cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Socialinė klasė
Marksizmas
Klasių teorija yra susijusi su marksizmu arba neomarksizmu. Egzistuoja dviejų (marksistinis) ir daugelio (neomarksistinis) klasių modeliai. Pasak marksizmo, klasių atsiradimas yra darbo pasidalijimo produktas. Marksizmas teigia klasių visišką interesų priešiškumą (klasės turi skirtingus interesus, o tai veda į konfliktą) ir galų gale interesų išnykimą. Klasikiniame marksizme klasinė priklausomybė buvo nustatoma per asmens vietą gamybos procese, ypatingai per gamybos priemonių nuosavybę. Marksizmą kritikuojantys mokslininkai teigia, jog visuomenės skirstymas į dvi antagonistines klases yra pernelyg schematiškas. Klasių sąvokos šiuolaikinėje sociologijoje ir politologijoje vartojamos ne tik marksistų. Dažnai vartojama „viduriniosios klasės“ sąvoka.
Senkaimis (Mstislavlis)
Senkaimis – kaimas rytų Baltarusijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Mstislavlio, prie pat sienos su Rusija.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Mstislavlio apskrities Senkaimio valsčiaus centras.
Savana (upė)
Savana  – upė pietryčių JAV, beveik per visą ilgį sudaro Pietų Karolinos ir Džordžijos valstijų ribą. Prasideda Apalačų kalnuose, susiliejus Tuaglu ir Senekos upėms (dabar ši santaka užlieta Hartvelo tvenkinio). Teka į pietryčius, kerta Pidmonto plynaukštę ir Atlanto vandenyno žemumą. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro estuariją.
Įrengta keletas užtvankų. Upė laivuojama nuo Ogastos (356 km nuo žiočių). Šalia įrengtas kanalas. Pagrindiniai prie Savanos upės įsikūrę miestai – Ogasta ir Savana.
Purvynai (Anykščiai)
Purvynai – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Troškūnų.
Savana (upė)
Upėje sugaunamos žuvys: didžiažiotis upėtakinis ešerys, krapės, paprastasis dryžuotasis ešerys, šamažuvės, amerikinis ungurys, lydekos, dumblažuvės, aligatoržuvė, plekšnės, upokšninė šalvis, upėtakiai ir kt.
Šaltiniai
thumb|left|230px|Savanos upė žemėlapyje
Moterų bėgimas
Renginys vykdomas VšĮ „Tarptautinis maratonas“. Ši įstaiga taip pat organizuoja ir kitas sporto šventes – „Rimi Vilniaus maratoną“, „Trakų triatloną“, „Eurovaistinės Kalėdinį bėgimą“.
Istorija
Pirmasis moterų bėgimas Vilniaus Vingio parke įvyko 2013 m. birželio 16 d. Pagrindiniai šio Moterų bėgimo įkūrimo tikslai buvo priminimas apie krūties vėžio savitikros ir profilaktikos svarbą kiekvienos moters gyvenime ir sveikos gyvensenos skatinimas. 2013 m. Dalyvės galėjo pasivaržyti atitinkamai 7 ir 3,5 kilometrų ilgio distancijose. Finišo liniją kirto 650 bėgikių. Pirmojo bėgimo nugalėtojomis tapo Lina Batulevičiūtė ir Bronė Lenkevičiūtė.
2014 m. distancijos kiek pasikeitė – dalyvės rinkosi tarp 6 ir 3 kilometro ilgio trasų. Nugalėtojomis tapo Rasa Drazdauskaitė ir Austėja Miežytė.
2017 m. du moterims skirti bėgimai susijungė (nuo 2013 m. vykęs „AVON“ ir „Nike“ organizuotas naktinis „Nike She Runs“) į vieną. Šiame atsinaujinusiame bėgime dalyvės turėjo įveikti kitokio (5 km) ilgio trasą startuodamos nuo Vilniaus Baltojo tilto.
2020 m. tradicinis bėgimas planuotas vykdyti birželio 13 dieną, tačiau dėl COVID-19 sukeltos sudėtingos situacijos šalyje buvo perkeltas į rugpjūčio 8 d. Kaip visuose kituose panašaus tipo sporto renginiuose dalyvių skaičius šiais metais ženkliai sumažėjo – pagrindinėje 5 kilometrų distancijoje finišavusių skaičius siekė 501 – beveik dvigubai mažiau negu 2018 metais.
2021 m. Moterų bėgimas vyks jau 9-ąjį kartą.
Lorica plumata
Lorica plumata – romėnų šarvai, kuriuos vilkėdavo tik karo tribūnai ir aukštesnio (generoliško) rango karo vadai. Šio tipo šarvai buvo brangesni už bet kuriuos kitus romėnų šarvus, brangiai kainuodavo ir jų priežiūra.
Šių šarvų romėniškas pavadinimas nėra žinomas. Pavadinimą lorica plumata 'plunksniniai šarvai' sukūrė šių laikų mokslininkai, remdamiesi šių šarvų panašumu į paukščių plunksnų dangą.
Lorica plumata pagrindas yra grandinė palaidinė (kaip lorica hamata), prie kurios grandžių pritvirtinti maži plunksnų pavidalo žvyneliai. Tokių šarvų gamyba reikalauja ilgo ir kruopštaus darbo, jie, manoma, buvo brangūs šarvai. Daug abejoja dėl šių šarvų tinkamumo mūšio lauke,, tačiau gali būti kad juos naudodavo dėl jų įspūdingos išvaizdos, galbūt siekiant tuo pakelti kareivių dvasią.
Sakmara
Sakmara  – upė Rusijoje, Baškortostane ir Orenburgo srityje; Uralo upės dešinysis intakas. Prasideda Uralo kalnuose, Uraltau kalnagūbryje. Pradžioje teka į pietus, vidurupyje pasuka į vakarus ir teka lygiagrečiai su Uralu. Įteka į Uralą netoli Orenburgo.
Upynos herbas
Upynos herbas gali reikšti:
Juodžlankis
Juodžlankis (arba Levovčizna) – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Prūselių.
Haruspikai
Haruspikai (, iš etruskų k. harus – 'žarnos' + lot. specio – 'žiūriu') – etruskų kilmės pranašautojai senovės Romoje, būrę iš paaukotų gyvulių vidurių arba įvairių gamtos reiškinių (žaibo, saulės, mėnulio užtemimo). Haruspikų būrimas – disciplina etrusca, haruspicia – praktikuotas nuo VI a. pr. m. e. iki IV m. e. a.
Imperijos laikais būta haruspikų kolegijos, į kurią įėjo 60 narių.
Purvynai (Trakai)
Purvynai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Aukštadvario. Kaimo turizmo sodyba „Purvynai“.
Žycinas (Asipovičai)
Žycinas – kaimas vidurio Baltarusijoje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Dryčyno.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Babruisko apskrities Žycino valsčiaus centras.
Babalinė
Babalinė – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Padovinio.
Lenkijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Lauren Potter
Lauren Potter (g. 1990 m. gegužės 10 d.) – JAV aktorė, kuri labiausiai žinoma dėl vaidmens seriale „Glee“. Lauren turi Dauno sindromą.
Potter savo karjerą pradėjo 2007 m. atlikdama vaidmenį filme Mr. Blue Sky. 2009 m. lapkričio 11 d. į eterį išėjo pirmasis Glee epizodas, kuriame Potter vaidina mokinę su Dauno sindromu.
