cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Allaert van Everdingen
Biografija
Po 1660 m. Everdingeno peizažų daugumą pradėjo sudaryti skandinaviškų krioklių vaizdai. Šį vaizdavimą perėmė Jakobas van Reisdalis, kuris pats niekuomet nebuvo Skandinavijoje. 1661 m. Alartas van Everdingenas paminėtas Jan Porcellis paveikslo autorystės nustatyme. Kartu paminėti tapytojai Jakobas van Reisdalis, Meindertas Hobema ir Vilemas Kalfas. Išparduodant Everdingeno našlės turtą minimi įvairių dailininkų paveikslai, kas rodo, kad dailininkas tikriausiai užsiėmė paveikslų prekyba. Dailininkas mirė 1675 m. lapkričio 8 d. Amsterdame. Vieninteliu Alarto van Everdingeno žinomu mokiniu buvo marinistas Ludolf Bakhuizen. Be paveikslų dailininkas paliko apie 500 peizažų piešinių ir virš 160 grafikos kūrinių.
Vytautas Vilkončius
Vytautas Vilkončius (1930 m. balandžio 26 d. Panevėžyje – 1962 m. lapkričio 14 d. žuvo autoavarijoje Vilniuje) – pedagogas ir choro dirigentas.
Biografija
Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, mokytojų seminarijoje ir muzikos mokykloje. 1955–1960 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. K. Griauzdė). Gyvendamas Panevėžyje, pradėjo vadovauti meno mėgėjų kolektyvams. Iš pradžių mokytojų seminarijoje subūrė vokalinį ir skudučių ansamblius, kaimo kapelą, o mieste suorganizavo jaunimo estradinį ansamblį.
Nuo 1951 dėstė muziką Panevėžio mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje), vadovavo moksleivių mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui. 1951–1956 dirbo muzikos ir dainavimo mokytoju ir Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Čia subūrė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir mergaičių vokalinį ansamblį. Kurį laiką vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui.
Apsigyvenęs Vilniuje, V. Vilkončius nuo 1957 buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros laborantas, suorganizavo studentų estradinį orkestrą ir pučiamųjų orkestrą.
Nuo 1958 šio instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Tuo pačiu metu mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo moksleivių chorams, vokaliniams bei instrumentiniams ansambliams Vilniaus S. Nėries ir 16-ojoje vidurinėse mokyklose. Meno mėgėjų apžiūrose, dainų šventėse ir festivaliuose chorai, vokaliniai ansambliai ir orkestrai laimėdavo prizines vietas.
V. Vilkončius itin daug nuveikė moksleivių ir studentų muzikinio estetinio auklėjimo baruose. Keletą metų buvo Vilniaus miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, prisidėjo prie bendrojo lavinimo mokyklų muzikos ir dainavimo programų tobulinimo, dalyvavo respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose, buvo meno mėgėjų apžiūrų ir konkursų žiuri narys ir 1960 respublikinės dainų šventės konsultantas. Sukūrė pjesių estradiniam orkestrui, skudučiams, dainų vokaliniams ansambliams ir chorams. Jo sūnūs Laimis Vilkončius ir Vilmantas Vilkončius.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandrs Koliņko
Aleksandras Kolinko (Aleksandrs Koliņko, g. 1975 m. birželio 18 d. Rygoje) – buvęs Latvijos futbolo rinktinės vartininkas.
Kolinko Latvijos rinktinėje yra sužaidęs 76 rungtynes, 2004 m. dalyvavo Europos čempionate.
Karjera
Kolinko profesionalią karjerą pradėjo 1994 m. komandoje Interskonto, kuri 1995 m. tapo Skonto-Metāls. Po 2 sezonų dublierių komandoje, 1996 m. Kolinko pateko į Skonto FC sudėtį. Latvijos rinktinėje jis debiutavo budamas 22 metų 1997 m. liepos 9 d. rungtynėse prieš Estijos rinktinę. 1997 m. Kolinko Skonto sudėtyje UEFA Čempionų lygos kvalifikacinėse rungtynėse žaidė prieš FC Barcelona, tačiau klubo ir Latvijos rinktinės pagrindiniu vartininku tap tik 1999 m., kai iš rinktinės ir Skonto FC pasitraukė pagrindinis vartininkas Olegas Karavajevas. Nuo to laiko Kolinko jau 7 metus yra rinktinės pagrindinis vartininkas. 2000 m. pabaigoje kartu su komandos draugu klube ir rinktinėje Andrejumi Rubinu Kolinko perėjo į pirmą užsienio klubą Anglijos Pirmosios lygos komandą Crystal Palace FC. 2003 m. Kolinko paliko Angliją, savo karjerą tęsdamas Rusijoje, kur tapo klubo FC Rostov pagrindiniu vartininku, 2005 m. sezono pradžioje Kolinko perėjo į kitą Rusijos Premjerlygos klubą FC Rubin.
2006 m. Kolinko buvo pripažintas Geriausiu Latvijos metų futbolininku.
Kafo sąsiauris
thumb|right|250px|Kafo sąsiauris žiūrint į [[Kaf of Menas|Kaf of Meno salą iš Cregneash gyvenvietės pusės]] Kafo sąsiauris  – sąsiauris, skiriantis Kaf of Meno salą nuo Meno salos. Sąsiauris yra apie 630 m pločio, jame yra mažytė Kiterlando sala, kurioje yra didelė ruonių kolonija (kartais stebima iki 30 ruonių grupė).
Turistų centras, iš kurio matomas Kafo sąsiauris, turi multimedinę ekspoziciją, teikiančią informaciją apie apylinkių laukinę gamtą ir istoriją. Centre, priklausančiame Manx National Heritage, taip pat yra kavinė su vidaus ir lauko sėdimomis vietomis. Turistų centro pastatas pastatytas taip, kad žiūrint iš salos gilumos link sąsiaurio kuo mažiau matytųsi. Pvz., pastato stogas padengtas velėna.
Prie centro yra mašinų stovėjimo aikštelė bei autobusų maršruto iš Port Irino (Port Erin) galinė stotelė.
Pūčkorių III piliakalnis
Pūčkorių III piliakalnis, vadinamas Pile (Lietuvos Respublikos registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 5497; senasis kultūros paminklo sąrašo numeris AR811) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijos šiauriniame pakraštyje, Getaučių kaime (Žemaičių Kalvarijos seniūnija), 1 km į pietvakarius nuo Gegrėnų civilinių kapinių ir kelio Žemaičių Kalvarija–Gegrėnai–Medsėdžiai, kelio Gegrėnai–Getaučiai dešinė pusėje, Margupio kairiajame krante.
Pasiekiamas iš kelio Žemaičių Kalvarija–Gegrėnai–Medsėdžiai, pravažiavus Gegrėnų kaimą ir Margupio upelį, priešais Gegrėnų civilines kapines pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, pavažiavus palei Margupio kanalą Gegrėnų–Getaučių keliu 1 km – yra dešinėje, į šiaurės vakarus nuo kelio, ties pirmu žymesniu kelio posūkiu į dešinę.
