cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plaučių alveolė
Histologija
Skiriami trys pagrindiniai ląstelių tipai alveolių sienelėse (pneumocitai): Alveolių epitelinės ląstelės išskiria paviršinio aktyvumo medžiagas (surfaktantą), kurios mažina alveoles drėkinančio vandens paviršiaus įtemptį ir neleidžia alveolėms subliukšti. Alveolių vidiniame paviršiuje šliaužioja makrofagai, kurie fagocituoja į alveoles patekusius mikroorganizmus bei dulkes.
Šoklioji gazelė
Šoklioji gazelė (Antidorcas marsupialis) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginis (Bovidae) žinduolis.
Akrobatika
thumb|Sporto akrobatės Akrobatika – gimnastikos rūšis, kuri reikalauja ypatingo balanso, judrumo ir koordinacijos. Akrobatikos elementai naudojami įvairiose sporto šakose. Taip pat akrobatika dažnai apibrėžiama kaip šou pasirodymas teatre, cirke, taip pat masiniuose pramoginiuose renginiuose. Sportinė Akrobatika yra 3 rūšių - Porų-grupiniai pratimai(Acrobatic Gymnastics), Šuoliai ant akrobatinio takelio(Power Tumbling), Šuoliai ant batuto(Trampoline).
Naudojimas
Akrobatikos elementai naudojami šiose žmogaus veiklos srityse:
Akrobatika Lietuvoje
Visagino akrobatikos sporto mokykla yra vienintelė Lietuvoje palaikanti akrobatikos sporto šakas. Akrobatikos sporto mokyklos bazėje yra įkurti 2 klubai: „Akrobatas“ – porų-grupiniai pratimai ir „Piruetas“ – šuoliai ant batuto ir akrobatinio takelio.
Jana Plotnikova ir Sergejus Jeriomkinas maišytų duetų rungtyse 1992 m. iškovojo sidabro medalį Europos čempionate ir bronzą pasaulio pirmenybėse ir sidabrą 1993 m. Pasaulio žaidynėse, Igoris Perechrestas ir Sergejus Kniazevas 1992 m. pasaulio čempionate pelnė bronzą vyrų porų tempo varžybose. V. Kalininas ir A. Malyševas pelnė bronzos medalius 1998 m. Europos čempionate.
Mažučių dvaras
Istorija
XVIII a. Mažučių kaimo žemėje įkurtas Palangos (Darbėnų) dvaro Mažučių palivarkas. XVIII a. pabaigoje jį jau valdė vokiečių kilmės baronai fon Rucenai (von Rutzen), atsikėlę iš Kuršo hercogystės.
Manoma, kad palivarko sodybos vietoje buvusi įtvirtinta senovės gyvenvietė – piliakalnis, kurios gyventojai laidoti kitapus Darbos upelio esančiame Kalnalaukio kapinyne. Dvarui priklausė Sausdravų ir Sereikių kaimai, kuriuose 1846 m. buvo 20 dūmų. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. išperkamuosius žemės mokesčius baronui fon Rucenui mokėjo 56 abiejų kaimų valstiečiai, valdę 130 rėžių žemės.
XIX a. Mažučių miško pakraštyje buvo įrengtos dvaro kapinės, kuriose laidoti dvaro savininkų ir evangelikų liuteronų tikėjimo tarnautojų šeimų nariai.
XIX a. II pusės – XX a. pradžios kartografinėje medžiagoje baronų Rucenų valda vadinama palivarku, kuriame 1923 m. gyveno 76 žmonės. Lietuvos žemės reformos metu didžioji dalis baronų žemės buvo išdalinta kumečiams ir Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams, o palivarko ir Sereikių kaimo žemėje išaugusi naujoji gyvenvietė 1927 m. buvo pavadinta Mažučių kaimu.
Po žemės reformos dvarui priklausė 81,39 ha žemės ir miško. Po Lietuvos aneksijos, 1941 m. baronas Albertas Rucenas (Rūtėnas) su artimaisiais repatrijavo į Vokietiją, o dvarą 1941-1942 m. valdė Petras Viršilas ir kt. Prasidėjus karui, 1941 m. A. Rucenas grįžo į Mažučius, tarnavo vermachto karininku, o 1944 m. pasitraukė į Vokietiją.
Po karo dvaras buvo nacionalizuotas, priskirtas Kretingos valstybiniam ūkiui, o įkūrus Darbėnų kolūkį, tapo jo padaliniu.
Dabartis
Dvaro sodyba apima 5,5 ha dydžio plotą. Baronų Rucenų laikus mena buvusių mūrinių rūmų liekanos, vaismedžių sodo ir dendrologiškai vertingo parko fragmentai. Kiti dvaro pastatai nugriauti.
Dvaro parko fragmentai su klevų alėjos ir perimetrinio liepų apsodinimo liekanomis 2007 m. kovo 7 d. įrašyti į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. Saugomos teritorijos plotas – 3,97 ha.
0,14 km į šiaurę nuo dvarvietės, Mažučių miške yra dvaro kapinės.
Dvarčininkai (Kretinga)
Dvarčininkai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Salantų, 1,26 km į šiaurės vakarus nuo kelio, dešiniuose Notės ir Salanto krantuose.
Etimologija
Pavadinimas kilo nuo žodžio. Vietovardis rašomas, , , , 🇬🇸.
Geografija
Kaimo žemės plyti dešiniajame Salanto krante ir į šiaurę nuo jo santakos su Note esančioje lygumoje. Rytiniu pakraščiu praeina kelias Dvarčininkai–Šniukščiai, skiriantis jas nuo Skuodo rajono savivaldybei priklausančios Dvarčininkų kaimo dalies. Pietryčiu pakraščiu teka Salantas, prie kurio stūkso buvusio vandens malūno griuvėsiai. Kaimas ribojasi su Laiviais, Erlėnais, I Nerėpais ir II Nerėpais.
thumb|300px|left|Dvarčininkų kaimo kryžius
Istorija
Apie 1970–1974 m. kaimas panaikintas, sodybos nugriautos melioracijos metu.
Kultūros paveldas
Pastatyta gyventojų lėšomis XIX a. II pusėje, atnaujinta XX a. I pusėje. Kaimui ištuštėjus, apie 1988 m. nuversta. Bronislavos Panumytės-Giedraitienės, gyvenančios Salantuose, rūpesčiu 1999 m. pastatyta mūrinė koplytėlė (pašventinta 2000 m.). Prie jos kiekvienais metais prieš Sekmines susirenka buvę Dvarčininkų kaimo gyventojai pasimelsti už anapilyn išėjusius kaimynus, pabendrauti.
Vygrių apskritis
Vygrių apskritis - 1795-1807 m. egzistavęs administracinis vienetas, priklausęs Balstogės departamentui (Naujoji Rytų Prūsija). Buvo dabartinės Lietuvos pietuose ir dabartinės Lenkijos teritorijoje. Centras – Vygriai (1795–1797 m.), o nuo 1797 m. - Suvalkai. Kai kurias apskrities centro funkcijas turėjo Lazdijai – juose buvo apskrities teismas ir administracija.
Istorija
1795 m. apskritį suformavo Prūsijos valdžia, ji priklausė Naujosios Rytų Prūsijos provincijos Balstogės departamentui ir apėmė buvusių LDK Merkinės apskrities ir Gardino apskrities dalis Užnemunėje.
1807 m. sudarius Seinų apskritį, Vygrių apskritis panaikinta.
