cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milžiniškasis megalodonas
Sąrašas>
Milžiniškasis megalodonas (Otodus megalodon) – išnykusi ryklių (Selachomorpha) rūšis, gyvenusi ankstyvajame miocene – vėlyvajame pliocene, maždaug prieš 23 – 2,6 milijono metų. Pavadinimas „megalodon“ kilęs iš graikų kalbos ir reiškia „didelis dantis“.
Rūšis žinoma tik iš negausių fosilijų, tad dėl jo tikslios išvaizdos ir maksimalaus dydžio nesutariama. thumb|200px|left|Milžiniškojo megalodono rekonstruotas [[skeletas, eksponuojamas Kalverto jūrų muziejuje Merilande, JAV]] thumb|200px|left|Milžiniškojo megalodono žandikaulių rekonstrukcija, padaryta [[Bashford Dean 1909 m.]] thumb|200px|left|Milžiniškojo megalodono [[dantis]] thumb|200px|left|Milžiniškojo megalodono ir [[Didysis baltasis ryklys|dydžiojo baltojo ryklio  dantų dydžių palyginimas]] [[Vaizdas:Megalodon-Carcharodon-Scale-Chart-SVG.svg|thumb|200px|left|Milžiniškojo megalodono dydžio palyginimas su žmogumi ir kitomis rūšimis:
Biologija
Manoma, kad tai buvo vienas stambiausių ir stipriausių plėšrūnų, bei stambiausia ryklių rūšis, kada nors egzistavusi Žemėje. Tai buvo kosmopolitinė rūšis, dariusi didelę įtaką vandenynuose gyvenusių rūšių įvairovei. Jo nasrų sukandimo jėga prilygo daugiau nei 10 tonų. Medžiodamas, pirmenybę teikė mažiems ir vidutinio dydžio - 2,5-7 m ilgio banginiams (Cetacea), įskaitant išnykusias Piscobalaena nana ir Xiphiacetus bossi rūšis. Taip pat medžiodavo ruonius (Pinnipedia), jūrinius vėžlius (Chelonioidea), kitus vandenynų gyvūnus ir tikriausiai kitus ryklius. Jų aukomis tapdavo ir dideli - kuprotieji banginiai (Megaptera novaeangliae) ar mėlynieji banginiai (Balaenoptera musculus). Kad įveikti didelį grobį, milžiniškieji megalodonai turėjo plačiai atverti nasrus, kurio žandikauliai turėjo 276 dantis. Apskaičiuota, kad jo žandikaulis buvo 2,7–3,4 metro pločio, pakankamai didelis, kad galėtų vieną šalia kito praryti du suaugusius žmones.
Kas dieną didžiajam megalodonui prireikdavo sunaudoti 98 175 kilokalorijų, kurio skrandžio talpa galėjo būti 10 000 litrų. Didžiųjų megalodonų didelis energijos poreikis galėjo būti patenkinamas maitinantis kaloringais banginių taukais, kurių fosilijose buvo rasta šių ryklių įkandimo žymių. Kaip mano šiuos ryklius tyrinėjančių mokslininkų grupė, didžiajam megalodonui surijus vieną 8 m ilgio banginį, pakakdavo kitus du mėnesius nesimaitinant plaukioti tūkstančius kilometrų vandenynuose. Kaip siūloma manyti, suaugę individai vandenynuose keliaudavo plaukdami 1,3-1,4 m per sekundę greičiu, bet prireikus išvystydavo iki 10,3 m per sekundę greitį.
Jaunikliai gyveno šiltesniuose pakrančių vandenyse, kur misdavo žuvimis ir nedideliais banginiais. Skirtingai nei didieji baltieji rykliai, puolantys aukas iš apačios (pilvo), milžiniškieji megalodonai tikriausiai galingais nasrais sutraiškydavo auką per krūtinkaulį, pažeisdami aukos širdį bei plaučius. Milžiniškieji megalodonai dėl grobio konkuravo su Livyatan melvillei, Physeteroidea, ir, tikėtina, orkomis (Orcinus).
Taip pat didelį poveikį vandenynų faunai padarė ir jo išnykimas, po ko žymiai pagausėjo bedančių banginių (Mystacoceti).
Taksonomija
Anksčiau buvo manyta, kad priklausė silkinių ryklių (Lamnidae) šeimai ir buvo didžiojo baltojo ryklio (Carcharodon carcharias) artimas giminaitis.
Skrebai
Skrebai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kazliškio.
Milžiniškasis megalodonas
Taksonomija
Filogenetinių ryšių kladograma, pagrįsta pagal Dana J. Ehret ir jo bendradarbių atliktus tyrimų rezultatus pateiktus 2007 m.:
Paplitimas
Žemės vandenynuose gyveno prieš 23-2,6 milijonus metų, kitais šaltiniais - prieš 20-3,6 milijonus metų nuo ankstyvojo mioceno iki vėlyvojo plioceno epochos.
Jų fosilijos aptiktos visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą. Artimiausiai nuo Lietuvos fosilijos yra rastos Lenkijoje.
Matmenys ir išvaizda
Milžiniškasis megalodonas žinomas išskirtinai tik pagal fosilijų pavidalu rastus dantis ir stuburo slankstelius. Tad nustatant šios rūšies dydį, kaip modeliu, anksčiau buvo remtasi tik šiuolaikiniu didžiuoju baltuoju rykliu (Carcharodon carcharias). Visgi remtis skirtingos šeimos vienu modeliu, anot mokslininkų, būtų netikslinga, tad kaip modelius mokslininkai pasirinko penkias ryklių rūšis – didįjį baltąjį ryklį (Carcharodon carcharias), atlantinį pilkšvąjį ryklį (Isurus oxyrinchus), ilgapelekį pilkšvąjį ryklį (Isurus paucus), lašišinį ryklį (Lamna ditropis) ir atlantinį silkiaryklį (Lamna nasus). Taip buvo nustatyti milžiniškojo megalodono kūno matmenys. Imant kaip pavyzdį 16 m ilgio individą, jo galva turėjo būti apie 4,65 m ilgio, nugaros pelekas apie 1,62 m aukščio, uodega apie 3,85 m aukščio, o sverti šis individas galėjo apie 48 000 kg. Vis dėlto kaip modeliu remiantis tik didžiuoju baltuoju rykliu, milžiniškojo megalodono kūno maksimalus ilgis galėjo būti nuo apie 15 m iki 18 m, bet maksimalaus kūno ilgio milžiniškieji megalodonai buvo reti. Pastaruoju metu, remiantis kitų tikrųjų rykliažuvių (Lamniformes) dantų vainiko pločiu, apskaičiuota, kad jų kūno ilgis galėjo siekti iki 20 m ilgio.
Milžiniškųjų megalodonų mažiausių patinų svoris galėjo siekti nuo 30 tonų, o stambiausios patelės galėjo sverti iki 65 tonų.
Yra keletas keliamų versijų kaip atrodė ši rūšis. Milžiniškasis megalodonas yra gretinamas su bangininiu rykliu (Rhincodon typus) ir didžiuoju milžinrykliu (Cetorhinus maximus). Taip pat ir su Carcharias taurus. Bet dažniausiai pasitaiko palyginimai su didžiuoju baltuoju rykliu (Carcharodon carcharias), ir, anot mokslininkų, tai buvo pastarojo ryklio milžiniška, tvirto kūno sudėjimo versija.
