cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meksikos užkariavimas
Ispanai suranda prieglobstį Tlaksaloje
Actekai persekiojo ispanus, kol tie, paskui tlaksaliečių sąjungininkus, judėjo Sumpango ežero pakraščiu link prieglobsčio Tlaksaloje. 1520 m. liepos 8 d. actekai bandė sutriuškinti ispanus Otumbos mūšyje, ir nors sunkiai užspeisti, ispanų būriai, vadovaujami Korteso, sugebėjo ilgą laiką prieš juos atsilaikyti. Kai Kortesas su savo vyrais nužudė vieną actekų lyderį, indėnai atsitraukė ir paliko mūšio lauką. Kolonizatoriai sugebėjo saugiai sugrįžti į Tlaksalą, kur jiems buvo suteikta pagalba. Beveik visi ispanų kariai buvo sužeisti ir teturėjo 20 arklių. Actekai į Tlaksalą atsiuntė pasiuntinius, prašydami atiduoti jiems ispanus, tačiau tlaksaliečiai atsisakė.
Kai jau praktiškai buvo pasibaigę vadinamieji „gėlių karai“ tarp actekų ir tlakskaltekų, konfliktas užsiliepsnojo iš naujo ir šįkart mezgėsi rimtas karas tarp dviejų tautų. Actekų žemės supo Tlaksalą iš visų pusių ir tik buvo laiko klausimas, kada jie pabandys valstybę užpulti, todėl dauguma tlaksaliečių lyderių buvo suinteresuoti Korteso pasiūlyta sąjunga, užkariaujant Tenočtitlaną. Ksikotenkatlas Jaunesnysis žiūrėjo pro pirštus į Korteso ambasadorių mėginimus tartis dėl naujos sąjungos su tlaksaliečiais, jis netgi manė, kad su actekais būtų galima susitaikyti, juk juos siejo bendra kalba ir religija. Bet vis dėlto Tlaksalos vyresnieji tai sprendė ir jie priėmė Korteso pasiūlymą, tačiau su griežtomis sąlygomis: ateityje tlakskaltekai neturės ispanams mokėti jokios duoklės už žemes, kuriose gyvena, taip pat jiems turi atitekti nukariautas Čolulos miestas, ir Tlaksalai turi būti leista Tenočtitlane pasistatyti tam tikrą atstovų postą, iš kurio jie galėtų kontroliuoti salos miestą. Tlakskaltekų vadai taip pat pareikalavo dalies karo grobio.
Hernanas Kortesas žinojo, kad be su Tlaksala sudaryto aljanso, ispanai turėtų mažai galimybių išgyventi, ypač jei tlakskaltekai prisijungtų prie actekų, todėl Jo Karališkosios Didenybės Karolio V vardu, jis sutiko su lyderių reikalavimais. Žinoma, Kortesas net nesiruošė jų patenkinti ir perleisti Tenočtitlano tlakskaltekams, tad „sąjungininkų“ sutartis galios tik iki tol, kol tlaksaliečiai rūpinsis ispanų kariais ir jiems padės nukariauti actekų imperiją; po keturiasdešimties metų, kai bemaž visas Jukatano pusiasalis bus pilnas naujakurių, tlaksaliečiai už savo buvimą jame mokės taip pat, kaip ir visos vietinės Meksikos tautos.
Tenočtitlano apgultis
thumb|left|200px|Tenočtitlano mūšis
Jungtinės Tlaksalos ir Korteso pajėgos buvo tikrai grėsmingos. Jos vieną po kito užgrobė visus actekų miestus, kai kuriuos mūšiuose, kitus naudodamiesi sumania diplomatija. Pabaigoje, tik Tenočtitlanas ir kaimyninis jo miestas Tlatelolkas liko neužkariauti.
Kortesas planavo atkirsti Tenočtitlano salą nuo išorės, apguldamas į miestą vedančius pylimus ir visą ežerą kontroliuodamas jūrinėmis ispanų brigantinomis, taigi gyventojai negautų maisto atsargų. Kortesas taip pat sunaikino vandens akveduką, nešantį į miestą geriamą vandenį. Tenočtitlano apgultis tęsėsi aštuonis mėnesius. Actekai ėmė sirgti įvairiomis ligomis, atneštomis ispanų iš Europos, visų pirmiausia, raupais, kurie buvo jiems pavojingiausi, be to, kentė badą. Netrukus ne tik mieste, bet ir visoje Meksikoje išmirė šimtai tūkstančių čiabuvių, neatsparių ligų sukėlėjams. Trečdalis slėnio gyventojų išmirė nuo užkratų mažiau nei per šešis mėnesius. Ispanų pabūklai ir kavalerija pribaigė kitus indėnus. Nepaisant narsaus pasipriešinimo, du paskutiniai actekų imperijos miestai, sostinė Tenočtitlanas ir Tlatelolkas, pralaimėjo 1521-ųjų rugpjūčio 13-ąją, kai paskutinis actekų tautos imperatorius Kuautemokas pasidavė Kortesui. Tačiau ispanų užkariautojai kaip kompensacijos dar paprašė aukso, maisto ir moterų.
Tenočtitlanas buvo beveik sunaikintas ugnies ir patrankų per apgultį, o vėliau ispanai jį visiškai sugriovė, nes jo vietoje ruošėsi statyti dabartinį Meksiko miestą. Tuo tarpu actekams buvo uždrausta toliau gyventi Tenočtitlane ir aplinkinėse salose. Išgyvenusieji patraukė į Tlatelolką.
Po Tenočtitlano nukariavimo
Užgrobęs Tenočtitlano miestą, Kortesas įkalino karališkąsias slėnio šeimas. Tarp kitų svarbių asmenų, jis asmeniškai kankino ir nužudė Kuautemoką, paskutinį actekų imperatorių; taip pat ir Tekskoko karalių Koanakočą, ir Tetlepankeuecalą, Tlakopano valdovą (1525 m. vasario 28 d.); t. y. visus, kurie sudarė Trigubą Actekų Aljansą ir kovojo prieš Tlaksalą, Čolulą ir kitus miestus-valstybes. Kortesas norėjo iš lyderių išgauti vietą, kur Moktesuma laikė savo aukso lobynus bei tikėdamasis taip išvengti kito actekų maišto.
Integracija į Ispanų imperiją
Indų Taryba buvo sudaryta 1524 metais ir pirmoji Audiencija – 1527-aisiais. Šv. Romos imperijos valdovas, Ispanijos karalius Karolis V, pirmuoju Naujosios Ispanijos vicekaralystės valdytoju paskyrė Antonijų de Mendosą. „Naujosios Ispanijos“ vardą pasiūlė Kortesas ir jį vėliau patvirtino Mendosa.
Mezoamerikos užkariavimas
Tenočtitlano užėmimas dažniausiai minimas kaip pagrindinis veiksnys, užkariaujant Mezoameriką. Vis dėlto, Jukatano užkariavimas buvo daug sudėtingesnis procesas, nei Korteso sugaišti treji metai, nukariaujant actekų imperiją, nes netgi po Tenočtitlano griūties, dauguma Mezoamerikos kultūrų tebebuvo ispanų nepaliestos ir net nežinojo apie Senojo žemyno kolonizatorius, įsiveržusius į pusiasalį. Tlakskaltekai laukė, kol bus įgyvendinti jų sutarties su ispanais reikalavimai; taraskanai bei mištekai buvo tiesiog laimingi, netekę senųjų priešų actekų. Tikriausiai ir kitos tautos, nukentėjusios nuo actekų civilizacijos, buvo laimingos ispanų darbu.
