cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pranas Lavinskas
Biografija
Į JAV atvyko 1907 m. Dirbo Pensilvanijos anglių kasyklose. Nuo 1928 m. gyveno Detroite. Dalyvavo lietuvių socialistų organizacijų veikloje. Pats platino ir kolekcionavo JAV lietuvių spaudos leidinius, parengė ir savo lėšomis išleido 170 laikraščių ir žurnalų bibliografinę apžvalgą. Bendradarbiavo laikraščiuose „Skardas“, „Žarija“.
Žemutinio Changajaus aimakas
Žemutinio Changajaus aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimakų. Teritorija yra į pietvakarius nuo šalies centro. Sostinė – Arvajcheras.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis Aimakas padalintas į 19 sumų:
Generolas leitenantas
thumb|180px|Lietuvos sausumos pajėgų generolo leitenanto antpetis Generolas leitenantas – generolo rangas sausumos kariuomenėje bei oro pajėgose. Rangas yra aukštesnis už Brigados generolą ir už generolo majoro, bet žemesnis už generolo laipsnį.
Lietuvoje
Lietuvos ginkluotosiose pajėgose – vienas iš aukščiausių karinių laipsnių (žemiau generolo). Pulkininko ir generolo laipsniai suteikiami prezidento dekretu, pasiūlymus dėl aukštesnių laipsnių teikia krašto apsaugos ministras.
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo generolo leitenanto laipsnis Lietuvoje suteiktas Lietuvos kariuomenės vadams:
Eglėlindžiai
Eglėlindžiai (Gaurotes) (sin. Carilia) – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Diversijų ir žvalgybos grupė
Diversijų ir žvalgybos grupė, DŽG  – specialiosios paskirties padalinys, naudojamas žvalgybai ir diversijoms priešo užnugaryje karo metu ir prieš pradedant karo veiksmus. Tokių grupių tikslas būna dezorganizuoti užnugario dalinių veiklą, naikinti ar išvesti iš rikiuotės svarbias pramonės įmones, transporto ir ryšių objektus, karinius objektus, rinkti informaciją apie priešo dalinius, įtvirtinimus, infrastruktūrą ir pan.
DŽG paprastai būna armijos ar laivyno specialios paskirties nuolatinis padalinys, kurio nariai specialiai apmokomi. Jie mokomi minuoti ir sprogdinti, naudotis savo ir priešininko ginklais, šokti su parašiutais, naudotis akvalangais ir alpinistine įranga. Jie būna labiau fiziškai ir psichologiškai parengti nei įprastinių kovinių dalinių kareiviai, paruošti ilgai autonomiškai veikti priešo užnugaryje.
Vykdydamos gautas užduotis DŽG veikia paprastai slapčiomis, per trumpą laiką įveikia didelius nuotolius. Nedidelis grupių dydis leidžia išlaikyti slaptumą ir judrumą, tai sunkina jų paiešką ir sunaikinimą.
Kai kurie karo istorikai mano, kad Vokietijai užpuolus TSRS gerai suplanuoti ir suderinti vokiečių kariuomenės diversantų veiksmai gana smarkiai dezorganizavo TSRS karinių dalinių ryšius ir pervežimus vakarinėse TSRS dalyse, prie valstybės sienos. Tai dezorganizavo ir tarybinių dalinių veiklą, kas trukdė juos efektyviai naudoti ginantis nuo atakuojančios Vokietijos kariuomenės.
Aleksandras Gordevičius
Biografija
1918 m. baigė Sankt Peterburgo (Rusija) civilinių inžinierių institutą.
Projektai
miniatiūra|200px|right|Namas Putvinskio g. 68 (Kaunas) Pastatai retrospektyvizmo, art deco, modernizmo ir kitos stilistikos.
Diversijų ir žvalgybos grupė
Teisiniai DŽG veiklos aspektai
Diversinių žvalgybos grupių veikla reguliuojama tarptautinės ir karinės teisės normų. Pagal tarptautines sutartis ir kariavimo įstatymus diversiniai veiksmai leidžiami tik karo metu ir nukreipti prieš priešo valstybės, kuriai oficialiai paskelbtas karas, ginkluotųjų pajėgų ir karinio pramoninio komplekso objektus; ryšių sistemas ir transportą.
Šias taisykles pažeidžianti veikla vertinama kaip terorizmas, vedantis prie DŽG narių ir nusikalstamus įsakymus jiems davusių lyderių kriminalinės atsakomybės už karo nusikaltimus.
Pagal tarptautinės humanitarinės teisės teisės normas DŽG nariai yra kombatantai, jiems leidžiama vykdyti diversinius veiksmus prieš:
Draudžiami diversiniai veiksmai prieš:
Vykdydami savo užduotis DŽG nariai turi vilkėti karinę uniformą ar regimus savo valstybės skiriamuosius ženklus. Žvalgybinių duomenų rinkimas ar diversijų vykdymas vilkint priešininko uniformas ar civilinius drabužius vertinami kaip špionažas ar terorizmas, juos vykdantys nariai praranda kombatantų statusą, paimti į nelaisvę jie neturi karo belaisvių statuso ir baudžiami bendra kriminaline tvarka.
Šiuo požiūriu DŽG skiriasi nuo teroristinių grupių, nes jų veikla reglamentuota teisės, jos priklauso ginkluotosioms pajėgoms ar specialiosioms tarnyboms.
Novorusijos vėliava
250px|miniatiūra|dešinėje|Novorusijos federacijos vėliava (projektas) Novorusijos vėliava – vienas iš nepripažinto valstybinio darinio Novorusijos Federacijos valstybinių atributų. Tai simbolikos komisijos pateiktas projektas, kuris nėra oficialiai patvirtintas.
Aprašas
Novorusijos federacijos valstybinė vėliava yra stačiakampė trispalvė su trimis horizontaliomis vienodo pločio juostomis: viršuje balta, viduryje geltona (auksinė), apačioje juoda. .
Vėliavos spalvos atitinka buvusią Rusijos imperijos vėliavą (1858–1896 m.), kuri vadinta dar ir „dinastine Romanovų vėliava“. Projekto autorių nuomone šis panašumas sieja vėliavą būtent su Novorusija, nes Novorusijos gubernijos istorija siejama būtent su Romanovų dinastijos laikais.
Be oficialios vėliavos spalvų traktuotės simbolikos komisija pasiūlė ir neoficialią traktuotę:
2014 m. rugpjūčio 22 d. Novorusijos parlamentui pateikti du įstatymų projektai. Pirmas siūlo valstybine vėliava laikyti dabartinę karinę vėliavą. Kitas projektas – baltai geltonai juodą trispalvę. .
Karinė Novorusijos vėliava
250px|miniatiūra|dešinėje|Novorusijos karinė vėliava 2014 m. rugpjūčio 13 d. Novorusijos simbolikos komisija pateikė Novorusijos ginkluotųjų pajėgų vėliavą: raudona vėliava su mėlynu šv. Andriaus kryžiumi su baltais apvadais (fimbra). Vėliavos kūrėjai teigia, kad:
2014 m. rugpjūčio 22 d. Novorusijos parlamentas patvirtino karinę Novorusijos vėliavą.
