cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarvizijus
Vaizdai
Netoliese yra vaizdingi Fusine laghi kalnų ežerai. 1789 m aukščio Monte Lussari (Luschariberg/Svete Višarje) viršūnėje yra piligrimų lankoma bažnyčia, stovinti vietoje, kur, pagal legendą, 1360 m. aviganis rado šv. Marijos statulėlę. Bažnyčia ir netoliese esantį slidinėjimo centrą galima pasiekti lyniniu keltuvu iš Malborghetto Valbruna.
Apylinkės apie Sella Nevea kalnų perėją tarp Tarvizijaus ir Chiusaforte irgi populiarus slidinėjimo kurortas.
Ekonomika
Daug metų Tarvizijaus ekonomiką palaikė žmonės, važinėję apsipirkti iš Austrijos ir Jugoslavijos. Tokios kelionės į Tarvizijaus gatvių turgus sunyko po Šengeno sutarties ir Euro zonos įsigaliojimo.
Demografija
Pagal 1971 m. gyventojų surašymą 13,3% gyventojų buvo slovėnai.
Ženevos Protokolas
Istorija
Iš naujo šią temą aptarti paskatino cheminio ginklo naudojimas I pasauliniame kare. JAV inicijavo cheminio ginklo draudimą Vašingtono konferencijos metu 1922 m. ir sulaukė pritarimo, tačiau sutartys taip ir neįsigaliojo. Iš naujo tas pat klausimas, taip pat JAV iniciatyva, buvo iškeltas 1925 m. Tautų Lygos organizuotoje konferencijoje, skirtoje aptarti tarptautinę prekybą ginklais. Pritarus kitoms didžiosioms valstybėms, buvo priimtas Ženevos Protokolas.
Įgyvendinimas
Priėmus Cheminių ginklų konvenciją, Ženevos protokolas išlieka galiojantis, tačiau jo reikšmė yra sumenkus.
Bankininkystė Jungtinėje Karalystėje
Bankininkystės sektorius Jungtinėje Karalystėje yra vienas labiausių išvystytų pasaulyje. JAV ir Jungtinės Karalystės finansų rinkos yra pagrįstos anglosaksiška sistema. Ši sistema paremta atvira finansinių priemonių apyvarta ir rinka, per kurią pritraukiama didesnė dalis finansavimo. Ši sistema likvidesnė, skaidresnė ir labiau išvytyta nei žemyninė, kuri yra pagrįsta bankais. Kadangi JK paplitusi aglosaksiška sistema, tai joje į vertybinius popierius investuoja paskiros investicinių fondų valdymo bendrovės, draudimo įmonės bei privataus kapitalo bendrovės, o Vakarų Europoje – Vokietijoje, Prancūzijoje bei Japonijoje visas reikalingas funkcijas atlieka bankai. Pastarosioms šalims būdinga bankinė sistema. Jose bankai užsiima finansų maklerio ir draudimo įmonių veikla bei teikia investicinių fondų valdymo paslaugas. Jie taip pat aprūpina įmones finansiniais ištekliais, tarpininkauja rinkoje atliekant operacijas ir dalyvauja stambiais akcininkais įmonių veikloje. JK bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 24 prieš 1.
Didžiausi bankai
Didžiausi bankai Jungtinėje Karalystėje, pagal tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:
Kživulka (Suvalkai)
Kživulka - gyvenvietė Suvalkų mieste, anksčiau buvo kaimas, Suvalkų valsčiuje. 2000 m. buvo prijungta prie miesto. Tai yra gatvinio kaimo tipo gyvenvietė. Beveik visi gyvenvietės gyventojai verčiasi žemės ūkiu. Gyvenvietėje yra Kživulkos geležinkelio stotelė.
Bankininkystė Jungtinėje Karalystėje
Jungtinės Karalystės centrinis bankas
Anglijos bankas – centrinis Jungtinės Karalystės bankas su būstine Londone. Įkurtas 1694 ir pertvarkytas 1844 m.
Pamiškės
Istorija
2020 m. prijungtas Vypalų kaimas.
Amerikinis sėjikas
Amerikinis sėjikas arba amerikinis dirvinis sėjikas (Pluvialis dominica) – sėjikinių (Charadriidae) šeimos paukštis.
Požymiai
Kiek mažesnis už dirvinį sėjiką. Kaklas vidutinio ilgio, galva apvali ir maža. Veisimosi apdaras beveik juodas, kiek pašviesintas balta juosta ant kaktos, nueinančia per kaklo šonus iki pečių ir išsklaidytais auksiniais blizgučiais ant sparnų ir nugaros. Snapas trumpas, plonas, gale šiek tiek sustorėjęs.
Šaltiniai
thumb|260px|left|Amerikinio sėjiko lizdas su kiaušiniais
Lopacinskių rūmai (Skapo g.)
Lopacinskių (Sulistrovskių) rūmai – pastatas Vilniaus senamiestyje, Skapo gatvėje (Skapo g. 4). Šiuo metu čia veikia Valstybinė kalbos inspekcija ir Vilniaus Arkivyskupijos ekonomo tarnyba.
Istorija
Rūmų vietoje mūrinis namas stovėjo jau 1545 m.
XIX a. pabaigoje pastatas perėjo į Lopacinskių nuosavybę.
Recovery
„Recovery“ – septintasis studijinis amerikiečių reperio Eminem albumas, išleistas 2010 m. birželio 18 d. Anot atlikėjo, albumas yra ankstesnio įrašo „Relapse“ tęsinys, kuris net iš pradžių turėjo vadintis „Relapse 2“. Albume dainas kartu atliėka tokie atlikėjai, kaip Rihanna, Pink ir kiti. Albumo singlai „Not Afraid“ ir „Love the Way You Lie“ sulaukė didžiulio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdami pirmąsias vietas JAV „Billboard Hot 100“ singlų reitinge bei patekdami į daugelio šalių dešimtukus.
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 741 tūkstantį kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas šeštuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę. Pirmoje vietoje albumas išbuvo septynias savaites. Pirmąją vietą „Recovery“ taip pat pasiekė Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Kanadoje bei pateko į daugelio šalių dešimtukus. 2014 m. gruodžio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 14 milijonų albumo kopijų.
Ibn Tuluno mečetė
Ibn Tuluno mečetė  – mečetė Egipto sostinėje Kaire. Tai didžiausia pagal plotą mečetė mieste ir viena seniausių, išlaikiusių savo originalią formą.
Mečetė pastatyta valdant Abasidų gubernatoriui Ahmadui ibn Tulunui. Mečetė buvo statoma nuo 876 iki 879 m. Ši mečetė turėjo būti pagrindine Ibn Tuluno įkurtos dinastijos (Tulunidų) sostinėje Katajuje. Mečetė buvo sujungta su greta buvusiais Ibn Tuluno rūmais. X a. Katajus buvo sugriautas, išliko tik ši mečetė. Vėliau mečetė kelis kartus restauruota, plėsta.
Ibn Tuluno mečetė yra Samaros architektūrinio stiliaus, su vienu minaretu, primenančiu garsųjį Samaros minaretą. Mečetė išdėstyta aplink didelį vidinį kiemą, visose keturiose pusėse yra dengtos halės. Didžiausioji yra kiblos pusėje. Vidiniame kieme yra masyvus kupolas, gaubiantis fontaną.
