cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1935 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
Bet A. Aliochinas nepasidavė: laimėjęs 27-ąją, jis priartėjo per žingsnį prie išslystančio titulo, bet jo žengti nesudarė progos M. Euvė. Čempionas buvo arti sėkmės 28-ojoje ir 29-ojoje partijose, bet olandas išsigelbėjo. Paskutinėje 30-ojoje partijoje, jau 29 ėjime, čempionas buvo be dviejų pėstininkų ir visos jo pastangos laimėti lemiamą partiją buvo bevaisės. Po 40-ojo ėjimo A. Aliochinas pasveikino naująjį, penktąjį, pasaulio šachmatų čempioną – Maksą Euvę.
Bičionys
Bičionys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Anykščių. Bičionių geležinkelio stotis prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio. Pietvakariuose teka Anykšta.
miniatiūra|left|Senosios kapinės miniatiūra|left|Siauruko traukinys ties Bičionimis
Stasiūnai (Utena)
Stasiūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2,5 km į vakarus nuo Saldutiškio, pakilumoje tarp Vyžintos upelio ir Saldutiškio–Molėtų keliuko, supamas miškų (Labanoro girios šiaurinių pamedžių). Architektūros paminklas. Kaimas sudėtingo išplanavimo, sudarytas iš 11 sodybų. Iš jų 3 – paminklinės (jose 11 paminklinių XX a. statinių). Būdinga Rytų Lietuvos tradicinė architektūra. Kaimo panorama nuo upelio pusės išryškėja prie ploto apsupto miškais.
Istorija
Stasiūnai susikūrė XIX a. antroje pusėje. Iki XX a. pr. buvo 5 sodybos, bet I pasaulinio karo metu sugriautos. Vėliau atstatytos. 1939 m. buvo 13 sodybų.
Buba
Buba – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 161,8 km nuo jos žiočių, šiauriau Rietavo. Teka pietryčių kryptimi. Visa kanalizuota.
Upėvardį bandoma sieti su bubas, bubis („vaikų baidyklė, baubas“).
Wang Qiang
Vang Čiang (, g. 1992 m. sausio 14 d.) – profesionali Kinijos tenisininkė, olimpietė.
2018 m. laimėjo auksą 2018 m. Azijos žaidynėse ir pelnė teisę startuoti jau antrose savo Olimpinėse žaidynėse.
Bugenių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Geidžių apylinkės ir Zastaučių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Ukrinų apylinkės.
1345 m.
1345 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bikūnai (Anykščiai)
Bikūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Anykščių.
Genrikas Zimanas
Genrikas Zimanas (g. 1910 m. gegužės 12 d. Kurdimakščiuose (Lazdijų raj.) – 1985 m. liepos 15 d. Vilniuje) – Sovietinis partinis ir valstybės veikėjas, filosofas, žurnalistas.
Biografija
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Bendradarbiavo žurnale „Mokykla ir visuomenė“. Nuo 1934 m. pogrindinės LKP narys. 1935 m. parengė ir suredagavo nelegalų komunistinį laikraštį „Revoliucijos keliu“. 1937–1940 m. dienraščio „Folksblat“ atsakingasis sekretorius, 1939 m. įsteigė legalų žurnalą „Štraln“, kurį ir redagavo iki 1940 m. 1940–1941 m. laikraščio „Tiesa“ atsakingasis redaktorius. Karo metais vadovavo sovietinių partizanų brigadai, 1944 m. balandžio 12 d. vadovavo žudynėms Bakaloriškių kaime Trakų apskrities Onuškio valsčiuje.
Stasys Gudaitis
Stasys Gudaitis (g. 1928 m. balandžio 29 d. Jankų k., Šakių r.), choro dirigentas, dainininkas, pedagogas.
Biografija
Muzikos pradmenis gavo iš vargonininko brolio Jeronimo, o mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje – iš muzikos mokytojo ir chorvedžio J. Kamaičio. Už dalyvavimą rezistencinėje veikloje 1946 m. buvo suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėti. Būdamas Komijos respublikos Abezės lageriuose, kartu su kunigu ir muziku Tadu Budraičiu 1954 m. suorganizavo 20-25 kalinių vyrų chorą, kuris dainavo J. Naujalio, Č. Sasnausko, S. Šimkaus, J. Švedo, V. Paulausko ir kitų lietuvių kompozitorių dainas.
Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).
1956–1962 m. dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore, o 1963–1978 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos chore, atlikdavo solo partijas, chormeisterio ir dirigento pareigas. 1962–1975 m. Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1963 m. Vilniaus miesto chorų apžiūroje pedagogai pelnė geriausio sostinės mišriojo choro vardą, 1964 m. su choru išlaikė konservatorijos baigimo valstybinius egzaminus, kolektyvą parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų, dažnai koncertavo Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Lenkijoje, Latvijoje ir Estijoje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose. Chorą (60 dalyvių) išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, rengė tradicinius kolektyvo jubiliejinius koncertus.
Tomcat
Tomcat (Catalina, Apache Jakarta Tomcat) – tai Java parašytas daugiaplatformis savarankiškas HTTP (žiniatinklio) Serveris, palaikantis servletus ir JavaServer Pages. Pradėtas kaip komercinis Sun Microsystems serveris, jis vėliau buvo atiduotas Apache ir paverstas atviro kodo projektu.
Tomcat veikia įvairiose OS: Linux, Windows, Solaris ir kitose. JSP puslapius į servletus kompiliuoja Jasper kompiliatorius. Paskutinė stabili versija – 6.0.16, palaikanti servletų 2.4 ir JSP 2.0 specifikacijas.
Įvairiuose testuose tarp serverių, palaikančių servletus, Tomcat visada yra tarp lyderių. Tomcat yra oficiali pavyzdinė servletų ir JSP technologijų realizacija.
Alberts Kviesis
Biografija
Alberts Kviesis gimė Tervetės valsčiuje. Pradinį išsilavinimą įgijo iš tėvų ir įstojo į Jelgavos gimnaziją. 1902–1907 m. studijavo ir baigė teisę Tartu universitete. Po studijų jis dirbo teisininku Jelgavoje.
Nuo 1917 m. priklausė Latvijos valstiečių sąjungai. Tautos tarybos, kuri 1918 m. lapkričio 18 d. paskelbė Latvijos nepriklausomybę, narys. 1920–1930 m. Steigiamojo Susirinkimo, Saeimo deputatas; nuo 1926 m. Saeimo pirmininko pavaduotojas. 1920–1921 m. ir 1923–1930 m. Teismo rūmų pirmininkas. 1921–1923 m. vidaus reikalų ministras. 1930–1936 m. Latvijos prezidentas. Nedalyvavo K. Ulmaniui 1934 m. rengiant valstybės perversmą, bet vėliau įstatymais įteisino autoritarinį režimą, kai 1936 m. kovo 19 d. išleido įsakymą, pagal kurį Ulmanis nekonstituciškai taps prezidentu, kai baigsis Kviesio kadencija. Balandžio 11 d. jis paliko postą ir toliau vertėsi teise.
