cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eta (sklandytuvas)
Gamyba
Bandymų etape buvo pagaminti trys orlaiviai. 2003 m., atliekant tipo sertifikavimui reikalingus sukimosi manevrus, leidžiamas apkrovas viršijęs orlaivis sudužo. Abu pilotai spėjo išsigelbėti parašiutu. Atsižvelgiant į bandymų duomenis buvo modifikuotas pirmasis prototipas ir bandymai baigti sėkmingai.
Pirmieji skrydžiai
Oficialiai sklandytuvas buvo pristatytas 2000 m. rugpjūčio 1 d. Gamintojo, įmonės „Flugtechnik & Leichtbau“ teigimu „Eta yra geriausias šiandien prieinamas sklandytuvas ir toks bus tik nedidelei klientų grupei“.
Eksploatacijos istorija
2003 m. „Eta“ debiutavo Lenkijos Lešno mieste vykusiame pasaulio sklandymo čempionate. Šį sklandytuvą pilotavęs Janušas Centka sugebėjo užsitikrinti penkias pergales etapuose ir bendroje įskaitoje užėmė antrąją vietą. Gerus rezultatus „Eta“ rodė ir vėliau vykusiose varžybose. 2009 m. gegužę su „Eta“ Lüsse taurės atviroje klasėje Hans-Werner Grosse užėmė trečią vietą.
Varžymų metu sklandytuvui trukdo atviros klasės svorio apribojimai, kuris riboja jo sparno apkrovą vėjuotu oru.
Tolimesnė evoliucija
miniatiūra|Nimeta D-KGYY 2009 m. liepos 21 d. pirmą skrydį atliko modifikuota „Eta“ – „Nimeta". Orlaivį per dvejus metus sukūrė įmonė „Faser-Flugzeug-Service GmbH Hansjörg Streifeneder“, priklausanti sklandymo pasaulio čempionui Bruno Gantenbrinkui.
„Nimeta“ yra motorinis sklandytuvas, sukurtas sklandytuvo „Nimbus-4“ planerio pagrindu, su „Eta“ sparnu bei 20% padidintu vertikaliu stabilizatoriumi. Orlaivio variklis – iš Ventus/Nimbus.
Dzeviatkavičų valsčius
Dzeviatkavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Novadzeviatkavičai, vėliau – Trybuškės.
Deiviso jūra
Deiviso jūra  – pakraštinė jūra Antarktyje, pietų Indijos vandenyne, palei Antarktidos krantus tarp 87 ir 98° r. il. Skalauja Karalienės Merės žemę. Plotas 21 000 km². Gylis iki 1300 m. Ištisus metus padengta ledu. Jūros vandens druskingumas 33,0-33,5 ‰. Centrinėje dalyje yra Drigalskio sala (plotas 204 km²).
WorldCat
Kiekvienas įrašas „WorldCat“ kataloge turi specialų unikalų jam priskirtą OCLC kontrolinį numerį.
Deiviso jūra
Deiviso jūra atrasta 1912 m. Daglaso Mausono ekspedicijos metu. Pavadinta vieno iš ekspedicijos kapitonų J.K. Davis garbei.
Pericles Mattiello Maier
Periklis arba Péricles, o pilnai Periklis Mačielu Majeris (Péricles Mattiello Maier; g. 1999 m. gegužės 4 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas.
Karjera
Žaidėjas karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo „Chapecoencse“ klubui (Associação Chapecoense de Futebol). Žaidė jaunimo ekipose ir U-20 komandoje.
Persikėlė į Santa Cruz Futebol Clube, kuris žaidė trečiajame pagal pajėgumą Brazilijos divizione bei Pernambuko valstijos čempionate.
A lyga: 2021 m.
2021 m. rugsėjo mėnesį persikėlė į Lietuvą.
Roberto Rivellino
Roberto Rivellino (g. 1946 m. sausio 1 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Pericles Mattiello Maier
A lyga: 2021 m.
Debiutavo A lygoje 2021 m. rugsėjo 18 d. rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“.
2021 m. spalio 20 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydamas įvartį. Žemaičiai nugalėjo rezultatu 1:0. Tai būta labai svarbaus įvarčio, kovoje dėl išlikimo A lygoje. Telšių ekipa sustiprino savo pozicijas ir iškovojo tris taškus.
2021 m. spalio 24 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasižymėjo pelnydamas įvartį į savus vartus, o dzūkai nugalėjo žemaičius rezutatu 3:2.
2022 m. birželio 26 d. rungtynėse prieš FK Jonava pasižymėjo įvarčiu.
2022 m. rugpjūčio 29 d. pranešta, kad žaidėjas paliko klubą.
Vėlesnė karjera
2023 m. rungtyniavo Sertãozinho Futebol Clube.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Karolis Jovaišas
Karolis Jovaišas (g. 1946 m. rugpjūčio 18 d. Raseinių rajonas) – teisininkas, kriminologas, teisėtyrininkas teoretikas, penalistas, konstitucinės teisės specialistas, pirmojo Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaro bendraautoris ir atsakingasis redaktorius, dalykinių teisės žurnalų redaktorius.
Biografija
1962 m. baigė Raseinių vidurinę mokyklą, 1972 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1982 m. Visasąjunginiame nusikalstamumo priežasčių tyrimo ir prevencinių priemonių rengimo institute (Maskva, Rusija) baigė aspirantūrą, apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją, teisės mokslų kandidatas (laipsnis Lietuvoje buvo nostrifikuotas į socialinių mokslų daktaro laipsnį). 1993 m. Visasąjunginiame nusikalstamumo priežasčių tyrimo ir prevencinių priemonių rengimo institute apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją, teisės mokslų daktaras (atitinka habilituoto daktaro laipsnį).
Nuo 1972 iki 1983 m. tardytojas, prokuroras, valstybės institucijų juriskonsultas. Nuo 1983 m. iki 1992 m. dirbo mokslinį darbą Teismo ekspertizės, Teisinės informacijos departamente, nuo 1990 m. – Teisės institute; Teisės instituto Kriminologinių tyrimų skyriaus vyresnysis mokslinis bendradarbis, iki 2003 m. rugsėjo mėn. Teisės instituto žurnalo „Teisės problemos" vyriausiasis redaktorius. Specializuoto teisės žurnalo „Verslo ir komercinė teisė" vyriausiasis redaktorius.
Roberto Rivellino
Nacionalinėje komandoje žaidė 1965–1978 m.
Viktoras Vlasovas
Viktoras Vlasovas (, 1925 m. rugsėjo 1 d. – 2002 m.) – Rusijos krepšininkas ir treneris, rungtyniavęs Maksvos "Dinamo" klube ir TSRS rinktinėje.
Maskvos "Dinamo" klube V. Vlasovas rungtyniavo 1947 m.- 1959 m. Baigęs krepšininko karjerą jis tapo "Dinamo" vyriausiuoju treneriu, kuriuo dirbo iki 1969 m.
Pabirkštė
Pabirkštė – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, netoli Lukštų.
Malvos plynaukštė
Malvos plynaukštė  – plynaukštė Indijoje, Dekano plokščiakalnio šiaurės vakaruose, tarp Aravalio ir Vindhjos kalnų, Madhja Pradešo vakaruose (istorinėje Malvos žemėje). Būdingas aukštis 200–600 m, didžiausias 614 m (Bhainsroro k.). Šiaurės rytuose žemėja Indo–Gangos lygumos link.
