cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meškučių piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio liekanose 1968 ir 1994 m. ištirtas 48,75 m² dydžio plotas, kuriame aptikta 45-150 cm storio kultūrinis sluoksnis su akmenų grindiniais, gyvulių kaulais, kauliniu adikliu, akmeninio kirvio su skyle kotui fragmentu, titnagine skelte, nežymiai brūkšniuota, grublėta, lygia bei žiesta keramika.
Papėdės gyvenvietėje į šiaurę nuo piliakalnio 1965, 1968 ir 1994 m. aptiktas iki 1,4 m storio I tūkstantmečio vidurio – XIII a. kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta geležinė yla, akmeninis galąstuvas, grublėtos ir lygios keramikos.
Gyvenvietės rytinėje dalyje 2007–2010 m. ištirtas apie 1210 m² dydžio plotas. Pietrytinėje jos dalyje, pirmoje viršsalpinėje terasoje prie upės aptikti du I tūkstantmečio pr. m. e. – I tūkstantmečio I pusės kultūriniai sluoksniai, kurių viršutinis buvo 20-60 cm, o apatinis – 10-40 cm storio. Juose rasta stulpinės konstrukcijos antžeminių statinių stulpaviečių, ugniaviečių, akmenų krovinių, surinkta daug titnago nuoskalų, keletas skelčių ir pavienių dirbinių, žalvarinė apyrankė, degto molio verpstukas, emalio karolis, labai daug lipdytos lygios ir grublėtos keramikos šukių.
Suardytoje kultūrinio sluoksnio dalyje aptikta švininių rutulinių kulkų, XVII a. Jono Kazimiero grašis, XVII a.-XX a. pradžios žiestos ir glazūruotos keramikos šukių.
Gyvenvietės šiaurės rytų dalyje, antroje viršsalpinėje terasoje ir aukštumos rytiniame šlaite aptiktas iki 70 cm storio I tūkstantmečio pr. m. e. kultūrinis sluoksnis, kuriame ištirta keletas stulpaviečių, židinių, surinkta titnago nuoskalų, gausiai lipdytos lygios ir grublėtos keramikos šukių, taip pat daug sudegintų žmonių kaulų fragmentų. Mirusiųjų deginimo vieta aptikta aukštumos viršūnėje. Ją sudarė apie 4 x 2 m ovalo plano ugniavietė.
Stirlingo universitetas
Stirlingo universitetas – universitetas Škotijoje, Stirlingo mieste. Universitetas įkurtas 1967 metais. Stirlingo universitetas buvo pirmasis universitetas Didžiojoje Britanijoje, kuris ėmė taikyti dviejų semestrų sistemą vietoje trijų. Universitete mokosi itin daug (maždaug 19 proc.) studentų iš užsienio.
Akmenų griūtis
thumb|300px|Akmenų griūtis
Akmenų griūtis – uolienų masės atitrūkimas ir nugarmėjimas stačiu šlaitu žemyn. Nuo skardžio krentančios akmenų nuogriuvos gali išmušti dar daugiau akmenų nuolaužų ir tokiu būdu iššaukti akmenų laviną bei nuniokoti kraštovaizdį. Nepalankios geologinės ir meteorologinės sąlygos yra pagrindinės priežastys, sukeliančios akmenų griūtis. Akmenų griūtis gali iššaukti tokie veiksniai, kaip akmenų masės netolydumas ir jų polinkis į dūlėjimą, giluminės bei paviršinės vandens tėkmės įtaka, įšalas ir po jo einantis atlydys, šaknų perskėlimas pleištu bei išorinis slėgis. Šio geologinio reiškinio nedera maišyti su akmenų nuoslanka. Akmenų nuoslankos metu uolienos atitrūksta ir nugarmėja stačiu šlaitu žemyn kaip vientisa masė, o akmenų nuogriuvos metu atitrūksta bei nurieda paskiri akmenys.
Sogdiana Jizzakh
Džizako „Sogdianos“ futbolo klubas, angliškuose šaltiniuose minimas kaip Jizzax futbol klubi bei Sogdiana Jizzakh – Uzbekijos futbolo klubas iš Džizako.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1970 m. 2018 m. šiam klubui atstovavo Darvydas Šernas. Pasižymėjo įvarčiu 2018 m. spalio 19 d. įvykusiose rungtynėse.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 14 d.
Eimutis Juzeliūnas
Eimutis Juzeliūnas (g. 1958 m. balandžio 8 d. Kuršėnuose) – Lietuvos elektrochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius, buvęs valstybinio Chemijos instituto direktorius, Klaipėdos universiteto rektorius.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą ir įgijo chemiko dėstytojo kvalifikaciją. 1986 – chemijos mokslų kandidatas (MA Chemijos ir Cheminės technologijos institutas); 1994 – habilituotas daktaras (Chemijos institutas, Biochemijos institutas, VU); 1998 – profesorius (KTU); 2008 – tarptautinio verslo vadybos magistras (Baltijos Vadybos institutas, BMI, konsorciumas: HEC School of Management (Prancūzija), Copenhagen Business School (Danija), Louvain School of Management (Belgija), Norwegian School of Economics and Business Administration (Norvegija) ir VDU (Lietuva).
E. Juzeliūnas ėjo atsakingas pareigas valstybiniuose Chemijos ir cheminės technologijos bei Chemijos institutuose: skyriaus vadovas (1993-1995), direktoriaus pav. (1998-2000),  direktorius (2001-2009), o taip pat vyriausiasis mokslo darbuotojas. 2009-2011, 2013-2014 metais dirbo mokslinį darbą Kembridžo universitete (JK) silicio elektrochemijos saulės energetikai srityje. Sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje. 2014-2018 m. - Klaipėdos universiteto rektorius. Nuo 2012 m. – Fizinių ir technologijos mokslų centro vyriausiasis mokslo darbuotojas. Skaitė paskaitas Vilniaus, Klaipėdos bei Vilniaus Pedagoginiame universitetuose.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – elektrochemijos medžiagotyra, metalų korozija ir elektrocheminis nusodinimas, elektrodinė kinetika, ekologinė elektrochemija, superlaidininkinė magnetometrija ir kvarco kristalo nanogravimetrija. Su kitais sukūrė mikrogravimetrinių jutiklių lydinių korozijai tirti, būdų atmosferos taršai įvertinti. Kartu su Kembridžo mokslininkais sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje.
Keip Bretono sala
147,5 tūkst. gyventojų (2001 m.). Verčiamasi daugiausia žvejyba. Svarbiausia gyvenvietė – Gleis Bėjus.
Eimutis Juzeliūnas
Mokslinė veikla
Tyrimų rezultatus paskelbė 114 mokslinių straipsnių, padarė 40 žodinių pranešimų konferencijose (8 kviestieji), atliko EK finansuotus projektus (Joule 2, 6th Framework, 7th Framework, Leonardo da Vinci).
