cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Happyendless
Happyendless – Lietuvos elektroninės muzikos grupė. „Happyendless“ susikūrė 1999 m. – tuo metu grupę sudarė Andrius Kauklys, Marius Narbutis ir Darius Vaičiulis. 2005 m. prie „Happyendless“ prisijungė Saulius Prūsaitis (vokalas)
Istorija
„Happyendless“ susikūrė 1999 m. Kūrybos pradžioje „Happyendless“ pelnė visus įmanomus Lietuvos muzikos laimėjimus, o 2008 m. vykusiuose „MTV Europos muzikos apdovanojimuose“ jie oficialiai buvo paskelbti geriausia Baltijos šalių grupe.
2008 m. „Happyendless“ išleido albumą „Room For Mistakes“, 2012 m. pasirodė „CINEMA“.
2012 m. „Happyendless“ vokalistas Saulius Prūsaitis pradėjo solinę karjerą. Andrius Kauklys ir Marius Narbutis sustabdė grupės veiklą ir savo laiką skyrė įvairiems muzikiniams projektams, kūrė filmų bei reklamų garso takelius.
2018 m. vasarį, po kelerius metus trukusios kūrybinės pertraukos, „Happyendless“ sugrįžo su trečiuoju albumu „KINETIKA“.
Andrius Kauklys ir Marius Narbutis dirbo prie grupės „Sel“ albumo „Guma“, muzikinio projekto „Meškiukai“, nacionaliniu sporto himnu laikomos dainos „3 Milijonai“, kūrė muziką „Akvariumas“, „Dangus“ realybės šou, garso takelius filmams „Zero“, „Zero 2”, „Zero 3” bei „ZERO Live Show“ projektui, taip pat – įvairiems animaciniams bei trumpametražiams filmams. Už filmo „Zero 2” garso takelį 2010 m. „Happyendless“ buvo apdovanoti „Sidabrine gerve“.
Po kelerius metus besitęsusios kūrybinės tylos į Lietuvos muzikinį pasaulį „Happyendless“ grįžo su albumu „KINETIKA“ ir nauja idėja – elektroniką supinti su džiazu, hiphopu, folku ir kitais, tokiai muzikai neįprastais, stiliais, o kūrinius įrašyti su vis kitu vokalistu. 2018 m. vasarį pristatytame albume skamba Giedrės Kilčiauskienės, Kastyčio Sarnicko („G&G Sindikatas“), Vaido Baumilos, Kamilės Gudmonaitės („Kamanių šilelis“), Kamilės Tumelytės-KAIA, „Model Citizens“ bei Tautmilo Čeidos-Kamy balsai.
Grupės nariai
Dabartinė grupės sudėtis (nuo 2012 m.):
Ankstesni grupės nariai:
Apdovanojimai
Nominuoti
Laimėjo
Stara Kornicos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija
'''Stara Kornicos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija''' - parapija įkurta 1909 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Palenkės Januvo dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1907-1908 metais.
Europos Sąjungos ramsčiai
Europos Sąjungos ramsčiai – Europos Sąjungos struktūros sudedamosios dalys, ją sudariusios 1993–2009 m.
Sandara
Pagrindinis/pirmasis ramstis – Europos Bendrijos, apimančios bendrosios rinkos, pinigų sąjungos, bendrosios žemės ūkio politikos, struktūrinės politikos ir kitus ekonominės integracijos reikalus.
Antrasis ramstis – bendra užsienio ir saugumo politika.
Trečiasis ramstis – bendradarbiavimas teisingumo ir vidaus reikalų srityse.
Istorija
Ramsčiai sukurti Mastrichto sutartimi 1993 m.
1999 m., įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, dalis trečiojo ramsčio kompetencijų (migracijos, teisinio bendradarbiavimo) perkelta į pirmąjį.
2009 m., įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, ramsčiai buvo panaikinti.
Leonas Aranauskas
Biografija
1949 m. baigė Maskvos architektūros institutą. Nuo 1949 m. dirbo Minske, nuo 1956 m. Maskvoje, „Mosprojekt“ instituto projektų vyr. architektas. Su kitais parengė projektus:
Sukūrė iliustracijų knygoms.
Senoji konfederacija
Senoji Šveicarijos konfederacija buvo valstybinis darinys, vėliau išsivystęs į šiuolaikinę Šveicarijos valstybę. Jo istorija sirstoma į tris laikotarpius: Trijų, Aštuonių ir Trylikos kantonų sąjungą.
Trijų kantonų sąjunga (1291-1353)
Po Rudolfo I Habsburgo mirties, tikėdamiesi paveldėjimo sukeltos netvarkos 1291 m. rugpjūčio mėn. Uri, Šviuco ir Untervaldeno kantonai (vadinamieji „pirmieji kantonai“) sudarė gynybinę sutartį. Tokios gynybinės sąjungos tuomet buvo gana dažnos. Dabartinėje Šveicarijos teritorijoje seniausia sąjunga prieš valdovus sudaryta 1182 m., kai Blenio ir Léventine slėnių bendruomenės dabartiniame Ticino sudarė sąjungą prieš di Torre dinastiją. Iš šių laikų kilusios legendos apie Vilį Telį.
Pirmųjų kantonų sąjunga sutvirtinta Federacinėje Chartijoje, dokumente, kuris greičiausiai sudarytas jau po įvykusio fakto, XIV amžiuje. Nuo 1899 m. sutarties sudarymo diena rugpjūčio 1 d. minima kaip nacionalinė Šveicarijos šventė.
1315 m. Austrijos kunigaikštis Leopoldas dviem kolonomis įsiveržė į konfederaciją. Pirma kolona susidūrė su valstiečių armija Morgarteno mūšyje lapkričio 15 d. ir jį pralaimėjo. Antroji kolona, judėjusi Untervaldeno link pasitraukė be mūšio. Po šios pergalės konfederacijos nariai atnaujino savo sąjungą pasirašydami Brunnen sutartį 1315 m. gruodžio 9 d. Sudaryta vokiečių kalba ši sutartis galiojo iki pat Helvetijos Respublikos įkūrimo 1798 m.
thumb|220px|left|1339 m. Laupeno mūšis tarp šveicarų ir Savojos kunigaikščių Pergalė 1315 m. Morgarteno mūšyje faktiškai reiškė nepriklausomybės iškovojimą iš Habsburgų. Siekdama išsaugoti savo nepriklausomybę nuo Habsburgų 1332 m. prie konfederacijos prisijungė Liucerna, 1351 m. Ciurichas. Siekdamas išvengti Habsburgų spaudimo narystės konfederacijoje siekė ir Glarusas, tačiau 1352 m. jis tapo tik antrarūšiu sąjungos nariu.
Cugas (Zug) po Ciūricho įstojimo į konfederaciją tapo jai didele kliūtimi. Pats Cugo miestas buvo nusiteikęs už Habsburgus, o jo apylinkės prijautė konfederacijai. Po apsiausties Cugas buvo užimtas ir 1352 m. Zugo miestas ir apylinkės priimtos į konfederaciją.
1353 m. prie konfederacijos prisijungė Berno miestas.
Aštuonių kantonų konfederacija (1353-1481)
Po to Šveicarijos kantonai užsitikrino tam tikrą nepriklausomybę nuo vietinių feodalų, tačiau liko Šventosios Romos imperijos sudėtyje; per XV-tą amžių konfederacija plėtėsi užkariaudama kaimynines teritorijas ir sudarydama sąjungas su daugeliu kaimyninių teritorijų (Apenzell, Valis, Saint-Gall). Plėtimasis vyko ne be konfliktų: po kunigaikščio Fridrycho VII Togenburgo (Toggenburg), kuris nepaliko įpėdinių, mirties konfederacijos nariai, ypač Šviucas ir Ciūrichas susiginčyjo dėl Togenburgo dalybų. Tai sukėlė Senąjį Ciūricho karą (1449-1450).