1944 m. rugpjūtį jis įlipo į vokiečių laivą, kad paliktų Latviją su atsitraukiančia vokiečių armija, bet mirė nuo širdies smūgio dar laivui esant uoste. Jis palaidotas Miško kapinėse Rygoje.
Vasario 8
Vasario 8 yra 39-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 326 dienos (keliamaisiais metais – 327).
Vardadieniai
Aldona – Daugvilas – Daugvilė – Daugvina – Daugvinas – Daugvinė – Dromantas – Honorata – Honoratas – Jeronimas – Saliamonas – Salys
Albert Nađ
Albert Nađ (g. 1974 m. spalio 29 d.) – karjerą baigęs Serbijos futbolininkas, žaidęs Serbijos ir Juodkalnijos rinktinėje, saugo pozicijoje.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1994 m. gruodžio 23 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje išbuvo 165 minutes, žaidėjui buvo parodytos 3 geltonos ir viena raudona kortelė. Po čempionato karjerą rinktinėje baigė.
Kolodzionž Ribiai
Kolodzionž Ribiai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dalaso Mavericks
Istorija
1980 m. NBA Visų Žvaigždžių dienos metu buvo nutarta dėl naujos komandos steigimo. „Mavericks“ sumokėjo $12 milijonų stojamąjį mokestį, kad galėtų įsijungti 1980-81 metų sezone. Komandai buvo pasirinktas pavadinimas pagal 1957–1962 m. TV vesterną „Maverick“, nes James Garner vaidino tą personažą ir kartu buvo vienas iš komandos bendrasavininkų. Dick Motta, kuriam vadovaujant Vašingtono „Bullets“ užsimovė čempionų žiedus 1978 m., tapo pirmuoju komandos treneriu.
Žaidėjai
2020 m. gruodžio 12 d. duomenys:
Šlovės muziejaus nariai
Alex English – vienintelis šio klubo atstovas.
Įamžinti marškinėliai
Dallas Mavericks klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Tiruvanamalajus
Tiruvanamalajus, seniau Trinomalis  – miestas Indijos pietuose, Tamilnade, 185 km į vakarus nuo Čenajaus, Anamalajaus kalnuose. Miestas įsikūręs šventojo Arunačalos kalno papėdėje ir yra svarbus religinis hinduizmo bei džainizmo centras. Svarbiausia yra didelė Anamalaijaro (Arunačalešvaros) šventykla, skirta Šivai. Į ją traukia piligrimai iš visos Indijos, o daugiausia Karthika Dipam (tamilų divalio) šventės metu, kuomet ant kalno uždegama ugnis. Apylinkėse yra 4 džainų šventyklos, XII a. Neminathos skulptūra, vedantos guru Ramanos Maharšio ašramas ir samadhi (kapavietė). Tolėliau esančiame Tirukoilure stovi Ulagalantha Perumal šventykla Višnui.
Vystoma daugiausia paslaugų, turizmo pramonė. Tiruvanamalajus pasiekiamas plentais ir geležinkeliais iš aplinkinių didmiesčių (Čenajaus, Pondičerio, Madurajaus ir kt.).
Istorija
Miestas išaugo aplink Anamalaijaro šventyklą, kurios dabartinis pastatas stovi nuo IX a., nors šventvietė minima jau (VII a.). Rasta Čolos, Palavų valdovų įrašų. 1328 m. mieste rezidavo Hoisalos imperijos valdovai. Vėliau rasta Sangamos, Saluvos, Tuluvos, Vidžajanagaros dinastijų valdovų įrašų, kuriuose rašoma apie valdovų paaukotas aukas. XVII a. miestą užkariavo musulmonų sąjunga Arkotas, bet 1753 m. hindai susigrąžino valdžią. 1757 m. Tiruvanamalajų užkariavo prancūzai, 1760 m. britai, 1790 m. Maisuro sultonatas, vėliau – vėl britai.
Pamyro traktas
thumb|250px|Pamyro traktas tarp Dušanbės ir Chorogo
Pamyro traktas (Magistralinis kelias M41 "Termezas-Dušanbė-Ošas") – pagrindinis kelias, kertantis Pamyro kalnus Vidurinėje Azijoje. Kelio pradžią skirtingi šaltiniai nurodo skirtingai: Mazari Šarifą (Afganistanas), Termezą (Uzbekistanas) bei Dušanbę (Tadžikistanas). Galinis kelio punktas – Kirgizijos miestas Ošas. Aukščiausia kelio vieta – 4655 m (antras pagal aukštį tarptautinis kelias pasaulyje).
Svarbesnės gyvenvietės prie kelio: Ošas, Gulča, Sarytašas (Kirgizija), Murgabas, Chorogas, Kalai Chumbas, Dušanbė.
Būklė
Kelio kokybė skirtingose atkarpose skiriasi – vienur plentas asfaltuotas, kitur – ne, daug kur pažeistas erozijos, lavinų, nuošliaužų, žemės drebėjimų. Nepaisant to, tai yra vienintelis ištisas kelias per Pamyrą ir svarbi arterija, jungianti Kalnų Badachšano sritį su likusiu pasauliu. Žiemą dėl dažnų lavinų kelias nepravažiuojamas.
Istorija
Pamyro trakto rytinė atkarpa (701 km) Ošas-Chorogas statyta 1931–1934 m. Tai buvo pagrindinis kelias, kuriuo vyko Pamyro įsisavinimas. Šioje atkarpoje yra 3 perėjos: Taldykas (3615 m), Kyzyl Artas (4280 m), Akbaitalas (4655 m). Vakarinė atkarpa Chorogas-Dušanbė driekiasi sudėtingesniu reljefu, didžiąją dalį – siauru Piandžo upės tarpekliu. Šis kelias atidarytas 1940 m.
Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinis draustinis
Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinis draustinis – geomorfologinis draustinis Vilniaus miesto pietvakariuose. Jo teritorija užima 214,9 ha plotą, driekiasi šiaurės–pietų kryptimi tarp Aukštųjų Panerių ir Baltosios Vokės. Saugomą teritoriją iš rytų riboja Raisteliai, iš vakarų – Baltosios Vokės miškas. Draustinį kerta Eišiškių plentas. Įsteigtas Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 sprendimu Nr. 129, siekiant išsaugoti Vokės upės fliuvioglacialinio senslėnio šlaitinę juostą su ryškiomis erozinėmis formomis.
Reljefas
Vokės vaga vingiuoja buvusiu erdviu, 3–5 km pločio senslėniu, suformuotu paskutinio ledynmečio tirpsmo vandenų. Nuo Medininkų aukštumos senslėnio lygumą skiria labai raiški iš šiaurės vakarų pietryčių kryptimi nutįsusi vakarinės ekspozicijos šlaitinė juosta. Į draustinio teritoriją įeina daugiau negu 3 km ilgio, 400–800 m pločio ir 25–30 m santykinio aukščio šios juostos atkarpa. Gilios raguvos, raižančios šlaitus, daro sudėtingo ir gyvo reljefo įspūdį.
Gamtos vertybės
Senslėnio šlaitų vertybė – plačialapių miškų fragmentai, kuriuose auga seni liepynai, šimtamečiai ąžuolai. Draustinyje aptinkamas į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas kardalapis garbenis (Cephalanthera longifolia). Kadangi šios rūšies augalų populiacija nyksta, jai išsaugoti taikomos specialios apsaugos priemonės – kardalapio garbenio augavietė paskelbta gamtos paveldo objektu. Teritorijoje peri vidutinis margasis genys, pastebėta žalioji meleta.
