cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jamato žmonės
Socialiniai sluoksniai
Jamato laikotarpiu gyvavo trys pagrindiniai socialiniai sluoksniai. Imperatorius (valdovas) ir jo šeima buvo aukščiausią statusą turintys asmenys.
Udži buvo įtakingos šeimų grupės, panašios į tradicinius japonų klanus. Šios šeimos turėjo teisę kontroliuoti derlingas žemes, iš kurių gaudavo pajamų.
Be buvo profesinės žmonių grupės (perimamos palikuonių), atlikdavusios konkrečias paslaugas imperatoriui arba Udži. Be dažniausiai dirbdavo žemės ūkio darbus - augino ryžius bei kitus žemės ūkio produktus sau ir savo viršininkams. Buvo ir tokių, kurie užsiėmė žvejyba, amatais ar kitais darbais. Imperatoriaus ar Udži galia priklausė nuo to, kiek Be jie turėjo. Po Taika reformos Be sluoksnis buvo panaikintas, išskyriant tik kvalifikuotus darbuotojus: muzikantus, amatininkus. Jie tapo nepriklausomi nuo imperatoriškosios šeimos.
Animizmas
Jamato karalystė buvo įkurta maždaug 3 amžiuje po Kr. Gana greitai Jamato animizmo atplaiša tapo populiariausia religija. Dėl šios, taip pat ir dėl politinių priežasčių, nemaža dalis mirusių Jamato protėvių buvo laikomi dievybėmis. Tikėta, kad beveik viskas gamtoje turi savyje dvasią. Buvo teigiama, kad Karališkoji šeima tiesiogiai kilusi iš Saulės deivės Amaterasu. Animizmo dvasios buvo suasmeninamos, garbinamos šventose, specialiose vietose ir dažnai laikomos vietinių klanų globėjiškomis dievybėmis.
Šintoizmas
miniatiūra|327x327px|Mononobe no Morija Vietinė Japonijos religija, kuri kadaise buvo ir valstybinė religija. Ankstyvuoju laikotarpiu šintoizmas neturėjo jokių konkrečių, žmonių pastatytų šventyklų ar garbinimo vietų. Šintoizmo pagrindas - gamta, todėl dievybės dažniausiai garbintos prie šventų uolų, vadinamų ivakura (iwakura). Apeigų metu buvo teikiamas išskirtinis dėmesys ritualinei švarai. Jamato laikotarpiu šintoizmu teismai dažnai naudojosi norėdami sitprinti savo kontrolę. Tačiau buvo ir žmonių, teigusių, kad šintoizmas nėra religija, būdas, kaip žvelgti į pasaulį. Šis tikėjimas neturi daug taisyklių, steigėjo, didžiųjų raštų ar konkrečių įsitikinimų.
Budizmas
Nors keli Kinijos Daoizmo ir Konfucionizmo elementai jau buvo įsilieję į šintoizmą, būtent budizmas paskatino japonus susitelkti į savają asmenybę ir jos funkcijas. Budizmas, atsiradęs Indijoje, pirmiausia pasiekė Kiniją, tada Korėją, o vėliau ir Japoniją. Nihon Šioki yra rašoma, kad Mahajana budizmas Jamato žmones pasiekė 552 metais, kai Jamato valdovas iš Bekdžės (kor. 백제 Baekje) valdovo gavo Budos statulą ir budistinius raštus.
Ilgainiui iškilo du klanai – Soga klanas, vienas įtakingiausių klanų, kurio atstovai buvo budizmo šalininkai ir Mononobe klanas (jap. 物部氏 Mononobe uji), kurio nariai išliko ištikimi šintoizmui ir bijojo, kad budizmo sklaida Japonijoje supykdys vietinius dievus. Netrukus po šalį pasklido epidemija, kuri nusinešė daugybės žmonių gyvybes. Mononobe klanas apkaltino Soga klaną, neva šis, pasirinkęs budizmą, supykdė vietos dievus. Imperatorius pritarė Mononobės klanui ir Budos statula buvo išmesta. Kilo konfliktas tarp šių dviejų klanų ir įvyko mūšis prie Šigi kalno. Soga no Umako (žymiausias Soga klano atstovas) ir princas Šiotoku (taip pat aktyvus budizmo sekėjas) čia prisiekė, jog laimėjus mūšį, jie pastatys budistinę šventyklą. 587 metais konfliktas baigėsi Soga klano pergale. Tačiau šio klano įsigalėjimą varžė princas Šiotoku, dalyvavęs ne vienoje kelionėje į Kiniją, kur mokėsi budizmo vertybių ir moralės principų. Įsitvirtinęs budizmas paskatino meno ir architektūros vystymąsi. Jamato žmonių meno stilius dažniausiai buvo perimtas iš budistų menininkų, atkeliavusių iš Bekdžės ir kitų Korėjos karalysčių. Japonijos vienuoliai, kurie tuo metu daug keliaudavo po pasaulį, budizmui įkvėpė naujų idėjų. Išplitus budizmui, buvo pradėtos statyti budistinės šventyklos, atspindėjusios Korėjos ir Kinijos stilių.
Apranga
miniatiūra|223x223px|Haniva Jamato pilkapių kapavietėse yra randamos haniva (jap. 埴輪 haniwa) figūrėlės, kurios aprengtos rūbais iš dviejų dalių: viršutinė dalis – su atsegimu priekyje ir siauromis rankovėmis, o apatinę dalį vyrams sudarė laisvos kelnės, o moterims – klostuotas sijonas. Jamato periode, Kinijos atvykėlių dėka, atsirado šilkininkystė. Žmonės šiame laikotarpyje dar neturėjo įgūdžių dažyti drabužius, todėl šilko medžiaga buvo natūralios baltos spalvos. Vėlesniu Jamato laikotarpiu žmonės pradėjo naudoti naujus stilius, medžiagos jau dažytos įvairiomis spalvomis, drabužiai buvo siuvami ilgesni, platesni ir puošnesni. Drabužių stiliai buvo skirstomi į formalią aprangą, karališkuosius rūbus ir uniformas. Pagal rūbo spalvą būdavo galima atpažinti, kokio rango žmogus yra. Aukštesniojo rango žmonės nešiodavo užsienietiško Kinijos stiliaus drabužius. Vyrai nešiojo laisvą viršutinį rūbą, prarėžtais šonais ir kelnes su diržu. Moterys vilkėdavo trumpesnį viršutinį rūbą ir ilgus, gražiai krintančius sijonus. Kitų rangų žmonės vis dar vilkėdavo drabužius, panašius į ankstesnius periodus.
