cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean Reno
Karjerą pradėjo prancūzų kine, suvaidino daugybėje Luko Besono filmų. Išgarsėjo Well: The Big Blue (1998) ir Léon (1994) filmuose. Vėliau vaidino tokiuose JAV hituose kaip „Neįmanoma misija“ (1996) kartu su Tomu Kruzu, „Ronine“ (1998) su Robertu de Niro ir „Godziloje“ (1998). Tačiau jis vaidino ir prancūzų kine „Kraujo upėse“ (2000) ir jų tęsinyje bei Visitors (1993) ir jų tęsinyje. Naujausi garsesni filmai, kuriuose vaidino Jean Reno, tai „Rožinė pantera“, „Da Vinčio kodas (filmas)“, „Vilkų imperija“, „Kraujo upės 2: apokalipsės angelai“.
Imbarės II akmuo su dubenėliais
Imbarės (Žvainių) akmuo su dubenėliais (saugotinas kultūros paveldo objektas) – apeiginis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 3 km į pietvakarius nuo Salantų, kelio Salantai–Imbarė dešinėje pusėje, prie sodybos.
Akmuo
Akmuo pilko stambiagrūdžio granito, netaisyklingos formos, pusiau ovalaus skerspjūvio, pailgas, pastatytas statmenas, siaurėja ir plonėja link viršūnės, 2,3 m aukščio, iki 1,6 m pločio, 62–98 cm storio, suskeldėjusiu paviršiumi. Link kelio atsukta pusė plokščia, jos apačioje ties viduriu yra apie 10 cm skersmens ir iki 2 cm gylio dubuo. Aplinkui jį apatinėje plokštumos dalyje iškalta dar per 10 mažesnių, 5–7 cm skersmens ir iki 1,5 cm gylio dubenėlių. Seniau akmuo gulėjo plokštuma į viršų.
0,54 km į šiaurės rytus yra Imbarės akmuo su dubenėliais, 0,65 km į šiaurės vakarus – Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 0,6 km ta pačia kryptimi – Imbarės alka, 0,84 km į pietvakarius – Imbarės piliakalnis.
Istorija
Seniau akmuo gulėjo 0,9 km į šiaurės vakarus nuo sodybos dabartinės vietos, Imbarės alkos aukštumos papėdėje, Salanto slėnyje, prie Vargonupio, Žvainių kaimo pietvakariniame pakraštyje. 2012 m. atvilktas prie sodybos.
Akmenį kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Kretingos rajono savivaldybės vyr. paminklotvarkininkas Algirdas Mulvinskas, 2013 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius ir Julius Kanarskas.
Manoma, kad akmuo naudotas senovės pagonių kulto apeigoms. Preliminariai datuojamas I tūktstantmečiu pr. m. e. – I m. e. tūkstantmečiu.
Sapovnela Terjola
Terdžolos „Sapovnela“ – Gruzijos futbolo klubas iš Terdžolos.
Istorija
Klubas įkurtas sovietmečiu. dalyvavo regioninėse pirmenybėse.
Nepriklausomos Gruzijos laikotarpiu iš pradžių dalyvavo Antroje lygoje, o 1993 m. pateko į elito divizioną. 1993/1994 m. sezone buvo 13 vietoje iš 19 dalyvių. Kitą sezoną liko priešpaskutiniai (15 iš 16).
Francisco Pizarro
Fransiskas Pisaras ( 1471 m. kovo 16 d. arba 1476 m. Truchiljas, Ispanija – 1541 m. birželio 26 d. Lima, Naujoji Kastilija) – ispanų konkistadoras. Panamos ir Peru užkariavimų dalyvis.
Ankstyvoji biografija
Tiksli Fransisko Pisaro gimimo data nežinoma, manoma, kad jis gimė Ispanijoje, Truchilje, Estremadūroje 1471, 1475, 1476 arba 1478 metais, tradiciškai minima kovo 16 d. Apie Pisaro jaunystę duomenų beveik nėra; yra tik žinoma, kad jis buvo neraštingas.
1502 m., kai Ispanijoje pasklido kalbos apie Naujojo pasaulio turtus, Pisaras kartu su naujai paskirtu Hispanjolos gubernatoriumi Nicolás de Ovando išvyko į Pietų Ameriką.
1513 m. jis lydėjo Vasco Núñez de Balboa kertant Panamos sąsmauką, jie tapo pirmaisiais europiečiais, pamačiusiais Ramųjį vandenyną.
1514 m. Auksinės Kastilijos gubernatoriumi tapo Pedro Arias de Ávila. Fransiskas Pisaras greitai tapo jo patikėtiniu, už lojalumą buvo paskirtas naujai įkurto Panamos miesto meru ir magistratu.
Ekspedicijos į Pietų Ameriką
1524 m. Pisaras kartu su Hernando de Luque ir Diego de Almagro surengė pirmąją ekspediciją į Pietų Ameriką, ieškodami pasakiškų lobių, apie kuriuos sklido legendos. Turtus ir žemę jie susitarė pasidalinti po lygiai. Pirmoji ekspedicija, į kurią iškeliavo apie 80 vyrų, baigėsi nesėkme – plaukdami Ramiuoju vandenynu palei Pietų Amerikos krantus jie nerado turtų, o pakrantės buvo tuščios ir nesvetingos. Bado ir čiabuvių puldinėjimų išvarginti konkistadorai grįžo atgal.
1526 m. Pisaras, de Almagro ir de Luque, gavę de Avila pritarimą, surengė antrą ekspediciją, pasiėmę 160 žmonių. Po kurio laiko ekspedicija pasidalino – Pisaras išsilaipino dabartinės Kolumbijos teritorijoje, de Almagro grįžo į Panamą pasiimti daugiau žmonių, o vienas laivų, vadovaujamas Bartolomé Ruiz nuplaukė toliau į pietus. Čia jie užgrobė indėnų plaustą, pakrautą tekstile, keramika bei auksu ir sidabru. Sužinojęs apie tai Pisaras sulaukė de Almagro su atsargomis ir visa ekspedicija pajudėjo į pietus. Tačiau ties dabartinio Ekvadoro krantais ispanai susidūrė su gausiomis indėnų gyvenvietėmis ir, nusprendę nerizikuoti, grįžo atgal.
Pisaras liko laukti gretimose salose, išsiuntęs de Almagro naujų pastiprinimų. Tačiau naujasis Panamos gubernatorius Pedro de los Ríos kategoriškai atsisakė jų duoti, dar daugiau, jis pasiuntė du laivus sugrąžinti Pisaro ir visų jo žmonių. Pisaras apsisukti neketino, ir gavęs įsakymą grįžti, nubrėžė smėlyje liniją, siūlydamas savo vyrams pasirinkti: „Čia yra Peru ir jos turtai. Čia yra Panama ir jos skurdas. Kiekvienas pasirinkite, kas tinka drąsiam kastiliečiui.“ Trylika vyrų, nusprendusių likti su Pisaru, vėliau pelnę „šlovingųjų trylikos“ („Los trece de la fama“) vardą.