Tarptautinės tyrimų stipendijos: 1995-1997, 2000 Alexander von Humboldt fondas, Karl-Winnacker Institut der DECHEMA e.V., Vokietija. 1998 – Alexander von Humboldt fondas, FIT Messtechnik GmbH, Vokietija. 1998 – Amerikos Chemikų Draugija, Pensilvanijos valstybinis universitetas, JAV. 2001-2002 JAV Fulbright programa, Vanderbilt Universitetas, JAV. 2009-2011, 2013-2014 Europos Komisija, 7-toji bendroji programa, Marijos Kiuri Europos bei tarptautinė stipendijos, Kembridžo universitetas (JK).
Apdovanojimai
Lietuvos Mokslo premijos laureatas (2008).
Švedijos karališkasis Poliarinės žvaigždės Komandoro laipsnio ordinas (2015).
Theodor von Grotthuss fondo medalis (2005).
Panerių apylinkė (Rudamina)
Panerių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rudaminos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Salininkų apylinkės.
Būklės (Rūdiškės)
Būklės – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Rūdiškių, Rūdiškių miškuose, netoli Cirvijos upelio. Pasiekiamos keliu.
Rudaminos seniūnija
Rudaminos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus rajono savivaldybės pietuose.
Geografija
Seniūnija – viena iš didžiausių Vilniaus rajone, ribojasi su Juodšilių, Marijampolio, Nemėžio, Rukainių seniūnijomis ir Vilniaus miesto Rasų seniūnija. Seniūnijos keliai kertasi su respublikinės reikšmės keliais. Seniūnijos plotas siekia 4000 ha. Didžiuma seniūnijos yra Medininkų aukštumoje, tik vakaruose paviršius žemėja. Pagrindinė upė – Rudamina su intakais Nemėža ir Peteša. Šiaurės vakarinė dalis urbanizuota, kitur daugiausia dunkso miškai (Petešos miškai, Samalaukės-Prūdelio miškai).
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 11 seniūnaitijų:
Živilė Baikštytė
Živilė Baikštytė (g. 1973 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistė.
Biografija
1991 m. baigė Vilniaus baleto mokyklą. Nuo 1991 m. Lietuvos nacionalinio Operos ir baleto teatro solistė.
Su Lietuvos nacionalinio Operos ir baleto teatro trupe gastroliavo Belgijoje, Ispanijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Olandijoje. Jos vaidyba įtaigi, šokis plastiškas.
Žymesni vaidmenys
Lietuvos nacionaliniame dramos teatre:
Karhuasanta
Karhuasanta  – nedidelis Andų kalnų upelis 4776 m aukštyje, maitinamas sniegingos Mismi viršukalnės ir čiurlenantis Arekipos departamente (Peru), 160 km į vakarus nuo Titikakos ežero. Po eilės surengtų ekspedicijų, manoma, jis yra Amazonės upės pradžia – 6992 kilometrų vandenis nešantis iki Atlanto vandenyno.
Karhuasantai susiliejus su Apačeto (Apacheta) upeliu, sudaro Apurimako upę, anksčiau vadintą Rio Lloqueta.
Kinseilis
Kinseilis – nedidelis miestas Airijoje.
Miesto įžymybės:
1601 m. airių kariuomenė kartu su savo sąjungininkais ispanais Kinsale mūšyje pralaimėjo anglams. XVII ir XVIII a. buvo svarbus britų karinio laivyno atsparos punktas. JAV nepriklausomybės karo metu čia buvo sulaikyti amerikiečių laivai. Šiuo metu turi žymų jachtų uostą. Kasmet mieste vyksta Gurmanų festivalis.
Banga (žurnalas)
Banga – iliustruotas madų žurnalas, leidžiamas nuo 1962 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1991 m. ėjo lietuvių ir rusų kalba. Išeina du numeriai per metus (pavasario-vasaros ir rudens-žiemos mados). Tiražas 1962 m. – 10 000 egz., 1985 m. – 80 000 egz., 1992 m. – 45 000 egz., 1994 m. – 20 000 egz., 1996 m. – 3000 egz. Leidėjas UAB Mados Centras Modija.
Varputėnų šv. Antano Paduviečio bažnyčia
'''Varputėnų šv. Antano Paduviečio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Varputėnų kaime, prie kelio. Pastatyta apie 1787 m.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. kovo mėn.
Varputėnų bažnyčią 1792 m. pastatė Varputėnų dvaro savininkas Motiejus Jelenskis. Ji buvo Kelmės, vėliau Šaukėnų parapijos filija.
Kompanija Taktinė raketų ginkluotė
Kompanija įkurta 2002 m. sausio 24 d. Rusijos valstybinio mokslinio – gamybinio centro „Zvezda-Strela“ (ГНЦП «Звезда-Стрела») pagrindu ir jungia daugiau kaip 14 stambių Rusijos karinio pramoninio komplekso įmonių. 100% akcijų priklauso valstybei.
Varputėnų šv. Antano Paduviečio bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su šonine zakristija. Įrengti 3 altoriai. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Bažnyčia orientuota taip, kad pagrindinis altorius matytųsi per dvaro langą ir kad dvarininkams nereiktų kasdien vykti į bažnyčią, o pasimelsti jie galėtų ir žiūrėdami į už 1450 m esantį altorių.
Kompanija Taktinė raketų ginkluotė
Į kompaniją įeina 19 įmonių:
Kšešovicė
Kšešovicė – miestas Mažosios Lenkijos vaivadijoje, 15 km į vakarus nuo Krokuvos. 10 tūkst. gyventojų (2009 m.).
Peislio universitetas
Peislio universitetas – universitetas Peislyje, Škotijoje. Universitetas įkurtas 1897 m. kaip aukštesnieji kursai.
Universitetas turi tris studentų miestelius, kurie išsidėstę keliose vakarų Škotijos vietovėse.
Universitete daugėja studentų iš užsienio, ypač daug mokosi studentų iš Kinijos.
Erslos apylinkė
Erslos apylinkė (arba Arslos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mosėdžio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skuodo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Šerkšnių apylinkės, o dalis Erslos apylinkės prijungta prie Šačių apylinkės ir Užluobės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Erslos apylinkė prijungta prie Šačių apylinkės.
Lasiškė
Lasiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Adutiškio.
Gegužės 10
Gegužės 10 yra 130-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 131-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 235 dienos.
Vardadieniai
Antoninas – Putinas – Sangailė – Viktorina
Taco Bell
thumb|right|260px|„Taco Bell“ užkandinė [[JAV]]
„Taco Bell“ – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas, priklausantis korporacijai „Yum! Brands“, kuri kartu valdo ir „KFC“ bei „Pizza Hut“. Restoranų tinklas veiklą vykdo 21-oje šalyje, kompanija turi kiek daugiau nei 6 tūkst. greito maisto užkandinių, daugiausiai Amerikoje.