1474-1478 m. vyko šveicarų sąjungininkų karas su Burgundijos kunigaikščiu Karoliu. Po to, kai berniečiai užėmė Burgundijai priklausantį Savojos Vaud (Waadt) miestą, Burgundijos kunigaikštis suorganizavo karinį žygį. Po Grandson apsiausties 1476 kovo 2 d. kunigaikščio kariuomenė buvo sumušta Grandson mūšyje ir priversta bėgti. Sąjungininkams atiteko milžiniškas grobis, nes tuo metu turtingiausias Europos kunigaikštis prabangos neatsisakė net ir kariniame žygyje. Po kelių mėnesių Karolis apsiautė Murteno miestą, kur 1476 birželio 22 d. jo samdinių kariuomenė buvo sumušta Murteno mūšyje. Kitais metais šveicarų sąjungininkai išvyko į pagalbą draugiškam Lotaringijos kunigaikščiui. 1477 m. sausio 5 d. Burgundijos kunigaikštis Karolis žuvo mūšyje prie Nancy.
Esminė Burgundijos karų pasekmė buvo tai, kad pergalės Grandsono ir Murteno mūšiuose paskatino Europos valdovus samdytis šveicarus į samdinių kariuomenes.
Trylikos kantonų konfederacija (1481-1798)
Be 13 pagrindinių konfederacijos vienetų, jai priklausė ir 9 asocijuotieji nariai: Bylis (nuo 1353), Nešatelis (nuo 1406), Valė (nuo 1416/17), Sankt Galeno abatija (nuo 1451), Sankt Galenas (1454), Trys lygos (nuo 1497/99), Miulhauzenas (nuo 1515), Ženeva (nuo 1519) ir Bazelio vyskupija (nuo 1579).
1648 m., po Vestfalijos taikos, Šveicarijos konfederacija de jure iškovojo nepriklausomybę nuo Šventosios Romos imperijos ir tapo suvereniu politiniu vienetu.
Vladimiras Lindermanas
Vladimiras Lindermanas, dar žinomas kaip Abelis (, g. 1956 m. lapkričio 3 d. Rygoje) – rusų publicistas ir Rusijos Nacionalinė bolševikų partijos narys.
Biografia
2005–2007 m. aktyviai dalyvavo opoziciniame judėjime „Kita Rusija“. Lindermanas buvo kaltinamas dar ir neteisėtai laikęs ginklą ir raginęs nuversti valstybės valdžią.
2009 m. rugsėjo 27 d. Vladimiras Lindermanas su 200 bendraminčių įkūrė radikalią politinę partiją, kurią 2009 m. sausio 13 d. riaušių prie Latvijos seimo garbei pavadino „Sausio 13-osios judėjimu“.
Lietuvių katalikų mokslo akademija
Lietuvių katalikų mokslo akademija (LKMA) – lietuvių katalikų mokslininkų organizacija, įsteigta 1922 m. Veikė iki 1940 m. Lietuvoje, centras Kaune, 1956–1992 m. užsienyje, centras Romoje, nuo 1990 m. atkurta Lietuvoje, nuo 1992 m. centras Vilniuje. LKMA aula ir Centro valdybos būstinė įsikūrę Vilniuje, Pilies g. 8. JAV LKMA padalinys veikia kaip savarankiškas juridinis vienetas.
Struktūra
Lietuvių katalikų mokslo akademijos veiklai vadovauja Centro valdyba, nuo 2001 m. LKMA narių renkama 6 m. kadencijai. Yra skyriai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, mažesnės grupės Šiauliuose, Telšiuose; skyriuose veikia sekcijos. Akademijos nariai yra 4 kategorijų:
Nuo 1922 m. akademiko vardas suteiktas 60 mokslininkų. 10 narių akademiko vardas suteiktas iki Antrojo pasaulinio karo, 23 – po jo išeivijoje ir 25 – po 1991 m. LKMA narių 1956 m. buvo 85, 1965 m. – 188, 1977 m. – 226, 1985 m. – 263, 2000 m. – 753 nariai, iš jų apie 150 gyveno užsienyje. 2020 m. lapkritį buvo 21 narys akademikas, apie 200 narių, apie 110 narių pagalbininkų, vienas garbės narys.
Veikla
Lietuvių katalikų mokslo akademija organizuoja mokslinį darbą ir populiarina mokslą, telkdama visų mokslo sričių katalikų pasaulėžiūros mokslininkus, gyvenančius Lietuvoje ir užsienyje, siekiančius mokslo ir krikščioniškosios minties bei kultūros vienovės, siekia sudaryti jiems palankesnes sąlygas moksl. tyrimams ir moksliniam darbui. LKMA priklauso tarptautinei katalikų intelektualų federacijų asociacijai Pax Romana.
Istorija
Idėją steigti katalikų mokslo akademiją 1908 m. iškėlė kun. Pranciškus Petras Būčys, bet sumanymas tuo metu liko neįgyvendintas. 1922 m. spalio 22 d. steigiamajame susirinkime Kaune išrinkta LKMA valdyba. Iki Antrojo pasaulinio karo LKMA surengė 3 suvažiavimus Kaune (1933 m., 1936 m., 1939 m.), nuo 1930 m. prisidėjo prie Lietuviškosios enciklopedijos rengimo, leido Suvažiavimo darbus (t. 1 1935 m., t. 2 1937 m., t. 3 1940 m.), biografijų leidinį „Užgesę žiburiai“ (1930 m.). 1927 m. A. Dambrausko-Jakšto iniciatyva pradėta rengti žymių žmonių enciklopedinį žodyną (iki 1940 m. mašinraščiu parengti 5 t.). SSRS okupacinė valdžia 1940 m. akademiją uždarė.
Po Antrojo pasaulinio karo Lietuvos atstovas Paryžiuje Stasys Antanas Bačkis laiškais ragino į užsienį pasitraukusius LKMA narius ir vyskupus atkurti akademiją. Romoje 1954 m. akademijai atkurti sudaryta Reorganizacinė komisija. Tęstinumą paliudyti į komisijos narius pasiūlyti buvę LKMA centro valdybos nariai Zenonas Ivinskis ir Juozas Eretas). 1956 m. pasirašytas LKMA su centru Romoje atkūrimo aktas ir įregistruoti LKMA įstatai. Įsteigti LKMA skyriai, vadinamieji židiniai: Čikaga, Niujorkas, Bostonas, Detroitas, Monrealis, Torontas, Deitonas, Miunchenas, Otava, Putnamas, Saint Petersburgas (Floridos valstija), Los Andželas. Visi skyriai priklausė centro valdybai Romoje.
