cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brit Awards
Sėkmingiausi atlikėjai
Britų apdovanojimuose yra keletas atlikėjų ir muzikos grupių, kurie yra laimėję daugiau nei vieną „Brit Award“ statulėlę. Čia pateikiami atlikėjai, ar muzikos grupės, kurios yra laimėjusios daugiau nei keturis kartus.
Vietinė rinktinė
Veikla
Paminint Lietuvos rinktinės šešiasdešimtmetį, LR prezidentas Rolandas Paksas Vyčio kryžiaus ordino Didžiuoju kryžiumi po mirties apdovanojo rinktinės įkūrėją ir vadą gen. P. Plechavičių, o Vyčio kryžiaus ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi – rinktinės viršininką Oskarą Urboną. 2004 m. birželio 18 d. Aukštųjų Panerių memoriale atidengtas paminklas nacių nužudytiems Vietinės rinktinės kariams (skulp. Juozas Šlivinskas).
Žmogaus atavizmai ir rudimentai
Istorija
Atavizmo mechanizmą pradėta suvokti tik XX amžiaus pabaigoje, nors atavizmų buvimas žinomas jau keletą šimtmečių, o kai kurie mokslininkai jį pasitelkdavo politinėms ir sociologinėms problemoms spręsti. XIX amžiaus 9-ajame dešimtmetyje italų gydytojas Cesare Lombroso atavizmu aiškino kriminalinius nusikaltimus. Jo nuomone, tokių žmonių poelgius lemia daug primityvesni elgsenos modeliai nei „normalių“ žmonių. Jie gali įvykdyti žmogžudystę arba kitokią piktadarybę, „nes tai natūralu gyvūnų gyvenime“. Casare Lombroso taip pat kruopščiai studijavo nusikaltėlių išvaizdą bandydamas išsiaiškinti, ar galima įžvelgti žmoguje buvusį ar būsimą nusikaltėlį. Tokie požymiai kaip nuožulni kakta, ilgos rankos ir atsikišęs apatinis žandikaulis dažnai buvo pasitelkiami kaip polinkio nusikalsti įrodymai. Panašių argumentų pasigirdo kalbant apie rasinę higieną. Jais buvo paremtas prievartinis sterilizavimas žmonių, kurių įnašas į genofondą buvo laikomas netinkamu.
Rudimentai
Organai tampa rudimentiniais, kai pakinta rūšies gyvenimo sąlygos ir jie tampa gyvybiškai nesvarbūs, arba kai juos pavaduoja kiti organai.
Rudimentinės būna ir fiziologinės reakcijos. Pvz., rudimentine reakcija laikomas odos pašiurpimas tam tikrose emocinėse būsenose. Manoma, kad tai išlikusi gyvūnų plaukų pašiaušimo reakcija pavojaus akivaizdoje siekiant atrodyti didesniems ir taip atbaidyti priešą. Lygiai taip pat oda pašiurpsta atvėsus, bet statmenai pastatyti odos gyvplaukiai nepadeda sulaikyti šilumą.
Atavizmai
Kaip atavizmas pasitaiko XIII šonkaulis kakle arba juosmenyje. Taip pat pasitaiko tokių atavizmų kaip ypatingai didelis plaukuotumas, papildomi speneliai, uodega. Žmogui embriono stadijoje vystosi nedidelė uodega, tačiau paprastai po kurio laiko ji nustoja augusi ir ima nykti, o likę slanksteliai susilieja ir suformuoja stuburgalį. Tačiau jeigu genetinis šio proceso reguliavimas sutrinka, gimsta vaikų su daugiau ar mažiau išsivysčiusiomis uodegomis. Kartais uodegą sudaro tik oda ir riebalų audinys, o kartais ji turi slankstelius ir raumenis, todėl ją galima judinti.
Jungtinės Karalystės lietuvių bendruomenė
JKLB skyriai
Londono pirmasis skyrius – Londono pirmajame skyriuje yra 120 registruotų narių ir 30 garbės narių. Skyriaus sąrašuose vienu metu yra buvę daugiau nei 300 DBLS narių, tačiau dėl migracijos šis skaičius sumažėjo. Per skyriaus veiklos metus suruošta nemažai vakaronių, pažymėtos visos kalendorinės šventės – Sausio 13, Vasario 16, Kovo 11 d. Dauguma folklorinio ansamblio „Saduto“ ir bažnytinio choro „Gimtinė“ narių – šio DBLS skyriaus nariai. 1999–2009 m. skyriui vadovavo Ona Dobrovolskienė. Skyrius ragina gausią Londono lietuvių bendruomenę jungtis ir prisidėti rengiant bei švenčiant lietuviškas šventes.
Birmingham lietuvių bendruomenė – 1947 m. į Birmingamą atvyko apie 40 lietuvių šeimų. Aktyvi lietuvių bendruomenės veikla prasidėjo kiek vėliau, 1952 m. Šiuo metu Birmingame ir jo apylinkėse yra nemažai lietuvių – tai ir pokario lietuvių šeimų bei mišrių šeimų palikuonys, ir jau po 1987 m. iš Lietuvos atvykę kraštiečiai. Nemaža dalis Birmingamo lietuvių čia įsikūrė po Lietuvos įstojimo į Europos Sąjungą.
Nesojos
Nesojos (Nesoi) graikų mitologijoje – pirmapradės salų deivės. Sakoma, kad kiekviena sala turi savo personifikacija. Minima, kad nesojos (Salos) yra urėjai (Kalnai), kuriuos į jūrą įmetė Poseidonas su savo trišakiu. Minimos Kalimacho, „Giesmėse“.
Ložė
Ložė – aukštesnio lygio riboto patekimo žiūrovų salės dalis, parterio galo ir šonų vietos, atskirtos sienelėmis ar barjerais.
Taip pat gali reikšti masonų teritorinę organizaciją, jų slaptų susitikimų vietą.
Šaltiniai
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Venseno miškas
thumb|right|200px|Ežeras thumb|right|200px|Venseno hipodromas Venseno miškas parkas esantis Paryžiaus rytuose, Prancūzijoje. Parkas yra pavadintas Venseno miesto garbei. Manoma, kad Venseno miškas, nėra derama Paryžiaus dalis, kaip Bolonės miškas, kadangi miškas nėra apgyvendintas. Tačiau, administraciniu požiūriu, tai yra 12-sios Paryžiaus apskrities dalis.
Istorija
Venseno miškas 1929 metais buvo prijungtas prie Paryžiaus ir buvo įtrauktas į 12-ąją Paryžiaus apskritį.
Žališkė (Lazdijai)
thumb|left|150px|Pakelės kryžius Žališkėje
Nysos kunigaikštystė
Nysos kunigaikštystė ar Neisės hercogystė  – buvusi kunigaikštystė Silezijoje. Tai buvo viena iš ekleziastinių kunigaikštysčių, kurią valdė katalikų vyskupas (antra tokia kunigaikštystė Silezijoje buvo Sevežo kunigaikštystė).
1198 m. Jaroslavas Opolskis, Vroclavo vyskupas, iš savo tėvo Boleslavo I Aukštojo gavo žemių prie Nysos. 1201 m. Jaroslavui mirus Silezijos kunigaikštis Henrikas I Barzdotasis nutarė palikti Nysą ir Otmuchyvo kaštelioniją Vroclavo vyskupo valdžioje. 1290 m. Henrikas IV Teisingasis vyskupų žemėms prie Nisos suteikė autonomiją, kas tapo teisiniu pagrindu Nysos kunigaikštystei įsikurti. Vroclavo vyskupas (1302–1319) Henrikas iš Viežbnos buvo pirmasis, naudojęs Nysos kunigaikščio titulą.