Ančiuvinės
Ančiuvinės  (Engraulidae) – silkiažuvių šeima. Kūnas ilgas, apaugęs stambiais cikloidiniais žvynais, balkšvai sidabriškas, dažnai su metalinio atspalvio juostele šonuose. Galva didelė, plokščia iš šonų. Akys didelės. Dantys maži, išsidėstę viena eile. Analinis pelekas ilgesnis už kitų silkinių žuvų. Ikreliai dažniausiai elipsės ar lašo formos.
Paplitę visų vandenynų tropinio ir vidutinio klimato juostose. Dauguma jūrinės pelaginės žuvys, gyvenančios pulkais.
Šeimoje yra 16 genčių, 142 rūšys.
Girionių parkas
left|140px
thumb|right|220px|Apžvalgos aikštelė žiemą thumb|right|220px|Viena iš kūdrų thumb|right|220px|Betoninis tiltelis
Girionių dendrologinę vertę turintis parkas – valstybės saugomas parkas, esantis į pietryčius nuo Kauno, ties Kauno miesto ir rajono riba, Girionyse. Parkas veši Nemuno slėnio kairiajame krante, bei vaizdingoje, dambų ir slėnių išraižytoje viršutinėje terasoje, buvusių Raguolių ir Pakalniškių kaimų žemėse. Parkas driekiasi marių pakrante, kur rytų pusėje ribojasi su Miškų ir aplinkos inžinerijos kolegijos teritorija, iki Laumėnų gatvės, Raguolių miško, vakarinėje – su Vaišvydava, kur apima Pakalniškių piliakalnį ir už jo į miesto pusę, kurioje yra tik nedidelė dalis – apie 0,5 ha šio parko, o visas parkas siekia 104,45 ha.
Girionių parkas yra didžiausias pokario metais įveistas ir vienas jauniausių parkų Lietuvoje. Jo 104,4 ha plotas (o kartu su Raguolių pušynu, kuris tvarkomas kaip parkas, beveik 250 ha) sąlyginai skirstomas į dvi dalis: miško parką, kuriame vyrauja savaiminių rūšių medžiai ir krūmai, bei dendrologinį parką, kuriame auga daugiau kaip 250 rūšių bei formų medžiai ir krūmai. Dėl ypatingo reljefo ir dėl to, kad netoli yra Kauno marios, parkas įgauna išskirtinę estetinę vertę, todėl jame yra puikios sąlygos tiek rekreacinei, tiek pažintinei ir visuomenės ekologinio ugdymo veiklai. Įrengtas Girionių parko mokomasis-pažintinis takas, vedantis geologų įvertinto Girionių erozinio kalvyno nuokalnėmis ir įkalnėmis. Priešingoje kelio pusėje įsikūręs Dubravos arboretumas. Parko teritorijoje yra Pakalniškių piliakalnis, taip pat Pirmojo pasaulinio karo liekana – Vaišvydavos blindažas. Kalvų ir kalvelių viršutinėse dalyse dar išlikę Antrojo pasaulinio karo metais iškastų apkasų duobės.
Šiam botaniniam gamtos paveldo objektui taikomi bendrieji apsaugos reglamentai, pagal kuriuos draudžiama kasti, arti žemę, perkelti į kitą vietą riedulius, išskyrus atvejus, jei šie darbai susiję su paveldo objektų eksponavimu, naudojimu ar tvarkymu; statyti statinius, nesusijusius su paveldo objektų eksponavimu ar tvarkymu.
Istorija
Parke pastatytos kelios medžio skulptūros, 1981 m. iškasti tvenkiniai, daugelis takų nužvyruoti. Buvo tvarkomas ir į šiaurės rytus nuo parko esantis Raguolių miškas bei Kauno marių apsauginiai želdiniai Žaisos slėnio zonoje. Ši teritorija palaipsniui paversta miško parku – sudėtine Girionių parko dalimi.
Parke pasodinta medžių atmintinų įvykių proga ir žymių miškininkų atminimui pagerbti. Pirmasis paminklinis ąžuolas pasodintas 1960 m. rudenį, pažymint Miškų instituto dešimtmetį. Vėliau netoli centrinių rūmų pasodinti nusipelniusių miškininkų Leonardo Šerno, Antano Kvedaro, Jono Kuprionio, Marijono Daujoto, Benedikto Labanausko atminimui skirti medžiai. Nuo 1963 m. šalia tako, vedančio nuo gyvenvietės į marių pakrantę, kiekvienos Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegijos laidos absolventai pasodindavo po ąžuoliuką.
Parko bioįvairovė
Per penkis dešimtmečius bendromis Miškų instituto, Miškų ūkio technikumo (dab. Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija) ir Miškų tyrimo stoties (dab. Dubravos eksperimentinė mokomoji miškų urėdija) pastangomis sukurtas vienas didžiausių ir turtingiausias medžių ir krūmų rūšimis Lietuvos parkas. Tai gamtinis kompleksas su ryškiais kraštovaizdžio elementais, geologinėmis vertybėmis ir išlikusia turtingos sudėties laukine augmenija.
Parko želdiniai išdėstyti kraštovaizdžio–peizažiniu principu, jie sodinti didesnėmis ir mažesnėmis grupėmis. Vietomis pasodinti mišką primenantys stambesni guotai. Kalvelių šlaituose ir slėniuose paliktos aikštelės. Suformuoto kultūrinio kraštovaizdžio erdvėje vyksta natūralūs laukinės augmenijos vystymosi procesai.
Parke auga 255 medžių ir krūmų rūšys bei porūšiai. Parke yra medžių, priskiriamų valstybiniam genetiniam fondui. Tačiau vien sumedėję želdiniai neatspindi visos parko bioįvairovės. Didelė šių vietų biologinė vertybė – statesniuose šlaituose, žemės ūkiui netinkamuose, tačiau ganomuose, o vietomis – ir šienaujamuose plotuose išlikusi augmenija. Retųjų augalų, išlikusių suformuotose parko aikštelėse, egzistavimas dabar visiškai priklauso nuo pievų šienavimo. Prieš keletą metų visiškai sumažėjus ganiavai ir šienavimui, po tankiais aukštažolių sąžalynais pradėjo nykti gležni pievų augalai. Įspūdinga vienalapės driežlielės augavietė, kasmet vis labiau užtemdoma atsigaunančiais varpiniais, vėdryniniais augalais. Parke rastos saugomos pievinė vištapienė, siauralapė smiltė.
2001 m. pradėta inventorizuoti visus retus ir saugomus Girionių parko augalus. Rasti šie, į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti augalai: dirviniai bei meškiniai česnakai, melsvieji gencijonai, statieji atgiriai, raudonosios bei baltijinės gegūnės, tamsialapiai skiautalūpiai, pieviniai šalavijai, gebenės lipikės. Nustatytos jų išplitimo ribos. Apie pievinės vištapienės, siauralapės smiltės išplitimą galima vadovautis tik mokslininkų nuorodomis. Dauguma augalų, išskyrus gegūnes ir meškinį česnaką, priskirtini sauspievių bendrijoms. Bet kokie pievų režimo pokyčiai neigiamai veiktų jų populiacijų gyvybingumą. Per daug intensyvus šienavimas darosi pražūtingas kai kuriems pievų augalams. Prieš keletą dešimtmečių parko centrinėje dalyje, taip pat stadiono pakraščiuose buvo smarkiai išplitę muilinės gubojos, kurios ilgainiui visai sunyko. Manoma, jog tam neigiamą įtaką darė kasmet besikaupianti organinė medžiaga ir plotų užtamsinimas, bloginantis šio šviesamėgio smėlynų augalo aplinką, o kartu ir atsiradęs poreikis dažniau šienauti su vejapjovėmis.
