cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panevėžio vyskupija
Vyskupijos istorija
1926 m. iš Žemaičių vyskupijos šiaurės rytų dalies sudaryta Panevėžio vyskupija. Jai priklausė šie dekanatai: Anykščių (išskyrus Kurklių ir Balninkų parapijas), Biržų, Kupiškio, Panevėžio, Pasvalio, Raguvos, Rokiškio, Šeduvos (be Radviliškio ir Šiaulėnų parapijų su Polekėlės filija), Utenos (be Suginčių filijos) ir Zarasų. Atiteko 69 parapinės, 4 rektoratų bažnyčios ir 41 filija. Statoma Kristaus Karaliaus bažnyčia pertvarkyta į Panevėžio Kristaus Karaliaus katedrą. Pirmasis vyskupas – Kazimieras Paltarokas. 1926 m. jam nupirktas medinis dviejų aukštų namas.
1927 m. sudaryta kapitula iš 4 prelatų ir 4 kanauninkų.
Panevėžio katalikų veikimo centras (KVC) leido laikraščius: „Panevėžio balsą“ (1924–1935; KVC perėmė 1928 m.) ir „Panevėžio garsą" (1935–1940). 1930 m. Panevėžio KVC įsigijo spaustuvę.
1928 m. birželio 17 – 1928 m. birželio 18 d. Panevėžyje įvyko vyskupijos jaunimo eucharistinis kongresas.
1939 m. buvo statoma kunigų seminarija, tačiau darbus sutrukdė karas.
1940 m. okupacinė valdžia nusavino vyskupų namus.
1941 m. suimtas ir nebegrįžo Panevėžio katedros vikaras Vladas Didžiokas, Vyžuonų klebonas Aleksandras Mileika. 1941 m. birželio 24 d. raudonarmiečiai išsivežė Zarasų kleboną Stasį Baltrimą (dingo be žinios), 26 d. nužudytas Rokiškio altarista Benediktas Šveikauskas. Pokario metais politiniais motyvais suimta daugiau kaip 50 kunigų, 7 iš jų iš bausmės atlikimo vietų nebegrįžo. Panevėžio vyskupijos vyskupai Kazimieras Paltarokas ir Julijonas Steponavičius buvo ir Vilniaus arkivyskupijos administratoriai.
1992 m. pabaigoje vyskupijoje buvo 122 bažnyčios, tačiau 44 iš jų buvo aptarnaujamos iš kitų parapijų atvykstančių kunigų.
Nuorodos
Vyskupijos oficialus puslapis
Poliandrija
Poliandrija, daugvyrystė ( 'daug' + andros 'vyras') – poligamijos tipas, kai moteris gyvena sąjungoje su daugiau nei vienu vyru.
Paplitimas
Poliandrija sutinkama Tibete, Arktinėje Kanadoje, Nepale, kai kuriuose šiauriniuose bei pietiniuose Indijos regionuose, Šri Lankoje, Mongolijoje, Kinijoje, kai kuriose Afrikos bei Amerikos čiabuvių gentyse. Išnykę Kanarų salų gyventojai guančai taip pat praktikavo poliandriją.
Las Lachasas
Las Lachasas gali reikšti:
Fukuoka (reikšmės)
Žodžio Fukuoka reikšmės:
Čečetai
Čečetai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje pusiaukelėje tarp Jūrės ir Kazlų Rūdos, Kazlų Rūdos miškuose. Per kaimą eina geležinkelis, teka upė Pilvė. Kaime veikia kaimo turizmo sodyba „Retro“.
Kaimas anksčiau buvo žinomas kaip Kirsnakavizna, bet po Antrojo pasaulinio Karo populiaresniu tapo pavadinimas Čečetai, nes buvo trumpesnis ir lengviau tariamas bei rašomas. Tarpukario rašytiniuose šaltiniuose kaimo pavadinimas yra Kirsnakavizna. Vietinių gyventojų nuomone pavadinimas Čečetai pritapo nuo kaimo gyventojų pavardės Čečeta. Šiuo metu kaime gyventojų šia pavarde nėra.
Keistosios žibintūnės
Keistosios žibintūnės (Ceratoscopelus) - žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Las Lachasas (Argentina)
Las Lachasas  – miestelis Argentinoje, Neukeno provincijos centre, 58 km į šiaurės vakarus nuo Sapalos, prie Agrijo upės. Pikunčeso departamento centras. Praeina kelias Ruta Nacional 40, atsišakoja keliai į Čilę (Ruta Nacional 242, per Pino Hačado perėją) ir Lonkopuę. Verčiamasi prekyba, žemės ūkiu. Yra įsikūręs Argentinos kariuomenės padalinys.
Istorija
Las Lachasas įkurtas 1897 m. Argentinos karvedžio Enrique Godoy kaip karinis postas.
Janina Mateikienė
Janina Mecelicaitė-Mateikienė (g. 1953 m. rugsėjo 20 d. Narvydžiuose, Daugailių apylinkė, Utenos rajonas) – Lietuvos radijo žurnalistė, redaktorė.
Biografija
Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.
Čečiškiai
Čečiškiais vadinami kaimai:
Palatkai
Palatkai  – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Grudeko ir apie 20 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Italijos futbolo varžybos 1906 m.
Italijos futbolo varžybos 1906 m.
Dryžių piliakalnis
Dryžių piliakalnis arba Saldutiškės piliakalnis (A913) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dryžių kaimo kapinaičių, 350 m į šiaurę nuo geležinkelio Utena-Švenčionys, 250 m į pietus nuo plento Utena-Švenčionėliai.
thumb|left|230px|Vaizdas nuo piliakalnio
Piliakalnis
Piliakalnis tai pailga kalva, kurią supa pelkėtos daubos. Šlaitai statūs, 8–14 m aukščio. Aikštelė ovali, 56 x 34 m dydžio, yra kultūrinio sluoksnio žymių. Jos rytiniame gale, manoma, buvo pylimas, ariant išskleistas. Piliakalnio rytiniame ir vakariniame šlaite, 2–3 m žemiau aikštelės, yra 34 m pločio ir 28 m ilgio terasos. Piliakalnio šiaurinėje ir rytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1958 m. ir 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, geležies gargažė. Piliakalnis naudotas I tūkstantmečio pirmoje pusėje. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Jonas Andrašūnas
Jonas Andrašūnas (1896 m. kovo 22 d. Belazariškis, Panevėžio apskritis – 1994 m. rugpjūčio 9 d. Vilnius, palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaunas) – dailininkas, Lietuvos karininkas, pulkininkas.
Biografija
1915 m. baigęs Naugardo realinę gimnaziją mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. baigė Sankt Peterburgo karo mokyklą, vėliau Kaune – Aukštuosius karininkų kursus.
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Tarnavo Panevėžio batalione ir ketvirtajame pėstininkų pulke, bataliono vadas. Nepriklausomybės kovų dalyvis. 1922 m. Vietinės brigados štabo viršininkas, vėliau Kauno karo komendanto padėjėjas. Kurį laiką buvo Telšių, Trakų, Panevėžio ir Klaipėdos karo komendantas, Šeštojo pėstininkų pulko vadas. 1938 m. pulkininkas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV.
Krizė
Krizė (nuo 🇬🇷 ) – sprendimas, lemiamas įvykis, staigus pasikeitimas. Nors šis graikiškas žodis nusako taip pat ir staigų ar lemiamą pasikeitimą į geresnę pusę, terminas paprastai vartojamas pavojingai, sistemos stabilumui gresiančiai situacijai įvardinti. Krizė ateina, kuomet nebėra galimybės išsaugoti esamą padėtį, neišvengiamos permainos.