Mesjė 98
Mesjė 98 – spiralinė galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 44,4 milijonų šviesmečių. Objektas dar žymimas NGC 4192 numeriu. Jo regimasis ryškis – 11.
Tykocino valsčius
Tykocino valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Tykocinas. Ribojasi su Choroščiaus, Didžiojo Dobžynevo, Kobilino Božimų, Krypno, Tšcianės ir Zavadų valsčiais.
Istorija
Įkurtas 1973 m., iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 207,34 km², iš kurių: Valsčius sudaro 6,95 % Balstogės apskrities.
Vengrijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
1976–1977 m. Vengrijos futbolo taurė
Finalinis turnyras:
Dominikos Respublikos herbas
right|200px
Dominikos Respublikos herbas – Dominikos Respublikos valstybinis simbolis. Sukurtas 1844 m., nuo to laiko keistas bent 20 kartų. Yra Dominikos Respublikos vėliavos dalis.
Herbo centrą sudaro skydas, kurio spalvos ir raštas sutampa su šalies vėliava. Priešais skydą pavaizduota atversta Biblija (pasakojama, kad atversta Jono Evangelija 8:32 su užrašu „ir tiesa jus išlaisvins“), už jos – dar keturios sukryžiuotos vėliavos ir auksinis kryžius viršuje. Skydą supa palmės šakelė (iš dešinės) ir laurų šakelė (iš kairės). Virš skydo pavaizduotoje mėlynoje juostoje yra šalies motto – Dios, Patria, Libertad („Dievas, Tėvynė, Laisvė“), o po skydu esančioje raudonoje juostoje – šalies pavadinimas República Dominicana.
Pirmasis šalies herbas turėjo daugiau panašumų su Haičio herbu – vaizduotos į šonus nukreiptos patrankos, vietoje skydo buvo sukryžiuotos vėliavos, virš jų – Frygų kepurė, abi šakelės buvo laurų. Laikui bėgant herbas keistas – panaikintos patrankos, kiti ginklai, Frygų kepurė, viena šakelė pakeista į palmės šakelę, 1853 m. įvestas kryžius. Iki 1913 m. šalyje buvo naudojami įvairūs herbai. 1913 m. patvirtintas dabartinis herbo dizainas.
1346 m.
1346 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Krakių apylinkė (Mažeikiai)
Krakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Mažeikių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Krakių apylinkė prijungta prie Viekšnių apylinkės.
Oriono trapecija
Oriono trapecija - žvaigždžių trapecija, kurią sudaro Oriono Θ – 4 ryškios O ir B spektrinių klasių žvaigždės. Būtent šių žvaigždžių sklindanti ultravioletinė spinduliuotė lemia Oriono ūko švytėjimą.
Paduobiai
Paduobiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6,5 km į pietvakarius nuo Žeimių, 1 km į pietryčius nuo Kuigalių, Barupės dešiniajame krante. Iš šiaurės prieina Nartautų miškas.
Istorija
XX a. pr. buvo palivarkas. Tarybiniais metais prie Paduobių prijungtas Savydiškių kaimas.
Gyventojai
thumb|left|320px|Paduobiai iš pietvakarių
Kaziuliai (Šalčininkai)
Kaziuliai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Jurgelionių, prie kelio. Vakariniu kaimo pakraščiu teka Gauja.
Daniliškės (Vilnius)
Daniliškės – pietvakarinė Vilniaus miesto savivaldybės dalis, esanti 4 km į pietus nuo Trakų Vokės, Trakų rajono paribyje. Yra dirbamų laukų apsuptyje, susiliejęs su Pagiriais. Iš rytų prieina Guobų miškas. Prie Vokės upės, į pietus nuo Kazbėjų, yra Daniliškių kapinės.
Daniliškių apylinkes aptarnauja 51 maršruto autobusas (Daniliškių st.).
thumb|left|250px|Daniliškių kapinės
Istorija
Iki 1996 m. tai buvo kaimas Trakų Vokės apylinkėje (Trakų rajonas).
Kolonija Zlotkai
Kolonija Zlotkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gervė
Žodis gervė reiškia:
Stangava
Stangava arba Malinovka (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Малиновка)  – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Stangavō prūsiškos kilmės. 1304 m. minimi Stangowe. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 68 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Olando Kepurė
thumb|250px|Olando Kepurė
Tai parabolinė kopa, supustyta ant moreninio gūbrio. Ši vieta yra intensyviai ardoma jūros. Palaipsniui iš morenos pagrindo išplaunami didesni ar mažesni rieduliai. Todėl taip vadinamame pliaže susikaupė riedulių sąnašynas. Ardant skardžio pagrindą, nuo Olando Kepurės viršuje, dėl sunkio jėgos, formuojasi nuošliaužos.
Olando Kepurė nuo seno buvo orientyras jūreiviams ir žvejams, todėl XIX a. pr. pastatyti navigaciniai ženklai ir nuo tada žymima žemėlapiuose. Čia atsiveria jūros vaizdas su stačiais krantais ir akmenuotais paplūdimiais. Nuo skardžio patogu stebėti virš jūros skrendančius paukščius.
Etimologija
Pateikiamos kelios Olando Kepurės pavadinimo versijos:
thumb|center|800px|Reginys į jūrą nuo Olando Kepurės
Peter Sloterdijk
thumb|Peter Sloterdijk Peteris Sloterdaikas (Peter Sloterdijk, g. 1947 m. birželio 26 d. Karlsruhe) – vokiečių filosofas.
Biografija
Gimė 1947 m. birželio 26 d. Vokietijos mieste Karlsruhe. Miuncheno universitete studijavo filosofiją, germanistiką ir istoriją. 1975 m. Hamburgo universitete gavo filosofijos daktaro laipsnį. Jo filosofija laviruoja tarp griežto akademizmo ir laisvo minčių dėstymo. Kai kurie jo pareiškimai yra sukėlę labai aštrias diskusijas ir vertinti labai prieštaringai. Jis atmeta dualizmo idėją – tarp kūno ir sielos, subjekto ir objekto, kultūros ir gamtos ir t. t. Kartais laikomas post – humanizmo atstovu.
1983 m. parašė „Ciniškojo proto kritiką“ (Kritik der zynischen Vernunft), tapusią perkamiausia filosofijos knyga vokiečių kalba.
Gifu prefektūra
Gifu prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Čiūbu regione, Japonijos centre. Sostinė – Gifu.
Istorija
Seniau Gifu prefektūros vietoje buvo Hidos ir Mino žemės. Istoriškai tai buvo kardų gaminimo centras visos Japonijos mastu. Šiais laikais, prefektūra garsėja aerokosmine inžinerija.
Geografija
thumb|250px|Gifu prefektūros žemėlapis Tai viena iš aštuonių tų Japonijos prefektūrų, kurios iš visų pusių apsuptos sausumos. Gifu ribojasi su septyniomis prefektūromis: Aičio ir Mijės prefektūromis pietuose, Fukujo prefektūra vakaruose, Išikavos prefektūra šiaurės vakaruose, Nagano prefektūra rytuose, Šigos prefektūra pietvakariuose ir Tojamos prefektūra šiaurėje.
