cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mazovai
Mazovai (,, mazoviškai:Masovsany) – etnografinė lenkų tautos žmonių grupė gyvenanti Lenkijos Mazovijos regione Palenkės vaivadijos vakaruose ir Mazovijos vaivadijoje. Didžiausios mazovų gyvenvietės yra Plockas, Lomža, Vizna, Čerskas, Cechanuvas, Plonskas, Zakročimas ir Grujecas. Mazovų etninei grupei priklauso ir Mozūrų bei Kurpių subetninės grupės. Šiais laikais Mazovais vadinami ir visos Mazovijos vaivadijos gyventojai. XI a. mazovai šiaurėje ribojosi su galindais, rytuose su jotvingiais, pietuose ribojosi su Pilicos upe, vakaruose su Kujavais ir Lenčicanais.
Istorija
Manoma, kad mazovai į šias žemes atsikraustė maždaug XII a. amžiuje. Prieš jiems atsikraustant didžiojoje dalyje šių žemių gyveno baltų gentys galindai, prūsai ir jotvingiai. Atsikraustę mazovai užgrobė dalį šių genčių žemių. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Mazovai buvo paminėti XI a. Nestoro kronikose. Prieš apsikrikštijant Mazovai buvo pagonys ir tradiciškai mirusiųjų kūnus laidodavo Šiaurės žvaigždės kryptimi. Šias žemes esančias į rytus nuo Vyslos upės X a. pabaigoje užkariavo lenkų kunigaikštis Meška I ir prijungė prie Lenkijos karalystės. 1138–1526 m. ši tauta priklausė Mazovijos kunigaikštystei, 1529–1795 m. Mazovijos vaivadijai, 1795–1807 m. Prūsijos karalystei, 1807–1915 m. Rusijos imperijai, 1915–1919 m. Vokietijos imperijai, 1919–1939 m. II Lenkijos Respublikai, 1939–1945 m. Trečiajam Reichui ir nuo 1945 m. Lenkijai.
Besos stadionas
Estádio do Bessa Século XXI – futbolo stadionas Porte, Portugalijoje. Jame namų rungtynes žaidžia Boavista FC. Pastatytas 2003 m. vietoje seno stadiono UEFA Euro 2004 m. čempionatui. Statybų kaina €45 milijonai. Talpa 28 263 žiūrovai.
Volkeris, Teksaso reindžeris
Volkeris, Teksaso reindžeris, taip pat žinomas kaip „Kietas Volkeris“ – teisingumas teksasietiškai) – 1993–2001 m. filmuotas amerikiečių serialas (sugrįžimas 2021 m. sausio 21 d.). Lietuvoje šis serialas anksčiau rodytas per TV3 ir LRT televiziją. Nuo 2012 m. balandžio 2 dienos transliuojamas per LNK televiziją.
Siužetas
Kiekviena serija parodo atskirą pasakojimą, todėl jas galima žiūrėti atskirai ir ne iš eilės. Teksaso policijai pranešama apie veikiančią nusikalstamą grupuotę, kurios Volkeris, Teksaso reindžeris, ieško, suranda ir sulaiko. Dažniausiai jam reikia susidurti su žmonių jausmais, abejingumu, išankstinėmis nuostatomis, baime. Jis stengiasi pakeisti žmonių mąstymą, ne tik pagauti nusikaltėlius. Kartais jo draugai papuola į pinkles, tada jis juos vaduoja. Sulaikydamas visada su jais susimuša. Muštynėse jis niekada nenaudoja ginklo, tik kojas. Taip pat jis įkuria kovos mokyklą, vadovauja vaikų stovyklai, pavaduoja mokytoją, į namus paima sergantį vaiką.
FC Katowice
Katovicų FC – Lenkijos futbolo klubas, kurį Katovicuose įkūrė vokiečiai. 1945 m. klubas iširo, 2007 m. atkurtas.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1905 m.
Julianas Semionovas
thumb|250px|Julianas Semionovas
Julianas Semionovas (, tikrasis vardas Julianas Liandresas, 1931 m. spalio 8 d. Maskvoje – 1993 m. rugsėjo 5 d. Maskvoje) – žydų kilmės tarybinis rašytojas, kino scenaristas, žurnalistas. Laikraščio „Visiškai slaptai“ įkūrėjas (1989), vienas iš žurnalistinio tyrimo ir politinio detektyvo pradininkų Tarybų Sąjungoje.
Mokslai
Mokėsi Maskvos orientalistikos institute, iš kurio buvo pašalintas kaip „liaudies priešą“ areštavus jo tėvą. Vėliau jam buvo leista grįžti mokytis, instituto Artimųjų Rytų fakultetą baigė 1953 m.
Maskvos universitete mokėsi Istorijos fakultete ir tuo pat metu dėstė afganų (puštūnų) kalbą.
Kūryba
J. Semionovas – daugelio politinių detektyvų autorius. Vienas populiariusių tarybinių personažų – jo sukurtas herojus štandartenfiureris Štirlicas, TSRS žvalgas iš romanų „Septyniolika pavasario akimirkų“, „Briliantai proletariato diktatūrai“, „Majoras Viesulas“ ir kt. Pagal jo romanus ir scenarijus sukurta daug meninių filmų: „Septyniolika pavasario akimirkų“, „Majoras Viesulas“, „TASSas įgaliotas pareikšti“, „Petrovka 38“, „Ogariovo g. 8“, „Isajevas“ ir kt.
Ežeriniai šapalai
Ežeriniai šapalai (Couesius) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Nagisa Ošima
thumb|200px|right|Oshima Nagisa Kanų kino festivalyje, 2000 m. Nagisa Ošima (jap. 大島 渚 Ōshima Nagisa; 1932 m. kovo 31 d. - 2013 m. sausio 15 d.) – japonų kino režisierius.
Biografija ir kūryba
1950 metais pabaigęs Kioto universitetą, kur studijavo teisę, Nagisa Ošima pradėjo mokytis japonų kino kompanijos Shochiku organizuojamuose režisieriaus – asistento kursuose. Rasti teisininko darbą pokario Japonijoje buvo sunku, ir būsimas režisierius prarado bet kokį susidomėjimą šia sritimi.
Vis dar dirbdamas Shochiku, Ošima pradėjo statyti savo filmus. Debiutinis darbas „Meilės ir vilties miestas“ (愛と希望の街; Ai to kibo no machi), išėjo 1959 metais.
Pirmasis šlovę atnešęs filmas buvo 1961 metų „Sugavimas“ (Shiiku), pastatytas pagal Kenzaburo Oe romaną.
1967 Nagisa Ošima pastatė „Nindzių grupę“, pagal populiarią mangą Ninja Bugei - cho. Tai buvo XVI a. saga apie priespaudoje gyvenančius valstiečius ir nindzę. Filmą sudarė paprasčiausiai nufotografuoti komikso puslapiai su įgarsinimu. Nepaisant to, jis buvo sėkmingas tiek pagal kritikų atsiliepimus, tiek komerciškai.
Nors Japonijoje režisierius jau buvo žinomas, tačiau visame pasaulyje jį išgarsino kontroversiškas filmas „Jausmų imperijoje“ (Ai no corida), 1976, statytas kartu su prancūzų prodiuseriu Anatole Dauman ir paremtas tikra istorija apie tragiškai pasibaigusią seksualinę maniją 1930 Japonijoje. Ypač atviros sekso ir žiaurumų scenos pribloškė ne vieną žiūrovą ir kritiką tiek Japonijoje, tiek vakaruose. Jis buvo pabaigtas montuoti Prancūzijoje, o neiškarpyta filmo versija Japonijoje iki dabar neprieinama.
