cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jevtichijus Jerinas
Biografija
1923–1926 m. vasario mėn. buvo II Seimo narys. Rinkimuose į II Seimą dalyvavo pagal Suvienytųjų mažumų (žydų, vokiečių rusų ir valstiečių baltarusių) sąrašus net keturiose apygardose. Buvo išrinktas VI (Utenos) apygardoje. Su dviem vokiečiais II Seime sudarė vokiečių ir rusų frakciją. J. Jerinas plenariniuose posėdžiuose nekalbėjo, matyt, blogai mokėjo lietuviškai. Už jį pasisakydavo kitų frakcijų nariai. Savo kadencijos metu siekė rusų tautinei mažumai trijų pagrindinių dalykų, visų pirma - pakeisti nepalankų Žemės reformos įstatymą. 1919–1922 m. rusų atvykėliai ir jų įpėdiniai neteko žemės, kurią buvo įsigiję iš Rusų bajorų ir Valstiečių žemės bankų. Antra, siekė pagerinti sentikių ir stačiatikių bažnyčių padėtį, nes daugelis nukentėjo per karą, dalį perėmė katalikų bažnyčia, buvo prarasta žemė. Trečia - išplėsti rusų mokyklų tinklą, nes jų buvo labai mažai. miniatiūra|160px|left|Jevtichijaus ir Jefrosinijos Jerinų antkapinis paminklas
Rinkimuose į III Seimą taip pat kėlė kandidatūrą. Šį kartą - pagal Lietuvos piliečių rusų demokratinės sąjungos sąrašus keturiose apygardose, tačiau nesėkmingai.
Dėl ligos (buvo ištikęs paralyžius) 1930–aisias buvo nutolęs nuo bažnyčios valdymo ir politikos reikalų. Su pertraukomis buvo minėtos Sąjungos (1934 m. ji reorganizuota į Lietuvos piliečių rusų tautybės susivienijimą) vienas iš vadovų.
1942–1947 m. dirbo aukščiausiuose sentikių bažnyčios valdymo organuose. Nacių okupuotoje Lietuvoje, nuo 1942 m. kovo iki 1943 m. lapkričio mėn., buvo Laikinosios sentikių centro tarybos Kaune pirmininko pavaduotojas. 1944 m. buvo išrinktas į Lietuvos generalinės srities Sentikių aukščiausiąją sentikių tarybą, kurią 1943 m. lapkričio mėn. įkūrė ir jai vadovavo Borisas Pimenovas. 1944 m. spalio mėn. tapo Lietuvos TSR Aukščiausiosios sentikių tarybos nariu, dalyvavo jos posėdžiuose.
1944 m. rugpjūčio mėn. buvo sovietų valdžios suimtas, įtariant bendradarbiavimu su vokiečių okupacine valdžia, tačiau dėl garbaus amžiaus paleistas.
Mirė 1947 m. Paskutiniais gyvenimo metais, baimindamasis vadžios represijų, paliko ūkį Giraitėje, įsikūrė nuošalioje sodyboje netoli dabartinio Neveronių kaimo. Buvo palaidotas šalia įsikūrusiose Neveronių kapinėse. Bendrame kape palaidota žmona, kiti giminės nariai.
Šeima
Žmona - Jefrosinija (?–1975). Dukros – Natalija (apie 1944 m. žuvo Europoje, besitraukdama į Vakarus); Marija (emigravo į Australiją, ?–2005); Liubovė; Zinaida. Sūnūs – Michailas (1908-1981), Konstantinas (1922-1982).
The Name Chapter: Temptation
The Name Chapter: Temptation (korėjietiškai: 이름의 장: TEMPTATION) – penktasis Pietų Korėjos grupės „Tomorrow X Together“ korėjietiškai atliekamas EP, išleistas 2023 m. sausio 27 d. EP susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus virš 161 tūkstančio kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas grupės pirmuoju įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę.
Juventus treniruočių centras
Juventus treniruočių centras – futbolo treniruočių stadionas Turino priemiestyje Vinove, Italijoje. Stadionas priklauso „Juventus FC“ klubui, tačiau čia treniruojasi tik klubo jaunimo komanda. Tuo pačiu šiame stadione savo rungtynes žaidžia ir „Juventus FC“ moterų futbolo klubas.
Pasodninkai
Pasodninkai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Gelvonų, dešiniajame Neries krante. Stūkso Pasodninkų piliakalnis.
Panevėžio geležinkelio stotis
Panevėžio geležinkelio stotis – geležinkelio statinių kompleksas Panevėžyje, S. Kerbedžio g. 9. Stotis yra AB „Lietuvos geležinkeliai“ Krovinių vežimo valdybos Šiaulių regiono stočių skyriaus ir Keleivių vežimo direkcijos padalinys. Aptarnauja Radviliškio–Daugpilio geležinkelio liniją, sutinkami ir Aukštaitijos siaurojo geležinkelio traukiniai. Skirtingų matavimų vėžės niekur nesikerta – siaurasis geležinkelis kerta platųjį į kitą pusę (bei Senamiesčio gatvę) rytiniame stoties gale Panevėžio siaurojo geležinkelio viaduku, kur toliau eina į Anykščius.
Stoja traukiniai Panevėžys–Mažeikiai. Siauruku organizuojamos nereguliarios turistinės kelionės.
Siauruko stotis
Dalį Panevėžio geležinkelio stoties užima Aukštaitijos siaurojo geležinkelio stoties peronas. 2014 m. rugsėjo 26 d. čia atidaryta naujoji siauruko stotis, atkurta pagal 1905 m. pastatytos senosios stoties brėžinius ir nuotraukas. Siauruko stotis atstatyta kiek kitoje vietoje, nei buvo anksčiau. Perono stogą laikantys mediniai stulpai, statinį puošiantys drožiniai yra tokie pat, kokie buvo XX a. pradžioje stovėjusioje stotyje. Peronas ir į jį vedantys takai iškloti akmenų grindiniu, o bortai padaryti ne betoniniai, kaip įprasta dabar, bet ąžuoliniai, kaip anuomet. Prie stoties pastato sienos kabantis varpas iš praeities į dabartį atkeliavo neįprastu būdu. Pradžioje jis buvo iškastas teritoriją tvarkiusių geležinkeliečių, vėliau atsidūrė metalo supirktuvėje. Po to radinys pateko pas sendaikčių turguje prekiaujantį antikvarą.
