvotų vykdymą. Nors pradžioje pajėgas sudarė vien europiečiai, vėliau į jas įtraukti arabai ir patys kongiečiai. Viešoji policija dažnai rengė baudžiamuosius reidus prieš sukilėlius, kankindavo, plakdavo, žagindavo ir kitaip luošindavo (pvz., kapodavo rankas) bei žudydavo vietos gyventojus už per mažus surinkto kaučiuko kiekius. Viešoji policija turėdavo pristatyti nužudytų žmonių rankas, kitaip buvo manoma, kad brangią ginkluotę policininkai panaudos medžioklei. Neišpildę pernelyg aukštų kaučiuko kvotų, kongiečių kaimai kartais kariaudavo tarpusavyje ir vietoje kaučiuko atsiskaitydavo su policija nukapotomis tautiečių rankomis. Dėl tokių žudynių, vergiškų darbo sąlygų, bado, plintančių epidemijų šalies gyventojų skaičius ėmė sparčiai mažėti. Nėra jokių duomenų, kiek gyventojų žuvo per šį genocidą, bet manoma, kad 1884–1914 m. jų sumažėjo net 2 kartus (nuo 30 iki 15 milijonų).
XIX a. pab. – XX a. pr. apie padėtį Konge sužinojo Europos inteligentija. Didelę įtaką padarė Džozefo Konrado romanas „Tamsos širdis“, kuriame nupasakojami gyvenimo Konge žiaurumai. 1904 m. buvo įkurta Kongo reformų asociacija, viešinusi Kongo darbo jėgos išnaudojimo klausimą ir siekusi pertvarkų. Asociaciją rėmė žymūs rašytojai – Džozefas Konradas, Artūras Konanas Doilis, Markas Tvenas, Herbertas Vordas, Anatolas Fransas. Britanijos ir Belgijos parlamentai bei viešoji nuomonė ėmė spausti Leopoldą II, kad šis atsisakytų savo valdžios Konge. 1908 m. Belgijos karalius savo valdas Afrikoje pardavė Belgijos valstybei, buvo sudaryta Belgijos Kongo kolonija.
Pietų Marutea
thumb|250px|Atolo palydovinė nuotrauka
Pietų Marutea arba Nuku Nujis (Nuku-nui) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, 1470 km į rytus nuo Taičio, Tuamotu salyne, nors administraciškai priskiriamas Gambjė saloms. Plotas – 14 km², su lagūna – 112 km².
Atolas yra 20 km ilgio ir 8 km pločio. Salos žemos, mažos. Salelės yra beveik visose koralų žiedo vietose.
2017 m. Pietų Marutea saloje gyveno 104 žmonės. Šiaurinėje atolo dalyje yra Auorotinio kaimas, ten yra ir privatus aerodromas. Perlų rinkimas.
Salą 1606 m. pasiekė ispanas Pedras Fernandesas de Kirosas ir pavadino San Telmu. 1791 m., ieškodamas „Baunti“ maištininkų, čia lankėsi britų jūrininkas Edvardas Edvardsas.
Sala vadinama Pietų Marutea nuo kitame Tuamotu salyno gale esančios Šiaurės Marutea salos.
Simfonija Nr. 40 (Mocartas)
'''Simfonija Nr. 40 g-moll (K550)''' – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto simfonija, parašyta 1788 metais. Tai viena iš žinomiausių V. A. Mocarto simfonijų.
V. A. Mocartas „Simfoniją Nr. 40“ parašė 1788 m. vasarą ir tai yra antra vėlyviausia jo parašyta simfonija (K550 pagal Kechelio katalogą), vėlesnė yra tik „Simfonija Nr. 41“ (K551). Kūrinys atliepia V. A. Mocarto domėjimasi vokiečių „Audros ir veržimosi“ estetiniu judėjimu, kas pasireiškė tamsesne ir stipresne simfonijos muzika, kartais muzikos garsais išreiškiamu pykčiu. Šio judėjimo paveiktas tuo pat metu simfonijas rašė J. Haidnas. Tai yra viena iš tik dviejų V. A. Mocarto simfonijų, parašytų minorinėje tonacijoje. Be to, tuo metu V. A. Mocartas turėjo finansinių rūpesčių dėl menkesnės paklausos jo rečitaliams Vienoje ir tuo metu mirė jo mažametė duktė Tereza. Visgi liūdnumo ir rūstumo emocijos šioje simfonijoje dominuoja tik trumpai. V. A. Mocartas ją parašė kartu su 39-ąja ir 41-ąja simfonijomis tikriausiai planuodamas jas pristatyti koncertiniame ture Londone, kuris neįvyko.
Simfonijos dalys
„Simfonija Nr. 40“ skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:
Rojūnai
Rojūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Skrebotiškio.
FC Südtirol
FC Südtirol – Italijos futbolo klubas iš Bolcano, Pietų Tirolio.
1995–2000: mėgėjų lygose
1995 m. klubas buvo pervadintas į FC Südtirol–Alto Adige''; Alto Adige – itališkas provincijos pavadinimas, o Südtirol – vokiečių kalba vietinis provincijos pavadinimas. Pirmąjį sezoną klubas pradėjo 1995 m. regioninėje Promozione (tuo metu dar septintoje aukščiausioje Italijos lygoje). Po sėkimingo sezono buvo paaukštinti į Eccellenza. Šioje lygoje Iškovojo pirmąją vietą.
Nuo 1997–1998 sezono žaidė nacionalinėje Serie D (V) lygoje. O trenerio Giuseppe Sannino vadovaujami, pakilo į Serie C2 (IV), žemiausią profesionalų lygą.
2000–2010 m.: Serie C2 (IV)
2000 m. įvyko klubo re-brendingas: perregistruotas kaip Fußballclub Südtirol S.r.l. arba FC Südtirol ir persikėlė į Bolcaną. Klubas greitai įsitvirtino profesionalų lygoje. Klubo tikslas buvo kuo greičiau įgyvendinti tikslą būti paaukštintiems į Serie C1. Vėlesniais sezonais ekipai nepavykdavo nugalėti atkrintamosiose runtynėse. Klubas turėjo finansinių sunkumų ir tada daugiau dėmesio skyrė darbui su jaunimu. 2009–2010 m. komanda iškovojo pirmą vietą ir pirmą kartą perkelti į Serie C1 (III).
