cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mūrinė kalnarūtė
Lietuvoje
== Sinonimai ==
Kurio apylinkė
Kurio apylinkė (arba Kūrio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smilgių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šeduvos rajono Rimiškių apylinkės ir Panevėžio rajono Gustonių apylinkės.
Geltonsparnė skėtė
Geltonsparnė skėtė (Sympetrum flaveolum) – skėčių (Libellulidae) šeimos vabzdys.
Geltonsparnių skėčių patinų ir patelių išvaizda kiek skiriasi. Patinų pilveliai raudonos spalvos, ant sparnų esama ryškių geltonų pamatinių dėmių, o patelių pilveliai rusvos spalvos, ant sparnų – nedidelės geltonos dėmės. Kūno ilgis siekia 35 mm, išskleisti sparnai – 50–60 mm ilgio.
Paplitusi Europoje (taip pat ir Lietuvoje) bei palearktinėje Azijos dalyje iki pat Tolimųjų Rytų.
Pasitaiko, kad suaugėliai, susitelkę į būrius, kuriuose esama po keletą tūkstančių inidvidų, pavasarį migruoja į šiaurinius rajonus.
Skalusis kedrenis
Skalusis kedrenis (Cedrela fissilis, sin. Cedrela tubiflora) – melijinių (Meliaceae) šeimos medžių rūšis, paplitusi Naujojo Pasaulio tropinėse ir subtropinėse srityse. Auga Argentinoje, Brazilijoje, Bolivijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Ekvadore, Panamoje, Paragvajuje, Peru, Venesueloje.
Aukštis iki 30 m, kamieno skersmuo 10-15 cm. Lapai 4-6 dm ilgio, sudėtiniai, sudaryti iš 12-15 lapelių. Sausuoju laikotarpiu nukrenta. Žiedai susitelkę 27-35 cm šluotelėse, žiedų ilgis – 8-9 mm. Žydi nuo rugpjūčio iki spalio. Vaisius – 5,5-10 cm ilgio, 1,5-1,8 cm pločio dėžutė. Vaisius veda lapkričio – vasario mėnesiais.
Mediena kaštoniškai rausva, vidutiniškai kieta, kokybiška. Naudojama drožyboje, baldų gamyboje, statyboje.
Perekšliai
Perekšliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Smilgių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Smilgių mokyklos skyrius, biblioteka.
Istorija
Pirmą kartą minimi 1589 m.
Mileičycių Senoji sinagoga
Mileičicės Senoji sinagoga - nebeegzistuojanti sinagoga stovėjusi Mileičicės kaime, ''ul. Parkow'' gatvėje.
Violeta Urmanavičiūtė-Urmana
Violeta Urmanavičiūtė-Urmana (g. 1961 m. rugpjūčio 19 d. Kapsuke) – didi operos solistė, Lietuvos operos primadona.
Išsilavinimas
Gimė tremtinių šeimoje, vaikystę praleido Jūrėje.
Nuo 1968 m. mokėsi Kapsuko J. Jablonskio vidurinėje mokykloje, nuo 1973 m. Kapsuko 2-ojoje vidurinėje mokykle. Dainavo „Dainų dainelėje“. 1969–1977 m. mokėsi Kapsuko vaikų muzikos mokyklos, 1977–1981 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos fortepijono klasėse.
1981–1986 m. studijavo LSSR konservatorijos profesorės Vlados Mikštaitės fortepijono klasėje, 1986–1991 m. pratęsė mokslus solinio dainavimo klasėje (vadovė Giedrė Kaukaitė). 1991–1993 m. studijavo Miuncheno aukštosios muzikos mokyklos Astrid Varnay meistriškumo klasėje, tuo pačiu metu lankė operos studiją prie Miuncheno valstybinės operos. 2005 m. liepos mėn. susituokė su italų tenoru Alfredo Nigro.
Kūryba
Nuo 1993 m. pradėjo laisvai samdomos dainininkės karjerą Vokietijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje. 1993–1994 m. laimėjo keletą tarptautinių konkursų, buvo pakviesta debiutuoti Bairoito festivalyje, o netrukus – ir Milano La Scaloje. 1996 m. debiutavo Vienos valstybinėje operoje. 2001 m. pavasarį debiutavo koncertų salėje „Carnegie Hall“ (Niujorkas) ir „Metropolitan Opera“ teatre.
Pripažinta viena ryškiausių dabarties dainininkių, kuri pelnė pasaulinę šlovę atlikdama ir soprano, ir mecosoprano repertuarą. Pradžioje išgarsėjusi kaip mecosopranas, ji sukūrė Azučenos, Santucos, Fides, Leonoros, Amneris, Frikos, Juditos, Lauros, Adriano, Didonės ir daugelį kitų vaidmenų, ypač pasižymėjo Kundry (Wagnerio „Parsifalis“) ir Eboli (Verdi „Don Karlas“) interpretacijomis. Nuo 2001 m. solistė pradėjo dainuoti soprano partijas, daugiau kaip per dešimtmetį ji parengė ir įkūnijo tokius personažus kaip Aida, Amelija, Elizabeta, Toska, Ariadnė, Ledi Makbet, Odabela, Brunhilda, Džokonda, Medėja, Leonora, Norma, Ifigenija, Izolda ir daugelį kitų.
Repertuaras labai platus, dainavo diriguojant garsiausiems pasaulio bei Lietuvos dirigentams, vokalinės galimybės labai didelės. „Nuo Verdi ir Vagnerio“ – taip ji pristatoma pasaulio kataloguose. Yra dainavusi garsiausių pasaulio teatrų scenose – Niujorke, Milane, Miunchene ir kitur. Pasak dirigento Riccardo Muti, V. Urmana – „labai aukšto lygio dainininkė, šiuo metu, ko gero, gražiausias mecosopranas pasaulyje. Tokie balsai kaip jos – išimtis. Jos diapazonas išties labai platus, ypač – viršutiniojo registro. Kai kalbame apie jos dainavimą, kalbame jau ne apie meco ar sopraną, o apie nepaprasto grožio ir galimybių balsą, dainuojant tiek aukštais, tiek žemais registrais, ir apie nepaprastą dainininkės talentą“.
Solistė dainavo visuose žymiausiuose pasaulio operos teatruose – Niujorke, Madride, Čikagoje, Barselonoje, Milane, Pekine, Vienoje, Miunchene, Hamburge, Paryžiuje, Berlyne, Londone, San Franciske, Florencijoje, Neapolyje, Los Andžele ir kt. Vien tik Milano teatre „La Scala“ V. Urmana dainavo keturiuose sezono atidarymo pastatymuose operose „Armidė“ (1996), „Trubadūras“ (2000), „Ifigenija Aulidėje“ (2002) ir „Aida“ (2006). Solistė dalyvavo Bairoito, Edinburgo, Zalcburgo, Provanso Ekso, PROMS, Ravelo, Pesaro, Ravenos, Sankt Peterburgo, Oranzo ir kituose festivaliuose. Jai dirigavo žymiausi batutos meistrai – C. Abbado, D. Barenboimas, B. de Billy, P. Boulezas, S. Bychkovas, R. Chailly, J. Conlonas, V. Gergijevas, J. Levine’as, J. Lópezas Cobosas, F. Luisi, L. Maazelis, N. Marrineris, Z. Mehta, R. Muti, A. Pappano, K. Petrenko, G. Prêtre’as, S. Rattle’as, D. Runniclesas, E. P. Salonenas, G. Sinopoli, F. Welser-Möstas, Ch. Thielemannas ir kt.