Po jaunais medeliais iki šiol išsilaikė pieviniai augalai. Medžiams baigiant užtamsinti plotą, smarkiai nyksta pievinio šalavijo augavietė. Juos užtamsino paprastojo ąžuolo želdiniai. Tankiuose ąžuolo želdiniuose įsikūrė gausi dvilapių blandžių kolonija. Vietomis plinta miškinės gluosvės, rusvosios lizduolės, gegužinės žvynšaknės.
Smarkiai plinta atvežtiniai augalai: kanadinės konyzos, vienamečiai šemeniai, Sosnovskio barščiai, smulkiažiedės sprigės. Kai kurie invaziniai augalai yra toleruotini dėl jų dekoratyvumo. Tai galima pasakyti apie Pakalniškių piliakalnio papėdėje plintančius gumbinius pelėžirnius, marių šlaituose prie Girionių išplitusias smiltynines rugiaveides. Retsykiais pasitaikantys pievų gaisrai pakeičia pievų augmeniją, sunaikina kai kuriuos augalus. Greta griaunamojo poveikio gaisrai sudaro sąlygas kai kuriems augalams išlikti, pvz. laukiniams česnakams, smiltyniniams lendrūnams.
Parke buvo įveistos gebenės lipikės, meškiniai česnakai, tuščiaviduriai rūteniai. Mažėjant pievų naudojimui, visiškai nebepašalinant žolės nei šieno, plotuose kaupiasi organinė medžiaga. Tokios vietos pasidengia tankiu varpinių žolių kilimu, o anksčiau čia rasdavę prieglobstį trapūs smėlynų augalai išstumiami. Tai pasakytina apie siauralapę smiltę, dirvinį česnaką. Didelę retų augalų dalį sunaikino ištvinę Nemuno vandenys, sukeliantys krantų griūtis, Girionių poilsiaviečių lankytojai.
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų grybų parke priskaičiuotos 6 rūšys: tikrinis blizgutis, Šveinico rudapintė, dubioji laibė, piengrybis grūzdas, baltoji žvynabudėlė, didysis kukurdvelkis. Greta jų auga kiti reti grybai: pilkieji kazlėkai, skujinės musmirės, grakštieji kazlėkai, taurelinės juosvabudės.
Justice
Justice – Grammy apdovanojimą laimėjęs prancūzų elektroninės muzikos duetas, kurį sudaro Gaspard Augé (g. 1979 m. gegužės 21 d.) ir Xavier de Rosnay (g. 1982 m. liepos 2 d.).
Justice yra vienas sėkmingiausių įrašų kompanijos Ed Banger Records projektų. Geriausiai žinomas yra debiutinis Justice albumas † (2007 m., dar vadinamas Cross). Jis nominuotas 50-ajam Grammy apdovanojimui (2007 m.) kaip geriausias elektroninės ir šokių muzikos albumas.
Naudojama įranga
Justice muzikos kūrimui ir atlikimui naudoja kompanijos „Apogee Digital“ programinį produktą „Ensemble“, Power Mac G5 kompiuterį, specialiai duetui sukurtą sintezatorių „Valentine“ (taip pat – keletą kitų analoginių sintezatorių) ir „Cubase“ programinę įrangą. Grodami gyvai, Justice naudoja minėtąjį „Valentine“, du „JazzMutant Lemur Input Device“ kontrolerius, du MacBook Pro kompiuterius, kuriuose veikia Ableton Live, „Korg microKORG“ sintezatorių-vokoderį, „AKAI MPD24“ kontrolerį, „Korg ZERO 8“ ir „Pioneer DJM800“ mikšerius.
Prie atlikėjų iš abiejų pusių paprastai stovi po aštuonias „Marshall“ kolonėles (iš viso jų – 16).
Tokijo vertybinių popierių birža
thumb|150px|Tokijo vertybinių popierių birža Tokijo vertybinių popierių birža (,, TSE/TYO) – vertybinių popierių birža, įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje. Tai didžiausia Japonijoje ir trečia pasaulyje pagal prekybos apimtis vertybinių popierių birža. Įkurta 1878 m. Joje įregistruota daugiau kaip 3670 šalies ir užsienio įmonių, su rinkos kapitalizacija, viršijančia 5,6 trln. JAV dol. Yra užsienio biurų Niujorke, Londone, Honkonge, Singapūre, Pekine. Svarbiausias Tokijo vertybinių popierių biržos indeksas, kuris parodo, kaip kinta vertybinių popierių kursai biržoje, yra NIKKEI 225 indeksas.
Pola
Pola   – upė Rusijoje, Novgorodo ir Tverės srityse.
Aukštupyje upė suformuoja slėnį stačiais 30–50 m krantais. Tėkmė greita, daug slenksčių. Po santakos su Polometu sulėtėja ir išsiplečia iki 50–60 m. Netoli žiočių jungiasi prataku su Lovate. Kartu su Lovate suformuoja 400 km² ploto deltą Ilmenio ežere.
Visi didžiausi intakai dešinieji, didžiausias – Polometė.
Čimbariškės
Čimbariškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės rytus nuo Avižienių, 3 km į šiaurę nuo Riešės.
Cirkliškio piliakalnis
Cirkliškio piliakalnis ir gyvenvietė (A1066KP) – piliakalnis ir gyvenvietė Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Cirkliškio kaime, 1 km į pietvakarius nuo Švenčionių, 0,5 km į rytus nuo kelio į Vilnių, apie 0,4 km į rytus nuo Cirkliškio dvaro rūmų, parke.
Piliakalnis
left|thumb|240px|Piliakalnio aikštelėKalvą, dar vadinamą Perkūnkalniu, iš šiaurės vakarų juosia Kūnos upelio, iš pietvakarių - Cirkliškio ežero slėnis. Šlaitai 10–11 m aukščio. Aikštelė ovali apie 30 x 20 m. Jos rytiniame, vakariniame ir pietiniame pakraščiuose yra 0,6-1,2 m aukščio pylimas. Piliakalnio pietryčių ir šiaurės rytų šlaitas sutvirtintas 1 m aukščio, o vakarų - dviem, 2 m ir 1 m aukščio pylimais. Pietvakarių papėdėje yra senovinės gyvenvietės liekanų, rasta geležies gargažių.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1958 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1979 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
2004–2006 m. vyko piliakalnio tvarkymo darbai, piliakalnis tapo patraukliu ir prieinamu objektu kultūriniam turizmui.
Indukcinis jutiklis
thumb|Indukcinis jutiklis Indukcinis jutiklis yra bekontaktis metaliniams objektams aptikti ar matuoti skirtas prietaisas, kuriame panaudojami elektromagnetinės indukcijos fizikiniai dėsniai.
