cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūziškas batonas
thumb|right|250px|Prancūziški batonai Prancūziškas batonas – pailgos formos šviesios duonos kepinys, kildinamas iš Prancūzijos. Jis gaminamas iš įprastos liesos tešlos. Šis batonas išsiskiria savo pailga forma ir traškia tešla. Šis gaminys gaminamas iš kvietinių miltų, vandens, mielių ir paprastos druskos.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama po 90 min.. Be to, po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.
2014–2015 metų turnyrai
Per dvejus metus buvo sužaisti 3 turnyrai: po vieną kiekvienoje šalyje.
Prancūziškas batonas
Įprastai prancūziškas batonas būna 5-6 cm pločio ir 65 cm ilgio (nors pasitaiko ir 1 m ilgio kepinių).
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
Jis pasižymėjo įtemptu tvarkaraščiu: net 4 dienas žaidėjams teko žaisti po 2 partijas per dieną, iš jų dvigubi ratai vyko net 3 dienas iš eilės.
Prancūziškas batonas
2018 m. prancūziškas batonas buvo įtrauktas į Prancūzijos kultūrinio paveldo sąrašą.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
I.Kovalenka jau nuo pat starto ėmė veržtis pirmyn, skindamas pergalę po pergalės. Šiek tiek jį pristabdė pralaimėjimas antrajame rate prieš 16-metį estą Otomarą Ladvą, tačiau I.Kovalenka ir toliau žaidė rezultatyviai, nelėtindamas spartos lygiosiomis.
Prancūziškas batonas
2022 m. prancūziško batono kepimas buvo įtrauktas į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
Penktajame rate prieš I.Kovalenkos spurtą neatsilaikė ir Lietuvos čempionas Šarūnas Šulskis.
Prancūziškas batonas
Prancūziško batono atsiradimo istorija nėra žinoma ir sklando daug spekuliacijų. Pailgi, siauri duonos gaminiai Prancūzijoje pradėjo populiarėti XVIII a. Žodis bagetė pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1920 m. Paryžiaus rajone, kai duonos kepimo taisyklėse buvo paminėta, kad „bagetė, sverianti mažiausiai 80 gramų ir esanti daugiausiai 40 cm ilgio, negali kainuoti brangiau nei 0,35 frankų už vienetą“.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
Iš lietuvių turnyre geriausiai sekėsi A.Kveiniui, kuris trečiajame rate baltaisiais pasiekė pergalę prieš estą K.Kulaotsą. Sėkmingai kovodamas su turnyrine įtampa keliomis trumpomis lygiosiomis, Vilniaus didmeistris sugebėjo iki galo išlaikyti įgytą +2 rezultatą ir pelnyti trečiąją vietą.
Prancūziškas batonas
1944 m. pirmą kartą surengtas konkursas Le Grand Prix de la Baguette, kuriame išaiškinami geriausi prancūziško batono kepėjai.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
2014 m. Baltijos zoninio turnyro Liepojoje partijos.
Prancūziškas batonas
1993 m. Prancūzijos parlamentas išleido įstatymą, pagal kurį buvo nustatytos tikslios prancūziškų duonos kepinių taisyklės, taip pat uždrausta prancūzišką batoną kepti iš užšaldytos tešlos.
2014-15 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Vilnius
Vilniuje dominavo reitingo favoritas Igoris Kovalenka iš Latvijos. Nors Liepojoje irgi laimėjo turnyrą, tačiau ten jis prieš Estijos šachmatininkus patyrė du pralaimėjimus. Vilniuje jis išvengė netikėtumų bei, pasiekęs 7 pergales, surinkęs 9 tšk., įtikinamai laimėjo Vilniaus etapą.
I.Kovalenka nugalėtojo titulą buvo užsitikrinęs jau po 10-o rato.
Atkakliau vyko kova dėl antros vietos, į kurią pretendavo Estijos didmeistris Kaidas Kulaotsas, prieš paskutinįjį ratą turėjęs 6,5 tšk. ir pustaškiu lenkęs Š.Šulskį bei T.Kantaną. Paskutiniąją partiją Kaidas juodaisiais žaidė su jaunu savo mokiniu Otomaru Ladva. Didmeistriui, kad išliktų antroje vietoje reikėjo ieškoti progų pergalei.
Bekompromisinė dviejų estų kova truko 79 ėjimus ir baigėsi K.Kulaotso pralaimėjimu bei jo smuktelėjimu į trečiąją vietą.
Paskutiniame rate Lietuvos čempionas Šarūnas Šulskis, žaisdamas su Aloyzu Kveiniu, laimėjo ir surinkęs 7 taškus, iškopė į antrąją turnyrinės lentelės vietą.
Vilniaus etapo šachmatų partijos
Talinas
Baigiamasis 3-iasis etapas Taline prasidėjo Estijos čempiono Kaido Kulaotso spurtu, laimėjusiu pirmas tris partijas. Iš Lietuvos atstovų Taline geriausiai sekėsi Š.Šulskiui, po 3 ratų turėjusiam 2 tšk. ir dalijusiam 2-5 vietas su estu Otomaru Ladva, ir Latvijos žaidėjais Igoriu Kovalenku bei Tomu Kantanu.
Turnyrą pradėjęs pergale prieš Estijos meistrą Tarvą Sėmaną, kaunietis pralaimėjo Vilniaus didmeistriui Aloyzui Kveiniui, nors popietiniame rate ir įveikė klaipėdietį Mindaugą Beinorą.
Estijos čempionas Kaidas Kulaotsas nesėkmingai žaidė sekančius 3 ratus, pelnęs tik pusę taško. Ketvirtajame rate juodosiomis figūromis jis nusileido rygiečiui A.Neikšanui. Penktojo rato dvikovą su jaunu 18-mečiu estu O.Ladva K.Kulaotsas baigė lygiosiomis. Po pietų Estijos čempionui teko juodosiomis figūromis grumtis su bendrosios Baltijos zoninio turnyro įskaitos lyderiu Igoriu Kovalenka, Gana anksti netekęs pėstininko, K.Kulaotsas pasidavė 56 ėjime.
Laimėjęs šią partiją, I.Kovalenka po 6 ratų turėjo 4,5 tšk. bei pirmavo turnyre. Jam įkandin sekė Šarūnas Šulskis, surinkęs 4 tšk.
Kitą dieną Kauno didmeistris iš pradžių ilgoje, 71 ėjimą trukusioje partijoje, įveikė latvį N. Miezį, bet popietinę partiją su R.Ježovu užbaigė taikiai. Aloyzas Kveinys) ir Mindaugas Beinoras po 6 ratų turėjo 3 tšk. ir dalijosi 6-9 vietas. Sekančią dieną A.Kveinys abi partijas prieš I.Kovalenką ir Tomą Laurušą užbaigė lygiosiomis. M.Beinoras rytinę partiją prieš T.Laurušą baigė taikiai, o popietinę juodosiomis figūromis įveikė N.Miezį.
Prieš 9-ą ratą I.Kovalenka pirmavo, turėdamas 6,5 tšk. iš 8 gal. Š.Šulskis ir K.Kulaotsas nuo lyderio buvo atsilikę tašku ir dalijosi 2-3 vietomis. Šeštadienio popietę žaistame 9 rate Š.Šulskis baltosiomis figūromis žaidė prieš I.Kovalenką.
