cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktoras Gamziukas
Biografija
Kilus Vokietijos-SSRS karui, iš kariuomenės pasitraukė, vokiečių kariuomenei užėmus Vilnių suimtas ir trumpai kalintas Lukiškių kalėjime. Vėliau dirbo kooperatyvo „Dailė“ parduotuvėje Kaune.
1944 m. vasarą su šeima pasitraukęs iš Lietuvos į Austriją, Wattens miestelyje dirbo Swarovski firmos įmonėje. 1946 m. persikėlė į Vokietiją.
Staiga mirė po atliktos išvaržos operacijos. Palaidotas senosiose Haunstetten miestelio kapinėse.
Europos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1999–2000 m. sezone:
Bičkai (Lenkija)
Bičkai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Vilniaus universiteto Kauno fakultetas
Vilniaus universiteto Kauno fakultetas (santr. VU KnF; iki 2016 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinis fakultetas, santr. Vu KHF) – Vilniaus universiteto padalinys, įsikūręs Kauno senamiestyje, Muitinės g. 8. Vyksta trijų pakopų (bakalauro, magistro, doktorantūros) studijos.
Istorija
thumb|254px|VU KnF Kauno senamiestyje
1984 m., po dešimtmetį trukusių restauravimo ir remonto darbų fakultetas įsikūrė viename iš seniausių Kauno senamiesčio kvartalų. Mūriniai gyvenamieji namai, iš kurių vėliau susiformavo kompleksas, buvo pastatyti XVI–XVII amžiaus pradžioje. Tuo metu vakarinėje kvartalo dalyje buvo karališkoji muitinė, o kituose trijuose sklypuose – miestiečių gyvenamieji ir ūkiniai pastatai. Po reformacijos Vokietijoje dauguma Kaune gyvenusių vokiečių tautybės pirklių tapo liuteronais. Siekdami įsikurti vienoje miesto dalyje, jie pamažu supirko šiame kvartale esančius pastatus.
1989 m. fakultete atsirado dieninės studijos ir jis pervadintas Kauno humanitariniu fakultetu.
Fakultetas yra vienas didžiausių VU – studijuoja ~1000 studentų. Mokslinis ir pedagoginis personalas – 92 dėstytojai.
Fakulteto bibliotekos fonduose saugoma apie ~25 tūkst. dokumentų. Yra retų senųjų knygų užsienio kalbomis, išleistų XIX a. pabaigoje, originalo kalbomis skyrius. Jame saugoma „Encyclopedia Britannica“ bei kitos vertingos enciklopedijos ir žodynai.
2016 m. spalio 18 d. VU Senatas nutarė VU Kauno humanitarinį fakultetą (VU KHF) pervadinti į VU Kauno fakultetą (VU KnF).
Studijos
Vilniaus universiteto Kauno fakultete nuosekliosios studijos yra trijų pakopų: pirmosios (bakalauro), antrosios (magistrantūros) ir trečiosios (doktorantūros).
Bakalauras
Pagrindinių (bakalauro) studijų programos (studijų trukmė - 4 arba 3,5 metų):
Magistrantūra
Magistro studijų programos.
Dekanatas
Dekanas doc. dr. Kęstutis Driaunys.
Akademinių reikalų prodekanė doc. dr. Daiva Aliūkaitė
Prodekanas infrastruktūrai ir plėtrai doc. dr. Saulius Masteika
Švenčionėliai
Švenčionėliai – miestas Lietuvos rytuose, Švenčionių rajono savivaldybėje. Švenčionėlių seniūnijos ir parapijos centras. Švenčionėlių geležinkelio stotis, stovi Švenčionėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia (pastatyta 1959 m.), veikia paštas, Švenčionėlių vaikų globos namai, 3 mokyklos, Švenčionėlių meno mokykla.
Etimologija
Miestelio vardas yra mažybinės priesagos vedinys iš Švenčionių miesto vardo, prie kurio gyvenvietė kūrėsi kaip geležinkelio stotis. 1862 m. gyvenvietė pavadinta Naujieji Švenčionys, bet vėliau prigijo Švenčionėlių vardas.
Geografija
thumb|left|Švenčionėlių vaizdas iš lėktuvo
Miestas išsidėstęs 11 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionių, 10 km į pietus nuo Kaltanėnų, Labanoro girios rytų pakraštyje. Kelias į Švenčionis, o pro Kaltanėnus – į Ignaliną, Uteną, Molėtus, žvyrkelis per Labanoro regioninį parką ir Januliškio kaimą į Labanorą. Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu traukiniai kursuoja į Vilnių ir Turmantą.
Pro miestą teka Žeimena. Penktadalį miesto teritorijos sudaro želdiniai. Jaukūs priemiesčiai, miškingos paežerės ir pažeimeniai sutraukia nemažai turistų. Apie 4,5 kilometrus į šiaurę nuo Švenčionėlių miesto centro prasideda Aukštaitijos nacionalinio parko teritorija, apie 4,5 km į vakarus – Labanoro regioninis parkas.
Istorija
thumb|left|[[1938 m. miestelio planas]] thumb|Švenčionėlių kryžius thumb|Pašto gatvė Švenčionėliuose
Manoma, kad teritorija, kur įsikūrę Švenčionėliai, priklausė Nalšiai ar nalšėnams, kurie rašytiniuose šaltiniuose minimi tarp 1229 ir 1298 metų, o pats miestas rašytiniuose šaltiniuose paminėtas XVII a. pabaigoje. Tuo vardu minimas palivarkas, priklausęs Juodiškio dvarui. Švenčionėlių dvaro būta ir visai kitoje vietoje, arčiau Švenčionių, šalia Grigaliūnų kaimo.
Dabartinio Švenčionėlių miesto šiaurinėje dalyje viduramžiais buvo Juodiškio dvaras ir kaimas. Dabar ta miesto dalis vadinama Juodiškėliu. Anksčiau Švenčionių gatvės posūkyje stovėjo įdomus akmeninis pastatas, kuriame ilgai buvo kepykla. Tai buvo bene seniausias pastatas dabartiniuose Švenčionėliuose.
Švenčionėlių gyvenvietė atsirado 1861 m. kairiuoju pažeimeniu nutiesus Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį ir įkūrus geležinkelio stotį. 1895–1899 m. nutiesus Panevėžio–Pastovių siaurąjį geležinkelį, Švenčionėliai tapo geležinkelių mazgu. Apytikriai tuo metu pro čia nutiestas Švenčionių-Utenos plentas. XIX a. pabaigoje Švenčionėlių gyvenvietė buvo menka, 1880 m. minima tik 13 sodybų su 82 gyventojais. Iš Švenčionėlių geležinkeliu buvo galima nuvykti į Narutį, Pastovius, Panevėžį, Varšuvą ir Sankt Peterburgą, o nutiesus geležinkelio atkarpą iki Berezvečės, ir į Gluboką (Švenčionėlių–Berezvečės siaurasis geležinkelis). XIX a. pabaigoje gyvenvietė minima Švenčionių apskrityje.
1900 m. miestelis sudegė, bet XX a. pradžioje ėmė smarkiai plėstis. Naujos gatvės buvo tiesiamos į pietus nuo Juodiškio, tiesiog per šilą. 1907 m. miško pakraštyje pastatyta medinė bažnyčia, kurioje buvo vertingų aklo skulptoriaus Julijono Daunio medžio darbų. Nedaug kas liko iš jo nuostabių dirbinių. 1908 m. Švenčionėliai gavo parapijos teises.
