cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimieras Baranauskas
Kazimieras Baranauskas (g. 1945 m. liepos 17 d. Ručiniai, Vaškų valsčius) – Lietuvos zoologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. biologijos mokslų kandidatas.
1972–1980 m. mokytojavo Anykščių rajone ir Trakuose. Nuo 1980 m. dirba zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). Nuo 1998 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. docentas.
Tridyglė gledičija
Tridyglė gledičija (Gleditsia triacanthos) – pupinių (Fabaceae) šeimos gledičijų (Gleditsia) genties augalų rūšis.
Daugiausia sutinkama drėgnuose upių slėnių dirvožemiuose nuo Pietų Dakotos pietryčių iki Naujojo Orleano ir centrinio Teksaso, rytuose – iki vidurio Pensilvanijos.
Augalų morfologija
Iki 40 m aukščio medis. Gyvena iki 120 metų.
Turi stambius trišakius, apie 6-10 cm ilgio dyglius ant stiebo ir šakų. Manoma, kad spygliai galėjo išsivystyti augalui stengiantis apsiginti nuo dabar jau išnykusių didelių gyvūnų.
Žiedai sukrauti kekėse. Vėlyvą pavasarį pražysta kvapniais kreminės spalvos žiedais.
Vaisius yra plokščia ankštis, subręstanti tarp rugsėjo ir spalio mėn. Ankštys paprastai būna 30-45 cm ilgio.
Ėsdami, kartu su ekskrementais, sėklas paskleidžia atrajojantys žolėdžiai galvijai.
Mityba
Augalo ankštyse ir sėklose yra vitamino C.
Sėklos valgomos, jas vartojo Indėnai. Tinkamos alaus gamybai.
Dekoratyviniai augalai
Į Europą įvežti kaip dekoratyviniai augalai, nors kai kuriose pietų Europos vietose auga gamtoje.
Kaip dekoratyviniai augalai auginami ir Lietuvoje.
Senegalo geografija
Geografija
Senegalas vakaruose ribojasi su Atlanto vandenynu. Šiaurėje turi ilgiausią 813 km ribą, išilgai Senegalo upės su Mauritanija. Rytuose yra 419 km riba su Maliu. Pietryčiuose yra 330 km riba su Gvinėja, o pietuose ir pietvakariuose 338 km riba su Bisau Gvinėja ir abi ribos eina išilgai Kasamansas upės. Senegalas vienintelis turi ribą (740 km) su Gambija, kurią yra apsupęs. Gambija nuo Atlanto vandenyno į Senegalą įsiterpusi daugiau kaip 320 km ir išsidėsčiusi abiejuose krantuose išilgai Gambijos upės. Senegalo sausumos sienų ilgis sudaro 2640 km ir 531 km ribojasi su vandenynu.
Senegalas pretenduoja į 44 km (24 jūrmyles) greta esančios jūrinės zonos, į 22 km (12 jūrmylių) teritorinių vandenų ir 370 km (200 jūrmylių) išskirtinės ekonominės zonos. Jis taip pat pretenduoja į 370 km (200 jūrmylių) šelfo.
Čia aiškiai išreikšti sausas ir liūčių sezonai priklausantys nuo šiaurės rytų ir pietvakarių vėjų. Dakaro vidutinis metinis kritulių kiekis 610 mm daugiausiai iškrintantis birželio - spalio mėnesiais, kadai vidutinė temperatūra 27 °C. Gruodžio – vasario mėnesiais minimali temperatūra 17 °C. Žemiausias taškas Atlanto vandenynas esantis jūros lygyje, o aukščiausias taškas neįvardinta vietovė Futa Dželono prieškalnė esanti 581 m aukštyje.
Klimatas
Tropinis, karštas, humidinis. Liūčių sezonui (nuo gegužės iki lapkričio) būdingas stiprus pietryčių vėjas. Sausuoju sezonu (gruodžio – balandžio mėnesiais) dominuoja karštas ir sausas oras, harmatanis (sausas, karštas ir pilnas dulkių) vėjas.
Augalija
Senegalas turi 6 augalijos zonas: Sahelio, Sahelio-Sudano, Sudano, Sudano-Gvinėjos, tropinių miškų ir mangrovės.
Reljefas
Reljefas žemas, kalvotas, lygumos pietryčiuose kylančios į aukštikalnes.
Gamtos ištekliai
Žuvis, fosfatai, geležies rūdos.
Francis Obikwelu
Francis Obiorah Obikwelu (g. 1978 m. lapkričio 22 d.) – Nigerijoje gimęs, bet nuo 2001 m. Portugalijos pilietybę turintis lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Nacionalinis ir Europos rekordininkas.
2009 m. sportininkas paskelbė apie savo pasitraukimą iš lengvosios atletikos, po nepatekimo į 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių finalą. 2010 m. Obikwelu vėl grįžo į sportą ir dalyvavo 2010 m. Europos čempionate.
Kembridžo mokslo parkas
Kembridžo mokslo parkas – seniausias mokslo parkas Jungtinėje Karalystėje, įkurtas Trejybės koledžo 1970 m.
Parkas yra nutolęs apie 3 km į šiaurę nuo Kembridžo miesto centro, Miltono apylinkėje, ribojasi su Kembridžu. Šalia parko yra Šv. Jono inovacijų centras ir Kembridžo verslo parkas.
Istorija
Parko teritorija iš pradžių priklausė Trejybės koledžui, nuo tada, kai koledžas 1546 m. buvo įkurtas Henriko VIII. Teritorija buvo naudojama ūkininkavimui iki Antrojo pasaulinio karo, kai ji buvo atiduota JAV armijai ir buvo naudojama tankų ruošimui išsilaipinimui Normandijoje. Po karo, žemė buvo nenaudojama iki 1970 m, kai Tony Cornell, John Bradfield ir Francis Pemberton joje įkūrė naują, moksliniams tyrimams ir inovacijoms skirtą centrą.
2017 m. po dešimtmečio sparčios plėtros Kembridže, parkas paskyrė savo pirmąjį direktorių ir paskelbė apie dideles investicijas, skirtas pagerinti infrastruktūrą ir sumažinti eismo spūstis.
Jessica Sutta
Jessica Lynn Sutta (g. 1982 m. gegužės 15 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų dainininkė, šokėja, modelis, dainų autorė ir aktorė, geriausiai žinoma kaip buvusi sėkmingos Pop/R&B grupės „Pussycat Dolls“ narė.
Vaikystė
Sutta gimė Majamyje, Floridoje. Tėvas žydas ir yra rusų-lenkų kilmės, o mama iš Airijos kilusi katalikė. Jessica užaugo su dviem vyresniais broliais Bill ir Kevin. Ji pradėjo lankyti šokių klasę nuo trejų metų. Šoko baletą. Keturiolikos metų ji įstojo „New World School of the Arts“ mokyklą, mokytis šokių. Sutta 1999 metais pateko į „Miami Heat“ sirgalių šokėjų komandą, o 2001 m. tapo komandos kapitone.
„Pussycat Dolls“
thumb|left|Sutta kartu su „Pussycat Dolls“ [[2009 m.]] 2002 m. Sutta prisidėjo prie burleskos grupės „Pussycat Dolls“. Kai 2004 m. grupė tapo muzikine pop grupe, Jessica sėkmingai koncertuoja grupės sudėtyje. Jos pravardė grupėje buvo „Pin-up Doll“.