Paskutiniuosiuose 10 ir 11 ratuose I.Kovalenka įveikė lietuvius Mindaugą Beinorą ir Tomą Laurušą O Šarūnas Šulskis likusiose dvejose partijose neatlaikė latvių didmeistrio primesto spurto: juodosiomis figūromis prieš Estijos čempioną Kaido Kulaotsą baigė lygiosiomis, o paskutiniame rate baltosiomis figūromis, stengdamasis pavyti I.Kovalenką, suklupo prieš latvį Tomą Kantaną.
Šis Š.Šulskio kluptelėjimas finiše padėjo jį taškais pavyti estui K.Kulaotsui, baigusiam taikiai savo partiją prieš M.Beinorą ir latviui Arturui Neikšanui, įveikusiam Romaną Ježovą iš Estijos.
Š.Šulskis, A.Neikšanas ir K.Kulaotsas surinko po 7 tšk. iš 11 galimų, bet aukščiausi papildomi rodikliai buvo Š.Šulskio, kuriam atiteko 2-a vieta. Trečias liko A.Neikšanas, o Ketvirtas – K.Kulaotsas. , Talinas, 2015 sausio 12–19 d. Turnyro kategorija – IX, vidutinis Elo reitingas 2471.
2015 m. Baltijos zoninio turnyro Taline partijos.
Galutiniai rezultatai
Pasibaigus Talino etape paskutiniajai partijai, kiekvienam dalyviui buvo apskaičiuota surinkta bendra balų suma, visuose trijuose Baltijos zoninio čempionato Liepojos, Vilniaus ir Talino etapuose.
Latvijos šachmatininkas Igoris Kovalenka surinko 75 balus ir užėmė 1-ąją vietą. Jam atiteko kelialapis į 2015 m. pasaulio šachmatų taurės varžybas.
Antrąją vietą Baltijos zoniniame turnyre užėmė Šarūnas Šulskis (48 balai) trečiąją – estas Kaidas Kulaotsas (35), penktąją – Aloyzas Kveinys (27).
Kitų Lietuvos šachmatininkų vietos: Tomas Laurušas užėmė aštuntąją vietą (14), o Mindaugas Beinoras liko vienuoliktas (6.).
Raudonoji lašiša
Raudonoji lašiša (Oncorhynchus nerka) arba nerka – lašišinių (Salmonidae) šeimos žuvis. Paplitusios Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje, ypač Aliaskoje; taip pat galima aptikti Kalifornijoje, Hokaide bei Anadyrio upėje. Rečiau pasitaiko Ohotsko jūroje bei rytų Sachaline.
Svarbus pramoninės žvejybos objektas.
Pirmąkart aprašyta 1792 m. vokiečių zoologo ir gamtininko Johano Valbaumo.
Aprašymas
Kūno ilgis iki 65 cm, masė dažniausiai iki 3,5 kg, maksimali – 7,7 kg. Ryškiai raudonos spalvos. Savo forma primena ketą. Neršia gėluosiuose vandenyse, dažniausiai ežeruose. Po neršto žūva.
Fontenblo rūmai
Fontenblo rūmai arba Fontenblo pilis ( /fɔ̃tɛnblo/) – buvusi karališkoji rezidencija Fontenblo, Senos ir Marnos departamente, apie 60 km į pietryčius nuo Paryžiaus, Prancūzijoje. Viena didžiausių Prancūzijos karalių rezidencijų; renesanso, ampyro ir kitų architektūros stilių paminklas.
Rūmus sudaro: renesansiniai Karaliaus rūmai (architektai Žilis Le Bretonas, Filiberas Delormas, Žanas Bulonas, skulptorius Žermenas Pilonas); išliko dalis viduramžių pilies su 5 kiemais (Ovaliniu, Baltojo žirgo), pasagos formos laiptais (architektas Žanas Diuserso), renesansiniu ir manieristiniu dekoru papuoštais Pranciškaus I (dailininkas Rosas Fiorentinas) ir Henriko II (architektas Filiberas Delormas, dailininkai Frančeskas Primatičas, Nikolas del Abatė) flygeliais, puotų sale, ampyriniais apartamenais, Didžiuoju parteriu (kraštovaizdžio architektas Andrė Le Notras), angliškuoju parku (kraštovaizdžio architektas Maksimiljenas Žozefas Hiurto); rūmuose gausi paveikslų galerija.
Istorija
kairėje|miniatiūra|235x235px|[[Liudvikas XIV medžioja prie Fontenblo rūmų, 1718–1723 m. (Pjeras Deni Martenas)]] Viduramžiais rūmų vietoje stovėjo karališkasis medžioklės dvaras, 1137 m. pastatytas Liudviko VI Storojo, XIII a. išplėstas Liudviko IX. 1527 m. beveik visas dvaras perstatytas – iš senojo pastato išlikęs vos vienas bokštas. XVI–XVII a. rūmuose dirbusių menininkų kūrybos apraiška vadinama Fontenblo mokykla. Erdvūs rūmų sodai sukurti Le Notro, taip pat dirbusio Versalio rūmuose. 1685 m. Fontenblo rūmuose Liudvikas XIV pasirašė Nanto edikto atšaukimą (Fontenblo ediktą), panaikinusį hugenotų tikėjimo laisvę Prancūzijoje. Fontenblo rūmai buvo imperatoriaus Napoleono I pagrindinė rezidencija, kurioje jis 1812–1814 metais buvo įkalinęs Pijų VII, kol šis nepasirašė Prancūzijos ir Romos konkordato. Tais pačiais metais Napoleonas rūmuose atsisakė Prancūzijos sosto.
Nuo 1927 m. rūmuose veikia valstybinis muziejus. 1981 m. Fontenblo rūmai įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Mindaugas Kaušpėdas
Mindaugas Kaušpėdas (g. 1949 m. sausio 3 d. Anykščių raj.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, sporto meistras.
Biografija
Dvejų metų būdamas persikėlė į Panevėžį. M. Kaušpėdas Panevėžio futbolo mokykloje pas trenerį M. Plučą pradėjo lankyti treniruotes. 16 metų sulaukęs buvo pakviestas į tuo metu Lietuvoje garsėjusią Panevėžio „Statybą“. Su šia ekipa 1968 m. tapo šalies čempionu. Nuo 1970 m. gegužės iki 1979 m. birželio žaidė Klaipėdos „Atlante“, buvo jo kapitonu, sužaidė per 300 rungtynių, įmušė 43 įvarčius. Tai vienas geriausių rezultatų per visą „Atlanto“ klubo įstoriją.
Po atsisveikinimo su „Atlantu“ M. Kaušpėdas trumpai žaidė „Granite“ („Atlanto“ klubo mėgėjų komandoje), o po to vėl išvyko į Panevėžį, kur tapo žaidžiančiuoju „Ekrano“ treneriu. Jo vadovaujami ekraniečiai kartą iškovojo Lietuvos čempionų vardus, po dusyk laimėjo sidabro ir bronzos medalius.
1989 m. sugrįžo į Klaipėdą, buvo vienas iš uostamiesčio senjorų futbolo komandos lyderių. Jis yra daugkartinis Lietuvos futbolo senjorų čempionatų nugalėtojas ir prizininkas. Keletą metų M. Kaušpėdas ėjo Klaipėdos apskrities ir miesto futbolo federacijos prezidento pareigas.