Koncertuoja garsiausiose Europos, JAV ir Japonijos salėse atlikdama J. S. Bacho, G. Mahlerio, A. Schönbergo, A. Bergo, J. Brahmso, L. van Beethoveno, G. Rossini, H. Berliozo, I. Stravinskio ir kitų kompozitorių kūrinius. Lieder vakarai būna išskirtiniai įvykiai, sulaukiantys nepaprasto kritikų ir publikos dėmesio.
Didelę dalį repertuaro sopranui ir mecosopranui įrašė CD ir DVD, ji vaidino Kundry T. Palmerio filme „The Search for the Holy Grail“.
2002 m. Londone solistei buvo suteiktas prestižinis Karališkosios filharmonijos draugijos apdovanojimas, 2009 m. Vienoje – Austrijos „Kammersängerin“ (garbingiausias dainininko titulas šioje šalyje). Ji apdovanota Gedimino (III laipsnis) ir Italijos Žvaigždės (Komandoro laipsnis, Italija) ordinais. 2016 m. kovo 7 d. UNESCO generalinė direktorė Irina Bokova Lietuvos operos solistei Violetai Urmanai suteikė UNESCO menininkės taikai vardą.
Felinas (Mazovijos vaivadija)
Felinas – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą teka Zlota Kživulos upelis.
Prancūzijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Mokos šulinys
Mokos šulinys – mažas požeminis ežeras, esantis po Nauru, Jareno apygarda. Tai viena iš atrakcijų turistams Nauru saloje. Plotas – 0,2 ha, didžiausias gylis – 5 m, vidutinis – 2,5 m.
Heretija
Heretija (, heretis samepo) buvo viduramžių Kaukazo karalystė Gruzijos ir Albanijos pasienyje. Dabar jos teritorijoje yra pietrytinė Kachetijos dalis ir šiaurės vakarų Azerbaidžanas.
Istorija
thumb|200px|left|Heretija Senovėje čia gyveno herai (žinomi kaip erai), sudžai, tchilbai ir lbinai. Kartu šios gentys buvo vadinamos heretais ir pakluso Kaukazo Albanijai. Jai nusmukus, Heretija buvo palaipsniui prijungta prie Kaukazo Iberijos ir suformavo vieną jos kunigaikštystę (saeristavo) V a., o jos gyventojai tapo gruzinais. Tuo metu Heretija pradėta minėti gruzinų raštuose. Tradicija teigia, kad jos pavadinimas kilo nuo legendinio patriarcho Herojaus, Tergamo sūnaus, kuris įkūrė Hereto miestą (vėliau žinoma kaip Chorasa) prie Alazanio upės.
Už pastangas kovoje su užkariautojais arabais Kartlijos valdovas (erismtavari) Archilas atidavė Heretiją Bagrationams VIII a. vidury. Mirus paskutiniams Kartlijos valdovams Jonui ir Juanšerui, Heretija išplėtė valdas ir 787 m. įkūrė nepriklausomą kunigaikštystę, kurios sostinė buvo Šekis. Heretijos prestižas iškilo 893 m., kai jos valdovas Hamamas tapo karaliumi. Sunerimęs dėl Heretijos galios, Kachetijos kunigaikštis Kvirikė I (892–918 m.) sudarė sąjungą su Abchazijos karaliumi Konstantinu III ir 915 m. užpuolė Heretijos valdovą Adarnasę II Patrikios (897–943 m.). Jie užėmė ir pasidalino Heretiją, bet Adarnasė greitai atgavo, ką praradęs. Jo sūnus ir įpėdinis Iškhanikas (943–951 m.) valdė su motina Dinara, Klardžetijos princo Gurgeno IV (918–941 m.) seserimi. Jiems teko pripažinti stipresnės kaimynės Deilamo kunigaikštystės, kurią valdė Salaridai (Irano Azerbaidžanas), viršenybę. 950 m. Iškhanikas pasinaudojęs pilietiniu karu Salaridų valdose, nustojo mokėti duoklę ir vėl tapo nepriklausomu. Jam valdant heretai apleido monofyzitizmą ir perėmė gruzinų ortodoksų tikėjimą.
Kitas Heretijos valdovas Jonas (Ioane Senekerim, 951–959 m.) prijungė dalį Albanijos ir kalnuotą Tzanariją Rytų Gruzijoje. Po jo mirties, atrodo, vietinė dinastija išnyko ir šalį užėmė Kachetijos chorvyskupas Kvirikė II (929–976 m.). Vėliau dėl srities kovojo jo įpėdiniai Dovydas (976–1010 m.) ir Gruzijos karalius Bagratas III, siekęs sujungti gruzinų žemes. Kitas Kachetijos valdovas Kvirike III Didysis (1010–1037 m.) galutinai prijungė Heretiją prie „kachų ir ranų karalystės“ apie 1020 m. Kai Gruzijos karalius Dovydas IV užėmė karalystę 1104 m., Heretija tapo Gruzijos kunigaikštyste. Gruzijos valdymą Heretijoje pertraukė Eldiguzidai iš Azerbaidžano, Chorezmšachai ir Ilchanatas. Galutinai žlugus vieningai Gruzijos karalystei 1466 m., Heretiją valdė Kachetija. Heretijos vardas išnyko iš raštų valdant Kara Kojunlu, Ak Kojunlu, Safavidams ir Osmanų imperijai.
Giorgio A. Tsoukalos
Džiordžijus A. Cukalas (Giorgio A. Tsoukalos; g. 1978 m. kovo 14 d.) – graikų kilmės Šveicarijoje gimęs ufologas, rašytojas, televizijos laidų vedėjas, žymus dėl „senovės astronautų“ teorijų.
Policinė valstybė
Policinė valstybė - valstybė, kurioje valdžia griežtomis ir represinėmis priemonėmis kontroliuoja socialinį, ekonominį bei politinį šalies gyventojų gyvenimą. Policinei valstybei būdingi totalitarizmo bei socialinės kontrolės elementai.
Giorgio A. Tsoukalos
1998 m. baigė Itakės koledžą Niujorke, įgijo bakalauro laipsnį sporto informacijos ir komunikacijos srityje. Užsiėmė kultūrizmu. Žymaus šveicarų rašytojo ufologijos ir „alternatyvios istorijos“ tema Erich von Däniken įsteigto centro vadovas. Leidžia žurnalą Legendary Times. Dalyvavo Travel Channel, History Channel, Sci-Fi Channel, National Geographic Channel laidų reportažuose. Buvo History Channel serialo Ancient Aliens prodiuseriu-konsultantu.
Policinė valstybė
Policinės valstybės gyventojams yra apribota judėjimo laisvė, laisvė išreikšti politinę ir kitą nuomonę.
Giorgio A. Tsoukalos
Džiordžijo Cukalo teorija, pagal kurią jis visus civilizacijų pasiekimus aiškina žmonių ir ateivių kontakto rezultatu, tapo interneto folkloro objektu („memu“).
Policinė valstybė
Policinėmis valstybėmis yra laikomos Nacistinė Vokietija, Tarybų Sąjunga, dabartinės Kuba bei Šiaurės Korėja.
Laumė
250px|thumb|right|Romo Vencko 1980 m. medinė skulptūra „Laumė/Geroji ragana“ ant [[Raganų kalnas|Raganų kalno]]
Laumė – viena seniausių lietuvių dangaus ir žemės deivių, Perkūno sutuoktinė (tačiau Perkūno žmona buvo Žemyna), nublokšta į Žemę. Jos tarpininkės tarp žemiškosios ir dangiškosios sferos. Žmones apdovanodavo materialinėmis gėrybėmis, o kai kada lemdavo pražūtį ir mirtį. Laumės ypač grėsmingos vyrams. Laumės bendraudavo su dangaus dievais, ypač su aukščiausiuoju dievu Praamžiumi bei dievu Perkūnu. Didžioji Laumė buvusi stebuklingo grožio deivė, kuri gyvenusi debesyse, sėdėjusi mitologiniame dangaus centre. Ten po laumės akmeniu esantis ir gyvybės vanduo.