Vėliau, 1978 metais išėjęs kitas Oshimos darbas, tam tikra prasme – „Jausmų imperijos“ tęsinys, „Aistrų imperija“ (Ai no borei) jau laimėjo Kanų festivalio prizą už geriausią režisūrą. Šio filmo siužetas nebeturi nieko bendro su pirmuoju, tačiau jame tęsiama ta pati tema – beprotiška seksualinė manija. Nepaisant temos ir atvirų scenų, abiejų filmų negalima laikyti erotiniais – sukuriama ypač slegianti nuotaika, tamsi atmosfera ir tragiškos pabaigos palieka labai slegiantį įspūdį.
1983 metais išėjo kitas kritikų pripažinimo sulaukęs filmas, „Linksmų kalėdu, pone Lorensai“ (Senjou no Merii Kurisumasu), kuriame vaidino Takeshi Kitano, Didžiosios Britanijos dainininkas David Bowie ir garsus japonų kompozitorius bei aktorius Ryuichi Sakamoto.
Paskutinis Nagisos Oshimos filmas, 1999 metų „Tabu“ (Gohatto) dėl savo aptariamos temos – homoseksualių santykių tarp samurajų – vėl susilaukė prieštaringų vertinimų, tačiau taip pat ir didelio populiarumo. Tabu vėl vaidino Takeshi Kitano, o garso takelį kūrė Ryuichi Sakamoto.
Režisierius mirė 2013 m. sausio 15 d. nuo plaučių uždegimo.
Tarantulo ūkas
thumb|250px|Tarantulo ūkas
Tarantulo ūkas – milžiniškas žvaigždėdaros regionas kaimyninėje Didžiojo Magelano Debesies galaktikoje. Dėl savo keistos išvaizdos, primenančios voragyvį, pavadintas Tarantulo ūku. Šis žvaigždėdaros regionas nutolęs 160 000 šviesmečių. Objektas yra maždaug 1500 šviesmečių skersmens.
Ūkas yra pietinio pusrutulio Auksinės Žuvies žvaigždyne. Kosminio Tarantulo ūko kaimynystėje taip pat yra ir artimiausia neseniai sprogusi supernova.
Grybeliai
Grybeliai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Utenos.
Istorija
1921 m. kaimas išskirstytas viensėdžiais. Tarpukariu veikė plytinė, odų dirbtuvė.
Klamputė
Klamputė – buvęs viensėdis centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Kėdainių, tarp Keleriškių gyvenvietės ir Josvainių miško, Keleriškių tvenkinio (Smilgaitis) pakrantėje. Veikia kaimo turizmo sodyba „Ąžuolotas“. Pasiekiama vietinio kelio „Bartkūniškiai–Keleriškiai“ atšaka link Josvainių miško (buvusios karinės bazės).
Istorija
thumb|left|Keleriškių tvenkinys ties Klampute
Tarybiniais metais Klamputėje būta sandėlio, buvo įveisti sodai.
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Keleriškių.
Kobalaminas
Kobalaminas (dar žinomas kaip vitaminas B12) – B grupės vitaminams priklausantis kofermentas. Įprasta vitaminą B12 tapatinti su cianokobalaminu, kuris dažniausiai vartojamas maistiniuose papilduose, tačiau biochemikai apibūdindami vitamino B12 apykaitą tiria bei naudoja ir kitas jo formas – hidroksikobalaminą (OH-B12) metilkobalaminą (Me-B12) ir adenozilkobalaminą (Ado-B12). Kobalaminai padeda kraujodarai ir yra svarbūs nervų sistemai. Pakankami kiekiai yra reikalingi homocisteino skaidymui, kuris susiformuoja kūnui metabolizuojant aminorūgštį metioniną bei pačiai metionino apykaitai.
Šaltiniai
Kobalamino šaltiniai – dirvožemis ir nesterilus vanduo, gyvūninės kilmės produktai, augaliniame maiste aptinkamas su dirvos likučiais. Vitaminas aptinkamas kepenyse, inkstuose, širdyje, mėsoje, žuvyje, piene, kiaušiniuose, jūržolėse, ir tam tikro tipo mielėse. Vitaminą B12, kartu su vitaminu K, sintetina storojoje žarnoje, dirvoje ir vandenyje gyvenančios bakterijos.
Netradiciniai natūralūs vitamino B12 šaltiniai taip pat egzistuoja, tačiau jų panaudojimas kaip B12 mitybinis šaltinis yra abejotinas. Pavyzdžiui, augalai, ištraukti iš žemės ir nenuplauti skrupulingai gali turėti vit. B12 likučių iš bakterijų, esančių aplinkiniame dirvožemyje. B12 taip pat randama ežerų vandenyje, kuris nebuvo dezinfekuotas. Kai kurie vabzdžiai, tokie kaip termitai, turi B12 gaminamą bakterijų jų virškinimo trakte, analogiškai kaip ir atrajojantys gyvūnai. Pats žmogaus virškinimo traktas gali turėti B12 gaminančias bakterijas plonojoje žarnoje, bet neaišku ar pakankamas vitamino kiekis gali būti pagamintas mitybos poreikiams patenkinti.
Kūnas gali sukaupti vitamino B12 atsargas, kurių užtenka keleriems metams. Bet žmogui senstant, vitamino B12 stoka gali pasireikšti dėl to, kad sutrinka šio vitamino įsisavinimas. Peržengus 50 metų ribą 10-30 % žmonių patiria atrofinį gastritą, dėl kurio sumažėja skrandžio rūgšties. Kadangi skrandžio rūgštis yra itin svarbi skaidant maistines medžiagas, gali sutrikti vitamino B12 pasisavinimas. Dėl to yra rekomenduojama, kad vyresni nei 50 metų naudotų maistą kuris yra papildytas vitamino B12. Krono liga taip pat gali paveikti vitamino B12 pasisavinimą.
Savybės
Vitaminas B12 tirpsta vandenyje, kaupiamas organizme. Šio vitamino apykaitai svarbūs vitaminai C, B2 ir B6.
Kobalaminus gamina žarnyno bakterijos, tačiau jie nėra įsiurbiami – jie yra pasisavinami tik skrandyje.
Poveikis
Taip pat reguliuoja maisto energijos kaupimą raumenų audiniuose ir kraujodarą, aktyvina folio rūgštį, mažina cholesterolio koncentraciją kraujo plazmoje.
Poreikis
Vitamino reikia 3 mikrogramų per parą. Nėščioms ir maitinančioms moterims vitamino reikia 4 mikrogramų per parą.
Trūkumas
Vitamino B12 trūkumo simptomai panašus į anemiją. Trūkumas pasireiškia pabalusia oda, sumažėjusiu energingumu, nuovargiu, oro trūkumu, mažakraujystė, degantis liežuvis, pageltusi gleivinė, silpnumo jausmas pakrūtinyje, pakrikusi psichika.. Neurologiniai simptomai pasireiškia galūnių dilgčiojimu arba nutirpimu, sutrikusia eisena, atminties sutrikimais, demencija, sutrikusia orientacija, vizualiniais sutrikimais, nemiga, šlapimo puslės ir vidurių sutrikimais.
Kobalaminų trūkumas yra plačiai paplitęs visuomenėje. Bostono Tufts universitete atliktas tyrimas parodė, kad net 39% tiriamųjų kraujo plazmoje vitamino B12koncentracija buvo žemiau 258 pmol/l. Šio rodiklio žemiausia normos riba yra skirtinga skirtingose šalyse, pvz., Japonijoje ji pakelta iki 550 pmol/l siekiant išvengti Vakaruose dažnos demencijos, neurologinių ir psichiatrinių susirgimų. Visiškai negaunant vitamino B12, suaugusiems trūkumas pasijunta po 5-10 metų, nes ilgą laiką gali būti naudojamos organizme sukauptos atsargos. Kūdikiams, kurių motinoms šio vitamino trūko nėštumo ir maitino krūtimi metu, jo trūkumas gali pasireikšti iškart.