Su žmona Vilija užaugino dvi dukras (Mindvilė ir Eglė) ir sūnų (Andrius, kuris žaidė „Baltijos“ "Argus" komandose, ir Lietuvos futbolo rinktineje u-14, u-16, u-18).
Krūmynų gaisrai Australijoje
thumb|275px|Gaisras netoli [[Vaga Vaga miesto (Naujasis Pietų Velsas).]] thumb|275px|Įspėjamasis ženklas apie gaisro pavojų ([[Viktorija (Australija)|Viktorija).]] Krūmynų gaisrai Australijoje – daugiausiai natūraliai ir ypač sausuoju metų laiku (gruodžio–vasario mėnesiais) kylantys krūmynų (rečiau miškų bei pievų) gaisrai Australijoje. Krūmynų gaisrų gausą Australijoje lemia žemyno klimatas, pasižymintis karštais ir sausringais laikotarpiais, kurių metu išdžiūsta augalija. Tokie gaisrai yra vertinami kaip pavojingiausia gamtos stichija Australijoje, nes sukelia didelę žalą žmonėms ir jų turtui. Per 1967–2013 m. laikotarpį dėl krūmynų gaisrų žuvo daugiau nei 400 žmonių, virš 8000 buvo sužeista, padaryta materialinė žala siekė apie 4,7 milijardo Australijos dolerių. Nepaisant žalos žmonėms, krūmynų gaisrai yra laikomi natūralaus Australijos gamtos ciklo dalimi, nes archeologiniai kasinėjimai rodo jų paplitimą jau prieš 250–200 tūkst. metų, o nemažai augalų rūšių yra prisitaikę prie ugnies poveikio ir po gaisrų sėkmingai regeneruojasi.
Daugiausiai žalos padarę gaisrai:
Livos oazė
thumb|250px|Oazės padėtis JAE
Livos oazė  – oazė Jungtinių Arabų Emyratų pietuose, Abu Dabio emyrate, Rub el Halio dykumoje. Nutolusi nuo Persijos įlankos apie 100 km, išsidėsčiusi puslankiu ~100 km ruože. Oazėje įsikūrę apie 50 kaimų (svarbiausias – Muzairis), kuriuose gyvena tarp 50 ir 150 tūkst gyventojų. Livos oazėje esantis Mahdar Bin Usaino kaimas yra toliausiai į pietus nutolusi gyvenama JAE vietovė. Už 16-35 km į pietus nuo oazės per negyvenamą dykumą eina siena su Saudo Arabija.
Verčiamasi datulių auginimu, irigaciniu ir šiltnaminiu žemės ūkiu. Vystomas turizmas. Į oazę nutiestas plentas.
Šaka (Daugyvenė)
Šaka – upė Lietuvoje, Radviliškio ir Pakruojo rajonuose; Daugyvenės kairysis intakas (Mūšos baseinas). Prasideda Radvilonių miške, 1 km į vakarus nuo Radvilonių. Teka daugiausia į rytus dirbamais laukais, įteka į Daugyvenę 31,2 km nuo jos žiočių, Plaučiškiuose.
Intakai: Ažagis, Uosupis, Žanga (dešinieji), Gluosnupelis (kairysis).
Visa upelio vaga ištiesinta. Vidurupyje sudarytas Naujasodžio tvenkinys. Prie Šakos įsikūrę kaimai: Radviloniai, Šileikoniai, Alksniupiai, Naujasodis, Sliekiai, Plaučiškiai.
Upėvardis kilo nuo žodžio šaka („atsišakojimas“).
Betygalos (Pilkalnio) kapinių koplyčia
Kapinių koplyčios paskirtis, pastatymo metai šaltiniuose pateikiami skirtingi: Pluščiauskų šeimos laidojimo koplyčia, statyta po 1906 m. arba kaip „Mockūnų dvarininko V. Dulevičiaus 1900 m. statyta koplytėlė, kurioje buvo laidojami dvarininko šeimos nariai, vykdavo pamaldos“. miniatiūra|180px|left|Vitražo langai (vaizdas iš vidaus)
Istorija
1906 m. kovo 29 d. kalnų inžinieriaus Pluščiausko našlė Vanda raštu kreipėsi į Telšių vyskupą Mečislovą Paliulionį dėl leidimo statyti šeimos mauzoliejų Betygalos parapijos kapinėse. Prie prašymo buvo pridėti du egzemplioriai brėžinių. Našlė įsipareigojo koplyčią su laidojimo rūsiu pastatyti savo lėšomis. Apie tai 1906 m. balandžio 13 d. Telšių vyskupas informavo Kauno gubernatorių ir paprašė leisti V. Pluščiauskienei statyti koplyčią. Neilgai trukus, gegužės 4 d. raštu Nr. 6296 toks leidimas buvo duotas. Prie jo pridėtas 1906 m. balandžio 30 d. Kauno gubernijos valdybos Statybos skyriaus protokolas Nr. 45. 1906 m. gegužės 12 d. Telšių vyskupija informavo Betygalos parapijos kleboną apie leidimą Vandai Pluščiauskienei statyti Pilkalnio kapinėse šeimos koplyčią.
Kai kuriuose šaltiniuose Pluščiauskas įvardintas kaip dvarininkas.
Pastatymo metai
Tikslūs pastatymo metai nėra žinomi, bet galima teigti, kad koplyčia statyta po 1906 m., o 1926 m. lapkričio 27 d., kuomet aktu Nr. 365 buvo praplėstos kapinės, ši koplyčia jau stovėjo. Kai kurios statybos aplinkybės paaiškėjo vykdant tyrimus vėlesniais ir Atgimimo metais. 1980 m. koplyčia buvo kartografuota vykdant žemės ūkio naudmenų inventorizacijos lauko darbus. 2009 m. gegužės mėnesį, atliekant kapinių kultūrologinius tyrimus, pastebėta, kad šalia vakarinio fasado esantis Sofijos Dubinskaitės-Jagminienės neoklasikinis paminklas pasuktas 45 laipsnių kampu pjedestalo ašimi. Antkapinis paminklas statytas 1914 m. Pietiniame fasade, prie tvorelės, yra XX a. pradžios deformuotas kaltinis metalinis kryžius. Galima prielaida, kad deformacija gauta koplyčios statymo metu. Tai leidžia manyti, kad koplyčia statyta tarp 1915-1926 m. Ją statant nukentėjo ir dalis kapinių įrangos. Dar ir dabar netoli įėjimo laiptų yra du tašyto granito fragmentai, neabejotinai turėję funkcinę paskirtį.
Koplyčios remontas
Siekiant objektą apsaugoti nuo vandalų, vietos pedagogo Antano Juškos rūpesčiu, koplyčios viduje buvo užmūrytas įėjimas į rūsį. Karo metais koplyčios laidojimo kriptos buvo išniekintos, ieškota brangenybių.
1991 m. Betygalos apylinkės viršaitė Gema Račienė Kauno paminklų restauravimo–projektavimo institutui pateikė paraišką–užsakymą koplyčios pilno restauravimo projekto parengimui. Šį užsakymą vykdė architektė J. Zaleckienė. 1992 m. buvo parengtas projektas. Pasiūlyta neatidengti laidojimo kriptų, nes tam reikėtų didelių lėšų privalomiems archeologiniams tyrimams. Buvo reikalaujama, kad vykdant tvorelės pamatų atstatymo darbus, nebūtų mechaniškai pažeisti kriptų skliautai ir galinės sienos. Darbus privalėjo stebėti archeologas.