Krizės savybės
Krizės:
Rūšys
Krizės gali būti visuomeninės ir asmeninės, gamtinės ir techninės – socialinės, ekonominės, politinės, karinės, sukeltos sausros ar liūčių, techninio susidėvėjimo bei kūrybinės ar psichologinės. Sprendžiamos vidinio prieštaravimo ar išorinio konflikto išsprendimo keliu, struktūrinėmis, sisteminėmis permainomis.
Jonas Andrašūnas
Biografija
Lietuvoje tapybą studijavo pas J. Vaitį, P. Tarabildą, E. Kulvietį. Viurcburge (Vokietija) mokėsi pas P. Kaupą, Č. Jonušą, V. Dobužinskį. Buvo JAV lietuvių bendruomenės, „Ramovės“, Dailiųjų menų klubo narys. 1994 m. grįžo į Lietuvą.
Hibisceae
Hibisceae – dedešvinių (Malvaceae) šeimos vienmečių arba daugiamečių augalų triba.
Antanas Savickas
Antanas Savickas (slap. Karklas, Fabijonas, 1923 m. Darbėnuose, Darbėnų vls., Kretingos apskr. – 1948 m. rugsėjo 9 d. Ruginiuose, Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, viršila, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo narys.
Biografija
Užaugo stambaus ūkininko (45 ha) šeimoje. Baigė Darbėnų pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje, turėjo karinį viršilos laipsnį. 1945 m. baigė Kretingos gimnaziją. Nuo 1946 m. dirbo Darbėnų valsčiaus mokesčių inspekcijoje. Tų pačių metų žiemą pasitraukė į Vaineikių mišką, įstojo į Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos partizanų būrį, buvo paskirtas rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku.
Žuvo kartu su partizane Janina Liaučyte 1948 m. rugsėjo 9 d., patekęs Ruginių miške į MGB Kretingos valsčiaus poskyrio surengtą pasalą.
Vardas įamžintas 2012 m. pastatytame Sakuočių paminkle partizanams.
Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga
Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga – Lietuvos visuomeninė kūrybinė organizacija, vienijanti provincijoje gyvenančius ir daugiausia apie kaimą rašančius kūrėjus, buveinė Jonavoje, Kauno g. 6.
Veikla
Įkurta 1994 m. sausio 28 d. Iniciatorius ir pirmasis pirmininkas – Felicijonas Konstantinas Fedaravičius. 2007 m. turėjo 219 narių, susibūrusių į 40 skyrių. Kas 5 metai vyksta narių suvažiavimai. Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga turi kultūros klubą (vadovė Ramunė Palekaitė), leidžia savo narių knygas, almanachus, antologijas. Rengia kultūros ir literatūros šventes „Mes atėjome ir einame“, literatūrinius vakarus, susitikimus, kasmet skelbia Geriausios knygos apie kaimą konkursą.
Povilas Vanagas
thumb 150px|thumb|Povilas Vanagas ir Margarita Drobiazko 2006 m. Europos čempionate Povilas Vanagas (g. 1970 m. liepos 23 d. Šiauliuose) – šokėjas ant ledo, 2000 m. pasaulio čempionato bronzos medalio, 2000 ir 2006 m. Europos čempionatų bronzos medalių laimėtojas.
Pirmasis lietuvis, laimėjęs medalius Europos ir pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatuose. 2002 m. Solt Leik Sičio olimpiadoje užėmė 5 vietą. Tai aukščiausia nepriklausomos Lietuvos sportininkų iškovota vieta žiemos olimpiadose.
Mccheta
Mccheta – miestas Gruzijoje, administracinis Mcchetos-Mtianetijos regiono centras. Vienas seniausių Gruzijos miestų, senoji šalies sostinė. Įsikūręs Aragvio ir Kuros santakoje, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Tbilisio. Per miestą eina Tbilisį ir Suchumį jungiantys geležinkelis ir plentas. Išplėtota mezginių gamyba, maisto pramonė. Veikia archeologijos institutas, Kraštotyros muziejus. Dėl paminklų gausos ir jų istorinės reikšmės Istoriniai Mcchetos paminklai 1994 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
thumb|220px|left|Kuros ir Aragvio santaka
Povilas Vanagas
Biografija
Nuo 1988 m. poroje šoka su Margarita Drobiazko, kurią vedė 2000 m. vasarą. Penkių žiemos olimpinių žaidynių – 1992 m. Albervilio, 1994 m. Lilehamerio, 1998 m. Nagano, 2002 m. Solt Leik Sičio ir 2006 m. Turino, 1992–2002 m. ir 2006 m. Europos ir pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatų dalyvis.
Mccheta
Istorija
Ankstyviausios miesto liekanos datuojamos ~1000 m. pr. m. e. III a. pr. m. e. – V m. e. a. Mccheta buvo Iberijos karalystės sostinė. Čia 317 m. krikščionybė buvo paskelbta valstybine religija. Vachtango I Gorgasalio sūnus Dačis perkėlė sostinę į lengviau apginamą Tbilisį, tačiau Mccheta išliko religiniu centru. Gruzijos karalių karūnacijos ir laidojimai vykdavo Mcchetoje iki karalystės galo XIX a. Mccheta tebėra Gruzijos stačiatikių bažnyčios centru.
Povilas Vanagas
Biografija
2002 m. paliko mėgėjų sportą ir rengė ledo šou. Į didįjį sportą grįžo 2005–2006 m. sezonui.
2000 m. apdovanotas Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu.
Mccheta
Architektūra
Išliko antikinio (X a. pr. m. e.) Samtavrės nekropolio liekanos, kurį sudaro kupolinė IV a. bažnyčia, XI a. Samtavrės bažnyčia, vieuolyno pastatai. Vieni svarbiausių Mcchetos paminklų yra XI a. pr. Sveticchovelio katedra, Melchizedeko rūmai su vartais ir Džvario vienuolynas ir bažnyčia (VI a.). Jie turėjo įtakos viduramžių Kaukazo architektūros vystymuisi.
Mcchetoje taip pat yra Armaz Cichės tvirtovės (III a. pr. m. e.) ir akropolio liekanos. Bebris Cichės tvirtovė (XIV a.), Achalkalakuri vienuolynas, Kalaubani šv. Jurgio bažnyčia ir kiti istoriniai paminklai.
Povilas Vanagas
Biografija
2022 m. rugpjūčio 10 d. prezidentas Gitanas Nausėda pasirašė dekretą dėl M. Drobiazko ir P. Vanago išbraukimo iš apdovanotojų sąrašo. Tai įvyko po kilusios skandalo, kai ši čiuožėjų pora dalyvavo renginyje Sočyje, vykstant Rusijos karui prieš Ukrainą.
Karjera
Čiuožti pradėjo 4–erių. Į ledo areną atvedė mama – dailiojo čiuožimo trenerė Lilija Vanagienė. P. Vanagas 6 kartus tapo Lietuvos čempionu vyrų solistų varžybose. Būdamas 18-os Maskvoje pradėjo treniruotis su M. Drobiazko.
1995 m. pavasarį ir vasarą P. Vanagas ir M. Drobiazko buvo pakviesti dalyvauti 1984 m. olimpinių čempionų britų Jayne Torvill ir Christopher Dean pasauliniame ture Didžiojoje Britanijoje. C. Dean jiems padėjo kurti originalų šokį 1995/1996 m. sezonui. 1996 m. J. Torwill ir V. Dean buvo poros choreografais ruošiantis 1996/1997 m. sezonui.