Malvos plynaukštė susidariusi iš bazalto, smiltainio. Terasinės lygumos kaitaliojasi su sudūlėjusiais kalnų masyvais. Čambalio upė ir jos intakai kalnus raižo giliais slėniais.
Klimatas subekvatorinis musoninis. Kritulių apie 1000 mm per metus. Veši sausų lapus metančių subekvatorinių miškų likučiai (salmedžiai, tikmedžiai, juodmedžiai, santalmedžiai, žaliūnai), krūmynai (akacijos, mimozos, bambukai, viršūkliai). Žemdirbystė (kviečiai, medvilnė, soros). Prie Čambalio yra hidroelektrinių.
Zé Sérgio
Zé Sérgio (g. 1957 m. kovo 8 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1978–1981 m.
Bhyma (upė)
Bhyma (, kn: ಭೀಮಾ) arba Čandrabhaga  – upė pietvakarių Indijoje; Krišnos kairysis intakas. Prasideda Maharaštroje, Vakarų Ghatų kalnuose, ties Bhmašankaros šventviete. Teka į pietryčius per šiaurinę Karnataką, kerta Dekano plokščiakalnį. Įteka į Krišną ties Telanganos siena, 24 km nuo Raičūro.
NK Brinje Grosuplje
NK Brinje – Slovėnijos futbolo klubas iš Grosuplės.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Žaidė žemesniųjų pakopų pirmenybėse.
Bhyma (upė)
Didžiausi intakai: Ghodas, Syna (kairieji), Indrajanė, Mula Mutha, Nyra (dešinieji).
NK Brinje Grosuplje
Istorija
2021–2022 m. sezone Vakarų zonoje tapo nugalėtojais ir pateko Į Antrą lygą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje.
Marynės valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai, 1926 m. vasario 17 d. reformuotas į Dzeviatkavičų valsčių.
NK Brinje Grosuplje
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Pramislava (Rokiškis)
Pramislava – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Lukštų.
Dziarečyno valsčius
Dziarečyno valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dziarečynas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1929 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Kurylavičų valsčiaus.
José Oscar Bernardi
José Oscar Bernardi (g. 1954 m. birželio 20 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1978–1986 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1967 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1967 m.
A grupė
„Žalgirio“ zonoje laimėjo Autoparkas Kaunas, „Nemuno“ zonoje – Technika Radviliškis. Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Autoparkas Kaunas ir Sūduva Kapsukas.
Steneboja
Steneboja (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėja, Likijos karaliaus Jobato (anot kitos versijos, Ar­kadijos valdovo Afido) duktė, Proito, Tirinto karaliaus, žmona (anot Homero, Proito žmona buvusi Antaja).
Steneboja dėjusi pastangas suvilioti Belerofontą, kurį buvo prigaudęs Proitas, tačiau jos pastangos buvusios bergždžios – Belerofontas Steneboją atstūmęs.
Kybartų tunelis
Kybartų tunelis – Kybartuose esantys senoviški rūsiai po geležinkelio stotimi. Jie buvo atrasti 2002 m., kai vienos įmonės darbininkai remontavo muitinės sandėlio pastatą. Požemiuose buvo daug vandens, kuris buvo išsiurbtas, iki šiol stovi tušti ir nenaudojami.
Istorija
Teigiama, kad rūsiai buvo pastatyti 1870 m. Skelbiama, kad Kybartų geležinkelio stoties komplekso požemiai – geriausiai išsilaikę vieno iš pirmųjų XIX amžiaus geležinkelio stoties dalių ir apskritai didžiausi Lietuvoje rūsiai. Pastatas, po kuriuo yra 106 m ilgio požemiai, priklauso Muitinės departamentui. Į požemius patekti galima tik susitarus, jie nėra atviri visuomenei. Požemių gale yra statybinėmis atliekomis užversta anga, o kas už jos yra nėra žinoma, nes jokie tyrinėjimai rūsiuose nevyksta.
Kadaise rūsiuose buvo saugomos per muitinę keliavusios prekės, nes iki Pirmojo pasaulinio karo per Kybartus ėjo apie 10 % visos carinės Rusijos eksporto bei importo, o ledų prikrauti rūsiai atstodavo šaldytuvus. Iš tiesų, būnant požemyje net ir šiltą dieną, jaučiamas nemažas šaltis. Idėją, kad rūsiai galėjo būti naudojami kaip šaldytuvai, iškėlė ir Kybartų seniūnas Romas Šunokas.
Bororai
Bororai (, sav. boe, oririmugudoge) – indėnų tauta, gyvenanti pietvakarių Amazonijoje: Bolivijoje ir Brazilijoje (Mato Groso šiaurės rytuose). Populiacija – ~1400 žmonių. Bororų kalba greičiausiai yra tolima že kalbų giminė (makro-že būrys). Taip pat kalba ispaniškai arba portugališkai. Išlikę tradicinės tikybos bruožų, nors dauguma formaliai krikščionys (katalikai).
Iki XVIII a. pr., kai į Amazoniją pradėjo skverbtis brazilai, bororai gyveno Guaporės ir Aragvajos aukštupių tarpupyje bei skirstėsi į vakarinį ir rytinį pogrupius. Vakariniai bororai XX a. pr. buvo daugiausia asimiliuoti, likusieji įsiliejo į rytinę grupę. Gana išskirtinė buvo šiaurinių bororų grupė, dar vadinta umutinais (sav. balorie) – priešingai nei kiti bororai, umutinų vyrai buvo barzdoti. Jie apie 1950–1960 m. buvo asimiliuoti brazilų. Jungtinėse misijose dalis bororų persimaišė su šavančiais.
Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (augina saldžiuosius ir karčiuosius manijokus, bananus, kukurūzus, tabaką, ryžius, medvilnę), žvejyba, medžiokle, rankiojimu.
Vyrų tradicinė apranga – lapų maišelis, pridengiąs genitalijas, per apeigas – žievinė juosta su gimininę priklausomybę žyminčiais ženklais. Vyrų paprotys pradurti apatinę lūpą ir įtaisyti į ją papuošalą iš plunksnų.
Tradicinis būstas – ilga pastogė, nuo XX a. – stačiakampiai kreoliniai namai dvišlaičiu stogu. Namą užima išplėstinė šeima (misijose – porinės šeimos).
Po santuokos jaunieji keliasi į žmonos namus. Būdinga ikisantuokinė lytinė laisvė. Toteminiai klanai (matrilinijiniai) sudaro egzogamines brolijas, kurios apsigyvena skirtingose žiedinio plano kaimo pusėse. Kaimo centrinėje aikštėje statomas vyrų namas.
Laidotuvių ir berniukų įšventinimo apeigas lydi eitynės su dvasių-totemų kostiumais (iki XX a. vid. dar naudotos daudytės). Šias eitynes moterims stebėti uždrausta. Nuo XX a. pr. pas rytų bororus veikia saleziečių misionieriai, nors kai kuriuose kaimuose dar išlikusi tradicinė bendruomeninė sankloda, kai kurios apeigos, mitai.