Kadangi vitamino B12 trūkumo tyrimai neturi vieno, universalaus standarto, įtariamai diagnozei patvirtinti atliekami keli skirtingi laboratoriniai tyrimai. Vitamino B12 serumo vertė yra gana netinkama, nes kinta vėlai, be to, yra palyginti nejautri ir nespecifinė. Metilmalono rūgštis šlapime arba kraujo plazmoje laikoma funkciniu vitamino B12 žymekliu, kuris padidėja, kai vitamino B12 atsargos išsenka. Tačiau padidėjęs metilmaloninės rūgšties kiekis taip pat gali rodyti dažnai nepastebimą medžiagų apykaitos sutrikimą - kombinuotą maloninės ir metilmaloninės rūgšties aciduriją (CMAMMA). Ankstyviausias vitamino B12 trūkumo žymeklis yra mažas holotranskobalamino (holoTC), kuris yra vitamino B12 ir jo transportinio baltymo junginys, kiekis.
Perteklius
Vitaminas praktiškai nenuodingas, retais atvejais perdozavus gali atsirasti paprastųjų spuogų, paūmėti žvynelinė.
Pernaša ir kaupimas
Vitaminą B12 organizme perneša ir jungia įvairiūs baltymai. Maisto B12 yra sujungtas su baltymais. Skrandyje B12 atskiriamas nuo baltymų ir sujungiamas su taip vadinamu R baltymu, kuris jį (ir kitus korinoidus) perneša į plonąsias žarnas. Čia kasos fermentai atskiria B12 nuo R baltymo ir jungia su IF. Tai yra B12 absorbcijai būtinas neuramino rūgšties turintis glikoproteinas IF (savitasis intrinsic factor), esantis skrandžio gleivinėje. Jis sudaro su vitaminu B12 pepsinui atsparų kompleksą, absorbuojamą apatinėje žarnyno dalyje. Žarnyno ląstelėms absorbavus B12, jis jungiamas su kitais R baltymais: transkobalaminu 2 (TC2 arba TCII) arba haptakorinu. TC2 perneša B12 į kitus kūno audinius. Visų audinių ląstelės turi TC2 receptorius. Serumo B12 pristatantys baltymai yra TCII, o atsargos baltymai haptakorinai yra TCI ir TCIII. Biologiškai aktyvaus B12 kiekis koreliuoja su holo – transkobalamino (HoloTCII) koncentracija. Ši B12 forma sudaro 6-25 proc. bendro plazmos B12 kiekio (kitas sujungtas su haptokorinais).
Tyrimai
George Minot ir William Murphy XX a. pradžioje pasiūlė kepenų terapiją piktybine anemija sergantiems žmonėms, pastebėję, kad tokių ligonių būklė pagerėja valgant kepenis. Už tai G. H. Whipple, G. R. Minot ir W. P. Murphy 1934 metais buvo apdovanotas Medicinos Nobelio premija. Tačiau tuo metu jie dar nežinojo, kad būtent vitaminas B12 yra atsakingas už gydomąjį poveikį. Kepenyse esanti medžiaga buvo pavadinta „antianeminiu faktoriumi“, o 1948 m. išskirta ir pavadinta vitaminu B12. Cianokobalamino molekulės cheminę struktūrą Rentgeno kristalografijos metodu nustatė kitos Nobelio premijos laureatės Dorothy Crowfoot Hodgkin laboratorija 1955 metais.
Ryan Lochte
Ryan Steven Lochte (g. 1984 m. rugpjūčio 3 d.) – JAV plaukikas. Pasaulio rekordininkas ir olimpinis čempionas.
Biografija
2011 m. sportininkas išrinktas pasaulio metų sportininku. Sportininkas per savo karjerą pagerino dešimt pasaulio rekordų.
2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lochte pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu 4x200 m laivuojami stiliumi estafetėje. Po ketverių metų 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse plaukikas iškovojo du aukso medalius ir pirmą kartą tapo čempionu individualioje rungtyje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pirmąją dieną Lochte tapo olimpiniu čempionu 400 m kompleksiniame plaukime.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lochte užėmė penktą vietą individualiame kompleksiniame plaukime, bei pelnė aukso medalį kartu su JAV rinktine estafetiniame plaukime.
Argentinos himnas
thumb|Vicente López y Planes, Argentinos valstybinio himno žodžių autorius
Argentinos himnas – vienas iš oficialių Argentinos Respublikos atributų.
Argentinos himno pirminė versija „El 25 de Mayo“ atlikta vaidinime „Casa de Comedia“ 1812 m. gegužės 24 d. pagal Luiso Ambrosijo Morantės žodžius ir Blaso Pareros muziką. Tą pačią naktį remdamasis išgirstu himnu, Vicentė Lopesas pradėjo rašyti „Marcha Patriótica“. 1813 m. gegužės 11 d. Generalinė Konstitucinė Asamblėja pritarė pasiūlytam himno projektui ir įpareigojo Blasą Parerą sukurti muziką. Ispanas B. Parera, bandydamas išvengti nemalonumų su Ispanijos valdžia atsisakė, tačiau Asamblėjai pagrasinus mirties bausme, sukūrė per vieną naktį. Užbaigtas himnas pirmą kartą atliktas aristokratės Markitos Sančes de Tomson (Mariquita Sánchez de Thompson) namuose 1813 m. gegužės 14 d., o viešai pristatytas gegužės 25 d., kaip „Canción Patriótica“. 1847 m. pervadintas į „Himno Nacional Argentino“. 1900 m. kovo 30 d. prezidento Chulijaus A. Rokos nutarimu valstybinis himnas sutrumpintas (paliktas pirmas ir paskutinis posmas) motyvuojant tuo, kad taikos metu tautos dvasiai atspindėti pakanka trumpesnio varianto.
Argentinos himno atlikimas privalomas priimant oficialius užsienio svečius, valstybinių švenčių metu. Radijo stotys savanoriškai atlieka vidurnaktį, o televizijos kanalai baigdami dienos programą. Nacionalinių švenčių metu visos radijo stotys ir televizijos kanalai privalo atlikti lygiai vidurdienį ir vidurnaktį.
San Pedras (DKK)
Istorija
Pirmasis europietis, pasiekęs šį kraštą buvo portugalas Soeriras Da Košta (XV a.).
Lavalio universitetas
Lavalio universitetas – seniausias Kanados ir ketvirtas Amerikos žemuno universitetas Kvebeko mieste. Dėstoma prancūzų kalba. Apie 44 000 studentų, 1900 dėstytojų.
Istorija
1663 m. Kvebeko vyskupas Fransua de Moromorensy-Lavalis įsteigė seminariją. Jos pagrindu karalienė Viktorija 1852 m. Kvebeke įkūrė Lavalio universitetą. Lavalio universitetas 1878 m. įsteigė Kvebeko universitetą Monrealyje
Struktūra
Universitete 17 fakultetų, 66 skyriai, mokyklos, institutai ir mokslo centrai. Lavalio universiteto biblioteka turi surinkusi 5000 atlasų, 125 000 žemėlapių, 160 000 aerofonuotraukų, 16 500 filmų, kurie baigiami skaitmeninti.
