cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlanto vandenynas
Hidrologinis režimas
Vandenynas yra gana siauras ir didelę išgaravusios drėgmės dalį vėjai perneša į gretimus žemynus.
Vandenyno vandens paviršiaus temperatūra žiemą (šiaurės pusrutulyje – vasarį, pietų pusrutulyje – rugpjūtį) siekia nuo 28 °C ties pusiauju iki 6 °C (ties 60° š. pl.) ir -1 °C (ties 60° p. pl.). Vasarą (atitinkamai rugpjūtį ir vasarį) tose pačiose platumose vandens temperatūra būna 26 °C, 10 °C ir ~0°C.
Leonas Jovaiša
Biografija
1941–1948 m. dėstė Anykščių, Trakų, Telšių vidurinėse mokyklose ir mokytojų seminarijose, 1948–1958 m. – Klaipėdos mokytojų institute. 1953–1956 m. Klaipėdos miesto švietimo skyriaus Pedagoginio kabineto vedėjas, 1956–1958 m. Klaipėdos internatinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1958–1970 m. Švietimo ministerijos Mokyklų mokslinių tyrimų instituto mokslinis sekretorius. 1958–1970 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (dabar – Lietuvos edukologijos universitetas), 1970–1995 m. – Vilniaus universitete, 1978–1986 m. Pedagogikos katedros vedėjas. 1993–1996 m. – Kauno technologijos universiteto dėstytojas. Nuo 1973 m. buvo profesorius.
Atlanto vandenynas
Hidrologinis režimas
Vidutinis vandens druskingumas – 34,0-37,3 ‰. Didžiausias vandens tankis (>1027 kg/m³) yra vandenyno pietuose ir šiaurės vakaruose, o mažiausias (1022,5 kg/m³) ties pusiauju.
Vandenyno potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis vietomis siekia iki 18 m (Fandžio įlanka). Atskirose srityse potvyniai mišrūs ar vyksta kas parą, jų aukštis nuo 0,5 iki 2,2 m.
Leonas Jovaiša
Biografija
Tęstinio mokslinių darbų rinkinio „Acta paedagogica Vilnensia“ 1991 m. steigėjas, 1991–2000 m. sudarytojas ir vyr. redaktorius. 1990 m. išvertė I. Kanto knygą „Apie pedagogiką“.
Atlanto vandenynas
Ledas
Vandenyno šiaurinėje dalyje ledo danga susidaro tik vidutinių platumų vidinėse jūrose – Baltijos, Šiaurės, Azovo, Šv. Lauryno įlankoje. Atvirame vandenyne yra nemažai plaukiojančio ledo bei ledkalnių, atplukdomų iš Arkties vandenyno (Grenlandijos ir Barenco jūrų). Pietinėje dalyje ledai ir ledkalniai susidaro Antarktidos pakrantėje ir Vedelio jūroje.
Flora ir fauna
Atlanto vandenyne suskaičiuojama ~200 tūkst. augalų ir gyvūnų rūšių. Didelę dalį planktono sudaro vėžiagyviai – amfipodai ir eufauzidai, tarp jų ir krilis – pagrindinis banginių maisto šaltinis. Jo ypač daug greta Antarktidos krantų. Žuvų rūšių skaičius viršija 15 tūkstančių, banginių ir kitų irklakojų yra ~100 rūšių. Tropinės vandenyno dalies gyvūnija pasižymi didele bioįvairove tačiau savo gausa gerokai nusileidžia vidutinių platumų ir poliarinėms sritims.
Leonas Jovaiša
Biografija
Sūnūs Tomas Jovaiša, Linas Jovaiša, Eugenijus Jovaiša, vaikaitis Marius Jovaiša.
Atlanto vandenynas
Flora ir fauna
Tropikuose dugno augmeniją sudaro daugiausia raudondumbliai ir žaliadumbliai, o vėsesnėse srityse – rudadumbliai, vietomis taip pat andrai. Būdinga fauna: tropikuose – krabai, medūzos, žuvys skraiduolės, radioliarijai, sifonoforai, jūriniai vėžliai, rykliai, kašalotai; vidutinėse ir poliarinėse platumose – irklakojai vėžiagyviai, įvairūs moliuskai, silkės, menkės, jūrinės plekšnės, banginiai, ruoniai, jūrų liūtai. Jūrinių paukščių nedaug, gausiau jų yra pietinėje vandenyno dalyje, ypač netoli Antarktidos krantų (pingvinai, albatrosai, fregatos ir kt.).
Ekonomika
thumb|240px|Roterdamo uostas
Naudingosios iškasenos
Atlanto vandenyno dugne randamos šios naudingosios iškasenos: nafta, gamtinės dujos, geležies ir alavo rūdos, akmens anglis, fosforitai, geležies–mangano konkrecijos ir kt.
Žvejyba
Atlanto vandenyne sėkmingai žvejojama ilgus šimtmečius, ir jame yra daugiau kaip pusė viso pasaulio žuvų atsargų. Šiaurėje daugiausia gaudomos atlantinės menkės, stauridės ir langustai, o Pietuose – sidabrinės menkės, paprastieji tunai ir sardinės. Taip pat gaudomos austrės, midijos, kalmarai, įvairūs vėžiagyviai.
Svarbiausios žvejybos sritys yra Dogerio banka Šiaurės jūroje ir Labradoro banka prie Niufaundlando salos. Žvejybos traleriai, per valandą galintys sugauti ir perdirbti toną ar daugiau žuvies, kelia pavojų Atlanto žuvies ištekliams. Šalys, kurios ribojasi su vandenynu, paskelbė turinčios išskirtines teises į 370 km pakrančių zonos jūroje, kad išsaugotų žuvų atsargas.
Turizmas
thumb|240px|Atlanto pakrantė [[Tenerifėje]] Vulkaninės salos, iškilusios palei Atlanto vidurio kalnagūbrį, ypač Kanarai, Azorai ir Madeira, pritraukia daug turistų. Derlingas Kanarų salų juodžemis tinkamas auginti bananus, pomidorus, cukranendres ir tabaką. Švelnus subtropinis klimatas traukia turistus iš visos Europos.
Laivyba
Atlanto vandenynu praeina 2/3 pasaulio krovininių laivų maršrutų. Palengvinti susisiekimui su kitais vandenynais iškasti Panamos (jungia su Ramiuoju vandenynu) ir Sueco (su Indijos vandenynu) kanalai. Svarbiausi uostamiesčiai: Roterdamas (Nyderlandai), Londonas (Jungtinė Karalystė), Antverpenas (Belgija), Hamburgas (Vokietija), Niujorkas (JAV), Havras, Diunkerkas (Prancūzija), Buenos Airės (Argentina), Santosas (Brazilija), Keiptaunas (PAR), Dakaras (Senegalas), Lagosas (Nigerija), Alchesirasas (Ispanija).
Istorija
Nuo seno šiuo vandenynu pradėta plaukioti, ypač iš Europos. Vikingai pirmieji rašytinėje istorijoje kirto Atlantą (X a. pab. – XI a. pr.). Nuo XV a. juo plačiau pradėjo plaukioti portugalų, vėliau taip pat ir italų bei ispanų jūrininkai, o XVI–XVII a. prasidėjo intensyvi transatlantinė laivyba tarp Europos ir europiečių kolonijų Amerikoje ir Afrikoje.
Moksliniai tyrimai pradėti XIX a. pabaigoje, tai anglų ekspedicija, kuri plaukė laivu „Challenger“ pateikė duomenų apie gylį, sroves, organinį pasaulį. XX amžiuje laivu „Vitiazis“ aktyviai dalyvavo moksliniame tiriamajame darbe rusų mokslininkai.