Siauruką aptarnaujantys darbuotojai nuo šiol turės ir šventines uniformas. Jos pasiūtos pagal tarpukario geležinkelininkų nešiotų uniformų pavyzdį. Specialių spalvų siūlės išduoda net uniformą vilkinčio žmogaus pareigas. Pavyzdžiui, avietine spalva apkraštuota vadovaujamojo personalo uniforma, žalia – kelininkų, o mėlyna – mašinistų ir visų, kurių darbas susijęs su traukinių priežiūra.
centre|thumb|800px|Panevėžio geležinkelio stotis
Vidurio Europos šernas
Vidurio Europos šernas (Sus scrofa scrofa) – šernų porūšis, kuris gyvena šiaurės Ispanijoje, šiaurės Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Beniliukso šalyse, Danijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir galimai Albanijoje. Rūšis išnyko Airijoje ir Britanijoje. Gyvūnai yra vidutinio dydžio, turi tamsiai rudą kailį ir ilgus, gana siaurus kaulus. Šiaurės Italijoje, buvo dirbtinai įvesta S. s. scrofa, kuri kryžminama su mažesnio dydžio vietiniais S. s. majori individais nuo 1950-ųjų metų.
2004 m. rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje
2004 m. gegužės 1 d. Lietuva oficialiai tapo Europos Sąjungos nare, tad tų pačių metų birželio 13 d. šalyje vyko rinkimai į Europos parlamentą.
Visose ES narėse rinkimai vyko tarp birželio 10-13 d. Europos parlamentą sudaro 732 nariai, o kiekvienos šalies narių skaičius nustatytas stojimo sutartyje (Lietuva atiteko 13 narių).
Europos Parlamento nariai renkami 5 metų kadencijai vienoje daugiamandatėje rinkimų apygardoje, apimančioje visą valstybės teritoriją, pagal proporcinę rinkimų sistemą preferenciniu balsavimu.
Kanditatuojančios partijos
Dalyvauti rinkimuose išsikėlė 12 Lietuvos partijų, koalicijų.
Rinkėjų aktyvumas
Iš viso rinkimų teisę turėjo 2 654 311 Lietuvos piliečių. Ja pasinaudojo 1 284 050 (48.38 %).
Iš anksto paštu balsavo 174 166 piliečiai (6.62 %).
Rinkėjų aktyvumas balsavimo dieną:
Rinkimų rezultatai
Pateikiamos tik partijos gavusios mandatus:
Andy Abraham
Andy Abraham (g. 1964 m. liepos 16 d. Londone) – anglų dainininkas, talentų šou „X Factor“ finalininkas, Jungtinės Karalystės atstovas 2008 m. Eurovizijoje.
Per savo muzikinę karjerą atlikėjas išleido keturis albumus ir tris singlus. Debiutinis albumas „The impossible dream“ Jungtinėje Karalystėje tapo platininiu.
2008 metais dainininkas buvo išrinktas atstovauti savo šaliai tarptautiniame Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Belgrade, Serbijoje. Daina „Even If“ užėmė paskutinę vietą su 14 taškų (taškus skyrė tik Airija ir San Marinas).
Nairobi City Stars
Nairobi Siti Starz futbolo klubas arba Nairobio „Miesto Žvaigždės“, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Nairobi City Stars Football Club, o trumpai Nairobi City Stars FC – profesionalus Kenijos futbolo klubas, įsikūręs Nairobyje, tačiau namų rungtynes žaidžia Vilties stadione, kuris yra Kavangvarės rajone, 15 km nuo sostinės Nairobio centro. , kurio talpa yra 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2001 m. Tuo metu vadinosi Kawangware United. 2003 m. pervadintas ir tapo World Hope Football Club.
2008 m. dar kartą pakito pavadinimas. Nuo tų metų žinomas dabartiniu pavadinimu.
Iškovojo vietą elito divizione ir dalyvavo Premjer lygos pirmenybėse nuo 2020/21 m.
Juozas Bergeris
Juozas Bergeris, taip pat Joselis Bergeris (1884 m. balandžio 1 d. Vilniuje – ?) – Lietuvos gydytojas, mokytojas, žydų kilmės visuomenės veikėjas, tarpukario Lietuvos politikas, I ir II Seimų narys.
Biografija
1901 m. baigęs Žitomiro gimnaziją, įstojo į Charkovo technologijos institutą (1902–1906 m.). Vėliau mokėsi Kijeve: 1907–1908 m. – politechnikos institute, 1908–1913 – Kijevo universiteto Medicinos fakultete, kuriame gavo gydytojo diplomą. Per Pirmąjį pasaulinį karą gyveno Rusijoje, vertėsi medicinos praktika.
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1918–1920 m. ėjo Vilniaus žydų bendruomenės mokyklų skyriaus vedėjo pareigas. 1921 m. buvo paskirtas Kauno miesto valdybos medicinos skyriaus direktoriumi. Iki 1923 m. taip pat dirbo Žydų reikalų ministerijoje, kur užėmė kanceliarijos švietimo skyriaus viršininko pareigas.
Buvo įsitraukęs į Lietuvos žydų visuomeninių organizacijų veiklą, tame tarpe į švietimo ir kultūros organizaciją „Tarbut“. 1920 m. buvo vienas iš šios organizacijos steigėjų. 1923–1924 m. buvo „Tarbut“ mokytojų kursų direktorius. 1924–1934 m. vadovavo žydų gimnazijai Šiauliuose.
Buvo išrinktas į Pirmąjį Seimą pagal sionistų sąrašą „Už tautos autonomiją“ (II Kauno rinkimų apygardoje). Buvo žydų tautinių mažumų atstovas, o nuo 1923 m. vasario mėnesio įregistravus žydų frakciją – žydų frakcijos narys. 1923 m. mandato negavo, į Antrąjį Seimą pateko vėliau vietoje Simono Rozenbaumo, kuris paliko Seimą. Šio Seimo nariu tapo 1925 m. kovo 24 d.
1934 m. paliko Lietuvą, išvyko į Palestiną. Tolesnis likimas nežinomas.