Dievas Perkūnas ir deivė Laumė mitologijoje buvę sužieduotinių arba sutuoktinių pora. Kad Laumės turėjusios ryšį su Perkūnu, rodo tai, jog ketvirtadienis laikytas ir Laumių, ir Perkūno diena.
Vaizdavimas
Zoomorfiniu pavidalu jos vaizduojamos laukinėmis ožkomis, moterimis su raguotomis ožkos galvomis, didelėmis krūtimis, meškomis, katėmis, rudomis gauruotomis kalėmis, kumelėmis.
Ilgainiui laumės tapo pusiau zoomorfinėmis pusiau antropomorfinėmis būtybėmis: moterimis su vištos ar gaidžio kojomis, apsisiautusiomis marškomis, apsikarsčiusiomis šiaudais. Kitur laumė yra graži merga auksiniais drabužiais, bet juos nuvilkus, kūnas būtų kaip vištos. Randama deivių moterų su paukštės kojomis, didele galva ir didelėmis akimis figūrėlių.
Antropomorfinis laumių pavidalas, susidaręs akmens amžiuje, dar tada, kai būta kanibalizmo. Laumės kanibalės turėjusios baisią išvaizdą – ilgas rankas su akmeniniais pirštais ir aštriais nagais, didelius dantis, susivėlusius plaukus, ilgas krūtis. Naktimis sutiktus vyrus sugnaibydavusios arba užkutendavusios ir suėsdavusios. Gyvenusios jos prie vandenų, miškų tankumynuose, apleistose pirtelėse, gerdavusios vandens garus, bijodavusios lino žiedo ir metalinių, ypač geležinių, daiktų. Laumės draskydavusios, ėsdavusios žmones ir vaikus.
Australinės mažosios pelės
Australinės mažosios pelės (Leggadina) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas 5-9,7 cm, uodega 5-9 cm ilgio. Kailis švelnus. Nugarinė pusė šviesiai pilka, gelsvai ruda ar šviesiai ruda, o pilvas balsvas ar pilkai baltas. Galva plati, priekyje buka. Turi nedideles ausis, 2 poras spenelių.
Laumė
Vaizdavimas
Laumių žinioje buvo ir žemės paviršiaus vandenys. Jos rūpinosi ežerų iškasimu, upių užtvenkimu. Laumė nešusi didžiulį akmenį, kuriuo norėjo užtvenkti Nemuną, arba kuodeliu siekusi užtvindyti upę, šaltinį.
Australinės mažosios pelės
Paplitusios Australijoje. Apsigyvena sausose žolėtose lygumose, pakrantėse, ant smėlėtų kalvų. Išsikasa nesudėtingus urvus, kuriuose iš sausos žolės įsirengia lizdo kamerą. Maitinasi sėklomis, augalų šaknimis ir kitomis dalimis. Dauginasi visus metus. Vadoje būna 3-4 jaunikliai.
Gentyje yra dvi rūšys:
Laumė
Vaizdavimas
Laumės tvarkė ir žemės paviršių. Jos sterblėse sunešė žemes ir supylė piliakalnius. Laumių žinioje buvo kai kurie dideli akmenys, žmonių vadinami laumių stalais arba laumių akmenimis. Žmonės, pabaigę pavasario laukų darbus, vieną kurį sekmadienį rinkdavosi prie tokio akmens ir linksmindavosi. Pasilinksminimo metu ant laumių stalo dėdavo aukas: duonos riekių, alaus, midaus ir kt., kad laumės saugotų laukus, padėtų išauginti gerą derlių. Akmenyse esančios pėdos vadintos laumių pėdomis. Liškiavoje akmenuota vieta vadinosi Laumės tiltu. Laumių buveinė buvusi prie Puntuko akmens raiste, kur buvo šventas Karalienės liūnas. Ten gyvenusi ir vyriausioji Laumė, kuri liūno dugne turėjusi puikią grytelę.
Nusileidusios iš dangaus, Laumės apsigyvendavo miškuose, urvuose, esančiuose prie kalnų, netoli upių, ežerų, pelkių arba kokių vandenų salose. Gyvendamos žemėje, daugiausia dėmesio skirdavo žmonių moralės saugojimui. Jos buvo teisėjos – doriems padėdavo, o nedorėlius nubausdavo.
Žmonės, norėdami su laumėmis gyventi santaikoje, kas rudenį nešdavo ir skandindavo į liūną visokių javų po maišiuką, o pavasarį – sviesto, sūrių, lašinių ir pirmadėlių karvių pieno. Kad laumės neišmelžtų karvių, nepagadintų jų tešmenų, nenukirptų avių ir nepridarytų kitokių eibių, žmonės tvartų vartus išpindavo šermukšnio šakomis.
Jei, Laumėms skalbiant, einantis pro šalį pasakydavo: „Padėkdie“, jos atsakydavo: „Ką padėjai, pasiimk“. Toje vietoje rytojaus dieną žmonės rasdavo juostą, pirštines, audeklų arba kitokių daiktų, kuriuos buvo galima pasiimti. Našlaitėms, varguolėms laumės padėdavo verpti, atnešdavo rietimus drobių, margų audinių, įsakydamos jų niekad nematuoti, o naudoti įvairiems reikalams. Kai moteris, užmiršusi laumės priesaką, pamatuodavo, visi audiniai dingdavo.
Laumės atnešdavo iš šventų vandenų žmonėms vaikų, globodavo lauke užmirštus kūdikius, bausdavo gobšas moteris. Laumės rūpinosi žmonių lygybe, bausdavo gobšuolius už saiko neturėjimą, smerkdavo tinginius.
Daugelyje sakmių Laumės keičia arba vagia naujagimius kūdikius. Apsisaugoti nuo to moterys turėjo įvairių būdų ir magiškų priemonių. Prie naujagimio buvo atliekamas „žibinimas“: kai tik saulė nusileisdavo, tuojau uždegdavo šviesą ir degindavo ją per visą naktį. Laumės arba pavogdavusios naujagimį, arba jį pakeisdavusios, padėdavusios vietoj kūdikio šluotą, šiaudų ryšulį, pušines krosnies pašluostes. Nukirtus tokiam „laumvaikiui“ galvą, iš kiekvieno virbelio arba šiaudo bėgdavęs kraujas. Jeigu kuris vaikas ilgai nevaikščiodavo, nekalbėdavo, nelipdavo iš lopšio, turėjo didelę galvą, jį laikydavo Laumės pakeistu. Tokį vaiką moterys mušdavo „laumės šluota“. Tada laumė atnešdavo pavogtą kūdikį ir pasiimdavo savąjį.
Álvaro Arbeloa
Alvaras Arbeloa Koka (g. 1983 m. sausio 17 d. Salamankoje) – ispanų futbolininkas, Real Madrid CF ir Ispanijos rinktinės gynėjas.
Laumė
Vaizdavimas
Apsisaugoti nuo Laumių piktų darbų buvo vartojamas „Laumės kryžius“. Tai penkių spindulių žvaigždė, nupiešta ar išbraižyta nepakeliant rankos nuo daikto, ant kurio piešiama. Kaip magiška priemonė plačiai naudojama buvo „segmentinė žvaigždė“, sudaryta iš keturių, šešių arba aštuonių lapelių, įrašytų į apskritimą. Ją išraižydavo ant namo, tvarto sienų, lubų, ant įvairių darbo įrankių, kartais įausdavo juostose, audiniuose. Laumės kryžiai ir kiti magiški ženklai dažnai buvo išraižomi ant durų, kad laumės nakčia neslogintų žmonių, gyvulių, nekirptų avių, nejodinėtų arklių.