Istorija
Pirmąjį „Taco Bell“ restoraną kompanijos įkūrėjas Glen Bell atidarė 1962 m. Daunyje, Kalifornijoje. 1964 m. pradėta pardavinėti franšizės teisės į restoranų tinklą. Šiuo metu tik 15 % visų užkandinių priklauso pačiai kompanijai, visi kiti valdomi per verslo tarpininkus. Prieš pristatydamas „Taco Bell“ prekės ženklą, G. Bell turėjo privatų restoraną „Bell’s Drive-In“, kuriame pardavinėjo dešrainius; kiek vėliau užkandinę pardavė ir po kelerių metų atidarė naują ir tik tako prekiaujančią užkandinę „Taco-Tia“, o po to sekė ir „Taco Bell“, kurią iš pradžių vietiniai vadino „Tay-Kohs“. 1967 m. atidarytas 100-asis restoranas. 1970 m. kompanija tapo vieša, o 1978 m., turėdama daugiau nei 800-ų restoranų tinklą, tapo „PepsiCo“ dalimi. 1997 m. pastaroji kompanija paliko greito maisto pramonę ir naujais „Taco Bell“ šeimininkais tapo „Tricon“.
Produkcija
Užkandinėse prekiaujama meksikietiškos virtuvės patiekalais, įskaitant tako, buritas, načios, čalupas, gorditas bei įvairias salotas. Taip pat parduodami įvairūs gaivieji gėrimai bei kokteiliai, desertai, meksikietiški traškučiai ir t. t. „Taco Bell“ yra sukūręs ir pusryčių meniu, siekiant konkuruoti su kitais greito maisto restoranais, daugiausiai su „McDonald’s“; 2014 m. buvo pristatytas garsusis vaflinis tako.
Restoranų tinklas ir pardavimai
Pasaulyje yra 6053 „Taco Bell“ restoranai, beveik visi Jungtinėse Valstijose. Šalys, kuriose yra įsikūrę daugiausiai „Taco Bell“ restoranų: Jungtinėse Valstijose (5769), Puerto Rike (36), Kanadoje (35), Gvatemaloje (30), Kosta Rikoje (29), Ispanijoje (10), Panamoje (9), Pietų Korėjoje (8), Indijoje (5), Filipinuose (4), Taivane (3), Jungtinėje Karalystėje (3). JAV yra 5769 „Taco Bell“ restoranai, tuo tarpu užsienyje veikia tik 284 užkandinės.
2014 m. antro metų ketvirčio „Taco Bell“ finansiniai rezultatai buvo palankiausi ją valdančiai kompanijai „Yum! Brands“, Jungtinėse Valstijose jos pardavimai didėjo 2 %, kai „KFC“ bei „Pizza Hut“ pardavimai smuko.
Kriogenika
Kriogenika – mokslo šaka, kurioje tiriamas labai žemų – paprastai -180 °C ir žemesnių – temperatūrų poveikis medžiagoms. Taip pat reiškiniai susiję su superlaidumu, kuris pasireiškia kai medžiaga atšaldoma iki šių temperatūrų.
Varnių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
'''Varnių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Varniuose, Varnelės dešiniajame krante.
Istorija
Medininkuose 1417 m. pašventinta ir pradėta statyti katedra. Katedrai parinkta dirbtinė Varnelės upės sala. Čia įkurta Medininkų, vėliau – Žemaičių vyskupija. Katedra 1418 m. sukilusių valstiečių sudeginta. 1421 m. atstatyta. 1464 m. pastatyta nauja katedra. 1469 m. įkurta parapinė mokykla. 1535 m. katedra dar kartą, kartu ir daug dokumentų, sudegė. 1555 m. pastatyta nauja medinė katedra. 1614 m. atstatyta katedra 1680 m. vėl sudegė.
1681–1691 m. pastatyta dabartinė mūrinė, kitoje vietoje. Varniuose 1587–1773 m. buvo jėzuitų rezidencija. 1739–1740 m. pastatyti mediniai kunigų seminarijos namai, 1771 m. – mūriniai. Iš Kražių 1740 m. perkelta kunigų seminarija (veikė iki 1864 m.).
1725 m. pastatyta medinė Švč. Trejybės bažnyčia. Po 1740 m. prie jos pastatytas vienuolynas ir ligoninė. Iš Vilniaus pakviesti vienuoliai rokitai. Iki 1771 m. bažnyčia perkelta į kitą vietą. Žagarės altarista Pranciškus Jagminas 1838 m. pastatė naują ligoninę. 1842 m. vienuolynas uždarytas, 1867 m. uždaryta ir bažnyčia.
Per 1817 m. miesto gaisrą katedra apdegė. Vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis ją suremontavo už 15 000 sidabrinių rublių. 1821 m. pastatyti vietinio meistro Juozapo Vaiciulevičiaus sumontuoti vargonai, kurie 1871 m. buvo Pranciškaus Sideravičiaus perdaryti. 1864 m. katedra tapo Naujųjų Varnių parapijos bažnyčia, kuriai priklausė Varnelės kairiajame krante gyvenantys katalikai. Per miesto gaisrą 1864 m. sudegė vyskupijos archyvas, dalis bylų išgelbėta. 1867 m. audra suardė bažnyčios čerpių stogą, iš išorės nubyrėjo tinkas.
2001–2003 m. atnaujintas vargonų prospektas. 2007–2011 m. vargonus restauravo L. Pikučio vargonų įmonė.
Parapijos klebonai
thumb|Altorius
Varnių parapijos klebonais nuo 1899 m. dirbo šie dvasininkai :
Architektūra
Bažnyčia barokinė, bazilikinė, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Įrengta 12 altorių. Po katedra – Žemaičių vyskupų kripta (palaidota 13 vyskupų). Šventorius aptvertas, 1914 m. jo teritorijoje įrengtas lurdas.
Energetikos pramonė
Energetikos pramonė − bendra sąvoka, apibūdinanti visas pramonės šakas susijusias su energijos gamyba, tiekimu ir pardavimu, įskaitant kuro gavybą ir perdirbimą.
Šiuolaikinė visuomenė naudoja didžiulį kuro kiekį. Energetikos pramonė atlieka lemiamą vaidmenį, užtikrindama infrastruktūros bei visuomenės tvarumą bemaž visose valstybėse.
Energetikos pramonė aprėpia:
Islandijos futbolo varžybos 1989 m.
Islandijos futbolo varžybos 1989 m.
Latveliškių–Agailių miškai
miniatiūra|250pc|right|Takas prie šaltinio šalia [[Agailių koplyčia|Agailių koplyčios]]
Latveliškių-Agailių miškai – miškai Akmenės raj. ir Šiaulių raj. savivaldybių teritorijose, 9 km į pietryčius nuo Akmenės.
Geografija
Plotas 6400 ha, mišku apaugę 5610 ha. 13 miškų; didesnieji: Agailių, Gamėnų, Klaišių, Latveliškių, Pusbaublių, Rekčių, Šventupių miškai. 59 % miškų yra valstybės reikšmės, priklauso Kuršėnų ir Mažeikių miškų urėdijoms.