Šiaurinėje prefektūros dalyje gausu aukštų kalnų, tarp jų yra ir Japonijos Alpės, o štai pietinėje dalyje vyrauja milžiniškos lygumos, naudojamos žemdirbystei. Čia susitelkę daugiausia prefektūros gyventojų.
Miestai
Gifu prefektūroje yra 21 miestas:
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį:
Miestų ir kaimų susijungimai
Nuo 2003 m. kovo mėn. iki dabar įvykdyta 17 miestų ir kaimų sujungimų.
Ekonomika
Gifu prefektūroje dominuoja aerokosminė ir automobilių pramonė, tačiau yra išlikę ir tradicinių pramonės šakų, tokių kaip žemdirbystė ir medžio apdirbimas.
Lietuvos ežerai
Lietuvoje yra maždaug 2600–2800 natūralių ežerų plotu didesnių nei 0,5 ha (LR upių, ežerų ir tvenkinių kadastras nurodo 2610, LR ežerų klasifikatorius – 2790). Jų bendras plotas – 880 km². Šalyje taip pat yra virš 3100 mažesnių (0,05–0,5 ha ploto) natūralios kilmės ežerėlių, tačiau bendras jų paviršiaus plotas tesudaro 5,34 km². Dalį mažųjų ežerų sudaro senvaginės bei karstinės kilmės vandens telkiniai, kurių skaičius nuolat kinta, todėl tiksliai įvertinti jų skaičiaus neįmanoma. Visi ežerai užima apie 1,37 proc. Lietuvos teritorijos ploto. Be to, šalyje yra apie 1100 dirbtinių tvenkinių, kurie didesni nei 0,5 ha.
Daugiausia ežerų yra Baltijos ir Žemaičių aukštumose, Dainavos ir Neries-Žeimenos žemumose. Ypač ežeringa sritis – Baltijos aukštumų lanko šiaurinė dalis – Aukštaičių aukštuma. Ten susidarę ištisi ežerynai: Molėtų, Dubingių, Zarasų. Aukštaičių aukštumoje telkšo didžiausi (Drūkšiai, Dysnai), giliausi (Tauragnas, Malkėstaitis), ilgiausi (Asveja, Sartai) ežerai šalyje. Dzūkų ir Sūduvos aukštumose ežerų grupės mažesnės. Ten susidarę Trakų, Aukštadvario ežerynai bei didžiųjų Sūduvos ežerų grupė (Dusia, Metelys, Obelija). Žemaičių aukštumoje tekšo dideli Platelių, Lūksto, Masčio, Biržulio, Germanto ežerai. Dainavos žemumoje driekiasi Veisiejų ežerynas, o Neries-Žeimenos žemumoje – Ignalinos ežerynas. Didžiausias ežeringumas (>11 %) yra šalies šiaurės rytuose, Ignalinos ir Zarasų rajono rytinėje dalyje. Mažiausiai ežerų yra Lietuvos Vidurio žemumoje (<0,5 %) ir Pajūrio žemumoje. Dauguma ežerų telkšo 100–160 m aukštyje virš jūros lygio.
Pagal dubens kilmę Lietuvos ežerai skirstomi į ledyninius (arba glacigeninius), sudarytus ledyno ir jo tirpsmo vandenų (užtvenktiniai, glaciodepresiniai, rininiai, ledo guolio, evorsiniai, senslėniniai), senvaginius (arba fliuviogeninius), lagūninius (arba mareogeninius), pelkinius (arba organogeninius), karstinius, sudėtinguosius ir dirbtinius (arba antropogeninius). Dauguma Lietuvos ežerų susitelkę ledyninės ir upinės kilmės dubenyse. Pagal gylį vyrauja seklūs ir vidutinio gylio ežerai, tik 85 ežerai yra gilesni nei 20 m. 48 % kranto linija mažai vingiuota, 28 % – vidutiniškai vingiuota, 17,5 % – labai vingiuota, 6,5 % nevingiuota.
Pagal pratakumą ežerai skirstomi į: Iš visų pratakinių ežerų 650 turi 1 intaką, 140 – 2, 40 – 3 ir 40 – daugiau nei 3 intakus.
Pagal vystymosi stadiją dauguma Lietuvos ežerų yra subrendimo ir senatvės stadijose. Daug ežerų nunyko dėl melioracijos, gamtinės ir antropogeninės eutrofikacijos. Manoma, kad per 12 tūkst. metų užpelkėjo apie 15 tūkst. Lietuvos ežerų.
Ežerų pakrantėse ir atabrade paprastai auga viksvos, ajerai, nendrės, meldai, švendrai, iš plūduriuojančių augalų būdingos vandens lelijos, lūgnės, plūdės, o iš visai pasinėrusių augalų – elodėjos, maurabragiai, dumbliai.
Lietuvos ežerai pagal hidrocheminę sudėtį yra hidrokarbonatų klasės. Bendra mineralizacija >120 mg/l, rūgštingumas 6,5–9,2 pH, hidrokarbonatų >80 mg/l. Dauguma ežerų yra mezotrofiniai (vidutinio maistingumo), mažiau yra eutrofinių (labai maistingų), o aukštapelkėse pasitaiko distrofinių (nemaistingų) ežerų.
Didžiausi ežerai
Trisdešimt didžiausių Lietuvos ežerų:
4226,6 ha Drūkšių ežero priklauso Lietuvai.
Vištyčio ežeras yra 1783 ha ploto ir būtų ketvirtas pagal dydį, bet tik mažesnė jo 543,7 ha ploto dalis yra Lietuvos Respublikos teritorijoje – didžioji dalis priklauso Rusijai.
Daškūnai
Daškūnai – Vilniaus miesto dalis, į vakarus nuo kelio ir į šiaurę nuo Baraškų.
Jurjonai (Dovilai)
Jurjonai – kaimas centrinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Gargždų.
Bikūnai (Zarasai)
Bikūnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Suvieko, šalia Čičirio įlankos. Praeina kelias. Yra kaimo turizmo sodyba.
Taruškos
Taruškos – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Panevėžio, prie Gitėnų miškų ir kelio. Taruškų geležinkelio stotelė prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio.
Gyventojai
center|thumb|300px|Taruškų geležinkelio stotis
Dievturyba
„Dievturyba“  – neopagoniškas religinis judėjimas Latvijoje, teigiantis, esą atkuria senovės baltų religiją, gyvavusią Latvijoje iki krikšto įvedimo XIII a. Pavadinimas kildinamas iš žodžių „Dievo turėjimas“.
Istorija
Latvijos „Dievturių“ sandrauga įkurta 1925 m. istoriko ir kraštotyrininko Ernesto Brastinį. 1940 m. sovietai okupavo Latviją, dievturius uždraudė, o 1942 m. E. Brastinį nužudė Rusijos kalėjime. 1990 m. Latvijos respublikai atkūrus nepriklausomybę 1991 m. sandrauga atkurta. Pagal 2016 m. Latvijos Respublikos teisingumo ministerijos duomenis organizacijos šalininkams save priskyrė 695 žmonės. 2018 m. Lietuvos ir Latvijos senovės baltų religinių bendrijų „Romuva“ ir „Dievturių“ sandraugos atstovai nusprendė suvienyti jėgas ir telktis į vieną tarptautinę religinių bendrijų organizaciją.