Lietuvoje atkurti Lietuvių katalikų mokslo akademiją sumanyta 1989 metais. 1990 m. vasario 17 d. sušaukta steigiamoji konferencija, išrinkta krašto valdyba (pirmininkas Giedrius Uždavinys). Ji 1991 m. Vilniuje surengė XV suvažiavimą. 1992 m. išeivijos ir Lietuvos nariai bendrai išrinko naują Centro valdybą, centras perkeltas į Vilnių. Įsteigtos Istorijos, Pedagogikos, Psichologijos, Etnologijos, Katechetikos, Informatikos, Architektūros, Medicinos ir kt. sekcijos. Vilniaus skyriuje veikė Bažnyčios istorijos studijų grupė, 2006 m. reorganizuota į Krikščionybės istorijos Lietuvoje studijų centrą. 2007 m. LKMA įsteigė Humanitarinių tyrimų institutą. LKMA surengė suvažiavimus Vilniuje (1991 m., 1997 m., 2006 m., 2009 m., 2012 m., 2015 m.), Kaune (2004 m.), Klaipėdoje (2000 m.) ir Šiauliuose (2003 m.), t. p. mokslinių konferencijų, seminarų, viešų paskaitų, inicijuoja mokslinių tyrimų projektus, skiria premijas mokslininkams, studentams. Nuolat leidžia „Lietuvių katalikų mokslų akademijos metraštį“, Bažnyčios istorijos studijas, mokslinių darbų rinkinius, t. p. istorijos šaltinius, atsiminimus, humanitarinės tematikos mokslines knygas: iki 2012 m. pabaigos išėjo 160 leidinių, iki 2020 m. dar 16 knygų (kai kurios drauge su Naujasis Židinys-Aidai).
Rudienė
Rudienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Rudytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Rudis arba Rudys.
Masiai (reikšmės)
Masiais vadinami kaimai:
Kosiorkai (reikšmės)
Kosiorkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Viktoras Šklovskis
thumb|Viktoras Šklovskis Viktoras Borisovičius Šklovskis (1893 m. sausio 24 d. – 1984 m. gruodžio 6 d.) – rusų ir sovietų literatūros teoretikas, kritikas, rašytojas ir pamfletistas.
Biografija
V. Šklovskis gimė Sankt Peterburge, Rusijoje. Jo tėvas buvo žydų, motina vokiečių/rusų kilmės. Jis mokėsi Sankt Peterburgo universitete.
Pirmojo pasaulinio karo metais V. Šklovskis savanoriavo Rusijos armijoje ir galiausiai tapo vairavimo instruktoriumi šarvuotų automobilių karinėje dalyje Sankt Peterburge. Ten 1916 metais jis įkūrė OPOYAZ (Obshchestvo izucheniya POeticheskogo YAZyka – Poetinės kalbos studijų bendrija), vieną iš dviejų grupių (kartu su Maskvos lingvistiniu būreliu), kurios išplėtė pagrindines rusų formalizmo teorijas ir metodus.
V. Šklovskis dalyvavo 1917 m. vasario revoliucijoje. Vėliau Rusijos laikinoji  vyriausybė paskyrė jį eiti komisaro padėjėjo pareigas į pietvakarių frontą, kur jis buvo sužeistas ir pelnė apdovanojimą už drąsą. Po to V. Šklovskis dirbo komisaro padėjėju Rusijos ekspediciniame korpuse Persijoje.
1918 m., pasibaigus spalio perversmui, V. Šklovskis grįžo į Sankt Peterburgą. Jis priešinosi bolševizmui ir dalyvavo socialistų revoliucionierių partijos organizuotame antibolševikiniame sąmoksle. Po to, kai Čeka atskleidė konspiratorius, V. Šklovskis pradėjo slapstytis, keliaudamas po Rusiją ir Ukrainą. Galiausiai, 1919 m., jam buvo atleista jo ryšių su Maksimu Gorkiu dėka. Tuomet V. Šklovskis nusprendė nutraukti savo politinę veiklą. Abu jo broliai buvo sušaudyti sovietų valdžios (vienas 1918 m., kitas 1937 m.), sesuo mirė badu Sankt Peterburge 1919 m.
V. Šklovskis įsijungė į sovietų visuomenę ir netgi dalyvavo Rusijos pilietiniame kare, tarnaudamas Raudonojoje armijoje. Tačiau 1922 m. jam vėl teko slapstytis, kadangi jam grėsė areštas ir galima mirties bausmė už ankstesnius politinius veiksmus, ir V. Šklovskis per Suomiją pabėgo į Vokietiją. Būdamas Berlyne, 1923 m. jis išleido savo memuarus apie 1917–1922 m. laikotarpį, kuriuos pavadino Сентиментальное путешествие, воспоминания (Sentimental’noe puteshestvie, vospominaniia, Sentimentali kelionė, prisiminimai). Tai buvo aliuzija į Lorenso Sterno, autoriaus, kuriuo V. Šklovskis žavėjosi ir kurio digresyvus stilius turėjo didžiulę įtaką V. Šklovskio rašymo būdui, Sentimentalią kelionę per Prancūziją ir Italiją. Tais pačiais metais jam buvo leista grįžti į Tarybų Sąjungą. Tam turėjo įtakos kreipimasis į sovietų valdžią, kurį V. Šklovskis įtraukė į paskutinius jo epistolinio romano Zoo, arba laiškai ne apie meilę, puslapius.
1963 m. V. Šklovskį aplankęs Jugoslavijos mokslininkas Michailas Michailovas rašė: „Aš buvau be galo sužavėtas V. Šklovskio dvasios gyvybingumu, jo susidomėjimų įvairumu ir jo kultūra. Kada mes atsisveikinome su Viktoru Borisovičiu ir išvykome į Maskvą, aš pajutau,  kad ką tik susipažinau su vienu iš geriausiai išauklėtų, išsilavinusių ir protingiausių mūsų amžiaus žmonių.“
Rašytojas ir teoretikas
Be literatūros kritikos straipsnių ir tokių autorių, kaip Lorensas Sternas, Maksimas Gorkis, Levas Tolstojus, Vladimiras Majakovskis biografijų, V. Šklovskis parašė keletą pusiau autobiografinių grožinės literatūros kūrinių, kurie tapo eksperimentais jo literatūrinių teorijų plėtotėje.
V. Šklovskis geriausiai žinomas iš ostranenie arba nutolimo idėjos literatūroje plėtojimo. Jis išdėstė šią idėją žymioje esė „Menas kaip technika“ (arba „Menas kaip priemonė“), kuri sudarė jo Prozos teorijos, pirmą kartą publikuotos 1925 m., pirmą skyrių. Jis įrodinėjo, kad būtina kažką, kas pasidarė per daug pažįstama, tapo klišė literatūros kanone, paversti kažkuo atnaujintu."Meno tikslas yra perteikti daiktų pajautimus per pažinimą, ne per žinojimą. Meno metodo prasmė – padaryti objektus „nepažįstamus“, formas – sudėtingas, pasunkinti ir prailginti suvokimo procesą, kadangi suvokimo procesas yra estetiškai išbaigtas ir turi būti pratęstas. Menas – tai būdas patirti objekto įmantrumą; pats objektas nėra svarbus.""V. Šklovskis, „Menas kaip technika“, 12"V. Šklovskio darbas pastūmė rusų formalizmą link supratimo, kad literatūrinę veiklą reikia traktuoti kaip neatsiejamą socialinės veiklos dalį, idėjos, kuri tapo pagrindinė Michailo Bachtino ir rusų bei Prahos semiotikos mokyklų atstovų darbuose.
Kino menas
V. Šklovskis buvo vienas pirmųjų profesionalių kino scenaristų. Jo esė ir straipsnių apie kiną rinkinys (Literatūra ir Kinematografija) buvo išleistas 1923 m. V. Šklovskis buvo režisieriaus Sergejaus Eisensteino artimas draugas ir parašė išsamų  jo gyvenimo aprašymą bei darbų kritiką (Maskva 1976).
