cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Švėkšnos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
Architektūra
Šventorių supa gotiško stiliaus ažūrinis aukštas mūras su bokšteliais, kuriuose įrengtos Kryžiaus kelio stotys, vartai, varteliai (1885 m.). Šventoriuje yra Pietos (autorius Kęstutis Paulauskas, 2004 m.), Jėzaus Širdies ir Marijos statulos, kunigo Petro Jaso kapas. Po didžiuoju altoriumi yra kripta, kurioje palaidoti kunigai Julius Maciejauskas ir Stanislovas Mažeika, grafai Adomas ir Aleksandras Pliateriai (ant bažnyčios išorinės sienos prikabintos lentelės su jų pavardėmis).
Stasys Audėjus
thumb|right|150px|Stasys Audėjus Mefisto vaidmenyje Šarlio Guno operoje "[[Faustas"]]
Švėkšnos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
Architektūra
1885 m. šventorius sujungtas su parku virš gatvės nutiestu unikaliu viaduku. Bažnyčios stogas buvo dengtas čerpėmis, 1925 m. rudenį perdengtas cinkuota skarda.
Kultūrinės ir religinės vertybės
Bažnyčioje yra seni vargonai (1907 m.), Kryžiaus kelio stotys (1909 m.), 10 altorių, 4 klausyklos, sakykla. Išlikusios dvi XIX a. pirmos pusės dalmatikos, XVIII a. pabaigos arnotas su Slucko juosta, 1796 ir 1893 m. arnotai, siuvinėti šilko ir metalo siūlais. Taip pat yra 3 žalvariniai varpai pagaminti 1732, 1733 m. ir 1790 m., XVIII a. sidabrinė paauksuota taurė ir kt.
Stasys Audėjus
Stasys Audėjus (1888 m. gruodžio 29 d. Vilniuje – 1958 m. spalio 15 d. ten pat) – lietuvių dainininkas (bosas).
Biografija
1909–1913 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje (S. Gabelo klasėje). 1906 m. debiutavo M. Petrausko operoje „Birutė“, atliko Birutės brolio partiją. 1921–1927 m. Valstybės teatro solistas. Nuo 1927 m. gyveno Vilniuje. Nuo 1936 m. dalyvavo „Vaidilos teatro“ spektakliuose. 1942–1944 m. dainavo Vilniaus operoje. Nuo 1945 m. Lietuvos filharmonijos solistas.
Gettin' High on Your Own Supply
Gettin' High on Your Own Supply – trečiasis grupės Apollo 440 albumas, išleistas 1999 metais Didžiojoje Britanijoje ir 2000 metais JAV. Britanijoje albumas pasiekė 20-ą vietą ir tope išbuvo 2 savaites.
Singlai
Pirmuoju singlu tapo kūrinys Lost in Space, pasirodęs dar prieš išleidžiant albumą ir panaudotas kaip pagrindinė muzikinė tema to paties pavadinimo filme. Daina Britanijos tope išbuvo 9 savaites ir pasiekė 4 vietą.
Maršalo žvaigždė
Maršalo žvaigždė  – TSRS ir Rusijos Federacijos maršalų atskyrio ženklas. Tai penkiakampė žvaigždė iš aukso ir platinos su briliantais, nešiojama su paradine uniforma ant kaklo po munduro apykakle, o nuo 1955 m. – ant kaklaraiščio mazgo.
Maršalo žvaigždės yra dviejų rūšių, kurių pavadinimai keitėsi besikeičiant maršalų laipsnių pavadinimams.
thumb|right|150px|„Didžioji“ maršalo žvaigždė thumb|150px|right|„Didžiosios“ maršalo žvaigždės atvirkščia pusė
„Didžioji“ maršalo žvaigždė
Tarybų Sąjungos maršalo (nuo 1940 m. rugsėjo 2 d.), Tarybų Sąjungos laivyno admirolo (nuo 1955 m. kovo 3 d.) ir Rusijos Federacijos maršalo atskyrio ženklas.
Tai penkiakampė auksinė žvaigždė su lygiais „dvišlaičiais“ spinduliais. Ženklo centre penkiakampė platininė žvaigždė su briliantais. Centre 2,62 karatų briliantas, o spinduliuose – 25 briliantai, kurių bendras svaoris 1,25 karato. Kampuose tarp auksinės žvaigždės spindulių 5 briliantai, kurių bendras svoris 3,06 karato. Antroji žvaigždės pusė plokščia.
Buvo pagaminta apie 200 tokių žvaigždžių.
„Mažoji“ maršalo žvaigždė
thumb|150px|left|„Mažoji“ maršalo žvaigždė „Mažąją“ maršalo žvaigždę kaip atskyrio ženklą nešiojo: Rusijos ginkluotosiose pajėgose iki 1997 m. sausio 21 d. jas nešiojo:
Maršalo žvaigždė nebuvo numatyta vyriausiesiems kariuomenės rūšių maršalams, bet faktiškai maršalai, gavę vyriausiojo maršalo laipsnį, ir toliau nešiojo maršalo žvaigždę, kurią buvo gavę būdami kariuomenės rūšies maršalai ar armijos generolai (toks buvo tik vienas – Vladimiras Tolubka vyriausiuoju artilerijos maršalu tapo prieš tai buvęs armijos generolu).
Išvaizda
Mažoji maršalo žvaigždė yra penkiakampė auksinė žvaigždė su lygiais „dvišlaičiais“ spinduliais. Ženklo centre penkiakampė platininė žvaigždė su briliantais, kurios centre 2,04 karato briliantas, o spinduliuose – 25 briliantai, kurių bendras svaoris 0,91 karato. Kampuose tarp auksinės žvaigždės spindulių briliantų nėra. Antroji žvaigždės pusė plokščia.
Maršalo žvaigždės viršutinis spindulys turi auselę, kuri sujungta su pusapvaliu laikikliu, pro kurį perveriama 35 mm pločio muaro juosta. Juostos spalva priklauso nuo kariuomenės rūšies:
Šių žvaigždžių buvo pagaminta apie 370 vienetų.
2011 m. Azijos krepšinio čempionatas
Čempionate nugalėjo ir 15 kartą Azijos čempione tapo Kinijos vyrų krepšinio rinktinė, finale 70-69 nugalėjusi Jordanijos ekipą. Tai buvo vienintelis kartas Azijos čempionate, kuomet nugalėtojas išaiškėja tik 1 taško skirtumu.
Į olimpinį atrankos turnyrą pateko antrą ir trečią vietas užėmusios Jordanijos ir Korėjos komandos.
Oscar Olivera
Oscar Olivera Foronda – Bolivijos aktyvistas. Jis buvo vienas iš svarbiausių protestuotojų lyderių prieš vandens privatizavimą Bolivijoje, taip pat vienas iš svarbiausių protestuotojų lyderių boliviečių konflikte dėl dujų.
Oscar Olivera 2001 m. apdovanotas Goldmano aplinkosaugos premija.
Stare Berezovas
Stare Berezovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Hainuvkos ir apie 47 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi nebenaudojama Stare Berezovo geležinkelio stotelė.