Švenčionėlių gyvenvietėje XIX a. gale pradėjo kurtis pramonė, nuo 1894 m. veikė siaurųjų, o vėliau ir plačiųjų garvežių remonto dirbtuvės. Pirmojo pasaulinio karo metais pastatyta elektrinė. 1920 m. suteiktos miesto teisės, 1920–1939 m. buvo okupuotas lenkų, čia buvo įsikūręs Švenčionėlių pasienio apsaugos korpusas. 1924 m. atidarytas degtukų šiaudelių fabrikas. 1939 m. patvirtintos miesto teisės, 1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu.
Antrojo pasaulinio karo metu, 1941 m. rudenį, į Švenčionėlius suvaryti ir nužudyti Švenčionių apskrityje gyvenę žydai. Holokausto vietoje ties Platumais spalio 8-10 d. buvo sušaudyti ir užkasti 3 726 aukų palaikai.
Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Tigro partizanų rinktinės partizanai.
1959 m. buvo pastatyta Švenčionėlių Šv. Edvardo bažnyčia. Iki 1972 m. stovėjo Švenčionėlių Dievo Motinos Kazanės Ikonos cerkvė, kuri vėliau buvo nugriauta.
1996 m. kovo 26 d. Prezidento dekretu patvirtintas Švenčionėlių herbas.
Gyventojai
Švenčionėliuose didžiausias žmonių skaičius gyveno 1989-1990 metais, kuomet gyveno 7712 žmonių ir pagal jų skaičių buvo stambiausias rajono miestas.
Švietimas
Švietimo ir ugdymo įstaigos:
Johei Tojoda
(g. 1985 m. balandžio 11 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2013–2015 m., su ja dalyvavo 2015 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Ieškomas
Ieškomas gali reikšti tris filmus:
Bernard Law Montgomery
Bernardas Lo Montgomeris (1887 m. lapkričio 17 d. Londone – 1976 m. kovo 24 d. šalia Altono vietovės, Hampšyro grafystėje, Jungtinėje Karalystėje) – britų karininkas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, feldmaršalas.
Biografija
Gimė ir užaugo dvasininko šeimoje. 1889 m. tėvą paskyrus Tasmanijos vyskupu, Bernardas gyveno Australijoje. Šeima 1902 m. grįžo į Angliją. 1908 m. baigė Sandhursto karo akademiją. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, kuriame buvo sunkiai sužeistas. Tarnavo Indijoje, Airijoje, Palestinoje, Egipte. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse buvo paskirtas Jungtinės Karalystės kariuomenės 3-iosios pėstininkų divizijos vadu. Diviziją permetus į Prancūziją, jai vadovavo viso Keistojo karo metu. Divizija dengė Sąjungininkų pajėgų pasitraukimą iš Prancūzijos 1940 m. Diunkerko mūšio metu. Nuo 1942 m. rugpjūčio paskirtas 8-osios britų armijos, veikusios Šiaurės Afrikoje vadu. Tų pat metų spalio mėnesį Al Alameino mūšyje sutriuškino Vokietijos ir Italijos kariuomenes, vadovaujamas E. Romelio. 1943 m. kovo mėnesį sumušė E. Romelio kariuomenę Tunise ir privertė jį kapituliuoti. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. rugpjūčio – Jungtinės Karalystės, o vėliau – ir Kanados kariuomenių Vakarų fronte vadas. Kartu su Dwight Eisenhower vadovavo 1944 m. Vakarų kariuomenių išsilaipinimui Normandijoje ir vėlesniems karo veiksmams Vakarų Europoje. 1946 m. – 1948 m. Jungtinės Karalystės kariuomenės generalinio štabo viršininkas. 1951 m. – 1958 m. NATO kariuomenės vyriausiojo vado pavaduotojas. Parašė kelias knygas.
Taikos sutartis (civilinis procesas)
Taikos sutartis - susitarimas tarp proceso šalių dėl civilinio ginčo; neprievartinio, taikaus ginčų išsprendimo forma. Teismo patvirtinta taikos sutartis turi šalims galutinio teismo sprendimo galią ir yra vykdytinas dokumentas (LR civilinis kodeksas, 6.985 str.).
Nuorodos
Taikos sutartis Lietuvos privatinėje teisėje
Medeikiškis
Medeikiškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Tirylių.
Shaun Livingston
Dėl kelio traumos, patirtos 2007 m. vasario 26 d. rungtynėse su Šarlotės „Bobcats“ komanda, praleido likusį 2006–2007 metų sezoną. 2008 m. spalio mėn. S. Livingston’as pasirašė sutartį su Miami „Heat“ komanda. 2009 m. sausio 7 d. jis buvo iškeistas Memphis „Grizzlies“ komandai, kurie tą pačią dieną jį atleido. 2009 m. kovo 7 d. NBDL lygos Tulsa „66ers“ pasikvietė S. Livingstoną žaisti jų komandoje.
2009 m. kovo 31 d. S. Livingstonas pasirašė sutartį su Oklahoma City „Thunder“ komanda. 2009 m. gruodžio 22 d. jis buvo atleistas, tam, kad komanda galėtų užbaigti mainus.
2010 m. vasario 26 d. pasirašė 10 dienų sutartį su Washington „Wizards“ klubu. 2010 m. kovo 9 d. jam buvo pasiūlytas antras 10 dienų kontraktą su Vašingtono klubu. 2010 m. kovo 19 d. pasirašė kontraktą su Vašingtono klubu iki sezono pabaigos.
2010-11 m. tarpsezonyje tapo laisvuoju agentu ir pasirašė ketverių metų sutartį su Charlotte „Bobcats“ komanda.
2011 m. birželio 23 d. buvo iškeistas Milwaukee „Bucks“ klubui. 2012 m. liepos 28 d. buvo iškeistas Houston „Rockets“ klubui, tačiau prieš prasidedant sezonui buvo atleistas.
Liaudies muzika
Tipologija
Liaudies muzikoje susiklostė saviti dermių ir muzikinės faktūros tipai, melodikos, temperacijos, ritmikos, harmonijos, muzikinės formos ypatybės; sukurta daug muzikos instrumentų.
Pagal faktūrą liaudies muzika būna monofoninė (monodinė, unisoninė, antifoninė), burdoninė, heterofoninė, homofoninė harmoninė ir polifoninė. Kiekvienos etninės grupės liaudies muzikai, vadinamajam muzikos dialektui, būdinga savitos meninės raiškos priemonės; artimų muzikos dialektų visuma sudaro etninę (šalies, tautos) muzikos kultūrą. Pagal svarbiausių liaudies muzikos raiškos priemonių bendrumą liaudies muzika jungiama į dideles etnines muzikines bendrijas.
Visas muzikinis folkloras paprastai skirstomas į dainuojamąjį, instrumentinį ir šokius.
Liaudies muzika ar jos elementai plačiai vartojama kompozitorių profesionalų kūryboje, ją fiksuoja ir tyrinėja etnomuzikologija ir muzikinė folkloristika.
