cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemanja Lakić-Pešić
FK Riteriai
2022 m. spalio 9 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FK Sūduva. FK Riteriai pirmavo rezultatu 1-0, tačiau nesugebėjo išlaikyti persvaros ir pralaimėjo 2-3. Nemanja Lakičius-Pešičius pelnė įvartį jau per pridėtą laiką ir sumažino varžovų persvarą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Herostratas
Herostratas (🇬🇷) – graikas, kuris norėdamas išgarsėti 356 m. pr. m. e. Efese padegė vieną iš Septynių pasaulio stebuklų – Artemidės šventyklą. Už tokį nusikaltimą buvo nubaustas mirtimi, o jo vardą buvo uždrausta minėti, tačiau nepaisant to, senovės graikų istorikas ir oratorius Teopompas parašė apie jį keletą knygų, kurias po to dublikavo kiti istorikai.
Pasak legendos, tą naktį, kai degė Artemidės šventykla, gimė Aleksandras Makedonietis.
Ukrainos miestas-didvyris
Ukrainos miestas-didvyris – Ukrainos garbės vardas, skiriamas Ukrainos Prezidento savo šalies miestams už žymų didvyriškumą 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu. 2022 m. kovo 6 d. miesto-didvyrio vardas suteiktas Charkovui, Chersonui, Černigovui, Hostomeliui, Mariupoliui ir Volnovachai, kovo 24 d. – Bučai, Irpinei, Mykolajivui ir Ochtyrkai.
Garbės vardas įsteigtas 2022 m. kovo 6 d. Ukrainos Prezidento V. Zelenskio įsaku pagal analogiją su sovietmečiu 4 Ukrainos miestams – Kerčei, Kijevui, Odesai ir Sevastopoliui – suteiktais Tarybų Sąjungos miesto-didvyrio vardais už didvyriškumą Antrojo pasaulinio karo metu.
Panevėžio–Pastovių geležinkelis
Panevėžio–Pastovių geležinkelis (arba Švenčionių siaurasis geležinkelis ) – buvęs 750 mm vėžės siaurasis geležinkelis, jungęs Panevėžį su Pastovimis (Baltarusija). Šiuo metu pramoginiais tikslais eksploatuojama originalios vėžės atkarpa Panevėžys–Rubikiai, dar žinoma kaip Aukštaitijos siaurasis geležinkelis.
Istorija
thumb|[[Troškūnų geležinkelio stotis, 2013 m.]] thumb|[[Utenos siaurojo geležinkelio stotis, 2012 m.]] thumb|Geležinkelio tiltas virš šalia [[Narkūnai|Narkūnų, 2017 m. Tiltas skirtas 1520 mm vėžės atkarpai Rubikiai–Utena, tačiau niekada nebuvo naudojamas.]] thumb|Geležinkelis netoli Kuktiškių
Rusijos imperijai nutiesus plačiųjų geležinkelių tinklą (dabartinę Lietuvos teritoriją kirto Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis bei Liepojos–Romnų geležinkelis), imtasi statyti privežamuosius siauruosius geležinkelius. 1894 m. birželio 27 d. Pirmoji Rusijos privažiuojamųjų kelių bendrovė, kuriai vadovavo Saldutiškio dvaro dvarininko A. Jaloveckio sūnus Boleslovas Jaloveckis, gavo caro valdžios leidimą tiesti ir eksploatuoti Panevėžio–Pastovių siaurojo geležinkelio liniją. 1895 m. lapkričio 11 d. atidaryta pirmoji linijos atkarpa Švenčionėliai–Pastovys, su plačiuoju geležinkeliu sujungęs Ašmeną, tuomet svarbų malūnų, popieriaus ir audimo pramonės centrą.
1897 m. pradėta tiesti 144 km ilgio Panevėžio–Švenčionėlių atkarpa, kurioje įrengtos Troškūnų ir Utenos geležinkelio stotys, 5 prasilenkimo keliai. Atkarpoje įrengtos 39 akmeninės pralaidos, pastatyti 99 mediniai tiltai per upes ir kelius, didžiausias iš jų – apie 100 m ilgio Anykščių geležinkelio tiltas. Šalia Švenčionėlių įrengtas viadukas virš Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Darbinių traukinių eismas atkarpa prasidėjo 1899 m. spalio 28 d., oficialus atidarymas įvyko 1901 m. gegužės 13 d. Tiesimo darbams finansuoti išleistos 1,769,800 rublių emisijos, 100 rublių vertės akcijos-obligacijos, užtikrinančios 5 % kasmetinį pelną. Akcijas-obligacijas be kitų pasirašė ir B. Jaloveckis.
Iš viso Panevėžio–Pastovių geležinkelio ilgis siekė 215 km, buvo įrengtos 22 stotys. Geležinkelio nutiesimas paskatino aplinkinių gyvenviečių urbanizaciją, prekybos vystymąsi. Be keleivių geležinkeliu gabenta mediena, linų pluoštas bei maisto pramonės žaliavos ir produktai.
1920 m. lenkams okupavus Vilniaus kraštą iki Kaltanėnų, paskutinė Lietuvos teritorijoje likusi geležinkelio stotis buvo Kiauneliškyje. Bėgiai tarp Kiauneliškio ir Švenčionėlių nuardyti. 125 km ilgio reisas Panevėžys–Kuktiškės tuo metu kelyje užtrukdavo 4 valandas. 1939 m. Vilniaus kraštą grąžinus Lietuvai, atkarpa Kiauneliškis–Švenčionėliai atstatyta per tris savaites, pastatyti tiltai per Kiauną (45 m ilgio) ir Žeimeną (35 m ilgio), 35 m ilgio viadukas. Traukinių eismas Panevėžio–Švenčionėlių ruože atnaujintas 1939 m. lapkričio 24 d.
1937–1938 m. nutiestas 750 mm vėžės ruožas Panevėžys–Joniškėlis. XX a. pradžioje buvo numatytas ruožas Troškūnai–Ukmergė, tačiau neįgyvendintas. 1940 m. Švenčionėlių stotis turėjo aštuonis siaurajai vėžei pritaikytus garvežius.
1972–1974 m. 50 km ilgio atkarpa Utena–Švenčionėliai buvo perdaryta į 1520 mm vėžę. Pradėtas ir 92,8 km ilgio atkarpos Panevėžys–Utena perdarymas, numatyta sąmatinė projekto vertė – 27 mln. rublių. 1972 m. gruodį iš Švenčionėlių išvyko paskutinis siaurojo geležinkelio traukinys, 1973 m. pradėta ardyti bėgius. Neperdaryta geležinkelio dalis (Švenčionėliai–Pastovys) išardyta kaip nenaudinga, pakeičiant krovinių ir keleivių vežimą autotransportu. Geležinkelio ruožas Utena - Anykščiai buvo išardytas, pradėti plačiojo geležinkelio tiesimo darbai atskiruose ruožuose. Beveik pilnai buvo nutiestas kelių kilometrų ruožas nuo Utenos (plačiojo geležinkelio) stoties su dviem viadukais virš automobilių kelių ir tiltu, pakloti bėgiai, tačiau geležinkelio tiesimo darbai sustojo ir 1992 metais ruožas išardytas.