Zabalacė (Akciabrskis)
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Babruisko apskrities Zabalacės valsčiaus centras.
Pirianai
Pirianai  – kaimas Rusijos vakaruose, 10 km į pietvakarius nuo Chislavičių.
Purvininkai (Kaišiadorys)
Purvininkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vilūnų.
Grobšto rezervatas
Grobšto gamtinis rezervatas – saugoma gamtos teritorija Neringoje, 3 km į pietvakarius nuo Nidos, Rusijos (Kaliningrado srities) pasienyje. Vidinis Kuršių nerijos nacionalinio parko rezervatas. Vakarine jo dalimi praeina kelias, yra pasienio perėjimo postas.
Įsteigtas 1994 m., siekiant išsaugoti Grobšto kraštovaizdžio apylinkės gamtinio komplekso fragmentą su aktyviu didžiuoju kopagūbriu, jo pašlaitėje esančia ryškia kupstyne, mišku apaugusia lygumine padrėkusia pajūrio palve, pajūrio apsauginiu kopagūbriu ir smėlynais, į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų ir gyvūnų radavietėmis, Europos bendrijos svarbos buveinėmis, dalyje teritorijos užtikrinant sąlygas natūraliam gamtinių procesų vyksmui. Rezervatas patenka į UNESCO Kuršių nerijos pasaulio paveldo objektą.
Į rezervato teritoriją patenka Sklandytojų kopa (seniau buvusi aukščiausia nerijos kopa, dabar sumažėjusi iki 50 m). Grobšto įlankos krante kopos yra išslėgusios marių mergelio, arba gitijos, sluoksnius, kurių aukštis vietomis siekia net du metrus. Iš retųjų augalų rūšių rezervate aptinkama: pajūrinė zunda, pelkinė šindra, pajūrinė širdažolė, tamsialapis skiautalūpis. Rezervato teritorijoje peri jūrinis erelis ir urvinė antis, sutinkama nendrinė rupūžė.
kairėje|miniatiūra
Sojinas
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mstislavlio apskrities Sojino valsčiaus centras.
Baraginė (Liudvinavas)
Baraginė – buvęs viensėdis Marijampolės savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Liudvinavo, netoli Šešupės kairiojo kranto.
Upynos herbas (Telšiai)
Upynos herbas – vienas iš Upynos kaimo ir seniūnijos (Telšių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Istorija
Lietuvos Respublikos Prezidentė herbą patvirtino 2016 m. vasario 22 d. dekretu Nr. 1K-1788. Herbas buvo iškaltas ir 2021 m. liepos 24 d. atidengtame miesto paminkliniame akmenyje.
Chislavičiai
Chislavičiai  – miesto tipo gyvenvietė Rusijos vakaruose, 80 km į pietus nuo Smolensko. Rajono centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Mstislavlio apskrities Chislavičių valsčiaus centras.
Nepriklausomas filmas
miniatiūra|253x253px|Režisieriai Stéphane Brizé (antras iš dešinės) ir Rodrigo Moreno (antras iš kairės) filmo „Rinkos dėsnis“ ([[Prancūzų kalba|pranc. La Loi du marché) Buenos Airėse peržiūroje, 2019 m.]] Nepriklausomas filmas (angl. independent film, indie film) – pilnametražis ar trumpametražis filmas, kurį pastatė bei išplatino nepriklausomos kompanijos. Nepriklausomi filmai kartais išsiskiria savo turiniu bei stiliumi. Nors ir ne visada, palyginus su didžiųjų filmų studijų gamybos apimtimis, nepriklausomi filmai dažnai pasižymi sąlyginai nedideliu biudžetu.
Nepriklausomi filmai išlieka gana paklausūs net ir įžymių aktorių tarpe dėl daugelio priežasčių. Juos dalyvauti filmo statyme gali paskatinti: pagrindinė filmo mintis; moralinė skola filmo kūrėjui dėl suteiktos karjeros pertraukos; vaidmenų stygius; plačios saviraiškos galimybės; pasiūlyta proga parodyti savo aktorinius sugebėjimus, kuomet to nepavyksta padaryti bendradarbiaujant su didžiosiomis filmų studijomis; susižavėjimas režisieriaus kūryba. Pastarasis atvejis yra gana dažnas: kriminaliniame filme „Bulvarinis skaitalas“ aktoriai Džonas Travolta (John Travolta) bei Briusas Villisas (Bruce Willis) sutiko dirbti už mažesnį atlygį, nes norėjo bendradarbiauti su režisieriumi Kventinu Tarantino (Quentin Tarantino).
Įprastai nepriklausomų filmų platinimas išsiskiria ribotu leidimu, kartais vien nepriklausomų filmų kino teatruose, nors būna ir didelio masto platinimo kampanijų. Prieš paskelbiant premjeras teatruose, nepriklausomi filmai rodomi vietinio, nacionalinio ar tarptautinio lygio kino festivaliuose. Pasitaiko atvejų, kuomet, gavus reikiamą finansavimą, nepriklausomi filmai pajėgia konkuruoti ir su didžiųjų filmų studijų sukurta produkcija.
Liaskovičai
Liaskovičai – taip vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapija''' – viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Šiauliuose. Parapijai priklauso Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė.
Istorija
Iki 1841 metų Šiauliai neturėjo stačiatikių parapijos, miesto stačiatikiai priklausė Bazilionų parapijai, egzistavusiai nuo 1835 metų. Iki 1831 m. sukilimo ten veikė unitų vienuolynas, prie kurio buvo mokykla su 700 mokinių.
Po sukilimo nuslopinimo, 1832 metais vienuolyno patalpos ir ten buvusi bažnyčia buvo perduotos stačiatikiams, ten ir buvo įkurta pirmoji parapija, kuri vegetavo labai vargana, mažai teturėdama tikinčiųjų. Pirmosios stačiatikių cerkvės Šiauliuose buvo laikinosios. Kadangi Šiauliuose stovėjo kariuomenės dalinių, gausėjo rusiškosios biurokratijos atmainų, perkelti parapiją iš mažo miestelio į Šiaulius buvo laiko klausimas. Iš pradžių nuo 1841 metų Šiauliuose veikė nedidelė namų cerkvė nuomojamose patalpose. Pradžioje – Josifo Larinskio, vėliau – Legeikos. Pirmasis Šiaulių stačiatikių parapijos galva buvo I. Strachovičius, čia tarnavęs nuo 1841 m. iki 1860 metų. Po I pasaulinio karo parapijoje smarkiai sumažėjo stačiatikių. Žiauriojo M. Muravjovo-Koriko statyta cerkvė kaitino anuometines patriotines aistras. Iškilo poreikis ją iškeldinti iš centro, tačiau iki 1936 metų vyko teisminiai ginčai dėl teritorijos teisėtumo, perkėlimo lėšų, naujos vietos, kol buvo nutarta Šiaulių stačiatikių cerkvę perkelti į Šiaulių stačiatikių kapines. Cerkvė buvo nugriauta 1936 metais. 1937 m. parapijoje buvo 1832 tikintieji. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo, 1957 m. joje buvo apie 600 tikinčiųjų. Sovietmetis kiek stabilizavo stačiatikių cerkvės lankytojų skaičių, nes pokario Šiauliuose, be rusų tautybės kariškių, gyveno jų šeimos nariai, mieste gaudavo butus atvykėliai iš kitų respublikų. Taip miestan atsikėlė negausus skaičius tikinčiųjų stačiatikių, kiek papildęs parapijiečių skaičių. Nuo 2009 m. parapijos kunigu paskirtas Oleg Štelman.