Ispanams užkariauti Mezoameriką prireikė 60-ies metų karų, iš kurių pagrindiniais laikomi Čičimekos karai, o Jukatano pusiasalio kolonizacija ispanams dar užilgo beveik 170 metų. Viskas būtų trukę dar ilgiau, jeigu ne trys skirtingos epidemijos, nuo kurių išmirė beveik 75 % Mezoamerikos tautų populiacijos. Be to, manoma, jog tokios Senojo pasaulio ligos kaip raupai, galėjo sukelti nuo 90 iki 95 procentų indėnų mirčių Naujajame pasaulyje.
Actekų imperija ispanų valdymu
thumb|right|Paminklas paskutiniam actekų imperatoriui Kuautemokui.
Atrodo, jog pagrindinis Korteso siekis buvo ne sunaikinti actekų imperiją, bet palaikant jos valdžios organų struktūrą, jai vadovauti, taigi akimirką atrodė, jog actekų tauta galės išlikti ir galbūt netgi visai gerai gyventi. Aukštesniuosius actekų luomus sudarė didikai (šiais laikais, Moktesuma ir jo protėvių šeimos yra laikomi kilnia ispanų valdovų gimine). Jie bėgant laikui išmoko ispanų kalbos, o kai kurie – ir rašyti lotyniškomis raidėmis; tai jų užrašytos ir iki šių dienų išlikusios žinios padeda daugiau sužinoti apie actekų kultūrą. Pirmieji misionieriai stengėsi pramokti nahuatlių kalbos, o tokie kaip Bernardinas de Sagunas, nusprendė kuo daugiau sužinoti apie actekus.
Tačiau greitai visa idilė baigėsi. Ispanija, turėdama atsiskaityti su Korteso armija, išdalino jiems didelius plotus, kuriuose gyveno čiabuviai, taigi šie, net patys iš pat pradžių to nežinodami, priverstinai tapo tam tikros feodalizmo atmainos atstovais (bet vergais jie netapdavo). Ta atmaina buvo pavadinta enkomjenda, nors jos kūrėjai galbūt net neketino pasinaudoti senaisiais Jukatano gyventojais.
Tokiu būdu, netrukus jau visa bajorija ir dvasininkų luomas gyveno iš žemesniųjų klasių darbo. Tokia visuomenė pradėjo piktnaudžiauti vietiniais ir vykdė įvairius, žmogaus teises pažeidžiančius, nusikaltimus. Atsirado ir tokių, kurie pasiūlė baigti engti indėnus ir atsivežti juodųjų vergų iš Afrikos, tarp jų – vyskupas Bartolomėjus de las Kasas, kuris vėliau apgailestavo, pamatęs, kad ispanai juodaodžius išnaudoja dar labiau nei senąsias kultūras. Atradus dideles sidabro atsargas Potosi ir kitose Peru vietose, išnaudojimas dar labiau padidėjo ir įsitvirtino tarp žemvaldžių ispanų, populiariai vadinamų patronais ( – šeimininkas), ir bajorų, anksčiau buvusių karininkų, dalyvavusių kolonizacinėse Ispanijos kampanijose ir gausiai apdovanotų žemėmis bei turtais ispanų monarchijos. Visas turtas iš kasyklų plūsdavo tiesiai į Ispaniją, o kolonija skursdavo, nors tie turtai tiesiogiai nuo senovės priklausė jos gyventojų protėviams, taigi ir jiems patiems. Ispanija, beje, visą šį turtą daugiausiai panaudojo samdiniams, kovojusiems prieš protestantų Reformaciją.
Su konkistadorais į Naująjį pasaulį atvyko ir katalikybę platinantys dvasininkai, kurie labai greitai daugumą vietinių gyventojų, nusivylusių senaisiais dievais, atvertė į šį tikėjimą. Dvasininkija puikiai administravo Ispaniją po Rekonkistos, todėl Katalikų bažnyčia veikė beveik kaip Ispanijos vyriausybės „ranka“, t. y. vykdomoji valdžia.
Buvo ir daug tokių vietinių, kurie nevisiškai pripažino tik katalikybę. Dievą jie vadino tik kaip vieną iš kitų dievų, tačiau patį svarbiausią. Jie nežinojo, kodėl atėjūnų ispanų Dievas yra toks svarbus, indėnai jį pripažino todėl, kad jis buvo jų „užkariautojų ispanų Dievas“. Tačiau su antrąja misionierių banga atvykę dvasininkai stengėsi visiškai sunaikinti senuosius tikėjimus, taip, deja, ištrindami ir kai kuriuos itin svarbius Mezoamerikos kultūros aspektus. Šimtai tūkstančių senovinių actekų kodeksų buvo sunaikinti, actekų dvasininkai ir mokytojai buvo persekiojami, o šventyklos ir senųjų dievų statulos šluojamos nuo žemės paviršiaus.
Skirtingai nei anglų kolonistai Šiaurės Amerikoje, ispanai daugiausia sudarė šeimas su vietinėmis moterimis, todėl po kelerių kartų atsirado įvairūs „spalvotieji“ žmonės, tokie kaip mulatai arba metisai.
Graikijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Graikijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Nijolė Butkevičienė-Caplytė
Nijolė Butkevičienė-Caplytė (g. 1955 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėdoje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. P. Gelžinis). 1982–1987 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė V. Saikauskas).
Nuo 1977 m. rudens Barstyčių vidurinės mokyklos (Skuodo r.) muzikos mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė.
Nuo 1980 m. Telšių 3-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1994 m. vyr. mokytoja, nuo 1995 m. mokytoja metodininkė, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Chorai gieda Telšių katedroje, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
1990 ir 1991 m. dalyvavo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva" Mažeikiuose ir Klaipėdoje, 1993 m. Klaipėdos zonos ir Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje.
Jaunių choras dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir religinės muzikos šventėje „ Žodžiai Šv. Cecilijai“ Žarėnuose (Telšių r.), 1995 m. chorų šventėje „Pavasario balsai“ Skuode, koncertavo mokslinėje konferencijoje Klaipėdoje, 1996 m. dainavo Vilniaus miesto Jaunimo menų šventėje, Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai“, 1997 m. festivalyje „Pavasario balsai" Šilalėje.
N. Butkevičienė nuo 1987 m. Telšių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkė, nuo 1996 m. Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos tarybos narė, dainų švenčių ir festivalių dirigentė, moksliniu – metodinių konferencijų dalyvė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ksenžpole Smolakai
Ksenžpole Smolakai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurės vakarus nuo Sedlcų ir apie 76 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žiliai
Žiliais vadinami kaimai:
ISO 3166-2:CZ
ISO 3166-2:CZ – ISO standartas, kuris nustato geokodus. Tai ISO 3166-2 pokodis, taikomas Čekijai. Standartas apima 14 kraštų.
