cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valstybinis psichikos sveikatos centras
Adresas: Parko g. 21, Vilnius, LT–11205.
Andorra (krepšinio klubas)
Andoros krepšinio klubas arba Andoros „MoraBanc“ – krepšinio klubas iš Andoros valstybės sostinės Andora la Veljos, rungtyniaujantis Ispanijos krepšinio sistemoje (ACB lygoje).
Istorija
Įkurtas 1970 m., kaip Eskaldeso krepšinio klubas, o 1971 m. persikėlė į Andoros miestą. Pradžioje rungtyniavo Leridos provincijos čempionate, o 1976 m. pakilo į Katalonijos lygą. Vėliau dėl finansinių problemų iš jos pasitraukė, bet 1981 m. sugrįžo. 1981–1982 m. žaidė trečiojoje Ispanijos lygoje, 1983–1984 m. – antrojoje, 1985–1986 m. pasiekė Primera B divizioną (antra pagal pajėgumą lyga). 1991–1992 m., laimėjusi Primera A divizioną, „Andorra“ debiutavo ACB lygoje, o 1995–1996 m. sudalyvavo Koračo taurėje.
1996 m. komanda iškrito į Ispanijos lygą (antras ešalonas), o paskui iki pat 2014 m. rungtyniavo ne stirpiausiose Ispanijos lygose (1997–1998 m. buvo nusmukusi iki 7 ešalono – trečiosios Katalonijos lygos). Nuo 2014–2015 m. „Andorra“ yra ACB lygos vidutiniokė, 2017 m. debiutavo Europos taurėje.
Urtė Neniškytė
Urtė Neniškytė (g. 1983 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) yra Lietuvos neuromokslininkė. Jos moksliniai interesai ir darbai yra susiję su neuronų ir imuninių ląstelių sąveika smegenyse. Ji tyrinėjo Alzheimerio ligos ląstelinius mechanizmus ir yra pirmųjų straipsnių apie fagocitozės proceso vaidmenį ląstelių žūtyje bendraautorė.
Išsilavinimas
Neniškytė biochemijos bakalauro laipsnį įgijo Vilniaus universitete, 2006 m. per bakalauro studijų laikotarpį ji stažavosi Europos molekulinės biologijos laboratorijoje (EMBL), Heidelberge, Vokietijoje. Jos bakalauro baigiamasis darbas „Šiluminio šoko baltymo Hsp 47 retrogradinės pernašos tyrimas“ buvo atliktas EMBL Ląstelių biologijos ir biofizikos skyriuje. Neniškytė tęsė savo studijas Vilniaus universitete ir 2008 m. įgijo biochemijos magistro laipsnį. Jos magistro baigiamasis darbas „miRNR  panaudojimas fluorescencine mikroskopija pagrįstai funkcinei analizei“ buvo atliktas BioQuant institute, Heidelbergo universitete, Vokietijoje. Biochemijos mokslų daktaro laipsnį Neniškytė įgijo 2012 m. Šv. Jono koledže, Kemridžo universitete, Jungtinėje Karalystėje. Jos daktaro disertacijos tema „Amiloidas β ir mikroglijų fagocitozė“. Disertacijos tikslas buvo nustatyti mikroglijos fagocitinės funkcijos vaidmenį prarandant neuronus dėl Alzhaimerio ligos peptido Aβ poveikio. Naudodama ląstelių kultūras iš genetiškai modifikuotų gyvūnų linijų ir farmakologines kultūrų manipuliacijas ji parodė, kad neuronų praradimas, sukeltas subneurotoksinių Aβ koncentracijų, vyko per fagocitozės procesą, kurio metu gyvas neuronas pašalinamas aktyvuotos mikroglijos ląstelės.
Karjera
2012 m. Neniškytė ėjo mokslo darbuotojos pareigas Kembdridžo universiteto Biochemijos katedroje. Ji dalyvavo bendrame projekte su profesoriumi Peter St George-Hyslop ir tyrė vėlyvojo Alzhaimerio ligos rizikos genus bei jų vaidmenį reguliuojant mikroglijos aktyvaciją. Vėliau buvo vizituojančia mokslininke Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Neuromokslų insitute.
2012 m. lapkričio mėn. Neniškytė pradėjo dirbti UAB “Expertus Vilnensis” moksline konsultante. Ji prisidėjo prie automatizuotos anatominės patologijos plėtros Lietuvoje.
Nuo 2013 m. iki 2016 m. Neniškytė stažavosi Europos molekulinės biologijos laboratorijoje (Italija) pagal Marie Skłodowska-Curie podoktorantūros programą. Ji tyrinėjo sinapsių genėjimo vaidmenį vystymosi metu, siekdama identifikuoti molekulines žymes, kurios atskiria stiprias ir silpnas sinapses smegenų tinklų brendimo metu.
Šiuo metu Neniškytė yra Vilniaus universiteto Neurobiologijos ir biofizikos katedros mokslo darbuotoja. Jos darbo grupė siekia nustatyti molekulinius smegenų tinklų genėjimo mechanizmus, kurių metu smegenų imuninės ląstelės iš bręstančio neuronų tinklo pašalina nereikalingas jungtis ir taip sudaro sąlygas susiformuoti struktūriškai ir funkciškai brandžiam tinklui.
Nuo 2006 m. yra Lietuvos biochemikų draugijos ir Lietuvos neuromokslų asociacijos narė, o nuo 2017 m.- Lietuvos mokslos tarybos valdybos narė. Ji taip pat yra Biochemical Society (JK) ir Society for Neuroscience (JAV) narė.
Apdovanojimai
Dėl savo mokslinių pasiekimų 2017 m. gegužės 26 d. Neniškytė buvo apdovanota L‘Oreal-UNESCO „Mokslo moterims“ stipendija. Ji yra pirmoji Lietuvos mokslininkė gavusi šį apdovanojimą. Neniškytė taip pat yra viena iš 15 laureačių gavusių 2019 m. L‘Oreal- UNESCO „Mokslo moterims“ Tarptautinių kylančių talentų apdovanojimą. Kiti jos svarbūs apdovanojimai:
(2017) IBRO Return Home Fellowship, jos grupės įkūrimui Vilniaus universitete.
(2016) Marie Skłodowska-Curie Individual Fellowship, jos projektui Vilniaus universitete.
(2012) Marie Skłodowska-Curie Intra-European Fellowship, jos projektui Europos molekulinės biologijos laboratorijoje.
Kuktiškių apylinkė
Kuktiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kuktiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Prūsokiškių apylinkės, dalis Paneveržio apylinkės ir dalis Šnieriškių apylinkės, 1973 m. – Kvyklių apylinkė.
Mergežeriukas
left|120px
Madardiškiai
Madardiškiai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Siesikų.
Dejan Jakovic
(g. 1985 m. liepos 16 d.) – Kanados futbolininkas, rungtyniavęs Kanados rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2009–2016 m.
Asebas
Asebas arba Asabas (ʿAsab) – miestas pietryčių Eritrėjoje, Raudonosios jūros pakrantėje, netoli Džibučio sienos. Pietinės Raudonosios Jūros regiono sostinė. Yra svarbus jūrų uostas, veikia tarptautinis oro uostas. Yra didelė naftos perdirbimo gamykla, pastatyta TSRS pagalba.