Kazimieras Žižiūnas
Kazimieras Žižiūnas (1895 m. kovo 4 d. Naujuosiuose Stebekiuose, Vadoklių valsčiuje, Panevėžio apskrityje – 1964 m. kovo 28 d. Monrealyje, Kanadoje) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
Jau šešerių metų grojo lūpine armonikėle. 1913 išvyko į Kanadą, apsigyveno Montrealyje. Daug dirbo ir taupė pinigus, kad gatetų nusipirkti mažus vargonėlius. Įstojo į parapijos chorą ir privačiai mokėsi muzikos. Vėliau penkerius metus studijavo National Conservatory of Music ir gavo vargonininko diplomą. Kiek laiko kornetu grojo pučiamųjų orkestre. 1923 pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Montrealyje, kur dirbo 40 metų. Suorganizavo ir išugdė skambų chorą, kuris pajėgė atlikti sudėtingus religinius kūrinius bei lietuvių kompozitorių dainas, pastatė muzikinių veikalų. Choras dalyvavo Montrealio radijo laidose, giedojo bažnyčiose, koncertuose ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. K. Žižiūnas vadovavo ir vokaliniam vyrų kvartetui, kuris paįvairindavo choro koncertines programas.
Nuo 1936 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, solistams ir ansambliams. Kūrybos klausimais per laiškus nuolatos konsultavosi su kompozitoriais A. Pociumi ir J. Žilevičiumi. Minėtinos jo dainos „Jaunos mintys“, „Sielos ruduo“, „Vytas karys“, „Kas bus“, „Jaunimo maršas“, „Ant šienelio“, „Šiandien šventė“, „Šlama šilko vėjas“, giesmė „Laudate Dominum".
Meyer Lansky
thumb|Meyer Lansky (1958) Mejeris Lanskis (tikras vardas Majer Suchowliński, g. Gardine, Rusijos imperija, 1902 m. liepos 4 d. – 1983 m. sausio 15 d.) – JAV gangsteris.
1911 metais su savo šeima emigravo į JAV ir apsigyveno Manhetene. Dar mokydamasis mokykloje susipažino su Laiminguoju Lučianu, taip jie tapo geriausiais draugais bei mafijos verslo partneriais. Dėl savo žydiškos kilmės Lanskis niekada netapo mafijos nariu, tačiau turėjo joje didelę įtaką.
Šveicarija (Suvalkai)
thumb|200px|[[Jotvingių pilkapio draustinis]] Šveicarija - gyvenvietė priklausanti Suvalkų miestui. Šalia gyvenvietės yra Jotvingių pilkapio draustinis. Gyvenvietėje gimė Lenkijos europarlamentaras Jarosław Zieliński.
Aurelija Ragauskaitė
Aurelija Ragauskaitė (1924 m. kovo 31 d. Šiaulėnuose, Šiaulių apskritis – 2017 m. sausio 15 d. ) – didi Lietuvos teatro režisierė. Įkūrė Valstybinį jaunimo teatrą ir garsėjo lietuviškos klasikos pastatymais Šiaulių dramos teatre.
Biografija
Gimė pašto tarnautojo šeimoje, augo Kauno priemiestyje Panemunėje. Tėvas Edvardas Ragauskas ten dirbo pašto viršininku, motina Ona Petruitytė-Ragauskienė (plk. Jono Petruičio sesuo) buvo namų šeimininkė. Abu tėvai turėjo gražius balsus, dalyvavo mėgėjų teatro spektakliuose. Sesuo Aldona Ragauskaitė tapo Kauno muzikinio teatro soliste ir režisiere.
1941 m. baigė VI gimnaziją. 1942–1945 m. dirbo vaistinėse mokine, kursuose prie Kauno universiteto įgijo farmacininko (provizoriaus padėjėjo) specialybę. 1945–1947 m. mokėsi Kauno dramos teatro studijoje, nuo 1946 m. vasario 1 d. – dramos pagalbinių aktorių grupėje. Nuo 1947 m. IV kategorijos aktorė. 1947–1952 m. GITISe baigė aktorinio meistriškumo studijas. Studijuodama Maskvoje ištekėjo už poeto Juozo Macevičiaus, su kuriuo susilaukė dukros Elenos ir sūnaus Eduardo.
1952–1957 m. Kauno muzikinio dramos teatro II kategorijos aktorė. 1957–1962 m. GITISe baigė režisūros studijas. 1959–1961 m. dėstė LSSR konservatorijoje, išleido VI aktorių laidą. 1961–1962 m. VU estetikos katedros dėstytoja, 1963–1964 m. LRT režisierė. 1964–1965 m. Lietuvos valstybinio rusų dramos teatro režisierė, 1965–1968 m. Valstybinio jaunimo teatro vyriausioji režisierė, 1969–1971 m. Vilniaus lėlių teatro vyriausioji režisierė, 1973–1974 m. LSSR operos ir baleto teatro režisierė, 1974–1979 m. Šiaulių dramos teatro vyriausioji režisierė, 1979–1982 m. Vilniaus teatro „Lėlė“ vyriausioji režisierė. 1983–1991 m. statė spektaklius LSSR valstybiniame akademiniame dramos teatre ir Klaipėdos dramos teatre.
Kritika
Kritikų geriausiai vertinti „Romeo ir Džuljeta“ Jaunimo dramos teatras), „Valdovas“, „Kaip žydėjimas vyšnios“, „Pajūrio kurortas“, „Prisikėlimas“ (Šiaulių dramos teatras). Režisierė dar reikšmingais laikė spektaklius „Vasarotojai“ (Šiaulių dramos teatras) bei „Gerasis žmogus iš Sezuano“ (Klaipėdos dramos teatras).
Pasak kritikų, Ragauskaitės režisūrai būdingas monumentalumas, griežtas konceptualumas, subtilus konstruktyvizmas, vaizdingumas, visų spektaklio komponentų darna. Dirbo su scenografais: Dalia Mataitienė, Igoris Ivanovas, Viktorija Gatavynaitė ir kt. Dirbo su kompozitoriais: Feliksas Bajoras, Osvaldas Balakauskas, Vytautas Kernagis, Benjaminas Gorbulskis ir kt.
Venclovas
Venclovas yra lietuviškas vardas. Žymesni asmenys:
Dubysa (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Dubysa prie [[Seredžius|Seredžiaus]] Žodis Dubysa gali reikšti:
Ignotas Mauricijus Ščedrauskas
Ignotas Mauricijus Ščedrauskas (1815 m. rugsėjo 15 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1870 m. gruodžio 25 d. Maskvoje, Rusijos imperija) – dailininkas, litografas.
Biografija
Gimė 1815 m. rugsėjo 15 d. Raseiniuose. Mokėsi tapybos Vilniaus universiteto Meno mokykloje pas J. Rustemą, kartu išmoko litografijos. Universitetą uždarius, persikėlė studijuoti į Sankt Peterburgo Dailės akademiją, kur 1836 m. gavo laisvo menininko vardą. Gyveno Rusijoje, dažnokai aplankydamas Lietuvą. Dirbo daugiausia litografijos srityje, tapė buitinio žanro paveikslus iš rusų liaudies, daugiausia amatininkų gyvenimo, ir peizažus (nemaža iš Vilniaus apylinkių). Mirė 1870 m. gruodžio 25 d. Maskvoje.