Iki Nepriklausomybės atkūrimo naudojamas liko Panevėžio–Rubikių originalios vėžės ruožas, naudotas kvarcinio smėlio ir keleivių pervežimui. 1987 m. vasarą ruože Anykščiai–Rubikiai kursavo jaunųjų geležinkelininkų aptarnaujamas traukinys „Nykštukas“, savo veiklą baigęs po kelių vasarų dėl finansavimo stygiaus. 1999 m. nutrauktas krovinių vežimas Panevėžio–Rubikių ruože, 2001 m. kovo 24 d. atšaukti ir reguliarūs šio ruožo keleiviniai reisai. Tų pačių metų kovo 25 d. nutrauktas keleivinių traukinių eismas Utenos–Švenčionėlių atkarpoje.
Smailiagalvės gyvatės
Rūšys
Išskiriamos 4 rūšys:
Nuobariškių kalnas
thumb|right|250px|[[Daugirdiškių miškas nuo Nuobariškių kalno]] Nuobariškių kalnas – kalva Lietuvoje, Dzūkų aukštumoje, Daugirdiškių ežeringajame masyve. Stūkso Elektrėnų savivaldybės žemėse, 7,5 km į pietus nuo Vievio, prie Nuobariškių (Nabaraučiznos) kaimo. Aukštis – 229 m.
Galicijos ir Lodomerijos karalystė
Galicijos ir Lodomerijos karalystė su Krokuvos Didžiąja Kunigaikštyste ir Osvencimo bei Zatoro kunigaikštystėmis  – Karūnos žemė Habsburgų monarchijos rytuose su sostine Lvove, susidariusi po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m., apėmusi Galiciją ir Mažąją Lenkiją. Gyvavo šiuolaikinės Ukrainos Ivano Frankivsko, Lvovo ir Ternopilio (išskyrus šiaurinę dalį) srityse, Pakarpatės vaivadijoje ir didžiojoje dalyje Mažosios Lenkijos vaivadijos teritorijos Lenkijoje. Karalystės vakarinėje dalyje daugiausia gyveno lenkai, o rytinėje – rusinai ir ukrainiečiai.
Nuobariškių kalnas
Kalva susidarė per paskutinįjį ledynmetį iš riedulingo priesmėlio.
Galicijos ir Lodomerijos karalystė
miniatiūra|250px|left|Karalystės Seimo rūmai (dabar [[Lvovo universitetas)]]
Istorija
Pirmą kartą šį vardą pavartojo Vengrijos karalius Andrius II, kuris po Romano Didžiojo mirties 1205 m. pretendavo į Haličo-Voluinės kunigaikštystės sostą ir buvo karūnuotas „Dievo malone karaliumi Vengrijos, Dalmatijos, Kroatijos, Romos, Serbijos, Galicijos ir Lodomerijos“. Monarchai iš Romanovičių dinastijos taip pat vartojo šį vardą savo tituluose. Karaliaus Danieliaus Haličiečio palikuonys turėjo titulus „Rex Russiae“, dažniau „Regis Rusie“ ir „duces totius terrae Russiae, Galicie et Ladimirie“ („Rusios karalius“ ir „visų Rusios, Galicijos ir Vladimiro žemių kunigaikštis“).
Senovės Rusios Haličo-Voluinės kunigaikštystėje, nuslopinus valdančiąją Romanovičių dinastiją vyrų linijoje, į sostą buvo pašauktas Jurijus Boleslovas II, didikas iš Lenkijos Piastų dinastijos. Po jo mirties 1340 m. prasidėjo karai dėl Haličo ir Voluinės palikimo, po kurių Haličo žemės atiteko Kazimiero Didžiojo iš Piastų dinastijos valdomai Lenkijos karalystei, o Voluinė pasiliko Gediminaičiams. Dar XIII a. pabaigoje, kaip Levo Danilovičiaus dukters kraitis, Užkarpatės valdos buvo perduotos Vengrijos karūnai. 1372 m. Vengrijos ir Lenkijos karalius Liudvikas I Didysis į Vengriją įtraukė Haličo žemę, o 1387 m. jo duktė Jadvyga, Lenkijos karalienė, Haličą prijungė prie Lenkijos karalystės. 1434 m. karalius Vladislovas III Varnietis iš Haličo ir Voluinės žemių suformavo vaivadijas, o vėliau Galicija ir Voluinė tapo Abiejų Tautų Respublikos dalimi kaip Lenkijos karūnos žemės.
Po pirmojo ATR padalijimo 1772 m. Rusios ir Belzo vaivadijos sudarė karalystę, kuri vėliau tapo Austrijos imperijos dalimi, o vėliau priklausė Austrijai-Vengrijai kaip rytinė Galicijos ir Lodomerijos karalystės dalis. 1775 m. jai iš Moldavijos kunigaikštystės atiteko Bukovinos Černivcių regionas. Karalystėje nuolat vyko politinės kovos tarp lenkų ir ukrainiečių.
Iš viso, 1910 m. surašymo duomenimis, Rytų Galicijoje iš 5 300 000 gyventojų 39,8 % nurodė lenkų kalbą kaip gimtąją kalbą, 58,9 % ukrainiečių – 58,9%; tačiau įtariama, kad ši statistika galėjo būti šališka, nes surašymą atlikę pareigūnai daugiausia buvo etniniai lenkai. Be to, lenkiškai kalbančiai populiacijai taip pat buvo priskiriami etniniai žydai.
miniatiūra|240px|right|Galicijos ir Lodomerijos karalystės administracinis žemėlapis 1914 m. thumb|240px|right|Etnografinis žemėlapis ([[Jakovas Golovackis, 1878 m.)]]
Administracinis suskirstymas
Po pirmojo Lenkijos padalijimo Abiejų Tautų Respublikos žemės pateko į naujai sukurtą Austrijos provinciją – Galicijos ir Lodomerijos karalystę. Provincijos sostine planuota paskelbti Jaroslavą, miestą, esantį karalystės centre. Svarstyta ir Peremislio kandidatūra, tačiau galiausiai valdžia apsistojo ties Lvovu, kaip didžiausiu provincijos miestu.
Pirmiausia, 1774 m., karalystės teritorija buvo padalinta į 6 cirkulus: Belzo, Raudonosios Rusios, Krokuvos, Liublino, Podolsko ir Sandomiero. Tie atitinkamai buvo suskirstyti į 59 distriktus. 1777 m. distriktų skaičius sumažintas iki 19, o 1782 m. administracinis suskirstymas pertvarkytas ir karalystę sudarė 19 cirkulų. Galutinės provincijos ribos buvo nustatytos Vienos kongrese, o Karūnos kraštu tapo nuo 1850 m.
Etninė sudėtis
Galicijoje ir Lodomerijoje tarp gyventojų iki XX a. pradžios vyraujanti dauguma buvo slavai, kuriuos maždaug po lygiai sudarė rusinai (ukrainiečiai) ir lenkai (86 % = 2 x 43 %). Karalystės vakarinėje dalyje vyravo Romos katalikai (88,6 %), rytinėje – unitai (61,7 %).
Rusinai – istorinis Vakarų Rusios gyventojų savivardis. Dėl nacionalinio judėjimo XIX a. pirmoje pusėje – XX a. pradžioje jį palaipsniui pakeitė etnonimas „ukrainiečiai“.