Istorija
Senovėje greta dabartinio Asebo buvo graikų miestas Arsinoja, įkurtas Ptolemėjaus II, o pats Asebas vadintas Avalitu. XIX a. pab. italai užvaldė Asebo uostą, įkurta kuro tiekimo bazė laivams. XX a. Asebas buvo pagrindinis Etiopijos uostas, o Eritrėjai atgavus nepriklausomybę per jį tebekeliavo didžioji dalis Etiopijos produkcijos. Po Etiopijos-Eritrėjos karo prekyba nutrūko.
Vyšhorodas
Vyšhorodas  – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 18 km į šiaurę nuo Kijevo, Dniepro dešiniajame krante, prie Kijevo tvenkinio ir Kijevo vandens jėgainės; rajono centras. Taip pat veikia Kijevo hidroakumuliacinė jėgainė, „Ukrhidroenerho“ būstinė, gaminami kombinuoti pašarai, aliuminės skardinės. Yra XIX a. Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė.
Senoji Europa
thumb|250px|Mino [[gyvačių deivė]]
Senoji Europa – terminas, kuriuo (daugiausia archeologijoje) įvardijamas Europos žemynas iki tol, kol buvo apgyvendintas indoeuropiečių. Spėjama tuo metu čia gyvavus neolitinę pakankamai vienalytę kultūrą. Senosios Europos terminą įvedė lietuvių archeologė Marija Gimbutienė.
Senajai Europai priskiriamas laikotarpis nuo mezolito (7 tūkstantmetis pr. m. e.) iki bronzos amžiaus (maždaug 3500 m. pr. m. e.). Pirmos sėslios visuomenės pradėjo kurtis Graikijoje, vėliau Senosios Europos kultūra paplito po Balkanus ir Viduržemio pakrantes, Vidurio Europą, galiausiai pasiekė Vakarų ir Šiaurės Europą. Radiniai rodo tą kultūrą buvus sėslią, žmones gyvenus daugiausia nedidelėmis bendruomenėmis, besivertus žemės ūkiu, turėjus išvystytą keramiką.
Marijos Gimbutienės teigimu, Senosios Europos gyventojai turėję moteriškų dievybių (Deivės Motinos) kultą, turėję matrilinijinę tradiciją. Bronzos amžiuje ši kultūra buvo palaipsniui sunaikinta iš rytų ir pietryčių įsiveržusių klajoklių indoeuropiečių (Kurganų hipotezė), kurie atnešę karingą gyvenimo būdą, patriarchatą ir vyriškų dangaus dievybių kultą.
Apie Senosios Europos kultūrinį ir kalbinį palikimą bandoma spėti iš Europos indoeuropiečių kalbose esančio kalbinio substrato, senosios toponimikos. Spėjama, kad šiuolaikinė baskų kalba gali būti Senosios Europos gyventojų palikuonė. Su Senąja Europa taip pat siejama etruskų kalba.
Tyrinėjant baltų kultūrą taip pat randama Senosios Europos kultūros reliktų. Su ja ypač sietini senovės prūsai. Tacitas, minėdamas aisčius, rašo, kad jie garbiną Dievų Motę. Pasakojime apie Brutenio-Videvučio religinę reformą yra užsimenama apie draudimą garbinti moteriškas dievybes. Tačiau šie reiškiniai laikytini ne tiesioginiu Senosios Europos religiniu palikimu, o indoeuropietiškos religijos nuosmukiu ir senojo religinio sluoksnio iškilimu po skitų invazijos.
Senosios Europos teorija yra prieštaringai vertinama, diskutuotina, ypač dėl to, kad nėra tiksliai žinoma, kur buvusi indoeuropiečių protėvynė. Pavyzdžiui, pasak Anatolijos hipotezės modelio, Europa jau 5000 m. pr. m. e. buvo apgyvendinta indoeuropiečių kalbomis šnekančių tautų.
Merkio ežeras
Merkio ežeras – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 3 km į vakarus nuo Antalieptės. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,22 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 143,8 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa Pašlapės miškas, tik šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link žuvininkystės ūkio tvenkinio (Šventosios upės baseinas).
Nastasja Samburskaja
Nastasja Samburskaja, o anksčiau turėjo kitą vardą Anastasija Terechova (g. 1987 m. kovo 1 d., Leningardo srityje) – Rusijos aktorė, solistė, modelis, prodiuserė, įvairių renginių vedėja.
Labiausiai žinoma dėl vaidmenų seriale „Univeras“, filmuose „Vyrai prieš moteris“ (2015 m.), „Vyrai prieš moteris: Atostogos Kryme“ (2018 m.)
Biografija
2003 m. baigė RATI-GITIS, (kurso vadovas – S. B. Prochanovas). Vėliau pateko į „Mėnulio“ teatro trupę.
Pirmuosius vaidmenis kine gavo būdama teatro akademijos studentė, filmavosi epizodiniuose vaidmenyse.
2010 m. pateko į serialą „Univeras. Naujasis bendrabutis. Įkūnijo Kristinos heroję, kuri išsiskyrė neapykanta vyrams. Šešis metus filmavosi seriale, tačiau 2016 m. pasitraukė iš projekto.
2016 m. įvyko kelios premjeros: „Penktadienis“, „Atlaikyk smūgį, mažyte!“ ir „Apsėdimas“.
2021 m. grįžo į serialo „Univeasr“ tęsinį, pavadintą „Po dešimties metų“.
Auklė ne savo noru
Auklė ne savo noru  – 2014 metų prancūziška komedija.
Siužetas
Frankas Amory yra komiksų piešėjas, dirba „Editions Schaudel“ leidykloje. Jis viso labo tik registratūros darbuotojas. Gimtadienis atėjo ir jis ryžosi nueiti pas bosą, kad galėtų parodyti piešinius. Mesje Šadelis labai užsiėmęs žmogus. Jis ruošiasi į leidybos firmų apdovanojimus, bet jam skubiai reikia auklės, kuri prižiūrėtų sūnų. Frankas pakviečiamas į Šadelių namus. Šeimininkai išvyksta, o auklė imasi darbo. Iš pradžių buvo sunku rasti kontaktą su išpaikintu berniūkščiu. Ryte grįžo Šadeliai ir rado nusiaubtus namus, o vaiko nerado. Policija ir šeimininkai peržiūrinėjo vaizdo įrašus. Pasirodo, kad čia būta siautulingo vakarėlio. Šventė Franko gimtadienį. Vėliau įraše sušmėžuoja ir jų sūnus, kuris sako, kad per vieną vakarą tiek daug uždraustų dalykų gyvenime nėra daręs (važinėjosi kartingais, atrakcionų parke). Tačiau įrašas baigėsi, o atsakymo, kur jų berniukas nesužinojo. Staiga mama prisiminė, kad jų sūnus turi žaisti finalo varžybose futbolą. Šadeliai ir policija vyksta į rungtynes.