Bambalai
Bambalais vadinami kaimai:
Liaudies muzika
Tautinės ypatybės
Australijos ir Okeanijos aborigenai išlaikė pirmykštei liaudies muzikai būdingą sinkretizmą ir archajiškumą. Jų muzikoje vyrauja vienbalsės dainos; melodijos siauro diapazono, rečitatyvinės, skanduojamojo pobūdžio. Vartojami nesudėtingi pučiamieji (Pano ir nosinės fleitos), mušamieji, kai kada ir styginiai instrumentai. Melodika ir ritmika siejasi su darbo proceso vaizdavimu ir gamtos garsų mėgdžiojimu.
Šiaurės, Rytų ir Vidurio Azijos tautų (paleoazijiečių ir samojedų, tiurkų, tungusų ir mandžiūrų grupių tautų) liaudies muzikoje gausu pirmykštės muzikos reliktų – savitos apeigų dainos, šamanų užkeikimai. Dainavimo būdai panašūs į vaitojimą, spygavimą. Liaudies muzikos instrumentai (vyrauja idiofonai, membranofonai, aerofonai) vartojami dažniausiai per apeigas, jiems teikiama magiška galia. Senąsias kinų, japonų, korėjiečių, vietnamiečių, mongolų muzikines kultūras sieja gausiai ornamentuota (dažnai improvizacinė) melodika, anhemitonika ir vokalinės muzikos monofoniškumas. Paplitusi instrumentinė (rūmų ceremonialo, teatro spektaklių, buitinė) muzika.
Arabų ir indų liaudies muzika daugiausia vienbalsė, improvizacinio pobūdžio; pagal kanonizuotas taisykles plėtojami gausūs dermių, intonacijų ir ritmo dariniai sudaro sąlygas reikštis atlikėjų fantazijai, vis kitaip atlikti tą patį muzikos kūrinį. Būdinga atlikimo trukmės, tembrų, garso išgavimo būdų įvairovė, platus dainininkų balso diapazonas (iki 3 oktavų).
Afrikos tautų liaudies muzika sinkretinė, susijusi su apeigomis. Ritmika grindžiama skirtingais ritminiais dariniais, su improvizacijos elementais. Vokalinė muzika daugiausia vienbalsė; intonavimas artimas šnekamajai kalbai (daugelio Afrikos tautų šneka apima 3, 5 ar net 7 tonų diapazoną); dainavimui būdinga tembro įvairovė, falcetas, glissando, šūksniai. Gausu instrumentų, ypač mušamųjų.
Pietų ir Šiaurės Amerikos tautų liaudies muzika skiriasi sandara ir atlikimo būdu. Indėnų liaudies muzika sinkretinė, daugiausia apeiginė, grindžiama anhemitonika; kai kurių etninių grupių (araukanai, inkai, majai) muzika vienbalsė vokalinė, tik actekų daugiabalsė, visada atliekama su muzikos instrumentų pritarimu. Indėnų muzikai susiliejus su Europos (ispanai, portugalai, anglai, prancūzai) ir Afrikos juodaodžių tautų muzika, susiklostė įvairūs kreolų ir Amerikos juodaodžių muzikos žanrai, formos, stiliai.
Europos tautų liaudies muzikai būdingas diatoninis pagrindas, sandaros ir atlikimo tradicijų pastovumas, harmoninis mąstymas, repriziškumas; gausu įvairių faktūros vokalinės ir instrumentinės muzikos rūšių, paplitęs dainos žanras.
Medeikonys
Medeikonimis vadinami kaimai:
James Hobrecht
James Hobrecht (1825 m. gruodžio 31 d. Klaipėdoje – 1902 m. rugsėjo 8 d. Berlyne) – kraštotvarkininkas, architektas.
Biografija
Gimė 1825 m. gruodžio 31 d. Klaipėdoje, dvarininkų Ludolph Hobrecht ir Isabella Johnson šeimoje. 1834 m. su šeima persikėlė į Karaliaučių. Studijavo Berlyno statybos akademijoje, 1849 m. baigęs studijas tapo Berlyno architektų sąjungos nariu. 1851 m. suprojektavo savo pirmąjį darbą, tai vienos iš Karaliaučiaus miesto krantinių sutvarkymas. 1853 m. vasario 4 d. susituokė su Henriette Wolff, su kuria susilaukė 3 sūnų ir 4 dukterų. Nuo 1859 m. dirbo komisijoje atsakingoje už Berlyno miesto urbanistinį planavimą. 1860 m. stažavosi Paryžiuje ir Londone. Darydamas Berlyno apylinkių planus suprojektavo moderniausią drenažo ir kanalų sistemą ir radialinius kelius aplink miestą. Padedant savo brolio, tuo metu Berlyno mero Arthur Hobrecht, 1862 m. planas pradėtas įgyvendinti ir iki šių dienų išlikusi J. Hobrechto suplanuota Berlyno gatvių sistema. Įgyvendinus projektą išvyko į Štetiną, kur taip pat įgyvendino drenažo ir kanalizacijos sistemų įdiegimą mieste. Vėliau drenažo sistemą įgyvendino daugiau nei 30 Vokietijos miestų, taip pat Maskvoje, Tokijuje ir Kaire. 1872-1874 m. dėstė Berlyno statybos akademijoje. 1884-1896 m. buvo Berlyno miesto architektu atsakingu už tiltų ir kelių tiesimą. Jo pastangomis Berlyne tekanti Šprė upė pritaikyta laivybai. Mirė 1902 m. rugsėjo 8 d. Berlyne. 1908 m. viena iš Berlyno gatvių pavadinta jo garbei. Taip pat jo garbei atminti viena iš gatvių pavadinta Darmštate.
Unintended
„Unintended“ – penktasis anglų alternatyvaus roko grupės „Muse“ singlas.
Vilniaus gubernijos informacinė knyga
thumb|Vilniaus gubernijos informacinė knyga, [[1845 m.]]
Brazilijos politinė sistema
Brazilijos politinė sistema pagal šalies Konstituciją yra federacinė prezidentinė demokratinė respublika, kurios prezidentas yra kartu valstybės ir vyriausybės vadovas. Valstybėje veikia daugpartinė sistema.
Vilniaus gubernijos informacinė knyga
Aprašymas
Leidinyje valdžia skelbė įstaigų adresus, tarnautojų sąrašus, statistinius duomenis apie gubernijos teritoriją, gyventojus, ekonomiką, švietimą, sveikatos apsaugą, straipsnius ekonomikos, istorijos, etnografijos, geografijos klausimais. Iš dalies kaip metraštis ir kalendorius, knyga būdavo sudaroma ir išleidžiama ankstesniųjų metų pabaigoje arba einamųjų metų pradžioje.
Brazilijos politinė sistema
Brazilijos sostinė – Brazilija.
Administracinė valstybės struktūra – federacija, tvarkoma pagal JAV modelį. Municipalitetai yra autonomiški politiniai vienetai.
Institucijos, teisinė sistema
right|300px|thumb|Nacionalinis Kongresas (Congrés national du Brésil)
Sąjungos vykdomoji valdžia priklauso vyriausybei, vadovaujamai Prezidento. Ji gali būti perrinkta vienai kadencijai. Įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso parlamentui (Nacionaliniam Kongresui), sudarytam iš 2 rūmų:
Deputatų Rūmų nariai renkami kas 4 metus proporcinio valstijų atstovavimo principu. Federacijos Senato nariai renkami 8 metams. Prezidentas turi veto teisę bei teisę tam tikrais atvejais inicijuoti naują įstatymą.