Lazdynai (Jonava)
Istorija
Upninkų apylinkės Lazdynų kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Ikonoklazmas
thumb|230px|1931 m. Maskvoje sprogdinamas [[Maskvos Kristaus Gelbėtojo katedra|Kristaus Išgelbėtojo soboras]] thumb|230px|Skulptūrų ir atvaizdų naikinimas per reformaciją [[Ciūrichas|Ciūriche 1524 m.]] thumb|230px|[[Talibanas|Talibano susprogdintas vienas iš Bamijano budų]]
Ikonoklazmas (iš 🇬🇷 „atvaizdas“ ir κλάσμα „laužymas“) – religinių atvaizdų, religinio meno naikinimas. Šis žodis kartais vartojamas ir nereliginiame kontekste, kalbant apie kokios nors simbolikos (istorinės, politinės) sistemingą naikinimą. Ikonoklastais laikomi tiek išoriniai (kitų religijų) religinės simbolikos naikintojai, tiek vidiniai (dėl teologinių ir politinių aplinkybių).
Ikonoklazmas siejamas visų pirma su VIII–IX a. Bizantijoje vykusia ikonomachija – karinės–pasaulietinės valdžios ir vienuolijų kova dėl ikonų garbinimo. Bizantijos imperatoriai, ypač Konstantinas V įsakė uždenginėti, konfiskuoti ir naikinti šventųjų paveikslus, relikvijas, persekiojo ir kankino ikonų garbintojus. II Nikėjos susirinkimas įteisino ikonų garbinimą. Tačiau pirmasis sistemino ikonoklazmo atvejis žinomas dar iš senovės Egipto, kai XIV a. pr. m. e. faraonas Echnatonas paskelbė monoteistinį Atono kultą, o kitų dievų garbinimą uždraudė. Faraono pavaldiniai ėmė naikinti Amono ir kitų dievų paveikslus, statulas, vardų įrašus.
Ikonoklazmo banga nuvilnijo per Europą XVI a. vid. prasidėjus Reformacijai. Tokie reformacijos veikėjai kaip Andreasas Karlštatas, Ulrichas Cvinglis, Jonas Kalvinas ragino atsisakyti religinių atvaizdų kaip stabmeldystės ir skatino juos naikinti. Tiek pavieniai asmenys, tiek valdžia reformacijos paveiktose vietovėse nuo bažnyčių plėšė ir daužė šventųjų skulptūras ir paveikslus. 1566 m. ikonoklastai Nyderlanduose, sukildami prieš Ispanijos valdžią, nusiaubė daugelį šalies bažnyčių.
Daug ikonoklazmo atvejų susiję su islamo plėtra. Dauguma islamo teologų griežtai laikėsi draudimo vaizduoti bet kokius atvaizdus, todėl islamui plečiantis, užkariautų kraštų religinė (dažnai ir sekuliari) simbolika naikinta. Islamui plečiantis į Pietų Aziją, griautos hindų ir budistų šventyklos, jų atvaizdai, o vietoje jų dažnai statytos mečetės. Nauja islamiškojo ikonoklazmo banga kilo XXI a. pr., iškilus radikaliam salafizmui – ikonoklastų taikiniais tapo ne tik kitų religijų simbolika ar statiniai (pvz., ikiislaminė architektūra, menas, Bamijano budų sprogdinimas Afganistane), bet ir salafitų stabmeldiškomis laikomų islamo atšakų šventvietės (sufijų kapai, šiitų šventyklos).
Kinijoje VII–X a. kilo 4 ikonoklazmo bangos, nukreiptos daugiausia prieš budizmo plitimą. Tangų bei vėlyvosios Džou imperatoriai griaudami budistų vienuolynus ir šventyklas kovojo prieš augančią vienuolynų įtaką ir pavojų tradicinei hierarchijai.
Smulkesnių ikonoklazmo atvejų žinoma visoje žmonijos istorijoje, naikinant tiek svetimų religijų ikonas (pvz., izraelitai įžengdami į Pažadėtąją Žemę sunaikino kanaaniečių skulptūras, krikščionybei skverbiantis į šiaurės ir rytų Europą, vėliau į Centrinę Ameriką kryžiuočiai ir misionieriai naikino vietinių religijų šventyklas ir dievų atvaizdus), tiek savas (XVIII–XIX a. rapanujai nuvertė daugelio savo moajų galvas; Indijoje buvo paprotys užkariavus priešininko žemę, išgriauti jų šventyklų mūrti).
XX a. plintant ateistiniam komunizmui, buvo naikinama visų religijų simbolika ir architektūra – po Spalio revoliucijos Rusijoje įsigalėjus bolševikams pradėtas naikinti tiek carinis paveldas, tiek religiniai (visų pirma – stačiatikių) simboliai. 1931 m. Maskvoje susprogdintas Maskvos Kristaus Gelbėtojo soboras, daug kitų šventviečių TSRS laikais taip pat buvo sugriauta, užtvindyta arba paversta ūkiniais statiniais. Taip pat sistemingai naikintos žydų, vokiečių kapinės (pvz., Vilniuje sunaikintos žydų kapinės tiek Olandų gatvėje, tiek prie Sporto rūmų, taip pat reformatų kapai). Kinijos kultūrinės revoliucijos metu naikinti įvairių religijų (budizmo, daoizmo, islamo ir kt.) vienuolynai, šventyklos ir simbolika.
Žinoma daug politinio–ideologinio ikonoklazmo atvejų, kai naikinama nuverstos santvarkos simbolika. Monarchistinė simbolika masiškai naikinta per Prancūzijos, JAV, Spalio revoliucijas, komunistinė simbolika – Rytų Europoje žlungant komunizmui ir kt.
Anti Social Media
„Anti Social Media“ – Danijos pop roko muzikos grupė, įkurta 2014 metais. Ją sudaro Philip Thornhill (vokalas), Nikolaj Tøth (gitara), David Vang (bosinė gitara) ir Emil Vissing (būgnai). Įkvėpimo grupė semiasi iš 60-ųjų ir legendinės britų grupės „Beatles“ kūrybos.
2015 m. vasario 7 d. vaikinų grupė su daina „The Way You Are“ triumfavo Danijos nacionalinėje atrankoje Dansk Melodi Grand Prix 2015 į „Eurovizijos“ konkursą. Grupė „Anti Social Media“ pagal žiūrovų balsavimą liko antroje vietoje. Sudėjus komisijos ir žiūrovų balus, paaiškėjo, jog vaikinai 6 balais aplenkė antroje vietoje likusią Anne Gadegaard ir tapo Danijos atstovais jubiliejinėje 2015 metų „Eurovizijoje“. Dainų konkurso pusfinalyje gegužės 19 d. grupė nepateko į finalą.