Didžiausias pergales P. Vanagas ant ledo pasiekė 2000 m., kai laimėjo bronzą Europos čempionate Vienoje (Austrija). Tais pačiais metais laimėta bronza pasaulio pirmenybėse Nicoje (Prancūzija).
2002 m. Salt Lake City olimpinėse žaidynėse kilo abejonių dėl teisėjavimo objektyvumo. Lietuvos dailiojo čiuožimo federacija, pasibaigus varžyboms, kuriose pora liko penkta, įteikė protestą Tarptautinei čiuožimo sąjungai. Nors italai Barbara Fusar-Poli ir Maurizio Margaglio bei kanadiečiai Shae Lynn Burn su Victor Kraatz laisvajame šokyje griuvo, tai jiems nesutrukdė aplenkti lietuvių ir užimti atitinkamai trečią ir ketvirtą vietas. Salt Lake City čiuožėjų surengtoje spaudos konferencijoje M. Drobiazko ir P. Vanagas prabilo apie dailiojo čiuožimo teisėjavimo užkulisius ir didžiųjų valstybių įtaką rezultatams. Į Lietuvos protestą nebuvo atsižvelgta, tačiau dėl teisėjavimo skandalų dailųjį čiuožimą pagrasinta išbraukti iš Olimpinių žaidynių programos ir prabilta apie būtiną teisėjavimo reformą.
Ne mažesnis išbandymas M. Drobiazko ir P. Vanago laukė 2002 m. pasaulio čempionate Nagane (Japonija), kur pora liko 4 –ta. Laisvajame šokyje ją aplenkė Izraelio šokėjai Galit Chait ir Sergej Sachnovskij. Lietuvos čiuožimo federacija (LČF) įteikė protestą Tarptautinei čiuožimo sąjungai, kurį pasirašė ne tik LČF vadovai, bet ir beveik visi kitų šalių sportininkai. Lietuviai tikino laisvąjį šokį atlikę geriausiai karjeroje, o 4 –ą vietą įvertino kaip kerštą už kritiką teisėjams Salt Lake City olimpiadoje.
Po pasaulio čempionato pora paliko mėgėjų sportą ir rengė ledo šou bei treniravo šokėjų ant ledo poras. 2005 m. jie paskelbė apie planus sugrįžti ir kovoti dėl teisės rungtis penktojoje karjeroje olimpiadoje Turine (Italija). Tam paskatino dailiojo čiuožimo taisyklių ir teisėjavimo sistemos pokyčiai. Kai kurie specialistai tuomet teigė, kad po beveik ketverių metų nedalyvavimo varžybose pora turėtų džiaugtis baigusi programą ir tarptautinėse varžybose patekusi į antrąjį dešimtuką. Tačiau M. Drobiazko ir P. Vanagas paneigė visas pesimistų prognozes ir po 6 -ių metų pertraukos 2006 m. iškovojo bronzą Europos dailiojo čiuožimo čempionate Lione (Prancūzija).
Turino olimpiadoje šokėjams sekėsi ne taip gerai – čia jie liko 7-ti. Tais pačiais metais pasaulio pirmenybėse Kalgaryje (Kanada) pora liko ketvirta.
Pasitraukę iš sporto šokėjai ant ledo treniruoja kitas dailiojo čiuožimo poras, rengia ledo šou.
Svarbiausi rezultatai
(metai, varžybos, vieta)
Kulautuvos seniūnija
Kulautuvos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, apimantis Kulautuvos miestelį.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 9 seniūnaitijos:
F-1 varikliai
Nuo 2014 m. sezone čempionate naudojami 1,6 litro keturtakčiai turbo 90° V6 varikliai.
Dabartiniai varikliai pasiekia didelius sūkius – iki 15 000 per minutę. Teoriškai sūkiai gali siekti ir 20 000 per minutę, tačiau yra apriboti taisyklėmis. Iki devintojo XX a. dešimtmečio Formulės 1 varikliai pasiekdavo iki 12 000 sūkių per minutę.
Istorija
thumb|right|250px|[[Alfa Romeo 158 naudotas turbokompresorinis V8 variklis pasiekdavo 425 AG]] Per visą F-1 čempionato istoriją variklių specifikacija keitėsi atsižvelgiant į keičiamas taisykles.
1954–1960
Šiuo laikotarpiu variklių tūris buvo sumažintas iki 2,5 L, o galia sumažėjo iki 290 AG. Nuo 1957 m. Indianapolis 500 lenktynėse varikliai buvo tokie: atmosferiniai iki 4,2 L ir turbokompresoriniai iki 2,8 L.
1961–1965
1961 m. sezone buvo pristatyti nauji 1,5 L varikliai. Šiuo laikotarpiu visos komandos pradėjo naudoti automobilius su viduryje esančiais varikliais. Jų galia svyravo nuo 150 iki 225 AG.
1966–1986
1966 m. FIA leido naudoti 3 L atmosferinius ir 1,5 L kompresinius variklius. Nors kai kurie gamintojai dar bandė likti ties didesniais varikliais, labiausiai išpopuliarėjo 2 L BRM ir Coventry-Climax V8 varikliai.
1977 m. sezone Renault pristatė savo naują Gordini V6 Turbo variklį, o jau 1980 m. šis kompanijos variklis konkuravo su Ford-Cosworth DFV, Ferrari ir Alfa Romeo varikliais. 1981 m. Ferrari pristatė savo visiškai naują turbokompresorinį variklį. 1985 m. beveik visos čempionato komandos naudojo konkurencingus turbokompresorinius variklius. Šiuo laikotarpiu varikliai pasiekė milžinišką galingumą – lenktynėse jie pasiekdavo 950–1000 AG.
1987–1988
1987 m. buvo duotas dvejų metų pereinamasis laikotarpis prieš uždraudžiant lenktynėse naudoti turbokompresorinius variklius. Šiuo laikotarpiu buvo naudojami varikliai nuo 1,5 L iki 3,5 L. Šiuos du sezonus čempionate dar dominavo turbokompresoriniai varikliai.
1989–1994
thumb|right|250px|[[1991 m. Formulės 1 sezonas|1991 m. Honda RA121E V12 variklis]] Nuo 1989 m. sezono čempionate buvo uždrausti turbokompresoriniai varikliai, palikdami tik natūralaus įpurškimo 3,5 L variklius. Šiuo laikotarpiu dominavo V10 tipo varikliai, išvystantys 675–690 AG. 1994 m. čempionate naudotas Ferrari variklis siekė 820 AG galingumą su sūkiais iki 15 800 per minutę.
1995–2005
Šiuo laikotarpiu lenktynėse buvo naudojami 3 L 650–950 AG galios varikliai. Nuo 1990 iki 1997 m. net penkis čempionų titulus laimėjo Renault variklius naudojančios komandos. Vėliau du čempionatus laimėjo Mercedes varikliai. 1996 m. Ferrari pakeitė savo variklį ir vietoj V12 pradėjo naudoti mažesnį ir lengvesnį V10 variklį. Jie siekė apie 800 AG galingumą.
2002 m. BMW variklis pasiekė 19 050 sūkių per minutę ir tapo pirmuoju varikliu 3 L V10 eroje perkopusiu 19 000 sūkių per minutę ribą. Kitais metais BMW variklis pasiekė dar didesnę 19 200 sūkių per minutę ribą, 900 AG galingumą ir svėrė mažiau nei 91 kg.