Sutta dainavo su Carmit Bachar ir Ashley Roberts „PCD“ dainose „Stickwitu“ ir „Santa Baby“. Po Carmit išėjimo, Jessica pasiėmė dainuoti jos partijas dainose. Sutta 2008 m. įrašė solo dainą „If I Was A Man“ Dolls antrojo studijinio albumo „Doll Domination“ deluxe versijoje. Dainos prodiuseriais buvo Smidi, Ron Fair ir Stefanie Ridel.
2009 m. vasarą spaudoje pradėjo rodytis pranešimai apie įtampą grupėje, mat grupę ardė nuolatinės pavydo scenos dėl išskirtinio statuso, kurį, lyginant su kitomis narėmis, turėjo lyderė Nicole Scherzinger. Robin Antin kelis kartus neigė, jog grupė išsiskirstė. Melody teigė, jog grupė dabar daro pertrauką. Tačiau kita grupės narė Kimberly pradėjus karjerą realybės šou, duodama interviu atskleidė, jog grupės narės yra nepatenkintos savo padėtimi. Wyatt teigia, kad Nicole buvo taikomos privilegijos, kaip atskiras turų autobusas, atskiras persirengimo kambarys, kol kitos grupės narės viskuo dalinosi.
2010 m. sausio 29 d. pasklido pranešimai per žiniasklaidą, kad Sutta buvo išmesta iš grupės. Teigiama buvo, kad kai ji per koncertinį turą susilaužė šonkaulį ir grupės vadybininkai paliko ją likimo valiai. Netrukus, Sutta pranešė, jog ji nebuvo išmesta iš grupės, o pati išėjo, kai patyrė traumą. Ji teigia, kad nebuvo jokių ginčų tarp Nicole ir jos pačios. Taip pat ji sakė, kad pradėjo kurti muziką savo solo albumui.
Netrukus grupę paliko visos grupės narės išskyrus Nicole, grupės įkūrėja Antin atskleidė, jog šiuo metu ieško naujų veidų prisijungsiančių prie pagrindinės vokalistės Nicole.
Solo karjera
thumbright|upright|thumb|Jessica Sutta 2006 m. koncerte. Sutta kartu su Dave Aude išleido singlą „Make It Last“ 2007 metų gegužę. Ji taip pat bendradarbiavo su Paul van Dyk ir pasirodė jo single „White Lies“, kuris pasiekė #1 vietą „Billboard Hot Dance Singles Sales“.
Soliniame albume, pasak Jessica, dainos bus daugiau pop šokių muzikos motyvų. Interviu, skirtame „MTV“ kanalui, Jessica atskleidė, jog ji pati parašys visas albumo dainas. Ji įrašė dvi dainas su anglų prodiuseriumi Martin Harrington. Jos vadinasi „I Got This Down“ ir „Rodeo“.
2010 m. rugsėjį Jessica pagaliau pranešė, jog debiutinis solo singlas bus „I Wanna Be Bad“. Netrukus singlas atsirado internete, o dainos prodiuseris yra olandų prodiuseris Tearce Keaz. Spalio 19 d. Jessica pristatė vaizdo klipą dainai „I Wanna Be Bad“, klipo režisierius yra Frank E. Flowers. " Netrukus Jessica pasirašė kontraktą su marketingo kompanija „EFG Expands Talent Division“.
Filmografija
2002 metais Sutta persikėlė gyventi į Los Andželą. 2004 m. Sutta Ana Johnsson muzikiniame klipe dainai „Don’t Cry for Pain“ vaidino moterį, prieš kurią smurtavo jos vyras. Ji taip pat vaidino švedų muilo operoje „Ocean Ave“, kurią filmuota Floridoje. Kaip laisvai samdoma šokėja, Jessica pasirodė Will Smith („Miami“), Baby Bash („Suga Suga“), Craig David „Spanish“ ir Gloria Estefan („Don’t Let This Moment End“) vaizdo klipuose.
Ji taip pat pasirodė filmuose „From Justin to Kelly“ (Kelei nuo Džastino) ir „Bully“ (Neapykanta). 2007 m. ji pasirodė NBC šou pavadinimu „Identity“. 2007 m. Sutta pasirodė keliose „MySpace“ tinklalapyje „Unilever“ „Axe“ dezodoranto reklamose.
Džamalas Chašogis
Džamalas Chašogis (, 1958 m. spalio 13 d. Medinoje – 2018 m. spalio 2 d. Stambule) – Saudo Arabijos žurnalistas.
Biografija
Džamalas Chašogis gimė 1958 m. Medinoje. Studijavo žurnalistiką Indianos universitete (JAV) ir karjerą pradėjo dirbdamas korespondentu Saudo Arabijoje anglų kalba leidžiamame „Saudi Gazette“ laikraštyje. 1987−1990 m. kūrė reportažus Londone leidžiamam ir Saudidams priklausančiam „Asharq Al-Awsat“ laikraščiui, taip pat 8 metus rašė arabiškam „Arab Al-Hayat“. 1990-aisiais jis ne kartą buvo susitikęs su Osama bin Ladenu. Rašė apie įvykius Afganistane, Alžyre, Kuveite ir kitur Artimuosiuose Rytuose.
1999 m. Dž. Chašogis tapo vienu iš Saudidams priklausančio „Arab News“ redaktorių, kuriuo išbuvo ketverius metus. Po to du mėnesius buvo „Al-Watan“ laikraščio vyr. redaktoriumi, atleistas be aiškios priežasties. Po to jis tapo žiniasklaidos patarėju Saudidų princui Turkiui bin Faisalui, kuris 2005−2006 m. buvo Saudo Arabijos ambasadoriumi JAV. 2007 m. Dž. Ašogis buvo grąžintas į „Al-Watan“ vyr. redaktoriaus postą iki atleidimo 2010 metais. Tais pačiais metais paskirtas būsimo „Al Arab“ naujienų TV kanalo, įsikūrusio Bahreine, generaliniu vadybininku, tačiau šis kanalas teveikė vos 1 dieną 2015 metais ir buvo uždarytas, tikriausiai dėl neatitikimo Bahreino politikai.
Dž. Chašogis didesniąją karjeros dalį buvo artimas Saudidų karališkajai šeimai, teikė politinius komentarus arabų žiniasklaidoje. Saudo Arabijoje įgyjant valdžią princui Mohamedui bin Salmanui Dž. Chašogis vis labiau pradėjo pasisakyti už laisvą spaudą ir priešintis oficialiai politikai, ypač po to, kai po pažadų reformuoti Saudo Arabijos visuomenę sekė represijos ir suėmimai. 2017 m. jis kritiškai pasisakė dėl Saudo Arabijos sprendimo paskelbti Musulmonų broliją teroristine organizacija. Po to emigravo į JAV, apsistojo Vašingtone tvirtindamas, kad jam buvo „liepta užsičiaupti“. „The Washington Post“ pasirodė jo straipsnis pavadinimu „Saudo Arabija ne visuomet buvo tokia represyvi. Dabar tai nepakenčiama“. 2017 m. gruodį „Al-Hayat“ laikraštis nutraukė su juo ryšius dėl „išpuolių prieš Saudo Arabiją“.