Briediškiai
Briediškiai – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Marijampolės.
Liaskavičai
Liaskavičai – taip vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Italijos socialinės respublikos herbas
Žlugus Italijos socialinei respublikai, herbas buvo panaikintas. Visoje Italijoje buvo uždrausta naudoti fašistinę simboliką, taip pat ir fašistinės Italijos herbą bei vėliavą.
Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė
Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė – medinė cerkvė stovėjusi Šiaulių stačiatikių kapinėse.
Istorija
Dėl Šiaulių mieste gausėjančio stačiatikių skaičiaus stačiatikių kapinių teritorijoje caro valdžios lėšomis 1878 metais buvo pastatyta medinė cerkvė. Pašventinta 1878 m. spalio 21 dieną. 1936 m. nugriovus Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvę ši medinė cerkvė liko vieninteliai mieste veikiantys stačiatikių maldos namai. 1937 m. kapinėse buvo pastatyta nauja Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė. Naciams okupavus Lietuvą pastaroji cerkvė buvo paversta sandėliu, o Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė toliau veikė. 1958 m. uždarius kapines, 1961 m. uždaryta ir cerkvė, kuri iki 1989 m. gaisro stovėjo apleista ir neprižiūrima. 2007 metais buvo galutinai nugriauta, liko tik jos pamatai.
Lenkijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Šamava
Šamava – kaimas rytų Baltarusijoje, 34 į pietvakarius nuo Mstislavlio, prie pat sienos su Rusija.
Purviniškiai (Vilkaviškis)
Purviniškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Kunigiškių.
Pasaulio moterų ledo ritulio čempionatas
Pasaulio moterų ledo ritulio čempionatai – kasmetinės tarptautinės ledo ritulio varžybos, kurias nuo 1990 m. rengia Tarptautinė ledo ritulio federacija (IIHF).
Justinas Narbutas
Palaidotas Vilniuje, Rasų kapinėse.
Išdagėliai (Marijampolė)
Išdagėliai – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Sasnavos.
Nyderlandų futbolo varžybos 1982–1983 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1982–1983 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Ashley Fink
Ashley Fink (g. 1986 m. lapkričio 20 d.) – JAV aktorė, geriausiai žinoma dėl vaidmens seriale „Glee“.
Ashley Fink vaidinti pradėjo nuo ketverių. Pirmosios sėkmės sulaukė 2006 m. suvaidinusi filme Fat Girls. 2009 m. pasirodė keliuose serialo Glee epizoduose, o nuo antrojo serialo sezono tapo viena iš pagrindinių aktorių.
Nyderlandų futbolo varžybos 1982–1983 m.
Finalo rungtynės
--- ---
Purviniškis (Utena)
Purviniškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Gedimino.
Ispanija 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Ispanijos sportininkai dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje, Kanada.
1995 m. Baltarusijos referendumas
'''1995 m. Baltarusijos referendumas''' – keturių klausimų referendumas, įvykęs 1995 m. gegužės 14 d. Baltarusijoje kartu su 1995 m. Baltarusijos parlamento rinkimais. Referendume spręsti klausimai buvo teisinis rusų kalbos prilyginimas baltarusių kalbai, naujų nacionalinių simbolių priėmimas, ekonominė integracija su Rusija bei Baltarusijos konstitucijos pakeitimas, leidžiantis pirmalaikius parlamento rinkimus parlamentui sistematiškai pažeidus konstituciją. Pagal oficialius rezultatus, visi keturi klausimai buvo priimti mažiausiai trijų ketvirčių rinkėjų. Rinkimuose dalyvavo 64,8 % turinčiųjų balso teisę.
Šiaulių stačiatikių kapinės
thumb|right|1937 m. cerkvės statyba kapinėse thumb|right|Kapinių schema Šiaulių stačiatikių kapinės – kapinės, esančios Šiaulių miesto centrinėje dalyje Kalniuko rajone, Ežero gatvėje, prie Talšos ežero ir kartu su katalikų kapinėmis sudaro Šiaulių kapinių kompleksą.
1995 m. Baltarusijos referendumas
ESBO Parlamentinė asamblėja teigė, jog referendumas pažeidė tarptautinius standartus. Baltarusijos demokratinės opozicijos nariai pabrėžė, jog referendumo organizavimas pažeidė Baltarusijos konstituciją.
Priešistorė
Panašų referendumą dėl valstybinių simbolių prezidentas Aleksandras Lukašenka siekė surengti 1993 m., tačiau tam nepavyko gauti parlamento pritarimo. Likus dviem mėnesiams iki 1995 m. referendumo A. Lukašenka pasiūlė valstybinę vėliavą, susidedančią iš dviejų siaurų žalių ir vienos plačios raudonos juostos. Nors šio pasiūlymo kilmė nėra aiški, naujos vėliavos versijos (Baltarusijoje vadintos „projektais“) buvo pasiūlytos po kelių dienų ir pristatytos balsavimui.
Šiaulių stačiatikių kapinės
Istorija
Kapinėse yra palaidota daug garbių žmonių, žymiausi Olga Olsufjeva-Zubova, gydytojas Julijus Goldbergas. Kapines nuo katalikiškųjų skiria tik dauba, kurioje, kaip priimta, buvo laidojami daugiausia savižudžiai. Kapinės buvo uždarytos 1958 metais, kai buvo įrengtos kapinės K. Donelaičio gatvėje, nuo tada buvo nuolat niokojamos. Kapinėse pradėjo siautėti ne tik vandalai, girtuokliai, narkomanai, bet ir spalvotųjų metalų vagys, kurie tempė ir paminklines lentas, ir ketaus tvoreles.
1995 m. Baltarusijos referendumas
Priešistorė
1995 m. balandžio 11 d. parlamentas apsvarstė referendumo klausimus, pritarė datai, tačiau iš keturių klausimų tebuvo pritarta klausimui apie ekonominę integraciją su Rusija. A. Lukašenka, paskelbęs, jog savo nuomonės nekeis ir prisiims asmeninę atsakomybę už referendumą, paliko parlamentą teigdamas, jog daugiau šia forma parlamente nediskutuos. Devyniolika parlamento narių, tarp jų Zenonas Pazniakas ir Piatras Sadovskis, paskelbė bado streiką parlamente protestuodami prieš referendumo organizavimą nepaisant parlamento pritarimo. Protestuotojus sumušė ir jėga iš parlamento pašalino OMON pajėgos. Parlamentarai specialiąsias pajėgas padavė į teismą už sumušimus, tačiau į jų ieškinį nebuvo atsižvelgta.
Buvo sukviesta sutaikymo komisija konfliktui tarp prezidento ir parlamento išspręsti. Konfliktas buvo išspręstas prezidento naudai.