Liudvinavo ežeras
Liudvinavo ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, Liudvinavo miestelio pietvakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,4 km, plotis - iki 0,27 km. Altitudė 78,7 m. Rytinis krantas aukštesnis, kiti žemi, pietinis krantas pelkėtas. Krantai vietomis apaugę medžiais. Šiaurėje išteka upelis link už 0,3 km tekšančio Paežerių ežero (Šešupės baseinas). Šiaurvakarinėje pakrantėje įkurtos senosios Liudvinavo miestelio kapinės. Šiaurine pakrante eina kelias. miniatiūra|240px|left|Ežeras pavasarį
Francisco Pizarro
Ekspedicijos į Pietų Ameriką
thumb|left|[[Imperatorius Karolis V]] Pisaras su savo palydovais liko laukti pastiprinimų, o de Almagro ir de Luque grįžo pas gubernatorių. Po ilgų įtikinėjimų jie gavo laivą, davę pažadą, kad ekspedicija bus nutraukta per 6 mėnesius. Surinkę daugiau žmonių jie grįžo pas Pisarą ir 1528 m. pasiekė Peru, kur buvo svetingai sutikti vietinių tumpių genčių. Matydami vietinių vadų auksinius papuošalus ispanai įsitikino vietiniais turtais ir po trumpos žvalgybinės kelionės laivais toliau į pietus grįžo atgal į Panamą.
Šį kartą įtikinti gubernatoriaus trečios ekspedicijos būtinybe nepavyko, ir Pisaras išplaukė į Ispaniją, planuodamas asmeniškai kreiptis į karalių. 1528 m. jis pasiekė Seviliją, kur susitiko su imperatoriumi Karoliu V. Pastarajam Pisaro pasakojimai paliko įspūdį, nes jis jau buvo girdėjęs apie konkistadorų aptiktus pasakiškus Naujojo pasaulio turtus. Tačiau galutinį palaiminimą suteikė karalienė Izabelė, kuri, karaliui išvykus, pasirašė Capitulación de Toledo, licenciją, suteikiančią Pisarui teisę tęsti Peru užkariavimą. Šis dokumentas paskelbė Pisarą Naujosios Kastilijos gubernatoriumi. Licencija taip pat numatė, kad Pisaras turi savarankiškai surinkti 250 žmonių pajėgas, tačiau to padaryti nepavyko, ir Pisaras su 180 vyrų slapta išvyko į Kanarų salas, kur susitiko su savo broliu Hernándo Pizarro ir jo pajėgomis.
Peru užkariavimas
thumb|left|200px|Fransisko Pisaro ekspedicija (1531–1533 m.) 1532 m. Pisaras išsilaipino netoli Ekvadoro, kur rado aukso, sidabro bei smaragdų. Lobiai buvo išsiųsti Almagro, likusiam Panamoje ir atsakingam už tolesnį ekspedicijos aprūpinimą. 1532 m. konkistadorai įkūrė San Miguel de Piura miestą, pirmąjį ispanų miestą Peru. Tuo metu Hernando de Soto tyrinėjo aplinkines žemes, kur susitiko su inkų pasiuntiniais.
Konkistadorai nuvyko susitikti su inkų imperatoriumi Atahualpa, tačiau pastarajam menkos ispanų pajėgos, kurias sudarė 106 pėstininkai ir 62 raiteliai, įspūdžio nepadarė ir jis atsisakė leisti jiems įsikurti inkų teritorijoje. Įsiutinti ispanai 1532 lapkričio 16 d. susikovė su 80 000 indėnų armija Kachamarkos mūšyje ir jį laimėjo praradę vos 5 žmones – niekuomet nematyti arkliai ir šaunamieji ginklai sukėlė paniką tarp inkų, ir šie beveik nesipriešino. Pats Atualpa pakliuvo į nelaisvę. Pisaras pareikalavo iš jo išpirkos – pilno kambario aukso. Atualpa šią išpirką sumokėjo, tačiau vis vien buvo apkaltintas savo brolio Huaskaro nužudymu bei sąmokslu prieš Pisaro pajėgas ir 1533 m. rugpjūčio 29 d. nužudytas
1533 m. Pisaras užėmė Kuską, tuo baigdamas inkų imperijos sunaikinimą. 1535 m. sausio 18 d. Pisaras įkūrė Limą, ispaniškosios Peru sostinę.
1536 m. Manko Kapako II vadovaujami inkai sukilo. Jie 10 mėnesių laikė apgulę Kuską ir net trumpam jį užėmę, tačiau pranašesni ispanų ginklai ir tarp indėnų išplitę raupai nulėmė jų pralaimėjimą.
Tuo metu tarp Pisaro ir de Almagro ėmė kilti nesutarimai – Izabelės licencija paskyrė visą valdžią Pisarui, o kitiems konkistadorams ten buvo numatytos antraeilės pajėgos. Almagro išvyko į pietus, ieškodamas dar didesnių turtų, tačiau jo ekspedicija į dabartinės Čilės teritoriją buvo nesėkminga. Grįžęs jis stojo į atvirą konfrontaciją su Pisaru, tačiau Las Salinas mūšyje patyrė pralaimėjimą ir 1538 m. liepos 8 d. buvo nužudytas.
Mirtis
thumb|150px|left|Pisaro karstas [[Limos katedra|Limos katedroje]] 1541 m. birželio 26 d. Fransiskas Pisaras buvo nužudytas grupės de Almagro šalininkų, kurie paskyrė naujuoju Peru gubernatoriumi de Almagro sūnų, Diego de Almagro II, tačiau sąmokslininkams pralaimėjus 1542 m. jis buvo nubaustas mirties bausme.
EDGE
EDGE ( arba Enhanced GPRS) – skaitmeninė mobiliųjų telefonų technologija, skirta pagerinti duomenų persiuntimą – padidinti greitį ir kokybę. Teoriškai gali pasiekti 384 kb/s spartą, tačiau praktiškai ji siekia 180 kb/s. Techniškai EDGE yra viena 3G technologijų, tačiau dėl per mažo greičio dažnai išskiriama kaip 2,75G.
Technologija pradėta diegti 2003 m. Lietuvoje EDGE įdiegta 2003 m. gruodžio mėnesį Bitė GSM tinkle.
Šidzingšanas
thumb|300px|Rajono šiaurės vakaruose esančios budistinės šventyklos, priklausančios [[Badačiu kompleksui, vartai.]] Šidzingšanas – Pekino rajonas vakarinėje miesto dalyje. Ribojasi su centriniais Haidiano ir Fengtajaus rajonais bei priemiesčių Mentougou rajonu. Trečdalį rajono užima šiaurės vakaruose esančios kalvos, per teritoriją teka Jundinhė. Sidžingšanas žinomas dėl jame esančių budistinių šventyklų ir valstybinių Babaošano revoliucionierių kapinių, kur palaidotas Li Siannianas, Džu De ir kiti žymūs Kinijos politikai bei revoliucionieriai.
Susisiekimas
Per rajoną eina 1 ir S1 metro linijos.
1479 m.
1479 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Airijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Airijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Duruji Kvareli
Kvarelio „Duruǰi“ – Gruzijos futbolo klubas iš Kvarelio.
Envigadas
Envigadas – miestas Kolumbijoje, Antiokijos departamente, į pietus nuo Medeljino, Aburos slėnyje, šalia Vakarų Kordiljeros, 1600 m aukštyje. Apie 180 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1775 m. Tekstilės, chemijos pramonė.