Prieš dalyvavimą „Eurovizijoje“ grupė išleido antrąjį singlą „More Than a Friend“, o vėliau ir EP, pavadinimu „The Way“.
Budslavo atlaidai
Budslavo atlaidai – kasmetiniai katalikiški atlaidai, vykstantys Budslavo kaime, Minsko srityje, Baltarusijos šiaurės vakaruose, apie 120 km į šiaurę nuo Minsko. Budslavo Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia yra nacionalinė Dievo Motinos šventovė, turinti Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo titulą. Čia gerbiama stebuklingoji Budslavo Dievo Motinos ikona. Baltarusijos globėjos ikona pirmą kartą šaltiniuose paminėta 1613 m. Pagrindinės iškilmės švenčiamos liepos 2 d.
Stebuklingojo Dievo Gimdytojos Marijos paveikslo metiniai atlaidai, vykstantys Budslavo mažojoje bazilikoje, Minsko-Mogiliavo arkivyskupijoje, 2018 m. buvo įrašyti į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą. miniatiūra|180px|left|Budslavo Dievo Motinos ikona
Atlaidai
Nuo XVII a. Baltarusijos tautos globėjos paveikslas garsus dėl daugybės stebuklų, o Budslavo vietovė – kaip menamų Marijos apsireiškimų 1588 m. liepą vieta. Atlaiduose dalyvaujantys vietiniai gyventojai didžiuojasi Marijos ikona, dalijasi apie ją sukauptomis žiniomis, svetingai priima piligrimus. Atvykėliai Budslave sužino apie baltarusių vietinius papročius, atlaidų apeigas, vietinės amatininkystės ir baltarusiškos virtuvės papročius.
Budslavo Marijos šventovėje 2013 m. lankėsi popiežiaus Pranciškaus ypatingas pasiuntinys, kardinolas Jean-Louis Tauran. Jis vadovavo Marijos paveikslo atvežimo į Budslavą 400 metų jubiliejaus uždarymo Mišioms ir pavedė Baltarusiją Dievo Motinos globai.
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija – Lietuvos asociacija, vienijanti įmones, organizacijas ir fizinius asmenis, kurių veikla susijusi su vandentvarkos (vandentiekis ir kanalizacija) ūkiu. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 117A.
Istorija
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija įkurta Vilniuje 1992 m., turi daugiau kaip 100 narių, iš jų – 50 vandentvarkos bendrovių (2007 m.). Asociacijai priklausančios įmonės tiekia – 90 % šalyje tiekiamo geriamojo vandens. Nuo 1995 m. Tarptautinės vandens tiekėjų asociacijos, nuo 2005 m. – Europos vandens tiekėjų asociacijos narė.
Veikla
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija koordinuoja narių veiklą, atstovauja jų interesams valstybinės valdžios ir valdymo institucijose, plėtoja ryšius su giminingomis organizacijomis, teikia rekomendacijas dėl naujausių mokslo ir technikos laimėjimų taikymo vandentvarkos ūkyje, dalyvauja rengiant teisinius ir norminius dokumentus, rengia seminarus ir kursus, leidžia leidinius. 2000 m. Vilniuje įkūrė Vandentvarkos institutą, kuris rengia kursus, seminarus, tikslines programas, metodinę medžiagą, kaupia informaciją, leidžia ketvirtinį leidinį „Vandentvarka“.
Ukrainos liaudies armija
Istorija
miniatiūra|251x251px|Ukrainos kariai Kijeve 1917 m. miniatiūra|251x251px|[[Ukrainos centrinė taryba|Ukrainos centrinės tarybos vadovas Michailas Hruševskis kariniame parade Kijeve 1917 m.]] miniatiūra|250x250px|Ukrainos Liaudies Respublikos kariai 1919 m.
Kūrimas
Kitas suvažiavimas, nepaisydamas Rusijos laikinosios vyriausybės draudimo, įvyko 1917 m. birželio 18–23 d. Kijeve. Šiame suvažiavime buvo perskaitytas 1-asis Centrinės tarybos „Universalas“ ir įvyko pirmieji rinkimai į šią instituciją. Paskutinis suvažiavimas įvyko 1917 m. lapkričio 2–12 d., taip pat Kijeve. Dėl bolševikų inicijuotų pilietinių neramumų visoje šalyje, dar vadinamų Spalio revoliucija, suvažiavimas užtruko ilgiau nei ankstesni, nes buvo kelioms dienoms nutrauktas, kad būtų suformuotas pirmasis Ukrainos revoliucijos gynimo pulkas (vadovavo pulkininkas Jurijus Kapkanas). Pagrindiniai suvažiavimo tikslai buvo paskelbti Ukrainos Liaudies Respubliką, visiškai ukrainizuoti kariuomenę bei karo laivyną ir nedelsiant sudaryti taikos sutartį. kairėje|miniatiūra|236x236px|[[Simonas Petliūra, vyriausiasis kariuomenės vadas.]] Tuo metu Centrinė taryba nemanė, kad reikia nuolatinės kariuomenės, sustiprintos priverstiniu šaukimu į kariuomenę, todėl 1917 m. lapkričio mėn. buvo įvesti ir patvirtinti „laisvieji kazokai“. Tik 1917 m. gruodį, kai bolševikai įsiveržė į Ukrainos Liaudies Respubliką, buvo suprastas reguliarios nuolatinės kariuomenės poreikis. Naująją kariuomenę turėjo sudaryti aštuoni pėstininkų korpusai ir keturios kavalerijos divizijos. Tačiau šie planai taip ir liko neįgyvendinti, nes Centrinę Radą nuvertė Pavlo Skoropadskio įvykdytas perversmas, kurio metu Ukrainoje įsigalėjo Etmonatas. 1918 m. birželio 12 d. taip pat buvo pasirašyta laikina taikos sutartis su bolševikais.