Masyvo pakraščiai labai vingiuoti, yra įsiterpusių kaimų (Baubliai, Beržėnai, Draginiai, Zabikai). Miškų pietvakarinę dalį kerta geležinkelis Šiauliai-Mažeikiai. Netoli masyvo pietvakarinio pakraščio teka Venta, per akademijos intakai Suldupis ir Eglesys, per šiaurinę dalį – Dabikinės intakai Pragalvys ir Šventupis. Paviršius vos banguotas.
Medynai
Miško augavietės laikinai įmirkusios derlingos. 91 % miškų – ūkiniai IV grupės, 6 % – apsauginiai III grupės, 3 % – ekosistemų apsaugos. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų yra 48 %, eglynų 25 %, drebulynų ir baltalksnynų po 8 %, pušynų 6 %, juodalksnynų 4 %, uosynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 19 %, pusamžiai medynai 39 %, bręstantys 20 %, brandūs 22 %. Medynų vidutinis amžius 50 m., bonitetas 1,8, skalsumas 0,70, tūris 192 m³/ha. Miškuose gausu kanopinių žvėrių.
Istorija
1945–1958 m. Latveliškių-Agailių miškuose veikė Žemaičių Alkos rinktinės ir Prisikėlimo Atžalyno ir Kunigaikščio Žvelgaičio rinktinių apygardų Lietuvos partizanai.
Prieinamumo valdymas
Prieinamumo valdymas – ITIL metodologijos sritis, kartu su paslaugų lygio valdymu (SLM) sąlygojanti paslaugų pateikiamumą, tinkamą jo lygį. Pateikiamumui įvertinti naudojamos Monitoringo programos, incidentų statistika.
Procesai, veikla
Kuriant ir teikiant servisą (paslaugą), reikia pasirūpinti, kad visi serviso aspektai būtų išmatuoti ir aprašyti. Tipiški matavimo parametrai įtraukiami į SLA sutartis :
Ryšiai su ITIL
Prieinamumo valdymo procesas neatsiejamas nuo paslaugų lygio vadybos proceso, taip pat susijęs su išteklių vadyba, Incidentų vadyba, problemų vadyba procesais.
Azerbaidžano socialdemokratų partija
Azerbaidžano socialdemokratų partija (ASDP, Azərbaycan Sosial – Demokrat Partiyası) – kairioji Azerbaidžano politinė partija.
Istorija
Pirmosios socialistų grupės Azerbaidžane susikūrė 1899 m. Baku, Giandžoje, Kedabeke. 1900 m. šešios organizacijos įkūrė socialdemokratų centrą, kuris užmezgė ryšius su Kaukazo socialdemokratų sąjunga. 1903 m. Tbilisyje buvo įkurta Kaukazo socialdemokratų organizacija, tačiau didžioji dalis Azerbaidžano socialdemokratų prisišliejo prie RSDDP ir įkūrė organizaciją Hummet (Energija), o 1910 m. tapo bolševikais. Vienas iš šios organizacijos vadovų buvo lietuvis Juozas Vareikis.
1917 m. liepos mėn. socialdemokratai įėjo į Baku tarybą, tačiau metų pabaigoje valdžią užgrobė bolševikai. 1918 m. vasarą išvijus bolševikus buvo paskelbta Azerbaidžano respublika, kuri gyvavo iki 1920 m. balandžio 28 d.
Partijos veikla Azerbaidžane buvo atkurta 1989 m. gruodžio 10 d. Pirmoji oficialiai įregistruota nekomunistinė partija (1990 m. birželio mėn.) Iš pradžių veikė Azerbaidžano liaudies fronto, vadovaujamo A. Elčibėjaus, 1992–1993 m. buvusio Azerbaidžano prezidentu, sudėtyje.
1990 m. Demokratų bloko sudėtyje dalyvavo parlamento rinkimuose, partijos pirmininkas Arazas Alizade buvo išrinktas parlamento nariu. Jo brolis Zarduštas dalyvavo prezidento rinkimuose prieš komunistų kandidatą Ajazą Mutalibovą, bet dėl nusiėmė savo kandidatūrą, protestuodamas dėl grubių rinkimų tvarkos pažeidimų.
Po 1993 m. Sureto Huseinovo organizuoto karinio perversmo buvo uždrausta. Iki šiol jai tenka dirbti beveik pogrindžio sąlygomis. 2001 m. ASDP su Ramizo Achmedovo vadovaujama Azerbaidžano komunistų partija ir Musos Tukanovo vadovaujama Azerbaidžano vieningąja komunistų partija susijungė į bloką Socialistinis Azerbaidžanas, tačiau rinkimuose jo nelydėjo sėkmė.
Struktūra
Turi apie 1300 narių. Partijos organizacijos yra visuose didžiuosiuose miestuose. Pagrindinis organas – suvažiavimas, šaukiamas kas ketveri metai, renka du arba tris pirmininkus ir tarybą. Leidžia savaitraštį Istiqlal (Nepriklausomybė), kurio tiražas 2004 m. siekė 5000 egz.
Socialistų Internacionalo narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., konsultacinė narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
57-oji Oskarų teikimo ceremonija
57-oji Oskarų teikimo ceremonija vyko 1985 m. kovo 25 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Renginį vedė aktorius Džekas Lemonas.
Ceremonija labiausiai žinoma dėl kalbos, kurią atsiimdama Oskarą už geriausią aktorės pasirodymą pasakė Seli Fyld („Širdies kertelės“). Kalboje ji teigė: „Pirmą kartą aš to nejaučiau, tačiau šį kartą aš jaučiu, aš negaliu paneigti fakto, jog aš jums patinku, šiuo metu aš jums patinku.“
Apdovanojimą už geriausią antro plano aktoriaus pasirodymą laimėjo iš Kambodžos kilęs Heingas Ngoras. Šis filme „Mirties laukai“ vaidinęs chirurgas yra vienas iš dviejų neprofesionalių aktorių, laimėjusių Oskarą. Kitas tai padaręs aktorius buvo Antrajame pasauliniame kare dalyvavęs kareivis Haroldas Raselas.
77-erių metų Pegi Eškroft laimėjo Oskarą antro plano aktorės kategorijoje. Ji vyriausia šios kategorijos laureatė.
Filmas „Amadėjus“ yra paskutinis filmas, iš kurio du aktoriai buvo nominuoti geriausio aktoriaus kategorijoje.
Sibebė
thumb|right|250px|Sibebės kalnas Sibebė – granitinis kalnas Svazilande, apie 10 km nuo šalies administracinės sostinės Mbabanės. Tai yra antras pagal dydį monolitas pasaulyje, iškylantis 350 m virš Mbuluzi upės slėnio.
57-oji Oskarų teikimo ceremonija
Oskarų nominantai ir laimėtojai
Oskarų laureatai lentelėje yra paryškinti.
Sibebė
Mbabanės Rotary klubas kasmet organizuoja labdaringus žygius į Sibebės kalną.
Sibebės vardas taip pat naudojamas Lagero alui „Sibebe Premium Lager“, kurį gamina Swaziland Beverages kompanija.
