cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Begalinio beždžionių skaičiaus teorija
Pirmą kartą teoremą išpopuliarino astronomas seras Arturas Edingtonas. Ji buvo panaudota Raselo Malonio (Russell Maloney) mokslinės fantastikos apsakyme „Nesulenkiama logika“ (Inflexible Logic)), taip pat buvo minima Daglaso Adamso knygoje „Galaktikos gidas“.
Įrodymas
Pagal Borelio – Kantelio lemą: jei įvykiai statistiškai nepriklausomi, o vieno rezultatas neįtakoja kito, tai tikimybė, kad atsitiks abu įvykiai, lygi abiejų tikimybių sandaugai. Tarkime, tikimybė laimėti kauliukais lygu 1/6, o laimėti ruletėje – 1/38, tai tikimybė laimėti abiejuose žaidimuose lygi 1/6 × 1/38 = 1/228.
Tarkime, kad rašomoji mašinėlė turi 50 mygtukų, spausdinant paeiliui reikia atspausdinti žodį – „kibire“. Tikimybė, kad pirmas atspausdintas simbolis bus „k“ – 1/50, tikimybė, kad antra raidė bus „i“ ir taip toliau. Tokie įvykiai nepriklausomi, tokiu būdu tikimybė iš eilės padrikai spausdinant parašyti žodį „kibire“ – (1/50)6.
Tikimybė neatspausdinti „kibire“ bet kurioje 6 raidžių serijoje lygi 1 − (1/50)6. Kadangi kiekviena serija spausdinama atskirai, tikimybė neatspausdinti žodžio „kibire“ kiekviename iš pirmų serijų po 6 raides X = (1 − (1/50)6)n.
Jeigu n auga, tai X darosi mažesnis.
Tokia pati formulė taikoma, jei beždžionė atspausdino bet kokią kitą bet kokio simbolių skaičiaus eilutę.
Tai rodo, kodėl labai daug beždžionių gali beveik tikrai spausdinti tekstą taip greitai, kaip tai būtų spausdinama žmogaus, kopijuojant tekstą iš originalo. Tokiu atveju X = (1 − (1/50)6)n, kur X yra tikimybė, kad nei viena iš n beždžionių neatspausdina žodžio „kibire“ iš pirmo bandymo. Jei eksperimente dalyvauja šimtas milijardų, tai tikimybė yra 0.17 %, o kai beždžionių skaičius n didėja iki begalybės, skaičius X (beždžionių, neparašiusių teksto, skaičius) mažėja iki nulio.
Tai tolygu pareiškimui, kad tikimybė, jog begalybė beždžionių atspausdins tekstą iš pirmo bandymo, lygi 99.99 %.
Carola Grey
Karola Grėj (Carola Grey; g. 1968 m. rugpjūčio 5 d.) – Vokietijos perkusionistė, džiazo, world fusion stilių atlikėja, laikoma viena geriausių būgnininkių Europoje.
Būgnais groti pradėjo būdama 11 metų. Vėliau 6 metus gyveno Niujorke, kur tęsė savo muzikinę karjerą. 1999 m. išvyko į Indiją (Madrasą), kur grojo su tradicinės Pietų Indijos muzikos (karnatikinė muzika) atlikėjais, mokėsi pas Sri T.V. Gopalakrishnan, sukūrė „Karnatik Jazz Projekt“ muzikinį projektą.
Karola Grėj yra išleidusi kelis solinius albumus, kurie JAV džiazo topuose pateko į dešimtukus, apdovanota prestižiniais Bavarijos kultūros, Burghauzeno džiazo apdovanojimais. Yra grojusi su džiazo žvaigždėmis Rocco Prestia, Jeff Berlin, Stuart Hamm, Mike Stern, Ron McClure, Ravi Coltrane.
Kirlian Camera
Dabartinė sudėtis:
Istorija
Oficialiai grupę 1980 metų pavasarį Parmoje (Italija) įkūrė vokalistas ir klavišininkas Angelo Bergamini. Iš tiesų ji egzistavo jau nuo 1979 kaip Suicide Commando. Vėliau, sužinoję, kad grupė tokiu pavadinimu jau egzistuoja, jo atsisakė. Pavadinimas Kirlian Camera kilęs nuo Semiono Kirliano išrasto būdo fotografuoti objektus taip, kad matytųsi jų „aura“, o jį pasiūlė bosistas Mauro Montacchini, kitas grupės steigėjas. Trečiasis buvo klavišininkas Fabrizio Chiari. Grupė tapo pilnai sukomplektuota, kai 1980 metais prie jos prisijungė dainininkė Simona Bruja. Tais pačiais metais Milano (Italija) Cristallo teatre įvyko ir pirmasis jų gyvas pasirodymas.
Netrukus po bandymo įrašyti pirmąjį albumą Dawn grupę paliko Mauro Montacchini ir jį pakeitė Giorgio Vecchi.
1982 metais grupės sudėtis vėl pasikeitė: Fabrizio Chiari perėjo į grupę East Wall, o jį pakeitė Paul Sears, grojantis įvairiais instrumentais. Giorgio Vecchi taip pat paliko Kirlian Camera, o vietoje jo prisijungė Bruno Bizzarri.
Grupė išleido dar kelis mini albumus, vieną jų – Passing Masks (1982) – Simonos Bruja vardu su kita įrašų kompanija. Grupės pavadinimo jame negalėjo minėti dėl sutarties su Italian Records. Galiausiai 1983 metais išleidžia ir pirmąjį pilnos trukmės albumą (LP) It Doesn’t Matter, Now. Jame oficiali grupės sudėtis nurodyta kiek kitokia: klavišikinkas ir tekstų autorius Bergamini, bosistas Sears ir prodiuseris bei būgnininkas Charlie Mallozzi.
Albumas – singlas Blue Room išleidžiamas vėl kitokia sudėtimi. Be Angelo Bergamini ir Paul Sears buvo sugrįžusi vokalistė Simona Bruja, Bruno Bizzarri ir du nauji nariai: elektroniniais būgnais grojantis Piero Canavera ir gitaristas Renato Ollivo. Blue Room atnešė grupei pirmąjį populiarumą Europoje, tačiau viduje ji vis dar nestabili. Po šio albumo pasirodymo Kirlian Camera paliko Paul Sears, o ji pati pasirašė sutartį su Virgin Music. Grupė išleido dar kelis singlus, tačiau Blue Room populiarumo jie nepakartojo.
Iš grupės išėjo ir vokalistė. Jau pasibaigus kontraktui su Virgin Music, Kirlian Camera išleido singlą Austria ir antrają LP Eclipse Das Schwarze Denkmal.
Muzika
Kirlian Camera yra viena iš grupių, kurioms labai sunku priskirti konkretų muzikos žanrą. Jų stilius keičiasi beveik kiekviename albume ir varijuoja nuo psichodelinės elektronikos ar net minimalizmo iki industrinės muzikos – būtent šiais terminais ir yra dažniausiai apibūdinama grupės kūryba. Dėl liūdnų tekstų ir atmosferos jie taip pat laikomi gotikos grupe.
Dainų tekstus tikriausiai būtų galima apibūdinti net kaip filosofinius. Kirlian Camera beveik nesigilina į futurizmą, kompiuterizuotą ir šaltą ateities pasaulį, kokį piešia tarkim Kraftwerk dainos. Šios grupės muzika yra šalta, kaip ir pridera industrijai, tačiau jausmingas, dažnai net skausmingas vokalas ir tekstai atskleidžia, kad tas šaltumas – tik išorinis. Būdinga gilinimasis į vidinį žmogaus pasaulį, jausmus ir išgyvenimus – tipiškas to pavyzdys yra daina desert inside.