Álvaro Arbeloa
Karjerą pradėjo Real Madrid jaunimo komandoje, vėliau žaidė pagrindinėje sudėtyje, kurioje debiutavo 2004–2005 m. sezone. 2006 m. persikėlė į RC Deportivo de La Coruña klubą, bet po pusmečio pradėjo žaist Liverpool FC. Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2008 m. su kuria taip pačiais metais laimėjo Europos čempionatą.
Laumė
Vaizdavimas
Laumių vaizdiniams nykstant, jas pradėta painioti su gimimo ir vaisingumo deive Laima, bei raganomis. Kaip to painiojimo rezultatas, atsirado naujos mitinės būtybės „Laumės raganos“ pavadinimas. Kad Laima ir laumės buvo skirtingos dievybės, paaiškina pasakojimas apie tai, kaip žmogus vaikščiodamas po mišką, pamatęs Laimą su laume besimušančias, besivanojančias ir niekaip viena kitos neįveikiančias.
Álvaro Arbeloa
Real Madrid
2009 m. buvo parduotas Madrido klubui už 4 milijonų eurų sumą. Árbeloa pasirašė penkerių metų sutartį ir gavo 2 numerį.
Laumė
Vaizdavimas
Lietuvių Laumės panašios į graikų ir bulgarų lames, į keltų fėjas, kurios irgi vaizduojamos ilgais plaukais, kartais su ožkos ragais, storomis lūpomis, didelėmis ir ilgomis krūtimis, labai plačiais užpakaliais. Latvių deivė Lauma taip pat galėjusi sukelti lietų ir krušą.
Mažoji žąsis
Mažoji žąsis (Anser erythropus) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Mažoji žąsis yra naminės žąsies dydžio. Balta dėmė ant kaktos gerokai didesnė už baltakaktės žąsies, aplink akis – oranžinis žiedas. Patino ir patelės balta dėmė kaktoje nusitęsia už linijos, jungiančios priekinius akių kraštus. Nugara rudai pilka, juosmuo pilkesnis. Plasnojamosios plunksnos pilkai juodos su baltais stiebais. Pagurklis, krūtinė ir kūno šonai šviesiai pilki. Ant krūtinės – netaisyklingos juodos dėmės. Pilvas ir pauodegys balti. Snapas gelsvai rožinis, nagas balsvas. Kojos raudonai geltonos. Jauniklių visos spalvos blankesnės nei suaugusiųjų, baltos dėmės kaktoje nėra, pilvas vienspalvis, snapas juosvai pilkas, kojos pilkai geltonos. Aplink akis – šviesiai geltonas žiedas.
Paplitimas
Gyvena šiaurinėje Eurazijoje nuo Norvegijos iki Čiukčių kalnyno. Europinėje dalyje arealas siekia Arkties vandenyną, o azijinėje – Obės, Jenisejaus, Lenos žemupius. Į pietus paplitusi iki šiaurinės medžių ribos.
Žiemoja Pietų Europoje, Viduržemio, Juodosios, Kaspijos jūrų bei Persų įlankos pakrantėse, Pietryčių Azijoje.
Kodifikacija
right|thumb|200px|III Lietuvos Statutas Kodifikacija – teisės normų sisteminimo būdas, tam tikrą teisinių santykių sritį reguliuojančias normas susisteminus apibendrinant, įtvirtinant viename teisės akte (teisyne). Jei teisės rinkinys nėra sisteminamas, toks būdas vadinamas „kompiliacija“ („teisės durstinys"), o ne kodeksu.
Mažoji žąsis
Paplitimas
Iš visų per Lietuvą praskrendančių laukinių žąsų, mažoji žąsis visada buvo pati rečiausia.
Kodifikacija
Terminas žinomas jau nuo Romos laikų; vienas anksčiausių kodeksų – Codex Iustinianus (žr. plačiau – romėnų teisė). Kiti garsūs normų kodifikavimo aktai – prigimtinės teisės dvasioje kurtas Code Civil (XIX a.), pandektistikos šedevras BGB (XX a. pradžioje) ir kt. Bažnytinės teisės kodifikacijoje pasižymėjo Katalikų Bažnyčios teisininkai – kanonistai (normos susistemintos Kanonų teisės kodekse, ).
Iš Eurazijos valstybių kodifikacija XX a. išsiskyrė Rusija, kurios teisės sistemoje – daugiau nei 10 skirtingose teisinių santykių srityse kodifikuotų teisės aktų. Lietuvoje vienas pirmųjų bei itin sėkmingų kodifikacijos bandymų – Lietuvos Statutai (1529, 1566 ir 1588 m.).
Garso kolonėlė
thumb|200px|Garso kolonėlė. thumb|200px|Paprasčiausia kolonėlės sandara. right|thumb|200px|Kolonėlė sudaryta iš korpuso, [[garsiakalbis|garsiakalbio ir angos orui cirkuliuoti.]]
Garso kolonėlė – įrenginys garso atkūrimui, kurį sudaro mažiausiai vienas garsiakalbis, įmontuotas į korpusą.
Parametrai
Pagrindiniai akustines sistemas charakterizuojantys parametrai yra tipas, varža, galia, jautrumas, atkuriamų dažnių juosta, horizontali ir vertikali sklaida, konstrukcija, svoris. Dažniausiai sutinkami tipai: pagal garsiakalbių tipą (elektrodinaminė, elektrostatinė ar kt.), pagal dažnį (plačiajuostė, žemadažnė, aukštadažnė), pagal korpuso sandarą (uždaro, atviro tipo, fazoinvertorinė / paprasta), pagal tvirtinimo tipą (taškinė, vertikalaus masyvo, horizontalaus masyvo).
Varža - dažniausiai 4 Ω (omų), 8 Ω, ar kt.
Atkuriamų dažnių juosta - gebėjimas atkurti garso bangų spektrą nuo žemiausio iki aukščiausio dažnio. Matuojamas Hz (hercais), dažnai pateikiamas su nukrypimu pvz "+/-"
Horizontali ir vertikali sklaida -
Svoris -
Jonas Šiožinys
Jonas Šiožinys (1915 m. liepos 9 d., senu stiliumi – birželio 26 d. Šiožiniuose, Utenos apskritis – 1987 m. liepos 18 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, vertėjas.
Biografija
1938–1940 m. dirbo Marijampolės spaustuvėje, 1940 m. – žurnalo „Liaudies sveikata“ redakcijoje, 1941–1943 m. – Antalieptės bibliotekoje, 1946–1953 m. – Mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje. 1954 m. baigęs Vilniaus bibliotekinį technikumą, iki 1957 m. studijavo bibliotekininkystę Vilniaus universitete. 1957–1976 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius“ redakcijoje.
Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1934 m. vaikų spaudoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Jaunasis ūkininkas“, „Šaltinėlis“, „Žiburėlis“, „Žvaigždutė“, nuo 1934 m. – „Karys“, „Jaunoji karta“, „Lietuvos ūkininkas“. Išvertė rusų, baltarusių, ukrainiečių, lenkų poetų kūrinių.
Įvertinimas
1989 m. Šiožinių kaime Lietuvos kraštotyros draugijos Utenos skyriaus rūpesčiu atidengtas stogastulpis (autorius – Stasys Karanauskas).
Pėriškiai
Pėriškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Viduklės, kairiajame Žalpės krante.
