cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rachel Weisz
Vaidmenys kine
Reičel karjeros lūžiu tapo 1999 m. pasirodęs filmas „Mumija“ bei 2001 m. sukurtas tęsinys „Mumijos sugrįžimas“, kuriuose ji vaidino kartu su Brendanu Freizeriu. Abu filmai buvo labai pelningi ir išgarsino jame vaidinusius aktorius visame pasaulyje. Vis dėlto vėliau aktorė atsisakė vaidinti trečiojoje filmo dalyje ir vaidmuo atiteko Marijai Belo.
2000 m. Reičel buvo galima išvysti filme „Beautiful Creatures“, 2001 m. – „Priešas prie vartų“, o 2002 m. – komedijoje su Hju Grantu „About a Boy“. Pastarąjį filmą režisavo jos buvęs kurso draugas Kembridže Chris Weitz.
Po metų ji vaidino John Grisham romano „The Runaway Jury” adaptacijoje kartu su Dastinu Hofmanu, John Cusack ir Gene Hackman, tačiau 2004 m. sukurta komedija „Envy“ su Benu Stileriu, Džeku Bleku ir Kristoferiu Volkenu buvo komerciškai nesėkminga. Nepaisant to, 2005 m. sukurta John le Carre romano „The Constant Gardener“ adaptacija buvo liaupsinama kritikų ir pelnė aktorei Oskarą bei eilę kitų apdovanojimų.
2008 m. Reičel turėjo vaidinti juostoje „Keista Bendžamino Batono istorija“, tačiau dėl nesutarimų su filmų kūrėjais pastarieji pasirinko Cate Blanchett. 2010 m. Cate nukonkuravo ją dar vieną kartą – Ridlio Skoto filme „Robinas Hudas“.
2009 m. režisieriaus Alejandro Amenabar istoriniame filme „Agora“ ji atliko pagrindinį vaidmenį, o 2012 m. filmavosi režisieriaus Terrence Malick juostoje „To the Wonder“, tačiau vėliau jos scenos į galutinę filmo versiją nepateko.
2013 m. Reičel atliko Evanoros vaidmenį juostoje „Ozas: didingas ir galingas“.
Vaidmenys teatre
Teatre Reičel proveržiu tapo vaidmuo Gielgudo teatre pjesėje „Design for Living“, pirmą kartą atliktas 1994 m. už jį aktorė buvo apdovanota perspektyviausios aktorės prizu. 1999 m. jos vaidmenys spektakliuose „Suddenly Last Summer“ ir „The Shape of Things“ taip pat buvo liaupsinami kritikų.
2013 m. spalio – 2014 m. sausio mėnesiais ji atlieka vaidmenį Brodvėjaus spektaklyje „Betrayal“.
Asmeninis gyvenimas
2001 m., dirbdama Londono „Almeida” teatre, spektaklyje „The Shape of Things”, Reičel susipažino su JAV prodiuseriu ir filmų režisieriumi Darren Aronofsky. Sekančiais metais persikėlė pas jį į Niujorką, o 2005 m. susižadėjo. 2006 m. jiems gimė sūnus Henry Chance, tačiau 2010 m. pora paskelbė apie santuokos pabaigą.
2010 m. pabaigoje Reičel ėmė susitikinėti su aktoriumi Daniel Craig. 2011 m. birželį jie susituokė Niujorke privačioje ceremonijoje, kurioje dalyvavo jos sūnus, Danielio dukra ir 4 svečiai.
Nuo 2011 m. Reičel yra ir JAV pilietė.
Populiarumas
right |thumb|160px|2010 m. right |thumb|160px|2012 m. Pradėjusi populiarėti kaip aktorė, Reičel tapo nuolat renkama į įvairių žurnalų ar interneto puslapių seksualiausių moterų sąrašus.
Annual Independent Critics List
Sąrašas „100 Most Beautiful Faces From Around The World“
Teatras
1991 m. Reičel pelnė „Student Drama Award” Edinburgo festivalyje už vaidmenį spektaklyje „Slight Possession“.
1994 m. ji buvo apdovanota „London Critics' Circle Award” už pjesę „Design for Living“ kaip perspektyviausia nauja aktorė. 2009 m. ji vėl pelnė šį apdovanojimą, tik jau kaip geriausia britų aktorė už vadmenį spektaklyje „A Streetcar Named Desire“.
Už šį vaidmenį tais pačiais metais ji buvo apdovanota „Olivier Award“ prizu.
Tetrahidrokanabinolis
(–) - trans-Δ9 izomeras (Δ9-THC) yra pagrindinė psichoaktyvi substancija; (–) - trans-Δ8 izomeras (Δ8-THC), nors ir fizologiškai aktyvus, bet mažiau. Nustatyi Δ9 analogai su trumpesne alkilo dalimi. Pirmą kartą išskirtas iš kanapių dervų (hašišo) 1942 m., H. J. Wollner'io.
Tai yra kontroliuojama medžiaga (priskiriama Psichodelikams): 21 CFR, 1308.11.
Naudojimas medicinoje
Atradus metodus, kaip išvengti rūkymo, ir kaip pateikti pacientui dozę, kuri būtų nuspėjama ir vienoda, sumažėjo pašalinių efektų bei pavojus plaučių ligom rūkant. Yra kelios sintetinės THK formos - marinol, Nabilone ir Rimonabant. Jau kelerius metus Kanadoje vartojamas vaistas pavadinimu Sativex, kuris yra purškalo pavidalu ir skirtas vartoti po liežuviu, nes taip organizmas pasisavina natūralias medžiagas, kurios vaiste yra išgrynintos iš kanapių. Yra kitų kanabinolių, bet šis vaistas vienintelis, kurį gaminant naudojamos tik botaninės medžiagos, o ne sintetiniai vaistai. . 2005-tais metais Sativex tapo pirmuoju pasaulyje farmakologinio tipo vaistu, kuris yra išgautas iš kanapių. Gydomasis panaudojimas kanabinolių pastaruoju metu dažniausiai skiriamas skausmui vėžio atveju, ar kaip priešvimdomasis, apetito stimuliatorius, pažeistų nervų skausmui mažinti, sulėtinti uždegiminius procesus organizme sergant išsėtine skleroze. Dėl pašalinių efektų, kaip atminties problemų ir emocinių pokyčių, naudojimas medicinoje retas, bet dažnesnis pastaruoju metu, keliom valstijom legalizavus medicininį naudojimą. Dažniau naudojama kanapė, vietoj sintetinių medžiagų dėl kainos ir savotiškų pašalinių efektų. JAV federaliniai įstatymai draudžia naudoti pačias kanapes, nors keletas valstijų priėmė įstatymus, kurie leidžia vartoti kanapes su gydytojo leidimu, sergant sunkiomis ligomis. Nors federaliniai įstatymai griežtai tai draudžia, pastaruoju metu vis labiau į tai žiūrima, kaip į kiekvienos valstijos vidinį reikalą. Valstybei leidus, šis reikalas sprendžiamas tarp paciento ir gydytojo, kuriam suteikus leidimą, kanapių galima nusipirkti arba užsiauginti, tada jos rūkomos arba valgomos specialiai paruoštu maisto pavidalu, kaip, pvz., pyragėliai ar aliejus.