2006–2013
2006 m. variklių specifika pakeista į 90° V8 2,4 litrų, o minimalus svoris nustatytas ties 95 kg. Nepaisant sumažinto variklių tūrio, jų galingumas dažniausiai buvo didesnis. Toyota šių metų variklis siekė apie 740 AG ties 19 000 sūkių per minutę riba.
2007 m. visos variklių specifikacijos buvo įšaldytos dvejiems metams siekiant sumažinti išlaidas jiems. 2009 m. variklių sūkiai sumažinti iki 18 000 per minutę, o kiekvienas lenktynininkas per sezoną galėjo sunaudoti tik 8 naujus variklius.
2014–
Nuo 2014 m. sezono FIA pakeitė iki tol naudotus 2,4 L V8 variklius į 1,6 L V6. Tuo pačiu buvo ribojamas kuro patekimo kiekis į variklį, siekiant padidinti čempionato ekologiškumo. Variklių sūkiai ribojami iki 15 000 per minutę, nors dėl patikimumo lenktynėse retai viršija 12 000 sūkių.
2015 m. sezone į lenktynes sugrįžo Honda variklių gamintoja.
Šiuo laikotarpiu į Formulės 1 čempionatą sugrįžo turbokompresoriniai varikliai, paskutinį kartą naudoti 1988 m,
Formulės 1 variklių pergalių skaičius
Statistika iki 2019 m. rugpjūčio 18 d.
Paryškinti šiuo metu lenktynėse naudojami varikliai.
Lietuvių mokslo draugija
thumb|280px|Lietuvių mokslo draugijos narių grupė [[1912 m. Pirmoje eilėje: Jonas Jablonskis, Žemaitė, Petras Kriaučiūnas, Jonas Basanavičius, Liudvika Didžiulienė, Jonas Dielininkaitis; antroje eilėje: Vincas Palukaitis, Antanas Vileišis, Baltramiejus Čepulis, Adomas Sketeris, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Jonas Ambrozaitis; trečioje eilėje: Juozas Kairiūkštis, Jonas Spudulis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Mykolas Kuprevičius]] thumb|280px|Lietuvių mokslo draugija, 1912 m. Lietuvių mokslo draugija – 1907–1940 m. Vilniuje veikusi lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo organizacija. Įkurta 1907 m. balandžio 4 d. Jono Basanavičiaus iniciatyva.
Istorija
Lietuvių mokslo draugijos steigiamajame susirinkime draugijos pirmininku išrinktas Jonas Basanavičius, vicepirmininkais – Stasys Matulaitis ir Povilas Matulionis, sekretoriumi – Jonas Vileišis, iždininku – Antanas Vileišis, knygininku – Antanas Smetona; nariais – Juozas Tumas-Vaižgantas, Juozas Bagdonas ir Petras Vileišis. Draugijos pirmininko pareigas Jonas Basanavičius ėjo iki savo mirties 1927 m.
Lietuvių mokslo draugija vykdė lietuvių tautinės kultūros ugdymo darbą. Atliko lietuvių kalbos ir jos tarmių, taip pat antropologinius, archeologinius, istorinius tyrimus, kaupė biblioteką, archyvą ir muziejinius eksponatus. Leido mokyklinius vadovėlius.
1938 m. lenkų valdžia draugiją uždarė. Draugija atkūrė savo veiklą 1939 m. Lietuvai atgavus Vilnių. 1940 m. visas draugijos sukauptas turtas buvo perduotas Lituanistikos institutui, po to – Lietuvos mokslų akademijai, Vėliau Lietuvos mokslų akademija didžiąją eksponatų dalį perdavė Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejui, didžiąją dalį numizmatikos – Dailės muziejui.
Italijos futbolo varžybos 1907 m.
Italijos futbolo varžybos 1907 m.
Nick Cave
Nikas Keivas (, g. 1957 m. rugsėjo 22 d. Varaknabilyje, Viktorijoje, Australijoje) – australų dainininkas (ne operinis baritonas) ir dainų kūrėjas, geriausiai žinomas kaip roko grupės Nick Cave and the Bad Seeds narys.
Dabar gyvena Braitone ir Houve, Anglijoje.
Plačiasparnės čiuopiklinės kandys
Plačiasparnės čiuopiklinės kandys (Oecophoridae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Aktyvūs sutemose arba naktį.
Pasaulyje apie 3150, Europoje - 139 rūšys. Plačiausiai paplitusios Australijoje. Lietuvoje žinomos šios rūšys:
1649 m. Soboro teisynas
1649 m. Soboro teisynas, Soboro statutas – Rusijos teisės sąvadas, XVII a. teisės paminklas; pirmasis Rusijos teisės istorijoje teisynas, įtraukęs visų teisės šakų galiojančias normas, įskaitant ir vad. naujųjų įsakymų straipsnius (новоуказные статьи). 1649 m. priėmė Žemės soboras. Soboro teisynas galiojo iki 1832 m., kai buvo priimtas Rusijos imperijos įstatymų sąvadas (Свод Законов Российской империи).
Priėmimo aplinkybės
1649 m. Rusijoje buvo šimtai teisės norminių aktų, kurie ne tik paseno, bet ir prieštaravo vienas kitam. Teisinę painiavą (kolizijas) kėlė ir stichiškumas įvairių žinybų aktų, leistų esant kokios nors srities prikazų (Приказ, valdymo institucija) poreikiams. Taip pat nebuvo teisės taikymo vieningumo, koordinacijos: dažnai apie įsakymų knygų įrašus žinojo tik konkrečio prikazo valdininkai.
Be to ligtolinė teisės normų kazuistika buvo neveiksminga. Įstatymų leidėjas siekė reglamentuoti teisinius pagrindus, susisteminti.
Soboro statuto teisyną priimti paskatino ir 1648 m. Maskvoje įvykęs maištas (Соляной бунт); vienas iš maišto dalyvių reikalvimų buvo sukviesti Žemės Soborą ir parengti naują teisyną. Sukilimas buvo numalšintas, bet caras Aleksejus Michailovičius sušaukė Žemės soborą, tęsusį savo veiklą iki pat 1649 m. Soboro teisyno priėmimo.
Teisėkūra
Soboro teisyno nuostatomis siekta išdėstyti teisės normų sistemą pagal teisės šakas. Itin didelis dėmesys skirtas teisenos teisei.
Teisyno projektą rengė speciali komisija, pirmininkas – kunigaikštis N. I. Odojevskis (Н. И. Одоевский). Kiti komisijos nariai – kunigaikštis S. V. Prozorovas, F. F. Volkonskis, Gavrila Leontjevas ir Fiodoras Gribodojevas. Praktinė Žemės soboro veikla pradėta rugsėjo 1 d. Soboras turėjo peržiūrėti statuto projektą. Susirinkime buvo atstovaujama platiems visuomenės sluoksniams. Teisyno projekto skaitymai Sobore vyko 2 rūmuose: vienuose buvo caras, Bojarinų dūma ir Apšviestasis soboras, kituose – įvairių tarnybų atstovai.
Teisynas buvo išplatintas visuose Maskvos prikazuose. Sudarant sąvadą, nesiekta sukurti kodekso, o norėta tik apibendrinti visus teisės norminius aktus, juos suderinus bei panaikinus pasenusias normas. Dvarininkijos deputatai turėjo didelės įtakos priimant daugelį Teisyno normų. Kai kurios nuostatos priimtos bendru delegatų, Dūmos ir caro sutarimu.