Išnykimas
Yra žinoma, kad milžiniškieji megalodonai išnyko pasibaigus pliocenui prieš 2,6 milijonus metų, kuomet mūsų planeta pateko į visuotinio atšalimo fazę. Kada išnyko paskutinis milžiniškasis megalodonas, nėra žinoma, tačiau naujausi tyrinėjimų duomenys rodo, kad tai buvo mažiausiai prieš 3,6 milijonus metų.
Mokslininkai mano, kad iki trečdalio visų didelių jūrų gyvūnų, įskaitant 43% vėžlių ir 35% jūrinių paukščių išnyko, kuomet atvėsus temperatūrai, maisto grandinės apačioje esančių organizmų skaičius sumažėjo, o tai neigiamai atsiliepė didžiausiems grobuonims.
Tuometinis mūsų planetos klimato atvėsimas galėjo prisidėti prie megalodono išnykimo keletu būdų.
Kadangi suaugę milžiniškieji megalodonai buvo priklausomi nuo atogrąžų vandenų, bet dėl vandenynų temperatūros atvėsimo greičiausiai labai sumažėjo ir sunyko jų buveinės, kas greičiausiai lėmė kitų jūrinių megafaunos rūšių išnykimą, iš kurių daugelis galėjo būti jų grobiu ir potencialių konkurentų atsiradimą. Tai taip pat galėjo lemti tai, kad jų buvęs grobis prisitaikė prie vėsesnių vandenų į kuriuos persikėlė, ir kur šie rykliai negalėjo sekti jiems iš paskos.
Manoma, kad milžiniškieji megalodonai jauniklius gimdydavo netoli pakrančių. Nes negilūs pakrančių vandenys jų jaunikliams suteikdavo saugią prieglaudą, apsaugančią juos nuo plėšrūnų tykojusių atviruose vandenyse, tokių kaip dantytųjų banginių (Odontooceti) didesnių rūšių. Kuomet Žemės ašigaliai apsitraukė ledais ir nukrito jūrų lygis, šios jaunikliams buvusios seklios prieglaudos sunyko.
Spėjama išvaizda
Milžiniškojo megalodono išvaizda spėjama remiantis iškastais skeleto fragmentais ir šiuolaikinių ryklių išvaizda.
Agota Zigmantaitė
Agota Zigmantaitė (1855 m. rugsėjo111 mėn. Ėgliabaliuose, Kalvarijos vls. – 1951 m. gegužės 27 d. Kalvarijoje) – tretininkė, knygnešė.8
Biografija
A. Zigmantaitė gimė ūkininkų šeimoje. Nuo jaunystės iš tėviškės persikėlė gyventi į Kalvariją. Gyveno Roglienės namuose dabartinėje Vytauto gatvėje. Buvo tretininkė, kunigų pagalbininkė, mokė vaikus katekizmo ir poterių, daraktoriavo. Kalvarijoje gyveno kartu su kitomis aštuoniomis tretininkėmis.
Susipažinusi su lietuvių spaudos platinimo organizatoriumi kunigu Adomu Grinevičiumi, tapo jo patikima pagalbininke, užsitarnavo jo pasitikėjimą, net buvo vadinama „knygnešių motinėle“. Vikaraudamas Kalvarijoje, A. Grinevičius telkė Pietų Lietuvos knygnešius ir spaudos platintojus. 1891 m. A. Grinevičiui išvykus į kitą parapiją, o P. Mikolainiui pasitraukus į užsienį, spaudą A. Zigmantaitei atveždavo knygnešys Juozas Kancleris. Ji turėjo įrengtų slėptuvių Kalvarijoje ir pas aplinkinius ūkininkus. Kalvarijoje knygas slėpė dviejose vietose: pas banko sargą Karpavičių ir bažnyčioje po sakykla pastatytoje dėžėje, ant kurios stovėjo altorėliai, todėl niekas neatkėlė dangčio.
A. Zigmantaitė į draudžiamos spaudos platinimą įsitraukė nuo jaunų dienų. Kalvarijoje jai padėjo kartu gyvenusi Marijona Slavėnaitė ir kitos tretininkės. Spaudą gaudavo iš A. Grinevičiaus, P. Mikolainio ir kitų knygnešių. A. Grinevičiaus nurodytais adresais nešė spaudą į Punską: P. Kupstui, kunigams Škėmai, J. Dailydei, S. Norkui–Norkevičiui. Turėjo pažįstamų spaudos platintojų Liubave, Rudaminoje, Būdvietyje, Krosnoje ir kituose kaimuose. Čia jiems palikdavo atneštą spaudą. Prisimenama, kad knygnešė į krepšį su knygomis įsidėdavo ir katiną ar kitą gyvulėlį, kad nukreiptų žandarų dėmesį, kai būdavo sulaikoma kelyje. Policija įtarė ją platinant draudžiamą spaudą, todėl buvo atlikusi penkias kratas. Tik vieną kartą surado 20 maldaknygių, bet pavyko išsisukti. Nubausta areštu dviem paroms – už slaptą vaikų mokymą.
1938 m. paskirta 35 Lt knygnešės pensija. A. Zigmantaitės atminimas įamžintas Kaune, Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus.
Uoganų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Sesavos kairiajame krante, 15 m aukščio ir 200 m ilgio kalvos palyginus nuolaidžiais šlaitais dalyje. Pietrytiniame šlaite rastos akmens statinio liekanos, bet kultūrinis sluoksnis neryškus. Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 768.
Paringis
Paringis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Antalgės.
HMS
Taip pat gali reikšti Švedijos Karališkojo karinio laivyno laivus – SV Hans Majestäts Skepp 'Jo Didenybės laivas'.
Didžiosios Britanijos Jungtinės karalystės karo laivai
Didžiosios Britanijos Karinio laivyno povandeniniai laivai irgi žymimi HMS, bet tai reiškia ) 'Jos Didenybės povandeninis laivas'.
D. Britanijos karalienės karališkoji jachta „Britannia“, kuri buvo Karališkojo karinio laivyno sąrašuose, oficialiai vadinosi HMY Britannia, kur HMY reiškia 'Jos Didenybės jachta'.
Visi kiti karališkojo laivyno laivai žymimi prefiksu HMS. Seniau buvo skiriami dvistiebiai ir vienstiebiai laivai: dvistiebių laivų pavadinimai turėdavo prefiksą HM Frigate ('Jos Didenybės fregata'), o vienstiebiai – HM Sloop (Jos Didenybės šliupas').
Prefiksą HMS naudoja ir kai kurios Karinio jūrų laivyno kranto įstaigų, kurios įtraukiamos į laivyno sąrašus kaip „akmeninės fregatos“, pavadinimuose. Pvz.:
D. Britanijos vyriausybės laivai, priklausantys ne Karališkajam kariniam jūrų laivynui turi kitus prefiksus. Pvz., D. Britanijos Karališkojo Pagalbinio laivyno laivai turi prefiksą RFA
Savitoji galia
Savitoji galia (arba santykinė galia) – santykinis dydis, leidžiantis tarpusavyje palyginti įvairių rūšių variklius ar kitus judriųjų įrenginių energijos šaltinius. Santykinė galia yra bet kokio variklio ar energijos šaltinio (pvz., akumuliatoriaus, el. kondensatoriaus, branduolinio kuro) darbinė savybė. Ji taip pat naudojama ir kaip visos transporto priemonės darbinė savybė, tik tada priemonės variklio galia yra padalinama iš viso transporto priemonės svorio (arba masės). Tokiu būdu šis dydis tampa nepriklausomas nuo transporto priemonės dydžio. Gamintojai dažnai nurodo santykinės galios didžiausiąją vertę, tačiau tikroji vertė gali skirtis, jei variklis dirba nepilna apkrova.