Religinės, etnografinės ir net socialinės sąlygos kėlė antipatiją tarp dviejų pagrindinių Galicijos tautybių. Lenkai užėmė vakarinę, daug mažesnę šalies dalį iki Vyslos dešiniojo intako Sano žemumose ir tik iki Poprado kalnuose. Likusioje erdvėje (3/4 šalies) telkėsi rusinai, bet ir čia gyvenantys dvarininkai, dauguma valdininkų, Lvovo ir kiek mažiau kitų didžiųjų miestų gyventojai, taip pat kelių kaimų žmonės Lvovo ir Podolės apylinkėse buvo lenkai, kurie dominavo administracijoje, teisme, Seime ir kt.
Pragyvenimo lygis
miniatiūra|220px|right|Maisto dalijimas varguoliams ([[Sanokas, 1847 m.)]]
Iki industrializacijos laikotarpio palankios gamtinės sąlygos šiose žemėse lėmė perteklinį kaimo gyventojų gausėjimą. Pirmieji valdžios bandymai reformuoti ir panaikinti visas monarchų įpėdinių sutartis dėl baudžiavos prievolių pavaldiniams žlugo. Dėl to tradicinės Lenkijos teisės pakeitimas Austrijos teise, kuri panaikintų feodalinės santvarkos likučius, baigėsi Galicijos skerdynių 1846 m. protrūkiu. Per pirmuosius aštuoniasdešimt metų tai buvo labiausiai atsilikęs regionas, nepatyręs nei Stanislovo Augusto eros, nei austrų apšviestojo absoliutizmo reformų. Vienos valdžia ilgą laiką šio regiono atžvilgiu vykdė savotišką kolonijinę politiką: taikyti labai aukšti mokesčiai, Galicijos gyventojai buvo neproporcingai šaukiami į kariuomenę. Imperatoriškosios valdžios požiūriu, ši provincija taip pat neteikė ypatingos vertės: buvo rimtai svarstoma galimybė apsikeisti šiomis žemėmis su Balkanų ar Vokietijos teritorijomis. Nuo XIX a. vidurio, nepaisant verslo laisvės ir gana tankaus (palyginti su Rusijos aneksuotomis žemėmis) geležinkelių tinklo, Galicija buvo mažiausiai išsivysčiusi ir skurdžiausia Karūnos žemė Austrijoje. Tai skatino gyventojų masinę emigraciją, pvz. į Šiaurės Ameriką. Kai kurie istorikai situaciją Galicijoje apibūdino kaip blogesnę, nei Airijoje pradiniu Didžiojo bado laikotarpiu. Stanislavo Ščepanovskio publikacija „Galicijos skurdas skaičiais“ (Nędza Galicji w cyfrach) atskleidė karčią provincijos tikrovę, kurioje 50 % vaikų mirdavo nesulaukę 5 metų amžiaus. 1900 m. 9 000 gyventojų teko 1 gydytojas, o 100 000 gyventojų turinčiame Borščivo paviete nebuvo nė vienos ligoninės. 33 % vietovių neturėjo mokyklų, o 91 mokiniui teko 1 mokytojas. Žemės naudojimo struktūra buvo netobula: per 40 % apsėjamų plotų priklausė 2,4 tūkst. stambių žemių savininkų, o 80 % valstiečių valdė mažesnius nei 4 ha ūkius. Galicijoje buvo įsitvirtinusi chaotiška dirbamų žemių struktūra: daugybė įvairių formų ir dydžių nedidelių laukų, sklypų ir lysvių. Galicų skurdas tapo priežastimi, kodėl provincija buvo pavadinama Golicja i Głodomeria (čia Głód – badas), taip pajuokiant valdančią monarchiją.
Sen Nazeras
Sen Nazeras  – miestas vakarų Prancūzijoje, Atlanto Luaros departamente, Luaros upės estuarijoje (šalia yra Briero pelkynai), netoli Atlanto vandenyno; Nanto avanportas. Įeina į istorinę Bretanę. Yra didelis jūrų uostas, oro uostas, geležinkelio stotis, praeina Nanto–Bresto plentas. Laivų statybos, lėktuvų („Airbus“) gamybos, aeronautikos inžinerijos, mašinų ir metalo apdirbimo, chemijos, maisto pramonė. Veikia Nanto universiteto padalinys.
Istorija
Miestas pavadintas katalikų šventojo Nazero garbei. Viduramžiais buvo nedidelis miestelis. Pradėjo augti XIX a. kaip žvejybos ir laivybinis uostas. Sen Nazero uostas buvo svarbi karinė bazė pasaulinių karų metais.
Kaltės jausmas
Kaltės jausmas – emocija, kylanti dėl suvokimo, kad asmens elgesys pažeidžia svarbias moralines normas.
Ilgą laiką daugelis psichologų nedarė skirties tarp kaltės ir gėdos jausmų. Daugelyje psichologinės literatūros tekstų kaltės jausmas ir gėda naudojami kaip sinonimai, kurie nurodo socialiai nepriimtiną elgesį (agresiją, seksualinius impulsus ir kt.). Neretai pastarieji jausmai priskiriami ir problematiškiems psichologiniams požymiams. Tačiau naujausi tyrimai atskleidžia, kad tai yra skirtingi emociniai patyrimai. Teigiama, jog kaltės jausmas sukelia tam tikro asmens atlikto nepageidaujamo elgesio apmąstymus, o gėda priverčia jaustis blogai save patį. Kaltės jausmas sukelia situacinę įtampą, sąžinės graužaties ir apgailestavimo dėl savo elgesio jausmą. Gėda priverčia gūžtis, sukelia norą pasitraukti iš gėdingos situacijos. Kaltės jausmas skatina skriaudos atlygininimą, klaidos pripažinimą, atsiprašymą, gėda – norą pasislėpti, atkeršyti ir išsigynimą.
Eurolygos 2022–2023 m. sezonas
thumb|right|250px|2022–2023 m. sezono finalo ketverto varžybos vyko [[Kaunas|Kauno Žalgirio Arenoje.]] '''Eurolygos 2022–2023 m. sezonas''' – 23-asis šiuolaikinės Eurolygos sezonas (ir 66-asis apskritai) bei 13-asis turnyrą remiant „Turkish Airlines“.
Sezone varžėsi 18 komandų. Rusijos komandos dėl karo Ukrainoje toliau buvo pašalintos, visos praeito sezono komandos išlaikė vietas, be to, iš Europos taurės pateko nugalėtojai Bolonijos „Virtus“, o lygos kvietimu pateko „Valensija“ ir Belgrado „Partizan“.
Titulą gynę „Anadolu Efes“ krepšininkai į atkrintamąsias nepateko.
Finalo ketvertas pirmą kartą rengiamas Lietuvoje – Žalgirio arenoje Kaune (gegužės 19-21 dienomis). 11-tą kartą Eurolygos nugalėtojais tapo Madrido „Real“ komanda.
Turkijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Turkijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Eurolygos 2022–2023 m. sezonas
Turnyrinė lentelė
<references group="lower-alpha"/>
Ketvirtfinalių serijos
<references group="lower-alpha"/>
Sezono MVP
2023 m. gegužės 18 d. Kaune vykusioje ceremonijoje reguliaraus sezono MVP buvo pripažintas Aleksandras Vezenkovas.
Blaenrhondda AFC
Blaenrhondda – Velso futbolo klubas iš Blaenrondos.
Istorija
Klubas įkurtas 1934 m. Žaidė aukščiausioje Velso lygoje, vėliau žemesniuose divizionuose. Dabar dėmesys skiriamas jaunimo komandoms.