Nuo 2010 m.: Serie C į antrąjį divizioną
2011–2012 m. sezonui klubas pasamdė Giovanni Stroppa. Ekipa sugebėjo įsitvirtinti trečioje pakopoje. Po sezono klubo žaidėjai Manuelis Fischnaller ir Alessandro Iacobucci persikėlė į Serie B. Stroppa tapo Serie A klubo Pescara treneriu. Vėlesniais metais komanda kovojo dėl galimybės patekti į aukštesnį divizioną, bet pritrūkdavo sėkmės atkrintamųjų rungtynių cikle.
Galiausiai, 2021–2022 m. sezone komanda laimėjo Serie C lygą. Po sezono buvo perkelti į Serie B divizioną. Tai pirmas kartas, kai į Serie B pateko komanda iš Pietų Tirolio.
Stadionas
Klubas namų rungtynes žaidžia Druzo stadione, pavadintame Nerono Druzo, Romos imperijos generolo, vardu. Pastatytas 1936 m. kaip įvairių sporto šakų objektas, 2019–2021 m. visiškai atnaujintas ir naudojamas kaip futbolo aikštė, Druzo stadionas talpina iki 5 500 žiūrovų.
Pasiekimai
Serie C: Serie C2:
Spalvinė gama
Komandos spalvos – balta ir raudona. Ši spalvinė gama randama Pietų Tirolio provincijos ir Bolcano miesto simbolikoje, kurių abiejų tradiciniuose herbuose ir vėliavose yra baltos ir raudonos spalvos. Istoriškai klubo namų marškinėliai – balti, o išvykose žaidžia raudonais marškinėliais, tačiau kartais jie gali būti ir juodi.
Emblema
Dabartinis logotipas pakito, nei naudotas nuo klubo įkūrimo 1995–2016 m. Be kita ko, buvo pašalintas užrašas „Alto Adige“.
Asociacijos logotipas – apskritas ženklelis su baltai raudonu deimantiniu raštu ir futbolo kamuoliu viduje. Logotipas apjuostas su žodžiais „FC Südtirol“ (vokiškas futbolo klubo „Pietų Tirolis“ pavadinimas) ir „Bolzano – Bozen“. Palyginti su ankstesniu ženkleliu, deimantų raštas buvo atnaujintas, o raudona spalva šiek tiek patamsėjo.
San Luisas (Brazilija)
San Luisas  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje; Maranjauno valstijos sostinė. Išsidėstęs San Luiso saloje, esančioje San Markoso įlankoje, priešais Mearino, Itapikuru ir Pindarės upių suformuotą estuariją. Mieste 2021 m. gyveno >1 mln. gyventojų, o metropolinėje zonoje – 1,227 mln. (16 pagal dydį metropolinė zona Brazilijoje).
Savivaldybės plotas – 834,8 km², gyventojų skaičius – 1 115 932 (iš jų 1 054 010 mieste, 2021 m.).
Ekonomika
San Luisą aptarnauja tarptautinis Marešal Kunja Mašado oro uostas. Yra du jūrų uostai, per kuriuos eksportuojama geležies rūda, palmių aliejus, riešutai, medvilnė, vaškas. Svarbus metalurgijos pramonės centras, maisto, tekstilės pramonė.
Kultūra
Mieste veikia keletas universitetų ir aukštųjų mokyklų:
San Luise yra išlikęs kolonijinis, į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą 1997 m. įtrauktas senamiestis. Gausu šokių, tradicinės muzikos mokyklų, kultūrinių centrų.
Istorija
Senovėje dabartinio San Luiso vietoje buvo tupinambų kaimelis. 1612 m. čia pirmieji iš europiečių išsilaipino prancūzai ir įkūrė fortą, kurį pavadino karaliaus Liudviko IX Šventojo garbei. Tačiau prancūzai čia įsitvirtinti nesugebėjo, nes jau 1615 m. Jerônimo de Albuquerque vadovaujami portugalai miestą užėmė. 1641–1645 m. San Luisas priklausė olandams, tačiau dėl problemų kitose Brazilijos kolonijose savo tvarkos neįvedė. 1677 m. San Luise įkurta vyskupija. Miestas tapo Grano-Paros ir Maranjano teritorijos centru ir rėmėsi daugiausia plantacine žemdirbyste. XIX a. vid. miestas suklestėjo dėl medvilnės bumo.
Kapiniškių kraštovaizdžio draustinis
Kapiniškių kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, ties Margionių ir Kapiniškių kaimais, išilgai Skroblaus aukštupio. Įsteigtas 1991 m.
Draustinis apima unikalias Skroblaus upelio ištakas (Bobos daržo šaltinį) ir aukštupį su gausiais šaltiniais, platų jo slėnį su būdinga vienkieminio Kapiniškių kaimo žemėnaudos struktūra, etnografiškai vertingą Margionių kaimą. Skroblaus slėnyje ant kalkingų dirvožemių susiformavo labai savitos augalų bendrijos, čia daug saugomų augalų ir vabzdžių rūšių. Taip pat saugoma Margionių akmens amžiaus titnago kasyklos vieta.
Draustinio teritorijoje Skroblus vinguriuoja tarp pievų ir duburių (viename jų – žemapelkė Skerdzimų pieva). Šlapiose vietose auga pelkinė uolaskėlė, baltijinė gegūnė, raudonoji gegūnė, reta samana žvilgančioji riestūnė, sausuose šlaituose – lieknoji plukė, vėjalandė šilagėlė, smiltyninis gvazdikas, plikažiedis linlapis, įvairūs katilėliai, upės vagoje – vandeninis vėdrynas. Dėl nebešienaujamų pievų įsivyrauja vingiorykštės, dilgėlės, karklai.
Paskroblių pievose lankosi retų rūšių drugiai – machaonas, raudonsparnė meškutė, žalsvasis melsvys, juodataškis melsvys, Mythimna albipuncta. Kapiniškių kalvų šlaituose suskaičiuotos 137 laukinių bičių rūšys (4 saugomos – raukšlėtoji smėliabitė, tamsiažalė vagabitė, Vankovičiaus melita, dedešvinė tetralonija). Iš paukščių stebimas nendrinis žiogelis, krakšlė, griežlė, paprastoji medšarkė, įvairios devynbalsės, nendrinė lingė, pievinė lingė.