Fiziniai bruožai
Jamato laikotarpiu pradėjo keistis žmonių išvaizda: žmonės tapo lieknais, elegantiškais ir dažnai aukštesniais nei ankstesniais laikotarpiais. Jie turėjo lieknus ir ilgus kaklus, siaurą krūtinę, ilgus pirštus. Veido struktūrai būdingi labiau pailgi veidai su neryškiais skruostikauliais, mažiau įkypos akys, lenktos nosys, dideli viršutiniai dantys. Kūno plaukuotumas nedidelis. Kai kurių mokslininkų teigimu, vertinant to meto japonų išvaizdą, Jamato žmonės tikriausiai kilo iš Kaukazo arba Irano. Balta oda buvo Jamato žmonių siekiamybė, mat intensyvūs saulės spinduliai ir į odos tamsėjimą linkusi azijiečių oda bylojo, jog tamsesnės odos žmonės priklauso žemesniam luomui ir dirba lauko darbus laukuose. Tuo tarpu baltaodžiai laikyti aristokratais, išsilavinusiais, vertais didelės pagarbos bei pripažinimo, tai įrodo ir jų senoji poezija.
Asfalto ežeras
thumb|250px|Asfalto ežeras 2011 m.
Asfalto ežeras  – didžiausias natūralus asfalto telkinys pasaulyje. Telkšo Trinidade ir Tobage, Trinidado salos pietvakariuose, La Brea apylinkėse. Ežeras užima 40 ha plotą, o jo gylis siekia 75 metrų.
Nyderlandų futbolo varžybos 2021–2022 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2021–2022 m.
Asfalto ežeras
Ežere susidaro asfaltas, prilygstantis pramoniniu būdu gaminamam asfaltui, kuris naudojamas kelių dangai. Vyksta jo gavyba (150 000 tonų per metus). Ežero duburio centre asfaltas be perstojo vis dar gaminasi. Viena iš teorijų teigia, kad ežeras yra susidaręs dėl dviejų tektoninių plokščių poslinkių. Dėl didelio slėgio giluminės liekanos iškyla į viršutinį Žemės plutos sluoksnį, lengvesni elementai išgaruoja, palikdami tik natūralų gamtinį asfaltą. Čia esančios bakterijos jį apdoroja, vietomis suformuodamos benzino telkinius.
Nyderlandų futbolo varžybos 2021–2022 m.
Galutinė lentelė
🛡️ PASTABOS
Iš Rusijos su meile
Iš Rusijos su meile  – antrasis filmas apie agentą Džeimsą Bondą, pradėtas rodyti 1963 metų spalio 10 dieną. Pagrindinį vaidmenį jame atliko Sean Connery, režisavo Terence Youngas. Filmas sukurtas pagal to paties pavadinimo Iano Flemingo romaną ir yra laikomas vienu geriausių serijos apie slaptąjį agentą filmų. Jo biudžetas sudarė 2 milijonus dolerių, o pajamos – 78,9 milijonus.
Filmo tema buvo tuo metu aktualus Šaltasis karas, o veiksmas vystosi Londone, Stambule, Venecijoje. Jame pirmą kartą pasirodo Bondo priešininkas Blofeldas (filme vadinamas „Numeris 1“), vėliau sutinkamas dar keliuose filmuose apie slaptąjį agentą. Taip pat filme pirmą kartą skambėjo titulinė daina su žodžiais, atliekama Matto Monroe.
Originali knygos tema apie Sovietų Sąjungos slaptąją tarnybą SMERŠ buvo pakeista į nusikalstamą sindikatą SPECTRE, siekiant neaštrinti Šaltojo karo situacijos. Žinoma, kad Flemingo romanas „Su meile iš Rusijos“ buvo viena mėgstamiausių JAV prezidento John F. Kennedy knygų, o pats filmas – mėgstamiausias Seano Connery darbas iš visos Bondo serijos.
Aktoriai
150px|thumb|right|Sean Connery – agentas 007 Džeimsas Bondas
Asfalto ežeras
Vakariečiams Asfalto ežeras žinomas nuo 1595 m., kai jį atrado seras Valteris Raleigas, keliaudamas po La Brea apylinkes.
Iš Rusijos su meile
Aktoriai
Filme taip pat pirmą kartą pasirodė Desmondo Llewelyno personažas Q (majoras Boothroydas), patekęs į visus (išskyrus du) Bondo serijos filmus iki aktoriaus mirties 1999 metais. Filme „Daktaras No“ taip pat buvo veikėjo Q (aktorius Peteris Burtonas) prototipas, vadintas „ginklininku“ arba „majoru Boothroydu“.
Anthony Dawsonas, atlikęs Ernsto Stavro Blofeldo vaidmenį, filme „Daktaras No“ vaidino profesorių Dentą. Taip pat spėjama, kad epizodinį vaidmenį filme atliko ir pats Džeimso Bondo kūrėjas Ianas Flemingas.
Tatianos Romanovos vaidmuo Seano Connery iniciatyva atiteko 1960 metų Miss Universe antrosios vietos laimėtojai italei Danielai Bianchi. Nors ji pradėjo mokytis anglų kalbos specialiai šiam vaidmeniui, prodiuseriai pareikalavo, kad balsas būtų dubliuojamas, todėl filme skamba ne jos, o aktorės Barbaros Jefford balsas.
Kerim Bey vaidmeniui Pedro Armendáriz‘ą Terence Youngui rekomendavo režisierius Johnas Fordas. Pradėjus filmavimą Stambule, aktoriui buvo diagnozuotas vėžys. Darbą teko sustabdyti ir perkelti į Britaniją, kur scenos su Armendárizu buvo filmuojamos pirmiausia. Nors aktorius tęsė darbą kiek pajėgė, filmavimo pabaigoje prireikė jo dublerio, o Richardas Mainbaumas turėjo koreguoti scenarijų.
Filmavimas
Filmavimas vyko Stambule, Škotijoje, Šveicarijoje, o paskutinės scenos – Venecijoje. Vis dėlto apie 70 procentų filmavimo darbų buvo atlikta Britanijoje ir studijoje „Pinewood“. Taip pat scenos su laukinėmis žiurkėmis buvo nufilmuotos Ispanijoje, nes Britanijoje tam nebuvo gautas leidimas.
Filmo kūrimas neapsiėjo be incidentų. Liepos 6 dieną, filmuojant Argyll apylinkėse, Škotijoje, į vandenį nukrito sraigtasparnis su meno redaktoriumi Michaelu White ir operatoriumi, bet rimtesnių sužeidimų buvo išvengta. Kiek vėliau Danielą Bianchi vežęs vairuotojas užmigo ir pateko į avariją. Aktorei buvo sužalotas veidas ir filmavimą teko nutraukti dviem savaitėms, kad žaizdos užgytų.
175px|right|thumb|Rosos Klebb ginklas
Nyderlandų futbolo varžybos 2021–2022 m.
2021–2022 m. Nyderlandų futbolo taurė (KNVB Beker)
Nyderlandų futbolo taurė arba KNVB beker yra pagrindinis futbolo taurės turnyras Nyderlanduose.
Margeliai (Šiauliai)
Margeliai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Kužių, prie kelio.
Emanuele Giaccherini
Emanuelė Džiakerinis (g. 1985 m. gegužės 5 d.) – Italijos futbolininkas,
Karjera
Nuo 2015 m. žaidė Bologna FC 1909.
Savo karjerą žaidėjas pradėjo AC Cesena klube 2004 m.
Karjera rinktinėje
2012 m. debiutavo šalies rinktinėje.
Aurelija Mikušauskaitė
Biografija
1951 m. įstojo į Respublikinę Kauno medicinos mokyklą Nr. 1, 1955 m. baigė felčerių-akušerių specialybės kursą.