XX a. pirmoje pusėje po bororų žemes klajojo Alohos Vondervil (Aloha Wanderwell) ekspedicija ir susuko apie juos nebylų filmą. Tarp 1935–1939 m. pas bororus gyveno antropologas Klodas Levi-Strosas. Žymus Amazonijos tyrinėtojas, brazilų inžinierius Kandidas Rondonas buvo bororų kilmės.
Starkonys
Starkonys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Šimonių.
Šveicarijos vyrų vandensvydžio rinktinė
Šveicarijos vyrų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Šveicarijai oficialiose vandensvydžio varžybose.
Starkoniai
Starkoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Pašvitinio, prie Pagados upelio. Kaime išlikęs Starkonių malūnas. Kaimas pasiekiamas keliuko Vainiūnai–Voroniai atšaka.
Labažas
left|120px
Starkoniai
miniatiūra|200px|left|Susisiekimas – žvyrkeliu
Labažas
Labažas arba Labažis – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 3,5 km į pietus nuo Linkmenų, Palabažio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 147,3 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštesnis, apaugęs medžiais. Šiaurės vakaruose išteka Labažės upelis link Kiaunos upės (Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūręs Palabažio kaimas.
Ežerėvardis Labãžis kildinamas nuo žodžio lobas („loma, klonis, dauba“).
Starkoniai
Šaltiniai
miniatiūra|800px|center| Kaimo kraštovaizdis (nuo [[Kibai|Kibų pilkapio) ]]
Ragučiai (Juodupė)
Ragučiai – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Lukštų.
Teisės institutas (reikšmės)
Teisės institutas gali reikšti:
Edivaldo Martins Fonseca
Edivaldo Martins Fonseca (g. 1962 m. balandžio 13 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Samanis (Zarasų r., Degučių sen.)
left|120px
Samanis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, pietvakarinėje Degučių dalyje. Ilgis iš rytų į vakarus 0,57 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 150,1 m. Krantai žemi, tik pietinis aukštas, apaugęs Gražutės mišku, šiaurinis – užstatytas. Šiaurine pakrante praeina plentas, rytine –. Samanis patenka į Gražutės regioninį parką. Pietinėje pakrantėje yra įrengta stovyklavietė, nutiestas Degučių pažintinis takas. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Širvintų miesto seniūnija
Širvintų miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Širvintų rajono savivaldybėje, apimantis išimtinai Širvintų miestą.
Istorija
Dar 2015 m. Širvintų miesto gyventojų apklausoje 95 proc. žmonių pasisakė už miesto seniūnijos steigimą, tačiau paaiškėjus žemėtvarkos nesklandumams dėl 1983 m. patvirtintų miesto ribų, naujos ribos patvirtintos tik per 2016–2017 m. Seniūnija įkurta 2017 m. lapkričio 30 d. iš dalies Širvintų seniūnijos. Seniūnijai priskirta 402,5 ha teritorijos, ji įsteigta 2015 m. atliktos gyventojų apklausos pagrindu.
Stašeliškiai
Stašeliškiai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Gediškių.
Startai
Startai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Karsakiškio, Lėvens kairiajame krante. Apsuptas miškų ir tvenkinių (Startų tvenkinys). Kolektyviniai sodai.
Vileikių dvaras
Dvaro sodybos rūmai 2018 m. įrašyti į Kultūros vertybių registrą, suteiktas regioninės reikšmės saugomo paminklo statusas. Teritorija užima 51 770 m² plotą.
Kastrovičų valsčius
Kastrovičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kastrovičai, vėliau – Jahneščycai, Siankouščyna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1929 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Čamiarų valsčiaus, o dalis Kastrovičų valsčiaus perduota Senkaimio valsčiui.
Petras Mačiulis
Petras Mačiulis (1895 m. kovo 5 d. (pagal senąjį kalendorių) Bimbuose, Panemunėlio valsčius, Rokiškio aps. – 1978 m. rugpjūčio 22 d. Sunnyvale, Kalifornijos valstijoje, JAV) – teisės daktaras, diplomatas. Brolis – gydytojas chirurgas, kankinys Stasys Mačiulis.
Biografija
1919 m. baigė gimnaziją Kaune. 1923 m. Romos universitete baigė teisės mokslus, įgydamas teisių daktaro laipsnį. Visą nepriklausomos Lietuvos laikotarpį nuo 1919 m. tarnavo Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos žinyboje: 1919 m. – centro diplomatinis kurjeris, vėliau tais pačiais metais – Romoje, Lietuvos ambasados Italijoje sekretorius, 1923–1924 m. Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, nuo 1925 m. Lietuvos ambasados Prahoje sekretorius.
1926–1929 m. mokytojavo suaugusiųjų gimnazijoje, o 1935–1942 m. – konservatorijoje, Kaune.
1929–1935 m. ėjo konsulo pareigas San Paule, Brazilijoje. Gyvendamas San Paule, įsteigė ir pastatė 4 lietuviškas mokyklas bei butus jų mokytojams.
1938–1940 m. Lietuvos diplomatas Maskvoje – Užsienio reikalų ministerijoje Pabaltijo, Sovietų Sąjungos ir Lenkijos skyriaus vedėjas. 1940–1942 Kauno X gimnazijos mokytojas, 1942–1944 Teologijos fakulteto vyr. asistentas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. Aktyviai dalyvavo JAV Lietuvių bendrijos veikloje. 1930 m. Išvertė iš italų kalbos G. Papini „Kristaus istorija“, 1953 m. išvertė „Popiežijaus Celestino VI laiškus žmonėms“ (1953). 1962 m. išleido atsiminimų knygą „Trys ultimatumai“.
1936 m. apdovanotas Brazilijos Pietų Kryžiaus ordinu.
Bestinis (Zarasų r., Degučių sen.)
left|120px
Bestinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, apie 6 km į vakarus nuo Degučių, tarp Balčio ežero ir pelkynės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,19 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 152,5 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantėse plyti kalvotos pievos, vietomis apaugusios medžiais. Pietuose išteka upelis link Balčio ežero (Šventosios upės baseinas).
Šalia įsikūręs Balčių kaimas.
Márcio Amoroso
Márcio Amoroso (g. 1974 m. liepos 5 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Girdžiūnai (viensėdis)
Girdžiūnai – buvęs viensėdis Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Mitkūnų.
Starteliai
Starteliai – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 22 km nuo Daugėlaičių.
Raukšlėtoji gervuogė
Raukšlėtoji gervuogė (Rubus plicatus) – Magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, eršketinių (Rosaceae) šeimos, gervuogių (Rubus) genties daugiametis lapuotis uogakrūmis.
Morfologija
Raukšlėtoji gervuogė Lietuvoje žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais.
Savaime auga vakarinėje Lietuvoje – pamiškėse, pakelėse, sąžalynuose
Sinonimai
Raukšlėtoji gervuogė turi daug sinonimų :
King Faisal Babes FC
King Faisal Babes Football Club, o trumpiau King Faisal Babes – Ganos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Kumasyje. Namų rungtynes žaidžia Baba Jaro stadione.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1990 m. Kitados rungtyniavo žemesniuose divizionuose. 1995–1996 m. sezone debiutavo aukščiausioje šalies lygoje.