Colin McRae: Dirt
Colin McRae: Dirt (stilizuotai colin mcrae DiRT) – lenktyninis kompiuterinis žaidimas, sukurtas ir 2007 m. birželio 15 d. išleistas kompanijos „Codemasters“, skirtas „Microsoft Windows“, „Xbox 360“ ir „PlayStation 3“ platformoms. „Colin McRae Rally“ serijoje tai šeštasis ir paskutinis žaidimas, kuris buvo išleistas iki daugelį kartų ralio čempionu tapusio Colin McRae mirties. Šiame žaidime pagerėjo grafikos, garsas, patobulintas automobilio valdymas, „Codemasters“ bendradarbiaujant su „Sony Computer Entertainment“, sukurtas naujas žaidimo varikliukas. Žaidime gausu off-road kategorijos trasų, taip pat pasaulio ralio čempionato stiliaus rungčių.
2009 m. rugsėjį buvo išleistas žaidimo tęsinys – „Colin McRae: Dirt 2“.
Marijos atolas
thumb|250px|Atolo palydovinė nuotrauka
Marijos atolas arba Rytų Marija  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, 72 km į pietvakarius nuo Pietų Marutea atolo, Tuamotu salyne, nors administraciškai priskiriamas Gambjė saloms. Plotas – 3 km², su lagūna – 7 km².
Marijos atolas negyvenamas, nors 1850 m. čia gyveno ~40 žmonių.
Salą 1829 m. pasiekė pirmasis europietis Žakas-Antuanas Miorenho (Jacques-Antoine Moerenhout).
Marijos atolas dar vadinamas Rytų Marija vengiant painiavos su kitu Marijos atolu Tubuajo salyne.
Moranė
thumb|210px|Atolo palydovinė nuotrauka
Mažieji Juodupėnai
Mažieji Juodupėnai, Juodupėnai, Juodupiai (, nuo 1938 m. Kleinsorge, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 12 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Moranė
Moranė  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, 153 km į pietvakarius nuo artimiausios salos – Marijos atolo, Tuamotu salyne, nors administraciškai priskiriamas Gambjė saloms. Plotas – 2 km², su lagūna – 11 km².
Mažieji Juodupėnai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Mažųjų Juodupėnų kaimo bendruomenė 1937 m. Įkurti valstybinio miško žemėse XVIII a. antroje pusėje. 1821 m. buvo kaimas su 39 gyventojais, 1854 m. Juodupėnuose buvo 22 gyvenamieji pastatai ir 75 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Pilkalnio, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai. XIX a. Mažuosiuose Juodupėnuose susiformavo dvaro sodyba, tarpukariu kaime stovėjo du vėjo malūnai.
Moranė
Atolas ovalus, 5,8 km ilgio ir 3,5 km pločio. Viduje yra uždara lagūna. Saloje auga kokospalmės, pandanai. Moranėje išlikusios gan gausios labai retų, nykstančių Polinezijos vištinių karvelių (Gallicolumba erythroptera) ir tuamotinių tilvikų (Prosobonia parvirostris) populiacijos.
Karlsrūhė
Karlsrūhė (arba Karlsrūjė) – miestas Vokietijos pietuose, Badene-Viurtemberge, prie Reino ir Albo santakos. Miestas yra po Štutgarto ir Manheimo antras pagal dydį Badeno-Viurtembergo miestas.
Mažieji Juodupėnai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Moranė
Atolas negyvenamas.
Salą 1832 m. pasiekė pirmasis europietis, amerikiečių banginių medžiotojas Natanielis Karis.
Karlsrūhė
Mašinų, transporto priemonių (dviračių, motociklų), tiksliųjų ir optikos prietaisų gamyba, metalo apdirbimo, elektrotechnikos, chemijos (cheminio pluošto, farmacijos, parfumerijos), maisto (alaus), siuvimo, poligrafijos pramonė. Naftos perdirbimas. Juvelyrinių dirbinių gamyba. Turizmas.
Karlsrūhėje yra įsikūręs nuo 1950 m. Vokietijos Aukščiausiasis Teismas, nuo 1951 m. – Vokietijos Konstitucinis Teismas. Miestas yra prie sienos su Reino kraštu-Pfalcu ir netoli sienos su Prancūzija. Istoriškai miestas yra Badeno sostinė. Mieste veikia Karlsrūhės universitetas, Badeno žemės muziejus, paveikslų galerija, valstybinė vaizduojamųjų menų akademija. Taip pat yra Branduolinių tyrimų centras (įkurtas 1956 m.), transuraninių elementų tyrimo institutas, daug kitų mokslinio tyrimo institutų.
Išlikę XVIII–XX a. pr. architektūros paminklų (Markgrafų rūmai, kunigaikščių rūmai, rotušė, oranžerija, katalikų Šv. Stepono bažnyčia, liuteronų bažnyčia, teismo, teatro rūmai). Karlsruhės apylinkėse yra UNESCO pasaulio paveldo paminklai – Loršo vienuolynas ir katedra (apie VIII–XVII a.), Maulbrono vienuolynas (XII–XVI a.).
Istorija
Vienas Karlsrūhės priemiesčių, Durlachas įkurtas XII a., buvo Badeno markgrafų valda.
Per II pasaulinį karą miestas labai sugriautas. Vėliau čia veikė didelė JAV karinė oro bazė.
Sportas
1989 m. mieste vyko Pasaulio žaidynės.
Transportas
Miestas lengvai pasiekiamas keliaujant elektrifikuotu keliu, nutiestu per Remso-Muro kraštą. Šiuo keliu reguliariai kursuoja tarpmiestiniai traukiniai Karlsrūhė-Niurnbergas. Yra svarbus upių uostas. Naftotiekiai į Marselį ir Ingolštatą.
Miestų partnerystė
Karlsrūjės miestai-partneriai:
Sipailiškiai
Sipailiškiai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Linkaučių.
Jonghė
Jonghė (pe̍h-ōe-jī: Éng-hô) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Tai mažiausias pagal plotą Sinbėjaus rajonas.