1649 m. sausio 29 d. buvo pabaigta kurti bei redaguoti sąvadą. Jis buvo sudarytas iš 959 siaurų popierinių stulpelių. Pabaigoje – Žemės soboro narių parašai (315). Be to sudaryta knygos formos kopija, iš kurios 1649 m. teisynas buvo 2 kartus išspausdintas po 1200 egzempliorių. Teisynui saugoti Jekaterinos valdymo metais buvo sukurti sidabriniai apmatai.
Teisės technikos stadijos (pagal V. O. Kliučevskį):
Teisės šaltiniai
right|thumb|260px|[[Lietuvos statutas – vienas Soboro teisyno šaltinių]] Teisyno šaltiniai – Rusijos ir užsienio teisė.
Valstybinė teisė
Soboro statutas įtvirtino valstybės vadovo – caro – teisinį statusą, paveldomąją monarchiją. Taip pat reguliavo svarbiausias valstybės valdymo sritis (baudžiavos teisė – valstiečių pririšimas prie žemės), išvykimas iš šalies ir atvykimas į ją, dvarų statusas.
Baudžiamoji teisė
Nusikaltimų sistema:
Bausmių sistema: mirties bausmė (36 nusikaltimo sudėtyse), kūno bausmės, uždarymas į kalėjimą, trėmimas, garbės atėmimas, turto konfiskavimas, atleidimas iš pareigų, bauda.
Civilinė teisė
Civilinės teisės subjektais pripažinti tiek fiziniai, tiek ir kolektyviniai asmenys (baudžiauninkų bendrija). Civilinis veiksnumas įgyjamas 15-20 m.: 15 metų gali tvarkyti dvaro reikalus, prisiimti skolinius įsipareigojimus (asmens įkeitimas kaip prievolės įvykdymo garantija, кабальное обязательство), 20 metų – liudyti teisme.
Palyginus su iki tol galiojusiomis teisės normomis, išplėstas moters teisnumas (galėjimas įgyti teisių ir juridinių pareigų, jų apimtis) – pvz., našlė įgijo galių sudarant sandorius.
Pagrindiniai daiktinių teisių įgijimo pagrindai (įskaitant žemę):
Prievolių teisė XVII a. plėtojosi asmeninės atsakomybės (už skolas tampant baudžiauninku) už turtines prievoleslink. Žodinę sutarties formą vis dažniau keičia rašytinė. Tam tikriems sandoriams nustatyta valstybinė registracija (pirkimas – pardavimas ir nekilnojamo turto sandoriai).
Šeimos teisė
Santuokinis veiksnumas nustatomas papročių ir esamos praktikos (vyro – kaip ir civilinis veiksnumas- 15 m.). Asmeniui buvo leidžiama sudaryti ne daugiau kaip 3 santuokas per visą savo gyvenimą.
Šeimos galva – vyras; jis turi valdžią žmonos ir vaikų atžvilgiu. Nustatyta faktinė bendroji nuosavybė, žmonos pareiga paklusti vyrui. Valdžią vaikams tėvas išlaiko iki pat savo mirties. Už vaiko nužudymą tėvui skiriamas laisvės atėmimas (kalėjime), tačiau ne mirties bausmė (skiriama už pašalinio asmens nužudymą). Žmonoms už vyro nužudymą skiriama mirties bausmė – užkasimas į žemę gyvos žmonos.
Skyrybos leidžiamos su sąlyga: sutuoktinio pasitraukimas į vienuolyną, kaltinimai sutuoktiniui antivalstybine veikla, "žmonos nesugebėjimas turėti vaikų" (nevaisingumas).
Teisena
Teisyne detaliai reglamentuojama teismo veikla (tiek civilinė, tiek ir baudžiamoji teisena).
Įrodymai įvairūs: liudytojų parodymai (ne mažiau kaip 10 liudytojų), dokumentai, priesaika ant šventos knygos (крестное целование).
Procesinės priemonės buvo skirtos įrodymų gavimui, užtikrinimui:
Teisyno papildymai
Po teisyno priėmimo buvo priimtos naujos normos (новоуказные статьи):
Keletas statutų, taip pat vad. „nakazų“ (устав, наказ):
Reikšmė
Soboro statute apibendrintos pagrindinės rusų teisės XV–XVII a. vystymosi tendencijos, įtvirtinant atitinkamas modernias normas, naujus institutus absoliutizmo dvasioje. Teisynu pirmą kartą sistematizuota Rusijos teisėkūra, ryškūs pirmieji bandymai išskirti teisės normas pagal teisės šakas.
Soboro statutas – pirmasis spausdintas Rusijos teisės paminklas. Iki tiol teisė buvo viešinama balsu skaitant turgaus aikštėse bei šventovėse (tai buvo įtvirtinta pačiuose dokumentuose). Spausdinto įstatymo forma užkirto kelią galimiems piktnaudžiavimams (ypač tarnyba, teismais). Soboro teisynas – beprecedentinis teisės sąvadas Rusijos teisėkūroje. Pagal apimtį su juo lygintis gali nebent Стоглав, tačiau pagal teisės materijos apimtį statutas lenkia keletą kartų.
Vakarų valstybėse privatinė teisė buvo pradėta kodifikuoti keliais dešimtmečiais vėliau (Danske Lov, Danija) 1683 m., Sardinijos kodeksas 1723 m., Bavarijos civilinis kodeksas (1756 m.), Visuotinis Prūsijos žemės teisynas (1794 m.), 1804 m. Napoleono kodeksas (Civil Code), Austrijos civilinis kodeksas (1812 m.). Soboro teisynas palyginti su kitais privatinės teisės sąvadais buvo parengtas ir įsigaliojai per trumpą laiko tarpą – per pusmetį (968 straipsniai); priėmimą pagreitino pilietiniai neramumai miestuose. Napoleono kodeksas rengtas 4 metus (2 281 straipsniai), Vokietijos civilinis kodeksas nuo rengimo iki įsigaliojimo praėjo 27 metus (1873-1900 m.).
Musoma
Musoma  – miestas Tanzanijos šiaurėje, Viktorijos ežero rytinėje pakrantėje, prie Maros žiočių, netoli Tanzanijos, Kenijos ir Ugandos sienų sandūros. Maros regiono administracinis centras. Keliai į Arušą, Mvanzą, yra oro uostas. Verčiamasi daugiausia medvilnės auginimu, žvejyba. Musomoje ir jos apylinkėse gyvena 12 skirtingų etninių grupių.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo iš džitų žodžio Omusoma, reiškiančio neriją, seklumą. Nuo XX a. vid. pradėjo steigtis krikščioniškos misijos, o 1957 m. Musoma tapo vyskupijos centru.
Rodžerio Ekroido nužudymas
Rodžerio Ekroido nužudymas – vienas iš garsiausių anglų rašytojos Agatos Kristi kūrinių. Ši knyga pakylėjo ne tik autorės karjerą – ji įnešė naujų vėjų į to meto detektyvinį žanrą. Pirmą kartą išleista 1926 m. Britanijoje, leidėjas „Viljamas Kolinsas ir Sūnūs“.