Samtis
right|260px|thumb|[[sidabras|Sidabrinis samtis (ant 5 cm kraštinės langelių)]] right|260px|thumb|[[aliuminis|Aliuminio samtis]] right|260px|thumb|[[melaminas|Melamino samtis]] right|260px|thumb|[[plienas|Plieninis samtis]]
Nysos kunigaikštystė
1335 m. kunigaikštystė perėjo Čekijos karūnai.
Žališkė (Lazdijai)
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Žãlis, Žalỹs.
Saulytė Lazaravičienė
Saulytė Lazaravičienė (g. 1931 m. sausio 24 d. Burokraiščio k., Varėnos raj.) – lietuvių audėja, sodų ir verbų kūrėja, pedagogė, tautodailininkė.
Biografija
Panočių vidurinės mokyklos mokytoja.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1998 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2005 m. Parodose dalyvauja nuo 1957 m. Kūrinius eksponavo Briuselyje (Belgija), Švedijoje, Paryžiuje, Anglijoje, Strasbūre (Prancūzija). Darbų įsigijo Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus, Alytaus kraštotyros muziejus, Panočių mokyklos kraštotyros muziejus.
Rimkūnų dvaras
Rimkūnų dvaras – dvaras Rimkūnuose (Linkuvos valsčius), dab. Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Linkuvos seniūnijoje.
Istorija
Dvaras priklausė dvarininkų Puzinų, Karolinai Puzinaitei ištekėjus už Benedikto Karpio, nuo 1797 m. – Karpių giminei. Kraštotyrininkės Rimos Žemrietaitės iš žmonių pasakojimų užrašytose istorijose Rimkūnų dvaras prisimenamas kaip nedidelis, tik 275 hektarus žemės teturintis, tačiau gerai tvarkomas, su raudonų plytų rūmu, dengtu skarda, dideliu sodu ir parku su alėjomis. 1808 m. Ignotas Karpis dvaro valstiečius atleido nuo baudžiavos. Vėliau dvarą valdė Eustachijus Karolis Karpis, Konstantinas Karpis, jo brolis Felicijonas Karpis. Iki Pirmojo pasaulinio karo dvarą nuomojo lenkų bajorų kilmės Steponas Jonas Chodakauskas, būsimosios prezidentienės Sofijos Smetonienės dėdė.
1922 m. dvaras buvo išparceliuotas. Apylinkės gyventojai pasidalijo į dvi grupes. Vieni siekė, kad dvaro sodyba būtų perduota bažnyčiai, kiti – kad mokyklai. Po ilgų ginčų rūmas, tvartas ir rūsys atiteko mokyklai, čia įsikūrė Rimkūnų pradinė mokykla. Likusieji pastatai išdalyti naujakuriams, gavusiems Rimkūnų dvaro žemės.
Vienas iš jų, Linkuvos gimnazijos inspektorius Karolis Dineika, suremontavo dvaro kumetyno pastatą, uždėjo raudonų čerpių stogą, moderniai įsirengė kambarius gyventi bei, nusipirkęs žemės, įkūrė ūkį, valdžiusį 21 ha žemės.
Klaipėdos licėjus
Klaipėdos licėjus – tarptautinė privati mokykla Klaipėdoje, turinti padalinius Kretingos g. 44 (pagrindinis ir vidurinis ugdymas ), Mokyklos g. 3 (pradinis ugdymas), Šarlotės g. 6 (mokykla-darželis).
Istorija
Mokykla įkurta 1995 m. Tais metais savo veiklą pradėjo „Abėcėlės“ pradinė mokykla. 2000 m. ji buvo reorganizuota į pagrindinę mokyklą, o 2013 m. – į Klaipėdos licėjų.
Nuo 2000 m. mokykloje vykdomas pagilintas anglų kalbos, matematikos ir gamtos mokslų mokymas. Nuo 2010 m. veikia gabių vaikų ugdymo centras. Nuo 2016 m. pradėtas dalykinis mokymas nuo 4-os klasės. 2019 m. įkurtas darželis-mokykla Mažasis Klaipėdos licėjus.
2023 m. akredituota tarptautinio bakalaureato MYP (6–10 kl.) programa.
Scena
thumb|right|250px|Teatro scena, vaizdas iš balkono Scena (lot. sc(a)ena < 'palapinė') – teatro, koncertų salės dalis – pakyla, kurioje vaidinama, koncertuojama. Priešais ir žemiau scenos būna parteris su žiūrovams skirtomis vietomis, parterio gale ir šonuose – ložė.
Scena taip pat vadinama dramos kūrinio ar spektaklio dalis.
Teatro scenos, o kartais ir visos salės sienos dažniausiai būna juodos, tamsios, kad neblaškytų žiūrovų ir aktorių dėmesio.
Patalpų (teatro) scena
Patalpų scenos, kad ir teatro scenos, dažniausiai būna pakilusios virš pirmųjų salės žiūrovų eilių. Jų konstrukcijos būna metalinės ir medinės. Žiūrovų vietos aplink sceną sustatomos puslankiu, tolimesnės nuo scenos eilės įtaisomos kiek aukščiau nei prieš jas esančios. Scenos pagrindinis tikslas – spektaklio veiksmą padaryti matomu kiekvienam salėje esančiam žiūrovui. Scenos priekyje įtаisyti šviestuvai, apšviečiantys ją. Šviestuvai slepiami už spеcialių sienelių, tad žiūrovai jų praktiškai nepastebi. Išsikišusi iš už uždangos, kuria pradedamas ir baigiamas spektaklio veiksmas scenoje, linijos scenos dalis vadinama avanscena.
Lauko scena
Lauko scena nuo teatro scenos skiriasi tuo, jog neturi uždangos. Scena yra gerai matoma praktiškai iš bet kurios vietos. Taip yra todėl, kad lauko scena dažniausiai neturi aklinų sienų, ji visa atvira. tačiau šį matomumą gali varžyti įvairios skraistės, remėjų reklamos ant scenos konstrukcijų.
Šaltiniai
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
DSO Rudá Hvězda Brno
Rudá Hvězda Brno – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Brno. Žaidė pirmajame s turnyre. 1961 m. prijungtas prie Spartak Brno klubo.
Kachamarkos departamentas
Kachamarkos departamentas  – departamentas šiaurinėje Peru. Šiaurėje ribojasi su Ekvadoru, rytuose – su Amazonės departamentu, pietuose – su La Libertado departamentu, vakaruose – su Piuros ir Lambajekės departamentais. Administracinis centras – Kachamarka.
Istorija
Seniausiai regione iškilo Kachamarkos kultūra, žymi savo aukštos kokybės keramika. Užkariavus Vario kultūrai buvo įkurtas vienas pagrindinių jos centrų – Virakočiapampa. Vėliau regioną užvaldė inkai, o Kachamarkos miestas tapo inkų provincijos sostine.
1532 m. Kachamarkoje Fransisko Pisaro kariai suėmė inkų imperatorių Atahualpą ir pradėjo Peru užkariavimą.
Geografija
Visą provincijos teritoriją užima Andų kalnai, išraižyti derlingų upių slėnių. Tiesa, Kachamarkos departamentas yra gan žemai palyginti su kitais departamentais Anduose. Aukščiausios viršukalnės yra Rumi Rumi (4496 m) ir Kuimulačis (4010 m). Žemiausia vieta yra ties Niačioko kaimu (420 m), San Migelio provincijoje. Būdinga aukštikalnių augalija, krūmynai, o slėniuose, drėgnuose kalnų šlaituose bei šiaurėje – drėgnieji miškai.