Karolinis žiedas
250px|miniatiūra|dešinėje|Karoliniai žiedai thumb|right|250px|Karolinis žiedas ausyje. Karolinis žiedas (, ball closure ring, BCR, captive hoop ar captive ball ring) – vienas dažniausių kūno įvėrinių, sudarytas iš žiedo su spraga, kurią užpildo karolis. Karolis šonuose turi įdubimus, į kuriuos glaudžiai įeina žiedo galai. Dažniausiai karolis būna pergręžtas kiaurai.
Karolis metaliniame žiede laikosi, nes žiedas būna įspaustas ir neatsilenkia dėl stangrumo. Šio įvėrinio žiedas dažniausiai būna pagamintas iš chirurginio nerūdijančiojo plieno arba iš niobio, titano. Karolis būna pagamintas iš tokio paties metalo, bet dažnai jis būna stiklinis ar keraminis, iš organinio stiklo ar brangiojo ar pusbrangio akmens.
Karoliniai žiedai yra populiarūs įvėriniai, nes:
Abdulinas
Abdulinas  – miestas Rusijoje, Orenburgo srityje, 280 km į šiaurės vakarus nuo Orenburgo. Rajono centras. Maisto, geležinkelio transporto pramonė. Per miestą eina Samaros-Ufos geležinkelis ir Orenburgo–Oktiabrskio plentas.
Tretinė rinka
Tretinėje rinkoje (angl. third market) vyksta užbiržinės operacijos visais biržoje aprobuotais (listinguojamais) vertybiniais popieriais. Ši rinka naudojama stambių institucinių investuotojų, kurie nenori mokėti visų didelio sandorio komisinių. kuo didesnis sandoris, tuo daugiau galima dėrėtis dėl kainos. Kai kurie brokeriai suteikia galimybę prekiauti vertybiniais popieriais, kai birža uždaryta.
Abdulinas
Istorija
Abdulinas minimas nuo 1795 m. Miesto statusas suteiktas 1923 m.
Paviršinių nuotekų debito reguliavimas
Paviršinės nuotekos
Paviršinės nuotekos susidaro lietui lyjant ar sniegui tirpstant ant nelaidžių ar mažai laidžių dangų: stogų, šaligatvių, gatvių, aikščių. Paviršinių nuotekų šalinimo sistema turi greitai ir saugiai pašalinti lietaus ir sniego tirpumo nuotekas iš gyvenvietės teritorijos, kad nebūtų užtvindytos gatvės, namų rūsiai, gamybinės bei komercinės patalpos.
Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių taikymas
Debito reguliavimo įrenginys gali būti įtaisomas - įrengiamas lietaus nuotake arba šalia jo.
Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis
Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis:
Akumuliacinės talpos
Akumuliacinė talpos paskirtis – sulaikyti, didelio intensyvumo lietaus ir sniego tirpsmo kiekį. Akumuliacinės talpos projektuojamos taip, kad kauptų paviršinį nuotėkį ir sulaikytų iki jis bus išleidžiamas dalimis arba visas iki kito nuotėkio. Akumuliacinės talpos gali būti įrengiamos kartu su infiltracine sistema, taip dalį sulaikytų paviršinių nuotėkų transformuodamas į požeminį vandenį. Sausuoju metų laiku įrenginiai gali būti visiškai tušti.
Durklas
Durklas – trumpas šaltasis duriamasis geležtinis ginklas (dviašmenis peilis). Geležtė dažniausiai dviašmenė, tiesi (kai kurių durklų tipo geležtė lenkta ar net banguota. Paprastai turi gardą, nors kartais ji nežymi. Durklai, ilgesni kaip 50 cm, paprastai priskiriami trumpiems kalavijams.
Pagrindinis kovimo būdas – dūrimas, papildomi – pjovimas, kartais – kirtimas ir bukas svaiginantis smūgis rankena. Senovėje kautynėse būdavo naudojamas kaip papildomas kirstynių ginklas. Dalis durklų tiko svaidymui (pasunkinta geležte). Taikos metu durklas dažnai būdavo vienintelis nešiojamas ginklas.
right|thumb|250px|Durklas right|thumb|[[Keltai|Keltiškas durklas]]
Durklai buvo daromi dar priešistoriniais laikais, paprastai iš titnago ar kitokio akmens, kaulo ar rago. Pirmieji metaliniai durklai buvo variniai (geležtė iki 30 cm), vėliau – bronziniai (bronzos amžiuje, 3 tūkstantmetis pr. m. e.). Pirmieji kalavijai atsirado kiek vėliau kaip „peraugę“ durklai. Senovės Egipte jau naudojo paradinius durklus auksinėmis rankenomis ir kitokia puošyba.
Durklai senovėje kariams būdavo antrinis ar net tretinis ginklas. Pagrindiniai ginklai būdavo ietys ir kiti ilgakočiai, kalavijai, kirviai arba tolimo nuotolio ginklai – ietys, akstys, lankai, svaidyklės, arbaletai.
Durklai, naudojami kaip puolamasis ginklas, būdavo ilgesni. Glaudžiose rikiuotėse besikaunančių karių durklai negalėdavo būti labai ilgi, kad juos eitų ištraukti iš makšties, o perėjus į grumtynes – eitų juo durti priešininkui. Viduramžiais Europoje durklai kariams daugiau buvo kaip paskutinis ginklas, naudotas praradus visus ilgesnius ginklus arba susikibus grumtynėse. Taip pat durklus kariai naudodavo buityje vietoj peilių.
Durklo kaip papildomo ginklo naudojimas matyti senajame fechtavimo stiliuje, kai dešine ranka kaudavosi špaga, o kaire – durklu (tams skirti durklai dažnai būdavo vadinami kairės rankos durklais). Vėliau, tobulėjant fechtavimo technikai, durklą nustojo naudoti. Labiausiai durklai ėmė nykti įsigalinti pistoletams. Tuomet durklus ėmė išstumti kovos peiliai. XVII a. pabaigoje ėmė įsigalėti durtuvai – durklai, „specializuoti“ naudoti uždėti ant šautuvų vamzdžių. Durklams liko daugiau paradinės funkcijos. Pavyzdys gali būti jūrų karininkų kortikai ar durklai prie nacistinės Vokietijos uniformų.
Žodis kilęs iš  (įrankių pavadinimų darybos modelis – kaip  – iš,  – iš ).
Skirtingos tautos skirtingais istoriniais laikotarpiais naudojo labai įvairius durklus. Pvz.:
Martin Luther King III
thumb|220px|Martin Luther King III
Janapolio dvaras
miniatiūra|250px|right|Vienas iš svirnų
Martin Luther King III
Martinas Liuteris Kingas trečiasis (1957 m. spalio 23 d.) – amerikiečių žmogaus teisių ir bendruomenės aktyvistas. Jis yra vyriausias ir seniausias tebegyvenantis Martino Liuterio Kingo ir Koretos King sūnus. 1997–2004 m. Martinas Liuteris Kingas trečiasis buvo SCLC lyderis.
Janapolio dvaras
Janapolio dvaras – buvusi dvaro sodyba, kurios fragmentai išlikę Janapolio kaime, Anykščių rajone, apie 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Traupio, šalia kelio.
Janapolio dvaro sodyba įregistruota Kultūros vertybių registre 2005 m. balandžio 19 d. (unik. kodas ). Užimamos teritorijos plotas: 86000 m².
Dvaro sodybos fragmentus sudaro: 2 baroko stiliaus, aštuonbriaunės prizmės formos svirnai (sienos plotis ir aukštis – po 4 m), pavieniai senieji želdiniai, vandenų, kelių sistemos liekanos. Gyvenamieji dvaro trobesiai neišlikę. Teritorijoje yra ne dvaro laikotarpio (svetimkūnių) pastatų.