Apskrityje buvo:
Tirštiklis
Tirštiklis (tirštinimo medžiaga) – tai medžiaga, kurios dedama į skystį siekiant padidinti skysčio klampumą ir kartu nepakeisti ar nepabloginti kitų jo savybių, pvz., skonio. Tirštikliai dažnai naudojami kaip maisto priedai, kosmetikos pramonėje ir asmens higienos produktų gamyboje.
Maisto tirštikliai
Maisto tirštiklių pagrindinės medžiagos paprastai yra polisacharidai (krakmolas, augalinės dervos) ar baltymai (kiaušinio trynys, kolagenas). Natūralūs tirštikliai yra įvairūs miltai, krakmolingos daržovės. Taip pat naudojamas jogurtas, kiaušinių tryniai. Tirštikliai naudojami sriuboms, padažams sutirštinti, glaistytų sūrelių, desertų, paštetų, grietinėlės kavai ir kitų emulsijų gamyboje. Maisto pramonėje kaip maisto priedai naudojami tirštikliai etiketėje paprastai nurodomi E numeriu.
Tirštiklių savybių turi šie maisto priedai:
Texturant alimentaire Fécula
Ellen Nikolaysen
Ellen Helen Nikolaysen (g. 1951 m. gruodžio 10 d. Osle) – Norvegijos dainininkė ir aktorė.
Dainininkės karjerą pradėjo 1970 metais. Du kartus dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse – 1973 metais su grupe „Bendik Singers“ ir 1975 metais kaip solistė. 1974 m. su daina „You Made Me Feel I Could Fly“ laimėjo Pasaulio populiariosios muzikos festivalį Japonijoje.
Dievų miškas
Dievų miškas – memuarinė knyga, parašyta 1945 m. lietuvių rašytojo ir poeto Balio Sruogos (1896–1947).
Jame atsispindi rašytojo išgyvenimai nacių Štuthofo koncentracijos stovykloje, į kurią B. Sruoga buvo išsiųstas 1943 m. kovą. Memuarų knyga kupina ironijos ir pasišaipymo iš lagerių tvarkos, elgesio su kaliniais ir apskritai iš visos esamos situacijos. Kaip teigia literatūrologas Algis Kalėda: „[romane naudojama] sarkastiška ironija ir juodasis humoras (kalinių mušimo, lavonų tampymo scenos) – vienintelis būdas, leidęs bent kiek atsitverti nuo šaltai apgalvotos, racionalizuotos žmonių naikinimo sistemos.“
Knygą B. Sruoga parašė vos per kelis mėnesius, tik grįžęs iš koncentracijos stovyklos į Lietuvą 1945 m. vasarą, besigydydamas Birštono sanatorijoje. Jos spausdinimas sovietinės priespaudos laikais buvo uždraustas. Pirmą kartą romanas išleistas 1957 m., jau po autoriaus mirties. 2005 m. pasirodė pagal knygą sukurtas filmas „Dievų miškas“ (rež. Algimantas Puipa).
Leidimai
Nepilnas knygos leidimų sąrašas:
Indra (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Indros statulėlė Indra – ši sąvoka reiškia:
Henrikas Husas
Henrikas Husas (, g. 1837 m. Krokuvoje – m. 1905 m.) – lenkų geležinkelių tiesimo inžinierius.
Architekto Juzefo Huso brolis.
Gimė 1837 m. Krokuvoje. Mokėsi privačiai, vėliau inžinerinius mokslus studijavo Vienos Politechnikos institute. Darbinę veiklą pradėjo 1858m. Karlo Liudviko geležinkelio Krokuva-Lvovas statybose, po to tiesė Varšuvos-Vienos gelžkelį.
1883 m. tapo vyriausiuoju Polesės geležinkelio statybos inžinieriumi. Jis paruošė ir įgyvendino ruožo Vilnius-Rovnas sudėtingiausią projektą – kelią per Polesės pelkes. Apie šį savo gyvenimo svarbiausią darbą išleido knygą ``Kelio nuo Vilniaus iki Rovno albumas (1883-1885)``.
Mirė 1905 metais.
Dvarčiškiai (Šakiai)
Dvarčiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Slavikų, greta kelio.
Kauno istorija
thumb|300px|[[Napoleonas Orda "Kauno pilis"]]
Pavadinimo kilmė
Kaunas buvo vienas populiariausių miestų, minimas vokiečių ordinų kronikose (Kauen, Cawen, Kauwenpille ir kt.), dažnai minimas ir Rusios kronikose.
Šiuo metu vyrauja kalbininkų nuomonė, kad miesto pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Kaunas; tokia pavardė ir dabar pasitaiko keturkampyje Jurbarkas–Jonava–Alytus–Vilkaviškis, į kurį patenka ir Kaunas. Šią versiją dar 1925 m. pateikė A. Senas, jai pritarė P. Skardžius ir P. Jonikas. Kas buvo tas Kaunas – nežinia, bet manoma, kad veikiausiai tai galėjęs būti pilies valdovas. Tokią prielaidą leidžia daryti ir dabartinis pilies pavadinimas: net kauniečiai ją dažniau vadina Kauno pilimi, o ne tiesiog pilimi, nors kitos pilies Kaune ir nėra. Pats asmenvardis Kaunas kildinamas iš būdvardžio kaunus ‘kuris mėgsta muštis, kautis’. Jei taip, tai hipotetinis pilies valdovas Kaunas turėjęs būti arba karštakošis, arba geras kovų meistras, gerai įvaldęs tuometinius ginklus. thumb|300px|left|[[Tabula Rogeriana, Al-Irdisi nupieštas pasaulio žemėlapis Sicilijos karaliui Rodžeriui II, 1154 m.]]
Kiek vėliau už A. Seną vokiečių kalbininkas G. Študerus iškėlė hipotezę, kad Kauno pirminė reikšmė galėjusi būti ‘gilus’, ‘žemas’, ‘slėnyje esąs’. Jo nuomone, šaknis kaun- kilusi iš indoeuropiečių šaknies *kau-, *keu- ‘lenkti(s)’, ‘linkti’; iš čia išsirutuliojo ir reikšmė ‘žemas’ bei su ja susijusios kitos reikšmės, plg. gotų hauns ‘žemas’, vokiečių Hohn ‘pajuoka’, latvių kauns ‘gėda’. Vadinasi, šiuo atveju Kaunas kildinamas iš spėjamai buvusio, bet išnykusio būdvardžio kaunas ar kaunus ‘žemas’. Atvejų, kai vietovardis užkonservuoja anksčiau turėtus, bet jau nebevartojamus žodžius ar jų dalis, yra ne vienas, plg. Simnas (iš spėjamai išnykusio tokio paties ežeravardžio ar asmenvardžio), Stabingis (iš jotvingių ir prūsų kalbų žodžio stabis ‘akmuo’), Kirsna (iš jotvingių ir prūsų kalbų žodžio kirsnan ‘juodas’), Palanga, Kretinga (su kuršiškomis priesagomis -ang-, -ing-) ir kt.
Liaudies etimologijoje Kauno pavadinimas siejamas su veiksmažodžio kautis esamojo laiko trečiojo asmens forma káunas ‘kaunasi’, ‘kovoja’ – aliuzija į vietą, kur vykdavo dažnos lietuvių kovos su kryžiuočiais). Toks aiškinimas nėra visai be pagrindo, nes iš dalies siejasi su aukščiau minėtąja asmenvardine hipoteze. Be to, esama daiktavardžių kaunis, kaunė (net su ta pačia šaknies priegaide!) ‘kova, mūšis’. Kad kautynės gali duoti vardą jų vietai, rodo Pabaisko (į pietus nuo Ukmergės) pavyzdys, kur 1435 m. vyko Švitrigailos ir jo sąjungininkų mūšis su jo priešininkų bei Lenkijos kariuomenėmis. Bėda tik ta, jog intensyvūs mūšiai su kryžiuočiais ties Kaunu prasidėjo nuo XIV a. vidurio, o pats vardas yra senesnis.