Atėjusi į valdžią Skoropadskio vyriausybė parengė savo planus dėl nuolatinės kariuomenės. Ją turėjo sudaryti 310 000 karių, suskirstytų į aštuonis teritorinius korpusus, kurių metinis biudžetas siekė 1 254 mln. karbovanecų. Tačiau ši kariuomenė dėl daugybės disidentinių judėjimų ir didelio Etmonato nepopuliarumo tarp valstiečių ir civilių gyventojų neperžengė organizacinio etapo ribų. 1918 m. lapkritį Ukrainoje į valdžią atėjo Direktorija, kuri pateikė dar vieną kariuomenės struktūros viziją. Šiuo laikotarpiu dauguma padalinių tiesiog perėjo iš Etmonato į Direktoriją, o organizaciniai pokyčiai buvo nedideli.
Nepriklausomybės karai
Bolševikai pirmą kartą įsiveržė į Ukrainos Liaudies Respubliką 1918 m. sausio mėn. Po kelias savaites trukusių kovų Raudonoji armija įveikė gana nedideles ukrainiečių pajėgas ir vasario 9 d. užėmė Kijevą. Tai privertė Centrinę tarybą kreiptis pagalbos į centrines Pirmojo pasaulinio karo valstybes. Pasirašius Brest-Litovsko sutartį, Ukrainos kariuomenė turėjo gauti pagalbą kovojant su Raudonąja armija. Kovo pradžioje vokiečių ir austrų operacija „Kumščio smūgis“ išstūmė bolševikus iš Kijevo ir į sostinę grįžo Rados vyriausybė. Balandžio mėn. Raudonoji armija buvo priversta visiškai pasitraukti iš Ukrainos ir buvo pasirašyta taikos sutartis. Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos pergales Ukrainoje lėmė vietinių gyventojų apatija bolševikų atžvilgiu ir prastesni bolševikų karių kovos įgūdžiai.
1918 m. gruodį, Direktorijai atėjus į valdžią, kariuomenė pasiekė aukščiausią lygį – maždaug 100 000 rekrutų, tačiau šios pajėgos pasirodė esančios nei labai tinkamos mūšiui, nei gerai organizuotos. Tuo metu dauguma Pavlo Skoropadskio Ukrainos valstybės pajėgų perėjo į kitą pusę ir prisijungė prie Direktorijos.
1919 m. sausį Ukraina paskelbė karą Rusijos TFSR, kai ši Charkove įkūrė laikinąją vyriausybę ir paskelbė Ukrainos Tarybų Socialistinę Respubliką. Tuo pat metu Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika užėmė Lvovą, taip pradėdama karą su Antrąja Lenkijos Respublika. 1919 m. sausį Ukrainos liaudies armija ir Ukrainos Galicijos armija susivienijo po to, kai Vakarų Ukrainos Liaudies Respubliką visiškai okupavo Lenkijos pajėgos, o Kijevą – sovietų pajėgos. Vyriausiuoju naujosios Ukrainos kariuomenės vadu tapo Simonas Petliūra ir tai pagerino tvarką ir drausmę kariuomenėje. Buvo įvesti didelius įgaliojimus turintys specialūs inspektoriai, panašūs į bolševikų komisarus. Kariuomenė išaugo, nes prie 35 000 ULR karių prisijungė 50 000 Galicijos armijos karių. Turėdama šias pajėgas, ULR kariuomenė 1919 m. rugpjūtį surengė sėkmingą reidą į Kijevą ir Odesą, tačiau galiausiai susivienijusi kariuomenė patyrė didelių nuostolių savižudiškame kare prieš Lenkijos kariuomenę, Antono Denikino baltagvardiečius ir bolševikus. Prie šio pralaimėjimo prisidėjo dėmėtosios šiltinės epidemija. Todėl 1919 m. gegužę Ukraina pasirašė paliaubas su Antante, o vėliau – su Lenkija.
Bungoma
Bungoma  – miestas vakarų Kenijoje, pasienyje su Uganda. Yra geležinkelis ir cukraus gavyba.
Dunajus
Dunajus (दुनै) – nedidelė gyvenvietė šiaurės vakarų Nepale, Karnalyje, prie Thuli Bherio upės; Dolpos rajono centras. Yra oro uostas (už 10 km), ligoninė, radijo ryšinė, biblioteka, mokykla.
Bungoma
Istorija
1975 m. įkurtas Cukraus fabrikas, o vėliau (1982 m.) cukraus fabrikas subūrė futbolo komandą ir tapo jos rėmėjais.
Dunajus
Dunaujaus apylinkėse yra aukščiausia šalyje nuolat gyvenama vieta – Dolpa (4360 m).
Ukrainos liaudies armija
Struktūra
miniatiūra|247x247px|Žygiuojantys Mėlynosios divizijos kariai. miniatiūra|249x249px|[[Simonas Petliūra priešais Ukrainos kariuomenės dalinį. Kijevas, 1920 m. gegužės mėn.]] miniatiūra|350x350px|Mėlynosios divizijos karys miniatiūra|250x250px|Ukrainos kariai iš Kijevo išvyksta kovoti su bolševikų armija. miniatiūra|250x250px|1-oji ukrainiečių divizija, kurią 1918 m. pavasarį suformavo ukrainiečių karo belaisviai vokiečių stovyklose. Pagal pirminę Centrinės tarybos nustatytą kariuomenės struktūrą planuota organizuoti aštuonis pėstininkų korpusus ir keturias kavalerijos divizijas, tačiau šie planai taip ir nebuvo įgyvendinti dėl vidinės kovos dėl valdžios Ukrainoje. Kariuomenė buvo skubiai suformuota iš įvairių ginkluotų savanorių dalinių ir „laisvųjų kazokų“. Tačiau 1919 m. gegužę (jau gerokai po to, kai Direktorija perėmė valdžią) Ukrainos liaudies armija buvo priversta reorganizuotis, nes vos per penkis karo su Sovietų Rusija mėnesius jos karių skaičius sumažėjo nuo 100 000 iki 15 000. Pasak tuometinio Ukrainos politiko Volodymyro Viničenkos, šis dramatiškas karių sumažėjimas įvyko daugiausia dėl komunistinės propagandos. Naują, pusiau organizuotą struktūrą sudarė penkios brigados dydžio „kariuomenės grupės“ ir daugybė „laisvųjų kazokų“:
1920 m. gegužę, įpusėjus Lenkijos–sovietų karui, kariuomenė vėl buvo priversta reorganizuotis, nes jos pajėgos padidėjo daugiau nei dvigubai. Naująją struktūrą sudarė šešios pėstininkų ir viena kavalerijos divizija. Kiekviena pėstininkų divizija turėjo turėti tris brigadas, ginkluotas artilerija, kavalerijos pulką ir inžinerijos pulką. Vienintelė kavalerijos divizija turėjo šešis raitelių pulkus. Taip pat buvo bandoma suformuoti šešias rezervines brigadas, tačiau tai pavyko tik iš dalies. Vėliau iš sustiprinimo brigadų buvo sudaryta dviejų brigadų kulkosvaidžių divizija. Taigi struktūra buvo tokia:
Paminėjimas
2015 m. Ukrainos liaudies armijos garbei viena gatvė Brovaruose buvo pavadinta Armiiy UNR.