Veikimo principas
Įjungus jutiklio maitinimą, ritėje generuojami virpesiai ir sukuriamas aukšto dažnio elektromagnetinis laukas. Tai ir yra aktyvioji jungimo zona. Jei ši zona nukreipta į metalinį objektą, objektas tampa sūkurinių srovių sukurtos energijos vartotoju. Tai slopina virpesių amplitudę, ir jutiklio loginė grandinė, reaguodama į tai, persijungia. Induktyviniai priartėjimo jungikliai reaguoja tik į laidininkus.
Į išorę nukreiptas magnetinis laukas generuojamas naudojant pusiau atvirą feritinę virpesių kontūro ritės šerdį ir papildomą ekraną. Taip šalia priartėjimo jutiklio aktyvaus paviršiaus sukuriama tam tikra sritis, vadinama aktyviąja poveikio zona. Prijungus maitinimo įtampą, įsijungia virpesių generatorius ir grandine teka nustatyta rimties būsenos srovė. Jei elektriškai laidus objektas patenka į aktyviąją poveikio zoną, tai jo paviršiuje sukuriamos sūkurinės srovės, kurios papildomai naudoja virpesių kontūro energiją. Generatoriaus virpesiai slopsta, jutiklis ima vartoti stipresnę srovę. Šios dvi jutiklio būsenos, kai generatoriaus virpesiai slopinami ir kai neslopinami, fiksuojamos elektroninėmis priemonėmis.
Bilibinas
Bilibinas  – Rusijos miestas, aukso gavybos centras Bilibino rajone, Čiukčių autonominėje apygardoje. Miestas išsidėstęs prie Kolymos upės baseinui priklausančių Karalvejemo (Каральвеем) ir Didžiojo Kepervejemo (Большой Кепервеем) upių santakos, 653 km į šiaurės vakarus nuo Anadyrio.
Istorija
1956 m. Karalvaamo gyvenvietė buvo pervadinta vietos aukso klodų atradėjo geologo Jurijaus Bilibino garbei. 1993 m. Bilibinas gavo miesto teises.
1989 m. Bilibine gyveno 15 558 žm., 2010 m. – 5227 žm.
Pramonė
Pagrindinė pramonės šaka – aukso gavyba. Žaliavos perdirbimas vykdomas vietos metalurgijos kombinate. Nuo 1976 m. veikia atominė elektrinė (48 megavatų galios) – vienintelė atominė elektrinė Rusijos Tolimuosiuose Rytuose bei amžinojo įšalo zonoje. Dėl gyventojų mažėjimo jėgainės galia buvo sumažinta, o 2011 m. nutarta ją uždaryti.
Visus metus veikiančių kelių nėra, su apygardos gyvenvietėmis iš Bilibino susisiekiama vandens, oro transportu, žiemos keliais.
Rama Ratčatiratas
Rama Ratčatiratas ( g. 1356 m. – m. ?) – paskutinis Utongų dinastijos Ajutajos karalystės karalius, karaliaus Ramesuano sūnus.
1408 m. karalius susipyko su savo pagrindiniu ministru ir įsakė jį areštuoti. Ministrui pavyko pabėgti į Sufanburį ir paprašė miesto gubernatoriaus, princo Nakonino, kuris buvo karaliaus Boromaračatirato I sūnėnas, pagalbos. Princas su armija įžygiavo į Ajatają, suėmė karalių Rama Ratčatiratą ir privertė jį atsisakyti sosto.
Karalius Rama Ratčatiratas buvo nuverstas 1409 m. Sostą užėmė princas Nakoninas, pasivadinęs karaliumi Intaraču. Rama Ratčatiratui buvo leista ramiai gyventi iki mirties.
Nicola Zingaretti
Nicola Zingaretti (g. 1965 m. spalio 11 d. Romoje) – Italijos politikas, buvęs Europos parlamento narys, šiuo metu vadovaujantis Romos provincijai.
Politiko brolis Luca Zingaretti yra žymus Italijos kino aktorius.
Italijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Italijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Vladas Puškorius
Vladas Puškorius (1893 m. balandžio 20 d. Palangoje – 1958 m. sausio 27 d. Athole, MA – JAV) – dainininkas (bosas) ir vargonininkas.
Biografija
Baigęs Palangos progimnaziją, 1910–1912 m. muzikos teorijos ir vargonuoti mokėsi Plungėje pas Juozą Žilevičių. Nuo 1913 m. kurį laiką vargonininkavo Alsėdžiuose.
Kilus Pirmajam pasauliniam karui, buvo paimtas į rusų kariuomenę ir išsiųstas į Vakarų frontą. Dirbo raštinėje, dalyvavo choruose, karininkų sueigose dainuodavo solo. Po karo atsidūrė Sibire, kur muzikos mokykloje mokėsi dainuoti, koncertavo.
Grįžęs į Lietuvą, tarnavo Lietuvos kariuomenėje, 1924–1930 m. – Kauno muzikos mokykloje pas Aleksą Kutkų ir O. Marini mokėsi dainuoti. 1924–1944 m. dirbo Valstybės teatre – iš pradžių priimtas į chorą, vėliau tapo operos solistu. Per tą laiką teatre sukūrė apie 40 vaidmenų klasikinėse operose.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, aktyviai dalyvavo lietuvių tremtinių kultūriniame ir muzikiniame gyvenime – dainavo Džoakino Rosini operoje „Sevilijos kirpėjas“ Detmolde.
Atvykęs į JAV, nuo 1951 m. vargonininkavo Dangun Žengimo lietuvių parapijoje Pittsburghe, PA, o nuo 1954 m. – mažesnėje Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Athole. Ten ir mirė – palaidotas Brocktone, MA. Visur buvo subūręs ir bažnytinius chorus.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Viešvilės apylinkė
Viešvilės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Kroatai (reikšmės)
Kroatai arba Chorvatai gali reikšti:
Adaikolis
Adaikolis – ežeras Kazachstane, Kustanajaus srityje. Ežeras telkšo 264 metrų aukštyje. Adaikolis yra nutolęs nuo Kustanajaus miesto apie 180 km.
Talpinis jutiklis
Talpinis jutiklis, taip pat kaip ir indukcinis, veikia generavimo principu. Tačiau paprastai jis nėra pastoviai sužadintas.
Jei metalinis ar nemetalinis objektas priartinamas prie aktyvaus jutiklio paviršiaus, talpa tarp įžeminimo (žemės masės) ir aktyvaus paviršiaus didėja. Jai pasiekus tam tikrą lygį, prasideda virpesių generavimas. Jautrumas paprastai gali būti reguliuojamas. Virpesiai fiksuojami logine grandine. Jiems atsiradus, ima veikti persijungimo pakopa, o dėl to, nelygu, koks jutiklio tipas, sujungiama, nutraukiama ar perjungiama elektrinė grandinė.
Jutikliui sužadinti pakanka priartinti medžiagą prie jo aktyvaus paviršiaus. Fizinis kontaktas nereikalingas. Kuo mažesnė medžiagos dielektrinė skvarba, tuo labiau turėtų priartėti stebimas objektas. Medžiagos, kurių didelė dielektrinė skvarba (vanduo, cementas), gali būti juntamos per plonas sieneles (pvz., per apsauginę jutiklio izoliaciją). Į metalus reaguoja kaip didelės dielektrinės skvarbos medžiagas.