Kauno vardas turi ir legendinius kilmės aiškinimus. Legendoje apie Palemoną (Bychovco kronika, XVI a.) Kauno vardas kildinamas iš Palemono viduriniojo sūnaus Kūno (Kauno) vardo: esą šis atsikėlęs prie Nevėžio (?) žiočių ir įkūręs miestą, kurį pavadinęs savo vardu. Istorikas T. Narbutas (XIX a.) yra užrašęs (ar sukūręs?) legendą, jog lietuviai garbinę dievaitį Kaunį, primenantį graikų Apoloną. Didžiulė Kaunio statula esą stovėjusi Nemuno pakrantėje ties dabartiniu Kauno senamiesčiu; Kaunį savo globėju laikę sielininkai, todėl audros metu šiam dievaičiui degindavę auką: augalų ūglių, šaknų, porą avinų.
Legenda apie Kauno atsiradimą
Legenda apie taurą su kryžiumi tarp ragų:
Kita legenda byloja, kad Kauną įkūrė iš Italijos nuo imperatoriaus Nerono tironijos pabėgę Romos patricijai.
Pasak Alberto Vijūko–Kojelavičiaus, vienos iš tų giminių vadas, kunigaikštis Palemonas su sūnumis plaukdamas Nemunu pasiekė Kauno teritorijas, kuriose tebuvęs paprastas kaimelis su keliomis trobomis. Ten jo sūnus Kūnas (Kaunas) arba kituose raštuose vadintas Kūnasijumi ar Kūnarijumi įkuria miestą: „ Kūno (Kauno) arba Kūnasijaus valstybė buvo ribojama Nemunu, Dubysa, Nevėžiu ir Vilija (gimtosios kalbos žodžiu Nerimi). Tų žemių sostinę įkurdino pačioje Neries ir Nemuno santakoje. Tas miestas su pilimi, įkūrėjo atminimui pavadintas Kaunu, po šiai tebėra vienas iš žymiausių Lietuvoje“. Pasak tolimesnės legendos, miesto įkūrėjas mirė kovoje su Kijevo Rusia, patekęs į kunigaikščio Mistislavo nelaisvę, kur jam buvo nukrista galva, o kūnas paliktas laukuose. Remiantis Kojelavičiumi, miestas galėjo būti įkurtas apie 790 metus, tačiau tai nėra niekur pažymėta. Pasak legendos sukūrė, tai kunigaikštis
Kauno įkūrimas
Dabartinio Kauno vietoje, Neries ir Nemuno upių santakoje, gyventa nuo seniausių laikų, jau IV–V amžiuje. Gana ilgai Kauno atsiradimas sietas su legendiniu Lietuvos valstybės įkūrėjo Palemono sūnumi Kūnu, buvo nurodoma net tiksli miesto įsteigimo data – 1030 m. Kaip spėja kai kurie istorikai, 1140 m. arabų kartografas Al Idrisi tariamai Kauno vietoje pažymėjo gyvenamąją vietovę, vardu Qaynu (arba Qanys, Kabnu).
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
thumb|250px|1471 m. pradėta statyti [[Kauno Šv. Jurgio Kankinio bažnyčia]]
Santakos gyvenvietės teritorijoje XIV a. viduryje buvo pastatyta mūrinė Kauno pilis. Kryžiuočių kronikose (Vygando Marburgiečio kronikoje) Kauno gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1361 m. kaip žymi LDK tvirtovė Kawen (Cawen). Kaunas su savo mūrine pilimi XIV–XVI a. sudarė svarbią pilių grandinės dalį, nusitęsusią palei Nemuną ir skirtą atremti kryžiuočių antpuolius. Pilis ne kartą buvo sugriauta ir vėl atstatyta. 1362 m. pilį gynė kunigaikščio Vaidoto vadovaujama įgula, bet buvo kryžiuočių sugriauta, vėl greitai atstatyta.
thumb|230px|left|Mykolas Elvyras Andriolis ,,Kauno pilies griuvėsiai," 1888 m.
1398 m. mieste susikūrė vokiečių pirklių gildija, palaikiusi artimus santykius su Hanzos miestais, tarp jų Ryga ir Karaliaučiumi. 1408 m. vasario 14 d. Ldk Vytautas suteikė Kauno miestui Magdeburgo teises, XV a. ėmė veikti ir plėstis Kauno senasis uostas. 1441 m., pasirašius Hanzos sutartį, Hanzos miestų pirkliai atidarė kontorą (nors tikslus jos pastato būvimas nėra žinomas), veikusią iki 1532 m. Nuo tada Kaunas pradėjo sparčiai augti, didėjo jo, kaip prekybos su Vakarų Europa centro bei uosto, svarba, susiformavo pirmieji mūrinių namų kvartalai. 1498 m. kovo mėnesį Kaune apsilankė Lietuvos Didysis kunigaikštis Aleksandras, kuriam Kontoros pirkliai įteikė karaliaus ir Dancigo miesto laiškus. 1473 m. pradėjo veikti pirmoji mokykla, 1500 m. – pinigų kalykla, 1519 m. – viešoji ligoninė, 1530 m. – vaško ir druskos muitinė, 1540 m. – vaistinė. Amžiaus pabaigoje Kaunas tapo vienu iš geriausiai suformuotų LDK miestų. 1539 m. jis pavaizduotas Olafo Magnuso sudarytame žemėlapyje „Carta Marina“.
XVI–XVIII a. buvo 23 cechai, vieniję apie 36 sričių amatininkus. Miesto planas buvo stačiakampis, vystėsi tik dab. Senamiestyje. Gyveno apie 15 tūkst. žmonių. XVII a. pradžioje, susilpnėjus Lenkijos ir Lietuvos valstybei (ATR) dėl jos karų su kaimyninėmis šalimis, Kauno plėtra sulėtėjo. 1655–1661 m. miestą okupavo rusai, 1701–1707 m. švedai. 1658–1659 m. vyko rusų kariuomenės vykdyta Kauno apgultis. Gyventojus išskynė maro epidemijos, miestas nukentėjo nuo gaisrų. Kauno ekonomika pagyvėjo XVIII a. pabaigoje iškasus Nemuną su Dnepru sujungusį Oginskio kanalą.
Rusijos imperija
thumb|250px|Anonimas, "Didžiosios armijos" persikėlimas per Nemuno upę
1795 m. padalinus ATR, Kaunas įėjo į Rusijos imperijos sudėtį. 1800 m. gaisras sunaikino trečdalį miesto. 1808 m. magistratą pakeitė miesto dūma. Užklupus 1812 m. karui, kurio metu Napoleono armija ties Kaunu kėlėsi per Nemuną, miestas buvo nuniokotas net du kartus. Iš pradžių Napoleonas apsistojo birželio 23 d. Aleksote, tuomet ištyrinėjo kur geriausia bus perkelti kariuomenę per upę, ir birželio 25 d. maždaug ties Aukštąja Panemune per tris plūduriuojančius tiltus perkelė savo armiją į Žemuosiuose Šančiuose esančią lygumą. Pasakojama, kad kariaunos perkėlimą jis stebėjęs prie Jiesios žiočių, nuo Jiesios piliakalnio, vėliau imto vadinti Napoleono kalnu. Prancūzų kariauna miestą buvo užėmusi nuo 1812 m. birželio iki gruodžio.