Will of the People
Kūrybinė grupė
Muse
Papildomi muzikantai
Techninis personalas
Rytų vokiečių galerija
thumb|290px|right|Vienoje iš salių Kunstforum Ostdeutsche Galerie (, toliau tekste RVGMF) – menininkų kūrinių rinkinys iš vokiečių buvusių gyvenamų teritorijų Rytų ir Pietryčių Europoje (iki VFR ir VDR susijungimo 1990 m. į fondus patekdavo ir menininkų darbai iš pastarosios valstybės). Kolekcija saugoma ir eksponuojama Bavarijos žemės Rėgensburgo mieste esančiame muziejuje. Menininkų darbai išdėstyti 27 salėse, turinčiose 1800 m² parodinio ploto. Nuo 2012 m. RVGMF vadovauja Agnes Tycė. Muziejaus įsteigimo ir išlaikymo kaštus dengia: 50 % Vokietijos valstybė, 20 % Bavarijos žemė, 30 % Rėgensburgo miestas. RVGMF įsteigė ir kas dveji metai menininkams teikia 10 000 Eurų vertės Loviso Korinto premiją.
Istorija
Muziejus išsidėstęs buvusiame šaudymo poligone, istoriniame Šaulių name (pastatytas 1652 m., jame šiuo metu yra įsikūrusi RVGMF administracija). Muziejaus dabartinis pastatas iškilo 1871 m., ilgą laiką miestui tarnavęs kaip gimnastikos salė. Nuo XX a. pr. šioje teritorijoje buvo rengiamos parodos, po Antrojo pasaulinio karo dabartinio muziejaus pastate buvo įkurdinta Rytų Bavarijos šiuolaikinio meno galerija. Vėliau miestas tapo Sudetų vokiečių kultūrinio palikimo globėju, tad 1957 m. pastate buvo atidaryta šio regiono meno kūrinių galerija.
Apie 1960 m. tuometinės galerijos pastatas buvo išplėstas, o pagrindinis įėjimas įrengtas nugarinėje jo pusėje (apie tai primena deivės Atėnės stovyla ant pastato kupolo – ji liko neatgęžta ir dabar stovi nugara į įeinantį lankytoją). Nuo to laiko lankytojai įleidžiami iš vokiečių katalikų kunigo antinacisto Johano Majerio vardu pavadintos gatvės. Meno kūrinių kolekcionavimo geografija buvo išplėsta ir 1970 m. buvo atidarytas muziejus dabartiniu pavadinimu.
Rinkiniai
Muziejaus fonduose sukaupta 2 000 paveikslų, 500 tūrinių meno kūrinių, 30 000 piešinių, grafikos lakštų ir kt. darbų, kurie sukurti laikotarpyje tarp ~ 1800 m. ir dabartinių dienų. Stiliai įvairuoja: tarp klasikinio modernizmo, impresionizmo ir naujojo daiktiškumo. Vyrauja menininkų iš Sudetų regiono darbai, bet daug yra ir iš Pomeranijos, Silezijos, Vakarų ir Rytų Prūsijų ir kt. Baltijos šalis atstovauja Rygoje gimusi tapytoja Ida Kerkovius, tarpukaryje Estijoje kūrę Elisabeth von Hoerschelmann su vyru Karlu , taip pat Gregoras von Bochmann. Lankytojų dėmesį patraukia buvusios Nidos dailininkų kolonijos dalyvių Ernsto Molenhauerio, Karlo Šmito-Rotlufo, Makso Pekštaino drobės (Loviso Korinto kūrybai skirta atskira salė). Savo vietą ekspozicijoje turi ir nuo Lietuvos pajūrio kilę klaipėdiečiai skulptorius Karlas Haincas Engelinas ir tapytojas ekspresionistas Karlas Oilenštainas, juknaitiškis Horstas Skodlerakas. Kelis darbus yra pateikę Rytprūsiuose kūrę lietuvininkai dailininkai Pranas Domšaitis ir Archibaldas Bajoraitis.
Petroniškis
Petroniškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Sudeikių.
Valerijonas Stanislovas Judickis
Valerijonas Stanislovas Judickis (m. 1673 m.) – Lietuvos didysis referentas (dvasinis) nuo 1670/1671 metų, Lietuvos didysis raštininkas 1657 metais, Vilniaus arkidiakonas, Vilniaus kanauninkas.
Buvo Lietuvos Iždo tribunolo deputatu 1659 metais. Buvo Mykolo Kaributo Višnioveckio elektorius 1669 metais nuo Trakų vaivadijos.
FK Arsenal Tivat
Trivato „Arsenalas“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Tivato miesto.
Pat O'Callaghan
Pat O'Callaghan (g. 1906 m. sausio 28 d. - m. 1991 m. gruodžio 1 d.) – Airijos lengvaatletis, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas.
FK Arsenal Tivat
Istorija
Klubo ištakos siekia 1914 m. 1937 m. tapo Juodkalnijos čempionais. Jugoslavijos laikotarpiu priklausė šios šalies futbolo sistemai. Atkūrus Juodkalnijos nepriklausomybę (2006 m.), klubas rungtyniavo žemesniuose divizionuose. Vėliau paeto į Antrą lygą. 2021–2022 metų sezone „Arsenalas“ Antroje lygoje iškovojo antrą vietą. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią lygą.
Pat O'Callaghan
Biografija
1927 m. tapo Airijos nacionaliniu čempionu. 1928 m. apgynė šalies čempiono titulą ir pelnė teisę dalyvauti olimpinėse žaidynėse.
FK Arsenal Tivat
Istorija
2022–2023 m. sezone Pirmoje lygoje užėmė trečią vietą. 2022–2023 m. Juodkalnijos futbolo taurės turnyre pasiekė finalą. 2023 m. ppgegužės 29]] d. finalo rungtynėse po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas (1-1). Sutjeska nugalėjo varžovus tik baudinių serijos metu ir iškovojo šalies futbolo taurę.
Pat O'Callaghan
Biografija
Amsterdame vykusiose 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse airis iškovojo auksą kūjo stūmimo varžybose ir tapo pirmuoju savo šalies olimpiniu medalininku. 1930 m. pelnė auksą Airijos nacionaliniame čempionate. 1932 m. vasaros olimpinėse žaidynėse O'Callaghan buvo savo šalies vėliavnešys atidarymo ceremonijoje. Kūjo metimo varžybose airis pelnė savo antrąjį aukso medalį.
FK Arsenal Tivat
Sezonai
Šaltiniai:
Pat O'Callaghan
Biografija
1936 m. dėl nesutarimų su Jungtinę Karalystę Tarptautinė lengvosios atletikos federacija diskvalifikavo Airijos nacionalinę lengvosios atletikos organizaciją. Dėl to Pat O'Callaghan baigė oficialią sportinę karjerą.
Karolina Masiulytė-Paliulienė
Karolina Nendrė Masiulytė-Paliulienė (, g. 1949 m. kovo 4 d. Paryžiuje) – Prancūzijos ir Lietuvos aktorė, visuomenės veikėja ir verslininkė.
Biografija
Gimė karo pabėgėlio, Lietuvos visuomenės veikėjo Jono Masiulio šeimoje. Siekdama geriau pažinti gimtąją kalbą, lankė Žibunto Mikšio lietuvių kalbos pamokas Paryžiaus Rytų kalbų ir civilizacijų institute. Aktorystės mokėsi dramos teatro Charles Dullin mokykloje, studijavo istoriją Sorbonos universitete. Vėliau mokslus tęsė Valstybinėje dramos mokykloje. Įvairiose teatrų trupėse dažniausiai vaidindavo jaunas išauklėtas, doras merginas. Po to vad. teatrinėse kavinėse pristatydavo humoristinius mono spektaklius. Prodiuseris Philippe Bouvard priėmė ją dirbti į televizijos humoro programą „Le Petit Théâtre de Bouvard“, šis projektas tęsėsi septynerius metus.
