cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltijos ledyninis ežeras
Formavimasis
Apie 12 000 m. pr. m. e. ledyno ribos driekėsi per pietinę Švedijos dalį ir palei šiaurinę Estijos pakrantę. Botnijos ir Suomių įlankos buvo užšalę. Atšilimo metu iškilęs Jutlandijos pusiasalis neleido gėlam ežero vandeniui maišytis su druskingu Atlanto vandeniu. Vienintelis susisiekimas su Atlantu buvo nedidelis sąsiauris dabartinio Eresuno vietoje, tačiau ežero vandens lygis buvo 25 metrais aukščiau jūros lygio, todėl vanduo nesimaišė.
Dėl ledo tirpsmo vandens lygis ežere nuolat didėjo, kol apytiksliai 11 200 m. pr. m. e. jis pralaužė siaurą koridorių pietvakarių Švedijoje. Apie 10 800 m. pr. m. e. vandens lygis ežere nukrito daugiau nei 50 metrų. Tada vėl įvyko klimato atšalimas, dėl kurio užšalo koridorius, jungęs Baltiją su Atlantu. Dėl to vandens lygis pakilo apie 25 m. Tuo metu Suomių įlanka buvo atitirpusi.
Apie 10 300 m. pr. m. e. vanduo vėl pralaužė daug koridorių pietvakarių Švedijoje ir galiausiai jo lygis susilygino su jūros lygiu. Tada prasidėjo Joldijos jūros etapas.
Klaipėdos herbas
thumb|150px|Klaipėdos miesto antspaudas ([[1446 m.). Diametras 75 mm. Valstybinis Prūsijos kultūrinio palikimo slaptasis archyvas, Berlynas.]]
SBV Vitesse
Arnhemo „Vitesse“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Arnhemo. Prancūziškas žodis Vitesse, reiškia „greitis“.
Klaipėdos herbas
Aprašas
Raudoname skyde trys auksiniai bokštai ant auksinio laivo korpuso. Centrinis bokštas aukštesnis, trijų aukštų, durys atvertos. Šoniniai bokštai žemesni, karkasiniai, ant dantytų mūro sienų. Lauke keturios auksinės penkiakampės žvaigždės (po vieną virš šoninių bokštų ir po vieną šoninių bokštų šonuose).
SBV Vitesse
Klubo įkūrimas
„Vitesse“ geriausias rezultatas Eredivisie buvo trečioji vieta 1997–1998 m. sezone.
Klaipėdos herbas
Aprašas
Skydas yra vėlyvosios gotikos formos. Esama kelių Klaipėdos herbo ir jo kilmės šaltinio (antspaudo) siužeto interpretacijų. Vieningai sutariama tik dėl antspaudo datavimo (XIII a. pab. – XIV a. pr.). Antspaudas liudija, kad Klaipėda yra ne tik seniausias savivaldus miestas dab. Lietuvos teritorijoje (Liubeko teisės suteiktos 1257–1258 m.), bet ir turi seniausią heraldinį simbolį.
SBV Vitesse
Klubo įkūrimas
Jie laimėjo KNVB taurę 2017 m., o į finalą pateko 1912, 1927, 1990 ir 2021 m.
Pastarieji sezonai
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Eredivisie. Užėmė šeštą vietą.
Klaipėdos herbas
Aprašas
Heinrich Neu, pirmasis išsamiai analizavęs Klaipėdos heraldiką, jo siužetą siejo su miesto bei pilies gynybine sistema ir Klaipėdos laivyba. Jis teigė, kad centre pavaizduotas pilies vartų bokštas, o šonuose – du miesto įtvirtinimų bokštai, kurie, jo nuomone, yra panašūs į to meto Hanzos prekyboje naudoto laivo (kogo) abiejų galų gynybinius bokštus. H. Neu, matydamas antspaudo apačioje esantį bestiebį neplaukiančio laivo korpusą, tvirtina, esą siekta pavaizduoti tik nebaigtą laivą (tai turbūt ir yra XIII a. Klaipėdos vizijos simbolika). Žvaigždutės neva įprasmina dangaus skliautą (H. Neu jas sieja su navigacija).
Lietuvos heraldikos specialistas Edmundas Rimša visą antspaudo siužetą sieja su XIII a. antrosios pusės Klaipėdos pilies gynybine sistema; šiai sistemai jis linkęs priskirti ir kovinį laivą su medinių konstrukcijų įtvirtinimais, ir žvaigždutes, kurios, pasak E. Rimšos, simbolizuoja pilies gynybą, jos apsaugą naktį.
Istorija
Klaipėdos dizaino centro (dizaineris Kęstutis Mickevičius) pagal seniausių išlikusių miesto antspaudų spaudų (analogiškų 1446 ir 1618 m. 75 mm skersmens didžiųjų antspaudų bei 1605 m. 30 mm skersmens mažojo antspaudo) ikonografiją, perduotą Klaipėdos universiteto Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centrui prof. Sveno Ekdahlio ir dr. Eckhardo Matthes dėka. Herbo šablonas buvo patvirtintas Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1992 m. liepos 1 d.
Žaliasis rugiasprakšis
Žaliasis rugiasprakšis (Selatosomus aeneus; Diacanthus aeneus, Corymbites aeneus) – sprakšių (Elateridae) šeimos vabalas.
Lokbatanas
Lokbatanas – miesto tipo gyvenvietė Azerbaidžane, prie Kaspijos jūros, netoli sostinės Baku. Gyventojų skaičius buvo 33 245 žmonės (pagal 2008 m. surašymą).
Žaliasis rugiasprakšis
Vabalas plokščias, platus, į abu galus siaurėjantis, 10 – 18 mm ilgio. Galva plokščia ar šiek tiek įlenkta, priekinės galvos dalies kraštai, ties ūsų duobutėmis, yra iškilūs. Priešnugarėlė beveik vienodo ilgio ir pločio, užpakaliniai kampai ištįsę į smailias ataugas. Vabalai yra juodi, antsparniai ir nugara metališkai tamsiai žalios spalvos, kartais su mėlynu atspalviu. Kojos juodos, geltonai rudos, rudai raudonos spalvos. Skraido gegužės – liepos mėnesiais.
Lokbatanas
Istorija
Senais laikas čia būta gyvenvietės netoli karavanų kelio. O vietovės čia pelkėtos, todėl kartais nuskęsdavo kupranugariai.
Žaliasis rugiasprakšis
Kiaušinėliai balti, iki 0,7 mm diametro. Vabalo lervos plokščios, plonos, kietos, geltonos ar rusvos spalvos, tamsesne galva ir trumpomis krūtinės kojomis, blizgančios, 8 – 30 mm ilgio. Paskutinis lervos segmentas kūgiškas. Lervos vystosi ir žiemoja dirvoje, 15 – 40 cm gylyje. Vystymosi ciklas 3 – 5 metai.
Lokbatanas
Istorija
XX a. pradžioje netoliese radus naftos, čia kūrėsi miestelis.
Žaliasis rugiasprakšis
Kenkėjas. Lervos apgraužia dygstančias sėklas, jaunus daigus, pažeidžia šaknies kaklelį arba krūmijimosi mazgą, graužia šakniavaisius ar kitus požeminius augalų organus, kur išėda siauras landas. Ypač pavojingos daigams. Suaugę vabalai aktyvūs dieną; nelabai žalingi.