Ell & Nikki
Ell & Nikki, taip pat žinomas kaip Eldar & Nigar – Azerbaidžano pop duetas, kurį sudaro dainininkai Eldaras Gasimovas ir Nigar Jamal. 2011 m. gegužės 14 d. šis duetas laimėjo 2011 m. Eurovizijos dainų konkursą su daina „Running Scared“. Tai buvo Azerbaidžano pirmoji laimėta pergalė konkurse.
Fasta Alandas
thumb|250px|Salos kraštovaizdis Finstremo savivaldybėje Fasta Alandas (SV Fasta Åland, ) – didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta Suomijai priklausančių Alandų salų sala. Plotas 685 km². Tai trečia pagal dydį Suomijos sala. Ilgis ~50 km, plotis ~45 km. Kranto linija labai raižyta. Paviršius kalvotas, aukštis iki 129 m.
Fasta Alande gyvena ~90 % Alandų salų gyventojų. Čia yra salyno sostinė Marianhamina.
Baltikalnė
Baltikalnė – Klaipėdos miesto dalis kairiajame Danės krante, ribojama Sausio 15-osios g., Tilžės g., Mokyklos g. ir Bangų g. Faktiškai yra į pietus nuo Senamiesčio.
thumb|left|Klaipėdos malūnas Tilžės g. 4 (nugriautas)
Stulgių šv. Mato bažnyčia
'''Stulgių šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Stulgių kaime, 2 km į šiaurę nuo Kryžkalnio. Netoli bažnyčios veikia parapinės Stulgių kapinės.
miniatiūra|200px|left|Bažnyčios interjeras. Centrinė nava
Istorija
Vaidatonių dvarininkas, Raseinių pavieto Žemės teismo raštininkas Matas Minmantas 1797 m. pastatė pirmąją bažnyčią. Jai 1801 m. paskirtas valakas žemės, įkurta parapija. Parapijos teises suteikė vyskupas Steponas Giedraitis. Parapija buvo palyginti nedidelė, priklausė 2 kaimai, 5 bajorų kaimai (akalicos), 1 užusienis ir 3 dvarai. Vyskupo Motiejaus Valančiaus laikais joje gyveno 2629 katalikai.
Stulgiuose 1828–1829 m. vikaravo poetas ir vertėjas Antanas Savickis (apie 1782–1836). Vikaras Matas Veitas 1863 m. ištremtas į Archangelsko guberniją. 1867 m. bažnyčia buvo apgriuvusi ir gerokai remontuota.
Dabartinė mūrinė bažnyčia pagal Varšuvos architekto Juzefo Pijušo Dziekonskio projektą už 70 000 rublių pastatyta 1910 m. Statyba rūpinosi klebonas Antanas Skinderis, populiarių knygelių autorius, periodinės spaudos bendradarbis. Liko nepastatytas bokštas. Įraše virš vidinių įėjimo durų skelbiama, kad bažnyčia buvo statoma 1895–1910 m., o pašventinta 1915 m.
2015 m. per Žolinę paminėtas bažnyčios šimtmečio jubiliejus, šventoriuje atidengta ąžuolinė Rūpintojėlio skulptūra.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su bokšteliais. Bažnyčia trijų navų, įrengti 4 altoriai. Languose yra vitražų. Šventorius aptvertas, vartus puošia trys ornamentuoti XIX a. geležiniai kryžiai.
Šventoriuje stovi medinė varpinė. Ji vienatūrė, į viršų šiek tiek siaurėjanti, netaisyklingo kvadrato (4 × 4,65 m) plano, keturšlaičiu stogeliu su šiferio danga. Virš jo iškyla nedidelis bokštelis su geležiniu kaltiniu kryžiumi. Kabo du varpai, gan puošnūs, gerai išlieti. Vienas nulietas 1901 m. S. Englišo, Varšuvoje, o kitas – 1875 m. Finlandskio fabrike, Maskvoje. Didžiojo varpo skersmuo 1,31 m. Mažasis (Maskvos) varpas yra 65 cm skersmens, 162 kg svorio, vienas pakraštys nudaužtas. Ant jo prie datos išlieti du imperatoriškieji medaliai, bylojantys apie fabriko gaminių kokybę. Abiem varpais skambinama pagal rytietišką tradiciją, kai įsiūbuojami ne patys instrumentai, o jų šerdys.
Vargonai
Vargonai į Stulgių bažnyčią, manoma, buvo perkelti XX a. pradžioje iš Kražių benediktinių bažnyčios (dab. Kražių parapijinė). Dabartiniai vargonai Kražiuose pastatyti apie 1910 m., o Stulgių bažnyčia buvo baigta statyti tuo pačiu metu, 1910–1911 m.
Griežykla įrengta vargonų prospekto centre. Dumplės lygiagretinės, neoriginalios. Dauguma vamzdžių ir oro skirstymo dėžė išlikę autentiški. Pedalų klaviatūra neveikianti. Oro dėžės ir klaviatūros diapazonai skirtingi, todėl manoma, kad oro skirstymo dėžė buvo panaudota iš kitų XIX a. antros pusės vargonų.
Klaipėdos skulptūrų parkas
Klaipėdos skulptūrų parkas (Martyno Mažvydo skulptūrų parkas) – miesto parkas centrinėje Klaipėdos dalyje. L-formos parkas yra išsidėstęs 10 ha plote. Jame yra 116 modernios skulptūros, kurias kūrė 61 Lietuvos menininkas 1977–1991 m., tarp jų – 10 Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai. Tai yra vienas svarbiausių meninių akcentų Klaipėdos kultūrinėje panoramoje. 1986 m. buvo paskelbtas vietinės reikšmės gamtos paminklu.
Goriškis
Goriškis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šaukoto, prie Gomertos ežero.
Klaipėdos skulptūrų parkas
Parkas įkurtas Klaipėdos miesto kapinių vietoje, kur nuo 1820 m. iki XX a. II pusės palaidota apie 40 000 žmonių.
Kimerija (Konano pasaulis)
thumb|350px|Hyborėjos laikų žemėlapis Kimerija – išgalvotas barbarų gyvenamas regionas R. E. Howardo sukurtame Konano pasaulyje. Tai Konano Barbaro tėvynė.
Pramanyta istorija
Kimerų kilmė siekia Turijos laikus. Kimerai yra kolonistų iš Atlantidos palikuonys. Gyvenę pagrindiniame Turijos žemyne kolonistai išgyveno didįjį kataklizmą, kuriame nuskendo Atlantida ir buvo sunaikintos daugelis Turijos civilizacijų. Dėl kataklizmo išlikę kolonistai nusmuko į akmens amžiaus kultūrinį lygį. Netrukus jie įsivėlė į daugelį kartų trukusius karus su piktų kolonijos išlikėliais. Šis nepaliaujamas konfliktas privertė atlantus dar labiau degraduoti, vos ne iki beždžionžmogių lygio. Nebeprisimindami savo istorijos, senosios kalbos ir turėtos civilizacijos jie vystėsi savaip ir tapo kimerais.
Savo esė „Hyborėjos laikai“ (The Hyborian Age) R. Hovardas teigė, kad „gėlai, airių ir škotų kalniečių protėviai, kilę iš grynakraujų kimerų klanų“. Hovardas Konaną pavadino keltišku vardu, mini jį keikiantį keltų dievus. Tai rodo, kad autorius kimerus tvirtai kultūriškai siejo su istoriniais gėlais.