Tikėjimas
thumb|220px|right|[[Luokstenės dievturių šventykla 2017 m.]]
Tikėjimas visų pirma pagrįstas senovės latvių folkloru, dainomis, mitologija, tačiau skiriasi nuo senovinės religijos, pavyzdžiui, nėra žinoma, kad senieji latvių pagoniai tikėtų į aukščiausiųjų dievų trejybę.
„Dievturyba“ yra panteistinis tikėjimas. Visagaliu laikomas Dievas, kiti išskiriami svarbūs dievai ir deivės yra Laima, Mara, Jūros Motė, Vandens Motė, Upių Motė.
Dabartinis dievturių vadovas – Valdis Celmas. 2017 m. atidaryta šventykla Dauguvos upės saloje prie Pliavinios miestelio.
Raiboji devynbalsė
Raiboji devynbalsė (Sylvia nisoria) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis devynbalsių genčiai.
Vengrijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Raiboji devynbalsė
Patino kūno viršutinė dalis pilka, antuodegio ir pečių plunksnos dėmėtos, apatinė balsva, išmarginta juosvais skersiniais dryžiais. Snapas juosvas. Kojos pilkai rausvos. Patelės nugara rudai pilka, pilvo vidurys be dryželių. Jauniklių dryžuoti kūno šonai arba tik antuodegis.
Lietuvoje vietomis reta. Gyvena miškų pakraščiuose, kadagynuose.
Mis Pasaulis 1951
Mis Pasaulis 1951 – pirmoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurse dalyvavo 21 dalyvė iš Jungtinės Karalystės ir 5 dalyvės iš kitų šalių.
Argumentas iš senumo
Senumo argumentas, dar žinomas, kaip tradicijos argumentas, – loginė argumentacijos klaida, kai kažkuris teiginys laikomas teisingu, nes jis tokiu buvo laikomas ilgą laiką. Taip pat dažnai pasitaiko variacija, kai sakoma, kad kažkas yra gerai, nes „visada (ilgą laiką) taip buvo“.
Senumo argumentas yra paplitęs turbūt visose gyvenimo srityse.
Logika
Tai yra klaida, kadangi idėjos senumas neturi jokio loginio ryšio su jos teisingumu ar klaidingumu. Tačiau kasdieniniame gyvenime senumo argumentu kartais galima pasiremti. Sena idėja, kurios teisingumas buvo daug kartų kvestionuotas, tikrintas ir nepaneigtas, turi daugiau šansų būti teisinga, nei nauja ir dar gerai nepatikrinta idėja. Reikia atkreipti dėmesį, kad idėjos gyvavimo laikotarpis čia turi tik tiek reikšmės, kiek labai per tą laiką ji buvo tikrinta.
Kalifornija
Kalifornija  – valstija JAV, vakarinėje Ramiojo vandenyno pakrantėje.
Mesjė 99
thumb|right|300px|M99 Mesjė 99 – sūkurio galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Ši galaktika nuo mūsų yra nutolusi 60 milijonų šviesmečių. Galaktika atsisukusi į mus beveik tiksliai savo plokštuma ir sukasi pagal laikrodžio rodyklę. Objektas dar žymimas NGC 4254 numeriu. Jo regimasis ryškis – 9,9. Tai vienas iš blyškiausių Mesjė objektų.
Kalifornija
Kalifornija tankiausiai apgyvendinta ir trečia pagal užimamos teritorijos plotą JAV valstija.
Mesjė 99
Galaktika nelabai taisyklinga. Nukrypimai nuo taisyklingos formos galbūt atsirado jai sąveikaujant su gretimomis galaktikomis.
Kalifornija
Istorija
thumb|left|220px|[[Francis Drake|Frensis Dreiko išsiilapinimas Kalifornijoje 1579 metais]] thumb|right|220px|[[1848 m. prasidėjusi Kalifornijos aukso karštinė]]
Mesjė 99
Galaktiką atrado Pierre Méchain 1781 m. Istoriškai tai antroji galaktika, oficialiai pripažinta spiraline (1846 m.). Pirmoji tokia pripažinta Mesjė 51.
Kalifornija
Istorija
Tarp europiečių, kurie pirmieji 1542 metais ištyrinėjo Kalifornijos pakrantes, buvo Chuanas Rodrigesas Kabriljas (Juan Rodriguez Cabrillo) 1542 m. ir seras Frensis Dreikas (Francis Drake) 1579 metais. Iki XVIII a. ketvirtojo dešimtmečio buvo manoma, kad Kalifornija yra sala.
Kalifornija buvo pavadinta šiaurės vakarų Ispanijos imperijos dalis Šiaurės Amerikoje. Ispanų misionieriai nuo XVIII a. pirmojo dešimtmečio pabaigos pradėjo kurti nedideles gyvenvietes dideliuose dykynės plotuose į šiaurę nuo Žemutinės Kalifornijos (California Baja). Po to, kai Meksika paskelbė savo nepriklausomybę, visa virtinė tokių gyvenviečių buvo paskelbta valstybine nuosavybe ir tos gyvenvietės-misijos buvo apleistos.
Po JAV–Meksikos karo 1847 metais šis regionas buvo pasidalintas tarp JAV ir Meksikos. 1848 m. JAV dalyje (Aukštutinė Kalifornija – Alta California) atradus aukso, prasidėjo vadinamoji „aukso karštinė“. Tuo metu gyventojų skaičius labai išaugo. Tuo pačiu metu buvo paskelbta Kalifornijos respublika, kurios gyvavimas greitai baigėsi, kai San Fransisko įlankoje išsilaipino JAV karinio laivyno komandoras Sloutas ir paskelbė teritoriją priklausant JAV. 1850 m. rugsėjo 9 d. Kalifornija buvo paskelbta 31 JAV valstija.
Pilietinio karo metu Kalifornija oficialiai palaikė Šiaurę, bet jos gyventojų nuomonė išsiskyrė. Kalifornijos savanorių būriai kovėsi abiejose pusėse.
XIX a. aštuntajame dešimtmetyje nutiesus pirmąjį transkontinentinį geležinkelį, gyventojų skaičius nepaprastai greit išaugo. Kolonistams patiko Kalifornijos klimatas ir puikios sąlygos verstis žemės ūkiu. 1950 metais Kalifornija tapo daugiausia gyventojų turinčia valstija ir išlieka tokia iki šiol.
Demografija
thumb|220px|right|[[Los Andželas]] thumb|220px|right|[[San Fransiskas]]
Pagal gyventojų skaičių tai didžiausia valstija JAV, kurioje 2020 m. duomenimis gyveno 39 538 223 žmonių.
Didžiausi miestai
Didžiausi miestai pagal 2020 m. duomenis:
Didžioji dalis miestų susitelkę vienoje iš penkių aglomeracijoje (Los Andželo, San Fransisko įlankos, Riversaido-San Bernardino, San Diego, Sakramento).