Indonezijos ekonomika
Indonezijos ekonomika yra rinkos ekonomika su svarbiu valstybės vaidmeniu. Valstybei priklauso daugiau nei 164 valstybinės įmonės, valstybė administruoja daugelio pagrindinių prekių kainas, įskaitant kurą, ryžius ir elektrą.
Per prezidento Suharto „Naujosios Tvarkos“ vyriausybės 30 metų valdymą Indonezijos ekonomika išaugo nuo 70 USD/žm. BVP iki daugiau nei 1000 USD/žm. BVP 1996 m. Taikant pasvertą monetarinę ir fiskalinę politiką infliacija buvo išlaikoma 5-10 % lygyje, rupija buvo stabili ir nuspėjama, vyriausybė išvengė biudžeto deficito.
Indonezija – agrarinė šalis su stipria kalnakasybos pramone. Daugelį ūkio šakų (kalnakasybą, apdirbamąją pramonę, miškų ūkį) kontroliuoja užsienio (ypač Japonijos ir JAV) kapitalas. 1976 m. Indonezijoje buvo 17,8 mln. bedarbių ir pusiau bedarbių.
Nafta ir dujos
Indonezija priklauso naftą eksportuojančių šalių organizacijai (OPEC) ir yra 15-oje vietoje pasaulyje pagal naftos gavybą. Indonezijos naftos gavyba sudaro 2,4 % pasaulinės naftos gavybos.
Pirmas naftos telkinys buvo išgręžtas Sumatroje 1871 m., ir nuo tada Indonezijos ekonomikoje vyrauja naftos ūkis. 1975 metais naftos išteklių buvo 1905 mln. tonų; užsienio kapitalo investicijos į naftos žvalgybą ir gavybą sudarė 1,1 mlrd. dolerių.
1998 m. naftos ir dujų sektorius, įskaitant perdirbimą sukūrė apie 9 % BVP, o 1999-2000 finansiniais metais davė 28 % vidaus pajamų. 1999 m. sektoriaus dalis eksporto pajamose išaugo iki 20 %, daugiausia dėl išaugusių pasaulinių naftos kainų. Daugiausia į naftos sektorių investavo JAV kompanijos. > 2/3 naftos gauna JAV naftos bendrovė „Caltex“. Svarbiausios naftos verslovės yra Sumatros, Kalimantano, Tarakano, Bunjaus salose; be to, naftos yra Javos, Sulavesio, Seramo salose, Irian Džajoje. Perdirbimo gamyklos yra Sumatros, Kalimantano, Javos salose.
Augant vidiniam naftos produktų poreikiui kitą dešimtmetį Indonezija taps naftą importuojančia valstybe, jei nebus atrasti nauji naftos rezervai. 1999 m. Indonezijos natos importas sudarė 3,2 mlrd. dolerių, o eksportas 10,7 mlrd. dolerių.
Norėdama sumažinti priklausomybę nuo naftos eksporto, Indonezija ėmė eksploatuoti milžiniškus gamtinių dujų išteklius. Dujos paprastai eksportuojamos suskystintos.
Pramonė
Fabrikai gamina įvairiausias prekes, tarp jų ir nesudėtingus elektroninius prietaisus. Muntoke (Bankos saloje) 1967 metais pastatyta alavo lydymo gamykla. Bintano saloje kasamas boksitas, Sulavesio saloje – nikelio rūda.
2001 m. pagaminta 95,78 mlrd. KWh elektros energijos. Elektros energijos gamybos apsiskirstymas pagal šaltinį:
Pagrindinės pramonės šakos: naftos ir dujų, tekstilės (medvilnės verpimo ir audimo, trikotažo, kapoko, sizalio apdirbimo), siuvimo, odos ir avalynės gamybos. Taip pat kalnakasybos, statybinių medžiagų (ypač cemento), chemijos (mineralinių trąšų, padangų), maisto (ryžių valymo, tabako, cukraus, arbatos, aliejaus). Yra kaučiuko pirminio apdirbimo ir jo dirbinių gamybos pramonė. Turizmas.
Žemės ūkis
Svarbiausia žemės ūkio produkcija: ryžiai, kasava (manijokų rūšis), žemės riešutai, kakava, kava, palmių aliejus, kopra; vištiena, jautiena, kiauliena, kiaušiniai.
Svarbiausi techniniai augalai: kaučiukmedžiai, kokoso ir aliejinės palmės, arbatmedžiai, kavamedžiai, kakavmedžiai, cukranendrės, tabakas, chininmedžiai, kapokmedžiai, pipirmedžiai, gvazdikmedžiai, agavos.
Miškai užima apie pusę Indonezijos teritorijos. Miškingiausia yra Kalimantano sala. Daugiausia ruošiama vertingų medžių rūšių (tikmedžių, parotijų, raudonmedžių, juodmedžių, kamparmedžių, santalmedžių) mediena. Gaunamos įvairios dervos.
Jūrose gaudomi omarai, krevetės, trepangai, vėžliai. Indonezijos rytuose renkami perlai ir perlamutrinės kriauklės.
Ekonominiai ryšiai
2004 m. eksportuota prekių už 63,89 mlrd. dolerių. Išvežama nafta ir naftos produktai, mediena, kaučiukas, tekstilė. Svarbiausi eksporto partneriai: Japonija 22,3 %, JAV 12,1 %, Singapūras 8,9 %, Pietų Korėja 7,1 %, Kinija 6,2 % (2003).
Ekonominiai geografiniai rajonai
Javos sala (su Madūros sala) – svarbiausias ekonominis rajonas. Užima 7 % Indonezijos teritorijos. Jame gyvena ⅔ Indonezijos gyventojų; yra apie ½ dirbamų žemių. Nuimama daugiau kaip 50 % viso Indonezijos ryžių ir batatų derliaus, daugiau kaip 70 % kasavos, daugiau kaip 75 % kukurūzų ir žemės riešutų, apie 85 % sojų, ¾ arbatos, pagaminama beveik visa cukraus. Kapoko, chininmedžio žievės, visa tikmedžio produkcija. Auginama apie ⅔ galvijų ir daugiau kaip 80 % avių bei ožkų. Gaunama nafta, kasama mangano rūda, fosforitai, siera, auksas, sidabras. Svarbiausi apdirbamosios pramonės centrai: Džakarta, Surabaja, Semerangas, Bandungas, Čeribonas, Džokjakarta, Surakarta, Malangas, Madiūnas. Sumatros saloje ruošiamos mineralinės ir žemės ūkio žaliavos eksportui (iki ⅔ viso eksporto). Svarbiausias plantacinių ūkių ir kalnakasybos rajonas. Kalimantano sala – didžiausias, bet ūkiškai mažai naudojamas rajonas. Kertamas miškas, gaunama nafta, akmens anglys, deimantai. Sulavesio sala – agrarinis rajonas su kalnakasybos pramone. Irian Džaja – mažiausiai ūkiškai naudojamas ir rečiausiai gyvenamas rajonas. Gaunama nafta. Kertamas miškas.
ইন্দোনেশিয়া
Stadija (matavimo vienetas)
Stadija – Senovės Graikijos ir kitų senovės tautų naudotas ilgio matas. Pradėta naudoti Babilone, vėliau pasiekė Graikiją, kur ir gavo savo pavadinimą. Babilone stadija buvo laikomas atstumas, kurį žmogus ramiu žingsniu nueina per laiko tarpą nuo pirmojo tekančios saulės spindulio iki tol, kol virš horizonto ima matytis visas jos skritulys. Jei Saulės patekėjimas trunka maždaug dvi minutes, tai vidutiniu greičiu žingsniuojantis žmogus per tą laiką gali nueiti 185–195 metrus. Pasak Herodoto, viena stadija buvo lygi 600 pėdų. Šis skaičius buvo naudojamas daugelyje sistemų. Tačiau skirtingose šalyse pėdų ilgis skyrėsi. Nuo to, kuri stadija naudojama, gali priklausyti senųjų tekstų interpretacija.