Goriškis
Istorija
Pagal 1923 m. gyventojų surašymo duomenis kaimas vadintas Goriškių kaimu; jame buvo 5 ūkiai, gyveno 38 gyventojai. Sovietmečių kaimo teritorija priklausė Radviliškio miškų ūkiui (Šaukoto girininkija). Girininkijos darbuotojai apie 1970 m. vakarinėje Gomertos ežero pakrantėje (ties dabartine kaimo turizmo sodyba) buvo pastatę medinį tiltą, o kiek toliau nuo kranto ežere buvo įrengta medinė salelė. Vėliau šis tiltas sunyko, o poilsiavietė buvo perkelta į rytinį ežero krantą: pastatytas tiltas ir keletas poilsio namelių. Nameliai sunyko ir buvo nugriauti po 1990 m., o tiltas ir rekonstruota poilsiavietė išliko.
2001 m. ir 2011 m. kaime gyventojų nebebuvo. Dabartiniu metu didžioji kaimo teritorija apaugusi mišku. Vakarinėje Gomertos ežero pakrantėje buvusi sodyba išplėsta ir pritaikyta kaimo turizmui.
Kimerija (Konano pasaulis)
Kultūra
Pagal Hovardą „kimerai yra aukšti ir galingi, tamsiaplaukiai, mėlynakiai ar pilkakiai“. Jie buvo protokeltai ar protogėlai. Pagal užuominas apsakymuose jie buvo gentimis gyvenę medžiotojai ir rankiotojai, neturėję centrinės valdžios.
Jie išmanė geležies apdirbimo amatą (Konano tėvas buvo kalvis), tačiau gyveno beveik akmens amžiaus bendruomenėje. Konanas apie save sakė: „Aš mačiau save su panteros kailio šlauniaraiščiu, sviedžiančią ietį į kalnų žvėris“.
Kimerai buvo žmonės, suformuoti labai atšiaurios savo krašto gamtos. Hovardas dažnai minėjo kimerų patvarumą ir kovinius gebėjimus, kaip ir daug kitų įspūdingų jų įgūdžių. Jie gali laipioti uolomis, kurios atrodo neįveikiamos, nesunkiai seka žmonių ir žvėrių pėdomis, geba prisėlinti prie aukos be triukšmo.
Klaipėdos skulptūrų parkas
Istorinės ir kultūrinės reikšmės parkas priklauso Klaipėdos miesto savivaldybei. Už skulptūrų ekspoziciją atsakingas Mažosios Lietuvos istorijos muziejus.
Geografinė padėtis
Parkas yra tarp K. Donelaičio, Liepų, Trilapio ir S. Daukanto gatvių.
Iš šiaurės vakarų pusės – Klaipėdos autobusų ir geležinkelio stotys.
Iš pietų pusės – Klaipėdos Prano Domšaičio paveikslų galerija.
Iš vakarų pusės į Skulptūrų parką veda Mažvydo al. takas pro Klaipėdos universiteto Menų fakultetą.
Istorija
Dėl susiklosčiusių istorinių aplinkybių Skulptūrų parkas yra unikali miesto teritorija. Parko likimas it veidrodis atspindi permainingą miesto likimą.
Miesto senosios kapinės „Memel Städtischer Friedhof“ (1820–1959 m.)
Jau 1762 m. miesto plane prie Liepų ir Trilapio gatvių buvo pažymėtos nedidelės kapinaitės. Per Septynerių metų karą (1756–1763 m.) čia laidojo rusų kareivius ir vokiečius belaisvius. Kai vietoj didžiųjų miesto kapinių buvusių Krūmamiestyje 1796–1820 m. (dabartinėje Naujo Sodo gatvėje, prie Jaunimo centro) buvo užveistas pirmasis miesto sodas, miesto kapinės buvo perkeltos į Liepų ir Trilapio g. 1820 m. sausio 7 d. šioje vietoje buvo įšventintos visų krikščioniškų konfesijų miesto kapinės  – „Memel Städtischer Friedhof“.
Jau 1856 m. minima, kad sklypas buvo beveik užlaidotas. Vyriausybė leido panaudoti senąją vietą antriniam laidojimui ir tam tikslui rytinė senųjų kapinių dalis buvo užversta žemių sluoksniu ir paaukštinta. Po 1871 m., pasibaigus Prancūzijos-Prūsijos karui, kapinėse buvo laidojami belaisviai prancūzai, kasę Vilhelmo kanalą. XIX a. pabaigoje kapines praplėtė. Paskutinis laidojimas kapinėse vyko 1959 m. Tikslus žmonių, palaidotų per 200 metų (1762–1964 m.), skaičius nėra žinomas, tačiau paskaičiuota, kad per 86 metus (1851–1937 m.) miesto kapinėse palaidota 28 930 žmonių. Taigi bendras palaidotų klaipėdiečių skaičius gali siekti apie 40 000 žmonių.
Kapinių naikinimas (1944–1983 m.)
Iki šiol šis įvykis kelia daug klausimų. Vieniems tai atrodo priimtina praktika kaip pasaulio mastu (pvz., Singapūre, Gdanske ir kt.), taip ir Klaipėdoje (per 760-metį miesto gyvavimo laiką buvo sunaikinta, sulyginta ir paversta parkais ir želdiniais virš 15 senųjų kapinių). Kitiems tai kelia šiurpą ir klausimą – ar buvo įmanoma išsaugoti unikalų miesto istorinį ir kultūrinį paveldą naujomis istorinėmis ir politinėmis sąlygomis?
Gana barbariška parko steigimo pradžia sutampa ir su viso Klaipėdos miesto kūrimu. Karo ir pokario metais kapinių likimas drastiškai pasikeitė. 1944–1945 m. Klaipėda neteko absoliučios daugumos savo gyventojų – vokiečių. Kai 1945 m. sovietinė armija užėmė miestą, pirmą dieną užsiregistravo tik 28 iš beveik 39 000 prieš karą mieste gyvenusių žmonių.
Be to, Klaipėdą užėmus sovietams buvo naikinama viskas, kas friciška, t. y. vokiška. Senieji antkapiniai paminklai su vokiškais užrašais būdavo apverčiami, kapinės buvo plėšiamos ir niokojamos, tvorelės ar plokštės pakartotinai naudojamos statybose. Galiausiai kapinės virto apleistu šabakštynu.
Galiausiai, 1975 m. Klaipėdos vykdomojo komiteto sprendimu buvo nutarta kapines panaikinti, jų vietoje formuoti Skulptūrų parką.
Klaipėdos skulptūrų parkas (nuo 1977 m.)
1977 m. liepos 30 d. buvo įkurtas Martyno Mažvydo skulptūrų parkas. Norint pastatyti dalį parko, tuometinė valdžia sunaikino senąsias kapines, todėl pietinė dalis parko yra pastatyta ant kapų. Vakarinė parko dalis pastatyta atnaujinus iki tol buvusį parką.