Savitoji galia matematiškai išreiškiama kaip galios ir masės santykis:
SI sistemoje savitosios galios matavimo vienetas yra W/kg.
Pavyzdžiai
Įprastinis turbokompresorinis V8 rūšies dyzelinis variklis, sveriantis 380 kg, gali išvystyti 250 kW galią. Tokio variklio savitoji galia yra 0,65 kW/kg.
Didelės savitosios galios įrenginiuose dažnai sutinkamos turbinos. Taip yra dėl jų gebėjimo veikti labai dideliu greičiu. Pavyzdžiui, pagrindiniai erdvėlaivio „Space Shuttle“ leidimo varikliai naudoja turbininius siurblius raketinio kuro sudėtinių medžiagų (suskystinto deguonies ir suskystinto vandenilio) tiekimui į raketinio variklio degimo kamerą. Pavyzdžiui, skysto vandenilio turbininis siurblys dydžiu yra panašus į automobilio variklį (sveria apie 352 kg ir išvysto 53,6 MW galią), todėl jo santykinė galia yra 153 kW/kg.
Adomas Budreika
Adomas Budreika (~1874 – ?) – darbininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos, tarpukario Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
A. Budreika gimė apie 1874 m. (kitur pateikiama 1879 m.). Baigė vidurinį mokslą ir dirbo dvaro darbininku, gyveno Rokiškio geležinkelio stoties gyvenvietėje.
Dalyvavo rinkimuose į Pirmąjį ir Antrąjį Seimus pagal Lietuvos socialdemokratų sąrašus. Kandidatavo Utenoje, VI rinkimų apygardoje.
Rinkimuose į I Seimą iš karto nebuvo išrinktas. I Seimo nariu tapo atsisakius pagal sąrašą Jonui Jasevičiui ir Antanui Pilkauskui Seimo nario mandato. Šiame Seime dirbo nuo 1922 m. lapkričio 28 d. iki 1923 m. kovo 13 d. Buvo LSDP frakcijos narys, priklausė Žemės ir miško ūkio komisijai.
Kandidatavo į II Seimą, tačiau nesėkmingai, nebuvo išrinktas.
Mirties data nežinoma.
Plūstis
Plūstis (Salvinia) – monotipinės plūstinių (Salviniaceae) šeimos, papartainių (Pteridopsida) klasės sporinių induočių augalų gentis. Paplitusi daugiausia Azijos, Afrikos, Amerikos tropinėse srityse nors auga ir vidutinėse platumose, subtropikuose.
Plūstis yra hidrofilinis augalas, plūduriuojantis stovinčių vandens telkinių paviršiuje. Turi šakotus stiebus, bet neturi šaknų. Ant vandenyje esančių lapų susidaro sporos.
Plūstis auga labai gretai, todėl dažnai užželia svarbius vandens telkinius taip trukdydama laivybą, prastindama vandens kokybę. Nekontroliuojamos invazinės plūsties rūšys gali ežerą greitai paversti visiška pelkyne.
Čemelilas
Čemelilas  – miestas vakarų Kenijoje, netoli Viktorijos ežero, prie Kisumu–Nairobio geležinkelio. Verčiamasi cukraus gamybos pramone. Veikia Čemelilio cukraus fabrikas, kuris yra vietos futbolo klubo įkūrėjas ir rėmėjas. Nuo Kisumu nutolęs 40 km atstumu.
Istorija
1968 m. cukraus fabrikas subūrė futbolo komandą ir tapo jos rėmėjais.
Astrachanės chanatas
Astrachanės (Chadži-Tarchano) chanatas (nog. Хажитархан ханлыгы, ) – totorių ir nogajų valstybė, gyvavusi XVI a. Volgos žemupyje. Sostine tapo Chadži-Tarchano miestas, esantis 12 km nuo dabartinės Astrachanės. Beje, įvairiais metais kito šio miesto pavadinimas. Jis įvairiuose šaltiniuose dar žinomas Astrachanės (Астархан), Aždarchanės (Аждархан), Gintarchanės (Гинтархань), Citrachanės (Цитрахань), Aztorokanės (Азторокань) pavadinimais. Būtent Astrachanės vardas garsiausias ir žinomiausias, todėl kartais vadinamas Astrachanės chanatu, kartais Chadži-Tarchano chanatu.
Istorija
Astrachanės chanatas susikūrė, kai 1459 m. buvęs Didžiosios Ordos chanas Machmudas pabėgo į Chadži-Tarchaną, nes Didžiosios Ordos sostinėje Sarajuje prieš jį sukėlė maištą jo tikras brolis Achmadas. 1460 metais Machmudas šį chanatą ėmė valdyti savarankiškai, o jo valdos tapo nepriklausoma valstybe, nors ir buvo pripažįstama Didžiosios Ordos chanų viršenybė. Visišką nepriklausomybę chanatas įgavo, kai Krymo chanatas 1502 m. galutinai nugalėjo Didžiąją Ordą.
1554 m. su rusų kariuomenės pagalba chanato sostą užėmė Dervišas Ali. Už pagalbą uzurpuojant valdžią, jis įsipareigojo rusams mokėti duoklę. Daugybė vidinių intrigų ir intrigos tarp įvairių klanų privedė prie to, kad Ivanui Rūsčiajam buvo nusiųstas skundas, kuriame chanas Izmailas skundėsi Derviš-Ali valdymu. Kilo įtampa tarp Maskvos ir Astrachanės, o pats Dervišas Ali buvo apkaltintas išdavyste. 1556 m. birželio 2 d. nedidelis kazokų būrys, kuriam vadovavo kazokų atamanas Filimonovas, priartėjo prie sostinės, o chanas Dervišas Ali, pagalvojęs, kad tai yra priešakiniai Rusijos kariuomenės daliniai, su savo kariais pabėgo į Azovą, turkų tvirtovę. Tokiu būdu Astrachanė buvo užimta be mūšio ir chanatas nustojo egzistavęs.
Panipak Wongpattanakit
Panipak Vongpatanakit (, g. 1997 m. rugpjūčio 8 d. Surat Tanyje) – Tailando tekvondo sportininkė, olimpinė čempionė.
Biografija
2014 m. tapo jaunimo olimpinių žaidynių čempione. 2015 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione.
Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė bronzos medalį. 2017 m. tapo Universiados čempione. 2019 m. antrą kartą tapo pasaulio čempione.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tailandietė finale įveikė Ispanijos atstovę Adriana Cerezo ir tapo olimpine čempione.
Petkūniškė (Raseiniai)
Petkūniškė – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Kalnujų.
Paryžė
Paryžė – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Subačiaus.
Aukštoji tiama
Aukštoji tiama (Entandrophragma excelsum) – melijinių (Meliaceae) šeimos, tiamų (Entandrophragma) genties lapus metanti dvinamių medžių rūšis.
Kietas riešutėlis. Puiki diena mirti
Filmas pradėtas filmuoti 2012 m. balandžio mėn. Pasaulinė filmo premjera įvyko 2013 m. sausio 31 d., Lietuvoje – 2013 m. vasario 15 d.
Aukštoji tiama
Paplitimas
Aukštosios tiamos natūraliai paplitusios Užsachario Afrikos rytuose, atogrąžų regionuose: Kongo D.R. rytų dalyje, Ruandoje, Burundyje, Ugandoje, Tanzanijoje, Malavyje ir Zambijoje.
Kietas riešutėlis. Puiki diena mirti
Briuso Viliso žodžiais, filmas turės pratęsimą, šeštąją filmo serijos dalį – „Kietas riešutėlis 6“.