Kiekvienas dviejų dalių kodas sudarytas iš ISO 3166-1 Čekijos kodo (CZ) ir dviejų raidžių pokodžio, sujungtų brūkšneliu.
Žabickiai
Žabickiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurėsrytus nuo Liepinės, 34 km į rytus nuo Augustavo ir 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Šuras
Šuras - nebeegzistuojanti gyvenvietė šalia Lomžos miesto, į rytus nuo Stara Lomžos gyvenvietės. 1340 m. šioje vietovėje karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį, kuri stovėjo iki XVI a. amžiaus. 1805 m. archeologinių tyrinėjimų metu buvo atkasti pilies pamatai. XIX a. šioje vietovėje buvo žydų kvartalas.
Žostautai
Žostautais vadinami kaimai:
Bažnytkaimis
Bažnytkaimis – kaimas, kuriame yra bažnyčia. Dabartinės lietuvių kalbos žodyne bažnytkaimis apibrėžiamas taip – „kaimas ar miestelis, kur yra bažnyčia“. Tai savitas gyvenvietės tipas, kur sakralinė paskirtis (bažnyčia) atlieka išskirtinį vaidmenį gy­venvietės funkcinėje, kultūrinėje ir urbanistinėje raidoje. Sąvoka nėra oficialiai suformuluota, nėra teisiškai fik­suotas ir kaimo gyvenamosios vietovės klasifika­cinis terminas. Tai tarpinis gyvenvietės tipas, turintis miestelio ir kaimo funkcinių bei urbanis­tinių bruožų.
Istorija
Nuo XVIII a. pabaigos baž­nytkaimiai funkcionavo greta miestų, miestelių ir kaimų gyvenviečių. Jie neturėjo savivaldos, prekybos privilegijų. 2000 m. buvo patvirtinta Lie­tuvos bažnytkaimių vertinimo programa, kurioje nustatyti Lietuvos bažnytkaimių identifikavi­mo požymiai, išreikštos kraštotvarkinio potencia­lo vertinimo metodinės nuostatos, parengti baž­nytkaimių kraštotvarkinio potencialo pritaikymo tvarkant krašto erdves modeliai.
Kauno mečetė
Kauno mečetė – mečetė, esanti Kaune, Totorių g. ir Trakų g. kampe, dabartinio Ramybės parko šiaurės vakarinėje dalyje. Išilginė ašis orientuota pietų – šiaurės kryptimi. Pagrindinis fasadas atgręžtas į Totorių gatvę. Už 200 m į šiaurę įrengtas Tibeto skveras. Tai vienintelė mūrinė mečetė Lietuvoje.
Istorija
1847 m. pagal patvirtintą Kauno plėtros planą buvo įsteigtos Kauno senosios kapinės, kuriose proporcingai pagal to meto gyventojų etninę ir religinę priklausomybę buvo suskirstyti atitinkami sklypai: katalikų bažnyčiai, liuteronams, stačiatikių bažnyčiai ir musulmonams (anksčiau vadinamų mahometais). Vietinis totorių kilmės kaunietis Aleksandras Iljasevičius, žinomos „Turkiškos kepyklos“ Kaune savininkas, tarpininkaudamas su vietine valdžia, gavo leidimą statyti naujus Dievo namus – mečetę – paskirtoje teritorijoje. 1906 metais prie dabartinės Totorių gatvės, jis savo mirusių tėvų atminimui, kurie buvo palaidoti kapinėse (miziare), pastatė medinę mečetę (10x8 m²). Taip pat netoli mečetės buvo pastatytas medinis pastatas, kuris buvo suskirstytas į imamo namus ir medrasą (vaikų savaitgalinė mokykla). Visa teritorija buvo prižiūrima bei aprūpinta gražiu sodu. Kapinių rytinėje pusėje buvo laidojami vietinės totorių musulmonų bendruomenės nariai. Šios bendruomenės narių buvo apie 120. Yra žinoma, jog netoli totorių musulmonų kapinių buvo palaidoti apie šimtas turkų kareivių, kurie mirė nelaisvėje Kaune per Rusijos – Osmanų karą 1877–1878 metais.
Mūrinės Kauno mečetės statyba
thumb|left|Buvusi medinė Kauno mečetė. Tarpukaryje totorių musulmonų Kaune buvo vos 100 narių (skaičiavo šeimos narius). Tuo metu jie tvirtai skelbė esantys lietuviais, priešino save su „amžinu Lietuvos priešu“ Lenkija, tad naujasis kongregacinis musulmonų centras persikėlė iš Vilniaus į Kauną. Šioje totorių bendruomenėje iš naujo atsirado ištikimybė Vytauto Didžiojo metodologijai bei kultūrai. 1930 m. Lietuvoje minit 500-ąsias Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto Didžiojo mirties metines, tuometinės valdžios sprendimu (vadovaujant Juozui Tūbeliui) ir atsižvelgiant į musulmonų religinės bendruomenės iniciatyvą buvo nuspręsta pastatyti vienintelę mūrinę mečetę laikinojoje sostinėje vietoje senosios medinės mečetės (projektas patvirtintas Vidaus reikalų ministerijos vyr. inspektoriaus Antano Macijausko). Tuo metu Kauno musulmonų bendruomenę vienijo jos pirmininkas Chalilis Janušauskas (Ipolitas) (1876-1938), bendruomenės imamas Adomas Chaleckas vyresnysis ir bendruomenės muedzinas Dovyd Ambajevas. Mečetė buvo pastatyta valstybės ir visuomenės suaukotomis lėšomis kaip padėka totoriams musulmonams už indėlį į Lietuvos valstybingumo saugojimą senovėje ir tuometinėje Lietuvoje.
Tuo metu vienintelės mūrinės mečetės Baltijos šalyse statyba prasidėjo 1930 metais Kaune, buvusių senųjų kapinių musulmonų konfesijos teritorijoje. 1930 m. balandžio 30 d. mečetės projektą parengė autoritetingiausias to meto bažnyčių architektas Vaclovas Michnevičius ir architektas Adolfas Netyksa. Statybos prasidėjo tais pačiais metais pavasarį. Statyba truko vienerius metus. Šis vienintelis sumodernintų rytietiškų formų architektūrinis statinys duris tikintiesiems atvėrė 1931 m. rugpjūčio 21 d. ''„Įvyko iškilmingos tos mahometonų maldyklos pašventinimas. Šia proga Kauno mahometonų parapija pasiuntė švietimo ministrui padėkos raštą už suteiktą vyriausybės pašalpą tai mečetei statyti.“'' (iš laikraščio „Mūsų rytojus“) Kompaktiškoje, nedidelio tūrio mečetėje susipina istorinės formos ir rytietiški motyvai, kuriais išryškinama statinio paskirtis. 1933 m. liepos 15 d., vyko pamaldos Žalgirio mūšio pergalės dienai paminėti.
Mečetė sumūryta iš tuščiavidurių betono blokelių, viduje ir išorėje tinkuota. Perdangą laiko metalinės sijos. Pertvaros medinės, stogas dengtas skarda, kupolai – cementinėmis čerpėmis. Mečetės planas susideda iš kvadratinės maldų patalpos ir stačiakampio tambūro, prie kurio prijungtas bokštas – minaretas. Virš minareto ir kupolo iškeltos smailės su pusmėnuliais.