Teisinė sistema priklauso romėnų - germanų teisės sistemai. Svarbiausias teisės šaltinis yra įstatymas, aukščiausias pagal teisinę galią – šalies Konstitucija.
Medemrodė
Medemrodė – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Klykolių, prie kelio Akmenė–Laižuva. Yra Medemrodės dvaro liekanos.
Etimologija
XIX a. pradžioje dvaras priklausė vokiečių kilmės Kuršo didikui Karlui Johanui Frydrichui fon Medemui – tikriausiai nuo jo pavardės ir kilo gyvenvietės vardas (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
1882 m. buvo 2 palivarkai, spirito varykla, vandens malūnas. 1895 m. įkurta dvaro mokykla.
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1977 m. kovo 30 d. prijungta prie Agluonų.
Arda
Arda (bulg. Арда, gr. Αρδας), Ardas − upė Bulgarijoje ir Graikijoje.
Bulgarijoje prie Ardos upės yra pastatytos tris hidroelektrinės: Kerdžalų, Studeno ir Ivailovgrado.
Per Ardos upę yra pastatytas viduramžių (XIV a.) tiltas, vadinamas Velnio tiltu.
Neurobionika
Termino autorius – Hans-Werner Bothe, Miunsterio universitetinės neurochirurgijos klinikos vyr. gydytojas, 1992 m.
Neurobionika siekia atkurti nervų sistemos sutrikimus, pritaikant NS funkcionavimo ypatumus techninei įrangai. Pvz., mikročipas (neuročipas) atlieka pažeistų neuronų funkciją.
Nuorodos
Neurobionikos fondas
LEO LT
LEO LT (Lietuvos elektros organizacija) – 2008 m. įsteigta nacionalinė elektros energetikos bendrovė, kurioje 38,3 proc. akcijų priklausė privačiai bendrovei „NDX energija“, o 61,7 proc. – valstybei. Bendrovė išformuota 2009 m. susidarius nepalankioms ekonominėms aplinkybėms ir kilus visuotiniam nepasitenkinimui dėl sandorio skaidrumo ir naudingumo visuomenei.
Projekto priešistorė
1999 m. pavasarį, Lietuvos Vyriausybė sudarė neformalų susitarimą su Europos Komisija, jog Lietuva nestabdys Ignalinos atominės elektrinės, leis jai veikti tol, kol jos technologiniai kanalai galės funkcionuoti. Buvo surengtas antras konkursas, kuriame dalyvavo Europos kompanijos, galėjusios sudaryti atsvarą Rusijos ir Prancūzijos firmoms.
2000 m. rudenį pasikeitus Vyriausybei po maždaug dviejų savaičių buvimo valdžioje tuometis Rolando Pakso vyriausybės ūkio ministras Eugenijus Maldeikis paskelbė, jog konkursas nutraukiamas ir sustabdomas dviem savaitėms, kad būtų pagerintos jo sąlygos. Po to konkursas atnaujintas nebuvo. Rolando Pakso vyriausybė priėmė sprendimą nutraukti tilto statybą, o po poros savaičių padarė pareiškimą, kad stabdys Ignalinos atominės elektrinės pirmąjį, o vėliau ir antrąjį reaktorių.
2003 m. gruodžio 23 d. akcinė bendrovė „VST" buvo privatizuota. Didžiausiu privatizuotos įmonės akcininku tapo VP Grupei priklausanti UAB „NDX Energija“. Konkurso sąlygos konkurse dalyvauti leido 450 mln. litų apyvartą turinčioms bendrovėms. Vyriausybės keliamus reikalavimus atitiko tik dvi įmonės – Bronislovo Lubio vadovaujama Achema ir broliams Numavičiams priklausanti Vilniaus prekybos grupė.
2004 m. buvo priimta elektros energetikos įstatymo 15 str. redakcija. Konstitucinis Teismas nusprendė, kad neprieštarauja Konstitucijai įstatymo straipsnis, iš esmės nustatantis, kad visi elektros vartotojai, įskaitant įmones, įstaigas, organizacijas, privalo jungtis prie elektros sistemos ne tiesiogiai, bet per tarpininką – skirstytoją, tuo padidinant minėtų savininkų pelną. Tik vienas iš devynių Konstitucinio Teismo narys – Egidijus Šileikis – tuomet nurodė, kad toks įstatymas prieštarauja Konstitucijai. Tais pačiais metais Algirdo Brazausko Vyriausybės Seime buvo priimtas Elektros energetikos įstatymas, kuriuo elektros kainų „kepurės“ buvo susietos ne su elektrą parduodančių bendrovių investicijomis į infrastruktūrą, o su tų įmonių turto verte. Indeksavus turtą privačios bendrovės VST turto vertė išaugo trejopai. Tuo tarpu valstybinė „Lietuvos energija“ nepaprašė didesnių kainų kepurių, taip pat ji neindeksavo Kruonio ir Kauno hidroelektrinių.
2005 m. buvo uždarytas pirmasis Ignalinos atominės elektrinės reaktorius, o antrąjį įsipareigota uždaryti iki 2009 m. Tais pačiais metais Tėvynės Sąjunga išplatino pareiškimą, kuriame paragino tuometinę Algirdo Brazausko Vyriausybę skubiai apsispręsti dėl naujosios atominės elektrinės statybos.
2006 m. kovo 8 d. bendrovių „Lietuvos energija“, „Eesti Energija“ ir „Latvenergo“ vadovai pasirašė susitarimo memorandumą dėl pasirengimo naujojo reaktoriaus statybai. Lietuvą atstovavusios „Lietuvos Energijos“ vadovas Rymantas Juozaitis apibūdino pirmąjį etapą kaip galimybių studiją, kurią ketinta atlikti iki tų metų lapkričio 1 d..
Seimui ir visuomenei LEO LT projektas pristatytas 2007 m. gruodžio 19 d., po Lietuvos Vyriausybės derybų su privačia Vilniaus prekybos grupei priklausančia kompanija NDX Energija. Projekte turėjo bendrai dalyvauti Baltijos šalių ir Lenkijos investuotojai. 2008 m. gegužės 20 d. Vilniuje buvo įsteigta akcinė bendrovė „LEO LT“, 2008 m. gegužės 27 d. buvo pasirašyta akcininkų sutartis ir padidintas bendrovės įstatinis kapitalas iki 5 mlrd. Lt. „LEO LT“ vadovu paskirtas Rymantas Juozaitis, o stebėtojų tarybos pirmininku – Julius Niedvaras.
Projekto pradžia
2007 m. liepos 21 d. Lietuvos Vyriausybės sudaryta derybininkų grupė, vadovovaujama premjero Gedimino Kirkilo patarėjo Sauliaus Spėčiaus, be konkurso pradėjo derybas su privačia kompanija NDX Energija. Derybų rezultatai prieštaravo LR įstatymams, dėl to, tarp derybininkų oficialių sutarčių pasirašyta nebuvo. Vyriausybė Seimui pateikė tvirtinti neoficialų susitarimą, pagal kurį LEO LT turėjo sudaryti trys įmonės – didžiąja dalimi valstybės valdomos „Lietuvos energija“ ir Rytų skirstomieji tinklai ir privati bendrovė Vakarų skirstomieji tinklai. Valstybė pagal susitarimą turėjo valdyti 61,7 % akcijų, o Vilniaus prekybos grupei priklausanti bendrovė likusius 38,3 %. Projekto operatore turėjo tapti naujai iš privataus ir valstybinio kapitalo sukurta dukterinė įmonė. 2008 m. sausio 22 d. Seimo Teisės ir teisėtvarkos komitetas iš Atominės elektrinės įstatymo projekto išbraukė nuostatas, nustatančias teisę nacionaliniam investuotojui dalyvauti elektros tiltų į Švediją ir Lenkiją statybose; nuspręsta, kad tokios nuostatos galimai prieštarauja Konstitucijoje įtvirtintiems teisinės valstybės ir teisinio aiškumo principams.