FK Manhattan Klaipėda
Klaipėdos „Manhattan“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Istorija
Komanda įkurta 2009 m. Olego Vodolazskio iniciatyva, žaidė II lygos salės varžybose. Iširo 2010 m. vasarą, daugiausia žaidėjų perėjo į Nautica Klaipėda klubą.
Dimidiochromis
Dimidiochromis – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Endeminių rūšių gentis, paplitusi Malavio ežere (R. Afrika). Kūnas pailgas. Visos rūšys – aršūs grobuonys, dar vadinamos akių iškandėjais.
Olimpiniai simboliai
Šūkis
Olimpinis šūkis yra lotyniškas posakis Citius, Altius, Fortius (greičiau, aukščiau, stipriau). Šį šūkį 1894 m. įkuriant olimpinį judėjimą pasiūlė Pjeras de Kubertenas. Jį prancūzas išgirdo iš savo bičiulio sporto entuziasto dominikono Henri Didono. Šis šūkis buvo pristatytas 1924 m.
Kitas olimpinio judėjimo šūkis, kurį taip pat pasiūlė P. de Kubertenas yra „pats svarbiausias dalykas yra ne laimėti, o dalyvauti“.
Žiedai
Penki susikertantys mėlynos, geltonos, juodos, žalios ir raudonos spalvų žiedai vadinami olimpiniais žiedais. 1912 m. juos sukūrė P. de Kubertenas. Pagal jo sumanymą penki žiedai simbolizuoja penkis Žemės žemynus – Afriką, Aziją, Amerikas, Okeaniją ir Europą. Tuo metu bent viena iš šių spalvų buvo visose pasaulio šalių vėliavose.
Vėliavos
1925 m. P. de Kubertenas sukūrė olimpinę vėliavą. Vėliavoje baltame fone simbolizuojami penki olimpiniai žiedai.
Olimpinės vėliavos visada kabo miestuose, kurie ruošiasi priimti ateinančias olimpines žaidynes. Olimpinių žaidynių uždarymo ceremonijos metu olimpinė vėliava perduodama kitų žaidynių šeimininkams ir demonstruojama to miesto rotušėje.
Pirmą kartą olimpinė vėliava buvo panaudota 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene. Po šių žaidynių vėliava dingo, todėl kitoms žaidynėms Paryžiuje buvo naudojama nauja vėliava. Nepaisant to, vėliavų perdavimo ceremonijos metu perduodama vėliava vadinama „Antverpeno vėliava“.
Nuo 1952 m. žiemos olimpinių žaidynių atskira vėliava perduodama žiemos olimpinių žaidynių organizatoriams. Ši vėliava vadinama „Oslo vėliava“.
Pradėjus organizuoti Jaunimo olimpines žaidynes savo atskirą vėliavą turi jaunimo vasaros ir žiemos olimpinės žaidynės.
Olimpinė liepsna
Vienas žinomiausių olimpinio judėjimo simbolių yra olimpinė liepsna. 1936 m. buvo sukurta tradicija olimpinę liepsną įvairiais būdais nešti iš Olimpijos į naują žaidynių vietą. Olimpinę liepsną šios kelionės metu neša įvairūs sportininkai, politikai, įžymybės, paprasti žmonės. Žaidynių atidarymo ceremonijos metu olimpinė liepsna įnešama į atidarymo stadioną ir nuo jos uždegamas žaidynių aukuras, šviečiantis visų žaidynių metu.
Medaliai ir diplomai
Žaidynių prizininkams yra įteikiami aukso, sidabro ir bronzos medaliai. 1 vietos laimėtojai gauna auksu padengtus sidabro medalius, 2 vietos – sidabrinius, 3 vietos – bronzinius. Nuo 1928 iki 2000 m. ant vienos medalių pusės buvo simbolizuojamas pergalės deivės Nikės atvaizdas. Nuo 2004 m. ant medalių demonstruojama skrendanti Nikė.
Nuo 1981 m. visiems sportininkams, užėmusiems 1–8 vietas, įteikiami olimpiniai diplomai.
Olimpinis himnas
Nuo 1896 m. žaidynių atidarymo metu grojamas olimpinis himnas. Himno kompozitorius yra Spyridon Samaras, žodžių autorius - Kostis Palamas. Šiuos kūrėjus pasirinko pirmasis TOK prezidentas Demetrius Vikelas. Olimpinis komitetas himną pripažino oficialiu olimpiniu himnu 1958 m.
Alyvų vainikas
thumb|Alyvmedžio vainikas. Antikinių olimpinių žaidynių laimėtojai buvo apdovanojami alyvmedžio vainikais, vadinamais kotinosais. Šie vainikai buvo daromi iš švento medžio šakų Olimpijoje. Laimėtojai būdavo gerbiami, maitinami ir garbinami. Jų vardai buvo įrašomi į lentas, kad ateities kartos galėtų žinoti jų pasiekimus.
Olimpinis gestas
Nuo 1924 m. olimpinėse žaidynėse buvo populiaru naudoti olimpinius gestus – dešinę ranką iškėlus aukštai į viršų. Šis gestas buvo nustotas naudoti po II pasaulinio karo dėl didelio panašumo į nacių naudotus gestus.
Olimpiniai talismanai
Nuo 1968 m. žiemos olimpinių žaidynių visos žaidynės turi savo olimpinius talismanus. Dažniausiai tai būna su ta šalimi susiję gyvūnai ar žmonių vaizdai.
Nuo 1980 m. žaidynių olimpiniai talismanai tapo matomi dažniau, ypač stengiantis juos naudoti komercijos tikslais.
Luoba (upė)
Luoba – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, Mažeikių ir Skuodo rajonų teritorijoje; Bartuvos dešinysis intakas. Ištakos į pietus nuo Luobos kaimo, prie Ivoniškės tarp Sedos ir Puokės. Teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi. Skuodo šiaurės rytuose įteka į Bartuvą (50 km nuo jos žiočių).
Vidutinis upės nuolydis – 192 cm/km. Upės vidutinis debitas: aukščiau Gaivenio – 0,6 m³/s, žemiau Pragulbos – 1,6 m³/s, žemiau Šatos – 3,12 m³/s, žiotyse – 3,93 m³/s. Įeina į Apuolės valstybinį kraštovaizdžio draustinį. miniatiūra|left|220px|Luoba ties [[Užluobės Lurdas|Užluobės Lurdu (priekyje, prie vingio)]] miniatiūra|220px|left|Brasta [[Knežėje, prie buvusio vandens malūno]]
Paežerių ežeras (Marijampolės sav.)
Paežerių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Liudvinavo. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,35 km, plotis - iki 0,19 km. Altitudė 75,6 m. Krantai žemi, tik rytinis krantas aukštesnis. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose atiteka upelis iš už 0,3 km telkšančio Liudvinavo ežero, o šiaurėje išteka upelis link Šešupės. Į šiaurės rytus įsikūręs Paežerėlių kaimas.
Luoba (upė)
Gyvenvietės
Ivoniškė, Luoba, Gailaičiai, Paluobė, Kadžiai, Šulpetriai, Erkšva, Knežė (iki 1910 m. buvo vandens malūnas), Šarkė (Apuolės piliakalnis), Daujotai (Šarkės dvaras), Skuodas.