1995 m. koplyčios remontui buvo skirti 60 000 Lt. Projektas buvo paruoštas, bet ilgą laiką nerealizuotas. Koplyčią pradėta restauruoti tik 2005 m. Konkursą atlikti tvarkomuosius darbus laimėjo M. Pikelio firma „Stagrema“. Atliktų darbų vertė siekė virš 65000 Lt.
2009 m. su Betygalos Šv. Mikalojaus bažnyčios kunigu klebonu Viktoru Aukštakalniu (1958–2014) buvo aptariamas tolimesnis koplyčios panaudojimo klausimas. Vienas iš pasiūlymų – koplyčioje įrengti Betygalos kapinių metalo plastikos ekspoziciją.
Architektūra
Koplyčia 4,3 x 5,1 m dydžio, 14,2 m aukščio, bokštas - 25 m. Ji stovi virš didesnio už ją laidojimo rūsio. Įėjimas į rūsį užmūrytas. Lakoniškų formų pastato išorėje dominuoja asimetriškai prie navos kampo priglaustas lieknas aštuonkampis, minaretą primenantis bokštas, paryškinantis pastato grakščias formas. Statinys turi neogotikos stiliaus bruožų.
Harivanša
thumb|200px|Krišna kovoja su [[Indra. Harivanšos epizodas, perteiktas XVI a. Mogolų iliustracijoje]] Harivanša ( 'Hario giminės linija') – indų epo „Mahabharatos“ apokrifinė dalis (khila). Kartais traktuojama ir kaip purana. Tai 16 374 šlokų sanskritinis tekstas, pasakojantis apie Krišnos gyvenimą. Tai ankstyviausias indiškas tekstas (sukurtas ~IV–V a.), išsamiai išdėstantis Krišnos gyvenimą. Jame Krišna pateikiamas kaip Višnaus avatara, nupasakojami jo jaunystės nuotykiai Vrindavano apylinkėse.
Harivanša skirstoma į 3 dalis: pirmojoje pasakojama apie kosmoso atsiradimą, sauliškąją ir mėnuliškąją karalių dinastijas, iš kurių gimęs Krišna; antrojoje pasakojama apie Krišnos jaunystę ir įvykius iki vaizduojamų „Mahabharatoje“; trečiojoje dalyje pateikti alternatyvūs pasaulio sukūrimo mitai, himnai Šivai ir Višnui, nupasakojama Kalijuga.
Ceikinių valsčius
Ceikinių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Ceikiniai.
Istorija
Valsčius minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme. Netrukus panaikintas, atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Mielagėnų valsčiaus, dalies Švenčionių valsčiaus ir dalies Daugėliškio valsčiaus. Galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Ignalinos rajonui (4 apylinkės) ir Švenčionių rajonui (3 apylinkės).
Abu Dabio emyratas
Abu Dabio emyratas  – emyratas, apimantis didžiąją dalį (86 %) Jungtinių Arabų Emyratų teritorijos. Administracinis centras – Abu Dabis.
Geografija
Emyratas ribojasi su Saudo Arabija ir Omanu pietuose, o iš šiaurės jį skalauja Persijos įlanka, kurios pakrantėse gausu naftos telkinių. Didžiąją dalį teritorijos užima negyvenama Rub el Halio dykuma. Dauguma gyvenviečių įsikūrusios įlankos pakrantėje, tačiau giliau žemyne yra didelė Livos oazė.
Istorija
Teritorija gyvenama nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. Ilgus amžius čia verstasi tik datulių auginimu oazėse, perlų rinkimu Persijos įlankoje ir karavanine prekyba. XX a. vid. atrasta nafta iš esmės pakeitė emyrato vystymąsi. Abu Dabio emyrato iniciatyva buvo sudaryti Jungtiniai Arabų Emyratai.
Kepler-1638 b
Kepler-1638 b – egzoplaneta, skriejanti apie Kepler-1638 žvaigždę, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos ši planeta nutolusi apytikriai 2867 šviesmečius. Planeta atrasta 2016 m. tranzitų metodu. Atradimo metu Kepler-1638 b buvo tolimiausia žinoma egzoplaneta, patenkanti į gyvybės zoną.
Teigiama, kad Kepler-1638 b yra Neptūno tipo dujinė milžinė. Jos spindulys siekia 1,87 Žemės spindulio, o masė 4,16 karto didesnė nei Žemės. Apie savo žvaigždę Kepler-1638 b apskrieja per 259,337±0,013 dienos. Planetos orbitos spindulys yra 0,745 av. Egzoplanetos orbita patenka į Kepler-1638 sistemos gyvybės zoną. Kepler-1638 žvaigždė, apie kurią skrieja planeta, priklauso G spektriniam tipui (kaip ir Saulė). Jos masė siekia 0,97 Saulės masės, o spindulys – 0,95 Saulės spindulio.
Pamūšis (Linkuva)
Pamūšis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Linkuvos, dešiniajame Mūšos krante.
Istorija
Kaimas gyvavo sovietmečiu, buvo panaikintas, tačiau atkurtas 2014 m. rugsėjo 10 d.
Pala (Mūša)
Pala – upė šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Klusiškių miško pakraštyje, 5 km į šiaurę nuo Lygumų. Pradžioje teka miškais į pietryčius, vidurupyje patenka į laukus, pasuka į šiaurės rytus. Įteka į Mūšą 104,0 km nuo jos žiočių, 2 km į pietvakarius nuo Laborų.
Intakai: Rūkbalė, Ruliškio upelis (dešinieji), Šaltynas, Matupis, Tilka (kairieji).
Visa upelio vaga ištiesinta. Šalia Palos įsikūrę Armonaičiai, Paliečiai, Daugšigaliai.
Upėvardis siejamas su žodžiu palios („tyrumai, pelkės užakusių ežerų vietoje“; t. p. „pelkėtas ežero krantas“,  „bala“, dak. pala „bala, pelkė“, trak. Palae).
Milvydžių šv. Martinijono koplyčia
miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas
'''Milvydžių šv. Martinijono koplyčia''' – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Satkūnų seniūnijoje, Milvydžių kaimo kapinėse, prie pat Latvijos pasienio. Pasiekiama iš kelio šiauriau Satkūnų pasukus į šiaurės vakarus per Linkaičius 2,5 km, toliau už geležinkelio – nuo kryžkelės į šiaurę, pervažiavus Milvydžius link pasienio 2,3 km.
Milvydžių koplyčia 1995 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Pavadinta Šv. Martinijono vardu, kurio garbei čia vyksta atlaidai.
Istorija
Koplyčia čia stovėjo XVII a. Dabartinė koplyčia sumūryta XIX a. pabaigoje iš raudonų plytų, netinkuota. Koplyčios pamatuose matosi data - 1886 metai. Supančiose kapinėse laidojama nuo seno ir šiuo laikotarpiu.
2012 m. koplyčia renovuota ir pašventinta, sutvarkytas privažiavimas. Koplyčia buvo renovuojama pagal Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos klebono-dekano Eduardo Semaškos parengtą projektą „Saugomo kultūros paveldo, Milvydžių kaimo kapinių koplyčios, atnaujinimas ir pritaikymas visuomeninėms reikmėms“. Ta proga birželio 18 d. atnaujintoje koplyčioje vyko šv. Martinijono atlaidai.