Atominės elektrinės įstatymas
2008 m. sausio mėnesio paskutinę savaitę vykusiuose Seimo posėdžiuose valdančiosios LSDP nariai ypatingai skubino priimti reikiamus įstatymus, motyvuodami tuo, jog projekte turėjusių dalyvauti kaimyninių valstybių derybininkai laukė sprendimų.
Kritikuodami Seimo narius ignoruojančius teisinę argumentaciją, prieš siūlomas įstatymų pataisas pasisakė ir pasiūlymą ragino atmesti Seimo nariai Kęstutis Čilinskas, Andrius Kubilius, Egidijus Klumbys, Petras Gražulis, Gintaras Šileikis, Saulius Pečeliūnas, Liudvikas Sabutis, Julius Veselka, Vytautas Bogušis, Ramūnas Garbaravičius, Raimondas Šukys, Henrikas Žukauskas, Kazys Starkevičius. Į projekto kritiką atsakę Vidmantas Žiemelis, Birutė Vėsaitė, Zigmantas Balčytis, Vytas Navickas, motyvavo ypatinga skuba reikiamus įstatymus priimti dėl projekto partnerių spaudimo, taip pat kaltino kritikus atstovaujant „trečiai šaliai“ ir ragino kitus Seimo narius palaikyti įstatymo projektą. 2008 m. vasario 1 d. naujasis Atominės elektrinės įstatymas buvo priimtas. Prieš pat balsavimą iš Seimo salės pasitraukė keliasdešimt Seimo narių iš konservatorių, Liberalų sąjūdžio, Liberalų ir Centro sąjungos frakcijų bei Tvarkos ir teisingumo frakcijų. Taip norėta pasiekti, jog salėje liktų mažiau nei 71 narys ir balsavimas neįvyktų.
Priiminėdamas įstatymą, pagal kurį Leo Lt suteikiamos didelės turtinės teisės nacionalinio investuotojo bendrovėje, Seimas nebuvo įsitikinęs, ar ta UAB iš viso turi teigiamą aktyvą ar, priešingai, turi praskolintą, įkeistą kapitalą. Tik po įstatymo priėmimo oficialūs pareigūnai pranešė apie UAB įvykdytą savo kapitalo įkeitimą. Tačiau įstatymas buvo priimtas ir UAB įgijo teisę į iš elektros energijos pardavimų gaunamą pelną.
Kai abejotinos naudos valstybei sandorio sąlygos iškilo viešumon, Seimas kreipėsi į Konstitucinį Teismą, abejodamas įstatymo konstitucingumu.
Projekto prieštaros
2007 m. Vyriausybei paskelbus naujosios Ignalinos atominės elektrinės projekto modelį, kilo daug diskusijų. Žiniasklaida praminė projektą Trigalviu slibinu ir kritika buvo formuluojama dėl daugelio įžvelgiamų sandėrio trūkumų. Pvz., premjero Algirdo Brazausko Vyriausybės valdymo laikotarpiu įvykdytas energetikos ūkio suskaldymas 2002 m., privatizuojant bendrovę Vakarų skirstomieji tinklai (VST) ir tos pačios LSDP Vyriausybės bandymas suskaldytą ūkį vėl konsoliduoti 2007 m. prieštaravo pats sau ir buvo vertinamas kaip Vyriausybės klaida, nors LSDP vadovybė to nepripažino. Taip pat bendrovė VST atiteko Vilniaus prekybos grupei po 2003 m. įvykusio privatizavimo, kurio sąlygos konkurse dalyvauti leido 450 mln. litų apyvartą turinčioms bendrovėms. Vyriausybės keliamus reikalavimus atitiko tik dvi įmonės – Bronislovo Lubio vadovaujama Achema ir broliams Numavičiams priklausanti Vilniaus prekybos grupė.
Po VST privatizavimo per keletą metų „Lietuvos energija“ neteko 65 % savo santykinės vertės privačios įmonės VST atžvilgiu. 2007 m. VST tiekė elektrą 3 ct brangiau nei valstybinė įmonė RST, nors prieš privatizavimą buvo skelbiama, jog privatizavimas padidins įmonių konkurencingumą. Prieš pat Euro įvedimą padidinus elektros kainas, Lietuvos infliacijos rodikliai nebeatitiko Mastrichto kriterijų, ir Lietuvai nebuvo leista įsivesti Euro.
2008 m. sausio 24 d. Seimo narys (teisininkas) Kęstutis Čilinskas, pasiūlė alternatyvų įstatymą dėl AE investuotojo. K. Čilinskas kritikavo premjero Gedimino Kirkilo Vyriausybės siūlytą projekto modelį, kaip visuomenei nenaudingą. Pagrindinės projekto ydos, anot jo, buvo: išskirtinių teisių suteikimas vienai bendrovei (VP Grupei) dalyvauti projekte be konkurso; įstatymo punkto, kuris įpareigotų šią bendrovę AE projektą įgyvendinti, nebuvimas. Taip pat buvo kritikuotas siūlymas vienai bendrovei įgyti dominuojančią padėtį energetikos ūkyje ne įnešant pinigus, o remiantis skirtumu, kuris susidarė bendrovės kapitalo vertę įvertinus brangiai, o valstybės valdomos AB „Lietuvos energija“ ir RST kapitalą įvertinus pigiau. Vyriausybės skuba gauti Seimo sutikimą dėl atitinkamų įstatymų buvo suprasta, kaip nenoras sulaukti Lietuvos Konstitucinio teismo ir Europos Teisingumo teismo vertinimo rezultatų. Tų pačių metų sausio 29 d., balsų dauguma, pasiūlymą Seimas atmetė, motyvuodami projekto skuba.
2008 m. sausį bendrai su Lietuvos Sąjūdžiu, Piliečių Santalka išplatino kreipimasi į Seimo narius ir Lietuvos Respublikos Prezidentą, kuriame kelti klausimai dėl naujojo Atominės elektrinės projekto eigos ir formuluotų prieštaringų įstatymų pataisų. Pareiškime dėstomi tokie klausimai, kaip – „kodėl Lietuvos valdžia nutarė sukurti nacionalinį investuotoją mažiausiai skaidriu akcijų „natūrinių mainų“ būdu sujungdama valstybei priklausančius „Rytų skirstomuosius tinklus“ (RST) ir „Lietuvos energiją“ su privačia įmone „Vakarų skirstomieji tinklai“ (VST) ir taip vėl atkurdama vertikaliai integruotą monopoliją?“ „kodėl „Atominės elektrinės įstatymo projekte, Akcininkų sutartyje ir Bendrovės įstatuose nėra apibrėžta bendrovės akcininkų teisinė pareiga atominę jėgainę pastatyti?“, „kodėl pagrindinis monopolistinės įmonės prioritetas skelbiamas esant pelno siekimas?“ ir pan.