1956 m. įstojo į Lietuvos SSR Valstybinę konservatoriją, 1960 m. su pagyrimu baigė aktoriaus meistriškumo specialybės kursą, buvo pripažinta dramos teatro artisto kvalifikacija. V dramos aktorių laida (1956–1960): Vincas Aleknavičius, Henrikas Andriukonis, Milita Bazevičiūtė, Nijolė Gelžinytė, Eugenijus Ignatavičius, Vincenta Miežlaiškytė, Aurelija Mikušauskaitė, Algirdas Paukštaitis, Aleksandras Šimanskis, Bronius Talačka, Judita Ušinskaitė. Kurso vadovai Irena Vaišytė ir Jonas Kavaliauskas.
Pirmąjį vaidmenį kūrė televizijos studijoje. Tada ji buvo dar visai jaunutė Konservatorijos teatrinio fakulteto studentė ir vaidino troškimą gyventi – pagrindinę heroję O’Henrio apsakymo „Paskutinis lapas“ inscenizacijoje. Režisierius, matyt, neatsitiktinai šią rolę paskyrė Aurelijai, pažindamas jos didelę gyvybingumo jėgą, atkaklumą, temperamentą.
1960 m. baigusi Valstybinės konservatorijos teatrinį fakultetą, su kurso draugais atėjo dirbti į Valstybinį televizijos ir radijo komitetą. Suvaidino daug didesnių ir mažesnių vaidmenų televizijos teatre, „Literatūrinių herojų klubuose“, labai mėgo skaityti poeziją, vaidino radijo teatre, kurį laiką dirbo televizijos pranešėja.
1965 m. pradėjo dirbti Jaunimo teatre. Tačiau ir ten triūsdama dažnai viešėdavo televizijoje ir radijuje, dalyvaudavo spektakliuose, laidose. Paskutinis jos vaidmuo televizijoje – Lialia A. Arbūzovo pjesėje „Pasirinkimas“, kurios premjera įvyko 1973 m. sausio mėnesį.
Kūryba
Vaidmenys teatre:
Vaidmenys kine:
Fasli kalendorius
Fasli kalendorius – vienas iš kalendorių, kuris naudojamas Pietų Indijoje. Kartu su vakarietišku ir musulmonišku kalendoriais jo laikomasi Andhra Pradešo, Karnatakos, Tamilnado valstijose leidžiant kai kuriuos vyriausybinius raštus.
Kalendoriaus struktūra
Kalendoriaus pradžia laikomi musulmonų kalendoriaus 963–ieji Hijra metai, po to sekę saulės metai, arba Samavat kalendorius. Mėnesių ir dienų skaičius sutampa su musulmonų kalendoriaus skaičiais. Metų pirmoji diena yra birželio 7 arba 8 d. Fasli era prasidėjo nuo mogolų imperatoriaus Akbaro (1542–1605) valdymo metų pradžios. Fasli kalendoriuje eros pradžios atitikmenys:
Istorija
Fasli eros chronologiją sumanė imperatorius Akbaras, siekęs išnaudoti žemę Šiaurės Indijoje, nes šiam tikslui musulmonų mėnulio kalendorius nebuvo patogus naudoti. Fasli („derlius“) yra kilęs iš arabiškos sąvokos „skyrius“, kuri Indijoje naudota skirstyti sezonus. Eros pradžia nustatyta nuo imperatoriaus valdžios pradžios metų, t. y. musulmonų 963–ųjų metų (1555–1556 m.e.). Tai atitiko indų Samvat eros 1612–uosius. Akbaras nurėžė 649 metus iš Samvat eros, kad jie taptų 963–aisiais Fasli metais: 1612–649=963. Tokiu būdu Fasli era atitiko Samvat kalendorių.
Šis laiko skaičiavimas prigijo įvairiose Indijos dalyse. Pietų Indijos Haidarabado regione 1630 m. jį įvedė Akbaro anūkas imperatorius Džahanšachas. Kalendoriaus buvo laikomasi vėliau valdant  Asaf Jah dinastijai, kol paskutinis Haidarabado valdovas Asaf Jah VII (1886–1967) šios teritorijos neprijungė prie Indijos. Paskirtas gubernatoriumi jis tebesilaikė Fasli kalendoriaus savo raštuose ir potvarkiuose.
Černichava
Černichava – kaimas vakarų Baltarusijoje, 25 km į pietryčius nuo Baranovičių.
Istorija
XIX a. veikė mokykla ir stačiatikių parapija. XIX–XX a. buvo Černichavos valsčiaus centras.
HD1
thumb|250px|Trispalvė HD1, iki šiol labiausiai nutolusio kosminio objekto – galaktikos kandidatės (13,5 mlrd. šviesmečių) nuotrauka, sukurta naudojant [[Havajai|Havajuose esančio VISTA teleskopo duomenis. Raudonas objektas priartintame vaizdo centre yra HD1 galaktika.]]
HD1 – iš ankstyvosios Visatos aukštojo raudonojo poslinkio tipo galaktika. Nuo 2022 m. balandžio mėn. jos išmatavimai leidžia ją apibūdinti kaip jauniausią ir tolimiausiai nutolusią kada nors nuo Žemės matytą galaktiką visoje stebimojoje visatoje.
Atradimas
Tarptautinės astronomų komandos HD1 objektas buvo aptiktas po daugiau nei 1200 valandų stebėjimo Subaru teleskopu, VISTA teleskopu, JK infraraudonuoju spindulių teleskopu ir Spitzerio kosminiu teleskopu. Galaktika pastebėta dangaus sferos RA:10:01:51.31 DEC:+02:32:50.0 koordinatėse Sekstanto žvaigždyne, kartu su šiai galaktikai artima HD2, esančia RA:02:18:52.44 DEC:-05:08:36.1 koordinatėse ir galingais teleskopais matoma Banginio žvaigždyne. Apie šiuos atradimus Tokijo universitete astronomai pranešė 2022 m. balandžio 7 d.
Fiziniai duomenys
HD1 yra ankstyviausia ir tolimiausia iki šiol stebimoje visatoje nustatyta galaktika, kurios spektroskopinis raudonasis poslinkis yra z = 13,27, o tai reiškia, kad galaktikos šviesa pakeliui į Žemę keliavo 13,5 mlrd. metų, o tai dėl visatos plėtimosi atitinka maždaug 33,4 mlrd. šviesmečių (arba 10,2 mlrd. parsekų) atstumą. Nustatyta, kad HD1 vieta Visatoje yra maždaug 330 mln. metų po Didžiojo sprogimo. Taip pat nustatyta, kad ir kita panaši aukštojo raudonojo poslinkio galaktika HD2 yra beveik taip pat taip toli kaip ir HD1.
Palyginimui ankstesnės tolimiausios žinomos galaktikos GN-z11, atrastos 2016 m., raudonasis poslinkis buvo 11, o tai rodo, kad stebima galaktikos padėtis stebimojoje Visatoje yra maždaug 420 mln. metų po Didžiojo sprogimo.