Paspengliai
Paspengliais vadinami kaimai:
Paspąstis
Paspąstis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Karklėnų. Stūkso Paspąsčio piliakalnis.
Paspąsčio kaime yra dvi kalvos – Spąstis ir Spąsčiukas, apie kurias pasakojama daug padavimų. Dominuojanti apylinkėje Spąsčio kalva yra vadinama Maldokalniu. Manoma, jog šios kalvos buvo apeiginės pagoniško kulto vietos.
Schmid
Schmid − pavardė. Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vinovas
Vinovas  – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Pjemonto regione, Turino provincijoje, 14 km į pietvakarius nuo Turino.
Vinove yra įrengtas „Juventus FC“ ir klubo moterų komandos naudojamas treniruočių centras. Taip pat nuo 2007 iki 2015 m. mieste veikė JAV privatus Šv. Jono tarptautinis universitetas.
Vinovo miestas turi ilgą istoriją, siekiančią antikinius laikus. Šioje teritorijoje rastos iškasenos siekia V amžių, o istoriniai rašytiniai dokumentai datuojami 1040 m.
Miesto teisės Vinovui suteiktos 1458 m.
Schubert
Schubert − pavardė. Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Staškūniškio tvenkinys
Staškūniškio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 9,5 km į pietryčius nuo Kavarsko, Staškūniškio gyvenvietės pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Judinio upę (Šventosios intakas) 13,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,59 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 119,9 m. Rytinis ir pietinis krantai aukšti, vietomis apaugę miškeliais. Aplink tvenkinį plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Luciūnų kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1990 m.
Berberų prokalbė
Berberų prokalbė – rekonstruota kalba, iš kurios išsivystė dabartinės berberų kalbos. Manoma, kad berberų prokalbė anksti atsiskyrė nuo kitų semitų-chamitų kalbų, bet pati susisegmentavo į atskiras kalbas palyginti neseniai. Prokalbė kadaise buvo semitų-chamitų kalba, o jos palikuonys, berberų kalbos – artimos senovės egiptiečių, kušitų, semitų, čadinėms ir omotų kalboms.
Jonas Rdultovskis
Jonas Rdultovskis – Naugarduko 1739-1744 m., Vitebsko kaštelionas 1735 metais.
Čilkotinas
Čilkotinas  – upė Kanadoje, pietvakarių Britų Kolumbijoje; Freizerio dešinysis intakas. Prasideda mažame Itčos ežere Pakrantės kalnuose (Itča Ilgačuzo provincijos parke). Teka daugiausia į pietryčius Čilkotino plokščiakalniu. Daug kur teka kanjonais, vaga slenkstėta. Įteka į Freizerį ties Gang ranča.
thumb|220px|left|Freizerio baseinas
Upės baseine gyvena indėnai čilkotinai. Nuo jų vardo Tŝilhqot’in („ochros raudonio upės žmonės“) kilęs ir upės vardas. Didesnių gyvenviečių prie upės nėra.
CatCat
„CatCat“ – suomių duetas, dalyvavęs „Eurovizijos“ dainų konkurse 1994 metais su daina „Bye Bye Baby“. Daina užėmė 22 vietą su 11 taškų (10 taškų skyrė Graikija ir 1 Bosnija ir Hercegovina). Dueto narės – seserys Katja ir Virpi Kätkä.
Mònica Dòria
Biografija
2017 m. Europos jaunimo čempionate iškovojo aukso medalį.
2019 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionate sportininkė pateko į finalą ir galiausiai užėmė 8-ą vietą. Dòria taip pat iškovojo olimpinį kelialapį į Tokijos olimpiadą. 2019 m. pirmą kartą užėmė prizinę vietą pasaulio taurės etape – sidabras Bratislavoje.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse startavo dviejose rungtyse. Vienviečių baidarių slalomo rungties pirmajame atrankos etapą finišavo su keturioliktu geriausiu rezultatu ir pateko į pusfinalį.
2022 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionate Andoros atstovė iškovojo bronzą ekstremalios rungties finale.
Lietuvos kariuomenės maisto davinys
Lietuvos kariuomenės maisto davinys – sauso maisto davinys, Lietuvos kariuomenės Materialinių resursų departamento išduodamas kariams, kai nėra galimybės juos aprūpinti karštu maistu lauko pratybų ir mokymu metu, per karines operacijas. Kariams jų išduodama tiek, kiek priklauso pagal patvirtintas maitinimo normas, t. y. vienam maitinimui – vienas sausojo davinio paketas. Sausojo davinio paketai tiekiami tik kariuomenei, o nedideliais kiekiais pagal sutartis gali būti aprūpinami ir ugniagesiai bei šauliai. Per metus nuperkama apie 200 tūkstančių sausųjų davinių.
Pakuotės sudėtis
Sauso davinio kaloringumas siekia 1500 kcal. Vienkartinį maisto davinį sudaro 10 įvairių variantų produktų, tarp kurių: kareiviška košė, jos šildyklė, gėrimo milteliai, šokoladas, riešutai, traški duonelė, medus, džemas, arbata, kava, cukrus, sausas spiritas, degtukai.
Paguniai
Paguniai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, Neries dešiniajame krante, 2 km į pietvakarius nuo Keižonių, pamiškėje. Dabar buvusi kaimo teritorija (su išlikusiomis sodybomis) patenka į Keižonių kaimo sudėtį.