Sezonai
Šaltinis:
Žalioji iguana
Žalioji iguana (Iguana iguana) – iguaninių (Iguanidae) šeimos stambių driežų rūšis. Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje: nuo pietų Meksikos ir Karibų iki pietų Brazilijos ir Paragvajaus. Taip pat sulaukėjusių iguanų yra Floridoje, Havajuose, Teksase.
Kūno ilgis gali siekti 1,5–2 m. Kūnas dažniausiai žalsvas, bet gali būti įvairiausių spalvų: rudas, pilkas, net mėlynas, oranžinis ar rausvas. Ant nugaros yra raginių dyglių ketera. Uodega ilga, dryžuota. Turi didelį pagurklį, kurį išpūtusi gąsdina priešus, naudoja tuoktuvių ritualuose. Dantys aštrūs, galintys sužaloti žmogų.
Žaliosios iguanos gyvena vietovėse, kur gausu augalijos, netoli yra vandens ir pastoviai laikosi šilta temperatūra – mangrovėse, upių pakrantėse, džiunglėse. Gyvena medžiuose, gali nukristi iš 15 m aukščio ir nesusižeisti. Esant vėsiam orui laikosi ant žemės. Plaukioja panirusi po vandeniu. Išgąsdinta iguana stengiasi pabėgti į vandenį ir nuplaukti. Užspęsta išpučia pagurklį, linksi galva, gali smogti uodega. Iguanos labai bijo erelių, sakalų – išgirdusios jų klyksmą sustingsta.
Žaliosios iguanos yra žolėdės, minta augalų lapais, ūgliais, vaisiais, žiedais. Kartais gali ėsti vabzdžius, kiaušinius, sraiges. Tačiau per dideli proteinų kiekiai gali būti kenksmingi. Jaunikliai dažnai ėda suaugusių iguanų išmatas, kad įgytų mikrofloros, būtinos virškinimui.
Žaliosios iguanos patelė per metus gali padėti nuo 20 iki 71 kiaušinio. Jaunikliai išsirita per 10–15 savaičių. Motina jauniklių po išsiritimo nebeprižiūri. Jaunikliai pirmuosius metus laikosi kartu.
Nors šie driežai dažnai laikomi kaip naminiai gyvūnai, jie yra daug sunkiau auginami nei dauguma kitų populiarių roplių rūšių. Jie nėra išrankūs mastui, tačiau būtina tinkamai subalansuoti mitybą, parūpinti pakankamai skirtingų augalų ir nepermaitinti gyvūniniais produktais, parūpinti specialių vitaminų. Taip pat joms reikalingas erdvus ir aukštas terariumas, būtina aukšta oro temperatūra (dieną šiltojoje terariumo zonoje 30-35 °C, šaltojoje apie 25 °C, naktį nežemiau nei 20 °C), nuolat turi būti daug šviežio vandens, gausu šviesos, būtina ultravioletinių spindulių (UVB) lempa. Floridoje ir Havajuose iš nelaisvės ištrūkusios ar šeimininkų paleistos žaliosios iguanos tapo invazine rūšimi – apgraužia sodų, parkų augalus, minta retomis medžių rūšimis. Be to, daugelis iguanų perneša salmoneles.
Pavadinimas „iguana“ kilo iš indėnų tainų žodžio iwana. Močikų kultūroje iguanos buvo garbinamos, dažnai vaizduotos mene. Daugelis Amerikos tautų iguanas vartojo maistui, jos valgomos ir dabar, patiekiamos kaip „medžių viščiukas“ (dėl to, kad mėsa primena vištieną).
Hisaši Kato
Nacionalinėje komandoje žaidė 1978–1987 m.
Tošio Macuura
(g. 1955 m. lapkričio 20 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1981–1987 m.
Faouzi Chaouchi
Fauzis Čaučis (فوزي شاوشي; g. 1984 m. gruodžio 5 d.) – Alžyro futbolininkas, vartininkas.
Karejera
Karjerą pradėjo gimtojo miesto klube JS Bordj Menaiel. 2006 m. perėjo į JS Kabylie.
Jelskas
Jèlskas  – miestas pietų Baltarusijoje, Gomelio srityje, 35 km į pietus nuo Mozyriaus. Jelsko rajono centras. Per miestą eina geležinkelio linija Kalinkavičai–Korostenis (Ukraina). Yra kraštotyros muziejus. Maisto, baldų pramonė.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XVI a. kaip gyvenvietė, priklausiusi LDK Mozyriaus pavietui. XIX a. buvo miestelis ir dvaras Mozyriaus apskrityje, buvo žinomas ir kaip Karalinas. XX a. 1-ojoje pusėje Jelske gyveno 910 žmonių. XIX–XX a. buvo Karalino valsčius. 1931 m. suteiktas dabartinis pavadinimas Jelskas, 1938 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą, 1971 m. suteiktos miesto teisės.
Ikva
Ikva  – upė Ukrainoje, Chmelnickio srityje; kairysis Pietinio Bugo intakas. Ilgis siekia 56 km, baseino plotas – 514 km².
Ikvos vagos plotis siekia nuo 1–2 iki 7–8 m, gylis 0,5–1,5 m. Vietomis upės vaga ištiesinta. Mityba pagrįsta sniego tirpsmo ir lietaus vandeniu. Užšąla gruodžio pradžioje, o atitirpsta kovo pradžioje.
Eskadrinių minininkų tenderis
thumb|right|250px|Eskadrinių minininkų tenderis USS „Klondike“ (AD-22) su Allen M. Sumner klasės eskadrinių minininkų flotile. Eskadrinių minininkų tenderis  – pagalbinis karo laivas, kuris aprūpina eskadrinių minininkų ar panašių karo laivų flotilę ar pan. junginį šaudmenimis, kuru, maistu ir pan. atsargomis. Šių laivų poreikis ėmė nykti XX a. viduryje, nes tuo metu imta statyti didesnius eskadrinius minininkus, su didesniu plaukimo nuotoliu, efektyvesniais varikliais, todėl rečiau ėmė reikėti papildyti atsargas.
JAV kariniame jūrų laivyne eskadrinių minininkų tenderių korpusų kodas yra AD.
Gunų kalba
Kalba priklauso rytų gbė kalbų šakai, neretai laikoma fonų kalbos tarme. Benine turi nacionalinės kalbos (drauge su daugeliu kitų vietinių kalbų) statusą.
Kalba užrašoma lotyniškais rašmenimis, tačiau skirtingose valstybėse ortografija skirtinga: Nigerijoje kalba užrašoma remiantis jorubų rašyba (t. y., naudojant diakritinius ženklus), o Benine – fonų (su raidėmis ɛ, ɔ). Bandyta sukurti vieningą rašybą.
Boeing 777
Boeing 777 – dviimotoris plačiafiuzeliažis komercinis reaktyvinis lėktuvas, gaminamas kompanijos Boeing. Jis yra didžiausias dviejų variklių lėktuvas pasaulyje, galintis talpinti nuo 314 iki 451 keleivių bei nuskristi nuo 5235 iki 9380 jūrmylių. Šio orlaivio vieno variklio skersmuo atitinka „Boeing 737“ fiuzeliažo skersmeniui. Pradėtas gaminti 1994 m. jis tapo pirmuoju lėktuvu, kurio visas dizainas sukurtas kompiuteriais.