Piliakalnis
Įrengtas atskiroje kalvoje, Margupio (Varduvos kairiojo intako) kairiajame krante, šalia pelkės. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 31 x 26 m dydžio, 2 m aukštesne pietvakarine dalimi. Šlaitai statūs, 10–14 m aukščio, viršuje, 1 m aukštyje pastatinti. Visuose šlaituose, 3–5 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šiauriniame šlaite išlikusi tik 2 m pločio terasa, nuolaidėjanti į išorę.
Sasnavos apylinkė
Sasnavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Pūčkorių III piliakalnis
Piliakalnis
Teritorijos plotas – 13792 m².
Sasnavos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sasnavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Marijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Surgučių apylinkė, o dalis Sasnavos apylinkės prijungta prie Raišupio apylinkės. 1963 m. prijungta Raišupio apylinkė ir dalis Būdviečių apylinkės, 1973 m. – dalis Gavaltuvos apylinkės.
Pūčkorių III piliakalnis
Tyrimai
1966 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius). Piliakalnio aikštelėje aptiktas arimo smarkiai apnaikintas kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta smulkių molio tinko ir medžio anglies fragmentų
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – XIII a.
1972 m. piliakalnis įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AR811), o nuo 1993 m. registruotas Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre. Profesorius Vladas Žulkus daro prielaidą, kad šiame piliakalnyje ankstyvaisiais viduramžiais stovėjusi „šios teritorijos vyriausiojo pilis“.
353 m. pr. m. e.
'''353 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Imperatorius
Imperatorius  – valstybės valdovo titulas. Feodalinėje hierarchijoje jis yra laikomas aukštesniu už karalių, ir tai yra aukščiausias įmanomas titulas. Imperatoriai valdė valstybes, vadinamas imperijas.
Vienintelis šiuo metu pasaulyje taip tituluojamas valdovas yra Japonijos imperatorius, vadinamas tenno (mikado). Juo dabar yra Imperatorius Naruhito.
Imperatoriai Europoje
Senovės Romos respublikos laikais – vyriausiojo karo vado garbės titulas. Vėliau – kai kurių monarchinių valstybių valdovų titulas. Istorijoje, publicistikoje, grožinėje literatūroje imperatoriais vadinami ir valdovai, kurie valdė valstybes, atitinkančias imperijos apibrėžimą.
Lietuvos teritorijoje pagal Viduramžių sampratą Vytauto laikų Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė buvo klasikinė imperija, o jos valdovas didysis kunigaikštis Vytautas atitinka imperatoriaus apibrėžimo kriterijus.
Imperatoriai kitose pasaulio kultūrose
Vakarietiškas terminas „imperatorius“ dažnai buvo ir yra naudojamas įvardinti ir kitų pasaulio valstybių, ne tik europietiškų, valdovus. Tarp tokių atvejų yra:
Lichtenšteino futbolo varžybos 2000–2001 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2000–2001 m.
Juozas Čepelė
Juozas Čepelė (1927 m. rugpjūčio 13 d. Leningrade, Rusija – 2013 m. rugpjūčio mėn.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, technologijos mokslų daktaras, kraštotyrininkas, keliautojas.
Biografija
Tėvai po santuokos išvyko gyventi į Sankt Peterburgą, kurio priemiestyje nuomininkų teisėmis dirbo žemę, vertėsi iš parduodamo pieno ir kitų žemės ūkio produktų. 1931–1935 m. šeima buvo tremtyje Sibire, nuo 1932 m. augo vaikų namuose. 1935 m. su motina traukiniu per Rygą išvažiavo į Lietuvą, gyveno Armeniškių dvare, kur baigė keturmetę pradžios mokyklą, per metus išmoko lietuviškai. Vėliau mokėsi Seredžiaus mokykloje, baigė trimetę Kauno 2-ąją valstybinę amatų mokyklą, Suaugusių instituto Žemesnį technikos skyrių. 1944 m. įstojo į Kauno politechnikumą. Jį baigęs 1948 m. be stojamųjų egzaminų pradėjo mokytis Kauno valstybiniame universitete, kuris 1951 m. buvo reorganizuotas, 1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI).
Nuo 1953 m. Malūnų pramonės tresto vyriausiasis energetikas, Žemės ūkio statybos projektavimo instituto projektuotojas, projektų vyriausiasis elektrikas. Be to, nuo 1961 m. KPI Mokslinio tyrimo sektoriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1964 m. Minsko politechnikos institute apgynė disertaciją, technikos mokslų kandidatas. 1969–1976 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto Kauno filialo dėstytojas, 1971–1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1977 m. docentas. 1973–1974 m. skaitė paskaitas Bulgarijoje ir kitose šalyse.
Kauno keliautojų kultūros klubo narys, vienas vadovų, aktyvus Kauno tradicinių šokių klubo „Ratas“ narys. Daugelio mokslo istorijos straipsnių, knygų apie Lietuvos istorines vietas autorius. Palaidotas Panemunės kapinėse.
Darbai
Svarbiausi darbai iš elektrotechnikos, medienos apdirbimo, paukštininkystės elektros įrenginių. 1960 m. ekonomiškai pagrindė kooperatinių gyvenamųjų namų statybos idėją. Išradybos idėjų paieškos metodų Lietuvoje kūrėjas. 24 išradimų autorius.
CA Câmpulung Moldovenesc
Kimpulung Moldovenesko CA – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Kimpulung Moldovenesko. Iki 1951 m. žaidė Jasuose.
LKBL 1993–1994 m. sezonas
LKBL 1993–1994 metų sezonas – paskutinis Lietuvos krepšinio Pirmosios lygos sezonas. Pirmenybėse nugalėjo Prienų „Taupomojo Banko“ ekipa.
Baltadvario pilis
Baltadvario pilis arba Baltadvario piliavietė ir dvarvietė – bastioninės pilies ir dvaro palivarko griuvėsiai Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Videniškių kaimo, prie Baltadvario kaimo, Siesarties kairiajame krante.
Istorija
thumb|270px|left|Pilies vidus Dvaras, vadintas Mūriniais Videniškiais, švedų meistrų įtvirtintas iki 1585 m. Vilniaus vietininko Mato Giedraičio ir jo sūnaus Mstislavlio vaivados Martyno Giedraičio lėšomis. Buvo Lietuvos vidurinės dalies gynybinės sistemos dalis, saugojo senąjį kelią Vilnius-Ryga. Pilį sudarė pylimais apjuosti du dviejų aukštų mūriniai pastatai su vartais ir požeminiais sandėliais (pylimuose), mediniai gyvenamieji ir ūkiniai pastatai.
XVII a. pr. į šiaurę nuo pilies, Siesarties juosiamame sklype, pastatyti dvaro rūmai ir įkurtas renesansinis sodas. Nuo XVII a. vidurio pilis prarado gynybinę paskirtį. Pagrindinis pastatas buvo rekonstruotas ir nutinkuotas, kompleksas pradėtas vadinti Baltadvariu.