Rytiniu departamento pakraščiu teka Maranjonas su intaku Činčipe (šiaurėje). Čankajaus, Cheketepekės upės priklauso Atlanto vandenyno baseinui (ant jų įrengtos hidroelektrinės).
Departamento gamta saugoma Kutervo nacionaliniame parke, Tabakonaso-Nambaljės nacionaliniame draustinyje, Pagaibambos saugomame miške, Sunčubambos medžioklės aptvare, Čankaibanjoso rezervate.
Ekonomika
thumb|250px|Janakočios aukso kasykla thumb|250px|Tiltas per Kumbe Mają Svarbi ūkio šaka – kalnakasyba. Janakočios kasykla yra didžiausia aukso kasykla visoje Pietų Amerikoje. Mičikiljajuje išgaunamas varis (90 tūkst. tonų per dieną), kasamas sidabras, švinas, cinkas. Dėl sunkiųjų metalų nuotėkų vietomis smarkiai užterštas dirvožemis ir vanduo.
Taip pat verčiamasi gyvulininkyste (galvijų auginimas), žuvivaisa. Slėniuose auginami vaisiai, cukranendrės, ryžiai, kukurūzai, lęšiai, javai, bulvės, manijokai, medvilnė, anonos ir kt. Vystoma pienininkystė.
Vystomas turizmas. Svarbiausi lankytini objektai:
Karolis I Anžu
Karolis I Anžu (, 1227 m. kovo 21 d. – 1285 m. sausio 7 d. Fodža, Italija) – 1266–1285 m. Neapolio ir Sicilijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Karolio I Anžu pirmoji žmona Beatričė iš Provanso thumb|left|150px|Karolio I Anžu antroji žmona Margarita Burgundė Anžu dinastijos pradininkas. Tėvas Prancūzijos karalius Liudvikas VIII Liūtas, motina Blanša Kastilietė. Žmona Beatričė iš Provanso. Vaikai:
Valdymas
thumb|150px|left|Atkariauta teritorija Karolio i Anžu Iš vyresniojo brolio karaliaus Liudviko IX 1246 m. gavo Anžu grafystę. 1248–1250 m. dalyvavo Liudviko IX kryžiaus žygyje į Egiptą. Popiežius Klemensas IV 1266 m. jį paskelbė Neapolio ir Sicilijos karaliumi. Remiamas popiežiaus 1266–1268 m. atkariavo valdų iš paskutinių Štaufenų dinastijos atstovų Sicilijos karalių Manfredo ir Konradino. Vėliau įsigijo valdų Balkanuose. 1277 m. nusipirkęs karūną, tapo nominaliu Jeruzalės karaliumi. Perkėlė Sicilijos karalystės sostinę iš Palermo į Neapolį. Dėl prancūzų diduomenės įsigalėjimo karaliaus dvare ir naujų mokesčių siciliečiai sukilo (vadinamieji Sicilijos mišparai) ir išvijo Karolio kariuomenę. Karolis I mirė rengdamas ekspediciją į Siciliją.
Klaipėdos Vydūno gimnazija
Klaipėdos Vydūno gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, buvusi Daržų g. 18, vėliau ir Baltikalnio g. 9A. 2012 m. perkelta į Sulupės g. 26 (buvusios 15-oji ir I. Simonaitytės mokyklos). Vykdo pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190910382. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Nuo 1955 m. Klaipėdos 4-oje vidurinėje mokykloje muzikos ir dainavimo mokytoju, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovu dirbo Jonas Statkus, vėliau jam talkino ir muzikos mokytojas Visockis. Choruose dainuodavo iki 350 vaikų ir jaunimo. Didelį choristų būrį mokytojas parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. 1966–1970 m. mokytojavo uostamiesčio 12-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams. Uždarius mokyklą čia veikė muzikinis klubas „Pas Albertą“, kuriame koncertavo daugelis Lietuvos garsiausių muzikantų, dainininkų.
1992 m. chorvedžio Arvydo Girdzijausko iniciatyva duris atvėrė naujo tipo mokykla – visos dienos estetinės pakraipos Klaipėdos humanitarinė mokykla, kuriai 1997 m. suteiktas Vydūno vardas. Mokykla siekia praktiškai derinti bendrąjį lavinimą su aktyvia menine ir kūrybine veikla bei estetiniu ugdymu. Viena iš mokyklos meninio ugdymo grandžių – kryptingas muzikinis ugdymas. Šio profilio klasėse besimokantys mokiniai ne tik pamokose gilinasi į turtingą muzikinės kultūros pasaulį, bet ir patys aktyviai muzikuoja. Mokykloje suburti penki chorai, K. Orfo instrumentų bei keturi vokaliniai ansambliai, mokiniai groja įvairiais instrumentais.
2001 m. mokyklai leista įgyvendinti profilinį mokymą. Pagal savo veiklos kryptį mokykla ugdytiniams siūlo humanitarinio profilio programas. Nuo 2012 m. šiose patalpose (Daržų g. 18), įgyvendinus projektą „Mokykla“, atidaryta nauja kūrybinė erdvė, turinti keliolika studijų, kuriose darbuojasi jaunieji ir profesionalūs Klaipėdos menininkai. 2012 m. Vydūno vidurinė mokykla perkelta į Klaipėdos Ievos Simonaitytės pagrindinės mokyklos patalpas Sulupės gatvėje. 2013 m. spalio 24 d. mokykla pertvarkyta į gimnaziją.
Babriškės (Vilnius)
Babriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Paberžės, prie kelio.
Ingrida Krolienė
Ingrida Krolienė – teisininkė, advokatė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) lektorė, Lietuvos advokatų tarybos vicepirmininkė.
Biografija
Baigė VU Teisės fakultetą. 2010 m. spalio 15 dieną MRU apgynė daktaro disertaciją tema „Valstybės garantuojama teisinė pagalba civilinėse bylose“ (Mokslinis vadovas – prof. Stasys Vėlyvis), socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.
Vilniaus miesto 2-osios advokatų kontoros advokatė (iki 1998 m. lapkričio mėn.). Advokatės Ingridos Montvydienės kontoros advokatė (nuo 1998 m. lapkričio 10 d.). Specializacija: Civilinė teisė, Darbo teisė, Įmonių teisė, Mokestiniai ginčai, Prievolių teisė, Šeimos teisė.
MRU Teisės fakulteto Civilinio proceso katedros lektorė.
UAB Šviesa
250px|thumb|right|Leidykla „Šviesa“ 160px|thumb|left
UAB Šviesa – didžiausia Lietuvos vadovėlių ir mokomosios literatūros leidykla. Įsikūrusi Kaune, Vytauto prospektas 29, LT-44352.
Istorija
Įkurta 1945 m. vietoje Lietuvos TSR valstybinės leidyklos. Iki 1964 m. vadinosi Valstybine pedagoginės literatūros leidykla. 1964 m. vasario 12 d. suteiktas „Šviesos“ vardas, įtvirtintas firminis leidyklos ženklas – dailininko Gedimino Pempės sukurtas žingsniuojantis mokinukas su kuprine ant pečių.