FK Arpas Vilnius
Vilniaus „Arpas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2006 m., oficialiai įregistruotas 2008 m. Žaidžia SFL pirmenybėse. Yra dalyvavęs LFF taurės turnyruose.
Spalvinė gama
Komanda žaidžia raudonomis sportinėmis aprangomis.
Andre Zappa
Andre Zappa (g. 1976 m. gegužės 20 d. Lečėje, Italijoje) – italų kilmės dainininkas, gyvenanantis Lietuvoje. Yra laimėjęs LTV „Lietuvos Dainų Dešimtuką“, intensyviai koncertuoja įvairiuose Lietuvos klubuose, dalyvauja konkursuose, yra naktinio klubo bendraturtis. Jo atliekamos dainos skamba Lietuvos, Italijos, Ispanijos, Vokietijos, Austrijos, Baltarusijos ir Rusijos radijo stotyse.
Muzikinė karjera
Andre Zappos muzikinė karjera pasižymi skandaliukais, neatsiejamais nuo lietuviško šou verslo, ir pompastika, būdinga italams. Kiekviena nauja šio atlikėjo daina dažniausiai pristatoma kaip sugrįžimas į sceną bei dar vienas bandymas užkariauti muzikos pasaulio aukštumas.
Andre Zappa dainuoti pradėjo savo gimtajame mieste Lečėje, vėliau keletą metų gyveno ir koncertavo Lenkijoje, dalyvavo koncertiniuose turuose po Rusiją ir Baltarusiją.
Jau vaikystėje pasireiškė Andre Zappa improvizacijos ir vaidybos talentas. Italijoje buvo pakviestas dalyvauti pramoginėje jaunimo laidoje „95 E Dintorni“, transliuojamoje Lečės regioninėje televizijoje. Ten pirmą kartą pasirodė su vaikystės draugu Piero Butazzo. Laidoje buvo diskutuojama įvairiausiais klausimais: nuo politikos iki pramogų pasaulio. Taip pat dažnai buvo kviečiamas dalyvauti įvairiose radijo laidose. Ten ypatingai atsiskleidė Andre puikus humoro jausmas, išradingumas ir iškalbos menas. Šių radijo laidų temos būdavo telefoniniai pokštai. Vieną kartą dalyvaudamas vienoje iš šių laidų, Andre labai sėkmingai ir talentingai perdainavo savo mėgstamiausio italų atlikėjo Vasco Rossi garsiausius kūrinius. Šitaip, padedant geram draugui gitaristui Angelo Matia, Andre pradėjo popatlikėjo karjerą, nors jis niekada nestudijavo ir nesimokė dainavimo.
Baigęs universitetą, drauge su Angelo ir Piero, Andre labai daug keliavo po visą Europą. Lankėsi Lenkijoje, Austrijoje, Baltarusijoje, vasaromis grodavo ir dainuodavo gatvėse. Taip vieną vasarą visi trys atvyko į Lietuvą, Vilnių. Būdamas labai komunikabilus ir nuoširdus žmogus, Andrea labai greitai susirado čia draugų ir netrukus jau rengdavo koncertus tuo metu populiariame sostinės naktiniame klube „Brodvėjus“. Tai buvo pirmasis Andre, kaip solo atlikėjo, koncertas, kuriame skambėjo populiariausi itališki singlai.
Draugams Piero ir Angelo grįžus į Italiją, Andre, jausdamas simpatiją Lietuvai, nusprendė pasilikti čia visai vasarai. Jis ir toliau sėkmingai tęsė savo koncertinę veiklą „Brodvėjaus“ naktiniame klube. Charizmatiškasis atlikėjas greitai buvo pastebėtas Lietuvos prodiuserių ir sulaukė kvietimo dalyvauti tuometiniame populiariame realybės šou „Baras“. Ten jis tapo pirmuoju Lietuvoje užsieniečiu, dainuojančiu lietuvių kalba.
2004 m. vyko pirmieji bandymai įrašyti singlą. Žavėdamasis lietuviškąja popkultūra, Andre nusprendė perdainuoti vieną garsiausių Lietuvos hitų, SEL dainą „Mes negalim gyventi be balių“. Įdomu, kad įrašinėdamas šią dainą, Andre visiškai nemokėjo kalbėti, juo labiau dainuoti lietuviškai. Gegužės mėnesį, galima sakyti, prasidėjo Andre, kaip popatlikėjo karjera Lietuvoje. Jau pačią pirmąją savaitę daina tapo hitu ir sukosi visose šalies radijo stotyse. Staiga išpopuliarėjęs, jis buvo kviečiamas dalyvauti TV šou ir pokalbių laidose.
2004 m. spalio mėnesį pasirodė antroji Andre daina, romantišku pavadinimu „Popieriniai laivai“. Ji buvo pristatyta LRT laidoje „Lietuvos dainų dešimtukas“ ir užėmė garbingą antrą vietą.
2005 m. sausio mėn. dalyvavo nacionalinėje Eurovizijos atrankoje su daina „Grande“, kuri buvo sukurta likus trims dienoms iki konkurso. Dėl šios aplinkybės ir laiko stokos, daina nebuvo sėkminga. Po šios nesėkmės, nuo sausio iki balandžio mėnesio vyko rimti apmąstymai ir kūrybiniai procesai, kaip sugrįžti į lietuviškąją popsceną. Su savo geru draugu Mino, kuris tuo metu jam akomponuodavo gitara, sukūrė naują dainą, pavadinimu „Amore ciao“. Be prodiuserių pagalbos ši daina akimirksniu tapo hitu ir iškėlė Andre į vieno garsiausių to meto atlikėjų aukštumas. Vėl dalyvavo LRT laidoje „Lietuvos dainų dešimtukas“, tačiau neužėmė jokios vietos. Italijos muzikos firma „Mooverecords“, susižavėjusi šia daina, pareiškė norą įsigyti jos autorines teises. Buvo nufilmuotas video klipas ir sukurtos keturios kūrinio versijos: remix, ispaniška, rusiška ir lietuviška. Ji buvo įtraukta į rinkinį „Future Hits Dance Italia Vol 2“, kuris buvo išleistas keliose užsienio šalyse, tokiose kaip, Šveicarija, Austrija ir Vokietija. Rusiškoji dainos versija labai greitai tapo hitu Baltarusijoje. Įkvėptas tokios sėkmės, kartu su Mino, Andre sukūrė naują dainą „Baila Amor“ ir „Tu mano fortūna“. Pastaroji buvo sukurta italų atlikėjo Vasco Rossi dainos pagrindu. Su šia daina 2005 m. gruodį laimėjo pirmąją vietą „Lietuvos dainų dešimtuke“. Kovo mėnesį išleido naują dainą „Be tavęs“ ir gegužę „Man reikia saulės“. Ši daina vėl laimėjo „Lietuvos dainų dešimtuką“.
2007 m. pradžioje, sunkiai susirgus tėvui, grįžo į Italiją. Ten buvo beveik iki rugpjūčio mėnesio. Tuo laikotarpiu jis labai dažnai grįždavo į Lietuvą dalyvauti TV laidose ir surengė kelis koncertus. Pradėjęs bendradarbiauti su gitaros virtuozu Lorenzo Iorio, sukūrė ir įrašė daug dainų.