Ateities tyrinėjimų perspektyvos
„Pirmųjų galaktikų formavimosi stebėjimas yra vienas iš pagrindinių šiuolaikinės astronomijos tikslų“, – sakė Harvardo ir Smitonijos astrofizikos centro bei Harvardo universiteto Juodųjų skylių iniciatyvos astronomas daktaras Fabio Pacucci ir jo kolegos. Pasak HD1 ir HD2 atradėjų, „jeigu spektroskopiškai bus patvirtinta, šie du šaltiniai (kaip pavyzdžai HD1 ir HD2) taps nuostabia laboratorija, kuria bus galima tyrinėti Visatą anksčiau nepasiekiamais raudonaisiais poslinkiais“. Astronomai tikisi dar daugiau išsiaiškinti šiuos tolimus astronominius objektus, įskaitant geresnį jų identifikavimą kaip galaktikas, galimai kaip kvazarus ar juodąsias bedugnes, kuomet juos kruopščiai ištirs naudodamiesi Džeimso Vebo kosminiu teleskopu, Nensės Greisės Roman kosminiu teleskopu ir GREX-PLUS. Atidžiau išnagrinėjus HD1, dėl šio objekto labai seno amžiaus, galbūt būtų atskleistos ir pirmosios matomos III populiacijos žvaigždės. Be to, kaip teigia tyrinėtojai, kad naujų būsimų kosminių teleskopų panaudojimas ateityje gali padėti atrasti daugiau kaip 10 000 galaktikų šioje ankstyvojoje Visatos epochoje.
Kiti pamąstymai
Jeigu atstumas apskaičiuotas teisingai, HD1 būtų tolimiausia kada nors užfiksuota galaktika ir viena iš pirmųjų Visatos galaktikų kartų. HD1 gali būti viena iš galaktikų, kuri į tarpžvaigždinę terpę išmetė jonizuotas vandenilio dujas ir paliko kosminę erdvę „švarią“, kokią matome šiandien. Prieš šį dujų išsiveržimą anksčiau Visata buvo labiau „drumsta“ ir nepermatoma, o tai reikštų, kad, jei žmonija būtų egzistavusi tais laikais, dabartiniai teleskopai būtų buve daugiau ar mažiau nenaudingais.
Nukreipus Džeimso Vebo kosminio teleskopo infroraudonaisiais spinduliais veikiančius veidrodžius, mokslininkų komanda vėl patikrins atstumą ir atliks kitus skaičiavimus, tuomet turėtų labiau paaiškėti šio tolimiausio objekto prigimtis.
Pavabalkšnis
Pavabalkšnis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Gudelių, 2 km į šiaurės vakarus nuo Plutiškių, prie Vabalkšnės aukštupio (Pavobelkės). Keliai į Subačiškes, Plutiškes, Kuprius. Veikia žemės ūkio įmonė.
Norvegijos futbolo varžybos 2017 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2017 m.
Pereinamosios rungtynės
14 vietą užėmusi Sogndal Fotball dėl išlikimo kovėsi su ketvirtą vietą antros pakopos pirmenybėse užėmusia Ranheim komanda.
''Po dvejų rungtynių buvo lygus rezultatas 1–1. Ranheim nugalėjo po baudinių serijos.'' ---
Standartinis nuokrypis
Standartinis nuokrypis (arba vidutinis kvadratinis nuokrypis) – dydis, nusakantis atsitiktinio dydžio įgyjamų reikšmių sklaidą apie vidurkį (įprasta žymėti s, SD arba σ). Standartinio nuokrypio dimensija yra lygi atsitiktinio dydžio dimensijai. Dėl šios priežasties šis dydis labiau tinkamas naudoti praktikoje negu dispersija, kurios matas lygus atsitiktinio dydžio dimensijos kvadratui.
Formulė
Jeigu X yra atsitiktinis kintamasis, kurio vidurkis yra μ, tai: čia E yra vidurkio funkcija. Tuomet atsitiktinio dydžio X standartinis nuokrypis išreiškiamas formule: Kaip matyti standartinis nuokrypis lygus kvadratinei šakniai iš atsitiktinio dydžio dispersijos. Tokiu būdu standartinis nuokrypis įgauna atsitiktinio dydžio dimensiją.
Klaudijus Upstas
Klaudijus Upstas (g. 1994 m. spalio 30 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
FC Stumbras
2015 m. persikėlė į Kauno „Stumbrą“. Šiame klube 2015 m. A lygoje sužaidė 21 rungtynes ir pelnė vieną įvartį. 2016 m. sezone per 25 rungtynes pasižymėjo dviem įvarčiais.
FK Jonava
2017 m. perėjo į FK Jonava. 2017 m. A lygoje žaidė 28 rungtynėse ir pasižymėjo šešiais įvarčiais. 2018 m. žaidė vos penkeriose rungtynėse.
FK Atlantas
2019 m. pirmoje sezono pusėje atstovavo Klaipėdos „Atlante“.
FK Palanga
2019 m. vasarą prisijungė prie FK Palanga. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1. Iš viso sužaidė 7 rungtynes.
FC Hegelmann Litauen
2020 m. vasario 19 d. FC Hegelmann Litauen pranešė, kad sudarė sutartį su buvusiu jaunimo rinktinės saugu. Pagrindinė klubo ekipa rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2021 m. sausio mėn. su žaidėju buvo pratęsta sutartis. Pagrindinė komanda debiutavo 2021 m. A lygoje.
2021 m. lapkričio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta dar vieneriems metams.
2022 m. gruodžio 12 d. pratęsė sutartį dar dvejiems metams.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Atstovavimas Lietuvai
Kitados kviestas į Lietuvos jaunimo rinktines.
2023 m. kovo 28 d. atstovavo Lietuvos rinktinei draugiškose rungtynėse prieš Graikiją. Žaidėjas pasirodė po keitimo ir rungtyniavo antrame kėlinyje.
Pavadakščiai
Pavadakščiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Klykolių.
Istorija
Klykolių apylinkės Pavadakščių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Vosiliškio apylinkė
Vosiliškio apylinkė (1954–1971 m. Vosyliškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Aukštuolių apylinkės ir dalies Meiliškių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1988 m. birželio 22 d. Vosiliškio apylinkė prijungta prie Pagojukų apylinkės.
Norvegijos futbolo varžybos 2010 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2010 m.
Stara Gžibovščizna
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Pavaronija
Pavaronija – buvęs viensėdis Šiaulių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Šiaulių.
Pavadžiai
Pavadžiai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Milkūnų.
Jaremičai
Jarèmičai – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 15 km į rytus nuo Kareličų. Apylinkės centras. Yra vidurinė mokykla, medicinos punktas, kultūros rūmai, biblioteka, paštas.
Istorija
Minimi nuo XVII a. kaip Naugarduko apskrities miestelis, LDK laikais priklausė Radviloms. XIX a. buvo miestelis, Naugarduko apskrities Jaremičų valsčiaus centras.
Olehas Protasovas
(g. 1964 m. vasario 4 d.) – buvęs TSRS ir Ukrainos futbolininkas, rungtyniavęs Ukrainos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1984–1994 m.