Pokario metais buvo leidžiami tik iš rusų kalbos išversti vadovėliai. XX a. 8-to dešimtmečio pradžioje jau pusę „Šviesos“ leidinių sudarė lietuvių autorių parengti vadovėliai. Be vadovėlių ir kitos pedagoginio profilio literatūros, sovietmečiu „Šviesa“ leido populiarių knygų serijas „Žinių pasaulyje“, „Renkamės profesiją“, „Skaitom užsienio kalba“ ir kt.
Nuo 1995 m. akcinė bendrovė. Nuo 1996 m. turi 4 redakcijas (filologijos, gamtos, istorijos ir estetikos, leidinių lenkų k.). 2002 m. kontrolinį „Šviesos“ akcijų paketą įsigijo leidykla „Alma littera“. 2002 m. įkurtas „Šviesos“ Pardavimų, rinkodaros ir logistikos centras (PRLC) rūpinasi leidyklų „Alma littera“ ir „Šviesa“ leidinių reklama, pardavimu ir paskirstymu užsakovams. 2003 m. rugsėjo mėn. PRLC inicijavo pirmąjį knygų pardavimo projektą „Knygų klubas“.
1945–2005 m. išleido beveik 16 tūkstančių leidinių bendru 262 mln. 420 tūkst. egzempliorių tiražu.
Veikla
Leidžia vadovėlius, jų komplektų dalis, mokomąją, metodinę, pažintinę, ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo literatūrą, knygas tėvams, pedagogams, plačiajai visuomenei. Bendradarbiauja su daugiau nei 30 pasaulio leidyklų, siūlo leidinių, verčiamų iš anglų, vokiečių, italų, lenkų ir kitų kalbų. Didžiąją dalį leidyklos leidžiamos mokomosios literatūros rengia šalies autoriai.
Naujausia „Šviesos“ veiklos sritis – elektroninė leidyba: specializuoti elektroniniai žodynai (rusų-lietuvių bei lietuvių-rusų žodynas LIRUS), žaidimai su užduotimis („Šaltinėlis“, „Užduočių kraitelė“), integruotas istorijos kursas „Lietuva ir pasaulis“ ir kt.
Juodasis strazdas
{{legend|#00FF00|perimvietės}} {{legend|#007F00|sėslus}} {{legend|#E0CF01|žiemavietės}} {{legend|#C3B091|introdukuota rūšis}}
Juodasis strazdas (Turdus merula) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, strazdinių (Turdidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitimas ir migracijos
Europoje tai yra plačiausiai paplitusi šios šeimos rūšis ir vienas žinomiausių paukščių. Paplitęs nuo Atlanto vandenyno iki Uralo, šiaurėje arealas siekia vidurio ir šiaurės vakarų Skandinaviją, vidurio Suomiją, Volgos aukštupį, pietuose – Pietų Uralą, Krymą, Viduržemio jūrą. Labiausiai į vakarus nutolusios yra Azorų, Kanarų ir Madeiros salų populiacijos. Šiaurės Afrikoje juodieji strazdai gyvena atskirose nesusisiekiančiose teritorijose tarp Viduržemio jūros ir Sacharos nuo Maroko iki Tuniso, kartais sutinkami ir piečiau esančiose dykumos oazėse. Lizdus suka beveik visoje Europoje, įskaitant Britų salas ir Farerus. Islandijoje pirmasis lizdas pastebėtas 1985 m. Šiaurinė paplitimo riba yra 70 ° Š platumos Skandinavijoje ir 60 ° Š platumoje toliau į rytus - Rusijoje. Rytinė Europos arealo riba yra Uralo kalnai. Europos dalyje į pietryčius nuo linijos tarp Krymo ir pietų Uralo kalnų juodieji strazdai taip pat nesutinkami.
Vakarinėje Azijoje juodųjų strazdų arealas apima Mažąją Aziją ir rytines Viduržemio jūros pakrantes. Šiaurinė šių populiacijų riba eina nuo Krymo per Kubanę, Stavropolio kraštą iš Šiaurės Kaukazą iki Kaspijos jūros. Pietinė riba Šiaurės Afrikos šiaurės vakaruose bei nuo Viduržemio jūros rytinės pakrantės eina maždaug 34 ° Š platuma. Toliau į rytus strazdai gyvena izoliuotuose arealuose Zagrose, Elburso kalnuose, Kopetdage. Toliausiai rytuose juodieji strazdai paplitę Centrinės Azijos kalnuose ir šiauriniame Afganistane.
Juodieji strazdai didžiojoje savo arealo dalyje yra migruojantys paukščiai. Vidurio Europoje didžioji dalis paukščių žiemoti išskrenda į Pietų Europą arba Šiaurės Afriką. Pietinės populiacijos nemigruoja.
Introdukavimas
Pirmieji juodieji strazdai Australiją pasiekė 1857 m. Melburne. Tiesa, nėra išlikę duomenų, ar dalis jų buvo paleisti. Nuo to laiko iki pat XX a. dokumentuota daugybė juodųjų strazdų aptikimo gamtoje atvejų, dėl to manoma, kad jie buvo paleisti daugelio savininkų. Australijoje paplitę daugiausia pietrytinėje dalyje, tarp 33 ° P ir 34 ° P platumos, tačiau plinta ir toliau į šiaurę. Piečiau Australijos žemyninės dalies sutinkami Tasmanijoje ir Baso sąsiaurio salose. Taip pat introdukuoti Naujojoje Zelandijoje, iš ten ir iš Australijos patys paplito po aplinkines salas.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje natūraliai gyvena nominalinis juodojo strazdo porūšis Turdus merula merula. Tai dažnas paukštis, stebimas ištisus metus, aptinkamas visoje šalies teritorijoje, bet dažniausias vakarinėje ir vidurio Lietuvos dalyse. Manoma, kad peri 270 000–370 000 porų.
Iš Lietuvos juodieji strazdai išskrenda vėlai rudenį ir toli žiemoti neskrenda, sužieduoti yra aptikti buvusioje Jugoslavijoje, Italijoje, Prancūzijoje. Į Lietuva sugrįžta balandžio mėn.
Buveinės
Iš pradžių juodieji strazdai buvo miško paukščiai, paplitę vidutinės brandos ir brandžiuose miškuose su tankiu pomiškiu. Čia jie sutinkami ir dabar. Nuo XIX a. paplito ir visuose kultūriniuose kraštovaizdžiuose – soduose, parkuose, aikštėse, miestuose, kur daug medžių, ir sodybose.
Tankiausiai gyvena miestų populiacijos, kur viename hektare gali būti keturios ir daugiau perinčių porų. Miškuose tankumas retesnis, dažniausiai neviršija 0,5 poros hektare. Taip pat gyvena kalnų miškuose. Alpėse juodieji strazdai gyvena iki viršutinės miško ribos, Aukštojo Atlaso kalnuose – iki 2 300 m aukščio. Lenkijos Krkonošių dalyje sutinkami iki 1 200 m aukščio, Aukštuosiuose Tatruose – iki 1400 m aukščio.
Pavyzdžiui anot Britų ornitologijos fondo (British Trust for Ornithology), vardinant juodųjų strazdų buveines eilės tvarka, Jungtinėje Karalystėje dažniausiai aptinkami miestuose, kaimuose, plačialapių miškuose, ganyklose, krūmynuose, dirbamos žemės laukuose, nendrynuose - rečiau spygliuočių miškuose, viržynuose, maršose ir retai jūrų pakrančių regionuose, neaukštų kalnų žoline augalija ir viržiais apaugusiose laukymėse, pelkynuose.