Šluotinis raipstas
Šluotinis raipstas (Cytisus scoparius, sin. Sarothamnus scoparius; dar žinomas kaip zuikiakrūmis, zuikio rūtai) – pupinių (Fabaceae) šeimos krūmų rūšis. Paplitęs Europoje (Centrinėje, Pirėnų pusiasalyje, Britų salose, pietų Skandinavijoje).
Kauno mečetė
Mūrinės Kauno mečetės statyba
Po Antrojo pasaulinio karo mečetės veikla nutraukta. Ji buvo nacionalizuota (1941 m.) ir uždaryta (1947 m.). Mečetė neteko vidaus dekoro. Per daugiau nei 40 metų maldos namus bandyta pritaikyti įvairioms visuomenės reikmėms. Čia buvo įkurtas Kauno miesto archyvo sandėlis, Valentino Dikulio cirkas, 1959 m. – kavinė-skaitykla. XX a. 9 dešimtmetyje maldos namuose pagal architekto Zenono Dargioprojektą iš pietų pusės pristatyta atvira gelžbetoninė galerija ir buvo įkurta vaikų biblioteka „Rytas“ (1970-1973), vėliau M. K. Čiurlionio muziejaus fondų saugykla (1986 m.). Atgimimo laikotarpiu, 1990 metais, Kauno miesto taryba priėmė sprendimą suremontuoti patalpas ir mečetę grąžinti tikintiesiems. 1991 metais surengtos pirmosios pamaldos.
Šluotinis raipstas
Aukštis 1-3 m, retai pasiekia 4 m. Pagrindinės šakos apie 5 cm storio. Lapai smulkūs, 5-15 mm ilgio. Pavasario pabaigoje – vasaros pradžioje šluotinis raipstas gausiai sužydi geltonais kvapniais žiedais. Vasaros pabaigoje suformuoja 2-3 cm ilgio juodas ankštis, kurios išdžiūvusios „šaudo“ sėklas.
Kauno mečetė
Mūrinės Kauno mečetės statyba
2007–2008 m. atliktas kapitalinis minareto remontas. 2019-2020 m. mečetė restauruota. 1996 m. gruodžio 23 d. Kauno mečetė įrašyta į LR kultūros paveldo objektų sąrašą. 2018 m. Lietuvos kultūros vertybė.
Šluotinis raipstas
Auga sausose smėlėtose dirvose, saulėtose vietose (pakelėse, atvirose kalvų pašlaitėse). Dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas.
Lietuvoje – invazinis augalas. Daugiausia paplitęs Kuršių nerijoje, Dzūkijoje, Šiaulių apskrityje. Jis šalyje pradėjo sparčiai plisti XX a. antroje pusėje, kai pradėtas veisti miškuose, pamiškėse, smėlynuose, siekiant sutvirtinti erozijos veikiamą dirvožemį. Tačiau tankūs šluotinių sausakrūmių sąžalynai stelbia vietines augalų rūšis, keičia dirvožemio sudėtį, todėl pradeda augti kitos augalų rūšys.
thumb|left|250px|Šluotinio raipsto žiedai thumb|left|250px|Šluotinių raipstų sąžalynas. Raseinių raj.
Kevin Spacey
Kevinas Speisis (, piln. Kevin Spacey Fowler; g. 1959 m. liepos 26 d.) – JAV aktorius, režisierius, scenarijų autorius, prodiuseris ir sentimentalių dainų atlikėjas.
Užaugo Kalifornijoje, aktoriaus karjerą pradėjo XX a. 9-ajame dešimtmetyje. Pripažinimą pelnė po Oskaro už geriausią antraplanį vaidmenį filme „Paprasti įtariamieji“ (1995), o vėliau Oskarą už geriausią pagrindinį vaidmenį filme „Amerikos grožybės“ (1999). Už kitus vaidmenis įvairiuose filmuose jis buvo nominuotas keletui Emmy bei Auksinio gaublio apdovanojimams. Žymiausias jo vaidmuo televizijoje yra seriale „Kortų namelis“, už kurį jis buvo nominuotas Emmy, Auksinio gaublio, Saturno ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimams.
Nuo 2003 m. jis yra Londone įsikūrusiame teatro „Old Vic“ direktorius.
Filmografija
thumb|right|225px|K. Spacey 2006 m.
Azijos futbolo konfederacija
Azijos futbolo konfederacija – viena iš šešių futbolo konfederacijų. Atsakinga už Azijos futbolą priežiūrą. Pavaldi FIFA. AFC buvo įkurta 1954 m. ir turi 46 narius. Pagrindinė būstinė įsikūrusi Bukit Jalil, Kvala Lumpūre, Malaizijoje. Dabartinis prezidentas yra Mohammed Bin Hammam.
Azija Pasaulio futbolo čempionate
AFC zonos komandos, dalyvavusios pasaulio futbolo čempionatuose:
Pastabos
Hualpa Tupakas
Hualpa Tupakas (,, m. 1533 m. spalio mėn.) buvo marionetinis inkų imperatorius, 1533 m. pasodintas į valdžią Fransisko Pisaro vadovaujamų konkistadorų.
Jis buvo jaunesnysis Atahualpos ir Huaskaro, ankstesnių inkų valdovų brolis, ir karūnuodami jį ispanai tikėjosi numalšinti čiabuvių nepasitenkinimą po to, kai buvo nužudytas Atahualpa.
Hualpos Tupako viešpatavimas tęsėsi neilgai – 1533 m., nepraėjus nė metams nuo karūnavimo, jis mirė nuo raupų. Ispanai karūnavo naują marionetę – jo brolį Manko Inka Jupankujį, vėliau tapusį inkų sukilimo prieš užkariautojus vadovu.
San Andreaso lūžis
thumb|350px|right|San Andreaso lūžis
San Andreaso lūžis yra tektoninis lūžis JAV, Kalifornijos valstijoje. Jo ilgis, įvairių šaltinių duomenimis, ~1100-1287 km.
San Andreaso lūžis susiformavo konservatyviajame tektoninių plokščių pakraštyje: ties juo Ramiojo vandenyno plokštė slysta palei Šiaurės Amerikos plokštę šiaurės kryptimi, o Chuano de Fukos plokštė nyra po Šiaurės Amerikos plokšte.
Lūžio struktūra
San Andreaso lūžį sudaro trys segmentai:
Didieji žemės drebėjimai
Istoriniu laikotarpiu San Andreas lūžio zonoje kilo keturi stiprūs žemės drebėjimai:
Įvairenybės
Populiarus mitas, kad Kalifornijos pusiasalis gali atitrūkti nuo kontinento ir nugrimzti į vandenyno dugną (ši tema panaudota netgi kinematografijoje, būtent, filme „Supermenas“, kai piktasis herojus susprogdina branduolinį užtaisą, ir pusiasalis ima slinkti į vandenyną). Iš tikrųjų taip nutikti negali, nes San Andreas lūžis yra ne konstruktyvusis pakraštys, t. y. tektoninės plokštės ne tolsta viena nuo kitos, o slysta viena kitos atžvilgiu.