2007 m. vasario 3 d. internetiniame portale culture.lt buvo išplatinta peticija, kurioje kreiptasi į Prezidentą Valdą Adamkų ir raginta jį vetuoti 2008 m. vasario 1 d. Seime priimtą įstatymą. Per dvi dienas buvo surinkta maždaug 20 000 gyventojų parašų. 2008 m. vasario 4 d. eilėje straipsnių savo motyvus išdėstė ir prezidentui Valdui Adamkui siūlė įstatymą vetuoti žinomi Lietuvos visuomenės veikėjai – Rytas Staselis, Romas Sakadolskis, Leonidas Donskis, Artūras Račas, Gintaras Aleknonis, Arūnas Poviliūnas, Rytis Juozapavičius, Romualdas Ozolas.
Tolesnė eiga
2008 m. vasario 4 d. eilėje straipsnių savo motyvus išdėstė ir prezidentui Valdui Adamkui siūlė įstatymą vetuoti žinomi Lietuvos visuomenės veikėjai – Rytas Staselis, Romas Sakadolskis, Leonidas Donskis, Artūras Račas, Gintaras Aleknonis, Arūnas Poviliūnas , Rytis Juozapavičius. 2008 m. vasario 4 d. europarlamentarė Ona Juknevičienė pranešė apie pasitraukimą iš Darbo partijos. Tokį sprendimą ji priėmė protestuodama prieš kolegų „darbiečių“ paramą Atominės elektrinės įstatymo pataisoms. .
2008 m. vasario 6 d. prezidentas Valdas Adamkus susitiko su Valstybės kontrolės, Valstybės saugumo departamento ir Specialiųjų tyrimų tarnybos vadovais bei kitais ekspertais, siekdamas išsiaiškinti argumentus, ar pasirašyti Seime priimtą įstatymą, ar ne. VSD vadovas Povilas Malakauskas ir Valstybės kontrolierė Rasa Budbergytė teigė, jog teisiškai nacionalinio investuotojo kontrolė buvo užtikrinta, tačiau įmonės steigimo dokumentus dar reikėjo tobulinti. Europos teisės departamento prie Teisingumo ministerijos generalinis direktorius Deividas Kriaučiūnas sakė, kad nacionalinio investuotojo steigimo įstatymas Europos Sąjungos teisei neprieštaravo. 2008 m. vasario 12 d. Seime priimtą atominės elektrinės įstatymą patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. 2008 m. vasario 19 d. visuomeninė organizacija Piliečių Santalka paskelbė, jog kurs visuomeniniais pagrindais veiksiančią Leo LT priežiūros grupę, kuri stebės įmonės veiklą ir informuos apie tai visuomenę.
2008 m. vasario 20 d. europarlamentarė Ona Juknevičienė raštu kreipėsi į Europos Komisiją dėl LEO LT. Komisija turėjo ištirti ir atsakyti, ar Atominės elektrinės įstatymas ir priimtos pataisos, įteisinančios Leo LT steigimą ir taip sukuriančios vienos bendrovės kapitalo koncentraciją šalies energetikos sistemoje, neprieštarauja Tarybos reglamentui 139/2004. 2008 m. vasario 20 d. Vyriausybė nutarė steigti komitetą, turėjusį prižiūrėti LEO LT formavimą; komiteto vadovais paskirti premjeras Gediminas Kirkilas ir ūkio ministras Vytas Navickas. Projektą kritikavę opozicijos atstovai įtraukti nebuvo.
2008 m. vasario 25 d. 16 žmonių (į kurią įtraukti Rūta Vanagaitė, Rytis Juozapavičius, Romualdas Ozolas, Artūras Račas, Ona Juknevičienė ir kt.) iniciatyvinė grupė Vyriausiajai rinkimų komisijai įteikė prašymą leisti rinkti piliečių parašus, kad būtų atšauktas nacionalinio investuotojo bendrovės LEO LT kūrimą įteisinęs Atominės elektrinės įstatymas; akcijos metu surinkta apie 40000 parašų (iš reikiamų 50000). Kartu su 2008 m. sausį įvykusiais Seimo rinkimais buvo surengtas LR piliečių referendumas dėl Ignalinos AE darbo pratęsimo; referendume surinkta 47 % balsų, kurių nepakako, kad referendumas butų laikomas įvykusiu. 2008 m. spalio 24 d. Rymantas Juozaitis dėl asmeninių priežasčių atsistatydino iš LEO LT vadovo pareigų.
2009 m. sausio 27 d. Konstitucinis Teismas pradėjo LR Seimo narių skundo dėl Leo Lt įstatymo atitikimo konstitucijai nagrinėjimą. Prieš prasidedant nagrinėjimo procesui Leo Lt savininkai viešųjų ryšių akcijos metu išplatino pranešimą, turėjusį palankiai nuteikti visuomenę. Pranešimas skelbė, jog bendrovė buvo pasiruošusi statyti Lietuvos – Švedijos elektros jungtį, net jei Europos Komisijos parama strateginių energetikos projektų vykdymui vėluotų. 2009 m. vasarį Teisės projektų ir tyrimų centro išplatintame dokumente buvo teigiama, jog visi LEO LT sandorį sudarantys susitarimai turi būti pripažinti niekiniais, kaip prieštaraujantys imperatyvinėms teisės normoms, moralei ir Konstitucinei viešajai tvarkai.
2009 m. kovo 24 d. seime buvo svarstomi du Leo Lt sandorio naikinimo projektiniai pasiūlymai: vieną jų kovo 4 dieną pateikė Tvarkos ir teisingumo frakcijos seniūnas Valentinas Mazuronis, kitą kovo 9 dieną pateikė Tėvynės sąjungos – Krikščionių demokratų frakcijos nariai Gintaras Songaila, Rytas Kupčinskas, Evaldas Jurkevičius, Pranas Žeimys ir Aurelija Stancikienė. Abu projektai, kaip teigta jų aiškinamuose raštuose, siekė, kad būtų panaikintas Gedimino Kirkilo vadovaujamos Vyriausybės sudarytas sandoris su UAB „NDX energija“. Skirtumas tarp šių projektų buvo toks – V. Mazuronis siūlė visą Atominės elektrinės įstatymą pripažinti netekusį galios, o krikščionys demokratai – pripažinti niekine tik sutartį dėl nacionalinio investuotojo ir šia sutartimi įvykusiems turtiniams santykiams taikyti restituciją. Abu projektai rėmėsi kovo 2 dienos Konstitucinio Teismo nutartimi, kad kai kurie Atominės elektrinės įstatymo straipsniai prieštaravo Konstitucijai.
2009 m. kovą, po 5 mėnesių darbo, atsistatydino antrasis Leo Lt vadovas Gintautas Mažeika.
LR Konstitucinio Teismo nutarimas
2009 m. kovo 2 d. LR Konstitucinis Teismas išaiškino, kad LEO LT steigimas nėra monopolijos steigimas, kurį draustų Lietuvos Konstitucija. Nutarime konstatuota, jog viešojo konkurso nebuvimas, steigiant LEO LT, neprieštarauja Konstitucijai. KT nustatė tik keletą nežymių pažeidimų, kurių pagrindu paskelbti LEO LT „neteisėta“ neįmanoma. . Kovo 3 dieną Konstitucinio Teismo teisėjas Egidijus Šileikis paskelbė atskirąją nuomonę, kurioje išdėstė savo poziciją, kad LEO LT įsteigta neteisėtai (pažymėtina, kad atskiroji nuomonė neturi privalomosios teisinės galios).