2011–2012 m. rungtyniavo antroje pakopoje. Po sezono perkelti į aukųčiausią lygą, kurioje praleido 2012–2013 ir 2013–2014 m. sezonus.
Nuo 2015 m. rungtyniavo antroje pakopoje, kurioje praleido penkerius metus. Nuo 2019–20 m. vėl rungtyniavo Premjer lygoje.
Kazlouščynos valsčius (Slanimas)
Kazlouščynos valsčius (,, apie 1870 m. Randzilauščynos valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kazlouščyna, kurį laiką – Doubnevičai, Randzilauščyna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1926 m. sausio 22 d. prijungta dalis Pacauščynos valsčiaus. 1929 m. balandžio 1 d. dalis teritorijos perduota Kurylavičų valsčiui ir Ragatnos valsčiui.
Sligo Rovers (moterys)
„Sligo Rovers“ moterų komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Slaigo. Moterų komanda žaidė Nacionalinėje moterų lygoje.
Istorija
Klubas įkurtas 1928 m., o merginų ekipos nuo 2018 m. dalyvaudavo jaunimo čempionatuose. 2018 m. liepos mėn. „Sligo Rovers“ buvo vienais iš 11 įkūrėjų naujoje U-17 nacionalinėje lygoje.
Svetozar Gligorić
Svetozaras Gligoričius (1923 m. vasario 2 d. Belgrade – 2012 m. rugpjūčio 14 d. ten pat) buvo Jugoslavijos, vėliau Serbijos šachmatų, didmeistris (1951) m., žurnalistas, šachmatų knygų autorius, tarptautinis šachmatų arbitras (nuo 1972 m.), turnyrų organizatorius.
Sligo Rovers (moterys)
Istorija
2021 m. rugsėjo mėn. klubas paskelbė apie planus bendradarbiauti su Technologijos institutu (Slaigo), kad nuo 2022 m. suburtų komandą Nacionalinėje moterų lygoje.
Žiežulinis (Zarasų r., Degučių sen.)
Žiežulinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Degučių. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,28 km, plotis iki 0,17 km. Altitudė 172,9 m. Apsuptas Krakinio miško. Vakarinis ir šiaurrytinis krantai aukšti. Pietuose išteka upelis link Salinio ežero (Šventosios upės baseinas). Šalia šiaurinio kranto eina plentas.
Sligo Rovers (moterys)
Istorija
2021 m. gruodžio 10 d. Airijos futbolo asociacija (FAI) patvirtino, kad ekipa pakviesta į aukščiausią šalies divizioną.
Svetozar Gligorić
Tris dešimtmečius (maždaug nuo 1950 iki 1975 m.) buvo laikomas geriausiu Jugoslavijos šachmatų žaidėju, o XX amžiaus penktajame bei šeštajame dešimtmetyje – buvo tarp dešimties geriausių pasaulyje. 1958 m. jis buvo paskelbtas geriausiu Jugoslavijos sportininku.
S. Gligoričius buvo dinamiško universalaus stiliaus ir aukšto techninio lygio žaidėjas, teoretikas. Įnešė svarų indėlį į ispaniškosios partijos, senosios indiškosios, Nimcovičiaus gynybos, Prancūziškosios gynybos, bokštų pabaigų teoriją.
Sligo Rovers (moterys)
Istorija
2021 m. gruodžio 15 d. buvęs „Rovers“ žaidėjas Styvas Finėjus buvo paskirtas moterų komandos treneriu.
2022 m. sausio 11 d. klubas pasirašė sutartį su pirmąja klubo žaidėja. Ja tapo nacionalinei Airijos moterų rinktinei atstovavusi Ema Hansberi.
Pirmąsias draugiškas rungtynes sužaidė 2022 m. sausio 22 d. „The Showgrounds“ stadione. „Sligo Rovers“ merginos rezultatu 6:3 įveikė Conn Rangers ekipą iš kaimyninės Mėjo grafystės. Šias rungtynes stebėjo apie 300 žiūrovų.
Svetozar Gligorić
Pradžia
Svetozarui buvo 9 metai, kai netikėtai mirė tėvas ir jis liko dviese su motina, kuri susiradusi darbą pašte, darė viską, kad sūnus galėtų mokytis. O mokėsi jis – labai gerais pažymiais. Grįždamas namo jis dažnai sustodavo prie netoli namų esančios kavinės langų tam, kad per juos pasižiūrėtų į kai kurių baro lankytojų žaidžiamą kažkokį, jam nežinomą ir nesuprantamą bei paslaptingą žaidimą. Tas, Svetozarą jaudinantis, kasdienis ritualas tęsėsi dvejus ar trejus metus, kol pagaliau jis sužinojo šachmatų žaidimo taisykles. Tada jam buvo jau 11-ka metų.
Sligo Rovers (moterys)
2022 m.
Moterų komanda debiutavo aukščiausioje šalies lygoje. 2022 m. čempionatas vyko pandemijos sąlygomis.
Svetozar Gligorić
Pradžia
13-kos metų, žaisdamas futbolą susilaužė ranką – ir tai jį dar labiau pastūmėjo link šachmatų. Jo draugas nuvedė jį į Belgrado jaunimo šachmatų čempionatą, kurį moksleiviams, kiekvienų mokslo metų pradžioje, organizuodavo miesto šachmatų klubas. Jis buvo priimtas į turnyrą, ir nors finalą nepateko, liko sužavėtas varžybų atmosfera.
Dalyvaudamas savo gimnazijos pirmenybėse liko tik antras, bet susidomėjimas šachmatų paslaptimis tik augo: debiutus studijavo iš šachmatų vadovėlių, iš laikraščių iškarpų su žinomų šachmatininkų partijų užrašais, susikūrė savo bibliotekėlę.
Bet jis neturėjo savo šachmatų, kurie jam buvo per brangūs. Svetozaras rado išeitį: iš butelių kamščių skustuvu išsidrožė šachmatų figūras, o ant popieriaus lapo tušu, nusipiešęs šachmatų lentą, laukė sekančio rudens, kai prasidės 1937 m. Belgrado jaunimo čempionatas. Laukė jų ne veltui – užėmė 1-ą vietą bei tapo Belgrado berniukų (iki 14 m.) čempionu.
1938 m. nors jam tebuvo 15-ka, jau tapo Belgrado jaunimo iki 18 m. čempionu. Dveji metai atkaklių šachmatų studijų davė rezultatų: 1939 m. pradžioje jis laimėjo miesto šachmatų klubo suaugusiųjų čempionatą. Kaip klubo čempionas vasarą vyko į Zagrebą, į Jugoslavijos „Šachmatų mėgėjų čempionatą“, kurį laimėjęs, gavo šachmatų meistro vardą.
Bet tai jį nelabai džiugino. Jis jautė, kad yra pajėgus dalyvauti pagrindiniame Jugoslavijos šachmatų čempionate, kuriame tuo metu žaisdavo žinomi šachmatininkai: M. Vidmaras, B. Kostičius, V. Pircas, P. Trifunovičius. Bet tokių varžybų greitai nebuvo. Netrukus Europoje prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Tiesa, 1940 ir 1941 m. pradžioje jis dar spėjo tapti Belgrado šachmatų klubo čempionu. 1940 m. pabaigoje, būdama 37 metų mirė jo motina. Prasidėjus karui S. Gligoričius, su savo globėju, nutarė pasitraukti į Juodkalniją, o vėliau prisijungė prie J. B. Tito partizanų, su kuriais praleido apie 4 metus.