Lokbatanas
Istorija
Dabartiniame mieste yra modernūs prekybos centrai, Olimpinis Sporto kompleksas su futbolo aikštynais, pastatytos kelios mokyklos ir prekybos turgus.
Žaliasis rugiasprakšis
Paplitęs visoje Europoje.
Užikai
Užikai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Regina
Regina gali reikšti:
Savireguliacija
Savireguliacija kaip procesas gali vykti bet kurioje sistemoje (darinyje, susidedančiame bent iš dviejų elementų, susijusių tarpusavio sąveikos ryšiais). Autoreguliacijos proceso pagrindas yra grįžtamasis ryšys tarp sistemos sudėtinių dalių (posistemių, subjektų, elementų). Jis vyksta savaime – be išorės pagalbos, iš vidaus, sistemos viduje.
Dina Garipova
thumb||right|240px|Dina Garipova 2013 m. Eurovizijoje
Savireguliacija
Savireguliacija pasireiškia įvairiose (techninėse, socialinėse, biologinėse) sistemose.
Dina Garipova
Dina Fagimovna Garipova (, totor. Динә Фәһим кызы Гарипова; g. 1991 m. kovo 25 d.) – totorių kilmės Rusijos dainininkė. Garipova buvo išrinkta Rusijos transliuotojo „Channel One“ atstovauti Rusijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse Malmėje, Švedijoje, su daina „What If“.
Savireguliacija
Skirstymas į savireguliaciją ir išorinę reguliacija yra dalinai sąlyginis, kadangi priklauso nuo to, kaip apibrėžiama nagrinėjama sistema. Jei valdanti dalis atsiduria už sistemos ribų - turime išorinę reguliaciją.
Savireguliacija gamtoje
Gyvojoje gamtoje savireguliacija itin paplitusi. Išorinis žmogaus įsikišimas į biologinės sistemos veikimą, siekiant pagerinti vidinę jos organizaciją bei sąveiką joje, yra rizikingas, kadangi žmogus paprastai dar mažai žino apie tokių sistemų vidinį valdymą, kad galėtų efektyviai įsikišti.
Dina Garipova
Biografija
Dina yra „FK Rubin Kazan“ gerbėja.
Savireguliacija
Organizmai
Kiekvienas organizmas yra savireguliacinis, kadangi jam būtina išlaikyti daug vidinių parametrų stabiliais (pvz., kūno temperatūrą, širdies veiklą, kraujotaką). Šią gyvųjų sistemų savireguliavimo savybę pastebėjo Claude Bernard 1878, ją apibūdindamas kaip vieną iš vidinės aplinkos (Milieu intern) požymių. Termoreguliacija gyvūnų organizmuose vyksta glaudžiai sąveikaujant atskiroms organų sistemoms ir posistemėms.
Dina Garipova
Dalyvavimas 2013 m. Eurovizijoje
2013 m. vasario 19 d. buvo paskelbta, kad Rusijai atstovaus Dina Garipova su daina "What If". Gegužės 18 d. Eurovizijos finale užima 5 vietą.
Savireguliacija
Organizmai
Natūrali organizmo savybė regeneruoti (regeneracija) irgi yra savireguliacijos pasireiškimas.
Grįžtamojo ryšio principai bei savireguliacija veikia taip pat ir sensorinių sistemų veikloje (otorinolaringolija).
Ekosistemos
Ekosistema kaip gyvųjų (biotinių) ir negyvųjų (abiotinių) komponentų visuma (pvz., biocenozė) geba savarankiškai reguliuotis. Kiekvienas organizmas, turėdamas tam tikrą nišą ekosistemoje, veikia kitus organizmus, veikia pastarųjų gyvenamąją aplinką (populiacijos savireguliacija). Šie atitinkamai reaguoja į daromą poveikį: toleruoja, konkuruoja arba kovoja dėl savo ekologinės nišos.
Tarprūšinė ir vidurūšinė savireguliacija daugiausia realizuojasi per konkurenciją, plėšrą ir parazitizmą.
Serpelicė
Serpelicė – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Sarnakų, apie 24 km į rytus nuo Losicės ir apie 140 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1947 m. pastatyta kaimo medinė bažnyčia, o 1955-1956 m. vienuolynas. 1988 m. įkurta Serpelicės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Tumiškis
left|120px
Tumiškis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 10,5 km į pietus nuo Zarasų, Tumiškės miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 149,6 m. Krantai žemi, pietryčiuose pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinėje ir vakarinėje pakrantėse yra pievų, dirbamos žemės plotelių, įsikūręs Tumiškės kaimas. Pietuose įteka upelis iš Juodbrasčio ežero, pietvakariuose išteka upelis link Samavo ežero (Šventosios upės baseinas).
Lietuvos laisvosios rinkos institutas
thumb|right|160px|LLRI logotipas Lietuvos laisvosios rinkos institutas (LLRI) – privati, pelno nesiekianti, nepolitinė ekonominė organizacija, įsteigta 1990 metais. Institutas propaguoja asmens laisvės ir atsakomybės, laisvosios rinkos, savireguliacijos bei ribotos valdžios idėjas, inicijuojant darbus verslo suvaržymų, biurokratijos ir korupcijos mažinimo srityje. LLRI kelia diskutuotinas problemas, siekia, kad laisvosios rinkos idėjos taptų Lietuvos visuomenės gyvenimo dalimi.
LLRI yra ne mokslinių tyrimų institutas, o idėjų kalvė. Jis teikia praktines idėjas, pasiūlymus, situacijos vertinimus bei komentarus, užsiima visuomenės švietimu. Institutas yra laimėjęs Templtono laisvės apdovanojimų programos prizą, skiriamą už Institucijos meistriškumą. Taip pat surengė pirmuosius mokymus viešosios politikos institutams iš Europos, inicijavo Europos dešiniosios pakraipos institutų koalicijos kūrimąsi.
2008 m. pradžioje LLRI buvo pripažintas vienu geriausių Centrinės Europos ir Pasaulio viešosios politikos centru, remiantis Filadelfijoje (JAV) įsikūrusiu „Foreign Policy Research Institute", dvejus metus vykdžiusio 169 šalyse veikiančių, 5080 įvairiausias nuomones atstovaujančių idėjų kalvių tyrimą.
LLRI teigia, kad jų veikla remiasi austrų ekonomikos mokyklos idėjomis.
Vakarų Sūduvos aukštuma
Vakarų Sūduvos aukštuma – mezoreljefas, esantis Baltijos aukštumose šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje ir Varmijos Mozūrų vaivadijoje. Šis regionas ribojasi šiaurėje su Romintos giria, vakaruose su Šeskių kalvomis, pietvakariuose su Luko aukštuma, pietryčiuose su Augustavo lyguma ir rytuose su Rytų Sūduvos aukštuma.
Lietuvos laisvosios rinkos institutas
Ideologinė kryptis
Lietuvos laisvosios rinkos institutas platina idėjas, skatinančias sumažinti valstybinių institucijų įtaką ekonominiam šalies gyvenimui („valstybė turi nuosekliai pasitraukti iš visų veiklos sričių, kurios jai nebūdingos“, kiek tik įmanoma atsisakyti valstybinio rinkos reguliavimo „rinkos veikimo reguliavimo bei kontrolės panaikinimas leistų geriau panaudoti visus išteklius, taigi sukurti daugiau gėrybių“) bei mažinti valstybinio sektoriaus apimtį.