Pavadinimas
Upėvardis siejamas su žodžiais luobas, luoba ir („medžio žievė, lupenos, karna“). Pirminė šaknies *lub- reikšmė susijusi su lupimu, plėšimu.
Alina Grinienė
Alina Grinienė-Miliušytė (1916 m. balandžio 16 d. Tverė – 1998 m. sausio 16 d. Miunchenas, palaidota Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogė, visuomenės veikėja.
Biografija
Lietuvių literatūros ir meno tyrinėtojo J. Griniaus žmona. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lietuvių ir prancūzų literatūrą, pedagogiką, psichologiją. Dalyvavo sudarant 1941 m. Į Laisvę laikraščio pirmąjį numerį, paskelbusiam Lietuvos nepriklausomybės atstatymą ir kursčiusiam neapykantą prieš žydus. 1943 m. baigė Vilniaus universitetą. 1941–1944 m. dalyvavo antinaciniame ir antisovietiniame pasipriešinimo judėjime, buvo LF narė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją; lietuvių tremtinių mokyklose dirbo pedagoginį darbą. 1948–1953 m. Pabaltijo moterų tarybos narė, vėliau šios organizacijos atstovė Vakarų Vokietijoje, ateitininkų, LF bičiulių, Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėja. 1955–1958 m. dirbo Amerikos balso radijo redakcijoje Miunchene. Bendradarbiavo su Laisvės, Laisvosios Europos radiju, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo tarnautoja Miunchene, Lietuvos moterų klubų federacijos Vokietijoje pirmininkė. 1954–1998 m. Lietuviškųjų studijų savaičių Europoje meno programų rengėja, lietuvių jaunimo šokių kolektyvo „Ratukas“ įkūrėja, 1968–1990 m. vadovė. Bendradarbiavo laikraščiuose „Ateitis“, „Darbininkas“, „Draugas“, „Europos lietuvis“, „Tėviškės žiburiai“, leido ir redagavo įvairius biuletenius.
Vilniaus regioninis valstybės archyvas
miniatiūra|2023
Vilniaus regioninis valstybės archyvas – valstybės archyvas, saugantis, kaupiantis, tiriantis ir populiarinantis Vilniaus ir Utenos apskričių valdymo, vietos savivaldos ir kitų institucijų bei įstaigų dokumentus, turinčius istorinę, kultūrinę bei praktinę reikšmę, užtikrina sukauptų dokumentų išsaugojimą, teikia metodinę ir praktinę pagalbą, organizuoja dokumentų paiešką. Taip pat saugomų dokumentų pagrindu išduoda įvairius dokumentus juridiniams faktams patvirtinti.
Istorija
Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1996 m. vasario 26 d. įsakymu Nr. 15 „Dėl archyvo steigimo ir likvidavimo“ buvo likviduotas Švenčionių apygardos archyvas ir minėto archyvo dokumentų fondai perduoti nuo 1996 m. balandžio 1 d. naujai įkurtam Vilniaus apskrities archyvui. Nuo 1997 m. birželio 28 d. iki 2006 m. rugsėjo 2 d. Ukmergėje veikė Vilniaus apskrities archyvo struktūrinis padalinys – filialas.
Nuo 2017 m. sausio 1 d. prie Vilniaus apskrities archyvo prijungtas Utenos apskrities archyvas. Naujai veikiantis archyvas pavadintas Vilniaus regioninio valstybės archyvo vardu. Nuo 2017 m. sausio 1 d. Utenoje veikia Vilniaus regioninio valstybės archyvo struktūrinis padalinys – filialas.
Saugomi dokumentai
2022 m. gruodžio 31 dienos duomenimis Vilniaus regioniniame valstybės archyve saugoma 681982 bylų, kurios užima apie 8860 tiesinių metrų, Utenos filiale saugoma 267839 bylos, kurios užima apie 2467 tiesinius metrus.
Vilniaus regioniniame valstybės archyve ir Utenos filiale saugomi dokumentai sudaro du kompleksus: Išskirtinio archyvo lankytojų susidomėjimo sulaukia dokumentų fondai susiję su architektūra ir kultūros paveldu. Medžiaga, kuri prisideda prie kultūros paveldo puoselėjimo, populiarinimo ir išsaugojimo yra šiuose fonduose:
Egrisi Senaki
Senakio „Egrisi“ – Gruzijos futbolo klubas iš Senakio.
Mančesteris
Mančesteris  – miestas šiaurės vakarų Anglijoje. Vienas svarbiausių šios šalies miestų. 2021 m. duomenimis, pagal gyventojų skaičių Jungtinėje Karalystėje 6-as, Europos žemyne 85-as miestas. Mančesterio aglomeracijoje kurios plotas 630,3 km² 2019 m. viduryje gyveno 2,705,000 žmonių.
Istorija
Iki XVIII amžiaus pradžios Mančesteris tebuvo smulkus prekybos miestelis. Jo drėgnas klimatas puikiai tiko medvilnės apdorojimui. Pritaikius verpimui ir audimui garo mašinas, medvilnės pramonė sparčiai išplito po šį rajoną, ėmė vystytis kitos naujausias to meto technologijas naudojančios pramonės sritys. Mančesteris greitai tapo vienu didžiausių Anglijos miestų. Praeityje miestas turėjo „suspausto vandens“ energijos tiekimo sistemą, kurią vėliau pakeitė elektra. Nuo pramonės revoliucijos laikų liko labai tankus vandens kanalų tinklas, anksčiau naudotas transportui. Vėliau kanalus pakeitė gausūs geležinkeliai, kurių dalis dabar nuardyta. Miestui vandeniu aprūpinti buvo užtvenkta daugybė upelių gretimai esančiame kalnų masyve, sukuriant dirbtinių ežerų grandines.
Ir dabar Mančesteryje galima pamatyti vieną didžiausių pasaulyje veikiančių įvairių garo mašinų kolekciją.
Mančesterio universitete buvo atlikti reikšmingi atomo struktūros tyrimai, už kuriuos 1908 m. Ernestas Rezerfordas buvo apdovanotas Nobelio premija chemijos srityje. 1948 m. Frederikas Viljamsas (Frederic Calland Williams) ir Tomas Kilbernas (Tom Kilburn) čia pagamino pirmąjį pasaulyje „tikrą“ kompiuterį, galintį iškart vykdyti įvairias programas (parengimas kitai programai iki tol trukdavo net keletą dienų). Šiuo metu čia veikia itin galingų (tūkstančiai procesorių) superkompiuterių centras.
Devynioliktame ir dvidešimtajame amžiuje Mančesteris visada buvo radikalios, reformų siekiančios politikos centras, čia būta įnirtingų kovų už moterų teisę dalyvauti rinkimuose.
Futbolas
Mieste 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas, o 1996 m. – X Europos futbolo čempionatas. Žymiausi klubai:
Rinkmena
Rinkmena, failas, byla, tvarkmena  – bitų seka, saugoma kompiuteryje kaip vienas vienetas. Viena svarbiausių operacinės sistemos užduočių yra tvarkyti rinkmenas pagal naudojamas rinkmenų sistemas. Senesnėse sistemose rinkmena užima vientisą atminties sritį, tačiau daugumoje naujesnių jos turinys gali būti paskirstytas po įrašymo metu laisvas atminties nešiklio vietas ar net po skirtingus informacijos nešiklius.