Tyrimai
1987 m. Baltadvario piliavietę ir dvarvietę tyrė Paminklų restauravimo institutas (vadovė Irena Jučienė), 1999–2001 m. tyrinėjo Vilniaus universitetas (vadovas Albinas Kuncevičius).
Menkė
Menkė, arba atlantinė menkė, Atlanto menkė (Gadus morhua) – menkinių (Gadidae) šeimos žuvis, kurios porūšis Gadus morhua callarias vadinamas Baltijos menke.
Baltijos jūros pakrantėse dažna. Sugaunamos 30-50 cm.
Gintarų pilkapynas
Gintarų pilkapinyno vieta – buvę pilkapiai rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), 1,55 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiojo kranto terasoje.
Valstybės saugomo kultūros paminklo – Gintarų kapinyno šiaurinė dalis. Į vakarus yra Gintarų senovės gyvenvietė, 120 m į rytus – Gintarų piliakalnis-dvarvietė.
Vieta
Pilkapynas buvo įrengtas slėnio terasos pakilumoje. Teritorija apsodinta pušynu. Palei rytinį pakraštį praeina kaimo kelias (Pušyno g.). Pilkapių žymių nebesimato (pilkapynas sunaikintas XX a. viduryje – antroje pusėje).
Tyrimai
1967 m. išaiškino, 1977 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis.
Ištirtas smarkiai suardytas pilkapis. Jo šiauriniame krašte, akmenų vainiko išorinėje pusėje, aptiktas suardytas degintinis kapas, kuriame nedidelėje, sudužusioje, lipdyto molio urnoje buvę palaidoti degintiniai kaulai, susemti iš laužavietės kartu su suodžiais ir angliukais. Pačiame pilkapyje kapų nerasta, tačiau išmestose žemėse aptikti degintiniai kaulai liudija, kad čia būta ir daugiau kapų.
Kiterlandas
Ši negyvenama sala administraciškai priklauso Rushen parapijai.
Kiterlandas dabar priklauso Manx National Trust, jame gausu paukščių ir jūros gyvūnų.
Gintarų pilkapynas
Tyrimai
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Degėsiai (Radviliškis)
Degėsiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Grinkiškio.
Bielsko miesto herbas
right|thumb|Bielsko herbas Bielsko miesto herbas  – Bielsko miesto herbas, kurį XV a. pabaigoje arba XVI a. pradžioje suteikė karalius Aleksandras Jogailaitis.
Aprašas
Baltos užsklandos Skydo formos herbe vaizduojamas raudonos spalvos tauras.
354 m. pr. m. e.
'''354 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Fizikinė chemija
Fizikinė chemija – chemijos atšaka, tirianti makroskopinius, atominius, subatominius ir dalelių reiškinius cheminėse sistemose, besiremiant judėjimo, energijos, jėgos, laiko, termodinamikos, kvantinės chemijos, statistinės mechanikos, analitinės dinamikos ir cheminės pusiausvyros dėsniais ir terminologija.
Skirtingai nei cheminė fizika, fizikinė chemija daugiausiai (tačiau ne visada) yra makroskopinis ir viršmolekulinis mokslas, kadangi dauguma principų, kuriais remiantis ši mokslo šaka atsirado, yra susiję su visumine medžiagos, o ne vien molekuline/atomine struktūra (pvz., cheminė pusiausvyra ir dinamika, koloidai).
Istorija
thumb|right|M. Lomonosovo 1752 m. rankraštis apie fizikinę chemiją. Termino „fizikinė chemija“ autorystė priskiriama rusų mokslininkui Michailui Lomonosovui, kuris 1752 m. Petrapilio universiteto studentams pristatė paskaitų kursą pavadinimu: „Tikros fizikinės chemijos kursas“ (rusų k. «Курс истинной физической химии»). Paskaitų kurso preambulėje jis paaiškina ir patį naująjį terminą: „Fizikinė chemija yra mokslas, kuris fizikinių eksperimentų būdu privalo paaiškinti priežastį to, kas vyksta kompleksiniuose kūnuose cheminių operacijų metu.“
Moderniosios fizikinės chemijos ištakos siekia XIX a. septintąjį-devintąjį dešimtmečius ir yra susijusios su atradimais cheminėje termodinamikoje, elektrolitais tirpaluose, chemine kinetika ir kitomis sritimis. Vienas kertinių akmenų mokslo vystyme buvo 1876 m. paskelbta Džozefo Gibso publikacija pavadinimu Apie heterogeniškų tirpalų pusiausvyrą, kurioje pristatyti kai kurie kertiniai fizikinės chemijos elementai – Gibso energija, cheminiai potencialai ir Gibso fazės taisyklė. Kiti itin reikšmingi tyrimai – Heike Kamerlingh Onnes – entalpijos termino įvedimas 1909 m. publikacijoje.
Pirmasis būtent fizikinės chemijos sričiai skirtas mokslinis žurnalas buvo vokiečių kalba leidžiamas Zeitschrift für Physikalische Chemie. Pirmasis numeris buvo išleistas Vilhelmo Ostvaldo ir Jakobo Henriko vant Hofo 1887 m. Šie autoriai kartu su Svante Augustu Arenijumi buvo svarbiausios figūros XIX a. pab.-XX a. pr. šioje srityje. Visi trys buvo apdovanoti Nobelio chemijos premija 1901–1909 m. laikotarpiu.
Tolesnis fizikinės chemijos vystymas gali būti siejamas su atradimais branduolinėje chemijoje, ypač izotopų atskyrime (prieš ir po Antrojo pasaulinio karo), neseni atradimai astrochemijoje, taip pat skaičiavimo algoritmais „pridėtinių fizikinių-cheminių savybių“ srityje, pvz., įvairiems medžiagos kritiniams taškams.
Lietuvoje
Fizikinės chemijos mokslo pradininku Lietuvoje laikomas profesorius Vincas Čepinskis. Įsteigus Lietuvos universitetą nuo 1922 m. Matematikos – Gamtos fakulteto Fizikos – Chemijos skyriuje veikė ir Fizikinės chemijos katedra. Ji išbuvo iki pat universiteto uždarymo 1950 m. Nuo tol Fizikinės chemijos katedra veikė KPI. Fizikinės ir neorganinės chemijos katedra veikia ir dabartiniame KTU kaip Fizikinės ir neorganinės chemijos katedra.
Spalio 5
Spalio 5 yra 278-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 279-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 87 dienos.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2001–2002 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2001–2002 m.
Puošnusis žvaigždinas
Puošnusis žvaigždinas (Astrophytum ornatum) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas iki 100-200 cm aukščio ir 30 cm skersmens. Tai didžiausia žvaigždino genties kaktusų rūšis. Dygliai 5-7 cm ilgio, geltoni ar rudi.