57-oji Oskarų teikimo ceremonija
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
Būklės (Trakai)
Būklės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Babriškių.
Padovinio piliakalnis
Padovinio piliakalnis su gyvenviete (valstybės saugomas paminklas: unikalūs kodai: komplekso – 22983, piliakalnio – 5094, gyvenvietės – 22984; seni registro kodai: komplekso – A237KP, piliakalnio – A237K1P, gyvenvietės – A237K2P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR338) – piliakalnis ir papėdės gyvenvietė centrinėje Marijampolės savivaldybės teritorijos dalyje, į šiaurės vakarus nuo Padovinio (Liudvinavo seniūnija).
Pasiekiamas plentu Marijampolė – Padovinys prieš pat kelio atsišakojimą į Vaitiškius pasukus į kairę šiaurėn ir pavažiavus 300 m – yra kairėje, vakaruose.
Istorija
Piliakalnis žinomas nuo seno. Padavimai pasakoja, kad jame paslėpti senovės ginklai ir brangenybės, kad iš piliakalnio naktimis išeina ir pievoje klaidžioja dvi ugnelės. 1908 m. piliakalnį mini kunigas, istorikas Jonas Totoraitis. 1935 m. Valstybės archeologijos komisija surinko apie piliakalnį medžiagą ir įpareigojo žemės savininką Juozą Grinių jį saugoti.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR338. 1997 m. piliakalnis su gyvenviete įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą kaip kultūros vertybių kompleksas A237K, kuris 1998 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 612 paskelbtas kultūros paminklu A237KP, o 2005 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Piliakalnis su gyvenviete datuojami I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Piliakalnis su gyvenviete
Archeologinį kompleksą sudaro piliakalnis ir papėdės gyvenvietė. Paminklo teritorijos plotas – 33500 m². Šiaurėje ir rytų pusėje ją juosia bevardis Dovinės upelio intakas, o vakaruose ir pietuose ji ribojasi su dirbamais laukais. Piliakalnis stūkso aukščiausioje, pietvakarinėje dalyje, o nuo jo į vakarus, šiaurę ir rytus plyti gyvenvietės teritorija. Jos centrine dalimi, piliakalnio rytine ir šiaurine papėde praeina lauko kelias.
Piliakalnis
Piliakalnis 120 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi ir iki 60 m pločio, įrengtas atskiroje kalvoje. Šiaurės rytinė jo dalis aukštesnė, 9-11 m aukščio šlaitais, kurie viršutinėje dalyje statūs. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 27x22 m dydžio. Jos pietvakarių krašte supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Piliakalnio pietvakarių dalyje, 3 m žemiau aikštelės yra terasa. Ji 30 m ilgio, 30 m pločio ir 5­6 m aukščio, nuolaidesniais nei likusios piliakalnio dalies šlaitais. Šiaurės rytų gale pastebimi čia buvusio pylimo pėdsakai. 6 m aukštyje nuo kalvos papėdės visą piliakalnį juosė 1-4 m pločio terasa, kurios šiaurinė ir šiaurės vakarinė dalys sunaikintos.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės kraštuose iškastų apkasų, dabar dirvonuoja.
Papėdės gyvenvietė
Piliakalnio šiaurės, vakarų ir rytų papėdėje yra senovės gyvenvietė. Ji apima 2 ha plotą. Šiandien tai dirvonuojantys, palyginti lygūs laukai.
Tyrimai
1954 ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos institutas. Piliakalnyje rasta sidabrinė lankinė segė, žalvarinė sagtis, du moliniai verpstukai, lygios, brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, o papėdės gyvenvietės teritorijoje – lygios, brūkšniuotos ir grublėtos keramikos šukių.
Blėkai
Blėkai arba Osokinas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. Осокино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimo šaknis Blēk- prūsiškos kilmės. 1396 m. minimi Bleckin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
Padovinio piliakalnis
Tyrimai
Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Gediminas Juzeliūnas
Gediminas Juzeliūnas (g. 1958 m. liepos 14 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Tėvas kompozitorius Julius Juzeliūnas. 1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1989–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute, nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2000 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1992–1994 m. dirbo mokslinį darbą Rytų Anglijos universitete Norviče, 1997–1998 m., 1999 m., 2000 m. Ulmo universitete, 2000–2001 m. Oregono universitete.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – kondensuotųjų medžiagų optika ir spektroskopija, kvantinė optika, eksitonų ir poliaritonų teorija, atomų Bozės ir Einšteino kondensatų, šaltųjų atomų dujų fizika. Išplėtojo poliaritonų metodą spinduliuotės kvantavimui nusakyti, pritaikė šį metodą lėtajai šviesai tirti šaltųjų atomų dujose. Daugiau kaip 50 mokslinių publikacijų autorius.
Alina Elena Čekanauskaitė-Šaulauskienė
Alina Elena Čekanauskaitė-Šaulauskienė (1928 m. gruodžio 11 d. – 2016 m. sausio 22 d.) – gydytoja, mokslininkė, pedagogė, visuomenės veikėja.
Biografija
Gimė 1928 m. gruodžio 11 dieną Panevėžyje, teisininko šeimoje. Tėvas Povilas Čekanauskas 1940 metais buvo ištremtas į Sibirą, tačiau į trėmimo vietą neatvyko – dingo be žinios.
1947 metais aukso medaliu baigė Panevėžio mergaičių gimnaziją. 1953 metais Kauno medicinos institute įgijo gydytojos specialybę. 1953–1956 metais dirbo akušere-ginekologe Zarasuose. Čia sukūrė šeimą (dukra Dalia Marija ir sūnus Marius Povilas). 1956 metais šeimai persikėlus į Vilnių I gimdymo namuose ėjo Neonatologijos skyriaus vedėjos ir akušerės-ginekologės pareigas. 1958–1995 metais dirbo Vilniaus universiteto klinikinėje ligoninėje akušerijos-ginekologijos skyriuose. 1966 metais apsigynė disertaciją „Elektrolitų koncentracijos kitimai nėščiųjų kraujyje vėlyvų toksikozių atvejais“. Parengė moterų konsultacijoms šios nėščiųjų patologijos ankstyvos diagnostikos ir gydymo metodikas. 1968–1976 metais Vilniaus universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikoje vadovavo gimdyklos ir priėmimo skyriams, dirbo pedagoginį darbą.
Nuo 1976 metų dirbo VU akušerijos-ginekologijos katedroje asistente, nuo 1980 – docente, nuo 1993 – Vilniaus universitetinės ligoninės moterų klinikos ir Vilniaus perinatalinio centro vadove. Dirbo pedagoginį darbą 1962 m. įkurta­me gydytojų tobulinimosi fakultete. Stažavosi įvairiose akušerijos-ginekologijos klinikose: Kau­no respublikinėje ligoninėje, Erfurto, Greifsvaldo, Kijevo, Mas­kvos, Peterburgo, taip pat urologijos ir anesteziologijos klinikose Vilniuje. Skaitė pranešimus konferencijose ir respublikiniuose suvažiavimuose Lietuvoje ir užsienyje (Peter­burge, Erfurte, Berlyne, Vienoje, Hagoje, Varšuvoje, Toronte).