Istorija
Baroko epochoje Janapolės priklausė Trakų vaivadijos Upytės pavietui. Dvarą valdė grafai Pranckevičiai-Radziminskiai. Jie Janapolėje įkūrė dvaro sodybą, pastatydino mūrinius rūmus.
XX a. pirmojoje pusėje dvaras priklausė poniai Sadževičiūtei. Ši, mirdama, paliko dvarą lenkų tautybės daktarui Zubavičiui, kuris gyveno mieste, o ūkį tvarkė ūkvedys Danilevičius. Iš Zubavičiaus dvarą pirko Jonas Pociūnas. Okupaciniu laikotarpiu dvarą valdė Pociūnienė, kuri vėliau išvyko į Ameriką. Dvaro žemės priklausė kolūkinei bendruomenei: 1949 m. kaimas buvo įjungtas į „Jaunosios gvardijos“ kolūkį, 1950–1991 m. priklausė Levaniškio kolūkiui.
XIX a. vaikai mokėsi Janapolio dvare. 1923 m. Janapolio dvare buvo 1 sodyba – 34 gyventoja.
Architektūra
Manoma, sodyba susikūrė XVIII a. pirmoje pusėje. Ją sudarė mūriniai rūmai, abejose rūmų pusėse – oficinos, už jų svirnai. Vienas iš svirnų, kaip matyti iš 1784 m. Traupio bažnyčios inventoriaus, tarnavo kaip koplyčia. Angliško tipo parkas, įkurtas už rūmų, užėmė apie 4 ha. Į sodybą vedė įvažiavimo alėja su 2 liepų eilėm, kuri pasibaigė ties centriniais vartais. Buvo patvenktas vakarine sodybos riba pratekantis upelis, sudarant du tarpusavyje susisiekiančius tvenkinius. Sodyba buvo aptverta tvora.
Išlikę svirnai (unik. kodai 30591, 30592) yra aštuonkampio formos plane, rotondos tūrio, vienaaukščiai, su rūsiais. Prieangiai – rizalitai dvišlaičiais stogeliais. Vieno iš svirnų (šiaurės vakarų pusėje) stogą vainikavo didžiulė medinė skulptūra, vaizduojanti Šv. Mykolą (neišlikusi).
Ilgiai (Zarasai)
Ilgiai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Imbrado, prie Ilgių ežero. Stovyklavietė.
Valērijs Šabala
Valerijus Šabala (g. 1994 m. spalio 12 d.) – Latvijos futbolininkas, puolėjo. Atstovavo Latvijos rinktinei.
Klubinė karjera
V. Šabala debiutavo pirmojoje komandoje 2009 m. spalio 15 d., būdamas vos 15-os metų. Pirmąjį savo Latvijos aukščiausios lygos įvartį V. Šabala įmušė 2010 m. balandžio 23 d. rungtynėse ​​su Rygos „Skonto“. Tuo metu jam buvo 15 metų ir 193 dienos, tuo metu jis buvo jauniausias visų laikų įvarčio autorius ne tik Latvijos čempionate bet ir visų aukščiausių Europos futbolo lygų istorijoje. Jo rekordas buvo pagerintas 2014 m. birželio 10 d., kai „Skonto Riga“ vidurio saugas Jonas Grīnbergas įmušė baudinį būdamas vos 15 metų ir 102 dienų amžiaus.
2011 m. nepaisant riboto žaidimo laiko, V. Šabala laimėjo Ilmārs Liepiņš jaunojo metų žaidėjo prizą. V. Šabala buvo pakviestas į bandomąsias treniruotes su „Arsenal“, „Watford“ ir „Udinese Calcio“.
2012 m. birželio 30 d. V. Šabala pelnė savo pirmąjį „hat-trick“ lygos rungtynėse su „FS Metta / LU“, būdamas vos 17 metų, 8 mėnesių ir 18 dienų amžiaus. Liepos 10 d. jis buvo pripažintas geriausiu birželio mėnesio Latvijos aukštosios lygos žaidėju. Gruodžio mėn. V. Šabala laimėjo Ilmārs Liepiņš jaunojo metų žaidėjo prizą antrus metus iš eilės.
2013 m. V. Šabala Latvijos aukščiausioje lygoje įmušė 15 įvarčių – vienu mažiau nei rezultatyviausias lygos žaidėjas. Šabala buvo įtrauktas į metų komandą ir pripažintas geriausiu metų puolėju.
2014 m. V. Šabala pasirašė sutartį su Club Brugge KV, ir iškart buvo paskolintas kitiems klubams įgyti patirties. V. Šabala įgijo patirties Kipre, Lenkijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Latvijoje.
2018–19 m. sezone žaisdamas už Podbeskidzie Bielsko-Biała tapo rezultatyviausiu I lygos žaidėju, įmušė 12 įvarčių.
Virginija Gaigalaitė
Virginija Gaigalaitė (g. 1954 m. gegužės 19 d. Linkuvoje) – Lietuvos matematikė, gydytoja neurologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, fizinių mokslų daktarė.
Valērijs Šabala
Klubinė karjera
2020 m. pasirašė sutartį su FK Sūduva. 2020 m. rugsėjo 11 d. žaidė Lietuvos futbolo taurės turnyro rungtynėse prieš Vilniaus Vytį ir pelnė pirmuosius du įvarčius, bei padėjo įtvirtinti marijampoliečių pergalę. (Galutinis rezultatas 3-0).
Virginija Gaigalaitė
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1981 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatė. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 2002 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Valērijs Šabala
Klubinė karjera
2021 m. žaidė Rumunijoje ir atstovaudamas FC Viitorul Liga I pasirodė penkis kartus. Tais pačiais metais persikėlė Lenkiją, kur atstovavo GKS Bełchatów, o sezoną baigė „Liepojos“ klube.
Virginija Gaigalaitė
Biografija
1982–1991 m. dirbo Vilniaus universiteto Širdies ir kraujagyslių klinikoje, 1991–2002 m. Neuroangiochirurgijos klinikoje. Nuo 1991 m. dėsto Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. Nuo 2002 m. dar ir Neurologijos ir neurochirurgijos klinikos vyriausioji mokslo darbuotoja.
Valērijs Šabala
Statistika
Spalvų reikšmės:
Karjera rinktinėje
V. Šabala žaidė visose tarptautinėse jaunimo rinktinėse. 2013 m. gegužės 24 d. debiutavo Latvijos nacionalinėje vyrų futbolo rinktinėje draugiškose rungtynėse su Kataru. Sekančiose rungtynėse su Turkija jis pelnė savo pirmuosius įvarčius nacionalinėje komandoje, tapdamas jauniausiu visų laikų Latvijos rinktinės įvarčio autoriumi.
Virginija Gaigalaitė
Biografija
Mokslinio darbo kryptis – insulto diagnostika ir gydymas, Parkinsono ligos gydymas. Parašė apie 100 mokslinių straipsnių.
Berdekinas
Berdekinas – upė šiaurės rytų Australijoje, Kvinslande. Prasideda Atertono plynaukštėje, teka į šiaurės rytus savanomis plačiu slėniu. Žemupyje kerta Laikharto kalnagūbrį. Įteka į Koralų jūros Apstaro įlanką netoli Eiro.