Aukštoji tiama
Augavietės
Savaiminio paplitimo regione aukštosios tiamos auga vidutinėse aukštumose ir kalnų lietaus miškuose (925 –) 1280 – 2150 m aukštyje. Ant Kilimandžaro kalno aukštosios tiamos auga 1400 - 2100 m aukštyje. Pasitaiko augančios ir užsemiamuose miškuose (Riverine Forest).
Kietas riešutėlis. Puiki diena mirti
Siužetas
Penktajame filme apie „kietą riešutėlį“ Džonas Makleinas atvyksta į Maskvą, kur bando pagelbėti savo sūnui paklydėliui, kaip pasirodo, esančiam ne mažiau kietu riešutėliu negu legendinis jo tėvas.
Aukštoji tiama
Matmenys
Aukštoji tiama yra aukščiausia Afrikos žemyne vietinių medžių rušis. Paprastai užauga 45 m, neretai iki 60 m aukščio. Aukščiausias šiuo metu yra 81,5 m aukščio, 2,55 m kamieno skersmens arba 8 m kamieno apimties medis augantis Rytų Afrikos dalyje, slėnyje prie Kilimandžaro, Tanzanijoje, kuris buvo rastas 2016 metais (Pav.).
Morfologija
Lapuotis medis. Kamienas tiesus, ilgas, aukštų medžių iki 27 m aukščio bešakis. Atraminės šaknys geriau išsivysčiusios nei kitų rūšių, o į kamieną išauga iki 4-5 m aukščio. Jaunų medžių žievė pilka ir glotni, subrendusių tampa ruda su blyškiai rausvais, oranžiniais lopinėlais. Lapai iki 60 cm ir ilgesni, sudėtiniai, plunksniški, sudaryti iš 8–16 mažesnių lacentiškų ar elipsinės formos 8 – 18 (–30) cm ilgio ir 4,5 – 8 (–14) cm pločio, priešingai arba beveik priešingai išsidėsčiusių lapelių, su iki 10 mm lapkočiu. Žiedynas 25 - 30 cm ilgio ir apie 10 - 15 cm skersmens, žiedai smulkūs, baltos ar rožiniai baltos spalvos. Vaisius tamsiai rudas ar violetiškai juodas, su 5 vožtuvėliais sumedėjęs cilindriškas 12 – 20 (–25) cm ilgio ir 3–4 cm skersmens sėklalizdis, kurio viduje gausu su sparneliais 6 - 8,5 cm ilgio (įskaitant sparnelių ilgį) ir 2 cm pločio sėklyčių.
Kietas riešutėlis. Puiki diena mirti
Siužetas
Šįkart, norėdami iš Maskvos išnešti sveiką kailį, tėvas ir sūnus privalo suvienyti jėgas ir stoti į kovą prieš ambicingus nusikaltėlius. Tačiau ar „kieti riešutėliai“ sugebės pamiršti praeities nuoskaudas ir nesutarimus, ir stoti į kovą vardan bendro tikslo? O galbūt Makleinų kovai sutrukdys rusų mafija?
Aukštoji tiama
Amžius
Aukštosios tiamos gyvena iki 470 - 600 ir daugiau metų.
Kita
Sėklas išnečioja vėjas, nors dauguma jų nukrenta netoliese to paties medžio. Jauniems sodinukams reikalingas pavėsis.
Panaudojimas
Skirtingai nei kitos tiamų (Entandrophragma) genties rūšys, ši rūšis miško pramonėje naudojama retai, kadangi negausi, auga kalnuotose vietovėse, mediena nepatvari, o išdžiuvusi skilinėja bei šiek tiek sukdamasi keičia formą.
Šios rūšies šaknys naudojamos gonorėjos ir kūno išvaržų gydymui. Iš šaknų žievės pelenai naudojami kosėjimui krauju (hemoptizės) gydymui. Ruandoje aukštosios tiamos agromiškininkystėje naudojamos kaip pavėsį suteikiantys medžiai, po kuriais puikiai auga sojos. Mediena naudojama statybose ir statybos apdailos darbuose, taip pat iš jos gaminama fanera, klojamos grindys, gaminami baldai, muzikos instrumentai, žaislai, pieštukai, naudojama kaip malkos.
Sinonimai
Aukštųjų tiamų kiti lotyniški sinonimai :
Kiti pavadinimai
Įvairiomis juodųjų afrikiečių kalbomis aukštoji tiama vadinama:
Kvitas
thumb|Baudos kvitas už naudojimosi [[Vilniaus viešasis transportas|Vilniaus viešuoju transportu taisyklių pažeidimą (išdavė SĮ „Susisiekimo paslaugos“)]] Kvitas yra apie mokėjimo gavimo, sumokėto mokesčio, baudos patvirtinimas. Jis leidžia skolininkui įrodyti, kad atitinkamas kitos pusės piniginis reikalavimas yra įvykdytas. Apyvartoje negrynaisiais pinigais banko išrašas yra įrodymo dokumentas. Kvite būna atspausdintas įrašas, skirtas pvz., vartotojui pardavimo vietoje. Jame išvardyti pirkiniai ir kainos, įskaitant mokesčių, nuolaidas ir kitus patikslinimus, sumokėtą sumą ir mokėjimo būdą (grynais, mokėjimo kortele ir pan.). Kvitas taip pat gali apimti pranešimus iš mažmenininko, garantiją ar prekės grąžinimo detales, specialius pasiūlymus, reklamą ar kuponus. Kvitas yra dokumentas. Daugelyje šalių jis yra privalomas pagal įstatymą mažmenininkams. Asmenys turi parodyti pajamas ir saugoti informaciją apie kiekvieną kvitą, kad mokesčių administratorius galėtų patikrinti pardavimus.
Šveicarijos futbolo varžybos 1903–1904 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1903–1904 m.
Filikstou uostas
Filikstou uostas – jūrinis uostas Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Užimčiausias konteinerinis uostas šalyje ir 7-as Europoje (2011 m. duomenys).
Istorija
1875 m. uostas pradėjo savo veiklą. Uostą visuomet valdė privačios kompanijos. 1967 m. Filikstou uoste atidarytas pirmasis Jungtinės Karalystės konteinerinis terminalas.
Susisiekimo infrastruktūra
Uostas sujungtas su vienu iš pagrindinių Anglijos magistralinių kelių – A14. 2010 m. uosto valdyba paskelbė finansuosianti A14 magistralės plėtros darbus. Nuo uosto taip pat nutiesta papildoma geležinkelio atšaka, kuri prijungta prie Birmingamo–Piterboro geležinkelio.
TimoCom
„TimoCom Soft-und Hardware GmbH“ – Vokietijos bendrovė su buveine Diuseldorfe. Pavadinimas „Timo“ atsirado nuo pirmųjų raidžių dviejų steigėjų: Jens Thiermann ir Jürgen Moorbrink. Įmonė „TimoCom Soft-und Hardware GmbH“ buvo įkurta 1997 m., kaip paslaugų teikėjas visiems transporto rinkos dalyviams.
Tuo pačiu metu buvo sukurta transporto birža „TC Truck&Cargo“ su šūkiu „vežėjai susitinka prie kompiuterio“. „TC Truck&Cargo“ yra virtuali rinka keitimosi duomenimis tarp vežėjų ir ekspeditorių ir yra Europos transporto biržų lyderiais „TimoCom“ produktai ir paslaugos yra siūlomos 44 Europos šalyse, 24–iomis kalbomis.