Traupio šv. Onos bažnyčia
'''Traupio šv. Onos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Traupio miestelyje, prie kelio, Nevėžio dešiniajame krante. Neoklasicistinė, turi neobaroko bruožų.
Parapijoje veikia Balelių koplyčia.
Istorija
Traupio dvaro savininkai Jurgis Mikalavičius ir Petras Mikalavičius pastatė medinę bažnyčią. Jai išlaikyti dovanojo Divanavos, Kantumiškio ir Kuklėnų kaimo žemes. Vyskupas Albertas Radvila 1515 m. kovo 31 d. ją konsekravo šv. Mikalojaus titulu, įsteigė parapiją.
1730 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1832 m. bažnyčiai priklausė Maciūnų, Pusbačkių ir Vičiūnų kaimai. Policija 1885 m. prie Traupio bažnyčios pastebėjo statybinių medžiagų ir pradėjo tardymą. Už neteisėtą pinigų rinkimą naujai bažnyčiai statyti 3 valstiečiai nubausti po 25 rublių baudomis.
1887 m. gautas leidimas statyti bažnyčią. Klebono Juozapo Butvilos iniciatyva 1892 m. pastatyta dabartinė plytų mūro bažnyčia. Ją konsekravo vyskupas Gasparas Cirtautas. Bažnyčia turėjo 36 dešimtines žemės. Klebonas Stanislovas Šliogeris 1908 m. atnaujino bažnyčios altorius, pastatė naują kleboniją. Per Pirmąjį pasaulinį karą vienas varpas išvežtas į Rusiją.
Klebonas Domininkas Tuskenis-Tuskevičius 1928 m. kapitališkai suremontavo bažnyčią, 1930 m. išspausdino dažniausiai giedamų giesmių knygelių, platino blaivybės idėjas, globojo katalikiškas organizacijas. Tarpukariu veikė parapijos biblioteka, vargonininkas Petras Sližys subūrė stiprų bažnyčios chorą (jis 1924, 1928 ir 1930 m. dalyvavo dainų šventėse, vykusiose Kaune).
Architektūra
Bažnyčia neoklasicistinė, turi neobaroko bruožų, stačiakampio plano (41,5 × 16 m), su aukštu fasado bokštu. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidoti Traupio klebonai: Juozapas Bautvila (1836–1899 m.), Stanislovas Šliogeris, Adolfas Bausys, Steponas Galvydis.
Vicente Calderón stadionas
Vicente Calderón stadionas yra futbolo stadionas Madride, Ispanijoje. Namų rungtynes žaidžia La Liga klubas Atlético Madrid. Pirmasis stadiono pavadinimas buvo Manzanares, bet 1971 m. liepos 14 d. buvo pakeistas į Vicente Calderón, klubo prezidento garbei.
Istorija
Vicente Calderón stadione dažnai vyksta tarptautinės Ispanijos vyrų futbolo rinktinės varžybos. Nuo 2003 m. yra priskirtas prie penkių žvaigždučių UEFA elitinių stadionų. 1961 m. kovo 17 d. Javier Barroso nupirko žemės sklypą naujam stadionui pastatyti. Naujasis stadionas buvo pradėtas styti tais pačiais metais vietoje seno Estadio Metropolitano de Madrid.
1966 m. spalio 2 d., su 62 000 vietų Estadio Manzanares, buvo oficialiai atidarytas. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos prieš Valencia CF. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1. Vicente Calderón stadione pirmasis Madrido derbis buvo sužaistas 1967 m. balandžio 16 d., tarp Atlético ir Real Madrid CF. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2–2. Po stadiono rekonstrukcijos, 1972 m. gegužės 23 d. buvo naujai atidarytas. Atidarymo dieną stadione lankėsi Francisco Franco ir Chuanas Karlosas I bei kiti šalies vadovai. Buvo surengtos tarptautinės draugiškos varžybos tarp Ispanijos ir Urugvajaus rinktinių. Šeimininkai laimėjo rungtynes 2–0. Įvarčius pelnė Oscar Valdez ir Jose Eulogio Garate.
Po neeilinio visuotinio akcininkų susirinkimo, vykusio 1980 m. birželio 4 d., buvo pritarta stadiono rekonstrukcijai, 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionatui. Rekonstrukcijos architektas buvo Juan José Barroso.
Be futbolo, stadione vyko ir muzikos renginiai.
1982 m. pasaulio futbolo čempionatas
Stadione vyko trys 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionato susitikimai:
Alberto Sordi
Albertas Sordis (1920 m. birželio 15 d. – 2003 m. vasario 24 d.) – vienas garsiausių Italijos kino aktorių ir režisierių.
Biografija
left|thumb|200px Alberto gimė Romoje, mokytojos ir muzikanto šeimoje. Jis studijavo dramos akademijoje Milane, tačiau buvo iš jos pašalintas dėl pernelyg ryškaus Romos akcento. Dar jis mokėsi operinio dainavimo (bosas).
Karjera kine prasidėjo 1930 m., atliekant nedidelius vaidmenis. Po karo jis ilgą laiką dubliavo filmus ir geriausiai Italijoje buvo žinomas kaip Oliver Hardy personažo garsintojas komiškuose epizoduose Laurel and Hardy, taip pat garsino Anthony Quinn ir Robet Mitchum balsus. 1948 m. jis vedė populiarią radijo laidą „Vi parla Alberto Sordi“ (liet.: Kalbina Alberto Sordi).
Pirmi didesni Sordi vaidmenys buvo Federicco Fellini juostose „Lo sceicco bianco“ (1952 m.) ir „I vitelloni“ (1953 m.). 1959 m. jis filmavosi juotoje „La grande guerra“, laikomoje viena geriausių Italijos komedijų. 1963 m. Sordi talentas atkreipė dėmesį ir JAV, kur jis buvo nominuotas Auksiniam gaubliui kaip geriausias aktorius už filmą „Il diavolo“. 1965 m. jis, kartu su populiariu britų komiku David Niven, vaidino karinėje komedijoje „The Best of Enemies“ bei kitoje puikiai įvertintoje komedijoje „I complessi“. Dėl vaidmenų tuo metu itin populiariose italų komedijose aktorius tapo žinomas visame pasaulyje. right|thumb|170px|Sordi laidotuvės 1969 m. Sordi buvo Maskvos kino festivalio, o 1985 m. – Berlyno kino festivalio žiuri nariu.
Be vaidmenų komedijose, Sordi taip pat pasižymėjo ir draminiais vaidmenimis, iš kurių žymiausias „Un borghese piccolo piccolo“ (1977 m.).
Aktorius pasižymėjo kaip didelis intravertas, jis niekada nesusituokė ir apie jo asmeninį gyvenimą beveik nieko nežinoma, tik kad jis ilgus metus artimai bendravo su aktore Andreina Pagnani. Jis buvo didelis „AS Roma“ futbolo klubo gerbėjas. Aktoriaus 80-ojo gimtadienio proga jis buvo vienai dienai paskirtas Romos garbės meru.