Rusų kalbos statusas
„Ar jūs palaikote rusų kalbos statuso prilyginimą baltarusių kalbos statusui?“
Integracija su Rusija
„Ar jūs palaikote prezidento veiksmus, nukreiptus į ekonominę integraciją su Rusija?“
Valstybiniai simboliai
„Ar jūs palaikote pasiūlymą įvesti naujus Baltarusijos vėliavą ir herbą?“
Parlamento paleidimas
„Ar jūs sutinkate su būtinybe įvesti pakeitimus į veikiančią Baltarusijos konstituciją, kurie suteiktų teisę Baltarusijos prezidentui prieš laiką nutraukti plenarines Aukščiausios Tarybos galias esant sistematiškiems bei šiurkštiems konstitucijos pažeidimams?“
Opozicijos kritika
Opozicija kritikuoja 1995 m. referendumo teisėtumą. Pasak buvusio parlamento nario Siarhejaus Navumčiko, referendumas buvo nelegalus, tad jo rezultatai neturi jokios juridinės galios:
Be to, opozicija pažymėjo kelias kitas problemas, susijusias su referendumo organizavimu:
Tarptautinė reakcija
Rusijos Federacijos Valstybės Dūma paskelbė palaikanti oficialius referendumo rezultatus, pagerinančius rusų kalbos statusą šalyje Baltarusijoje.
ESBO Parlamentinė asamblėja teigė, jog referendumas pažeidė tarptautinius standartus bei pareiškė susirūpinimą dėl valstybinės žiniasklaidos kontrolės, kišimosi į balsavimo procesą bei trukdymus opozicijos veiklai. Jungtinių Valstijų valstybės departamentas taip pat kritikavo Baltarusijos valdžią dėl šio referendumo.
Pasekmės
Baltarusijos prezidentas dekretus dėl naujų valstybės simbolių pasirašė 1995 m. liepos 7 d.
Juniškės
Juniškės – buvęs viensėdis Marijampolės savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Želsvos.
Spindulinė liga
Spindulinės ligos sunkumas priklauso nuo apšvitinimo dozės, kurią žmogus gavo per tam tikrą laiką, ir nuo individualių organizmo savybių. Vaikai ir pagyvenusieji, ligoniai, fiziškai nuvargę yra jautresni apšvitinimui ir jį sunkiau pakelia. Jeigu vienkartinė dozė mažesnė negu 50 rentgenų, tai spindulinės ligos požymiai nepasireiškia. Didesnis kaip 100 rentgenų vienkartinis apšvitinimas jau gali sukelti spindulinę ligą.
Spindulinės ligos pobūdžiai
Pagal ligos pobūdį spindulinė liga gali būti ūmi ir chroniška.
Branduolinių sprogimų židiniuose iš pradžių bus labiausiai paplitusi ūmi spindulinė liga.
Spindulinės ligos laipsniai
Priklausomai nuo apšvitinimo dozės, skiriami keturi ūmios spindulinės ligos laipsniai:
Spindulinės ligos eiga
thumb|Susirgusi spinduline liga Japonijos moteris, po radiacinio [[Jonizuojančioji spinduliuotė|apšvitinimo ir terminio nudegimo, II pasaulinio karo pabaigoje.]]
Spindulinės ligos eiga paprastai skirstoma į keturis laikotarpius.
Pirmasis laikotarpis
Pirmasis laikotarpis – pirminė reakcija – prasideda pirmosiomis valandomis po apšvitinimo ir trunka nuo kelių valandų iki kelių dienų. Šiuo laikotarpiu spindulinė liga pasireiškia priklausomai nuo apšvitinimo dozės ir individualių organizmo savybių smarkiu nusilpimu, svaiguliu, galvos skausmais, šleikštuliu, vėmimu, viduriavimu, odos išblyškimu, arterinio spaudimo svyravimais, karščiavimu, sąmonės netekimu, o jei apšvitinimo dozė didesnė kaip 500 rentgenų, išsivysto panašus į šoką būvis.
Trečiasis laikotarpis
Trečiasis laikotarpis – aiškus spindulinės ligos pasireiškimas (II, III ir sekančios savaitės). Ligoniui pakyla temperatūra. Odoje, gleivinėse pasirodo kraujosruvų. Pasitaiko vidinių kraujo išsiliejimų. Burnos ertmės gleivinėje atsiranda opų, tonzilėse – nekrozinė angina. Nukrinta kraujo spaudimas. Nedidelio pakenkimo atvejais šie simptomai pasireiškia nesmarkiai ir pamažu išnyksta. Sunkesnių ligos formų atvejais po 3–4 savaičių pradeda slinkti plaukai, sutrinka kraujo krešėjimas. Nusilpsta organizmo apsauginės jėgos, ir jis neatsispiria infekciniams ir kitiems susirgimams (plaučių uždegimas, viduriavimas, bendras kraujo užkrėtimas).
Ketvirtasis laikotarpis
Ketvirtasis laikotarpis – atsistatymas. IV savaitę lengvos formos spinduline liga sergančio ligonio sveikata pasitaiso. Vidutinės ir sunkios formos atveju liga taip pat ima slopti, bet galutinis išgijimas nusitęsia savaites ir lieka tolimų padarinių – mažakraujystė, leukemija, hipertonija ir su jomis susijęs organizmo nusilpimas.
Spindulinės ligos padariniai
Spindulinė liga gali baigtis mirtimi jau pirmame laikotarpyje, jeigu gautoji apšvitinimo dozė labai didelė, o pats organizmas labai jautrus. Spinduliniai nudegimai atsiranda tose kūno vietose, kurias paveikia jonizuojantys spinduliai. Dideli nudegimai paprastai būna, paveikus odą beta dalelėmis. Spinduliniams nudegimams būdingas ilgas slaptasis periodas ir atkakli eiga, nes sužalojami gilūs odos sluoksniai ir po jais esantys audiniai. Spinduliniai nudegimai dažnai būna kartu su spinduline liga, o tai apsunkina nukentėjusio būklę ir užtęsia pasveikimą.
Slaptasis spindulinių nudegimų periodas trunka nuo kelių valandų iki 3 savaičių. Paskui nudegusią vietą ima perštėti, oda parausta, sutinsta ir pradeda skaudėti. Sutinimas ir skausmas pamažu išnyksta. Sunkiais atvejais tuoj po sutinimo iškyla pūslės, pilnos pusiau skaidraus skysčio, jos didėja ir susilieja. Vėliau, sutinus giliau esantiems audiniams, sutrinka jų aprūpinimas krauju bei maitinimas, prasideda nekrozė ir gangrena. Nekrozė gali pasiekti antkaulius ir kaulus. Nudegimų užteršimas gali baigtis kraujo užkrėtimu ir mirtimi.
Konstantinas Sarsanija
Konstantinas Sarsanija (1968 m. birželio 11 d., Maskvoje – 2017 m. spalio 7 d. ten pat) – buvęs Rusijos futbolininkas, futbolo agentas, treneris.
Žaidėjo karjera
Pradėjo žaisti Maskvos „Dinamo“ vaikų ir jaunimo sporto mokykloje. TSRS pirmenybėse žaidė už pirmosios ir antrosios lygų klubus. Vėliau atvyko į Prancūziją. 1990–1993 m. žaidė „USL Dunkerqu” ir „Armantjer“ futbolo klubuose.