„TimoCom“ pagrindinė buveinė yra Vokietijoje, Diuseldorfo mieste. Įmonė turi tris atstovybes: Lenkijoje, Čekijoje ir Vengrijoje ir du filialus: Ispanijoje ir Prancūzijoje.
Nuorodos
Oficialus „TimoCom“ internetinis puslapis
Zaciža
Zaciža – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kalnujų.
Juozas Jaras
Juozas Jaras:
Ina Pukelytė
Ina Pukelytė (g. 1966 m. balandžio 5 d. Kaune) – Lietuvos teatrologė, visuomenės veikėja, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
2002–2003 m. Kauno valstybinio dramos teatro rinkodaros skyriaus vadovė, 2003–2007 m. teatro vadovė. 2003 m. kultūros leidinio „Kulka“ redaktorė. Nuo 2005 m. skaitė paskaitas VU Kauno humanitariniame fakultete. 2007–2010 m. VšĮ „Dvimiesčio kulka“ direktorė. 2008–2010 m. VDU Menų fakulteto prodekanė menui, 2010–2015 m. šio fakulteto dekanė. 2019 m. balandžio-gruožio mėn. Nacionalinio Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejaus direktorė.
Avendas
Avendas  – miestas vakarų Kenijoje, ~ 40 km nuo Viktorijos ežero kranto, 93 km į pietus nuo Kisumu.
Ina Pukelytė
Biografija
Nuo 1995 m. Lietuvoje ir užsienyje publikuoja straipsnius kultūros ir teatro tema. 2009–2013 m. tarptautinio kultūros ir ekologijos festivalio „Grynparkas“ meno vadovė. Pastatė Vidmanto Bartulio oratoriją „Sutvėrimas“, sukūrė ir pastatė pjeses „Meilė Paryžiuje“, „Brendžio trims“, „Vilko Kalėdos“. 2010 m. vadovavo „Interaktyvaus tinklo dizaino“ studijų programos rengimo grupei. Visuomeninio judėjimo „Vieningas Kaunas“ narė, 2015–2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė, Švietimo ir kultūros komiteto pirmininkė. Nuo 2016 m. M. K. Čiurlionio muziejaus tarybos narė. 2017–2019 m. Lietuvos kultūros tarybos narių susirinkimo narė.
Avendas
Istorija
1982 m. cukraus fabrikas subūrė futbolo komandą ir tapo jos rėmėjais.
Enmešara
Vardas en-me-šar2-ra reiškia „visų me viešpats“ arba „nesuskaičiuojamos daugybės kosmoso galių viešpats“. Yra išlikę fragmentiškų įrašų, pasakojančių apie Enmešaros kovą su kitais dievais. Senesniuose įrašuose pasakojama apie šio dievo kovą su Enliliu, o vėlesniuose (iš I tūkst. pr. m. e.) – su Marduku. Anot šumerų pasakojimo „Enlilis ir Namzitara“, Enmešara buvęs Enlilio dėdė, kurį sučiupus, Enlilis perėmęs vadovavimą dievams ir įgijęs galią nulemti likimus. Iš vėlesniųjų įrašų fragmentų aišku tai, kad Mardukas Enmešarą nugalėjęs ir paėmęs į nelaisvę. Viename I tūkst. pr. m. e. datuojamame tekste teigiama, jog Enmešara turėjęs dukterį Šuzianą, kurią vedęs Enlilis.
Londono uostas
Londono uostas – upių uostas Londone, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Vienas užimčiausių krovininių uostų Europoje.
Istorija
Pirmieji uosto archeologiniai radiniai datuojami iš romėnų valdymo laikų I a.
XVIII a. – XIX a. Londono uostas laikytas užimčiausiu uostu visame pasaulyje. Uosto prieigose sparčiai pradėjo augti pramonė – cukraus perdirbimas, aliejaus gamyba, transporto priemonių pramonė, geležies pramonė ir t. t.
USS
USS ( 'Jungtinių Valstijų laivas') – oficialus karo laivų, esančių JAV karinio laivyno sąrašuose, pavadinimų prefiksas. Kol laivas neįtrauktas į sąrašus arba kai iš jų jau išbrauktas, prefiksas nevartojamas, laivas vadinamas tik pavadinimu.
1907 m. sausio 8 d. JAV prezidentas Teodoras Ruzveltas išleido įsaką, kuriame buvo nurodyta, kad visi JAV kariniai laivai turi būti vadinami „laivo pavadinimu, prieš kurį žodžiai United States Ship arba raidės U.S.S.“
JAV Karinių jūros pervežimų junginio (Military Sealift Command) laivų (tai pagalbiniai laivai) pavadinimai turi prefiksą U.S.N.S. ( 'Jungtinių Valstijų karinio laivyno laivas').
2016 m. Monako Grand Prix
thumb|right|250px|Pirmą pergalę sezone pelnė [[Lewis Hamilton]] '''2016 m. Monako Grand Prix''' buvo 6-osios 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Monako trasoje gegužės 26-29 dienomis. Tai buvo 63-tas Monako GP per visą Formulės 1 istoriją.
Alphabet
Alphabet Inc. – holdingo bendrovė, įsteigta 2015 m. po „Google“ korporacijos struktūros pokyčių. Tai viena vertingiausių kompanijų pasaulyje, kurios rinkos kapitalizacija 2022 sausio mėn. siekė 1 trln. JAV dolerių.
Bendrovės
Jos vystomų produktų ir paslaugų portfelis apima ne vieną sektorių: „Google“ padalinio verslai apima paieškos sistemos „Google“, vaizdo įrašų platformos „Youtube“, telefonų operacinės sistemos plėtotojos „Android“, debesų kompiuterijos „Google Cloud“ verslus ir kt.
Kiti padaliniai: autonominių automobilių bendrovė „Waymo“, rizikos kapitalo fondų valdymo įmonės GV (anksčiau „Google Ventures“), „CapitalG“, startuoliai inovatyvių išradimų gyvybės mokslų ir sveikatos sektoriuje „Calico“, „Verily“, kibernetinio saugumo įmonė „Chronicle“ ir kt.
Paročkė
Etimologija
Kaimas pavadintas pagal gretimą Ročkių kaimą.
Parokiškė
Parokiškė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Rokiškio. Į pietus nuo geležinkelio yra bendravardis Parokiškės kaimas.
Baraka
Baraka – 1992 m. eksperimentinis dokumentinis filmas, sukurtas Rono Frikės. Šis filmas neturi veikėjų, pasakotojo, nėra siužeto. Filmas vaizdų ir garso pagalba kuria filosofinę esė. Filmo autorius ir operatorius Ronas Frikė su savo komanda aplankė 24 šalis ir filmavo įvairius vaizdus plačiajuoste kamera TODD-AO (65 mm). Savo sukurta kompiuterine programa Ronas sugebėjo sukurti išskirtinius, laike ištęstus kadrus.
Filmo pavadinimas arabų kalba reiškia „palaiminimas“. Sufizmo mokyme žodis baraka reiškia „malonė“.
Aprašymas
Filmas pradedamas Himalajų vaizdais. Vėliau rodomi įvairių religijų ritualai, juos keičia laukinės gamtos vaizdai, gamtoje gyvenančių žmonių genčių šokiai. Šiuos vaizdus keičia šiuolaikinės civilizacijos laimėjimai, negandos ir beprasmybė – masinė gamyba, transporto ir žmonių masių spūstys, psichikos ligos, skurdas, šiukšlynai, kariai ir karo technika, koncentracijos stovyklos. Paskutinę filmo dalį sudaro senovinių miestų griuvėsių, architektūros paminklų, šventyklų vaizdai, vėl grįžtama prie religinių ritualų. Filmas užbaigiamas žvilgsniu į naktinį dangų.