1986 m. su kitu lietuvių kilmės prancūzų aktoriumi Žanu Kristupu Mončiu (skulptoriaus Antano Mončio sūnumi) sukūrė spektaklį apie žinomą disidentę ir kovotoją už tikėjimo laisvę Sovietų Lietuvoje Nijolę Sadūnaitę. Šis, Martine Merri režisuotas, vaidinimas sulaukė itin palankaus prancūzų žiūrovų įvertinimo. Spektaklis buvo nufilmuotas, jį vėliau parodė Lietuvos televizija. Aktorė taip pat vaidino Jean-Philippe Toussaint režisuotame filme „Sevilietis“ (, 1992 m.).
1994 m. Karolina su vyru JAV lietuviu Arūnu Paliuliu ir dukra Lina persikėlė gyventi į Lietuvą. Šeima atgavo buv. nacionalizuotą senelio Juozo Masiulio knygyną Panevėžyje. Knygų prekybos geografija buvo išplėsta – įsteigti J. Masiulio vardo knygynai Vilniuje ir Kaune.
Padvarniškiai (Ukmergė)
Padvarniškiai (arba Padvarninkai) – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Tulpiakiemio.
Karolina Masiulytė-Paliulienė
Biografija
Neužmiršta liko ir aktorės profesija – K. Masiulytė-Paliulienė vaidino režisieriaus Igno Jonyno filme „Sekmadienis toks, koks yra“, kartu su Petru Venclovu ar Ligita Kondrotaite įvairiuose renginiuose skaitė prancūzų autorių poeziją. Pati pastatė du prancūziškus spektaklius „Madame Ka“ ir „Ça c’est Paris“.
Aktorė yra Lietuvos frankofonų literatūrinė premijos žiuri pirmininkė, ji išrinkta Lietuvos-Prancūzijos asociacijos prezidente.
Pomai
Pomai (Pomo) – indėnų tauta (ar kelių giminingų tautų santalka), gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, vidurio vakarų ir šiaurės vakarų Kalifornijoje. Populiacija – 2–10 tūkst. žmonių (skaičiai netikslūs, kadangi daugelis – metisai). Seniau vartojo pomų šeimos kalbas (galimai platesnės hokų šeimos nares), bet dabar visos jos beveik išnykusios (tik kašajų kalba dar kalba 20–30 žmonių), vartojama anglų kalba. Dauguma pomų dabar krikščionys – katalikai, metodistai, mormonai, sekmininkai, Jehovos liudytojai, tačiau yra daug tradicinės tikybos (kuksu) ar sinkretinių indėniškų tikybų išpažinėjų.
thumb|250px|left|Skirtingų pomų genčių paplitimas iki susidūrimo su europiečiais Skirstosi į šias gentis, kurių kiekviena turėjo savo kalbą:
Istorija
thumb|150px|Pomų mergina (1924 m.) Manoma, kad pomai pradžioje gyvenę aplink Skaidriavandenį ežerą, bet vėliau vakarinė jų dalis (kašajų, pietų, vidurio ir šiaurės pomų protėviai) persikėlė į Rusų upės baseiną ir Ramiojo vandenyno pakrantę. Iki sandūros su europiečiais skaitlingumas galėjo būti 8–21 tūkst. žmonių. Buvo apgyvendinę tankius sekvojų miškus prie Ramiojo vandenyno nuo Dankano kyšulio (į pietus nuo Rusų upės žiočių) iki dabartinio Fort Brago miesto, taip pat Rusų upės baseiną iki Skaidriavandenio ežero rytuose. Šiaurės rytų pomai sudarė atskirą glaudžią bendruomenę Akmenų upės aukštupyje. Nepaisant kalbinių skirtumų, pomai suvokė savo kultūrinę bendrybę. Nuo XIX a. pr. susidūrė su rusais, ispanais. Fort Roso gyvenvietė buvo svarbus tautų maišymosi taškas – daug pomų (kašajų) sudarė mišrias šeimas su rusais, inuitais, priėmė stačiatikybę. Į kašajų kalbą pateko ~30 rusiškų skolinių. Pietiniai pomai suvaryti į katalikiškas misijas arba paimti vergijon į meksikiečių ūkius. XIX a. antroje pusėje pomų skaičius pradėjo sparčiai mažėti dėl ligų, besikraustantys amerikiečiai pomus išstūmė iš gimtųjų žemių. XIX a. pab. gyveno baltųjų ūkiuose, tapo pigia darbo jėga. Tuo metu sudarytos rezervacijos, nors ~1960 m. daug jų išparduotos.
Kultūra
thumb|left|230px|Pomų pintas krepšelis su plunksnomis Tradicinė kultūra panaši į kitų Kalifornijos indėnų. Vertėsi rankiojimu, medžiokle, žvejyba, kasė druską (pakrančių pomai – iš jūros vandens, šiaurės rytų pomai – rinko susikristalizavusią ant dirvos paviršiaus). Taip pat kasė obsidianą, raudonąjį molį, magnezitą. Pakrančių pomai gyvendavo kūgiškuose vienos šeimos namuose, pastatytuose iš sekvojos žievių, vandenyno pakrantėse statydavosi laikinas stovyklavietes iš jūros išplukdytų rąstų. Vidinių sričių pomai gyveno bendruose namuose (bet kiekviena šeima turėjo savo židinį ir išėjimą), dengtuose šakaliais, žole ar nendrėmis. Gyvenę prie Skaidriavandenio ežero iš nendrių gaminosi valtis. Taip pat statė pusiau žemines – vyrų namus-pirtis ir sueigų namus. Rūbai iš plaušų, nendrių, odų. Ypač išplėtoję krepšių pynimo amatą. Dabar dirba žemės ūkyje, miškų ruošoje, visuomeniniame bare. Pomų šeima mažoji arba didžioji, giminė vedama per abejų tėvų linijas. Tauta skirstėsi į 34 bendruomenes (traibletus), su savomis tarybomis, sudarytomis iš genčių vadų. Būta ir apeiginių vadų taip pat vadovių moterų (podraug su vadais vyrais – jų seserys arba dukterys), kurios ruošdavo apeiginį maistą. Kai kurie traibletai jungdavosi į konfederacijas ir išsirinkdavo karo vadus. Buvo visuomeniniai luomai – pagal turtą, kilmę. Mainydavosi prekėmis, kaip mainų matą ir savo visuomeninės padėties ženklą naudodavo magnezito rutuliukus ir kriauklių vėrinius. Esant gyventojų pertekliui, pomai ribodavo gimstamumą (taikė abortus, kūdikių žudymą).
Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, derlumo apeigos. Būta vyrų sąjungų, tarp jų – ir slaptųjų (Kuksu).