Dedovščina
thumb|right|200px|Trys kariai
Dedovščina – socialinių santykių forma, kai ankstesni bendruomenės nariai žemina vėliau į bendruomenę patekusius asmenis.
Terminas
Dedovščina tiesiogiai reiška „senių valdžia“ ( 'senis').
Terminas atsirado ir paprastai naudojamas apibūdinti nestatutiniams santykiams, vyravusiems Tarybų Sąjungos kariuomenės daliniuose tarp būtinąją karinę tarnybą atliekančių kareivių, išlikusiems ir Rusijos, NVS, pokomunistinių režimų valstybių kariuomenėse.
Principo turinys
Pagal šią tvarką, seniau tarnaujantys kareiviai laikomi (nepaisant laipsnių vienodumo) viršesniais už naujai atėjusius. Taigi jie dažnai verbaliai ir fiziškai tyčiojasi iš naujų kareivių: atima pinigus, atsiųstus siuntinius, liepia dainuoti dainas, pasakoti anekdotus, perkelia jiems savo darbus ir t. t.
Padariniai
Manoma, kad „dedovščinos“ egzistavimas dabartinėje Rusijos armijoje netiesiogiai skatina stresinių būsenų (taip pat depresijos, melancholijos ir kt.), psichinių ligų atsiradimą, jų progresavimą, taip pat savižudybes bei polinkį dezertyruoti. Buvo atvejų Rusijos armijoje, kai girti kariai seksualiai išnaudodavo fiziškai silpnesnius. Rusijos kariuomenėje dedovščinos yra gerokai daugiau nei Vakarų armijose.
Algimantas Apanavičius
Biografija
Sesuo Gražina Apanavičiūtė. 1961 m. baigė Lietuvos konservatorijos A. Dvarionienės fortepijono klasę. Nuo 1960 m. Lietuvos televizijos garso režisierius, 1967–1983 m. ir 1988–1998 m. vyr. garso režisierius. Nuo 1994 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas, nuo 1996 m. Kino ir televizijos katedros garso režisierių kurso vadovas.
Kūryba
1963–2001 m. sukūrė muziką apie 150 Lietuvos kino studijos ir Lietuvos televizijos filmų, spektaklių, tarp jų meniniams filmams „Niekas nenorėjo mirti“, „Maža išpažintis“, „Surask mane“, „Kai aš mažas buvau“, „Sodybų tuštėjimo metas“, „Vėjas rugiuose“, ir dokumentiniams filmams „Šimtamečių godos“, „Hommo esse“, „Ir aš nieko pakeist negaliu“, televizijos meniniams filmams „Mirtis ir vyšnios medis“, „Tadas Blinda“, „Ko verkė pušys“, „Raudonmedžio rojus“, "Sodybų tuštėjimo metas, Devyni nuopuolio ratai, „Žalčio karūna“, „Valdžia“, dokumentiniam ciklui apie Lietuvos partizanus, tarp jų – „Ketvirtasis prezidentas“.
Karumo ežeras
Šis seklus mineralų prisodrinto druskingo vandens ruožas yra apie 120 m žemiau jūros lygio. Kiekvienais metais jis gali trumpam patvinti iki 72 km pločio; aplink jį trykšta verdančio vandens versmės, atsirandančios, kai į žemę prasiskverbiantis vanduo susiduria su išsilydžiusiomis uolienomis, kylančiomis iš Žemės centro.
Šimtmečiais Karumo ežero druska vietiniams gyventojams afarams leido išgyventi: darbuodamiesi lazdomis, jie iškelia luitus iš storos druskos plutos ir suskaldo į plytas. Paskui druska gabenama į įvairias Šiaurės ir Rytų Afrikos vietoves.
Indokinija
Indokinija:
Ožekšnis
Ožekšnis (Euonymus) – smaugikinių (Celastraceae) šeimos augalų gentis. Vaisiai prinoksta VIII-IX mėn. Plyšus dėžutėms, keletą savaičių sėklos laikosi pakibusios, kol jų paukščiai nenulesa arba jos savaime nenukrenta. Apie rugsėjo mėn. lapai įgauna tamsiai raudoną spalvą ir maždaug po mėnesio nukrenta.
Lietuvoje auga dvi savaiminės rūšys ir keletas introdukuotų:
PeR (grupė)
PeR – Latvijos pop ir bitbokso grupė, įkurta 2007 metais. Grupę sudaro muzikantai Ralfas Eilandas ir Edmundas Rasmanis.
Po trijų nesėkmingų bandymų atstovauti Latvijai Eurovizijos dainų konkursę, Per visgi laimėjo atranką 2013 m. „Dziesma“ konkurse ir gavo teisę atstovauti šaliai 2013 m. Eurovizijoje su daina „Here We Go“. Ten grupė finalo nepasiekė.
Cagliari Calcio
Kaljario „Calcio“ – Italijos futbolo klubas iš Kaljario (Sardinija).
Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. Vienintelį kartą tapo šalies čempionais 1970 m.
Kapsyčiai
Kapsyčiai arba Jagodnojė (, nuo 1939 m. Kapsitten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ягодное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Kaupuzits prūsiškos kilmės. 1420 m. minimi Cawpositten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus centras, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. Gertlaukio valsčiaus kaimas, nuo 1934 m. gegužės 8 d. vėl Kapsyčių valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Domnovo apylinkės kaimas.
Kruvinoji skėtė
Kruvinoji skėtė (Sympetrum sanguineum) – skėčių (Libellulidae) šeimos vabzdys.
Kūno ilgis siekia 35–40 mm, o išskleisti sparnai – 50–60 mm ilgio. Abiejų lyčių individų išvaizda kiek skiriasi: patinų pilveliai yra skaisčiai raudoni, o patelių – rusvai gelsvi (šonuose geltoni).
Kruvinosios skėtės arealas apima Europą (taip pat Lietuvą) ir Artimuosius Rytus.
Pėžaičiai
Pėžaičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Priekulės, 7 km į vakarus nuo Veiviržėnų. Seniūnaitijos centras. Kaime yra buvusi Pėžaičių pagrindinė mokykla (dabar Veiviržėnų gimnazijos skyrius), paštas (LT-96261), J. Lankučio bibliotekos filialas, medicinos punktas, dvi maisto parduotuvės, karčema. Gyvenvietės pietiniame pakraštyje yra kapinynas. Pėžaičių girininkija yra įsikūrusi Ažpurvių kaime.
Keliai į Klaipėdą, Gargždus, Veiviržėnus, Švėkšną. Per Pėžaičius teka upelis Aisė (Veiviržo dešinysis intakas).
Istorija
Pėžaičių kaimas pastebimai išaugo XVIII a. 1785 m. vokiškai jis vadintas Pehszeiten arba Pehszen-Gerge. 1890 m. Pėžaičių kaimas priskiriamas naujai susikūrusiai Vanagų parapijai (prieš tai priklausė Priekulės parapijai). 1895–1944 m. Pėžaičiuose veikė vokiška pradinė mokykla (įkurta užeigos namuose). 1906–1944 m. į Pėžaičius iš Klaipėdos kursavo siaurasis traukinukas. XX a. pradžioje pastatyta traukinio stoties pastatas (dabar daugiabutis gyvenamasis namas). 1913 m. Pėžaičių kaime minima didelė lentpjūvė, paštas, telegrafas. Iki 1919 m. Pėžaičiuose buvo Vokietijos muitinė ir valstybinės sienos perėjimo punktas.