Etonas
Etonas arba Kaukazo erelis graikų mitologijoje – milžiniškas erelis gimęs iš Tifono ir Echidnos sąjungos. Dzeusas liepė Etonui kiekvieną dieną atskridus kapoti prie Kaukazo kalno prikaustytam Prometėjui kepenis, kadangi šis pavogė ugnį iš Olimpo kalno. Kiekvieną naktį kepenys sugydavo tik tam, kad rytoj jas vėl suėstų Etonas. Galiausiai Heraklis išlaisvino Prometėją ir iš lanko nušovė Etoną.
Philip Glass
thumb|right|200px|Philip Glass 2007 m. gruodį Philip Glass (g. 1937 m. sausio 31 d.) – amerikiečių kompozitorius.
Jo muzika kritikų priskiriama minimalizmo krypčiai, tačiau jis pats mėgsta sąvoką teatro muzika. Jis laikomas vienu įtakingiausių XX a. kompozitorių.
Gyvenimas
Glassas gimė Baltimorėje (Baltimore, Maryland), žydų litvakų šeimoje. Jo tėvas turėjo įrašų parduotuvę, o motina buvo bibliotekininkė. Savo memuaruose Glassas prisimena, kad Antrojo pasaulinio karo pabaigoje jo motina padėjo žydams, išgyvenusiems holokaustą, atvykusius į Ameriką kvietė apsigyventi pas save namuose, kol ras darbą ir gyvenamą vietą. Jo sesuo, panašiai, kaip ir mama, dirbo pagalbos kitiems srityje - buvo aktyvi Tarptautinio gelbėjimo komiteto narė.
1964 m., gavęs Fulbrighto stipendiją, stipendiją, studijavo kompoziciją Paryžiuje pas N. Boulanger. Paryžiuje vedė aktorę, režisierę, dramaturgę J. Akelaitytę (Akalaitis). Su ja bei grupe aktorių 1970 m. Niujorke įkūrė "Mabou Mines" teatro grupę. Drauge su Ravi Shankar kūrė muziką filmui „Chappaqua“, paskui, 1966 m., iškeliavo į šiaurės Indiją, kur susitiko su pabėgėliais iš Tibeto. Glass tapo budistu ir 1972 m. susitiko su XIV-tuoju Dalai Lama.
1967 m. grįžo į Niujorką. Čia pakeitė savo muzikos stilių: ėmė rašyti minimalistinius kūrinius, kuriuose itin svarbi buvo ritmika. Be to, kad atliko savo paties muziką, Glassas dar dirbo taksi vairuotoju ir skulptoriaus Richard Serra asistentu. Jis bendravo su daug Niujorko menininkų. Pradėjęs nesutarti su vienu iš ansamblio draugų Steve Reich, kompozitorius įkūrė savo ansamblį (Philip Glass Ensemble).
Glassui suteikti Brandeis universiteto (Masačusetso valstija), Filadelfijos menų universiteto ir Niujorko universiteto (Bafalas) garbės daktaro laipsniai.
Kūryba
Savo kūryboje pradėjo plėtoti naują muzikos stilių, pavadinęs „repetityviniu“ ir „reduktyviu“. Ši muzika pagrįsta „repetityvinėmis struktūromis su labai sumažintais garsų aukščio savitarpio santykiais, pastoviu aštuonių garsų pulsavimu ir statišku dinaminiu lygiu“. Ilgainiui Glassas muzika tapo nebe tokia paprasta ir minimalistinė, ji sudėtingėjo, daugėjo dramatizmo. Pats Glass jos net nebelaikė minimalistine. 9-10 dešimtmetyje Glassas pamažu grįžta prie muzikos įprastesniems ansambliams, pavyzdžiui, styginių kvartetui ar simfoniniam orkestrui. Muzika tradiciškesnė ir lyriškesnė. Jo kūriniai dažnai siejami su istoriniais stiliais (baroku, klasicizmu ir kt.), tačiau nepraranda individualaus kompozitoriaus braižo. Pastarųjų metų kūryba šalia minimalistinei muzikai būdingų bruožų pasižymi ir sodria, neoromantine muzikos kalba.
Ryškiausi kūriniai
operos „Einšteinas paplūdimyje“ (Einstein on the Beach, 1976 m.), „Satyagraha“ (1980 m.), „Akhnaten“ (1984 m.)
J. Cocteau trilogija - „Orphee“ („Orfėjas“, 1993 m.)
muzika kino filmams - Godfrey Reggio dokumentinių filmų trilogijai „Koyaanisqatsi“ (1983 m.), „Powaqqatsi“ (1988 m.), „Naqoyqatsi“ (2002 m.) 5 simfonijos (1992-1999 m.)
Koncertas smuikui ir orkestrui (1987 m.)
Koncertas saksofonų kvartetui ir orkestrui (1995)
5 styginių kvartetai (1966-1991 m.)
Šaltiniai
Urbaitis, Mindaugas. Glass Philip. Muzikos enciklopedija. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. T. 1, 2001, p. 459.
The Nes Grove Dictionary of Music and Musicians (Edited by Stanley Sadie). T. 7, London: Macmillan Publishers, 1995, p. 427.
Trombley, Richard. Glass Philip. Encyclopedia of Music in the 20th Century (Edited by Lee Stacy and Lol Henderson). Fitzroy Dearborn Publishers, 1999, p. 250.
Aloyzas Žilys
Aloyzas Žilys (g. 1951 m. liepos 16 d. Raguviškių k., Kretingos r.), chorvedys, pedagogas, dainininkas (tenoras), kompozitorius.
Biografija
Mokėsi Jokūbavo aštuonmetėje ir Kretingos vidurinėje mokykloje, iš mažens mėgo muziką. 1967–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Rimkevičiūtė). 1971–1978 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. L. Dumbliauskaitės klasė). Dar besimokydamas muzikos mokykloje, 1970 m. pradėjo dirbti meno vadovu Klibių kultūros namuose. Subūrė pučiamųjų orkestrą, vaikų ir suaugusiųjų vokalinius ansamblius, dramos būrelį ir jiems vadovavo.
Nuo 1971 m. dirbo Kretingos kultūros rūmuose (instruktoriumi, meno vadovu ir metodininku), apie 14 metų vadovavo Plungės liaudies kūrybos gaminių įmonės „Minija" Kretingos baro moterų vokaliniam ansambliui, su juo daug koncertavo, prizinių vietų pelnė rajoniniuose ir tarprajoniniuose konkursuose. 1974–1976 m. vadovavo Kartenos kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1973–1983 m. dirbo su Kretingos kultūros rūmų kaimo kapela – paruošė 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje.
Nuo 1977 m. A. Žilys Kretingos centrinės ligoninės moterų choro „Svaja" (1986) meno vadovas ir dirigentas. Choras yra daugelio respublikinių konkursų laureatas ir dainų švenčių dalyvis, surengė daug koncertų Žemaitijos miestuose, dainavo Druskininkuose, Alytuje, Kaune ir Vilniuje, Kaliningrade, Latvijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. Koncertų programose – lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniai.