Aprašymas
Pasakotojas – Daktaras Džeimsas Šepardas. Istorija prasideda nuo daktaro Šepardo pacientės misis Ferar savižudybės. Mažame Kingz Eboto miestelyje apie ją sklando vardą purvinantys gandai apie jos vyro, užkietėjusio girtuoklio, mirtį. Žmonės taip pat šneka apie jos santykius su kaimo skvairu, džentelmeniškų pažiūrų Rodžeriu Ekroidu. Ekroidas pasikviečia vakarienės savo gerą draugą daktarą Šepardą ir papasakoja jam viską apie misterio Feraro mirtį – gandai pasitvirtina. Pasirodo, kažkas dėl šito dar ir šantažavo misis Ferar. Pokalbio su daktaru Šepardu metu, Ekroidas vakariniu paštu gauna laišką nuo misis Ferar, kurį ji išsiuntė prieš savo mirtį. Rodžeris Ekroidas nusprendžia, kad jo mylimoji tame laiške parašė kas ją šantažavo. Jis praneša daktarui Šepardui, kad norėtų laišką perskaityti vienas. Bet šmeižėjo tapatybė taip ir lieka neatskleista – Ekroidas negali kalbėti, mat jam virš marškinių apykaklės styro durklas.
Oranžas
Oranžas (, provansališkai Arenjo) – miestas pietų Prancūzijoje, Vokliūzo departamente. Jame gyvena 27 989 gyventojai (1999 m.). Pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis. Miestas įsikūręs 21 km į šiaurę nuo Avinjono. Pagal vidutinę metų temperatūrą Oranžas yra karščiausias Prancūzijos miestas.
Oranžas garsėja savo romėniškąja architektūra. Mieste yra geriausiai Europoje išsilaikęs romėniškasis teatras, taip pat triumfo arka. Teatras, arka ir jų aplinka 1981 m. įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Baskija
thumb|250px|right Baskija (arba Baskų kraštas; ) – autonominė sritis šiaurės Ispanijoje, kartu dalis istorinio Didžiosios Baskijos regiono. Sostinė – Vitorija-Gasteisas. Siekia nepriklausomybės separatistinė grupuotė ETA.
Istorija
Administracinis regionas Baskija, kartu su Navara ir Šiaurės Baskija (dalis Prancūzijos) sudaro istorinį Baskijos regioną. Dėl to visa senoji autonominės srities istorija neatsiejamai susijusi su šio regiono istorija.
Rygos tarptautinis oro uostas
thumb|Bendras vaizdas (2020)
Rygos tarptautinis oro uostas – didžiausias oro uostas Baltijos šalyse.
Istorija
1973 m. pastatytas Rygos vakaruose. 1974 m. spalį atidarytas. Aeroflot jungė Rygą su TSRS miestais.
Latvijai atgavus Nepriklausomybę, modernizuotas. 1995 m. sujungtas su 26 miestais. 1996 m. skraidė 17 kompanijų. 1998 m. atnaujintas dizainas. 2001 m., su Rygos 800 metų jubiliejumi, atnaujintas. 2006 m. atidarytas pietinis terminalas. Planuojama statyti dar vieną, galintį kasmet aptarnauti <10 mln. keleivių.
Galima nuskristi į 31 valstybę.
Pervežimai
thumb|220px|airBaltic lėktuvas Rygos oro uoste Atlikta reisų: 2005 m. 34 552, 2006 m. – 40 162, augimas 16,2 %. Keleivių pervežta 32,9 % daugiau:
Šaudyklė
thumb|right|210px|Šaudyklė
Paulus Potter
Paulius Poteris (, Paulus Poetter, 1625 m. lapkričio 25 d.(?), Enkheizenas,  Nyderlandai – 1654 m. sausio 17 d. (?), Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas ir grafikas. Daugiausiai kūrė kaimo peizažus su gyvuliais.
Biografija
Paulius Poteris gimė Enkheizene. Pakrikštytas 1625 m. lapkričio 25 d. Jis buvo kilęs iš menininkų šeimos. Tėvas Pieter Simonsz Potter (1600–1652) buvo menininkas, motina Aaltje Paulusdr Bartsius buvo tapytojo Willem Bartsius sesuo. 1631 m. šeima persikėlė į Amsterdamą. Paulius Poteris mokėsi pas tėvą ir, tikėtina, pas tapytoją Claes Moeyaert (1590/1591–1655). 1642 m. Poterio vardas paminėtas tarp Harlemo tapytojo Jacob de Wet (1610–apie 1675) mokinių. Vėliau Paulius Poteris persikraustė į Delftą, kur 1646 m. rugpjūčio 6 d. įtrauktas į vietos tapytojų gildijos narius. 1647 m. jo šeima persikraustė į Hagą (ten dokumentuotas sesers krikštas) ir pats Paulius Poteris 1649 m. pažymėtas vietos tapytojų gildijos įrašuose. 1650 m. liepos 3 d. Paulius Poteris vedė Adriana Balcken Eynde, Hagos miesto architekto dukterį. 1649 − 1652 m. Paulius Poteris nuomavosi namą, kuriame anksčiau gyveno Janas van Gojenas (1596−1656).
Gali būti, kad su savo žmonos tėvo tarpininkavimu Paulius Poteris pradėjo gauti užsakymų tapybos darbams iš Amalia van Solms, princo Frederiko Hendriko Oraniečio našlės. Žinoma, kad Poteris nutapė vieną paveikslą jai, bet pilnai užsakymų neįgyvendino, nes 1651 m. jis buvo paduotas į teismą dėl paveikslų nepristatymo. Iki 1652 m. gegužės 1 d. Paulius Poteris grįžo į Amsterdamą daktaro Nikolo Tulpo kvietimu (to paties, kuris buvo susijęs su Rembrantu ir pavaizduotas paveiksle „Daktaro Nikolo Tulpo anatomijos pamoka“). Jis nutapė daktaro sūnaus Dirko Tulpo viso ūgio portretą ant žirgo. Paulius Poteris greit po to mirė nuo tuberkuliozės. Palaidotas Amsterdamo Nieuwezijdskapel 1654 m. sausio 17 d. Pauliaus Poterio kūryboje dominuoja kaimo vaizdai su gyvuliais. Jis laikomas vienu pirmųjų menininkų, kurie kūrė savotiškus gyvulių „portretus“. Jis paruošė apie 25 ofortus gyvulių tematika. Paulius Poterio mokiniai nežinomi, tapytojas Karel Dujardin (apie 1622−1678) patyrė jo įtaką. Žymiausiu Poterio paveikslu minimas natūralaus dydžio galviją vaizduojantis „Bulius“ (kitaip „Jautis“, Hagos Mauricheise).
Juozas Andrius
Juozas Andrius (1900 m. sausio 1 d. Panevėžyje – 1988 m. liepos 7 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos kartografas, topografas, karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.
Biografija
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. Kaune baigė Karo mokyklą. 1926–1940 m. dirbo Lietuvos kariuomenės štabo Karo topografijos skyriuje, kurį laiką buvo jo viršininkas. 1930–1934 m. dėstė Karo mokykloje. 1931 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų Topografijos skyrių. Iki 1940 m. dirbo trianguliacijos darbus ir ruošė Lietuvos žemėlapius. Voketijos okupacijos metais kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją.
Nuo 1953 m. dirbo Bostone (JAV), „Lietuvių enciklopedijos“ Kartografijos ir geodezijos skyriaus redaktorius. Sudarė daug Lietuvos istorinių, etninių ir religinių žemėlapių. 1968 m. žurnalo „Lietuvių dienos“ Los Andžele redaktorius. Buvo aktyvus lietuvių spaudos bendradarbis ir lietuvių išeivių visuomenės veikėjas.