Architektūra
Koplyčia – „plytų“ stiliaus pastatas, jo detalės būdingos istorizmo laikotarpio architektūrai. Koplyčią juosia graži mūro plytų tvora ir kapinių kontrastas. Pastatas sudėtinio tūrio, su nedideliu bokšteliu. Pagrindinis fasadas simetriškas, vainikuotas trapecijos formos frontonu, virš kurio kyla kvadratinio skerspjūvio bokštelis, dengtas keturšlaičiu stogeliu su kryžiumi. Fasado kampus riboja mentės, peraugančios į kampinius bokštelius, vainikuotus keturšlaičiais stogeliais su kryžiais; vidurinėje dalyje yra platus portalas, užbaigtas segmentine sąrama, o virš jo – pusiau apskritus langas. Frontoną skiria keturių plytų eilių trauka ir pagyvina apskritas langas bei šlaitus pabrėžiančios laiptuotos juostos. Interjero erdvė vientisa, dengta medinėmis lygiomis lubomis. Chorą laiko dvi apskritos medinės kolonos, tvorelė – plokščių drožinėtų baliustrų. Šalia, kairėje pusėje glaudžiasi medinė sakykla. Yra puošnių orderinių formų medinis šv. Martinijono altorius.
Šetekšnos (Kupiškis)
Šetekšnos – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Puožo.
Paežeriai II (Pakruojis)
Paežeriai II – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Balsių.
Slavų įlanka
300px|miniatiūra|dešinėje|Slavų įlanka Slavų įlanka – vidinė įlanka šiaurvakariniame Petro Didžiojo įlankos (Japonijos jūra) krante. Skalauja Primorės krašto Chasano rajono pakrantę.
Slavų įlanka yra tarp Briuso pusiasalio Briuso kyšulio ir pietinio Jankovskio pusiasalio galo. Įlankos ilgis apie 9,3 km, plotis ties įėjimu – 4,85 km, gylis iki 21 m. Įlankos plotas 42,7 km², kranto linijos ilgis – 35 km.
Šiaurvakarinėje Slavų ilankos dalyje yra Šiaurinis užutėkis. Įlankos vakarinis krantas ir Šiaurinio užutėkio centrinės dalies krantas yra žemi, apaugę žole ir krūmais. Į pietvakarinę Šiaurinio užutėkio dalį įteka upelis Brusja. Šiaurrytinį įlankos krantą sudaro kalnuotas Jankovskio pusiasalis, kuris su žemynu jungiasi žema sąsmauka. Iš rytų pusės Slavų įlanką dengia Sidorovo ir Gerasimovo salos, kurias skiria Stenino sąsiauris. Pietuose yra užutėkiai Apvalusis, Nerpa ir Slavianka, kurių krantuose yra gyvenvietės Slavianka ir Baza Kruglaja.
Nuo kovo ar balandžio iki rugpjūčio įlankoje dažni rūkai. Vasarą vanduo sekliose vietose įšyla iki 25-28°C. Žiemą pirmas ledas įlankoje pasirodo gruodžio viduryje. Įlankoje ledas eižėti ima kovo pradžioje, o pirmą balandžio dešimtadienį įlanka lieka be ledo. Vandens skaidrumas – iki 25 m.
Įlankoje yra smėlio ir akmeningi paplūdimiai, kuriuose vasarą ilsisi vietiniai gyventojai ir atvykėliai iš centrinių Primorės krašto rajonų ir kaimyninių regionų. Poilsiautojus aptarnauja kelios poilsio bazės ir keli viešbučiai. . Įlanka yra ir populiari nardytojų zona.
Bytautiškė
Bytautiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Kražių.
Istorija
Kaimas įkurtas 2015 m. balandžio 15 d.
Kenetas I
Kenetas I (,, 810–858 m.) – Dalriados karalius (841–850 m.), piktų karalius (843–858 m.) ir pirmasis Albos (Škotijos) karalius (843–858 m.), greičiausiai gėlų kilmės.
Biografija
Jis paveldėjo Dalriados sostą iš savo tėvo Alpino, Alpinų dinastijos įkūrėjo. 843–850 m. Kenetas I užkariavo piktų karalystę ir pradėjo kampaniją, kuria siekė užgrobti visą Škotiją ir asimiliuoti piktus, todėl po mirties buvo pramintas An Ferbasachu („Užkariautoju“). Forteviotas tapo jo karalystės sostine, jis taip pat kovojo su Stratklaido karalystės britais ir iš Skandinavijos įsiveržusiais vikingais.
Kenetas I tradiciškai laikomas Škotijos, tuo metu vadintos Alba, įkūrėju, nors, kaip ir jo tiesioginiai įpėdiniai, jis turėjo piktų karaliaus titulą. Vienoje kronikoje Kenetas vadinamas pirmuoju Škotijos įstatymų leidėju, tačiau informacijos apie jo priimtus įstatymus nėra.
Pasak Ulsterio metraščių, karalius mirė 858 m. Albos karalių kronikoje rašoma, kad jis mirė vasario mėnesį Forteviote dėl auglio. Istorikai mano, kad ši data galėtų būti vasario 13 d. Keneto įpėdiniu tapo jo brolis Donaldas I. Šiuo laikotarpiu susiformavo iki XI a. pradžios Škotiją valdžiusi Alpinų dinastija.
Strūnaičio valsčius
Strūnaičio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Senas Strūnaitis.
Istorija
Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Švenčionių valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Pabradės rajonui (2 apylinkės) ir Švenčionių rajonui (9 apylinkės).
Majak Biusė
Majak Biusė, Biusė švyturys (, nuo 2002 iki 2011)  – gyvenvietė prie švyturio Chasano rajone (Primorės kraštas, Rusijos Federacija), įeinanti į Slaviankos miesto gyvenvietę (Славянское городское поселение). Yra Briuso pusiasalyje, Briuso kyšulyje. Su Slavianka sieja 6 km ilgio automobilių kelias.
thumb|left|250px|Varpas švyturyje, nulietas 1890 m.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1895 m. . Švyturio statybos pradėtos 1907 m., baigtos 1913 m. .
Gyventojai
2005 m. sausio 1 d. gyvenvietėje gyveno 7 žmonės. 2010 m. čia gyveno 5 žmonės.
2016 m. Japonijos Grand Prix
'''2016 m. Japonijos Grand Prix''' – 17-tos 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko spalio 7-9 dienomis Suzuka trasoje.
Kvalifikacija
Pastabos:
Julara
Julara  – gyvenvietė centrinėje Australijoje, Šiaurės Teritorijoje. Mieste yra oro uostas, bei turistams skirta infrastruktūra.
Istorija
Gyventojus didžiąja dalimi sudaro sezoniniai turistus aptarnaujantys darbuotojai; tik keli gyventojai nuolat gyvena čia. Ten esančios anangu bendruomenės prašymu, alkoholis anangu genties nariams neparduodamas.
Nors dabar miestą galima pasiekti lėktuvu iš Alis Springso, Sidnėjaus, Melburno, Kernso ir Perto vos per kelias valandas, pavieniai keliautojai ir kelionių bendrovės kartais renkasi keturių–penkių valandų sausumos keliones per dykumas iš Alis Springso, esančio už 400 km.
Harihara
thumb|200px|XII a. Hariharos skulptūra iš [[Radžasthanas|Radžasthano]] Harihara  – hinduistinė dievybė, apimanti Višnaus ir Šivos aspektus. Žodis susideda iš abiejų šių dievų vardų: hari- ('auksinis') yra įprastas Višnaus epitetas, o hara- ('griovėjas') – Šivos epitetas. Kartais Višnus gali būti pavaizduotas savo Mohinės avatara.