Pradėjęs 1920 m. ir iki pat 1970 m. V. Šklovskis parašė daugelio sovietinių filmų scenarijus. Šis jo biografijos aspektas nesulaukė didelio susidomėjimo. Savo knygoje Trečiasis fabrikas  V. Šklovskis pavaizduoja savo darbą kine, rašydamas: „Visų pirma, aš dirbu trečiame Goskino fabrike. Antra, pavadinimą nėra sunku paaiškinti. Pirmasis fabrikas – mano šeima ir mokykla. Antrasis – OPOYAZ. Trečiasis fabrikas kuria mane būtent šiuo metu. „
ATI CrossFire
CrossFire (po Spider platformos pristatymo 2007-ujų lapkričio 19 d. ir CrossFire X) – „AMD/ATI“ priklausantis prekinis ženklas, kuriuo yra vadinamas multiprocesorinis grafinių plokščių sprendimas, rinkoje konkuruojantis su NVIDIA SLI technologija. Ši technologija leidžia sujungti porą grafinių plokščių ir padidinti grafinio apdorojimo spartą paprastuose kompiuteriuose. Nors ši technologija dar yra ne taip seniai pristatyta, panašūs kompiuteriniai sprendimai, tokie kaip AMR jau anksčiau buvo naudojami skraidymo simuliatoriuose ir kitomis panašiomis programomis iš „Evans & Sutherland“ kompanijos. ATI taip pat dar prieš CrossFire pasirodant, buvo pristačius panašų sprendimą – Fury MAXX, sujungiantį porą RAGE 128 grafinių plokščių.
Istorija, infrastruktūra ir veikimo principai
CrossFire sistema pirmą kartą viešumoje buvo pristatyta 2005 m. rugsėjo 27 d.
Sistemai sumontuoti yra reikalinga CrossFire technologiją palaikanti motininė plokštė ir pora PCI Express sąsają palaikančių grafinių plokščių, kurios gali būti aktyvuojamos techninės arba programinės įrangos būdu. X800, X850, X1800, X1900, HD2900 grafinės plokštės jungiamos su analogine plokšte, turinčią valdančiosios, arba „master“ funkciją. Taip pat pažymėtina, kad valdomoji, arba „slave“ grafinė plokštė turi būti tos pačios šeimos kaip ir „master“ plokštė.
Daugelis CrossFire trūkumų buvo pašalinta pristačius „CrossFire Xpress3200“ mikroschemų rinkinį motininėms plokštėms, kurį naudojant „master“ grafinės plokštės tapo nebebūtinos norint sujungti CrossFire sistemą (išskyrus Radeon X1900 serijos plokštes) ir dvi paprastos grafinės plokštės gali būti sujungtos į sistemą. Taip buvo išspręsta CrossFire „master“ grafinių plokščių problema, nes jos yra brangios ir retai pasitaikančios parduotuvių lentynose.
Išleidus Radeon X1950 Pro (RV570 GPU), „ATI“ pakeitė CrossFire sujungimų schemas ir padarė nebereikalingą Y formos „Master“ ir „slave“ vaizdo plokščių sujungimą per DVI jungtį. Šią jungtį pakeitė kita, į juostą panaši jungtis, esanti kiekvienos grafinės plokštės viršuje, vizualiai panaši į nVidia SLi tiltą, bet iš esmės skirtingos fizinės ir loginės struktūros.
Jonas Potockis
Jonas Potockis (?– m. 1744) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos bajoras.
Biografija
Kijevo ir Kameneco kašteliono Juozo Stanislovo Potockio sūnus.
Šeima ir vaikai
Pirmoji žmona – Konstancija Sobieskytė. Vaikai:
Antroji žmona Sofija Branickaitė (m. 1730). Trečioji – Konstancija Danilovič, Petro Danilovičiaus duktė. Antroje ir trečioje santuokoje vaikų neturėjo.
Tampere United
Sudėtis (2019 m.)
Atnaujinta: 2019 m. rugsėjo 14 d.
Lietuvių kolegija
Lietuvių kolegija  – lietuvių studentams skirta Prahos universiteto mokykla, veikusi XV a. pirmoje pusėje.
Istorija
Pirmiausia ketinta mokyti iš Lietuvos atvykusius studentus teologus, jau baigusius Filosofijos fakultetą, kad jie grįžę į Lietuvą skleistų krikščionybę gimtąja kalba. Lenkijos karalienė Jadvyga, pažadėjusi išlaikyti Lietuvių kolegiją, gavo iš Čekijos karaliaus Vaclovo IV privilegiją ir 1397 m. lapkričio mėn. pasirašė Lietuvių kolegijos įkūrimo aktą.
Faktiškai Lietuvių kolegija įkurta 1401–1404 m. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje tuomet nebuvo kolegijų, t. p. ir moksleivių, pasirengusių studijuoti teologiją universitete, todėl 1411 m. Lietuvių kolegijos pobūdis pakeistas, ji skirta šelpti ir remti neturtingiems studentams, ir ne tik iš Lietuvos. Lietuvių kolegija nustojo veikti XV a. pirmoje pusėje, bet jos pavadinimas Prahos universitete išliko iki 1704 m.
Nenustatyta, kokie studentai mokėsi kolegijoje. Spėjama, kad jos nariais galėjo būti XIV a. pab. – XV a. pr. Prahos universitete studijavę Baltramiejus Kęstutaitis, Mikalojus Kirsmantas, Kristupas iš Lietuvos, Motiejus Vilniškis.
Ramoniškiai
Ramoniškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pilviškių, prie Žvirgždės upelio ir jo intako Žvirgžduko. Seniūnaitijos centras. Veikia bendruomenės biblioteka, medicinos punktas (buvusioje mokykloje). Pašto kodas LT-70303. Atsišakoja kelias. Kaimo šiaurėje telkšo užpelkėjęs Aklažeris.
thumb|left|250px|Kultūros namai thumb|left|250px|Parduotuvė (buvusi valgykla)
Istorija
Tarybiniais metais – „Gegužės pirmosios“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Kaime veikė Ramoniškių mokykla.
Pelkinė glindė
Pelkinė glindė (Pedicularis palustris) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos glindžių (Pedicularis) genties augalų rūšis.
Auga šlapiose pievose, raistuose, žemapelkėse, pakrantėse. Žydi gegužės – rugpjūčio mėn.
Palenkės Januvo dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Palenkės Januvo dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų.
Parapijos
Dekanate yra 8 parapijos:
PB (reikšmės)
Dviraidė santrumpa PB gali reikšti:
Pūkenis
Pūkenis (Cotinus) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos augalų gentis.
Gentyje yra 2 rūšys, iš jų viena – europinis pūkenis (Cotinus coggygria) retai auginamas ir Lietuvoje. 250px|thumb|left|Europinis pūkenis
Ančios
Ančios – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Veisiejų, šalia kelio.
Laukinė medžioklė
thumb|Åsgårdsreien – Laukinė medžioklė Peter Nicolai Arbo (1872)
Laukinė medžioklė – Europos folkloro mitas. Mito pagrindas vienodas, pasakojama apie iliuzinę medžiotojų grupę su arkliais ir šunimis, pamišėliškame persekiojime per dangų.
Buvo manyta, kad Laukinė medžioklė – katastrofą, karą ar marą, pranašaujantis ženklas. Ją pamačiusiam pranašauja mirtį. Mirtingieji pamatę medžioklę gali būti pagrobti į mirusiųjų šalį.
Daugumoje skandinavų ir germanų versijų, medžioklė organizuojama gelbėti ar keršyti už moterį, kuri buvo pagrobta ar nužudyta. Medžiotojas gali būti nežinoma prarasta siela, istorinė ar legendinė asmenybė kaip Dietrichas iš Berno ar danų karalius Valdemaras Aterdagas ar identifikuojamas su dievu Odinu (ar kitu jo pavidalu).