Geografija
Jonghė nuo Taipėjaus šiaurėje ir rytuose skiria Sindiano upė. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Džonghė rajonu, su kuriuo dalinasi administracinėmis įstaigomis. Tai tankiausiai gyvenama vieta Taivane ir viena tankiausių pasaulyje. Beveik visa teritorija apstatyta butų kompleksais. Didžiausi žalieji plotai yra palei Sindiano upės krantus ir šiaurės vakaruose esančiame Ženajaus parke.
Istorija
Iki 1958 m. Jonghė buvo pietinė Džonghė rajono dalis. 1946 m. gyveno 30 000 žmonių. Gyvenvietei išaugus, ji 1958 m. tapo atskiru miesteliu (镇, zhen), o jau 1979 m. gavo ir miesto (市, shì) statusą. 2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Jonghė tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Martynas Malachovskis
Martynas Malachovskis (1571 m. – 1606 m.) – Sieradzo pataurininkis ir stalininkas.
Biografija
Mikalojaus Malachovskio ir Sofijos Herburt sūnus.
Šeima
Vedė 1597 metais Kateriną Kučkovską, kuri pagimdė keturis sūnus, iš kurių: Jurgis ir Stanisalovas buvo bevaikiai, toliau:Aleksandras Teodoras (1600-29), buvo Seradzo vėliavininku, o jo brolis Rafailas Mikalojus (1600-64), Sieradzo vaiskiu.
Britų Amerika
Didžiausio išsiplėtimo laikais XVIII a. pabaigoje Britų Amerikai priklausė teritorija dabartinėje JAV, Kanadoje, Gajanoje ir Karibų jūros salose.
Raida
Pirmoji Anglijos įkurta kolonija Naujajame žemyne buvo Virdžinija, įkurta 1607 m. prie Česapiko įlankos su centru Džeimstaune. Vėliau kolonistai įkūrė Karoliną (1629 m.), Merilendą (1632 m.), galiausiai Džordžiją (1733 m.). Visos šios kolonijos žinomos kaip Pietinės kolonijos.
Panašiu metu britai pradėjo kolonizaciją ir Karibų jūros regione: 1612 m. jie įsitvirtino Bermuduose, o nuo 1624 m. iki XVII a. vidurio su Nyderlandais ir Prancūzija pasidalino Mažąsias Antilų salas (Britai gavo dalį Sent Kitso ir Nevio, Angiliją, Montseratą, Antigvą ir Barbudą, Barbadosą). 1648 m. jie užvaldė Bahamus.
1775 m. Britų Amerikoje prasidėjo Amerikos nepriklausomybės karas, kurio metu iš 20 kolonijų prieš britus susivienijo 13 (vadinamosios Trylika kolonijų). Po ilgo karo 1783 m. šioms kolonijoms pavyko pasiekti nepriklausomybės kaip Jungtinės Amerikos Valstijos. Tais pačiais metais britai buvo priversti atiduoti savo kontroliuojamą Floridą Naujosios Ispanijos vicekaralystei. Kolonijų likučiai Amerikos žemyne buvo perorganizuoti į dvi kolonijines valdas – Britų Šiaurės Ameriką ir Britų Vakarų Indijas.
Kolonijų sąrašas
1775 m. Šiaurės Amerikos žemyne Britų imperija valdė 20 kolonijinių valdų. Jos grupuojamos į 5 grupes:
1) Naujoji Anglija:
2) Vidurinės kolonijos:
3) Pietinės kolonijos:
4) Florida:
5) Britų Šiaurės Amerika:
Stukai (Panevėžys)
Stukai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Krekenavos.
Al-Mussanah Club
„Al-Mussanah Club“ – Omano futbolo klubas iš Sybo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1970 m.
2020–2021 m. sezone dėl pandemijos čempionatas buvo nutrauktas, o tuo metu ekipa buvo trečioje vietoje.
Ekipa 2021–2022 m. sezone žaidė elito divizione, galutinėje ekipų rikiuotėje užėmė ketvirtą vietą.
Rojūnai (Panevėžys)
Rojūnai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Upytės. Yra Rojūnų aerodromas.
Dvylika beždžionių
Dvylika beždžionių  – 1995 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, kurio režisierius Terry Gilliam. Juosta vaizduoja ateities pasaulį, kuriame žmonės priversti gyventi po žeme dėl siaučiančio mirtino viruso.
Šeidukinė
Šeidukinė – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Šilagalio, prie kelio.
Dvylika beždžionių
Pasauliniu mastu filmas uždirbo 168 milijonus JAV dolerių. Brad Pitt buvo nominuotas Oskarui kaip geriausias antraplanis aktorius, vaidmuo šiame filme jam taip pat atnešė Auksinio gaublio apdovanojimą.
Change (reikšmės)
Change anglų kalba gali reikšti „pakeisti“ arba „pokytis“.
Dvylika beždžionių
Siužetas
Dvidešimto amžiaus pabaigoje žmonių populiaciją nuo žemės paviršiaus nušluoja mirtinas virusas. Išlikę keli procentai žmonijos priversti apsigyventi giliai po žeme. 2035 m. nuteistasis Džeimsas Kolas (akt. Bruce Willis) sutinka sudalyvauti eksperimentų serijoje, mainais į amnestiją.
Change (reikšmės)
Taip yra pavadinta organizacijų, kūrinių ir muzikinių albumų, kurių sąrašas nurodomas žemiau:
Dvylika beždžionių
Siužetas
Kolas nusiunčiamas į praeitį, kad surastų žmones, atsakingus už viruso paleidimą, ir gautų viruso pavyzdį, pagal kurį būtų galima sukurti priešnuodį. Įvykus klaidai, jis atsiduria šešeriais metais anksčiau nei planuota – 1990 m., ir dėl savo elgesio yra uždaromas į psichiatrinę ligoninę. Ten jis pirmą kartą sutinka anarchistinių pažiūrų gyvūnų teisių gynėją Džefrį Goinsą (akt. Brad Pitt). Šis jam padeda pabėgti iš ligoninės, tačiau bandymas nepavyksta ir Kolas yra apsvaiginamas raminamaisiais bei prirakinamas prie lovos.