Polonkos mūšis
Palankos mūšis – mūšis, įvykęs 1660 m. birželio 28 d., tarp ATR ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės pajėgų, netoli Palankos kaimo.
thumb|left|Liachovičių apgultis 1660 m. Sutriuškinus Maskvos pajėgas ATR pajėgos pradėjo Liachovičių apgultį.
Dankstytė (Prienai)
Dankstytė – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pakuonio.
Gyventojai
Iš šio kaimo kilę net keturi Nepriklausomybės karo didvyriai: dviejų Vyties Kryžių kavalierius Juozas Štriupkus (1892–1967), Vyties Kryžiaus kavalierius Juozas Ruseckas (1894–1972), Vyties Kryžiaus kavalierius Juozas Zalenka (1899–1981), Vyties Kryžiaus kavalierius Kazimieras Zelenkevičius.
1032 m.
1032 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Stanislovas Batoras
Stanislovas Batoras (1868 m. rugsėjo 3 d. Paberžės bažnytkaimyje, Panevėžio apskr. – 1937 m. kovo 15 d. Tauragėje, palaidotas Eržvilko kapinėse) – vargonininkas, chorvedys.
Biografija
S. Batoras platino draudžiamą spaudą, buvo 1908 m. balandžio 29 d. Kaune įkurtos Vargonininkų draugijos valdybos narys (pirmininkas Juozas Naujalis). Eržvilko choras dalyvavo 1909 m. Stasio Šimkaus suorganizuotoje dainų šventėje Jurbarke.
1926 m. baigė muzikos ir dainavimo kursus, surengtus Klaipėdos konservatorijos. 1925–1931 m. mokytojavo ir vadovavo chorui Eržvilko mokykloje. Bažnytinį ir mokyklos chorus (40-60 dalyvių) parengė 1924 m., 1928 m. ir 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėms Kaune. Aktyviai dalyvavo parapijos ir mokyklos tėvų komiteto veikloje, kurį laiką buvo Eržvilko valsčiaus raštininkas.
Dude Descending a Staircase
Dude Descending a Staircase – 2003 metais išleistas dvigubas britų grupės Apollo 440 albumas. To paties pavadinimo singlas Britanijos topuose buvo pakilęs iki 58 vietos.
Albumo viršeliui panaudotas dailininko Marcel Duchamp paveikslo Nude Descending a Staircase, nutapyto 1912 metais, fragmentas.
Sudano vyrų futbolo rinktinė
Sudano vyrų futbolo rinktinė – Sudanui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Sudano futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 9 žemyno čempionatuose.
Didžiausias pasiekimas – 1970 m. laimėtas Sudane vykęs Afrikos Tautų taurės čempionatas.
El pueblo unido jamás será vencido
El pueblo unido jamás será vencido („Vieninga liaudis niekad nebus nugalėta“) – Čilės kompozitoriaus ir dainų autoriaus Sergio Ortega parašyta daina. Originaliai atlikta grupės Quilapayún. Pradžioje naudota Salvador Allende valdymo metais kaip žmonių sandraugos daina, o po Pinočeto įvykdyto perversmo tapo pasipriešinimo diktatūrai ir revoliuciją propaguojanti daina. Ją už Čilės ribų išgarsino kita Čilės grupė Inti-Illimani. El pueblo unido tapo įvairių Lotynų Amerikos rezistencinių, revoliucinių judėjimų daina. Išversta į kitas kalbas, naudota Irano revoliucijos metu, demonstracijų Filipinuose, Oranžinės revoliucijos metu.
Atžalinė gūžtvė
Atžalinė gūžtvė (Hylocomium splendens) – patisinių (Hypnaceae) šeimos samanų rūšis.
Lengvai atpažįstama pagal šakutes, kurios yra plunksniškai išsišakojusios ir išsidėsčiusios ant stiebo keliais (dažniausiai 3-4) horizontaliais vienas nuo kito nutolusiais aukštais. Šie aukštai susidaro samanai kasmet išleidžiant po vieną ūglį.
Samsung Galaxy Note II
miniatiūra|Samsung Galaxy Note II telefonas Samsung Galaxy Note II – Samsung Galaxy serijos planšetofonas. 2012 m. Samsung Electronics oficialiai pristatė Samsung Galaxy Note pamainą. 5,5“ įstrižainės 1280 x 720 raiškos ekranas su Super AMOLED matrica, 4 branduolių Samsung Exynos procesorius, dirbantis 1,6 GHz taktiniu dažniu. Baterija – 3100 mAh. Nugarinėje dalyje įdiegta 8 MP raiškos kamera, galinti įrašyti vaizdinę medžiagą HD 1080p kokybe, priekyje – 1,9 MP kamera, skirta vaizdo skambučiams.
Atžalinė gūžtvė
Stiebas iki 20 cm aukščio, gulsčias, kylantis arba status. Lapai plačiai arba pailgai kiaušiniški, staigiai nusmailėjusia ir raukšlėta viršūne. Sporogono kotelis raudonas, sporinės dangtelis su trumpu snapeliu. Sporifikuoja vasarą.
Samsung Galaxy Note II
Nuorodos
IFA 2012: Samsung Galaxy Note II pristatytas oficialiai
Atžalinė gūžtvė
thumb|left|240px|Sporogenai thumb|left|240px|Augavietėje
Smegduobė
thumb|Smegduobė Biržuose thumb|Pasvalio smegduobių parkas Smegduobė – bet kokio pavidalo (piltuvo, dubens, lėkštės ir kt.) ir bet kokio amžiaus karstinės deformacijos apraiška, atsiradusi į požeminę ertmę įgriuvus ją dengiančiai uolienų (gruntų) storymei.
Lietuvos smegduobės
Lietuvoje, Biržų rajone, Biržų regioninio parko teritorijoje yra šeši draustiniai, kuriuose gausu smegduobių:
Gamtos paveldo objektų statusą turi šios smegduobės:
Kitos įdomios smegduobės:
1807 m.
1807 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Rosenborg BK
Trondheimo „Rosenborg“ – Norvegijos futbolo klubas iš Trondheimo.
Lukšių apylinkė (Jonava)
Lukšių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Rosenborg BK
Istorija
Klubas įkurtas 1917 m.
Lukšių apylinkė (Jonava)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Beržų apylinkės.
Olympe de Gouges
Olimpija de Guž (, g. Marie Gouze; 1748 m. gegužės 7 d. – 1793 m. lapkričio 3 d.) – prancūzų rašytoja, žurnalistė, politikė, feministė, „Moters ir pilietės teisių deklaracijos“ (1791 m.) autorė, pirmoji iškėlusi moterų problemas į politinį lygmenį.
Biografija
miniatiūra|200px|left|Olimpija de Guž vedama prie giljotinos
Marie gimė Montobane, pietvakarių Prancūzijoje, smulkių verslininkų šeimoje. Tačiau, anot motinos pasakojimų, Marie tėvas buvo poetas Žanas Žakas Lefrankas (Jean-Jacques Lefranc de Pompignan), garsėjęs savo polemika su Volteru. Tačiau poetas neigė bet kokį ryšį su Marie. Šis gyvenimo faktas vėliau paskatino ją ginti nesantuokinių vaikų teises. 1765 m. ištekėjo už Louis Aubry. 1770 m. Marie su savo sūnumi Pierre atvyko į Paryžių (jos vyras jau buvo miręs), pasivadino Olimpija de Guž. 1774 m. parašė abolicionistinę pjesę „Negrų pavergimas“ (išspausdinta 1789 m.). Įsitraukė į Socialinio ratelio (Cercle social), vadovaujamo Sofijos de Kondorse (Sophie de Condorcet) politinę veiklą.