Rūšis plačiai auginama kaktusininkų kolekcijose, tačiau pražysta tik 15 metų po sudygimo.
thumb|210px|left|Puošniojo žvaigždino dygliai thumb|210px|left|Žiedas
Laškai
Laškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Zabluduvo ir apie 19 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vaclovas Verikaitis
Vaclovas Verikaitis (1924 m. gruodžio 31 d. Kaune – 1990 m. sausio 8 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – dainininkas (baritonas), vargonininkas, chorvedys.
Biografija
Dainuoti pradėjo mokytis 1940 m. įkurtoje Vilniaus muzikos mokykloje (dėst. C. Benoni ir A. Kutkus), nuo 1942 m. dainavo Vilniaus operos chore. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dainavo J. Starkos vadovaujamame vyrų chore Dillingeno lietuvių stovykloje, vėliau pats suorganizavo mišrųjį chorą ir vokalinį oktetą. 1948 m. išvyko į Kanadą ir apsigyveno Toronte. Iš pradžių dirbo miškuose, o 1949 m. pradėjo vargonininkauti Prisikėlimo pranciškonų lietuvių parapijoje Toronte, Ontarijuje. Suorganizavo parapijos mišrųjį chorą ir vyrų vokalinį kvartetą bei oktetą, vėliau vaikų chorą ir orkestrą. Chorai dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, o kvartetas koncertavo ne tik Kanadoje, bet ir JAV. V. Verikaitis dirbo ir lankė Toronto Karališkąją konservatoriją, vėliau iš konservatorijos perėjo į Toronto universiteto Muzikos fakultetą, kurį 1955 m. baigė magistro laipsniu. 1957–1959 m. m. lankė pedagoginius kursus ir gavo teisę dėstyti muziką – dirbo Toronto Harbordo kolegijos institute ir kitose mokyklose muzikos mokytoju bei orkestro vadovu.
Nuo 1953 m. dainavo savaitinėje radijo programoje Canadian Broadcasting Company „Songs of My People“, vėliau dvejus metus darbą tęsė tos pačios kompanijos CBC televizijoje. Pastatė vaizdelį iš lietuvių gyvenimo su dainomis ir pašnekesiais. Dirbo solistu Canadian Opera Company, kur sukūrė keletą klasikinių operų vaidmenų, per radiją ir televiziją propagavo lietuvišką muziką. 1956–1959 m. m. dainavo Stratfordo operetėse ir su trupe gastroliavo Kanadoje ir JAV. Vadovavo ir Toronto „Varpo“ chorui, su kuriuo surengė keletą koncertų. Kaip solistas koncertavo ir su simfoniniais orkestrais. 1959–1966 m. m. vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje Hamiltone, Ontarijuje, vadovavo parapijos mišriajam chorui (25 moterys ir 20 vyrų) ir vaikų chorui, vaikus mokė muzikos ir dainuoti M. Valančiaus šeštadieninėje mokykloje. Su parapijos choru ir kartu su „Varpo“ choru kelis kartus pastatė S. Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne" 1963 m. PLB seime Toronte kantata skambėjo atlikta jungtinio choro ir solistų. Parapijos chorą parengė 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos programai.
1960 m. V. Verikaitis keletą operečių vaidmenų sukūrė Niujorke ir Kanados Karališkosios operos scenose. 1963 m. išlaikė Civil Service egzaminus ir pradėjo dirbti Ontarijo Parlamento rūmuose Toronte, o savaitgaliais vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje Hamiltone. Dažnai koncertuodavo su kanadiečių simfoniniais orkestrais, kurių koncertus transliavo radijas ir televizija. Daug koncertavo ir JAV lietuvių kolonijose, dėstė muziką Kanados lietuvių gimnazijose.
1970–1977 m. m. V. Verikaitis itin sėkmingai dirbo su Hamiltono mergaičių choru „Aidas“, kurį lankė 14-20 metų amžiaus mergaitės ir merginos (60-65 dalyvės). Choras koncertavo daugelyje lietuvių kolonijų ne tik Kanadoje, bet ir JAV bei Europoje – 1974 m. gastroliavo Londone, Mančesteryje, Hamburge, Miunchene ir Romoje (dainavo ir giedojo popiežiui Pauliui VI ir per Vatikano radiją į Lietuvą). 1975–1977 m. m. choras gastroliavo Pietų Amerikoje – Argentinoje, Urugvajuje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Venesueloje. Išleido ilgai grojančias plokšteles: „Baltos gėlės“ (1973) m. ir „Keliaujame su daina“ (1975) m. „Aido" chorą parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.
1979 m. V. Verikaitis vėl sugrįžo į Prisikėlimo parapiją Toronte ir iki mirties vadovavo Toronto vyrų chorui „Aras" (apie 50 dalyvių). Su choru daug koncertavo, jį parengė 1978 m. 5-ajai ir 1983 m. 6-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Toronte ir Čikagoje, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, giedojo bažnyčiose.
V. Verikaitis buvo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos, 1971 m., 1978 m. ir 1983 m. – JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių jungtinio choro dirigentas Čikagoje ir Toronte, 1978 m. – 5-osios dainų šventės Toronte Muzikos komisijos pirmininkas, vienas iš 1983 m. 6-osios dainų šventės organizatorių. 1979 m., 1988 m. ir 1990 m. lankėsi Lietuvoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
SC Mureșul Târgu Mureș
Tirgu Murešo „Mureşul“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Murešo.
Istorija
1964 m. prijungtas prie ASA Targu Mures klubo.
Naujieji Muniškiai
Naujieji Muniškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurėje, piečiau nuo Muniškių kaimo, kuriam anksčiau priklausė. Teritoriją iš rytų riboja magistralė, iš pietų – Sausinės upelis, iš vakarų – Nevėžis, kurio slėnyje praeina kelias. Kaime yra penkios gatvės ir virš penkiasdešimt namų, iš jų keturi daugiabučiai. Kaime yra parduotuvė ir keli ekonominiai subjektai: logistikos centras, tvirtinimo detalių fabrikas, gyvulininkystės ūkis, motoservisas. Muniškiai garsūs savo Muniškių tvenkiniu. Nuo magistralės A1 iki Naujųjų Muniškių veda asfaltuotas kelias.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis (nuo magistralės pusės)
Istorija
Kaimas įkurtas 2005 m. vasario 14 d. Vyriausybės nutarimu atskiriant pietinę dalį Muniškių kaimo. Į naująją dalį pateko senosios kapinės, esančios Nevėžio slėnyje.
Dangus iš tikrųjų yra
Dangus iš tikrųjų yra – 2014 m. JAV sukurta drama pagal to paties pavadinimo pastoriaus Todd Burpo knygą, kurioje jis aprašo savo mažamečio sūnaus regėjimus, patirtus operacijos metu.
Anatolijus Rutkovskis
Anatolijus Rutkovskis (1894 m. Kaišiadoryse, Rusijos imperija – 1943 m. gruodžio 29 d. Pavolgyje, TSRS) – TSRS karininkas, čekistas.