2008 m. su Lorenzo ir būgnininku Riccardo Bondini, surengė koncertų turą po Lietuvos kalėjimus. Tais pačiais metais išleido dar dvi naujas dainas: „www.myliu tave“ ir „Dolce Vita“. Abi dainos buvo sukurtas bendradarbiaujant su Lorezno Iorio. Dainos „Dolce Vita“ video klipas buvo įrašytas režisieriaus Francesco Monaco.
2009 m. su artimiausių draugų grupele išsirengė į kelionę aplink pasaulį. Tais pačiais metais Andre karjerą sudrebino skandalas. Daina „Melody Maker“, kuri buvo patalpinta į „My space web site“, buvo labai panaši į pasaulinio garso dainininkės Jennifer Lopez naujausią dainą „Hold it, don’t drop it“. Įdomi aplinkybė ta, kad Andre daina buvo keleriais metais senesnė nei J. Lopez. Tačiau Andre neturėjo jokių priekiaštų ir niekaip nekomentavo susidariusios situacijos.
2010 m. Andre grįo į Lietuvos muzikinį pasaulį su daina, skirta pagerbti Lietuvos prezidentei Daliai Grybauskaitei. Daina greitai išpopuliarėjo ir susilaukė daug prieštaringų vertinimų.
2011 m. išleista nauja nuotaikinga ir linksma daina „Mano mergaitė bomba“. Žodžius dainai parašė Hokshila Andrade, kurį Andre sutiko Havajuose per savo kelių mėnesių trukmės kelionę po pasaulį.
2012 m. pasirodė daina „Pasaulio pabaiga Lietuvoje“, skirta paminėti majų pranašautai pasaulio pabaigai.
Kriaušaičiai
Kriaušaičiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šiaudinės, prie kelio.
Aivaras Abromavičius
Aivaras Abromavičius (g. 1976 m. sausio 21 d. Vilniuje) – lietuvių bankininkas, vadybininkas, Ukrainos politinis veikėjas. 2014–2016 m. Ukrainos ūkio ministras, nuo 2019 m. – valstybinio koncerno „Ukroboronprom“ (80 tūkst. darbuotojų) generalinis direktorius.
Pranas Domšaitis
Pranas Domšaitis (1880 m. rugsėjo 15 d. Kruopynų kaime, dab. Гаево, Kaliningrado sr., Rusija, Rytų Prūsijoje – 1965 m. lapkričio 14 d. Keiptaune, PAR, palaidotas Keiptaune) – XX a. lietuvių dailininkas, tapytojas ekspresionistas.
Aivaras Abromavičius
Biografija
1988 m. tapo TSRS jaunimo krepšinio žaidinių čempionas. Nuo 1993 m. studijavo Estijoje Konkordijos Tarptautiniame universitete. 1996 m. pradėjo dirbti Hansabanke. 1998 m. tapo Hansabanko vertybinių popierių departamento direktoriumi. 1999 m. išvyko į Švediją ir dalyvavo internetinio brokerio projekte besivystančiose valstybėse. 2002–2014 m. buvo vienas iš „East Capital“ investicijų valdymo grupių savininkų. 2005 m. išvyko į Maskvą.
Pranas Domšaitis
Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. Pradėjo piešti vaikystėje. 1907–1910 m. studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje. 1910–1914 m. įgūdžius tobulino pas Lovisą Korintą Berlyne, studijavo Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, Italijos muziejų kolekcijas, lankėsi Rusijoje, Norvegijoje). Bendravo ir rengė parodas kartu su Maksu Lybermanu, Lovisu Korintu, Edvardu Munku, Kete Kolvic, Otu Diksu ir kt. 1914–1918 m. lankėsi Nidos dailininkų stovykloje, dalyvavo Kuršelių dailininkų stovykloje Sembos pusiasalyje. 1920 m. gavęs Lietuvos Respublikos pilietybę keletą kartų lankėsi Lietuvoje, nuo 1938 m. savo kūrinius pasirašinėjo lietuviška pavarde.
Aivaras Abromavičius
Biografija
2014 m. gruodžio 2 d. Ukrainos prezidento Petro Porošenkos įsakymu suteikta Ukrainos pilietybė. Tą pačią dieną politikas paskelbtas Ukrainos ūkio ministru.
Pranas Domšaitis
Biografija
1919–1938 m. gyveno Berlyne, kur susilaukė tikro pripažinimo. Jo kūrinių įsigijo Berlyno Nacionalinė galerija, Hamburgo, Karaliaučiaus, Liubeko, Ščecino muziejai, privačios galerijos. Parodose Austrijoje, Rumunijoje, Turkijoje, Vokietijoje ir kitose šalyse dalyvavo kartu su garsiais to meto dailininkais modernistais. 1914–1918 m. lankydavosi į Nidoje, o 1920 m. gavo lietuvišką pasą.
1933 m. Vokietijoje prasidėjus nacionalsocialistų organizuotai kampanijai prieš modernųjį meną, Prano Domšaičio, kaip ir kitų garsių modernistų darbai, buvo naikinami, metami iš valstybinių muziejų, draudžiamos parodos. 1937 m. jo paveikslai buvo eksponuojami šalia Emilio Noldės, Ernsto Barlacho ir kitų ekspresionistų kūrinių kilnojamojoje „Išsigimusio meno“ parodoje.
1938 m. dailininkas pasitraukė iš Berlyno į Austriją. Austrijoje susitiko lietuvių dailininkus emigrantus, 1944 m. pasitraukusius iš Lietuvos. Vėl pradėjo tapyti, dalyvavo emigrantų dailės parodose Austrijoje), pirmą kartą atstovavo Lietuvai.
1949 m. su žmona Adelheida Armhold persikėlė į Pietų Afrikos Respubliką ir apsigyveno Keiptaune. Intensyviai dirbo, rengė parodas, sėkmingai dalyvavo konkursuose. Sugebėjo savo kūryboje sujungti Europos moderniojo meno ir Afrikos tradicinio meno formas.
Kūryba
Ankstyvoji dailininko kūryba artima impresionizmo, vėliau kūryboje ryškėjo ekspresionizmo bruožai. Pradėjo kūrybinį kelią nuo kaimo vaizdų, išgarsėjo kaip peizažo meistras. Kūryboje svarbi religinė tematika. Kūriniai intensyvaus kolorito, ekspresyvūs, apibendrintų formų. Šešėliavimo kontrastai kuria paslaptingą, mistinę nuotaiką, dažnai naudojamas juodas kontūras. Kūrybos simboliu tapo kelio, nesibaigiančios kelionės motyvas.
Sukūrė buitinės („Bulves skuta“ 1910 m.) ir religinės („Bėgimas į Egiptą“ 1918 m., 1950 m., 1952 m., 1958 m., 1960 m., „Apreiškimas“ 1955 m., 1962 m., 1963 m., 1964 m., „Nukryžiavimas“ 1959 m., 1962 m., 1963 m., 1964 m.) tematikos paveikslų, peizažų („Lietuvos kaimo peizažas“ 1918 m., „Žvejų valtys“ 1935 m., „Austrijos peizažas“ 1938 m., „Kaimas Karoo“ 1958 m.), portretų („Autoportretas“ 1930 m., 1956 m., „Adelheid Armhold portretas“ 1933 m.), natiurmortų („Gėlės“ 1937 m., 1960 m.), figūrinių kompozicijų („Šokėjai“ 1952 m., „Trys moterys“ 1955 m., „Keturios figūros“ 1961 m.)