thumb|250px|left|Maršalas Ney prie Kauno 1812 m. Denis-Auguste-Marie Raffet (1804-1860) paveikslas. [[Luvras]] thumb|Kauno miesto 1861 m. fotografija
1842 m. įkūrus Kauno guberniją, miestas tapo gubernijos centru. Mieste lankėsi Rusijos imperatoriai Nikolajus I ir Aleksandras II. Jie gyveno Kauno rotušės apartamentuose, pertvarkytuose į carų rūmus. Pagal 1847 m. plėtros planą imta statyti Naujamiestį. Po imperijos žlugimo rūmuose buvę brangūs daiktai buvo išvogti arba išgabenti į Rusiją. 1861 m. rugpjūčio 12 d. įvyko Kauno manifestacija. 1861–1862 m. nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka iš Lentvario į Virbalį ir Kauno geležinkelio tunelis, siejusi Rusijos imperiją su Vokietija, 1898 m. pradėjo veikti pirmoji elektrinė – visa tai padėjo vystytis miesto pramonei ir prekybai. Miesto kultūrinis gyvenimas pagyvėjo 1864 m. iš Varnių atkėlus Žemaičių vyskupijos centrą ir kunigų seminariją. 1876 m. gatvės apšviestos žibalinėmis lempomis, 1899 m. – elektra. 1877 m. įkurtas Kauno kolelis. 1892 m. įkuriamas teatras, 1898 m. – miesto muziejus. 1889 m. prijungtas Žaliakalnis. Tačiau buvo vienas miesto augimą ribojęs faktorius – Kauno tvirtovės fortų statyba, trukusi nuo 1882 iki 1914 metų. XIX a. pabaigoje Kaune gyveno labai mažai lietuvių (apie 6 proc. miesto gyventojų), o dėl Kauno tvirtovės buvo daug karių (1897 m. iš 88,6 tūkst. gyventojų 36,9 tūkst. buvo kariškiai ir jų šeimos). Tolesnę Kauno plėtrą sustabdė Pirmasis pasaulinis karas. Nuo 1915 m. pabaigos iki 1919 m. Kaune šeimininkavo kaizerinės Vokietijos okupantai.
1905 m. sausio 29 d. Rotušės aikštėje atidarytas pirmasis Kaune lietuviškas knygynas. 1913 m. mieste kursavo 21 prekinis ir keleivinis laivas. Rusams veržiantis į Lietuvą, 1918 m. gruodžio 31 d. Kaune įsikūrė Lietuvos vyriausybė, kariuomenės vadovybė, 1919 m. pradžioje – Valstybės Taryba ir Ministrų kabinetas, kitos įstaigos, tapo Laikinąja sostine, svarbiausiu Lietuvos miestu. 1920 m. Kaune susirinko Steigiamasis Seimas, padėjęs atkurtos Lietuvos valstybės teisinius pagrindus, Seimas posėdžiavo Kaune 1920–1927 ir 1936–1940 m.
thumb|[[Kauno tvirtovės planas]]
XX a. tarpukaris
thumb|150px|[[Jonas Vileišis – ilgametis Kauno burmistras]]
1919 m. prijungta Vilijampolė, Žemieji Šančiai, Žaliakalnio šiaurės rytinis pakraštys, 1931 m. – Aukštoji Panemunė, Aleksotas, Aukštieji Šančiai. 1920 m. lapkričio 29 d. Kauno geležinkelio stotyje pasirašytos Kauno paliaubos tarp Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių atstovų.
Nepriklausomybės metais Kaunas stipriai išsiplėtė, padaugėjo gyventojų, suklestėjo pramonė, buvo vystoma daugelis svarbiausių Lietuvos pramonės šakų. Kauno, kaip modernaus miesto, pamatus padėjo 1921–1933 m. miestui vadovavęs burmistras Jonas Vileišis. Klestėjo statyba, daugelis pastatų buvo pertvarkyta, pastatyta visai naujų labai reikšmingų architektūros paminklų, Aleksotą ir Vilijampolę su centru sujungė tiltai per Nemuną bei Nerį. 1924 m. Kaune pradėjo kursuoti pirmieji Lietuvoje autobusai, 1931 m. Žaliakalnyje ir 1935 m. Aleksote ėmė veikti funikulierius. 1926 m. rugsėjo 26 d. Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje įvyko Kauno susirėmimas tarp lietuvių ir lenkų, suimti 9 asmenys, 4 sunkiai sužeisti. 1927 m. gruodį įkurta lenkų korporacija Lauda. 1917–1918 m. veikė Kauno baltarusių draugija, 1932–1935 m. Kauno baltarusių kultūros ir švietimo draugija.
1928 m. pastatyti teisingumo ministerijos rūmai (dabartinė Kauno filharmonija, architektas E. Frykas), 1929 m. – Lietuvos banko rūmai (architektas M. Songaila), 1936 m. – muziejų kompleksas (architektas V. Dubeneckis), 1938 m. – Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmai (dabartinės Kauno apskrities viešosios bibliotekos Senųjų ir retų spaudinių, Vaikų literatūros skyriai, architektas V. Žemkalnis).
Ludzos apskritis
Ludzos apskritis – buvęs administracinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje ir Latvijos Latgaloje. Plotas 2344,1 km².
Istorija
Apskritis sudaryta 1772 m., nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
Kauno istorija
XX a. tarpukaris
Tarpukario laikotarpiu Kaunas buvo žymiausias mokslo, kultūros, švietimo centras. 1922 m. įsteigtas Lietuvos universitetas (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas), Meno mokykla (1922 m.), Konservatorija (1933 m.), Aukštieji kūno kultūros kursai (1934 m.), Veterinarijos akademija (1936 m.), kitos mokyklos. Įsteigti Dramos ir Operos teatrai (1925 m. sujungti į Valstybės teatrą), radijas (1926 m.), Karo muziejus (1936 m.), astronomijos observatorija. Mieste veikė 54 poligrafijos įmonės, ėjo daugiau kaip 100 periodinių leidinių. 1939 m. pastatytoje Sporto halėje Lietuvos vyrų krepšinio komanda antrą kartą laimėjo Europos čempionų titulą.
Ludzos apskritis
Istorija
Iki 1925 m. tai buvo didžiausia apskritis Latvijoje su 6547,8 km² dydžio teritorija, bet, kadangi centras buvo per toli nuo pakraščių, iš Ludzos apskrities šiaurinės dalies buvo suformuota Abrenės apskritis. Apskrityje buvo 1 miestas ir 21 valsčius. Ji ribojosi su Abrenės apskritimi, Rėzeknės apskritimi ir Rusija. Stambesni miestai ir gyvenvietės: Ludza, Karsava, Zilupė, Pasienė ir Malnava.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 16 valsčių.
Kauno istorija
Nacistiniai metai ir Sovietmetis
thumb|Senamiesčio gatvelė 1941 m.
1940 m. birželio 15 d. Raudonosios armijos tankai užėmė Kauną. Per porą savaičių suimta keli šimtai asmenų, daugiausia visuomenės veikėjų – buvusių organizacijų vadovų ir narių, uždraustų laikraščių redaktorių, žurnalistų, buvusių ministrų, karininkų ir kt.
1941 m. birželio 22 d. Kaune prasidėjo LAF organizuotas sukilimas prieš komunistų valdžią. Sudaryta Laikinoji vyriausybė birželio 23 d. paskelbė atstatanti laisvą ir nepriklausomą Lietuvą. Birželio 25 d. į miestą įžengę vokiečiai rado jį išlaisvintą nuo tarybų valdžios, tačiau Lietuvos vyriausybę toleravo tik pusantro mėnesio. Karo metais Vilijampolėje buvo įkurtas getas, o Kaune veikė pavieniai Raudonosios armijos diversantai. Nuo 1943 m. rudens iki 1944 m. vasaros Kauno geto teritorijoje veikė Kauno koncentracijos stovykla. 1944 m. rugpjūčio 1 d. Vokietijos kariuomenė be mūšio pasitraukė iš Kauno. 1941–1944 m. miestas Ostlando sudėtyje buvo kaip atskira Kauno miesto apygarda. 1944 m. rugpjūčio 1 d. Kauną paėmė sovietai – III Baltarusijos fronto 5-oji armija, vadovaujama generolo N. Krylovo. thumb|250px|left|Nacių kariuomenė prie Kauno 1941 m.