Vakarų Sūduvos aukštuma
Regione daugiausia yra žemės ūkio laukai ir miškai. Šiame regione yra paskutiniojo ledynmečio palikimų, kaip morenos iškilusios 240 m virš jūros lygio. Per šias aukštumas eina geografinis dienovidinis. Regione išlikę ledyninių latakų upės ir ežerai, kaip Rospudos upė ir Rospudo bei Garbasės ežerai.
Lietuvos laisvosios rinkos institutas
Ideologinė kryptis
Kai kurios LLRI idėjos yra įrašomos į liberalių partijų (LiCS, LRLS ir kt.) programas, tačiau įgyvendinamos ir kitų politinių jėgų. Pvz., LLRI propaguojama mokesčių mažinimo programa Lietuvoje buvo įgyvendinta esant tiek socialdemokratinės, tiek konservatorių, tiek ir liberaliosios pakraipos Seime daugumai.
Vakarų Sūduvos aukštuma
Regione nėra miesto statusą turinčių miestų. Didžiausios gyvenvietės yra Bakalariava, Pilypavas ir Prieraslis. Regione yra šie valsčiai: Geldapės valsčius, Dūbininkų valsčius, Kavolių valsčius, Alėckos valsčius, Veličkų valsčius, Prieraslio valsčius, Pilypavo valsčius, Bakalariavos valsčius, Račkų valsčius ir Suvalkų valsčius.
Lietuvos laisvosios rinkos institutas
Vadovybė
Kaip patariamasis organas nuo 2002 m. rugsėjo 20 d. veikia Taryba. Jos pirmininkė Elena Leontjeva. Nariai: Kęstutis Bagdonavičius, „ERGO Lietuva“ valdybos narys; Giedrius Dusevičius, „Hansabankas“ valdybos pirmininkas; Ramūnas Lenčiauskas, „Linas“ prezidentas; Dainius Pupkevičius, „Omnitel“ viceprezidentas.
Vakarų Sūduvos aukštuma
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose aukštumose gyveno lietuviams artimos baltų tautos - prūsai ir jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. didžioji dalis šių aukštumų buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didžioji šios vietovės dalis pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.
Lietuvos laisvosios rinkos institutas
Kritika
Kairiųjų politinių pažiūrų atstovų nuomone, Institutas yra laikomas stambių Lietuvos bendrovių ir kapitalistų "projektu" ir jų interesų gynėju. Pvz., Vienas iš pirmųjų LLRI deimantinių rėmėjų - buvęs rinkos monopolininkas AB Lietuvos telekomas.
Nors Institutas nėra politinė organizacija, tačiau jo ekspertai yra tapę politikais. Pvz., buvęs Instituto prezidentas Remigijus Šimašius nuo 2008 metų gruodžio 9 iki 2012 metų vadovavo LR teisingumo ministerijai, Rūta Vainienė buvo Vilniaus miesto tarybos narė ir mero patarėja, o Giedrius Kadziauskas - ūkio viceministras (2011-2012).
2011 metais LLRI pirmą kartą Lietuvoje pateikė Lietuvos savivaldybių indeksą. LLRI įvertino ir sureitingavo tiek Lietuvos miestų, tiek rajonų savivaldybes, tačiau reitingas sulaukė kritikos dėl neaiškios ir neracionalios kriterijų atrankos, adekvatumo stokos bei kaltinimų ideologiškumu.
Austrija Eurovizijos šokių konkurse
Austrija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo du kartus. Debiutavo - 2007 m. Londone, Jungtinėje Karalystėje ir užėmė 5 vietą. Ją pasiekė šokėjai Kelly ir Andy Kainz.
Nuorodos
Oficiali Austrijos „Eurovizijos“ svetainė
Linkiškiai (Biržai)
Linkiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 16 km į šiaurę nuo Biržų.
Istorija
1956-1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė.
Palenkės Mendzyžeco Šv. Mikalojaus bažnyčia
'''Palenkės Mendzyžeco Šv. Mikalojaus bažnyčia'''  – katalikų bažnyčia, esanti Palenkės Mendzyžeco mieste. Pirmoji bažnyčia šioje vietovėje buvo pastatyta XII amžiuje, pirmą kartą minima 1174 metais. Dabartinė bažnyčia buvo pastatyta gotikiniu architektūros stiliumi 1460–1477 metais, statybas finansavo miesto valdytojas Janas Nasutovičius. XVIII a. pradžioje bažnyčia apdegė, tačiau jau 1741 m. restauruota barokiniu architektūros stiliumi, pagal architekto Piotro Aignerio projektą. 1983 m. gruodžio 31 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Maironiškiai
Maironiškiai – Kauno miesto teritorija, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, ties Šilainių šiaurės vakarinėje dalyje. Išlikusios Maironiškių kapinės.
Istorija
Kaimas kūrėsi į rytus nuo Linkuvos dvaro. 1975 m. kaimas prijungtas prie naujai pastatyto Šilainių mikrorajono.
Vidurinės Ogovės provincija
Vidurinioji Ogovė – viena iš devynių Gabono provincijų. Užima 18,535 km² plotą. Provincijos sostinė – Lambarenė. Viduriniosios Ogovės provincija ribojasi su Volijo-Ntemo provincija šiaurėje, Ogovės-Ivindo provincija rytuose, Ogovės-Lolo provincija pietryčiuose, Ngunio provincija pietuose, Pajūrio Ogovės provincija pietvakariuose, Estuarijos provincija šiaurės vakaruose.
Departamentai
Provincija padalinta į 2 departamentus:
Algimantas Vidugiris
Algimantas Vidugiris (Algimantas Stanislavas Vidugiris, ; g. 1936 m. liepos 21 d. Kaune – m. 2010 m. birželio 25 d. Biškeke) – tarybinis ir Kirgizijos kino dramaturgas, kino režisierius, kino operatorius. Kirgizijos liaudies artistas, Kirgizijos Lenino komjaunimo premijos laureatas, Nacionalinės Kino meno akademijos narys.
Biografija
Gimė Kaune, matininko Stasio Vidugirio ir Genovaitės Vidugirienės šeimoje. Išaugo Ukmergėje.
1955 m. įstojo į Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultetą, vėliau studijas metė. Nuo 1957 m. studijavo operatorystę Maskvos kinematografijos institute (VGIK) (L. Kosmatovo dirbtuvės), kurį baigė 1962 m.
1962 m. debiutavo (ir toliau dirbo) Kirgizijos kino studijoje „Kirgizfilm“, kur kartu su kurso draugu I. Morgačiovu (И. Моргачев) nufilmavo dokumentinį filmą „Обращенные к солнцу“ („Atsigręžę į saulę“).
1968 m. pastatė trumpametražinį filmą „Замки на песке“ („Smėlio pilys“), kuris kino studijos istorijoje gavo daugiausia įvairių prizų.
1969–1970 m. už asmeninius pinigus pastatė filmą įspėjimą „Через сто лет потомки скажут…“ („Po šimto metų ainiai pasakys…“), kuriame kėlė aplinkosauginių „didžiųjų komunizmo statybų“ pasekmių problemas. Filmas buvo uždraustas, visa nufilmuota medžiaga – sunaikinta.