Trenerio karjera
Nuo 1994 m. profesionalus futbolo agentas. 1998 m. gavo FIFA licenciją. Po žaidėjo karjeros pabaigos dirbo FK Vladikaukazo „Alanija“ vadybininku. 2006–2008 m. sezonais dirbo Maskvos „Sportakademklub“ vyriausiuoju treneriu. Tuo pat metu dirbo sporto direktoriumi Sankt Peterburgo „Zenit“ komandoje ir klubo prezidento patarėju žaidėjų perėjimų klausimais. 2008–2009 m. treniravo „FK Himki“. 2009 m. dirbo sporto direktoriumi Maskvos „Dinamo“. 2010 m. vasario 10 d. paskirtas Rusijos futbolo sąjungos prezidento Sergejaus Furusenko patarėju. 2010–2011 m. dirbo FK Voroniežo „Fakel“ klubo vyriausiuoju treneriu. 2012 m. tapo šio klubo prezidentu. 2013–2017 m. dirbo „FK Atlantas Klaipėda“ vyriausiuoju treneriu. 2017 m. gegužės 27 d. tapo FK Zenit Sankt-Peterburg sporto direktoriumi.
Buivydžių herbas
Buivydžių herbas – vienas iš Buivydžių I kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo sidabriniame lauke pavaizduotas piestu stovintis raudonas elnias, priekine dešine koja atsirėmęs į raudoną skydo šoną su sidabriniu heraldiniu, kitaip šv. Jurgio kryžiumi. Šv. Jurgio kryžius simbolizuoja Buivydžių žmonių pamaldumą, ten esančią to paties titulo bažnyčią. Sidabrinis laukas – vietovės lokalizaciją prie gražių ir valstybės saugomų vandens telkinių. Elnias – daugiau kaip pusę Buivydžių teritorijos apimančių turtingų miškų, puikaus kraštovaizdžio simbolis. Jo raudona spalva, kuri heraldikoje reiškia meilę, narsą ir drąsą, yra aliuzija į šio krašto žmonių dalyvavimą kovose bei sovietų valdžios vykdytus religinius persekiojimus.
Istorija
2012 m. balandžio 23 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1K-1039. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. 2012 m. liepos 15 d. Buivydžių herbą ir vėliavą Buivydžių bažnyčioje iškilmingai pašventino kunigas Ryszard Pieciun.
Kornai
Kornai (, kor. Kernowyon) – keltų kilmės tautinė grupė Didžiojoje Britanijoje, tradiciškai gyvenanti Pietvakarių Anglijoje, Kornvalio grafystėje. Kornai nesitapatina su anglais, jie kildina save iš senovės britų, kurie dar iki Romos užkariavimo buvo įsikūrę salos centrinėje ir pietinėje dalyse. miniatiūra|180px|left|Skelbimas, kviečiantis užsirašyti kornais per [[gyventojų surašymas|gyventojų surašymą 2011 m.]]
Daujotiškės ežeras
Daujotiškės ežeras – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Inturkės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 162,2 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas ir apaugęs medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos, aplink plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Bebrusų ežero baseinui (Siesarties upės baseinas).
Šalia įsikūrę Daujotiškės kaimas ir Pagojės viensėdis. Rytine pakrante eina kelias Nr.2810 (Kirneilė – Pagaluonė – Gačkiškiai).
FK Divenda Kaišiadorys
FK „Divenda“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kaišiadorių.
Istorija
2015-2016 m. FK Divenda ir SC Baltai Kaišiadorys istorijos yra susipynusios.
Klubo spalvos
Raudona, juoda ir balta. Marškinėliai raudoni.
Sudėtis
<...>
Dūkšto herbas
Dūkšto herbas – Dūkšto miesto ir seniūnijos (Ignalinos rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Sidabrinių vandenų fone besisupanti raudona valtelė, plukdanti žalią pušaitę įprasmina gražią šio krašto gamtą, jo ežerus ir pušynus.
Istorija
Herbą 2012 m. kovo 14 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-991. Liepos 14 d. herbas ir vėliava buvo pašventinti. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Stanislovas Každailis.
Kopūstinė (Marijampolė)
Kopūstinė – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Igliaukos.
Lenkijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Sandariškių ąžuolas
Sandariškių ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Biržų rajone, Nemunėlio Radviliškio seniūnijoje, Sandariškių viensėdyje. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 717 cm, aukštis – 17 m, lajos aukštis – 13 m. Medis viršijo gamtinę brandą ir yra stagnacijos fazėje.
2013 m. rugpjūčio mėn. pradžioje Sandariškių ąžuolas nulūžo, ant sutrupėjusios kamieno dalies liko tik viena šaka.
Istorija
XVI a. viename mūšyje lietuvių kariuomenė sumušė švedus. Taip priversti pasitraukti šie paprašė taikos. Lietuviai sutiko ir pasiūlė taiką sudaryti neįprastu būdu – ne popieriuje pasirašyti, o pasodinti tris sandoros (taikos) ąžuolus. Lietuvių kariuomenės vadas, pasodinęs tris ąžuolo giles, pasakė: „Iš gilių išaugs galingi ąžuolai. Kol bent vienas lapas ant jų žaliuos, nedrįskite į mūsų žemę kelti kojos“. Ąžuolai išaugę, iškeroję. Ilgainiui du nudžiūvę, o vienas tebežaliuoja, kraštą nuo švedų saugo. Nuo tada, kai buvo sudaryta sandoros sutartis, vietovė bei ąžuolas gavę Sandariškių vardą.
LMFA I lyga
Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga – Lietuvos futbolo pirmenybės, kuriose žaidžia Lietuvos futbolo moterų komandos.
Istorija
Lyga organizuojama nuo 2005 m. Apie pirmuosius turnyrus mažai žinoma. Tik pastaraisiais metais meginų, moterų futbolas susilaukė didesnio susidomėjimo ir palaikymo.
2016 m. sezonas
2016 m. triumfavo alytiškės, kurios tapo Pirmos lygos nugalėtojomis.
2017 m. sezonas
2017 m. nugalėtojomis tapo MFA Žalgiris B merginos.
2018 m. sezonas
2018 m. nugalėjo MFK Jonava. Pirame etape jonavietės neprarado nė taško ir dominavo savo grupėjė (Centro arba Pietų regione). Vėliau prasibrovė į finalą, kuriame iškovojo dar vieną pergalę. Jonavos ekipa nepayrė nei vieno pralaimėjimo viso sezono metu.
2019 m. sezonas
Dėl lygos nugalėtojų vardo kovojo MFA Žalgiris B ir PFA-SG-FK Panevėžys. Lygos nugalėtojomis tapo žalgirietės, kurios finale 3-0 įveikė panevėžietes.
2020 m. sezonas
2020 m. sezone dalyvavo vos aštuonios ekipos, dėl to pakito turnyro formatas. Visos aštuonios komandos žaidė vienoje grupėje ir sužaidė po 14 rungtynių. Pirmą vietą užėmė MFA „Žalgiris“ B-MRU, „SC-Ukmergė“ liko antroje vietoje, o „Vilnius“ užėmė trečią vietą. Žalgiris-MRU B ekipa iškovojo 14 pergalių per 14 rungtynių.
2021 m. sezonas
2021 m. titulą apgynė MFA „Žalgiris“ B-MRU ekipa, kuri rungtynėse prieš FK „Gintra“-ŠSG komandą, varžoves palaužė tik pratęsimo metu. ir nugalėjo rezultatu 2:1. O trečioje vietoje liko „Kauno Žalgirio“ FA merginos, kurios kovoje dėl bronzos medalių 2:1 įveikė FK „Vilniaus“ dubleres.