Originalus šio lėktuvo tipas buvo 777–200, pradėjęs komercinius skrydžius 1995 m. Prailgintas 777-200ER variantas skrydžius pradėjo 1997 m., 777–300 – 1998 m., 777-300ER – 2004 m., 777-200LR – 2006 m., 777F – 2009 m. 2013 m. lapkritį kompanija paskelbė planuojanti gaminti visiškai atnaujintus 777-8X ir 777-9X modelius.
Pirmoji šio tipo lėktuvus 1995 m. pradėjo naudoti JAV aviakompanija United Airlines. 2014 m. vasario mėnesį šių lėktuvų užsakė apie 60 klientų visame pasaulyje. Iš 1548 užsakymų 1178 jau yra priduoti naudojimui. Pats populiariausias šio lėktuvo modelis tarp užsakovų yra 777-300ER, kurio 464 jau pristatyti ir 700 dar gaminami.
Boeing 777 laikomas vienas saugiausių komercinių lėktuvų pasaulyje. Iki 2014 m. vasario šis lėktuvas buvo pakliuvęs į 3 avarijas. 2013 m. avarija San Franciske buvo pirmoji šio lėktuvo avarija su žūtimis per 18 metų.
2017 m. vasario 5 d. Qatar Airways avialinijų Boeing 777-200LR nenusileisdamas atliko toliausią pasaulyje komercinį skrydį pagal skrydžio nuotolį – 14535 km (ore praleisdamas 16 val. 23 min.). Orlaivis skrido iš Dohos (Kataras) į Oklandą (Naujoji Zelandija).
2020 m. sausio 25 d. pirmąjį bandomąjį skrydį atliko naujausia 777 versija 777X. Antrasis prototipas bandomąjį skrydį atliko 2020 m. balandžio 30 d.
Turkijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Turkijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Ūkininkų vienybė
Ūkininkų vienybė, Lietuvos ūkininkų vienybė – Lietuvos ekonominė ūkininkų organizacija, veikusi 1927–1936 m.
Istorija
Žymesni veikėjai Zenonas Bačelis, Juozas Bulvičius, Juozas Jurkūnas, Vladas Kriaučiūnas, J. Natkevičius, Jonas Sadūnas. Pirmininkas Jonas Pranas Aleksa.
FC Hayasa
FC Hayasa arba „Hajasos“ futbolo klubas – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione ir tapo Armėnijos čempionėmis.
Istorija
Klubas įkurtas 2020 m. vasarą. Į ekipą pakviestos pajėgios vietos futbolininkės ir susistiprinta legionierėmis.
2020–2021 m. debiutantės tapo šalies čempionėmis. Atstovavo Armėnijai UEFA moterų čempionių lygoje. 2021 m. rugpjūčio 18 d. pralaimėjo grupės pusfinalyje RSC Anderlecht (Belgija) rezultatu 0:3; o rugpjūčio 21 d. – 2:3 nusileido ir kovoje dėl trečiosios vietos „Breznicai“ (Juodkalnija). Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, o Armėnijos atstovės kovas turnyre baigė.
2021–2022 m. sezone apgynė čempionių titulą. Vėl atstovavo Armėnijai UEFA moterų čempionių lygoje. 2022 m. rugpjūčio 18 d. pralaimėjo grupės pusfinalio rungtynes „Valur“ (Islandija) rezultatu 0:2; o rugpjūčio 21 d. – 1:2 nusileido ir kovoje dėl trečiosios vietos „Pomurje“ (Slovėnija). Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, o Armėnijos atstovės kovas turnyre baigė.
Priekulės valsčius (Latvija)
thumb|290px|Reinių ežeras Priekulės valsčius  – valsčius pietvakarių Latvijoje, Kurše, Pietų Kuršo savivaldybėje. Centras – Priekulė.
Geografija
Priekulės valsčius siejasi su Bunkos, Virgos, Gramzdos, Embūtės, Vainiaudos ir Kalvenės valsčiais.
Didžiausios gyvenvietės: Asytė, Audariai, Kalneniekai, Kanepiai, Mazgramzda, Muceniekai, Saulainė.
Upės:
Vandens telkiniai: Reinių ežeras, Blažgos ežeras, Duobeldikis.
Istorija
Valsčiaus teritorija apgyventa geležies amžiuje. Vėlesniems laikams priskiriami kuršių Asytės piliakalnis, Gravos Sudmalių piliakalnis, Kaltės piliakalnis, Kerų piliakalnis, Pilspurvo kalnas, Treknių piliakalnis.
Vilniaus Kristaus laiptų koplyčia
Vilniaus Kristaus laiptų koplyčia – koplyčia, esanti Vilniuje, Senamiestyje, Maironio g. 10. Priklauso Vilniaus Bernardinų bei Šv. Onos bažnyčių ir bernardinų vienuolyno statinių ansambliui. Koplyčia stovi ties pagrindiniu Bernardinų bažnyčios fasadu, nuo gatvės dengiama Šv. Onos bažnyčios gotikinės varpinės. Koplyčios belangė siena ir jos žemas, baltai tinkuotas bokštas su kupolu atsiveria Adomo Mickevičiaus paminklo fone.
Koplyčia pastatyta pagal panašią, stovinčią Romoje prie Laterano Šv. Jono bazilikos. Koplyčioje yra įrengta Šventųjų laiptų, pasak legendos, Šv. Elenos atvežtų iš Jeruzalės į Romą ir tapatinamų su Poncijaus Piloto rūmų laiptais, kopija. Laiptų pakopose (jų yra 28, kaip ir originale Jeruzalėje) įmontuotos įvairios relikvijos ir atvežta Šventoji žemė. Tai suteikia vienuolių bernardinų statiniui regimo Viešpaties kančios liudytojo prasmę.
Istorija
Sovietmečiu „Laiptai“ buvo uždaryti, nykstantys. Koplyčioje buvo įrengti du butai, kuriuose žmonės gyveno iki pat nepriklausomybės atgavimo. Nuo 2000 m. atidaryta tikinčiųjų lankymui. Kartu su bažnyčia 2011 m. buvo baigtas remontas.
Architektūra
Dabartinį koplyčios fasadą užgožia vėliau pastatyta neogotikinė varpinė. Statinio tūris sudėtinis, sudarytas iš dviaukščio bokšto, prie kurio iš pietryčių ir šiaurės vakarų prijungti du kompaktinio tūrio stačiakampio plano dviaukščiai laiptinių korpusai su rūsiais. Korpusų stogai dvišlaičiai, dengti čerpėmis, bokšto stogas – kupolinis, dengtas tamsia skarda, su kalto metalo ornamentuotu kryžiumi. Kupole įrengti tūriniai švieslangiai.
Neįgaliųjų vežimėlių lenktynės
Neįgaliųjų vežimėlių lenktynės – fizinę negalią turinčių sportininkų lenktynės, vykdomos su pritaikytais sportiniais neįgaliųjų vežimėliais. Varžomasi sporto stadionų takeliuose ir įprastuose keliuose. Šiose lenktynėse gali dalyvauti įvairias kvalifikacines neįgalumo kategorijas atitinkantys sportininkai: su amputuotomis galūnėmis, stuburo pažeidimais, cerebriniu paralyžiumi, daline rega (kombinuojama su kita negalios forma).