Netrukus ligoninės personalas pastebi, kad Kolas dingo iš vienutės, kurioje nebuvo sąlygų pabėgti. Kolas sugrįžta į savo laikmetį ir praneša apie savo nesėkmę. Jis siunčiamas praeitin antrą kartą, kad surastų „dvylikos beždžionių armiją“ – pogrindinę grupuotę tariamai paleidusią virusą, kuriai, kaip paaiškėja, vadovauja Goinsas. Šį kartą Kolas nusiunčiamas į reikiamus metus – 1996 m.
Praeityje jis pagrobia savo psichiatrę Kateriną Reili (akt. Madeleine Stowe), kuri buvo už jį atsakinga 1990 m. Po kiek laiko Reili įsitikina, kad Kolas nėra psichinis ligonis, o jo istorija apie kelionę laiku ir mirtiną virusą yra tiesa. Jie išsiaiškina, kad Goinso „armijos“ tikslas tėra paleisti jo tėvo laboratorijoje laikomus gyvūnus į laisvę ir kad jis nėra atsakingas už viruso išplatinimą. Virusą ketina paleisti žmonija nusivylęs mokslininkas iš Goinso tėvo laboratorijos – daktaras Petersas. Jis užsisako kelionę lėktuvu po didžiausius pasaulio miestus, kuriuose ketina įvykdyti savo planą. Kolas bando sulaikyti Petersą oro uoste, bet jį nušauna apsauga.
Atsiliepimai
Filmas sulaukė teigiamo žiūrovų ir kritikų įvertinimo. Kritikos tinklalapyje Metacritic susumavus kritikų skirtus taškus jam atiteko 74 balai iš 100. IMDB lankytojai filmą įvertinę 8,1 balu iš 10, jis patenka į geriausių visų laikų filmų 250-tuką. Filmas pasauliniu mastu uždirbo 168 milijonus JAV dolerių, iš kurių 57 Jungtinėse Valstijose.
Trivium
Trivium - amerikiečių metalo muzikos grupė iš Orlando, Floridos. Grupė buvo suburta 2000 metais. „Trivium“ jau išleido keturis studijinius albumus, vienuolika singlų ir dvylika klipų.
Aoife Hoey
Aoife Hoey (g. 1983 m. rugsėjo 6 d.) – Airijos bobslėjaus sportininkė ir trišuolininkė. 2010 m. žiemos olimpinių žaidynių Airijos vėliavnešė.
Bobslėjaus karjera
Hoey karjerą bobslėjaus sporte pradėjo 2004 m. 2005 m. sportininkė moterų dvejetų kategorijoje pasaulio čempionate liko 22 vietoje iš 23 dalyvaujančių porų. Kartu su vyresniąja seserimi Siobhán Hoey sportininkės gavo dalinį remimą iš Airijos olimpinio komiteto. Jos nepateko į 2006 m. žiemos olimpines žaidynes. 2007 m. – 2008 m. sezono metu Aoife Hoey dalyvavo Europos bobslėjaus taurės varžybose. Sportininkė pateko į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes ir gavo teisę nešti Airijos vėliava atidarymo ceremonijos metu.
Lengvosios atletikos karjera
2005 m. Aoife Hoey tapo šalies nacionaline atviro stadiono trišuolio čempione, įveikusi 11,73 metro. Ji taip pat dirba Airijos lengvosios atletikos asociacijos administratūros asistente.
Britų Šiaurės Amerika
Britų Šiaurės Amerika buvo kolonijų grupė Šiaurės Amerikoje, kurią administravo Britų imperija XVIII–XX amžiuje. Jų teritorijos didele dalimi atitiko dabartinės Kanados teritorijas.
Raida
Britų Šiaurės Amerika suformuota 1783 m., pasibaigus Amerikos nepriklausomybės karui, kuomet nuo Britų Amerikos atsiskyrė 13 (iš 20) svarbiausių kolonijų (Jungtinės Amerikos Valstijos). 5 šiaurinės kolonijos likusios Britų imperijos valdžioje tapo žinomos kaip Britų Šiaurės Amerika. Visos šios penkios kolonijos turėjo skirtingą priešistorę. Ruperto žemė nuo seno priklausė Britanijai, Naujoji Škotija, Niufaundlendas ir Princo Edvardo sala buvo perėję britams iš Prancūzijos 1717 m., o Kvebeko provincija – tik 1763 m. Pastaroji buvo prancūziškai kalbanti.
Kadangi tiek JAV, tiek Šiaurės Amerika plėtė savo teritorijas tolyn į vakarus, ilgainiui kilo teritoriniai konfliktai. 1812 m. tarp Šiaurės Amerikos ir JAV kilo karas dėl teritorijų, kuriam pasibaigus 1818 m. sutartis nustatė Šiaurės Amerikos pietinę ribą ties 49 paralele. Vėliau pietinę sieną apsprendė tokios sutartys kaip Oregono sutartis (1846), Vebsterio-Ašburtono sutartis (1842) ir kt.
1867 m. iš trijų stipriausių Šiaurės Amerikos provincijų buvo suformuota Kanados dominija, kuri, gavusi didelę autonomiją, vėliau pati plėtė savo teritorijas kitų kolonijų sąskaita. 1869 m. ji prisijungė Ruperto žemę, Šiaurės vakarų teritorijas, 1871 m. – Britų Kolumbiją, 1873 m. – Princo Edvardo salą. Vienintelė iš pirminių kolonijų, neprijungta prie Kanados, liko Niufaundlando kolonija, kuri 1907 m. pripažinta Niufaundlando dominija.
Administraciniai vienetai
Suformavimo metu 1783 m. Britų šiaurės Ameriką sudarė šie administraciniai vienetai: thumb|left|Naujosios Britų Šiaurės Amerikos teritorijos 1859 m. Po Šiaurės Amerikos suformavimo plėtėsi jos teritorijos į vakarus, todėl ilgainiui atsirado nauji administraciniai vienetai:
Rokai (Klaipėda)
Rokai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Priekulės.
Selina Wagner
Zelina Vagner (Selina Anna Wagner, g. 1990 m. spalio 6 d., Vokietija) – Vokietijos futbolininkė, saugė.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Vokietijoje. 2007–2008 m. sezone rungtyniavo 1. FC Saarbrücken.