Hariharos samprata artima monistinei advaita vedantos filosofijai, teigiančiai visų dievų vienybę Brahmane. Hariharos vaizdiniu siekta sumažinti prieštaras tarp vaišnavų ir šaivų valdovų.
Ankstyviausi (VI a.) Hariharą vaizduojantys paminklai aptikti Badamio urvų šventyklų komplekse (Karnataka). Skulptūrose Harihara vaizduojamas dvilypis: dešinioji dalis (Šiva) pateikiama su jogo atributais, kairioji (Višnaus) – su karališkomis regalijomis.
Lapkalnis (Tytuvėnai)
Istorija
Kaimas įkurtas 2015 m. balandžio 15 d.
Šėtijai
Šėtijai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lekėčių, prie Liekės žiočių. Stūkso Šėtijų piliakalnis.
Maskvos zoologijos sodas
miniatiūra|280px|right|Zoologijos sodas 1913 m. miniatiūra|220px|right|Prezidentai [[Vladimiras Putinas|V. Putinas ir Xi Jinping zoologijos sode, 2019 m.]] miniatiūra|220px|right|Pašto ženklas 150 m. jubiliejui miniatiūra|220px|right|Zoologijos sodo kampelis. Priekyje – planetariumas miniatiūra|220px|right|Kalnų ožiai miniatiūra|220px|right|Paukščių tvenkinys žiemą
Maskvos zoologijos sodas – zoologijos sodas, esantis Rusijoje, Maskvoje. Įsikūręs miesto centre, šalia Sadovojės žiedo, tarp Krasnaja Presnia, Bolšaja Gruzinskaja ir Zoologičeskaja gatvių. Pagrindinis įėjimas yra netoli metro „Barikadnaja“ ir „Krasnopresnenskaja“ stočių. Tai vienas didžiausių Rusijoje ir seniausių (1864 m.) zoologijos sodų Europoje, kurį aplanko iki 4 mln. žmonių per metus. Užima 21,5 ha teritoriją, kolekcijoje yra per 1000 rūšių, 7,5 tūkst. gyvūnų.
Maskvos zoologijos sodas turi pagrindinio Rusijos zoologijos sodo statusą, čia įsikūrusi Eurazijos zoologijos sodų ir akvariumų asociacijos (EARAZA) būstinė. Zoologijos sodas yra laukinių rūšių išsaugojimo ir studijų tarptautinių projektų dalyvis. Turi atskirą retų gyvūnų veislyną (193,2 ha), esantį už 100 km, prie Volokolamsko.
Istorija
Zoologijos sodo įkūrimo 1864 m. iniciatoriumi buvo Maskvos universiteto profesorius Anatolijus Bogdanovas (1834–1896). Statinius projektavo architektas Piotras Kampionis (1826–1878), beje, atvežęs nemažai dovanotų gyvūnų iš Paryžiaus. Sodas užėmė 10 ha, turėjo 286 gyvūnus. Po Spalio revoliucijos, 1919 m. sodas buvo nacionalizutas. 1926 m. prie sodo prijungta gretima teritorija, jis padidėjo iki 18 ha. Senieji originalūs zoologijos sodo pastatai buvo mediniai, senojo rusų stiliaus, papuošti sudėtinga medžio apdaila.
1924 m. prijungta 12 ha gretimo Morozovo parko, vėliau iškilo dirbtinės uolos kalnų gyvūnams, „žvėrių sala“, beždžionių ir poliarinis paviljonai. 1927–1929 m. pastatytas planetariumas. 1936–1938 m. zoologijos sode buvo atlikti didelio masto statybos darbai: rekonstruota dramblių buveinė, pastatyti baseinai hipopotamams, jūrų liūtams, ruoniams, nauji paukščių laikymo, veterinarijos tarnybos pastatai, suremontuoti dauguma senųjų pastatų. Buvęs įėjimas į zoologijos sodą buvo pakeistas nauju, papuoštas skulptūrinėmis gyvūnų grupėmis. Zoologijos sodas tapo viena populiariausių Maskvoje laisvalaikio leidimo vietų: 1938 m. sode lankėsi apie 3 mln. žmonių, t. y., 10 kartų daugiau, nei iki revoliucijos (sėkmingiausiais 2013 m. – 280 tūkst. lankytojų).
Prasidėjus II pasauliniam karui, sodo gyvūnai buvo evakuojami gilyn į Rusiją (Sverdlovską, Stalingradą). Į teritoriją papuolė bombų, čia stovėjo miestą ginančios zenitinės artilerijos pabūklai.
1990 m. zoologijos sodas buvo atnaujintas. Pagrindiniai papildymai: naujas pagrindinis įėjimas pro didelę akmeninę pilį, pėsčiųjų tiltas, sujungęs senąsias (1864 m.) ir naująsias (1926 m.) zoologijos sodo teritorijas. Prieš statant šį tiltą, įstaiga veikė kaip du „atskiri zoologijos sodai“, perskirti Bolšaja Gruzinskaja gatvės. Be to, zoologijos sodas buvo dar kartą išplėstas. Atidarytos naujos ekspozicijos, įskaitant jūrų akvariumą, paukščių voljerus, naktinių gyvūnų ekspozicijos, jūrų liūtų paviljonus, vaikams skirtą skyrių. Įrengti dirbtiniai vandens kriokliai ir upeliai, kad zoologijos sodas būtų natūralesnis.
2014 m. Maskvos zoologijos sodas paminėjo savo 150 metų jubiliejų, kuris užbaigė didelio masto rekonstrukciją.
Kleinikai (Brestas)
Klei̇̃nikai – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Bresto. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir palivarkas Bresto apskrities Matykalų valsčiuje.
Port Ogasta
Istorija
Port Ogasta įkurta 1852 m. ir pavadinta Pietų Australijos gubernatoriaus žmonos Ogastos Sofijos garbei. Kurį laiką veikė jūrų uostas.
Ukrainos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Turnyrinė lentelė po dviejų ratų (22) turų:
Po dviejų ratų pirmenybės skeliamos pusiau. Pirmos šešios komandos tęsia kovą dėl medalių, o likusios kovoja dėl išlikimo elito lygoje.
Pirmos rungtynės
--
Atsakomosios rungtynės
--
Finalo rungtynės
--- ---
Baltoji gvardija
„Baltoji gvardija“ – vienas žymiausių rusų rašytojo Michailo Bulgakovo romanų. Nepilnai pirmąkart publikuotas 1925 m., tais pačiais metais sukurta kūrinio pjesė.
Istorija
Kūrinį M. Bulgakovas pradėjo rašyti apie 1923 m. Iš pradžių kūrinys buvo leistas kaip serijinis laikraštinis romanas žurnale „Rossiya“ 1925 m. Žurnalui išleidus dvi dalis, M. Bulgakovas buvo pakviestas sukurti pjesinę kūrinio versiją. Žurnalui „Rossiya“ užsidarius išleidus tik dalį kūrinio, pjesė tapo populiaresnė negu pats romanas. Toliau pilna romano versija buvo išleista Paryžiuje 1927 m., o pati pjesė liko sėkmingas ir populiarus kūrinys, atliekamas tuometiniame Maskvos meno teatre. Pasak kai kurių šaltinių, pats Stalinas stebėjęs performansus mažiausiai dvidešimt kartų. Lietuvoje ši pjesė pavadinimu Turbinų dienos buvo pastatyta 1926 m. ir 1970 m.