Vaidmenys kine
right|thumb|170px|Sordi kapas right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px|Su aktore [[Claudia Cardinale]] right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px
Apdovanojimai
right|thumb|170px|Su aktore [[Sophia Loren]] right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px|Su aktore [[Claudia Cardinale]] right|thumb|170px right|thumb|170px|Su aktore [[Lea Padovani]] right|thumb|170px right|thumb|170px
Regimantas Gudelis
Regimantas Gudelis (g. 1944 m. kovo 27 d. Dubinių k., Šiaulių r.) – choro dirigentas, pedagogas, socialinių (edukologijos) mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. B. Mačikėnas). 1962–1967 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko ir vyr. dėst. K. Griauzdės klasės).
R. Gudelis yra parašęs apie 200 straipsnių, chorų koncertų recenzijų, atlikęs dainų švenčių sociologinius tyrimus. Parašė ir išleido penkias mokymo priemones ir tris vadovėlius: „Vakarų Europos chorinė literatūra“ (1992), „Rytų Europos chorinė literatūra“ (1993) ir „Lietuvių chorinė literatūra“ (1998). Pranešimus skaitė mokslinėse konferencijose Lietuvoje, Kijeve, Leningrade ir kitur, konsultavo Telšių meno mėgėjų kolektyvus, dainavo Klaipėdos chore „Aukuras“, Klaipėdos miesto savivaldybės kultūros centro „Žvejų rūmai“ mišriame choras „Cantare“, Klaipėdos universiteto mišriame chore „Pajūrio aidos“.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Narvos HE tvenkinys
Narvos HE tvenkinys  – tvenkinys Estijoje ir Rusijoje (Leningrado sritis); Narvos upės slėnyje. Susidarė 1955–1956 m. pastačius hidroelektrinės užtvanką ant Narvos upės aukščiau Narvos miesto. Ilgis ~40 km, plotis iki 15 km. Vandens lygio svyravymų amplitudė 0,5 m. Vanduo naudojamas elektros gamybai ir drėkinimui.
Vengrijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Geniotalis
Geniotalis – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 127 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Kvėdarnos. Ištakos Capiškių kaime. Teka vakarų kryptimi.
Upėvardis (tarmiškai Genẹtãlẹs iš *Genetalis) greičiausiai kilo iš žodžių genetė, genetys, genetvės („varykla, išvara, bandatakis, išginia“).
Bakari Koné
Bakaris Konė (g. 1981 m. rugsėjo 17 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir Kataro Lekhwiya SC klubo puolėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. rugsėjo 5 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse pelnė įvartį. Taip pat dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
NS Sovetskij Sojuz
NS Sovetskij Sojuz – ketvirtas Tarybų Sąjungos Arktika klasės atominis ledlaužis.
Į vandenį nuleistas 1989 m. Sankt Peterburgo Baltijos laivų statykloje.
Kelias namo
Kelias namo – 2011 m. vasario 3 d. per TV3 pradėtas rodyti lietuviškas serialas, išsiskiriantis didesniu dėmesiu ekologijai. Prodiuserių kompanija „Videometra“ sukūrė serialą, gavusi Europos regioninės plėtros fondo ir Lietuvos aplinkos ministerijos finansinę paramą.
Tema
Surinkta profesionalių aktorių komanda seriale rodo tradicinius konfliktus, kylančius vieniems norint saugoti gamtą, o kitiems į tai numojant lengva ranka. Serialo herojai kovoja su miškų teršėjais, brakonieriais ir neteisėtomis statybomis.
Siužetas
Serialo pavadinimas – daugiaprasmis. Tai ir sūnaus sugrįžimas į gimtinę, ir neištikimos žmonos kelias namo, ir kelias į gamtą, kuria visi privalo rūpintis. „Kelias namo” pasakoja istoriją apie kelias skirtingas šeimas, narplioja ne tik asmeninių santykių, meilės trikampių ir prieštaringų jausmų peripetijas, bet ir atkreipia dėmesį į ekologines problemas.
Pagrindinių įvykių sūkuryje atsiduria nacionalinio parko direktorius Bertulis, sąžiningai atsidavęs gamtai. Kai direktorių ant menčių paguldo liga, jo darbus perima jaunesnysis sūnus, prestižinius mokslus Anglijoje baigęs Gintas. Suaugusių vyrų gyvenimus tvarko mama – rūpestinga, iki įkyrumo gera moteriškė. Visai kitokia yra Kvedaro šeima. Jos nariai trokšta gauti Europos Sąjungos pinigų, atsiplėšti žemės iš nacionalinio parko. Niekur nedirbantis Kvedaro sūnus Paulius ruošiasi vestuvėms su parko direkcijoje svarbias pareigas užimančia Eglute. Nelaimei, šią jau senokai yra įsimylėjęs ir Bertulio sūnus.
1355 m.
1355 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zylinės musinukės
Zylinės musinukės (Myioparus) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Argolidės įlanka
thumb|300px|right|Argolidės įlanka žiūrint iš [[Palamidi|Palamidžio pilies Nafplijuje.]] Argolidės įlanka – maža Egėjo jūros įlanka rytiniame Peloponeso pusiasalio (Graikija) krante.
Pagrindinė sala įlankoje yra Specė (Spetses).
Kartais Argolidės įlanka apjungiama su Sarono įlanka, tuomet jų junginys vadinamas Argo–Sarono įlanka, o joje esančios salos – Argo-Sarono salomis.
Įlankos pakrantėse yra Arkadijos ir Argolidės nomai.
Argolidės įlankoje, prie Argolidės pakrantės yra Plateia ir Psili salos. Įlankoje kursuoja keltai maršrutais Nafplijas–Specė, Idra–Specė, Tyras–Leonidis.
Anastasija Prichodko
Anastasija Konstantinivna Prichodko (g. 1987 m. balandžio 21 d. Kijeve) – Ukrainos pop dainininkė. Išgarsėjo po pergalės šou „Фабрика Звёзд 7“, tada pradėjo dirbti su prodiuseriu Konstantinu Meladze.
Ji atstovavo Rusijai muzikos dainų konkurse „Eurovizija 2009“ su daina „Mamo“. Finale užėmė 11 vietą.
Dapkūniškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. prijungta Perkalių apylinkė, o dalis Dapkūniškių apylinkės prijungta prie Antaplaštakio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dapkūniškių apylinkė prijungta prie Balninkų apylinkės.
Biliūnai (Joniškis)
Biliūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Juodeikių.
Upynikė
Upynikė – upė Lietuvoje, Raseinių, Jurbarko ir Tauragės rajonuose; kairysis Trišiūkštės intakas (Šešuvies baseinas). Išteka prie Žemygalos (Raseinių raj.), 8 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Trišiūkštę 4 km nuo jos žiočių, 9 km į pietus nuo Skaudvilės, šalia Karklotės.
Intakai – Molė (kairysis), Gilvitinė (dešinysis).
Upėvardis kilęs nuo bendrinio žodžio upė (šis siekia „tekantis, gyvas vanduo“).