Filosofo Šarlio Monteskje pavyzdžiu siekė įgyvendinti valdžių padalijimo principą. Būdama mirties bausmės priešininkė, protestavo prieš mirties nuosprendį karaliui Liudvikui XVI, oponavo Prancūzijos revoliucijos veikėjams Robespjerui ir Maratui. 1791 m. įsikūrė Olimpijos de Guž vadovaujama politinė organizacija „Moterų revoliucionierių respublikonių draugija“. 1793 m. Olimpija de Guž, parašiusi pamfletą „Trys urnos“, nukreiptą prieš Jakobinus, buvo areštuota, jos Respublikonių draugija uždrausta, o vėliau – Revoliucinio tribunolo nuosprendžiu – rašytoja nuteista myriop ir giljotinuota.
Veiklos reikšmė
Siekdama įgyvendinti svajonę apie lygių ir laisvų žmonių visuomenę, Olimpija de Guž buvo Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikų moterų emancipacijos šauklė, sukūrusi garsiąją „Moters ir pilietės teisių deklaraciją“. Tuo tarpu revoliucija skelbė, kad visi žmonės, nepriklausomai nuo kilmės, yra laisvi ir lygūs, turėjo omenyje tik vyrus, o lozungas „Laisvė. Lygybė. Brolybė“ moterims nebuvo taikomas. Jos kūryba ir visuomeninė veikla padarė didelę įtaką demokratinėms ir socialistinėms idėjoms, kurios tapo priimtinos ir buvo realizuotos tik po šimtmečio.
Vatas (kalnas)
Vatas  – stratovulkanas, esantis Dominikos pietuose. 1224 m aukščio ugnikalnis yra trečia pagal aukštį viršūnė Dominikoje. Didžiausias išsiveržimas įvyko apie 1300 m. 1880 m. įvyko vidutinio dydžio išsiveržimas. Tuomet vulkaniniai pelenai padengė maždaug 4 km pločio pakrantės ruožą. Pats paskutinis išsiveržimas įvyko 1997 m. thumb|250px|left|Vato ugnikalnio nuotrauka iš Rozo miesto.
Firminis stilius
thumb|right|250px|McDonald's firminis stilius
Firminis stilius – bet kurios įmonės ar organizacijos grafinis komunikavimo stilius, kuriantis jos atpažįstamumą. Bendradarbiaujant dizaineriams, ženklodaros, maketavimo specialistams, įmonės atstovams, sukuriamas originalus, vientisas ir įsimintinas visų su įmonės atributika susijusių produktų apipavidalinimas, atitinkantis kompanijos specifiką ir ypatybes. Firminis stilius – tai netiesioginė komunikacija, pristatanti ir reklamuojanti kompaniją visur ir visada; tai pirmasis kontaktas su būsimaisiais kompanijos klientais. Įmonių įvaizdžio ir rinkodaros specialistai privalo nuolat sekti naujausias reklamos tendencijas, ieškoti įdomių, dar nematytų reklaminių sprendimų, geriausiai atspindinčių ir išskiriančių įmonę iš kitų. Rinkai pritaikomas senasis kompanijos įvaizdis – tolesnės sėkmingos veiklos neatsiejama dalis.
Samprata
Į kompanijos firminio stiliaus sampratą įeina:
Pagrindiniai elementai, sujungiantys firminį stilių į vieningą vizualinę išraišką:
Ežerys
Ežerys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Suginčių, prie Molėtų-Utenos plento. Kaimo vardas kilo nuo Ežero vardo, kuris dabar numelioruotas, labai nusekęs.
Istorija
1597–1610 m. keletą kartų minimas Antaželvų dvaras (Dvorec Antoželvianskij ir pan.), kuris galbūt tapatintinas su dab. Želvų kaimu, o tam dvarui priklausė dykra Ozerovščyzna, kuri gali būti dab. Ežerys).
XIX a. (o gal ir XVIII a.) Ežerys priklausė Suginčių dvarui. 1853 m. Utenos parapijos gyvenamųjų vietų sąraše Jezioryšče. Kaimas pažymėtas 1812 ir 1865 m. topografiniuose žemėlapiuose. XIX a. viduryje Suginčių dvaro palivarkas. 1866 m. Suginčių dvaro savininkė Michailovska iš šio palivarko paskyrė bežemiams 45 dešimtines žemės. 1882 m. Ežeris nuomavo dvarininkas Paškevičius.
XX a. pradžioje gatvinis kaimas, neišsiskirstęs į vienkiemius. Dalis pirkių buvo dūminės. Iki 1927 m. priklausė Utenos, po to Suginčių parapijai. 1936 m. iš 7 ūkininkų 5 nemokėjo pasirašyti. Dabar išlikusi viena sodyba.
Gyventojai
1923 m. 7 ūkiai 28 gyv.
Imbarės, Skaudalių alka
Imbarės, kitaip – Skaudalių, alkvietė (saugotinas kultūros paveldo objektas) – alka šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 0,6 km į vakarus nuo kelio ir 0,94 km į pietvakarius nuo jo sankryžos su keliu Salantai–Imbarė, Salanto kairiajame krante, Ožkinio krūmų miške.
Alkvietė
Šiaurinėje dalyje guli Imbarės (Skaudalių) I (kultūros vertybė, u. k. 21121), o 28 m į vakarus nuo jo, šlaito papėdėje – II akmuo su dubeniu.
Daugiapelekės
Daugiapelekės (Polypteriformes) – kaulinių žuvų būrys. Visos rūšys paplitusios gėluose vandenyse Afrikoje. Auginamos ir akvariumuose.
Imbarės, Skaudalių alka
Alkvietė
Teritorijos plotas – 0,05 ha.
Greitkelis M6 (Vengrija)
Greitkelis M6  šiuo metu nėra baigtas tiesti. 2006 m. birželio 11 d. buvo atidarytas pirmas ruožas tarp M0 ir Dunaujvarošo. 2010 m., eksploatuojamas ruožas priartėjo prie Kroatijos sienos
Daugiapelekės
Būryje yra viena daugiapelekinių (Polypteridae) žuvų šeima su 2 gentimis (iš viso 17 rūšių):
Imbarės, Skaudalių alka
Tyrimai
1985 m. zondais ištyrus akmenų aplinką, 20–30 cm gylyje rasta laužavietės pėdsakų. V. Daugudžio nuomone, šioje vietoje buvusi žemaičių pagonių šventovė, įrengta po Žemaitijos krikšto. Datuojama II tūkst. I puse – viduriu.
1994–2001 m. buvo įrašyta į istorijos ir kultūros paminklų laikinąją apskaitą (Nr. 377/4).