1966 m. Tarybų Sąjungoje išleista kūrinio cenzūruota versija, o 1989 m. išleista pilna, necenzūruota versija.
Siužetas
Romane vaizduojamos Ukrainos nepriklausomybės karų metu Kyjive vykstančios kovos. Pagrindiniai siužeto veikėjai – Turbinų šeima – M. Bulgakovo tikros šeimos prototipai. Turbinų šeima vaizduojama kaip intelektualaus Rusijos imperijos luomo atstovai, tarnaujantys Pavlo Skoropadskio kariuomenėje.
Platlaukis
Platlaukis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Linkaučių.
Istorija
Kaimas įkurtas 2015 m. balandžio 15 d.
Briuso pusiasalis
300px|miniatiūra|dešinėje|Slaviankos įlanka. Apačioje esantis pusiasalis – Briuso pusiasalis. Briuso pusiasalis – pusiasalis Primorės krašte, vakariniame Amūro įlankos krante. Šis pusiasalis skiria Slavų įlanką ir Baklano užutėkį. Pusiasalio labiausiai rytinis taškas yra Briuso kyšulyje, tenai stovi Biusės švyturys ir gyvenvietė Majak Biusė. Pusiasalyje yra Čiroko kyšulys (, piečiau Briuso kyšulio) ir Slaviankos kyšulys (šiauriau Briuso kyšulio). Į šiaurinę pusiasalio dalį įeina Nerpos užutėkis, į pietinę dalį – Čiroko užutėkis. Pusiasalyje teka daug smulkių upelių.
Pusiasalio reljefas daugiausia kalnuotas. Aukščiausias taškas – 177 m. Krantas uolingas, su skardžiais. Jūroje ties pusiasaliu daug povandeninių ir antvandeninių uolų.
Prie pusiasalio jūros gylis iki 35 m. Pietinėje pakrantėje, už 2,5 km nuo kranto yra maža Antipenkos sala.
Pusiasalyje yra gyvenvietės Slavianka, Baza Kruglaja ir Majak Biusė. Pusiasalis naudojamas kaip poilsio zona.
Pavadinimas
Pirmą kartą įlanką 1855 m. aprašė britų jūrininkai (laivai „Barracuda“ ir „Winchester“). Po 7 metų (1862 m.) įlanką pakartotinai aprašė V. Babkino ekspedicija. Nėra žinoma, kieno garbei taip pavadintas šis pusiasalis. Vienas aiškinimas yra toks, kad pusiasalį pavadino britų admirolo Briuso, kuris 1855 m. vadovavo eskadrai, aplankiusiai Petropavlovską, garbei. Kitas aiškinimas yra, kad pusiasalį pavadino Petro I bendražygio Jakovo Briuso garbei. XX a. pradžioje pusiasalį vadino Salvų pusiasaliu.
Revoliucijos garso takelis
„Revoliucijos garso takelis“ – grupės G&G Sindikatas albumas, išleistas 2014 m. Tai paskutinis albumas, dar įrašytas su grupės nariu Pushaz.
Kūrybinė grupė
G&G Sindikatas – Donciavas, Kastetas, Mamania, Pushaz, Svaras
2018 m. Europos čempionatai
2018 m. Europos čempionatai – pirmosios Europos čempionatų varžybos, kurios vyko 2018 m. rugpjūčio 2-12 d. Glazgo ir Berlyno miestuose. Šuolių į vandenį varžybos buvo surengtos Edinburge.
Sporto šakos
2018 m. Europos čempionatus sudarė šių sporto šakų varžybos:
Programa
Pagal 2017 m. patvirtintą programą vyko šios varžybos:
Lietuvos sportininkai
Šešiuose čempionatuose dalyvavo 68 Lietuvos sportininkai, ir iškovojo 1 aukso, 4 sidabro, bei 2 bronzos medalius.
Jeremy Fernandes
Džeremis Fernandešas (Jeremy Fernandes; g. 1995 m. rugpjūčio 14 d.) – Nyderlandų futbolininkas kilęs iš Žaliojo Kyšulio, gynėjas. 2021 m. atstovavo Telšių „Džiugui“. Kviečiamas į Žaliojo Kyšulio nacionalinę rinktinę, bet joje nėra sužaidęs oficialių rungtynių.
Karjera
Žaidė Nyderlanduose: Dordrecht U19, BVV Barendrecht U19, Brabant U21, FC Den Bosch ekipose. Buvo išvykęs į Latviją (FK Jelgava).
FC Džiugas
2021 m. pasirašyta suratis su „Džiugo“ klubu. Debiutavo A lygoje 2021 m. kovo 6 d. prieš Hegelmann.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Be1 NFA pasižymėjo įvarčiu ir padėjo Telšių „Džiugui“ nugalėti varžovus rezultatu 6:0.
Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę. 15 kamuolių perėmęs gynėjas užfiksavo geriausią rezultatą 21-ajame ture. Be to, atliko rezultatyvų perdavimą.
2021 m. rugsėjo 18 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pasižymėjo įvarčiu ir prisidėjo prie žemaičių klubo pergalės prieš čempionus.
2021 m. spalio 24 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasižymėjo pelnydamas įvartį, tačiau dzūkai nugalėjo žemaičius rezultatu 3:2.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Džabiru
Džabiru  – gyvenvietė centrinėje Australijoje, Šiaurės Teritorijoje. Joje yra turistams skirta infrastruktūra. Įspūdingai atrodo „Krokodilo“ viešbutis, savo architektūriniais sprendimais primenantis krokodilą.
Istorija
Miestas įkurtas 1982 m. kaip uždaras miestelis, kuriame gyveno Rendžerio urano kasykloje dirbusi bendruomenė. Tiek kasykla, tiek miestelis yra visiškai apsupti Kakadu nacionalinio parko.
2006 m. surašymo metu Džabiru gyveno 1135 žmonės. Ketvirtadalis iš jų aborigenai.
Aivars Emsis
Aivaras Emsis (Aivars Emsis; g. 1996 m. liepos 18 d.) – futbolininkas kilęs iš Latvijos, puolėjas. Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o atstovaudamas U-21 rinktinei sužaidė 5 susitikimus. 2021 m. tapo Telšių „Džiugo“ nariu. 2022 m. vėl buvo grįžęs į „Džiugo“ klubą.
Karjera
Žaidė Latvijoje: JDFS Alberts, Metta/LU, FK Jelgava, FK Spartaks Jūrmala klubuose.
Vokietija
Buvo išvykęs į Vokietiją (Bischofswerdaer FV 08).
FC Džiugas
2021 m. sutartis buvo pasirašyta su Džiugu. Debiutavo A lygoje 2021 m. kovo 14 d. prieš Panevėžį. 2021 m. balandžio 8 d. pelnė debiutinį įvartį A lygoje rungtynėse prieš Nevėžį.
2021 m. gegužės 27 d. rungtynėse prieš FK Sūduva latvis įsiveržė į baudos aikštelę ir varžovų vartininkas Makis Giannikoglou pažeidė taisykles. 11 metrų baudinį realizavo Leo Ribeiro ir rezultatas tapo 1:0 telšiškių naudai. Galutinis rungtynių rezultatasitijos ekipa iškovojo pergalę prieš A lygos lyderius.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Be1 NFA pasižymėjo pelnydamas net tris įvarčius ir padėjo Telšių „Džiugui“ nugalėti varžovus rezultatu 6:0.