Vladas Drakula
Vladas III Drakula (žinomas kaip Drakula, 1431 m. - 1476 m. gruodžio mėn.) – Valakijos, kalnuotos vietovės šalia Transilvanijos, kunigaikštis, gyvenęs XV a., Rumunijos nacionalinis didvyris. Vardas „Drakula" rumunų kalboje kilęs iš žodžio drakonas. Šį vardą gavo Vlado tėvas, nuo 1431 m. priklausęs Slibino ordinui, kurį įkūrė Vokietijos imperatorius Zigmantas Liuksemburgietis. Šio ordino riteriai nešiojo medalionus su auksinio drakono, įsipainiojusio žiede (žiūr. uroboras), atvaizdu.
Kai kuriuose šaltiniuose Vladas vadinamas Cepešu (Țepeș), ši jo pravardė kilo iš turkų naudotos pravardės „Kazıklı Bey“ (kuolų princas), dėl didelio Drakulos pomėgio sodinti visus nusikaltusius ant baslio. Ši jo pravardė pirmą kartą buvo paminėta 1550 m. Valakijos kronikoje.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Nedaug žinoma apie Vlado vaikystę. Gimė Sigišoaros mieste, jo motina buvo Moldavijos karališkosios šeimos atstovė. Drakula buvo antras iš trijų sūnų, kiti du jo broliai buvo Mirčė ir Radu. Tėvo politinės intrigos su turkais ir noras garantuoti Valakijai neutralitetą, paskatino atiduoti du savo sūnus, Vladą ir Radu, į turkų sultonų nelaisvę kaip garantus. Berniukai šešerius metus praleido Turkijoje. Taip pat yra žinoma, jog Radu patraukė jauno būsimo sultono dėmesį ir gavo aukštą postą bei galių sultono rūmuose, o Vladas nei jų „viešnage“ Turkijoje, nei Radu parsidavimu neliko patenkintas.
Valdymas
1448 metais po tėvo ir vyresniojo brolio nužudymo Vladas Drakula sugrįžo į Valakiją, tačiau po dviejų mėnesių pasitraukė į vienuolyną. Po to, kai 1453 m. Konstantinopolis atiteko turkams, 1456 metais Vladas sugrįžo į savo paveldėtą sostą ir pradėjo valdyti. Jo valdymo laikotarpis truko tris laikotarpius, iš viso septynerius metus. Pirmasis laikotarpis buvo trumpas, po jo Vladas aštuonerius metus planavo grįžimą į sostą. 1456 m. jam tai pasisekė ir jo valdymas truko šešerius metus, šis periodas ir yra pats žymiausias. Po didelių mūšių su turkais jis pabėgo į Transilvaniją ir buvo įkalintas Vengrijos karaliaus Matijašo iki 1470 metų. Trečias sosto atgavimas 1475 metais buvo trumpas, nes Drakula žuvo mūšyje kitą žiemą.
thumb|Vladas Cepešas ir turkų pasiuntiniai
Gyvenimo pabaiga
Įkalinimo metu Drakula ne tik sugebėjo atgauti karaliaus malonę, bet ir vesti jo giminaitę. Atrodo, kad vengrų karalius ir Vladas buvo sudarę sandėrį dėl sosto atgavimo, o ryšiams sustiprinti Drakulai buvo pasiūlyta karališko kraujo nuotaka.
Paleistas 1475 m., Vladas Drakula po dvejų metų trečią kartą pareiškė pretenzijas į sostą, tačiau po dviejų mėnesių žuvo mūšyje su turkais. Manoma, kad jo galva nusiųsta sultonui Mehmedui II kaip įrodymas, kad jo didysis priešas Drakula tikrai miręs. Nors oficiali Vlado III Drakulos laidojimo vieta yra Snagovo vienuolynas, tačiau gerai žinoma, jog jo kūnas ilsisi nežinomame kape.
Vėžus
Vėžus – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 121,9 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Drobūkščių. Ištakos Bokštų-Klabų durpyne. Teka vakarų kryptimi. Upelį kerta krašto kelias, į vakarus nuo šios vietos stūkso Pavėžio piliakalnis – Genioto pilies vieta.
Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo vėžys.
Žeimių GS
Žeimių geležinkelio stotis – buvusi gyvenvietė Jonavos rajone, 4 km į pietvakarius nuo Žeimių miestelio, prie geležinkelio ruožo Jonava–Kėdainiai. Yra Žeimių geležinkelio stotis.
XX a. 8-ajame dešimtmetyje perėmė didžiąją dalį kaimyninio Dargužių kaimo, bet 2017 m. pati Žeimių geležinkelio stoties gyvenvietė buvo prijungta prie Dargužių kaimo.
Stotis
Stotis įkurta XIX a. prie Liepojos–Romnų geležinkelio kaip IV klasės geležinkelio stotis.
Taylor Swift diskografija
Amerikietė atlikėja-dainų autorė Taylor Swift yra išleidusi keturis studijinius albumus, tris gyvo garso albumus, tris EP ir trisdešimt vieną singlą. Ji pardavė daugiau nei 22 mln. albumų kopijų pasaulyje. 2005 m. T. Swift pasirašė kontraktą su „Big Machine Records“, o kitais metais išleido savo debiutinį albumą. Buvo išleisti penki šio albumo singlai, kurie JAV pateko į geriausiųjų 40-uką.
Antrąjį studijinį albumą „Fearless“ T. Swift išleido 2008 m. Albumas Billboard 200 pasiekė aukščiausią – 1 – vietą ir joje išsilaikė 11 savaičių iš eilės. Jis tapo geriausiai JAV parduodamu 2009 m. albumu. Trylika albumo dainų pateko į Billboard Hot 100 40-uką, sumušdamas daugiausiai geriausiųjų 40-uke esančių dainų iš vieno albumo rekordą. Iš šio albumo buvo išleisti penki singlai. Pirmasis, „Love Story“, užėmė pirmąją vietą ARIA topuose ir buvo sertifikuotas triskart platininiu. Trečiasis, „You Belong with Me“, užėmė aukščiausią vietą JAV. 2009 m. Swift laimėjo Billboard metų atlikėjos apdovanojimą.
Trečiasis atlikėjos albumas „Speak Now“ buvo išleistas 2010 m. Šešiolika savaičių iš eilės jis užėmė pirmąją vietą Billboard 200. Pirmąją savaitę buvo parduota daugiau nei 1 mln. kopijų. RIAA sertifikavo šį albumą keturis kartus platininiu. Iš šio albumo buvo išleisti šeši singlai. Pirmieji du, „Mine“ ir „Back to December“, Billboard Hot 100 pakilo į dešimtuką.
Ketvirtasis atlikėjos albumas „Red“ išleistas 2012 m. spalį. „We Are Never Ever Getting Back Together“ buvo išleistas kaip pagrindinis albumo singlas ir jis tapo pirmuoju Billboard Hot 100. Trečiasis albumo singlas, „I Knew You Were Trouble“, tapo antrąją daina, pasiekusia antrąją vietą Jungtinėje Karalystėje.
Vasilkuvo valsčius
Vasilkuvo valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Vasilkuvas. Ribojasi su Čarna Bialostockos, Dobžinevo Dužės, Supraslio valsčiais ir Balstogės miestu.
Istorija
Įkurtas 1973 m., iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 127,17 km², iš kurių: Valsčius sudaro 4,26 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1137,32 zlotai.
Vengrijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Vasilkuvo valsčius
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 12 065 žmonės:
Upyna (Šešuvis)
Intakai:
Upės vagos vidutinis nuolydis – 360 cm/km. Vaga labai vingiuota. 16 km atkarpa priklauso Jūros ichtiologiniam draustiniui.
Didesnės gyvenvietės prie Upynos: Užkalniai, Mosteikiai, Lybiškiai.
Šakarva
Šakarva – etnografinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, Aukštaitijos nacionaliniame parke, prie kelio. Kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje nusidriekęs Šakarvų ežeras (už jo – Šakarvos miškas), o pietrytiniame pakraštyje – Žeimenys, prie kurio yra valtinė. Yra pilkapynas, stovyklavietė.
Daiva Šlajienė
Daiva Šlajienė (Bertašiutė) (g. 1966 m. vasario 11 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė, tapytoja, pedagogė.
Biografija
Daiva Šlajienė gimė Kaune, tėvai Vytautas Bertašius, Genė Bertašienė
Baigė Kauno Juozo Naujalio meno vidurinę mokyklą (dabar Kauno dailės gimnazija), Vilniaus dailės akademijos Kauno fakultete įgijo architektės dizainerės specialybę.
Dirba dailės mokytoja Kauno dailės gimnazijoje. Dalyvauja LDS akvarelininkų sekcijos organizuojamuose pleneruose ir parodose.
Šeima
D. Šlajienė su vyru – Žydrunų augina vieną vaiką – Guoda
Kevin Mitnick
thumb|right|200px|Kevinas Mitnikas
Jis buvo suimtas FTB 1995 m. vasario 15 d. už sukčiavimą ir įsilaužimą į Fujitsu, Motorola, Nokia ir Sun Microsystems kompiuterių sistemas. Jis sėdėjo kalėjime penkerius metus (ketverius iš jų ikiteisminiu periodu), iš jų aštuonis mėnesius atskirtas nuo visuomenės ir buvo paleistas 2000 m. sausio 21 d. Per prižiūrimą paleidimą, kuris baigėsi 2003 m. sausio 21 d., jam buvo uždrausta naudotis bet kokia komunikacine technologija, išskyrus taksofoną, nors atsitiktiniais atvejais buvo leidžiama naudotis.
1356 m.
1356 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
John Michael Talbot
thumb|right|John Michael Talbot Džonas Maiklas Talbotas (g. 1954 m. gegužės 8 d., Oklahomoje) – amerikiečių katalikų dainininkas, dainų autorius, gitaristas, televizijos laidų vedėjas. Įkūrė vienuolišką bendruomenę Gailestingumo broliai ir seserys.
Juodiškių apylinkė (Molėtai)
Juodiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Giedraičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Giedraičių apylinkės. Atkurta 1956 m. vasario 8 d. vietoje Šiupienių apylinkės prijungiant dalį Šešuolėlių apylinkės. 1962 m. prijungta dalis Alionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Juodiškių apylinkė galutinai prijungta prie Giedraičių apylinkės.
Gineitiškės (Vilnius)
Gineitiškės (arba Senosios Gineitiškės) – šiaurės vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo Pašilaičių. Buvusi vakarinė Gineitiškių kaimo dalis. Prie kaimo yra Gineitiškių ežeras. Šiaurėje ribojasi su Tarande, rytuose – su Naujosiomis Gineitiškėmis, pietuose – su Zujūnais, vakaruose – su Antežeriais.
Kaimą aptarnauja 32 maršruto Vilniaus miesto autobusas (stotelė Senosios Gineitiškės).
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Paksis
Paksis – mažiausia Jonijos salų grupė. Graikiškai Paksis yra daugiskaita ir reiškia salų darinį, kurių didžiausios yra Paksas ir Antipaksas (gretima sala garsi savo vynu ir dviem iš gražiausių paplūdimių Jonijos salose). Graikų mitologijoje salos atsirado, kai Poseidonas smogė Kerkyrai savo trišakiu, kad jis ir jo žmona Amfitritė turėtų ramybės.
Istorija
Nors tikriausiai apgyvendinta nuo akmens amžiaus, laikoma, kad finikiečiai yra pirmieji salos gyventojai. Pavadinimas tikriausiai kilo nuo Pax, o tai finikiečių kalboje reiškia skalūną.
Per Napoleono karus Jonijos salas buvo užėmę prancūzai ir turkų-rusų pajėgos. 1814 m. vasario 13 d. Paksis pasidavė britų pajėgoms, o 1815 m. tapo Jonijos salų jungtinių valstijų dalimi. 1864 m. drauge su kitomis Jonijos salomis Paksis atiteko Graikijos karalystei.
Komunos ir gyvenvietės
thumb|300px|Gajas: pietinė uosto dalis
thumb|200px|Turistai lipantys į laivą, plaukiantį į Paksį
Skarboras
Skarboras gali reikšti:
Žaltvykslė
thumb|200px|„Žaltvykslė“, [[Arnold Böcklin 1882 m. paveikslas]]
Žaltvykslė arba pelkių ugnis ( – 'apgaulinga ugnis') – vaiduokliška klaidžiojanti šalta liepsna, kuri regima švytinti naktį, dažniausiai miškuose, pelkėse, prie vandens telkinių. Tai dažnas folkloro motyvas – pasakojama, kad žaltvykslė paklaidina keliautojus, yra maginių, piktavalių jėgų apraiška. Klaidžiojančios ugnies motyvas aptinkamas ne tik Europos kraštų folklore, bet ir Azijoje, Pietų Amerikoje.
Žaltvykslės fenomeną 1776 m. bandė paaiškinti Alesandras Volta, kai atrado metaną. Jis teigė, kad pelkių ugnis tai natūralus fenomenas, susidarantis pelkėtose vietovėse išsiskiriant dujoms. Šią teoriją parėmė Joseph Priestley ir Pierre Bertholon de Saint-Lazare. Nors ši teorija buvo kritikuota, dabar moksliškai priima pelkių ugnį traktuoti kaip fosfino, difosfano arba metano oksidaciją. Šios dujos susidaro organinio irimo proceso metu ir sukelia fotonines emisijas. Kadangi fosfinas ir difosfanas užsidega nuo kontakto su deguonimi, šios dujos gali nesunkiai įžiebti metaną. Be to, fosfino oksidacijos metu susidaro fosforo pentoksidas, kuris su vandens garais sudaro fosforo rūgštį. Tiesa, mokslininkams nėra pavykę sukurti pelkių ugnies laboratorinėmis sąlygomis – nuo liudininkų aprašytos ji skirdavosi savo žalia spalva, gausiais dūmais.
Alternatyviai žaltvykslė aiškinama švytinčiais grybais, jonvabaliais, kitais bioliuminescensiniais organizmais.
Dabar pranešimai apie žaltvyksles reti, tai siejama su pelkių melioracija.
Andrew Johnson
Endriu Džonsonas (, 1808 m. gruodžio 29 d. – 1875 m. liepos 31 d.) buvo 17-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas ir 16-asis viceprezidentas. Tuometinis viceprezidentas Džonsonas prezidentu tapo 1865 metais po to, kai buvo nužudytas Abraomas Linkolnas.