Rudis
Rudis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Laukinė medžioklė
Buvo įvairūs Laukinės medžioklės versijos variantai: Laukinė medžioklė, Vodeno medžioklė, Įniršio medžioklė, (Vokietijoje), Herlathing (Anglijoje), Mesnee d'Hellequin (Š. Prancūzijoje), Kaino medžioklė, Herodo medžioklė, Gabrieliaus šunys ir Asgardreja (Asgardreia).
Rudis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rudienė (ištekėjusi moteris) ir Rudytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vičulkai (reikšmės)
Vičulkais vadinami kaimai Lenkijoje:
Paris
220px|thumb|right|Paris ir Helena Paris graikų mitologijoje – Priamo sūnus, Trojos karalius. Paris buvo beprotiškai įsimylėjęs Spartos karalienę Eleną, todėl jis ją pagrobė. Dėl to kilo Trojos karas.
Gimimas
Kai Paris gimė, orakulas nuspėjo, kad jis sužlugdys Troją. Pario tėvai, vienam iš savo pakalikų liepė palikti Parį Idos kalnuose, tikėdamiesi, kad jis nepridarys bėdų ateityje.
Paris ir Elena
Deivės Hera, Atėnė ir Afroditė buvo pakviestos, kaip ir dauguma Olimpo dievų, į priverstines Pelėjo ir Tetidės vestuves, kurie tapo Achilo tėvais. Bet Eridė (nesantaikos deivė) pertraukė vestuves, norėdama pridaryti bėdų. Todėl į vakarėlį Eridė atnešė auksinį obuolį ant kurio užrašytas žodis Kallisti – Gražiausiajai, taip erzindama deives ir norėdama jas sukivirčyti, kuri yra tinkamiausia šio obuolio gavėja. Pariui buvo paskirta išrinkti gražiausiąją. Visos trys deivės stengėsi papirkti Parį, kad jis išrinktų kurią nors vieną iš jų. Hera pasiūlė savo politinę jėgą ir visos Azijos valdymą, Atėnė pasiūlė įgūdžius mūšio lauke, išmintį ir geriausių karių gabumus, o Afroditė – gražiausią pasaulio moterį, Menelajo žmoną Eleną. Paris atidavė obuolį Afroditei.
Nuo to laiko, kai Elena buvo gražiausia pasaulio moteris ji turėjo begalę gerbėjų. Norėdamas išsaugoti taiką tarp jų Odisėjas privertė juos visus prižadėti, kad saugotų Elenos vedybas ir susitaikytų su tuo, ką ji išsirinks. Elena išsirinko Menelają, tad Paris pagrobė ją, atplaukęs pas ją su laivu (kaip manoma, Elena įsimylėjo Parį ir nelabai noriai paliko laivą). Tada graikai pradėjo atakuoti Troją. Taip kilo Trojos karas.
Nationalencyklopedin
Nationalencyklopedin, NE – švediška nacionalinė enciklopedija, leista 1980–1990 m. Bra Böcker AB leidyklos.
Prancūzijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Mars 6
Mars 6 – SSRS bepilotis erdvėlaivis, skirtas Marso tyrimams. „Mars 6“ priklausė programai „Mars“.
„Mars 6“ 1973 m. rugpjūčio 5 d. į kosmosą buvo pakeltas raketa „Proton SL-12/D-1-e“. Kartu buvo paleisti keturi kosminiai aparatai, skirti Marso tyrimams. Grupėje buvo „Mars 4“ ir „Mars 5“ aparatai, skirti patekti į Marso orbitą ir užtikrinti ryšį su „Mars 6“ ir „Mars 7“ nusileidimo moduliais.
Marsą šis aparatas pasiekė 1974 m. kovo 12 d. Nusileidimo aparatas nuo nešamojo modulio atsiskyrė likus 48 000 km iki Marso. „Mars 6“ nusileidimo aparatas atmosferą pasiekė tos pačios dienos ryte – 09:05:53 UT ir skriejo 5,6 km/s greičiu. Parašiutas išsiskleidė 09:08:32 UT, taip sulėtindamas kritimo greitį iki 600 m/s. Nusileidimo metu aparatas jau rinko informaciją ir ją perdavė Žemei. Ryšys su aparatu buvo prarastas 09:11:05 UT. Manoma, kad aparatas rėžėsi į Marsą skriedamas dar 61 m/s greičiu. „Mars 6“ spėjo perduoti 224 sekundes informacijos, daugiausia apie Marso atmosferą.
Keršiai (Biržai)
Keršiai  – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Biržų.
PBR
Triraidė santrumpa PBR gali reikšti:
Moldavijos herbas
Moldavijos herbą sudaro erelis snape laikantis kryžių, o naguose skeptrą ir šakelę. Priekyje yra skydas su tauru, tradiciniu Moldavijos simboliu. Herbas vaizduojamas ir Moldavijos vėliavos centre.
Moldavijos herbas panašus į Rumunijos herbą.
Trine Jepsen
Trine Randbo Jepsen (g. 1977 m. rugsėjo 29 d.) – Danijos dainininkė.
Jepsen yra žinoma dėl pergalės danų atrankos „Dansk Melodi Grand Prix 1999“ į Euroviziją. Konkurse su Michael Teschl atliko dainą „This Time I Mean It“, kuri yra pirmoji Danijos daina anglų kalba. Duetas su 71 tašku užėmė 8 vietą.
Jarmališkės
Jarmališkės – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Stakliškių.
Trine Jepsen
Vėliau Trine du kartus dalyvavo „Dansk Melodi Grand Prix“ konkurse – 2006 m. su Christian Bach atliko dainą „Grib Mig“ ir 2009 m. „I Never Fall In Love Again“.
Rastinėnai
Rastinėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose. Rastinėnų seniūnaitija. Yra Rastinėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, didelis kolektyvinių sodų masyvas.
Dryžagalvė kryklė
Dryžagalvė kryklė (Anas querquedula) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Dryžagalvė kryklė yra kiek didesnė už rudagalvę kryklę. Patinui būdingi ilgi, balti antakiai. Paukščiui skrendant, ant sparnų matyti šviesios dėmės ir tamsi krūtinė. Nuo rudagalvės kryklės skiriasi neryškiais veidrodėliais. Patino galva ir kaklas rudi, pamarginti baltais brūkšneliais. Nuo akių iki pakaušio eina balta juostelė. Nugaros plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis žalsvas, blizgantis, iš priekio ir užpakalio su baltomis juostelėmis. Pagurklis ir krūtinė ryškiai rusvi, rudai dryžuoti. Kūno šonai su skersiniais juodais brūkšneliais. Snapas juosvai rudas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė ruda.
Patelės nugarinė pusė tamsiai ruda su neryškiomis dėmėmis, pilvinė – balsva. Sparnų veidrodėlis kaip patino. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Jaunikliai irgi panašūs į patelę, bet jų krūtinė ir kūno šonai rudesni. Snapas juosvas, kojos rudos. Pūkinis apdaras panašus į rudagalvės kryklės, pilvas pilkesnis.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją, Ochotsko jūras. Į pietus paplitusi iki Primorės, Altajaus, Tian Šanio, pietinės Kaspijos pakrantės, Irano, Mažosios Azijos bei Viduržemio jūros.
Žiemoja Afrikoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje.
Viena iš labiausiai paplitusių ančių rūšių Lietuvoje. XX a. pradžioje jų buvo dar daugiau, bet nusausinus drėgnas pievas ir pelkes kryklių sumažėjo.