Tarpukaryje Pėžaičiuose veikė lietuvių Giedotojų choras, Santaros ir Visuomenės sąjungos (įk. 1938 m.) skyriai, Jaunųjų ūkininkų ratelis. 1933 m. vasarą per repeticiją Giedotojų choras buvo užpultas vietinių smogikų ir sumuštas (Pėžaičiuose beveik 70 % gyventojų buvo vokiečiai). 1938 m. rugpjūčio 21 d. Pėžaičių kaimo kapinėse buvo pastatytas paminklas pagerbti žuvusiems I pasauliniame kare.
Pokaryje Pėžaičių kaime iš esmės pasikeitė gyventojai, senieji gyventojai pasitraukė į Vokietiją, kaimą apgyvendino žmonės iš kitų Lietuvos vietų. 1950 m. Pėžaičių kaimo teritorijoje susprogdinta partizanų slėptuvė su 4 partizanais (1990 m. toje vietoje pastatytas kryžius). Atnaujino savo veiklą mokykla. 1950–1961 m. buvo septynmetė, 1961–1986 m. – aštuonmetė, 1986–1998 m. – devynmetė, 1998–2003 m. – dešimtmetė, 2003–2008 m. pagrindinė, nuo 2008 m. – pradinė.
Sovietmečiu Pėžaičiai buvo „Pionieriaus“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Prijungta dalis Aisėnų kaimo teritorijos.
Romanas Brazdauskis
Romanas Brazdauskis (g. 1964 m. vasario 20 d. Kretingoje) – krepšininkas, Barselonos (Ispanija) olimpinių žaidynių bronzos laimėtojas (1992 m.), Lietuvos čempionas (1982 m.).
Ūgis – 204 cm, svoris – 115 kg.
2002 m. pavasarį buvo nuteistas kalėti 3 metus ir 8 mėnesius už cigarečių kontrabandą stambiu mastu ir mokesčių slėpimą (už gerą elgesį iš kalėjimo išleistas, jame praleidęs pusę jam skirtos bausmės laiko).
Vedęs; sūnus Lukas Brazdauskis (g. 1988 m.), krepšininkas, „Lietuvos rytas“ žaidėjas.
Ipanė (miestas)
Ipanė  – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 27 km į pietryčius nuo Asunsjono centro. Įsikūręs prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto ir 3 jo intakų (Ipanės, Potrerito ir Itororo), tarp San Antonijo ir Guarambarės. Eina Asunsjono-Itos kelias (Acceso Sur).
Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, tekstilės pramone (gaminami hamakai, krepšiai). Yra Šv. Apaštalo Petro bažnyčia, Acosta Ñu karinis licėjus.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1538 m. gubernatoriaus Domingo Martineso de Iralos, veikė pranciškonų misija. Vėliau gyvenvietė atkurta 1862 m.
Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Black (2005 m. filmas)
Siužetas
Siužetas daugiaplanis ir pasakojamas daugiausia atsiminimų forma. Mišelė Makneli sulaukusi dvejų metų po ligos netenka regėjimo ir klausos. Patekusi į tamsos ir tylos pasaulį ji labai kenčia, yra sunkiai sutramdoma, nuolat sukelia nelaimes. Jos tėvai kaip paskutinę viltį pasirenka seną mokytoją Debradžą, piktnaudžiaujantį alkoholiu ir laikantį save magu. Jo griežtas elgesys su Mišele nepatinka tėvui Polui, ir jis liepia Debradžui išvykti. Tačiau mokytojas pasiryžęs žūtbūt paversti Mišele nepriklausomu žmogumi. Nors per 20 dienų, kurias paslapčia nuo vyro motina Ketrin leidžia mokyti Mišelę, mergaitė bendrauti neišmoksta, tačiau vėlesniame epizode Debradžas paniurkdo vaiką į fontaną, ir ji išmoksta atpažinti pirmą ženklą – „vanduo“. Bėgant metams, Debradžo pagalba Mišelė išmoksta bendrauti prisilietimais ir gestų kalba, šokti, linksmintis. Ji ryžtasi stoti į universitetą. Nors universiteto vadovai pradžioje į jos galimybes mokytis žiūri skeptiškai, bet pamatę jos gebėjimus, sutinka priimti į universitetą. Mokytis jai sekasi gerai, tačiau ji nesugeba išmokti greitai spausdinti ir vis neišlaiko egzaminų. Tuo tarpu Debradžas sensta, jam protarpiais dingsta atmintis, vieną dieną jis palieka Mišelę vieną mieste. Vėliau jie dalyvauja Mišelės sesers Saros vestuvėse – ji sužino apie meilę, ir suvokia, kad pati jos patirti nesugebės. Vakare ji prašo Debradžo ją pabučiuoti – jis ją pabučiuoja, bet nustoja būti jos mokytoju.
Po daugelio metų Mišelė atranda Debradžą ligoninėje – jis nieko nebekalba ir nebeprisimena. Moteris pasiryžta padėti jam prisiminti. Tačiau daugybė aplankymų neatneša naudos. Vieną dieną Mišelė, jau sulaukusi 40 metų, sugeba pabaigti savo studijas. Ji su absolvento uniforma pasirodo Debradžui, šis ją atpažįsta, o paskui prisimena pirmą jos išmoktą žodį „vanduo“. Filmas baigiamas Debradžo laidotuvių scena.
Apdovanojimai
„Black“ taip pat laimėjo dar keletą nacionalinių apdovanojimų, o žurnalas „Time“ jį įtraukė į geriausių 2005 m. filmų 25-uką.
Pauperiai
Istorija
Pauperiai istorijos šaltiniuose paminėti 1643 m. 1949–1992 m. kolūkio „Pergalė“ gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Fannie Mae
Fannie Mae JAV būsto paskolų (hipotekos) bendrovė įsteigta 1968 m. kaip atviroji kompanija gavusi iš JAV Kongreso privilegija tapti vyriausybės remiama įmone, bet buvo įkurta 1938 m. Didžiosios Depresijos laikotarpiu. Bendrovės tikslas - praplėsti antrinę būsto paskolų rinką sukuriant vertybinius popierius iš būsto paskolų hipotekos pavidalu, o tai sudaro galimybes paskolų išdavėjams perinvestuoti savo turtą ir tokiu būdu suteikti dar daugiau paskolų, o tai savo ruožtu leidžia skolint dar didesniam klientų kiekiui hipotekos rinkoje ir tuo pačiu sumažint priklausomybę nuo bankų indėlininkų.
Verslo modelis
Fannie Mae superka paskolas iš patikimų būsto paskolų pardavėjų grynųjų pinigų ar hipotekos pavidalu, kurios turi savyje tokio pobūdžio paskolas ir jas laiko savo įmonės turte laiduodama esamą paskolą ir už tai nuosekliai gaudama atlygį palūkanų pavidalu. Hipotekos pardavėjas turi du pasirinkimus - gali pasilaikyti arba parduoti tuos vertybinius popierius. Fannie Mae taip pat gali supakuoti būsto paskolas iš savo pačios paskolų portfelio ir paskui parduoti pelningus būsto paskolų vertybinius popierius investuotojams antrinei hipotekos rinkoj garantuodama likusią paskolos dalį ir nuosekliai gražindama palūkanų išmokas investuotojui. Įsigydama būsto paskolas Fannie Mae ir Freddie Mac aprūpina bankus ir kitas finansines institucijas šviežiais pinigai sudarydamos galimybę joms suteikti naujas paskolas. O tai savo ruožtu suteikia JAV nekilnojamo turto ir paskolų rinkoms lankstumą bei likvidumą.