Antanas Klimavičius
Antanas Klimavičius (g. 1949 m. liepos 15 d. Varnagiriuose, dab. Krokialaukio seniūnija, Alytaus rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs LR generalinis prokuroras.
Biografija
Nuo 1968 m. iki 1970 m. atliko tarnybą sovietinėje kariuomenėje. Nuo 1971 m. iki 1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1976 m. iki 1977 m. Kapsuko rajono prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. Lietuvos TSR Transporto prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. iki 1980 m. LTSR Transporto prokuratūros tardytojas, nuo 1980 m. iki 1993 m. Vilniaus miesto prokuratūros tardytojas, iki 1981 m. vyr. tardytojas, nuo 1981 m. iki 1986 m. ypatingai svarbių bylų tardytojas, nuo 1986 m. iki 1990 m. tardymo skyriaus viršininkas – Vilniaus miesto prokuroro pavaduotojas.
Nuo 1990 m. iki 1993 m. LR generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento Vilniaus miesto prokuratūros tardymo skyriaus vyriausiasis tardytojas, nuo 1993 m. iki 1995 m. Vilniaus miesto prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus (ONKTS) vyriausiasis prokuroras, nuo 1995 m. iki 1998 m. Vilniaus apygardos prokuratūros ONKTS vyriausiasis prokuroras, nuo 1998 m. iki 2000 m. buvo Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) Tardymo skyriaus viršininkas, nuo 2000 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. liepos 7 d. LR generalinis prokuroras, nuo 2005 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Kastytis Barisas
thumb|right|200px|Kastytis Barisas Kastytis Barisas (g. 1961 m. liepos 10 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1976–1980 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Jakštienė). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1980–1985 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. T. Šumsko klasė). 1993–1995 m. choro dirigavimo žinias gilino Lietuvos muzikos akademijos meno aspirantūroje (vadovas doc. T. Šumskas).
1983 m. Lietuvos dailės institute suorganizavo studentų kamerinį mišrųjį chorą ir jam su pertrauka iki 1993 m. sėkmingai vadovavo. Choras koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, Trakuose, Palangoje, Rygoje, Leningrade ir Lenkijoje (Liubline). Dalyvavo Baltijos respublikų aukštųjų dailės mokyklų festivaliuose Vilniuje (1988) ir Rygoje (1989), religinės muzikos festivalyje „Cantate Domino“ Kaune (1992), 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje ir 1991 m. Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI" Latvijoje.
Nuo 1981 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto (universiteto) studentų mišriojo choro „Ave Vita“ chormeisteris – dirigentas, nuo 1994 m. choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Akivaizdžiai pakilo choro meninis lygis ir profesinis pasirinktų kūrinių atlikimo meistriškumas. Kolektyvas propaguoja lietuvišką muziką, parengė ir stambesnių kūrinių: G. Faurė „Requiem“, S. Moniuszkos Aušros Vartų litanija Nr. 1, V. Bartulio „Missa brevis“, J. Haydno „Missa St. Bernardi von Offida“ ir kt. „Ave Vita“ po keletą kartų koncertavo Latvijoje, Ukrainoje, Gruzijoje, Rusijoje, Moldavijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Italijoje, Vatikane, dainavo Belgijoje, Nyderlanduose, Šveicarijoje ir Maltoje. Choras yra daugelio tarptautinių konkursų bei festivalių dalyvis, pelnęs pirmųjų ir kitų prizinių vietų: 1995 m. Vokietijoje (Darmstadt) pirmąją vietą, 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje trečiąją vietą, 1997 m. XI tame pat konkurse pirmąją, 1995 m. Nyderlanduose (Heythuysen) tris pirmąsias vietas ir pagrindinį prizą, 1996 m. Slovėnijoje (Maribor) bronzos diplomą, 1996 m. Maltoje (Valletta) trečiąją vietą. 1988 m. Šveicarijoje (Montreux) šeštą vietą – III laipsnio apdovanojimas (iš devyniolikos). Gražiai pasirodė tarptautiniuose religinės muzikos festivaliuose Šiauliuose (1995) ir Loreto mieste – Italija (1996), 1997 m. studentų mišriųjų chorų konkurse „Juventus“ Kaune ir 1997 m. tarptautiniame chorų festivalyje „Riga dimd“ Latvijoje. Sėkmingai pasirodė Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų chorų festivaliuose (1995, 1996, 1997 m.) ir 1998 m. I tarptautiniame studentų chorų festivalyje Vilniuje, sakralinės muzikos chorų festivaliuose „Cantate Domino“ Kaune (1995, 1996, 1997 m.). 1995 m. dalyvavo Baltijos studentų dainų švenėje „Gaudeamus-XII“ Tartu, gerai pasirodė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje. Choras padarė fondinių įrašų Lietuvos radijui, 1996 m. išleido audiokasetę „Ave Vita“, o tais pačiais metais Italijoje išleista garso kasetė ir vaizdo kasetė, kuriose yra „Ave Vita" įrašai.
K. Barisas dirba ir pedagoginį darbą. Nuo 1988 m. Vilniaus pedagoginio instituto Estetinio lavinimo katedros asistentas, nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Muzikos katedros vyr. asistentas, nuo 1989 m. Lietuvos muzikos akademijos Choro dirigavimo katedros vyr. asistentas, vargonininkų choro studijos vadovas.
Pastoviai skaito paskaitas Vilniaus pedagoginio universiteto Pedagogų kvalifikacijos centre ir Lietuvos pedagogų kvalifikacijos institute. Dirigentas domisi muzikos pedagogika, 1993 m. lankė muzikos kursus APPLE Vilniuje, 1995 m. Muzikos švietimo centre išklausė pedagogikos paskaitų ciklą, 1995 ir 1996 m. skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose Vilniaus pedagoginiame universitete. Diriguoja koncertuose Lietuvoje ir užsienyje, buvo 1991 m. Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus" Latvijoje ir 1995 m. analogiškos šventės Estijoje dirigentas, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.
Televizijoje 2010 m. sausio – gegužės mėn. kartu su dainininke Vaida Genyte dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ (pasiekė pusfinalius).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Fenestela
Fenestela (g. 52 m. pr. m. e. – m. 19 m. e. m. arba 35 m. pr. m. e. – 36 m. e. m.) – lotynų poetas ir analistas, kurio darbai, analai, yra prarasti.
Jo darbai vertingi tiek antikvariniu požiūriu bei kaip galutinio Romos respublikos amžiaus svarbūs istoriniai šaltiniais. Fenestela kaip šaltinį naudojo I amžiaus istorikas Plinijus Senasis, II amžiaus biografas Seutonijus ir IV amžiaus gramatikas Diomedas.
Fenestelos analus sudarė bent 22 knygos, kurios tikrai apėmė 59 pr. m. e. metus, tačiau tikslus periodas nežinomas. Išliko keli fragmentai priskiriami Fenestelai. Jų temos įvairios: kreipimasis į žmones (provokacija), dramblių naudojimas žaidynėse, auksinių žiedų nešiojimas, togos gaminimui naudojamas medžiagos, Terenco ir Cicerono gyvenimo detalės.
1033 m.