Biologija
Lengvai prisitaiko prie įvairių sąlygų, todėl visur paplitusi. Pasitenkina nedideliais, negiliais vandens telkiniais. Dažniausiai įsikuria šlapiose paežerių pievose, balose, melioracijos grioviuose, bekrūmėse pelkutėse, kūdrose,paupiuose. Aptinkamos ir dirbamuose laukuose. Peri ir didesniuose ežeruose, bet vengia augalų sąžalynų. Aktyvios dieną ir prietemoje. Vikri, greitai skrenda.
Monogamai. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Dėtyje paprastai būna 10–11 kiaušinių, kurių svoris po maždaug 27 gramus. Perimi apie 23 dienas. Išsiritę ančiukai palieka lizdą, vikriai, gerai plaukioja. Patelė su jaunikliais laikosi vandens augalija apaugusiose įlankose, ramiuose užtakiuose. 42 dienų amžiaus ančiukai jau pradeda skraidyti.
Vasaros pabaigoje kryklės būriuojasi ir keliauja po ežerus. Radusios maisto ir ramią aplinką, pasilieka ten ilgesnį laiką, o vasaros pabaigoje arba rudens pradžioje išskrenda.
Mikalojus Radvila
Mikalojus Radvila (, 1546 m. – 1589 m. Naugarduke) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Mikalojaus Radvilos žmona Aleksandra Višnioveckaitė Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilos Rudojo ir Katerinos Tomickos sūnus. Brolis Kristupas Radvila Perkūnas.
Paveldėjo Dubingių ir Bielicos dvarus. 1577 m. LDK medžioklis, 1579–1589 m. Naugarduko vaivada
Šeima
Mikalojus Radvila buvo vedęs du kartus. 1574 metais pirma santuoka buvo su kunigaikštyte Aleksandra Višnioveckaite (m. iki 1582), Žytomiro seniūno, kunigaikščio Konstantino Višnioveckio (m. 1574) ir Anos Elžbietos Sveršč (m. 1582). Pirma santuoka buvo bevaikė.
Antra santuoka buvo su Sofija Janovną Hlebavičiūte, Lietuvos didžiojo kanclerio Jono Jurgio Hlebavičiaus (apie 1480–1549) ir Sofijos Petkovič, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų ir dvi dukteris:
Sofi Marinova
Sofija Marinova Kamenova, geriau žinoma kaip Sofi Marinova (g. 1975 m. gruodžio 5 d., Sofijoje) – Bulgarijos pop-folk ir etno-pop dainininkė. Ji yra viena iš populiariausių dainininkų Bulgarijoje, ji laimėjo keletą muzikos apdovanojimų ir konkursų. Sofi laimėjo bulgarų „Eurovizijos“ nacionalinį finalą su daina „Love Unlimited“, tapdama Bulgarijos atstove 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse Baku, Azerbaidžane.
Eurovizija
thumb||left|200px|Sofi Marinova Eurovizijoje Sofi Marinova buvo pasirinkta atstovauti Bulgarijai gegužės mėn. vykstančią 2012 m. Euroviziją su daina „Love Unlimited“. Ji laimėjo nacionalinį finalą, kuris vyko vasario 29 dieną, iš viso surinkdama 20 balų – 12 taškų iš žiūrovų ir 8 taškus nuo žiuri. Ji buvo viena iš favoričių laimėti. Dainos „Love Unlimited“ autoriai – Yassen Kotsev ir Krum Georgiev. Dainos žodžiai kalba apie peržengiančią ir visa apimančios meilės jėgą (The song has no borders, language and colour, lietuviškai: „daina neturi sienų, kalbos ir spalvų“). Daina skamba bulgarų kalba, tačiau yra frazė „I love you“ ('Aš tave myliu') kuri skamba turkų, graikų, ispanų, serbų-kroatų, prancūzų, romų, anglų, azerbaidžiečių ir italų kalbomis. Marinova šią dainą atliko per antrąjį konkurso pusfinalį, kuris vyko gegužės 24 d. ir jame užėmė 11 vietą.
Taeniacara candidi
Taeniacara candidi – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis. Vienintelė rūšis Taeniacara gentyje.
Tai liekna, panašui į Apistogramma genties rūšis žuvis. Patinų kūnas iki 7 cm ilgio, patelės mažesnės. Patinų pelekai ilgesni, kūno spalvos ryškesnės negu patelių. Abiem lytims būdinga juoda juosta. Žuvis taiki, dažnai pasitraukia. Akvariume geriausia laikyti vieną patiną ir kelias pateles. Ikrai išneršiami ant patelės pasirinktos olos lubų. Jais ir mailiumi rūpinasi patelė.
Akvariumas gausiai apsodintas, su daug vietų slėpimuisi (olų) ir šiekštų. Dar rekomenduojama pritemdytas apšvietimas ir smulkus gruntas. Patartina laikyti minkštame ar vidutinio kietumo, rūgščiame ar neutraliame vandenyje. Vandenį reikia keisti dažnai, tačiau pamažu. Vandens temperatūra - apie 26 °C, kiek aukštesnė dauginimosi metu.
Paplitusi Amazonės baseine.
Kambrija
Kambrija yra trečia didžiausia grafystė pagal plotą. Ji ribojasi su: Damfrisu ir Galovėjumi Škotijoje šiaurėje, Airijos jūra vakaruose, Lankašyru pietuose, Šiaurės Jorkšyru pietryčiuose ir Daramu bei Nortamberlandu rytuose.
Periodinė grupė
Periodinė grupė – grupė elementų, turinčių panašias savybes.
Andreikos
Andreikos – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Naujo Strūnaičio.
Periodinė grupė
Periodinės grupės:
Mars 7
Mars 7 – SSRS bepilotė kosminė stotis, skirta Marso tyrimams. Tai buvo paskutinis erdvėlaivis priklausęs Mars programai. Kaip ir „Mars 6“, „Mars 7“ buvo nusileidimo aparatas.
„Mars 7“ į kosmosą buvo pakeltas raketa „Proton SL-12/D-1-e“. Marsą šis aparatas pasiekė 1974 m. kovo 9 d. Dėl klaidos programinėje įrangoje, atsakingoje už nusileidimo aparato atsiskyrimą nuo nešamojo modulio, „Mars 7“ nusileidimo aparatas maždaug 4 valandom anksčiau nei reikėjo atsiskyrė nuo nešamojo modulio, dėl to Marsą praskriejo 1300 km atstumu.
Melniko pilis
thumb|right|250px|Pilies kalnas šalia [[Vakarinis Bugas|Vakarinio Bugo upės]] Melniko pilis – nebeegzistuojanti pilis stovėjusi šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Melniko valsčiuje, Melniko kaime ant dešiniojo Vakarinio Bugo upės kranto.