2009 m. perėjo į VfL Wolfsburg. Su šiuo klubu du kartus (2012–2013, 2013–2014 m.) UEFA moterų čempionių lygos nugalėtoja.
Nuo 2015 m. rungtyniavo SC Freiburg. O 2017 m. perėjo į SC Sand. O nuo 2018 m. atstovavo SV Göttelborn.
Žinoma, kad nuo 2021 m. rungtyniavo SV 07 Elversberg.
Rinktinės
Kitados atstovavo Vokietijos jaunimo rinktinėms. 2007 m. pakviesta į Vokietijos WU-17 rinktinę.
Rytų Armėnija
Rytų Armėnija  – terminas, kuriuo armėnai vadina Armėnijos kalnyno rytinę dalį – tradicinę armėnų tautos gimtąją žemę. IV–XX amžiuose Armėnija buvo keletą kartų padalinta, o terminai Rytų ir Vakarų Armėnija buvo vartojami nurodyti dviejų skirtingų valstybių valdomas istorinės Armėnijos dalis, nors tarp jų ne visuomet buvo apibrėžta riba.
Teritorijos, kurios buvo vadinamos šiuo terminu:
Mathias Lessort
Matijas Mišelis Lesoras (Mathias Michel Lessort, g. 1995 m. rugsėjo 29 d.) – iš Martinikos kilęs Prancūzijos krepšininkas, vidurio puolėjas.
Gimė Prancūzijos užjūrio departamente Martinikoje. Profesionalo karjerą pradėjo 2014 m. Šalono „Élan“, kurios jaunimo komandose žaidė nuo 2010 m. Rungtyniavo Prancūzijos, Serbijos, Izraelio, Vokietijos, Ispanijos klubuose. 2021 m. su „Monako“ klubu laimėjo Europos taurę.
Atstovavo Prancūzijos jaunimo rinktinėms. Su nacionaline rinktine laimėjo pasaulio čempionato bronzą.
Petras Opalinskis (1551)
Petras Opalinskis iš Bnino (apie 1480−1551 m. vasario 23 d.) − Lenkijos magnatas, Mendzižeco (1528) ir Liondsko (1530) kaštelionas, karaliaus ūmų gofmeisteris (nuo 1531 m.), Gniezno ksštelionas (1535−1551). Gniezno, Kosciano, Olštino, Srėmos, Kcinsko, Kopanecko seniūnas.
Biografija
Petras Opalinskis rūmų karjerą pradėjo 1509 metais tapdamas karaliaus Žygimanto Senojo rūmų sekretoriumi ir Poznanės katedros kustošu. 1519−1527 metais jis buvo mokesčių Didžiojoje Lenkijoje surinkėju. Nuo 1528 metų − Mendzižeco kštelionas, 1529−1530 metais − Liondzo kaštelionas.
Nuo 1530 metų Petras Opalinskis Užėmė karaliaus rūmų gofmeisterio pareigas. 1535−1551 metais − Gniezno kaštelionas.
Budamas diplomatas vykdė diplomatines misijas Vienoje, Romoje ir Regensburge. 1532 metais buvo Lenkijos Osmanų sultono Suleimano Didžiojo Stambule pasiuntinys.
Akteono salos
thumb|250px|Akteono salų žemėlapis thumb|250px|Akteono salos
Petras Opalinskis (1551)
Biografija
Buvo vedęs Jadvigą Tenčinską (m. 1549/1560), Belzo kašteliono ir Rusios vaivados Mikalojau Tenčinskio (m. 1497), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Akteono salos
Akteono salos  – kelių nedidelių, negyvenamų atolų spiečius Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno rytuose, ~1400 km į pietryčius nuo Taičio. Administraciškai priklauso Gambjė saloms.
Sudaro šie atolai:
1605 m. salas atrado pirmasis europietis, ispanas Pedras Fernandesas de Kirosas. Jo ekspedicijos nariai salas pavadino Las Cuatro Coronadas („keturios karūnuotosios“), Las Cuatro Hermanas („keturios seserys“), Las Virgenes („mergelės“) ar Las Anegadas („užtvindytosios“). 1833 m. salas iš naujo atrado britas Tomas Ibrilis, o po ketverių metų – Edvardas Raselas. Pastarasis salas pavadino savo fregatos Actaeon vardu.
Rokančiai
Rokančiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Rimėnų.
Didieji Juodupėnai
Didieji Juodupėnai, Juodupėnai, Juodupiai, Kiaulbaliai (, nuo 1938 m. Schwarzfelde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 14 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Bančiao
Bančiao (pe̍h-ōe-jī: Pán-kiô), seniau Pančiao – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis Taivano šiaurėje. Veikia Taivano nacionalinis menų universitetas, du technologijų institutai. Yra Lin šeimos rūmai ir sodas (statyti XIX a.), puikus Čingų dinastijos laikų kinų architektūros pavyzdys.
Didieji Juodupėnai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Didžiųjų Juodupėnų kaimo bendruomenė 1935/1937 m. Minimi nuo 1664 m. (pagal kitus duomenis įkurti valstybinio miško žemėse XVIII a. antroje pusėje ). 1821 m. buvo laisvųjų valstiečių kaimas su 21 gyventoju, 1854 m. – kaimas su 8 gyvenamaisiais pastatais ir 75 gyventojais. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Leskaminio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Kusų, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai.
Bančiao
Geografija
thumb|left|175px Bančiao įsikūręs į pietvakarius nuo Taipėjaus. Rajono šiaurėje Dahano ir Sindiano upės susilieja į Danšuji. Bančiao yra trečia tankiausiai gyvenama vieta šalyje.
Istorija
2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Bančiao miestas tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Didieji Juodupėnai
Istorija
1893 m. per kaimą nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis, artimiausia stotelė (Drocvaldė) įrengta už 2 km. Kaime veikė mokykla.
2011 m. Copa América – A grupė
2011 m. Copa América čempionato A grupės varžybos.
Šermukšnynė (Panevėžys)
Šermukšnynė – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Geležių.
Šilai (kaimas)
Šilai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie Šilų miestelio.