Pokaris
Po karo 1945 m. grįžo į Belgradą, gaivino šachmatus: įkūrė šachmatų namus Belgrade, organizavo Belgrado, o po to ir Jugoslavijos šachmatų pirmenybes. Abiejuose turnyruose jis užėmė antrasias vietas (po P. Trifunovičiaus) ir įsitvirtino tarp Jugoslavijos vedančiųjų šachmatininkų. Taip praėjus 6 metams jis grįžo į buvusį 1939 m. šachmatų žaidimo lygį.
Frida Gurevič
Frida Gurevič (1912 m. sausio 1 d. (senuoju stiliumi 1911 m. gruodžio 19 d.) Rygoje – 1988 m. rugsėjo 8 d. Sankt Peterburge) – Tarybų Rusijos archeologė, istorijos mokslų daktarė.
Svetozar Gligorić
Jugoslavijos čempionatai
Svetozaras Gligoričius 1939 m. Jugoslavijos šachmatų mėgėjų čempionate pasidalijo 1-2 vietomis. Dar 11-ka kartų laimėjo Jugoslavijos šachmatų čempionatus: 1947 m. Liublianoje Petaras Trifunovičius ir Svetozaras Gligoričius, 1948 m. Belgrade Svetozaras Gligoričius ir Vasja Pircas, 1949 m. Zagrebe, 1951 m. Liublianoje, 1956 m. Skopjėje, 1957 m. Sombore, 1958 m. Sarajeve Borislavas Ivkovas ir Svetozaras Gligoričius, 1959 m. Kragujevace, 1960 m. Liublianoje, 1962 m. Vrniačka Banioje, 1965 m. Podgoricoje.
Frida Gurevič
Biografija
Kilusi iš Preilių (Latvija) žydų amatininkų šeimos. Jos gimimo metu tėvas buvo išvykęs į Sankt Peterburgą mokytis batsiuvio amato. Kilo Pirmasis pasaulinis karas ir motina su dukra 1914 m. taip pat persikėlė gyventi į Rusijos imperijos sostinę. F. Gurevič 1929 m. baigė Penktąją nacionalinę žydų mokyklą Leningrade ir toliau studijavo istoriją šio miesto Gerceno pedagoginiame institute. Po baigimo 1932 m. kartu su vyru istoriku Vladimiru Revunenkovu pagal paskyrimą išvyko dirbti į Tomską. Ji dėstė Kalnakasybos institute, vėliau tęsė mokslus aspirantūroje. 1938 m. Materialinės kultūros istorijos institute Leningrade (toliau MKIIL) apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją apie „Saksų 1073–1075 m. sukilimą“.
Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Totorijoje ir Uzbekistane. Pokaryje MKIIL archeologinių ekspedicijų sudėtyje darbavosi Leningrado srityje, o 1948–1961 m. su pertraukomis tyrė senprūsių ir jotvingių materialinį palikimą Lietuvoje ir buvusiuose Rytprūsiuose – Kaliningrado srityje (tame tarpe Galtgarbių, Kramavos ir Kaniavėlės piliakalnius, pilkapynus Viskiautuose, Medinave bei kt.). Nuo 1956 m. su pertraukomis vadovavo archeologiniams kasinėjimams Naugarduke (Baltarusijos TSR).
Svetozar Gligorić
Zoninės šachmatų varžybos
Žaidė 6 zoniniuose šachmatų turnyruose, nugalėjo keturiuose: 1951 m. balandis Bad Pyrmontas (Žemutinė Saksonija), (1 vieta – 11 tšk. iš 14) 1963 m. spalis Enschedė, (1 v. – 12,5 tšk. iš 16) 1966 m. spalis, Haga, (1 v. – 12,5 tšk. iš 16) 1969 m. spalis, Praja da Choša, Portugalija (1-3 v. – 12,5 tšk. iš 17)
Frida Gurevič
Biografija
Virš 120 mokslinių publikacijų autorė. Didžiajai tarybinei enciklopedijai parašė straipsnius lietuviškomis temomis „Raginėnų kultūra“ ir „Piliakalnis“. Lenkų ir lietuvių išeivijos istorikų buvo kritikuota dėl paskelbtų išvadų politizavimo ir neobjektyvumo.
Svetozar Gligorić
Tarpzoniniai šachmatų turnyrai
Dalyvavo septyniuose pasaulio čempionato tarpzoniniuose turnyruose. Iš trijų (1952, 1958, 1967) m. pateko į kandidatų atrankines varžybas. Geriausiai sekėsi Portorože (1958) – 2-oji v. (po M. Talio); Suse (1967) – 2-4 v.
1952 m. Stokholmo tarpzoniniame turnyre Salsjobadene 4 dalyviai, tarp jų Ir S. Gligoričius pasidalijo 5-8 vietas (12.5 tšk. iš 20) Vėliau buvo nuspręsta juos visus įjungti į 1953 m. kandidatų turnyrą.
1958 m. Portorožo tarpzoniniame, kurį laimėjo Michailas Talis (13,5 tšk. iš 20), buvo antras (13 tšk.) ir pateko į 1959 m. kandidatų turnyrą. Tai buvo sėkmingiausias S. Gligoričiaus tarpzoninis turnyras – aplenkti liko pajėgūs to laikotarpio didmeistriai: T. Petrosianas (12,5 tšk.), P. Benko (12,5), F. Olafsonas (12), R. Fišeris (12).
1962 m. Stokholmo tarpzoniniame turnyre pasidalijo 6-8 v. (13,5 tšk. iš 22). Tad dėl vieno likusio kelialapio žaidė papildomame turnyre, su tiek pat taškų surinkusiais varžovais, po dvi partijas. Deja, nesėkmingai, nes turnyre 1-as buvo – L. Šteinas – 3 taškai, 2-as – P. Benko – 2½, 3. S. Gligoričius – ½ taško.
Tarpzoniniame turnyre Amsterdame vykusiame 1964 m. gegužės 19–birželio 24 d. surinko 14 tšk iš 23 galimų užėmė 10-ą vietą ir sekantį atrankos etapą nepateko
1967 m. spalio 13–lapkričio 15 d. Suse (Tunisas) vykusiame Tarpzoniniame turnyre surinkęs 14 tšk. iš 21 užėmė 4-ą vietą ir pateko į 1968 m. Kandidatų mačus. .
1970 m. lapkričio 8 – gruodžio 13 d. Maljorkos Palmoje vykusiame tarpzoniniame turnyre liko 10-as (13 tšk. iš 23) ir Kandidatų mnačus nepateko.
Už aukštus sportinius pasiekimus pakviestas Svetozaras Gligoričius dalyvavo 1973 m. Leningrado tarpzoniniame turnyre, kur kartu su Michailu Taliu, bei Marku Taimanovu, surinkęs po 8,5 tšk. iš 17 galimų pagal papildomus rodiklius užėmė 9-ą vietą. Deja visi šios trijulės didmeistriai 1974 m. Kandidatų mačus nepateko.