Po karo sovietiniai okupantai toliau griovė ir naikino viską, kas priminė nepriklausomos Lietuvos gyvenimą. Buvo sunaikintas pagrindinis šalies valstybingumo simbolis – Karo muziejaus sodelis. 1950 m. uždarytas Kauno universitetas (jo netektį iš dalies kompensavo 5 aukštosios mokyklos). Kaunas prarado nemažą dalį į Vakarus pasitraukusios inteligentijos. Daug žalos padarė gausi karinė įgula, dėl kurios miestas sovietmečiu buvo uždaras ir nelankomas užsieniečių. Okupantai įvairiomis priemonėmis kovojo su kitaminčiais. Vienas garsiau nuskambėjusių viešų protestų prieš sovietų valdžią buvo Romo Kalantos susideginimas 1972 m. miesto sode.
1946 m. prie miesto prijungti Petrašiūnai, Marvelė, Lampėdžiai, 1959 m. Kleboniškis, 1961 m. Palemonas. 1970 m. Kaunas buvo 68-asis SSRS miestas pagal gyventojų skaičių.
Ūkis
Sovietmečiu stambiausios miesto įmonės buvo „Pergalė“ (buvęs Tilmansų fabrikas, įkurtas dar 1867 m.), vilnos gamybinis susivienijimas „Drobė“, P. Ziberto šilko kombinatas, Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykla, mėsos ir pieno kombinatai, konditerijos fabrikas, „Kauno baldai“, „Bangos“ radijo gamykla (nuo 1956 m.).
1960 m. pastatyta Kauno HE.
Nepriklausomybės atgavimas
1988 m. kilus didžiuliam išsilaisvinimo sąjūdžiui, imtasi gaivinti daugelį vertybių: sugrąžinti gatvių, aikščių, muziejų pavadinimai, atstatyta daugelis Nepriklausomybės laikų paminklų. 1989 m. atkurtas Vytauto Didžiojo universitetas. 1991 m. įsteigtas miesto garbės piliečio vardas. Pirmuoju Kauno miesto garbės piliečiu tapo diplomatas Juozas Urbšys.
1991 m. sovietų kariuomenei pasikėsinus į jaunos Lietuvos valstybės nepriklausomybę, Kaune, prie Sitkūnų radijo ir televizijos siųstuvų, budėjo žmonės, pasiryžę paaukoti už ją savo gyvybes. Okupavus Lietuvos televizijos pastatus Vilniuje, iš Kauno buvo transliuojama vienintelė lietuviška televizijos programa. Išvedus sovietinę kariuomenę iš Lietuvos, Kaunui atsivėrė visokeriopos plėtros ir bendradarbiavimo su užsienio valstybių miestais galimybės.
Nuo 1992 m. Kaunas priklauso tarptautinei Hanzos miestų sąjungai. 1993 m. patvirtintas naujasis Kauno herbas.
Potvyniai
Iki tol, kai apie 1960 m. buvo pastatyta Kauno vandens jėgainė, miestą gana stipriai nusiaubdavo pavasario potvyniai, kai išsiliedavo Nemunas ir Neris. XX a. didžiausi buvo 1926, 1931, 1934, 1940, 1942, 1946, 1947, 1951 ir 1958 m. potvyniai. 1946 m. kovo 25 d. buvo ypač didelis potvynis – Nemuno lygis buvo pakilęs 748 cm virš nulinės žymos, kiek mažiau buvo 1951 m. – apie 640 cm. Pastačius vandens jėgainę Nemunas išsilieja, tačiau ne tiek, kad pridarytų miestui daug žalos.
Architektūra
Miestas plėtotas pagal 1953 m. (architektai K. Bučas ir A. Slavinskas), 1970 m. (P. Janulis), 1983 m. (J. Petrauskas, J. Zagorskas, A. Sprindys) bendruosius (generalinius) planus. 2003 m. patvirtintas naujasis Kauno bendrasis planas (projekto vadovas – architektas S. Lukošius), pakeistas 2006 m.
The Offspring
thumb|300px|The Offspring (apytiksliai [[1997 metais) iš kairės į dešinę (gale): Greg K. ir Ron Welty, iš kairės į dešinę (priekyje): Kevin John "Noodles" Wasserman ir Dexter Holland]]
The Offspring – amerikiečių punk stiliaus grupė, kilusi iš Kalifornijos. Grupė susikūrė 1984 metais ir ją sudaro vokalistas ir gitaristas Dexter Holland, gitaristas Kevin John Wasserman (Noodles), bosine gitara grojantis Greg K. ir būgnininkas Ron Welty, kuris 2003 metais paliko grupę ir buvo pakeistas Atom Willardu.
Istorija
Pirmasis grupės albumas, The Offspring skambėjo kaip tradicinis devintojo dešimtmečio pabaigos pankrokas, tačiau tokiomis dainomis kaip „Dirty Magic“ (Nešvari magija) iš antrojo albumo Ignition grupė ėmė tolti nuo to. Pasaulinę šlovę Offspring surado 1994 metais išleidę Smash, kuris buvo parduotas daugiau nei vienuolikos milijonų kopijų tiražu.
1996 metais The Offspring pakeitė įrašų kompaniją iš Epitaph į Columbia Records. Dauguma pankroko gerbėjų šį sprendimą labai kritikavo, teigdami, kad šis perėjimas iš nepriklausomos leidybinės firmos įvyko tik dėl finansinių priežasčių. Galbūt dėl to 1997 metais išleistas albumas Ixnay on the Hombre nebuvo toks sėkmingas kaip Smash ir jo buvo parduota tik 4 milijonai kopijų.
The Offspring kiekviename albume įrašo keletą dainų susiijusių su politika ar socialiniais reiškiniais, kaip priminimą apie savo pankiškas šaknis. Dainos kaip „Jennifer Lost The War“ (Jennifer pralaimėjo karą) ar „Kill The President“ (Nužudyk prezidentą) iš The Offspring, „L.A.P.D“ (Los Andželo policijos departamentas) iš Ignition, „It'll Be A Long Time“ (Užtruks dar ilgai) ir „Not the One“ (Ne tas) iš Smash, taip pat „Meaning Of Life“ (Gyvenimo prasmė) ir „Change the World“ (Pakeisti pasaulį) iš Ixnay On The Hombre išreiškia grupės poziciją socialiniais ir politiniais klausimais (nepaisant to, kad grupė niekada aktyviai nepolitikavo, ypač jeigu vertinti pagal punk standartus). 1995 metais grupė įkūrė nuosavą leidybinę firmą Nitro, kuri užsiima įvairių punk grupių albumų leidyba, tarp jų ir grupės The Damned „Grave Disorder“. The Offspring dažnai kalba apie The Damned įtaką Kalifornijos pankroko scenai, tai patvirtindami jie išleido The Damned dainos „Smash It Up“ cover versiją būdami savo komercinės sėkmės viršūnėje.
Nors Smash buvo The Offspring komercinės sėkmės ir pripažinimo pradžia, „Pretty Fly (For A White Guy)“ singlas iš 1998 metų albumo Americana įtvirtino grupės vietą MTV ekrane ir įvairiuose čartuose.