Jo filmai jau 50 metų yra įtraukti į Rusijos kinematografijos instituto programą, vienas iš dokumentinio filmo režisūros egzaminų klausimas yra „A. Vidugirio kūrybos ypatybės“.
Jo darbai įeina į Maskvos Lomonosovo universiteto Žurnalistrikos fakulteto, Maskvos aukštųjų scenaristų ir režisierių kursų ir kitų kino mokyklų ir žurnalistikos fakultetų programą (Lenkija, Lietuva).
Įvairiu laiku skaitė paskaitas apie dokumentinį kiną Maskvos, Budapešto, Alma Atos, Vilniaus aukštųjų mokyklų studentams, dalyvavo susitikimuose su Berlyno, Vilniaus, Damasko, Kairo, Kalkutos kino žiūrovais. Visi svarbiausių A. Vidugirio filmai buvo parodyti per Lietuvos televiziją.
1996–2000 m. Kirgizstano Kinematografijos sąjungos sekretorius.
Nacionalinės kinomeno akademijos akademikas, Prezidiumo narys.
Amerikos televizijos akademijos žiuri komisijos skiriant Teffy apdovanojimą narys, 2004; Alma Atos kinofestivalio „Šakeno žvaigždės“ žiuri narys, 2004; Anapos kinofestivalio „Kinošokas“ žiuri narys, 2009.
Turi dukterį Aigul Sartbajevą ir sūnų Stasį Vidugirį.
Filmografija
21. "Ir vėl skrydis" (И снова полет), 1987, dokumentinis filmas; scenarijaus autorius, režisierius. Prizas už geriausią operatoriaus darbą, 1987.
22. "Sprogimas" (Взрыв), 1987, dokumentinis filmas; scenarijaus autorius, režisierius. Metų filmas, 1987.
23. "Nuskendusio miesto paslaptis" (Тайна затонувшего города), 1988, dokumentinis filmas, scenarijaus autorius, režisierius. Kirgizijos SSR prizas už geriausią režisieriaus darbą, 1988.
24. „Bugu Ene“ (Бугу-эне), 2008, mokslinis dokumentinis filmas; režisierius.
Janis Luoja
Janis Luoja (, 1896 m. vasario 9 d. Pantenė, dab. Valmieros savivaldybė – 1969 m. kovo 9 d. Jūrmala) – latvių kalbininkas.
Biografija
1925 m. baigė Leningrado universitetą. 1935 m. filologijos daktaras.
Dėstė latvių kalbą ir kultūrą 1926–1931 m. Leningrado pedagoginiame institute, 1932–1934 m. Maskvos universitete (katedros vedėjas), 1934–1941 m. Maskvos srities pedagoginiame institute, 1941 m., 1944–1949 m. Latvijos universitete, 1941–1944 m. Gorkyje, 1950–1955 m. Rygos pedagoginiame institute, 1955–1957 m. Liepojos pedagoginiame institute; nuo 1941 m. profesorius. 1932-1937 m. dar ir Žodynų instituto direktoriaus pavaduotojas.
Kalnalio seniūnija
Kalnalio seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje, į pietvakarius nuo Salantų.
Istorija
Administracinis centras: Kalnalis.
Seniūnai: Petras Skirbutas (1932 m.)
1870 m.
Pelenai (grupė)
Pelenai – Lietuvos roko grupė, susikūrusi 1986 m. 1990 m. koncertavo rugpjūtį Europos kelio akcijos metu Lazdijuose. Savo pirmąją kasetę išleido 1993 m.
Grupės sudėtis
Dabartiniai nariai:
Laisvė
thumb|Laisvės skulptūra [[Rokiškis|Rokiškyje]] Laisvė – subjekto galimybė nevaržomai, savo nuožiūra elgtis bei veikti.
Kai kada siūloma skirti galios ir laisvės sąvokas, laisvę apibrėžiant kaip galimybę atlikti daugiausia patį subjektą liečiančius veiksmus, o galią – kaip galimybę savo veiksmais pirmiausia daryti įtaką kitiems.
Laisvė susiduria su keturiais pavojais: stipriojo valdžios siekimu, vargšo pasipiktinimu nelygybe, neišmanėlio utopijos troškimu ir netikinčiojo nesugebėjimu skirti laisvės nuo nuolaidžiavimo.
Boguslavas Radvila
Boguslavas Radvila (, 1620 m. gegužės 3 d. Gdanske – 1669 m. gruodžio 31 d. netoli Karaliaučiaus) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Laisvė
Determinizmas ir neuromokslai
Filosofijoje iki šiol esti ginčų dėl determinizmo teorijų. Pagal vieną iš teorijų, remiantis naujausiais neuromokslų tyrimais, teigiama, kad asmens laisvė yra fikcija – žmogaus elgesį sąlygoja biologiniai veiksniai. Vienas tokios teorijos šalininkų vokiečių neurofiziologas Volfas Singeris teigia, kad populiari ir pripažinta laisvos valios koncepcija, šiuo metu vyraujanti, prieštarauja ne tik determinizmo teorijai, bet ir neurobiologijos mokslo tyrimų rezultatams.
Boguslavas Radvila
Biografija
Šventosios Romos imperijos kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų Biržų – Dubingių giminės, Jonušo Radvilos ir Elžbietos Sofijos Hohencolern sūnus.
Gimė Gdanske, mūriniame namelyje, kurį jo tėvui išnuomojo Gdansko burmistras Janas van der Lindė. Jo krikštatėviu buvo Čekijos karalius Frydrichas V. Tačiau sulaukus pusmečio amžiaus mirė tėvas ir jo globėju tapo dėdė Kristupas Radvila. 1637–1648 m. su pertraukomis gyveno Vakarų Europoje, studijavo Utrechto universitete, dalyvavo Nyderlandų kovose su Ispanija.
Laisvė
Determinizmas ir neuromokslai
left|thumb|[[Eugène Delacroix – „Laisvė kviečia į kovą“, 1830]] Pasak Singerio, valios laisvės nebuvimas turi sąlygoti esamų kaltės ir bausmės institutų peržiūrą (revizavimą), nes tam tikra prasme asmuo negali būti laikomas atsakingu už savo elgesį. Jo teigimu, nusikaltimų kaltininkų atveju yra atliekamos veikos, kadangi kiekvienas asmuo paveldi tam tikrą nervų sistemos tipą (neuroninę architektūrą), kuri žmogaus ontogenezės metu pasireiškia tam tikrais būdais bei formomis, todėl asmuo nėra atsakingas už savo veiksmus, kadangi jis to pats veikos darymo metu nevaldo (asmuo daro ne tai, ką nori, bet kai jis ką daro, tai jam atrodo, kad jis to nori).
Boguslavas Radvila
Biografija
Nuo 1638 m. LDK vėliavininkas, 1646 m. LDK didysis žirgininkas, daugkartinis Abiejų Tautų Respublikos pasiuntinys. 1648–1654 m. slopino Bogdano Chmelnickio sukilimą, 1654–1655 m. dalyvavo kare su Rusija, vienas Kėdainių sutarties iniciatorių. 1657–1665 m. Prūsijos kunigaikštystės generalinis vietininkas, generalgubernatorius.