Kandidatų varžybos
Kandidatų varžybų dalyvis (1953, 1959 ir 1968). Žaidė 10 partijų mačą 1968 m. kandidatų mačų ketvirtfinalyje Belgrade su M. Taliu. Nors S. Gligoričius, po pergalės 1-oje partijoje, sužaidus pusę mačo, tebepirmavo 3:2, bet Michailas Talis, laimėjęs 6-ą partiją ir išlyginęs mačo rezultatą, laimėjo dar 7-ą bei 9-ą partijas, tad mačas pasibaigė. S. Gligoričiaus nenaudai 3,5:5,5.
Komandinės varžybos
Apie 30 metų atstovavo Jugoslavijos šachmatų komandą tarptautinėse varžybose. Jugoslavijos rinktinė XX amžiaus šeštame–septintame dešimtmečiuose buvo elitinė šachmatų komanda. Ji olimpiadose, ar Europos vyrų komandiniuose čempionatuose dažniausiai užimdavo antrą ar trečią vietą.
Šachmatų olimpiados
S. Gligoričius nuo 1950 iki 1982 m., atstovavo Jugoslaviją penkiolikoje šachmatų olimpiadų, o 13-koje žaidė prie 1-os lentos. Sužaidė 223 partijas, kuriose iškovojo 142,5 tšk. (+88 −26 = 109). Buvo apdovanotas 13-ka komandinių medalių.
Pradžia buvo sėkminga. 1950 m. šachmatų olimpiadoje Dubrovnike Jugoslavijos rinktinė, vedama, žaidusio prie 1-os lentos S. Gligoričiaus (11 tšk. iš 15), iškovojo 1-ąją vietą. Už komandos pergalę jis buvo apdovanotas komandiniu aukso medaliu. 1958 m. olimpiadoje Miunchene, žaisdamas prie 1-os lentos, aplenkęs M. Botviniką, pasiekė aukščiausią rezultatą (12 tšk. iš 15) bei individualų aukso medalį.
Be minėtų aukso medalių, S. Gligoričius rinktinėje iškovojo dar 11-ka komandinių olimpiadų medalių: 6 sidabro (1956, 1958, 1962, 1964, 1968, 1974) ir 5 bronzos (1952, 1954, 1960, 1970, 1972).
Europos komandiniai čempionatai
left|thumb|350px|Gligoričius žaidžia su Liudeku Pachmanu. [[Oberhauzenas, 1961 m.]] S. Gligoričius nuo 1957 iki 1983 m. atstovavo Jugoslavijai aštuoniuose Europos komandiniuose čempionatuose, kuriuose iškovojo 12-ka medalių – 6 komandinius: 5 sidabro (1957, 1961, 1965, 1973, 1983) m. ir vieną bronzos (1977) m.
Už individualų žaidimą prie 1- os lentos apdovanotas trimis medaliais: vienu aukso (1973), vienu sidabro (1957) ir vienu bronzos (1970) m. medaliu, o už žaidimą prie 2-os lentos – trimis aukso medaliais (1965, 1980 ir 1983) m. Komandiniuose Europos čempionatuose sužaidė 61 partiją pelnė 36,6 (+16,-4,=41) tšk.
Turnyrai
Geriausi rezultatai tarptautiniuose turnyruose:
Sofija (1945, atvirasis Bulgarijos čempionatas), Liubliana (1945/1946) ir Varšuva (1947) m. – 1-oji vieta; Budapeštas (1948) – 2-oji; Mar del Plata (1950, 1953 ir 1955) – dvi pirmos ir trečioji vietos; Londonas (1951, Stautono atminimo turnyras) -1-oji; Heistingsas (1951–1969) 5 kartus – pirmas, ir 4 kartus 2-as;
Havana (1952 ir 1969) -3-ioji; Holivudas (1952), Rio de Žaneiras, Montevideo, Geteborgas (1953) ir Stokholmas (1954) – 1-a v.; Buenos Airės (1955) – 2-a; Bognor Ridžisas (1957 (1-a); Dalasas (1957) – 1-2- a v. Ciurichas (1959) ir 1961) – 2-a ir 3-io; Santa Fė (1960) – 3-ia; Asunsjonas (1960) – 1-2 a v.; Lesteris (1961) – 1-a; Toremolinosas ir Sarajevas (1961) -1-2-a v.; Bledas (1961) – 3-5-as;
Belgradas (1961, 1962 ir 1969) – atitikamai: -2a, 1-a ir 1-4-a vietos; Sarajevas (1962) – 2-a v.; Čikaga (1963) – 3-4a v.; Maskva (1963) – 3-ia; Reikjavikas (1964) – 2-a; Netanija (1965) – 2-4-a v.: Kopenhaga (1965) – 1-3 ia v.; Tel Avivas (1966) ir Dandi (1967) – 1-a; Manila (1968) – 1-2 v.;
Liubliana (1969, 1973, ir 1975) – atitinkamai – 2-a, 2-4-a ir 2-a; Rovinjis – Zagrebas (1970 -2—5 v.; Vinkovcai (1970) – 2-4 v.; Vijk an Zėjė (1971) – 2-5 v.; Vakarų Berlynas (1971) – 1-a; Lon Painas, Kalifornija (1971, 1972, 1979 ir 1981), atitinkamai – 2-5 v., 1-a, 1-4-a, ir 2-4-a; San Antonijus (1972) – 4-a v.; Vrbasas (Serbija) (1977) – 2-4 v.; Montilija (Kordobos provincija (Ispanija) (1977) – 1-a; Osijekas (1978 – 1-2 v.; Bugoinas (1984) – 5-9 v. ; Sočis (1986) – 1-3 v.
Mačai
Žaidė mačus su G. Štalbergu (Splitas – Belgradas, 1949) – 6,5:5,5; S. Reševskiu (Niujorkas, 1952 m.) – 4,5:5,5; J. Doneriu (Erselis, 1968) – 7,5:4,5.
Susitikimai su pasaulio čempionais
S. Gligoričius varžybose prie šachmatų lentos daug kartų žaidė su pačiais stipriausiais pasaulio žaidėjais ir nebuvo jiems lengvas varžovas. Jo rezultatai, žaidžiant su 8 pasaulio čempionais yra sekantys: M. Botviniku]] (+2 -2 =5),  V. Smyslovu (+5 -7 =2)1, [[Tigranas Petrosianas|T. Petrosianu]] (+7 -10 =10), M. Taliu (+2 -11 =19), Borisu Spaskiu (-5 =15), Robertu Fišeriu (+4 -6 =6), [[Anatolijus Karpovas|A. Karpovu]] (-4 =6) ir [[Garis Kasparovas|G. Kasparovu]] (-3).
Reitingai
Šeštajame ir septintame dešimtmečiuose, kol nebuvo reitingų, S. Gligoričius paprastai buvo įtraukiamas į geriausių pasaulio žaidėjų dešimtukus. Jo aukščiausias istorinis (chessmetric) reitingas 1958 m. lapkričio mėn buvo 2743 ir – 6-as pasaulyje. Kai aštuntojo dešimtmečio pradžioje FIDE žaidėjų pajėgumo vertinimui įvedė reitingus, S. Gligoričius, nors ir buvo beveik penkiasdešimties metų, geriausiųjų pasaulio žaidėjų sąraše buvo penkioliktas, o šimtuke išliko iki 1987 m., kai jam jau buvo 64-eri.