Juha Kankkunen
Juha Kankunenas (, 1959 m. balandžio 2 d.) – suomių lenktynininkas. Kankunenas laimėjo 23 pasaulio ralio čempionato etapus, keturis kartus tapo pasaulio ralio čempionu (1986, 1987, 1991 ir 1993 metais), taip pat yra vienintelis lentynininkas tapęs pasaulio ralio čempionu su trijų skirtingų gamintojų automobiliais (Peugeot, Lancia bei Toyota). 1988 m. Kankunenas laimėjo Dakaro ralį, o 1988 m. ir 1991 m. – Čempionų lenktynes.
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Kernavės gyvenvietės
Kernavės gyvenvietės – senovės gyvenviečių kompleksas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kernavės, Pajautos slėnyje, Neries dešiniojo kranto I antsalpinės terasos pakraštyje, į pietus ir pietryčius nuo Kernavės piliakalnių. Kompleksą sudaro Kernavės, Semeniškių I ir II gyvenvietės.
Tyrimai
Kernavės, Semeniškių I ir II gyvenvietes 1983–2003 m. (su pertraukomis) tyrė Aleksiejus Luchtanas, Semeniškių II gyvenvietę – 1990 m. Vytautas Ušinskas ir 2004 m. Rokas Vengalis. Gyvenvietėse rastas 0,3–1 m storio kultūrinis sluoksnis, išskirti 3 apgyvendinimo laikotarpiai. Kernavės gyvenviečių vidurinėje dalyje rasta epipaleolito ir ankstyvojo mezolito laikotarpių (9-7 tūkstantmetis pr. m. e.) titnaginių episvidrinių, Pulli tipo strėlių antgalių, gremžtukų, mikrolitų, skelčių, į gruntą įleistų būstų liekanų, neolito, bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus širdies, rombo formos bei įkotinių trikampių strėlių antgalių, keramikos su organinėmis priemaišomis, gludintų akmeninių kirvių, ankstyvosios brūkšniuotos keramikos. Kernavės gyvenvietės vietoje buvęs VIII – I a. pr. m. e. Kernavės kapinynas.
Trečiuoju laikotarpiu – 1 tūkstantmečio m. e. pirmoje pusėje gyventa visose gyvenvietėse. Manoma, iš pradžių (II a.) įsikurta Kernavės gyvenvietėje (rasta brūkšniuotos keramikos), vėliau, nuo II–III a. sandūros buvo apgyventos visos gyvenvietės, aptikta grublėtos keramikos. Su piliakalniais gyvenvietes jungė 2,4 m pločio pušinių rąstelių takas, įrengtas per užpelkėjusį slėnį. Gyvenvietėse rasta židinių, stulpinės konstrukcijos pastatų liekanų, geležies lydymo krosnelių, puodų degimo krosnis, bronzos liejimo dirbtuvės, ūkinių duobių, Romos monetų, stiklo taurės fragmentų, karolių, geležinių segių, pentinų, peilių, ylų, lazdelinių smeigtukų, molinių verpstukų, tiglių, samtelių, Djakovo tipo svarelių, strėlių antgalių. Nuo V a. vidurio gyvenvietės apleistos, iš pradžių dėl priešų antpuolio, vėliau jas apsėmė vanduo.
Vėl jose gyventa 1 ir 2 tūkstantmečio sandūroje, rasta keramikos, čekiškas Bržetislavo I Atnaujintojo (1037–1055 m.) sidabrinis denaras. XIII a. – XIV a. Pajautos slėnyje, gyvenviečių vietoje įsikūrė viduramžių miestas. Radinius saugo Kernavės archeologijos ir istorijos muziejus-rezervatas. thumb|800px|center|Pajautos slėnis
Pelinė kaurė
Pelinė kaurė (Cypraea mus) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis iki 25 mm.
Randama Atlanto vandenyne prie Kolumbijos ir Venesuelos krantų.
Poltergeistas
Poltergeistas vaiduoklis, kuris tariamai judina namuose esančius daiktus.
Šiuo metu poltergeistų tyrimu dažniausiai užsiima įvairios parapsichologinės ir kitokios pseudomokslinės organizacijos.
Paaiškinimai
Tikintys poltergeistų realumu nurodo šias pagrindines hipotezes:
Visi šie paaiškinimai kol kas neturi jokio realaus pagrindo ir tinkamiau juos būtų vadinti spėjimais, su sąlyga, kad poltergeisto reiškiniai apskritai egzistuoja.
Sedna
Etimologija
Dėl Sednos šaltumo ir tolimumo bei dėl to, kad visos žinomos Saulės sistemos planetos buvo pavadintos dievybių vardais, Sedną atradę mokslininkai ją pavadino inuitų (eskimų) jūros deivės, kuri neva gyvenusi Arkties vandenyno gelmėse, vardu.
Charakteristika
Skirtingai nuo planetų (kurių orbita artima apskritimui) Sedna skrieja labai ištęsta orbita, daugiausia priartėdama 76,361 A.V. ir labiausiai nutoldama apie 937 A.V. Net ir arčiausiai esant Saulė nuo jos turėtų atrodyti tik kaip ryški žvaigždė kurios disko plika akimi įžiūrėti negalima.
Sedna yra kelis kartus toliau nuo Saulės esantis objektas nei Plutonas, todėl ji praktiškai nepasiekiama ir jos išsamiai tirti su dabartinėmis žmonijos technologijomis neįmanoma. Tačiau remiantis nuotoliu nuo Saulės manoma, kad temperatūra ten neturėtų būti aukštesnė nei −240 °C. Tiriant dydį paaiškėjo, kad Sedna turėtų būti 1180–1800 km skersmens (naujesni tyrimai leidžia spėti, kad Sednos skersmuo artimas 1800 km). Taigi, Sednos skersmuo turėtų būti apie 10 kartų mažesnis už Žemės. Ji yra reali kandidatė į nykštukines planetas. Paviršių dengia metano, azoto ir vandens ledai.
Kilmė
Sedna dėl savo orbitos yra keistas objektas, kurio istorijos supratimas gali atskleisti naujas žinias apie Saulės sistemos praeitį bei dabartį. Nėra aiški jos kilmė: susiformuoti ten kur yra Sedna negalėjo (formuojantis būtina apskritimui artima orbita, antraip skirtingos masės dalelės viena nuo kitos atitolsta), būti išstumta iš Saulės sistemos irgi negalėjo, nes net ir perihelyje praskrenda per toli kad kada būtų galėjusi saveikauti su planetomis. Spėjama jog Sedna galėjo sąveikauti su kokia nors nežinoma, toli esančia planeta ar net Saulės sistemai priklausančia žvaigžde. Ji taip pat galėjo būti „pagrobta“ iš kitos žvaigždės sistemos ar tarpžvaigždinės erdvės.