Lietuvos kariuomenės maisto davinys
Pakuotės sudėtis
Davinio sudėtis skiriasi priklausomai nuo pagrindinio patiekalo, kurį gali sudaryti skirtingų mėsos rūšių, kruopų ir daržovių deriniai. Konservus su garnyru gali sudaryti guliašas su bulvėmis, mėsos troškinys su daržovėmis, rūkyta šoninė su perlinėmis kruopomis padaže, mėsos troškinys su raugintais kopūstais. Troškinta mėsa tiekiama su skirtingais garnyrais (grikių, perlinių, kvietinių, miežinių kruopų ar ryžių koše). Tirpus gėrimas gali būti citrinų, vyšnių arba apelsinų sulčių koncentratas. Džemas gali būti braškių, juodųjų serbentų ar abrikosų. Džemą gali pakeisti medus.
Paguniai
Istorija
Upninkų apylinkės Pagunių kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Lietuvos kariuomenės maisto davinys
Pakuotės sudėtis
Maisto davinių sudėtis nepriklauso nuo to, kurioje šalyje Lietuvos karys dislokuotas. Jo sudėties nekeičia ir metų laikas. Esant specialiems karių maitinimo misijose poreikiams, gali būti pasitelkiami užsienio partneriai, kurie aprūpina specialioms sąlygoms pritaikytus sausus davinius. Lietuvos kariams jau duodamas išbandyti visai parai skirtas sauso maisto davinys.
Paspengliai (Trakai)
Paspengliai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Onuškio.
Olandiškasis krepšinis
thumb Olandiškasis krepšinis – komandinė sporto šaka, primenanti krepšinį. Olandiškame krepšinyje varžosi aštuonių asmenų komandos, kurių keturi yra vyrai ir keturios moterys. Varžybos susideda iš dviejų kėlinių po 30 minučių. Žaidžiama 20 m×40 m salėje arba 30 m×60 m aikštėje lauke. Kamuolys mėtomas į 3,5 m aukštyje esančius krepšius be skydų.
Žaidimą 1902 m. sukūrė olandas Nico Broekhuysen. Šiuo metu Nyderlanduose yra apie 580 klubų. Olandiškasis krepšinis itin populiarius Belgijoje ir Taivane.
Valentinas Žalkauskas
Valentinas Žalkauskas (1902 m. vasario 9 d. Pakruojo vls. – ?) – valstybės tarnautojas, tarpukario Lietuvos politikas, IV Seimo narys.
Biografija
1919–1920 m. buvo kariu savanoriu Lietuvos kariuomenėje, turėjo viršilos laipsnį. 1922 m. Šiauliuose baigė suaugusiųjų vidurinę mokyklą.
1922–1932 m. buvo Žemės ūkio ministerijos tarnautojas: 1922–1926 m. užėmė Marijampolės apygardos žemės tvarkytojo pareigas, vėliau iki 1931 m. buvo Raseinių apygardos žemės tvarkytojo padėjėjas, 1931–1932 m. – Kėdainių apygardos žemės tvarkytojo įstaigos darbuotojas.
1932–1935 m. buvo Teisingumo ministerijos tarnautojas, dirbo anstoliu Kėdainiuose, Šiauliuose.
1935–1940 m. liepos 10 d. – Šiaulių apskrities savivaldybės valdybos narys, ūkio reikalų vedėjas.
V. Žalkausko tolesnis likimas nežinomas.
Lietuvos vartotojų institutas
Lietuvos vartotojų institutas – Lietuvos nevyriausybinė ne pelno vartotojų gynimo ir konsultavimo organizacija. Būstinė Vilniuje, S. Konarskio 49.
Veikla
Lietuvos vartotojų institutas įkurtas 2000 m. pabaigoje. Tikslas – ginti vartotojų ekonominius ir saugos interesus, šviesti, mokyti ir konsultuoti vartotojus bei verslininkus, skatinti sąžiningą komercinę praktiką, tobulinti verslo aplinką. Institutas rengia seminarus, šviečiamąsias radijo ir televizijos laidas, skaito paskaitas verslininkams ir vartotojams, pranešimus konferencijose, skelbia straipsnius spaudoje, leidžia leidinius vartotojams aktualiais klausimais, konsultuoja kokybės garantijų, prekių grąžinimo, keitimo ir ženklinimo, produktų saugos, turizmo, aplinkosaugos ir kt. klausimais, teikia pastabų ir siūlymų dėl įvairių teisės aktų, dalyvauja standartizacijos veikloje, tiria vartotojų nuomonę apie prekių ir paslaugų kokybę, atstovauja nevyriausybinėms šalies vartotojų organizacijoms Europos vartotojų konsultacinėje grupėje, vykdo vartotojų švietimo projektus.
Prezidentė Zita Čeponytė – nuo 2000 m.
Adam Peaty
Adamas Pitis (Adam Peaty, g. 1994 m. gruodžio 28 d.) – anglų plaukikas, daugkartinis olimpinis čempionas ir pasaulio rekordininkas.
Biografija
2014 m. rugpjūčio 22 d. pirmą kartą pagerino pasaulio 50 m plaukimo krūtine rekordą. 2014 m. Europos čempionate pelnyti keturi aukso medaliai. Tais pačiais metais sportininkas laimėjo trys sidabro medalius pasaulio trumpo baseino čempionate, bei tapo Sandraugos žaidynių čempionu.
2015 m. balandžio 17 d. pirmą kartą pagerino pasaulio 100 m plaukimo krūtine rekordą. Tais pačiais metais vykusiame 2015 m. pasaulio vandens sporto čempionate anglas pelnė trys aukso medalius – 50 m krūtine, 100 m krūtine ir 4x100 m kombinuota estafetė. 2016 m. Europos čempionate pelnyti keturi aukso medaliai.
Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse anglas varžėsi dvejuose rungtyje. Vyrų estafetinio plaukimo varžybose Peaty laimėjo sidabro medalį. Vyrų plaukimo 100 m krūtine varžybų finale plaukikas užfiksavo naują pasaulio rekordą (57,13 s) bei pelnė savo pirmąjį olimpinį aukso medalį. 2017 m. pasaulio vandens sporto čempionato 100 m plaukimo krūtine finale pasiekė naują čempionatų rekordą (57,47 s) bei pelnė aukso medalį. Sportininkas taip pat iškovojo auksą 50 m plaukimo krūtine rungtyje ir sidabrą estafetiniame plaukime. 2018 m. Europos čempionate vėl iškovoti keturi aukso medaliai. Tais pačiais metais sportininkas apgynė Sandraugos žaidynių čempiono vardą.