Geografija ir gamta
thumb|220px|right|Kalifornijos žemėlapis thumb|220px|right|Kalifornijos pakrantė prie [[Big Suras|Big Suro]]
Kalifornijos valstija yra Ramiojo vandenyno pakrantėje. Šiaurėje ribojasi su Oregono, rytuose su Nevados, pietryčiuose su Arizonos valstija. Kolorado upė sudaro ribą tarp Kalifornijos ir Arizonos. Pietuose ribojasi su Meksikos Žemutinės Kalifornijos valstija.
Kalifornija yra trečioji pagal plotą JAV valstija – 423 970 km². Dauguma didžiųjų miestų išsidėstę valstijos vakaruose prie Ramiojo vandenyno. Centrinę valstijos dalį užima derlingos žemės, apsuptos kalnų – kadaise buvusio vandenyno vieta. Gana šiltas klimatas, ypatingai centre ir kai kur pietuose, leidžia auginti atitinkamas kultūras; pvz, citrinvaisius. Pietinėje dalyje driekiasi Mohavių dykuma. Nuo dykumos į šiaurės rytus, prie Nevados, plyti Mirties slėnis, kuris yra žemiausia (86 m. žemiau jūros lygio) ir karščiausia vieta Šiaurės Amerikoje.
Toliau į šiaurės vakarus nuo Mirties slėnio telkšo Tahou ežeras (ant Kalifornijos ir Nevados ribos). Kalifornija turi aštuonias salas, vadinamas Sąsiaurio salomis, Ramiajame vandenyne į vakarus nuo Los Andželo pakrantės. Valstijos rytuose driekiasi Siera Nevados kalnai. Jų viršukalnė – Vitnis  – pats aukščiausias kontinentinės JAV dalies taškas (4421 m.). Netoliese yra Josemičio nacionalinis parkas. Išilgai valstijos teritorijos driekiasi tektoninis Šv. Andrejaus lūžis.
San Fransisko įlanka yra įsiterpusi į vakarinę Kalifornijos pakrantę. Aukso Vartų sąsiauris jungia šią įlanką su vandenynu. Prie šios įlankos yra keletas žymių miestų: San Fransiskas, Oklandas, San Chozė, Berklis su daugeliu priemiesčių. Į pietus nuo San Fransisko įlankos yra Silicio slėnis, kuris apima San Chozės miestą ir jo apylinkes. Silicio slėnis yra žinomas dėl technologijų kompanijų.
Kalifornijos nacionaliniai parkai
thumb|220px|right|[[Josemičio nacionalinis parkas]] thumb|[[Mirties slėnio nacionalinis parkas]]
Kalifornija ir Aliaska turi po aštuonis nacionalinius parkus – daugiausia tarp JAV valstijų. Dar yra nacionalinių įdomios gamtos paminklų ir valstijos parkų. Kalifornijos nacionaliniai parkai:
Augalija
thumb|220px|right|[[Visžalė sekvoja|Visžalių sekvojų miškas Redvudo nacionaliniame parke]] Kalifornijoje auga masyviausi, aukščiausi ir ilgaamžiškiausi planetos medžiai. Didieji mamutmedžiai (Sequoiadendron giganteum) yra endeminė rūšis, tai masyviausių pasaulyje medžių rūšis auganti tik Kalifornijos pietryčiuose. Visžalių sekvojų (Sequoia sempervirens) virš 99 proc. natūralios populiacijos auga tik Kalifornijos šiaurvakarių švelnaus ir drėgno klimato regione palei Didžiojo vandenyno pakrantes. Valstijos šiaurinėje dalyje auga pakrantinės pocūgės (Pseudotsuga menziesii var. menziesii) – vienos iš aukščiausių medžių rūšių.
Rytinėje Kalifornijoje auga ilgaamžiškiausių medžių planetos rūšis – gajosios pušys (Pinus longaeva). Gajosios pušies medis augantis valstijos rytinėje Injo apygardoje apygardoje žinomas kaip Metušelas yra seniausias Žemėje augantis medis, 2021 m. jo amžius – 4 853 metų.
Gyvūnija
thumb|220px|right|[[Šiaurės Amerikos basariskas|Šiaurės Amerikos basariskai]] Kalifornijos įvairiuose biotopuose gyvena kojotai (Canis latrans), daugelyje vietovių, ypač šiaurinėje dalyje juodieji lokiai (Ursus americanus), juodauodegiai elniai (Odocoileus hemionus), Šiaurės Amerikos basariskai (Bassariscus astutus), rudosios lūšys (Lynx rufus), valstijoje labai reti erniai, arba jų amerikinis porūšis (Gulo gulo luscus), Šiaurės Amerikos pumų Puma concolor couguar porūšis, paprastieji meškėnai (Procyon lotor), skraidančių voverių Glaucomys sabrinus rūšis, pilkosios lapės (Urocyon cinereoargenteus), kiaunės žuvautojos (Pekania pennanti). Kalifornijos Čenelio salose kaip endeminė rūšis gyvena salinės lapės (Urocyon littoralis).
Kalifornijos Dydžiojo vandenyno pakrantės vandenyse gyvena kaliforniniai jūrų liūtai (Zalophus californianus), šiauriniai jūrų drambliai (Mirounga angustirostris), pilkieji banginiai (Eschrichtius robustus), paprastieji ruoniai (Phoca vitulina), jūrinės ūdros (Enhydra lutris).
Tarp paukščių gyvena tokios rūšys kaip baltagalviai jūriniai ereliai (Haliaeetus leucocephalus), Kilnieji ereliai (Aquila chrysaetos), Larus californicus, kanadinės berniklės (Branta canadensis), Turdus migratorius, dėmėtosios pelėdos (Strix occidentalis), kolibriai, įskaitant Calypte anna ir labai reti kaliforniniai kondorai (Gymnogyps californianus).
Gėluose vandenyse gyvena Oncorhynchus tshawytscha, Oncorhynchus kisutch, vaivorykštiniai upėtakiai (Oncorhynchus mykiss), Oncorhynchus nerka, Lepomis macrochirus, upokšniniai šalviai (Salvelinus fontinalis) ir kitos žuvys.
Ekonomika
Kalifornija – ekonomiškai stipriausia JAV valstija, sukurianti apie 14 % JAV BVP. Ekonominės analizės biuro duomenimis, BVP 2020 m. Kalifornijoje sudarė daugiau kaip 3 trilijonų JAV dolerių. Kalifornijoje darbuojasi 14 mln. žmonių. Kalifornijos ekonominė sėkmė siejama su keliomis aukštoms technologijoms imliomis gamybos šakomis ir klestinčia kino industrija.
Kino industrija
thumb|220px|[[Holivudas nuo kalvos]]
Kalifornijos kino pramonė klesti, o Holivudas ir Anaheime esantis Disneilendas yra pagrindiniai sėkmę nešantys veiksniai. Holivudo filmų industrija užtikrina didelę valstijos pajamų dalį. Vien 2015 m. šio sektoriaus indėlis į Kalifornijos ekonomiką siekė apie 49 mlrd. dolerių. Be to, buvo sukurta apie 2,4 mln. naujų darbo vietų.