Filmavimo vietos
Vaizdai filmuoti 24 šalyse: Australijoje, Izraelyje, Indijoje, Indonezijoje, Irane, Kambodžoje, Kinijoje, Kuveite, Nepale, Saudo Arabijoje, Tailande, Turkijoje, Japonijoje, Egipte, Kenijoje, Tanzanijoje, Italijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, JAV, Argentinoje, Brazilijoje, Ekvadore.
Kočaris
miniatiūra|250px|right|Armėniško kočario muzikos fragmentas Kočaris – armėnų ir azerbaidžaniečių grupinis liaudies šokis, kurį šiandien taip pat atlieka armėnai, asirai, azerbaidžaniečiai, kurdai, Ponto graikai ir turkai. Yra daug šokio atmainų, šokamas sustojus ratu ar grandine.
Armėnų šokis
2017 m. šokis buvo įtrauktas į Reprezentatyvųjį žmonijos nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.
Azerbaidžaniečių šokis
Tai yra vienas iš plačiai paplitusių šokių, žinomų kaip Yalli (arba halajis) Azerbaidžane, ypač Nachičevanės autonominėje respublikoje ir aplinkinėse teritorijose. Kočarį sudaro lėta ir greita dalys, šokis yra trijų variantų. Vyrams ar moterims, sustojusiems eilėje vienas po kito, vadovauja šokėjas, rankoje laikantis lazdą.
Kočaris kartu su tenzere, kaip Yalli šokio versijos, 2018 m. lapkričio mėn. buvo įtraukti į UNESCO nematerialaus kultūros paveldo, kurį reikia skubiai apsaugoti, sąrašą.
Kurdų šokis
Tai kurdų šokių Dilan, Delîlo ar Şêxanî atmaina, dažniausiai atliekama tarp kurdų klajoklių. Kočaris (koçer) tiesiog reiškia „klajoklis“ kurdų kalba, taigi kurdai šį terminą vartoja jų šokamam šokiui vadinti. Tačiau tarp kurdų klajoklių tai ne vienintelis panašus šokis.
Ponto graikų šokis
Ponto graikai ir armėnai turi daug energingų karo šokių, tokių kaip kočaris. Kitaip nei dauguma Ponto šokių, kočario ritmas yra lygus (2/4), anksčiau buvo šokamas uždaru ratu. Šokis šiandien yra labai populiarus, tačiau dažnai šokamas kitaip nei seniau. Naudojami nuolatiniai, dvigubo šoktekėjimo elementai, vadinamieji tremolo. Šokis atliekamas ranką padėjus ant gretimo peties ir judama į dešinę. Tai šokis, kuris bando išgąsdinti žiūrovus. Pradžioje jį šoka ir vyrai, ir moterys. Tada vyrai eina į priekį ir atlieka savo judesius.
Ištvermės jojimas
thumb|Ištvermės jojimo varžybos. Ištvermės jojimas – žirgų sporto šaka, kuri orientuojasi į žirgų greitį ir ištvermę, bei raitelio orientacinius sugebėjimus. Oficialių varžybų koordinavimą reglamentuoja tarptautinė žirgų sporto federacija.
Ištvermės varžybos pradėtos organizuoti nuo 1955 m. JAV. Į tarptautinės žirgų sporto federacijos programą įtrauktas 1978 m.
Lietuvoje
Nuo 2000 m. ištvermės jojimas praktikuojamas Lietuvoje, pradininkas – Vytautas Martinavičius. 2001 m. surengtas pirmasis Lietuvos nacionalinis ištvermės jojimo čempionatas. 2006 m. dvi Lietuvos atstovės Gražina Stugytė ir Danguolė Lastauskaitė pateko į ištvermės jojimo varžybas FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse.
Shopify
„Shopify“ – 2004 m. Kanadoje, Otavoje įkurta bendrovė. kurianti įvairius IT sprendimus elektroninei prekybai.
Istorija
2015 m. „Shopify“ paskelbė viešą akcijų siūlymą Niujorko ir Toronto biržose. Pritraukė 131 mln. JAV dolerių kapitalo, o jos vertė pakilo iki 1,27 mlrd. JAV dolerių. 2017 m. lietuvių įkurtas paslaugų e. parduotuvėms startuolis „Oberlo“ parduotas už 15 mln. JAV dolerių pastarajai bendrovei.
Antanas Tylenis
Antanas Tylenis (1898 m. balandžio 13 d. Lyksūdė, Modėdžio vls., Kretingos aps. – 1951 m.) – pedagogas, tarpukario Lietuvos politikas.
Biografija
1922 m. baigė aukso medaliu Telšių gimnaziją. 1922–1927 m. studijavo Lietuvos universitete Teologijos-filosofijos fakultete. Baigęs mokslus, dirbo istorijos mokytoju. 1928 m. gavo teisę mokyti aukštesnėje mokykloje. Buvo Lietuvos mokytojų sąjungos, Skautų sąjungos, Šaulių sąjungos, Tėvynės sąjungos, Kėdainių kraštotyros draugijos narys.
1926 m. birželio 5–1926 m. birželio 2 d. laikotarpyje buvo II Seimo nariu. Priklausė LKDP frakcijai.
1927 m. grįžo prie pedagogo darbo. Dirbo mokytoju Kaune, Kėdainiuose, Mažeikiuose, Kybartuose.
1934–1935 m. – Raseinių valstybinės gimnazijos direktorius, 1935–1940 m. – Kėdainių valstybinės gimnazijos direktorius. Nacių okupacijos metais buvo Kėdainių gimnazijos mokytojas, Dotnuvos žemės ūkio akademijos lektorius.
Daujotėliai (Nemakščiai)
Daujotėliai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kryžkalnio. Buvusi šiaurinė Daujotėlių kaimo Tauragės rajone dalis.
Lėlytės (filmas)
Lėlytės – 1965 m. situacijų komedija, kurią sudaro 4 atskiri segmentai, sukurti skirtingų režisierių. Jų bendra tema – neištikimybė.
Stradivarijaus pistoletas
Stradivarijaus pistoletas  – 2009 metų rusiškas filmas, komedija.
Siužetas
Odesos veikėjas Marfela visą gyvenimą pelnosi kitų sąskaita ir tokiu būdu kraunasi pinigus, bet jų nebūna per mažai. Jam parūpo pusbrolio iš Amerikos palikimas. Juk dėl milijardo verta pasistengti. Taigi, šantažo būdu Marfela verbuoja Nikitą vienam darbeliui, kurio esmė sukompromituoti vieną damą. Toji gražuolė, pasirodo yra paties marfelos žmona. Sutuoktiniai nori nužudyti vienas kitą ir užvaldyti milijardus.
Katerina Sakellaropoulou
Katerina Sakelaropulu (, g. ) – Graikijos teisėja, kuri nuo 2020 m. kovo 13 d. eina Graikijos prezidentės pareigas. Ją 2020 m. sausio 22 d. išrinko Graikijos parlamentas ir ji pakeitė Prokopis Pavlopoulos, kuris šias pareigas ėjo nuo 2015 m.
Biografija
K. Sakelaropulu gimė Salonikuose. Ji studijavo teisę Atėnų universitete, o Paryžiaus II universitete baigė viešosios teisės magistrantūros studijas.