1989–2001 m. JAV Lietuvių fondas perdavė Lietuvos dailės muziejui 528 tapytojo kūrinius. 2001 m. liepos 26 d. Klaipėdos paveikslų galerijoje (2004 m. ji pavadinta Prano Domšaičio galerija) atidaryta nuolat veikianti P. Domšaičio tapybos ekspocizija. 2006 m. Lietuvių fondas padovanojo dar 135 dailininko kūrinius. Šiuo metu Lietuvos dailės muziejuje saugomi 665 P. Domšaičio kūriniai.
Pedro de Alvarado
1511 m. dalyvavo Kubos užkariavime. 1519–1921 m. Ernano Korteso, vadovavusio Meksikos nukariavimui, padėjėjas. 1523–1527 m. užkariavo Gvatemalą ir Salvadorą. 1534 m. organizavo ispanų žygį į Ekvadorą. Žuvo malšindamas indėnų sukilimą.
Nadymas
Nadymas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srities šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje, Nadymo kairiajame krante, 290 km į pietryčius nuo apygardos sostinės Salechardo. Rajono centras. 47,6 tūkst. gyventojų (2009 m.).
Svarbus gamtinių dujų gavybos centras. Miesto apylinkėse išgaunama 11 % Rusijos gamtinių dujų. Dujotiekių link Europos pradžia. Yra neveikiantis geležinkelis į Salechardą (Transpoliarinės magistralės dalis, planuojama atnaujinti). Veikia keleto universitetų ir institutų filialai.
Istorija
Nadymas rašytiniuose šaltiniuose minimas jau 1146 m., žemėlapiuose žymimas nuo XVII a. pab., vėliau gyvenvietė nunyko. 1968 m. atradus Medvežjės dujų telkinį, Nadyme įkurta darbininkų gyvenvietė. 1972 m. Nadymui suteiktas miesto statusas.
Trebevičius
thumb|250px|Trebevičius žvelgiant iš Sarajevo
Trebevičius  – kalnas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Jahorinos kalnų masyve, prie pietinio Sarajevo pakraščio. Aukštis 1627 m.
Tai mėgiama sostinės gyventojų poilsio vieta. Kalnas pasiekiamas asfaltuotu keliu. Čia įrengti viešbučiai, kalnų nameliai, slidinėjimo trasos.
1984 m. Sarajevo žiemos olimpinių žaidynių metu Trebevičiaus kalno trasoje vyko bobslėjaus ir rogių nusileidimo varžybos. Bosnijos karo metu infrastruktūra sugriauta, o kalnas tapo svarbiu strateginiu objektu, todėl čia nuolat vyko kovos.
Latakija
Naftos perdirbimo, laivų remonto, cemento, tekstilės, siuvimo, elektrotechnikos, maisto (žuvų apdorojimo, aliejaus, tabako) pramonė. Veikia karinė jūrų bazė. Apylinkėse išgaunamas asfaltas ir bitumas. Yra balneologijos kurortas, Latakijos universitetas (įkurtas 1971 m.), muziejus.
Latakija yra kultūrinis Sirijos alavitų centras (tiesa, dauguma jų gyvena aplinkiniuose kaimuose). Yra nemažai Sirijos krikščionių bei graikų ortodoksų. Netoliese yra senovinio Ugarito miesto liekanos. Pačioje Latakijoje yra romėnų pastatų liekanų, XIII a. mečetė.
Istorija
Nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. dabartinės Latakijos vietoje buvo finikiečių miestas Ramita. 2 tūkstantmetyje pr. m. e. jis tapo Ugarito valstybės dalimi, vėliau priklausė Asirijai, Babilonijai, Persijai.
Po Isės mūšio (333 m. pr. m. e.) miestą užėmė Aleksandras Makedonietis. 327 m. pr. m. e. pavadintas Laodikėja (🇬🇷) Seleuko I Nikaloro motinos garbei. Šis miestas tapo vienu svarbiausių Seleukidų valstybės centrų ir Antiochijos uostų. Laodikėja buvo rytų-vakarų prekybos centras, vyko prekyba net su Indija. Nuo 64 m. pr. m. e. priklausė Romai, nuo II a. tapo Sirijos provincijos administraciniu centru. 395 m. atiteko Bizantijai. Laodikėja buvo sugriauta žemės drebėjimų 494 ir 555 m. Atstatyta imperatorius Justiniano laikais.
Vėliau miestas ir toliau nuolat keitė šeimininkus: 638 m. Laodikėją užėmė arabai, 1097 m. – kryžininkai, 1188 m. – Saladinas. 1516–1918 m. priklausė Osmanų imperijai, 1920–1943 m. – Prancūzijos Sirijos mandatinei teritorijai. Prancūzijai valdant miestas imtas vadinti Latakija, 1923–1936 m. buvo Prancūzijai pavaldžios Alavitų valstybės sostinė. Jom Kipuro karo metu, 1973 m. spalio 7 d. netoliese jūroje įvyko Latakijos mūšis tarp Izraelio ir Sirijos laivynų.
Energetika
Energetika (iš arba ), arba energijos politika – valstybės ekonominės veiklos sritis, apimanti visus energetikos sektorius, susijusius su energijos ištekliais ir įvairių energijos rūšių gamyba, energetikos sistemų objektų ir įrenginių eksploatavimu. Tai elektros energetika, hidroenergetika, branduolinė energetika, šiluminė energetika, centralizuotas šilumos tiekimas, bei įmonių ir įrenginių, skirtų įvairių energijos išteklių gavybai, gamybai, transformavimui, perdavimui, skirstymui ir vartojimui visuma.
Ekonominė veikla energetikos sektoriuje – tai energetinių medžiagų ir produktų (nafta, gamtinės dujos, anglys, vietinis kuras, atsinaujinantys energijos ištekliai) žvalgyba, išgavimas, perdirbimas, gamyba, saugojimas, transportavimas, perdavimas, paskirstymas, prekyba, rinkodara ir realizacija.
Energetikos politika
thumb|250px|Vieno žmogaus energijos suvartojimas [[2001 m. Raudona spalva rodo energijos vartojimo padidėjimą tarp 1990 ir 2000 metų, žalia - sumažėjimą.]] 250px|thumb|2007 m. Vilniaus tarptautinė energetikų konferencija Trūkstant energijos išteklių ir siekiant sumažinti neigiamą energijos gamybos poveikį gamtai, tokį, kaip šiltnamio efektas, vis plačiau pradedamos naudoti energiją taupančios technologijos, tokios, kaip kogeneracija, organinis Rankino ciklas, kuro celės, vandenilio kuras, hibridinės energijos sistemos, taip pat ir kitos energijos rūšys – vėjo energija, Saulės energija, geoterminė energija, bioenergija.
1992 m. Jungtinių Tautų konferencijoje „Aplinka ir plėtra“ priimta aplinkos apsaugos ir tarptautinės veiklos programa remtinai plėtrai XXI amžiuje.
1997 m. Hararėje vykusiame kongrese World Solar Summit buvo priimta „Pasaulio saulės programa 1996–2005“. Ši programa patvirtinta dalyvavusių pasitarime 104 šalių delegacijų ir 17 valstybių vadovų bendru sutarimu. Programos tikslas – skatinti vyriausybes, tarptautines ir nevyriausybines organizacijas, finansines, akademines ir privačias institucijas palaikyti remiamą atsinaujinančios energetikos plėtrą. Pasaulio saulės programoje akcentuojama, kad žmonijos gerovei labai svarbi saulės ir kitų atsinaujinančios energijos šaltinių, tokių, kaip vėjo, geoterminė, vandens, biomasės ir okeanų, remiama plėtra. Atsinaujinanti energija gali sumažinti aplinkos degradavimą, atmosferos užterštumą, šiltnamio efektą. Pasaulio energetikos strategija turi būti grindžiama ne remiantis vien techniniais ir ekonominiais kriterijais, bet atsižvelgiant į energijos ir visuomenės sąveiką, socialines ir kultūros dimensijas.