Šeima
Buvo vedęs savo antros eilės dukterėčią Aną Mariją Radvilaitę (1640−1667) − pusbrolio Jonušo Radvilos dukterį. Turėjo dukterį − Liudviką Karoliną Radvilaitę (1667−1695).
Dūseikių valsčius
Dūseikių valsčius – valsčius, buvęs šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Dūseikiai.
Antabaltė
Antabaltė – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Spitrėnų. Stūkso Antabaltės piliakalnis.
Dūseikių valsčius
Istorija
Įkurtas carmečiu XIX a., po Nepriklausomybės atkūrimo XX a. neatkurtas.
Torsten Frings
Torštenas Fringsas (g. 1976 m. lapkričio 22 d.) – buvęs vokiečių futbolininkas, Vokietijos rinktinės saugas. Nacionalinėje rinktinėje rungtyniavo nuo 2001 m. vasario 27 d.
Karjera
Po čempionato žaidėju domėjosi Europos garsiausi klubai, bet jis perėjo į Vokietijos Dotmundo „Borussia“. 2003–2004 metų sezono pirmoje pusėje nežaidė dėl kelio traumos, po sezono perėjo į Miuncheno „Bayern“. Su Miuncheno klubu laimėjo Vokietijos čempionatą ir taurę, bet po metų nutarė grįžti į Bremeno klubą.
2006 m. su rinktine žaidė Vokietijoje vykstančiame pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse įmušė įvartį į vartus, o po ketvirtfinalio 11 m baudinių serijos žaidėjas įspėtas už susistumdymą su argentiniečiais ir diskvalifikuotas dvejoms rungtynėms, turėjo praleisti pusfinalį.
Anglies degimo procesas
Anglies degimo procesas – branduolių sąlajos reakcijų grandinė, kuri vyksta masyviose žvaigždėse (mažiausiai 4 Saulės masių formavimosi metu), kurios savo šerdyse sunaudojo (sudegino) lengvesniuosius elementus. Reakcijoms reikalingos aukštos temperatūros (6×108 K) ir dideli tankiai – apie 2×108 kg/m³). Pagrindinės reakcijos yra šios:
Taip pat gali vykti:
Anglis žvaigždėse pradeda degti kai baigiasi helio degimas. Degant heliui žvaigždės šerdyje susikaupia daug anglies ir deguonies. Kuomet helio tankis nukrenta žemiau tokio lygio, kuris reikalingas degimui palaikyti, šerdis atvėsta ir dėl gravitacijos kolapsuoja (traukiasi). Temperatūra ir tankis dėl to kyla iki tokio laipsnio, kad prasideda anglies degimo procesas. Pakilus temperatūrai taip pat prasidės ir helio degimas sluoksnyje, esančiame aplink anglies šerdį. Žvaigždės išoriniai sluoksniai išsiplečia ir ji tampa raudonąja milžine.
Kuomet anglis dega, branduolyje kaupiasi reakcijų produktai – O, Mg, Ne. Po kažkiek laiko (maždaug po tūkstančio metų eilės) anglies tankis nukris žemiau lygio, reikalingo degimui palaikyti. Šerdis atvės ir vėl trauksis tol, kol pradės degti neonas (Neono degimo procesas). Tuo tarpu sluoksnyje, esančiame aplink neono šerdį toliau degs anglis, dar aukštesniame sluoksnyje degs helis, o dar aukščiau – vandenilis.
Anglies degimo metu atsiradę protonai ir neutronai sąveikauja su įvairiais žvaigždėje esančių atomų branduoliais. Taip susidaro reti, didesnės masės branduoliai (36S, 40Ar, 40K, 43,46,48Ca, 45Sc, 47,49,50Ti, 50V, 63,65Cu, 62,64Ni, 68,70Zn, 69,71Ga, 73Ge, 76As ir 76Ge).
Tuo momentu 4 – 8 Saulės masių žvaigždės pasidaro nestabilios ir nusimeta apvalkalą, sukeldamos smarkų žvaigždinį vėją. Lieka tik centrinė baltosios nykštukės šerdis, sudaryta iš O-Ne-Mg.
Anglies degimas yra paskutinis degimas kurio temperatūra dar pakankamai žema kad masiškai nesusidarytų labai daug energijos atimantys neutrinai.
Masyvesnėse žvaigždėse prasideda neono degimo procesas, tačiau evoliuciniai procesai čia tokie greiti, kad apvalkalas nebespėja sureaguoti.
Palenkės Mendzyžeco Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Palenkės Mendzyžeco Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia'''  – katalikų bažnyčia, esanti Palenkės Mendzyžeco mieste. Bažnyčioje įsikūrusi Palenkės Mendzyžeco Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. Barokinio-klasicistinio architektūros stiliaus bažnyčia pastatyta 1772–1774 m., bažnyčios statybas finansavo Augustas Aleksandras Čartoriskis. Iš pradžių tai buvo unitų cerkvė, nuo 1875 m. iki 1921 m. stačiatikių cerkvė, o nuo 1921 m. katalikų bažnyčia. 1990 m. balandžio 5 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Savukynas
Savukynas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Savukynienė (ištekėjusi moteris) ir Savukynaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stare Holovčicė
Senosios Holovčycės – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Sarnakų, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 134 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1540 metus. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1809-1952 m. kaimas buvo Holovčicės valsčiaus centras.
Grūšlaukės seniūnija
Istorija
Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. spalio mėn. performuota į Grūšlaukės apylinkę. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas (1915-1918 m. - šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Administracinis centras: Grūšlaukė.
Seniūnai: Pranas Siurblys (1932 m.)
Švilpynė
Švilpynė – liaudies muzikos instrumentas. Daroma iš molio, karklo žievės, nendrių ir kt. Jas naudojo piemenys ganydami gyvulius.
Grūšlaukės seniūnija
Istorija
1870 m.
Rūdupiai
Rūdupiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Luokės, prie Rūdupio upelio. Praeina kelias. Seniūnaitijos centras. Veikia Viešvėnų mokyklos skyrius.
Kauno gubernija
Kauno gubernija – Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas 1843–1915 m. Centras – Kaunas. Buvo dabartinės Lietuvos centrinėje, vakarinėje ir šiaurinėje dalyje bei Baltarusijos šiaurės vakariniame pakraštyje. Gubernija įėjo į Vilniaus generalgubernatoriją. Plotas 38 400 km². Priklausė Rusijos imperijos nepramoninėms gubernijoms, žemės ūkio lygiu buvo viena pirmaujančių, gyventojai – vieni raštingiausių (1897 m. 55,3 proc.).
Istorija
1842 m. gruodžio 30 d. pasirašytas Rusijos caro Nikolajaus I įsakymas, kuriuo siekiama subalansuoti Šiaurės vakarų gubernijas gyventojų ir ploto atžvilgiu, sudarant Kauno guberniją iš šiaurinių Vilniaus gubernijos apskričių (visų Raseinių, Šiaulių, Telšių, Upytės arba Panevėžio, Vilkmergės, Zarasų apskričių, dalies Kauno apskrities). Iš likusios dalies Kauno apskrities (iki Rumšiškių) buvo atkurta Trakų apskritis. Šis įsakymas įsigaliojo 1843 m. liepos 13 d. (pagal senąjį kalendorių – liepos 1 d.). Gubernija buvo Rusijos imperijos šiaurės vakarinėje dalyje.