Respublikos ir užsienio spaudoje yra paskelbusi per 120 mokslinių straipsnių, yra vadovėlio „Gimdymo pagalba“ bendraautorė. Buvo ilgametė žurnalų „Sveikata“ ir „Sveikatos mokslai“ redakci­nės kolegijos narė.
Santeklė
Santeklė – buvęs viensėdis šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Salantų, Dvarčininkuose, 1,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio, Salanto ir Notės santakoje.
Etimologija
Viensėdis buvo dviejų upių santakoje, todėl pavadinta Santekle (🇬🇸).
Geografija
Gyvenvietės žemės plytėjo dešiniajame Salanto krante, abipus jo santakos su Notės upeliu, pirmųjų Dvarčininkų pietrytiniame pakraštyje ir antrųjų Dvarčininkų pietinėje dalyje. Ties Notės žiotimis išliko tvenkinio vieta, prie Salanto stūkso vandens malūno griuvėsiai.
Istorija
Viensėdis susiformavo XIX a. pab. Dvarčininkų kaimo žemėje. Po 1861 m. žemės reformos kaimą atskirus nuo Platelių dvaro valdų, grafams Šuazeliams liko XIX a. prie Salanto pastatytas vandens malūnas. Jam priklausančiame žemės sklype buvo suformuotas savarankiškas Santeklės viensėdis, kuriame 1923 m. buvo 2 kiemai ir 14 gyventojų. Vandens malūną prieškariu nuomavosi Pranciškus Karlinskas. XX a. vidury Santeklė priskirta prie Dvarčininkų kaimo.
Iso mūšis
Mūšis prie Iso vyko 333 m. pr. m. e. lapkričio 5 d. tarp Aleksandro Didžiojo vadovaujamos makedoniečių kariuomenės ir Persijos karaliaus Darijaus III kariuomenės. Po šio mūšio makedoniečiai įžengė į Siriją.
Priešistorė
Kilikijos lygumas nuo Sirijos skiria siauros, bet masyvios kalnų grandinės. Iš Ksenofonto knygos, Aleksandras žinojo, kad pietiniame šios kalnų grandinės gale yra Vartais vadinama perėja, pagrindinis kelias į Siriją. Jis greitai nuvedė savo kariuomenę pakrante pro Iso miestą ir per nedidelę Pinaro upę į mažą Miriandro miestą greta perėjos. Iš savo žvalgų jis sužinojo, kad Darijus su savo kariuomene laukia jo kitoje kalnų pusėje. Jis taip pat sužinojo, kad persai būsimam mūšiui ten rūpestingai išsirinko plačiai besidriekiančią lygumą šalia Oronto upės. Persų požiūriu, tai buvo puiki vieta karui – plynos pievos, kur persai galėjo pasitelkti savo gausesnes pėstininkų pajėgas, raitininkus, kovos vežimus ir kuo geriausiai panaudoti savo pranašumą. Bet Aleksandras nėjo į jo spąstus.
Bet praėjus kelioms savaitėms Darijus ėmė nerimauti, kad Aleksandras, nepaisydamas savo reputacijos, bijąs stoti su juo į mūšį. Todėl jis įsakė savo kariuomenei žygiuoti į Kilikiją, bet ne per pietinę perėją. Jis manė, kad makedonai vis dar netoli Tarso, todėl per šiaurinę perėją persikėlė į lygumas ties Iso miestu. Makedoniečių armija jau buvo prie pietinės perėjos, ketindama pereiti į kitą kalnų pusę, kai žvalgai pranešė, kad persai dabar yra už jos, siauroje pakrantės lygumoje šalia Iso. Aleksandras pamanė, kad žvalgai turbūt bus suklydę, ir pasiuntė vyrus atgal, liepdamas patikrinti žinias. O Darijus vos atvykęs į Kilikiją sužinojo, kad Makedonijos kariuomenė dabar yra už jo. Abu karaliai labai apstulbo, nes nei vienas, nei kitas neplanavo tokio įvykių posūkio. Aleksandras suprato, kad naujos aplinkybės gerokai pablogino persų padėtį, nors persų rikiuotė ir nebus plati, ji bus gili. thumb|300px|Persų manevras
Karinės pajėgos
Tikslus persų armijos pajėgų skaičius nežinomas. Kai kurie senovės šaltiniai teigia, jog Persijos kariuomenėje tarnavo šeši šimtai tūkstančių vyrų. Graikų istorikai tikrai perdėjo, kaip jiems buvo būdinga aprašant laimėtus mūšius, tačiau kariuomenė iš tiesų buvo didelė – kai ji žygiavo per tautų apžiūrą Babilone, eitynės užtruko visą dieną. Be savo tautiečių, Darijus III dar sukvietė pėstininkus ir raitininkus iš Medijos ir Tapurijos imperijos šiaurėje, taip pat Kaukazo kalnuose įsikūrusios Armėnijos. Didumą raitininkų sudarė laukiniai hirkanai iš pietinės Kaspijos jūros pakrantės, taip pat baktrai iš Vidurio Azijos, besikaunantys dviašmeniais kirviais. Derbikai, atvykę iš tų pačių žemių kaip ir baktrai, kovojo ietimis su bronziniais ir geležiniais antgaliais. Persų pusėje taip pat buvo tūkstančiai graikų samdinių. Šie profesionalūs kareiviai drauge su pačiais persais sudarė kovinės rikiuotės branduolį. Dalyvavo daug kitų tautų atstovų iš visos imperijos pakraščių. Pagal persų tradiciją, Darijų III į žygį lydėjo ir šeima – motina, žmona ir trys vaikai.
Ankstų mūšio dienos rytą makedonai priartėjo prie Pinaro upės. Aleksandras išrikiavo karius mūšio rikiuote: dešiniojo sparno krašte, prieškalnyje, jis išrikiavo Parmeniono sūnaus Nikanoro vadovaujamą pėstininkų būrį. Šalia jų stovėjo makedonų raiteliai, toliau – tūkstančiai pėstininkų per mūšio lauko centrą, o šalia jūros išsirikiavo rinktiniai Tesalijos raitininkai. Parmenionas buvo vyriausiasis kairiosios fronto pusės vadas, o pats Aleksandras atsistojo dešinėje, arčiau centro. Tai buvo klasikinė rikiuotė, kurią jis panaudojo Graniko mūšyje: sparnuose išdėstyti raiteliai, turintys apsupti priešą, o centre – gausybė pėstininkų, kurių užduotis buvo ginklais prasiskinti kelią per persų gretas.
Makedonų armija
Makedonijos armijos dydis su sąjungininkais neviršijo 40.000 žmonių. Aleksandro kariuomenė sudarė apie 22 000 hoplitų, 13 000 peltastų ir 5 850 kavalerija.