Pagrindinės neįgaliųjų vežimėlių lenktynės vyksta vasaros parolimpinėse žaidynėse nuo 1960 m. Sportininkai lenktyniauja su specialios konstrukcijos vežimėliais, su kuriais išvysto 30 km/h ir didesnį greitį. Tai viena iš populiariausių parolimpinės atletikos rungčių.
Rungtys
Neįgaliųjų vežimėlių lenktynės organizuojamos įvairiose distancijose: sprinto (100, 200 ir 400 m), vidutiniųjų nuotolių (800 ir 1500 m), ilgųjų nuotolių (5000 ir 10 000 m) ir estafetėje (4 × 100 m bei 4 × 400 m). Taip pat bendro naudojimo keliuose vyksta vežimėlių maratono varžybos. Jos yra įtraukiamos ir į žymių Bostono, Niujorko, Londono bėgikų maratonų programas.
Lietuvoje populiariose 1000 kilometrų lenktynėse organizuojamos vežimėlių slalomo varžybos, kurių metu savo jėgas gali išmėginti ir negalią turintys žmonės su sportiniais neįgaliųjų vežimėliais.
Lenktynių vežimėliai
Tarptautinio parolimpinio komiteto lengvosios atletikos rungčių taisyklės apibrėžia vežimėlių naudojimą neįgalių sportininkų lenktynėms bei lengvosios atletikos rungtims. Jie paprastai būna lengvų konstrukcijų, su pneumatiniais ratais. Leidžiama naudoti tik rankomis varomus ir vairuojamus vežimėlius. Jų neleidžiama varyti įvairiais mechaniniais svertais, išskyrus sukamą rankinį būgną. Privaloma, kad vežimėlis turėtų mažiausiai du didelius ir vieną mažą ratą. Didžiojo rato skersmuo su pripūsta padanga neturi viršyti 70 cm, mažojo – 50 cm. Taikomas apribojimas vežimėlio aukščiui – jo konstrukcija negali būti aukštesnė nei 50 cm nuo žemės.
Epopėja
Epopėja (, iš 'žodis' +  'kuriu') – didelės apimties kūrinys, paprastai susidedantis iš kelių knygų, tomų, vaizduojantis istoriškai svarbius įvykius.
1. epo, epinės herojinės poemos sinonimas. Senovės graikų samprata epopėja yra poetizuota arba poetiška istorija. Tai tam tikros epochos paveikslas, sutrauktas viename svarbiausiame įvykyje, viename žmoguje (svarbiausiame herojuje), vienoje idėjoje. Religija ir mitologija yra skirta išryškinti ne tikrovės vaizdą, o žmogaus pergyvenimus, norus, jausmus ir mintis, o dievai veikia kaip žmonės. Epopėjos herojus įkūnija savyje epochą arba idėją, nusakančią tos epochos savitumą ir didingumą.
2. naujausiųjų laikų literatūroje didelės apimties kūrinys (romanas ar jų ciklas), kuriame reikšmingų istorinių įvykių fone vaizduojamas pasirinktų herojų gyvenimas.
3. apskritai įvykiai, turintys didelę visuomeninę reikšmę, susiję su didvyriškais žmonijos žygiais; tam tikros istorinės epochos panoraminis atvaizdavimas, pavyzdžiui, kine.
1961 m. pasaulio rankinio čempionatas
1961 m. pasaulio rankinio čempionatas – 4-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 1961 m. kovo 1 – kovo 12 dienomis Vakarų Vokietijoje.
Satoši Mijauči
(g. 1959 m. lapkričio 26 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1984–1987 m.
2020–2024 m. Seimas
2020–2024 m. Seimo kadencija – tryliktasis Lietuvos Respublikos Seimas, išrinktas per 2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimus, kurie vyko 2020 m. spalio 11 ir spalio 25 dienomis. Į Seimą išrinktas 141 narys, 71 iš jų – tiesiogiai vienmandatėse apygardose, 70 – daugiamandatėje apygardoje pagal partijų pateiktus sąrašus.
Seimo valdyba
miniatiūra|274x274px|2020–2024 m. Seimo Pirmininkė – [[Viktorija Čmilytė-Nielsen]]
Seimo Pirmininkė: rinkimai
Tradiciškai, iki Seimo pirmininko išrinkimo, pirmajam posėdžiui pirmininkauja vyriausias pagal amžių to Seimo narys. Šiuo atveju, tai buvo 77-erių Antanas Vinkus.
Pirmojo posėdžio metu Seimui buvo pateikta svarstyti koaliciją formuojančių partijų, Viktorijos Čmilytės-Nielsen kandidatūra.
Komitetai
2020–2024 m. Seime veikia šie komitetai:
Galė
Galė  – miestas pietvakarių Šri Lankoje, Indijos vandenyno pakrantėje, 119 km į pietus nuo Kolombo; Pietų provincijos centras. Jūrų uostas. Praeina Kolombo–Mataros geležinkelis ir plentas. Žemės ūkių žaliavų perdirbimas. Išvežamas grafitas, kopra.
Galėje yra XVI a. portugalų tvirtovė, Šv. Marijos katedra (1864 m.), Šivos šventykla, nacionalinis jūrų muziejus, nacionalinis stadionas. Galėje išlikę nemažai portugalų kolonijinės architektūros statinių, todėl senamiestis su Galės tvirtove 1988 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Galės uostas žinomas nuo senovės. Pasak vieno spėjimų, tai galėtų būti Senajame Testamente minimas Taršišo uostas. Čia nuo seno lankėsi arabų, persų, graikų, indų pirkliai. Senovėje miestas vadintas Gimhathiththa. XIV a. čia lankėsi žymus keliautojas Ibn Batuta (miestą vadina Qali). 1411 m. uostą aplankė kinų keliautojo Dženg He ekspedicija, ir paliko atminimo įrašą akmenyje kinų, tamilų ir persų kalbomis. 1502 m. Galėje išsilaipino Lorenso de Almeidos portugalų ekspedicija. Nuo tada miestas buvo pavaldus portugalams, kurie čia pastatė tvirtovę, įsteigė jėzuitų misiją, bet 1640 m. Galę užkariavo olandai. 1796 m. miestas atiteko britams. Iki XIX a. Galė buvo svarbiausias Ceilono uostas.
Benjamin Raich
Bendžaminas Raichas (g. 1978 m. vasario 28 d.) – Austrijos kalnų slidininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas, Pasaulio taurės laimėtojas.
ASN Nigelec
Association Sportive Nigelec, o trumpiau vadinamas ASN Nigelec – profesionalus Nigerio futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Niamėjuje. Namų rungtynes žaidžia Generolo Seini Kunčės stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai ir futbolo taurės laimėtojai.
Benjamin Raich
Biografija
2006 m. Turine jis iškovojo olimpinius aukso medalius didžiojo slalomo ir slalomo rungtyse. Per septynis iš eilės metus B. Raichas bendrojoje Pasaulio taurės įskaitoje nenusileido žemiau trečios vietos ir joje nugalėjo 2006 metais. 2010 m. Vankuveryje B. Raichas pasiekė aukščiausią 4 vietą slalome ir laimėjo tik 1 Pasaulio taurės etapą iki 2014 m. Sočio olimpiados, kurioje užėmė 7 vietą didžiajame slalome. 2015 m. rugsėjį jis paskelbė pasitraukiantis iš sporto. Buvo pramintas „Blicu iš Pico“ (Der Blitz aus Pitz, pagal Pico regioną) po jo dviejų jaunių čempiono titulų. Jos sesuo Karina irgi buvo kalnų slidininkė.