Nuo 1981 m. „Svaja“ rengia tradicinius naujamečius koncertus miesto kraštotyros muziejuje, organizuoja respublikines moterų chorų šventes-festivalius „Aš atdarysiu dainų skrynelę" Kretingoje, dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
Nuo 1985 m. Palangos vyrų choro (nuo 1993 m. Lietuvos šaulių sąjungos Žemaitijos rinktinės Palangos kultūros centro vyrų choras) meno vadovas ir dirigentas. Choras giedojo Palangos, Plungės, Kauno, Panevėžio ir Jurbarko bažnyčiose, koncertavo Mažeikiuose, Plungėje, Panevėžyje, Šiauliuose, Alytuje, Druskininkuose, Kaune ir Vilniuje, Karaliaučiaus srityje, Latvijoje, Bulgarijoje ir Italijoje. Koncertų programose – W. A. Leonardo Mišios, G. Verdi, L. van Beethoveno, A. Rubinšteino, B. Smetanos ir lietuvių kompozitorių kūriniai. Kolektyvas parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje – dalyvavo chorų konkurse.
Be minėtų kolektyvų, chorvedys vadovavo Kretingos lopšelio – darželio „Žibutė“ moterų vokaliniam ansambliui, Kretingos aukštesniosios žemės ūkio mokyklos vokaliniams ansambliams, Kretingos 3-osios vidurinės mokyklos mokytojų mišriajam chorui ir Klaipėdos aukštesniosios pedagoginės mokyklos merginų chorui – parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Dirbo pedagoginį darbą Kretingos 1-ojoje vidurinėje mokykloje, Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, Klaipėdos aukštesniojoje pedagoginėje mokykloje (vyr. dėstytojas). Palangos reabilitacijos centre „Baltija" yra gydomosios muzikos terapijos seansų vedėjas.
Nuo 1976 m. Kretingos rajono savivaldybės Švietimo skyriaus inspektorius metodininkas.
Visuomeninė veikla
A. Žilys – respublikinių moterų chorų švenčių – festivalių „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ ir Kretingos rajono dainų švenčių organizatorius, režisierius, meno vadovas ir vyr. dirigentas. Ne kartą dirigavo ir zoninėse dainų šventėse, kaip dainininkas talkino kitiems chorams. Sukūrė dainų vaikams, vokaliniams ansambliams, moterų ir vyrų chorams, parašė muziką keliems spektakliams, Mišias vaikų chorui ir instrumentinių kūrinių. Aranžuoja kūrinius savo vadovaujamiems kolektyvams, sudarė lietuvių liaudies dainų rinkinį „Žaliam berže". 1976 m. surengė savo kūrybos autorinius koncertus Kretingoje, Mažeikiuose ir Kėdainiuose. 1985 m. dirigentas apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Raitomis ant tigro
Raitomis ant tigro – 1961 m. Italijoje sukurta komedija, dar kartą ekranizuota 2002 m.
Turinys
Hiacintas, užguitas šeimos tėvas, nusprendžia prasigyventi inscenizuodamas apiplėšimą, tačiau, išdavus liudininkui, atsiduria už grotų dėl apgavystės. Kalėjime jis stengiasi bet kokia kaina greičiau išeiti į laisvę ir kiekviena proga bendradarbiauja su sargybiniais, kol kartą atsiduria kameroje, kurioje kalintys 3 vyrai planuoja pabėgimą. Hiacintas įspėja kalėjimo viršininką, tačiau šis nepatiki planu, o vyrai, bijodami išdavystės, pasiima jį su savimi, nors Hiacintui liko nedaug kalėti. Priverstas keliauti kartu su kitais, Hiacintas galiausiai pasiekia savo namus, tačiau randa žmoną, gyvenančią su kitu, o už jo įskundimą paskirta didelė premija, mat Hiacintas klaidingai laikomas gaujos galva ir pabėgimo organizatoriumi. Matydamas, kad žmona su nauju vyru sunkiai suduria galą su galu, kitiems bendrininkams nežinant jis nusprendžia organizuoti pasidavimą policijai, kad jo buvusioji gautų žadėtą premiją...
Linas Žukauskas
Biografija
1984 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1991 m. iki 1995 m. LR generalinės prokuratūros tardytojas, nuo 1995 m. iki 2001 m. Vilniaus m. 3-iojo apylinkės teismo, nuo 2001 m. iki 2004 m. Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėjas, nuo 2004 m. kovo Vilniaus apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus, nuo 2009 m. birželio Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas.
Kalbos anglų, rusų kalbas.
Ofunatas
Ofunatas  – miestas pietrytinėje Ivatės prefektūros dalyje, Japonijoje. Čia gyvena apie 42 tūkst. gyventojų.
Istorija
Miestas įkurtas 1952 m. balandžio 1 d. Smarkiai nukentėjo per 2011 m. Sendajaus žemės drebėjimą ir cunamį.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – kamelija, medis – pušis, paukštis – juodauodegis kiras.
Osiedle Dašinskiegas (Suvalkai)
thumb|250px|Gyvenvietėje esanti trečioji Suvalkų vidurinė mokykla Osiedle Dašinskiegas – gyvenvietė priklausanti Suvalkų miestui. Šiuo metu tai yra viena didžiausių ir tankiausiai apgyvendintų miesto gyvenviečių.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad gyvenvietės pavadinimas kilęs nuo lenkų kalbos žodžio Daszek, kas išvertus reiškia - stoginė, pašiūrė.
Plungės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Plungės rajono savivaldybės taryba – Plungės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 4 d. Mere išrinkta Elvyra Valerija Lapukienė, mero pavaduotoju Juozas Šlepetis. Administracijos direktoriumi paskirtas Albertas Krauleidis.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Spragilas
Spragilas – etnografinis įrankis javams kulti su buože, pririšta prie koto.
Kotas turėjo atitikti kūlėjo ūgį, buvo 1,5–1,8 metro ir tokio storumo, kad ranka laisvai jį apimtų. Kotas buvo daromas iš lengvesnio medžio – eglės, klevo.
Egzistavo spragilo variantas, skirtas naudoti kaip ginklas – kovos spragilas. Spragilą priminė ir blokštas.
Vincas Kisarauskas
Vincas Kisarauskas (1934 m. kovo 1 d. Augmėnai, Baisogalos valsčius – 1988 m. spalio 27 d. Niujorkas, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas. Vienas ekslibriso kūrėjų judėjimo iniciatorių.
Biografija
Baigė Baisogalos vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–1988 m. dėstė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje-internate. Parašė dailės kritikos straipsnių.
Žmona Saulutė Stanislava Kisarauskienė. Dukra Aistė Kisarauskaitė, sūnus Danielius Kisarauskas.