Mozambikas
Mozambiko Respublika (Mozambikas) – valstybė pietryčių Afrikoje. Ribojasi su Pietų Afrika, Svazilandu, Tanzanija, Malaviu ir Zimbabve.
Istorija
Apie ikikolonijinę istoriją: Svahilių civilizacija, Zimbabvės istorija, Maravis
Pirmieji Mozambiko gyventojai buvo bušmėnai medžiotojai ir rinkėjai, khoisanų protėviai. Tarp pirmo ir ketvirto mūsų eros amžiaus Bantu gentys migravo iš šiaurės per Zambezės slėnį į plokščiakalnį ir pakrantę. Bantu buvo žemdirbiai ir mokėjo apdirbti geležį.
Skirtinguose Mozambiko regionuose suklestėjo skirtingos ikikolonijinės Afrikos kultūros. Nuo VII a. visa dabartinio Mozambiko pakrantė sudarė piečiausią Svahelių kranto atkarpą. Dalyvaujant arabų ir persų pirkliams Mozambiko pakrantės buvo įjungtos į Suahelių civilizacijos orbitą. Čia suklestėjo prekybiniai miestai valstybės: Sofala, Mozambikas, Angočė, Kelimanė, Injambanė ir kt. Svarbiausia tarp jų buvo Sofala, dėl kurios klestėjimo Mozambiko pakrantė dar vadinta Sofalos krantu.
Kita svarbi ikikolonijinė valstybė Mozambiko teritorijoje buvo Maravis, viena Afrikos savanų valstybių. Ji koncentravosi šiaurinėje Mozambiko dalyje (šiauriau Zambezės). Pietinės Mozambiko teritorijos buvo apgyvendintos tsongų genčių.
Pirmasis europietis, 1498 metais pasiekęs Mozambiką, buvo portugalas Vasco da Gama. Mozambiko saloje jis susitiko su šeichu Moussa Ben Mbiki. Iš šio vardo ir kilo pavadinimas Mozambikas. Portugalai užgrobė šią prekybos vietą ir veržėsi į šalies gilumą išilgai Zambezės ieškodami aukso ir vergų. Portugalų atėjimas į regioną sužlugdė svahilių prekybą, ir čia pagrindinį vaidmenį perėmė portugalai. Jie užmezgė ryšius su krašto gilumos valstybėmis. Pagrindinis jų kelias buvo Zambezės upė, kur įkurti svarbiausi prekybiniai miestai Sena, Tetė ir kt. Kolonizuojant kraštą didelį vaidmenį vadino prazeirai – portugalų pionieriai, keliavę po kraštą ir kūrę čia feodalines žemės valdas – prazas.
Iki XIX a. pabaigos portugalų kolonija (Portugalijos Rytų Afrika) apėmė tik Mozambiko pakrantes ir Zambezės slėnį iki Tetės. Visas kitas teritorijas ir toliau kontroliavo vietinės šonų ir čevų karalystės. XIX a. pradžioje politinė konsolidacija prasidėjo ir pietiniame Mozambike. Ją paskatino ngunių genčių migracija iš už Limpopo, dar vadinama Mfekane. Jos laikais Mozambiką užplūdo karingos gentys, vedamos karo vadų. Svarbiausia tarp jų buvo Sošanganės įkurta Gazos imperija, apėmusi visą pietų ir vidurio Mozambiką, ir Zvengedabos įkurta ngonių karalystė šiauriniame Mozambike (sunaikinusi Maravio imperiją).
XIX a. pabaigoje Europos imperialistams padalinus Afriką, Portugalijos Rytų Afrika gavo Ngonių bei Gazos karalysčių žemes, tuo būdu suformuojant dabartines Mozambiko sienas. Portugalų diktatūra tęsėsi iki XX amžiaus II pusės. Prievartiniu darbu, išnaudotojiškomis darbo sutartimis ir beatodairišku elgesiu portugalai labai pablogino kolonijos gyvenimo sąlygas.
Po antrojo pasaulinio karo, kai daugelis Afrikos tautų gavo neprikausomybę nuo savo kolonizatorių, Portugalija laikėsi koncepcijos, kad Mozambikas ir kitos jos valdomos šalys buvo jos užjūrio provincijos.
1962 metais buvo įkurtas nepriklausomybės judėjimas FRELIMO. Kuo stipriau portugalai laikėsi savo kolonijoje, tuo stipresnė buvo pasipriešinimo banga FRELIMO. 1964 metais FRELIMO kovotojai perėjo į beginklę kovą, kuri šiaurėje baigėsi labai sėkmingai. Tačiau nepriklausomybę Mozambikas įgijo tik 1975 metų birželio 25 dieną po raudonųjų gvazdikų revoliucijos ir diktatoriško režimo kritimo Portugalijoje. Pirmasis valstybės prezidentas buvo Samora Machel, tačiau jis nebuvo išrinktas per visuotinius rinkimus. 1986 lėktuvo katastrofoje žuvo FRELIMO prezidentas. FRELIMO įsigalėjo marksistinės jėgos. Kadangi jie kontroliavo valstybę, visi svarbiausi postai buvo užimti jų vyrų. Jie nacionalizavo visą pramonę ir įkūrė žemės ūkio gamybinius kooperatyvus. Tačiau europiečių specialistų pakeitimas žymiai susilpnino šalies ūkį. Aštuntojo dešimtmečio viduryje kilo naujas pasipriešinimo judėjimas RENAMO, remiamas Pietų Afrikos Respublikos ir Rodezijos. Pilietinis karas, kaimyninių valstybių sabotažas ir ekonominė krizė – toks buvo pirmasis Mozambiko nepriklausomybės dešimtmetis.
Administracinis suskirstymas
220px|right|Mozambiko provincijos
Mozambikas padalintas į 10 provincijų (provincias) ir sostinę, turinčią provincijos statusą. Provincijos taip pat padalintos į 129 apygardas (distritos).
Provincijos:
Be to, šalis skirstoma į 128 apygardas.
Geografija
thumb|240px|right|[[Kabora Basa – dirbtinis ežeras Tete provincijoje]]
Mozambiko kranto linija yra 2470 km, sienų ilgis yra 4571 km. Ilgiausios yra su Malaviu – 1569 km ir su Zimbabve – 1231 km. Taip pat yra siena su Pietų Afrikos Respublika (491 km), Tanzanija (756 km), Svazilendu (105 km) ir Zambija (419 km).
Šiaurinę šalies dalį užima Rytų Afrikos plokščiakalnio plynaukštė, iškylanti iki 2419 m aukštį (Namulio k.). Ji palaipsniui leidžiasi iš vakarų į rytus. Vakaruose yra Injangos sprūdis, kurio gūbryje yra aukščiausia Mozambiko vieta – Bingos kalnas (2436 m). Pagal Pietų Afrikos Respublikos sieną iškilę Lebombo vulkaniniai kalnai. Rytinę dalį užima pelkėta Mozambiko pajūrio žemuma (plotis 80–400 km).