1977–1991 m. vasaromis Smiltynėje buvo rengiami skulptorių granito simpoziumai, kurių metu sukurti kūriniai buvo statomi parke iki 1989 m. Unikalūs simpoziumai buvo reikšmingiausia to meto kultūrinė iniciatyva ne tik mieste, bet ir visoje šalyje. Parkas tapo savotiška moderniosios lietuvių skulptūros galerija po atviru dangumi. Daugelio skulptorių parkui sukurti darbai jų kūrybinėje biografijoje yra vertinami kaip patys geriausi. Net 10 skulptorių iš 61 dalyvavusių simpoziumuose vėliau tapo Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatais. Tokiu būdų parkas puikiai atspindi XX a. pabaigos lietuvių skulptūros tendencijas.
Kad parkas nebūtų perkrautas, likusios skulptūros atsirado Danės skvere ir Smiltynėje.
Parko ateities vizijos
Pietinėje parko dalyje, atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, dalis žmonių, kurių giminaičiai palaidoti šiose buvusiose kapinėse, pradėjo atstatinėti paminklus.
Parko rekreaciniai renginiai
Parke reguliariai vyksta skirtingi rekreaciniai ir kultūriniai renginiai – sveikatingumo mankštos, šiuolaikinio meno akcijos, poezijos skaitymai, vaikų edukacinės akcijos.
Įvairūs renginiai vyksta Tautinių kultūrų centre – parodos, literatūros skaitymai įvairiomis kalbomis, koncertai, seminarai, filmų peržiūros, tautinių kultūrų dienos.
Vakarinėje parko dalyje veikia krepšinio aikštelė šalia Napoleono laikų gynybinio šanso (fortifikacinis lauko įrenginys, pastatytas 1809 m. Įrenginys turi vidinę erdvę, apaugęs medžiais, viršuje aikštelė).
Žymiausi bruožai
thumb|Paminklas [[1923 m. sukilėliams atminti. (Autorius – Adomas Brakas.)|222x222px]]
Statiniai
thumb|„Memelenderių akmuo“ (Klaipėdos piliečių, palaidotų iki 1944 m., atminimui).
Žymūs Klaipėdos žmonės
Iš visų žemiau paminėtų kapų egzistuoja tik 2 kapai – J.L.Vynerio graikiško stiliaus memorialinis paminklas, atstatytas 2002 m. (per Klaipėdos miesto 750 jubiliejų) ir granitinis mecenatų Hermano ir Marijos Gerlachų antkapinis Gerlachų paminklas, atstatytas 2016 m. (iki tol stovėjęs Mažosios Lietuvos istorijos muziejaus kiemelyje ).
Be to, universiteto kareivinėse atrastas 21 XIX–XX a. antkapinis paminklas Mėmelio aukštuomenės atstovams yra saugomas Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institute.
KISS
KISS – JAV Glam rock'o grupė, susikūrusi 1973 m. Niujorke.
Biografija
Nuo susikūrimo grupė reguliariai koncertavo ir įrašinėjo muziką. Gene Simmons (bosinė gitara ir vokalas) ir Paul Stanley (ritminė gitara ir vokalas) buvo vieninteliai, kurie išliko grupėje nuo pat pradžių.
668 m.
668 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
KISS
Biografija
„KISS“ labiausiai žinoma dėl grimo, kuris tapo tarsi grupės simboliu, įspūdingų kostiumų ir pasirodymų garsėjusių gausia pirotechnika.
„KISS“ turi daugiau „auksiniais“ pripažintų albumų nei bet kuri kita Amerikos grupė tuo pralenkdama netgi The Beatles. „KISS“ užėmė 10 vietą VH1 „Geriausių hard rock’o atlikėjų“ 100-tuke.
Ankstyvieji metai
„KISS“ pirmtakas yra Wicked Lester – Niujorko rokenrolo grupėje, kurioje grojo Gene Simmons ir Paul Stanley. G. Simmons (g. 1949 m. rugpjūčio 25 d. Haifoje, Izraelyje) ir P. Stanley (g. 1952 m. sausio 20 d. Queens, Niujorke), 1972 m. atleido kitus grupės Wicked Lester narius po to kai garso įrašų kompanija Epic Records atsisakė išleisti grupės albumą.
1972 m. pabaigoje G. Simmons pastebėjo skelbimą muzikiniame žurnale „Rolling Stone“, kuriame būgnininkas Peter Criss sakėsi norįs „daryti bet ką“. P. Criss (g. 1945 m. gruodžio 20 d. Brukline, Niujorke), prisijungė prie „Wicked Lester“ – grupė tapo trio.
1973 m. sausio mėn. prie grupės prisijungė gitaristas Paul „Ace“ Frehley (g. 1951 m. balandžio 27 d. Bronkse, Niujorke). Tuomet grupė persivadino „KISS“.
Jill Kelly
Džil Keli (, tikrasis vardas – Adrianne Diane Moore; 1971 m. vasario 1 d. Kalifornija, JAV) – buvusi pornografinių filmų aktorė, režisierė ir prodiuserė.
Biografija
Džil gimė Los Andželo priemiestyje Pomonoje.
Sulaukusi 15 ir suklastojusi asmens dokumentą, įsidarbino gimtajame mieste striptizo šokėja, tačiau jos buvęs draugas pranešė apie tai klubo vadovui ir Džil buvo atleista. Po trejų metų, sulaukusi 18, ji vėl įsidarbino tame pačiame klube, kur jos niekas neatpažino.
1991 m. kaip Adrianne Moore ji vaidino filme „The Roller Blade Seven“. Vėliau ji atliko kelis epizodinius vaidmenis įvairiuose filmuose, kol 1993 m. pasuko į pornografiją. Džil vaidino iki 2008 m., jos sąskaitoje – daugiau kaip 320 filmų.
Štirija (Slovėnija)
Štirija  – neformalus regionas (pokrajina) šiaurrytinėje Slovėnijoje, garsus savo baltuoju vynu.
Jill Kelly
Biografija
2005 m. kompanijai buvo paskelbtas bankrotas ir ją nupirko žurnalas „Penthouse“.
Santuokos
Džil buvo ištekėjusi 3 kartus. Visi jos buvę sutuoktiniai – taip pat pornografinių filmų aktoriai:
Baryškiai
Baryškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, Nemunėlio kairiajame krante, 10 km į rytus nuo Papilio, 4 km į pietryčius nuo Kvetkų.
Pirmą kartą minimi 1609 m. Ukmergės pavieto Panemunio dvaro inventoriuje.
Vardė (Alandai)
thumb|250px|Salos kraštovaizdis Vardė (SV Vårdö) – sala, savivaldybė ir miestelis Suomijai priklausančiame Alandų salyne. Plotas 101,5 km² (drauge su gausiais aplinkiniais šcherais). Sala yra į rytus nuo pagrindinės Fasta Alando salos, su ja jungia keltas.
Vardėje gyvena 448 gyventojai; dauguma – švedai. Yra šie kaimai: Bergė, Busė, Grundsunda, Listersbis, Levė, Mikelsė, Sandė, Simskela-Vesteras, Simskela-Esteras, Teftė, Vargata, Vardė, Engė. Vardės kaime yra bažnyčia.
Tamošiškiai (Radviliškis)
Tamošiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Šaukoto. Kaimo pietryčiuose telkšo Juodežeris.
Kavalos nomas
Kavalos nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis. Sostinė – Kavala (63,3 tūkst. gyv.).
Geografija
Į nomo sudėtį įeina ir Taso (Θάσος) sala. Kavalos nomas yra ryčiausias Makedonijos nomas.
Rytuose nomo riba yra Mestos upė.
Šiaurinė dalis yra mažai gyvenama.