Duomenų struktūra rinkmenos viduje gali būti įvairi ir priklauso nuo ją sukūrusios programos. Ši struktūra vadinama rinkmenos formatu. Rinkmena beveik visada turi vardą, pagal kurį ją galima surasti sistemoje. Neretai ji turi ir sutartinę priesagą, pagal kurią galima spėti apie jos turinį. Su byla neretai būna susieta ir daugiau informacijos (kas sukūrė, kada keista, kas turi teisę ją keisti ar skaityti ir pan). Rinkmenos paprastai telkiamos į aplankus (direktorijas), kuriuose gali būti ne tik rinkmenos, bet ir kiti aplankai.
Kai kuriose sistemose (Unix, Linux) panaudojant nuorodų sistemą galima suteikti tam pačiam rinkmenai keletą vardų ir prireikus patalpinti jį skirtingose direktorijose. Yra operacinių sistemų, saugančių ankstesnes rinkmenos versijas (OpenVMS).
Vindhukas
Vindhukas  – miestas Namibijos centrinėje dalyje, šalies sostinė. Maždaug 325 tūkst. gyventojai (2011). Išsidėstęs 1700 m virš jūros lygio, apsuptas kalvų. Tai šalies verslo, ekonomikos ir susisiekimo centras. Vyksta prekyba karakuliu, išvystyta drabužių ir maisto pramonė. Aplink miestą yra magistralės, geležinkeliais sujungtas su Okachandža, Rehobotu, Gobabiu; netoliese yra tarptautinis oro uostas. Yra valstybės archyvas, Valstybinis muziejus (įk. 1907 m.) su gamtos istorijos eksponatais, Namibijos mokslų draugijos būstinė.
Istorija
1892 m. gyvenvietė tapo Vokietijos Pietvakarių Afrikos kolonijos administraciniu centru, bet Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. jį užėmė PAR armija. Vėliau PAR gavo Tautų Lygos mandatą valdyti šį kraštą. Tačiau vokiečių kultūra išliko, todėl miestas turi vokiškos kultūros elementų. 1990 m. Namibijai tapus nepriklausoma, Vindhukas buvo paskelbtas šalies sostine.
Geografija
Miestas yra geografiniame šalies centre, apsuptas kalnagūbrių.
1992 m. Formulės 1 sezonas
1992 m. Formulės 1 sezonas buvo 43-as FIA rengtas Formulės 1 pasaulio čempionatas. Prasidėjo kovo 1 d., o baigėsi lapkričio 8 d.
Mikrognatija
Mikrognatija – apatinio žandikaulio hipoplazija (nepakankamas kūno dalies išsivystymas), sukelianti diskomfortą ir problemas valgant.
Mikrognatija dažnai dingsta augimo metu. Žandikaulis gali smarkiai augti brendimo laikotarpiu. Paprastai problema paveldima arba sukelta įvairių sindromų.
Dažnai miktognatija sukelia dantų problemas, jiems nėra vietos, todėl jie netinkamai išsidėstę.
Aurora (lėktuvas)
''Šis straipsnis yra apie mitinį lėktuvą. Realus lėktuvas: Lockheed CP-140 Aurora. Kitos reikšmės: aurora''
Aurora – dvidešimtojo a. pabaigos ganduose minimas ypač slaptas žvalgybinis JAV lėktuvas, tariamai pakeitęs SR-71 Blackbird. JAV vyriausybė nuolat neigia jo egzistavimą, ir kadangi nėra jokių patikimų įrodymų, kad jis egzistavo, Aurora laikoma šiuolaikiniu mitu. Buvusio Skunk Works (Lockheed Martin tyrimų ir kūrimo padalinys) vadovo Ben Rich teigimu, „Aurora“ buvo Pentagono sugalvotas pavadinimas B-2 bombonešio kūrimo konkursui, nutekėjęs spaudai. 1990 m. kovo mėn. „Aviation Week & Space Technology“ žurnalas paskelbė naujienas, kad 1985 m. JAV biudžete buvo išskirti 455 mln. JAV dolerių slaptam orlaivių projektui „Aurora“. Pasak to straipsnio, terminas „Aurora“ reiškė grupę orlaivių o ne konkretų lėktuvą. Manoma, kad nuo šio straipsnio prasidėjo „Auroros“ legenda. Dešimto dešimtmečio vidury terminas "aurora" jau buvo dažnai minimas tabloiduose bandant paaiškinti įvairių neatpažintų skraidančių objektų regėjimus.
Himalajinis fazanas
Himalajinis fazanas (Catreus wallichii) – fazaninių (Phasianidae) šeimos paukštis. Nykstanti rūšis.
Paplitęs Himalajuose (Indijoje, Pakistane, Nepale) ir Afganistane aukštikalnių krūmynuose.
Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Alessandro Allori
right|thumb|220px| Alesandro Alorio autoportretas ([[1555, Uficių galerija, Florencija)]]
Alesandras Aloris (it. Alessandro Allori, 1535 m. gegužės 31 – 1607 m. rugsėjo 22 d.) – italų Vėlyvojo Renesanso dailininkas-manieristas iš Florencijos. Bronzino mokinys. Laikomas paskutiniu reikšmingu Florencijos dailės mokyklos atstovu. Žymiausiu jo darbu įvardijamas paveikslas „Perlų ieškotojai“.
Biografija
Alesandras Aloris gimė 1535 m. kovo 1 d. Florencijoje, ginklakalio Cristofano di Lorenzo ir Dianora Sofferoni šeimoje. Po 5 metų mirus tėvui Alesandras pateko į šeimos draugo, Toskanos kunigaikščio dvaro oficialaus portretisto, Bronzino globą. Manoma, kad Bronzinas jį buvo įsisūnijęs. Vėliau dailininkas bus pramintas Alessandro del Bronzino. Visą jaunystę Alesandras praleido Bronzino dirbtuvėse. Iš Bronzino jis išmoko tikslaus piešinio ir šalto vaizdavimo dailėje. 1552 m. datuojamas pirmas žinomas jo darbas „Nukryžiavimas“ (neišlikęs).
1554 - 1560 m. Alesandras buvo Romoje, studijavo antikinę skulptūrą ir Mikelandželo dailę. Čia pradėjo savarankišką dailininko-portretisto veiklą. 1560 m. grįžęs į Florenciją sulaukė pirmo reikšmingo užsakymo Santissima Annunziata bažnyčioje, kurioje atliko „Paskutinį teismą“, stipriai įtakotą Mikelandželo. Po to dailininkas tapo žymiu Florencijos meno visuomenės veikėju. 1563 m. buvo nominuotas į Florencijos Dailės ir dizaino akademiją. Jis dalyvavo kuriant Mikelandželo laidotuvių dekoracijas, dirbo Toskanos kunigaikščio Lorenco I Medičio užsakymais. Alesandro Alorio darbai buvo stipriai susiję su Bronzino. Pastarasis galėdavo parūpinti jam užsakymų iš kunigaikščio dvaro ir Alesandras buvo laikomas tiesioginiu Bronzino mokiniu ir pasekėju. 1572 m. mirus Bronzinui, Aloris baigė jo darbus Šv. Lauryno bazilikoje. Dirbo Medičių viloje Poggio a Caiano, kur baigė Andrea del Sarto freską „Cezario triumfas“, bei atliko savų darbų.