Biografija
Gimė 1894 m. Kaišiadoryse. 1919 m. tapo TSKP nariu. Nuo 1921 m. birželio 21 d. iki 1922 m. birželio 12 d. dirbo ČK. Nuo 1922 m. birželio 22 d. iki rugpjūčio 19 d. dirbo GPU Rusijos dalyje, 1922 m. rugpjūtį-gruodį dirbo GPU Turkestane. Didžiojo valymo metu 1937 m. kovo 7 d. suimtas. 1937 m. rugpjūtį atleistas iš NKVD. 1937–1939 m. dirbo Voronežo makaronų fabrike. 1939 m. spalio 26 d. vėl suimtas ir nuteistas sušaudyti, tačiau 1941 m. liepą bausmė pakeista į 10 metų lagerio. Mirė 1943 m. gruodžio 29 d. Pavolgyje.
Degėsiai (Šakiai)
Degėsiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šiaudinės, prie kelio.
355 m. pr. m. e.
'''355 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Kvadratas (reikšmės)
Žodis kvadratas gali reikšti:
Šunskų apylinkė
Šunskų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šunskų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Marijampolės rajonui. 1954 m. prijungtos Tursučių apylinkė, Paršelių apylinkė ir dalis Rudžių apylinkės, 1963 m. – Mokolų apylinkė.
Bransko miesto herbas
right|thumb|Bransko herbas Bransko miesto herbas  – Bransko miesto herbas, kuris yra naudojamas nuo XV a. amžiaus. Iki 1569 m. Liublino unijos miestas priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Miesto herbe vaizduojamas Vytis.
Aprašas
Raudonos užsklandos Skydo formos herbe vaizduojamas baltas žirgas ant kurio sėdi raitelis su baltais šarvais, iškeltu kalaviju ir mėlynos spalvos skydu su Jogailaičių dvigubu kryžiumi.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2002–2003 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2002–2003 m.
Alfonsas Vildžiūnas
Alfonsas Vildžiūnas (g. 1955 m. vasario 16 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Nuo 1963 m. dainavo Respublikinių mokytojų namų berniukų ir jaunuolių chore „Ąžuoliukas". 1973–1979 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė). 1985–1986 m. stažavo Maskvos Gnesinų muzikos pedagoginiame institute ir Maskvos kameriniame chore (vadovas prof. V. Musinas). 1992 m. stažavo Vokietijoje – Stuttgarto J. S. Bacho akademijoje ir Bavarijos radijo chore Mūnchene. 1979–1989 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro dirigavimo dėstytojas, 1988–1989 m. Kultūros fakulteto dekanas, 1985 m. respublikinei dainų šventei parengė fakultetų merginų chorą. Fakultetuose išugdė apie 15 jaunųjų choro dirigentų. Kartu su V. Pečiulių kurį laiką vadovavo Klaipėdos namų statybos kombinato vyrų chorui, kuris 1987 m. VII tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1988 m. rudens A. Vildžiūnas vadovavo Vakarų laivų remonto įmonės moterų chorui „Deimena“. 1988 m. chorų konkurse „Dainuoju Lietuvą" Vilniuje šis choras pelnė absoliučiai geriausio moterų choro vardą, o 1989 m. VIII Stasio Šimkaus chorų konkurse laimėjo antrąją vietą, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje.
1991–1993 m. A. Vildžiūnas buvo Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto Choro dirigavimo katedros vyr. asistentas. 1989–1993 m. Lietuvos radijo ir televizijos mišriojo kamerinio choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Choras dainavo dirigento L. Abariaus gimimo 60-mečio jubiliejiniame koncerte, be kitų kūrinių, kartu su Šiaulių „Polifonijos“ choru atliko naują jubiliato kūrinį „Trys spalvos“, skirtą Stalino aukų atminimui, o 1990 m. dalyvavo tradiciniame Lietuvos kompozitorių sąjungos lietuvių muzikos festivalyje „Muzikos ruduo“ koncertuose, kur atliko naująA. Martinaičio kūrinį „Prakalba į malonųjį klausytoją“ (talkino vaikų choras, dirigavo A. Vildžiūnas) ir B. Borisovo simfoniją „Memorialas“ (talkino simfoninis orkestras, dirigavo J. Domarkas). 1990 m. pabaigoje choras dalyvavo I Baltijos valstybių radijo ir televizijos chorų festivalyje Rygoje (Latvija), kartu su kitais chorais, solistais ir simfoniniu orkestru pirmą kartą Vilniuje atliko A. Schönbergo kantatą „Gurės dainos" (dirigavo J. Domarkas). A. Vildžiūnas chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1993 m. Klaipėdos muzikinio teatro solistų repetitorius, 1993–1996 m. kartu su V. Konstantinovu (1997-2022 m. vienas) buvo Klaipėdos koncertų salės profesionalaus mišraus choro „Aukuras“ meno vadovas ir dirigentas. Chorą (24-28 nariai) išmokė daug įvairių epochų ir stilių kūrinių ir surengė per 300 koncertų Lietuvoje ir užsienyje: Vokietijoje,  Jungtinėse Amerikos Valstijose, Meksikoje, Kanadoje, Tailande, Švedijoje, Čekijoje ir kitur. 1994 m. tarptautiniame chorų konkurse Italijoje (Riva del Garda) pelnė du aukso diplomus ir prizą už geriausią nacionalinės muzikos interpretavimą. 1995 m. tarptautiniame chorų konkurse Šveicarijoje (Montreux) laimėjo antrąją vietą ir prizą už gerą privalomojo kūrinio atlikimą. 1996 m. tarptautiniame chorų konkurse Prancūzijoje (Tours) „Aukurui“ paskirta pirmoji vieta laisvos programos atlikimo kategorijoje, 1996 m. F. Schuberto tarptautiniame chorų konkurse Austrijoje (Wien) klaipėdiškiai pelnė antrąją vietą. 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje „Aukuras“ mišriųjų chorų grupėje laimėjo pirmąją vietą, 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė Grand Prix. „Aukuras“ gerai pasirodė 1995 m. tarptautiniame chorų konkurse Italijoje (Arecas), 1998 tarptautiniame chorų konkurse Švedijoje (Oskarshamn) laimėjo pirmąją bei antrąją vietas ir konkurso Grand Prix. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje „Aukuras“ savo kategorijoje pelnė pirmąją vietą, o antrame konkurso ture rungėsi dėl Grand Prix. Choras pelnė prizą už sudėtingiausios programos meistrišką atlikimą. Iš „Aukuro“ parengtų stambių kūrinių minėtina F. Poulenco kantata „Sniego vakaras“, R. Šileikos „Prisikėlimas" chorui ir vargonams, Z.
Virkšo oratorija – misterija „Jūros pagerbimas“, V. Miškinio „Cantate Domino“, J. Tamulionio „Ant kranto“, N. Sinkevičiūtės „Naktis tvartelyje“, N. A. Koszewskio „Baladė" ir kt.
A. Vildžiūnas nuo 1997 m. pradėjo vadovauti ir Plungės kameriniam mišriajam chorui, kurį parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei ir konkursui, buvo šios šventės Vilniuje dirigentas.