Sausuoju periodu beveik visa Berdekino upė išdžiūsta. Ant upės įrengta hidroelektrinių kaskada. Berdekino vanduo naudojamas drėkinimui. Didžiausi intakai: Klarkas, Sateris, Bovenas, Beljandas ir Keipas.
Algirdas Gaigalas
Algirdas Juozapas Gaigalas ( 1933 m. vasario 27 d. Gaižūnuose, Linkuvos valsčius, Šiaulių apskritis – 2009 m. birželio 4 d. Vilniuje ) – Lietuvos geologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Seserys Aldona Gaigalaitė ir Nijolė Gaigalaitė, sūnus Gediminas Gaigalas.
1957–1963 m. dirbo LSSR MA Geologijos ir geografijos institute, 1963–1965 m. SSRS geologijos ministerijos Geologijos institute, 1965–1971 m. LSSR MA Geografijos skyriuje. 1967–1969 m. ir nuo 1978 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1971–1979 m. Lietuvos geologijos instituto Kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriaus, nuo 1976 m. dar ir Regioninės geologijos skyriaus vadovas. 1978 m. geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras. Nuo 1981 m. profesorius, nuo 2006 m. profesorius emeritas.
Mokslinė veikla
Sukūrė glaciosedimentacinių tyrimų metodiką, išryškino kvartero sistemos paleoglaciosedimentacijos ritmišką pobūdį ir pagrindinius glaciociklus, nustatė stambianuotrupinės medžiagos petrografinės mineralinės sudėties dėsningumus ir litostratigrafinio suskirstymo bei koreliavimo kriterijus. Jo sukurtas petrografinis metodas įdiegtas skirstant Lietuvos pleistoceno morenų geologijos pjūvius. Detalizavo Lietuvos viršutinio pleistoceno geochronologiją ir stratigrafiją. Vykdė kvartero geochronologinius tyrimus.
Vienas Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrimo iniciatorių, mokslinis vadovas ir geologijos ekspozicijos autorius. Lietuvos riedulynų draustinių paskelbimo iniciatorius. Dalyvavo 1984 m., 1989 m., 1996 m., 2000 m. pasaulio geologų ir 1982 m., 1987 m., 1995 m., 1999 m. Tarptautinės sąjungos kvarterui tirti (INQUA) kongresuose. Nuo 1995 m. Lietuvos gamtos draugijos prezidentas. Nuo 1998 m. Rusijos gamtos mokslų akademijos užsienio narys-akademikas, 1998 m. Tarptautinio biografijų centro (Kembridžas, Didžioji Britanija) direktoriaus pavaduotojas ir garbės narys, 1998 m. Lenkijos geologijos draugijos garbės narys, 1999 m. INQUA garbės narys. Nuo 2004 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys, nuo 2008 m. Lenkijos geomorfologų draugijos garbės narys.
625 spaudoje paskelbtų mokslinių darbų, daugiau nei 230 populiarių straipsnių, 27 knygų autorius. Bendradarbiavo žurnale „Mokslas ir gyvenimas“. 2006 m. parengė ir redagavo „Lietuvos valsčių“ serijos mokslo darbų rinkinį „Gamta“.
Mažosios katės
Mažosios katės (Felinae) – plėšriųjų žinduolių (Carnivora) būrio, katinių (Felidae) šeimos pošeimis, kurį sudaro nedideli, vidutinio stambumo ir dideli gyvūnai, viso 34 rūšys.
Klasifikacija
Mažųjų kačių (Felinae Waldheim, 1817 ) pošeimyje kaip atskira rūšis įrašytos naminės katės (Felis catus). Pošeimyje išskiriama 7 giminiškos linijos, 12 genčių, 34 rūšys ir 63 porūšiai.
Mažosios katės (Felinae) Lietuvoje
Neįskaitant naminių kačių (Felis catus), Lietuvoje gyveno ar gyvena šios mažųjų kačių (Felinae) pošeimio rūšys:
Kalnynai
Kalnynai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Gudelių. Į pietvakarius nuo kaimo telkšo Kalnynų ežeras.
Bacteroidetes (klasė)
Bacteroidetes – Bacteroidetes tipo bakterijų klasė.
DeMar DeRozan
DeMaras DeRozanas (g. 1989 m. rugpjūčio 7 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygos Čikagos „Bulls“ komandoje. 2009 metais krepšininką 9 šaukimu pakvietė Toronto „Raptors“. Per 9 šioje komandoje praleistus metus tapo jos lyderiu. 2018 metų vasarą išmainytas į San Antonio „Spurs“ už Kavajų Leonardą.
Vertimo atmintis
Vertimo atmintis (VA) (, TM) – duomenų bazės tipas, naudojamas programinėje įrangoje, padedančioje žmogui versti tekstus. Programos, naudojančios vertimo atmintį, yra žinomos kaip vertimo atminties sistemos (angl. translation memory systems, TMs).
Bacteroidetes (klasė)
Šios klasės bakterijos yra geriausiai išstudijuotos, lyginant su kitomis Bacteroidetes tipo klasėmis.
Vertimo atmintis
Vertimo atmintis yra dažniausiai naudojama kartu su kita kompiuterio įranga bei ištekliais: su mašininio vertimo sistemomis, terminologijos tvarkymo sistemomis, daugiakalbiais žodynais, kokybės užtikrinimo sistemomis ir kt.
Bacteroidetes (klasė)
Klasifikacija
Į šią aplinkoje paplitusių bakterijų klasę įeina vienintelė eilė, kuriai priskiriamos keturios šeimos :
Vertimo atmintis
Vertimo atmintis sudaryta iš teksto segmentų originalo kalba ir jų vertimo į kelias kitas kalbas. Tie segmentai gali būti išdėstyti blokais, paragrafais, sakiniais arba frazėmis. Atskiri žodžiai yra terminų bazės dalis ir dėl to nepriklauso vertimo atminčiai.
Vertimo atmintis palengvina ir pagreitina darbą. Tyrimai parodė, kad didelė dalis profesionalių vertėjų naudoja vertimo atmintis.
Vertimo atminčių naudojimas
VA sistema originalo tekstą (t. y. tekstą, kuris bus verčiamas) suskaido į segmentus ir tada ieško tokių pačių arba panašių segmentų vertimo atmintyje. Sutampantys arba panašūs sakiniai yra pateikiami vertėjui kaip galimi vertimo vienetai. Vertėjas gali priimti siūlomą vertimo vienetą, pakeisti jį nauju vertimu ar modifikuoti jį taip, kad atitiktų originalą. Naujas arba pakeistas vertimas papildo vertimo atmintį.
Segmentus, kuriems nerastas atitikmuo, turės išversti pats vertėjas. Šie naujai išversti segmentai įkeliami į duomenų bazę, kur galės būti naudojami vertimams ateityje, taip pat ir to segmento pasikartojimams dabartiniame tekste.
Vertimo atmintys geriausiai veikia labai tekstuose, kuriuose yra daug pasikartojimų, pvz., techniniuose žinynuose. Taip pat jie naudingi verčiant pavienius segmentus seniau išverstame dokumente, pvz., verčiant šiek tiek pakeistą ataskaitos versiją.
Tradiciškai VA nelaikomos tinkamomis versti grožiniams tekstams dėl paprastos priežasties: juose yra mažai pasikartojimų. Vis dėlto, kiti įžvelgia VA naudą net ir tekstuose su mažai pasikartojimų, nes sukurti duomenų bazės resursai yra naudingi konkordanso paieškai, nustatant tinkamą terminų vartojimą, siekiant užtikrinti kokybę (kad neliktų tuščių segmentų) ir peržiūros procesui supaprastinti (originalo ir verčiamo teksto segmentai visada rodomi drauge).