Nuo 1570 m. Alesandras Aloris dalyvavo Vekjo rūmų didžiosios salės dekoravimo projekte, kuriam vadovavo Džordžas Vazaris. Alesandro darbų yra Vekjo rūmų Didžiosios salės pašonėje įrengtame Toskanos kunigaikščio Frančesko I studiolo. Florencijoje Alesandras dirbo Santo Spirito, Santa Maria del Carmine, Santa Maria Novella, Santa Maria dei Battilani, Santissima Annunziata, Santa Croce, San Marco, San Barnabo bažnyčiose. Dailės darbų pareikalavimas tuo metu buvo didžiulis, kadangi Tridento susirinkime buvo sugriežtinti reikalavimai katalikiškam menui bažnyčiose, kaip kontrreformacinės programos dalis.
Alesandras Aloris mirė 1607 m. rugsėjo 22 d. Jis laikomas paskutiniu didžiu Florencijos dailės mokyklos auklėtiniu. Eilę Alesandro mokytojų galima atsekti nuo Cosimo Rosselli. Tai Andrea del Sartas, Pontormas ir Bronzinas. Jo sūnaus Cristofano Allori (g. 1577) darbų stilistika tapo artima tarptautiniam baroko stiliui.
Šengavit’ Erewan
Šengavit’ Erewan – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Sezonai
Šaltiniai:
Dolgij Mostas
Dolgij Mostas  – gyvenvietė 45 km į rytus nuo Abano, Abano rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija, kaimo tarybos administracinis centras.
Lietuviai
1949 m. balandžio mėn. į Dolgij Mostą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 šeimų. Po 1951 m. į Dolgij Mostą tremčiai buvo siunčiama iš lagerių paleistų įvairių tautybių kalinių, daugiausia inteligentų. Buvo apie 70 lietuvių, tarp jų generolas Vincas Žilys. Pas juos iš Lietuvos savo noru atvyko šeimų narių. Be to, į Dolgij Mostą kėlėsi lietuviai tremtiniai iš kitų tremties vietų. Tuo metu tai buvo rajono, miško pramonės ir miško chemijos ūkių centras. Tremtiniai dirbo statybose, plytinėje, lentpjūvėje, mašinų ir traktorių stotyje, kirto mišką, rinko sakus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti darbe. 1958 m. dauguma lietuvių išvyko į Lietuvą, klaipėdiškiai – į Vokietiją, lenkai – į Lenkiją. Dolgij Mosto kapinėse palaidota apie 20 lietuvių. 1989–1990 m. kelių palaikai parvežti į Lietuvą.
Imbarės II alka
Alkvietė
Įrengta 0,2 km į pietryčius nuo Imbarės piliakalnio, Salanto ir jo intako Pilsupio santakos kairiajame krante esančioje aukštumoje, aukštutinės papėdės gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Teritorija suarta, anotacinio ženklo ar kitų nuorodų nėra.
150 m į pietvakarius yra Imbarės kapinynas, 0,29 km į šiaurės rytus – žemutinės papėdės gyvenvietės alka.
Tyrimai
1983 m. išaiškino ir žvalgė, 1984 m. tyrinėjo Vytautas Daugudis (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas). Ištirtas 80,4 m² plotas. Jame rasta 6 x 6 m dydžio, netaisyklingo apskritimo plano, skaldytais smulkiais akmenėliais išgrįsta aikštelė, kurioje pastebėta ugniaviečių pėdsakų (smulkių angliukų ir degėsių sluoksnelis). Ties aikštelės viduriu, arčiau pietvakarinio krašto, gulėjo 90 x 100 cm dydžio ir 1,4 m aukščio akmuo žemyn apversta viršutine plokštuma. Joje buvę smailais, kietais akmenimis išgręžti 65 dubenėliai, kurių skersmuo 3–6 cm, gylis – 0,5–2 cm. Aplinkui šį akmenį aikštelės pakraščiuose gulėjo dar 6 panašaus dydžio akmenys be ženklų.
Alka buvusi įrengta prie nedidelės pelkutės ir veikė I tūkstantmetyje pr. m. e. Ją naikinant, apeiginis akmuo su dubenėliais buvęs apverstas ir užkastas.
Anglijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Anglijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Nuolatinė kariuomenė
Nuolatinė kariuomenė  – kariuomenė, kuri yra ir taikos metu, t. y., ji nėra paleidžiama pasibaigus karo veiksmams ir išlaiko kovinę geba taikos metu. Tokią kariuomenę gali sudaryti profesionalūs kariai arba pakankamai ilgą tikrąją karinę tarnybą atliekantys šauktiniai.
Nuolatinė kariuomenė skiriasi nuo kariuomenės rezervo, kurio kareiviai ima veikti tik karo atveju (šiais laikais – ir stichinių nelaimių ar katastrofų atveju).
Nuolatinė kariuomenė paprastai būna geriau ginkluota ir labiau treniruota už rezervo karius ar šauktinių miliciją.
Teigiama, kad senovės Romos kariuomenė Respublikos laikais buvo nuolatinė kariuomenė, ypač po Marijaus reformos 107 m. pr. m. e. Gajus Marijus panaikino senąją piliečių mobilizavimo, remiantis turtine padėtimi, sistemą ir sukūrė profesionalią armiją, kurioje tarnaudavo numatytą laiko tarpą. Šią tvarką perėmė ir Romos imperija.
Paprastai pirmąja nuolatine armija laikomi Osmanų imperijos janyčarai, įkurti XIV a.
Pirmąja nuolatine kariuomene Vakarų Europoje laikoma Prancūzijos karaliaus Karolio VII (1403–1461 m.) kariuomenė. Vengrijos karalius Motiejus Korvinas (1443–1490 m.) turėjo nuolatinę kariuomenę, kuri vadinosi Fekete Sereg ('Juodoji Vengrijos kariuomenė') ir buvo tiems laikams neįprastai didelė, leidusi iškovoti daug pergalių ir užkariauti dalį Austrijos ir Bohemijos.
Pirmoji D. Britanijos nuolatinė kariuomenė buvo 1685 m. suformuota Anglijos karaliaus Jokūbo II kariuomenė.
Nuorodos
Hær
Sukrė
Sukrė  – miestas pietų Bolivijoje, teisminė ir nominalioji šalies sostinė. 247 tūkst. gyventojų (2006 m.). Ji išsidėsčiusi į pietryčius nuo La Paso, faktiškos Bolivijos sostinės. Miestas yra 2591 m aukštyje virš jūros lygio, aplinkiniuose regionuose auginama daug vaisių ir kviečių, todėl pagrindinė Sukrės pramonė – maisto apdirbimas. Taip pat yra aliejaus, cemento, avalynės, tabako pramonė. Mieste yra šalies aukščiausiasis teismas, San Francisco Xavier universitetas (įk. 1624 m.) – viena seniausių aukštojo mokslo institucijų Pietų Amerikoje.
Frederiksborg IF Hillerød
Frederiksborg IF Hillerød – Danijos futbolo klubas iš Hileriodo.