Europos Sąjungos atsinaujinančių energijos išteklių politika pateikta Bendrijos Baltojoje knygoje ir 1997 m. parengtame veiksmų plane „Energija ateityje: atsinaujinantys energijos ištekliai“. Suformuluotas pagrindinis strateginis tikslas – pasiekti, kad 2010 m. atsinaujinantys energijos ištekliai pirminės energijos balanse sudarytų ne mažiau kaip 12 %.
Europos Sąjungos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/77/EC dėl elektros, pagamintos iš atsinaujinančių energijos išteklių, skatinimo vidaus elektros rinkoje numato taikyti įvairias atsinaujinančių energijos išteklių skatinimo priemones, siekiant užtikrinti, kad jų dalis 2010 m. elektros energijos gamybos struktūroje išaugtų vidutiniškai iki 22 %.
Manoma, kad 2030 m. žmonijos poreikiams patenkinti reikės 334 milijonų barelių naftos ekvivalento energijos resursų per dieną, kai 2000 m. buvo suvartojama maždaug 205 milijonai barelių.
Europos Sąjungos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/30/EC dėl biodegalų (augalinės kilmės transporto kuro) ir kitų atsinaujinančių energijos išteklių panaudojimo transporte skatinimo apibrėžė šalių narių siekį iki 2005 m. pabaigos biodegalais pakeisti ne mažiau kaip 2 % viso benzino ir dyzelino, parduodamo vidaus rinkoje. 2010 m. biodegalai turi sudaryti ne mažiau kaip 5,75 % viso kelių transporte suvartojamų degalų.
2006 m. kovo mėn. Europos Komisija Europos Sąjungos narių svarstymui pateikė naują „Žaliąją knygą“, kurioje numatyti dar greitesni Europos energetikos pokyčiai.
Energijos ištekliai
Svarbiausi energijos ištekliai yra:
Energijos ištekliai pagal energetinį potencialą vertinami naftos ekvivalentu (tne). Nuo 2002 m. Lietuvoje naudojamas naftos ekvivalentas. Iki tol buvo naudojamas anglies ekvivalentas (tae). 1 tae = 0,7 tne, 1 tne = 11,63 MWh.
Anglių ištekliai siekia 984,5 mlrd.t, iš jų – JAV – 25,4 %, Rusijoje – 15,9 %, Kinijoje – 11,6 %, Indijoje – 8,6 %, Australijoje – 8,3 %, Vokietijoje – 6,7 %.
Išžvalgyti gamtinių dujų ištekliai didžiausi yra Rusijoje – 170 mlrd. kub. m, Kanadoje – 88 mlrd. kub. m, Norvegijoje – 68 mlrd. kub. m, Alžyre – 54 mlrd. kub. m.
Kai kuriose išsivysčiusiose šalyse atsinaujinančių energijos išteklių dalis pirminės energijos balanse dabar yra mažesnė nei 2 %. Jungtinė Karalystė jų panaudoja 1,3 %, Belgija – 1,7 % Nyderlandai – 1,9 %, Airija – 1,9 %. Palyginti nedaug atsinaujinančių energijos išteklių naudoja Vokietija (2002 m. tik 3,7 %), Japonija – 3,5 %, JAV – 4,3 %, Italija – 5,5 %, Prancūzija – 6,2 %. Europos Sąjungos šalyse šio rodiklio vidurkis 2002 m. buvo lygus 5,9 %. Tačiau Estijoje atsinaujinančių energijos išteklių indėlis į šalies energijos balansą siekia 11,6 %, o Latvijoje – net 35,1 %, daugiausia – hidroenergija.
Energijos gamyba ir suvartojimas
Energijos suvartojimas pasaulyje nuo praėjusio amžiaus vidurio sparčiai auga – per 50 metų bendrosios pirminės energijos sąnaudos padidėjo net 6 kartus. Nors padidėjus naftos kainoms, buvo daug pasiekta didinant energijos vartojimo efektyvumą, išliko bendra energijos poreikių augimo tendencija. JAV, Rusija ir Kinija pagamina 38 %,o suvartoja – 41 % pasaulio pirminės energijos.
Gamtinių dujų suvartojimo augimą labai skatina griežtėjantys aplinkosaugos reikalavimai. Todėl visuose pasaulio ekonomikos tolesnio vystymosi scenarijuose numatytas jų suvartojimo augimas. 2000 m. pasaulyje buvo suvartota 2,6 mlrd. tne. Prognozuojama, kad 2020 m. gamtinių bus suvartojama 3,2 mlrd. tne, labai spartaus ekonomikos augimo atveju – 3,6 mlrd. tne, o 2030 m. planuojama suvartoti net 4,8 mlrd. tne.
Daugelio šalių pirminės energijos balanse reikšmingą vaidmenį vaidina anglys, kurių ypač daug sunaudojama elektros energijai gaminti. Prognozuojama, kad 2020 m. jų bus suvartojama 3,4 mlrd. tne, o labai spartaus ekonomikos augimo atveju – 3,7 mlrd. tne.
2001 m. JAV pagamino 1803,56 mln., Rusija – 1130,98 mln., Kinija – 964,15 mln., Saudo Arabija – 513,32 mln., Kanada – 458,64 mln., Didžioji Britanija – 281,23 mln., Iranas – 264,60 mln., Norvegija – 257,54 mln., Australija – 252,50 mln. tne pirminės energijos.
Energijos balansas
Energijos balansas – tai materialinis balansas, apibūdinantis energijos išteklių ir energijos rūšių gavimo šaltinius ir vartojimą. Jis parodo energijos išteklių sunaudojimą elektros energijos ir šilumos gamybai, perdirbimui į kitą kurą, neenergetinėms reikmėms, energijos gamybos apimtis, eksportą, importą, nuostolius, galutinių vartotojų sąnaudas. Balansas apima visų nuosavybės formų įmonių, vartojančių, gaminančių ar tiekiančių kurą ir energiją duomenis.
Pasaulio energijos balanse iki XX a. vyravo mediena (malkos) ir anglys, XX a. pradžioje – anglys, vėliau – nafta (pvz., 1979 m. ji sudarė 47 % visų naudotų energijos išteklių) ir dujos. XXI a. pradžioje nafta sudarė 37 %, anglys ir kt. kietasis kuras – 30 %, gamtinės dujos – 21 %, branduolinė energija ir hidroenergija – 10 % naudotų energijos išteklių.
Lietuvos energijos balanse iki 1956 m. vyravo vietiniai energijos ištekliai – malkos, durpės ir jų briketai, įvairios atliekos ir vandens energija, apie 60 % viso kuro buvo sunaudojama patalpoms šildyti. Elektrinėse daugiausia buvo naudojamos durpės. Didėjant energijos poreikiams, sparčiai didėjo įsivežamos naftos ir jos produktų, o nuo 1963 m. nutiesus dujotiekį į Lietuvą – ir dujų kiekis. Akmens anglies sunaudojimas kito mažai. 1980–2000 m. branduolinio kuro dalis energijos balanse sudarė 34–37 %.