2003 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės "Mes" Dainų dienos kūrybinės grupės vadovas ir vyr. dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Amphoricarpos
Amphoricarpos – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Cechanoveco miesto herbas
right|thumb|Cechanoveco herbas Cechanoveco miesto herbas  – Cechanoveco miesto herbas, kur mėlynos užsklandos skydo fromos herbe vaizduojami du sukryžiuoti auksinės spalvos raktai ir tarp jų auksinės spalvos šešiakampė žvaigždė.
Jurgita Judickienė
Jurgita Judickienė (g. Prienuose) – teisininkė, verslo teisės advokatė, Vilniaus universiteto (VU) Teisės, Ekonomikos fakulteto lektorė, Advokatų profesinės bendrijos Judickienė ir partneriai JUREX steigėja ir vadovė.
Biografija
1996 m. su pagyrimu baigė Prienų „Žiburio“ gimnaziją. Nuo 1996 m. iki 2001 m. VU Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1998 m. nekilnojamojo turto įmonės teisininkė, nuo 1999 m. teisininkė verslo konsultacijų bei paslaugų įmonėse (UAB „Arx legis” juristė, UAB „Verslo sfera” teisininkė), 2000 m. VšĮ „Teisės patarėjai” (KŪB) teisininkė, nuo 1999 m. iki 2000 m. Vilniaus m. 1–osios advokatų kontoros advokato Kęstučio Virbicko asmeninė padėjėja, nuo 2001 m. birželio 28 d. iki 2002 m. lapkričio 21 d. Stasio Šedbaro advokatų kontoros advokato padėjėja, nuo 2002 m. lapkričio 21 d. iki 2006 m. vasario 23 d. advokatė, nuo 2006 m. vasario 24 d. advokatė yra advokatų kontoros „Judickienė ir partneriai JUREX“ steigėja ir seniūnė. Praktikos sritys – ginčų sprendimas ir jų prevencija, įmonių veikla ir valdymas, komercijos teisė, viešieji pirkimai, konkurencijos teisė, darbo ir valstybės tarnybos santykiai.
Nuo 2001 m. 9 metus VU Teisės fakultete vedė praktinius užsiėmimus, VU Ekonomikos fakultete skaitė kursą „Civilinė ir darbo teisė“. Paskelbė mokslinių publikacijų, yra mokymo programų bendraautorė. Teikia teisinius komentarus žiniasklaidai, publikuoja straipsnius verslo teisės temomis (pvz., verslo dienraštyje „Verslo žinios”). Dalyvauja Lietuvos jaunųjų advokatų asociacijos veikloje. Skaitė pranešimus įvairiose tarptautinėse bei mokslinėse konferencijose, vedė ir veda seminarus bei įvairius mokymus verslo teisės klausimais, dalyvauja jaunųjų vadovų klubų veikloje. Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto „Alumni“ draugijos įgyvendinamo projekto „Mentoringas jauniesiems teisininkams“ (MJT) dalyvė, taip pat nuo 2015 m. jaunųjų verslininkų mentorė.
Moka rusų, prancūzų ir anglų kalbas.
Vorodugu
Vorodugu regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies šiaurės vakarinėje dalyje, tarp Sasandros ir Bandamos upių. Tai rečiausiai apgyvendintas šalies regionas. Administracinis centras – Segela.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro malinkiai.
Administracinis suskirstymas
Regione yra 2 departamentai:
Tatjana Rostovaitė
Tatjana Rostovaitė (1926 m. rugpjūčio 4 d. Šiauliuose – 1993 m. dingo be žinios) – Lietuvos poetė, literatūros ir teatro kritikė, vertėja.
Biografija
Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, kurią baigusi 1942–1945 m. dirbo ir mokėsi Šiaulių dramos teatro studijoje, Šiaulių dramos teatre. 1950 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. Mokėsi aspirantūroje. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje.
Paskelbė teatro ir literatūros kritikos darbų, išvertė rusų, norvegų, prancūzų, vokiečių, estų, latvių, armėnų, bulgarų ir kitų šalių rašytojų kūrinių (Nikolajus Nekrasovas, Michailas Lermontovas, Henrikas Ibsenas, Henrikas Heinė, Pjeras Beranže, Lui Aragonas, Robertas Desnosas, Polis Eliuaras, Fransua Mono, Eženas Puatje, Viktoras Hugo, Debora Varendi, Paulis Erikas Rumas, Arvas Metsas, Debora Varendi, Silva Kaputkian, Stanka Panceva).
Eilėraščiuose impulsyviai atsiliepiama į sovietinio gyvenimo aktualijas, poetizuojama komjaunuoliška heroika, socialistinis darbas, tėvynė, kova už taiką, dažni jūros, gimtojo krašto gamtos, jaunystės ir meilės motyvai. Su romantiniu patosu ir pilietine aistra teigiamas socialistinis humanizmas. Vėlesniuose rinkiniuose ryšku motinystės tema, gyvenimo patirties apmąstymai, yra ironijos elementų.
Kvadratas
Kiekvienas kvadratas yra ir stačiakampis, ir rombas, ir lygiagretainis. Todėl kvadratas turi visas šitų figūrų savybes. Savų savybių kvadratas neturi.
Kvadratas, kaip ir kiti keturkampiai, žymimas keturiomis didžiosiomis raidėmis – savo viršūnių pavadinimais (1 pav.).
Kvadrato ypatybės
miniatiūra|Visi kvadratai kartu yra ir lygiagretainiai, ir stačiakampiai, ir rombai.
Kvadrato perimetras ir plotas
Pastaba: Formulėse kvadrato kraštinės ilgis, kurio kraštinės ilgis yra a
Kvadrato ploto formulės:
(Formulėse naudojami žymenys: a – kvadrato kraštinės ilgis, R – apie kvadratą apibrėžto apskritimo spindulys, r – į kvadratą įbrėžto apskritimo spindulys, d – kvadrato įstrižainė.)
Paalkių piliakalnis
miniatiūra|240px|left|Rodyklė į piliakalnį [[Diržonyse, kelyje ]].
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio santakoje su Nerimi susiformavusiame kranto kyšulyje, upelio dešiniajame ir Neries kairiajame krante, aukštutinėje terasoje. Aikštelė keturkampė, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 6 m ilgio, 12 m pločio, 0,5 m žemesniu rytiniu kraštu. Ji nuo toliau į pietvakarius esančios aukštesnės už piliakalnį aukštumos apsaugota dviem pylimais ir grioviais. Vakariniame aikštelės krašte supiltas 3,5 m aukščio, 18,5 m ilgio, 10 m pločio pirmas pylimas, už kurio pietvakarių pusėje, kur piliakalnis kylančiu ožnugariu jungiasi su aukštuma, iškastas 10 m pločio, 1 m gylio pirmas griovys. Už griovio supiltas antras 1,8 m aukščio nuo griovio, 5 m pločio pylimas, už kurio yra antras 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas kyla į aukštumą. Šlaitai į Nerį ir upelį statūs, iki 30 m aukščio. Piliakalnio aikštelės ir gynybinių įrenginių dalis sunaikinti šlaitų erozijos. Jis yra Neries krante augančiame lapuočių miške.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl teisinės apsaugos suteikimo – 2007-01-17; Nr. KPD-RM-180. Paminklo teritorijos plotas 1,18 ha.