Pagrindinė nauda
VA įrankiai tinkamiausi versti techninę dokumentaciją ir dokumentus, kuriuose yra specializuotos leksikos. Jų privalumai:
Pagrindinės problemos
Žemiau išvadinamos pagrindinės problemos, trukdančios plačiau naudoti VA įrankius:
TMX
Translation Memory eXchange (TMX) suteikia galimybę vertimų teikėjams keistis vertimo atmintimis. Vertėjų bendruomenėje TMX buvo priimtas kaip geriausias būdas importuoti ir eksportuoti vertimo atmintis. Dabartinė, 1.4b, versija leidžia originalo ir vertimo kalbos dokumentus atkurti iš TMX duomenų.
Trijų imperatorių sąjunga
Trijų imperatorių sąjunga - susitarimų, sudarytų 1873, 1881 ir 1884 metais tarp Rusijos, Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos imperijų, visuma.
Vertimo atmintis
UTX
Universal Terminology exchange (UTX) standartas sukurtas specialiai automatinio vertimo žodynams, tačiau jį galima naudoti ir bendriems, visiems prieinamiems specializuotiems žodynams. Itin paprastomis ir praktinėmis specifikacijomis pasižyminčio UTX tikslas yra spartinti dalijimąsi žodynais ir jų pakartotinį naudojimą.
Trijų imperatorių sąjunga
1873 metų susitarimas
1873 metų birželio 6 dieną Rusijos imperatoriaus vizito Vienoje metu, Aleksandras II ir Pranciškus Juozapas I pasirašė susitarimą, kuris galėjo būti nutrauktas praėjus dvejiems metams po vienos iš sutarties šalių perspėjimo. Tų pačių metų spalio 23 dieną prie susitarimo prisijungė ir Vokietija. Taip buvo padėti pagrindai „Trijų imperatorių sąjungos” susikūrimui.
Vertimo atmintis
SRX
Segmentation Rules eXchange (SRX) skirtas patobulinti TMX standartą taip, kad būtų galima efektyviau naudoti tarp aplikacijų pasidalytais VA duomenimis. Gebėjimas tiksliai apibrėžti ankstesniame vertime naudotas segmentacijos taisykles gali padidinti pasiekiamą programos veiksmingumą.
Trijų imperatorių sąjunga
1873 metų susitarimas
1878 metais, Rusijos-Turkijos karo metu, sąjungai iškilo pavojus, kai Berlyno kongrese Biskmarkas palaikė Austriją, o ne Rusiją.
Vertimo atmintis
GMX
GILT rodikliai (angl. GILT metrics). GILT (globalizacija, internacionalizacija, lokalizacija ir vertimas) rodikliai susideda iš trijų dalių: apimties rodikliams skirtos GMX-V, sudėtingumo rodikliams skirtos GMX-C, o kokybės rodiklius pateikia GMX-Q. Pasiūlyti GILT rodiklių standartai turi apskaičiuoti kiekvienos GILT užduoties darbo krūvį ir kokybės reikalavimus.
Trijų imperatorių sąjunga
1881, 1884 metų susitarimas
1881 metų birželio 18 dieną Berlyne buvo pasirašytas naujasis trijų imperatorių susitarimas, dėl abipusių garantijų tarp sutartį pasirašiusių šalių. Susitarimas buvo pasirašytas trejiems metams, o 1884 metais pratęstas dar trejiems metams. 1885-1886 metais dėl Austrijos-Vengrijos pozicijos Bulgarijos vidaus politinės orientacijos klausimu, ir dėl Serbijos-Bulgarijos karo susitarimui vėl iškilo pavojus. Sąjunga galutinai iširo po 1887 metų, kai Rusija ir Vokietija pasirašė Persidraudimo sutartį.
Vertimo atmintis
OLIF
Open Lexicon Interchange standartas. OLIF yra atvirojo kodo, su XML suderinamas standartas, skirtas keistis terminologiniais ir leksiniais duomenimis. Nors iš pradžių buvo sumanytas kaip priemonė keistis duomenimis tarp privačių automatinio vertimo leksikonų, bet vėliau jis išplėtotas kaip ne toks specializuotas terminologinių duomenų mainų standartas.
XLIFF
XML Localistion Interchange File Format (XLIFF) tikslas suteikti vieną pakeičiamą dokumentų standartą, kurį suprastų bet kuris lokalizacijos teikėjas. XLIFF yra vertimo industrijoje populiariausias XML formato duomenų apsikeitimo būdas.
TransWS
Translation Web paslaugos. TransWS tenkina poreikį naudoti interneto paslaugas su lokalizacijos projektais susijusių failų ir žinučių pateikimui bei paieškai. Tai yra detali dabartinių lokalizacijos procesų automatizavimo sistema, pasitelkianti internetines paslaugas.
xml:tm formatas
XML formato VA grindžiamos teksto atminties konceptu, apimančiu autoriaus ir vertimo atmintį. XML-INTL šį teksto atminties standartą perdavė Lisa OSCAR.
Bartkus
Bartkus − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bartkienė, Bartkė (ištekėjusi moteris) ir Bartkutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Steevy Chong Hue
Styvis Čong Hue (Steevy Chong Hue g. 1990 m. sausio 26 d.) – kinų kilmės Taičio futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.
Rinktinėje debiutavo 2010 m. Su ja dalyvavo 2012 m. OFC taurėje, kur tapo žemyno čempionu kai finale įmušė pergalingą įvartį į Naujosios Kaledonijos vartus. Pakviestas į 2013 m. FIFA Konfederacijų taurę.
Ingrida Jonkutė
Ingrida Jonkutė (g. 1969 m. liepos 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos krepšininkė.
Alaotraninis kragas
Išvaizda
Kragas buvo apie 25 cm ilgio. Šiai rūšiai nebuvo būdingas ryškus lytinis dimorfizmas, tačiau patelės budavo šiek tiek didesnės už patinėlius. Manoma, kad dėl savo mažų spranų, negalėdavo skristi ilgų nuotolių.
Išnykimas
Nykti pradėjo nuo XX a. pradžios. Pagrindinės nykimo priežastys buvo buveinių naikinimas ir 1980 metais žuvies Channa striata introdukavimas Alaotra ežere. Paskutinį kartą pastebėtas 1985 m. Išnykusiu pakelbtas 2010 m.
XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/B grupė
XV pasaulio krepšinio čempionato grupės varžybų pirmo turo rungtynių statistika.
Sintautai
thumb|left|Paminklas poetui P. Vaičaičiui miestelio aikštėje miniatiūra|Bendruomenės centras, priekyje – fontano tvenkinys
Etimologija
Vietovardis vedamas iš asmenvardžio Siñtauta. Kaimas pavadintas pagal pirmųjų gyventojų – brolių Suntautavičių (Suntautaičių arba Sintautaičių) sutrumpintą pavardės lytį. Suntautaičių kaimas minimas dar 1561 m. Ilgainiui nežymiai pakito šaknis (vietoje Sunt- tapo Sint-). XIX a. valsčius buvo žinomas Sintavičių vardu, bet 1867 m. pervadintas Sintautais.