Imbradas (ežeras)
Imbradas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Imbrado pietrytiniame pakraštyje, šalia šiaurės rytinio Avilio ežero kranto. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,45 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 154,1 m. Gylis siekia 3,3 m. Ežero dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis. Kranto linija vingiuota. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmais. Iš vakarų prie ežero prieina Žagarių miškas, iš pietų – Ščiūrių miškas. Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse daugiausia plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Suteka du upeliai (taip pat ir I-1 iš Midulio ežero), išteka Imbradėlė į Avilio ežerą.
Šalia ežero įsikūrę Strepčiškių ir Maršoniškių kaimai. Šiaurinėje ežero pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.
Vandenvardis kildinamas iš žodžių imbradas ('toks tinklas, bradinys'), bradas ('brasta') < in-bristi.
Gražina Apanavičiūtė
Gražina Apanavičiūtė (1940 m. balandžio 5 d. Kybartuose – 2019 m. spalio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
Brolis Algimantas Apanavičius. 1969 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojos S. Vaidžiūnaitės ir A. Staškevičiūtė. 1968–1991 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. 1986–1991 m. Lietuvos konservatorijos dėstytoja. Surengė kamerinės muzikos koncertų. Koncertavo užsienyje. Nuo 1991 m. gyveno JAV, surengė kelis solinius koncertus.
Oreadės
Oreadės (ὄρος, „kalnas“) graikų mitologijoje – nimfos gyvenančios kalnuose. Jos minimos kaip Afroditės palydovės.
Peršėkininkai
Peršėkininkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, Peršėkės dešiniajame krante, prie kelio. Dainavos geležinkelio stotelė.
Nuo 1990 m. veikė Vlado Krušnos sukurta „Peršėkininkų televizija“.
Prancūzijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Parovėjos KK Agaras
KK „Agaras“ – mėgėjų krepšinio klubas iš Parovėjos, Biržų rajono, rungtyniaujantis mažų miestelių lygoje MML.
2015/16 m. sezonas
Žaidėjai
Ardiškis
Ardiškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Musninkų, dešiniajame Neries krante. Šalia kaimo išlikę Dailidžių-Ardiškio pilkapynai, aptikta senovės gyvenvietė. Kaime auga senas Bareikų (Ardiškio ąžuolas), menantis ikikrikščioniškus laikus. Medis drevėtas, trikamienis, 5,8 m apimties. Neryje ties Ardiškiu riogso akmuo „Karstas“ (Truna, dydis 1,2x2,1 m).
Rozentalis
Rozentalis gali reikšti:
Lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rozentalienė (ištekėjusi moteris) ir Rozentalytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
KK115
miniatiūra|250px|right|Kelias ties [[Želva]]
Krašto kelias 115 – krašto kelias, jungiantis Ukmergę ir Molėtus. Kelio ilgis – 42,59 kilometro. Kelias, visame savo ilgyje yra iš asfaltbetonio dangos, dviejų juostų.
Kelias prasideda Ukmergėje, Antakalnio g., sankryžoje su Vilniaus g. Eina per Ukmergės ir Molėtų rajonų savivaldybių teritorijas. Svarbiausios gyvenvietės prie kelio – Liaušiai, Želva, Videniškiai. Baigiasi Molėtuose, Statybininkų g., žiedinėje sankryžoje su Vilniaus g.
Calcio Catania
Katanijos „Calcio“ – Italijos futbolo klubas iš Sicilijos, Katanijos miesto.
Lietuvos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Lietuvos futbolo varžybos 2001–2002 m.
A lyga
0:0 || 2:0 0:1 || 2:0 4:0 || 1:1 2:0 || 2:1 3:0 || 4:0 3:0 || 4:0 2:0 || 3:0 3:0 || 6:0 1:1 || 36 || 26 || 7 || 3 || 76 || -13 || 85 0:0 || bgcolor="#abc" | || 3:1 1:1 || 2:2 0:3 || 1:1 0:2 || 1:0 7:2 || 2:0 1:0 || 3:0 3:0 || 5:2 2:0 || 2:0 0:0 || 36 || 19 || 12 || 5 || 66 || -29 || 69 1:3 || 1:0 0:0 || bgcolor="#abc" | || 0:0 1:1 || 1:0 6:0 || 2:1 4:3 || 4:2 2:0 || 2:1 2:0 || 1:1 2:0 || 5:2 3:0 || 36 || 20 || 9 || 7 || 64 || -39 || 69 0:1 || 1:1 4:1 || 0:3 3:0 || bgcolor="#abc" | || 0:1 0:0 || 1:0 5:0 || 1:0 1:2 || 1:1 1:1 || 0:2 1:0 || 12:0 4:2 || 36 || 15 || 10 || 11 || 58 || -38 || 55 1:2 || 1:4 1:1 || 1:2 2:3 || 0:1 1:1 || bgcolor="#abc" | || 0:2 1:2 || 2:0 3:1 || 4:0 9:0 || 2:0 1:1 || 3:2 1:2 || 36 || 11 || 12 || 13 || 50 || -44 || 45 1:3 || 1:2 0:6 || 1:2 1:2 || 1:2 0:4 || 0:0 0:3 || bgcolor="#abc" | || 0:2 4:1 || 0:2 2:2 || 2:2 1:1 || 4:1 1:0 || 36 || 10 || 6 || 20 || 42 || -69 || 36 2:0 || 1:2 0:6 || 1:0 1:1 || 0:0 1:2 || 1:1 1:1 || 1:1 1:2 || bgcolor="#abc" | || 0:0 1:1 || 1:0 1:1 || 1:1 5:0 || 36 || 8 || 11 || 17 || 33 || -54 || 35 0:1 || 2:4 1:1 || 1:1 3:1 || 2:3 1:0 || 1:1 1:1 || 0:2 1:1 || 2:0 2:0 || bgcolor="#abc" | || 2:0 1:1 || 1:1 0:2 || 36 || 7 || 13 || 16 || 32 || -61 || 34 0:0 || 0:2 0:0 || 1:3 2:0 || 0:0 4:1 || 0:3 2:0 || 0:1 1:2 || 0:2 2:1 || 2:1 0:0 || bgcolor="#abc" | || 2:1 1:3 || 36 || 7 || 11 || 18 || 32 || -57 || 32 0:5 || 0:1 0:0 || 0:4 2:2 || 1:3 2:0 || 1:2 0:0 || 0:2 1:0 || 1:2 1:1 || 0:1 2:0 || 3:2 1:1 || bgcolor="#abc" | || 36 || 7 || 9 || 20 || 34 || -83 || 30
Moterų futbolo lyga 2001 m.
Pirmenybėse dalyvavo 4 ekipos: 1. Telšių "Žemaitija" 2. FM Tauras Vilnius 3. Šventupė Ukmergė 4. Rūta Nemenčinė
Rezultatyviausios žaidėjos
Rezultatyviausios žaidėjos:
Harachvostai
Harachvostai – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Hušlevo, apie 14 km į pietus nuo Losicės ir apie 122 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Analoginė televizija
Analoginė televizija, paprastai sakant, apibrėžia koduotų televizijos signalų (analoginio garso ir vaizdo) transliavimą, t. y. vaizdo signalai tiesiogiai moduliuoja nešlį, kuris atitinka transliavimo dažnį. Perduodamą informaciją (ryškumą, spalvas ir garsą) reprezentuoja spartūs signalo amplitudės, dažnio ar fazės kitimai. Skaitmeninės televizijos atveju vaizdo signalas yra suskaitmeninamas ir suspaudžiamas dar prieš jam pradedant moduliuoti nešlio bangą. Įrašyti vaizdą ir montuoti (karpyti, pridėti efektus ir kt.) galima ir naudojant skaitmeninės technologijos būdus.