Aukštųjų technologijų ir kitos pramonės šakos
thumb|220px|„[[Apple“ būstinė]]
Dauguma Kalifornijos pramonės šakų yra technologiškai intensyvios. Šiame sektoriuje susitelkę apie 9,4 % Kalifornijos darbo jėgos. Gaminama puslaidininkiai, kompiuteriai, programinė įranga ir kt. Transporto priemonių pramonės svarbiausia šaka – aviacijos ir kosmoso pramonė; gaminama civiliniai ir kariniai lėktuvai, nešančiosios raketos ir kitos priemonės kosminei erdvei tirti. „Lockheed Martin“ įmonė svarbi aviacijos ir kosminėje pramonėje. Valstijoje dar statomi ir remontuojami laivai, gaminami ir surenkami automobiliai. „Tesla Motors“ gamykla Fremonte ir kt. Kalifornijoje yra įsikūręs Silicio slėnis, kuriame telkiasi daug informacinių technologijų bendrovių, kaip „Apple“, „Alphabet“ (anksčiau „Google“), „Meta Platforms“ (anksčiau „Facebook“), taip pat „Electronic Arts“ „eBay“, „HP“, „Intel“, „nVidia“, „Netflix“, „PayPal“, „Adobe“, „Cisco“, „Twitter“ ir daugelis kitų, tarp kurių nemažai startuolių.
Paslaugų sektorius
Kalifornijos paslaugų sektorių sudaro profesinės ir verslo, švietimo ir sveikatos apsaugos, finansinės veiklos paslaugos, poilsio ir viešbučių veikla. 2018 m. vien iš turizmo gauta 140,6 mlrd JAV dolerių pajamų. Kalifornijos universitetas Los Andžele (UCLA) ir Kalifornijos universitetas yra didžiausi universitetai šioje valstijoje. Šių dviejų universitetų BVP metinis indėlis į valstijos ekonomiką siekia 120 mlrd. dolerių.
Žemės ūkis
Kalifornija yra pirmaujanti JAV valstija pagal gaunamas pajamas iš žemės ūkio veiklos. Šiame sektoriuje dirba apie 10 proc. valstijos darbo jėgos. Iš maždaug 403 932 km² valstijos užimamos žemės ploto – 101 171 km² arba vieną ketvirtį užima žemės ūkio paskirties žemė. Dalis ūkininkavimui naudojamos žemės yra kiek daugiau nei 202 342 hektarų ploto Kolorado dykumoje.
Šio sektoriaus sėkmė siejama su valstijoje trunkančiu ilgu augalijos vegetacijos laikotarpiu ir derlingu dirvožemiu. Taip pat didžioji dalis žemės yra drėkinama, o tai lemia ūkininkavimo veiklos stabilumą. Kalifornijoje daugiausiai auginami kiviai, sėjamosios salotos, abrikosai, pistacijos, alyvuogės, figos, migdolai, apelsinai, graikiniai riešutai, nektarinai, džiovintos slyvos ir datulės. Tarp 50 Amerikos valstijų Kalifornija yra pirmaujanti vynuogių, citrinų, slyvų, arbūzų, braškių, avokadų ir persikų produkcijos augintoja. Apelsinų gamybos srityje tik Floridos valstijoje išauginama daugiau apelsinų nei Kalifornijoje. Kalifornijos žemės ūkio produktais aprūpinama vietinė rinka, o kita dalis skirta eksportui. Eksportas sudaro penktadalį valstijos pajamų. Pagrindiniai Kalifornijos produktai atnešantys didžiausias finansines įplaukas yra pienas, vynuogės ir medvilnė.
Politinė sistema
Kalifornija valdoma kaip respublika. Vykdomoji valdžia – gubernatorius ir kiti renkami pareigūnai. Dabartinis valstijos gubernatorius yra Gavin Newsom. Valstijos gubernatorius, kaip ir kiti konstituciniai valstijos pareigūnai, renkamas ketverių metų kadencijai ir jį galima perrinkti tik vieną kartą.
Įstatymų leidžiamoji valdžia – Senatas (40 senatorių) ir Asamblėja (80 deputatų). Valstijos senatoriai renkami ketveriems, o Asamblėjos nariai dvejiems metams. Kalifornija turi 2 atstovus JAV Senate ir 53 – JAV Kongrese.
Teisminė valdžia – Aukščiausiasis valstijos Teismas ir žemesnių instancijų teismai. Pagrindinis Kalifornijos įstatymas yra Kalifornijos konstitucija – vienas iš didžiausių konstitucinių dokumentų pasaulyje.
Valstijos sostinė – Sakramentas. 1775–1849 m. valstijos sostinė buvo Monterėjuje, 1849–1851 m. San Chozė, 1852–1853 m. Valjeche, 1853–1854 m. Benisijoje, o nuo 1862 m. – San Fransiske, 1852 m. sostinė laikinai buvo persikėlusi į Sakramentą, nes Valjeche nebuvo pabaigtos valstybinės rezidencijos statybos. Sakramentas nuolatine sostine tapo 1854 m. 1862 m. dėl didelio potvynio sostinės funkcijos keturiems mėnesiams buvo perkeltos į San Fransiską.
Bildos
Bildos – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujo Strūnaičio.
Baltaveidis kapucinas
Baltaveidis kapucinas (Cebus albifrons) – beždžionių kapucinų rūšis, randama septyniose skirtingose šalyse Pietų Amerikoje: Bolivijoje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Venesueloje, Ekvadore, Peru bei Trinidade ir Tobage.
Tai vidutinio dydžio beždžionė su šviesiai ruda nugara ir šviesiu priekiu. Šios beždžionės maitinasi vaisiais, kitų augalų dalimis, vabzdžiais ir kartais mažais stuburiniais gyvūnais. Baltaveidžiai kapucinai medžiojami ilgauodegių kačių (Leopardus wiedii).
Gyvena gana didelėse grupėse, sudarytose iš 15–35 individų. Grupės gyvenama teritorija siekia 1,2–1,5 km².
Vištytis (ežeras)
Vištyčio ežeras  – ežeras Lietuvoje (Vilkaviškio raj.) ir Rusijoje (Kaliningrado sr., Nesterovo raj.), 3 km į šiaurę nuo Lietuvos, Rusijos ir Lenkijos valstybių sienos sankirtos.
Aprašas
Ežeras užima 17,83 km² plotą, iš kurio Lietuvai priklauso 5,44 km². Išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 8,4 km, plotis iki 4,2 km. Altitudė 172,7 m. Giliausia ežero vieta (54 m) yra jo pietinėje dalyje.
Ežeras susidaręs sudėtingoje Vištyčio aukštumos tarpukalvių dubumoje. Rusijos pusėje ežeras sudaro Didžiąją įlanką, tuo tarpu Lietuvos krantas mažiau raižytas. Dubens šlaitai statūs ir aukšti, su 8 m ledyninio ežero ir 4-5 m holoceno ežero terasomis. Vakarinė ir šiaurės vakarinė terasa pelkėta. Apie vakarinius ir pietinius krantus dunkso miškai (Romintos giria). Dugnas raižytas, yra 25-30 m gylio lovių. Atabradai gan siauri, pakrančių augalija vakaruose siekia 5-6 m gylį. Vandens skaidrumas 6-8 m. Beveik 4 mėnesius ežerą dengia ledas (jo storis iki 40-45 cm).