Lietuviai
Universitete dirbo Julius Dudonis, Emilijus Knystautas
Universitete studijavo Birutė Ciplijauskaitė
Vitaminas E
Šaltiniai
Farmacijos, kosmetikos pramonėje dažniausiai naudojamas sintetinis vitaminas E. Natūralaus vitamino E randama daugelyje maisto produktų, daugiausia aliejuose, grūdinėse kultūrose, ypač daug motinos piene.
Savybės
Vitaminas E tirpsta riebaluose, atsparus karščiui, organizme kaupiasi riebaliniuose audiniuose. Geriau pasisavinamas ir dvigubai veiksmingesnis yra natūralus vitaminas E.
Poveikis
Vitaminas E – svarbus antioksidantas, saugo organizmą nuo laisvųjų radikalų žalingo poveikio, slopina daugelio kenksmingų medžiagų, sukeliančių riziką susirgti vėžiu, poveikį. Taip pat vitaminas reikalingas ląstelių membranų stabilumui palaikyti, saugo arterijų vidinę sienelę nuo kalkėjimo, aterosklerozės, skatina gyti žaizdas, stiprina organizmo imunitetą, gali apsaugoti nuo kenksmingo ultravioletinių spindulių poveikio.
Vitaminas E neleidžia atsirasti arba šalina jau atsiradusius kraujotakos pažeidimus, nes sumažina kraujo krešėjimą ir neleidžia susidaryti trombams.
Poreikis
Suaugusiam žmogui dienos norma – apie 10 miligramų tokoferolio ekvivalentų, nėščiosioms – 12 miligramų, žindyvėms – 14 miligramų.
Trūkumas
Sveikiems žmonėms vitamino E netrūksta, tačiau jo gali trūkti dėl visiško badavimo, sutrikus riebalų rezorbcijai, dėl geltos, kasos ar tulžies pūslės ligų, taip pat neišnešiotiems kūdikiams. Trūkumas pasireiškia nervų sistemos sutrikimu, virškinimo sutrikimais, alergija, gali sumažėti vyrų lytinis potraukis ir sulėtėti spermatozoidų judrumas, moteris gali ištikti savaiminis persileidimas, jos gali tapti nevaisingos.
Perteklius
Vartojant labai daug vitamino E padidėja polinkis kraujuoti, silpnėja imunitetas, gali sutrikti virškinimas, atsirasti nuovargis, odos uždegimai. Be to, dešimtmetį kasdien suvartojamas kiekvienas 100 mg vitamino E kiekis papildomai 7 proc. padidina tikimybę susirgti vėžiu.
Teisinė subsumcija
Subsumcija ( - po, sumere - imti, participas II sumptum) subsumpcija - teisinis metodas; veiksmas, kai viena teisiškai reikšminga sąvoka priskiriama kitai. Subsumcija svarbi taikant ir aiškinant teisę.
Abstrakti teisės norma taikoma visada konkrečiam atvejui. Norint teisiškai priskirti (kvalifikuoti) įvykį, veiką, reiškinį, būtina nustatyti atitinkamą kvalifikuojamo dalyko ir normos santykį.
Subsumuojamos teisės normų struktūra - "jei - tada". "Jei" dalyje nusakoma normos hipotezė, "tada" dalyje - elgesio taisyklė, sankcija. Normos sudėties požymiai apima įvairius elementus, todėl atitinkamam subsumavimui yra reikalinga požymių visuma, nes tik tuomet gali būti taikoma norma. Teisinė pasekmė kyla tik esant arba įvykdžius visas normos veikimo sąlygas. Jei, pvz., normoje minimi nužudymo kaip veikos požymiai, tada sankcija kyla tik tuomet, jei yra išpildomi visi nužudymo kaip nusikaltimo sudėties požymiai.
Subsumcijai būtinas sąvokos apibrėžimas, naudotinas kaip abstraktesnė sąvoka. Teisinis apibrėžimas - teisinio teksto aiškinimo rezultatas.
Pavyzdžiai
Petriukas reikalauja iš Jonuko sumokėti už knygą sutartą kainą.
Subsumcijos klausimas: ar gali P reikalauti iš J sumokėti už knygą pagal LR CK XZY str.?
1. Sąlyga: būtina, kad J ir P būtų sudarę knygos pirkimo - pardavimo sutartį.
3. Subsumavimas: J ir P sutarė, kad P perduosiąs Jonukui knygą už konkretų piniginį užmokestį.
4. Konstatavimas (konkliuzija): J ir P sudarė pirkimo - pardavimo sutartį.
Išvada: J turi sumokėti P.
Pagal konkrečias bylos aplinkybes gali būti tikrinama, ar sutartis galioja, ar kaina nesumokėta, ar reikalavimas neišnyko, ar nėra kitų teisinių kliūčių reikalavimui įgyvendinti ir pan. Tokiu atveju po antrojo žingsnio sektų vėl papildomos sąlygos, po šių - atitinkamų sąlygų teisiniai apibrėžimai, po kurių - konstatavimas dėl konkrečių sąlygų atitikimo arba ne. Jei neįvykdomos teisinio apibrėžimo sąlygos, prieinama išvados, kad konkreti situacija neatitinka sąlygų atitinkamai normai taikyti.
Formos
Subsumcija gali būti dėstoma įvairia forma. Aukščiau pateikiama subsumcija - ekspertizės stiliumi, kai po apibrėžimų seka normos sudėties požymių konstatavimas ir konstatuojama teisinė pasekmė. Kita subsumcijos forma - nuosprendžio stilius.
Jawa
JAWA – motociklas, gamintas buvusioje Čekoslovakijoje bei gaminamas dabartinėje Čekijos respublikoje.
Pirmasis JAWA motociklas pasirodė 1929 m. Jį sukūrė Čekijos karo pramonininkas Frantisek Janeček, kuris tuo metu norėjo paįvairinti savo gamyklos prekių asortimentą. Janeček nutarė toliau tęsti motociklų gamybą, nors tuo metu Čekijoje jau buvo 21 motociklų gamykla.
Naujesnės Jawa motociklų markės
! Modelis ! Gaminimo metai
Andreikėnų piliakalnis
Andreikėnų piliakalnis arba Juozapotos kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A899P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1305) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Utenos seniūnija, prie Andreikėnų kaimo. Pasiekiamas keliu Kvykliai-Andreikėnai pavažiavus 2 km nuo sankryžos Kvykliuose, yra dešinėje, į pietus nuo kelio, miško šiaurės rytų pakraštyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiros didelės kalvos šiauriniame gale. Aikštelė keturkampė, pailga pietų-šiaurės kryptimi, 82x21 m dydžio, 2 m aukštesniu šiauriniu galu. Joje rasta degtų plytų, geležies gelžgalių, brūkšniuotos ir lygios keramikos. Šiauriniame šlaite, 1 m žemiau aikštelės yra 11 m pločio terasa, 1 m žemiau jos – kita 4 m pločio terasa. Pietiniame šlaite yra 9 m pločio terasa. Rytinis ir vakarinis šlaitai statūs, 25 m aukščio, galiniai nuolaidesni ir žemesni.
Piliakalnis labai apardytas arimų, iš pietryčių į aikštelę veda kelias. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę jaunomis pušimis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia.
Rytinėje papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Blizgė (žvejyba)
thumb|right Blizgė (vartiklė) – mėgėjiškai ir sportinei žūklei skirtas dirbtinis metalinis masalas. Gaminama dažniausiai iš įvairių metalų – plieno, vario arba jų lydiniai. Jūrinėje žūklėje naudojamos sunkios blizgės – pilkeriai.