Sukrė
Istorija
Miestas įkurtas 1538 m. kaip Čukisaka. 1840 m. jis pervadintas pirmojo Bolivijos prezidento Antonio José de Sucre garbei. 1809 m. šis miestas buvo vienas pirmųjų Pietų Amerikoje, kuris sukilo prieš ispanų kolonizatorius.
Frederiksborg IF Hillerød
Istorija
Klubo ištakos siekia 1897 m.
1818 m.
1818 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Davitas Kezerašvilis
Biografija
D. Kezerašvilis gimė 1978 m. rugsėjo 22 d. Tbilisyje. Vedęs, turi vieną vaiką.
1999 m. baigė Tarptautinės teisės ir tarptautinių santykių fakultetą Tbilisio valstybiniame universitete. Moka gruzinų, anglų, rusų, italų kalbas ir ivritą.
Nuo 2001 m. dirbo Gruzijos Teisingumo ministerijoje Penitenciarinių (kalinimo) reformų valdymo vyriausiosios valdybos vyresniuoju inspektoriumi, vėliau – informacinės – analitinės tarnybos viršininku.
2002 m. M. Saakašviliui palikus Gruzijos teisingumo ministro postą ir 2002–2003 m. dirbant Tbilisio parlamento vadovu, dirbo Saakašvilio padėjėju.
2003 m. laimėjus Rožių revoliucijai D. Kezerašvilis buvo paskirtas Gruzijos Finansų ministerijos finansinės policijos viršininku.
2003 m. lapkričio 11 d. buvo paskirtas Gruzijos gynybos ministru (pakeitė Iraklį Okruašvilį). 2008 m. sausio 24 d. einantis Gruzijos premjero pareigas Vladimiras Gurgenidzė pristatė naują ministrų kabinetą, kuriame D. Kezerašvilis ir toliau buvo gynybos ministras.
2008 m. gruodžio 5 dieną vyko ministrų kabineto pertvarkymas, ir D. Kezerašvilis postą prarado dėl nesėkmingo Pietų Osetijos karo. Jį pakeitė buvęs ambasadorius JAV Vasilas Sicharulidzė.
Politinės pažiūros
D. Kezerašvilis yra vienas iš liberalaus Jungtinio nacionalinio judėjimo narių steigėjų. 2002 m. dalyvavo rinkimuose kaip šio judėjimo kandidatas.
Jis yra artimas Jungtinio nacionalinio judėjimo partijos lyderio M. Saakašvilio bendražygis.
Finansų policijos viršininku dirbusį D. Kezerašvilį kritikavo už pernelyg jėginius veiksmus prieš verslą.
Kezerašvilio paskyrimą gynybos ministru kritikavo už tai, kad šis niekada netarnavo kariuomenėje, neturi nė seržanto laipsnio ir nieko neišmano apie ginkluotąsias pajėgas.
Apeliavimas į gailestį
Apeliavimas į gailestį  – loginė argumentacijos klaida, daroma, kai kas nors bando savo teiginį pagrįsti išnaudodamas klausytojų gailesčio jausmą. Pavyzdžiai:
Akivaizdu, kad nei teorijos teisingumo, nei berniuko kaltumo klausimai neturi nieko bendro su įvairiais dalykais, galinčiais sukelti gailestį.
Apeliavimas į gailestį priskiriamas apeliavimo į emocijas klaidų grupei. Dar vadinamas Galilėjaus argumentu, primenant nuo inkvizicijos nukentėjusį mokslininką.
Anglijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Pirmenybės
Regionų nugalėtojai:
Aristavos seniūnija
Aristavos seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Kėdainių rajono savivaldybėje. Centras – Aristava.
Gyvenvietės
2001 m. buvusios gyvenvietės:
Spartaki T'bilisi
Tbilisio „Spartaki“ – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio.
Vištiniai fazanai
Gentyje 10-12 rūšių.
Rūšys
thumb|left|210px| [[Kuoduotasis vištinis fazanas (Lophura ignita)]]
Motorola
Motorola – tarptautinis elektronikos koncernas su būstine Čikagos priemiestyje Šaumburge, Ilinojuje, JAV. Kompanija įkurta 1928 m. Joje dirba 69 000 darbuotojų. 2014 metais mobiliųjų telefonų gamyba parduota Kinijos kompanijai „Lenovo“
Adolfas Karaška
Adolfas Karaška (1911 m. balandžio 12 d. Būdviečiuose, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 2000 m. rugpjūčio 22 d. Vilniuje) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Biografija
Tėvas Jonas Karaška turėjo gražų baritono balsą, išmoko griežti fisharmonija. Adolfas lankė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, pas Praną Pesį Marijampolėje ir pas Juozą Gudavičių Paįstryje pramoko vargonuoti.
1933–1941 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą, o kitas disciplinas dėstė Jonas Žukas, Jurgis Karnavičius, Vladas Jakubėnas, Julius Štarka, Aleksandras Kačanauskas ir kiti pedagogai. Studijų metais vargonininkavo Įgulos bažnyčioje, prižiūrėjo, derino ir remontavo Kauno miesto bažnyčių vargonus.
1940 – 1950 m. Kėdainių 1-ojoje (iš pradžių ir 2-ojoje) gimnazijoje dėstė muziką, vadovavo žemesniųjų ir aukštesniųjų klasių berniukų chorams, skudučių ir styginių ansambliams, kultūros namų mišriajam chorui. Gimnazijos chorą parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei, o kultūros namų chorą – 1950 m. respublikinei dainų šventei. Su savo vadovaujamais kolektyvais rengė koncertus, dirigavo Kėdainių rajono dainų šventėse.
Mykolo Karkos pakviestas, 1950–1969 m. Panevėžio muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir teorines disciplinas, 1950–1952 m. ten vadovavo moksleivių mišriajam chorui, buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus. Išėjęs į pensiją, derino ir remontavo instrumentus.
Persikėlęs į Vilnių, nuo 1973 m. dirbo instrumentų derintoju Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, Lietuvos valstybiniame operos ir baleto teatre, vėliau – Karoliniškių vaikų muzikos mokykloje.
Nuo 1930 m. iki savo mirties suremontavo kelis šimtus vargonų, fortepijonų ir akordeonų. Jo sukonstruotų ir patobulintų vargonų yra daugelyje Lietuvos bažnyčių.
Išaugino penkis vaikus, kurių keturi muzikai: Arvydas – muzikologas, Eufemija – chorvedė, Nijolė ir Teresė – pianistės, Vytautas – istorikas ir didelis muzikos mėgėjas – gieda bažnyčių choruose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anglijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Anglijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Pirmenybės
Regionų nugalėtojai:
Našlė vieneriems metams
Našlė vieneriems metams – JAV rašytojo Džono Irvingo romanas, išleistas 1998 m. ir tapęs pasauliniu bestseleriu. Pagal jį yra sukurtas filmas "Durys grindyse" (2004 m.), kurį režisavo Todas Viljamsas ir vaidina Kim Besindžer su Džono Bridžesu.
1480 m.
1480 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Našlė vieneriems metams
Pirma dalis
Kūrinys prasideda 1958 m., kai pagrindinei personažei Rūtai Kaul yra vos keturi metukai. Nors ji yra mylimas vaikas, jos tėvai nėra laimingi santuokoje. Jos du vyresni broliai mirė prieš ketverius metus nelaimingoje autoavarijoje. Rūtos tėvas Tedas rašo knygas vaikams ir vasarai jam prireikia pagalbininko. Jis pasamdo Edį Ohajerį, lankantį Filipo Ekseterio akademiją, tą pačią mokyklą, kaip ir lankė Rūtos du vyresnieji broliai.