Luiso šachmatų figūrėlės
thumb|right|240px| Luiso šachmatų figūrėlės, šaškės ir sagtis [[Britų muziejus|Britų muziejuje]] Luiso šachmatų figūrėlės – XII a. pab. ar XIII a. pr. šachmatų figūrėlės, rastos Škotijos Luiso saloje. Kartu rasta 14 nardų šaškių ir diržo sagtis. Iš jų 82 objektai yra Britų muziejuje Londone ir 11 Nacionaliniame Škotijos muziejuje Edinburge. Viena figūrėlė yra privačioje nuosavybėje, keturios laikomos dingusiomis.
Istorija
Septyniasdešimt aštuonios šachmatų figūrėlės rastos 1831 m. Uigo vietovės paplūdimyje Luiso saloje. Kartu rasta 14 nardų šaškių ir diržo sagtis. Visos jos buvo pilnai užbaigtos ir nesudarė pilnų šachmatų rinkinių. Iš to galima spręsti, kad jos tikriausiai buvo iš sudužusio prekybinio laivo. Paslėptos krante ir pamirštos. Pagal jų atlikimo stilių, manoma, kad jos buvo išdrožtos XII a. pabaigoje Skandinavijoje, tikriausiai Norvegijoje. Figūrėlės yra išdrožtos iš vėplio ilties ir kašaloto dantų. Jų aukštis 60−100 mm. Viena iš į muziejus nepatekusių šachmatų figūrėlių 2019 m. buvo parduota aukcione už 735 000 svarų sterlingų.
Muhamedas Hasanas Achundas
Muhamedas Hasanas Achundas (PS ملا محمد حسن اخوند) – laikinasis Islamiškojo Afganistano Emyrato ministras pirmininkas, pareigas pradėjęs eiti 2021 m. rugsėjo 7 d.
Muhamedas Hasanas Achundas gimė Kandahare. Pirmuoju Talibano valdymo laikotarpiu (1996–2001 m.) iš pradžių buvo užsienio reikalų ministras, o paskui – ministro pirmininko pavaduotojas. Muhamedas Hasanas Achundas – ilgametis Rehbari Šura (vadovų tarybos), įtakingos sprendimus priimančios Talibano institucijos, vadovas. Muhamedas Hasanas Achundas yra puštūnas, jo giminystės linija atsekama iki Achmado Šacho Duranio. Įtrauktas į JTO asmenų, kuriems taikomos sankcijos, sąrašą.
Rokantai
Rokantai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Mickūnų, abipus Vilnios, Vilnios hidrografiniame draustinyje, miškų apsuptyje.
Muhamedas Hasanas Achundas
Yra parašęs keletą darbų apie islamą.
Matureivavao
thumb|220px|Atolo palydovinė nuotrauka
Matureivavao  – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Tuamotu salyno pietryčiuose, didžiausia iš Akteono salų. Administraciškai priklauso Gambjė saloms. Plotas – 2,5 km², su lagūna – 18 km².
Atolas pailgas, 6,6 km ilgio ir 4,6 km pločio. Viduje yra uždara lagūna, kurią vandenyno vanduo pasiekia tik audrų metu. Auga daugiausia kokospalmės.
1606 m. salą pasiekė ispano Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicija. Tai viena iš nedaugelio Polinezijos salų, kurioje neįsiveisė žiurkės.
Tauginaičiai
Tauginaičiai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Pociūnėlių.
Ludžou (Sinbėjus)
Ludžou (pe̍h-ōe-jī: Lô·-chiu) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės vakarų Taivane. Yra budistų ir daoistų šventyklų, datuojamų XIX a.
Geografija
thumb|left|175px Ludžou įsikūręs prie Tamsujaus upės kranto. Šiaurėje ir pietuose ribojasi su Vugu ir Sančongu, šiaurėje ir rytuose, kitoje upės pusėje yra Taipėjaus rajonas Šilinas. Tai antra tankiausiai gyvenama vieta Taivane, po Jonghė. Dėl sąlyginai žemos altitudės miestas dažnai nukentėdavo nuo potvynių iki kol 1984 m. buvo įrengti potvynių kanalai.
Istorija
Dėl dažno upės patvinimo čia susidarė derlingas dirvožemis, kuris naudotas žemės ūkiui. XVIII–XIX a. į teritoriją atsikėlus kinų imigrantams ji ilgainiui liko kaimo vietove. Valdant japonams Taipėjus buvo paverstas pramoniniu miestu, tad šalimais buvusio Ludžou kraštovaizdis taip pat pasikeitė. Radosi gamyklos, biurų pastatai, daugiaaukščiai gyvenamieji pastatai. XX a. Ludžou sparčiai išaugus, jam suteiktas miesto statusas. 2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Ludžou tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Socialiniai šokiai
miniatiūra
Vahanga
thumb|220px|Atolo palydovinė nuotrauka
Socialiniai šokiai
– laisvalaikio šokių stilių kategorija, skirta ne pasirodymams ar varžyboms, o teigiamų emocijų apsikeitimui ir socializacijai.
Dauguma tokių šokių yra poriniai, dažnai praktikuojamas nuolatinis apsikeitimas partneriais. Dažniausi stiliai salsa, svingas, tango, gali būti ir lietuvių liaudies šokiai, pvz. polka.
Vahanga
Atolas apskritas, 3,6 km skersmens. Viduje yra uždara lagūna. Auga daugiausia kokospalmės. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys, pavyzdžiui, tuamotinis tilvikas, Polinezijos vištinis karvelis.
1606 m. salą pasiekė ispano Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicija. 1850 m. Vahangoje gyveno ~20 žmonių. 1922 m. veikė kokospalmių plantacija.
Socialiniai šokiai
Būna paprastų ir sudėtingų, dažniausiai improvizuojama. Tokių šokių esmė yra vedimas ir sekimas, t. y. poros neverbalinė komunikacija apie kryptį, momentą, stilių ir pan. Todėl vedimo technika, kurios galima įvairiai išmokti, gana svarbi. Tuo tarpu, dažn. pas partneres užduotis truputį kitokia – klausyti partnerio (sekti) ir gražiai atlikti savo judesius.
Tokio pobūdžio šokiai grįsti aktyviais žmonių kontaktais. Šokėjams toks laisvalaikis yra bendravimo forma. Daugumoje klubų ar studijų, praktikuojančių soc. šokių vakarėlius, organizuojami ir kiti bendruomeniniai renginiai, pvz. tarpusavio šventės ir gimtadieniai, bendros kelionės ir pan.