ASN Nigelec
Istorija
Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
2017 m. FIA ralio reido pasaulio taurė
thumb|right|250px|Čempionato logotipas '''2017 m. FIA ralio reido pasaulio taurė''' – 25-tas FIA ralio reido pasaulio taurės sezonas, kuris prasidės 2017 m. vasario 24 d. lenktynėmis Rusijoje.
Sezoną sudarys 11 lenktynių skirtingose šalyse:
Turkijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Turkijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Sangiranas
Sangiranas  – archeologinė vietovė Javoje, Indonezijoje, kuri dėl savo svarbos 1996 m. buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
ŽFK Breznica
Plevlios „Breznica“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Plevlios. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione ir tapo daugkartinėmis Juodkalnijos čempionėmis.
Istorija
Klubo įkūrimo metais laikomi 2013-ieji. Nuo 2013–2014 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje.
Pirmą čempionių titulą iškovojo 2015–2016 m. sezone ir nuo to laiko dominavo šalies moterų futbole.
2022–2023 m. sezone eilinį kartą apgynė čempionių titulą.
Atstovavo Juodkalnijai UEFA moterų čempionių lygoje.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF, Soccerway.
Algimantas Vyšniauskas
Algimantas Vyšniauskas:
Dniepriukas
left|120px
Dniepriukas – ežerėlis Lietuvoje, Švenčionių rajone, 2 km į pietus nuo Joniškio, Arino pelkėje, prie pat Arino ežero vakarinio kranto. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,01 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 141,2 m. Ežerą supa Varnėnų miškas. Rytuose pelkėta protaka jungiasi su Arino ežeru (Žeimenos upės baseinas).
Hisaši Kaneko
(g. 1959 m. rugsėjo 12 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1986–1987 m.
Plintas
thumb|Plintas [[Jonėninis orderis|jonėninės kolonos bazėje]] Plintas ( – plokštė, plyta) – plokščia keturkampė akmens plyta, kolonos bazės ar kitos atramos apatinė dalis. Po kolonos baze būna kvadratinė, po skulptūra arba tarp skulptūros ir pjedestalo – dažniausiai stačiakampė. Dorėninio ir toskaninio kapitelio viršutinėje dalyje esanti kvadratinė plokštė (plintas) vadinama abaku.
Dubaušis
Dubaušis arba Dubausis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į vakarus nuo Pabradės, Kregžlės miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 138,7 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Mečankos baseinui.
Pievėnų apylinkė
Pievėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Geidžių apylinkė
Geidžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Kota Kinabalu
Kota Kinabalu (MS Kota Kinabalu) – miestas Malaizijoje, Borneo salos šiaurės rytuose; Sabaho valstijos sostinė. Uostas prie Pietų Kinijos jūros, oro uostas, plentų mazgas. Išvežamas kaučiukas, mediena, kopra. Verčiamasi turizmu, elektronikos, naftos, chemijos, maisto pramone.
Geidžių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tirkšlių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bugenių apylinkės.
Kota Kinabalu
Tautinė sudėtis marga: mieste gyvena kinai, badžajai, kadazanai-dusunai, malajai, murutai, indai. Kalbama malajų, kinų (mandarinų, kantono) kalbomis.
Istorija
1882 m. Gajos saloje britai įkūrė gyvenvietę, bet ją sunaikino badžajai. 1899 m. įkurta nauja gyvenvietė Borneo pakrantėje, kuri kiek vėliau pavadinta Džeseltonu (Jesselton). Buvo svarbus Borneo uostas (buvo išgabenamas kaučiukas, rotangai, medus, vaškas). 1945 m. miestą buvo užėmę japonai (vadino Api). 1963 m. britų Šiaurės Borneo tapo Sabahu, o Džeseltonas – jo sostine. 1967 m. pavadinimas pakeistas į Kota Kinabalu.
Toras (architektūra)
thumb|Torai jonėninės kolonos bazėje Toras ( – išgauba, iškiluma, mazgas) – velenėlio pavidalo išsikišusi kolonos bazės dalis. Toskaniniam ir romėnų dorėniniam orderiui būdingas vienas toras bazės apačioje, jonėniniam, korintiniam ir kompozitiniam orderiui – du torai, atskirti trochilo (įgaubos). Kartais dekoruojami ornamentais. thumb|left|180px|Dekoruotas viršutinis toras Noimiunsterio bažnyčios kolonoje, [[Ciurichas|Ciuriche, Šveicarijoje]]
Kazuo Ečigo
(g. 1965 m. gruodžio 28 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1986–1987 m.
Turkijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Turkijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Lietuvos universitetų rektorių konferencija
Lietuvos universitetų rektorių konferencija – Lietuvos universitetinių aukštųjų mokyklų rektorių organizacija.
Reglamentai
Veiklą reglamentuoja 2000 m. Aukštojo mokslo įstatymas, 2002 m. Mokslo ir studijų įstatymas ir kt. įstatymai, 1988 m. Didžioji universitetų chartija ir 2003 m. priimtas statutas.
Struktūra
Aukščiausia institucija – narių posėdis, renkantis prezidiumą, prezidentą ir viceprezidentą, generalinį sekretorių ir kanclerį.
Veikia sekretoriatas – nuolat veikianti vykdomoji institucija, Infrastruktūros ir finansų, Mokslo, Studijų komitetai, Informacinių technologijų, Tarptautinių ryšių, Teisės, Sveikatos ir sporto nuolatinės darbo grupės.
Purplių apylinkė
Purplių apylinkė sovietmečiu buvo:
Cirvija
Cirvija – upė Lietuvoje, Trakų rajono pietryčiuose; Merkio dešinysis intakas. Prasideda šalia Rūdiškių, prie Šilynų kaimo ir Vilniaus–Gardino geležinkelio. Teka pietryčių, pietų kryptimi pro Rūdiškių miškus. Įteka į Merkį 105,8 km nuo jo žiočių, į šiaurės rytus nuo Pamerkių kaimo.
Intakas – Onupis (dešinysis).
Vaga daugiausia ištiesinta. Prie Cirvijos įsikūrę kaimai: Šilynai, Rūdiškių kaimas, Midaviriai, Bajoriškės, Dailidės, Jalovė.
Upėvardį Cirvijà bandoma vesti iš veiksmažodžių čirėti, čirvėti („čirškėti, čiulbėti“), nors Janas Otrembskis manė, kad Cirvija yra tarmybė, o norminė lytis būtų *Tirvija.
Zastaučių apylinkė
Zastaučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tirkšlių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bugenių apylinkės.
PlayerUnknown's Battlegrounds
PlayerUnknown's Battlegrounds – daugelių žaidėjų išlikimo žanro internetinis žaidimas, kuriamas „PUBG Studios“ kompanijos (Korėjos „Bluehole“ filialas). Žaidimas pradėtas kurti remiantis japonų filmo „Karališkas mūšis“ scenarijumi. Pats filmas Japonijoje tapo hitu ir yra vienas daugiausiai pajamų surinkusių filmų savo šalyje.