Šiaurėje klimatas subekvatorinis, pietuose – tropinis pasatinis. Mozambiko žemumoje vidutinės mėnesio temperatūros svyruoja tarp 15–30 °C, plokščiakalnyje 3–5 °C žemesnės. Per metus vidutiniškai iškrenta 750–1000 mm kritulių (plokščiakalnyje ir žemumos pietuose). Žemumos šiaurėje ir priešvėjiniuose plokščiakalnio šlaituose – iki 1500 mm. Dažni potvyniai ir ciklonai centrinėse ir pietinėse provincijose.
Svarbiausios upės – Zambezė, Limpopas, Savė, Ruvuma. Šalyje yra rytiniai Malavio ir Širvos ežerų krantai.
Plokščiakalnio šiaurėje būdingi retmiškiai, žemumos šiaurėje – drėgnosios savanos. Į pietus nuo Zambezės prasideda parkinė savana. Upių slėniuose veši galeriniai miškai. Miškai dengia apie ketvirtadalį šalies ploto.
Ekonomika
thumb|left|250px|Arbatos plantacijos šiaurinėje Mozambiko dalyje. 1990 m. Mozambikas buvo laikomas viena iš skurdžiausių pasaulio šalių. Nuo to laiko šalies gyvenimo lygis smarkiai pakilo. Šiuo metu šalies ekonomikoje vyrauja žemės ūkis. Mozambike auginami manijokai, kukurūzai, kokosai, bulvės, saulėgrąžos. Pagrindiniai pelno produktai yra medvilnė, anakardis, cukranendrės, kava, sizalis, citrusiniai ir tropiniai vaisiai. Auginami galvijai ir ožkos, bet jų bandas kankina musės cėcė.
Yra miško ir žvejybos pramonė. Randama titano, gamtinių dujų, taip pat randama anglies. Dauguma šalies gyventojų dirba Pietų Afrikos kasyklose. Apdirbami žemės ūkio produktai, medvilnė, tabakas. Gaminamos trąšos, aliuminis, naftos produktai, stiklas, asbestas. Ekonomika taip pat priklauso nuo užsienio šalių pagalbos.
Mozambikas turi neigiamą prekybos balansą nors pelnas iš eksporto pastaruosius metus auga. Pagrindiniai importo produkatai yra įvairūs mechanizmai, motorinės priemonės, degalai, chemikalai, maisto, tekstilės produktai. Eksportuojamas aliuminis, krevetės, anakardis, medvilnė, cukrus, citrusiniai vaisiai, mediena. Pagrindiniai mainų partneriai – Olandija, Pietų Afrika.
Demografija
Apie pusė šalies gyventojų susitelkę centrinėse Zambezijos ir Nampulos provincijose. Šalies šiaurė gyvenama rečiausiai.
Apie pusė šalies gyventojų kalba portugališkai (ypač miestuose). Kitos plačiau vartojamos kalbos yra suahilių (ypač šiaurėje ir pajūryje), makondžių, makujų, jao.
2007 m. krikščionys (ypač katalikai) sudarė 56,1 % gyventojų, musulmonai – 17,9 %, vietinių tikybų išpažinėjai – 7,3 %.
Ibadanas
Ibadanas  – miestas Nigerijos pietvakariuose, Ojo valstijos sostinė. Išvystyta maisto, medienos, chemijos, automobilių pramonė, amatai. Yra universitetas.
Vita Žabarauskaitė
Vita Žabarauskaitė (1962 m. sausio 3 d. Kairiuose, Šiaulių rajone – 2021 m. liepos 6 d. Šiauliuose ) – Lietuvos dailininkė, pedagogė.
Biografija
1980 m. baigė M.K.Čiurlionio menų mokyklą, 1988 m. – Šiaulių pedagoginį institutą. Dirbo Šiaulių Gegužių vidurinėje mokyklos dailės mokytoja metodininke.
Nuo 1995 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Kūryba
Surengė per 100 personalinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Austrija, Italija, Danija, Latvija). Jos kūrinių yra įsigiję Austrijos, Vokietijos, JAV, Izraelio, Lenkijos ir Lietuvos kolekcininkai.
Svarbesni darbai: „Metų laikai“, „Didžioji verba“, ciklai „Kristaus kančių kelias“, „Rudens nuotaikos“, „Skrynios. Dangčiai. Langinės“, „Nušvitimas“, „Pjesė mechaniniam pianinui“, „Medunešis“, „Niveliacija“, „Stebuklingosios Nilso kelionės“, „Lietuviškos pasakos“ ir kt. Rašė eilėraščius, pati iliustravo savo eilėraščių publikacijas spaudoje.
Generolas majoras
thumb|Lietuvos sausumos pajėgų generolo majoro antpetis Generolas majoras – generolo rangas sausumos kariuomenėje bei oro pajėgose, aukštesnis už brigados generolo (1 žvaigždutė), žemesnis už generolo leitenanto (3 žvaigždutės).
Lietuvoje
Lietuvos ginkluotosiose pajėgose – antras karinis laipsnis. Po Nepriklausomybės atkūrimo generolo majoro laipsnis Lietuvoje buvo suteiktas tik Lietuvos kariuomenės vadams.
Dabartinės Lietuvos Respublikos karininkai, kuriems suteiktas generolo majoro laipsnis:
Filipinų demokratinių socialistų partija
Filipinų demokratinių socialistų partija (PDSP, filip.: Partido demokratiko Sosyalista ng Pilipinas) – Filipinų kairioji demokratinio socializmo partija.
Istorija
Įkurta 1973 m. gegužės 1 d. kaip alternatyva Ferdinando Markoso diktatūrai ir populiariam tuo metu marksizmui - leninizmui. Partija suvienijo savo gretose smulkiuosius fermerius, miestų darbininkus ir varguomenę, žvejus, moteris, jaunimą ir buvo svarbiausia jėga, rengiant 1986 m. revoliuciją.
Nuo 2004 m. įeina į valdančiąją koaliciją, vadovaujamą prezidentės Glorijos Makapagal Arojos. 2004 m. parlamento rinkimuose gavo 2 vietas 235 vietų Atstovų rūmuose.
Ideologija
Partija siekia Filipinų visuomenę transformuoti į demokratinę bendruomenę, sukurti efektyvią ekonomiką, vadovaudamasi humanizmo, lygybės, moralės, teisingumo, gerovės visuomenės ir nacionalizmo principais.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1991 m.
Krokialaukio herbas
Krokialaukio herbas – Krokialaukio heraldinis simbolis.
Herbo aprašas
Istorinio herbo Krokialaukis neturėjo. Svarstant herbo idėjas, seniūnijos atstovų siūlymu nutarta pavaizduoti žirgą.
Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas Lietuvos prezidento dekretu patvirtintas 2007 m. liepos 11 d.
Ūdininkų piliakalnis
Ūdininkų piliakalnis, Ūdininkų senovės gyvenvietė – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Lazdijų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Salos – Akmeniai Aukštakalniuose pasukus į kairę pietvakarių kryptimi lauko keliuku, pavažiavus 2,5 km vingiuojančiu lauko keliuku laikantis dešinės – yra 100 m į dešinę šiaurės rytuose, priekyje, lauko keliuko gale. Piliakalnis sunkiai surandamas, nes ištuštėjusioje pasienio zonoje nėra aiškesnių orientyrų.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Uidės slėnyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 12x10 m dydžio. Jos didžioji dalis nuardyta kasant karjerą, liko tik 2-­3,5 m pločio jos rytinis šonas. Šlaitai vidutinio statumo, 5 m aukščio.