Ekumenizmas
miniatiūra|Ekumenizmo simbolis Ekumenizmas ( 'gimtoji žemė') – religinis judėjimas, siekiantis visų krikščionių bažnyčių suartėjimo, bendravimo ir susivienijimo, kaip galutinio tikslo, kad būtų atkurta vieninga krikščionybė.
Ekumeninio sąjūdžio tendencijų ir idėjų pastebėta apie XIX a. vidurį tarp protestantų, ieškančių išeities iš misijų krizės, kilusios dėl laisvamanybės ir ateistinės pasaulėžiūros plitimo.
Romos apiplėšimas (410 m.)
miniatiūra|dail. Joseph-Noël Sylvestre „Romos apiplėšimas nuo barbarų 410 m.“, [[1890 m.|1890 m.]] Vizigotų Romos apiplėšimas 410 m. rugpjūčio 24 d. buvo vadovaujamas karaliaus Alariko I. Tuo metu Roma jau nebebuvo Vakarų Romos imperijos sostinė – 286 m. ją pakeitė Mediolanas, o 402 m. – Ravena. Nepaisant to, Romos miestas išlaikė svarbiausią „amžinojo miesto“ ir dvasinio imperijos centro padėtį. Tai buvo pirmas kartas per beveik 800 metų, kai Roma atiteko užsienio priešui, ir jos apiplėšimas sukėlė didelį šoką amžininkams, imperijos draugams ir priešams.
Mad World
„Mad World“ ( arba ) – 1982 m. įrašyta britų grupės „Tears for Fears“ daina. Dainos autorius – Rolandas Orzabalas, atliko bosistas Kurtas Smitas. Tai buvo trečiasis grupės singlas ir pirmasis hitas, 1982 m. lapkritį pasiekęs trečią vietą JK singlų sąraše. „Mad World“ ir kitoje plokštelės pusėję įrašytas kūrinys „Ideas as Opiates“ pasirodė debiutiniame grupės albume „The Hurting“, išleistame 1983 m. Šis singlas taip pat buvo pirmasis grupės muzikinis kūrinys, išpopuliarėjęs tarptautiniu mastu – 1982–1983 m. laikotarpiu keliose šalyse pateko į geriausiųjų keturiasdešimtuką.
Nuo to laiko „Mad World“ buvo atliktas kelių muzikos atlikėjų. Labiau nei originalią versiją šią dainą išpopuliarino 2001 m. Maiklo Endriu su Gario Džiulso atlikta kūrinio versija, vėliau panaudota filmo „Donis Darko“ garso takeliui. 2003 m. singlas tris savaites iš eilės JK singlų sąraše užėmė pirmąją vietą ir pelnė dainos teksto autoriui Orzabalui antrąjį Ivor Novello apdovanojimą.
1982 m. dainai įrašytas ir vaizdo klipas, tapęs pirmuoju grupės muzikiniu klipu.
Maiklo Endriu ir Gario Džiulso atlikta versija
Kūrinys sulaukė dar didesnio pasisekimo, kai praėjus 20 metų nuo jo išleidimo jis buvo atliktas Maiklo Endriu ir Gario Džiulso ir panaudotas amerikiečių kino juostoje „Donnie Darko“ (2001 m.) Originalioje „Tears for Fears“ versijoje buvo naudojami sintezatoriai ir mušamieji instrumentai, tuo tarpu Endriu/Džiulso versijoje šie instrumentai buvo pašalinti iš atlikimo. Vietoje to naudotas tik fortepijonas, violončelę imituojantis melotronas, itin lengvi elektrinio pianino prisilietimai ir nežymus vokoderio panaudojimas priedainyje.
Iš pradžių ši versija buvo išleista 1998 m. Gario Džiulso muzikiniame albume kompaktiniame diske „Greetings From The Side“, 2002 m. – kaip garso takelis aukščiau paminėtam filmui. Nors pats filmas nesulaukė komercinės sėkmės, situacija iš esmės pasikeitė išleidus DVD kompaktinę plokštelę. Kūrinys taip išpopuliarėjo, kad Endriu ir Džiulsas nutarė išleisti šią dainą kaip atskirą singlą. Tą ir padarė 2003 m. gruodžio 15 d. Jau gruodžio 21 d. kūrinys netikėtai užėmė pirmąją vietą JK topuose ir ten išbuvo tris savaites.
Muzikinis klipas
Muzikinį vaizdo klipą surežisavo Michel Gondry. Jis buvo nufilmuotas Hobokeno vidurinėje mokykloje Hobokeno mieste Naujajame Džersyje 2004 m.. Vaizdo klipas prasideda mokyklos kadru iš oro; suskamba skambutis ir vaikai išeina iš mokyklos pastato žaisti ant grindinio. Visoje likusioje klipo dalyje matyti, kaip vaikai žaisdami formuoja įvairias figūras, o Džiulsas stovi ant stogo ir stebi vaikus iš viršaus. Į vaikus stebintį Džiulsą kamera nukreipiama du kartus, o trečią kartą parodomas ir Džiulsas, ir toliau pianinu ant stogo grojantis Endriu. Nuo 2006 m. sausio 9 d., kai buvo įkeltas į „YouTube“ platformą, šis vaizdo klipas sulaukė 170 mln. peržiūrų.
Kiti atlikimai
Kūrinį taip pat atliko grupė „Gregorian“.
Tenarunga
thumb|220px|Atolo palydovinė nuotrauka
Tenarunga arba Tenanija – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Tuamotu salyno pietryčiuose, Akteono salų spiečiuje. Administraciškai priklauso Gambjė saloms. Plotas – 2,3 km², su lagūna – 5 km².
Atolas pailgas, viduje yra uždara lagūna. Auga daugiausia kokospalmės. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys, pavyzdžiui, tuamotinis tilvikas.
1606 m. salą pasiekė ispano Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicija.
Nikolajus Judeničius
Nikolajus Judeničius (, 1862 m. liepos 30 d. Maskva – 1933 m. spalio 10 d. Sen Loran du Varas, Prancūzija) – Rusijos imperijos karinis veikėjas, infanterijos generolas (1915 m.), vienas baltagvardiečių vadovų.