Žaidime iki 100 žaidėjų vienu lėktuvu pasiekia salą ir turi išgyventi. Žaidėjas įvairiose vietose gali susirasti įvairių ginklų, kuprinių, apsaugos ir kitų išgyvenimo daiktų, žudydamas kitus žaidėjus arba slapstydamasis turi išgyventi iki tol, kol lieka vienas išgyvenęs žaidėjas.
Bėgant laikui saugi žaidimo zona saloje mažėja ir žaidėjai priversti eiti į saugią zoną. Taip pabaigoje visi išgyvenę žaidėjai atsiduria vienoje zonoje. Vienas žaidimas trunka iki 30 minučių.
Galutinė žaidimo versija „Windows“ operacinei sistemai ir „Xbox One“ konsolei buvo išleista 2017 m. gruodį.
2018 m. vasarį planuojama išleisti mobilias žaidimo versijas „Android“ ir „iOS“ sistemoms.
2018 m. „Steam“ parduotuvėje buvo parduota virš 30 milijonų žaidimo kopijų, o maksimalus vienu metu žaidusių skaičius siekė 3 milijonus žaidėjų. Tų pačių metų kovą žaidimas tapo trečiuoju pagal pelningumą „Steam“ platformos žaidimu.
Dar ankstyvo leidimo stadijoje žaidimas laimėjo „Geriausio kelių žaidėjų režimo žaidimo“ apdovanojimą, taip pat geriausių 2017 m. žaidimų apdovanojimuose „PlayerUnknown's Battlegrounds“ buvo nominuotas geriausio metų žaidimo kategorijoje.
Žaidimą išleidus jis laimėjo „Geriausio žaidimo asmeniniams kompiuteriams“, „Geriausio kelių žaidėjų režimo žaidimo“ ir „Geriausio žiūrovų žaidimo“ nominacijas IGN apdovanojimuose.
2018 m. kovo 19 d. buvo išleista nemokama „PlayerUnknown's Battlegrounds“ versija mobiliesiems įrenginiams.
Žemynas (filmas)
Žemynas – 2011 m. Italijoje sukurta drama apie nelegalius emigrantus.
Jasuharu Kurata
(g. 1963 m. vasario 1 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Žemynas (filmas)
Turinys
Filmo veiksmas vyksta mažoje saloje netoli Sicilijos. 20-metus Filipo, žuvusio žvejo sūnus, padeda savo dėdei Ernesto žvejoti, tačiau jiems prastai sekasi. Filipo motina Džiuljeta išnuomoja dalį najo jauniems turistams, atvykusiems pailsėti, ir Filipo netrukus su jais susidraugauja.
Jasuharu Kurata
Nacionalinėje komandoje žaidė 1986–1987 m.
Žemynas (filmas)
Turinys
Vienos žvejybios metu Filipo su dėde aptinka skėstantį laivelį su emigrantais iš Afrikos. Jie iškviečia pakrantės patrulį, o patys išgelbsti kelis skęstančius. Krante šie pabėga, lieka tik nėščia moteris, kurią Džiuljeta paslepia savo namuose. Policija, sužinojusi apie Ernesto ir Filipo pagalbą emigrantams, konfiskuoja vienintelį šių pragyvenimo šaltinį – laivą. Džiuljeta nori išvaryti besislapstančią moterį, tačiau galiausiai iš žmogiškų paskatų, nusprendžia padėti jai pasiekti žemyną, kur dirba šios vyras...
Anna Maria Rizzoli
Anna Maria Rizzoli (g. 1953 m. rugpjūčio 26 d. Roma) – italų aktorė, geriausiai žinoma vaidmenimis komedijose (commedia all‘italiana) 8 ir 9 dešimtmečiuose.
1979 m. vedė Sanremo muzikos festivalį.
Filmografija
right|thumb|200px|Rizzoli 1975 m.
CBGB
CBGB – 2013 m. JAV sukurtas filmas apie legendinį Niujorko undergroundo muzikos klubą, veikusį 1973-2006 m. ir jo įkūrėją Hilly Kristalą.
Turinys
1973 m. Hilis Kristalas, jau 2 kartus bankrutavęs, pasiskolina pinigų, kad įgyvendintų savo svajonę – atidarytų muzikos klubą. Jis tikisi, kad netrukus išpopuliarės kantri muzikos stilius, todėl klubą pavadina CBGB (Country, BlueGrass and Blues), tačiau prastos reputacijos vieta ima traukti įvairius keistuolius. Jo klubas tampa vieta, kurioje gauna šansą pasirodyti pradedančios pankroko ir „new wave“ grupės. Kristalas netrunka užsitarnauti pagarbą ir tarp prodiuserių, kai jpo klube nuolat koncertuojanti grupė „The Ramones“ pasirašo leidybinę sutartį. Pražiopsojęs galimybę užsidirbti ir išgelbėti klubą nuo amžinų finansinių nepriteklių, Kristalas nusprendžia tapti kitos grupės, „The Dead Boys“ vadybininku...
Antroji fitna
Antroji fitna – antrasis pilietinis karas arabų kalifate, vykęs 680–692 m.
Antrosios fitnos pradžia galima laikyti 680 m., kai mirus Damasko kalifui Muavijai I jo sūnaus Jazido I kalifu nepripažino įtakingi Mekos ir Medinos veikėjai. Jie laikėsi principo, kad kalifas turi būti renkamas. Kita grupė nepatenkintųjų manė, kad kalifo postas turi pereiti kalifo Ali įpėdiniui ir Mahometo palikuoniui, nes taip esą Muavija I buvo sutaręs su Ali sūnumi Hasanu. Hasanui mirus ši teisė esą perėjo kitam Ali sūnui Huseinui. Į Kufą išžygiavęs Huseinas ibn Ali žuvo Kerbelos mūšyje nuo Jazido I kariuomenės. Kita Antrosios fitnos pradžios data galima laikyti 683 m., kai prieš Jazidą I atvirai sukilo Mekos ir Medinos miestai. Jazidas I pasiuntė kariuomenę iš Sirijos miestams numalšinti. Medina buvo užimta, po to apgulta Meka. Apgulties metu atėjo žinia apie Jazido I mirtį ir sirų kariuomenė atsitraukė. Trečia versija, Antroji fitna prasidėjo 683 ar 684 m. mirus trumpai valdžiusiam ir įpėdinio nepaskyrusiam Jazido I sūnui Muavijai II.
Mekoje kalifu pasiskelbė Abdula ibn al Zubairas. Jo valdžią pripažino beveik visas arabų kalifatas, įskaitant kaisitus Sirijoje. Tačiau jis pats niekuomet neišvyko iš Mekos. Jis pasikliovė savo rėmėjais per atstumą ir neįvertino Omejadų įtakos Sirijoje. Vietos valdytojai veikė jo vardu, bet realiai vykdė savo politiką. Basroje valdė jo brolis Mosabas ibn Zubairas. 684 m. Marvanas I su kalbitų pagalba sumušė kaisitus Sirijoje ir 685 m. susigrąžino Egipto valdžią Omejadams. 684 m. Arabijoje sukilo charidžitai, vadovaujami Nadždeho ibn Amiro. Juos rėmė kaimiškų vietovių gyventojai, visų pirma Džaziroje. Jie po to užvaldė visą Vakarų Arabiją ir Jemeną. Kita charidžitų grupė veikė Irane ir Irake. Charidžitai neužvaldė nei vieno įgulos miesto ir palaipsniui buvo sumušti tiek Al Zubairo šalininkų, tiek Damasko kalifų pajėgų.