Išvaizda ir požymiai
Suaugusiems strazdams būdingas lytinis dimorfizmas. Plunksnų apdaras vienspalvis. Tiek patinų, tiek patelių kojos ir nagai yra tamsiai rudos spalvos. Uodega ilga. Pasitaiko albinosų – visiškai baltų raudonomis akimis individų, tačiau dėl prasto regėjimo gamtoje jie sunkiai išgyvena.
Patinų išvaizda: Patino plunksnos juodos, snapas šviesiai geltonas ar oranžiškai geltonas. Aplink patinėlių akis yra gana aiškus šviesus žiedas – panašios spalvos kaip snapas, bet rusvesnis. Šis žiedas stipriai kontrastuoja su tamsiai rudais vyzdžiais.
Patelių išvaizda: Patelių plunksnos gali būti įvairesnių spalvų – paprastai tamsiai rudos spalvos, iš dalies pereinančios į pilką arba rausvai rudą, krūtinėlė pilkšvai ruda. Patelių žiedas aplink akis ne toks išsiskiriantis kaip pas patinėlius, snapas taip pat ne toks ryškus, šviesios kaulo spalvos.
Jauniklių išvaizda: Tik palikę lizdą jaunikliai panašūs į pateles, tačiau apatinė kūno dalis yra stipriau taškuota. Jų snapai rudi. Sparnų ir uodegos plunksnos atrodo aiškiau atskirtos nuo likusių plunksnų. Jaunų patinėlių plunksnos yra nuo tamsiai rudos iki juosvai rudos spalvos, patelių plunksnos šviesesnės, besikeičiančios į rudą.
Matmenys
Juodieji strazdai yra smilginio strazdo dydžio arba šiek tiek didesni už paprastuosius varnėnus. Patinai tik truputį stambesni už pateles. Kūno ilgis 24-27 cm,, maksimaliai iki 29 cm, skersmuo tarp išskleistų dviejų sparnų galų 34-38,5 cm , patinėlių sparno ilgis apie 13,3 cm, o patelių 12,8 cm. Uodega 10,4-11,6 cm ilgio. Kaukolė 47-52 mm ilgio, iš kurio 23-27 mm sudaro snapas.
Paprastai svoris nuo 85 iki 105 g, bet Europoje paukščiams būdingas didelis svorio skirtumas skirtingais metų laikais. Pagal ilgalaikius stebėjimus Jungtinėje Karalystėje strazdų svoris svyruoja nuo 71 iki 150 g. Patinėliai vidutiniškai sveria 102,8 g, tuo tarpu patelės apie 100,3 g. Centrinės Europos populiacijos paukščiai didžiausią svorį turi sausio mėnesį, o mažiausiai sveria liepos-rugpjūčio mėnesiais – tuoj po perėjimo laikotarpio. Svoris išauga kaupiant riebalų atsargas.
Porūšiai
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos v12.2 versijoje išskiria 7 juodųjų strazdų porūšius:
Veisimasis
Lizdą krauna neaukštai medžiuose, krūmuose. Vidų iškloja sausomis žolėmis, šaknelėmis. Deda nuo 2 iki 6, bet dažniausiai 3-4 žalsvus su rudokomis dėmelėmis kiaušinius. Peri tik patelė 11–14 dienų. Jaunikliai lizde išbūna 12–16 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13-16 dienų. Išveda dvi vadas.
Mityba
Daugiausia laiko praleidžia ant žemės maitindamiesi. Visalesiai - minta tiek augaliniu, tiek gyvuliniu maistu. Šiltuoju metų laiku purioje žemėje renka vabzdžius, vikšrus, sliekus, žiogus, kitus bestuburius. Antroje vasaros pusėje ar rudenėjant subrendus mėlynėms, medlievoms, serbentams, vyšnioms, šaltekšniams, šermukšniams - lesa jų uogas, obuolius, sėklas.
Balsas
Šis paukštis giesmininkas gieda tupėdamas aukštoje ar vienoje aukščiausių vietų - medyje, ant namo stogo, kamino, antenos ar panašios konstrukcijos. Balsas melodingas ir garsus šių paukščių patinėlių čiulbėjimas Vidurio Europoje girdimas tarp kovo pradžios ir liepos pabaigos ir prasideda vos auštant.
Amžius
Gyvena iki dvidešimties metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 18–21 metų.
Maladečina
Maladèčina (arba Molodèčnas, ) – miestas šiaurės vakarų Baltarusijoje, Minsko srityje, Ušos upės slėnyje, prie senojo kelio Vilnius–Minskas. Maladečinos rajono centras. Geležinkelio mazgas. Metalo apdirbimo, maisto, lengvoji pramonė.
Istorija
Maladečina pirmą kartą minima 1388 m. kunigaikščio Dmitrijaus Algirdaičio priesaikos laiške Ldk Jogailai. LDK laikais Maladečiną valdė įvairios Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų giminės, tarp jų Mstislaviškiai, Oginskiai, Radvilos, Sanguškos, Sapiegos, Tiškevičiai, Zaslavskiai ir kiti. 1413 m. priskirta Vilniaus vaivadijai. XV a. prie Maladčankos ir Ušos upių santakos pastatyta pilis. 1567 m. čia vyko Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės atstovų derybos dėl unijos sudarymo. 1623 m. Maladečine buvo septynios gatvės, gyveno apie 1000 žmonių. XVII a. – XVIII a. Maladečina nukentėjo per Abiejų Tautų Respublikos karus su Rusija ir Švedija. 1738 m. Oginskių rūpesčiu čia pastatyta Šv. Kazimiero bažnyčia. 1757 m. miestas gavo prekybinių privilegijų. 1793 m. kraštą užgrobė Rusijos imperija. 1809–1864 m. čia veikė 5 klasių mokykla, 1864 m. įsteigta mokytojų seminarija, kuri veikė iki 1920 m. ir buvo svarbiausia Maladečinos švietimo įstaiga. 1873 m. pro Maladečiną nutiestas Liepojos–Romnų geležinkelis pagyvino miesto ekonominį gyvenimą. XIX a. pabaigoje įkurtos kelios vietinių žaliavų perdirbimo įmonės, miestelis buvo Vileikos apskrities Maladečinos valsčiaus centras.
Per I pasaulinį karą Maladečinoje buvo apsistoję lietuvių karo pabėgėlių. 1917 m. vasario – 1918 m. sausio mėn. miestas buvo okupuotas Vokietijos kariuomenės, 1920–1939 m. valdė Lenkija, 1929 m. prie miesto prijungtas Buchauščynos kaimas. 1939 m. užimta TSRS ir perduota Baltarusijos TSR, 1941–1944 m. birželio 25 d. vėl užimta Vokietijos kariuomenės. Nacių okupacijos metu šalia miesto buvo įkurta koncentracijos stovykla.
1929 m. gavo miesto teises, jos antrą kartą patvirtintos 1940 m. 1940–1941 m. Maladečinoje veikė pedagoginė mokykla, 1947–1955 m. pedagoginis institutas. 1944–1960 m. srities centras. Sovietmečiu buvo baldų, maisto, lengvosios pramonės centras, gaminti muzikos instrumentai.
Ekonomika
Geležinkeliai veda į Vilnių, Lydą, Polocką, geležinkelis ir plentas į Minską. Yra oro uostas. Išvystyta metalurgija, mašinų (staklių), muzikos instrumentų, radijo imtuvų gamyba, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų, baldų, tekstilės, siuvimo, maisto (pieno, mėsos, konditerijos gaminių, vaisių konservų) pramonė.