2023 m. sezonas
Suformuota vientisa lyga, kurioje varžėsi 11 ekipų. Nebeliko skirtymo į zonas.
Boris Tadić
Borisas Tadičius (, g. 1958 m. sausio 15 d.) – serbų politikas, nuo 2004 m. iki 2012 m. ėjęs Serbijos prezidento pareigas. Pirmajai savo kadencijai Tadičius buvo išrinktas 2004 m. birželio 27 d., kuomet Serbija dar buvo Serbijos ir Juodkalnijos dalis. Antrajai kadencijai jis buvo išrinktas 2008 m. vasario 3 d. – šį kartą kaip nepriklausomos Serbijos prezidentas. 2012 m. balandžio 5 d. jis atsistatydino, norėdamas išankstinių prezidento rinkimų. Prieš tapdamas prezidentu B. Tadičius ėjo Jugoslavijos Federacinės Respublikos telekomunikacijų ministro bei Serbijos ir Juodkalnijos gynybos ministro pareigas. Pagal išsilavinimą yra psichologas.
B. Tadičius buvo Demokratų partijos narys nuo pat jos įkūrimo 1990 m. 2004 m. jis buvo išrinktas partijos pirmininku. Pralaimėjus 2012 m. Serbijos prezidento rinkimus ir dėl prastų partijos reitingų, 2012 m. lapkritį B. Tadičius pasitraukė iš partijos pirmininko pareigų ir tapo partijos garbės pirmininku. 2014 m. sausį, kilus nesutarimams tarp partijos vadovų, B. Tadičius paliko partiją ir įsteigė Naująją demokratų partiją (kuri vėliau buvo pervadinta į Socialdemokratų partiją), su kuria dalyvavo 2014 m. Serbijos parlamento rinkimuose.
B. Tadičius siūlo šaliai palaikyti glaudžius ryšius su Europos Sąjunga ir siekti prisijungimo prie jos. Jo prezidentavimo laikotarpiu Europos Sąjunga panaikino vizas Serbijos piliečiams, vykstantiems į Šengeno erdvę, taip pat Serbijos vyriausybė pasirašė Stabilizacijos ir asociacijos susitarimą, kuris išreiškia šalies norą prisijungti prie Europos Sąjungos, ir Serbija gavo Europos Sąjungos kandidatės statusą. Taip pat Serbija įvykdė visus įsipareigojimus Tarptautiniam baudžiamajam tribunolui buvusiai Jugoslavijai (TBTBJ). Jis tapo pirmuoju Serbijos valstybės vadovu, aplankiusiu Srebrenicos žudynių memorialą. Jis taip pat pradėjo iniciatyvą, siekiančią, kad Serbijos parlamentas priimtų nutarimą, kuris pasmerktų Srebrenicos žudynes. B. Tadičius savo vadovavimo laikotarpiu susidūrė su Kosovo nepriklausomybės deklaracijos ir pasaulinės finansų krizės iššūkiais, dėl kurių sulėtėjo ekonomikos augimo tempas. Nors Tadičius yra laikomas provakarietišku lyderiu, jis taip pat stengiasi palaikyti gerus santykius tiek su Rusija, tiek su Jungtinėmis Valstijomis bei Europos Sąjunga.
Ankstyvasis gyvenimas
Borisas Tadičius gimė Sarajeve, Bosnijos ir Hercegovinos Socialistinės Respublikos sostinėje, tuometinėje Jugoslavijoje. Jo tėvas Liubomiras buvo filosofas ir Serbijos mokslų ir meno akademijos narys, o jo motina Nevenka yra vaikų psichiatrė. B. Tadičiaus senelis iš motinos pusės ir dar šeši giminaičiai Antrojo pasaulinio karo metu buvo nužudyti kroatų Ustašio.
Tadičiai yra Serbijos Pivos klano, gyvenusio Senojoje Hercegovinoje, palikuonys. Šeimos slava – šeimos šventasis globėjas – yra Jonas Krikštytojas. Jo tėvai dažnai keldavosi iš vienos vietos į kitą. Tadičiai į Sarajevą iš Paryžiaus, kur abu studijavo doktorantūrą, persikėlė vos kelias dienas prieš Boriso gimimą. B. Tadičius su šeima persikėlė į Belgradą, kai jam buvo treji. Tuo metu B. Tadičiaus tėvas gavo darbą vietiniame laikraštyje.
B. Tadičius vidurinę mokyklą baigė Belgrade. Paauglystėje žaidė vandensvydį, bet turėjo mesti dėl traumų. B. Tadičius Belgrado universiteto filosofijos fakulteto klinikinės psichologijos katedroje baigė socialinę psichologiją.
Studijų metu, 1982 m. liepos mėnesį, buvo areštuotas, nes protestavo dėl to, jog buvo suimti keli kiti studentai, kurie protestavo prieš karinės padėties paskelbimą Lenkijoje ir palaikė Solidarumo judėjimą. B. Tadičius mėnesį laiko praleido kalėjime Belgrade.
Prieš tapdamas politiku jis dirbo žurnalistu, karo klinikiniu psichologu ir psichologijos mokytoju. Iki 2003 m. B. Tadičius dirbo Belgrado dailės universiteto dramos menų fakulteto politinės reklamos dėstytoju.
Ankstyvoji politinė karjera
thumb|upright|left|Borisas Tadičius, besilankantis [[George Marshall|Džordžo K. Maršalo Europos saugumo tyrimų centre Garmiše-Partenkirchene (2003 m.)]]
1990 m. B. Tadičius prisijungė prie naujai įsteigtos Demokratų partijos. 1993 m. vykusių Serbijos parlamento rinkimų metu buvo išrinktas parlamento nariu. Tuo pat metu jis taip pat priklausė parlamentiniam mokslo ir technologijų komitetui.
1998 m. Borisas Tadičius įkūrė Šiuolaikinių įgūdžių centrą  – nevyriausybinę organizaciją, užsiimančią politiniu ir pilietiniu švietimu bei politinės kultūros plėtojimu.
Demokratų partija buvo „Serbijos demokratinės opozicijos“ – opozicijos prieš tuometinį Jugoslavijos Federacinės Respublikos prezidentą Slobodaną Miloševičių – dalis.
B. Tadičius du kartus, 2000 m. vasarį ir vėliau 2001 m. spalį, buvo išrinktas Demokratų partijos pirmininko pavaduotoju.
Nuo 2000 m. lapkričio iki 2003 m. kovo Borisas Tadičius ėjo Jugoslavijos Federacinės Respublikos telekomunikacijų ministro pareigas. O nuo 2003 m. kovo iki 2004 m. balandžio – Serbijos ir Juodkalnijos gynybos ministro pareigas. Tuo pat metu B. Tadičius atstovavo Demokratų partiją Federalinės asamblėjos piliečių rūmuose, o vėliau, 2003 m., ėjo „Serbijos demokratinės opozicijos“ vadovo pareigas. Dar vėliau tapo Saugumo tarnybų kontrolės komiteto pirmininku, o 2004 m. vasarį tapo Demokratų partijos vadovu Nacionalinėje asamblėjoje.
Pirmoji kadencija (2004–2008 m.)
B. Tadičius, kaip naujai išrinktas Demokratų partijos lyderis, buvo išrinktas partijos kandidatu į artėjančius 2004 m. Serbijos prezidento rinkimus. Antrajame rinkimų ture jis nugalėjo nacionalistinės Serbijos Radikalų partijos atstovą Tomislavą Nikoličių ir gavo 53 % balsų. Tų pačių metų liepos 11 d. buvo inauguruotas.