Istorija
Kolonizuojant Sūduvą, 1561 m. prie Šešupės ir Aukspirtos upelio karališ­kosios malonės valdiniai Petras, Jurgis ir Grigas (kartais dar įvardijamas ir Vilius) Suntautavičiai (Suntauto vaikai) gavo 3 valakus naujai išmatuotos žemės. Pamažu čia atsirado kaimas. 1641 m. LDK kancleris Albertas Radvila pastatė medinę koplyčią, vėliau ir bažnyčią, prie kurios ėmė kurtis miestelis, kuris 1735 m. gavo turgaus ir prekymečių privilegiją. 1674 ir 1683 m. minimas Sintautų kaimas.
XIX a. pabaigoje Sintautų bažnyčioje klebonavo Antanas Tatarė. Jis suremontavo bažnyčią, pastatė varpinę, mokyklą, kleboniją, prieglaudą, įveisė sodą su keliais šimtais šilkmedžių. Lietuviškos spaudos draudimo laikotarpiu apylinkėse aktyviai veikė knygnešiai, Sintautai buvo vienas draudžiamosios lietuviškos spaudos skirstymo punktų. Sintautai tuo metu buvo kaimas, valsčiaus centras Naumiesčio apskrityje.
XX a. tarpukariu veikė pieninė, 9 parduotuvės, malūnas, buvo Krikščionių demokratų partijos, Ūkininkų, Lietuvių katalikių moterų, Tautininkų, Vokiečių kultūros sąjungų skyriai, jaunalietuviai, šauliai ir pavasarininkai.
II pasaulinio karo metu miestelis beveik visiškai sugriautas, kadangi vyko įnirtingos kovos tarp sovietų ir nacių, kurie gynė netoliese esančią sieną su Vokietija. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2001 m. patvirtintas Sintautų herbas.
Žymūs žmonės
Sintautų kapinėse palaidotas lietuvių poetas Pranas Vaičaitis (1876–1901; antkapis byloja: „Vai, lėkite, dainos, iš vargo nupintos“), kalbininkas Juozas Pikčilingis (1926–1991).
Paranapanema
Paranapanema  – upė pietryčių Brazilijoje, San Paulo ir Paranos valstijose; Paranos upės kairysis intakas. Prasideda 900 m aukštyje Brazilijos plokščiakalnyje. Teka šiuo plokščiakalniu į vakarus, pradžioje San Paulo valstija, vėliau sudaro ribą tarp Paranos ir San Paulo valstijų. Didžiausi intakai: Itapetininga, Apiai Guasu, Tibaži. Vaga slenkstėta. Ant Paranapanemos įrengta hidroelektrinių kaskada (Žurumirino, Kapivaros, Šavanteso ir kt.). Laivuojama 80 km nuo žiočių. Prie upės įsikūrę Parnapanemos, Piražu miestai.
Andriuškevičius
Andriuškevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Janovo geležinkelio stotis
thumb|right|250px|Janovo geležinkelio stotis Janovas  – geležinkelio stotis stovinti Pietvakarių geležinkelio atkarpoje Čerginovas-Ovručius, netoli Pripetės, Ukrainoje.
Andriuškevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andriuškevičienė (ištekėjusi moteris) ir Andriuškevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Janovo geležinkelio stotis
Istorija
Stotis pradėjo veikti 1925 m. Nuo Janovo kaimo ir stoties pradėjo kurtis Pripetės miestas.
Janovo geležinkelio stotis patenka į valstybinės įmonės „Černobylservis“ transporto kompleksą.
Stotyje yra vienas pagrindinis, trys atvykimo-išvykimo keliai ir keletas pagalbinių kelių vagonų sąstatams. Yra įranga krovos darbams šalia Černobylio AE ir panaudoto branduolinio kuro saugyklos kelių.
Vakarinėje stoties pusėje yra išlikus vandens talpa garvežių užpildymui.
Rekonstruojant geležinkelio atkarpą Černigovas-Janovas, Černobylio AE personalo ir kitų organizacijų susisiekimo užtikrinimui, 1986–1987 m. Janovo stotis nuo Janovo iki Slavutyčiaus buvo elektrifikuota. Dabar kontaktinis tinklas nenaudojamas ir išmontuotas pačioje stotyje ir atkarpoje Janovas-Semichodai.
Dabar, vienas iš kelių, nutiestas per stotį, rekonstruotas ir naudojamas objekto „Uždanga-2“, naujo Černobylio AE sarkofago statybai.
Kompiuteriniuose žaidimuose
Janovo geležinkelio stotis – vienas iš vietovės „Jupiterio apylinkės“ elementų kompiuteriniame žaidime S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat
Kleopas Gaigalis
Kleopas Gaigalis (1879 m. rugsėjo 25 d. Užpaliai – 1957 m. rugsėjo 1 d. Kaunas) – Lietuvos radiotechnikas.
Ilgiškė
Ilgiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Prekybinis vekselis
Prekybiniai vekseliai, komerciniai vekseliai naudojami prekybiniuose sandoriuose. Jeigu komerciniai vekseliai atitinka reikalavimus (trumpalaikiai, su dviem ir daugiau parašų) jie yra priimami bankų ir teikiami klientams kaip paskola. Komerciniai bankai gali pateikti komercinius vekselius centriniam bankui, kur jie perkami bei apskaitomi.
Komerciniai vekseliai išduodami stambiausių bendrovių. Jie mažiau rizikingi nei banko teikiami kreditai, todėl bankai investuoja į šiuos vertybinius popierius. JAV komercinius vekselius gali išleisti aukščiausią kreditingumo retingą turinčios įmonės, todėl jie yra patikimi. Trūkumai: nestabili rinka, menka antrinė rinka arba jos iš viso nėra.
Endemizmas
thumb|300px|Endeminis [[baikalinis ruonis gyvena tik Baikalo ežere.]] Endemai (Endemikai) – augalų, gyvūnų ar grybų rūšys, gyvenančios tik tam tikrame geografiniame regione.
Endeminių rūšių daugiausiai pasitaiko geografiškai izoliuotose biotopuose, pvz salose, senose pelkėse, dideliuose ežeruose.
Algis Budrys
Algis Budrys (tikroji pavardė Algirdas Jonas Budrys, pasirašinėjęs slapyvardžiais Frank Mason, John A. Sentry, Paul Janvier, William Scarff, Robert Marner, David C. Hodgkins, Ivan Janvier, Alger Rome, 1931 m. sausio 9 d. Karaliaučiuje – 2008 m. birželio 9 d. Evanstone) – žymiausias lietuvių kilmės mokslinės fantastikos rašytojas.
Biografija
Tėvas 1923 m. buvo Klaipėdos karinio sukilimo vadas, Lietuvos generalinis konsulas Karaliaučiuje Jonas Budrys. 1936 m. tėvą išsiuntus diplomatiniam darbui į JAV, kartu su juo išvyko ir šeima.
Nuo 1952 m. leidyklų „Gnome Press“ ir „Galaxy Science Fiction“ redaktorius ir vadybininkas. Nuo 1993 m. leido žurnalą „Tomorrow Magazine of Speculative Fiction“.
Kūryba
Nuo 1950 m. John A. Sentry slapyvardžiu pradėjo skelbti noveles ir esė redaguojamuose žurnaluose. Vėliau ėmėsi ir didesnės apimties fantastikos kūrinių. Jau antrasis romanas „Kas?“ (Who?), pasirodęs 1958 m., pelnė rašytojui neregėtą pasisekimą. Šlovę rašytojui atnešė 1960 m. (liet. 2002 m.) pasirodęs romanas „Šelmis Mėnulis“ (Rogue Moon), laikomas mokslinės fantastikos klasika. Lietuvių kalba paskelbta apsakymų.