Kūryba
Kūryboje kėlė egzistencines problemas, plėtojo antikinę, biblinę, istorinę tematiką, klasikinės literatūros siužetus, kūriniams būdinga dramatizmas, konstruktyvumas, raiškiai deformuotos formos. Nutapė teminių kompozicijų („Aklas Edipas“ 1961 m., „Sūnus palaidūnas“ 1964–1981 m., „Žygimantas Augustas ir Barbora Radvilaitė“ 1972 m., „Teatrinis ciklas“ 1974–1980 m., „Ismenė ir Antigonė“ 1980–1981 m., „Vieniša kasdienybė“ 1985 m., „Ikaras“ 1986 m., „Mitas“ 1988 m.), portretų („Mano tėvukas“ 1973 m., „Jonas Rustemas“, 1979 m.). Sukūrė ekslibrisų (Algirdas Kaunas, 1968 m., Stasys Pilka, Stanislovas Kuzma, abu 1973 m.), estampų (ciklai „Raudančios moterys“ 1963 m., „Pakrypusios figūros“ 1981–1984 m.), knygų iliustracijų (Kristijonas Donelaitis. „Metai“ 1966 m.).
Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo plėtoti koliažo, fotomontažo techniką, kurti asambliažus („Pirmoji aklo Edipo diena“ 1975 m., „Senas karalius“ 1982 m.). Sukūrė mozaikų (dabartinės Vilniaus miesto universitetinės ligoninės fasade, 1967 m.), medalių („Valentinui Antanavičiui 36 metai“ 1972 m., „Poetas vertėjas Sigitas Geda“ 1986 m.).
Apipavidalino teatro spektaklių (Rolandas Rastauskas. „Lenktynių aitvaras“, 1972 m., Jaunimo teatras), kino filmų (Ave, Vita 1969 m., rež. Almantas Grikevičius, „Mainai“ 1977 m., rež. Raimondas Vabalas).
Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lenkijos, Prancūzijos, Rusijos, JAV muziejai. Nuo 1959 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Malborkas, Krokuva, Osaka, Nansi, Ryga). Individualios parodos:
Borjana Krišto
Borjana Krišto (g. 1961 m. rugpjūčio 13 d., Livno, Bosnijoje ir Hercegovinoje, Jugoslavijoje) – Bosnijos ir Hercegovinos federacijos prezidentė, šias pareigas eina nuo 2007 m. vasario 22 d. Ji yra pirmoji moteris užimanti šias pareigas.
Jaunalietuvių vadovas
Jaunalietuvių vadovas – Lietuvių tautiško jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ vadų žurnalas, leistas 1936–1937 m. Kaune.
Istorija
Ėjo kartą per tris mėnesius. Spausdino Vilties spaustuvė. Išėjo 5 numeriai.
Nagrinėjo sąjungos ideologijos klausimus, aiškino jaunalietuvių ekonomines, kultūrines, socialines ir sportines aspiracijas, rašė apie kitų kraštų jaunimo organizacijų veiklą, jų idealus.
Bendradarbiavo Leonas Kuodys, Vincas Maciūnas, Adolfas Nezabitauskas, Vincas Rastenis, Antanas Smetona, Vydūnas.
Redagavo Aleksandras Merkelis.
Reino-Maino sritis
right|thumb|220px|Miestai ir apskritys pagal Prekybos ir amatų rūmų administracinį susiskirstymą right|thumb|220px|Metropolinio regiono teritorija right|thumb|220px|Frankfurto oro uostas thumb|220px|Rheingau Frankfurto/Reino-Maino regionas – ekonominis regionas (Hesenas, ribos su regionais kaip Rheinland-Pfalz (Rheinhessen) ir Bayern (Unterfranken).
Tai antras pagal dydį iš 11 metropolinių regionų Vokietijoje. Jo teritorija – 13,400 km². Regione gyvena per 5,8 mln. žmonių. Vienas aktyviausių centrų yra Frankfurtas prie Maino.
Į Frankfurto regiono dalį kasdien keliauja apie 340 000 žmonių.
Palemonas (reikšmės)
Palemonas gali reikšti:
Palangos senoji gimnazija
Palangos senoji gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Palangoje, Jūratės g. 13, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190274564. Iki 1999 m. Palangos 1-oji vidurinė mokykla,
Istorija
1886 m. Palangoje atidaroma progimnazija. Visi mokytojai buvo ne lietuvių tautybės, nes progimnazijoje buvo dėstoma rusų kalba. Kad progimnazija, nors ir buvo įsikūrusi tais laikais nežymiame miestelyje pačiame Lietuvos pakraštyje, sutraukė nemažą mokinių būrį, galima paaiškinti tuo, jog Palanga priklausė Kuršo gubernijai, kur caro režimas buvo liberalesnis. 1913 m. progimnazijai suteiktas gimnazijos vardas.
1915 m. sausio mėnesį, artinantis pirmojo pasaulinio karo frontui, gimnazija perkeliama į Stavropolį Kaukaze ir pavadinta 3-iąja Stavropolio gimnazija. 1922 m. galima pavadinti antruoju Palangos gimnazijos gimimu. Po sėkmingu derybų su Latvija Lietuvai atgavus Palangą ir Šventąją, vietos inteligentija tuojau pat subūrė komisiją, kuri rūpinosi gimnazijos atkūrimu. Jai vadovavo Stasė Vaineikienė. 1922 m. rugsėjo 15 d. gautas švietimo ministro leidimas steigti Palangoje gimnaziją. Jos direktoriumi buvo paskirtas M. Mačernis, vėliau išvykęs direktoriauti į Tauragės mokytojų seminariją. Į jo vietą norėta paskirti kelias savaites mokytojavusį Vilių Storastą-Vydūną, tačiau jo, kaip užsieniečio, Švietimo ministerija netvirtino. 1923-1927 m. direktoriumi dirbo Matas Untulis.
1939 m. gegužės 10 d. gaisras sunaikina visą miestą, taip pat ir mokyklą. Gimnazijai buvo atiduota senelių prieglaudos priedanga.
1940-1941 m. pirmoji sovietinė okupacija įneša permainų ne tik visam Lietuvos gyvenimui, bet ir Palangos gimnazijoje. Likviduojamos visos nepriklausomoje Lietuvoje veikusios jaunimo organizacijos: skautai, jaunalietuviai, katalikiškos organizacijos. Uždraudžiama iki tol turėta mokyklos atributika. TSRS pavyzdžiu pradedamos kurti pionierių ir komjaunimo organizacijos. Iš mokomųjų disciplinų išbrauktas tikybos dėstymas, įvestas privalomas rusų kalbos mokymas. 1945/1946 m. Palangoje gimnazija atkuriama. Mokyklos direktoriumi paskiriamas Antanas Urbonas. Nepraėjus nė pusmečiui, direktorius buvo suimtas, apkaltintas antisovietine veikla ir nuteistas 10 metų kalėti. Direktoriumi paskiriamas Vincas Gustaitis, tačiau jis dirba tik 3 mėnesius. Už aktyvų dalyvavimą prieškario Lietuvos visuomeninėje veikloje, jis išsiunčiamas į Karagandos lagerį. Reikia paminėti tuo metu dirbusius mokytojus: E. Adiklienę, A. Liachovičių ir M. Landsbergienę, patyrusius pokario metų ir gimnazijos atkūrimo sunkumus. 1946 m. spalio 1 d. direktore paskiriama Emilija Adiklienė. Tais metais gimnaziją baigia tik 9 abiturientai. Gimnazijoje tuo metu pasipriešinimo veiklą organizuoja mokytojas Vytautas Jurevičius. Už tai jis yra suimamas. Tais ir vėlesniais metais represuojami kai kurie mokiniai ir jų tėvai. Nuteisti ir pasipriešinimo judėjimo aktyvūs dalyviai, buvę gimnazijos mokiniai: M. Galdikas, Š. Jazdauskas, A. Šertvytis, A. Stalmokas. Suimtas ir gimnazijos mokytojas F. Alonderis, vėliau miręs Sibiro lageryje.