Gediminas Vitkus
Gediminas Vitkus (g. 1962 m. vasario 16 d., Vidsodis, Kelmės rajonas) – Lietuvos politologas, socialinių mokslų daktaras, profesorius. alt=|miniatiūra|333x333px|Gediminas Vitkus
Biografija
Gediminas Vitkus
1979 m. baigė Telšių 3-iąją vidurinę mokyklą (dabar – Telšių Germanto pagrindinė mokykla), 1979–1984 m. mokėsi Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto Filosofijos fakultete. 1984–1986 m. stažavosi Vilniaus universitete, 1986–1989 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto Filosofijos fakulteto aspirantūroje.
1988–1992 m. dirbo Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Politologijos katedros asistentu, 1992–1995 m. ėjo Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto direktoriaus pavaduotojo pareigas.
1993 m. Vilniaus universitete apgynė Socialinių mokslų srities Politologijos krypties daktaro disertaciją „Tarptautinės politinės integracijos teorijų raida“.
1995–1998 m. viešosios įstaigos "Europos integracijos studijų centras" direktorius. Nuo 1995 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto docentas, nuo 2007 m. – profesorius.
2001–2013 m. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos Politikos mokslų katedros vedėjas. 2010 m. jam suteiktas šios aukštosios mokyklos pedagoginis profesoriaus vardas.
2013-2018 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Europos studijų katedros vedėjas ir Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos Karo mokslų instituto Strateginių tyrimų centro vyriausiasis mokslo darbuotojas.
Žmona – istorikė, humanitarinių mokslų daktarė Reda Griškaitė, dukros – Evelina Agota ir Joana.
Moksliniai interesai
Specializuojasi Europos studijų ir Tarptautinių santykių tyrimuose. Pagrindiniai moksliniai interesai: Europos Sąjungos politika ir integracija, Lietuvos ir Rusijos santykiai, mažosios valstybės.
Profesinė ir visuomeninė veikla, stažuotės
1991 m. stažavo Kopenhagos universitete, 1992 m. – Ženevos Aukštųjų tarptautinių studijų institute, 1994 m. – Amerikos universitete Vašingtone, 2000 m. – Danijos žmogaus teisių centre Kopenhagoje, 2005 m. – Virdžinijos karo institute Leksingtone, Jungtinėse Amerikos Valstijose, 2013 m. – Švedijos nacionaliniame gynybos koledže Stokholme. 1998–1999 m. dalyvavo Europos Sąjungos dėstytojų rengimo programoje Carlo Duisbergo centre Vokietijoje. Skaitė paskaitas Varšuvos, Pizos, Paduvos, Liucernos, Neapolio, Maltos universitetuose.
Nuo 1989 m. žurnalo Politologija, nuo 1998 m. – žurnalo Lithuanian Foreign Policy Review redakcinės kolegijos narys. Nuo 2002 m. žurnalo Lietuvos metinė strateginė apžvalga atsakingasis redaktorius. Nuo 1991 m. – Lietuvos politologų asociacijos narys, 1999–2001 m. – Lietuvos politologų asociacijos prezidentas. Nuo 1999 m. – Pilietinių iniciatyvų centro narys. 2011-2015 m. Lietuvos mokslo tarybos Humanitarinių ir socialinių mokslų komiteto narys. 2015-2022 m. - Studijų kokybės vertinimo centro Tarybos narys.
Projektas Lietuvos karai
2012–2014 m. Gediminas Vitkus inicijavo mokslinių tyrimų projektą „Lietuvos XIX–XX a. nacionalinė kariavimo patirtis: sisteminė kiekybinė analizė“. Tyrimas, kurį finansavo Lietuvos mokslo taryba, buvo vykdomas vadovaujantis Jungtinėse Amerikos Valstijose sukurta viena iš universaliausių ir ilgiausiai karus tyrusio projekto „Karo koreliatai“ (angl. Correlates of War) metodika. Susipažinus su naujausia 2010 m. šio projekto knyga Resort to War, buvo pastebėta, kad nors tarp visų 1816–2007 m. pasaulyje vykusių karų paminėti ir keturi didelio masto Lietuvos karai, kuriuose buvo kovojama su Lietuvos vėliava ir kurių aukų skaičius viršijo 1 000 kovotojų per metus, apie juos pateikiami faktiniai duomenys nepakankamai tikslūs, prieštaringa ir pati jų samprata bei interpretacija. Tai paskatino imtis atitinkamų karų analizės Lietuvoje.
Šių karų analizė apima šiuos aspektus: kariavusios šalys, karo pradžia ir karo eiga (pagrindiniai etapai), karo našta, nuostoliai, karo pabaiga ir jo padariniai, karo semantika. Lietuvos mokslo kontekste tyrimas unikalus tuo, kad pirmą kartą buvo nuosekliai ir profesionaliai susisteminta faktinė informacija bei surinkti statistiniai duomenys apie XIX–XX a. Lietuvos kariavimo patirtį.
2014 m. šių tyrimų pagrindu buvo išleista monografija Lietuvos karai: Lietuvos XIX–XX a. nacionalinių karų sisteminė-kiekybinė analizė. Knyga paskelbta ne tik lietuvių, bet ir anglų kalba, tikintis, kad tai padės užtikrinti šių tyrimo prieinamumą ir kitų šalių mokslininkams, tarp jų ir – „Karo koreliatų“ projekto vykdytojams.
Svarbiausios publikacijos
Monografijos
Mokymo priemonės
Modžahedas
thumb|250px|Modžahedų kovotojai pereina Durando liniją, 1985 m. Modžahedas  – asmuo, dalyvaujantis religiniuose, socialiniuose ar išsilaisvinimo judėjimuose musulmoniškose šalyse ar šalyse, kuriose gyvena musulmonai. Modžahedai dalyvauja partizaniniame kare prieš okupantus arba prieš nepriimtiną valdžią.
Ankstyvoji istorija
Šiuolaikinis terminas modžahedas, kuris yra susijęs su partizanine kova, yra kilęs iš XIX a. Taip buvo vadinami vyrai, kurie kovojo prieš britų kontrolę Afganistano kalnuotuose regionuose. Tokie karai prasidėjo 1829 m., kai religingas žmogus, Sayyid Ahmed Shah Brelwi, grįžo į Sitano kaimą iš piligriminės kelionės į Meką ir pradėjo pamokslauti apie karą prieš netikėlius regione, besiribojančiame su Britų Indijos šiaurės-vakarų siena.
Afganistanas
Tikriausiai geriausiai žinomi modžahedai islamo pasaulyje yra Afganistano opozicijos grupės, kurios sukilo prieš pro-sovietinę Afganistano Demokratinę Respubliką (ADR) 1970-ųjų metų pabaigoje. 1979 m. Afganistano Demokratinės Respublikos prašymu Sovietų Sąjunga įvedė savo jėgas į šalį vyriausybei padėti. Sovietų intervencijos į Afganistaną metu modžahedai kovojo prieš sovietų ir ADR kariuomenes, JAV teikė jiems pagalbą. Po Sovietų Sąjungos pasitraukimo iš Afganistano 1980-ųjų metų pabaigoje, modžahedai pradėjo kovoti tarpusavyje dėl kontrolės šalyje. Šios kovos davė pradžią Afganistano pilietiniam karui.