1033 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Vaisių ir uogų vynas
thumb|250px|Naminis obuolių vynas
Vaisių ir uogų vynas (Vaisvynis) – fermentuotas alkoholinis gėrimas, pagamintas iš augalinės žaliavos produktų: vaisių, uogų, sėklų, lapų, žiedų sulčių ar kai kurių medžių sulos.
Vaisių vynas paprastai vadinamas pagal pagrindinį komponentą iš kurio jis yra gaminamas (pvz., slyvų vynas – iš slyvų sulčių, atitinkamai – obuolių vynas, raudonųjų serbentų vynas, vyšnių vynas ir pan.).
Vaisių vynas tradiciškai populiarus vėsaus klimato kraštuose, ir tuose pietiniuose rajonuose, kur mažai arba visai neauginama vynuogių. (pvz., Šiaurės Amerika, Skandinavija).
Dėl istorinių priežasčių tradiciškai vynu nelaikomi fermentuoti gėrimai:
Vaisių vynas, kaip ir daugelis įprastinių baltųjų vynų, laikomas sensta, todėl rekomenduojama išgerti pilstymo metais.
Vaisių vyno skirstymas
Gaminant vienos vaisių ar uogų rūšies vyną, prie tos rūšies sulčių galima pridėti 20 % kitų vaisių ar uogų sulčių arba vyno. Jei kitų vaisių ar uogų sulčių primaišoma daugiau kaip 20 %, vynas vadinamas vaisių mišinių vynu.
Gamyba
Vaisių vynas gaminamas iš bet kurių pakankamai saldžių, cukringų augalinės žaliavos produktų arba į juos papildomai pridėjus cukraus ar medaus: obuolių, šeivamedžio uogų, krakmolingų grūdų (ryžių), daržovių (morkų, žirnių ankščių), žiedų ir lapų (kiaulpienių ar šeivamedžio žiedų).
Daugelis vaisių ir uogų potencialiai tinka vyno gamybai. Ne visi vaisiai turi reikiamus kiekius cukrų, rūgščių, taninų, mineralinių medžiagų, kad mielės galėtų efektyviai rauginti jų sultis ir gautųsi stabilus, skanus vynas. Tokiais atvejais rauginimui ruošiamos sultys būna papildomos priedais:
Žaliava
thumb|right|200px|[[pasiflora|Pasiflorų vyno buteliai vyno parduotuvėje Izraelyje]] thumb|right|200px|Slyvų vynas taurėse kinų restorane
Iš vaisių patekusios ar pridėtos vyno mielės rūgimo metu iš cukraus gamina spiritą ir angliarūgštę. Angliarūgštė, kaip dujos, išgaruoja, o spiritas lieka sultyse ir apsaugo vyną nuo gedimo. Nuo to, kiek yra cukraus, priklauso vyno stiprumas ir išsilaikymas. Iš kilogramo cukraus pasigamina 0,6 l spirito. Geras stiprus vynas turi turėti apie 14 % alkoholio, o jam pagaminti sultyse turi būti apie 30 % cukraus. Rūgštys taip pat saugo sultis ir silpnesnius vynus nuo gedimo, suteikia jiems malonų, gaivinantį skonį. Per didelis rūgštumas yra nemalonus ir kenkia virškinimo organams. Vaisių vynai esti apie 0,6-0,8 % rūgštumo. Cukrų ir rūgštis reikia reguliuoti, gaminant vyną.
Liepų apylinkė
Liepų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Beržų apylinkės ir Čičinų apylinkės.
Vaisių ir uogų vynas
Žaliava
Augalai ir jų dalys, iš kurių gaminamas vaisių vynas:
Agrastai
Agrastų uogos yra labai tinkamos vyno gaminimui. Ypač gero skonio vynas gaunamas iš mūsų krašte auginamų kalnų agrastų.
Avietės ir gervuogės
Aviečių sultys turi labai stiprų ir savotišką aromatą, todėl iš jų grynas vynas retai gaminamas, dažniau vartojama pridėti prie kitų ne tokių aromatingų uogų sulčių (baltųjų ar raudonųjų serbentų). Į sultis pakliuvusios uogų sėklelės suteikia vynui kartų skonį.
Gervuogės savo sudėtimi ir savybėmis artimos avietėms. Iš jų gaunamas silpnesnio aromato gana skanus vynas.
Bruknės ir spanguolės
Bruknės ir spanguolės gerai tinka silpnam, gaivinančio skonio vynui gaminti. Jų sultyse esančios konservuojančios medžiagos net ir silpnus vynus (6 % alkoholio) apsaugo nuo gedimo. Iš šių uogų pagaminti stiprų vyną nelengva, nes jis labai silpnai rūgsta.
Kriaušės
Iš kriaušių vynas gaminamas retai. Labiau tinka rūgštesnės kriaušės. Saldžių kriaušių sultis geriausia maišyti su rūgštesnių obuolių sultimis.
Mėlynės
Iš mėlynių gaunamas sveikatą stiprinantis vynas. Medicininių požiūriu mėlynių vynas prilyginamas raudoniesiems vynuogių vynams.
Mėlynių, sultys sunkiai rūgsta, nes jose yra mažai mielėms reikalingų baltymų, todėl į 10 l mėlynių sulčių reikia pridėti 4 g amonio chlorido ar rūgštaus amonio fosfato. Uogos turi būti labai sveikos ir šviežios, nes kitu atveju mėlynių vynas greitai sugenda.
Obuoliai
Obuoliai dažniausiai naudojami vynui gaminti. Geriausiai tinka rūgštesni rudeninių ir žieminių veislių obuoliai: Ananasiniai, Antaniniai, Avietiniai, Lietuvos pepinai, Pilkieji, Rudens dryžuotieji ir kt.
Beveik visų jų sultys nelabai rūgščios, tik Antaninių obuolių kiek rūgštesnes – 1,5 % rūgščių. Vien iš saldžių obuolių pagamintas vynas nėra skanus, sunkiai skaidrėja, juoduoja ir nelabai patvarus, todėl maišoma su Antaninių, Pepinų sultimis. Geras obuolių vynas gaunamas iš tikslaus įvairių veislių obuolių sulčių mišinio.
Serbentai
Iš raudonųjų ir baltųjų serbentų gaminamas gana geras stiprus ir saldus vynas, kurių sudėtis artima vynuogių vynui. Jų sultys rūgščios, todėl reikia gerokai atskiesti.
Juodieji serbentai dėl stipraus ypatingo prieskonio platesniu mastu gryniems vynams gaminti netinka. Jie vartojami daugiau kaip priedas kitų rūšių vynų spalvai ir skoniui sustiprinti.
Slyvos
Iš aromatingesnių slyvų rūšių gaunamas neblogo skonio vynas. Sultys neskiedžiamos.
Šermukšniai
Dėl kartumo šermukšniai vynui gaminti gana retai vartojami. Aitrumui pašalinti šermuksnių uogos 2-3 kartus užplikomos verdančiu vandeniu, ir kas kartą palaikomos jame po 20-30 minučių. Dar geriau, kai šermuksniai skinami po stiprių šalnų. Šviežias šermukšnių vynas esti astraus skonio ir todėl tinkamas naudoti tik po 2-3 metų.