Įkūrus guberniją, paskirtas Kauno gubernatorius, vicegubernatorius, gubernijos valdyba, finansų rūmai, prokuroras ir du striapčiai, sudarytas sąžinės teismas, visuomenės priežiūros prikazas, statybos komisija, paskirti gydymo valdybos inspektorius, gubernijos matininkas, miesto magistrato nariai (ratmanai ir burmistrai), mokyklų inspektorius, muitinės viršininkas, pasienio valdininkai, miesto viršininkas, miesto seniūnai, gubernijos bajorų vadas, policmeisteris, valstybės turtų apygardos viršininkas, girininkas, zemskinis teismas, apskaitos iždininkas. Kauno gubernija be pakeitimų išliko iki 1915 m.
Administracinis suskirstymas
Gubernija buvo sudaryta iš 7 apskričių, iki tol priklausiusių Vilniaus gubernijai:
Bendrai apskritys užėmė 37 000 tūkstančius kvadratinių varstų (38 400 km²), buvo 830 tūkst. gyventojų. Didžiausios – Šiaulių apskrities – plotas 1897 m. buvo 6498 kvadratiniai varstai su 3937 gyvenamų vietovių, kuriose gyveno 239 000 gyventojų. 1913 m. buvo 141 valsčius, 936 seniūnijos, 9 miestai, 24 641 kitos gyvenvietės.
Vanilė (gentis)
Vanilė (Vanilla) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso visžalės vijoklinės orchidėjos, paplitusios nuo tropinių Amerikos sričių iki Azijos, Naujosios Gvinėjos, vakarų Afrikos tropikų.
Šiai genčiai priklauso kvapioji vanilė (Vanilla planifolia), kurios vaisius vartojamas kaip prieskonis (žr. vanilė).
Gentyje yra apie 110 rūšių.
Rūšys
ir kt.
Voroniai (Lenkija)
Voroniai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stare Litevnikai
Stare Litevnikai – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Prancūzijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Vidovas
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1501 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1855 m. kaime siautė cholera. 1952-1954 m. kaimas buvo Vidovo valsčiaus centras. 1999 m. pastatyta Vidovo Dievo Motinos Kasperovskos Ikonos cerkvė. 2007 m. įkurta Vidovo Dievo Motinos Kasperovskos Ikonos parapija.
Mėlynasis raitelis
„Mėlynasis raitelis“  – Miuncheno menininkų grupuotė, veikusi nuo 1911 iki 1914 metų. Tai buvo pati reikšmingiausia vokiečių ekspresionizmo kryptis.
thumb|right|[[Vasilijus Kandinskis, „Nežinomas balsas“ (1916 m., akvarelė)]]
Grupuotės nariai
„Mėlynojo raitelio“ grupuotės veikla ir atskirų jos narių ruso Vasilijaus Kandinskio (1866–1944) bei šveicaro Polio Klė (1879–1940) įdiegtos naujovės turėjo didelį poveikį tarptautiniam avangardizmui. Grupuotei taip pat priklausė Mariana Veriovkina (1860–1938), vokiečiai Gabrielė Miunter (1877–1962), Francas Markas (1880–1916), Augustas Makė (1887–1914) ir austras Alfredas Kubinas (1877–1959).
Pavadinimo kilmė
1930 m. V. Kandinskis papasakojo, kodėl buvo pasirinktas toks grupuotės pavadinimas: „''Vieną dieną ūksmingoje Sindelsdorfo terasoje gerdami kavą Francas Markas ir aš išrinkome šį pavadinimą. Mums abiem patiko mėlyna spalva, F. Markui – arkliai, man – raiteliai. Taigi, pavadinimas gimė savaime''“.
Ideologija
Grupuotė surengė dvi svarbias parodas ir išleido almanachą „Mėlynasis raitelis“ (1912). Šis almanachas buvo svarbus meninių ketinimų patvirtinimas, pristatytas stulbinančiai novatorišku būdu. Į almanachą buvo įtraukti rašiniai įvairiomis temomis (kompozitoriaus Arnoldo Šionbergo apybraiža apie muziką bei ištraukos ir Davido Burliuko esė apie rusų meną, buvo sugretinti „Mėlynojo raitelio“ ir kitų kultūrų bei laikotarpių menininkų darbai, kad išryškėtų naujas meno istorijos paveikslas.
Almanachas taip pat domėjosi misticizmu, juos siejusiu su vėlyvaisiais simbolistais, primityviuoju, liaudies, vaikų ir protinę negalią turinčiųjų menu – visa, kas jiems buvo vertingi įkvėpimo šaltiniai.
Dailininkai V. Kandinskis, F. Markas ir A. Makė savo apybraižose išreiškė tikėjimą simboliniu ir psichologiniu abstrakčių formų veiksmingumu. Originaliame esė „formos klausimu“ Kandinskis įrodinėjo, jog menas turi būti šventas, matomas ir aiškus vidinių dvasinių ypatybių ženklas. Be to, jis gynė menininko laisvę pasirinkti išraiškos formą – abstrakčią ar realistinę. V. Kandinskio knygoje „Apie dvasingumą mene“ buvo rutuliojama idėja, jog menas – tai dvasinės autobiografijos rūšis, ir per ją žiūrovai gali prisiliesti prie savo dvasingumo. Jis ieškojo proto bei jausmų sintezės, siekė kūrinių išraiškingumo.
Jei V. Kandinskio tikėjimo sistema gali būti apibūdinta kaip analitinis dvasinis misticizmas, tai Franko Marko – kaip panteistinė filosofija, jungianti religinius įsitikinimus su giliais jausmais gamtai bei gyvūnams. F. Markas naudojo plačią ryškių spalvų paletę konfliktui bei harmonijai išreikšti.
Golfas
Golfas – sportinis lauko žaidimas, laisvalaikio leidimo būdas. Golfas žaidžiamas nuo 30 iki 80 ha su gamtinėmis kliūtimis lauke, kuriame būna įrengta 9 arba 18 duobučių kamuoliukams įridenti. Žaidžiama naudojant nedidelius kamuoliukus bei įvairių dydžių bei formų lazdas (vadinamąsias riedmušas).
Mėlynasis raitelis
Ideologija
A. Makės kūryba yra miestietiška. Džiaugsmingos jo miesto scenos, nutapytos derinant išraiškingas spalvas, priartina jo kūrybą prie jo amžininkų prancūzų fovistų bei orfistų ir primena, jog homogeninis stilius niekada nebuvo „Mėlynojo raitelio“ dailininkų tikslas.
P. Klė taip pat eksperimentavo su spalvomis, tačiau griežtai išlaikė individualumą. Jo akvarelės ypač lyriškos, pusiau abstrakčios, tačiau kartu subtilios ir išraiškingos. Kaip ir jo draugai V. Kandinskis bei F. Markas, P. Klė savo mintis apie dvasinę meno prigimtį 1920 m. išdėstė „Kūrybiniame credo“.