Ribos
Su Kavalos nomu ribojasi:
Diringas (2006 filmas)
Diringas – 2006 m. sukurta lietuviška juodoji komedija, sukurta „Artbox studijoje“, režisuota Igno Miškinio. Premjera Lietuvoje – 2006 m. sausio 27 d. Jame pasakojama apie kelių kompanijų kovą dėl išgalvoto prekinio ženklo. Filmas buvo rodytas tik Lietuvoje ir uždirbo 82 tūks. Lt.
Kavalos nomas
Savivaldybės
thumb|left|250px|Kavalos nomo savivaldybės
Diringas (2006 filmas)
Apie filmą
Žodis „Diringas“ neegzistuoja, jo nėra nei viename žodyne. Tiesiog taip pavadintas filmas. Tai komedija su absurdo elementais, kalbanti apie perdėtą įvaizdžio svarbą šiandienos žmogui. Savo komedine išraiška „diringas“ orientuotas į plačią, šiuolaikišką auditoriją ir tuo pačiu visiškai rimtai atskleidžiantis daugeliui aktualią įvaizdžio visuomenės temą. Filmas kupinas juodojo humoro ir lengvų nepretenzingų dialogų.
Kavalos nomas
Buvusios provincijos
Kavalos nome anksčiau buvo šios provincijos:
Diringas (2006 filmas)
Siužetas
Laimonas Dildė – valdingas reklamos agentūros „Perpetuum Bella“ vadovas. Jo kompanija iš paslaptingų klientų gauna keistą užsakymą, žadantį negirdėtą pelną. Laimonui visiškai nesuprantamas reklaminės kampanijos objektas – Diringas. Dar sunkiau rasti tinkamą personažą šio neįprasto „produkto“ vaizdo reklamai.
Konkurentų agentūros „Golden Decisions“ rengiamo vakarėlio metu visų dėmesį patraukia keistas vyrukas Jura. Laimono nuomone – tai ilgai ieškotas personažas, tačiau jį šokiruoja tai, kad pašnekovas jau žino apie paslaptingąjį Diringą. Laimonas įtaria, kad Jura kažkuo susijęs su klientais ir bando iš jo gauti daugiau informacijos apie keistąjį projektą. Jam neduoda ramybės tai, kad Jura atėjo su Diana – „Golden Decisions“ vadove, kuri nieko nenutuokia apie Diringą. Visuomet ryžtingas ir savimi pasitikintis Laimonas šį kartą visiškai pasimeta. Netrukus jis pristato Jurą klientams kaip naują Diringo personažą, taip tikėdamas pats išsiaiškinti, kas iš tikrųjų yra Diringas. Pastarieji nieko nekomentuoja ir sutinka su Laimono pasiūlymu. Jura tampa naujojo „įvaizdžio“ veidu. Laimonui nėra kur trauktis. Kitą rytą - Diringo reklaminio klipo prezentacija, kuriai pavykus laukia solidus atlygis. Diana, sužinojusi, kad Jura konkurentų rankose, netrukus iš tų pačių klientų gauna identišką užsakymą – Diringą. Dabar meilužio susigrąžinimas tampa strateginiu visos jos agentūros uždaviniu. Dianai ištikimi berniukai bando jėga pagrobti Jurą, tačiau beviltiškai susimauna. Diana pati važiuoja į konkurentų filmavimo aikštelę, kur prieš tai jau lankėsi ir patys klientai. Dianai ir Laimonui nespėjus išsiaiškinti santykių netikėtai iššauna vaidybinis pistoletas ir žūsta Jura.
Herojaus mirtis priverčia konkurentus susivienyti. Dabar reikia pašalinti nereikalingus liudininkus, žūt būt užbaigti pradėtą darbą ir pasidalinti išsvajotąjį pelną. Laimonui ir Dianai pavyksta įgyvendinti savo planus, tačiau pasirodžius paslaptingiesiems klientams paaiškėja, kad visa dramatiška Diringo istorija – kruopščiai apgalvota ir ciniška afera. Vietoj lauktojo pelno partneriai patys turi susimokėti už tylą. Tačiau nugalėtojais netampa ir tariamieji jų klientai– kiekvienas gudrus planas turi savo spragų...
Kadagiai
Kadagiais vadinama:
Pasmaliai
Pasmaliai arba Puškinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Pasmalō prūsiškos kilmės. 1425 m. minimi Posmal. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Slavskojės apylinkės kaimas.
Mercedes-Benz SLR McLaren
Mercedes-Benz SLR McLaren – GT klasės egzotiškas, sportinis automobilis. Tai vokiečių Mercedes-Benz ir anglų McLaren bendrovių bendro darbo vaisius. Šis superautomobilis savo metu buvo greičiausias automobilis pasaulyje, turintis automatinę pavarų dėžę. SLR „Sport, Leicht, Rennsport“ lietuviškai reiškia – sportiškas, lengvas, lenktyninis. Automobilio pagrindiniai konkurentai rinkoje buvo Aston Martin DBS V12 ir Ferrari 599 GTB Fiorano.
Savybės
SLR kėbulas pagamintas iš anglies pluošto, kad maksimaliai sumažinti automobilio svorį. Nepaisant to automobilis sveria visus 1768 kg, 100 km/val. pasiekia per 3,8 sekundės ir pasiekia didžiausią 334 km/val greitį. SLR stabdžių diskai yra keraminiai su daug geresnėmis dėvėjimosi ir stabdymo savybėmis negu plieniniai diskai. Mercedes-Benz tvirtina, kad šitie diskai yra atsparūs iki 1200 °C temperatūros.
Rafael Floro
Buvęs Kauno „Stumbro“ ir „Panevėžio“ klubų žaidėjas.
Karjera
Žaidė gimtojoje Portugalijoje, buvo išvykęs ir bandė laimę Anglijoje. 2018 m. antroje pusėje tapo Kauno „Stumbro“ nariu. Debiutavo rungtynėse prieš FK Atlantas 2018 m. rugsėjo 19 d.
2019 m. grįžo į Portugaliją. Žaidė Felgueiras 1932 ekipoje. Vėliau kitame Portugalijos klube Olhanense.
2021 m. birželio 16 d. pasižymėjo solidžiu žaidimu prieš Kėdainių „Nevėžį“, pelnė vienintelį rungtynių įvartį. Ir buvo išrinktas į simbolinę XVII (17) turo rinktinę.
2021 m. rugpjūčio 26 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo įvarčiu ir svariai prisidėjo prie varžovų sutriuškinimo rezultatu 4:0.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Yra atstovavęs įvairaus amžiaus Portugalijos jaunimo rinktines.
Seinų Šv. Kazimiero Karalaičio dekanatas
thumb|200px|[[Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia]] '''Seinų Šv. Kazimiero Karalaičio dekanatas''' pavaldus Luko vyskupijai. Dekanatui priklauso šios parapijos:
Kaimyniniai dekanatai
Augustavo, Suvalkų Šv. Dvasios, Suvalkų Dievo gailestingumo, Suvalkų Šv. Benedikto ir Šv. Romualdo dekanatai.
Dekanato istorija
1875 m. Pamiatnaja knyžka Suvalkskoj gubernii nurodo, kad tuometiniam Seinų dekanatui priklausė: Berznyko, Kapčiamiesčio, Krasnapolio, Leipūnų, Liškiavos, Lazdijų, Metelių, Miroslavo, Seinų katedros, Šventežerio, Stšelcoviznensko, Veisiejų parapijos. Du pasauliniai karai ir pasikeitusios valstybių sienos iš esmės pakeitė dekanato sudėtį.