Indai
miniatiūra|350px|Žymūs indai Indai – dabartinės Indijos Respublikos gyventojai. Tuo pačiu taip nuo seno buvo vadinami, to, kas yra suprantama kaip Indijos civilizacija, atstovai, tačiau šis vardas nė iš tolo neapibūdina kokios nors homogeniškos etninės grupės. Svarbu pabrėžti, kad 1947 metais susikūrusi moderni Indijos valstybė suvienijo kultūrinius darinius, kurie, iš esmės, politiškai neturėjo nieko bendra. 1,1 milijardas Indijos valstybės gyventojų dalijasi į 2000 etninių grupių, kurios kalba maždaug 200 skirtingų kalbų, todėl indai kaip tauta vis dar išgyvena formavimosi procesus.
Tifentalis
Tifentalis arba Vysokojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Slavskojės apylinkės kaimas.
Bo McCalebb
Lesteris Bo Makalebas (Lester „Bo“ McCalebb / Лестер „Бо“ Мекејлеб; g. 1985 m. gegužės 4 d.) – amerikiečių krepšininkas, turintis dvigubą JAV/Makedonijos pilietybę. Rungtyniavo įžaidėjo pozicijoje.
Lenakelis
Lenakelis – Vanuatu miestas, įsikūręs Tanos salos vakarinėje pakrantėje, Tafea provincijoje, šalia provincijos centro Isangelio. Miestas yra pagrindinis salos uostas.
Bo McCalebb
Makalebas pradžioje rungtyniavo „New Orleans Privateers“ koledžo komandoje. 2008 m. pradėjo profesionalo karjerą Turkijos klube „Mersin BB“, tapo daugiausiai kamuolių perimančiu lygos žaidėju. 2009 m. perėjo į Belgrado „Partizan“, su kuriuo laimėjo šalies čempionatą ir taurę, Adrijos taurę bei pateko į Eurolygos finalo ketvertą. 2010 m. tapo Sienos „Montepaschi“ žaidėju.
Bo Makalebas priėmė Makedonijos pilietybę ir tapo pagrindiniu šios šalies rinktinės lyderių. Jo vedama komanda 2011 m. Europos čempionate sensacingai pateko į finalo ketvertą, o pats Makelebas tapo rezultatyviausiu žaidėju ir išrinktas į geriausių turnyro žaidėjų penketuką.
Humajūno kapavietė
Humajūno kapavietė – Didžiųjų Mogolų valdovo Humajūno (1508–1556 m.) kapavietė Delyje, Indijoje, 1993 m. įrašyta į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą. Mauzoliejus pastatytas XVI a. viduryje imperatoriaus vyriausiosios persų kilmės žmonos Hadži Begum užsakymu.
Architektūra
Humajūno kapas yra vienas žymiausių statinių Indijos sostinėje. Tai persiško stiliaus statinys, apsuptas simetriškai suplanuotų Mogolų sodų. Pastato struktūra palyginti sudėtinga (keturios kvadratinės patalpos centrinės salės kampuose), dvisluoksnis kupolas, primenantis garsųjį Tadžmahalo statinį. Pastato aukštis 47 metrai, statybai panaudotas raudonasis smiltainis, o vertikalios detalės, arkų ir fasadų kraštai meniškai paryškinti balto marmuro apvadais. Ypatingas dėmesys skirtas teritorijos aplink mauzoliejų tvarkymui: ji suplanuota taip, kad pastatas atsidurtų stačiakampio sodo, vandens kanalais padalinto į kvadratus, centre. Sodas apsuptas sienomis su aukštais arkiniais vartais. Sodo aplink Humajūno mauzoliejų kompozicija išliko nepakitusi iki šių laikų. Valdant Mogolams mauzoliejų statyba buvo skirta labiau ne islamo Indijos žemėje įtvirtinimui, o siekiant įkūnyti estetinę ir metafizinę koncepciją, susijusią su pomirtinio gyvenimo suvokimu. Neatsitiktinai Humajuno mauzoliejaus statybai buvo pasirinkta graži vieta ant upės kranto, šiek tiek atokiau nuo Purana Qila citadelės. Tai buvo pirmasis mauzoliejus-parkas, įrengtas Indijos subkontinente. Manoma, kad sodai diduomenės ir paties imperatoriaus poilsiui čia buvo įkurti dar iki statybų pradžios.
Mauzoliejaus statybos nuo 1562 m. užtruko apie 8 metus. Yra žinoma, kad Humajūno mauzoliejų statė persų architektas Aga Mirza Gijasas. Statyboms išleista apie 1,5 milijono rupijų.
Berezanė (sala)
Berezanė  – sala Juodojoje jūroje, prie Bugo-Dniepro estuarijos žiočių. Ilgis – ~1 km. Plotis – 0,5 km. Pietinės dalies aukštis – 3-6 m. Šiaurinės – 21 m. Nuo sausumos skiria ~2 km pločio sekluma. Priklauso Ukrainos Mykolajivo srities Očakivo rajonui.
Istorija
thumb|250px|left Berezanėje buvo įkurta viena pirmųjų graikų kolonijų Juodosios jūros šiaurėje (greičiausiai vadinta Borystenes, pagal graikišką Dniepro pavadinimą). Sala pirmą kartą apgyvendinta VII a. pr. m. e. viduryje ir apleista V a. pr. m. e., kai Olbija tapo svarbiausia regiono kolonija. V a. pr. m. e. Herodotas aplankė ją, kad surinktų informacijos apie Dnieprą. Kolonija klestėjo prekiaudama su skitais, per Olbiją ir Berezanę buvo importuojama didelė dalis Graikijoje suvartojamų grūdų.
Viduramžiais, dėl padėties leidusios kontroliuoti Dniepro žiotis, sala turėjo didelę strateginę reikšmę. Dėl Dniepro žiočių ir salos kontrolės buvo kovojama Rusų–Bizantijos karuose. Sala buvo svarbi stotis kelyje iš variagų pas graikus. 1905 m. rastas vienintelis runų įrašas pietų Ukrainoje, dabar eksponuojamas Odesos istorijos muziejuje. „ XVI–XVII a. sala buvo Zaporožės kazokų tvirtovė kovose su Krymo totoriais ir Otomanų imperija. 1788 m. sala atiteko Rusijai. 1906 m. saloje sušaudyti sukilimo kreiseryje „Očakovas“ vadai. 1968 m. jiems pastatytas paminklas. Nuo 2008 m. rugsėjo dėl pasikartojančių neteisėtų kasinėjimų saloje įrengta apsauga.
Graikų kolonija, jos nekropolis, tyrinėti archeologų nuo XIX a.
670 m.
670 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota:
Mirtys
Nedatuota:
Monika Bičiūnaitė
Monika Bičiūnaitė (g. 1969 m. birželio 16 d. Kaune) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.
Biografija
1975–1987 m. mokėsi Vilniaus 48-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988–1992 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijos Aktorinio meistriškumo fakultete.
1993–1994 m. dirbo Vilniaus mažajame teatre, nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro aktorė. Taip pat vaidino Lietuvos kino studijos ir televizijų vaizdo filmuose, TV serialuose ir kt., įgarsina filmus, kuria spektaklius, režisuoja TV laidas ir jas veda, yra dalyvavusi tarptautiniuose aktorinio meno projektuose. Vaidmenys pasižymi ekspresyvumu, įtaiga, subtiliu herojaus charakterio perteikimu.
Ponižiai
Ponižiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Augustavo ir 77 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Žvirblaukys
Žvirblaukys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vadžgirio, dešiniajame Bebirvos krante.
Danė (Klaipėda)
Danė – šiaurinė Klaipėdos miesto dalis, esanti kairiajame Danės upės krante. Pietiniu pakraščiu eina Klaipėdos g. ir Pajūrio g., rytiniu – magistralė.
Retasis ratuotasis pelėdgalvis
Retasis ratuotasis pelėdgalvis (Ipimorpha contusa) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys. Skraido liepos mėn. pamiškėse.