Kultūra
Yra kraštotyros muziejus, Dramos, lėlių teatrai, kultūros rumai. Nuo 1993 m. Maladečina yra baltarusų dainos ir poezijos festivalio sostinė. Dievo Motinos Globėjos cerkvė, pastatyta 1867–1871 m., 1762 m. antitrinitarių seminarija (dabar gamyklos cechas), 1907 m. geležinkelio stotis, XIX a. sinagoga, daug tarpukario Lenkijos pastatų. Nuo XV iki XIX a. antrosios pusės ant Ušos kranto stovėjo pilis.
Balandžiai
Balandžiais vadinami:
Mezaninas
Mezaninas – verslo finansavimo būdas, turintis tiek paskolos, tiek akcinio kapitalo elementų. Jis dažniausiai naudojamas, kai kompanija jau gamina produktą ar tiekia paslaugą, tad jo tikslas būna pasiekti kritines apimtis, kurios leistų įmonei atlikti pirminį viešą akijų siūlymą (, IPO). Taip pat tai patogus būdas finansuoti vadybos išpirkimo arba svertinio išpirkimo  sandorius, nes akcininkai nepraranda kontrolės, o mezanino davėjas prisiima riziką, artimą akcinio kapitalo lygio rizikai.
Juodasis čiurlys
Juodasis čiurlys, tradiciškai vadinamas čiurliu, spariu, sviruliu, štaru (Apus apus) – čiurlinių paukščių (Apodiformes) būrio, čiurlinių (Apodidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Geltonosios jūros iki Atlanto vandenyno, šiaurinė arealo riba eina Barenco, Baltosios jūrų pakrantėmis, Pečioros, Obės vidurupiais, Jenisiejaus, Lenos aukštupiais, toliau pietuose tęsiasi iki rytinės Kinijos, Hvanghės aukštupio, Himalajų, pietinio Afganistano, Irano, Irako, Mažosios Azijos ir Viduržemio jūros pakrančių. Taip pat gyvena Britų salose, šiaurės vakarų Afrikoje, Viduržemio jūros salose. Žiemoja Pietinėje Afrikoje.
Lietuvoje
Lietuvoje dažni. Tai migruojanti, plačiai paplitusi ir perinti Lietuvos paukščių rūšis. Aptinkama labai trumpą laiko tarpą – perėti atskrenda gegužės pirmoje pusėje, o dauguma išskrenda rugpjūčio viduryje. Turimais duomenimis ir ekspertiniu vertinimu, Lietuvoje peri 50 000–100 000 juodojo čiurlio porų.
Morfologija
Kūno ilgis 16-17 cm, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 38-48 cm, svoris 35-56 g. Kūnas beveik vienspalvis, tamsus, juodai rudas, balsva gerkle, ilgais ir siaurais pjautuvo formos sparnais. Kojų visi 4 pirštai nukreipti į priekį, turi stiprius riestus nagus, pritaikytus kabintis už stačių sienų, bet netinka vaikščioti žeme. Čiurlio kaklas trumpas. Akys gana didelės, o jų rainelė tamsiai ruda. Snapas mažytis, tačiau žiotys labai plačios.
Jaunikliai nežymiai šviesesni už tėvus, jų plunksninis apdaras tamsiai pilkšvas.
Gyvenimo būdas
Minta smulkučiais vabzdžiais, kuriuos gaudo ore labai greitai skraidydami. Didžiąją laiko dalį praleidžia skraidydami, per parą čiurlys tupi tik apie 2 valandas. Iki šiol gajus mitas, kad „tai vienintelis Lietuvoje paukštis, kuris visiškai negali pakilti nei nuo žemės, nei nuo vandens – jo kojos nepritaikytos pakankamai stipriam atsispyrimui, kurio reikia, norint pakilti. Tik pasilypėjęs ant medžio, nuo stogo ar iš lizdo čiurlys pradeda skristi“. Patekę ant žemės sveiki čiurliai lengvai pakyla tiek nuo plikos žemės (tako ir pan.), tiek ir nuo vejos. Skleidžia garsą „svyrr-svyrr-svyrr“.
Gyvena ir didelių, ir mažų miestų tiek senuose, tiek naujuose kvartaluose, gyvenvietėse, miesteliuose, kaimuose, miškuose, kur yra senų drevėtų pušų. Kiek rečiau aptinkami nuo gyvenviečių nutolusiose atvirose miškingų ar pelkėtų vietovių atvirose erdvėse.
Monogamai - porą sudaro visam gyvenimui. Paprastai laikosi būreliais, o rečiau pavienėmis poromis. Peri dažniausiai bent kelios poros vienoje vietoje, bet neretai sudaro gana dideles kolonijas – viename pastate gali perėti keliasdešimt ar net keli šimtai juodųjų čiurlių porų.
Skraidydami lizdui krauti renka vėjo nešamas plunksnas, plaušus, pakulas, vatą, pūkus, plaukus bei smulkius šapelius. Sugauna netgi smulkiausias vėjo nešamas daleles, jas suklijuoja seilėmis. Lizdas sukamas 6-30 metrų aukštyje, labai primityvus - tai negili, 8–10 cm skersmens duobutė aukštų mūrinių ar gelžbetoninių pastatų plyšiuose, įvairiose nišose, inkiluose, rečiau – aukštai esančiuose uoksuose, drevėse. Seniau, iki Lietuvos urbanizacijos, daugiau čiurlių perėdavo pušų uoksuose ir drevėse.
Birželio pradžioje deda 2, rečiau 1 ar 3 baltus 3,5 g kiaušinius. Peri abu poros nariai 18–20 dienų. Esant drėgnam nepalankiam orui gali liautis perėję ir išmesti kiaušinius. Jaunikliai išsirita pliki ir akli. Jei vasarą staiga atvėsta orai, juodieji čiurliai pasitraukia į pietesnius regionus, o be maisto ir šilumos palikti jaunikliai išgyvena keletą ar daugiau dienų. Taip palikti kitų rūšių paukščių jaunikliai žūtų per keletą valandų. Juodojo čiurlio jaunikliai lizdą palieka po 40–50 dienų. Iš lizdų išskridusių jauniklių tėvai nebemaitina. Užaugę jaunikliai iš lizdavietės krinta žemyn, išskleidžia sparnus ir nuskrenda. Į lizdą jaunikliai grįš tik nakvynei. Abiejų lyčių jaunikliai lytiškai subręsta budami 3-4 metų amžiaus, o ilgiausiai šie paukščiai išgyvena iki 21,1 metų.
Skraidymo rekordai
2020 m. duomenimis, juodieji čiurliai oficialiai yra pripažinti tarp visų paukščių rūšių kaip greičiausi pasaulyje skrajūnai pagal horizontalų skrydį, jie išvysto 31 m/s arba 111,6 km/val. greitį. Galimai dar greitesni pasaulyje yra baltagurkliai hirundapai (Hirundapus caudacutus), kurių greitis horizontalioje padėtyje, kaip manoma, 47 m/s arba 169 km/val., bet moksliškai kol kas iki šiol neįrodyta.
Juodieji čiurliai skrenda periodiškai tankiai plasnodami sparnais, o po to ilgokai sklęsdami. Norėdami atsigerti, juodieji čiurliai sklendžia prie pat vandens ir, snapu braukdami jo paviršių, pasemia gurkšnį vandens. Nuo perėjimo vietų gali nuskristi toli.
Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė
Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė – nacionalinė šalies rinktinė, kuri atstovauja Lietuvai salės futbolo tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos futbolo federacija.
Glidži
Glidži arba Genyigba – istorinė gen etninės grupės valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinio Togo teritorijoje).
Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė
Pirmąkart šalies salės futbolo rinktinė surinkta 2000 m. sausį.
Glidži
Istorija
Gentinė karalystė susikūrė XVII a. II pusėje. Manoma, kad ją įkūrė išeiviai iš dabartinės Ganos, ga etninė grupė iš Nkrano karalystės. Šiuos išeivius vedė vadas Folio Bebe, kuris iš Nkrano atsinešė auksu dengtą kėdę ir karališką audinį. Dėl to Nkranas pradėjo karą, tačiau jiems nepavyko atsiimti pagrobtųjų vertybių. Iki pat mūsų dienų šios šventos relikvijos yra garbinamos, kėdei buvo aukojamos aukos per naujuosius metus ar prieš einant į karą.
Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė
Sudėtis
Atnaujinta  po rungtynių su Baltarusija
Glidži
Istorija
Glidži karalystėje išlikusi Naujųjų metų tradicija Epe-Ekpe, švenčiama pagal vietinį kalendorių rugsėjo trečiąją savaitę, kurios atitikmuo ga etninės grupės tarpe yra homowo.
Nuo XVIII a. Glidži tapo gana nemaža karalyste, įgijusia hegemoniją didelėje Togo pajūrio dalyje. Tačiau XIX a. dėl vidinių nesutarimų karalystėje įsigalėjo dar dvi dinastinės linijos: Lawson ir Adžigo, įsigalėję pajūryje. Glidži išliko svarbiu religiniu centru. Kolonijiniais laikais per XX a. karalystės valdovai išlaikė savo dinastinę liniją, kuri tęsiasi iki dabar.
Valdovų sąrašas
Tradiciniai karalystės valdovai tituluojami fio, nuo 1972 – ge fioga.
Sara
thumb|right|200px|Sara (dailininkas [[Giovanni Battista Tiepolo]]
Sara ( Śārāh vert. princesė) – Pradžios knygoje aprašyta moteris – Abraomo žmona, Izaoko motina.
Kakarieka
Kakarieka – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Laumėnų.
Sara
Gimus Izaokui, Sara išvarė Hagarą ir jos sūnų Izmaelį.
Kai Sara mirė, jai palaidoti Abraomas Hebrono apylinkėse nusipirko olą.
T-28
T-28 – sovietų sąjungoje pagamintas vidutinis tankas. Tankas turėjo pagrindinį bokštelį su 76,2 mm pabūklu ir du mažesnius bokštelius, kuriuose buvo sumontuoti 7,62 mm kulkosvaidžiai. tankas labai panašėjo į britų gaminamą Vickers A1E1 Independent tanką.
Tanko korpusas buvo suvirintas iš voluotų plieno lakštų. Koviniame komplekte buvo 69 sviediniai ir 7938 kulkos.
Iš viso buvo pagaminti 503 T-28 vienetai: 1933 m. – 41, 1934 m. – 50, 1935 m. – 32, 1936 m. – 101, 1937 m. – 39, 1938 m. – 96, 1939 m. – 131, 1940 – 13.
Artūras Labukas
Artūras Labukas (g. 1964 m. vasario 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Alytaus komandose: Dainava Alytus (1990), Snaigė Alytus (1991–1992), Dainava Alytus (2001), Alytis Alytus (2003–2004), Centras Alytus (2011).
Libretas
Iki XVII–XVIII amžiaus sąvokos libretas nebuvo. Operos, operetės ar kito muzikinio kūrinio melodiją kurdavo kompozitorius, o kūrinio žodžius dažniausiai sugalvodavo ir prie muzikos pritaikydavo specialiai tam nusamdyti poetai. Tik XVII–XVIII amžiuje jie buvo imti vadinti libretistais, o jų sukurtas muzikinio kūrinio tekstas – libretu. Nuo to laiko operos ir baleto teatrų repertuaruose minimi ne tik operos, operetės, ar miuziklo kompozitorių, bet ir libreto autorių pavardės.
Šaltiniai
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Voriškis
Voriškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 17 km į pietus nuo Biržų.
Istorija
Voriškis Papilio dvaro inventorių dokumentuose paminėtas 1671 m.
Believe (Justin Bieber albumas)
Believe – trečiasis studijinis kanadiečių atlikėjo Justin Bieber albumas, išleistas 2012 m. birželio 15 d. Šis albumas nuo ankstesniųjų atlikėjo įrašų skiriasi brandesniu skambesiu, labiau primenančiu šokių ir R&B muziką, nei pop. Iš viso buvo išleisti penki singlai, iš kurių pirmasis, „Boyfriend“, susilaukė didelės sėkmės ir pasiekė antrąją vietą JAV „Billboard Hot 100“ bei pirmąją Kanados „Canadian Hot 100“ singlų reitinguose.
„Believe“ susilaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 374 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje, Austrijoje , Kanadoje bei dar dvylikoje šalių. Įrašas tapo šeštu geriausiai parduodamu 2012 m. albumu pasaulyje.
2013 m. sausį buvo išleista nauja albumo versija „Believe Acoustic“, kurioje visos dainos skamba akustiškai.
FK Sloboda Užice
Užicės „Sloboda“ – Serbijos futbolo klubas iš Užicės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m. 2010 m. susijungė su FK Sevojno. Pradėjo naudoti FK Sloboda Point Sevojno pavadinimą.
2011 m. spalio 11 d. vėl grįžo prie Sloboda pavadinimo.
2021–2022 m. rungtyniavp Serbijos lygoje, trečioje pakopoje. Vakarų grupėje užėmė pirmą vietą ir pateko į Pirmą lygą (antra pakopa)
Miglė
Miglė (Poa) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daug gerų pašarinių žolių rūšių. Paplitusi vidutinio ir šalto klimato kraštuose, taip pat yra kosmopolitinių rūšių.
Rušys
Lietuvoje auga 10 rūšių:
Iš viso gentyje yra apie 200 rūšių.
Vengrijos Nacionalinis Bankas
Vengrijos Nacionalinis Bankas (Vengrų: Magyar Nemzeti Bank) yra centrinis bankas, kuris buvo įkurtas 1924 metais. Šis štabas bankas yra įsikūręs Budapešte.
Ona Lažinskienė
Ona Lažinskienė (g. 1948 m. gegužės 2 d. Kelmės raj.) – lietuvių audėja, tautodailininkė.
Biografija
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1983 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2006 m. Parodose dalyvauja nuo 1980 m.
Togo karinės pajėgos
thumb|right|200px|Togo oro pajėgų emblema Togo karines pajėgas sudaro trys skirtingos kariuomenės – sausumos, jūrų ir oro karinės pajėgos. 2001 m. karinėms pajėgoms šalis skyrė 1,8 % savo BVP.
Togo oro pajėgos buvo įkurtos iš karto po nepriklausomybės paskelbimo 1960 m.
Moumouni Dagano
Beli Mumuni Daganas (Beli Moumouni Dagano; g. 1981 m. sausio 3 d.) – Burkina Faso futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Ilgametis Burkina Faso rinktinės žaidėjas.
Profesionalo karjerą pradėjo Dramblio Kaulo Krante. 2000 m. išvyko į Europą, Belgijos klubą „Germinal Beerschot“. 2002 m. su Genko klubu laimėjo šalies čempionatą. Vėliau žaidėjas rungtyniavo Prancūzijoje, o 2008 m. išvyko į Katarą.
Mumuni Daganas Burkina Faso rinktinėje debiutavo 1999 m. Jis tapo rezultatyviausiu visų laikų Burkina Faso rinktinės žaidėju.