Heistingsas
Heistingsas  – Jungtinės karalystės miestas Rytų Sasekso grafystėje prie Lamanšo sąsiaurio. Miestas yra už 39 km į rytus nuo Rytų Sasekso grafystės centro Luisas, 85 km nuo Londono ir pagal 2011 gyventojų surašymą turi 90 300 gyventojų. .
Istorija
Heistingsas žinomas nuo normanų įsiveržimo į Angliją laikų, kaip vienas iš penkių viduramžiais sąsiauryje buvusių uostų. Ilgus amžius Heistingsas buvo svarbus žvejybos uostas, nors dabar žvejyba yra smarkiai sumažėjusi, tačiau vis dar turi Anglijoje didžiausią ištraukiamų į krantą žvejybos laivų laivyną. Nuo 1760 metų miestas tapo mineralinių vandenų kurortu, o nutiesus geležinkelį – pajūrio kurortu.
Ankstyvoji istorija
Pirmą kartą miestas paminėtas VIII a. pabaigoje kaip Heistingas. Miesto pavadinimas siejamas su senos anglų genties vardu Haestingas, reiškiančiu „Haesto žmonės“. Apie tai, kad dar priešistoriniais laikais miesto vietoje būta gyvenvietės, liudija rastos strėlės su titnaginiais antgaliais ir bronzos amžiaus ginklai. Manoma, kad kai romėnai 55 ir 54 m. pr. m. e. įsiveržė į pietinę Angliją, čia jau buvo įkurtas uostas. Tuo metu romėnai pradėjo išgauti geležį iš geležies rūdos šalia miesto esančiame Veldeno uolyne ir uostas jiems buvo reikalingas. Romėnams palikus miestą, jis ėmė merdėti. Uostas buvo apleistas: Rytų Sasekso pakrantė visada kentėjo nuo grėsmingų audrų, kurios ardė pakrantę, tad ilgainiui uostas atsidūrė po vandeniu.
Haestino karalystė
Nuo VI a. iki 771 m. Heistingso teritorija priklausė Haestingo genčiai, kuri laikė save nepriklausoma karalyste nuo aplinkinių Rytų Sasekso ir Kento karalysčių ir bandė išlaikyti savo kultūrinį identitetą iki XI a. Tačiau 771 m. Mersijos karalius Ofa įsiveržė į Pietinę Angliją ir netoli Heistingso sumušė Haestingo genties kariuomenę, taip užbaigdamas Haestingo karalystės egzistavimą.
Viduramžių Heistingsas
Normanų užkariavimų pradžioje 1066 spalio 14 d. įvyko Heistingso mūšis, kuris svarbus Anglijos istorijoje. Nors Normanai išsilaipino pakrantėje tarp Heistingso ir Istborno ir mūšis vyko už 13 km, manoma, kad normanų stovyklavietė buvo miesto pakraštyje, kur buvo pakankamai vietos. Mūšyje Vilhelmas I Užkariautojas nugalėjo paskutinį saksų karalių Haroldą II ir vėliau pats karūnavosi Anglijos karaliumi.
Pilis
Vilhelmas I liepė 1067 m. pastatyti mūrinę Heistingso pilį, kaip manoma, panaudojant buvusios saksų pilies įtvirtinimus. thumb|right|Pilies likučiai Vėliau karalius Jonas Bežemis 1216 m. liepė ją dalinai nugriauti, kadangi ją valdantys kunigaikščiai jo nepalaikė. 1287 m. prastas oras sukėlė didžiausius potvynius ir tikriausiai sunaikino didžiąją dalį senamiesčio. Tai buvo dešimtmečius vykusių audrų kulminacija: nuo 1236 m. ir ypatingai didelių audrų 1250 ir 1252 m., kurių metų Heistingsas buvo smarkiai nuniokotas. Kai pasikeitė kranto linija, dalis pilies nugriuvo. 1308 m. Eduardas II dalinai atstatė pilį. 1331 m. Eduardas III dėl to, kad pilis prarado karinę reikšmę ir reikalavo daug lėšų atstatymui, leido joje apsigyventi vienuoliams, kurie ten išbuvo iki 1546 m. 1339  ir 1377 m. miestą sudegino prancūzai.
Uostas
Miesto gyvenimas visada buvo susijęs su jūra ir uostu. Heistingso uostui trūko natūralaus molo, kuris apsaugotų laivus nuo atviros jūros bangų. Keletas bandymų pastatyti dirbtinę užkardą baigėsi nesėkme, įsiaudrinusi jūra sunaikindavo žmonių statinius.
1595 m. buvo bandoma pastatyti molą iš didelių akmenų, bet 1596 m pabaigoje audros jį nuplovė, dar buvo bandoma pastatyti medinę užtvarą, bet 1597 m. lapkritį audra ir ją sugriovė.
1611 ir 1621 m. buvo bandoma ją pataisyti, bet darbai sustojo, nes pritrūko lėšų. 1656 m. audra uosto molą galutinai sugriovė ir jo nebuvo bandoma atstatyti iki 1896 m.
Dura-Europas
Dura-Europas – senovinis miestas rytų Sirijoje, netoli Irako sienos ir Abu Kamalio miesto, prie Kalat es Salihijos kaimo. Įsikūręs ant skardžio, prie dešiniojo Eufrato upės kranto.
Heistingsas
Uostas
Paskutinis bandymas pastatyti didžiulį, į jūrą išsikišusį molą 1897 m. irgi nepavyko – šį kartą todėl, kad jam pabaigti pristigo pinigų. O Antrojo pasaulinio karo metu ji buvo dalinai susprogdinta, tam, kad ja negalėtų pasinaudoti nacistinė Vokietija, jei bandytų įsiveržti į Angliją.
Dura-Europas
Istorija
Miestas įkurtas Seleukidų dinastijos 303 m. pr. m. e. kaip punktas prekybiniame rytų-vakarų kelyje pagal Eufrato upę. Ties Dura-Europu vyko perkėla per Eufratą kelyje tarp Antiochijos ir Seleukijos. Miestas buvo pastatytas pagal žymaus architekto Hipodamo modelį, miesto planas buvo stačiakampis, su centrine agora. II a. pr. m. e. Dura-Europas buvo užimtas Partų imperijos. Mieste gyveno įvairių tautybių žmonės, jame rasta užrašų graikų, lotynų, hebrajų, aramėjų, sirų, hatriečių, palmyriečių, vidurine persų, safaitų kalbomis. 165 m. miestą užkariavo romėnai. 256–257 m. Durą-Europą užpuolė Sasanidai, vadovaujami Šapūro I. Po šio antpuolio miestas buvo apleistas ir dingo po smėliu.
Heistingsas
Miestas
Heistingso miestas minimas 1086 m. surašymuose, kur jam priskirta ir aplink esanti teritorija Rytų Sasekso grafystėje. Miestą valdė valdytojas. Vėliau, pagal Elžbietos I 1589 m. nurodymą, valdytojas buvo pakeistas meru.
1618 m. mieste įvyko didelis gaisras, po kurio buvo uždrausta dengti namus šiaudiniais stogais. Miestas buvo nedidelis, uostas merdėjo. thumb|Senamiestis
Dura-Europas
Istorija
thumb|250px|left|Sinagogos freska
Heistingsas
Miestas
Kaip ir kiti pakrantės miestai Heistingsas ženkliai išaugo, kai buvo sujungtas geležinkeliu su kitais miestais ir kai Viktorijos laikais paplito mada atostogauti pajūryje. Gyventojų skaičius pradėjo augti: 1801 m. Heistingse gyveno apie 3175 gyventojai, o 1831 m. jau viršijo dešimt tūkstančių. Gyventojų ir toliau daugėjo: 1891 m. jau buvo beveik 60 000, o 2011 m. surašymo duomenimis – 90 300 gyventojų.