Afganistano pasipriešinimas kilo iš chaoso ir regionų vadai iš pradžių kariavo tik savo teritorijose. Kai karas tapo sudėtingesnis regionų bendradarbiavimas augo. Pagrindiniai modžahedų organizacijų vienetai ir jų veiksmai toliau atspindėjo Afganistano visuomenės decentralizuotumą. Galiausiai septynios pagrindinės modžahedų partijos susijungė į politinį bloką, vadinamą Afganistano Modžahedų Islamo Vienybe. Daugelis musulmonų iš kitų šalių padėjo įvairioms modžahedų grupėms Afganistane.
1989 m. Sovietų Sąjunga atšaukė savo pajėgas iš Afganistano. Daugelis rajonų ir miestų atiteko modžahedams. 1992 m. buvo nuverstas paskutinis Afganistano Demokratinės Respublikos prezidentas, Mohammad Najibullah,
Upelė
Upelė (taip pat vadinama Kaira, Kairėna) – upė Lietuvoje, Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseine; Neries kairysis intakas. Prasideda šalia Kairėnų, teka į šiaurės vakarus per Baniškių, Smėlynės sodus, kerta Nemenčinės plentą. Įteka į Nerį 177,4 km nuo jos žiočių, priešais Naujuosius Verkius.
Studzianka (Palenkės vaivadija)
Studzianka – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Titas Vitukynas
Titas Vitukynas (g. 1994 m. spalio 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo tuometinėje Alytaus „Dainavoje“.
Atstovavo FK Šiauliai, o vėliau – FK Klaipėdos Granitas. 2016 m. perėjo į FK Trakai.
2017–2018 m. sezoną praleido Nyderlanduose ir atstovavo HSV Hoek.
Susikūrus Alytuje DFK Dainavai, grįžo į gimtinę. 2018 m. žaidė Pirmoje lygoje.
2019 m. žaidė Klaipėdos „Atlante“. Per sezoną A lygoje sužaidė 23 rungtynes, per kurias pasižymėjo dviem įvarčiais.
2021 m. atstovavo DFK Dainava ekipai, kuri debiutavo A lygoje. O 2022 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Marijampolė City
2023 m. kovo mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus Marijampolė City, rungtyniavusiam Pirmoje lygoje.
2023 m. kovo 12 d. debiutavo rungtynėse prieš FA Šiauliai B.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Tomas Snapkauskas
Tomas Snapkauskas (g. 1992 m. birželio 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo FK Šiauliai, o vėliau žaidė už FK Sūduva.
2015 m. perėjo į FC Stumbras. Kauniečių ekipoje praleido tris sezonus.
2018 m. atstovavo kitą miesto komandą FK Kauno Žalgiris. Už šią ekipą sužaidė 27 rungtynes A lygoje.
Šacilai (Sokulkos apskritis)
Šacilai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Krinkų, apie 31 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 39 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Vanaginė (Šiauliai)
Vanaginė – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lingailių.
Cedronas
Cedronas taip pat Kedronas, Baltupis – upelis Lietuvoje, Vilniaus miesto savivaldybėje; dešinysis Neries intakas. Prasideda miškelyje į rytus nuo Fabijoniškių, Cedrono aukštupio kraštovaizdžio draustinyje. Teka į rytus, kerta Geležinio Vilko, Kalvarijų gatves. Tada vingiuoja labai giliu slėniu per Verkių parką. Įteka į Nerį ties Trinapolio bažnyčia.
Apie 1980 m. Baltupiuose Cedronas patvenktas (susidaręs Cedrono tvenkinys). Netoli tvenkinio yra saugoma augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė. Ant tilto per upelį yra viena iš Kalvarijų kryžiaus kelio stotelių.
Upė pavadinta pagal Cedrono upę Jeruzalėje, o pavadinimas Baltupis kildinamas nuo žodžio baltas, baltasis, baltajis, taip pat plg. albanų baltë „ežeras“, baltësi „pelkė“, senovės slavų *balta, baltьce – „pelkė, raistas“.
Galerija
miniatiūra|Kryžiaus kelio stotelė upelio vagoje miniatiūra|Cedrono ir Neries santaka
San Marino futbolo varžybos 1996–1997 m.
San Marino futbolo varžybos 1996–1997 m.
1996–1997 m. Campionato Sammarinese di Calcio
Tai buvo 12–asis.
Dalyviai
16 dalyvių. Suskirstytų į dvi grupes. A ir B grupių geriausios komandos žaidžia antrame etape, atkrintamosiose dėl čempiono vardo.
Turecas
Turècas – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 13 km nuo Kareličų.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras Naugarduko apskrities Jaremičų valsčiuje. XX a. trumpai buvo Tureco valsčiaus centras.
Pavaičys
Pavaičys – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Savičiūnų.
Norvegijos futbolo varžybos 2009 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2009 m.
Finalo rungtynės
---
Trustfall
Trustfall – devintasis amerikiečių atlikėjos Pink studijinis albumas, išleistas 2023 m. vasario 17 d.
Albumas susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje. Per pirmąją pardavimų savaitę JAV parduota virš 74 tūkstančių kopijų ir albumas debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjos albumu nuo 2008 m. išleisto „Funhouse“, nepasiekusio reitingo viršūnės. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė pirmąją reitingo vietą, tapdamas ketivrtuoju atlikėjos darbu, pasiekusiu reitingo viršūnę šioje šalyje. Lietuvoje „Trustfall“ užkopė į 43–ąją reitingo vietą.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Techninis personalas
Pavainiškė
Pavainiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šaukėnų.
Serhijus Skačenka
Serhijus Skačenka (g. 1972 m. lapkričio 18 d.) – buvęs Ukrainos futbolininkas, rungtyniavęs Ukrainos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1994–2002 m.
Šaudymas iš lanko 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Šaudymas iš lanko 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Visos varžybos vyko Venseno miške.
Dalyvavusios šalis
153 lankininkai ir trijų šalių varžėsi 1900 m. olimpinėse žaidynėse:
Zoltán Halmay
Zoltán Halmay (1881 m. birželio 18 d. – 1956 m. gegužės 20 d.) – Vengrijos plaukikas ir pasaulio rekordininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Halmay dalyvavo plaukimo varžybose. Vyrų 1000 m plaukimo laisvuoju stiliumi finale užimta trečioji vieta. 200 m laisvu stiliumi ir 4000 m laisvu stiliumi rungtyse tapo olimpiniu vicečempionu.
1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu 50 jardų ir 100 jardų plaukimo laisvuoju stiliumi rungtyse. 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė du sidabro medalius.
1905 m. pagerino pasaulio rekordą 100 metrų distancijoje, o 1908 m. - 200 m distancijoje.
Pavaitupiai
Pavaitupiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškabūdžio.
Didieji Žukavičiai
Didieji Žukavičiai – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 20 km į pietryčius nuo Kareličų.
Istorija
LDK laikais priklausė Radviloms, kurie čia pastatydino cerkvę. XIX a. čia buvo du Žukavičių kaimai, viename jų buvo Naugarduko apskrities Žukavičių valsčiaus centras.