Savybės
Blizgės veikimas pagrįstas jos korpuso išlenkimu, nuo kurio priklauso vibracijos stiprumas vandenyje. Paprastai blizgės priekyje įmontuojamas žiedelis jungiantis su pagrindiniu valu, o gale trišakis kablys. Blizgė laikoma vienu populiariausiu masalu plėšrūnų žvejyboje, nes dėl savo universalumo tinka žvejoti tiek upėse, tiek ežeruose ir net jūroje. Labiausiai tinkama lydekų ir salačių žūklėje, taip pat naudojama gaudant lašišas. Klasikinė vartiklė būna baltos arba geltonos spalvos, bet šiuo metu žūklės parduotuvėse galima įsigyti įvairios spalvinės gamos vartiklių.
Kekava
Kekava – miestas vidurio Latvijoje, 15 km į pietryčius nuo Rygos, prie Dauguvos kairiosios atšakos bei tvenkinio. Per Kekavą eina Via Baltica plentas. Savivaldybės centras.
Istorija
Pirmąkart paminėta 1435 m. Miesto teisės nuo 2022 m. liepos 1 d.
Sportas
Iš Rygos į Kekavą persikėlė futbolo klubas "Auda".
Gižiai
Gižiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Giedraičių.
Istorija
Kaimas minimas 1780 m. Giedraičių bažnyčios mirusiųjų metrikų knygoje.
Socialinės normos
Socialinė norma – visuomeninio elgesio taisyklė, privaloma individui. Ji apibrėžia socialinės veikos formas tam tikroje socialinėje situacijoje. Požymiai skiriasi kiekvienoje visuomenėje, sąlygoti jos raidos. Išorinė normų išraiška įvairi – tai gali būti tiek rašytinės, tiek ir nerašytinės taisyklės.
Pagal atsiradimo ir taikymo pobūdį skiriama moralinės, paprotinės, korporatyvinės, ekonominės (reguliuoja materialių gėrybių paskirstymą ir naudojimą), politinės, religinės, teisinės, ekologinės (reguliuoja santykius gamtos apsaugos srityje) socialinės normos. Socialines normas pagrindžia moralė, etika, religija, teisė, kiti socialiniai reiškiniai bei visuomeniniai reguliatoriai. Laikymąsi užtikrina socialinė kontrolė.
Pirmasis iš sociologų norminį taisyklių poveikį tyrė Émile Durkheim, vėliau – Talcott Parsons (tyrinėjo normų poveikį individų elgesiui).
Lerumas
Lerumas – pietvakarių Švedijos miestas, Vestra Jotalandao provincijoje, Lerumo savivaldybės centras. Jis yra 20 km į rytus nuo Geteborgo.
Šarvuotis Potiomkinas (filmas)
right|thumb|200px|Filmo afiša thumb|Šarvuotis Potiomkinas Šarvuotis „Potiomkinas – nebyliojo kino vaidybinis filmas, sukurtas 1925 m. kino studijos „Mosfilm“, režisierius Sergėjus Eizenšteinas.
Filmo scenarijus pagrįstas tikrais 1905 m. birželio mėnesio įvykiais, kai Rusijos laivyno šarvuotyje „Potiomkinas“ sukilo įgula.
Filmo premjera įvyko Maskvoje 1925 m. gruodžio 5 d. Valstybiniame teatre (dabar „Meninis“ kino teatras) skambant E. Maizelio muzikai.
1926 m. Amerikos kino akademijos išrinktas geriausiu filmu ir laimėjo prizų Pasaulinėje Paryžiaus parodoje. 1954 m. pripažintas vienu iš geriausių filmų. 1958 m. Briuselyje pripažintas vienu iš 12 geriausių visų laikų ir tautų filmų pagal tarptautinę kritikų apklausą (110 balsų iš 117). 1978 m. pripažintas vienu iš šimto geriausių filmų pasaulyje.
Siužetas
Didelio karinio Juodosios jūros laivyno šarvuočio „Potiomkinas“, prišvartuoto Odesoje, jūreiviai sukyla dėl to, kad juos maitina mėsa su musių lervomis. Sukilimo iniciatorius įsakoma sušaudyti, bet per nuosprendžio vykdymą likusieji jūrininkai puola jų gelbėti. Laivo karininkai išmetami už borto, bet susirėmimo metu žūva sukilimo įkvėpėjas – jūreivis Vakulinčiukas. Odesos gyventojai susirenka į šio laidotuves ir palaiko laivo komandą. Iškviesta kariuomenė negailestingai šaudo į taikius gyventojus ant Odesos laiptų. Numalšinti sukilimo išsiunčiama karinė eskadra, bet jūreiviai atsisako šaudyti į sukilėlius, ir šarvuotis „Potiomkinas“ pergalingai plaukia pro karinių laivų rikiuotę. Filmo finale ant šarvuočio stiebo iškilmingai plevėsuoja sukilėlių iškelta raudona vėliava (šiame epizode kiekviename nespalvotame kadre vėliavą nudažė raudonai pats režisierius). Filmas baigiasi kadru, kuriame šarvuotis „išplaukia“ iš filmo į salę.
Filmo muzika
Filmui „Šarvuotis Potiomkinas“ buvo parašytos kelios muzikos versijos. Labiausiai vykusios buvo Edmundo Maizerio ir Dmitrijaus Šostakovičiaus sukurtos versijos.
Pasak „Kino žinovo užrašų“ pagrindinio redaktoriaus Aleksandro Troščino, kompozitorius Edmundas Maizelis, kuris pirmasis sukūrė muziką „Šarvuočiui „Potiomkinui“, glaudžiai bendravo su S. Eizenšteinu. S. Eizenšteinas manė, kad E. Maizelio muzika beveik idealiai tinka filmui. Muzika buvo papildyta garso efektais. Tai sudarė papildomą emocinį įspūdį žiūrovui. A. Troščinas atsimena: „Žiūrėdamas filmą su muzika, netikėtai pajutau gyvuliškos baimės jausmą, pavyzdžiui, Odesos laiptų epizode. Taip sukurta ir realizuota taip, kad tave apima baimė ir nebežinai, kur dėtis“. Deja, ne visa ši muzika išliko, bet 2005 m. jubiliejinis filmo rodymas Berlyne su E. Maizelio muzika tapo sensacija ir sukėlė furorą kino pasaulyje.
2007 m. vokiečių kompanija Transit Classics restauravo pilną filmo versija su E. Maizelio muzika, kurią teko papildyti, kad būtų įgarsinti iki tol cenzūros iškirpti kadrai. Buvo išleistas šios versijos DVD.
Pati žymiausia filmui parašyta muzikos versija – Dmitrijaus Šoštakovičiaus. 1976 m., perrašant filmą į naujesnę juostą, buvo pritaikytos Dmitrijaus Šostakovičiaus simfonijos: 5-oji, 8-oji ir 10-oji bei „Devyni šimtai penktieji metai“. Ji taip harmoningai derėjo su vaizdu, kad daug kur muzika ir filmas beveik sutapo.
Naujausi muzikiniai takeliai šiam filmui yra 2004 m. popmuzikos dueto Pet Shop Boys kūrinys, įrašytas kartu su Drezdeno simfoniniu orkestru, bei 2007 m. išleistas Del Rey ir grupės „The Sun Kings“.
Filmo siužeto panaudojimas kituose filmuose
Filmas pateko ir į komedijų kūrėjų akiratį. Tarybų Sąjungos–Lenkijos filme „Deža vu“ yra epizodas, kuriame amerikiečių gangsteris, samdomas žudikas, gaudydamas mafijos išdaviką, pastumia vaikišką vežimėlį. Kitame humoristiniame filme herojai, sunaikinę juostą su šiuo filmu, vaidina sceną ant laiptų, o pagrindinis herojus turi gulėti vežimėlyje, riedančiame nuo laiptų.