Piliakalnis dirvonuoja.
Lamia
Aromia – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Lietuvoje gyvena viena rūšis - gluosninis kelmagraužis (Lamia textor).
Kedenė
Šios kerpės paprastai auga nukarę nuo medžių šakų, būdamos panašios žalsvus arba pilkšvus plaukus ir barzdas. Plaukų viduje kartais būna kitos spalvos šerdis, tai svarbu atpažįstant rūšis. Kaip ir kitos kerpės, kedenė yra simbiontinis organizmas. Grybinis komponentas priklauso aukšliagrybiams (Ascomycota).
Kedenės yra itin jautrios oro užterštumui (ypač sieros dioksidui) ir tokiomis sąlygomis jų ilgis neviršija keleto milimetrų. Neužterštame ore kedenės užauga iki 10-20 cm ilgio. Jau mažiausiai tūkstantį metų kedenės naudojamos gydymui. Jose esama antibiotiko kedeninės rūgšties, todėl kedenių „barzdos“ tiko žaizdoms tvarstyti. Iš kedenių gaminami kvepalai.
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios kedenių rūšys:
Čiotiškiai
Čiotiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pašilėnų.
Kedenė
Lietuvoje taip pat pasitaiko giminingos Alectoria genties kerpių. Jos iš pažiūros gana panašios, tačiau plaukai kitaip (dichotomiškai) šakojasi ir neturi šerdies.
Jack London
Jack London (Džekas Londonas, tikrasis vardas John Griffith Chaney, 1876 m. sausio 12 d. San Franciske, Kalifornijoje – 1916 m. lapkričio 22 d. Glen Ellen, Kalifornijoje) – amerikiečių rašytojas, parašęs per penkiasdešimt knygų.
Biografija
Džekas Londonas mokėsi licėjuje, būdamas keturiolikos pradėjo dirbti anglių kasyklose, vėliau įsidarbino laive, kuris gaudė austres, medžiojo ruonius. 1896 m. mokėsi Berklio universitete, dėl lėšų stokos, studijas nutraukė. Buvo įkalintas kalėjime, paleistas, išvyko į Aliaską, ten ieškojo aukso.
1916 m. rašytojas mirė. Išvadoje rašoma, kad priežastis yra inkstų liga. Ši liga sukelia labai stiprius skausmus, todėl spėjama, kad mirtį sukėlė morfijaus perdozavimas.
Kūryba
Parašė penkiasdešimt knygų, romanų ir trumpų apsakymų, daug straipsnių ir politinių apybraižų. Žinomiausi jo kūriniai – romanas „Martinas Idenas“, taip pat romanai „Jūrų vilkas“, „Rytas Aušta“, „Mėnulio slėnis“, apysakos „Baltoji iltis“, „Protėvių šauksmas“, „Smokas Belju“.
Kegumo tvenkinys
Kegumo tvenkinys  – tvenkinys Latvijos viduryje, Dauguvos upės slėnyje, aukščiau Kegumo HE užtvankos. Plotas 24 km². Vandens prisipildė 1945–1947 m.
Vilniaus televizijos bokštas
250px|thumb|Bokštas iš [[Lazdynai (Vilnius)|Lazdynų pusės (2009)]] 250px|thumb|Vaizdas iš bokšto rytų kryptimi. Priekyje – Karoliniškių miškas ir [[Karoliniškių kraštovaizdžio draustinis, kitame Neries krante Vingio parkas, toliau, r., š.r. kryptimi - Konstitucijos prospektas (pav. kairėje), r., p.r. kryptimi - Naujamiestis, Senamiestis (pav. viduryje)]]
Vilniaus televizijos bokštas – televizijos bokštas Vilniaus Karoliniškių mikrorajone, 613 m atstumu nuo Neries upės.
165 m aukštyje įrengta kavinė „Paukščių takas“. Bokšto dalis, kurioje įrengta kavinė, yra sukama aplink savo ašį, kuri apsukama per ~ 45 min. Giedrą dieną per šį laiką galima apžvelgti Vilnių sėdint prie stalo ir nejudant iš vietos.
Bokšto statybos
Bokšto projekto autorius – architektas Vladimiras Obydovas (🇷🇺), inžinerinio korpuso autorius – K. Balėnas.
1974 m. gegužės 31 d. į bokšto pamatus supiltas pirmas betono kubas. 1980 m. gruodžio 30 d. stipriai prie bokšto statybos prisidėjęs Antanas Vaiša, būdamas Valstybinės priėmimo eksploatuoti komisijos pirmininku, pasirašė atitinkamą aktą. 1981 m. sausio 30 d. jį patvirtino Lietuvos TSR Ministrų Taryba. Bokšto pastatymas tapo esminiu lūžiu televizijos ir radijo transliacijoje.
Vilniaus TV bokštas suteikė galimybes:
Įvykiai
1991 m. sausio 13 d. sovietų tankai apsupo bokštą ir jį jėga užėmė, siekdami atimti Lietuvos radijo ir televizijos transliavimo galimybę ir sukurti sąlygas nekliudomai transliuoti antilietuvišką propagandą. Tam priešinosi tūkstančiai beginklių žmonių, keturiolika jų žuvo. Bokšto papėdėje gynėjų atminimui įrengtas paminklas. Sausio 13 d. Lietuvoje yra vadinama „Laisvės gynėjų diena“ ir yra valstybinė šventė.
2000–2013 m. ant bokšto įžiebinėta viena didžiausių pasaulyje kalėdinių eglių, padaryta iš elektrinių girliandų. Per 2014 m. Kalėdas bokštas papuoštas lazerinėmis instaliacijomis, tačiau efektas nebuvo toks, kokio buvo tikimasi. Nuo to laiko bokštas nebepuošiamas.
2011 m., minėdamas 85-ąsias radijo programų transliavimo ir savo veiklos metines, Telecentras prie bokšto atidarė istorinių antenų parką.
2020 m. gegužės 5 d. atidaryta aukščiausia šalyje atvira apžvalgos aikštelė 180 m aukštyje.
Techninė informacija
Bokštas su pamatu sveria 25000 t. Aukštis – 326,5 m, užstatymo aikštelė užima – 3355 m² plotą.
Bokšto pamatas – apskritimo formos 38 m skersmens, 11500 t masės, įgilintas 8,25 m su 1,5 m storio padu. Gelžbetoninės bokšto dalies skersmuo apačioje – 15 m, viršuje – 8 m.
Kai oro temperatūra 20 °C, bokšto aukštis – 326 m ir 47 cm. Šaltą žiemos dieną temperatūrai nukritus iki -20 °C, bokštas sumažėja apie 16 cm.
Coursera
miniatiūra|300px|„Coursera“ logotipas Coursera – masinio švietimo projektas, sukurtas 2012 m. Stenfordo universiteto kompiuterių mokslo profesorių Andrew Ng ir Daphne Koller.