Mūšis
Priartėjęs prie persų, bet tokiu atstumu, kad nepasiektų priešo strėlės, Aleksandras sustabdė savo kariuomenę ir apjojo visą makedonų rikiuotę, drąsindamas savo karius. Tada Aleksandras įsakė pulti bėgte, pasuko žirgą link upės ir nuvedė karius į mūšį. Makedoniečių armija puolė tokiu greičiu, kad, jiems atsidūrus strėlėms pasiekiamame ruože, persų lankininkai dar nebuvo spėję nusitaikyti. Jie šuoliais kirto upę ir priešakinėse priešų gretose sukėlė paniką. Makedonams pralaužus persų gynybą, greta Aleksandro atsidūrę priešų kariai, apimti siaubo, ėmė trauktis. Tačiau už Darijų III kovojantys graikų samdiniai netikėtai smarkiai smogė makedonų centrui, užgulė jo pėstininkus ir atvėrė plyšį Aleksandro gretose. Jie nustūmė makedonus atgal į upę ir daugelį jų nukovė.
Kol persų linijos centras laikė pozicijas, šalia jūros išsidėstę persų raiteliai kirto upę ir ėmė stumti atgal Tesalijos raitelius. Raitelių kova pakrantėje buvo negailestinga – nė viena pusė nenusileido. Tuo metu Aleksandro dešiniojo sparno kariai, kurie puolė pačius persus, sugebėjo prasiveržti pro jų gretas ir apsisukę puolė graikų samdinius iš užnugario. Nuo tos akimirkos mūšio eiga pasikeitė. Negalėdami kovoti su priešais nei priekyje, nei iš užnugario, persai ėmė trauktis. Persų centras pradėjo irti, o jų raiteliai, matydami, kad pėstininkų gretos trūkinėja, apsisuko ir ėmė trauktis atgal per upę, žirgais trypdami savus karius.
Darijus III, nors ir suprasdamas, kad makedonai mūšį laimės, trauktis nenorėjo. Aleksandras nujojo Darijaus III link, vienas iš karaliaus brolių buvo nukautas. Gindamas savo valdovą žuvo buvęs Frygijos satrapas Atizijas, Egipto satrapas Sabakas ir kt. Paskutinę akimirką Darijus III atsitraukė ir prasibrovęs pro mūšio sumaištį, jis su kariuomenės likučiais per kalnus pabėgo į rytus. Aleksandras su savo kariais bandė vytis, jodami per daubas, pilnas žuvusių persų kūnų. Mūšyje persų žuvo tūkstančiai, o makedonų nuostoliai buvo kur kas menkesni. Aleksandras buvo nesunkiai sužeistas kardu į šoną. Kai Aleksandras atvyko į užimtą Darijaus III stovyklą, buvo jau vėlus vakaras. thumb|300px|Darijaus šeima prie Aleksandro kojų. [[Veronezė|Paolas Veronezė (XVI a.)]]
Pasekmės
Šiame mūšyje makedoniečiai neteko 150 raitelių ir 300 pėstininkų. Persų nuostoliai buvo žymiai didesni. Graikų istorikai įvardija 100 000 karių, bet lyginant su persų pateiktais skaičiai, galima manyti, kad nugalėtojai tą skaičių padidino 5–20 kartų.
Darijui III po atsitraukimo pavyko surinkti tik 4 000 karių armijos likučius, kuri persikėlė per Eufratą. 8 000 graikų hoplitų samdinių armijos likučiai pasitraukė į kalnus, o paskui persikėlė į Kiprą. Daugeliui persų pavyko išgyventi vien todėl, kad makedoniečiai puolė plėšti paliktą persų stovyklą. Į Aleksandro rankas pateko Darijaus III motina Sisigambridė, jo žmona, dvi jo dukterys ir jaunas sūnus.
Kitą dieną, aplankęs sužeistuosius, Aleksandras įsakė visiems kariams užsidėti savo geriausius šarvus ir išsirikiuoti. Jis surengė laidotuves kritusiems mūšyje, o paskui įteikė apdovanojimus už drąsą savo vadams. Vieną iš savo asmens sargybinių, Balakrą, paskyrė Kilikijos satrapu ir paaukštino kitų savo bendražygių pareigas. Norėdamas įamžinti savo pergalę, šalia Iso jis įkūrė pirmąjį miestą per savo karo žygį – Aleksandriją – graikų kultūros makedonų gyvenviete svetimoje žemėje. Jos įkūrimas strateginėje vietoje šalia Sirijos prieigų buvo pirmasis svarbus žingsnis platinant graikų civilizaciją.
Po šios pergalės Aleksandrui atiteko visa rytinė Viduržiemio jūros pakrantė, įskaitant Finikiją ir atsivėrė kelias į Palestiną ir į Egiptą.
Kubos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Kubos demografiją.
Gyventojų skaičius – 11 451 652 (2009 m. apskaičiavimai)
Sudėtis pagal rases:
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis – 0,233 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas – 11,13 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas – 7,24 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas) -1,56 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas – 76 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas – 0 % (2005 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus – 5,82 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Šaltiniai
კუბელები
Lasiškiai
Lasiškiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Ąžuolų Būdos, Varnabūdės miško pakraštyje, prie Utalinos upelio (Sasnos intakas). Praeina keliukas Smalinyčia–Utalina–Kvietiškis.
Saksai
Saksai dalyvavo germanų gentims keliantis į Angliją V a. ir vėliau. Nežinoma kiek jų persikėlė iš žemyno, bet visų persikėlusių germanų skaičius yra 10 000–200 000. Per pastaruosius du šimtmečius daugybė žemyno saksų įsikūrė įvairiose pasaulio dalyse, ypač Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Pietų Afrikoje ir net buvusioje Tarybų Sąjungoje, kur kai kurios bendruomenės išlaikė savo kultūrą ir kalbą, bet yra priskiriami vokiečiams ar olandams.
Dėl Hanzos sąjungos tarptautinių prekybos kelių ir migracijos viduramžiais, saksai paveikė skandinavų ir baltų kalbą ir kultūrą.
Senovės graikų geografas Klaudijus Ptolemėjus teigė, kad prieš mūsų erą saksai gyveno teritorijoje, kuri apima dabartinę šiaurės vakarų Vokietijos sritį su Jutlandijos pusiasalio pietine dalimi ir rytinių Nyderlandų dalimi. Susimaišius anglams ir saksams susiformavo anglosaksai.
Saksų pavadinimas kilo nuo Sax (kitaip Seax, Seaxe ar Hadseax), vienašmenio germaniško peilio. Karolio Didžiojo istorikas Einhardas juos laikė ypač karingais.
Romualdas Danielius
Biografija
Nuo 1975 m. Vilniaus universiteto bendradarbis, Kvantinės elektronikos katedros vyresnysis mokslinis darbuotojas. Nuo 1995 m. yra UAB mokslinės-gamybinės firmos „Šviesos konversija“ mokslinis vadovas.