Makio ieva
Makio ieva (Padus maackii) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos krūmas ar nedidelis medis. Auga Korėjoje, Mandžiūrijoje, Rusijos Primorėje ir Paamūrėje.
Aukštis iki 4–10 m. Jaunų medžių žievė bronzinės spalvos, lygi, blizgi, vėliau tampa pilkšvai ruda, atplėšiusi. Lapai priešiniai, ovalūs, 4–8 cm ilgio, tamsiai žali. Žiedai susitelkę 5–7 cm ilgio kekėse. Vaisius – tamsiai raudonas (vėliau pajuoduoja) kaulavaisis, valgomas. Mediena gelsva, rusva, iš jos daromi lankai, pavaržos.
Lietuvoje Makio ieva kaip dekoratyvinis augalas auginama želdynuose.
Čiurliniai
Čiurliai arba čiurliniai (Apodidae) – čiurlinių paukščių (Apodiformes) būrio šeima. Čiurliai išvaizda, įskaitant ir skrydyje, labai panašūs į žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, kregždinius (Hirundinidae) paukščius, nors jiems visiškai negiminingi.
Tai labai maži ir vidutinio dydžio paukščiai su labai ilgais ir smailiais sparnais. Kojos trumpos, netinkančios vaikščioti ant žemės. Snapas mažas, žiotys labai plačios.
Bahreino dinaras
Bahreino dinaras (arab. دينار) (ISO 4217 kodas – BHD) – oficialus Bahreinu piniginis vienetas. 1 dinaras = 1000 filsų. Pavadinimas kilo iš romėniškos monetos denaro.
Čiurliniai
Baltasprandis amerikinis čiurlys (Streptoprocne semicollaris) yra didžiausia čiurlių šeimos rūšis, kurio kūno ilgis iki 25 cm, svoris iki 225 g. Mažiausia rūšis – mažasis čiurlys (Apus affinis), kurio kūno ilgis apie 12 cm, sparno ilgis apie 13,7 cm, svoris apie 25 (18-30) g.
Puikūs skrajūnai ir labai daug laiko praleidžia skraidydami. Tai viena greičiausių skrajūnų pasaulyje paukščių šeima. Buvo išmatuotas juodųjų čiurlių skrydžio greitis horizontalioje padėtyje, ir siekė 31 m/s arba 111,6 km/val (69,3 mylios/val), nors jų įprastas skrydžio greitis migruojant 35 km/val – 42 km/val. Kaip manoma, dar greitesnis arba galimai greičiausia pasaulyje rūšis yra baltagurklis hirundapas (Hirundapus caudacutus), kurio greitis horizotalioje padėtyje 47 m/s arba 169 km/val, bet moksliškai iki šiol tai neįrodyta.
Čiurliai ore gaudo smulkius vabzdžius. Lizdus įsirengia aukštai pastatų plyšiuose, palėpėse, taip pat uoksuose, inkiluose.
Čiurliniai (Apodidae) Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos 3 rūšys, priskiriamos tikrųjų čiurlių (Apus) ir alpinių čiurlių (Tachymarptis) gentims:
Čiurlinių (Apodidae) šeimos klasifikacija
thumb|right|230px|[[Baltapilvis alpinis čiurlys (Tachymarptis melba)]] thumb|right|230px|[[Baltasturplis čiurlys (Apus caffer)]] thumb|right|230px|[[Baltagurklis šeriuotakojis čiurlys (Aeronautes saxatalis)]]
Šeima skirstoma į 2 pošeimius, kuriuose yra 4 tribos ir 18 genčių – viso apie 100 rūšių:
Bakšėnai
Per kaimą eina Salamiesčio−Alizavos kelias, iš rytų teka Upelis.
Istorija
Archeologiniai šaltiniai rodo, kad kaimo apylinkėse žmonės gyveno dar prieš mūsų erą, o pats kaimas susiformavo Valakų reformos metu XVI a.. Nuo 1603 m. minimas kaip Salamiesčio dvaro kaimas, kurį sudarė 11 valakų. 1645 m. kaimas pažymėtas Biržų dvaro kunigaikštystės žemėlapyje. XVIII a. pradžioje priklausė Vabalninko valsčiui. 1819 m. Bakšėnai su Salamiesčio dvaro valdomis atiteko Mykolui Tiškevičiui.
1961–1915 m. priklausė Panevėžio apskrities Čypėnų valsčiui, 1919–1946 m. – Biržų apskrities Vabalninko valsčiui. 1933 m. išskirstytas į vienkiemius. 1947–1950 m. kaimas priklausė Biržų apskrities Kupreliškio valsčiui.
Kazys ir Lionginas Mikoniai organizavo Aukštaičių pažangiojo jaunimo organizaciją, 1916–1917 m. leido slaptą laikrašty „Irklas“. Po Antro pasaulinio karo apylinkėse veikė Albino Tindžiulio-Dėdės vadovaujami partizanai.
1947 m. kaime įkurtas kolūkis „Tarybinis pirmūnas“, o iki 1984 m. Bakšėnai buvo kolūkio centras. 1950 m. prijungtas Zasinyčios kolūkis, 1970 m. – „Atžalynas“ ir bendras kolūkis pervadintas Bakšėnais. 1984 m. buvo prijungtas prie Salamiesčio kolūkio. Gyvavo iki 1991 m.
1916 m. buvo atidaryta trijų skyrių pradinė mokykla, o 1929 m. buvo keturi skyriai. Mokykla patalpas nuomojo, savo žemės neturėjo. Veikė iki 2001 m. Nuo 1947 m. Bakšėnuose veikė biblioteka.
Piliakalniai
Gyvenvietės teritorijoje, Pyvesos dešiniajame krante yra nukirstos piramidės formos Bakšėnų piliakalnis. Jo aikštelė lygi, 25×15 m dydžio. Piliakalnio pietinis ir rytinis šlaitai statūs, o šiaurinis ir vakarinis – nuolaidūs. Rasta žalvarinių dirbinių (saugomi LNM), lipdytinės lygiosios ir brūkšniuotosios keramikos, kaulinis žeberklo antgalis, akmeninės trinamosios girnos, akmeninis kirvis, gyvulių kaulų.
Kaimo rytinėje dalyje, prie Upelio žiočių, yra nedidelis Milžinkapio piliakalnis.
Naklas
Naklu vadinamos gyvenvietės:
Karcinoma
Karcinoma – vėžio rūšis, epitelinio audinio piktybinis navikas, dažniausia piktybinių navikų rūšis. Dažniau pasitaiko tarp vyresnio amžiaus žmonių.
Rūšys:
Klasifikavimas pagal ICD-O
(8010-8790) Epiteliniai
Gydoma operacija, radioterapija, antinavikiniais vaistais.
Zalavas
Zalavas – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Pabradės, 9 km į pietus nuo Sarių, Meros dešiniajame krante, prie kelio, 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos. Seniūnaitijos centras. Veikia „Ryto“ vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrius. Yra Zalavo dvaro sodybos liekanos. Tolėliau vakaruose telkšo ežeras Perūnas, prasideda Pabradės miškai.
miniatiūra|left|Riboženklis miniatiūra|left|Tiltas per [[Mera|Merą]]
Istorija
XIX a. žinomas Zalavo dvaras, buvo vandens malūnas, karšykla. Vėliau pro kaimą nutiestas Pabradės–Lentupio geležinkelis. 1918 m. įkurta pradinė mokykla.
LTSR metais – Baliulių tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Karališkiai (Ukmergė)
Karališkiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Laumėnų.