2003 metų kovo 18 dieną grupę paliko būgnininkas Ron Welty, nusprendęs pašvęsti visą savo energiją naujai grupei „Steady Ground“. The Offspring surengė keletą perklausų ir po jų išsirinko Atom Willardą, kuris dešimt metų grojo grupėje Rocket From The Crypt, o paskutiniu metu – kartu su Moth, Alkaline Trio ir Melissa Auf Der Maur.
Naujausias grupės autorinis albumas yra Splinter. 2005 metų birželio 21 dieną buvo išleistas geriausių hitų rinkinys, su papildoma nauja daina „Can't Repeat“. Šiuo metu grupė dirba su medžiaga naujam albumui, kuris greičiausiai bus išleistas 2005 metų gale arba 2006 pabaigoje.
Singlai
Iš The Offspring:
Iš Smash:
Iš Ignition:
Indra (Latvija)
Indra  – kaimas Rytų Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, administracinis Indros pagasto centras. Įsikūręs už 32 km nuo Kraslavos, už 7 km praeina valstybinė siena su Baltarusija. Telkšo dirbtinis Šnokovos ežeras (Šņokovas ezera).
The Offspring
Singlai
Iš Ixnay on the Hombre:
Aleksandras Udalcovas
Aleksandras Udalcovas (, g. 1951 m. liepos 5 d. Maskvoje) – rusų diplomatas, buvęs Rusijos ambasadorius Lietuvoje (2013-2020 m.).
Biografija
Gimė garsioje šeimoje – A.Udalcovo senelis Ivanas Udalcovas buvo Maskvos universiteto ir Maskvos tarptautinių santykių instituto rektorius, tėvas Ivanas Udalcovas – slavistas, TSRS ambasadorius Graikijoje.
1973 m. baigė istorijos studijas Maskvos universitete, 1985 m. – TSRS URM Diplomatinę akademiją. Dirbo TSRS ir Rusijos URM centriniame aparate bei užsienio atstovybėse, 1992–1994 m. buvo Rusijos URM Europos departamento valdybos viršininko pavaduotojas, 1994–1996 m. – Antrojo Europos departamento direktoriaus pavaduotojas.
1996 m. lapkričio mėn. –2001 m. vasario mėn. buvo Rusijos ambasadorius Latvijoje. 2001–2005 m. vadovavo Rusijos URM Antrajam Europos departamentui. 2005 birželio mėn. – 2010 m. balandžio mėn. buvo Rusijos ambasadorius Slovakijoje. Vėliau buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams Rusijos URM.
Rusijos Prezidento V.Putino įsaku 2013 m. spalio 1 d. paskirtas Rusijos ambasadoriumi Lietuvoje.
Turi Ypatingojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą. Moka anglų, čekų, lenkų ir slovakų kalbas.
The Offspring
Singlai
Iš Americana:
Neįėjęs į albumą singlas:
Iš Orange County garso takelio:
Iš Splinter:
Iš Greatest Hits:
Iš Rise and Fall, Rage and Grace:
Indra (Latvija)
2008 m. duomenimis, Indroje gyveno 860 žmonių.
Indroje yra geležinkelio pasienio punktas, seniūnijos administracija, mokykla, muzikos ir meno mokykla, bendruomenės centras, biblioteka, paštas, greitosios pagalbos punktas, katalikų ir liuteronų bažnyčios.
Istorija
Kaimas (anksčiau Balbinova) kūrėsi prie geležinkelio linijos, vedančios iš Daugpilio į Verchnedvinską Baltarusijoje. 1925 m. gavo gyvenvietės teises.
Žymūs žmonės
Gretimame Mateikių kaime (Mateiki) gimė lietuvių vienuolė Margarita Rimkevičaitė (1875–1969).
Cinži de Bemarahos gamtos draustinis
Cinži de Bemarahos gamtos draustinis  – gamtos rezervatas, esantis netoli vakarinės Madagaskaro pakrantės. Dėl unikalių karstinių reljefo darinių ir išlikusių mangrovių miškų, kuriuose gyvena įvairios lemūrų rūšys, 1990 metais paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo paminklu. Pietinė Cinži regiono dalis paskelbta Cinži nacionaliniu parku ir pritaikyta turistinėms reikmėms, o šiaurinė – griežtai saugoma kaip rezervatas. Teritorija pasiekiama iš Moradavos miesto už 150 km.
Masyvus juros periode susidariusių nuosėdinių uolienų klodas laikui bėgant tirpo, eižėjo, kol galiausiai suformavo tarsi iš akmens išskaptuotų bokštų, kanjonų ir drėgnų olų labirintą. Izoliuotose vidinėse teritorijose dažnai atrandamos anksčiau nežinomos rūšys, pavyzdžiui, naujos lemūrų, varlių, šikšnosparnių rūšys.
left|thumb|Parko vaizdas
Otonė Viskontis
Otonė Viskontis (1207 m. – 1295 m. rugpjūčio 8 d.) – Milano arkivyskupas, Viskončių šeimos narys, Viskončių valdymo Milane pradininkas.
Biografija
Otonė Viskontis buvo Masino (Massino), Albicatės (Albizzate) ir Besnatės (Besnate) valdovo Ubaldo Viskončio (Ubaldo Visconti) ir Anastasijos (spėjama, iš Pirovano šeimos) sūnus. Prieš tapdamas arkivyskupu buvo popiežiaus legato ir kardinolo Otaviano Ubaldinio (Ottaviano Ubaldini) padėjėjas. 1260 m. buvo Novaros podesta.
1262 m. liepos 22 d. pakeitė Leoną da Peregą (Leone da Perego) ir tapo Milano arkivyskupu. Jį išrinko popiežius Urbonas IV kaip opoziciją Martinui dela Torei (Martino della Torre) ir Sicilijos karaliui Manfredui. Dėl valdžios mieste kovojo su dela Torėmis, ypač su Napu dela Tore (Napo della Torre), kuris neįleido Otonės į Milaną ir 1276 m. sumušė Otonės sūnėno Teobaldo Viskončio (Teobaldo Visconti) kariuomenę prie Angeros. Bet kitais metais Otonė Viskontis sutriuškino dela Torę Desijo mūšyje. Šia pergale prasidėjo Viskončių valdymas Milane ir Lombardijoje, besitęsęs iki 1450 m.
Otonė Viskontis buvo efektyvus miesto valdovas, išpuošęs miestą ir sustiprinęs jo ekonomiką. Pasenęs jis pasitraukė į Klervo (Clairvaux) abatiją Prancūzijoje, kurioje 1295 m. ir mirė. Iš Otonės valdžią Milane perėmė jo sūnėnas Matėjas (Matteo I Visconti).
Gonfalonjeras
Gonfalonjeras ( 'vėliavnešys') – prestižinės pareigos viduramžių ir Renesanso Italijos komunose, ypač Florencijoje ir Popiežiaus valstybėje. Pareigų pavadinimas kilęs iš komunos vėliavos gonfalonės pavadinimo.
Popiežiaus valstybėje gonfalonjeras vadinosi bažnyčios gonfalonjeru.
Stepanas Poltorakas
Biografija
Stepanas Poltorakas gimė 1965 m. vasario 11 d. Vesiolaja Dolina kaime, Tarutino raj. Odesos srityje (Ukrainos TSR).
Išsilavinimas aukštasis, baigė TSRS VRM Ordžonikidzės aukštąją karo vadų mokyklą, vėliau – Ukrainos ginkluotųjų pajėgų Karo akademiją.