Teoretikas
Gligoričius prisidėjo prie debiutų teorijos ir praktikos. Kai kurie variantai buvo pavadinti jo vardu:
Gligoričiaus Sistema Nimcovičiaus gynyboje (E54): '''1. d4 Žf6 2. c4 e6 3. Žc3 Rb4 4. e3 O-O 5. Žf3 d5 6. Rd3 c5 7. O-O dxc4 8. Rxc4'''
Svetozaras Gligoričius žinomas ir kaip vienas iš Senosios indiškosios gynybos strategijos ir taktikos pradininkų. Jo vardu (Gligoričiaus-Taimanovo sistema) pavadintas variantas (E92): '''1. d2–d4 Žg8–f6 2. c2–c4 g7–g6 3. Žb1–c3 Rf8–g7 4. e2–e4 d7–d6 5. Žg1–f3 0–0 6. Rf1–e2 e7–e5 7. Rc1–e3.'''
Keli Ispaniškosios partijos variantai: Pasikeitimo varianto Gligoričiaus variantas (C69): '''1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Rb5 a6 4. Rxc6 dxc6 5. O-O f6''' , Ispaniškosios partijos, uždarojo, Brejerio, Gligoričiaus variantas (C95): '''1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Rb5 a6 4. Ra4 Žf6 5. O-O Re7 6. Re1 b5 7. Rb3 O-O 8. c3 d6 9. h3 Žb8 10. d4 Žbd7 11. Žbd2 Rb7 12. Rc2 c5'''
Prancūziškosios gynybos, Vinaverio ataka, užnuodytas pėstininkas, Euvės-Gligoričiaus variantas (C19): '''1. e4 e6 2. d4 d5 3. Žc3 Rb4 4. e5 c5 5. a3 Rxc3+ 6. bxc3 Že7 7. Vg4 Vc7 8. Vxg7 Bg8 9. Vxh7 cxd4 10. Kd1'''
Kita veikla
V. Gligoričius buvo veikli asmenybė. 1978 m. kandidatavo į FIDE prezidentus FIDE generalinės asamblėjos suvažiavime Buenos Airėse, bet, surinkęs vienu balsu mažiau nei Fridrikas Olafssonas, nebuvo išrinktas. Jo varžovas tapo ketvirtuoju FIDE prezidentu.
Publicistas
S. Gligorićius buvo dažnas žurnalų „Chess Review“ ir „Chess Life“ apžvalgininkas ir reguliariai prisidėjo prie „Chess Informant“ (Šachmatų informatoriaus) rengimo. Šachmatų knygų, kurių nemaža dalis išversta į anglų, rusų ir kitas kalbas, autorius ar bendraautoris. Populiariausios iš jų:
Varžybų teisėjavimas
S. Gligorijus buvo vyriausiuoju arbitru 1984/85 m. pasaulio šachmatų čempionato mače tarp Anatolijaus Karpovo ir Gario Kasparovo. 1983 m. pusfinaliniame Gario Kasparovo ir Viktoro Korčnojaus mače, turnyre Monrealio žvaigždės (1979) ir kt.
Muzika
Paskutinį turnyrą jis žaidė 2003 m. Stokholme „Rilton“ taurės varžybose, kuriose, būdamas 80 metų (rtg 2454), tarp 143 dalyvių pasidalijo 18-19 vietomis (6 tšk. iš 9)
Beveik septynis dešimtmečius žaidęs šachmatais, senatvėje Svetozaras Gligoričius pasuko į muziką, kurią mėgo nuo pat vaikystės. Praėjus mėnesiui po 88-ojo gimtadienio, 2011 m. jis pristatė savo pirmąjį muzikos albumą, pavadintą: „Kaip išgyvenau XX amžių“. Jį sudarė 12-kos: džiazo, bliuzo ir repo, kompozicijų kolekcija.
Muzika visada buvo S. Gligoričiaus aistra. Jam ji patiko dar prieš išmokstant skaityti ir rašyti. Jis turėjo didžiulę muzikinių įrašų kolekciją ir kartais grodavo gitara, tačiau tik būdamas 80 metų jis nusprendė aktyviai mokytis muzikos teorijos ir groti fortepijonu.
Gobriškiai
Gobriškiai (, nuo 1938 m. Gobern) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 20 km į rytus nuo Pilkalnio, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kudirkos Naumiesčio, prie Upelio (Širvintos intakas).
Janusz Wojciechowski
Janušas Česlavas Voicechovskis (g. 1954 m. gruodžio 6 d. Mazovijos Ravoje, centrinėje Lenkijoje) – lenkų teisininkas, politikas.
Gobriškiai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Gobriškių kaimo bendruomenė 1937 m. Seniau vadinti Pažalksniais. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Paschälxnen, Paszalxnen, Paszalgxnen, Gobrischken. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 8 ugniakurais, 1823 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su vėjo malunu ir 52 gyventojais. 1847 m. Gobriškiuose buvo 18 gyvenamųjų pastatų ir 120 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Širvintos valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. kaimo pakraščiu nutiestas siaurasis geležinkelis. Kaime buvo mokykla.
Janusz Wojciechowski
J. Voicechovskis – ilgametis Europos parlamento narys. Juo buvo išrinktas Lodzės vaivadijoje nuo Lenkijos valstiečių partijos (PSL, 2004–2006), Lenkijos Liaudies partijos „Piast“ (2006–2010), Teisės ir Teisingumo (2010–2016). Palikęs Parlamentą, 2016 m. tapo Europos Audito Rūmų nariu. Nuo 2019 m. gruodžio 1 d. – eurokomisaras (žemės ūkio sritis).
Gobriškiai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Stuobrinė
Stuobrinė – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Lukštų.
Janusz Wojciechowski
Biografija
1977 m. baigęs studijas Lodzės universiteto Teisės ir administravimo fakultete, pradėjo teisininko karjerą. Iki 1980 m. dirbo asesoriumi vaivadijos prokuratūroje Skernevicėse. 1980–1993 m. buvo Mazovijos Ravos apylinkės teismo teisėjas, Skernevicių provincijos teismo teisėjas, Varšuvos apeliacinio teismo teisėjas. 1991–1993 m. buvo Valstybės tribunolo teisėjas. Jis yra komentarų apie baudžiamąjį kodeksą ir nusikalstamas veikas, taip pat mokslo ir žurnalistikos straipsnių teisinėje ir socialinėje srityje autorius ar bendraautorius.
1993–1995 m. išrinktas Seimo nariu pagal Lenkijos liaudies partijos sąrašą. 1994–1995 m. ėjo valstybės sekretoriaus pareigas Ministrų tarybos kanceliarijoje. 1995 m. buvo išrinktas Aukščiausiosios audito tarnybos prezidentu, ėjusiu pareigas iki 2001 m. 2001–2004 m. buvo Seimo maršalkos pavaduotojas.
2004–2016 m. buvo Europos parlamento narys, 2016-2019 m. – Europos Audito Rūmų narys. 2019 m. gruodžio 1 d. patvirtintas Lenkijos atstovu Fon der Lejen Komisijoje, atsakingu už žemės ūkio sritį. Atstovauja Europos konservatorių ir reformistų partijai.