Degesiškės
Degesiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Šaulių I.
FC Șoimii IPA Sibiu
Sibiu „Şoimii“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Sibiu.
356 m. pr. m. e.
'''356 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Simonas Stulpininkas (filmas)
Simonas Stulpininkas  – režisieriaus Luis Buñuel trumpametražis filmas apie IV–V amžiaus stulpininką šventąjį Simoną, kuris, norėdamas būti arčiau Dievo, 39 metus gyveno dykumoje, užsilipęs ant stulpo. Už ši darbą režisierius Kanų kino festivalyje buvo nominuotas Auksiniam liūtui ir pelnė FIPRESCI prizą.
Turinys
Simonas jau 6 metus gyvena dykumoje ant 8 metrų aukščio kolonos. Jis nuolat meldžiasi ir gydo jo pagalbos prašančius žmones. Būrys valstiečių ir kunigų ateina į jį pažiūrėti ir padovanoti naujos kolonos. Simonas persikrausto gyventi ant jos, nepaisydamas motinos prašymų grįžti namo. Netrukus pasirodo moterimi apsimetęs velnias ir įvairiais būdais mėgina Simono tikėjimo tvirtumą: pirmą kartą – apsimetęs nekalta mergele, antrą kartą – Jėzumi Kristumi, trečią kartą – perkeldama jį į XX amžiaus 6-ojo dešimtmečio naktinį klubą…
Riežupės ola
thumb|Įėjimas į Riežupės olą thumb|Olos vidus
Riežupės ola – turizmo objektas Latvijoje, Kuldygos savivaldybėje, Ventos dešiniojo intako Riežupės kairiajame krante, 3 km į šiaurės rytus nuo Kuldygos (keliu apie 8 km).
Istorija
Ola iškasta rankomis, atradus čia devono kvarcinio smiltainio telkinį. 1880 m. „Lejaszveji“ ūkio savininkas Kimenis Krišas savo žemėje rado balto smiltainio su geležies oksidų priemaišomis sąnašas. Tuo susidomėjo Rendos dvarininkas Rekis, kuris smiltainį pradėjo pirkti savo stiklo fabrikėliui. Smiltainis laivu buvo vežamas į Ventspilį, toliau geležinkeliu į Ilgiuciemą prie Rygos. Po Pirmojo pasaulinio karo smiltainis pradėtas tiekti Uozuolniekų ir kitiems Latvijos bei užsienio šalių stiklo fabrikams. Iš Riežupės smiltainio pagamintas stiklas yra melsvo atspalvio.
Iki 1939 m. olos labirintas pasiekė apie 2,5 km ilgio, tačiau Latviją okupavus TSRS ir nacionalizavus stiklo fabrikus, kasyklos eksploatavimas buvo nutrauktas. Apie 1958 m. įėjimas į olą buvo užkaltas. Dalis labirinto užgriuvo, ir 1988 m. vėl atidarius olą buvo išmatuota tik 150 m praeinamų koridorių. Latvijai vėl tapus nepriklausomai ir atstačius teisę į buvusią nuosavybę, Štofregenų šeima sumanė olas panaudoti turizmo poreikiams. Nuo 1999 m. olose gali lankytis ekskursijos.
Juodakaktis perlinukas
Lietuvoje dažna rūšis.
Zorka-BDU
Zorka-BDU – Baltarusijos futbolo klubas iš Minsko. Moterų komanda dalyvauja elito diviziono, aukščiausios lygos pirmenybėse.
Istorija
2005 m. buvo suburta moterų futbolo komanda. Zorka, lietuviškai būtų žvaigždė.
Moterų komanda kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų Gudijoje. Net 11–lika kartų buvo šalies vicečempionėmis.
Sezonai
Šaltinis:
Juodadėmė menkė
Juodadėmė menkė, arba pikša (Melanogrammus aeglefinus) – menkinių (Gadidae) šeimos žuvis. Kūnas verpstiškas, uodegos stiebelis plonas. Nugara pilkai violetinė, šonai sidabriški, pilvas baltas. Šoninė linija pilna, juoda. Kūno šonuose žemiau šoninės linijos, ties nugariniu peleku būna po 1 didelę juodą dėmę. Viršutinis žandas ilgesnis už apatinį. Yra vienas trumpas ūselis.
Pokeris
Pokeris − įgūdžių reikalaujantis kortų žaidimas, kurio tikslas konkretaus dalinimo metu laimėti pinigus esančius banke. Kiekvieno atskiro dalinimo metu, laimėtoju tampa žaidėjas arba atlikęs didžiausią statymą, kurio kiti žaidėjai nebenori įdėti, arba visiems žaidėjams atlikus vienodus statymus, laimi žaidėjas, kurio kortų kombinacija stipriausia.
Pokerio rūšys
Populiariausios pokerio rūšys pasaulyje yra šios:
Texas Hold'em
Kiekvienam žaidėjui išdalinama po 2 kortas. Vykdomi statymai. Tuomet ant stalo atverčiamos 3 bendrosios kortos (Flop).Vykdomi statymai. Po to atverčiama ketvirtoji bendra korta (Turn). Vykdomi statymai. Galiausiai ant stalo atverčiama penktoji bendra korta (River). Vėl vykdomi statymai. Iš viso atverčiamos 5 bendros kortos. Laimi tas žaidėjas, kurio 5 kortų kombinacija stipriausia. Kombinacijos gali būti sudaromos naudojant dvi žaidėjo kortas ir tris bendras, vieną žaidėjo kortą ir keturias bendras, arba visas penkias bendras kortas. Žaidėjas, turintis geriausią kombinaciją laimi „banką“ (pot) - tai yra bendrą sumą, pastatytą viso žaidimo metu. Jei stipriausia kombinacija yra ant stalo, ir nė vieno žaidėjo kortos negali jos pagerinti, bankas padalijamas žaidėjams po lygiai. Kiekvieno statymo metu kiekvienas žaidėjas turi teisę nebeįnešti statymų ir pasitraukti iš šio konkretaus dalinimo. Tokiu atveju, kuomet visi žaidėjai pasitraukia iš dalinimo, laimi paskutinis likęs ir daugiausiai žetonų statęs žaidėjas, t. y. kortų kombinacijos nėra vertinamos, kadangi dalinime liko tik vienas žaidėjas.