Sen Pjeras (Sen Pjeras ir Mikelonas)
Sen Pjeras  – miestelis Sen Pjero saloje, esančioje netoli Niufaundlando krantų; Sen Pjero ir Mikelono užjūrio valdos (Prancūzija) sostinė. Įsikūręs prie nedidelės įlankos salos pietryčiuose bei smulkiose aplinkinėse Jūreivių salelėse (L'Île-aux-Marins). Sen Pjere gyvena ~90 % valdos gyventojų. Yra prieplauka, oro uostas (skrydžiai į Mikeloną, Kanados miestus). Verčiamasi daugiausia žvejyba (skumbrės) ir žuvies perdirbimu.
Porvas
Porvas (, SV Borgå) – miestas pietų Suomijoje, prie Suomių įlankos. Nutolęs apie 50 kilometrų į rytus nuo Helsinko. Priklauso Ūsimos regionui. Turi miesto municipaliteto statusą. Savivaldybės plotas 2140 km², iš jų 654 km² – sausuma.
Sen Pjeras (Sen Pjeras ir Mikelonas)
Didelė Sen Pjero gyventojų dalis baskų kilmės.
Porvas
Istorija
Dokumentuose Porvo miestas buvo paminėtas ankstyvame XIV amžiuje, ir gavo miesto teises apie 1380-uosius metus. 1721 metais buvo antras pagal dydį Suomijos miestas. Iki 1809 metų, kaip ir visa Suomija, priklausė Švedijai. Po 1809 metais vykusio Švedijos-Rusijos karo, kurį laimėjo Rusijos imperija, Porvas atsidūrė Rusijos imperijos sudėtyje kartu su visa Suomija. 1809 metais čia įvyko Porvo seimo posėdis, per kurį caras Aleksandras I paskelbė naują Suomijos konstituciją ir paskelbė autonominę Suomijos kunigaikštystę Rusijos imperijoje.
Miestų partnerystė
Porvas yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Spauda (leidykla)
Spauda – leidybinė ir poligrafinė bendrovė, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.
Istorija
1960–1969 m. vadinosi LKP CK laikraščių ir žurnalų leidykla, 1969–1990 m. – LKP CK leidykla, 1990–1991 m. – Lietuvos leidybos įmonė „Spauda“, 1992–1995 m. – leidybos įmonė „Spauda“.
Įkurta 1960 m. vietoj „Tiesos“ ir „Sovetskaja Litva“ leidyklų su spaustuvėmis. „Tiesos“ spaustuvė įkurta 1945 m. vietoj Zavadskio spaustuvės, o „Sovetskaja Litva“ spaustuvė – 1944 m. vietoj „Aušros“ spaustuvės.
1960–1991 m. leido visus respublikinius laikraščius, didžiausią tiražą turinčius žurnalus, knygas, brošiūras ir spausdino visus respublikinius laikraščius, beveik visus žurnalus ir kitus leidinius.
San Chorchės įlanka
thumb|230px|Įlanka žemėlapyje
San Chorchės įlanka  – Atlanto vandenyno pietvakarinės dalies – Argentinos jūros – įlanka. Įsiterpusi į Patagonijos rytinę pakrantę ties Čubuto ir Santa Kruso provincijomis (Argentina). Iš šiaurės riboja Dos Bahijaso kyšulys, iš pietų – Tres Puntaso kyšulys. Ilgis 148 km, plotis iki 244 km, vidutinis gylis – 73–101 m.
Pakrantės skardingos, yra nedidelių užutėkių (Bustamantės, Solano, Olivijos, Langaros, Malaspinos ir kt.). Įlankoje ir jos pakrantėse gausu jūrinės gyvūnijos (pingvinai, jūrų liūtai, orkos, banginiai, įvairūs jūriniai paukščiai). San Chorchės įlanka yra svarbi žvejybinė akvatorija. Pakrantėse išgaunama nafta, gamtinės dujos.
Svarbiausi uostai ir pakrančių miestai: Komodoro Rivadavija, Rada Tilis, Kaleta Olivija, Bahija Bustamantė.
XVI a. manyta šį telkinį esant upės žiotimis, jis vadintas río Cananor. 1746 m. rasta, kad tai įlanka, ir pavadinta Šv. Jurgio vardu.
Islandijos futbolo varžybos 1990 m.
Islandijos futbolo varžybos 1990 m.
Perestroika
thumb|rihgt|200px|Perestroikos pašto ženklas Perestroika – 1985 m. naujojo TSRS vadovo Michailo Gorbačiovo pradėtos vykdyti politinės ir ekonominės reformos, siekiant pakelti ekonomikos lygį bei demokratizuoti Tarybų Sąjungą.
2006 FIFA World Cup
FIFA World Cup – futbolo žaidimas, skirtas 2006 metų pasaulio futbolo čempionatui. Žaidime yra 127 šalių rinktinės, suskirstytos į šešis – Afrikos, Azijos, Europos, Šiaurės Amerikos, Pietų Amerikos, Centrinės Amerikos ir Karibų bei Okeanijos – regionus. Pirmąkart įvestas čempionatas pagal regioną. Komandų rikiuotėje yra ir Lietuvos komanda.
Perestroika
Perestroikos rezultatas – visose TSRS gyvenimo sferose paaštrėjusi krizė, TSKP valdžios likvidavimas ir TSRS žlugimas.
Vidaus politika
1985 m. kovo mėn., po K. Černenkos mirties, Generaliniu sekretoriumi tapo Michailas Gorbačiovas. Balandžio mėn. visateisiais Politinio biuro (PB) nariais tapo Gorbačiovo šalininkai TSKP CK sekretoriai Jegoras Ligačiovas ir Nikolajus Ryžkovas, KGB vadovas V. Čebrikovas; kandidatais į PB narius išrinkti maršalas, Gynybos ministras S. Sokolovas. PB susiklostė „Gorbačiovo dauguma“.
2006 FIFA World Cup
Žaidimas
Žaidimas sukurtas su tuo pačiu principu kaip ir FIFA 06. Abiejų žaidimų grafika ir valdymas beveik nesiskiria. Žaidime mušant baudinius taikinio nėra – kaip ir FIFA 06 ar FIFA 05 žaidimuose.
Muzika
Žaidime skamba 36 dainos, garsiausi atlikėjai sukūrę jas yra Mattafix, Depeche Mode ar The Go! Team.
Perestroika
Vidaus politika
Palaipsniui iš PB pašalinti: Grigorijus Romanovas, Nikolajus Tichonovas, Viktoras Grišinas, Dinmuchamedas Kunajevas, Heidaras Alijevas, Andrejus Gromyka, V. Dolgich, P. Demičevas, M. Solomencevas. Į jų vietas atėjo naujojo Generalinio sekretoriaus pasiūlyti: A. Jakovlevas, V. Medvedevas, Anatolijus Lukjanovas, Borisas Jelcinas (vėliau, 1988 m. šis iš PB pašalintas). Per 1985-1986 metus Gorbačiovas pakeitė absoliučią daugumą PB narių, 60 % sričių partinių komitetų vadovų bei 40 % TSKP CK narių.