„Coursera“ siūlo savo vartotojams šimtus nemokamų kursų iš įvairių disciplinų, sėkmingai baigus kursus gaunamas baigimo sertifikatas.
Istorija
2015 m. gegužę „Coursera“ siūlė 1000 kursų iš 119 institucijų ir turėjo 13 milijonų vartotojų iš 190 pasaulio šalių.
Kursai
Svetainė siūlo 6-10 savaičių trukmės nemokamus internetinius kursus, šiose pagrindinėse kategorijose:
Jemeno karinės pajėgos
Jemeno karinės pajėgos oficialiai buvo įkurtos 1990 m. gegužės mėnesį. Tačiau 1994 m. kilęs pilietinis karas supriešino skirtingas pajėgų puses ir profesionali kariuomenė iširo. 1994 m. pabaigoje šalies prezidentas Ali Abdullah Salehas pradėjo planus, kaip atkurti nepriklausomą Jemeno kariuomenę. 1995 m. kovą tai pavyko padaryti ir šiuo metu Jemeno karines pajėgas sudaro kariuomenė, oro ir vandens karinės pajėgos.
Vilniaus Jono Basanavičiaus gimnazija
Istorija
Vilniaus 13-oji mokykla įsteigta 1958 m. spalio 3 d. Vilniaus Vykdomojo komiteto sprendimu Nr. 559 1994 m. spalio 1 d. Vilniaus miesto tarybos sprendimu Nr. 63 mokyklai suteiktas „Vingio“ vidurinės mokyklos pavadinimas. Ši mokykla 2010 m. rugsėjo 1 d. buvo prijungta prie Vilniaus Lazdynų vidurinės mokyklos. Tą pačią dieną į buvusias Vilniaus Vingio vidurinės mokyklos patalpas buvo perkelta Vilniaus Jono Basanavičiaus gimnazija.
Direktoriai
Nuo 2010 m. Fausta Gulbinienė
Turkmėnų kalendorius
Turkmėnų kalendorius – kalendorius su pakeistais mėnesių ir savaitės dienų pavadinimais, 2002–2008 m. egzistavęs Turkmėnistane.
Istorija
Pavadinimus iš Grigaliaus kalendoriaus, kuriuos naudojo Turkmėnija, kaip ir visos SSRS respublikos, pakeitė 2003 m. tuometinis šalies prezidentas iki gyvos galvos Saparmuradas Nijazovas, kuris buvo tituluojamas visų turkmėnų vadovu. Asmenybės kulto šalyje sausis buvo pavadintas turkmėnbašiu, balandis prezidento motinos garbei – gurbansoltanu, rugsėjis – jo kūriniui „Ruhnama“ atminti. Kiti mėnesiai priminė nepriklausomybę (baidakas – vasaris), taip pat buvo skirti turkmėnų sultonams ir poetams atminti. Kalendoriaus reforma taip pat neaplenkė ir savaitės dienų. Naujieji pavadinimai buvo vartojami valstybinėje žiniasklaidoje, dažnai pridedant skliaustuose ir senuosius vardus, tačiau šnekamojoje kalboje, buityje, plačiau neprigijo.
Po Nijazovo mirties 2006 m. naujuoju šalies prezidentu tapęs Gurbangulis Berdimuhamedovas nusileido piliečių prašymui ir leido 2008 metų liepos 1 d. pereiti prie visuotinai pripažintų metų ciklo pavadinimų.
Pakeistieji pavadinimai
Savaitės dienos turkmėnų kalendoriuje yra persiškos kilmės. Naujieji pavadinimai:
Mykolas Racevičius-Račas
Mykolas Racevičius-Račas (1829 Vijolių k., Šiaulių r. – 1895 Plungėje) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
Išmokęs vargonuoti iš Šiaulių vargonininko, kurį laiką vargonininkavo įvairiose Lietuvos parapijose. 1876–1882 Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą, dalyvavo kultūrinėje veikloje. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo ir vadovavo chorams Jurbarke, Raseiniuose, Zarasuose, Gruzdžiuose, Šiauliuose ir Plungėje. Sukūrė religinių ir pasaulietinių kūrinių: lietuviškas mišias „Po kojų tavo sosto" (1889) ir lotyniškas mišias (1890 išleistos Varšuvoje), giesmių ir dainų chorams.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Italijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Italijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Kedeninė rūgštis
Kedeninė rūgštis  – kedenėse aptinkamas antibiotikas. Šio junginio cheminė formulė C18H16O7. Dėl šios rūgšties kedenės anksčiau buvo naudojamos žaizdoms tvarstyti. Rūgštis naudojama ir nuo pleiskanų. Šią rūgštį gana sunku išskirti, nes ji beveik netirpsta nei vandenyje, nei alkoholyje.
Vogeinis
Vogeinis, Ugėnai arba Matrosovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Klemensas XII
Klemensas XII (Gimimo vardas Lorenzo Corsini 1652 m. balandžio 7 d. – 1740 m. vasario 6 d.) – 246-asis Popiežius.
Vogeinis
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vōgeinis prūsiškos kilmės. 1258 m. minimas Wogenis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Matrosovo apylinkės centras, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo apylinkės kaimas.
Klemensas XII
Biografija
Gimė Florencijoje. Pizos universitete dirbo teisininku. Corsini Popiežiumi tapo 1730 m. liepos 12 d. Mirė 1740 m. vasario 6 d. Romoje. Palaidotas Šventojo Jono bazilikoje Laterane.
Penkialapis balamedis
Penkialapis balamedis (Tabebuia impetiginosa, ) – bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos lapus metanti medžių rūšis. Paplitusi nuo Meksikos šiaurėje iki Argentinos pietuose. Plačiai paplitęs Čiako regione.
Užauga 30 m aukščio. Kamienas aukštas, bešakis, išsšakoja tik pačioje viršūnėje. Lapai priešiniai, elipsiški, auga ant 2-3 cm ilgio lapkočių. Mediena tvirta, joje gausu tanino. Žiedai susitelkę rausvuose žiedynuose, gausiai žydinčiuose liepos-rugsėjo mėnesiais. thumb|250px|left|Penkialapio balamedžio žiedynas
Čipiškis
Čipiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Džiugų.
Kaulavaisis
thumb|right|250px|[[Avokadas]]
Kaulavaisis – sultingasis vaisius su kietu kauliuku viduje. Yra sudarytas iš trijų sluoksnių: vidinis – kietas, vidurinis – sultingas, išorinis – sausas.
Kaulavaisiai gali būti:
Žindaičių apylinkė
Žindaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jurbarko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jurbarko rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vertimų apylinkės, 1963 m. – Telvekų apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. Žindaičių apylinkė prijungta prie Jurbarkų apylinkės.
Kazimieras Aloyzas Matulaitis
Kazimieras Aloyzas Matulaitis (1894 m. spalio 19 d. Bitikai, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis – 1976 m. lapkričio 17 d. Londonas) – Lietuvos kunigas, marijonas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Baigė Seinų kunigų seminariją. 1920-1923 m. Fribūro universitete (Šveicarija) studijavo filosofiją, istoriją ir pedagogiką, filosofijos daktaras.
1941-1946 m. Londono Šv. Kazimiero parapijos kunigas.