Omaha (4 kortų)
Antras pagal populiarumą pasaulyje sportinio pokerio variantas - Omaha sportinis pokeris šiek tiek skiriasi nuo Texas Hold‘em sportinio pokerio. Didžiausias skirtumas - žaidėjai gauna ne po dvi, o po keturias savas kortas. Antras skirtumas – Omahos pokeryje žaidėjas privalo sudarydamas kombinaciją naudoti dvi iš savo turimų kortų su trimis iš penkių atverstų bendrųjų kortų. Kadangi žaidime dalyvauja net devynios kortos, Omaha pokeryje išauga įvairių skirtingų kombinacijų galimybės, keičiasi kortų vertės, žaidimas tampa agresyvesnis, bankai didesni (nepaisant to, kad Omaha sportinis pokeris žaidžiama ne beribiais (no limit) limitais, o banko limitais (pot limit) arba fiksuotais limitais (fixed limits).
Five Card Draw (5 kortų)
5-ių kortų pokeris yra žaidžiamas 2-6 žaidėjų su Big ir Small Blind'ais arba Ante (privalomuoju pradiniu statymu). Žaidimas vyksta pagal laikrodžio rodyklę. Žaidimo tvarka: 1) Kiekvienam žaidėjui išdalinama po 5-ias kortas. 2) Pirmasis kelti statymus turi žaidėjas, esantis po Big Blind'o iš kairės. 3) Pasibaigus pirmiems statymams yra keičiamos kortos (ne daugiau negu 3). Pirmasis keičia žaidėjas, esantis po Dealer'io. 4) Dar vienas statymų ratas (antras). Pirmasis vėl kelia žaidėjas, esantis Dealer'iui iš kairės. 5) Atėjo metas rodyti kortas (jeigu su kortomis liko bent 2 žaidėjai). Rodoma eilės tvarka po statymų rato (pvz.: jeigu paskutinis "Call'ino", "Check'ino" arba "Fold'ino" žmogus sėdintis man iš dešinės, tai pirmasis kortas rodau aš). Jeigu toliau esantys žaidėjai mato, kad pas juos kortos yra mažiau vertingos, jas gali išmesti nerodę.
Stud (7 kortų)
Studą žaidžia nuo dviejų iki aštuonių žaidėjų. Didžiausias skirtumas nuo Texas Hold em sportinio pokerio - Studas žaidžiamas be bendrųjų kortų (no-flop). Kiekvienam žaidėjui per visą žaidimą yra išdalinamos septynios kortos, iš kurių keturios yra atverčiamos, o trys lieka užverstos ir matomos tik tam žaidėjui, kuris su jomis ir žais. Iš šių septynių kortų žaidėjas turi pasirinkti geriausią penkių kortų kombinaciją. Kombinacijos yra identiškos Texas Hold‘em sportiniui pokeriui: geriausia korta yra Karališkoji eilė (Royal flush) ir blogiausia „Aukščiausia korta, jokios poros“ (high card, no pair).
Pokerio kombinacijos
thumb|right|Kombinacijų pavyzdžiai Yra šios pokerio kombinacijos (didėjimo tvarka)viso 228:
Žetonų reikšmės
thumb|right|200px|Žetonų lagaminas Pokeryje visi žaidėjai savo pinigus įsikeičia į žetonus, kurių kiekvienas reiškia tam tikrą sumą. Žetonais žaidėjai suformuoja "banką".
Sportinio pokerio išpopuliarėjimas žiniasklaidoje
Sportinis pokeris nuo įprasto skiriasi tuo, kad žaidėjai nerizikuoja savo pinigais, o žaidžia dėl rėmėjų skiriamų prizų.
Pokeris kaip sportas (sportinis pokeris) buvo išpopuliarintas per žiniasklaidos kanalus, pirmasis TV šou buvo „World Poker Tour“, pradėtas rodyti 2002 metais, taip pat stulbinati internetinio pokerio megėjo pergalė „WSOP Main Event 2003“ turnyre. Pokeris populiarėjimas internete taip pat skatina domėtis ir realiais turnyrais, tokiais kaip WSOP (World Series of Poker) ir WPT (World Poker Tour), kurie pastaruoju metų jau rodomi per televiziją tiesioginiu eteriu.
Šie TV šou pritraukia daugybę naujų žaidėjų išbandyti šį žaidimą. Iš esmės internetinio pokerio ir realaus pokerio industrijos teikia didžiulę naudą viena kitai.
Internetinio pokerio verslas jau pripažintiems pokerio kambariams yra labai pelningas, bet tai tik skatina konkurencijos augimą. Tai yra naudinga jums, kaip žaidėjui. Šiai dienai internetinio pokerio kambariai išleidžia vis daugiau pinigų reklamai, tuo pačiu ir suteikdami daugiau vertės patiems žaidėjams, didesnėms prisijungimo premijoms, pakėlimams įvairiems prizams už lojalumą ir kitoms privilegijoms.
Kodėl internetinis pokeris taip išpopuliarėjo tarp įvairaus amžiaus žmonių, gali atsakyti tik viena priežastis. Todėl, kad per trumpa laiką eilinis žaidėjas gali varžytis prieš pasaulio geriausius, laimėti pinigų. Internetu žaisti prieš profesionalus yra paprasčiau, nes žaidimas vyksta greičiau ir jame mažiau informacijos, kuria priešininkas gali pasinaudoti.
Pokeris Lietuvoje
2010 m. vasario 23 d. Vilniuje buvo įsteigta Lietuvos sportinio pokerio federacija. Jos prezidentu išrinktas Andrius Tapinas. 2010 m. kovo 20 d. Lietuvos kūno kultūros ir sporto departamentas pripažino LSPF kaip sporto šakos federaciją, tokiu būdu pripažino ir sportinį pokerį kaip sporto šaką.
Didžiausi pokerio turnyrai
Didžiausių pokerio turnyrų metu žaidėjai varžosi žaisdami pokerį. Turnyre gali dalyvauti nuo dviejų iki neriboto skaičiaus dalyvių. Didžiausi piniginiai prizai laukia WSOP (World Series of Poker) nugalėtojų.
Didysis flamingas
Didysis flamingas (Phoenicopterus roseus) – flaminginių paukščių (Phoenicopteriformes) būrio, flaminginių (Phoenicopteridae) šeimos, Phoenicopterus genties rūšis. Tai stambiausia flaminginių šeimos rūšis.
Išvaizda
Plunksnos purpuriškai baltos, sparnuose raudonos, vairuojamosios plunksnos juodos. Snapas rožinės spalvos, išskyrus jo juodą galiuką. Kojos labai ilgos ir rožinės spalvos.
Dideli paukščiai. Maksimalus kūno ūgis 187 cm, maksimalus bendras kūno ilgis nuo snapo galo iki kojų pirštų galų 207 cm. Patelių kūno svoris 2 kg, patinų 4,5 kg.
Paplitimas pasaulyje
Didieji flamingai plačiau paplitę didesnėje Afrikos žemyno pakrančių zonoje, Pietų Azijoje (Persų įlankos, Kaspijos jūros pakrantėse), Irano, Pakistano, Indijos pakrančių zonose. Taip pat Pietų Europoje, o pavieniai paukščiai aptinkami ir Šiaurės Europos regionuose: Suomijoje, Švedijoje, Norvegijoje. Šiauriausia jų perimviečių vieta Europoje yra Vokietijos Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.