2015 m. spalį ji buvo paskirta Valstybės tarybos pirmininko pavaduotoja, o 2018 m. spalį po vienbalsio balsavimo tapo pirmąja teismo pirmininke moterimi. Ji buvo išrinkta po to, kai tuo metu valdžioje buvusi „Syriza“ vyriausybė atsižvelgė į jos progresyvią veiklą aplinkosaugos ir žmogaus teisių klausimais. K. Sakelaropulu reguliariai publikuojasi akademiniuose žurnaluose.
2020 m. sausio 15 d. Graikijos ministras pirmininkas Kyriakos Mitsotakis iškėlė jos kandidatūrą į Graikijos prezidento postą, į kurį ji buvo išrinkta 2020 m. sausio 22 d., už ją balsavus 261 parlamento nariui 300 vietų parlamente.
Parokiškė (Rageliai)
Parokiškė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Rokiškio. Į šiaurę nuo geležinkelio yra bendravardis Parokiškės kaimas.
Karališkoji osmunda
Augalas 60-160 cm aukščio, 30-40 cm pločio. Lapai pirštuoti, iki 30 cm ilgio, su 7-13 porų lapelių. Stiebo viršūnėje užauga 20-50 cm ilgio ryškiai raudona, sporifikuojanti dalis. Dėl jos panašumo į žiedą karališkoji osmunda neretai vadinama „žydinčiu paparčiu“. Auga miškingose pelkėse.
Slavų mitologijoje augalas vadintas „Peruno gėle“, jai priskirta maginė galia įveikti piktąsias dvasias, atskleisti paslaptis, suprasti medžių kalbą. Vidurvasario (Kupalos) naktį buvo vykdomas augalo žiedo rinkimo ritualas. Vietomis augalo ūgliai naudojami maistui. thumb|left|200px|„Paparčio žiedas“
Dirvoniškiai (Nemakščiai)
Dirvoniškiai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Žalpių.
Sėbų piliakalnis
Sėbų piliakalnis su gyvenviete, Pilalė – piliakalnis Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Sėbų kaimo, Luokės seniūnija. Pasiekiamas iš plento sankryžos su keliu  pasukus Luokės link, už 1,3 km pasukus keliu į dešinę pietų kryptimi Janapolės link, už 200 m – yra kairėje, į rytus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Virvytės dešiniajame krante. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60x35 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, iki 12 m aukščio.
thumb|left|255px|Sėbų piliakalnis (2018 m.) iš šiaurės
Piliakalnis labai apardytas arimų. Aikštelės dalis ir pietinis šlaitas dirvonuoja, kita apaugę lapuočiais ir tankiais krūmais kurie nustelbė ir senąjį paminklo ženklą. Naujasis pastatytas arčiau keliuko.
Pietinėje ir vakarinėje papėdėse yra 6 ha ploto papėdės gyvenvietė. Piliakalnio apylinkėse, tiksliau nelokalizuotoje Užstelgio vietovėje, yra degintinis II tūkstantmečio pradžios kapinynas.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Istorija
Manoma, kad piliakalnyje stovėjo 1253 m. balandžio 5 d. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo Heinricho rašte dėl pietinių kuršių žemių dalybų minima kuršių pilis Žąsūgala.
Juodauodegis elnias
Juodauodegis elnias (Odocoileus hemionus) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolis. Paplitęs vakarinėje Šiaurės Amerikos dalyje, buvo taip pat užveistas Argentinoje.
Aprašymas
Juodauodegis elnias yra didesnis ir tvirtesnis už baltauodegį. Patinai vidutiniškai sveria 79-91 kg, nors kartais gali sverti ir iki 204 kg. Patelės sveria maždaug trečdaliu mažiau. Uodegoje mažai plaukų. Ausys labai didelės, nuo 28 cm ilgio ir 15 cm pločio. Suaugę patinai turi tamsią arba beveik juodą uodegą. Vasarinis kailis yra rausvai rudas, žieminis – pilkai rudas.
Porūšiai
Rūšis yra skirstoma į šiuos porūšius:
Smėliagaudė
Smėliagaudė – įrenginys, skirtas kuo didesniam mineralinių dalelių (smėlio, žvyro) kiekiui pašalinti, išvengiant organinių medžiagų nusėdimo. Nuotekų valyklose smėliagaudės paprastai įrengiamos už grotų. Smėliagaudės skirstomos į horizontalias, aeruojamas ir sūkurines.
Smėlio apdorojimas
Smėliagaudėse šalinamų dalelių sėdimo greitis yra didesnis negu daugumos organinių medžiagų, todėl šios dalelės nusėda ant smėliagaudės dugno, o organinės medžiagos kartu su nuotekomis teka toliau.
Smėliagaudėse sulaikomo smėlio kiekis priklauso nuo smėliagaudės tipo ir nuotekų surinkimo sistemos tipo. Smėliui iš smėliagaudžių šalinti gali būti naudojami siurbliai, erliftai arba sraigtiniai konvejeriai.
Naikintojų batalionai
Naikintojų batalionai pradėti sudarinėti 1941 m. vasarą priefrontės rajonuose. Įsakai pradėti formuoti naikintojų batalionus buvo išleisti 1941 m. birželio 24 d. TSRS mastu (Об охране предприятий и учреждений и создания истребительных батальонов; Apie įmonių ir įstaigų apsaugą ir naikintojų batalionų įkūrimą') ir 1941 m. liepos 6 d. – Baltarusijos TSR mastu. Naikintojų batalionų uždavinius apibrėžė TSRS Liaudies komisarų tarybos nutarimas „Apie priemones kovai su parašiutininkų desantais ir priešininko diversantais pafrontės juostoje“ (О мероприятиях по борьбе с парашютными десантами и диверсантами противника в прифронтовой полосе).
Maskvoje buvo centrinis naikintojų batalionų štabas, kuriam vadovavo generolas Dmitrijus Kramarčiukas.
Organizacija
Naikintojų batalionus sudarinėjo iš savanorių (paprastai komunistų ir komjaunuolių, tarybinių aktyvistų), kurie nebuvo mobilizuoti į kariuomenę. Batalionams vadovaudavo VKP(b) rajonų komitetų lygio partiniai vadovai arba NKVD karininkai.
1941 m. liepos – rugpjūčio mėn. Baltarusijos TSR, daugiausia Vitebsko, Gomelio, Polesės ir Mogiliovo srityse buvo sukurti 78 tokie batalionai (daugiau kaip 13 000 karių). Dalis šių kovotojų vėliau tapo Baltarusijos partizanų judėjimo dalyviais. Taip pat dalis Ukrainos TSR naikintojų batalionų buvo performuoti į partizanų būrius.
Paskirtis
Pagrindinės funkcijos buvo:
Paprastai kiekviename administraciniame rajone buvo formuojamas vienas naikintojų batalionas (paprastai 100–200, kartais – iki 500 žmonių), kurį sudarydavo kuopos, o šias – būriai.
Kai kuriose teritorijose (pvz., Kijeve, Nikolajeve, Chersone, Zaporožėje) naikintojų batalionai dalyvavo ginant šiuos miestus nuo vokiečių kariuomenės, dengė perkėlas per Dnieprą.
Naikintojų batalionai Estijoje
Naikintojų batalionai nuo 1941 m. birželio iki rugpjūčio nužudė mažiausiai 1850 Estijos gyventojų, daugiausia civilių. Liepos 6 d. naikintojų batalionams duotas įsakymas šaudyti be teismo visus „liaudies priešus“. Žiaurus naikintojų batalionų elgesys su civiliais paskatino antisovietinių partizanų būrių susidarymą Estijoje.