1946 m. Palangos gimnazijoje susibūrė mergaičių ateitininkių būrelis, kuriam vadovavo Bronė Kalvaitytė, Marytė Jurevičiūtė, Rūta Daukšaitė. 1948 m. NKVD išaiškinus būrelio veiklą, visos būrelio narės suimtos ir nuteistos 25 metams lagerio ir 5 metams tremties. 1950 m. gimnazija ir pradinė mokykla sujungiamos į vieną vidurinę mokyklą. 1950-1951 m. mokykloje jau mokosi 510 mokinių. Mokykloje dirba tokios žymios asmenybės, puikūs pedagogai kaip J. Petkevičius, R. Šabaniauskas, B. Zubrickas, L. Tumonienė. Mokytojos L. Tumonienės iniciatyva suburiamas vyresniųjų klasių mokinių dramos mėgėjų būrelis. Kūrybiškai dirba ir fizikos mėgėjų ir jaunųjų technikų būreliai, vadovaujami fizikos mokytojo Algirdo Taurinsko. Šio būrelio darbai eksponuojami visasąjunginėje žemės ūkio pasiekimų parodoje Maskvoje. Svarbią vietą mokyklos užklasinėje veikloje užima sportas. 1953-1955 m. vien tik mokinių jėgomis įrengiamas lengvosios atletikos aikštynas. 1960 m. kovo 1 d. mokyklos direktoriumi paskiriamas Juozas Kazlauskas. 1961 m. baigtas statyti naujasis mokyklos pastatas Jūratės gatvėje.
Mokykloje vykdavo literatūriniai vakarai, atvykdavo aktoriai. Mokykla turėjo gerą dramos būrelį, vadovaujamą mokytojos G. Čeporienės. Kas mėnesį vykdavo vis nauja spektaklio premjera, o jos žiūrėti susirinkdavo visi palangiškiai.
Populiarūs buvo bendravimo tarp mokyklų renginiai. Buvo bendraujama su Raplos miesto mokykla (Estija), Limbažių miesto mokykla (Latvija) ir Rusijos Federacijos miestų mokyklomis. Kas ketveri metai į mokyklą atvažiuodavo svečiai. Vykdavo varžybos, festivaliai. 1977 m. mokykla pavadinama Palangos 1-ąja, vėliau Mečislovo Gedvilo vidurine mokykla. 1983 m. paskiriamas dabartinis mokyklos direktorius A. Karačionka.
Po nepriklausomybės atkūrimo prasidėjo ir naujas mokyklos gyvenimo etapas. 1990 m. ji vėl pavadinama Palangos 1-ąja vidurine mokykla. Kuriamos naujos tradicijos, pereinama prie naujos mokymo sistemos. Paskelbus apie mokyklų reorganizaciją pedagogų kolektyvas nusprendžia kreiptis į Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministeriją, prašydamas leisti atidaryti mokykloje pirmąją gimnazijos klasę. Prasideda sunkių išbandymų metas. Tikrinama pedagogų kvalifikacija, mokymo metodika, mokinius užgriūva kontroliniai darbai. Buvo siekiama patikrinti, ar mokykla atitinka gimnazijai keliamus reikalavimus. Tik 1999 m. birželio 3 d. Švietimo ir mokslo ministerija patenkina mokyklos prašymą suteikti gimnazijos statusą. 1999 m. ji pavadinama Palangos senąja gimnazija.
2022 m. gimnazija minėjo savo šimtmetį.
Pirmykštė funkcija
Funkcijos f(x) pirmykšte funkcija vadinama tokia funkcija F(x), kurios išvestinė lygi f(x).
Iš apibrėžimo tiesiogiai išplaukia tokios pirmykštės funkcijos savybės:
Pirmykštės funkcijos radimo uždavinys vadinamas integravimu.
Teorema apie pirmykščių funkcijų aibę
Jei funkcijos F_1 ir F_2 yra f pirmykštės, tai jų skirtumas lygus konstantai:
tada:
Iš Lagranžo teoremos gauname:
Iš čia:
Galenitas
Galenitas – sulfidų klasės, švino sulfido, PbS, mineralas. Mineralo pavadinimas kilo iš lotynų kalbos – švino blizgesys.
Galenitas randamas kristalais, grūdeliais, stambiais agregatais hidroterminėse gyslose. Pasitaiko ir nuosėdinėse uolienose – klintyje, dolomite, smiltainyje. Galenitas yra pagrindinė švino rūda, taip pat svarbus sidabro šaltinis. Galenito telkiniai aptinkami Vokietijoje, Prancūzijoje, Rumunijoje, Austrijoje, Belgijoje, Italijoje, Ispanijoje, Škotijoje, Anglijoje, šiaurinė Izraelio dalyje, Australijoje, Meksikoje ir JAV.
545 m. pr. m. e.
'''545 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Kirklarelis
Kirklarelis – Kirklarelio provincijos sostinė Europinėje Turkijos dalyje. Mieste gyvena apie 53 000 gyventojų.
Iš šiuo metu Kirklarelyje vykstančių archeologinių kasinėjimų manoma, kad regionas buvo pirmasis organizuotai apgyvendintas Europos žemyno regionas.
Pilėnai (Kėdainiai)
Pilėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Alksnėnų, Pilėnų miško apsuptyje. Palei kaimą eina Liepojos-Romnų geležinkelis ir Alksnėnų–Pilionių kelias.
thumb|left|240px|Pilėnų geležinkelio pervaža
Bulė (Šveicarija)
Bulė  – miestas vakarinėje Šveicarijoje. Geležinkelio stotis. Išlikusi pilis.
Veiklos auditas
Veiklos auditas yra valstybės, ministerijų departamentų ir kitų viešojo sektoriaus institucijų valdymo ekonomiškumo, efektyvumo, veiksmingumo sisteminė analizė bei pasiūlymų, kaip šiuos kriterijus gerinti, rengimas. . Veiklos auditas pirmiausia orientuotas į funkcijų įvertinimą, siekiant sustiprinti valdžios organizacijų veiklą ir funkcijų atlikimą siekiant numatytų tikslų, atspindėsiančių politikos ataskaitas ir pareiškimus.
Nanodalelė
Nanodalelės traktuojamos kaip tarpininkai tarp makromedžiagų ir atominių bei molekulinių struktūrų. Didelės materijos fizinės savybės paprastai pastovios nepriklausomai nuo dydžio, tuo tarpu daugelyje nanodalelių savybės nebūtinai priklauso nuo dydžio. Pavyzdžiui, lenkiant varinę vielą, vario atomai bei atomų grupės pasislenka apie 50 nm. Tuo tarpu mažesnės už 50 nm vario nanodalelės pasižymi kietumu ir nelinkusios deformuotis. Apskritai nanodalelės dažnai pasižymi netikėtomis savybėmis, nes yra pakankamai mažos ir gali sukelti kvantinius efektus. Pavyzdžiui, aukso nanodalelės tirpale įgyja nuo tamsiai raudonos iki juodos spalvas.