Į Vištyčio ežerą suteka 15 upelių (Vyžaina, Černica, Bezymianaja ir kt.), šiaurėje išteka Priegliaus baseino upė Pisa.
Ežere veisiasi 22 rūšių žuvys, tarp jų seliavos, sykai, unguriai, vėgėlės, lydekos, ešeriai, kuojos, lynai ir kt. Ežere gyvena ~150 bestuburių rūšių, Didžiojoje įlankoje lizdus suka gulbės, antys.
Šiaurinėje, šiaurės vakarų pakrantėje rasta vėlyvojo paleolito dirbinių. Tiek Lietuvoje, tiek Rusijoje Vištyčio ežeras yra populiarus turistinis objektas. Lietuvos pusėje prie ežero įkurtas Vištyčio regioninis parkas. Rusijos pusėje įkurtas 335 km² ploto gamtos rezervatas į kurį įeina ir Vištyčio ežeras. Šiauriniame ežero krante įsikūręs Vištyčio miestelis. Palei rytinį krantą įsikūrę kaimai Žirgėnai, Čižiškiai, Pakalniai, kaimo turizmo sodybos, poilsiavietės. Šiaurine pakrante eina kelias, rytine –. Rusijos pusėje į vakarus nuo Vištyčio miestelio įsikūręs Maloje Beloziornoje kaimas.
Pavadinimas
Ežero atsiradimą apipynę nemažai padavimų. Sakoma, kad senovėje, kai dar nebuvę Vištyčio, toje vietoje buvusi graži lanka arba buvęs didelis miestas Mandabūrija. Pasakojama, kad Vištyčio ežeras atėjęs debesies pavidalu ir nukritęs, kai atsitiktinis žmogus (piemuo, mergaitė) paminėjęs vištytį – netyčia atspėjęs ežero vardą. Kiti pasakoja, kad ežeras atplaukęs žeme ir vis plėtęsis, o virš jo skraidęs vištytis ir cypsėjęs. Kai žmonės sušukę „Vištytis! Vištytis!“, ežeras nurimęs.
Anksčiau ežeras dar vadinosi Vištutis, Vištinis (Wisztyniec, Вистинець) ir Vištytis (Dwystytz, Dwisit). Greičiausiai pavadinimas kilęs nuo žodžio naminiam paukščiui višta.
Auksūdžio apylinkė
Auksūdžio apylinkė (arba Auksodės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Euro 2012/B grupė
EURO 2012 B grupė – viena iš keturių pirmojo EURO 2012 etapo grupių. Pirmosios grupės rungtynės buvo sužaistos 2012 m. birželio 9 dieną, paskutinės – birželio 17 dieną. Grupėje žaidė Olandijos, Danijos, Vokietijos ir Portugalijos rinktinės.
Pirmos dvi grupės komandos pateko į kitą etapą.
Motulka
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Lietuva olimpinėse žaidynėse kaip nepriklausoma valstybė dalyvavo septyniolika kartų.
Istorija
1912 m. Rusijos imperijos sudėtyje pasirodė ir sportininkai iš Vilniaus krašto – plaukikas Nikolajus Voronkovas ir šaulys Leonardus Syttin.
1918 m. atkūrus nepriklausomybę į Lietuvą grįžo pirmieji šalies sportininkai – Steponas Darius, Karolis Dineika, Viktoras Dineika, Kęstutis Bulota, Elena Kubiliūnaitė-Garbačiauskienė ir kiti. 1919 m. gegužės 18 d. Kaune įkurta pirmoji sporto organizacija – Lietuvos sporto sąjunga, gyvavo iki 1920 m. rugpjūčio. 1920 m. rugsėjo 15 d. įkurta Lietuvos fizinio lavinimosi sąjunga įgijo ir naudojosi išimtine teise atstovauti Lietuvai olimpinėse žaidynėse. Nepriklausomos Lietuvos sportininkai pirmą kartą dalyvavo 1924 m. surengtose vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje. Iš pradžių buvo nuspręsta siųsti 33 sportininkus, bet išsiuntė tik 15. 13 futbolininkų bei 2 dviratininkus. 1924 m. gegužės 25 d. Lietuvos futbolininkai žaidė prieš Šveicarijos komandą, bet pralaimėjo rezultatu 9–0 (4–0). Dviratininkai nebaigė 188 km ilgio trasos dėl techninių problemų.
Į 1928 m. vasaros olimpines žaidynes vyko 12 sportininkų: 2 boksininkai, 4 dviratininkai, 5 lengvaatlečiai ir 1 sunkiaatletis. Geriausią pasiekimą pasiekė boksininkas Juozas Vinča, kuris su kitais boksininkais dalinosi 5–7 vietas.
1932 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Los Andžele Lietuva nedalyvavo dėl ekonominių sunkumų ir politinių ginčų. Buvęs Lietuvos tautinio olimpinio komiteto prezidentas Antanas Jurgelionis dalyvavo olimpiadoje kaip menų varžybų teisėjas. Į 1936 m. vasaros olimpines žaidynes Berlyne Lietuva nebuvo pakviesta dėl principingos Lietuvos pozicijos Kauno procese teisiant Klaipėdos krašto nacius.
1940 m. Lietuvą okupavo ir aneksavo Tarybų Sąjunga, todėl po Antrojo pasaulinio karo Lietuvos sportininkai buvo priversti visose tarptautinėse varžybose dalyvauti Tarybų Sąjungos rinktinės sudėtyje. Pirmą kartą Lietuvos sportininkai TSRS sudėtyje pasirodė 1952 m. (3 krepšininkai, 1 boksininkas, 1 fechtuotojas). Tais pačiais metais pirmieji Lietuvos sportininkai laimi olimpinius medalius.
1990 m. atkūrusi valstybingumą, Lietuva vėl dalyvauja visos vasaros ir žiemos olimpinėse žaidynėse. Visose vasaros olimpinėse žaidynėse, pradedant 1992 m., Lietuvos sportininkai yra laimėję medalius.
Per visą istoriją Lietuvai, kaip nepriklausomai valstybei, vasaros olimpinėse žaidynėse atstovavo 222 sportininkai 18-oje sporto šakų ir 27 sportininkai 6-iose sporto šakose žiemos olimpinėse žaidynėse. Jauniausia Lietuvos rinktinės narė buvo plaukikė Rūta Meilutytė, kuriai 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo 15 metų ir 133 dienos. Vyriausia šalies olimpiete tapo 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvė Daina Gudzinevičiūtė, kuriai buvo 46 metai ir 225 dienos. Daugiausiai medalių pelnė Virgilijus Alekna ir Gintaras Einikis (po 3 medalius).
LTOK į 2012 m. vasaros olimpines žaidynes tikėjosi deleguoti 85 individualiai besivaržančius sportininkus ir nacionalinę krepšinio rinktinę. Tai būtų buvusi didžiausia šalies delegacija istorijoje, tačiau išsiųsta tik 62 sportininkai.