Istorija
Pilis buvo pastatyta XV a. ir perstatyta renesanso architektūros stiliumi XVI a. amžiuje. Šioje vietovėje žmonių gyvenvietė susikūrė dar XII a.-XIII a. amžiuose. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose apie ant kalno esančią tvirtovę 1379 m. savo kronikose parašė Vygandas Marburgietis. 1382 m. kunigaikštis Jogaila perdavė tvirtovę Janušui I Senajam, kuris vedė jo pirmos eilės pusseserę Ona Danutę. Vėliau Jogaila tvirtovę atsiėmė. 1420 m. Vytautas Didysis finansavo šalia plies statomos ''Šv. Kristaus Kūno'' bažnyčios statybas. XV a. buvo įrengti gynybiniai įtvirtinimai. 1430-1444 m. pilis priklausė Boleslavui IV Varšuviečiui. Vėliau iš jo pilį nusipirko karalius Kazimieras Jogailaitis. Karaliaus įsakymu buvo sustiprinti pilies įtvirtinimai, pastatytas šiaurinis bokštas ir paaukštintos mūrinės sienos. 1486 m. pilyje buvo apsistojęs karalius Kazimieras Jogailaitis. 1501 m. rugsėjo 18 d. pilyje lankėsi kunigaikštis Aleksandras Jogailaitis ir dar 1400 žmonių. 1501 m. spalio 23 d. pilyje buvo pasirašytas Melniko aktas, o tu pačių metų lapkričio 6 d. Aleksandras Jogailaitis tapo karaliumi. 1503-1504 m. karalius daug laiko praleido gyvendamas šioje pilyje. 1506 m. pilis atiteko karaliui Žygimantas Senajam, kuris 1513 m. pilyje gyveno apie mėnesį laiko. Jo valdymo metais pilis buvo perstatyta renesanso architektūros stiliumi. 1551 m. buvo nugriautas medinis pilies bokštas ir vietoje jo pastatyti gyvenamieji apartamentai. 1551 m. ir 1560 m. pilyje kilo gaisrai po kurių išliko tik pilies vartai ir bažnyčia. Švedų tvano metu 1657 m. pilies likučiai ir bažnyčia buvo sudegintos. 1851 m. bažnyčia buvo apleista. Buvusioje pilies vietoje 1865 m. buvo pradėta statyti stačiatikių koplyčia, bet likę tik jos pamatai. Nuo 1871 m. iki 1915 m. buvo kartais laikomos mišios. 1915 m. gaisro metu bažnyčia dar kartą sudegė ir nebebuvo atstatyta. 1940 m. tarybiniai kareiviai pilies ir bažnyčios griuvėsius dalinai išardė.
Versmė (leidykla)
VšĮ „Versmės“ leidykla įsikūrusi Vilniuje. Nuo 1994 m. rengia ir leidžia lokalinių monografijų seriją „Lietuvos valsčiai“, kitus leidinius. Leidyklos vadovas – Petras Jonušas.
Projektas
„Lietuvos valsčių“ serija – tai daugiatomis vienodos struktūros Lietuvos istorijos leidinys apie Lietuvos miestus ir miestelius, kaimus ir vienkiemius, apie jų apylinkių kraštovaizdžio raidą bei istoriją nuo seniausių priešistorinių laikų iki mūsų dienų, kovas už Nepriklausomybę, apie tradicinę kultūrą, verslus, kalendorinius ir šeimos papročius, papročių teisę, liaudies išmintį, bažnyčias, įžymius žmones, tarmių ir vietos šnektų ypatumus, tautosaką, tautines mažumas, jų papročius ir kt.
Serijos pavadinimas pasirinktas neatsitiktinai: XIX a. viduryje susiformavę valsčiai iki jų panaikinimo 1950 m. buvo mažiausi ir palyginti stabilūs administraciniai-teritoriniai vienetai, jungę tapačios etninės kultūros žmones – valsčių ribos paprastai atitiko ir parapijų ribas, kartu ir šnektų ribas, todėl serijoje rašoma visos Lietuvos lokalinė istorija ir pateikiama kaip šių homogeniškų teritorinių darinių – valsčių – istorijos visuma.
Šią unikalią, nei mūsų šalyje, nei kur kitur analogų neturinčią, net kelis šimtus tomų galinčią pasiekti seriją, skiriamą Lietuvos tūkstantmečiui (1009–2009), Lietuvos valstybės atkūrimo 100-mečiui (1918–2018), o kartu dedikuojamą ir kitoms reikšmingoms šalies, jos miestų ir miestelių bei kitų svarbių istorijos įvykių sukaktims, nuo veiklos pradžios 1994-aisiais rengia ir leidžia „Versmės“ leidykla.
Monografijos
Kiekvieną serijos monografiją rašo dideli iki 120 autorių kolektyvai – žinomi Lietuvos mokslininkai istorikai, etnologai, archeologai, folkloristai, kalbininkai, sociologai, biologai, geografai, geologai, kraštotyrininkai, kraštiečiai ir kiti.
Leidykla jau yra išleidusi šias serijos monografijas (35 monografijos, 47 tomai):
Šiuo metu yra rengiamos šios monografijos:
Alanta (Molėtų r.), Alovė (Alytaus r.), Antalieptė (Zarasų r.), Antnemunis (Alytaus r.), Aukštadvaris (Trakų r.), Balbieriškis (Prienų r.), Bartninkai (Vilkaviškio r.), Birštonas (Prienų r.), Biržai (Biržų r.), Butrimonys (Alytaus r.), Darbėnai (Kretingos r.), Dieveniškės (Šalčininkų r.), Druskininkai (Varėnos r.), Dūkštas (Ignalinos r.), Dusetos (Zarasų r.), Garliava (Kauno r.), Giedraičiai (Molėtų r.), Gražiškiai (Vilkaviškio r.), Grinkiškis (Radviliškio r.), Griškabūdis (Šakių r.), Jieznas (Prienų r.), Joniškėlis (Pasvalio r.), Joniškis (Joniškio r.), Jūžintai (Rokiškio r.), Kaltanėnai (Švenčionių r.), Kapčiamiestis (Lazdijų r.), Kartena (Kretingos r.), Kazlų Rūda (Marijampolės r.), Kelmė (Kelmės r.), Kybartai (Vilkaviškio r.), Kiduliai (Šakių r.), Kriukai (Joniškio r.), Kriūkai (Šakių r.), Kudirkos Naumiestis (Šakių r.), Lankeliškiai (Vilkaviškio r.), Leipalingis (Lazdijų r.), Leliūnai (Utenos r.), Linkuva (Pakruojo r.), Maišiagala (Vilniaus r.), Mickūnai (Vilniaus r.), Mielagėnai (Ignalinos r.), Molėtai (Molėtų r.), Mosėdis (Skuodo r.), Naujamiestis (Panevėžio r.), Pabradė (Švenčionių r.), Pagėgiai (Šilutės r.), Palanga (Kretingos r.), Pandėlys (Rokiškio r.), Panemunis (Rokiškio r.), Panevėžys (Panevėžio r.), Papilys (Biržų r.), Pašušvys (Radviliškio r.), Plateliai 2-oji papildyta laida (Plungės r.), Plokščiai (Šakių r.), Plungė (Plungės r.), Rageliai (Rokiškio r.), Raseiniai (Raseinių r.), Rietavas (Rietavo sav.), Rokiškis (Rokiškio r.), Rumšiškės (Kaišiadorių r.), Salakas (Zarasų r.), Semeliškės (Trakų r.), Sendvaris (Klaipėdos r.), Skaudvilė (Tauragės r.), Skiemonys (Anykščių r.), Skuodas (Skuodo r.), Slavikai (Šakių r.), Stakliškės (Prienų r.), Šilalė (Šilalės r.), Šilutė (Šilutės r.), Taujėnai (Ukmergės r.), Tverai (Rietavo sav.), Valkininkai (Varėnos r.), Varniai (Telšių r.), Veiveriai (Prienų r.), Viekšniai (Akmenės r.), Vievis (Trakų r.), Vilkija (Kauno r.), Žagarė 2-oji papildyta laida (Joniškio r.), Žemaičių Kalvarija ( Plungės r.), Žemaičių Naumiestis (Šilutės r.), Žiežmariai (Kaišiadorių r.), Žygaičiai (Tauragės r.), taip pat apibendrintos monografijos – tęstinis mokslo darbų rinkinys „Lietuvos lokaliniai tyrimai“ ir visų 1918–1923 m. savanorių sąvadas „Lietuvos savanoriai“.