Žemuogės
Žemuogės tinka stipriam, saldžiam ir aromatingam vynui gaminti. Jų sulčių nereikia skiesti vandeniu. Į sultis pakliuvusios uogų sėklelės suteikia vynui kartų skonį.
Vaisių paruošimas
Vynui naudojami sveiki, visiškai prinokę vaisiai bei uogos. Tada jų sultys turi daugiausia cukraus, esti ne tokios rūgščios ir yra geresnės cheminės sudėties. Tik nuskynus vaisius, jie tuoj pat perdirbami.
Vasarinių veislių obuoliai ir kriaušės skinami ne visiškai prinokę, rudeniniai obuoliai imami visiškai prinokę, žieminių veislių vaisiai baigiami prinokinti krūvose (laikomi 1-2 savaites ir ilgiau) gerai vėdinamoje ir nuo šalčio apsaugotoje vietoje. Kenkėjų sužalotas ar supuvusias vietas prieš perdirbant reikia pašalinti.
Uogas vynui gaminti geriausia skinti visiškai išsirpusias, saulėtą dieną, nukritus rasai. Nuskintas uogas galima palaikyti rūsyje krepšiuose ne ilgiau kaip 1-2 dienas. Serbentus galima skinti ir perdirbti su koteliais. Iš neišsirpusių ar su koteliais nuskintų agrastų vynas įgauna nemalonų žolės skonį. Nešvarumai pašalinami plaunant, tik gležnoms uogoms tai daryti reikia labai atsargiai. Neplauti galima tik labai švariai surinktas žemuoges ir avietes.
Sulčių gavimas
thumb|right200px||XVI amžiaus presas
Kad sultys geriau atsiskirtų, nuplauti vaisiai susmulkinami, tik negalima traiškyti vyšnių ir slyvų kauliukų, nes tada vynas įgaus aitrų skonį. Prietaisas, kuriuo smulkinami vaisiai, turi būti emaliuota arba iš nerūdijančio plieno, nes, jungdamosis su metalu, sultys įgauna tamsią spalvą.
Iš sutraiškytų vaisių masės, kuri vadinama vaisių misa, reikia kuo greičiau išskirti sultis. Iš maltų agrastų, žemuogių, juodųjų serbentų, spanguolių ir bruknių sultys iš karto sunkiai išsiskiria, todėl susmulkintas uogas, pridėjus vyno mielių, reikia 2-3 dienas parauginti atviruose kubiluose su visomis išspaudomis, gerai prispaudus skylėtu dangčiu, kad išspaudos neiškiltų į paviršių ir nepradėtų gesti. Kad sultys geriau išsiskirtų, kiekvienam vaisių kilogramui galima įpilti po 0,4 l vandens, pašildyti iki 50-60° ir 10 minučių pakaitinti. Šildant misą, reikia dažnai maišyti, kad neprisviltų. Masei kiek atvėsus, sultys išspaudžiamos.
Rauginant su išspaudomis, misoje labai greitai įsimeta acto rūgštis ir sugadina vyno kokybę. Todėl, kai rauginti su išspaudomis neišvengiama, temperatūra turi būti ne aukštesnė kaip 15-17° ir dar pridedama apie trečdalį beveik išrūgusio vyno.
Iš sumaltos ar paraugintos vaisių misos sultys spaudžiamos per retą, tvirtą audeklą rankomis arba specialiais presais. Iš pradžių reikia leisti sultims nubėgti savaime ar iš lengvo paspausti ir tik tada spausti smarkiau. Nustojus sultims bėgti, išspaudos pamaišomos ir spaudžiamos antrą kartą. Abiejų spaudimų sultys sumaišomos. Iš 1 kg vaisių gaunama apie 0,5-0,6 l sulčių. Po to 10 kg išspaudų galima užpilti 3-4 l vandens ir, palaikius keletą valandų, išspausti. Su vandeniu gautos sultys panaudojamos rūgščioms sultims atskiesti.
Sulčių skiedimas
Rūgštumui sumažinti daugelio vaisių ir uogų sultys atskiedžiamos vandeniu arba maišomos su nelabai rūgščiomis kitų vaisių sultimis. Rūgščių vaisių sultis galima atskiesti vasarinių obuolių, kriaušių ir iš dalies žemuogių sultimis.
Vynai esti apie 0,6-0,8 % rūgštumo, o stiprūs ir saldūs – apie 1 %. Vynui bręstant, rūgštumas kiek sumažėja, todėl sultyse rūgščių gali būti 0,2 % daugiau kaip subrendusiame vyne.
Sulčių saldinimas
Norint gauti nesaldų ir negendantį vyną, į atskiestas vaisių sultis kiekvienam 10 l pridedama 2-3 kg, o saldžiam vynui – iki 4 kg cukraus. Kiek mažiau cukraus reikia obuolių sultims.
Mielės geriausiai dauginasi, kai sultyse cukraus esti 15-16 %. Kad nepasidarytų didesnė koncentracija, cukrus dedamas per 2-3 kartus. Rauginant su kultūrinėmis vyno mielėmis, išspaudus sultis, įdedama trečdalis cukraus, o likęs – po 5-6 dienų, kai mielės pasidaugina ir pradeda cukrų stipriai skaldyti.
Smulkų cukrų mažuose rauginimo induose galima pilti tiesiog į sultis ir maišant ištirpinti. Į dideles statines cukrus dedamas ištirpintas karštame vandenyje, kuris priskaitomas prie skiedžiamojo vandens.
Sulčių užraugimas
Rauginimui geriausiai tinka 50-60 l ar mažesnės talpos stikliniai, švarūs indai. Indai nuo benzino, žibalo, aliejaus, giros ar alaus vynui gaminti netinka.
Ąžuolinės statinės vartojamos rečiau. Jas reikia specialiai paruošti. Į naujas ąžuolines statines pripilama 10-15 % skalbiamosios sodos tirpalo ir mirkomos 3-4 dienas. Paskiau du kartus pripilamos vandens, kuris laikomas po 2-3 dienas. Senos vyno statinės mirkomos 1-2 dienas, pripilant į jas karšto 3-4 % skalbiamosios sodos tirpalo. Po to 2-3 kartus pilamas šaltas vanduo ir laikoma po 1-2 dienas. Išpylus vandenį, statinė išrūkoma sieros dujomis: ant vielos įleidžiami skardinėje uždegti sieros milteliai, statinė uždengiama ir, sierai sudegus, keletą valandų palaikoma, po to statinė perplaunama vandeniu.
Sultis užraugus, po kelių dienų pasigamina daug putų, kurioms pakilti 1/10-1/5 indo paliekama nepripildyta. Kad mielės geriau veiktų, kiekvienam litrui sulčių pridedama 0,3 g amonio chlorido.
Vyno mielės
thumb|left|200px|Vynuogių mielės matomos kaip balkšvas sluoksnis ant uogų
Vaisių sultims rauginti vartojamos kultūrinės vyno mielės, išvestos atrankos būdu iš ant vynuogių ar kitų atitinkamų vaisių natūralių mielių.