1811 m. Džonsono tėvui mirus, suprastėjo šeimos ekonominė būklė. Todėl Džonsonas, būdamas keturiolikos metų, įsidarbino kaip siuvėjo mokinys. Būdamas septyniolikos Džonsonas persikėlė į Tenesio valstiją ir atidarė siuvimo parduotuvę. Iš knygos apie geriausias kalbas ir nepriklausomybės deklaracijos mokėsi istorijos. Džonsonas yra vienintelis JAV prezidentas niekad nelankęs mokyklos. Dėl savo švietimo Džonsono politinės kampanijos pritraukdavo neturtingesnes ekonomines klases. Savo siuvimo parduotuvę pavertė į politinės diskusijos centrą.
1826 m. vedė šešiolikametę Elizą Makardel (angl. Eliza McCardle), kuri mokė Džonsoną rašymo ir aritmetikos įgūdžių.
1829 m. suorganizavo darbininkų partiją, kuri vėliau išrinko Džonsoną į Grynvilio merus. Per aštuoneris kadencijos metus prisijungė prie Endriu Džeksono (angl. Andrew Jackson) demokratų partijos. Šioje partijoje nuo 1843 iki 1853 m. Vašingtone dirbo kaip Jungtinių Valstijų atstovas. Vėliau, nuo 1853 iki 1857 užėmė Tenesio gubernatoriaus pareigas. 1856 m. buvo išrinktas Jungtinių Valstijų senatoriumi. Palaikė tuometines demokratų partijos idėjas kaip tarifų mažinimas ir opozicija anti-vergovinėms kampanijoms. Turėjo kelis vergus. Tačiau 1861 m. jam vieninteliam savo partijoje pasisakius prieš Konfederaciją, Abraomas Linkolnas paskyrė Džonsoną Tenesio karo gubernatoriumi.
Džonsonas sulaukė didelės kritikos už dviejų rasinę lygybę palaikančių įstatymų vetavimą. Po to kai bandė pašalinti Edviną Stantoną iš karo sekretoriaus pareigų buvo apkaltintas ministerijos kadencijos akto nepaisymu. Buvo surengta apkalta ir Džonsonas tapo pirmuoju apkaltintu prezidentu. Tačiau vėliau jis buvo išteisintas ir jam buvo leista pabaigti savo kadenciją. Endriu Džonsonas iš Rusijos už 2,7 milijono dolerių (po du centus už akrą) nusipirko Aliaską. Kaip JAV prezidentas tarnavo vieną kadenciją.
Po kadencijos sugrįžo į JAV senatą. 1875 m. Tenesio valstijoje Džonsoną ištiko širdies smūgis, po kurio jis mirė.
Afrikinė musinukinė kiauliukė
Afrikinė musinukinė kiauliukė (Namibornis herero) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti afrikinių musinukinių kiauliukių (Namibornis) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Angoloje ir Namibijoje.
Encarta
Microsoft Encarta – elektroninė enciklopedija anglų bei kitomis pasaulio kalbomis, „Microsoft“ leista nuo 1993 iki 2009 m. Platinta CD-ROM bei DVD formatu, taip pat buvo pasiekiama internete iš pradžių mokamai, po to nemokamai, pajamos buvo gaunamos iš reklamos. Angliškoji enciklopedija turėjo 62 000 straipsnių. Po visų didesnės apimties straipsnių buvo paminėta autoriaus pavardė bei daug kur nurodyta mokslinė kvalifikacija. Žodynas veikė iki 2011 m. Rinkai buvo pasiūlyta ir daugiau panašių produktų (atlasas ir kt.)
1357 m.
1357 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
World of Warplanes
World of Warplanes – daugelio žaidėjų žaidimas (MMO), dedikuotas XX a. vidurio kariniams lėktuvams. Pirmąkart žaidimas anonsuotas 2011 m. birželio 7 d. E3 parodoje.
2015 m. išleista OBT versija.
miniatiūra|none|Žaidimo vaizdas
Biliūnai (Radviliškis)
Biliūnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Baisogalos, prie Kiršino aukštupio ir plento. Stovi ūkinių pastatų kompleksas.
Pilių parko kanadinė tuopa
thumb|left|150px thumb|260px|Tuopos liekanos (2014 m.)
Biliūnai (Radviliškis)
Istorija
1982 m. prie kaimo prijungti Dauderiai, bet 1990 m. vėl atskirti.
Pilių parko kanadinė tuopa
Pilių parko kanadinė tuopa – vienas storiausių medžių Vilniuje, iki 2012 m. augęs senamiestyje, Vilniaus pilių valstybiniame kultūriniame rezervate, šalia Katedros aikštės rytinio pakraščio (nuo tuopos matyti paminklas Gediminui).
Tuopa 1996 m. gegužės 29 d. buvo paskelbta Vilniaus miesto savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu. Beveik 12 metrų ilgio kanadinės tuopos kamieno dalis šiandien paguldyta ant Pilies parko vejos. Medžio dalis palikta ne tik dėl ekologijos (tai puiki vabzdžių buveinė), bet ir edukacijos tikslais. Paminklinio medžio nukirtimas papiktino kai kuriuos arboristikos specialistus, siūliusius pagenėti jos lają, kad svorio centras būtų žemiau ir medis atlaikytų vėjus. 2017 m. sprendimo redakcijoje šio objekto nėra.
Istorija
Medis buvo pasodintas 1881 m., kai buvo apželdinta pietinė Pilies kalno papėdė. Tuo metu pasodintos 85 kanadinės tuopos, tuometinei Vilniaus valdžiai nutarus Sereikiškėse įsteigti viešąjį miesto parką. Ta užduotis buvo patikėta vilniečiui menininkui, Peterburgo dailės akademijos auklėtiniui Alexanderiui Straussui. Netrukus, 1888 m., parkas buvo atidarytas viešai lankyti.
1996 m. kanadinė tuopa buvo įrašyta į Vilniaus gamtos paminklų sąrašą kaip storiausias sostinės medis, o prieš nukirtimą tuopa žmogaus krūtinės aukštyje buvo 1,9 m skersmens, jos viršūnė siekė 28 m. Tuopos kamiene žiojėjo daugiau kaip 2 m aukščio drevė, į kurią kažkas maždaug prieš metus buvo primetęs popierių ir juos uždegęs. Ugniagesiai liepsną užgesino, tačiau medis stipriai nukentėjo.
2007–2008 m. lūžo dvi stambios šakos, o 2008-aisiais viršutinės lajos šakos buvo dar ir apgenėtos.
Norėdama išsaugoti medį bei apsaugoti rezervato lankytojus nuo galimos tuopos lūžimo grėsmės, Rezervato direkcija medį bandė gelbėti. Nors jis buvo prižiūrimas, genimas, vis tik kamiene atsirado ertmės, ir nuo sniego bei lietaus pradėjo pūti. Dar XIX šimtmetį menančios tuopos gyvybinės funkcijos tapo pažeistos ir atsirado tikimybė, kad ji gali lūžti. Pasitelkta Želdinių apsaugos, priežiūros ir tvarkymo komisija įvertino medžio būklę. Pasak specialistų, esamos būklės medis galėjo neatlaikyti savo svorio ir lūžti. Kamienas nuo kelmo jau buvo išpuvęs iki 2,5 m aukščio, medis laikėsi bene vien ant žievės. Pastaruoju metu siekiant užtikrinti parko lankytojų saugumą medis buvo dideliu spinduliu apjuostas perspėjimo juosta.