2004 m. rinkimų kampanijos metu B. Tadičius pažadėjo suformuoti naują specialią instituciją – liaudies kanceliariją. Respublikos prezidento liaudies kanceliarija buvo atidaryta 2004 m. spalio 1 d. Liaudies kanceliarijos vaidmuo buvo palengvinti piliečių ir prezidento tarpusavio bendravimą ir bendradarbiauti su kitais valstybiniais organais bei institucijomis. Visa tai buvo sukurta tam, kad Serbijos piliečiai lengviau galėtų naudotis savo teisėmis. Prezidento liaudies kanceliarija veikia ir iki šiol bei yra padalinta į keturis skyrius: teisės reikalų skyrių, socialinių reikalų skyrių, projektų skyrių ir bendrųjų reikalų skyrių. Pirmasis liaudies kanceliarijos direktorius buvo Draganas Džilasas. Kai 2007 m. Džilasas prisijungė prie Serbijos vyriausybės, nauja direktore tapo Tatjana Pašič.
B. Tadičius pasisakė už buvusių Jugoslavijos šalių susitaikymą ir bendradarbiavimą, kuris nukentėjo dėl XX a. paskutiniajame dešimtmetyje vykusių Jugoslavijos karų. 2004 m. gruodžio 6 d. Borisas Tadičius Bosnijoje ir Hercegovinoje atsiprašė visų, kurie nukentėjo nuo serbų padarytų nusikaltimų. 2005 m. liepos mėnesį B. Tadičius apsilankė Bosnijos Srebrenicos mieste, minint 10-ąsias Srebrenicos žudynių, kurių metu Bosnijos serbų pajėgos nužudė 8 000 musulmonų berniukų ir vyrų, metines. 2007 m. B. Tadičius atsiprašė Kroatijos už visus serbų padarytus nusikaltimus Kroatijos nepriklausomybės karo metu.
B. Tadičius prezidentavo 2006 m gegužės 21 d. vykusio referendumo dėl Juodkalnijos atsiskyrimo nuo Serbijos ir Juodkalnijos metu. Tų pačių metų birželio 8 d. jis tapo pirmuoju užsienio valstybės vadovu, apsilankiusiu jau nepriklausomoje Juodkalnijoje. Vizito metu B. Tadičius pažadėjo draugiškus šalių tarpusavio santykius. 2006 m. birželio 5 d. Serbija paskelbė nepriklausomybę, kas reiškė Serbijos ir Juodkalnijos valstybių sąjungos panaikinimą. B. Tadičius dalyvavo Serbijos vėliavos iškėlime Jungtinių Tautų būstinėje Niujorke.
2007 m. rugsėjo 6 d. B. Tadičius kartu su tuometiniu Serbų respublikos ministru pirmininku Miloradu Dodiku ir Serbijos ministru pirmininku Vojislavu Koštunica pasirašė susitarimą, po kurio buvo suformuota Serbijos ir Serbų respublikos bendradarbiavimo taryba. 2007 m. pabaigoje jis pareiškė, kad Serbija nepalaiko Bosnijos ir Hercegovinos susiskaldymo ir patvirtino, jog būdamas Deitono susitarimo dėl Bosnijos karo užbaigimo laiduotoju, jis palaiko šalies teritorinį vientisumą. B. Tadičius taip pat teigė, kad palaiko Bosnijos ir Hercegovinos prisijungimą prie Europos Sąjungos ir NATO.
Būdamas prezidentu, B. Tadičius vykdė provakarietišką užsienio politiką. 2005 m. rugsėjo 28 d. jis Vatikane susitiko su popiežiumi Benediktu XVI ir tapo pirmuoju su popiežiumi susitikusiu Serbijos vadovu. Tai padėjo pagerinti iki tol įtemptus katalikų ir Serbijos stačiatikių santykius.
2007 m. birželio 22 d. B. Tadičius vadovavo 1000-ajam Europos Tarybos ministrų komiteto posėdžiui Belgrade, kuomet Serbija buvo ministrų komiteto pirmininkė.
Rinkimų kampanija
thumb|right|Paskelbus rinkimų pergalę, Borisas Tadičius sako kalbą iš Demokratų partijos būstinės balkono
Po 2006 m. spalio mėnesį įvykusio referendumo, kurio metu buvo patvirtinta nauja Serbijos konstitucija, Borisas Tadičius pasisakė už pirmalaikius prezidento rinkimus, kurių reikalavo nauji konstitucijos įstatymai. 2007 m. gruodžio 13 d. tuometinis parlamento pirmininkas Oliveris Duličius paskelbė, kad planuojama prezidento rinkimų data yra 2008 m. sausio 20 d. 2007 m. gruodžio 21 d. Demokratų partija iškėlė B. Tadičių savo kandidatu, o gruodžio 22 d. Novi Sade jis surengė pirmąją rinkiminę konvenciją. Pirmajame rinkimų ture B. Tadičiaus kampanijos šūkis buvo „Už stiprią ir stabilią Serbiją“, o antrajame – „Laimėkime Europą kartu!“. B. Tadičius palaikė Serbijos įstojimą į Europos Sąjungą, bet tuo pačiu, paminėjo, kad Kosovas ir Metohija turi likti Serbijos sudėtyje. Vykdydamas rinkimų kampaniją, kiekvieną savaitę Borisas Tadičius kampanijos interneto puslapyje vaizdo formatu atsakinėjo į dešimt įdomiausių tos savaitės klausimų.
Rinkimų kampanijos metu B. Tadičius sulaukė „G17 Plus“, „Sandžak demokratų partijos“, taip pat tautinių mažumų, pavyzdžiui, vengrų ir čigonų, partijų palaikymo. Pirmojo rinkimų turo metu jis sulaukė 1 457 030 (35,39 %) rinkėjų balsų. Antrajame rinkimų ture, 2008 m. vasario 3 d., surinkęs 2 304 467 (50,31 %) rinkėjų balsų laimėjo prieš Tomislavą Nikoličių. Po rinkimų jis patikino Serbijos piliečius, gyvenančius Kosove, kad jie niekada nebus išduoti.
Antroji kadencija (2008–2012 m.)
thumb|left|upright|Borisas Tadičius kartu su Slovakijos ministru pirmininku [[Robert Fico|Robertu Ficu Belgrade]] 2008 m. vasario 15 d. Borisas Tadičius davė priesaiką Nacionalinėje asamblėjoje.
2008 m. vasario 17 d. Kosovo Respublikos asamblėja paskelbė nepriklausomybės deklaraciją. Borisas Tadičius paragino Jungtinių Tautų Saugumo Tarybą skubiai reaguoti ir paskelbti šį aktą negaliojančiu. Jis taip pat pasakė, kad Belgradas niekada nepripažins Kosovo nepriklausomybės ir niekad nepasiduos kovojant už savo teisėtus interesus. Rusija palaikė Serbijos poziciją, o Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas teigė, jog bet kokia parama Kosovo vienašaliai deklaracijai yra „amorali ir neteisėta“.