Žaiginio apylinkė
Žaiginio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaiginio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Žalakiškių apylinkės. Atkurta 1959 m. lapkričio 25 d. iš Maižiškių apylinkės ir Žalakiškių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Pagojukų apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Žaiginio apylinkė prijungta prie Šiluvos apylinkės.
Albatros D.V
Albatros D.V – Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos imperijos karinių oro pajėgų (vok. Luftstreitkräfte) užsakymu įmonės „Albatros Flugzeugwerke“ sukurtas vienvietis naikintuvas. D.V buvo paskutinis Albatros gamintas D serijos orlaivis ir paskutinis „Albatros“ naikintuvas. Nepaisant gerai žinomų D serijos konstrukcijos trūkumų ir gamybos pradžiai pasenusių techninių duomenų, iki gamybos nutraukimo 1918 m. balandžio mėn. buvo pagaminta maždaug 900 vnt. D.V ir dar 1 612 vnt. modernizuotų D.Va. Šiuos lėktuvus Vokietijos imperijos KOP naudojo iki karo pabaigos. Po karo jie buvo eksploatuojami keliose šalyse – Osmanų imperijoje ir Turkijoje, Lenkijoje, bent vieną D.V turėjo ir Lietuvos karo aviacija.
Konstrukcija ir gamyba
1917 m. balandžio pradžioje Vokietijos Karo aviacijos inspecija (vok. Inspektion der Fliegertruppen (Idflieg)) įmonei „Albatros Flugzeugwerke“ pateikė užsakymą sukurti patobulintą gana sėkmingo, tačiau jau senstelėjusio naikintuvo Albatros D.III versiją. Pirmasis D.V prototipas pakilo to paties mėnesio pabaigoje. D.V buvo labai panašus į D.III, abu naudojo tą patį 127 kW (170 AG) galios variklį Mercedes D.IIIa. Pagrindinis skirtumas buvo naujas, visiškai elipsės formos skerspjūvio fiuzeliažas, kuris buvo 32 kg lengvesnis nei ankstesnių D.I–D.III konstrukcijų iš dalies plokščio skerspjūvio fiuzeliažas. Naujam elipsiniam skerspjūviui prireikė papildomo lonžerono prieš ir už sparnų. Pirmuose D.V egzemplioriuose buvo naudojami D.III uodega, vairas ir horizontalus stabilizatorius. Į „Albatros“ gamykloje Johannistalyje pagamintus D.V buvo montuojamas D.III uodega, tačiau „Ostdeutsche Albatroswerke (OAW)“ gamykloje laisvajame Schneidemihl mieste (dab. Pila, Lenkija) jau buvo montuojama didesnė uodega ir stabilizatoriai. Lyginant su pirmtaku į D.V buvo montuojamas didesnis propelerio gaubtas ir apatinis vertikalus stabilizatorius (pilvo pelekas).
Albatros D.V – vienvietis medinės konstrukcijos biplanas, pagamintas pagal pusantrasparnio schemą. Kaip ir D.III, D.V buvo modifikuotas Albatros D.I ir D.II variantas, tačiau konstrukcine kokybe juos smarkiai pranokęs. D.V buvo naudojamas tas pats fanera dengtas pusiau monokoko fiuzeliažas.
Vokietijos karinių oro pajėgų inspekcijos (Idflieg) nurodymu D.III sparnai buvo suprojektuoti panašūs į prancūziško Nieuport 11: viršutinių sparnų ilgis buvo padidintas, o apatinių sparnų chorda buvo sumažinta, taip pat buvo paliktas tik vienas lonžeronas. Sparnai galuose buvo jungiami nebe lygiagrečiais, o „V" formos spyriais. Dėl šios priežasties britai D.III ir D.V vadino „V-strutter“. Orlaivio sparnai (viršutinis – ištisinis) – dviejų lonžeronų, dengti drobe, uodegos vairai – iš dalies drobe. Gerų aerodinaminių formų ir labai atsparus liemuo buvo dengtas klijuote. Važiuoklė paprasta, dviejų ratų, su šliaužikliu gale; ištisinės ašies ilgis 1,80 m. Kabina – atvira. Propeleris – fiksuoto žingsnio dviejų menčių, medinis. miniatiūra| Britų trofėjus – „Albatros DV“ (Gamyklinis Nr. D.1162/17) su D. Britanijos KOP ženklais Lyginant su D.III, viršutinis D.V sparnas buvo 121 mm arčiau fiuzeliažo, o apatiniai sparnai pritvirtinti prie korpuso be aerodinaminio gaubto. D.V sparnai buvo beveik identiški standartinio D.III sparnams. Sparnų išdėstymas buvo seskviplanino tipo (sparnai vertikaliai tiksliai vienas virš kito), kuo jis buvo panašus į prancūzišką bendraamžį Nieuport 11. Vienintelis reikšmingas D.III ir D.V sparnų skirtumas buvo pakeista eleronų trosų montavimo vieta, dėl ko jie buvo visiškai įkomponuoti viršutiniame sparne.
Prieš patvirtindama tinkamumą Idflieg atliko D.V tik fiuzeliažo, bet ne sparnų struktūrinio atsparumo bandymus.
1917 m. balandį Idflieg pateikė užsakymą pagaminti 200 vnt. D.V orlaivių, gegužę – dar 400, o liepą – dar 300. Pradžioje D.V buvo gaminami tik Johanistalyje įsikūrusioje „Albatros“ gamykloje, metų antroje pusėje gamyba prasidėjo ir Šneidemiulėje įsikūrusioje gamykloje.
Viso buvo pagaminta 2562 vnt. D.V ir D.Va, su šiais gamykliniais numeriais:
Eksploatacijos istorija
miniatiūra| Albatros D.V piloto matytas vaizdas į valdymo prietaisus ir variklį. D.V buvo pradėti eksploatuoti 1917 m. gegužės mėn. Jau pirmųjų skrydžių metu išryškėjo sparno konstrukcijos defektai. Pirmojo eksploatacijos mėnesio pabaigoje Idflieg atliko pavėluotą testavimą nepalankiausiomis sąlygomis ir padarė išvadą, kad D.V sparnai buvo linkę lūžti dar labiau nei jo pirmtako. D.V viršutinio sparno išorinės dalys dėl vibracijos neretai pradėdavo irti ore. Šio trūkumo taisymui sparnai buvo papildomai stiprinami vielinėmis atatompomis. Po grubaus nusileidimo fiuzeliažo dangoje kartais atsirasdavo skilimų ir įtrūkimų.
Šių trūkumų fone D.V buvo tik nežymiai pranašesnis nei D.III.
Daugiakultūriškumas
thumb|Paminklas daugiakultūriškumui Toronte. Daugiakultūriškumas arba multikultūralizmas – ideologija ir politika, pasisakanti už kultūrinės įvairovės (pliuralizmo) vertybes ir kultūros formų įvairovę. Daugiakultūriškumo koncepcija deklaruoja etninius, rasinius ir subkultūrinius prioritetus ekonominėje, politinėje ir kultūrinėje sociumo plotmėse.