2009 m. balandžio 28 d. dėl atitinkamo LR Konstitucinio Teismo nutarimo buvo paduotas skundas Vilniaus apygardos administraciniam teismui (ieškovas – teisininkas partijos „Tvarka ir teisingumas“ kandidatas į Europos Parlamentą Stanislovas Tomas). Teismo prašoma panaikinti Konstitucinio Teismo nutarimą, pripažinti, kad „Leo LT“ įsteigta neteisėtai, perduoti bylą nagrinėti Europos Teisingumo Teismui (pirmą kartą Lietuvos teisės istorijoje buvo apskųstas Konstitucinio Teismo sprendimas; skundas argumentuotas kvestionuojant nuostatą, jog KT nutarimai yra „galutiniai ir neskundžiami“). Byla keliama prieš „juridinį asmenį Lietuvos Respubliką, kuris atliekant veiką per savo viešojo administravimo subjektą Konstitucinį Teismą, neveikė. Kaip išaiškino Europos Teisingumo teismas, tuo atveju, jeigu ES teisę pažeidžia paskutinės instancijos teismas, toks kaip LR Konstitucinis Teismas, šį ES valstybės narės veiksmą galima skųsti pačiam žemiausiam administraciniam teismui. Europos teisingumo teismas pažymėjo, kad tik tokiu būdu galima užtikrinti Europos teisės viršenybę. Kaip nustatė Liuksemburgo teisėjai, šis išaiškinimas yra tiesiogiai taikomas net tuo atveju, jeigu tokios procedūros nenumato nacionalinis administracinis kodeksas. Liuksemburgo jurisprudencijoje taip pat teigiama, kad „paskutinės instancijos teismo“ principas ir „nepriklausomo ir savarankiško teismo“ principas negali apsaugoti valstybės narės nuo atsakomybės dėl ES teisės pažeidimo. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas byloje „S. Tomas prieš Lietuvos vyriausiąjį administracinį teismą“ yra konstatavęs, kad Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo nutartis galima skųsti Vilniaus apygardos administraciniam teismui ES teisės pagrindu.
Nepaisant to, kad ES teisė įpareigoja Vilniaus apygardos administracinį teismą priimti skundą dėl Konstitucinio Teismo nutarimo, 2009 m. gegužės 6 d. Vilniaus apygardos administracinis teismas atmetė Stanislovo Tomo skundą. Atitinkamoje nutartyje Teismas nepateikė nei vieno argumento, kodėl jis atsisako taikyti ETT ir LVAT jurisprudenciją. Gegužės 8 d. S. Tomas apskundė šią Vilniaus apygardos administracinio teismo nutartį Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui. .
Bendrovės išformavimas
2009 m. rugsėjo 4 d. seimo dauguma balsavo už Leo LT bendrovės likvidavimą.
2009 m. gruodžio 4 d. Energetikos ministras ir energetikos bendrovės „Leo LT“ akcininkė „NDX energija“ pasirašė sutartį dėl „Leo LT“ bendrovės naikinimo. „NDX energijai“ buvo sutarta išmokėti 680 mln. litų kompensaciją. Įmonės likvidavimo procesui vadovavo Rokas Masiulis.
Rutkovskių Malė
Rutkovskių Malė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 43 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Čiūo
Čiūo  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų. Čia gyvena apie 105,7 tūkst. gyventojų.
Rutkovskių Malė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Čiūo
Istorija
Seniūnija įkurta 1947 m.
Geografija
thumb|left|Čiūo Tokijo prefektūroje Seniūnija įsikūrusi prie Tokijo įlankoje. Ribojasi su Čijodos, Minato, Taito, Sumida ir Koto seniūnijomis.
Čiūo administraciškai padalintas į 3 sritis – Nihonbašį, Kiobašį ir Cukišimą. Nihonbašis ir Kiobašis yra daugiausiai komercinė sritis, joje įsikūrę ir žymieji Gindzos ir Cukidžio rajonai. Cukišima įsikūrusi tokio pat pavadinimo saloje.
Politika ir valdymas
Čiūo miesto asamblėją sudaro 30 išrinktų narių. Dabartinis meras – Jošihidė Jada.
Simboliai
Oficiali gėlė – azalija, medis – gluosnis.
Gyvavedis driežas
Gyvavedis driežas (Zootoca vivipara) – žvynaroplių (Squamata) būrio, tikrųjų driežų (Lacertidae) šeimos roplių rūšis.
Paplitimas
Gyvavedžių driežų savaiminis išplitimo arealas labai platus apimantis Eurazijos vidutinių platumų klimato juostą nuo vakarinių Airijos pakraščių prie Atlanto vandenyno, tęsiasi beveik per visą Europą, įskaitant Baltijos valstybes, Baltarusiją, šiaurvakarių Ukrainą, europinę Rusiją (išskyrus jos pietinius ir dalį centrinių regionų), bei Rusijai priklausančią Šiaurės Aziją, Sachalino salą į Japonijos Hokaido salą.
Jie aptinkami didesnėje Europos dalyje, ir šiauriausios populiacijos Fenoskandijoje gyvena už šiaurės poliaračio, pietinės populiacijos Iberijos pusiasalio ir Italijos šiaurinėse dalyse, Albanijoje, Šiaurės Makedonijoje ir Bulgarijoje iki šiaurinės Graikijos pakraščių.
Taip pat jų populiacijos gyvena šiauriniame Kazachstane ir šiaurinėje Mongolijoje bei Kinijai priklausančių Sindziango ir Heilongdziango provincijų šiaurinėse srytyse.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje labai dažna, plačiai paplitusi rūšis.
Buveinės
Gyvena lapuočių, mišriuosiuose ir spygliuočių miškuose, uželiančiose senose kirtavietėse, durpynuose, krūmais apaugusių kanalų, melioracijos griovių, upių šlaituose, pakelių grioviuose, aukštapelkėse, proskynose, miško aikštelėse.
Ir skirtingai nei vikrieji driežai (Lacerta agilis), gyvavedžiai driežai mėgsta drėgnesnius biotopus, o sausų, atvirų vietų vengia.
Išvaizda
Gyvavedis driežas už vikrujį driežą (Lacerta agilis) žymiai smulkesnis - jo kūnas iki 6-7 cm ilgio, o uodega dar ilgesnė - iki 9-10 cm. Brandaus amžiaus bendras ilgis įskaitant uodegą apie 13-15 cm, tačiau patinai gali užaugti ir iki 20 cm. Patinų galva didesnė, jų kūnas už patelių yra lieknesnis, o uodegos pagrindas žymiau išsipūtęs.
Išilgai suaugusių nugaros driekiasi tamsi, siaura juosta, o per kūno šonus driekiasi plati tamsi juosta, per kurių abiem kraštais eina siauri balti ištisiniai ir neištisiniai ruoželiai. Patinų kūno apačia oranžinė arba raudonai ruda su tamsiomis dėmelėmis, o pas pateles kūno apačia vienspalvė - balkšva arba gelsva. Už šnervės į akies pusę tik vienas mažas užnosinis skydelis.