Ant vaisių ir uogų luobelių paviršiaus yra įvairių laukinių vyno mielių, kurios sultyse skaido cukrų ir gamina alkoholį. Dėl to vynas gali pradėti rūgti ir be kultūrinių mielių. Tačiau, vartojant kultūrines mieles, sultys greičiau ima rūgti, vynas greičiau ir geriau skaidrėja, esti pastovesnis ir geresnio skonio.
Nuo mielių labai priklauso vyno, ypač šviežesnio, skonis ir aromatas, nes jos pagamina tam tikrų malonaus aromato ir skonio medžiagų. Vaisių vynui natūralesnį skonį duoda iš tų pačių vaisių laukinių mielių išvestos kultūrinės vyno mielės.
Sultys su laukinėmis vyno mielėmis (savaiminis rūgimas) rūgsta silpniau, gaunama kai kurių šalutinių rūgimo produktų, todėl vynas gali sugesti, su jomis negalima gauti stipraus vyno.
Šviežias sultis taip pat galima užraugti pridedant jau gerai rūgstančio vyno, ypač jei jis buvo užraugtas su kultūrinėmis mielėmis.
Kultūrines mieles bent prieš 5 dienas, reikia padauginti tų pačių vaisių sultyse. Iki dauginimo jos laikomos sausoje ir vėsioje vietoje. Mielėms dauginti sultys atskiedžiamos tiek pat, kaip vynui gaminti. Į 5 l atskiestų sulčių pridedama apie 0,5-0,75 kg cukraus (iki 16 % cukringumo) ir sterilizuojama (virinama) apie 30 min. maišant, kad neprisviltų. Sterilizuotos sultys supilamos į švarų stiklinį butelį užkemšamos ir atvėsinamos iki 25°. Tada mielių buteliukas atsargiai atkemšamas, kad mielės neišbėgtų ir supilamos į sterilizuotas sultis. Mielės dauginamos 3-5 dienas 18-20° šilumos patalpoje. Padaugintos vyno mielės sausoje, vėsioje patalpoje išsilaiko 14 dienų.
100 l sulčių reikia 1-2 l vyno mielių. Jei bus daugiau – sultys pradės smarkiai rūgti, per stipriai putos ir gausis alkoholio nuostolis.
Kamščiai
Rauginant sultis reikia apsaugoti, kad prie jų laisvai neprieitų oro. Jei indas paliekamas atviras, laisvai prieina oras, pasigamina acto rūgštis ir vynas genda. Aklinai užkimšti taip pat negalima, nes rūgimo metu pasigaminusios anglies dvideginio dujos turi išeiti, kad nesuplėšytų indo. Rauginimo indas užkemšamas tokiu kamščiu, pro kurį negali įeiti oras, bet laisvai išeina dujos. Tai daroma paprastame kamštyje išgręžus ar išdeginus skylę, į kurią įstatomas dvigubu kampu sulenktas stiklinis vamzdelis arba guminė žarnelė. Antras vamzdelio galas įleidžiamas į vandens pripiltą buteliuką, kad pasinertų vandenyje. Yra specialūs hidrauliniai kamščiai, kurie įstatomi į kamščio skylę ir pripilami vandens. Užkimšus indą, kamščo pakraščiai ir visas viršus apliejamas vašku ar parafinu.
Vyno rauginimas
Rauginimo patalpoje turi būti 15-18° šilumos, o sulčių temperatūra negali pakilti aukščiau kaip 25°. Jei patalpa šalta, indai statomi toliau nuo sienų ir uždengiami. Jei sultys sušyla virš 25°, jos atvėsinamos, įstatant indą į šaltą vandenį arba vynas plona srovele perpilamas į kitą indą.
Vyno raugime skiriamos šios stadijos: pagrindinis – audringasis rūgimas ir lėtasis rūgimas bei vyno brendimas.
Audringasis rūgimas
Pagrindinis vyno rūgimas normaliai užsitęsia 10-20 dienų. Prasideda lėtai, vėliau išsiskiria daug dujų, sultys putoja, nuo besidauginančių mielių jos tampa drumstos, pakyla temperatūra. Kuo greičiau pagrindinis rūgimas praeina, tuo geresnis vynas gaunamas.
Nededant kultūrinių vyno mielių, kartais sultys sunkiai rūgsta, o sulčių paviršiuje atsiranda pelėsis. Priežastis dažnai būna ta, kad mielėms pasidauginti trūksta deguonies ar maisto medžiagų. Tuomet sultis reikia pravėdinti – per guminę žarnelę plona srove perpilti į kitą indą taip, kad sultys tekėtų antrojo indo sienele ir gautų reikiamą kiekį deguonies. Mielėms maisto galima pridėti amonio chlorido, jei anksčiau nebuvo dėta. Po tokios procedūros sultys dažniausiai ima rūgti normaliai.
Lėtasis rūgimas
Praėjus audringajam rūgimui, prasideda lėtasis vyno rūgimas, kuris trunka 3-4 mėnesius ar ilgiau. Putos išnyksta, palaipsniui pradeda nusėsti mielės, kai kurios koloidinės sulčių medžiagos, ir vynas vis labiau ima skaidrėti, jo skonis gerėti. Tuomet laikas vyną nupilti nuo drumzlių. Per ilgai neatskirtos nuo vyno, nusėdusios mielės vyną apkartina. Jis taip pat gali įgyti ir kitų ydų.
Pirmą kartą nupiltas vynas laikomas 15° šilumos patalpoje, kurioje negali būti jokių stiprų kvapą skleidžiančių medžiagų. Lėtojo rūgimo metu indai užkemšami tais pačiais rauginimo kamščiais.
Vynas greičiau subręsta ir nuskaidrėja, jei lėtojo rūgimo metu kartkartėmis vėdinamas. Jis nupilamas kas 15-30 dienų, o jei rauginamas statinėje – ne rečiau kaip kartą per du mėnesius.
Kartais bręsdamas vynas sunkiai skaidrėja ar lieka drumstas net baigiantis lėtajam brendimui. Tada galima pridėti kitų vaisių vyno arba sulčių, pvz., prie obuolių vyno tinka šviežių spanguolių sultys.
Vyno brendimas
Vynui bręsti geriausia temperatura – 10-12°, saldiems ir stipriems – 20° šilumos, nes jie bręsta lėčiau. Patalpos temperatūra neturi kaitaliotis.
Stiprūs ir saldūs vynai (agrastų, serbentų, vyšnių) laikomi 1-2 metus, kol įgauna gerą skonį. Per anksti juos supylus į mažus butelius, atsiranda nuosėdų.
Vyno vėdinimas
Kad vyno mielės geriau veiktų ir daugintųsi, kartkartėmis į rūgstantį vyną naudinga įleisti oro.
Paprasčiausias būdas vėdinti – vyną pamaišyti rauginimo inde. Smarkiai rūgstančiame vyne mielės plauko ir taip jis savaime maišosi. Rūgimui susilpnėjus, mielės sėda ant dugno ir tampa neveiklios. Ypač greitai mielės nusėda, kai jos sunaudoja sultyse esantį cukrų. Kad rūgimas nesusilpnėtų, kas 3-5 dienas vyną naudinga sudrumsti: atkimšti indą ir išmaišyti vyną lazdele. Dar geriau sumaišoma ir pravėdinama, kai iki dugno įleidžiama guminė žarnelė ir pro ją pučiamas oras. Vynas taip pat prasivėdina, dažniau nupilant jį.