Stribai Lietuvoje
Lietuvoje naikintojų batalionai buvo vadinami stribai, skrebai, šie pavadinimai kilę iš iškraipyto rusiško pavadinimo истребители (istrebiteli) 'naikintojai'.
1941 m. birželį Lietuvoje susidarė ginkluoti komunistų aktyvo, komjaunuolių būriai, tačiau jie kūrėsi ir veikė chaotiškai, naikintojų batalionai suformuoti nebuvo.
Naikintojų būriai Lietuvoje sukurti tik 1944 m. liepos 18 d. LKP (b) CK nutarimu. Tai buvo vietiniai tarybinių okupantų kolaborantai. Jie buvo atleidžiami nuo karinės tarnybos. 1945 m. šių būrių nariai buvo oficialiai pavadinti liaudies gynėjais. Jie buvo organizuojami apskričių centruose ir valsčiuose. Stribai dalyvaudavo NKVD operacijose prieš Lietuvos partizanus ir būdavo jų vedliai. Ypač aktyviai jie talkino okupantams suimant ir tremiant žmones į Sibirą.
1945 m. spalio 18 d. okupacinė Lietuvos valdžia nutarė stribus vadinti ne „naikintojais“, o „liaudies gynėjais“. 1951–1954 m. stribų būriai palaipsniui buvo mažinami ir galiausiai panaikinti.
Skurvydiškės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 47x33 m dydžio, 1 m iškiliu viduriu. Šiaurinis ir vakarinis šlaitai 1,5 m aukštyje pastatinti. Šlaitai vidutinio statumo, nuo 3 m šiaurės rytuose iki 7 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų bei aikštelėje XVIII–XIX a. buvusių kapinių, kurios ją performavo į keturkampį, pylimėliu apjuostą plotą. Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Rebabas
thumb|250px|Indonezietiškas rebabas thumb|200px|Persiškas rebabas
Rebabas  – styginis muzikos instrumentas (strykinis chordofonas), paplitęs daugiausia islamo pasaulyje. Kildinamas iš Afganistano ir Vidurinės Azijos, paplito po Iraną, Artimuosius Rytus, Turkiją, Šiaurės Afriką, Indiją, įvairiomis formomis pateko į Pietryčių Aziją, Mongoliją, Europą.
Būdinga didelė rebabų įvairovė. Vienas iš variantų, paplitęs daugiausia Arabų kraštuose, sudarytas iš nedidelio apskrito rezonatoriaus, dažnai gaminamo iš kokoso kevalo, aptraukto plona oda, ir ilgo plono kaklelio. Turi vieną (rebab-eh-haer) arba dvi (rebab-al-moganni) stryku užgaunamas stygas. Persiški–afganiški rebabai yra liutnios pavidalo, turi 3 melodines ir 3 burdonines stygas, užgaunamas pirštais (gnaibomasis chodofonas, panašus į sarodą).
Rebabas plačiai paplitęs Azijos liaudies muzikoje, naudojamas afganų klasikinėje muzikoje, persų, azerbaidžaniečių mugamuose, indoneziečių gamelane.
Rusių Rago lobis
Rusių Rago lobis – 1904 m. Rusių Rago kaime (dab. Širvintų rajonas, Čiobiškio seniūnija) aptiktas monetinių sidabro lydinių lobis. Radiniai datuojami XIII a. viduriu arba antrąja puse.
Rasti 23 sveiki pusapvalės lazdelės formos lietuviški lydiniai, kurių bendra masė 2431,31 g, bei 6 lydinių gabalai, kurių bendra masė 321,17 g. Didelė dalis lydinių buvo su įkartomis (po 2–5).
Rusių Rago lobis buvo perleistas Peterburgo archeologijos komisijos žinion. Dalis lydinių, sudariusių šį lobį, pateko į Maskvos istorijos muziejų, kur saugomi iki šių dienų.
Wight Seaplane
„Wight Seaplane“ – Pirmojo pasaulinio karo metu Didžiosios Britanijos įmonėje „J Samuel White & Company Limited („Wight Aircraft“)" sukurtas biplanas hidroplanas, britų kariuomenėje ženklintas kariniu pavadinimu „Admiralty Type 840".
Konstrukcija ir gamyba
„Wight Seaplane“ – inžinieriaus Hovardo Raito (angl. Howard T. Wright) sukurto hidroplano „Wight Pusher“ sumažinta versija, statyta laivų statybos bendrovės „J. Samuel White & Company Limited“ aviacijos padalinyje.
Lėktuvas buvo medinės konstrukcijos, stačiakampio fiuzeliažo skerspjūvio, dengtas drobe su tandeminėmis atviromis pilotų kabinomis ir priekyje sumontuotu 225 AG (168 kW) galios „Sunbeam„ varikliu. Gamintas tik hidroplano variantas, važiuoklę sudarė dvi plūdės.
Eksploatacijos istorija
„Wight Seaplane“ buvo bazuojami Didžiosios Britanijos karinio jūrų laivyno aviacijos bazėje Dandžio (angl. Dundee) mieste, taip pat Filikstou (angl. Felixstowe), Skapa Flou (angl. Scapa Flow) ir Gibraltare įsikūrusiose britų karinėse bazėse.
Šie lėktuvai 1915–1917 m. buvo naudojamas jūriniam patruliavimui bei Vokietijos povandeninių laivų paieškai ir kovai su jais. Nėra duomenų apie tai, kad bent vienas jų panaudojo torpedą kovinėse sąlygose.
Specifikacijos
Bendrieji duomenys
Skrydžio duomeys
Ginkluotė
LitSat-1
thumb
Misija dedikuota legendinio S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio per Atlantą 80-mečiui. Misija „Lituanica 80“ – pirmasis Kauno technologijos universiteto ir Lietuvos kosmoso asociacijos vykdomos ilgalaikės kosmoso programos etapas.
Istorija
Pirmasis etapas (tarptautinių santykių užmezgimas): pirmasis etapas prasidėjo 2007 metais, kai Lietuvoje buvo įkurta Nacionalinė kosminių technologijų platforma, vėliau Lietuvos kosmoso asociacija. Šis juridinis junginys Lietuvoje atliko pagrindinę kosmoso technologijų populiarinimo ir plėtros veiklą bei užmezgė pirmuosius kontaktus su Baltijos šalių kosmoso technologijų mokslininkais, o vėliau ir su NASA Ameso mokslinių tyrimų centru. Dėl šių ryšių atsirado naujas požiūris ir naujos galimybės bendradarbiauti su įvairiais kosminių tyrimų centrais visame pasaulyje.
Antrasis etapas (patirties ir kvalifikacijos įgavimas): kvalifikacijos kėlimas buvo įgyvendintas keliais etapais. Pirmas etapas apėmė mokymąsi iš kitų šalių patirties, kaip skirtingose šalyse veikia mokslinių tyrimų padaliniai, kurie kuria kosmines technologijas, ir kokie fondai teikia paramą šios mokslo srities plėtojimui. Antras etapas susidėjo iš gilesnių žinių bei šios mokslo srities populiarinimo Lietuvoje. Šis etapas buvo pradėtas įgyvendinti 2012 metais, kai du studentai gavo šansą išbandyti savo jėgas NASA Ameso mokslinių tyrimų centre bei žinia apie tai pasklido Lietuvoje. Tai suveikė, kaip katalizatorius, kuris padėjo išjudinti visuomenę ir pradėti drąsiai mąstyti apie galimus pasiekimus kosmoso technologijų srityje.
Trečiasis etapas: „LitSat-1“ projektavimas ir realizavimas.