Kitos žinios
Sedna yra transneptūninis objektas (kurio visa orbita yra už Neptūno orbitos ribų), ir vienas raudoniausių žinomų objektų visoje Saulės sistemoje (beveik tokia pati raudona, kaip ir Marsas). Sednos metai turėtų trukti apie 11 500 Žemės metų, tačiau dėl jos paros trukmės nesutariama. Vieni tyrimai rodo, kad para turėtų trukti 20-50 Žemės parų, bet kiti parodė, kad Sednos para tetrunka tik apie 10 valandų (kas yra labiau tikėtina tokio dydžio objektui). Sednos elipsinė orbita yra labai ištęsta – nuo Saulės Sedna nutolusi nuo 18 mlrd. iki 180 mlrd. kilometrų. Sedna galbūt būtų pasiekiama jos perihelyje 2075–2076 metais, šią progą praleidus tektų laukti kol ji vėl sugrįš apsukusi elipsę aplink Saulę. Sedna paminėta NASA tinklalapyje tačiau jokia kosminė misija šiuo metu neplanuojama.
Ištirti Sednos geologinę struktūrą ar kitas sąlygas kol kas realiai neįmanoma, tad apie jas daromos tik įvairios prielaidos.
Graikijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Graikijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
2007 m. vasario 11 d. buvo surengti šalies prezidento rinkimai, kuriuos laimėjęs Berdimuhamedovas toliau liko vadovauti šaliai. Jis surinko 89,23 % visų balsų.
1979 m. Berdimuhamedovas baigė šalies medicinos institutą ir tapo stomatologu. Vėliau jis tęsė studijas Maskvoje.
Industrializacija
Industrializacija – dėl pramonės perversmo vykę socialiniai bei ekonominiai pokyčiai, kuriems būdinga stambiosios mašininės gamybos (kaip išskirtinės ekonomikos plėtros priemonės) diegimo bei plėtojimo strategija, ir šių pokyčių pagrindu vykęs perėjimas nuo agrarinės prie industrinės visuomenės. Šie socialiniai ir ekonominiai pokyčiai glaudžiai susiję su technologinėmis naujovėmis, ypač stambaus masto energijos gamybos ir metalurgijos vystymu.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
1997 m. Berdimuhamedovas tapo šalies sveikatos ministru, o 2001 m. – ministru pirmininku. Po tuometinio šalies prezidento Saparmurato Nijazovo mirties jis pradėjo laikinai eiti prezidento pareigas. Pagal tuometinę šalies konstituciją laikinai prezidento pareigas einantis asmuo negalėjo dalyvauti prezidento rinkimuose, tačiau šalies parlamentas nutarė išbraukti iš konstitucijos šį draudimą ir leisti Berdimuhamedovui dalyvauti rinkimuose. Juos jis nesunkiai laimėjo, surinkdamas 89,23 % visų rinkėjų balsų.
Industrializacija
Išsivysčiusios šalys patyrė tris industrializacijos bangas. Pirmoji jos banga XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje praėjo Šiaurės - vakarų Europoje ir JAV, nors faktiškai stipriau palietė tik Jungtinę Karalystę. Jos metu atsiradę geležinkeliai suteikė galimybę pasklisti pramonės perversmo nulemtiems pokyčiams visuomenėje ir davė postūmį antrosios bangos, stipriausiai palietusios Vokietiją, pradžiai. Tuo metu pramonė taip pat ėmė sparčiau vystytis Belgijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje, Pjemonte, Skandinavijos šalyse ir Šveicarijoje. Tačiau rytinės ir pietinės Europos dalys atsiliko. Ispanijoje, Portugalijoje, Rytų Europoje ir Balkanų pusiasalyje dominavo stambūs žemvaldžiai, kuriuos mažai domino politiniai ir ekonominiai pasikeitimai. Industrializacija Rytų Europoje apsiribojo atskirais regionais, kurie kaip salos buvo išsibarstę atsilikusių kaimiškų rajonų jūroje, pvz., Šiaurės Bohemijoje ar Galicijos bei Rumunijos naftos gavybos rajonuose Borislave bei Ploještyje. Trečioji banga XIX a. pabaigoje palietė Japoniją, Rusiją, Italiją ir likusias Skandinavijos šalis. Šiuo laikotarpiu pramonės augimą skatino jau nebe geležis ir anglis, o elektra ir benzinas.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
Kaip ir jo pirmtakas, Berdimuhamedovas valdė autoritarinį režimą, kuriame jis yra asmenybės kulto objektas. Žmogaus teisių stebėjimo organizacijos „Human Rights Watch“ duomenimis, Berdimuhamedovas, jo giminaičiai ir bendrininkai turi neribotą valdžią ir naudojasi ja visose viešojo gyvenimo srityse.
Industrializacija
Šaltojo karo metais daugelis Trečiojo pasaulio šalių pradėjo industrializaciją veikiamos arba Jungtinių Valstijų, arba SSRS. Šios pastangos buvo sėkmingos daugeliui Rytų Azijos valstybių, tuo tarpu kitur jos davė ne itin sėkmingų rezultatų.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
2022 m. kovo 19 d. atsistatydino iš prezidento pareigų ir jį pakeitė jo sūnus Serdaras, laimėjęs pirmalaikius rinkimus, kurie nebuvo laikomi nei laisvais, nei sąžiningais.
Industrializacija
Pirmoji industrializacijos fazė iki XIX a. 7–8 dešimtmečių sandūros pasižymėjo daugybe naujų technikos išradimų, kurie padidino prekių gamybą. Didžiausią reikšmę nuo 8 dešimtmečio turėjo komunikacijų plėtimas, geresnis bankų ir biržų tinklas, įvairių mokslo sričių pasiekimai. Bankai ir akcinės bendrovės kaupė laisvus pinigus, kad investuotų juos potencialiai pelningiausiose srityse, nes bet kokiai pažangai buvo reikalingas stambus finansinis kapitalas.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
Kaltinimai totalitarizmu
Pradėjęs eiti pareigas, Berdimuhamedovas sušvelnino kelionių apribojimus ir vėl atidarė bibliotekas kaimo vietovėse. Jis taip pat ėmėsi veiksmų, kad pažabotų plataus masto Nijazovo asmenybės kultą. Jis paragino nutraukti įmantrius muzikos ir šokių pasirodymus, kuriais anksčiau prezidentas būdavo pasitinkamas bet kur atvykstant, ir pareiškė, kad turkmėnų „šventoji priesaika“, kurios dalis skelbia, kad kalbėtojo liežuvis turėtų sutrūkinėti, jei jis kada nors blogai kalbės apie Turkmėnistaną ar jo prezidentą, neturėtų būti skaitoma kelis kartus per dieną, o tik „ypatingomis progomis“. Jis taip pat atsisakė teisės pervadinti bet kokius paminklus, institucijas ar miestus, grąžino tradicinius metų mėnesių ir savaitės dienų pavadinimus (Nijazovas juos, be kita ko, pervadino savo ir savo motinos vardais) ir paskelbė apie planus perkelti auksinę besisukančią Nijazovo statulą iš centrinės Ašchabado aikštės.