Bendruomenės
thumb|150px|Dabartinių pomų moteris pau-vau apeigų metu thumb|270px|Pomų kašajų apskritasis bendruomenės namas Dabartinės pomų bendruomenės (rezervacijos):
Veversos
Veversos – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Belazariškių.
Leliūnų apylinkė (Utena)
Leliūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Leliūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta Labeikių apylinkė, Ažugirių apylinkė, dalis Pakalnių apylinkės, dalis Aknystėlių apylinkės ir dalis Avižienių apylinkės, 1963 m. – dalis naikinamos Avižienių apylinkės, 1986 m. – visa Pakalnių apylinkė.
Herono formulė
miniatiūra|400x400px|Trikampis, kurio kraštinių ilgiai a, b ir c. Herono formulė – formulė išreiškianti trikampio plotą S trimis kraštinėmis a, b ir c. Formulę aprašė antikos matematikas Heronas Aleksandrietis veikale Metrika (1 a.).
Formulės apibrėžimas
Herono formulėje naudojami 3 trikampių kraštinių ilgiai a, b, c ir trikampio pusperimetris (lygus pusei trikampio perimetro), kurio formulė:
trikampio ploto formulė:
Vilniaus pėstininkų karo mokykla
thumb|250px|[[Sapiegų rūmai, kuriuose veikė Vilniaus pėstininkų karo mokykla]] Vilniaus pėstininkų karo mokykla – karo mokykla, veikusi Vilniuje 1940–1941 m., 1945–1953 m., o 1941–1945 m. – Stalinske.
Istorija
Mokykla buvo įkurta TSRS gynybos komisariato 1940 m. rugpjūčio 25 d. į Vilnių perkėlus Kauno karo mokyklą. Mokykla pradėjo veikti 1940 m. rugsėjo 10 d.
Normali kursų trukmė – dveji metai. 1941 m. pr. mokykla turėjo apie 1000 kursantų, 200 rikiuotės karininkų ir 50 politinių vadovų. Kursantai buvo suskirstyti į du batalionus. 1941 m. vasarį buvo įsteigta atskira politinių vadovų kuopa (120 kursantų).
1941 m. birželio 22 d. kilus TSRS-Vokietijos karui, visi kursantai buvo mobilizuoti. Pati mokykla tais pačiais metais perkelta į Stalinską.
1945 m. gegužę mokykla grąžinta į Vilnių. 1953 m. Vilniaus pėstininkų karo mokykla pertvarkyta į Vilniaus priešlėktuvinės gynybos radiotechnikos mokyklą ir vėliau – į Vilniaus aukštąją priešlėktuvinės gynybos vadų radioelektronikos mokyklą, kuri veikė iki 1991 m.
Claire Bergain
Claire Bergain (g. 1985 m. vasario 1 d.) – Airijos bobslėjaus ir lengvosios atletikos sportininkė, olimpietė.
Biografija
2002 m. pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionato 200 m bėgimo varžybose užimta 31-a vieta. 2009 m. Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionato estafetiniame bėgime užėmė 4-ąją vietą.
2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo Airijos rinktinę ledrogių sporto varžybose. Poroje su Aoife Hoey duetas liko 17-oje vietoje. 2011 m. atstovavo Airijos rinktinę pasaulio lengvosios atletikos čempionate. Estafetiniame 4 × 400 bėgime užimta 11-a vieta. 2012 m. atstovavo Airiją Europos lengvosios atletikos čempionate.
Petrošiai
Petrošiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Šiaulėnų, netoli Šušvės intako Beržutės. Pro kaimą eina kelias, pro pietinę dalį – keliukas Žeimiai–Jokūbiškiai.
Antônio Benedito da Silva
(g. 1965 m. kovo 23 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Mirelka
Mirelka – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Turmanto. Lietuvai priklauso pusė ežero ploto. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 129,9 m. Krantai žemi, pelkėti. Šiaurvakarinė, vakarinė pakrantės apaugusios mišku, kitose pakrantėse plyti pievos. Iš šiaurės vakarų į rytus ežerą prateka Straumenės upelis (Skirnos intakas, Dauguvos baseinas).
Sibirinė lūšis
Sibirinė lūšis (Lynx lynx wrangeli) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis, paprastosios lūšies porūšis, paplitęs Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Stano kalnagūbryje ir Jenisiejaus upės rytuose. 2013 m. buvo priskaičiuojami 5890 individai. Medžioja sibirines stirnas.
Pakalnių apylinkė (Utena)
Pakalnių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skudutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kvyklių apylinkės ir dalis Avižienių apylinkės, o dalis Pakalnių apylinkės prijungta prie Leliūnų apylinkės. 1986 m. spalio 20 d. visa Pakalnių apylinkė prijungta prie Leliūnų apylinkės.
Tarnaitė (filmas)
Tarnaitė – 1986 m. Italijoje ir Prancūzijoje sukurtas erotinis filmas. Režisierius Salvatore Samperi, pagrindinius vaidmenis atliko Florence Guerin ir Trine Michelsen.
Siužetas
Šeštojo dešimtmečio Venecija. Gražuolė Ana, ištekėjusi už advokato Džakomo, nuobodžiauja namuose, nes vyras nuolatos paniręs į darbą bei politiką. Ilgainiui ji vis artimiau susidraugauja su tarnaite Andžela, kuri ją įtraukia į seksualinius žaidimus ir atveria malonumų pasaulį, kurio ši anksčiau nepažinojo...
Šaukaunė
Šaukaunė – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Pilionių.
Robert Golob
Robertas Golobas (g. 1967 m. sausio 23 d. Šempeteryje prie Goricos ) – slovėnų verslininkas ir politikas, šalies ministras primininkas (nuo 2022 m.).
Biografija
R. Golobas Liublijanos universitete studijavo elektroinžineriją, čia 1994 m. įgijo daktaro laipsnį. Po studijų baigimo buvo podoktorantūros Fublraito stipendininkas Džordžijos technologijos institute (Atlanta, JAV).
2004 m. R. Golobas su kitais įkūrė energetikos kompaniją „GEN-I“, jos pirmininko postą užėmė iki 2021 m.
Politinė karjera
Premjero Janezo Drnovšeko vyriausybėje 1999–2002 m. ėjo Aplinkos ministerijos energetikos sekretoriaus pareigas. Nuo 2002 m. Nova Goricos miesto tarybos narys. Iki 2013 m. priklausė „Pozityviosios Slovėnijos“ partijai, įkurtai Liublianos mero Zorano Jankovičiaus. Tuomet perėjo į Slovėnijos premjerės Alenkos Bratušek, šias pareigas ėjusios 2013–2014 m., partiją „ZaAB“, buvo vienas iš šios partijos vicepirmininkų.
2021 m. R. Golobas neteko „GEN-I“ kompanijos pirmininko pareigų ir nusprendė įsitraukti į aktyvią politinę veiklą. 2022 m. sausį kandidatavo į neparlamentinės žaliųjų partijos „Z.Dej“ pirmininko postą. Išrinktas į šias pareigas, partiją pervadino į „Laisvės judėjimą“. Partija dalyvavo 2022 m. Slovėnijos parlamento rinkimuose ir iškovojo daugiausia vietų – 41 iš 90.
Politinės pažiūros
R. Golobas yra liberalių pažiūrų, palaiko technokratinį požiūrį į valstybės valdymą.
Petrošiai (Kelmė)
Petrošiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pašilėnų.