2012 m. spalio 30 d. tuopa buvo nupjauta, nepaliekant stovėti ir jos stuobrio parko lankytojų saugumo labui. Kanadinės tuopos vietą primins paliktas kelmas ir šalia padėta kamieno dalis.
Gudeliai (Vilnius)
Gudeliai iš rytų juosiami Vakarinio aplinkkelio (skiria nuo Lazdynų), iš kitų pusių supa miškas (Gudelių šilas), kuriame kiek toliau į pietus teka Neris, o vakaruose įsikūręs Gudelių kaimas.
Būdingi naujos statybos ištaigingi daugiabučiai ir nuosavi namai. Gudelius aptarnauja 116 nr. autobusas (stotelės – Monikos Mironaitės st., Gudelių šilas).
Tryškių Švč. Trejybės bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Bažnyčia 2015 m. kovo mėn. miniatiūra|250px|right|Šventoriuje: varpinė miniatiūra|250px|right|Šventoriuje: [[lurdas (religija)|lurdas]]
'''Tryškių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Tryškių miestelyje, netoli Tryškio ir Virvytės santakos. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Pirmoji bažnyčia Tryškiuose pastatyta XVI a. pradžioje. Nėra tikslių duomenų, kaip ji atrodė, tačiau žinant to meto bažnyčių statymo Žemaitijoje tradicijas, galima įtarti, jog tokioje gyvenvietėje kaip Tryškiai, galėjo būti pastatyta rąstinė, nedidelė, labiau koplyčią primenanti bažnyčia.
Yra aiškių duomenų, jog užėjus protestantizmo bangai, XVI a. pabaigoje tryškiu valdę didikai Šemetos tapo protestantais, išvarė katalikų kunigą ir atidavė bažnyčią į protestantų rankas. Pastarieji visiškai apleido bažnyčią, jos neprižiūrėjo. XVII a. pradžioje Tryškius pradėjęs valdyti Žemaičių seniūnas Andrius Valavičius 1611 m. gruodžio mėnesį kreipėsi į Lietuvos ir Lenkijos valstybės karalių Zigmantą Vazą su prašymu Tryškiuose atkurti katalikų bažnyčią ir parapiją. Karalius davė tokį leidimą. Dar tais pačiais metais A. Valavičius dovanojo bažnyčiai 91 valaką žemės.
Vis dėlto po protestantų valdymo laikotarpio bažnyčia buvo labai apleista, menkai tiko religinėms apeigoms. XVIII a. pradžios Žemaičių vyskupo informaciniame laiške popiežiui rašoma, jog Tryškių Švč. Trejybės titulo bažnyčia yra tokios prastos būklės, kad būtina statyti naują.
1751 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, kurios statymu rūpinosi klebonas Stanislovas Burneikis. Bažnyčia statyta vietinių meistrų. 1755 m. gegužės 28 d. ją pašventino Žemaitijos sufraganas Mykolas Chomianskis. 1804 m. šalia bažnyčios pastatyta varpinė. Jos statytojas – Žemaičių vyskupystės kancleris, Tryškių klebonas Kasperavičius. Tais pačiais metais prie bažnyčios įkurta špitolė. 1820 m. bažnyčiai priklausė šie kaimai: Stakminiai, Sukančiai, Užvėdarė, Vainočiai. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Architektūra
Bažnyčia liaudies baroko formų, lotynų kryžiaus plano, su trisiene apside, 2 priestatais, vienabokštė, su 4 bokšteliais. Vidus 3 navų.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, koplytėlė su skulptūromis. Prieš bažnyčią esančioje aikštelėje yra mūrinė kolona su šv. Florijono skulptūra.
Interjeras
Bažnyčios interjeras rekonstruotas po Antrojo Pasaulinio karo. Yra 5 altoriai.
Baltų neopagonybė
Baltų neopagonybė – rekonstruotas senasis baltų tikėjimas Lietuvoje ir Latvijoje; naujoji baltiška neopagonybė. Patys religijos išpažinėjai vengia save vadinti „neopagonimis“ ir tvirtina, kad jie tęsia senosios baltų religijos tradicijas. Lietuva buvo paskutinė apkrikštyta šalis Europoje, todėl baltiškame folklore išliko daug pagoniškų elementų. Baltų neopagonybė yra nepriklausoma nuo Vakarų Europoje vyraujančio Ásatrú neopagoniško tikėjimo. Baltų šalyse veikia trys pagrindinės neopagonišką tikėjimą išpažįstančios bendruomenės – Romuva (Lietuvoje), Dievturyba (Latvijoje) ir Druwi (daugiausia Lietuvoje).
Tryškių Švč. Trejybės bažnyčia
Altoriai
Pagrindinis didysis altorius 2 kondignacijų. Altoriaus retabulas įrėmintas kolonų. Pirmojoje altoriaus kondignacijoje, centre, įstatytas Švč. Mergelės Marijos vainikavimo danguje paveikslas. Tai XVIII a. vidurio nežinomo dailininko darbas, puoštas kalstytais auksuotais ir sidabruotais aptaisais. Paveikslas arkos formos, įtvirtintas masyviuose rėmuose, pagamintuose tryškiečio meistro Jono Krauzos.
Baltų neopagonybė
Neopagonybė Lietuvoje
Pirmųjų reikšmingų veiksmų rekonstruoti senąjį baltų tikėjimą buvo imtasi XX a. tarpukaryje. Tarp 1930 ir 1940 m. buvo įsteigta ir veikė bendruomenė „Romuva“, kuri susidėjo iš bendruomenės Lietuvoje ir mažesnės bendruomenės JAV. Jos iniciatorius − Domas Šidlauskas-Visuomis (1878−1944), kuris stengėsi įtvirtinti religiją, vadintą Visuomybė (visuotinis tikėjimas). Po 1970 m. LSSR suaktyvėjo įvairūs judėjimai ir atskiros asmenybės, kurie propagavo alternatyvias kultūras tuo metu oficialiai komunistinei ideologijai. 1967 m. Jonas Trinkūnas (1939−2014) įsteigė etninės kultūros draugiją „Ramuva“, kurios deklaruotas tikslas buvo etninės kultūros išsaugojimas. „Ramuva“ nebuvo susijusi su tarpukaryje egzistavusia „Romuva“. Po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo, iš „Ramuvos“ kilęs judėjimas 1992 m. buvo įregistruotas kaip religinė bendruomenė „Romuva“. 2002 m. Jonas Trinkūnas buvo įšventintas į bendrijos „krivius“ patvirtinant, kad jis buvo svarbiausias asmuo „Romuvos“ judėjime. Pasak J. Trinkūno, „Romuva“ vienijo apie 30 oficialiai registruotų ir neoficialių bendrijų. Skirtingais tvirtinimais, Lietuvoje 2007 m. buvo nuo 2000 iki 20 000 žmonių, praktikuojančių baltų tikėjimą. Be „Romuvos“ Lietuvoje 2007 m. žiniomis veikė kitos, jai nepriklausančios, organizacijos: 2013 m. Lietuvoje buvo įregistruotos 8 pagoniškos organizacijos.