Nuo 1983 m. rugpjūčio karo tarnyboje, Tarnavo būrio, kuopos vadų pareigose, vėliau – bataliono štabo viršininko, bataliono vado, pulko vado, brigados vado pareigose.
Nuo 2002 m. kovo iki 2014 m. vasario 28 d. buvo Ukrainos Nacionalinės gvardijos Nacionalinės akademijos viršininkas. Pedagogikos mokslų kandidatas, docentas, generolas majoras.
Nuo 2014 m. vasario 28 d, iki kovo 13 d. buvo Ukrainos VRM Vidaus kariuomenės vadas. .
2014 m. kovo 19 d. Ukrainos prezidento pareigas ėjęs Oleksandras Turčynovas Aukščiausiajai Radai pateikė projektą nutarimo paskirti S. Poltoraką Ukrainos Nacionalinės gvardijos vadu. Tačiau 2014 m. kovo 1 d. Aukščiausioji Rada nenubalsavo už Poltorako kandidatūrą. . 2014 m. balandžio 15 d. Nutarimu № 4485 S. Poltorakas buvo patvirtintas Ukrainos Nacionalinės gvardijos vado pareigose. .
Disertacija
Disertacija ( 'samprotavimas, tyrimas') – savarankiškas didelės apimties tiriamasis mokslinis rašto darbas, skirtas moksliniam laipsniui įgyti.
Rekomenduojama daktaro disertacijos apimtis – 4–10 autorinių lankų (autorinis lankas – 40000 spaudos ženklų ).
Tikslas
Siekiant tapti ne tik išsilavinusiu, tačiau ir pretenduoti į mokslininko statusą/privilegijas (pvz. vykdyti savarankiškus tyrimus, laisvai dėstyti, siekiant docento ar profesoriaus pareigybės), pelnyti reikšmingas stažuotes bei su tuo susijusias stipendijas), tapti labiau pripažintu akademinėje aplinkoje, tenka siekti formalaus tarptautinio titulo.
Būtent tokiu slenksčiu yra tarpas tarp magistro ir daktaro. Jei magistras gali vykdyti reikšmingus tyrimus (ir juos publikuoti) savo nuožiūra, tai daktaras privalo savo tyrimą publikuoti bei atiduoti objektyviam oponentų vertinimui.
Gynimas
Parašytą ir iš anksto viešai pateiktą disertaciją privaloma apginti, jos neužtenka vien tik publikuoti.
Gynimas įgyvendinamas per specialiai tai progai sukviestą viešą svarstymo posėdį pristatyti savo tyrimą, jo apimtį, apibūdinti teorinius pagrindus ir metodologiją bei duomenis, paaiškinti sampratas, pakomentuoti nuveikto darbo eigą, pagrįstai atsakyti į gynimo komisijos (recenzentų) klausimus ir kritiką, atsikirsti į pastabas, padiskutuoti apie savo tyrimą ir jo sritį. Gynimo komisiją sudaro panašių akademinių interesų mokslininkai, įgyję ne mažesnius mokslinius laipsnius, į kokį pretenduoja disertacijos autorius. Dažnai jie turi ir pedagoginius laipsnius. Tačiau, kadangi gynimo posėdis būna paskelbtas iš anksto (dažniausiai ne tik fakulteto, bet ir mokslo įstaigos svetainėje ) bei yra viešas, jame dalyvauti ir klausimus autoriui uždavinėti gali visi pageidaujantys. Pvz. užsienio mokslininkai (svarbaus atradimo atveju) ar suinteresuoti kolegos (norint patikrinti argumentų tvirtumą). Visų Lietuvoje nuo 2006 m. apgintų bei ruošiamų ginti disertacijų registrą veda LMT.
Gynimo komisijos nariai (jie už savo darbą – disertacijos recenziją ir potencialų oponavimą – gauna atlygį), nepaisant jų nuomonės apie disertaciją, yra vadinami oponentais. Jie negali turėti su kandidatu (disertantu, disertantu eksternu, doktorantu) bendrų publikacijų (būti ankstesnių rašto darbų bendraautoriais), bent vienas oponentas privalo būti iš kitos mokslo įstaigos.
Apginta disertacija reiškia, kad po mokslinės diskusijos dauguma komisijos narių slaptu balsavimu nusprendė, jog kandidatas kokybiškai pristatė, tinkamai argumentavo, išsamiai apibūdino savo darbą, įrodė teiginius, kompetetingai atsakė į oponentų klausimus. Būtent todėl į disertacijos gynimą aukštoji mokykla žiūri rimtai – kuo argumentuotesni prieštaravimai disertacijai, tuo gerbiamesnė aukštoji mokykla.
Disertaciją apgynęs pretendentas nebesivadina doktorantu (trečiosios pakopos studentu), o tampa mokslininku ir įgyja mokslų daktaro (dr.) laipsnį bei tai patvirtinantį dokumentą – mokslų daktaro diplomą.
Disertacija (svarbus mokslinis darbas) po apgynimo dažnai patobulinama ir pakartotinai išleidžiama kaip monografija. Šis žingsnis neprivalomas, bet naudingas tolimesnėje mokslinėje karjeroje.
Disertacijos gynimas, jei autorius sąžiningai dirbo, žinomas kolegų, nekyla interesų konflikto ar akademinės etikos pažeidimų, praktiškai visada įvyksta sėkmingai. Tačiau parašiusių ir apgynusių disertacijas yra mažiau, nei pageidaujančių tai padaryti. Doktorantai gali pervertinti savo jėgas, pakeisti gyvenimiškus prioritetus, tyrimai gali neduoti rezultatų ir pan.
Lietuvoje disertaciją leidžiama ginti asmenims, turintiems magistro kvalifikacijos laipsnį arba jam prilygstančią aukštojo mokslo kvalifikaciją ir išlaikiusiems doktorantūros egzaminus.
Procedūra
Disertacijos gynimą praveda jos gynimo komisijos pirmininkas, kuris paaiškina reglamentą, suteikinėja žodį bei moderuoja procedūrą. Konkretūs procedūriniai niuansai skirtinguose universitetuose gali varijuoti, bet dažniausiai procesas susidaro iš tokių žingsnių: Dalykine apranga pasipuošęs autorius atsistoja prieš auditoriją ir, remdamasis savo paruoštomis prezentacijos skaidrėmis, papasakoja savo tyrimą: Atsiliepimai sudaryti iš: Būtent šis sakinys apibendrina visą recenzijos esmę – palanki ar ne). Bet palankus atsiliepimas recenzento dar nesaisto, vėlesniam balsavime, balsuoti būtinai už; Būtent disertacijos pristatymas, jos recenzijos ir recenzentų vertinimai bei doktoranto atsakymai suformuoja mokslinės diskusijos pagrindą); Dažnai siūlo ir tolimesnių (neprivalomų) tyrimų kryptis bei potencialą; Palankiu atveju, pretendentui įteikiamas mokslų daktaro diplomas. Kartais dar nepasirašytas, t. y. tik simboliškai;
Trukmė
Visa procedūra, priklausomai nuo pasisakymų (oponentų pastabų, doktoranto reakcijos, publikos reflektavimo, atsakymų formuluočių ilgumo/konkretumo) ir diskusijų pločio, trunka 90–180 min.
Reikšminga mokslinė diskusija (klausimų/atsakymų/atsikirtimų/replikų kiekis ir trukmė) neapribota. Jų ilgis labiausiai priklauso nuo gynimo komisijos pirmininko, t. y. pripažinto temos specialisto.
Turinys
Pagrindiniai duomenys ir teiginiai (ne mažiau kaip 2 straipsniai) turi būti publikuoti moksliniuose leidiniuose.