Dura-Europas
Archeologija
Nors Dura-Europas buvo minimas daugelyje šaltinių, jis nebuvo atrastas iki pat XX a. Jį atrado vienas britų karys 1920 m., Arabų sukilimo metu. Netrukus pradėti archeologiniai kasinėjimai. Mieste rasta virš šimto papirusų ir pergamentų įvairiomis kalbomis. Atkastos žydų sinagogos liekanos su aramėjišku įrašu, žyminčiu 244 m. Joje rastos gerai išsilaikiusios freskos. Taip pat atkastas seniausias žinomas krikščionių namas-bažnyčia, datuojamas 235 m. Jame taip pat rasta freskų vaizduojančių Kristų Ganytoją, Adomą ir Ievą, Dovydą ir Galijotą. Kitas svarbus rastas pastatas – mitraistų šventykla, datuojama tarp 168–171 m. Taip pat išlikę Palmyros vartai, dalis sienų ir įtvirtinimų, Baalo šventykla, citadelės ir rūmų liekanos, pretoriumas ir kt.
Heistingsas
Miestas
Senamiestis yra išsidėstęs slėnyje tarp Vakarinės kalvos, ant kurios stovi pilies griuvėsiai ir Rytinės kalvos. Nuo karalienės Viktorijos laikų miestas plėtėsi į vakarus ir šiaurę. 1875 m., prie Heistingso buvo prijungta St. Leonards-on-Sea gyvenvietė .
Senamiestyje yra daug siaurų gatvelių. Senamiesčio architektūra apima laikotarpį tarp viduramžių ir Viktorijos laikų. Vienas iš seniausių pastatų – teismo pastatas. Prie senųjų pastatų priskiriamas Senamiesčio merijos pastatas, kuriame dabar įsikūręs muziejus.
Ekonomika
right|thumb|Molas ir žvejybos laivai Iki turizmo išvystymo mieste žvejyba buvo svarbiausia veikla Heistingse. Į krantą ištraukiamų nedidelių žvejybos laivų laivynas Stade prieplaukoje lieka didžiausiu Anglijoje. Šis laivynas šalia Heistingso uolų laikomas mažiausiai 400, o gal ir 600 metų senumo. Tai susiję su šalia esančia žuvimi turtinga Rye įlanka.
Teatrai ir kinas
Mieste yra du teatrai: Baltosios uolos teatras ir „Stable“ teatras. Baltosios uolos teatras yra skirtas gastroliuojančių meno kolektyvų pasirodymui, pantonimam, komedijoms, šokiams ir muzikai. „Stable“ statomi daugiausia vietiniai kūriniai, be to, čia veikia menų parodų centras. „Phoenix“ menų centre, esančiame prie Viljamo Parkerio sporto kolegijos, taip pat statomos vietinės pjesės ir pristatomos mokyklose. Mieste yra du kino teatrai: priešais meriją yra nedidelis Odeono kinoteatras, o senamiestyje – „Electric Palace“ kinoteatras.
Muziejai
thumb|right|Žvejų muziejus Heistingse yra keturi muziejai:
Mieste yra visa eilė muziejųː Heistingso muziejus ir meno galerija, senamiesčio muziejus, Heistingso žvejo muziejus, sudužusių laivų muziejus.
Heistingso muziejus ir meno galerija daugiausia rengia su miesto istorija susijusias parodas, kaip rašytojo ir gamtosaugininko Grėjaus Aulo (Grey Owl), gimusio Heistingse, bet 17-kos metų išvykusio į Kanadą
Senojo miesto merijos muziejus eksponuoja senamiesčio istoriją.
Žvejo muziejus, esantis buvusioje žvejų bažnyčioje, yra skirtas Heistingso žvejybos ir laivybos istorijai.
Pieščanikai
Pieščanikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Grudeko ir apie 27 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Heistingsas
Muziejai
Miesto senamiestyje 2012 m. buvo pastatyta Džervudo galerija, kurioje rodomi britų dailininkų darbai, taip pat rengiamos ir dailės parodos.
Parkai
Mieste yra daug parkų, vienas iš populiariausių yra 1882 m. Velso princo ir princesės įkurtas Aleksandro parkas.
Švietimas
Mieste yra keturios vidurinės mokyklos ir „Sasekso kranto kolegija“, kuri ruošia: meno, verslo, statybos, sveikatos, aptarnavimo, mokymo vidurinės grandies specialistus. bei Viljamo Parkerio sporto kolegija.
Mieste yra Braitono universiteto padalinys - Universitetinis centras, įkurtas 2003 m. Nuo to laiko jis išaugoː 2011 m. pagal 33 programas studijavo 700 studentų, tačiau 2016 m. pabaigoje buvo priimtas sprendimas, kad Braitono universitetas palieka Heistingsą, o aukštąjį mokslą toliau teiks Sasekso kolegija, įkurdama naują universitetinį centrą.
Sportas
Nuo 1981 m. kiekvienais metais vyksta Heistingso pusės maratono varžybos, į kurias atvyksta bėgikai iš visos šalies. right|thumb|Pusės maratono bėgikai
„Hastings United“ futbolo klubas, įkurtas 1894 m., žaidžia regioninėje, pusiaumėgėjų, Istmiano lygos Premjer divizione. Mieste yra dar keletas futbolo klubų žaidžiančių Rytų Sasekso lygoje.
Mieste taip pat yra kriketo klubų, iš kurių didžiausias „Hastings Prior“. Viljamo Parkerio sporto kolegijos bazėse glaudžiasi Heistingso ir Bekshilis Bekshilio regbio klubai, Heistingso lengvosios atletikos klubas.
Nuo 1920 m. Heistingse vyksta Heistingso tarptautiniai Naujametiniai šachmatų turnyrai, kurie prasideda prieš Naujuosius metus ir baigiasi jau po jų. Apie tai, kad jie plačiai žinomi šachmatų pasaulyje, liudija tai, kad visi iki Gari Kasparovo, išskyrus Robertą Fišerį, pasaulio čempionai žaidė Heistingso turnyre: Emanuelis Laskeris (1895 m.), Chosė Raulis Kapablanka (1919, 1929/30, 1930/1 ir 1934/5 m.), Aleksandras Aliochinas(1922, 1925/6, 1933/4 ir 1936/7 m.), Maksas Euvė (1923/4, 1930/1, 1931/2, 1934/5, 1945/6 ir 1949/50 m.), Michailas Botvinikas (1934/35, 1961/2 ir 1966/7 m.), Michailas Talis (1963/4 m.), Tigranas Petrosianas (1977/8 m.), Borisas Spaskis(1965/6 m.), ir Anatolijus Karpovas (1971/2 m.).
Italijos futbolo varžybos 1908 m.
Italijos futbolo varžybos 1908 m.
Komersantas
Komersantas gali reikšti:
Čečiškiai (Biržai)
Čečiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, Pyvesos kairiajame krante, 6 km į pietus nuo Kučgalio. Vakarinė kaimo dalis yra Kupiškio rajone. Kaimo pakraščiu Pyvesą teka Vainupio upelis.
Tarpukariu priklausė Rokiškio apskrities Pandėlio valsčiui. 1923 m. buvo 15 ūkių.
Louis-Ferdinand Céline
thumb|Louis-Ferdinand Céline