Azijiniai strazdai
Azijiniai strazdai (Zoothera) – strazdinių (Turdidae) šeimos paukščių gentis. Daugiausia rūšių paplitę Azijoje, tačiau randama ir kitur.
Pasaulyje aptinkamos 42 rūšys:
Didieji Rūšupiai
Istorija
1950–1992 m. Pakalniškių apylinkės centras (1954–1963 m.), kolūkio centrinė gyvenvietė. 1965 m. įkurta Pakalniškių pradžios mokykla, nuo 1968 m. perkelta į Didžiuosius Rūšupius. 1963 m. įsteigta biblioteka.
Aš nežinau, kas aš esu
Siužetas
Marija ir jos brolis – narkomanų vaikai. Mirus broliui Marija dvasiškai palūžta. Baisėdamasi galima savo būsimo vaiko ateitimi, ryžtasi jo atsikratyti…
Panamos vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Proporcijos: 2:3]] Panamos vėliava – stačiakampė, perskelta ir perkirsta, padalinta į keturis stačiakampius. Prie flagštoko viršutiniame baltame stačiakampyje mėlyna penkiakampė žvaigždė, po juo mėlynas stačiakampis. Laisvajame vėliavos krašte viršutinis stačiakampis yra raudonos spalvos, apatiniame baltojo stačiakampio centre – raudona penkiakampė žvaigždė.
Istorija
Vėliava patvirtinta 1903 m. gruodžio 20 d. 1904 m. vėliavą laikinai patvirtinta kaip valstybės simbolis, o 1925 m. galutinai įteisinta. Vėliavą sukūrė Maria Ossa de Amador.
Panamos vėliavos diena – lapkričio 4-oji – Panamos nepriklausomybės nuo Kolumbijos diena.
Simbolika
Mėlyna ir raudona spalvos simbolizuoja (atitinkamai) Panamos konservatorių ir liberalų partijas. Taip pat mėlyna spalva reiškia ir Ramųjį vandenyną ir Karibų jūrą, o raudona – kraują pralietą už valstybę. Balta – taikos spalva. Mėlyna žvaigždė simbolizuoja visuomenės teisingumą ir garbę, raudona žvaigždė – įstatymą ir valdžią.
Ašva (Vadakstis)
Ašva – upė šiaurės Lietuvoje; kairysis Vadaksties intakas, (Ventos) baseinas. Prasideda Kamanų pelkėje, Akmenės rajono vakariniame pakraštyje. Teka į šiaurės vakarus Mažeikių rajonu. Prateka Maigių miškų pakraščiu. Žemupio vaga vingiuota. Įteka į Vadakstį 3 km nuo jo žiočių, šalia Leckavos.
Intakai: Purvas, Vaidminas, Alksnupis (dešinieji). Aukštupio slėnis platus, pelkėtas, žemupio – siauras, gilus. Ant Ašvos įrengti Tulnikių ir Leckavos tvenkiniai. Prie Ašvos esančios gyvenvietės: Sovaičiai, Urvikiai, Reivyčiai, Tulnikiai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio ašva („kumelė“).
Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Subačiaus mieste, 1 km į šiaurę nuo geležinkelio stoties, prie Viešintos ir jos dešiniojo intako Kumpono santakos.
Parapijoje veikia Lukonių, Žiliškių, Tiltagalių, Miliūnų, Stračnių koplyčios.
Istorija
Iš Subačiaus miestelio parapijos kunigo Pr. Kazlausko palikimo bažnyčios statybai vyskupas paskyrė 10 000 litų. Nupirktas 2,5 ha žemės sklypas. 1940 m. pradžioje būsimos bažnyčios rektoriumi paskirtas kunigas Povilas Mikalajūnas (1943 m. palaidotas šventoriuje). Pastatyta medinė bažnyčia 1940 m. spalio 6 d. pašventinta. 1941 m. sausio 9 d. įsteigta parapija. Prie jos iš Subačiaus miestelio parapijos priskirtos 28 gyvenvietės. Po Antrojo pasaulinio karo nusavinta ūkiniams pastatams suvežta medžiaga.
Aizkrauklės mūšis
Aizkrauklės mūšis (Ašeradės mūšis) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Livonijos ordino kariuomenių mūšis, vykęs 1279 m. kovo 5 d. netoli Aizkrauklės gyvenvietės, Dauguvos dešiniajame krante.
Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
Istorija
thumb|left|250px|Priekinis fasadas
Aizkrauklės mūšis
Livonijos ordinas, naudodamasis XIII a. aštuntojo dešimtmečio viduryje pastatydinta Daugpilio pilimi, pradėjo puldinėti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio domeną. 1279 m. vasario pabaigoje Livonijos ordino krašto magistro E. fon Racburgo vadovaujama kariuomenė, pasitelkusi žiemgalius ir kuršius, remiama Danijos vietininko Taline Eilarto fon Hobergo, nusiaubė Kernavės apylinkes. Netrukdoma sugrįžo į Livoniją, bet ties Aizkraukle ją pasivijo lietuviai. Tuo metu Livonijos kariuomenė jau buvo pradėjusi skirstytis, pasitraukė kuršiai.
Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė, 24 m ilgio, karkasinės konstrukcijos. Turi 3 altorius. Yra 2 zakristijos. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Aizkrauklės mūšis
Tačiau ordino kariai buvo spėję susirikiuoti, o lietuvių kariuomenės priešakinis dalinys nebuvo kovos rikiuotėje, bet pradėjo kautis. Eilartas fon Hobergas šį dalinį išblaškė, tačiau suklydo, ėmęs persekioti pasitraukiančiuosius. Lietuvių pagrindinės jėgos puolė krašto magistro vadovaujamą Ordino kariuomenės branduolį. Žuvus didžiąją Švč. Marijos vėliavą laikiusiam Johannui von Thiesenhausenui kilo panika, kuria pasinaudoję žiemgaliai pasitraukė. Livonijos kariuomenė visiškai pakriko, mūšyje ordino pajėgos buvo sumuštos, žuvo ordino magistras.
Smilčiasprindis
Smilčiasprindis (Phibalapteryx virgata) – sprindžių (Geometridae) šeimos drugys. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. sausose smėlingose vietose.
Aizkrauklės mūšis
Po mūšio buvo pristabdyti Livonijos ordino puldinėjimai, sukilo žiemgaliai.
Smilčiasprindis
Lietuvoje labai reta rūšis, aptikta Klaipėdoje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Matriarchatas
Matriarchatas ( (kilm. matris) – motina ir – valdžia) – viena pirmykštės visuomenės organizacijos formų, XIX a. rekonstruotas spėjamas socialinės raidos tarpsnis, atsiradęs vėlyvajame paleolite. Pasak šios sampratos šalininkų, matriarchatas buvo būdingas daugelio tautų gimininės bendruomenės irimo ir perėjimo į klasinę visuomenę laikotarpiui, ypač jo pradžiai. Kita vertus, remiantis XX a. pab.–XXI a. pradžios etnologų tyrinėjimais, nesama patikimų duomenų, pagal kuriuos būtų galima atkurti šį visuomenės evoliucijos laikotarpį.
Svarbiausi matriarchato požymiai: visuomenėje vyrauja moterys, turtas ir pareigos paveldima motinos linija, santuoka matrilokalinė.