Nanodalelių paviršiaus ploto ir tūrio santykis labai didelis, kas skatina difuziją, ypač aukštose temperatūrose. Taip pat didesnių medžiagų suformavimas, auginimas iš nanodalelių greitesnis nei iš didesnių dalelių, bei mažesnė pradinė lydymosi temperatūra.
Osiedle Pulnocas II (Suvalkai)
Šiaurė antroji - mikrorajonas priklausantis Suvalkų miestui. Šiuo metu tai yra viena didžiausių ir tankiausiai apgyvendintų miesto gyvenviečių. Didžiausios gatvės yra ''ul. Pułaskiego ir ul. Reja''. Gyvenvietėje yra nemažai parduotuvių, prekybos centrų, kelios degalinės ir ugdymo įstaigos. Gyvenvietės statyba prasidėjo XX a. 7 dešimtmetyje, XX a. 8 dešimtmetyje gyvenvietėje pastatyta miesto ligoninė.
Pavadinimo kilmė
Gyvenvietės pavadinimas kilęs nuo lenkų kalbos žodžio Północ, kas išvertus reiškia - šiaurė.
Nanodalelė
Klasifikacija
Nanodalelių grupės dar vadinamos (nano)klasteriais. Keli daugelio užauginamų formų pavzdžiai yra nanosferos, nanolazdelės, nanokapsulės.
Iki šiol pavyko suformuoti metalų, dielektrikų, puslaidininkių nanodaleles, taip pat kt. nanostruktūras.
Saugumas
Dėl nanodalelių fizinių matmenų manoma, kad tam tikromis sąlygomis jos gali būti pavojingos sveikatai ir aplinkai, tačiau kol kas vyksta tyrimai ir daug moksliškai pagrįstų duomenų apie galimą poveikį nėra. Dėl savo didelio paviršiaus ploto ir tūrio santykio jos gali būti reaktingos ar veikti kaip katalizatoriai. Įmanoma, kad būdamos ypatingai mažos, gali prasiskverbti pro gyvų organizmų ląstelių sieneles, kur jų poveikis nėra tiksliai žinomas. Tačiau patekusios į aplinką, nanodalelės linkusios jungtis į didesnius junginius, prarandančius nano – savybes, taip pat gamtoje pasitaiko natūralių nanodalelių, prie kurių organizmai gali būti prisitaikę.
Nepaisant santykinai mažo žinių apie nanodalelių toksiškumą kiekio, šiuo metu jos plačiai taikomos įvairiuose pramonės sektoriuose, įskaitant kosmetikos, kuro, dažų, tekstilės, elektronikos, sporto įrankių pramonę.
Veiklos auditas
Veiklos audito poreikis
Poreikį atlikti organizacijų veiklos auditą lemia daugybė priežasčių: Veiklos auditu siekiama atsiskaityti įstatymų leidžiamajai valdžiai ir visuomenei už viešųjų išlaidų naudojimą, todėl veiklos auditas yra susijęs ir su vykdomosios veiklos kontrole.
Veiklos audito kriterijai
Pagrindiniai audito kriterijai yra:
Veiklos auditas Lietuvoje
Veiklos auditą atlieka Valstybės kontrolė, pagal dvejų metų trukmės programą, kurioje audito objektai nustatomi pagal jų svarbą ir rizikos laipsnį. Biudžeto programų veiklos auditas dažniausiai atliekamas arba programas įgyvendinant, arba jas įgyvendinus. Metinėje veiklos ataskaitoje Valstybės kontrolė pagal audituojamas sritis pateikia plačią veiklos audito rezultatų apžvalgą. Veiklos audito rezultatai pateikiami Seimo Audito pakomitečiui ir kitiems komitetams, o ataskaitos viešai prieinamos visuomenei
Il volpone
Volponė – 1988 m. Italijoje sukurta komedija. Juostos pavadinimas reiškia ir pagrindinio herojaus pavardę, ir gali būti verčiamas kaip „lapė“, pabrėžiant jo suktumą.
Sužionių piliakalnis
Sužionių piliakalnis su gyvenviete, Kalvinų Kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24173) Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Sužionių, Sužionių seniūnija. Pasiekiamas keliu Sužionys – Visalaukė pavažiavus 700 m, yra dešinėje šiaurėn nuo kelio, miške.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, bevardžio upelio dešiniajame krante. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 57 m ilgio, 35 m pločio vakariniame gale. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Jos rytų krašte supiltas 0,6 m aukščio, 10 m ilgio pylimas, buvęs ir šiaurės – vakarų pakraščiuose. Rytiniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 10 m ilgio, 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10-11 m aukščio, viršutinėje 5 m aukščio dalyje pastatinti.
Piliakalnis aparadytas arimų, apaugęs ąžuolais, liepomis su retu pomiškiu.
Pietrytinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 764000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Dermatitas
Dermatitas – ūmi uždegiminė odos liga, kurią sukelia išoriniai ir vidiniai dirgikliai. Ligą gali sukelti fiziniai ir klimato veiksniai, medikamentai, cheminės medžiagos, augalai, stiprios rūgštys ir šarmai. Dermatitui būdingas padidėjęs odos karštis, skausmas, paraudimas ir patinimas. Kartais gali atsirasti pūslės ir audinių nekrozė, gyjant susidaryti randai. Uždegimas pradeda gyti pašalinus dirgiklį. Gydoma antihistaminiais vaistais ir gliukokortikoidais.
Kontaktinis dermatitas
miniatiūra|kairėje|200px|Kontaktinis dermatitas Kontaktinis dermatitas prasideda pakartotinai veikiant odą cheminiais, biologiniais dirgikliais. Prasideda alerginis uždegimas. Dažniausiai sukelia pramoninės medžiagos, valymo ir dezinfekcijos priemonės: skalbikliai, muilas, alkoholis. Uždegimą iššaukti gali buitiniai alergenai: dulkės, gėlės, dažai, plunksnos, šunų ir kačių plaukai, kosmetika. Kontaktinis dermatitas dažniausiai apima veidą ir plaštakas, bet gali atsirasti ir ant lūpų, kaklo, lytinių organų. Liga prasideda niežėjimu, 12–24 val. po kontakto su alergenu. Pašalinus dirgiklį, per 1–2 dienas liga išnyksta. Negydomas kontaktinis dermatitas komplikuojasi į egzemą.
Alerginis dermatitas
Alerginis dermatitas dažniausiai atsiranda ne dėl išorinių dirgiklių, o maisto alergenų, medikamentų vartojimo per burną, injekcijų, inhaliuojamų medžiagų. Liga gali pasireikšti odos paraudimu, mazgeliais, pūslelėmis, pūslėmis, šašais, kraujo išsiliejimu. Dažnai kartu prasideda ir viso organizmo reakcija: karščiavimas, silpnumas, pykinimas, šaltkrėtis.
Fitogeninis dermatitas
Fitogeninį dermatitą iššaukia augalai, sukeliantys fizinius ir cheminius pažeidimus. Bet kuris augalas gali būti fitogeninio dermatito priežastimi. Dažniausiai ligą sukelia kontaktas su karpažole, vėdrynu, baltažiede pluke, kraujažole, raktažole, gebene ir kt. Dermatitas prasideda odos hiperpigmentacija, susiformuoja pūslelės, vėliau nekrozės, opos.