Industrializacija
Industrializaciją labai pagyvino geležinkelių tinklo išvystymas ir garlaivių linijų išplėtimas. Geležinkelis pagyvino ekonomiką ir numušė transportavimo kainas, stimuliavo mainus. Jis panaikino regionų izoliaciją ir prisidėjo prie nacionalinių rinkų kūrimo. Garlaivių dėka pasaulinė prekyba ir prekių transportavimas tapdavo vis greitesnis ir patikimesnis.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
Kaltinimai totalitarizmu
Nepaisant šių pokyčių, Berdimuhamedovo režimas ir toliau išliko autoritarinis. 2007 m. jis atmetė bet kokias galimybes siekti vakarietiškos demokratijos. Tarptautinių stebėtojų nuomone, Berdimuhamedovo režimas laikomas „vienu iš labiausiai represinių“ ir „uždarų“ režimų pasaulyje. Nuo pat šalies nepriklausomybės atgavimo Turkmėnistanas nuolat atsidurdavo „Freedom House“ reitingų apačioje arba netoli jos, ir tokia padėtis išliko nuo tada, kai Berdimuhamedovas pradėjo eiti pareigas. 2017 m. šalis buvo viena iš 11 šalių, kuriose politinių ir pilietinių teisių srityje surinkta mažiausiai balų. „Human Rights Watch“ pažymėjo, kad Berdimuhamedovas ne tik visiškai kontroliuoja viešąjį gyvenimą, bet ir vadovauja režimui, kuris netoleruoja „alternatyvios politinės ar religinės raiškos“ ir visiškai kontroliuoja žiniasklaidą. „Reporters Without Borders“ (RSF) didžiąją dalį Berdimuhamedovo kadencijos Turkmėnistaną, kaip ir Nijazovo laikais, savo Spaudos laisvės indekse priskyrė prie žemiausių vietų. 2017 m. „Reporters Without Borders“ Turkmėnijai skyrė 178 vietą iš 180 tirtų šalių, aplenkdama tik Eritrėją ir Šiaurės Korėją. RSF pažymėjo, kad Turkmėnijoje interneto prieiga yra griežtai cenzūruojama, o vyriausybės pareigūnai pašalino palydovines antenas.
Aleksandras Buzys
Biografija
1952–1959 m. dirbo Klaipėdos muzikos mokykloje: buvo choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, moksleivių choro studijos vadovas, choro dirigavimo skyriaus vedėjas ir mokyklos direktorius (1957–1959 m.). Choro studiją papildė naujais kūriniais, pagyvino koncertinę veiklą, talkino Liaudies operai, vadovavo Klaipėdos kultūros namų, „Gulbės" audinių fabriko ir miesto vykdomojo komiteto mišriesiems chorams.
Bažnytkaimis (Ignalina)
Bažnytkaimis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Dūkštelių.
Aleksandras Buzys
Biografija
Liaudies teatrui talkino statant P. Čaikovskio operą „Eugenijus Oneginas“ (1956), pastatė G. Verdi operą „Traviata" (1958). Operos choras (60 dalyvių), 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio laureatas, surengė daug koncertų.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
Kaltinimai totalitarizmu
2016 m. rugsėjį Turkmėnistano parlamentas panaikino prezidento kadencijos apribojimus, todėl Berdimuhamedovas galėjo kandidatuoti trečiajai kadencijai.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' tai 1921 m. kovo 15 – balandžio 28 d. Havanoje vykęs mačas tarp Emanuelio Laskerio ir Chosė Raulio Kapablankos. Buvo žaidžiamos 24 partijos. Nugalėtojui reikėjo surinkti 12½ taško. Emanuelis Laskeris pasidavė po 14-osios partijos. Chosė Raulis Kapablanka laimėjo mačą rezultatu 9 : 5 (+4 -0 =10) ir tapo trečiuoju pasaulio čempionu.
Gurbangulis Berdimuhamedovas
Kaltinimai totalitarizmu
2018 m. sausį Berdimuhamedovas įsakė sostinėje konfiskuoti juodus automobilius, nes baltą spalvą laikė „laiminga“. Ašchabade policija konfiskavo tamsios spalvos automobilius, o jų savininkams buvo nurodyta, kad jie turi sumokėti už jų perdažymą sidabrine arba balta spalva. Sostinei, vadinamai „Baltojo marmuro miestu“, priklauso pasaulio rekordas pagal didžiausią balto marmuro pastatų koncentraciją. Berdimuhamedovas yra žinomas baltos spalvos mėgėjas, gyvenantis baltuose rūmuose ir keliaujantis baltais limuzinais. Vėliau buvo pranešta, kad draudimas taikomas visų spalvų transporto priemonėms, išskyrus baltas.
Aleksandras Buzys
Biografija
1959–1960 m. Kauno 4-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Kiti kandidatai
Nuo 1909 m. pirmuoju kandidatu žaisti mačą su pasaulio čempionu buvo A. Rubinšteinas. 1907 m. Jis laimėjo turnyrus Ostendėje, Karlsbade, Lodzėje, taip pat 1909 m. Čigorino atminimo turnyrą Peterburge, kur puikiu stiliumi įveikė pasaulio čempioną. Jis ir sekančius dvejus metus dominavo daugumoje turnyrų, bet taip ir nepasiuntė E. Laskeriui kvietimo žaisti mačą. Gi, čempionas pats susitikimo su juo neieškojo.
Aleksandras Buzys
Biografija
1959–1969 m. „Kauno audinių" mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. ] kolektyvą sutelkęs iki 100 dainininkų, pasiekė ryškių meninių laimėjimų.
1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras pelnė pirmąją vietą, jam suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Pirmąją vietą choras laimėjo ir 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurse. Jis išmoko daug lietuvių ir užsienio kompozitorių įvairių kūrinių, koncertavo Kaune, Vilniuje, Leningrade, Maskvoje, Taline, Rygoje, Kijeve, Sevastopolyje.
1143 m.
1143 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
Vietoj A. Rubinšteino tai padarė jaunasis R. Kapablanka, po puikios pergalės 1911 m. San Sebastiane.
Pirmasis kvietimas
Nors R. Kapablanką į San Sebastiano šį turnyrą, buvo pakvietę „avansu“, jis įveikė visus geriausius meistrus. Sėkmės paskatintas, metų pabaigoje, jis pasiuntė kvietimą E. Laskeriui žaisti su juo mačą dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo.
Aleksandras Buzys
Biografija
1960–1969 m. Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas" meno vadovas ir dirigentas. Parengė daug įsimintinų programų. Ansamblis koncertavo Lietuvoje ir užsienyje: Lenkijoje, Vokietijoje, Suomijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, Jugoslavijoje, Austrijoje, Kanadoje.
Nuo 1968 m. Kauno politechnikos instituto vyr. dėstytojas, nuo 1969 m. studentų vyrų choro meno vadovas ir dirigentas. Chorą išmokė daug sudėtingų lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, parengė 1970, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei chorų sąskrydžiams Šiauliuose; jo vadovaujamas choras pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose, dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus" Rygoje (1971), Tartu (1974), Vilniuje (1978), Rygoje (1981), Taline (1984), Vilniuje (1988).