Ikiindoeuropietiškos kalbos
Didžioji dauguma ikiindoeuropietiškų kalbų išnyko, nepalikusios jokių rašytinių paminklų. Vienintelis galimas būdas jas atsekti – tirti kalbinį substratą indoeuropiečių kalbose bei Eurazijos toponimiją (ypač hidronimiją). Iki šių laikų išlikusiomis ikiindoeuropietiškos kilmės kalbomis laikomos baskų (Pirėnų pusiasalio šiaurė), burušų (Gilgitas-Baltistanas) ir nihali (centrinė Indija) taip pat dravidų ir mundų kalbos vartotos vėliau indoarijų užimtose teritorijose. Rašto paminklų yra turima iš etruskų, minų, iberų, urartų, akvitanų, elamitų kalbų.
thumb|Ikiindoeuropietiškos kalbos ir protoindoeiropiečių kalbų paplitimo arealas apie 3000 m. pr. m. e.
Kitos kalbos žinomos tik iš spėjamų substratų:
Janšanas
thumb|260px|Janšanas [[Činhuangdao apylinkėse]]
Janšanas  – kalnagūbris Kinijoje, daugiausia Hebėjaus provincijoje, iš šiaurės riboja Didžiąją Kinijos lygumą. Tęsiasi nuo Čaobaihės upės vakaruose iki Šanhaiguano perėjos rytuose. Vyraujantis aukštis 400–1000 m, aukščiausia vieta – 2116 m (Vulingo kalnas). Kalnai sudaryti iš kalkakmenio, granito, bazalto.
Kalnuose yra keletas siaurų perėjų. Per Janšaną eina Didžiosios kinų sienos rytinis ruožas (Badalingas).
Márcio Rodrigues
(g. 1978 m. gruodžio 20 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2004–2005 m.
Mušalka
Mušalka – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Balelių.
Panagiotis Kalaitzakis
Biografija
Kilęs iš Herakliono Kretoje, pradėjo rungtyniauti Salonikų „Aris“ jaunimo komandoje, o 2016–2017 m. sezone debiutavo pagrindinėje komandoje. 2018 m. perėjo į Graikijos lygos debiutantę Atėnų „Cholargos“. 2019 m. kartu su broliu dvyniu Jorgiu pasirašė sutartį su Kėdainių „Nevėžį“. Panajotis 3 metų trukmės sutartį, o Georgas 1 metų sutartį žaisdamas nuomos pagrindais. 2020 m. brolių keliai išsiskyrė – Jorgis grįžo į „Panathinaikos“. Išgirdęs savo pavardę NBA naujokų biržoje, Jorgis persikėlė į 2020-2021 m. sezono NBA čempionų komandą Milvokio „Bucks“.
2021 m. kovo 14 d. Panajotis persikėlė į Panevėžio „Lietkabelį“ nuomos pagrindais ir žaidė iki sezono pabaigos rinkdamas LKL po 7,6 taško, 4,1 atkovoto kamuolio, 1 rezultatyvo perdavimo ir 8,2 naudingumo balo. 2021 m. liepos 7 d. Kalaidzakis paliko Kėdainių „Nevėžį“ ir persikėlė į Panevėžio „Lietkabelio“ komandą pasirašydamas 2 metų trukmės sutartį. 2021–2022 m. Europos taurės sezone graikas vidutiniškai rinko po 13 taškų, 2,8 atkovoto kamuolio, 2,8 rezultatyvaus perdavimo ir 12,6 naudingumo balo. 2022 m. vasarą išpirktas Atėnų „Panathīnaïkós“ klubo, su kuriuo sudarė 2+1 metų sutartį.
Kalaidzakis žaidė Graikijos jaunimo rinktinėse (dalyvavo 2017 m. Europos U-18, 2018 m. Europos U-20, 2019 m. Europos U-20 čempionatuose),. 2021 m. lapkričio 17 d. Kalaidzakis buvo pakviestas atstovauti Graikijos nacionalinę vyrų krepšinio rinktinę dėl kelialapio į 2023 metų Pasaulio krepšinio čempionatą.
FK Drezga
Piperių „Drezga“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Piperių regiono, netoli Podgoricos miesto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1972 m. Pastaruoju metu kovojo Antroje lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Nuodėmė (filmas)
Nuodėmė  – 2000 m. režisieriaus Tinto Brass sukurta erotinė komedija.
Turinys
Palikusi sužadėtini Mateo Venecijoje, Karla išvyksta į Londoną, kur įsidarbina viešbutyje stažuotoja. Nors įsimylėjėlius skiria didelis atstumas, Mateo lieka ištikimas, to tarpu Karla pernelyg tuo savęs neapsunkina, nerūpestingai leisdama laiką ir megzdama naujas pažintis. Vis dėlto, Mateo radus buvusio draugės meilužio rašytą laišką, jis nusprendžia viską mesti ir vykti pas Karlą…
Utenos apylinkė
Utenos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Utenos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Avižienių apylinkės ir Mockėnų apylinkės. Atkurta 1988 m. birželio 22 d. vietoje Mockėnų apylinkės.
Skroblynai (Pilkalnis)
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Skroblynų kaimo bendruomenė 1936 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 5 ugniakurais XIX a. pradžioje – kaimas su 6 ugniakurais ir 39 gyventojais. Tikinčiųjų dauguma priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, katalikai – Bildviečių parapijai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. 1939 m. kaimas prijungtas prie Jokšų kaimo Lindikų valsčiuje. Kaimo rytuose buvo Didžiosios Plynės pelkė. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Petrošynai
Petrošynai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skrebotiškio.
Plentauka (Ukmergė)
Plentauka – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Taujėnų.
Ugnies kamuolys (filmas)
Ugnies kamuolys  – 1950 m. JAV filmas, drama. Režisierius – Tay Garnett, scenarijaus autoriai – Horace McCoy ir Tay Garnett, prodiuseris – Bert E. Friedlob. Pagrindinius vaidmenis atliko Mickey Rooney, Pat O'Brien ir Beverly Tyler. Nedidelį vaidmenį suvaidino Marilyn Monroe.
Siužetas
Džonis Kasaras (Johnny Casar), niūrus ir piktas jaunuolis, gyvena katalikų našlaičių namuose, kuriems vadovauja malonus kunigas. Vieną naktį Džonis pabėga ir įsidarbina indų plovėju. Kartą popietę jis dalyvauja riedučių lenktynėse ir patraukia riedutininkės Merės Ryvs (Mary Reeves) dėmesį. Treniruodamasis Džonis tampa pasaulinio lygio riedutininku, kurio talentą pranoksta tik jo pasipūtimas. Darydamas karjerą jis virsta mergininku ir šaipūnu, tačiau galiausiai sunkiai suserga.
Žiūrovų vertinimas
Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes“ žiūrovai (mažiau kaip 50 balsų) filmui suteikė tik 17% reitingą.
Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia
miniatiūra|320x320px|Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia 1956 m. [[Lietuvos literatūros ir meno archyvas|Lietuvos literatūros ir meno archyvo nuotr.]]
Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia  – 1954 m. Urugvajaus lietuvių bendruomenės iniciatyva pastatyta, iki šiol vienintelė Urugvajuje veikianti lietuvių bažnyčia.
Istorija
1949 m. aplankyti Urugvajaus tikinčiųjų iš Čikagos atvyko kunigas Jonas Kydikas. Sužinojęs, kad vietinė lietuvių tikinčiųjų bendruomenė neturi nei lietuviškai kalbančio kunigo nei savo parapijos, J. Kydikas nusprendė paskirti Urugvajaus lietuvių bendruomenei du jėzuitus: Joną Bružiką ir Vladą Mikalauską.
Kartu su abiem kunigais 1951 m. į Urugvajų atplaukė ir Adelė Gabalauskienė su sūnumi – jie buvo paskirti padėti organizuoti Urugvajaus lietuvių katalikų bendruomenę. Tais pačiais metais bendruomenė išrinko 15 atstovų į „Bažnyčios komitetą“ – jie buvo atsakingi už lėšų rinkimą naujos lietuvių bažnyčios statybai.
alt=|kairėje|miniatiūra|260x260px|Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies varpų šventinimo ceremonija. Lietuvos literatūros ir meno archyvo nuotr.
Tais pačiais metais parapija išrinko pastovų bažnytinį vyrų komitetą, kuris, bendradarbiaudamas su iki tol veikusia Urugvajaus lietuvių kultūros draugija bei kitomis grupėmis, rengė Vasario 16 minėjimus, protestus dėl okupacijos ir pan.
1952 m. atvykus kun. J. Giedriui, sklypas aptvertas tvora, pastatytas kryžius (projektavo Alda Dorelytė, pastatė Juozas Dorelis, Alfonsas Goda ir Antanas Liudžius). Taip pat pastatytas sargo namelis.
1953 m. į Urugvajų atvyko Tėvas Juozas Venckus. Apsigyvenęs jėzuitų kolegijoje, dėstė biologiją. Tais pačiais metais į Šiaurės Ameriką išvykęs Tėvas Bružikas vesdamas rekolekcijas ir misijas lietuvių tikintiesiems, surinko apie 100 000 dolerių bažnyčios statybai. Greitai po pasaulio lietuvių bendruomenes pasklidęs gandas apie Urugvajaus lietuvių bendruomenės bažnyčiai renkamas lėšas, paragino lietuvius, gyvenančius JAV, Kanadoje, Australijoje, Belgijoje, Anglijoje, Danijoje, Brazilijoje, Argentinoje ir Vokietijoje aukoti bažnyčios statybai.
alt=|miniatiūra|260x260px|Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčios vidus. Nuotr. Bertos Tilmantaitės
1953 m. viduryje atvykęs lietuvių jėzuitų provincijolas Tęvas Bronius Krištanavičius suteikė pradžią statyboms. Bažnyčios inžinierius – Soneira, darbus prižiūrėjo V. Mikalauskas.
1954 m. vasario 16 d. dar nebaigtos lietuvių bažnyčios rūsyje pirmą kartą laikytos Šv. Mišios.
1954 m. spalio 31 d. Montevidėjo arkivyskupas Antonijus Barbieris pašventino lietuvių bažnyčią ir altorių.
Interjeras
1955 m. pašventintas Šiluvos Švč. Mergelės Marijos altorius, taip pat padaryti šoniniai Šv. Ignacijaus ir Šv. Teresės altoriai, Mergelės Marijos skulptūra virš įėjimo durų (freskų autorius Augustinas Pantocha). Kairėje navoje nupieštas Vilniaus Katedros ir Gedimino pilies vaizdas, dešinėje – Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Gimimo bazilika, Šiluvos miestelis ir Mergelės Marijos koplyčia. Bažnyčios viduryje kabo keturi bronziniai šviestuvai.
alt=|kairėje|miniatiūra|270x270px|Užrašai ant bažnyčios suolų. Bertos Tilmantaitės nuotr.
Bažnyčios navoje viršuje nupiešti septyni sakramentai. Virš durų prie įėjimo kabo marmurinė lenta su iškaltu įrašu liudijančiu, kad tai lietuvių bendruomenės bažnyčia. Bažnyčios bokšte pakabinti 4 vidutinio dydžio varpai. Ant jų parašyta: „O skambink per amžius vaikams Lietuvos, kad laisvės nevertas, kas negina jos“. Varpai pavadinti angelų Mykolo, Gabrieliaus, Rapolo ir Angelų Sargų vardais.
Kultūrinė veikla
A. Gabalauskienė, kartu su V. Mikalausku įsteigė pirmąją „Katalikių Moterų draugiją“, kurią sudarė 70 narių taip pat ir mišrų chorą „Aidas“ (jo vadovu vėliau tapo Vytautas Dorelis). Šis choras giedodavo kiekvieną sekmadienį per lietuviškas pamaldas. Adelės sūnus Povilas, padedamas V. Mikalausko įkūrė „Lietuvos Vyčių draugiją“, kurią sudarė apie 40 narių.
1961 m. gegužės 7 d. Tėvas Bružikas su Gvidu Mačansku pradėjo leisti savaitinį, sekmadieninį Urugvajaus lietuvių bendruomenės laikraštį „Žinios“ (tiražas – 300 vnt.). Iki šiol leidžiamame laikraštyje spausdinamos naujienos apie Lietuvą, straipsniai mokslo ir meno temomis, bendruomenės narių pasisakymai, įvykių aptarimai ir kt.
Anaheimo meteoritas
Anaheimo meteoritas – geležinis meteoritas, aptiktas 1916 m. Kanadoje, ~10 km į šiaurę nuo Anaheimo. Tai vidutinis oktahedritas (IAB-sLL).
Meteorito fragmento matmenys 30 × 15 cm, jis saugomas Otavoje, Kanados meteoritų kolekcijoje. Pusmėnulio pavidalo fragmentas nusėtas įdubomis (būdingas geležinių meteoritų bruožas).
DZIDZIO Kontrabandos kelias
DZIDZIO Kontrabandos kelias  – 2017 metų ukrainietiškas filmas, komedija.
Skirmantas Malinauskas
Skirmantas Malinauskas (g. 1981 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, buvęs žurnalistas ir ministro pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėjas. Šiuo metu kuria žurnalistinio pobūdžio laidas „Youtube“.
Biografija
S. Malinauskas gimė 1981 m. gegužės 7 d. Vilniuje. Yra baigęs teisės bakalauro studijas Mykolo Romerio universitete. Ten pat įgijęs Tarptautinės žmogaus teisių apsaugos magistro laipsnį. Moka rusų ir anglų užsienio kalbas.
2017 m. liepos 24 d. tapo Sauliaus Skvernelio patarėju kovos su korupcija, ryšių su parlamentu ir strateginės komunikacijos klausimais.
2020 m. pradžioje, šalyje prasidėjus Covid-19 pandemijai, tapo Ekstremalių situacijų valdymo centro Visuomenės informavimo grupės vadovu. 2020 m. kovo pradžioje, kilus nesutarimams su Sveikatos apsaugos ministru Aurelijumi Veryga dėl Covid-19 pandemijos valdymo, pasitraukė iš pareigų.
Anglijos moterų futbolo rinktinė
Anglijos moterų futbolo rinktinė – Anglijai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Futbolo Asociacija. Rinktinė 2022 m. tapo Europos čempione.