Adolfas
Adolfas – vyriškas vardas. Moteriška vardo forma – Adolfina.
Vardadienis: birželio 17 d.
Azneftyağ Bakı FK
Azneftyağ Bakı – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje, bet 1994 m. nustojo gyvuoti.
Ganvi
Ganvi  – kaimas pietų Benine, Atlanto departamente, į šiaurę nuo Kotonu. Žymus tuo, kad įkurtas ant polių pelkėtame Nakujės ežere, todėl dažnai vadinamas „Afrikos Venecija“. ~20 tūkst. gyventojų. Kaimą sudaro bambukinės trobelės, pastatytos ant polių, tik didesni pastatai (mokyklos, vudu šventovės) yra įkurtos ant dirbtinių salų. Paštas, viešbučiai, turgus įrengti ant vandens. Pagrindinis verslas – žvejyba.
Ganvi XVIII a. įkūrė iš Dagomėjos sostinės Abomėjaus pabėgę tofinai. Ežeras jiems tapo saugu prieglobsčiu nuo fonų, kurie prietaringai bijojo plaukti vandeniu.
Ganvi yra vienas populiariausių turistinių objektų Benine, įtrauktas į kandidatų į UNESCO pasaulio paveldą sąrašą.
Shiva in Exile
Shiva in Exile – vokiečių etninės/darkwave/gotikinės muzikos projektas. Sukurtas 2003 m. kompiuterinių žaidimų muzikos kompozitoriaus Stefan Hertrich. Jis taip pat yra projektų „Spi-Ritual“ ir „Darkseed“ autorius. Shiva in Exile išleido du albumus.
Grupės pavadinimas „Shiva in Exile“ (Šiva tremtyje) – aliuzija į dvasingumo krizę šiuolaikiniame pasaulyje.
Ganjoa
Ganjoa  – miestas pietinėje Dramblio Kaulo Kranto dalyje, į pietvakarius nuo Jamusukro. Fromažė regiono administracinis centras. Plentai į San Pedrą, Sasandrą, Daloa, Agbovilį, Jamusukrą. Svarbus kakavos auginimo ir apdirbimo centras. Taip pat auginama ir prekiaujama manijoku, kava, bananais, ryžiais, kukurūzais. Yra katedra, ligoninė, aukštoji mokykla.
Frydrichas Vilhelmas II
Frydrichas Vilhelmas II (liaudyje vadintas „netikėliu“:, 1744 m. rugsėjo 25 d. Berlyne – 1797 m. lapkričio 16 d. Potsdame) – nuo 1786 m. rugpjūčio 17 d. iki mirties – Šventosios Romos imperijos kurfiurstas ir Prūsijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Frydricho Vilhelmo II pirmoji žmona Elżbieta Kristina Braunšveig thumb|left|150px|Frydricho Vilhelmo II antroji žmona Friderika Luiza Hesen Frydrichas Vilhelmas II, kilęs iš Hohenzollernų dinastijos, buvo vyriausias Prūsijos princo Augusto Vilhelmo (1722–1758) ir Braunšveigo-Volfenbiutelio hercogaitės Luizės Amalijos sūnus. Turėjo du brolius, iš kurių vienas mirė kūdikystėje, ir devyneriais metais jaunesnę seserį Vilhelminą. Kadangi Frydricho Vilhelmo II dėdė Frydrichas II neturėjo vaikų, jo tėvas Augustas Vilhelmas, kaip vyriausias po Frydricho II karaliaus Frydricho Vilhelmo I sūnus, 1744 m. gavo „Prūsijos princo“ titulą kaip sosto paveldėtojas. Tėvui 1758 m. mirus, sosto paveldėtojo statusas perėjo Frydrichui Vilhelmui II.
Šeima
1765 m. jis vedė pirmą sykį Braunšveigo-Volfenbiutelio hercogaitę Elžbietą Kristiną Ulriką, su kuria susilaukė vienos dukters ir po ketverių santuokos metų išsiskyrė. 1769 m. vedė antrąkart Heseno-Darmštato princesę Friderikę Luizę, su kuria susilaukė septynių vaikų, tarp jų – sostą paveldėjusio Frydricho Vilhelmo III.
Vidaus ir užsienio politika
Dėl Frydricho Vilhelmo II meistriškai suregztų koalicijų ir Rusijos užimtumo kare su Turkija, naujasis imperatorius Leopoldas II 1790 m. liepą sudaryta Reichenbacho konvencija turėjo nusileisti Prūsijos reikalavimams dėl Bavarijos sosto. Tačiau Abiejų Tautų Respublikai priėmus 1791 m. gegužės 3 d. Konstituciją, į kurią nebuvo įtraukti nei Prūsijos, nei Rusijos interesai, Jekateriną II ir Frydrichą Vilhelmą II vėl suartino mintis realizuoti antrąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą. Frydrichą Vilhelmą II labiausiai sudomino galimybės įgyti Gdanską bei Torunę. Siekdamas gauti imperatoriaus Leopoldo II, tuo metu užsiėmusio karu su revoliucine Prancūzija, pritarimą, Friedrichas Wilhelmas II ne tik pažadėjo kartu su Austrija dalyvauti kare prieš Prancūziją, bet ir pagaliau palaimino austrų pretenzijas į Bavarijos sostą. 1793 m. sausio 14 d. į Gdanską ir Torunę buvo įvesta Prūsijos kariuomenė, o II padalinimas, per kurį Prūsija dar gavo vakarinių Lenkijos žemių su Poznane, įformintas vasario 3 d. Peterburge pasirašyta konvencija.
1794 m. Prūsija kartu su Rusija malšino Kosciuškos sukilimą. Norėdama turėti laisvas rankas Lenkijoje, konflikte su Prancūzija ji net atsisakė Reino kairiojo kranto už kompensaciją dešiniame ir 1795 m. sudarė Bazelio separatinę taiką. Vis dėlto dėl austrų ir rusų prevencinių priemonių 1795 m. spalio 24 d. Peterburge pasirašant trišalį susitarimą dėl trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, Prūsija turėjo atsisakyti didesnių pretenzijų ir gavo tik Lietuvos Užnemunę, dalį Palenkės ir Mazoviją su Varšuva iki Vyslos ir Pilicos upių – apie 54 500 km² su apie 1 mln. gyventojų. Iš prijungtų per III padalijimą žemių sudaryta Naujosios Rytų Prūsijos provincija (Neuostpreussen), Prūsijai priklausiusi 1795–1807 m. thumb|Frydricho Vilhelmo II karstas Šalies viduje Frydrichas Vilhelmas II rėmėsi junkeriais, kovojo su Apšvietos idėjomis, laisvamaniais, 1788 m. ediktu įvedė griežtą cenzūrą. Frydrichas Vilhelmas baigė savo pirmtakų pradėtą Prūsijos teisės kodifikavimą, 1794 m. paskelbdamas Prūsijos provincijų visuotinį krašto teisyną, kuris iki 1807 m. galiojo ir Užnemunėje, o visą XIX a. – Mažojoje Lietuvoje. Dėl netinkamos jo vidaus politikos Prūsija tapo prasiskolinusia šalimi.
Petras Balsys
Petras Balsys (g. 1949 m. liepos 31 d. Žiogų kaime, Šilutės raj.), tautodailininkas, medžio drožėjas, skulptorius.