B. Tadičius teigė, kad Kosovo problema nebuvo išspręsta paskelbus nepriklausomybės deklaraciją ir dešimtmečius trunkančios problemos tarp serbų ir albanų išlieka. Jis paragino tarptautines institucijas ieškoti sprendimų ir tęsti derybas. Jis taip pat pareiškė, kad Jungtinių Valstijų prezidento Džordžo Bušo sprendimas siųsti Kosovui ginklus yra „blogos naujienos“.
2008 m. vasario 21 d. B. Tadičius Bukarešte susitiko su tuometiniu Rumunijos prezidentu Traianu Basescu. Susitikimo metu B. Tadičius padėkojo už Rumunijos paramą ir pareiškė, kad „Serbija neatsisakys savo ateities Europoje“.
B. Tadičius taip pat teigė, kad nepripažins Europos Sąjungos planuojamos teisėsaugos misijos Kosove teisėtumo. 2008 m. vasario 25 d. Borisas Tadičius Belgrade susitiko su Dmitrijumi Medvedevu ir Sergejumi Lavrovu. Susitikimo metu D.Medvedevas teigė, kad „Remdamiesi supratimu, jog Serbija yra viena valstybė, kurios teisingumo vykdymas apima visą jos teritoriją, mes tvirtai laikysimės šios pozicijos ir ateityje. Mes susitarėme stengtis kuo greičiau išeiti iš šitos sudėtingos situacijos.“ Vizito metu taip pat buvo pasirašytas susitarimas dėl dujotiekio „South Stream“.
thumb|Borisas Tadičius su tuometiniu [[Lenkija|Lenkijos prezidentu Lechu Kačinskiu 63-iojoje Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sesijoje, 2008 m. rugsėjis]]
Purviškės (reikšmės)
Purviškėmis vadinami kaimai Vilniaus rajone:
Boris Tadić
Antroji kadencija (2008–2012 m.)
2008 m. balandžio 5 d. Borisas Tadičius Ramušo Haradinajaus išteisinimą pavadino „gėdingu, dėl nekaltų jo aukų“ ir reikalavo, kad TBTBJ pateiktų apeliaciją. Jis teigė, jog Serbija padėtų tribunolui rinkti įrodymus „nes Haradinajaus vieta yra kalėjime“. Jis taip pat prasitarė, jog buvusi TBTBJ prokurorė Karla Del Ponte teigė, kad byloje prieš Haradinajų esantys liudininkai buvo įbauginti ir net nužudyti, kad negalėtų liudyti prieš jo nusikaltimus.
Po to, kai 2009 m. sausio mėnesį Kosovo Respublika suformavo Kosovo saugumo pajėgas, B. Tadičius išsiuntė protesto laiškus Jungtinių Tautų ir NATO generaliniams sekretoriams, kuriuose teigiama, kad Serbija šias pajėgas vertina kaip nelegalią sukarintą organizaciją, kuri kelia grėsmę šalies saugumui ir taikai bei stabilumui Vakarų Balkanuose. B. Tadičius atkreipė dėmesį į tai, kad Kosovo saugumo pajėgos buvo suformuotos remiantis „Atihasario planu“, kuris niekad nebuvo patvirtintas Saugumo Tarybos, ir pridūrė, kad šių pajėgų suformavimas yra Serbijos konstitucijos ir tarptautinės teisės pažeidimas, todėl jos turėtų būti išformuotos.
Borisas Tadičius teigė, kad yra pasirengęs pasirašyti Stabilizacijos ir asociacijos susitarimą (SAS) su Europos Sąjunga, bet atsisakė pasirašyti, jei tai reikštų pripažinti Kosovo nepriklausomybę. Vis dėlto B. Tadičius dalyvavo SAS pasirašymo ceremonijoje balandžio 29 d. Liuksemburge, kurios metu kartu su Serbijos ministro pirmininko pavaduotoju Božidaru Dželičiumi Serbijos vardu pasirašė dokumentą. Aktui priešinosi tuometinis Serbijos ministras pirmininkas Vojislavas Koštunica, kuris manė, jog Serbija neturėtų pasirašyti jokių susitarimų su Europos Sąjunga. Vis dėlto, gegužės 1 d. Koštunica pripažino, jog Rusijos užsienio reikalų ministras Sergejus Lavrovas buvo teisus, sakydamas, kad SAS turėjo būti pasirašytas dar prieš tai, kai 18-ka Europos Sąjungos valstybių pripažino neteisėtą Kosovo nepriklausomybę, tačiau jis įsipareigoja po artėjančių parlamento rinkimų anuliuoti susitarimą, pavadindamas jį „nepadedančiu Serbijos teritoriniam vientisumui“.
2008 m. kovo 13 d. prezidentas B. Tadičius pasirašė dekretą, kuriuo paleidžiamas šalies parlamentas ir pradedami pirmalaikiai parlamento rinkimai. Nauja rinkimų data buvo nustatyta gegužės 11 d. Rinkimų metu Borisas Tadičius surinko didelę Europos Sąjungą palaikančią rinkimų koaliciją, pavadinimu „Už europietišką Serbiją – Borisas Tadičius“, kurią daugiausiai sudarė Demokratų ir „G17 Plus“ partijų nariai. Prie jos taip pat prisijungė ir „Sandžak demokratų partija“, „Serbijos atsinaujinimo sąjūdis“ ir „Voivodinos socialdemokratų lyga“. Koalicijos sąrašo viršuje buvo vienas iš Demokratų partijos įkūrėjų ir pirmasis jos vadovas Dragoljubas Mičunovičius. Rinkimų koalicija surinko 38 % rinkėjų balsų – daugiau nei bet kuris kitas sąrašas. Prieš rinkimus B. Tadičius pasmerkė Europos Sąjungos Tarybos generalinių sekretorių Chavjero Solanos ir Piterio Feito išsakytas pastabas dėl artėjančių rinkimų ir paragino Europos Sąjungą nesikišti į Serbijos rinkimus.
Po 2008 m. karo Pietų Osetijoje, kurio metu Rusija pripažino Abchaziją ir Pietų Osetiją, B. Tadičius atsisakė įsitraukti į vykstantį procesą, sakydamas, kad nors jis ir džiaugiasi, jog Rusija palaiko Serbiją Kosovo klausimu, „Serbija nesiruošia pripažinti taip vadinamų naujų valstybių“. Jis taip pat pareiškė, kad „Serbija nesiims veiksmų, kurie prieštarauja mūsų interesams, nes mes giname mūsų teritorinį vientisumą ir suverenitetą, naudodamiesi tarptautine teise“ ir kad pagal konstituciją jis turi ginti Serbijos, o ne kitų šalių interesus.
thumb|left|Borisas Tadičius ir [[Dmitrijus Medvedevas, pasirašę susitarimą dėl dujotiekio „South Stream“, 2008 gruodis]]
Borisas Tadičius pasinaudojo savo konstituciniais Serbijos kariuomenės vado įgaliojamais ir 2008 m. gruodžio 30 d. atleido generalinio štabo viršininką Zdravko Ponošą, nes Ponošas žiniasklaidoje pateikė viešus kaltinimus tuometiniam gynybos ministrui Draganui Šutanovacui. Taip pat buvo atskleista, kad jis ignoravo gynybos ministro įsakymus ir per metus nepateikė nė vienos ataskaitos.
thumb|Borisas Tadičius su [[Graikija|Graikijos užsienio reikalų ministru Stavrosu Lambrinidisu ir Serbijos užsienio reikalų ministru Vuku Jeremičiumi]]