Lietuvoje labai reta rūšis. Aptikta tik keliose vietos. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Ašva (reikšmės)
Ašva gali reikšti:
Vytautas Žalakevičius
Vytautas Žalakevičius (1930 m. balandžio 14 d. Kaune – 1996 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, dramaturgas.
Biografija
Mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1948–1950 m. studijavo Kauno valstybinio universiteto Elektronikos fakultete (radijo inžineriją). 1951–1956 m. studijavo režisūrą Sąjunginiame kinematografijos institute (Michailo Čiaurelio ir Grigorijaus Aleksandrovo kursas).
CS Fola Esch
Ešo „Fola“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Eše. Tai seniausias iki šiol veikiantis šalies futbolo klubas, priklausantis „Club of Pioneers“ organizacijai.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1906 m., o nuo 1940 m. buvo žinomas Rote Erde pavadinimu. 1944 m. vėl grįžta prie Fola pavadinimo.
Pirmą kartą į aukščiausią šalies lygą pateko 1915 m., o vėlesniais metais ne kartą tapo šalies čempionais.
Vėlesniais metais suburta ir moterų ekipa CS Fola Esch, kuri rungtyniavo Dames Ligue 1.
Slovėnų kalba
Slovėnų kalba – pietų slavų kalba, vartojama slovėnų.
Paplitimas
Pasaulyje šia kalba kaip gimtąja šneka apie 2,2 mln. žmonių, kurių dauguma gyvena Slovėnijoje; tautinių mažumų yra pietų Austrijoje ir Italijoje.
Ypatybės
Slovėnų kalba turi daug gramatinių archaizmų, kurių kitose slavų kalbose nėra, pvz., dviskaitą: ir siekinį: Slovėnų kalbos žodžiai turi šešis linksnius. Pirmasis yra vardininkas, antrasis – kilmininkas, trečiasis – naudininkas, ketvirtasis – galininkas, penktasis – vietininkas, paskutinis linksnis yra įnagininkas, kaip, pavyzdžiui, čekų kalboje. Reikia pasakyti, kad, skirtingai nuo, pavyzdžiui, rytų slavų kalbų ir lenkų kalbos, su įnagininku visada reikalingas prielinksnis. Taip pat šioje kalboje paprastai nebūna antrosios palatalizacijos: knjiga (knyga) – v knjigi (knygoje). O ukrainiečių kalboje: книжка – у книжці.
Sugababes diskografija
Anglų pop grupės „Sugababes“ diskografijos pagrindą sudaro 5 studijiniai albumai, vienas kompiliacinis albumas, du EP albumai, 23 singlai ir vienas DVD albumas. „Sugababes“ susiformavo 1998 metais, o grupę sudarė trys narės: Keisha Buchanan, Mutya Buena ir Siobhan Donaghy. Grupė yra pardavusi daugiau nei 5 milijonus albumo kopijų ir 2 milijonus singlų kopijų Jungtinėje Karalystėje.
Sugababes debiutinis albumas „One Touch“ buvo išleistas 2000 metų lapkritį. Albumas pasiekė #12 vietą JK ir čia buvo atestuotas auksiniu. Iš „One Touch“ buvo išleisti 4 singlai, trys iš jų gerai pasirodė topuose. 2001 m. albumo pagrindinis singlas „Overload“ buvo nominuotas „Brit Award“ apdovanojimuose kaip „Geriausias britų singlas“. Tačiau „Sugababes“ įrašų kompanija „London Records“ nutraukė sutartį su merginom dėl mažų „One Touch“ pardavimų. 2001 metų rugpjūčio mėnesį Donaghy paliko grupę ir ją pakeitė Heidi Range. Grupės antrasis studijinis albumas „Angels with Dirty Faces“ buvo išleistas 2002 metų rugpjūtį grupės įrašų kompanijos „Island Records“. Albumas buvo įtakotas 1980-ųjų New Wave, dance ir pop muzikos bei pasiekė #2 vietą JK. Iš „Angels with Dirty Faces“ yra išleisti du pirmos vietos singlai, ir albumas buvo nominuotas 2003 m. „Brit Award“ apdovanojimui kaip „Geriausias britų albumas“
„Three“, „Sugababes“ trečiasis albumas, buvo išleistas 2003 metų spalio mėnesį. Albumas pasiekė trečią vietą Jungtinėje Karalystėje, o trys singlai iš albumo pasiekė topo pirmąjį dešimtuką. Grupės ketvirtasis studijinis albumas „Taller in More Ways“ buvo išleistas 2005 spalio mėnesį. Albumas pasiekė #1 vietą JK albumų tope ir tapo dukart platininis Jungtinėje Karalystėje. Netrukus po albumo pristatymo, Mutya Buena nusprendė palikti grupę dėl asmeninių priežasčių, o ją pakeitė Amelle Berrabah. Penktasis grupės studijinis albumas „Change“ buvo išleistas 2007 metų spalį. Albumas pasiekė pirmąją vietą ir tapo triskart platininiu Jungtinėje Karalystėje.
Kitos dainos
Šios dainos nepasirodė jokiame Sugababes studijiniame albume, dauguma dainų yra koveriai.
Barkeliškiai I
Barkeliškiai I – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Joniškio.
Istorija
1744 m. Bartkeliškių kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai. Kaimas taip pat užrašytas 1859 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje.
Vadakstis
775 km² Vadaksties baseino priklauso Latvijai, likusi dalis – Lietuvai.
Intakai:
Upės vagos vidutinis nuolydis – 73 cm/km. 42 km nuo žiočių upės slėnyje įrengtas 98 ha Klykolių tvenkinys.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio vadaksnis („upės įlanka tik per potvynius susijungianti su upe, užlaja“).
Kriaušiškiai
Kriaušiškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Grūžių.
Michael Essien
Maiklas Kodžo Esienas (g. 1982 m. gruodžio 3 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės ir AC Milan klubo, rungtyniaujančio Serie A, saugas.
Nors jo įprastinė pozicija – atraminis saugas, dėl savo universalumo ir neišsemiamos energijos ir puolant, ir ginantis, Michael Chelsea FC klubui yra naudingas įvairiose pozicijose. Jis gali sėkmingai rungtyniauti atraminio saugo, vidurio saugo, atakuojančiojo saugo, dešiniojo gynėjo, ir netgi vidurio gynėjo pozicijose. Ganos rinktinėje Essien dažniausiai rungtyniauja vidurio saugo pozicijoje, suderindamas galimybes atakuoti, ir padėti komandai gynybiniuose veiksmuose. Taip pat šis žaidėjas turi gerą nuojautą įvarčiams, ir yra įmušęs labai svarbių, kartais netgi kvapą gniaužiančių įvarčių atstovaudamas ir klubui, ir rinktinei. Viena geriausių jo savybių – stiprūs ir tikslūs tolimi smūgiai. Nuo 2007-ųjų metų vasaros iki 2009-ųjų vasaros, Michael buvo brangiausias Afrikos futbolininkas. Jo įsigijimas iš prancūzų Lyon klubo Chelsea kainavo 24,4 milijonus svarų sterlingų. 2009-ųjų vasarą šį rekordą pagerino Togietis Emmanuel Adebayor, už kurio persikėlimą iš Arsenal į Manchester City buvo sumokėti 25 milijonai svarų sterlingų. Michael Essien dažnai pravardžiuojamas „bizonu“. Šią pravardę jam uždirbo kietas žaidimo stilius, neišsemiama energija ir šaltakraujiškas elgesys aikštėje.