Aukštakalnis (Ukmergė)
Aukštakalnis – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kultuvėnų.
Didžioji Plynė
Didžioji Plynė (vok. Groß Plinis, nuo 1938 m. Königsbruch, rus. Большие Кусты) – aukštapelkė Rusijos Federacijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko municipalinio rajono rytinėje dalyje, 17 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 6 km į pietryčius nuo Šilėnų, netoli Lietuvos Respublikos sienos. Pelkė netaisyklingos formos, su keliomis atšakomis, 10–11 km² ploto, ~7 km ilgio, iki ~2 km pločio. Centrinė dalis iškilusi 47 m virš jūros lygio. Išteka Būdupė, Vorupė.
Ilsa, SS vilkė
Filmas turi keletą tęsinių.
Turinys
Ilsa – sadistė koncentracijos stovyklos viršininkė, atliekanti eksperimentus su kaliniais, kurių tikslas – įrodyti, kad moterys pakelia daugiau skausmo negu vyrai. Greta to, Ilsa pasižymi nepasotinamu seksualiniu potraukiu, kurį tenkinti kiekvieną vakarą iš kalinių atrenkamas vienas vyras, tačiau, nesugebėjęs jos patenkinti, yra kastruojamas.
Galiausiai stovykloje atsiranda amerikietis, pajėgiantis „patenkinti“ Ilsą. Tapęs šios meilužiu, jis pradeda naudotis savo padėtimi, kad organizuotų kalinių pabėgimą.
Naktis muziejuje 3
Naktis muziejuje 3  – JAV fantastinis nuotykių komedijinis filmas. Filmą režisavo Shawn Levy, kino salėse filmas pasirodė 2014 m. gruodžio 19 d.
Saldutiškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saldutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. 1954 m. prijungtos Pučkoriškių apylinkė ir Kemešio apylinkė, 1963 m. – Kirdeikių apylinkė.
Laimingo kelio (komedija)
Laimingo kelio  – 2008 m. rusiška komedija.
GoldSrc
GoldSrc (arba Gold Source) – uždaro kodo kompiuterinių žaidimų varikliukas, 1996 m. sukurtas bendrovės „Valve Corporation“. Pirmą kartą panaudotas kuriant žaidimą „Half-Life“, kuris rinkoje pasirodė 1998 m. Laikui skriejant buvo sukurta ir daugiau žaidimų, naudojančių šį varikliuką, pavyzdžiui, „Counter-Strike“ žaidimų serija. Pats „GoldSrc“ yra sukurtas „id Software“ priklausančio „Quake“ variklio pagalba, tačiau stipriai modifikuotas.
Laimingo kelio (komedija)
Siužetas
Vyrukas nori vykti į Jaroslavlį. Ten turi dalyvauti teismo posėdyje. Mergina skuba į koncertą irgi į tą patį miestą. Kai pavėluoja į traukinį, tenka ieškoti kitų būdų, kaip galėtų nuvykti į Jariką. Jie samdosi taksi, bet patenka į avariją. Važiuoja sunkvežimiu, bet užkliūva policijai, jie išlaipina juos, o vairuotojas nuvažiuoja su jų bagažu. Policija vežioja po mišką, bet gauna rimtą iškvietimą ir juos palieka miške. Laikas eina, o jie taip toli nuo išsvajotojo tikslo.
GoldSrc
2004 m. pristatytas jo tęsinys – „Source“ varikliukas, kurio naujovės pademonstruotos per žaidimus „Half-Life 2“, „Counter-Strike: Source“ ir kitus.
Cchenisckalis
Cchenisckalis arba Chidura  – upė vakarų Gruzijoje; Rionio dešinysis intakas. Prasideda Didžiajame Kaukaze, viename iš Vandenskyros kalnagūbrio ledynų. Teka į pietvakarius. Aukštupyje teka giliu tarpekliu, sudaro slenksčius ir krioklius, žemupyje kerta Kolchidės žemumą. Įteka į Rionį į pietus nuo Samtredijos.
GoldSrc
2013 m. išleistos Linux ir OS X operacinėms skirtos „GoldSrc“ versijos, o netrukus ir visi kompanijos oficialūs žaidimai, naudojantys šį varikliuką.
Cchenisckalis
Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Didžiausias debitas – 371 m³/s. Prie Cchenisckalio įsikūręs Cagerio miestas.
GoldSrc
Ypatybės
Nors varikliukas kurtas „Quake engine“ pagrindu, anot „Valve“ vadovo Gabe Newell, didžioji dalis kodo buvo sukurta jų pačių. Vienas pavyzdžių – dirbtinis intelektas. Dar mažesnė saujelė elementų buvo perimta iš kitų „Quake“ serijos žaidimų. 1997 m. kompanija pasamdė Ben Morris ir įsigijo žemėlapių kūrimo įrankį „Worldcraft“, kuris po to buvo pervadintas į „Valve Hammer Editor“ ir juo imta kurti „GoldSrc“ žaidimų žemėlapius. Dar vienas varikliuko pranašumas buvo skeletinės animacijos palaikymas, kuris leido sukurti vaizdingesnius personažų judesius ir veido išraiškas, kuo negalėjo pasigirti dauguma kitų varikliukų.
Carl Zeiss AG
„Carl Zeiss AG“ – viena seniausių pasaulio optikos pramonės įmonių, optikos sistemų, pramonės matavimo ir medicinos prietaisų gamybos kompanija, kurią optikos inžinierius Carl Zeiss 1846 m. įkūrė Jėnoje, Vokietijoje. Kartu su Ernst Abbe (nuo 1866 m.) ir Otto Schott (nuo 1884 m.) jis sukūrė pagrindą šiuolaikinei optikos gamybos pramonei. Šiuo metu kompaniją sudaro du padaliniai: „Carl Zeiss AG“ Oberkocheno mieste su filialais Alene, Getingene ir Miunchene bei „Carl Zeiss GmbH“, įsikūrusi Jėnoje.
GoldSrc
Žaidimai
Oficialiai sukurtų ir išleistų žaidimų, naudojančių šį varikliuką, sąrašas:
Carl Zeiss AG
„Carl Zeiss“ bendrovė pradėjo gamybą nuo paprastų mikroskopų, o šiandien ji yra puikiai žinoma visame pasaulyje dėl savo tobulos optikos, kuri naudojama itin plačiai – nuo fotoaparatų ir vaizdo kamerų iki kosminių programų.
Ulike
Interneto projektas Ulike.net (anksčiau buvęs žinomas kaip u-lik.com) – socialinis tinklas, kurio nariai pagal tam tikras taisykles, naudodamiesi naršyklės sąsaja ir interneto prieiga gali laisvai kurti naujus ir redaguoti iki tol sukurtus paties Ulike.net puslapius (vadinamuosius „klubus“) apie viską kas jiems patinka ar atvirkščiai – nepatinka. Šis wiki tipo turinys taip pat gali būti vertinamas bei redaguojamas tiek pačių įrašų autorių, tiek kitų Ulike.net narių. Ulike.net turinys yra orientuotas į kultūrinę terpę ir galimus skirtingos kultūrinės patirties sąlyčio taškus.