Vildūnų apylinkė
Vildūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Simão Sabrosa
Simaunas Sabroza (g. 1979 m. spalio 31 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir RCD Espanyol klubo puolėjas.
Vildūnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškėlio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Deglėnų apylinkės.
Simão Sabrosa
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1998 m. lapkričio 18 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur trečiosiose rungtynėse realizavo 11 metrų baudinį bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą. 2010 m. rugpjūčio 27 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
1480 m.
Įvykiai
Nedatuoti
Airijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Airijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
1480 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Airijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
1970–1971 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Našlė vieneriems metams
Antra dalis
Antra dalis vyksta 1990-iais metais, kai Rūtai jau trisdešimt šešeri. Ji Europoje, kovoja su savo gyvenimo meilės nesėkmėmis, pati būdama sėkminga rašytoja. Rūta atlieka tyrimą apie prostitutes Amsterdame, raudonųjų žibintų gatvėje, ir netikėtai tampa vienos prostitutės nužudymo liudininke. Ji aprašo žmogžudystę, dėl to vėliau suimamas įtariamasis.
Trečia dalis
Rūta dabar 41-erių metų, turi sūnų ir yra ant įsimylėjimo slenksčio. Ši dalis aprašo Rūtos našlystę (knygos pavadinimas "Našlė vieneriems metams" ir kilo iš Rūtos našlystės). Detektyvas, sučiupęs žudiką prieš ketverius metus, dabar gali suprasti, kad davė parodymus (iki šiol nebuvo žinoma, kad Rūta davė kaltinimus). Mat detektyvas yra Rūtos Koul knygų fanas, o ši savo kūriniuose aprašė aukos kambarį lygiai tokiu pačiu kaip ir realybėje.
Rūta sužino, kad žudikas buvo sulaikytas, tad nebėra ko slapstytis. Susitikusi su detektyvu ir po kartu praleisto romantiško savaitgalio Paryžiuje (kita stotelė, kurioje Rūta pristatė savo knygą), pora įsimyli, ir detektyvas sutinka persikelti į Vermontą kur pora susituokia.
Tafas
Tafas  – upė Jungtinėje Karalystėje, pietų Velse. Prasideda dviem ištakomis Brekono Bakenų regione – Taf Fečanu ir Taf Fauru. Upės susilieja į šiaurę nuo Merter Tidvilio ir teka į pietus. Įteka į Bristolio įlanką Velso sostinėje Kardife.
Didesni intakai: Ronda, Sinonas.
Kirkilai (reikšmės)
Kirkilais vadinami kaimai:
Liuksemburgo transportas
thumb|right|Liuksemburgo geležinkelio tinklas Liuksemburgo transportą sudaro:
Borovka (Zarasai)
Borovka – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
SK Baltai Klaipėda
Klaipėdos „Baltai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Istorija
2018 m. komanda Sparta-Baltai dalyvavo III lygoje (Klaipėdos zonoje).
1481 m.
1481 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Apeliavimas į pyktį
Apeliavimas į pyktį  – argumentacijos klaida. Ji daroma tada, kai jau egzistuojantys klausytojų neigiami nusistatymai kieno nors atžvilgiu išnaudojami tam, kad būtų gautas pritarimas savo teiginiui. Pavyzdžiai:
Apeliavimas į pyktį yra priskiriamas apeliavimo į emocijas argumentacijos klaidų grupei.
Carlo Gesualdo
thumb|right|220px| Karlo Džezualdo portretas, XVI a. pb.
Karlas Džezualdas, kitaip Džezualdas da Venoza (, 1560 m. kovo 8 − 1613 m. rugsėjo 8 d.) – italų Venozos princas, renesanso kompozitorius. Keletą amžių po mirties buvo prisimenamas visų pirma kaip žmogžudys. XX a. jo muzikinės kompozicijos buvo įvertintos iš naujo.
Biografija
Karlas Džezualdas gimė 1560 m. kovo 8 d. (kitais duomenimis 1560 ar 1561 m.) Venozoje, netoli Neapolio, išsilavinusių ir įtakingų kilmingųjų giminėje. Karlas buvo antruoju Venozos princo Fabricijo II sūnumi. Jo dėdė Carlo Borromeo (1538–1584) buvo Milano kardinolu-arkivyskupu (vėliau paskelbtas katalikų bažnyčios šventuoju). Karlo Džezualdo motina Džirolama buvo popiežiaus Pijaus VI dukterėčia. Karlas Džezualdas muzikos mokėsi pas Stefano Felis ir Giovanni de Macque. Džezualdų namai Venozoje buvo reikšmingas miestelio kultūros centras. Tikriausiai juose Karlas Džezualdas galėjo semtis patirties iš besilankančių Neapolio muzikantų ir kompozitoriaus Pomponio Nenna (1556−1608). Karlas Džezualdas išmoko groti liutnia. Pirmosios Džezualdo kompozicijos datuojamos 1585 m.
1584 m. mirė Džezualdo vyresnysis brolis ir Karlas tapo pirmuoju paveldėtoju. 1586 m. buvo suorganizuotos jo vestuvės Neapolyje su pussesere ir du kartus tapusia našle Maria d'Avalos, Peskaros markizo dukterimi. Po metų porai gimė sūnus Emanuelis. Po to Karlo žmona pradėjo meilės romaną su Fabrizio Carafa, Andrijos kunigaikščiu. Anot istorijos, Karlas Džezualdas įtarė žmonos neištikimybę, liepė pakeisti pilies spynų mechanizmus ir vieną dieną apsimetė išjojęs į medžioklę. Grįžęs užtiko abu meilužius in flagrante (lovoje). Įtūžio perimtas Karlas Džezualdas nužudė abu meilužius. Tai atsitiko 1590 m. spalio 17 d. Manoma, kad egzekuciją vykdė tarnai, bet pats Džezualdas irgi savomis rankomis prie to prisidėjo. Abu kūnai buvo numesti prieš rūmų vartus viešai. Viso įvykio aplinkybės nežinomos. Būdamas kilmingųjų šeimos nariu Karlas Džezualdas galėjo nebijoti teisminio persekiojimo. Pagal anų laikų kilmingųjų moralinį kodeksą, toks poelgis buvo beveik teisėtas ir netgi neišvengiamas. Karlas bėgo iš Neapolio į Džezualdo miestelį, tikriausiai norėdamas išvengti nužudytųjų giminaičių keršto. Įvykis buvo apdainuotas ir pašieptas to meto Neapolio gatvės kupletininkų. Jam dėmesio skyrė Torkvatas Tasas. Kilo gandai (ir legenda), kad Karlas nužudė antrąjį savo ir Maria d'Avalos sūnų, tuo metu kūdikį, esą pamatęs jo akyse Fabrizio Carafa akis. Tam jokių dokumentuotų patvirtinimų nėra. Grįžęs į pilį esą Karlas buvo apimtas persekiojimo manijos ir pats savo rankomis iškirto visus medžius aplink pilį, kad jos nepasiektų nepastebėti keršytojai.