671 m.
671 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Michael Essien
Vaikystė
Gimė Akroje, Ganoje, Aba Gyandoh ir James Essien šeimoje. Futbolininko karjerą pradėjo baigęs Šv. Augustino mokyklą Cape Coast mieste. Atstovavo vietiniam klubui, Liberty Professionals. Essien’o karjeros lūžis įvyko 1999 metų Pasaulio U-17 Čempionate, vykusiame Naujojoje Zelandijoje. Įspūdingas jo pasirodymas patraukė Europos klubų skautų dėmesį. 2000 m. balandį Michael netgi sudalyvavo Manchester United klubo peržiūroje, kurioje, atstovaudamas klubo jaunimo komandai, sužaidė rungtynes prieš Derby County
Žuvų galaktika
Žuvų galaktika - galaktika Skraidančiosios Žuvies žvaigždyne, pietų pusrutulyje. Ji žymima NGC 2442 numeriu. Nuo Saulės ji yra nutolusi 50 milijonų šviesmečių. Joje gausu žydrųjų žvaigždžių spiečių. Galaktikoje yra šviesą sugeriančios dulkių juostos ir rausvos žvaigždėdaros sritys.
Michael Essien
Olympique Lyonnais
Geriausią pasiūlymą Bastia klubui pateikė PSG, su juo buvo sutikta, tačiau Essien atmetė šį pasiūlymą, ir vietoje to pasirašė kontraktą su Lyon klubu, kuris už futbolininką sumokėjo beveik 8 milijonus eurų. Lyon’e Essien daugiausiai žaidė atraminio saugo pozicijoje, ir žymiai prisidėjo prie trečiojo ir ketvirtojo iš eilės laimėto Ligue 1 titulo. Prancūzijos Nacionalinė Profesionalių Futbolininkų Sąjunga (UNFP) išrinko jį geriausiu 2005-ųjų metų žaidėju. Taip pat Michael Essien buvo nominuotas į 2005-ųjų FIFA Geriausiojo metų žaidėjo titulą, ir šiuose rinkimuose užėmė 22-ąją vietą.
Chelsea
2005-ųjų rugpjūčio 14-ąją Lyon sutiko parduoti ganietį Chelsea klubui už 24,4 milijonus svarų sterlingų, taip užbaigdamas vieną iš ilgiausiai užtrukusių transferų. Tuo metu Essien tapo brangiausiu pirkiniu per Chelsea istoriją, aplenkdamas 2004-ųjų vasarą įsigytą Didier Drogba, kainavusį klubui 24 milijonus svarų sterlingų.
Michael Essien debiutas Chelsea klube įvyko rugpjūčio 21-ąją, rungtynėse prieš Arsenal, kuriose jis pasirodė antrame kėlinyje, vilkėdamas 5-uoju numeriu pažymėtus marškinėlius. Mačas pasibaigė Chelsea klubo pergale 1-0. Tuo tarpu pirmąsias pirmąsias pilnas rungtynes ganietis sužaidė prieš West Bromwich Albion FC, pasižymėdamas rezultatyviu perdavimu, o vėliau pakeitė traumuotą Claude Makelele rungtynėse prieš Sunderland AFC, kurias Chelsea laimėjo 2-0. Jam pavyko greitai užsitikrinti vietą startinėje sudėtyje, kurioje jis tą sezoną sužaidė 31 Premier Lygos rungtynes, ir 11 kitų taurių rungtynių.
Savo pirmąjį įvartį, atstovaudamas Chelsea FC, Essien įmušė 2006-ųjų kovo 11-ąją rungtynėse prieš Tottenham Hotspur FC, kuriose Chelsea šventė pergalę rezultatu 2-1. Antrasis Essien’o įvartis buvo pasiektas stipriu smūgiu tų pačių metų balandį, rungtynėse prieš Everton FC. Debiutinis futbolininko sezonas Premier Lygoje buvo pažymėtas 2 įvarčiais.
Ganietis vėl buvo nominuotas į FIFA geriausio planetos futbolininko titulą, ir užėmė 22-ąją vietą. Po savaitės jis buvo nominuotas laimėti Ballon d’Or (geriausio Europos futbolininko) titulą. Taip pat jis užėmė trečiąją vietą Geriausio 2006 metų Afrikos futbolininko rinkimuose. Negana to, sėkmingą sezoną pažymėjo 2006 BBC geriausio Afrikos futbolininko titulas.
Jau kitame sezone Michael Essien įmušė keletą labai svarbių įvarčių, įskaitant pirmąjį jo įvartį UEFA Čempionų lygoje, pasiektą 2006 rugsėjo 12 rungtynėse prieš Brėmeno Werder. Vėliau šiame turnyre jis įmušė pergalingą įvartį paskutinę minutę ketvirtfinalio rungtynėse prieš Valencia. Tai buvo pirmosios jo rungtynės po kelio traumos, dėl kurios jis nerungtyniavo keletą savaičių. Taip pat, gruodžio mėnesį Essien įmušė įspūdingą išlyginamąjį įvartį tolimu, tiksliu ir labai stipriu smūgiu rungtynėse prieš Arsenal, taip išgelbėdamas Chelsea nuo nutrauktos ilgiausios klubo istorijoje nepralaimėtų rungtynių serijos.
2006–2007 m. sezone klubo fanai išrinko Essien’ą Chelsea FC metų žaidėju, o jo įvartis į Arsenal vartus – Chelsea FC metų įvarčiu.
2007-aisiais Michael buvo trečiąkart iš eilės nominuotas į FIFA Geriausio planetos žaidėjo titulą, kur užėmė 15-ąją vietą, bei geriausio Europos žaidėjo titulą. Taip pat jis trečiąkart iš eilės buvo nominuotas į geriausio Afrikos futbolininko titulą, tačiau ten liko antras, į priekį praleisdamas vienintelį Frédéric Kanouté.
Dėl sunkios kelio traumos, patirtos 2008-ųjų rugsėjį atstovaujant Ganos rinktinei, Essien praleido beveik visą 2008–2009 m. sezoną, tačiau jo sugrįžimas buvo sėkmingas. Jis pasirodė UEFA Čempionų lygos aštunfinalio rungtynėse prieš Juventus, ir sugebėjo įmušti įvartį, nulėmusį Chelsea ekipos patekimą į kitą etapą. Sugrįžimas į Premier League taip pat buvo sėkmingas – rungtynėse prieš Manchester City jis įmušė vienintelį rungtynių įvartį.
2009-ųjų gegužės 6-ąją Michael Essien įmušė kvapą gniaužiantį įvartį kairiąja koja į Barselonos vartus UEFA Čempionų lygos pusfinalio rungtynėse, tačiau Chelsea iškrito iš šio turnyro dėl išvykos įvarčių taisyklės. Vėliau šį jo įvartį Chelsea fanai pripažino gražiausiu 2008–2009 m. sezono Chelsea FC įvarčiu.
2009–2010 m. sezone pirmąjį įvartį Michael Essien pasiekė spalio 24-ąją, rungtynėse prieš Blackburn Rovers FC, stipriu ir suktu smūgiu iš 32 metrų atstumo. Dar du įvarčius jis pridėjo rungtynėse prieš Wolves.
Karjera rinktinėje
Michael Essien pirmas pasirodymas atstovaujant savo šaliai buvo dar 1999-aisiais. Jis rungtyniavo Ganos U17 rinktinėje, kuri dalyvavo Pasaulio U17 Čempionate, vykusiame Naujojoje Zelandijoje. Ten ganiečiai iškovojo trečiąją vietą.