Biografija
Drožinėja nuo 1975 m. religine, pagoniška ir baltiška tematika. Jo dirbiniai – suvenyrai, bareljefai, horeljefai, skulptūros, stogastulpiai.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys nuo 1979 m. 1982 m. tapo liaudies meistru. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos narys nuo 2005 m. Tautodailės parodų ir skulptorių kūrybinių seminarų dalyvis.
Kūrinių įsigijo Lietuvos nacionalinis muziejus, Mažosios Lietuvos istorijos muziejus.
Gyvena ir kuria Gargžduose. Žmona Dalia, sūnus Jonas.
The Last Shadow Puppets
The Last Shadow Puppets – britų roko grupė iš Šefildo, susikūrusi 2007 m. Per savo egzistavimo laikotarpį grupė išleido du studijinius albumus, abu pasiekusius pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge.
Uolaskėliniai
Uolaskėliniai (Saxifragaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Priklauso žoliniai augalai, taip pat krūmai arba nedideli medžiai su pražanginiais, rečiau priešiniais lapais. Žiedai sutelkti kekėse arba šluotelėse. Vaisius – uoga arba dėžutė. Sėklos smulkios.
580 rūšių ir 30 genčių. Šeimoje yra laukinių ir dekoratyvinių augalų. Lietuvoje darželiuose auginama arba savaime auga šių genčių augalai:
Augalų apsaugos stotis
Augalų apsaugos stotys – įstaigos tiriančios augalų ligų sukėlėjus ir kovos su jais būdus arba vadovaujančios augalų apsaugai.
Lietuvoje pirmoji augalų apsaugos stotis įkurta 1927 m. Dotnuvoje prie Ž. ū. akademijos. Jai iki 1940 m. vadovavo prof. V. Vilkaitis. Buvo tiriama kviečių kietosios kūlės ir nematodai, linų fuzariozė, bulvių ir pomidorų maras, cukrinių runkelių ligos, amarai, grambuoliai ir kiti kenkėjai, tikrinami beicai ir purkštuvai, daromos augalų ligų ir kenkėjų kolekcijos, duodami patarimai ūkininkams. Vėliau augalų stotis buvo kilnojama ir pertvarkoma. 1940 m. ji iš Dotnuvos perkelta į Vilnių ir sujungta su ten veikusia augalų apsaugos stotimi prie Stepono Batoro universiteto (1920–1939), 1941 m. grąžinta į Dotnuvą, 1950 m. iškelta į Trakų Vokę prie Vilniaus ir perduota Žemės ūkio institutui, 1954 m. perorganizuota į Žemdirbystės ir dirvožemio instituto Augalų apsaugos laboratoriją, 1956 m. vėl iškelta į Dotnuvą ir perduota įsteigtam Žemdirbystės institutui. Trakų Vokėje buvo tiriama daržovių ir kitų augalų ligos, bulvių nematodai ir kiti kenkėjai. Dotnuvoje 1971–1984 m. jungtinis augalų apsaugos ir bitininkystės skyrius (1985 m. pastarasis atsiskyrė). Čia rengtos ir tobulintos javų, bulvių, sėklinių daugiamečių žolių apsaugos sistemos, rengta rapsų apsaugos sistema, tiriami augalų ligų ir kenkėjų gausumo dėsningumai, sudarinėjamos jų gausumo prognozės.
Stočiai (veliau laboratorijai ar skyriui) vadovavo;
1947–1969 Vilniuje veikė Bulvių vėžio stotis, nuo 1955 m. ėmusi tirti dar ir Kolorado vabalą bei bulvių nematodus.
Praktinį augalų apsaugos darbą ūkiuose organizavo ir kontroliavo Žemės ūkio ministerijos Respublikinė augalų apsaugos stotis (1961–1979), Augalų apsaugos skyrius (1979–1991). 1991 m. įsteigta Valstybinė augalų apsaugos stotis. 22 rajonuose (1995 m.) ji turėjo augalų apsaugos punktus, po 2 vyriausiuosius agronomus, valstybinius augalų apsaugos inspektorius, o kai kuriuose rajonuose dar ir po vyresnįjį prognozių agronomą. Stotis prižiūri augalų apsaugos priemonių vartojimą, registruoja naujus pesticidus, vadovauja 4 laboratorijoms.
Laboratorija "Agrosignalas" yra Vilniuje. Įsteigta 1991 m. Ji atlieka fitosanitarinę ž. ū. augalų kontrolę, tiria ligų bei kenkėjų pasireiškimo dinamiką, daro trumpalaikes prognozes. Žinias laboratorijai ir Žemdirbystės institutui teikia 8 zoniniai signalizacijos prognozių punkatai (1995).
Laboratorija "Biometodas" yra Babtuose (Kauno rj.). Įkurta 1967 m. ji gamina biologinius augalų apsaugos preparatus, tiria naujus bioagentus ir jų vartojimą.
Laboratorija "Fitohelmintologinė kontrolė" yra Vilniuje. Įkurta 1987 m. Ji tiria dirvų apsikrėtimą augaliniais nematodais.
Pasaulio ledo ritulio čempionatas
Pasaulio vyrų ledo ritulio čempionatai – kasmetinės tarptautinės ledo ritulio varžybos, kurias nuo 1930 m. rengia Tarptautinė ledo ritulio federacija (IIHF).
Istorija
1910-1932 m. IIHF organizavo tik Europos čempionatus, o 1920 m. ledo ritulys pirmą kartą įtrauktas į vasaros olimpinių žaidynių programą. 1930 m. Berlyne suorganizuotas pirmasis pasaulio ledo ritulio čempionatas, kuris vėliau organizuotas kasmet. 1932 m. suorganizuotas paskutinis Europos čempionatas, vėliau - iki 1991 m. Europos čempionas išaiškėdavo pasaulio čempionato metu pagal dalyvaujančių Europos komandų pasiekimus. 1940-1946 m. pasaulio čempionatai nebuvo organizuojami dėl vykusio Antrojo pasaulinio karo.
Lietuvos ledo ritulio rinktinė Europos ir Pasaulio ledo ritulio čempionate debiutavo 1938 m., kuris vyko Čekoslovakijos sostinėje Prahoje, vasario 11-20 d. Į 1939 m. čempionatą, kuris vyko Šveicarijoje, taip pat buvo planuojama vykti, bet paskutiniu momentu, prieš baigiantis paraiškų padavimo terminui, šių planų buvo atsisakyta.
Iki 1988 m. dėl tais pat metais vykstančių žiemos olimpinių žaidynių pasaulio čempionatas nebūdavo rengiamas, o iki 1961 m. olimpinių žaidynių nugalėtojai būdavo paskelbiami pasaulio čempionais. Nuo 1989 m. pasaulio čempionatai rengiami kasmet.
Iki 1955 m. pasaulio čempionatuose dominavo Kanados rinktinė, tuo laikotarpiu nelaimėjusi medalių tik 3 kartus, net 16 kartų iškovojusi aukso medalius ir 3 kartus sidabro. Vėliau iškilo Tarybų Sąjungos, Čekoslovakijos ir Švedijos komandos – 1954-1990 m. laikotarpiu Tarybų Sąjungos rinktinė tapo čempionais 22 kartus, Čekoslovakijos rinktinė iškovojo 27 medalius, o Švedija – 20 kartų. Iširus Sovietų Sąjungai ir Čekoslovakijai, iškilo Rusijos, Čekijos ir Slovakijos rinktinės, viena stipresnių komandų tapo Suomijos rinktinė.
2020 m. čempionatas buvo atšauktas dėl COVID-19 pandemijos.