Istorija
Disertacijų viešojo gynimo sistema pradėjo formuotis viduramžiais vokiškai kalbančių šalių universitetuose, XVI–XVII a. paplito kitose šalyse.
Lietuvoje disertacijas pradėta ginti XVI a. pabaigoje. Vilniaus universitete pirmoji daktaro disertacija apginta 1583 m., Lietuvos universitete – 1926 m.
Zenonas Puzinauskas
Zenonas Puzinauskas (1920 m. kovo 4 d. Kaune – 1995 m. liepos 16 d. Beverly Šores, JAV) – Lietuvos krepšininkas, Europos čempionas. Ūgis – 187 cm.
Disertacija
Istorija
1945–1990 m. disertacija buvo ginama pagal TSRS galiojančią tvarką, 1990–1992 m. – pagal vyriausybės nustatytą laikiną tvarką, 1993–2003 m. – pagal vyriausybės patvirtintus nuostatus doktorantūros komitetuose, nuo 2003 m. ginama prie universitetų sudaromose mokslo krypčių tarybose.
Zenonas Puzinauskas
Biografija
Baigė Kauno jėzuitų gimnaziją ir Vytauto Didžiojo universitetą. Nuo 1935 m. – krepšininkas, žaidė už Grandies klubą. Pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę du kartus (1937 m. Rygoje ir 1939 m. Kaune) tapo Europos čempionu.
1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau pervažiavo į Vokietiją. Dirbo vertėju JAV kariuomenės dalinyje ir žaidė Kemptono Šarūno lietuvių išeivių krepšinio komandoje. Aktyvus karo pabėgėlių sporto organizatorius, 1947 m. Augsburge išrinktas Lietuvių išeivių fizinio lavinimo ir sporto sąjungos pirmininku. Organizavo sporto instruktorių kursus, kuriuose ir dėstė.
1951 m. persikėlė į JAV, dirbo krikščioniško jaunimo organizacijos YMCA Čikagos skyriuje, vėliau – Raudonajame Kryžiuje. Aktyviai dalyvavo išeivių veikloje.
Boleslovas Kajetonas Koliška
Boleslovas Kajetonas Koliška (, 1837 m. rugpjūčio 7 d. Karmoniškės prie Pabarės – 1863 m. birželio 9 d. Vilnius) – 1863 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas.
Biografija
Baigė Vilniaus gimnaziją. Maskvos universitete studijavo teisę. Už dalyvavimą studentų demonstracijose 1861 m. suimtas, 1861 m. pabaigoje emigravo. Kuneo (Italija) baigė lenkų emigrantų karinę mokyklą. 1863 m. kovo mėn. netoli Kauno suorganizavo sukilėlių būrį, prie kurio prisidėjo B. Žarskio ir A. Norvaišos būriai, rinktinė pavadinta Dubysos pulku. Jo vadovaujamas pulkas su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais kovėsi prie Aukštadvario (Kauno apskr.), prie Lenčių netoli Ažytėnų, prie Misiūnų netoli Ariogalos. Z. Sierakausko įsakymu vadovavo sukilėlių kolonai – dviem batalionams ir raitelių daliniui, kuri kovėsi Biržų kautynėse. Pateko į nelaisvę, karo lauko teismo nuosprendžiu pakartas.
Džersis
Džersis  – sala Lamanšo sąsiauryje prie Prancūzijos krantų.
Džersis yra Britanijos karūnos priklausomybė, bet neįeina nei į Jungtinės Karalystės, nei į Europos Sąjungos sudėtį, panašiai kaip Meno sala ir Gernsis.
Pataisinė drepanė
Pataisinė drepanė (Drepanocladus lycopodioides) – bukasnapinių (Amblystegiaceae) šeimos samanų rūšis. Paplitusi šiaurės pusrutulio vėsaus klimato juostoje, auga nevientisame areale. Įrašyta į Europos samanų Raudonąją knygą.
Biologija
Pataisinė drepanė – pleurokarpinė žalioji samana. Stiebas iki 30 cm ilgio, gali būti gulsčias, pakilęs, šliaužiantis, nešakotas ar iš dalies netaisyklingai šakotas. Pjautuvo formos dantyti lapeliai siekia 1,5–3 mm. Dvinamė samana, nuo žalios iki gelsvai rudos spalvos, auganti vejomis ar pavieniui, įsiterpusi tarp kitų samanų, mėgstanti kalkingas žemapelkes.
Sporofitai išauga retai. Sporas subrandina pavasarį, vasaros pradžioje.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje pataisinė drepanė nuo 1989 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Pirmą kartą aptikta: 1937 m. Akmenės raj., 1940 m. Kupiškio raj., 1953 m. Vilniaus raj., 1954 m. Alytaus, Trakų, Švenčionių raj., 1956 m. Kauno raj.
Geoterminis šildymas
Šalyse, kuriose gausu karštųjų versmių, šildymui dažnai naudojama jų energija. Tačiau didžiojoje pasaulio dalyje naudojama paviršiniuose žemės sluoksniuose susikaupusi Saulės energija. Šią energiją įsisavinti padeda įrenginys, vadinamas šilumos siurbliu.
Kolektoriaus vamzdžiais cirkuliuoja neužšąlantis geoterminis skystis, kuris perneša šilumą iš šilumos šaltinio į šilumos siurblį. Čia atnešta šiluma išgarina šilumos siurblyje cirkuliuojantį freoną. Jo dujų temperatūrą dar padidina įmontuotas kompresorius. Ši šiluma perduodama toliau, į namo šildymo sistemą bei šilumos siurblio vandens baką, skirtą karštam vandeniui ruošti.
Šilumos siurblys naudoja šiek tiek elektros energijos, tačiau jos sąnaudos yra nepalyginti mažesnės nei kitų šildymo sistemų.
Šilumos siurbliai gaminami dviejų tipų: vienvalenčiai ir dvivalenčiai. Vienvalenčiai šilumos siurbliai pastatui šildyti naudoja vien iš žemės gaunamą energiją, o elektra juose naudojama vien kompresoriui ir cirkuliaciniams siurbliukams varyti. Dvivalenčiai šilumos siurbliai veikia panašiu principu, tačiau pritrūkus galios (pavyzdžiui, šaltesnį metų mėnesį) šilumos trūkumą kompensuoja elektriniu šildymu.
Geoterminis šildymas montuojamas ir privačiuose namuose, ir didesniuose objektuose, tokiuose kaip viešbučiai, mokyklos, šiltnamiai, įvairios gamyklos ir kitur.
Geoterminis šildymas Lietuvoje
Klaipėdoje veikia Klaipėdos parodomoji geoterminė jėgainė, kuri tiekia šiluminę energiją, išgautą geoterminiu būdu.
Šaltiniai
Jeotermal Enerji
Maltos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Maltos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Šventasis Urbonas I
Šventasis Urbonas I – katalikų bei stačiatikių šventasis, popiežius nuo 222 m. spalio 14 d. iki 230 m, Kaliksto I įpėdinis, gimęs Romoje. Ilgai buvo manoma, kad Urbonas mirė kankinio mirtimi, tačiau naujausi moksliniai atradimai leidžia manyti, kad šis popiežius mirė natūralia mirtimi.
Mažai yra žinoma apie jo gyvenimą, todėl laikui bėgant atsirado daug mitų bei nesusipratimų. Nepaisant šaltinių trūkumo, jis yra pirmasis popiežius, kurio valdymo laikai yra tiksliai nustatyti. Yra išlikę du žinomi šaltiniai, kurie patvirtina Urbono pontifikatą: Euzebijaus iš Cezarėjos bažnyčios istorija bei užrašas Coemeterium Callisti, kuriame įvardijamas popiežius.