Albatros D.V
Eksploatacijos istorija
Fronto lakūnai lėktuvo nemėgo ir teikė pirmenybę senesniam D.III. 1917 m. liepos mėn. laiške Manfredas von Richthofenas apibūdino DV kaip „tokį pasenusį ir taip juokingai prastesnį nei anglų lėktuvai, kad su šiuo lėktuvu nieko neįmanoma padaryti“. Šias išvadas patvirtino ir britai, bandydami trofėjinį D.V nustatę, kad orlaivis lėtai atlikdavo manevrą, valdymo įrankiai reikalavo didelės piloto jėgos, o pats lėktuvas buvo apibūdintas kaip varginantis pilotą. Užfiksuotus trūkumus „Albatros“ pamėgino ištaisyti pasiūlydamas modelį „D.Va“. Jis pasižymėjo tvirtesniais sparnų lonžeronais, storesnėmis sparno nerviūromis ir sustiprintu fiuzeliažu. Modifikuotas D.Va buvo 23 kg sunkesnis D.III, tačiau šį masės pasidėjimą kompensavo 130 kW (180 AG) galios variklis Mercedes D.IIIaü su kompresoriumi. Nepaisant šios modernizacijos struktūrinės problemos nebuvo pilnai pašalintos. D.Va buvo grįžta prie ankstesniame modelyje D.III naudotos eleronų trosų valdymo schemos: trosas nuo vairalazdės ėjo per apatinį sparną, ir ties spyriais kilo aukštyn į eleronus – panašiai, kaip prieš 1914 m. sukurtame neginkluotame dviviečiame Albatros B.I. Tokia schema užtikrino efektyvesnę valdymo paviršių reakciją. D.III ir D.Va sparnai buvo tarpusavyje pakeičiami. Šia galimybe naudojosi ir Lietuvos karo aviacija, 1919–1922 m. bent vieną D.III naudojusi su D.V sparnais. Stiprindamas sparną „Albatros“ modelyje „D.Va“ pridėjo nedidelę įstrižą atramą, jungiančią priekinį tarpplokštuminį statramstį su priekiniu apatinio sparno kraštu. Šia konstrukcija taip pat buvo modernizuoti kai kurie anksčiau pagaminti D.V. miniatiūra| Albatros D.Va aprašymas I Pasaulinio karo laikų angliškame kariniame žinyne1917 m. rugpjūčio mėn. Idflieg užsakė 262 vnt. D.Va, rugsėjo mėn. buvo pateiktas naujas užsakymas 250 vnt., o spalį – dar 550 vnt. Iki tol gaminusi Albatros D.III „Ostdeutsche Albatros Werke“ spalio mėn. gavo užsakymą pagaminti 600 vnt. D.Va. Pirmieji serijiniai D.Va buvo pradėti tiekti tų pačių metų spalį. Tuo metu dėl struktūrinių Fokker Dr. I problemų ir nepasiteisinusio Pfalz D.III Luftstreitkräfte neturėjo kitų naikintuvo alternatyvų nei D.Va. Šią padėtį pakeitė tik Fokker D.VII pasirodymas 1918 m. viduryje. D.Va gamyba buvo nutraukta 1918 m. balandžio mėn. 1918 m. gegužės mėn. Vakarų fronte buvo naudojami 131 D.V ir 928 D.Va. Pasirodžius Fokker D.VII jie buvo pradėti išvesti iš aktyvios tarnybos ir rugpjūčio 31 d. fronto daliniuose buvo mažiau nei 400 visų tipų „Albatros“ naikintuvų. Nors ir palaipsniui išvedami iš eksploatacijos, D.V ir D.Va buvo eksploatuojami iki pat karo pabaigos.
Daugiakultūriškumas
Vertinant iš politinių mokslų perspektyvos, daugiakultūriškumas gali būti apibūdinamas kaip valstybės pajėgumai efektyviai ir veiksmingai spręsti kultūrinės įvairovės keliamus iššūkius savo teritorijos ribose. Kaip politinė filosofija apima įvairias tarpusavyje besiskiriančias ideologijas ir politikas.
Daugiakultūriškumo ištakos senos – Kyro Didžiojo valdomoje Achmenidų imperijoje buvo laikomasi skirtingų kultūrų tolerancijos politikos. Skirtingų tautų ir tikėjimų tolerancijos politikos laikėsi ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė.
Albatros D.V
Išlikę lėktuvai ir replikos
miniatiūra|Albatros D.Va Smitsono instituto nacionaliniame oro ir kosmoso muziejuje (angl. Smithsonian Institution National Air and Space Museum)2022 m. duomenimis, muziejuose buvo saugomi du D.Va.
Skraidančią D.V kopiją, išdažytą Bavarijos karinių pajėgų piloto Hanso Böhningo Rautenflagge naudota galinio fiuzeliažo spalvų schemą, Senajam Reinebeko aerodromui sukūrė Kanados aviatorius Koulas Palenas (angl. Cole Palen). Kanadoje pagaminta „Ranger“ varikliu varoma kopija 2017 m. buvo bazuojama Naujosios Zelandijos karo lėktuvų asociacijos aerodrome Ardmoro mieste (Ardmore), Oklande. Keletas D.V kopijų pagal autentiškus brėžinius, kai kurios jų – ir su autentiškais varikliais XX a. pabaigoje buvo pagamintos Naujojoje Zelandijoje. Viena tokių eksponuojama Karališkųjų oro pajėgų muziejuje Kolindeile (Londonas, Naujoji Zelandija). Kita jų priklausė JAV aviatoriui Kermit Weeks (Florida, JAV), dar dvi priklausė TVAL (Naujoji Zelandija).
Lietuvoje
Lietuvos karo aviacija turėjo vieną Albatros D.V. Jis buvo įsigytas 1919 m. pradžioje iš Vokietijos kariuomenės dalinių Rytprūsiuose. Tai buvo vienas iš maždaug 50 lėktuvų, kuriuos, apeidami Antantės sankcijas, Vokietijos kariuomenės atskiri daliniai pardavė Lietuvai. Tokiu būdu Lietuvos karo aviacija įsigijo keturis naikintuvus Fokker D.VII, du naikintuvus Albatros D.III, vienuolika mokymui tinkamų Albatros C.Ib, tris šarvuotus Albatros J.II, du LVG C.VI, po vieną LVG C.V, Albatros B.II, Albatros C.III ir Rumpler C.I, du Albatros C.XV, keturis dviviečius naikintuvus Halberstadt CL.II, penkis Halberstadt CL.IV, vieną Halberstadt C.IV, šešis Halberstadt C.V, šešis DFW C.V.
Dokumentuose šio lėktuvo pavadinimas buvo trumpinamas į „Alb C V“.
Operatoriai
German Empire
miniatiūra| Eduardas Ritteris von Schleichas prie savo D.V (gamyklinis Nr. D.2034/17)
undefined
Techniniai duomenys (DV)
miniatiūra|Oficialus Albatros D.V brėžinys (vok. Baubeschreibung), pateiktas IdFlieg vertinimui
Norvegijos futbolo varžybos 2008 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2008 m.