2021 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš FK Riteriai, pelnė įvartį, kai realizavo 11 m. baudinį, tačiau tai neišgelbėjo žemaičių nuo pralaimėjimo. Šiose rungtynėse rezultatu 3:2 nugalėjo „riterių“ ekipa.
2021 m. rugsėjo 11 d. pasižymėjo įvarčiu prieš FK Sūduva.
2021 m. rugsėjo 18 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pasižymėjo įvarčiu ir prisidėjo prie žemaičių klubo pergalės prieš čempionus.
Graikija
2022 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas persikėlė į Graikiją, į AO Kavala. Šis klubas žaidė Antroje Superlygoje.
FC Džiugas
2022 m. vasario 11 d. buvo paskelbta, kad žaidėjas grįžta į „Džiugą“. A lygoje sužaidė trylika rungtynių ir pasižymėjo pelnydamas tris įvarčius.
2022 m. rugpjūčio 10 d. pranešta, kad žaidėjas paliko klubą.
2022 m. persikėlė į Italiją, kur atstovavo USD Lavello, kuris rungtyniavo Serie D.
„Sūduvos“ klubas
2023 m. sausio 28 d. pasirodė pranešimai, kad sudaryta sutartis su FK Sūduva.
2023 m. kovo 5 d. įvyko debiutas A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Latvis pasirodė startinėje sudėtyje, o vėliau buvo pakeistas.
2023 m. gegužės 9 d. pasižymėjo įvarčiu LFF taurės turnyro antrojo turo rungtynėse prieš „Ukmergės“ klubą. Po žaidėjo tikslaus smūgio rezultatas tapo 3:0, kuris nebepakito iki rungtynių pabaigos. Mačas baigėsi triuškinančia „Sūduvos“ klubo pergale rezultatu 3:0.
2023 m. gegužės 30 d. LFF taurės rungtynėse prieš „Neptūno“ klubą pelnė įvartį. Marijampoliečiai rezultatu 2:0 nugalėjo varžovus ir pateko į kitą etapą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Stanislovas Soltanas
Stanislovas Soltanas (, 1756 m. rugpjūčio 27 d. – 1836 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis vėliavininkas (1782–1790), Lietuvos didysis pakamaris (1790–1791), Lietuvos dvaro maršalka (1791–1792), Lietuvos lauko buožės generolas-adjutantas, laisvamanis ir masonas. Slanimo seniūnas, Zietelos savininkas.
Biografija
thumb|left|150px| Stanislovas Soltanas jaunystėje thumb|left|150px|Stanislovo Soltano pirmoji žmona Pranciška Teofilė Radvilaitė Lietuvos bajorų Soltanų giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Stanislovo Soltano ir Elenos Romerytės sūnus.
1782 metais gavo Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybę, 1790 metais tapo Lietuvos dižiuoju pakamariu. 1782 metais gavo LDK armijos generolo-majoro titulą.
1792 metais ATR-Rusijos karo metu pasisakė prieš Lenkijos karaliaus Stanislovo Poniatovskio prisijungimą prie Targovicos konfederacijos, Liepos 21 d. emigravo į Saksoniją.
1794 metais tapo vienas iš Kostiuško sukilimo organizatorių Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje prieš Rusijos viešpatavimą. Po sukilimo numalšinimo buvo areštuotas ir ištremtas į Kazanę. 1796 metais naujas Rusijos imperatorius Pavelas I išlaisvino Stanislovą Soltaną iš tremties.
1806–1807 metais kartu su pulkininku F. Potockiu bandė organizuoti naują sukilimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje, 1808 metais išvažiavo į Lenkijos didžiąją kunigaikštystę.
1812 metais, Napoleono Bonaparto invazijos į Rusiją metu, Prancūzijos imperatoriaus buvo įtrauktas į LDK laikinos vyriausybės sudėtį. Liepos 18 d. atvyko į Vilnių, bet dėl ligos nuo rugpjūčio 24 iki lapkričio 6 d. nevykdė savo pareigų. Po Prancūzų pralaimėjimo buvo priverstas pakartotinai išvažiuoti į emigraciją.
1782 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1813 metais gavo prancūzišką Garbingo legiono ordiną.
Šeima
Stanislovas Soltanas buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Pranciška Teofilė Radvilaitė. Vaikai: Adomas Leonas Liudvikas, Ana ir Elena.
Antrą kartą vedė Konstanciją Taplocką. Vaikai: Stanislovas, Vladislovas ir Elena.
Peršaukščio valsčius
Peršaukščio valsčius (arba Mikalavo valsčius,, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Peršaukštis.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1926 m. balandžio 1 d. apsikeista teritorijomis su Švenčionių valsčiumi. 1929 m. balandžio 11 d. valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Joniškio valsčiui, Kiemeliškių valsčiui, Lentupio valsčiui, Švenčionių valsčiui ir Žukainių valsčiui.
Narakortas
Narakortas – miestas Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, Laimstoun Kousto regione. Įsikūręs 336 km į pietryčius nuo Adelaidės, 100 km į šiaurę nuo Maunt Gambyro, prie valstijos kelio A66 (Riddoch Highway). Turi apie 6 tūkst. gyventojų (2016).
miniatiūra|220px|left|1875 m. statybos pastatas, buvusi privati rezidencija, šiuo metu – valstybinė žemės ūkio tyrimų stotis miniatiūra|220px|left|Buvęs malūnas. Jame įsikūręs vilnos istorijos muziejus Sheep's Back miniatiūra|220px|left|Muziejinis eksponatas – senojo geležinkelio garvežys miniatiūra|265px|right|Vynuogynas miesto apylinkėse
Istorija
Iki europiečių pasirodymo šios gyvenvietės rajone gyveno aborigenai meintangkai. Jie buvo priešiški atvykėliams, kovojo už savo žemes iki pat 1860–1870 m.
Manoma, miesto vardas yra aborigenų kilmės, reiškiantis tekantį vandenį ar didelę vandens duobę. Šios vietovės pavadinimo rašyba ne kartą keitėsi: nuo Gnanga-kurt iki Nanna-coorta, Narcoot, Nancoota, Narricourt, Narcoota, Narracoorte ir Naracoorte.
Pirmuoju persikėlėliu laikomas George Ormerod, čia įsikūręs 1842 m. Po dvejų metų, 1845 m., turtingas škotas William MacIntosh, kuriam priklausė didžioji aplinkinės žemės dalis, nusprendė įkurti miestelį. Jį pavadino savo gimtinės Škotijoje vardu – Kinkreigu. Tikėdamasis pritraukti naujakurių, jis tinkamu laiku pastatė viešbutį ir parduotuvę, nes jau apie 1850–uosius Viktorijoje prasidėjo aukso karštinė. Narakortas vystėsi sujungus dvi gyvenvietes – škoto pastatytą Kinkreigą ir vyriausybės įsteigtą Narakortą. Gyvenvietė išaugo po 1850 m. kaip aptarnavimo ir aprūpinimo punktas pravažiuojantiems Viktorijos aukso ieškotojams. 1853 m. atidarytas paštas ir iki 1861 m. jis buvo vadinamas Mosquito Plains.