Retkarčiais pasitaiko grynai melanistinės, grynai rudai gelsvos arba su jiems būdingais išmarginimais bet žalios spalvos individų ir pastaruosius - retai pasitaikančios žalios spalvos individus lengvai galima supainioti su vikriaisiais driežais
Jaunikliai tamsiai rudi arba beveik juodi, bet augdami šviesėja ir jų kūnas įgauna subrendusiems būdingą rusvai gelsvą spalvą.
Elgsena
Pavasaryje, tirpstant sniegui kuomet pradeda juoduoti atviros žemės plotai, ima pasirodyti pirmieji gyvavedžiai driežai. Gyvavedžiai driežai, skirtingai negu vikrujį driežą (Lacerta agilis), pavasari pabunda anksčiau ir net vėsiomis dienomis būna judrūs ir aktyviai ieškosi maisto.
Poruotis pradeda gegužės mėnesio pradžioje. Maždaug po 80-90 dienų patelė padeda nuo 2 iki 10 kiaušinių, apgaubtų permatomu plėvišku dangalu. Padėjusi paskutini kiaušini patelė pasišalina ir jaunikliais visiškai nesirūpina. Po kelių ar keliolikos minučių dangalai plyšta ir iš kiaušinio išlenda apie 4 cm ilgio (įskaitant uodegą) visiškai išsivvstę jaunikliai. Toks veisimosi būdas vadinamas pusiau gyvavedyste. Dieną ar dvi susisukę į kamuoliuką (tokia pat poza, kaip buvo susisukę kiaušinyje) jaunikliai nejudėdami tūno įvairiose slėptuvėse — po ant žemės gulinčiomis žievės atplaišomis, ivairiomis medienos atliekomis, pūvančiais medžių lapais, žemės plyšiuose. Vėliau bėgiodami pradeda ieškoti maisto. Visą vasarą, laikosi netoli gimimo vietos. Dažnai dieną po sočios medžioklės, vėsiais rytais ar vakarop kartu šildosi saulėje. Subręsta trečiais metais. Spalio mėnesį slepiasi įvairiuose urveliuose, po medžių šaknimis, akmenimis, po nuvirtusiais ar į krūvas sukrautais medžiais, kelmuose, medžių trūnėsiuose. Jaunikliai į žiemovietes keliauja vėliau už suaugėlius.
Gyvavedžiai driežai dėl tokio veisimosi būdo, kai kiaušiniai vystosi patelės kūne gali gyventi toli šiaurėje ir aptinkami net už poliaračio. Staiga labai atšalus, kas yra būdinga arkties regionams, į šaltą gruntą padėti kiaušiniai ar juose besivystantys gemalai žūtų, todėl evoliucijos bėgyje prisitaikė kiaušiniai vystytis patelės kūne. Tuo tarpu Pietų Europoje, kur klimatas švelnus, gyvavedžiai driežai deda kiaušinius.
Mityba
Minta vorais, vabalais, skruzdėlėmis, drugiais ir jų vikšrais, lervomis, dvisparniais, skėriais ir žiogais, smulkiais moliuskais, bestuburiais, šimtakojais, sliekais. Skirtingai negu vikrieji driežai, gyvavedžiai driežai patys urvelių nekasa. Įsikuria rąstų, malkinės medienos rietuvėse, ant pavienių nuvirtusių medžių su atšokusia žieve ar ant stovinčių sausuolių, priekelmų, medžių šaknų. Čia jie gaudo vabzdžius, šildosi saulėje ar slepiasi. Medžių kamienais užlipa į 1-2 m aukštį. Maisto ieško ir ant žemės. Gerai, vikriai plaukia ir nardo Gaudomi ar pavojaus akimirką šoka į vandenį ir gali pasinerti bei pasislėpti dugne. Sučiupus už uodegos ji nutruksta.
Nauda
Besimaitindami sunaikina daug medžių ir žemės ūkio pasėlių kenkėjų.
Apsauga
Rūšis saugoma Berno konvencijos (III apsaugos kategorija).
Rimantas Liepa
Rimantas Liepa (g. 1954 m. rugpjūčio 18 d. Panevėžyje) – inžinierius energetikas, Lietuvos ir Panevėžio miesto ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1961–1968 m. lankė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Panevėžio politechnikumo pramonės įmonių elektros įrengimų specialybės dieninį skyrių. 1975 m. įstojo į Kauno politechnikos instituto Panevėžio vakarinį fakultetą, jį baigė 1981 m. ir įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.
1993 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys.
1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m. (TSLK sąraše), 2000–2003 m. (LSDP sąraše), 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandatas atimtas dėl užimamų pareigų) Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–1997 m. Miesto ūkio komiteto pirmininkas. 1997 m. vasario – balandžio mėn. Panevėžio miesto savivaldybės meras.
Lietuvos pramonininkų konfederacijos Panevėžio pramonininkų asociacijos viceprezidentas. Lietuvos vandens tiekėjų asociacijos narys. Sutuoktinė Irena.
Karachi Port Trust FC
„Karachi Port Trust Football Club“, o trumpai KPT – Pakistano futbolo klubas iš Karačio.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Karagvės karalystė
Karagvės karalystė  – viena iš XIX a. Afrikos karalysčių, egzistavusi dabartinės Tanzanijos šiaurės vakarų dalyje. Dabar toje vietoje yra Tanzanijos Kageros regiono Karagvės rajonas.
Istorija
Legendos teigia karalystės užuomazgas buvus dar Kitaros imperijos klestėjimo laikotarpiu, kuomet čia valdė legendiniai karaliai Malija ir Nono. XV a. pabaigoje ar XVI pradžioje iš šiaurės atėjęs Ruhinda I įkūrė čia savo dinastiją. Jis užkariavo daug teritorijų į pietus ir vakarus nuo Viktorijos ežero, tačiau jam mirus dauguma jų atskilo (susiformavo Buha, Buzimba ir kitos karalystės). Karalystė buvo kalba ir istoriniais ryšiais susijusi su Bugandos karalyste šiaurėje. Karagvės karalystės klestėjimo viršūnė buvo XIX a. Archeologiniai radiniai rodo, kad augimas prasidėjo XIX a. pradžioje. Apie 1820 m. į valdžią atėjo karalius Ndagara, valdęs iki 1853 m., kada jį pakeitė karalius Rumanjika.
Klestėjimo laikais Karagvės karalystės ekonomikos pagrindas buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Daugelis karagvių buvo gyvulių augintojai, o karvės buvo turto ir galios matas. Kitas ekonomikos pamatas buvo geležies pramonė. Karagvė gaudavo ekonominės naudos ir iš per ją ėjusių prekybinių maršrutų, jungusių dabartinės Ugandos teritorijoje buvusias karalystes su vandenyno pakrante ir likusia Rytų Afrika.
Paskutiniame XIX a. dešimtmetyje kraštą nusiaubė ligos ir karai, kurie žymiai sumažino gyventojų skaičių. Tuo metu atėję kolonizatoriai vokiečiai išlaikė tradicinę monarchiją, pabaigė tarpgentinius karus ir ėmė kelti krašto ūkį. Karagvėje buvo skatinamas kavos auginimas. tą pačią politiką tęsė ir Britų imperija. Tanzanijai iškovojus nepriklausomybę, 1962 m. karalystė buvo panaikinta.