Tarybų Sąjungoje iki XX a. 6 dešimtmečio moksliškai aiškinant pirmykštės bendruomenės evoliuciją, remtasi beveik vien matriarchato samprata. Anot matriarchato sampratos proponentų, matriarchatą klajoklių gyvulių augintojų ir ariamosios žemdirbystės tautose pakeitė patriarchatas; kaplinės žemdirbystės gentyse klasinė visuomenė kai kur susiformavo matriarchato sąlygomis, aplenkdama patriarchato stadiją.
Pirmasis matriarchato laikotarpį išskyrė Šveicarijos teisės istorikas J. Bachofenas, pavadinęs jį ginekokratijos terminu. Matriarchato sampratą palankiai vertino marksizmo klasikai, pradedant F. Engelsu.
XXI a. matriarchato sąvokos vartosena daugiausia apsiriboja tik istoriografija.
Gargždų lobiai
Gargždų lobiai – Gargžduose rasti du vėlyvųjų viduramžių monetų lobiai.
I lobis
Pirmasis, XVII a.-XVIII a. monetų lobis 1937 m. rastas kasant bulviarūsį. S. Leonauskas jaučio rage rado 202 monetas ir atidavė muziejui. Lobį sudaro
Lobį saugo Kretingos muziejus.
II lobis
Antrasis lobis, XVII a. monetos, 1962 m. aptiktas kasant daržą. V. Norkus rado molinį puodą su monetomis. Puodo šukes ir 151 monetą atidavė muziejui. Lobį sudaro šeštokai ir ortai, tarp jų:
Dalį lobio, 91 monetą saugo Mažosios Lietuvos istorijos muziejus Klaipėdoje, kita dalis 1970 m. pavogta iš ekspozicijos.
Bachmano dvaras
Bachmano dvaras (XVIII a. Remelshof, Rummelshof, nuo 1785 m. Bachmannischken, nuo 1820 m. Bachmanniszken, nuo 1912 m. Adlig Bachmann)  – Paupio dvaro sodybos ir ligoninės pastato kompleksas, Klaipėdos miesto dalis, esanti rytiniame miesto pakraštyje, prie kelio priešais Gindulius. Į kompleksą įeina – 2 namai, 3 pastatai, sandėlis, 2 ūkiniai pastatai, 3 kumetynai, 2 tvartai, vandens telkiniai, kelių tinklas ir parko fragmentai. 1992 m. balandžio 3 d. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
XVI a. šiame valdų komplekse pradėjo formuotis nedideli dvareliai.
1605 m. liepos 29 d. pagal legenda Bachmano žemės dvaro teritorijoje gimė lietuvių kilmės vokiečių rašytojas, Karaliaučiaus universiteto profesorius (1639 m.), rektorius (1656 m.) Simonas Dachas (1605–1659). Tačiau tvirtai užfiksuotų tokių istorinių duomenų nėra.
XVII a. I pusėje Memelio kunigo Joachimo Neresiaus ir valsčiaus raštininko Mertino Heinco sklypai, atitekę Klaipėdos komendantui vyr. leitenantui Levinui von Nolde, buvo sujungti į vieną valdą. Ūkiui buvo suteiktas kilmingojo dvaro titulas.
XVII a. pab. – XVIII a. I p., kai dvarą valdė Rumbelių šeima, Bachmano dvaras vadintas Rummelshovu.
1778 m. tuometinis dvaro savininkas pulkininkas Wilhelmas Gerhardas von Koschkullis pastatė naujus mūrinius dvaro rūmus. Po jo mirties dvaras atiteko žmonai. Neturėjusi įpėdinių Sophia Ursula tuometinė von Goes testamentu visą savo turtą – Bachmano ir Lindenhofo dvarus, Lapiniškių mišką – užrašė Neturtingųjų berniukų auklėjimo įstaigai. 1847 m. buvo atidaryta prieglauda pavadinimu „V. Goes-Bachmano auklėjimo (ugdymo) institutu“. Čia buvo ir liaudies mokykla. Prieglauda išsilaikydavo iš jai priklausančio Bachmano dvaro nuompinigių. XX a. 3-iajame dešimtmetyje prieglauda buvo uždaryta. Jos pastatas naudotas Klaipėdos muzikos mokyklos (šiandieninė Stasio Šimkaus konservatorijos) bendrabučiui, įvairių Klaipėdos įstaigų bendrabučiams.
1930–1931 m. į šiaurę nuo dvaro centro pastatyta 75 lovų psichiatrijos ligoninė.
1939–1940 m. po „Susitarimo apie Memelio krašto perdavimo Trečiajam Reichui“ pasirašymo 1939 m. kovo 23 d. Klaipėdos krašte buvo įgyvendinama rasinės higienos sąvoka. 1939 m. balandžio mėn. visi Bachmano psichiatrijos ligoninės pacientai buvo perkelti į Tapiau psichiatrijos ligoninę (dabartinis Gvardeiskas). Žinoma, kad nuo 1940 m. Tapiau psichiatrijos ligoninė buvo naudojama kaip „priedangos punktas“ eutanazijos programos vykdyme, kai visi Rytų Prūsijos pacientai buvo nužudyti, o jų šeimos nariai negalėjo gauti jokių tikslių žinių apie jų buvimo vietą. Tikriausiai, tas pats likimas ištiko ir Bachmano psichiatrijos ligoninės pacientus.
Eičiai
Geografija
Kaimas išsidėstęs Viešvilės rezervato rytiniame pakraštyje. Rytuose plyti Laukesos pelkė ir durpynas, vakaruose – Artoji pelkė. Per kaimą eina krašto kelias, į kurį įsijungia kelias į Gaurę.
Istorija
XIX a. pabaigoje dabartinio kaimo vietoje buvo pašto stotis. Kalbama, kad gyvenvietė įkurta pradėjus eksploatuoti durpių klodus. 1911 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1975 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. pagrindinė. 1933 m. Eičiai išskirstyti į vienkiemius. Sovietinės okupacijos metais kaimas buvo Valstybinio miškų fondo pagalbinė gyvenvietė. 1962 m. įkurtas medicinos punktas, vaikų darželis (dabar nugriautas),1971 m. įsteigta biblioteka, nuo 1970 m. veikia Laukėsos paštas, 2002 m. pašto pavadinimas pakeistas į Eičiai, nuo 1972 m. veikia kultūros namai.
Mayim Bialik
Majim Hoja Bialik (Mayim Hoya Bialik; g. 1975 m. gruodžio 12 d.) – žydų kilmės JAV aktorė ir neurologė. Žymi dėl Amy Farrah Fowler vaidmens seriale „Didžiojo sprogimo teorija“ (du kartus nominuota „Emmy“ apdovanojimui geriausios šalutinės aktorės komediniame seriale kategorijoje).
Gimė San Diege, žydų, atvykusių iš Vidurio Europos, šeimoje. Žymus Izraelio poetas Hayim Nahman Bialik buvo Majim proprosenelio dėdė. Lankė Kalifornijos universitetą Los Andžele (nors buvo pakviesta ir į Harvardą bei Jeilį), baigė neuromokslų, hebrajų kalbos ir žydų kultūros studijas, 2007 m. pasiekė daktaro laipsnį neuromoksluose, jos disertacija buvo apie Prader–Willi sindromą turinčių asmenų hipotalamo veiklą.
Aktorės karjerą pradėjo dar vaikystėje, vaidino serialuose (pagrindinis vaidmuo seriale Blossom), videoklipuose. 1995–2005 m. užsiėmė daugiausia filmų įgarsinimu. Nuo 2010 m. pradėjo vaidinti seriale „Didžiojo sprogimo teorija“ kaip pagrindinio veikėjo Šeldono Kuperio (vaid. Jim Parsons) draugė; šiame seriale ji taip pat yra neurologė.