Vadi Natrunas
Vadi Natrunas arba Sketis (,, 🇬🇷) – slėnis Libijos dykumoje, šiaurės Egipte, 24 m žemiau jūros lygio. Yra į šiaurės vakarus nuo Nilo deltos, Beheiros muchafazoje. Ilgis – 40 km, plotis – 3–8 km. Susidarė tektoninės lomos vietoje, išgilintoje senovinės vandens ir vėjo erozijos. Dugne telkšo 10 druskingų ežerų, kuriuose susikaupusi kristalinė soda (natritas). Vykdoma jos gavyba.
Vadi Natrunas senovės Egipto laikais buvo žinomas kaip mumifikacijai bei fajanso gamybai reikalingos druskos gavybos centras. Slėnis suklestėjo kaip ankstyvosios krikščionybės centras – Vadi Natrune, tada vadintame Skečio dykuma, gyveno Dykumos Tėvai ir kiti atsiskyrėliai, asketai. IV–VII a. čia iškilo daug vienuolynų: Makarijaus Didžiojo (360 m.), Paromėjo (335 m.), Šv. Pasijaus (IV a.), Sirijos (VI a.) ir kt. Greta Skečio taip pat veikė Nitrijos ir Kelijos religiniai centrai. Sketis gyvavo ir musulmonų užkariavimo metu, bet viduramžiais sunyko. Dabar 4 vienuolynai atkurti ir pavaldūs koptų bažnyčiai.
Jaunuolainė
Jaunuolainė arba Naujoji Uolainė  – gyvenvietė Latvijoje, į pietus nuo Rygos, 2 km į šiaurės rytus nuo Uolainės, prie Jelgavos–Rygos geležinkelio ir plento į Šiaulius. Valsčiaus centras.
Giedančiosios cikados
Giedančiosios cikados (Cicadidae) – cikadinių (Cicadomorpha) vabzdžių šeima. Tai patys stambiausi cikadinių vabzdžiai. Priekiniai ir užpakaliniai sparnai plėviški, skaidrūs. Priekinės kojų šlaunys yra išsipūtusios, apačioje su 2-3 danteliais. Patinų pilvelio pradžioje stipriai išsivystęs balsinis aparatas ir juo garsiai svirpia.
Šeimoje yra daug rūšių, paplitusių tropikuose. Lietuvoje aptinkama kalninė cikada (Cicadetta montana).
Pirkėjų įsiskolinimas
Pirkėjų įsiskolinimas dažniausiai reikalauja atskiros specialios apskaitos vedimo. Pirkėjų įsiskolinimo dokumentai dažniausiai yra normuoti ir įpareigoja atsiskaityti per tam tikrą laikotarpį.
Liūtas
Paplitimas
Paplitę daugiausiai Afrikos žemyne, tik nedidelė liūtų populiacijos dalis – šiaurinių liūtų porūšio azijinė populiacija gyvena Azijos žemyno Indostano pusiasalio šiaurvakariuose.
Jų buveinės savanose, miško savanose, krūmynuose.
Išvaizda
Liūtai sveria 120–272 kg. Patinai išsiskiria savo karčiais, sveria iki 272 kg, patelės žymiai mažesnės, sveria iki 136 kg. Rytiniame Transvalyje buvo nušautas 343 kg svėręs liūtas.
Elgsena
Gyvena šeimomis – keletas giminystės ryšiais susijusių patelių su jaunikliais bei daugiau kaip vienas patinas. Patelės subręsta 3–4 m., patinai išsikovoja teisę poruotis vyresni. Nėštumas trunka ~110 d. Veda 1–6 jauniklius. Laisvėje liūtai išgyvena iki 12–16 metų.
Medžioklė ir mityba
Medžioja vidutinio dydžio ir stambius kanopinius gyvūnus, kartais smulkius graužikus, nevengia net kai kurių žolių ar vabzdžių. Grobio ieško dažniausiai naktimis. Medžioja keliese arba grupėmis, kuomet jų aukomis tampa ypač 190–550 kg sveriantys kanopiniai žvėrys. Tarp medžiojamų žvėrių dažniausiai pasitaiko dryžuotosios gnu (Connochaetes taurinus), savaniniai zebrai (Equus quagga), afrikiniai buivolai (Syncerus caffer), tiesiaragiai oriksai (Oryx gazella), žirafos (Giraffa). Taip pat ir Phacochoerus africanus, bet pastaruosius rečiau.
Medžioja dažniausiai patelės.
Dabar išskiriami liūtų porūšiai
thumb|right|260px|Remiantis atliktais [[Genetika|genetiniais tyrimais, liūtų paplitimo arealo 2018 m. žemėlapyje apart nurodytų dviejų porūšių, juos siūloma išskirti į keletą kladų. Žalsvi atspalviai – šiaurinių liūtų (Panthera leo leo) porūšis, rudi ir gelsvi atspalviai – pietinių liūtų (Panthera leo melanochaita) porūšis]] Pagal paskutinį katinių (Felidae) rūšių patikslinimą, kuri buvo publikuota 2017 m., buvo išskirti du liūtų porūšiai:
Tradiciniai liūtų porūšiai
Žemiau sąraše pateikiama 11 porūšių, kurie ilgą laiką buvo tradiciškai nusistovėję, bet po 2017 metais katinių rūšių taksonų peržiūros šiuo metu laikomi anksčiau paminėtų dviejų – vieno ar kito porūšio sinonimais ir populiacijomis:
Iki istoriniai liūtai
Dabartiniams liūtams (Panthera leo) priskiriami iki istorinių laikų išnykę liūtai: Anksčiau amerikiniai liūtai (Panthera atrox) ir urviniai liūtai (Panthera spelaea) buvo laikomi liūtų (Panthera leo) porūšiais, bet pastaruoju metu dažniausiai laikomi atskiromis katinių rūšimis.
Įstrižasnukiai ūsoriai
Įstrižasnukiai ūsoriai (Varicorhinus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Serbija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
thumb|200px|[[Lena Stamenkovič 2015 m.]]
Serbija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo kaip atskira valstybė 2006 m. ir po metų pateko į geriausiųjų trejetuką.
Istorija
Prieš Juodkalnijos referendumą dėl atsiskyrimo nuo Serbijos ir Juodkalnijos, vykusio 2006 m. gegužės mėn., abi tautos dalyvavo vaikų Eurovizijos dainų konkurse ir Eurovizijos dainų konkurse, kaip Serbija ir Juodkalnija. Serbija buvo pirmoji iš dviejų tautų dalyvavusi vaikų „Eurovizijoje“, pirmą kartą kaip atskira valstybė dalyvavo 2006 metais. Juodkalnija šiame konkurse debiutavo 2014 metais. Pirmaisiais Serbijos atstovais tapo grupė „Neustrašivi učitelji stranih jezika“ su daina „Učimo strane jezike“.
Serbija patvirtino dalyvavimą 2007 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse Roterdame (Nyderlandai), tą kartą šaliai atstovavo Nevena Božovič su daina „Piši mi“. Božovič yra pirmoji atlikėja, dalyvavusi ir suaugusiųjų „Eurovizijoje“. 2013 m. konkurse Švedijoje kaip grupės „Moje 3“ narė su daina „Ljubav je svuda“ pusfinalyje užėmė 11-ą vietą.
Šalis dalyvavo visuose vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursuose iki 2010 metų. 2011 m. birželio mėn. paskelbė, kad Serbija pasitraukia iš 2011 m. konkurso. 2014 m. liepos 25 d. Serbija paskelbė apie savo sugrįžimą į 2014 m. konkursą po trejų metų pertraukos. Pirmą kartą šalies atstovą rinko uždaru būdu. 2014 m. spalio 1 d. paaiškėjo, kad atstove tampa Emilija Đonin su daina „Svet u mojim očima“ (.