Fotoalerginis dermatitas
Fotoalerginį dermatitą sukelia ne tik kontaktas su augalu, bet ir kartu veikiantys ultravioletiniai spinduliai. Dažniausiai liga išsivysto po kontakto su barščiais, pastarnokais, petražolėmis, krapais, morkomis, anyžiais, salierais, diktonais, rūtomis, vėdrynais ir kitais augalais, turinčiais fototoksinių savybių. Pažeidimai atsiranda kai ant odos patekusios augalų sultys yra veikiamos ultravioletinių spindulių. Retai augalai gali pažeisti odą ir debesuotą dieną, ypač jei jie yra šlapi ar rasoti. Atsiranda paraudimas, pūslės, karščiavimas.
Šiaurės Rodezija
Šiaurės Rodezija – britų protektoratas dabartinėje Zambijoje. Įkurtas 1911 m. kaip neoficialus protektoratas, o oficialiai suformuotas 1924 m. Panaikintas 1964 m., paskelbus Zambijos nepriklausomybę. 1953–1963 m. laikotarpiu administruotas kaip Rodezijos ir Njasalendo Federacijos dalis.
Raida
Zambijos teritoriją iki britų ekspansijos valdė atskiros afrikinės imperijos: Alujanos vakaruose, Msiri imperijos viduryje, Bembos šiaurėje ir Maravi rytuose. 1890–1891 m. visos šios valstybės pasirašė abejotinas sutartis su britais, leisdamos šiems vykdyti kalnakasybą mineralais turtingame krašte. Šiais klausimais rūpinosi Britų Pietų Afrikos kompanija. Jos kontroliuojamos sritys buvo padalintos į neformalius protektoratus. Vakarų Zambija buvo administruojama kaip Šiaurės vakarų Rodezija, o rytų Zambija kaip Šiaurės rytų Rodezija. 1911 m. šie neformalūs protektoratai buvo sujungti į vieną – Šiaurės Rodeziją, taip suformuojant dabartinės Zambijos teritoriją ir sienas.
1923 m. pasibaigus sutartims, buvo sprendžiamas Šiaurės Rodezijos likimas. Po metų oficialiai pripažinta kaip Britų protektoratas, čia paskirtas gubernatorius, sostine tapo Livingstonas. Tuo metu protektorato teritorijoje gyveno apie 4000 europiečių, kurie paėmė viso protektorato valdžią į rankas. Britai čia atrado milžiniškus vario klodus, ir išnaudojo vietos gyventojus kasyklose. Išnaudojimas ne kartą sukėlė juodaodžių streikus ir sukilimus.
Šie sukilimai ir afrikiečių sąmoningumo didėjimas lėmė vis didesnes nuolaidas vietos gyventojams. Jie formavo savo judėjimus, partijas. Svarbiausia jėga tapo Afrikos gerbūvio bendruomenių federacija, kuri išsikovojo tam tikrų teisių vietos gyventojams. Šiaurės Rodezija buvo viena pelningiausių ir pažangiausių Britanijos kolonijinių valdų.
1953 m. nuspręsta Šiaurės Rodeziją sujungti su gretimomis kolonijomis Pietų Rodezija ir Njasalendu, taip siekiant geriau paskirstyti turtą ir pelną. Taip buvo suformuotas Rodezija ir Njasalendas. Joje Šiaurės Rodezija išlaikė savo teritorijas kaip atskiras administracinis vienetas. Po 10 metų, t. y. 1963 m., ši federacija suiro, ir visos trys kolonijinės valdos formaliai buvo atkurtos. Tačiau jau 1964 m. Šiaurės Rodezija paskelbė nepriklausomybę kaip Zambija.
Nepalo istorija
Nepalo istorija – Nepalo, Pietų Azijos regiono valstybės istorija, kuri yra neatskiriama nuo visos Pietų Azijos istorijos. Kadangi iki XVIII a. Nepale egzistavo daugybė valstybių, sukurtų skirtingų tautų, Nepalo istorija priimta laikyti didžiojo slėnio (t. y. Katmandu slėnio) istoriją.
XVII amžius pr. m. e.
thumb|240px|[[Nebros dangaus diskas, datuojamamas apie XVII a. pr. m. e.]]
Nepalo istorija
Nepalo istorija yra artimai susijusi ir su kitų Himalajų priekalnių teritorijų, – Sikimo, Utarakhando, Himačal Pradešo, – istorijomis. Dėl to jos dar vadinamos Didžiuoju Nepalu.
XVII amžius pr. m. e.
Septynioliktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs '''1700 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1601 m. pr. m. e.''' gruodžio 31 dieną.
Nepalo istorija
Senovė
I tūkst. pr. m. e. viduryje, mahadžanapadų laikais, pietinė Nepalo dalis buvo valdoma keleto skirtingų karalysčių: Košalos, Mallos, Vadži ir Šakjos, kuri, kaip spėjama, buvo Sidhartos Gautamos gimtinė. Miestas, kur gimė Buda, yra prie pat dabartinės Indijos ir Nepalo sienos. Dėl to yra išlikę įrašai, kad Indijos karalius Ašoka lankėsi šiose vietose III a. pr. m. e.
Katmandu slėnis ir visas rytinis Nepalas tuo metu buvo valdomos pusiau legendinės Kiratų dinastijos, duomenys apie kurią yra labai prieštaringi. Jų valdymo laikas yra laikomas 800 m. pr. m. e. – 300 m.
Vakarinio Nepalo istorija tuo metu yra mažai tyrinėta.
Ličhavų dinastija
thumb|250px|right|Ličhavų dinastijos laikų [[Bodnatho stūpa]]
Apie III a. Katmandu slėnyje prasidėjo nauja, – Ličhavų dinastija, kurios protėviai buvo indoarijai iš vakarų. Bėgdami nuo Maurjų imperijos grėsmės, jie apsigyveno Nepale ir vėliau tapo jo valdovais. Žymiausias Ličhavų valdovas buvo Manadeva, kurio laikais suklestėjo šalies kultūra, menas, ekonomika.
Thakuri dinastija
Nuo 896 m. į valdžią atėjo nauja giminė, iki tol vaidinusi svarbų vaidmenį Nepalo karalystėje. Tai buvo nevarų kilmės Thakuri dinastija. Ji valdė iki pat XII a. Tuo metu šalies sostine tapo Katmandu. XI a. šalis patyrė tuometinių imperijų agresiją ir buvo labai nusiaubta.
Malų dinastija
Nuo XIII a. įsigalėjo nevarų Malų dinastija, kuri užvaldė teritorijas iki pat Rapti upės (dab. Rapti zona) vakaruose ir iki Brahmaputros rytuose. Apie XV a. visos teritorijos buvo prarastos, o pats Katmandu slėnis suskilo į tris mažas karalystes – Katmandu, Bhadgaonas ir Patanas.
Rytiniame Nepale tuo metu egzistavo Limbuvano, Čaudandi karalystės. Į pietus nuo slėnio buvo Makvampuro karalystė.