Mayim Bialik išpažįsta šiuolaikinį ortodoksinį judaizmą, yra veganė.
Barkai
Barkai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Trakėnų.
669 m.
669 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Barkeliškiai
Barkeliškiais vadinami kaimai Molėtų rajone:
Atlanto vandenynas
right|240px|Atlanto vandenynas thumb|240px|Šiaurės Atlanto pakrantė (Norvegijos jūra) thumb|240px|Vandenyno pakrantė Portugalijoje
Atlanto vandenynas – antras pagal dydį vandenynas. 106 400 000 km² ploto vandenynas apima apie penktadalį planetos paviršiaus ir apie 29 procentus Žemės vandens paviršiaus ploto. Vandenyno pavadinimas kilęs iš graikų mitologijos titano Atlanto.
Geografija
Atlanto vandenynas yra gana jaunas, jam ne daugiau kaip 250 mln. metų. Jis susidarė skiriantis Laurazijai šiaurėje ir Gondvanai pietuose.
Atlanto vandenynas nutįsęs iš šiaurės į pietus ir išsidėstęs „S“ raidės forma. Šiauriniame pusrutulyje jis driekiasi tarp Europos ir Šiaurės Amerikos, pietiniame – tarp Afrikos ir Pietų Amerikos. Pietuose ribojasi su Pietų vandenynu, šiaurėje – su Arkties vandenynu. Dalinamas į Šiaurės Atlantą ir Pietų Atlantą (sąlyginė riba – pusiaujas).
Vandenynas su gretimomis jūromis užima apie 106 400 000 km², o be jūrų – 82 400 000 km². Vandenyno tūris – apie 323 600 000 km³ (354 700 000 km³ su jūromis). Vidutinis gylis yra mažesnis už Ramiojo ir Indijos vandenynų gylį ir siekia 3926 m., o jei įskaičiuoti visas jūras – 3332 m. Giliausia vieta siekia 8742 metrų (Puerto Riko įduba). Plačiausia vandenyno vieta yra tarp Senegalo ir Meksikos įlankos – 9000 km, siauriausia – tarp Norvegijos ir Grenlandijos (1500 km).
Krantai
Šiauriniame pusrutulyje kranto linija smarkiai raižyta, čia yra praktiškai visos Atlanto vandenyno jūros (Viduržemio, Juodoji, Baltijos, Šiaurės, Karibų), bei didžiosios įlankos (Gvinėjos, Biskajos, Meksikos ir kt.), giliai įsiterpiančios į žemynus. Pietinės dalies krantai mažai vingiuoti, be ryškesnių įlankų, tik Antarktidos pakrantėje yra keletas jūrų (Vedelio, Skoto, Lazarevo).
Salos
thumb|left|240px|Tristano da Kunjos sala viduryje vandenyno
Bendras Atlanto vandenyno salų plotas siekia 1,07 mln. km². Dauguma salų išsidėstę arti žemynų ir yra žemyninės kilmės – Britų salos, Niufaundlandas, Didžiosios Antilų salos, Folklando salos, Žaliojo Kyšulio salos, Kanarų salos, San Tomė ir Prinsipė. Vulkaninių salų nedaug, jos užima palyginti nedidelį plotą – Islandija, Azorai, Tristanas da Kunja, Šv. Elenos sala ir kt. Vest Indijoje yra koralinių salų, iš kurių didžiausia grupė yra Bahamai.
Dugno reljefas
Pagal pakrantes driekiasi siaura (nuo kelių dešimčių km ties Argentinos ir Šiaurės Amerikos krantais, iki kelių šimtų km ties Šiaurės jūros krantais) žemyninio šelfo juosta. Jos išorinis kraštas yra 100–500 m gylyje. Žemyno šlaitas status, išraižytas povandeninių kanjonų. Beveik per visą ilgį Atlanto vandenyną iš šiaurės į pietus kerta Vidurio Atlanto kalnagūbris, kuris yra vidutiniškai 3 km gylyje. Į rytus ir vakarus nuo jo driekiasi povandeninės plynaukštės (Bermudų, Rio Grandės), kalnagūbriai (Pietų Antilų, Banginių) ir aukštumos, skiriančios plačias dubumas (Labradoro, Šiaurės Afrikos, Gvianos, Brazilijos, Kapo, Afrikos-Antarktidos), kurių gylis – nuo 3000 iki 7300 m.
Dugno nuogulos
Terigeninės nuogulos (nuo žvyro-gargždo sankaupų iki molingo dumblo) paplitusios šelfe, žemyniniame šlaite, žemyniniame lūžyje bei juostoje pagal JAV, šiaurės Brazilijos, Argentinos ir Antarktidos pakrantes. Didžiojoje vandenyno dalyje paplitusios klintinės organogeninės nuogulos, daugiausia susidarytos iš formaniferinių ir globigerinių dumblų, užimančios 67,5 % dugno (juosta nuo Ispanijos šiaurėje iki 57-58° p. pl. pietuose). Raudonieji moliai dengia praktiškai visų giliavandenių duburių dugnus.
Klimatas
thumb|240px|Uraganas „Daniela“ virš Atlanto vandenyno
Atlanto vandenynas driekiasi praktiškai per visas Žemės klimato juostas – nuo subarktinės iki ekvatorinės, toliau į pietus – nuo ekvatorinės iki antarktinės. Virš vandenyno yra 4 atmosferinių veiksmų centrai – Islandijos ir Antarkties minimumai bei Šiaurės Atlanto ir Pietų Atlanto maksimumai, kurie, sąveikaudami su kitais atmosferiniais procesais, nulemia stiprius vakarinius vėjus vidurinėse platumose ir šiaurės rytinius bei pietrytinius vėjus (pasatus) tropinėse ir subtropinėse platumose. Ypač stiprūs vėjai susidaro Pietų pusrutulio vidutinėse platumose. Šiaurinio pusrutulio tropikams būdingi galingi uraganai, slenkantys nuo vandenyno vidurio link Šiaurės Amerikos krantų.
Hidrologinis režimas
Veikiamos atmosferinių cirkuliacijų, paviršinės srovės Atlanto vandenyno tropinėse ir subtropinėse dalyse sudaro anticikloninius, o vidutinėse platumose – cikloninius vandens apytakos ratus. Būdinga Šiaurės Atlanto charakteristika – galinga šiltųjų srovių sistema, vadinama Golfo srove, kuri su savo pratąsa, Šiaurės Atlanto srove, sudaro vakarinę ir šiaurinę anticikloninio apytakos rato periferiją. Rytinę šio rato periferiją sudaro šaltoji Kanarų srovė, o pietinę – šiltoji Šiaurės Pasatų srovė. Šiaurės cikloninis apytakos ratas sudarytas iš šiltųjų Šiaurės Atlanto ir Irmingerio srovių bei šaltosios Labradoro srovės. Pietinėje dalyje anticikloninį ratą sudaro šiltosios Pietų Pasatų ir Brazilijos srovės bei šaltosios Vakarų Vėjų ir Bengelos srovės.
Leonas Jovaiša
Biografija
1933–1937 m. mokėsi Plungės progimnazijoje, 1937–1941 m. – Telšių gimnazijoje kartu su V. Mačerniu. 1950 m. baigė Vilniaus universitetą Istorijos-filologijos fakultetą. 1971 m. pedagogikos mokslų daktaras.