Jo vardas įtrauktas į 25 žymiausių XX a. antros pusės rašytojų fantastų sąrašą, jo biografija ir kūrybos analizė pateikta Charles Platt knygoje „Kas rašo mokslinę fantastiką“ greta 30-ties geriausių fantastų, tokių, kaip Aizekas Azimovas. Jo kūriniai jau tapo pripažinta mokslinės fantastikos klasika.
Bedugnė (Varėnos r.)
Bedugnė – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos, Geidukonių telmologiniame draustinyje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,3 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 127,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – aplink plyti ~ 40 ha dydžio Geidukonių pelkė. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pietvakariuose iš ežero išteka upeliukas link A-2 upelio (Abistos intakas). Šalia įsikūręs Geidukonių kaimas. Kiek atokiau į šiaurės rytus eina kelias.
Abeokuta
Abeokuta  – miestas pietvakarių Nigerijoje, Oguno valstijos sostinė, prie Oguno upės. 593,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Transporto mazgas. Žemės ūkio regiono centras (auginami bananai, kakava, kola, citrusai). Maisto, cemento pramonė.
Istorija
Abeokutoje buvo sukurta labai sudėtinga valdymo sistema, kurioje kiekviena etninė grupė išsaugojo savo identitetą, rinko savo valdžią. Kiekviena grupė turėjo savo ogboni religinę tarybą, olorogun karo tarybą. Šios tarybos vėliau rinkdavo bendrą miesto tarybą. Britų stebėtojai XIX a. minėjo Abeokutą kaip vieną keisčiausių valdymo sistemų su keturiais prezidentais, lordų rūmais iš 840 atstovų ir bendruomenių rūmais iš 2800 atstovų.
Sustiprėjusi Abeokuta 1851 ir 1864 m. sugebėjo apsiginti nuo Dahomėjos, o 1893 m. egbai įkūrė Jungtinę Egbų Vyriausybę. Ši vyriausybė buvo prijungta prie Nigerijos.
Privatus kodas
thumb|Jei transporto kompanija užsakė, gavo ir pati viena naudoja bilietų automatų programinę įrangą, tokia įranga yra privati
Kukunoras
Kukunoras, Činghajus  – druskingas ežeras centrinėje Kinijoje, Činghajaus provincijoje, apie 100 km į vakarus nuo Siningo, didžiausias šalyje. Telkšo Nanšanio kalnų rytinėje pašlaitėje, Tibeto kalnyno dubumoje, 3205 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 105 km, plotis 65 km. Krantai nesmarkiai raižyti, išvystytos senovinės ežero terasos (aukštis iki 50 m). Dugną dengia dumblas. Yra keletas smėlio salų. Į Kukunorą įteka 23 upės, iš jų didžiausia Buchyn Golas, sudaranti deltą. Vasariniai upių poplūdžiai lemia ežero vandens lygio svyravimą. Vasarą vandens temperatūra sušyla iki 18-20°С, nuo lapkričio iki kovo vandens paviršius pasidengia ledu. Vandens mineralizacija sausuoju laikotarpiu siekia 11 g/l. Žvejyba (gaudomos daugiausia karpinės žuvys).
Privatus kodas
Privačios programos formaliai priklauso laisvosios programinės įrangos kategorijai, nes vienintelis jų savininkas turi išeities kodą ir gali jį keisti bei naudoti kaip tinkamas. Kol programa oficialiai neplatinama už įstaigos ar įmonės ribų jokiu pavidalu, privatus kodas gali būti kuriamas ir laisvosios įrangos (GPL, LGPL licencijos) pagrindu. Laisvosios įrangos licencijos neįpareigoja perduoti programos išeities kodą kiekvienam panorėjusiam vien todėl, jog savininkas jį turi parašęs – to pradedama reikalauti tik kai savininkas pradeda oficialiai platinti sukompiliuotą programos variantą. Laisvosios įrangos entuziastai tokių programų kūrime nemato nieko neigiamo.
Didelė programuotojų dalis užsidirba pragyvenimui būtent kurdama privatų kodą.
Kukunoras
1872 m. Kukunoro ežerą tyrinėjo Nikolajaus Prževalskio ekspedicija.
Šaltiniai
thumb|left|210px|Ežeras iš kosmoso
Eurovizijos dainų konkursas 1962
thumb|Žalia: konkurse dalyvaujančios šalys|250px|right thumb|Villa Louvigny, Liuksemburgas|250px|right thumb|[[Isabelle Aubret – 1962 m. Eurovizijos nugalėtoja|250px]]
Imtynės 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Pasikeitimai
2013 m. FILA priėmė svorių kategorijų pakeitimus, pagal kurias tarptautinio olimpinio komiteto iniciatyva buvo siekiama didesnės lygybės tarp lyčių. Vyrų graikų-romėnų ir laisvosios imtynės prarado po vieną svorio kategoriją, o moterų laisvosios imtynės išaugo iki 6 svorio kategorijų. Moterims vis dar neleista varžytis graikų-romėnų imtynėse.
Beržynas (Marijampolė)
Beržynas – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Gudelių.
Ilgižiai II
Ilgižiai II – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ilgižių III.
Velnias (lietuvių mitologija)
Velnias (Kaulinis senis) – chtoninė senovės lietuvių mitologinė figūra. Požemio dvasia, sauganti žemėje slypinčius, žmonių paslėptus, užkeiktus lobius. Velnias ypač artimai susijęs su mirusiųjų pasauliu. Pagrindinė velnio pareiga – saugoti žemės lobius, globoti vargšus, neturtingus, bet bausti nesąžiningus žmones, skriaudėjus, gobšuolius, piktadarius, girtuoklius.
Kartais velnias laikomas – požemių, pelkių dievu, kalviu. Kai kurių autorių (pvz., Greimo) manymu – dar ir karo dievas.
Pavadinimas yra tos pačios šaknies kaip vėlė, velė, vėlinės, velionis, vėliukas. Tokiais vardais pagonybės laikais buvo vadinamos teisingųjų žmonių vėlės. Dėl to ir velnias buvo geroji būtybė, artimai bendravusi su gyvais žmonėmis. Jis padėdavo siekiantiems geresnio gyvenimo, baudė klastingus išdavikus. Nuskriaustą ar užmuštą žmogų velnias atgaivindavo, duodavo jam turto, o užmušėją nužudydavo.
Seniausiuose mituose Velniai artimi dvaselėms Kaukams, gyvenantiems požemiuose ir saugantiems žemėje esančius lobius bei vandenį, reikalingą augalijai. Sausros metu šias dvasias persekioja ir užmuša dievaitis Perkūnas. Taip pat Perkūnas muša mažų žmogelių pavidalo būtybes – barstukus, velnius, skolinusius žmonėms pinigus.
Įsigalėjus Lietuvoje krikščionybei velnias buvo sutapatintas su piktąja dvasia (Šėtonu), gyvenančiu pragare, iš kur galėjo ateiti į žemę ir vesti žmones į nuodėmę. Jis tapo gąsdintoju ir persekiotoju. Vaizduojamas pusiau gyvulio, pusiau žmogaus pavidalu, juoda oda, su ragais, arklio kanopomis, su uodega.