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pirmasis kvietimas
Laskeris sutiko, bet, be 10 000 dolerių piniginio įnašo, iškėlė dar papildomų sąlygų: pirma – laiko kontrolė – 12-kai ėjimų – 1 val., po dviejų valandų žaidimo (po 12 ėjimų) skiriama pertrauka pietums ir poilsiui, dar po dviejų valandų žaidimo (po 24 ėjimo) vėl pertrauka. Tokia laiko kontrolė kėlė daugybę klausimų. Tad nei pretendentas, nei mačo organizatoriai su ja nesutiko. Antra sąlyga: pretendentas prieš čempioną turi laimėti dviejų taškų persvara; mačas žaidžiamas iki 6-ių pergalių (neskaitant lygiųjų) ir, jei po 30 partijų pretendentas pirmauja vienu tašku, mačas pripažįstamas pasibaigęs lygiosiomis ir čempionas išlaiko titulą. Kapablanka paskutiniąja sąlyga pasipiktino ir pasiuntė E. Laskeriui „atvirą laišką“, kuriame rašė, kad „čempionas turėtų ginti savo titulą tokiomis pat sąlygomis, kokiomis jį iškovojo… kad taip elgtis negarbinga“. Tai E. Laskeris priėmė, kaip įžeidimą ir derybos dėl mačo nutrūko.
Antrasis kvietimas
Dar prieš Peterburgo turnyro pradžią, E. Laskeris pranešė, kad rudenį žais 20-ies partijų mačą (su laiko kontrole 2 val -30 ėimų) su A. Rubinšteinu, o nugalėtoju taps tas, kuris surinks daugiausiai taškų. Sąlygos iš esmės skyrėsi nuo 1911 m. siūlytų R. Kapablankai. . Bet A. Rubinšteinas, turnyro pradinėje stadijoje, užėmė tik 6-ąją vietą, ir į finalą nepateko. Tad po turnyro pretendentas liko tik vienas – R. Kapablanka. Turnyro uždarymo metu E. Laskeris su R. Kapablanka susitaikė ir derybos dėl mačo vėl atsinaujino. E. Laskeris nebereikalavo dviejų taškų „forų“. Bet prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, kuris būsimus varžovus išskyrė ilgam, be to, pastatė į nelygią padėtį: pajamas praradęs pasaulio čempionas sunkiai vertėsi karo apimtoje Europoje, o pretendentas be didelių rūpesčių leido laiką Kuboje ir JAV.
Aleksandras Buzys
Biografija
Studentai koncertavo Lietuvoje, Čekoslovakijoje, Vokietijoje, Vidurinėje Azijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Suomijoje, Latvijoje. 1969 m. suorganizavo Kauno politechnikos instituto dėstytojų ir darbuotojų kamerinį mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Trečiasis kvietimas
Kai Pirmasis pasaulinis karas baigėsi, 1920 m. R. Kapablanka pasiuntė 3-ią kvietimą žaisti mačą dėl šachmatų karūnos.
Aleksandras Buzys
Biografija
1969–1971 m. Kauno valstybinio mišriojo choro dirigentas, 1970–1978 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs apie 100 choristų, įvairiais kūriniais praturtino koncertines programas (ištraukos iš J. Haydno oratorijos „Metų laikai“, chorai iš G. Verdi ir B. Smetanos operų, W. A. Mozarto „Saulės kantata" ir kt.), koncertų surengė Lietuvoje, Latvijoje, Ukrainoje, Bulgarijoje, 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
E. Laskerio dovana
Laskeris nenorėjo žaisti, jis jautė, kad yra nepasiruošęs – per septynerius metus jis nesužaidė net dešimties rimtų partijų. 1920 m. viduryje, kai susitarimas (laimi tas, kas mače iš 30 partijų surenka daugiausia taškų) buvo baigtas ir pasirašytas, jis netikėtai pareiškė, kad atsisako pasaulio čempiono titulo ir jį už didelius pasiekimus perleidžia R. Kapablankai. Pačiam R. Kapablankai tai buvo ne prie širdies, be to, tokiai E. Laskerio „dovanai“ nepritarė pasaulio šachmatų visuomenė.
Do It Like a Dude
Ji parašė šią dainą drauge su George Astasio, Jason Pebworth, Jon Shave, Kyle Abrahams ir Peter Ighile. Takelį prodiusavo The Invisible Men ir Parker and James. Jis buvo įtrauktas į dainininkės debiutinį albumą, Who You Are. Daina atsisiuntimui Jungtinėje Karalystėje buvo išleista 2010 m. lapkričio mėnesį, o CD variantas – 2011 m. sausį. Singlas Jungtinės Karalystės tope užėmė antrąją, Naujosios Zelandijos aštuntąją, o Airijos vienuoliktąją vietas. „Do It Like a Dude“ buvo apdovanota kaip geriausia daina (Best Song) 2011 m. MOBO apdovanojimuose.
Pabradės seniūnija
Pabradės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybės pietvakariuose, rytuose ribojasi su Gudija.
Geografija
Seniūnijos plotas yra 36 514 ha, iš jų 17 % užima žemės ūkio naudmenos, 71 – miškai, 12 – vandenys ir kitos paskirties plotai.
Didžiuma seniūnijos patenka į Neries-Žeimenos žemumą. Seniūnija labai miškinga – visą jos šiaurinę ir vakarinę dalį užima Labanoro–Pabradės giria. Didžioji dalis seniūnijos yra Žeimenos baseine – be pačios Žeimenos teka jos intakai Mera, Dubinga, Skerdyksna, Voveraitė, Spengla. Gausybė ežerų, tarp jų gana didelių: Asveja, Baluošai, Nikajis, Galonas, Rėdžia, Arinas, Laumenas, Purvynas, Jagomantas, Perūnas, Acintas; sudarytas Pabradės tvenkinys, Karkažiškės tvenkinys, seniau buvo didelis Meškerinės žuvininkystės tvenkinių masyvas. Daug seniūnijoje ir pelkių (Baltasamanės, Perūno ir kt.). Seniūnijos gamta saugoma Asvejos ir Labanoro regioniniuose parkuose.
Į šiaurę nuo Pabradės yra Pabradės poligonas. Pro seniūniją eina plentas, geležinkelis Vilnius–Turmantas. Tai viena didžiausių ir rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų.
Istorija
Pabradės seniūnija sudaryta iš Pabradės apylinkės ir Magūnų apylinkės šiaurinės dalies. 2013 m. prijungta Pabradės miesto seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 7 seniūnaitijos:
Aleksandras Buzys
Biografija
A. Buzys buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys.
1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio, 1965 m. respublikinės dainų šventės, 1977 m. respublikinės studentų dainų šventės Klaipėdoje dirigentas, taip pat Klaipėdos ir Kauno miestų dainų švenčių dirigentas.
Buvo Kauno miesto liaudies deputatų tarybos deputatas, chorvedžių tarybos pirmininkas. 1965 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas, 1978 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1921 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Tolesnės derybos
Havanos šachmatų klubas pakartotinai pasiūlė E. Laskeriui žaisti 1921 m. pavasarį 24 partijų mačą su R. Kapablanka, kur laimi tas, kuris surenka daugiausiai taškų. Ir vėl prasidėjo derybos. E. Laskeriui, kuris karo metais buvo netekęs visų savo santaupų, svarbiausias punktas buvo pinigai. Havanos šachmatų klubas jam, kaip honorarą, pasiūlė 11 000 $ ir jis sutiko. Iš viso Havanos klubas mačui išleido daugiau 20 000 $. E. Laskeriui nebebuvo kur trauktis, nors jis suprato, kad galimybių išlaikyti šachmatų karūną nedaug.