Golfas
Golfas Lietuvoje
Lietuvoje golfas pradėtas žaisti 2000 m. Tuomet šalia Kauno, Didžiosiose Lapėse įrengtas pirmasis 9 laukų golfo aikštynas (golfo klubas „Elnias“). Iki 2006 m. golfo aikštynas Didžiosiose Lapėse buvo vienintelis Lietuvoje. Šiuo metu įrengti 6 golfo aikštynai, veikia Lietuvos golfo federacija, 2010 m. surengtas 5-asis Lietuvos atviras golfo čempionatas, vyksta Lietuvos golfo federacijos taurės, kitos varžybos, nustatyta Lietuvos golfo žaidėjų reitingavimo sistema. 2010 m. Lietuvos atvirąjį golfo mėgėjų čempionatą vyrų turnyre laimėjo Lietuvos atstovas Arnas Kaunas, sužaidęs per 218 smūgių (70-73-75), moterų varžybose nugalėtoja tapo Latvijos golfo žaidėja L. Duobelė (rezultatas 241 smūgis; 79-81-81).
Mėlynasis raitelis
Ideologija
Grupuotės narius siejo ne tik bendras stilius, bet ir ideologija − nepalenkiamas, aistringas tikėjimas nevaržoma, kūrybinga menininko laisve išreikšti asmeninę viziją bet kokia jam priimtina forma.
Golfas
Golfas Lietuvoje
2014 m. Lietuvos golfo reitingo lyderiais buvo Juozapas Budrikis ir Rasa Butrimaitė.
Mėlynasis raitelis
Parodos
„Pirmoji Mėlynojo raitelio redaktorių paroda“ (nuo 1911-ųjų gruodžio iki 1912-ųjų sausio) vyko Thannhauserio galerijoje, Miunchene. Vėliau ji tapo inauguracine Herwartho Waldeno Sturm galerie paroda Berlyne ir apkeliavo Kelną, Hagą ir Frankfurtą. Mėlynojo raitelio dailininkų kūrybą papildė ir keleto kitų atstovų, tarp jų Heinricho Campendonko (1889-1957), Elizabeth Epstein (1879-1956), J. B. Niestle (1884-1942), čekų menininko E. Kahlerio (1883-1911), amerikiečio Alberto Blocho (1882-1961), rusų Davido ir Vladimiro Burliukų, prancūzų R. Delonė (1885-1941) bei austrų kilmės vengro Schonbergo darbai.
Golfas
Golfas Lietuvoje
Golfo klubai Lietuvoje pasižymi tinkamomis įvairiomis natūraliomis gamtinėmis sąlygomis: tvenkiniais, vandens protakomis, smėlynais, kalvomis. Vietomis reljefo aukščio skirtumai siekia iki 30 metrų.
Mėlynasis raitelis
Parodos
„Antroji Mėlynojo raitelio redaktorių paroda“, surengta 1912 metų vasario - balandžio mėnesiais Goltzo galerijoje, Miunchene, sulaukė dar didesnės sėkmės. Skirta tik akvarelei, piešiniams ir spausdintai grafikai, ekspoziciją sudarė 315 naujosios grafikos meno pavyzdžių, sukurtų net trisdešimt vieno Vokietijos, Prancūzijos ir Rusijos menininko, tarp jų E. Noldės, M. Pechšteino, E. L. Kirchnerio, E. Hekelio, P. Klė, A. Kubino, H. Arpo, P. Pikaso, Ž. Brako, R. Delonė, K. Malevičiaus, M. Larionovo ir N. Gončarovos. Šios parodos sukėlė tikrą sensaciją tarp menininkų, apstulbino kritikus ir visuomenę.
Golfas
Lietuvos golfo aikštynai
2015 m. šalyje veikė 6 golfo aikštynai:
Mėlynasis raitelis
Veiklos pabaiga
Pirmasis pasaulinis karas nutraukė grupuotės veiklą. Vasilijus Kandinskis buvo priverstas grįžti į Rusiją. A. Makė žuvo pirmosiomis karo savaitėmis, o F. Marką tokia pat lemtis ištiko 1916 metais apkasuose Verdene. Taip ir buvo pabaigtas F. Marko ir V. Kandinskio rengtas almanacho tomas. V. Kandinskis rašė: ''„Mėlynasis raitelis“ buvome mes: F. Markas ir aš. Mano draugų nebėra, o aš vienas nebenoriu tęsti“''.
Golfas
Golfas olimpinėse žaidynėse
Golfas olimpinėse žaidynėse debiutavo 1900 m. Paryžiuje. Antrą kartą ši sporto šaka olimpinių žaidynių programoje buvo 1904 m., o po to pašalinta iš programos.
Mėlynasis raitelis
Veiklos pabaiga
Nors grupuotei ir nepavyko pergyventi Pirmojo pasaulinio karo, jos veikla ir atradimai buvo išties svarbūs, davę pradžią iliuziniam menui, dadaizmui, siurrealizmui ir abstrakčiajam ekspresionizmui.
Golfas
Golfas olimpinėse žaidynėse
2009 m. Kopenhagoje nuspręsta grąžinti golfą į olimpinę programą 2016 m. olimpiadoje. Taip pat priimtas nutarimas jog golfas privalės būti žaidžiamas bent dvejose olimpinėse žaidynėse (2016 m. ir 2020 m.).
Golfo programą sudaro dvi individualios rungtys moterims ir vyrams.
Turnyras
thumb|200px|Golfas Golfas yra tikslumo žaidimas, kuriame žaidėjai smūgiuoja kamuolį su riedmuša iš 18 duobučių sudarytu taku, kuris turi pradžios žymą ir duobutę kitame gale, į kurią turi įkristi kamuoliukas. Žaidimo tikslas yra įridenti kamuoliuką į visas 18 duobučių, atliekant kuo mažiau smūgių. Pagrindiniai golfo turnyrai yra sudaryti iš keturių etapų (72 duobutės), žaidžiant po vieną etapą per dieną. Tokia tvarka iš žaidėjų reikalauja puikios koncentracijos per rungtynes ir suteikia žaidėjui geriausią galimybę įveikti tako sunkumus.
Yra pripažintos dvi rungtynių formos:
Be šių dviejų rungtynių tipų yra dar keli variantai:
Takas
thumb|200px Golfo takas yra sudarytas iš 18 duobučių, išdėstytų natūralioje aplinkoje. Kiekvienas takas, suplanuotas tako dizainerio, yra individualus. Be to, plotas, suplanuotas žaidimo tikslams – takas turi natūralių gamtinių klūčių, kurios reikalauja išskirtinio atidumo kiekvienai duobutei. Atstumas tarp duobučių gali būti nuo 90 m. iki 550 m.
Lygiai
Priklausomai nuo atstumo ir take esančių kliūčių, yra nustatytas atitinkamas smūgiavimų, pataikymui į duobutę, skaičius – lygiais (PAR). Per smūgiavimo žaidimo turnyrą, kiekvieno žaidėjo bendras smūgiavimo skaičius yra palyginamas su standartu riedmušai duobučių skaičius, kurį paprastai reikia įveikti, yra nuo 70 iki 72.