Ekspedicijos
„Versmės” leidykla rengia kompleksines lokalinių tyrimų „Lietuvos valsčių“ serijos autorių ekspedicijas į aprašomas vietoves. Ekspedicijų tikslas – surinkti naujos autentiškos informacijos, patikslinti turimą medžiagą bei parašyti straipsnius „Versmės” leidyklos rengiamoms „Lietuvos valsčių” serijos monografijoms.
KK134
KK134 – krašto kelias, jungiantis Leipalingį ir Kalvariją. Kelio ilgis – 55,95 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Kelias prasideda Leipalingyje. Eina per Druskininkų ir Kalvarijos savivaldybes bei Lazdijų rajoną. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Šadžiūnai, Veisiejai, Kalveliai, Neravai, Kukliai, Bajoriškiai, Lazdijai, Karužai, Rudamina, Vidzgailai, Sūsninkai. Baigiasi Vicentiškiuose, 4 km į pietryčius nuo Kalvarijos, trišalėje sankryžoje su.
Meištai (Šakiai)
Meištai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelių ir  sankirtos. Pro kaimą teka Mergupis, priklausantis Šešupės baseinui. Taip pat kaime yra ežeras – kūdra. Yra veikiančios Meištų kapinės.
Anksčiau Meištais neretai būdavo vadinama šiaurinė Kudirkos Naumiesčio miesto dalis, esanti šiauriau pagrindinio miesto tilto. Vakarinė kaimo riba ribojasi su ir Rusijos (Kaliningrado srities) valstybės siena su Lietuva. Pietuose kaimas ribojasi su Kudirkos Naumiesčiu, o rytuose – su Miknaičiais, šiaurėje – su Kubilėliais.
Mars programa
thumb|350px|[[Mars 2]] Mars programa – SSRS vykdyta nepilotuojamų erdvėlaivių programa, skirta Marso tyrimams. Programa pradėta 1962, pratęsta 1971 ir baigta 1974 m.
Programai „Mars“ priklausė šie aparatai:
Dauguma erdvėlaivių buvo dirbtiniai palydovai, tačiau „Mars 6“ ir „Mars 7“ buvo nusileidimo aparatai, kurie nesėkmingai atliko savo misiją.
Klukuvka
Klukuvka  – upė rytų Lenkijoje, Mazovijos ir Liublino vaivadijose. Kairysis Kžnos upės intakas, priklauso Vakarinio Bugo baseinui. Į Kžnos upę įteka Palenkės Bialos mieste. Teka per Kobilanų, Kelbaskų, Droblino, Palenkės Lešnos, Vitulino, Terebelos, Cicibur Malų, Cicibur Dužų ir Grabanuvo gyvenvietes.
Šajenų kalba
Šajenų kalbos mokoma Chief Dull Knife koledže (Leim Dyras, Montana), Pietvakarių Oklahomos valstybiniame universitete, Vatongos aukštojoje mokykloje (Vatonga, Oklahoma).
Šajenų kalba turi 3 balsius (a, e, o), kurie gali būti ištarti trimis tonais. Turi negausią priebalsių sistemą. Ortografijoje naudojama vos 14 ženklų.
Kalba turi 4 gramatinius asmenis, 2 skaičius, gyvąją ir negyvąją gimines, daugiskaitos pirmas asmuo būna inkliuzyvinis (mes drauge su tavimi) ir ekskliuzyvinis (mes be tavęs).
Pirmieji šajenų kalbą užrašė ir sudarė žodynus menonitų misionieriai 1916 m.
Kaip ir lietuvių, šajenų kalba turi raidę ė, kuri šiaip jau pasaulio rašyboje labai reta. Tačiau ši raidė šajenų kalboje tariama kitaip. Ji žymi šnabždamąjį balsį, kuris tariamas daugmaž „pašnibždomis“, kuomet kitos žodžio dalys tariamos įprastu garsumu. Tai kiek panašu į u japoniškų žodžių Asuka arba Satsuki tarime. Šie šnabždamieji balsiai šajenų kalboje visi žymimi tašku virš raidės, taigi ir e.
Žalsvasis perlinukas
Žalsvasis perlinukas (Argynnis aglaja) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Suaugėliai skraido birželio – liepos mėn., miško pievose, pamiškėse, laukynėse. Vikšrai gyvena ant našlaičių, žiemoja. Pavasarį virsta lėliukėmis. Suaugėlių sparnai tamsiai rudi, su didelėmis sidabrinėmis dėmėmis.
Čančamajaus provincija
Čančamajaus provincija  – provincija Peru, Chunino departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 6 apygardas. Sostinė – La Mersedas.
Vakarinis maumedis
Vakarinis maumedis  – pušūnų spygliuotis medis, priskiriamas pušinių (Pinaceae) šeimos, maumedžių (Larix) genčiai.
Paplitimas
Savaime auga Šiaurės Amerikos vakarinėje dalyje - Kanados Britų Kolumbijos provincijos pietryčiuose, Albertos provincijos pietvakariuose, bei JAV šiaurinėje Aidaho, rytų Oregono, vakarinėje Montanos, rytinėje Vašingtono valstijų dalyse, 500–2135 m aukštyje, kalnų slėniuose ir žemutiniuose šlaituose.
thumb|left|230px|Jauni [[Kankorėžis|kankorėžiai ir spygliai]]
Požymiai
Laja siaura, kūgiška. Jaunų medžių žievė plona, tiesi, vėliau, suskeldėja, sustorėja iki 15 cm (paskirų iki 30 cm), įgauna rausvai rudą atspalvį. Šakos horizontalios, atvirose vietose augančių medžių žemutinės šakos senstant nukrenta. Spygliai blyškiai žali, 2-5 cm ilgio, rudenį ryškiai pagelsta ir nukrenta. Kankorėžiai ovalūs arba kiaušiniški, 2-3 cm ilgio, 1,3-1,6 cm pločio, sudaryti iš 45-55 plaušelių.
Matmenys
Tai aukščiausia ir masyviausia maumedžių genties medžių rūšis. Natūralaus augimo areale medžio aukštis iki 30–60 m, kamieno skersmuo siekia iki 150-221 cm. Istoriniai šaltiniai teigia, kad augdavo iki 65 m aukščio, o stambūs medžiai turėjo iki 250 cm skersmens liemenį.
Dabar masyviausias žinomas kaip „Seeley Lake Giant“ prie Seeley ežero netoli Pakstono (Paxton) stovyklos, Lolo valstybiniame miške (Montanos valstija). Jo tūris 83 m³, kamieno skersmuo 221 cm, aukštis 49,4 m. Kitas masyvus žinomas kaip „The Burnt Corral Larch“ augantis netoli Starkey eksperimentinio miško, esančio Oregono valstijoje. Jo tūris 78 m³, kamieno skersmuo 209 cm bei 39,6 m aukštis. Šiuo metu žinomas aukščiausias vakarinis maumedis auga netoli Green Creek Umatilla valstybiniame miške (Oregonas). Jo aukštis 58,5 m ir 138 cm kamieno skersmuo (pagal Van Pelt 2000). Kanados Britų Kolumbijoje augantis netoliese Bridesville yra 52,4 m aukščio bei su 194 cm skersmens kamienu, o jo laja išsišakojusi 11,9 m skersmeniu (pagal S.Bednarski e-paštą 2012.06.15).