Šalia Dievo ir Perkūno trečias iš svarbiausių baltų dievų buvo Velas, Velinas, kurio nudievinimo procesas įvyko tik paskutiniaisiais šimtmečiais. Dar 1761 m. G. H. Stenderio latvių gramatikoje Vels minimas kaip „mirusiųjų dievas“, o veli (Vėlinės) – „mirusiųjų dievo dienos“. XVI a. Velionis aiškinamas kaip „vėlių dievas“. Slavai turėjo dievą –Veles, Volos, galai – Vellaunus. Indoeuropietiška šaknis *uel- susijusi su mirusiaisiais ar mirusiųjų karalyste. Pvz., Šiaurės germanų Val-hall – „mirusiųjų karalystė“, valr – „karo lauko mirusysis“. Tolesni semantiniai ryšiai rodo šią šaknį esant giminišką su regėjimu, numatymu, magija, muzika bei su ganykla. Slavų dievas Volos buvo galvijų dievas. Sen. germanų lytis vollr- (iš *woltu) reiškia „ganyklą“, hetitų wellu- (iš *welsu, *welnu) – irgi „ganyklą“, „pievą“. „Velo karvės“ (velu govs) minimos latvių mitologinėse dainose. 1582 m. M. Strijkovskio kronikos lietuvių dievų sąraše yra „Goniglis Dziewos„. Tai greičiausiai galvijų ar ganyklų dievas, kuriam ant didelio akmens buvo aukojami galvijai. Sakmėse teigiama, kad velnias turi didžiules galvijų bandas.
Lyginamoji indoeuropiečių mitologija rodo Velą (Veliną) buvus analogišką senovės indų dievybei Varūnai, persų Ahūra Mazdai, skandinavų Odinui, airių Cū Chulain’ui. Dievas Velinas irgi kūrėjas, kosminės tvarkos saugotojas ir sutarčių sudarytojas, nakties, vandenų ir akmenų valdovas, susijęs su vaisingumu, galvijais ir turtu, su naktimi bei juoda spalva. Jis yra juodų gyvulių kūrėjas. Velinas karingas, kerštingas ir piktas, baudžia mirtimi, ypač korimu, ir yra svarbiausias Perkūno priešas.
Velinas mitologijoje – vienaakis magas, visa regintis ir numatantis, galintis keisti savo pavidalą, dažniausiai pasiverčiantis gyvūliais, ypač vilkais ir piktais šunimis. Šie pagrindiniai bruožai yra užfiksuoti lietuvių ir latvių tautosakoje, o toponimai (Velnio bala, Velnio akis, Velnio tiltas ir kt.) rodo, kad Velo (Velino) vardas susijęs su pelkėmis, balomis, akmeningomis vietomis, užtvankomis, tiltais. Pelkių, balų, raistų pavadinimai su šaknimi vel- liudija Velino gyvenamąją vietą buvus pelkėse, raistuose, balose. Lietuvių kalbos ir literatūros institute užregistruota apie 400 vietovardžių su šaknimi vel-. Iš jų apie 40 % sudaro pelkių ir raistų pavadinimai. Antrą vietą užima ganyklų ir pievų pavadinimai. Velnio tiltai ir rėvos siejasi su Velino stiprumu. Legendose ir sakmėse jis – milžiniškų akmenų nešiotojas, rėvų ir tiltų statytojas, gali būti toks sunkus, jog, atsistojęs ant akmens, įspaudžia pėdą.
Prūsų Patolas buvo lietuvių ir latvių Velo (Velino) paralelė, S. Grunau teigimu, „aukščiausias prūsų dievas“. Patolo vardas XVI a. kronikose minimas arba kartu, arba pakeičiamas Pocollum Pecols, Piculus, Pykullis vardais, atitinkančiais lietuvių Pikulas, Pikis, Piktis. „Velnias yra Piktis“,- aiškinama K. Sirvydo XVII a. žodyne. Tai rodo šį dievą buvus piktą, baudžiantį. XVIII ir XIX a. žodynuose Velnias verčiamas „Zorngott“, „Hölengott“. Apie 100 Lietuvos vietovardžių yra su šaknimi pikt-. Piktumo bruožas jungia jį su germanų Wodan: gotų k. wo Fs „piktas“ sen. anglų k. wod „įsiutęs, piktas, baisus“.
Velinas tautosakoje baudžia žmones nuolatiniu mirties reikalavimu, savo pinklėmis apraizgo gyvenimą. Sakmėse jis nuolatos vilioja žmones į mirtį: gaigalo, kito nepaprasto paukščio ar ožiuko pavidalu įklampina pelkėse; pasivertęs vilku, sudrasko; kaip baisi juoda žviegianti kiaulė mirtinai išgąsdina; pasivertęs juodu šunimi, kapinėse įkanda, ir žaizda negyja; jaujose ar pirtyse moterims nulupa odą; kaip žaltys užšokęs uogautojai ant kaklo pasmaugia ją arba jo negalima numesti; naktį, įsirangęs į lovą, gali mirtinai išgąsdinti, o užgulęs kaip maišas – uždusinti. XVI a. S. Grunau „Prūsijos kronikos“ skyriuje apie prūsų pagonybę Patolas minimas kaip baisus nakties dievas, reikalaujantis mirties ir aukoti brangiausius daiktus.
Legendos
Neretai su Velinu (Vėlinu) tapatinami – geroji požemio dvasia, mirusiųjų globėjas, Pikuolis (Pikulas, Poklius), kartais – Teliavelis. Lietuvoje įsigalint krikščionybei, buvo sutapatintas su Šėtonu.
Apie žodžio velnias kilmę skaitykite straipsnyje hinduizmo dievas Varūna.
Didysis melsvys
Didysis melsvys (Polyommatus amandus) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Aptinkamas gyvenvietėse, pakelėse, pamiškėse, pagrioviuose.
Skraidymo laikas: VI–VII mėn. Mitybiniai augalai: vikis (Vicia sp.). Biologija: kiaušinėlius po vieną deda ant mitybinių augalų. Išsiritę vikšrai žiemoja paklotėje. Pavasarį vikšrai vėl maitinasi. Suauga pasiekę 24 mm ilgį ir tarp lapų virsta lėliukėmis. Paplitimas: Europa, Šiaurės Afrika, pietvakarinė Azija.
Literatūra
thumb|240px|left|Didysis melsvys. Patinukas
Ievos Simonaitytės literatūrinė premija
Ievos Simonaitytės literatūrinė premija – literatūrinė premija, teikiama kasmet nuo 1987 m. už kūrinius, atspindinčius Klaipėdos krašto ir Mažosios Lietuvos dvasią arba įprasminančius rašytojos Ievos Simonaitytės atminimą. Premija teikiama Klaipėdos apskrities viešojoje Ievos Simonaitytės bibliotekoje artėjant rašytojos gimtadieniui (sausio 23 d.).
Istorija
Premija įsteigta 1987 m. Klaipėdos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolūkiui ir Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriui pasirašius steigimo sutartį. 1996 m. premijos konkurso organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viršininko administracija, Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyrius ir Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka. 2010 m. panaikinus Lietuvos apskričių administracijas, konkurso ir premijos organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka, 2011 m. premijos laimėtojui skyrusi 4000 litų. 2012 m. pasirašyta rėmimo sutartis penkeriems metams su Rimanto Cibausko vadovaujama bendrove „Mūsų laikas“. 2016 m. premijos sutartis buvo pratęsta dar penkeriems metams, didinant sumą iki 2000 eurų.