Taurių varžybos ir čempionatai
thumb|200px|[[Dubai Desert Classic turnyras (2001).]] Pasaulio žaidėjų reitingai kas dveji metai yra nustatomi Tarptautinės federacijos PGA vyrų profesionalų turnyruose. Kiekvienas žaidėjas kaupia taškus mažiausiai iš 40 turnyrų, per 4 pagrindinius čempionatus ir vyrų profesionalų lygoje – Profesionalų golfo žaidėjų asociacija (PGA) visame pasaulyje (Europoje, JAV, Pietų Afrikoje, Azijoje ir Pietų Pusrutulyje). 4 pagrindiniai turnyrai, kurie sudaro Grand Slam, yra: Meistrų (Masters Tournament; Ogastoje, Džordžija, nuo 1934 m.), Atvirasis JAV (US Open; nuo 1895 m., kiekvienais metais žaidžiamas kitame take), Atvirasis Britanijos (British Open; nuo 1860 m., žaidžiamas Škotijoje ir Anglijoje, viename iš 10 galimų takų) ir JAV PGA turnyras (USPGA; nuo 1916 m., JAV skirtinguose takuose).
Prestižiniame Ryder taurės čempionate dalyvauja Europos ir Amerikos komandos. Varžybos nuo 1927 m. vyksta kas dveji metai, pakaitomis JAV ir Europos takuose. Galiausiai, komandų iš trijų narių Pasaulio taurė, Danchilo taurė (Dunhill`s Cup), nuo 1953 m. žaidžiama kiekvienais metais. Moterų profesionalų lyga sudaro 40 turnyrų, vykstančių per vienerius metus. Yra 4 pagrindiniai turnyrai: Atvirasis JAV (US Open; nuo 1946 m.), Moterų PGA čempionatas (Ladies` PGA; nuo 1955 m.), Nabisco čempionatas (1972 m.) ir Du Maurier Classic (nuo 1984 m.). Nuo 1990 m. kas dveji metai Amerikos profesionalų komanda žaidžia prieš Europos komandą Solheim Taurės varžybose.
Technika
thumb|200px Golfo žaidėjai turi pritaikyti savo techniką ir įgūdžius prie aplinkos, kurioje jie žaidžia. Atsižvelgti į oro sąlygas – vėją, lietų ir žemės drėgnumą – kurie turi svarbų poveikį kamuoliuko trajektorijai.
Pirmasis ir antrasis smūgiavimas į duobutę paprastai yra ilgi ir labai svarbūs rezultatui. Golfo žaidėjas siekia sklandaus judesio, tikslaus sąlyčio ir gero užbaigimo.
Būdami prie pievelės, žaidėjai turi įvertinti atstumą iki duobutės ir pasirinkti tinkamą metalinę riedmušą. Golfo žaidėjas smūgiuoja kamuoliuką į taikinį lėtai ir aukštai arba riedančiai.
Išmušimas iš duobelės Duobelę ne visuomet galima traktuoti kaip kliūtį. Kai kurie golfo žaidėjai labiau mėgsta duobeles nei aukštą žolę, nes kamuoliuko atoveikis ant smėlio paviršiaus yra geriau nuspėjamas. Naudodamas smėliui skirtą pleištinę riedmušą, žaidėjas smūgiuoja į smėlį už kamuoliuko, pastarojo nepaliesdamas.
Laikymo būdai
Golfo žaidėjai turi atrasti jiems patogiausią riedmušos laikymo būdą. Geras laikymas sumažina įtempimą rankose ir padidina rankų lankstumą bei smūgio tikslumą.
Įranga
thumb|200px Riedmuša – lazda, kuria smūgiuojama. Žaidžiant take reikalingos kelių tipų riedmušos. Reikiamam atstumui įveikti ir pagal konkrečią situaciją, žaidėjai pasirenka atitinkančias savybes turinčią riedmušą. Pirmosios riedmušos buvo pagamintos iš medžio. Įrangos tobulinimas padidino smūgių tikslumą ir atstumą, kurį kamuoliukas skrieja.
Kadangi buvo pradėti gaminti sunkesni kamuoliukai, reikėjo tvirtesnės medienos riedmušoms, dėl to palaipsniui pradėtos naudoti sintetinės medžiagos. Šiandien tai plienas, grafitas, titanas ir lydiniai pakeitę medieną naudojamą riedmušų galvutėms ir kotams.
Jonavos Šv. apaštalo Jono parapija
Jonavos Švento apaštalo Jono parapija – apaštalo Jono vardo parapija Jonavos dekanate (Kauno arkivyskupija), Jonavos mieste. Parapijos globėjas – Šv. apaštalas ir evangelistas Jonas.
Istorija
2012 m. pašventinta Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia.
Jonavos Šv. apaštalo Jono bažnyčia
2007 m. liepos mėn. Virbaluose, bažnyčios statybai skirtame sklype buvo pastatytas kryžius.
2008 m. sudarytas Šv. apaštalo Jono bažnyčios pastatymo komitetas. Jo nariai – Jonavos politikai, verslininkai, gyventojai. Komiteto garbės svečiai – Sigitas Tamkevičius, verslininkas Bronislovas Lubys („Achemos grupė“ vadovas) ir Jonavos meras Bronislovas Liutkus.
Baltupių apylinkė
Baltupių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Vilniaus dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Dzeržinskio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Fabijoniškių apylinkės.
Melėnai (Biržai)
Melėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurę nuo Biržų.
Istorija
1956-1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė. 1992-1998 m. veikė Melėnų žemės ūkio bendrovė.
Kanibalizmas
thumb|right|350px|Kanibalizmas Brazilijoje 1557 m. Kanibalizmas – reiškinys, kai vienos rūšies atstovai valgo vieni kitus. Dažniausiai kanibalizmas reiškia žmones valgančius kitus žmones (kartais dar vadinama žmogėdrystė).
Istorija
Kanibalizmas buvo priskiriamas daugeliui genčių ir tautų praeityje, bet kanibalizmo laipsnis, kuris tuomet iš tikrųjų pasireikšdavo ir buvo socialiai sankcionuojamas, dabar yra ypač prieštaringa antropologijos tema. Kai kurie antropologai įrodinėja, kad kanibalizmas beveik neegzistavo ir tvirtina tai su kraštutiniu skepticizmu, o kiti įtikinėja, kad ši praktika besivystančiose visuomenėse buvo paplitusi. Keletas archeologų tvirtino, kad kai kurios iškasenos Amerikos pietvakariuose įrodo kanibalizmo buvimą. Individualūs atvejai kitose šalyse parodė, kad kanibalizmas reiškėsi tarp psichiškai nestabilių žmonių, tarp nusikaltėlių ir, nepatvirtintais gandais, tarp religinių fanatikų.
Kanibalizmo pavyzdžiai
JAV Donner Party yra kanibalizmo pavyzdys. Žmonės valgė kitus žmones, kad išvengtų mirties nuo bado. Abejotini įrodymai rodo, kad kanibalizmas buvo plačiai paplitęs per badmetį Ukrainoje 1930 m., per Leningrado blokadą Antrojo pasaulinio karo metais ir per Kinijos pilietinį karą (1946-1949).
Kitų gyvūnų kanibalizmas
Biologijoje kanibalizmas yra reiškinys, kai ėdami tos pačios rūšies individai. Kanibalizmas gali būti:
Jėzus Kristus superžvaigždė
Kūrinyje aiškiai jaučiamos tikslingai įpintos XX amžiaus mąstysena ir vertybės, ironiškos užuominos į šiuolaikinį gyvenimo būdą. Filme bei sceniniame pastatyme tuo pačiu tikslu buvo naudota daug anachronizmų, pavyzdžiui, Jėzų nukryžiuoti vedantys kareiviai buvo apsirengę šiuolaikinėm kareiviškom kelnėm ir nešėsi automatus.