Papildomas vyno saldinimas
Gaminant stipresnį vyną, cukrus dedamas per kelis kartus. Pirmą kartą geriausiai cukraus papildomai įdėti vėdinant, kai pasibaigia audringasis rūgimas, po 5-7 dienų rūgimui susilpnėjus, sudedamas likęs cukrus. Smulkų cukrų mažuose induose galima supilti tiesiog į vyną ir pamaišyti, kad greičiau ištirptų. Dideliuose induose sunku išmaišyti, todėl dalis vyno nupilama, jame ištirpinamas cukrus, tirpalas supilamas atgal į vyną ir užkemšamas.
Vyno supilstymas
Subrendęs vynas supilstomas į 1/2-1 litro talpos butelius. Norint patikrinti ar jis pilnai subrendęs, 2-3 permatomo stiklo buteliai pripilami vyno, užkemšami išvirintais kamščiais ir pastatomi šiltame kambaryje. Jei per 10 dienų buteliuose vynas nesusidrumsčia ir neatsiranda jokių nuosėdų, jis yra visiškai subrendęs ir galima supilstyti į butelius.
Prieš pilstant, reiktų perkošti per filtruojamąjį popierių ar specialų filtrą. Buteliai turi būti išplauti karštu skalbiamosios sodos tirpalu ir po to kelis kartus perplauti švariu vandeniu.
Buteliai pripilami tiek, kad vynas nuo kamščio būtų per 1-2 centimetrus ir užkemšami vandenyje išvirintais kamščiais, kuriuos galima užlakuoti ar aplieti vašku.
Supilstytas į butelius vynas laikomas sausame rūsyje 6-8° šilumoje. Stiprų vyną galima laikyti ir šilčiau, net kambaryje. Buteliai laikomi gulsčiai, kad neišdžiūtų kamščiai.
Vynų ligos ir trūkumai
Vynai gali turėti įvairių trūkumų, dažnai todėl, kad gaminant nesilaikoma pagrindinių taisyklių ir reikalavimų: gaminamas vynas iš netinkamos žaliavos, nesilaikant švaros, ar jau pačios sultys būna apkrėstos įvairiais mikroorganizmais, taip sudarant netinkamas rūgimo sąlygas. Dažniau genda nelabai rūgštūs ir silpnesni vynai, todėl jų gaminimui reikia vartoti kuo sveikesnius vaisius.
Kai kurias vyno ligas ir trūkumus galima pašalinti ar jų išvengti tinkamai tvarkant rūgimą.
Drumstas vynas
Drumstumas atsiranda ne visiškai išrūgus vynui arba blogai nusėdus drumstumą teikiančioms dalelėms.
Tai lengvai pašalinamas trūkumas. Ne visiškai išrūgusį vyną reikia baigti rauginti, pridedant kitokių vaisių sulčių ar vyno, dažniau nupilant ir vėdinant.
Acto rūgšties rūgimas
Jį sukelia acto rūgšties bakterijos, kurios į sultis pakliuva nuo vaisių paviršiaus, indų, patalpų sienų. Dalį alkoholio jos paverčia acto rūgštimi. Daugiau acto rūgšties pasigamina silpname vyne, mažiau – stipriame.
Pieno rūgšties rūgimas
Kartu su alkoholiniu, gali vykti ir pieno rūgšties rūgimas. Jį sukelia pieno rūgšties bakterijos, kurios, skaldydamos cukrų, gamina pieno rūgštį. Tai būdinga mažai rūgščių turinčioms sultims, o kartais ir jau pagamintam vynui.
Sugedusio vyno pataisyti negalima. Šios ligos išvengiama, kai vynas rauginamas švarioje, nelabai šiltoje patalpoje, laiku nupilamas nuo mielių.
Pelėsių prieskonis
Pats pelėsis ir jo skonis vyne atsiranda, kai gaminimui vartojami apkrėsti vaisiai, pripeliję indai arba indai pripilami nepilni. Ligai plečiantis, vyno paviršius apsitraukia balkšva ar nešvariai geltona plėvele. Stipresniuose vynuose pelėsis nesivysto.
Skonį sunku pašalinti. Kol skonis silpnas, reikia vyną nupilti ir išvėdinti, įdedant cukraus ir naujai užraugiant geromis vyno mielėmis arba pastiprinant jį, pridėjus spirito.
„Pelių“ prieskonis atsiranda, kai vynas per vėlai nupilamas nuo mielių ir šios pradeda pūti, ypač šiltai rauginant. Šis prieskonis sunkiai panaikinamas. Geriausiai vyną pravėdinti, po to pasaldinti ir užraugti geromis vyno mielėmis.
Sieros vandenilio kvapas
Sieros vandenilio (supuvusių kiaušinių) kvapą, vynas įgauna veikiant kai kurioms puvimo bakterijoms tada, kai vynas ilgai nenupilamas nuo mielių. Dažniausiai tas kvapas atsiranda rūgimo metu, jeigu į indą pakliuva sieros.
Šį kvapą galima pašalinti vyną vėdinant ir kelis kartus jį nupilant.
Retorika
thumb|[[Ciceronas, vienas žymiausių oratorių.]] Retorika (graik. ρητωρ, rhêtôr, oratorius) – vienas iš trijų pirmųjų laisvųjų menų (šalia dialektikos ir gramatikos) Vakarų kultūroje.
Senovėje ir Viduramžiais tiek retorika, tiek dialektika buvo suprantamos kaip siekis būti įtaigiam. Šiais laikais retorika suprantama kaip įtikinėjimo žodžiu menas, kai kalboje argumentai sudėliojami iš anksto suplanuota dialektine tvarka.
Retorikos rūšys
Giriamosios, peikiamosios kalbos; paremtos gerumo ir blogumo kategorijomis. Įtikinėjamosios ir atkalbinėjamosios kalbos; paremtos naudingumo ir žalingumo kategorijomis. Kaltinamosios ir ginamosios kalbos; paremtos teisingumo ir neteisingumo kategorijomis. Tai praktinė verslo retorika, paremta moderniosios literatūros (detektyviniai romanai), kino (scenarinė intriga), reklamos (lakoniška ekspresyvi kalba) ir suvokimo psichologijos (girdimosios informacijos priėmimas) atradimais. Apima tokias sritis kaip: elektroninis laiškas, telefono pokalbis, verslo derybos, verslo prezentacija naudojant pateikčių skaidres ir kt.
Senovės Graikija
Vakarietiškas retorikos supratimas kilo iš viešojo ir politinio gyvenimo Senovės Graikijoje, kuriame oratorystė turėjo didelę reikšmę perteikiant filosofines idėjas. Daugelis filosofų savo mintis dėstė tik žodžiu, o užrašytos jos mus pasiekė tik per jų mokinius ir pasekėjus. Taip retorika tapo svarbiu menu, kuris oratoriui padėdavo surasti auditorijos įtikinėjimo savo argumentų teisumu formas, priemones ir taktiką. Retorika buvo vertinama kaip padedanti surūšiuoti ir paaiškinti pateikiamus argumentus.