Carlos Renato Frederico
Carlos Renato Frederico (g. 1957 m. vasario 21 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Kingo įlanka
thumb|Kingo įlankos palydovinė nuotrauka thumb|Derbio prieplauka atoslūgio metu Kingo įlanka – Indijos vandenyno dalis prie šiaurės vakarinių Australijos krantų, Vakarų Australijoje. Įsiterpusi tarp Dampyro Žemės ir Jampio (Yampi) pusiasalių. Ilgis apie 145 km, plotis iki 56 km. Vakaruose ties žiotimis yra Leveko kyšulys (Cape Leveque), rytuose įlanka užsibaigia ties keturių Piratų salyno salų virtine. Krantai vingiuoti, yra nedidelių salų. Būdingos seklumos, rifai. Įteka Ficrojus, Mida, Lenardas, Mėja ir Robinsonas. Įlankos pietinėje dalyje kyšo pusiasalis, kurio vakariniame krante įsikūręs Derbio uostamiestis.
Kingo įlankoje vyksta didžiausi Australijoje ir vieni didžiausių pasaulyje potvynių ir atoslūgių svyravimai (iki 11,8 m prie Derbio).
Lietuvos futbolo varžybos 1966 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1966 m.
Geriausi žaidėjai
Pirmąkart išrinkti geriausi lygos žaidėjai: Algirdas Gustaitis (vartininkas), Henrikas Markevičius (gynėjas), A. Dereškevičius (saugas), Petras Siniakovas (puolėjas).
I lyga
Pirmenybės vyko „Nemuno“ ir „Žalgirio“ grupėse (po 13 komandų). Teisę žaisti A klasėje kitame sezone iškovojo Chemikas Klaipėda ir Žalgiris Naujoji Vilnia.
Tarptaurinės rungtynės
1966 m. Lietuvoje lankėsi Libijos nacionalinė vyrų futbolo rinktinė ir sužaidė draugiškas rungtynes su lietuviais.
Kosavos valsčius
Kosavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kosava.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Apie 1870–1875 m. prijungtas Busiažo valsčius (ar jo dalis). Po I pasaulinio karo atiteko valsčius Lenkijai.
Cintjoniškiai
Cintjoniškiai – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, prijungtas prie Šilutės kaip vakarinė miesto dalis. Kaimą mena Cintjoniškių gatvė Šilutėje.
Istorija
Kaimas 1710–1728 m. minimas kaip Alte Heyde, 1785 m. Cynthionischken, nuo 1905 m. Cyntionischken.
1910 m. prijungti prie Šilokarčemos.
Bebrinis (Zarasų r., Degučių sen.)
Bebrinis arba Babrinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Degučių, Pažemio miške. Ilgis iš šiaurės į pietus – 0,21 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 169,5 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Pietuose išteka upelis link Kumpuolioko ežero (Šventosios upės baseinas). Kiek atokiau į pietvakarius eina kelias.
Šemetai (Juodupė)
Šemetai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Lukštų.
Stasylos
Stasylos – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Didžiųjų Sėlų. Netoliese yra Stasylų gel. stoties gyvenvietė (2021 m. prijungta prie Stasylų kaimo).
Lietuvos futbolo varžybos 1965 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1965 m.
B klasė
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Vimpelas Kaunas ir Cementininkas Naujoji Akmenė.
Taurė
Turnyre žaidė 612 komandų. „Inkarui“ laimėjus taurę 5-ąjį kartą, klubui trofėjus atiteko visiems laikams.
Weverson Leandro Oliveira Moura
Weverson Leandro Oliveira Moura (g. 1993 m. gegužės 12 d.) – brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2013 m.
Stasiškės
Stasiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sudeikių.
Bitės (reikšmės)
Bitės gali reikšti:
Cristina Scarlat
Kristina Skarlat (Cristina Scarlat; g. 1981 m. kovo 3 d. Kišiniove) – Moldovos dainininkė.
Skarlat tapo žinoma dėl pergalės O Melodie Pentru Europa 2014, Moldovos atrankoje į Euroviziją. Su daina „Wild soul“ atstovavo Moldovai Danijos sostinėje Kopenhagoje vykusioje 2014 m. Eurovizijoje.
Kurylavičų valsčius
Kurylavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kurylavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Apie 1870 m. buvo keleriems metams panaikintas, bet 1875–1877 m. atkurtas. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1929 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Kazlouščynos valsčiaus, o dalis Kurylavičų valsčiaus perduota Dziarečyno valsčiui.
Pažemėlis Mažasai
Pažemėlis Mažasai arba Mažasai Pažemėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 0,5 km į šiaurę nuo Degučių. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,61 km, plotis iki 0,2 km. Altitudė 165,1 m. Krantai daugiausia aukšti. Pietinis krantas apaugęs mišku, šiaurinis – sodais. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios baseinui.
Prie Mažajo Pažemėlio įsikūrę Matuikiškių ir Degučių pakraščiai, o šiek tiek į vakarus telkšo kitas ežeras Didysai Pažemėlis.
thumb|left|500px|Mažasai Pažemėlis nuo rytinio kranto
Red (įmonė)
„Red Digital Cinema Camera Company“ – amerikiečių kompanija, gaminanti skaitmenines kino kameras ir jų reikmenis. Pagrindinė būstinė įsikūrusi Irvine, Kalifornijoje, su studijomis Holivude, biurais Londone, Šanchajuje ir Singapūre, turinti platų produkcijos platinimo tinklą pasaulyje. Kompaniją 2005 m. įkūrė James Jannard.
RED One
Kino kamera RED One debiutavo kaip daugiafunkcė universali skaitmeninė kamera, pirmą kartą pristatyta 2007 m. Pagrindinės charakteristikos:
Kamera sukurta su dideliu CMOS (Complementary-symmetry/metal-oxide semiconductor) fotojutikliu Mysterium, viena pagrindinių įrenginio ypatybių. Skirtingai nei daugelis skaitmeninių kino kamerų, RED One filmuoja savitu RAW formatu. Spalviniai (RGB) ir ryškumo (YUV) signalai įrašomi spalvų subdiskreditacijos (Chroma subsampling) 4:4:4 standartu, su galimybe pereiti prie 4:2:2. Skaičiai 4:4:4 reiškia, kad kiekvienam pikseliui, išskyrus ryškumą, išsaugoma ir jo spalva, o įprastos skaitmeninės kameros tiksliai išsaugo tik ryškumo charakteristikas, o spalvų skirtumų signalai kaimyniniams taškams laikomi vienodais ir aproksimuojami pagal įvairius algoritmus.
Su tokia koduote RED One išsiskiria iš daugelio HD-kamerų, naudojančių pripažintą 3:1:1 formatą. Filmuotoje medžiagoje nelieka daugelio trukdžių ir iškraipymų, susijusių su kompresija. Nesuspausti duomenys užima palyginti daug vietos: įprastoje 8 GB CompactFlash atminties kortelėje telpa apie 4,5 min. pilnos 4K skiriamosios gebos vaizdo. Filmuojant to pakanka, nes dubliai retai būna ilgesni nei 3 min. Taip pat galima pajungti dviejų diskų modulį RED-Raid, leidžiantį įrašinėti signalą iš eigos. Dvi valandos pilnos raiškos vaizdo užima apie 320 GB.