2019 m. Kvaždu vykusiame pasaulio čempionate Peaty pelnė du aukso ir viena bronzos medalius. 2020 m. Europos čempionato keturių aukso medalių laimėtojas.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Peaty varžėsi vyrų plaukimo krūtine rungtyse. 100 m nuotolio atranką ir pusfinalį laimėjęs anglas pirmu numeriu pateko į rungties finalą. Liepos 26 d. startavęs finale Peaty distanciją įveikė per 57,37 s ir pelnė antrąjį šios rungties olimpinį aukso medalį. Jis taip pat tapo pirmuoju plaukiku istorijoje apgynusiu 100 m plaukimo krūtine olimpinio čempiono vardą.
Pol Moya
Polis Moja Betriu (Pol Moya Betriu, g. 1996 m. gruodžio 9 d.) – Andoros lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime, nacionalinis rekordininkas, olimpietis.
Biografija
2014 m. atstovavo Andorai pasaulio jaunimo čempionate, bet finalo nepasiekė.
Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Andoros atstovas 800 m bėgimo atrankos etapo bėgime pasiekė 1:48.88 rezultatą ir atbėgo šeštas iš aštuonių startavusių sportininkų. Galutinėje rikiuotėje Moya liko 37-oje vietoje.
Sportininkas pelnė pakvietimą startuoti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Stepanava (Upninkai)
Stepanava – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, Širvintos kairiajame krante, 1,5 km į šiaurę nuo Alekniškio.
Istorija
Upninkų apylinkės Stepanavos kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Echinas
thumb|Dorėninio kapitelio echinas Heros šventykloje [[Olimpija|Olimpijoje]] Echinas ( – ežys) – architektūrinio orderio elementas; apvali netaisyklingo profilio kapitelio dalis, laikanti abaką. Būdingas dorėniniam ir toskaniniam orderiui, kartais echinu vadinama ir jonėninio kapitelio apatinė dalis.
Graikų dorėninio orderio echiną nuo kolonos liemenio skiria keletas siaurų, briaunuotų juostelių (anulai) ir kaklelis, toskaninį ir romėnų dorėninį orderį – kaklelis ir astragalas. Jonėninio, dažnai ir romėnų dorėninio kapitelio echinas puoštas kimatijo ornamentu.
Paspengliai (Varėna)
Paspengliai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus Žilinų, šalia Spenglos ežero. Šalia – Paspengliai Trakų rajone.
Echinas
thumb|left|250px|Graikiškojo dorėninio kapitelio echinas
FC Speranța Crihana Veche
Krichana Vekės „Speranța“ – Moldavijos futbolo klubas iš Krichana Vekės.
Lietuvos verslo paramos agentūra
Lietuvos verslo paramos agentūra LVPA – Lietuvos viešoji įstaiga, administruojanti Europos Sąjungos ir nacionalinę finansinę paramą, įkurta 2003 m. Vilniuje, Vasario 16-osios g. 2/Gedimino pr. 38, veikia regioniniai padaliniai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Utenoje. Steigėja Lietuvos ūkio ministerija.
FC Speranța Crihana Veche
Istorija
Įkurtas 2009 m. 2012–2013 m. dalyvavo elito diviziono kovose. Užėmė 11 vietą. Kitą sezoną liko paskutinėje vietoje ir iškrito iš elito.
Lietuvos verslo paramos agentūra
Veikla
Lietuvos verslo paramos agentūra atsako už ES paramą pramonės ir verslo plėtrai, energetikai, verslo aplinkai gerinti ir turizmui, taip pat už dalį Ūkio ministerijos koordinuojamų nacionalinės paramos programų. Administruodama paramos lėšas ir remiamus projektus Agentūra skelbia kvietimus teikti paraiškas paramai, registruoja ir vertina pateiktas paraiškas, sudaro sutartis, prižiūri įgyvendinamus projektus, teikia informaciją, kaupia duomenis apie paramą ir projektus, leidžia leidinius.
Abraliopsis gilchristi
Abraliopsis gilchristi – Enoploteuthidae šeimos gyvūnų rūšis. Paplitę Atlanto vandenyse nuo Pietų Afrikos iki Angolos, Ramiojo vandenyno centriniuose ir pietiniuose vandenyse. Minta irklakojais vėžiagyviais, kriliais (Euphausiacea) ir šoniplaukomis. Neršia rugsėjo – gruodžio mėnesiais.
Mamajus
Mamajus (gimęs apie 1335 — 1380), — bekliarbekas ir Aukso Ordos emyras.
Nuo 1361 iki 1380 m., valdė marionetinių chanų iš Batuidų giminės vardu, buvo faktiškas Baltosios ordos valdovas.
Kilmė
Jo žmona buvo Tulunbek, Berdibeko dukra. Jo uošvis buvo Aukso Ordos valdovas 1357—1359 metais.
Bekliarbeko pareigose
Mamajus tapo Krymo vietininku. O valdant chanai Berdibekui Mamajus nuo 1357 metais užėmė bekliarbeko pareigas, kurios Aukso Ordoje buvo vienos iš dviejų svarbiausiųjų pareigybių. Į šias pareigas įėjo vadovavimas kariuomenei, vidinių Ordos reikalų sprendimas ir aukščiausiojo teismo sprendimų priėmimas.
Uluso reikalai
1359 m. chanas Kulpa nužudė Aukso Ordos valdovą Berdibeką. Po uošvio žūties Mamajus paskelbė karą chanui Kulpai. Tada prasidėjo taip vadinamoji "Didžioji suirutė". Kadangi Mamajus nebuvo vienas iš Čingizchano palikuonių, tai negalėjo oficialiai savęs tituluoti chanu. 1361 m. rugpjūtį Mamajus Baltosios Ordos chanu paskelbė savo statytinį Abdullah, kuris buvo kilęs iš Batuidų giminės. Kaip ir buvo galima tikėtis, kiti chanai tokiam sprendimui prieštaravo. Nuo 1359 iki 1370 Mamajui teko dėl valdžios kovoti net su devyniais chanais. Tuo metu Mamajų lydėjo sėkmė. 1366 metais Mamajus savo viršenybę buvo įtvirtinęs vakarinėje ordos dalyje ir valdė Krymą, bei žemes pagal Volgos upę. 1370 m. birželį mirė chanas Abdullah. Buvo manančių, kad Abdullah buvo nužudytas paties Mamajaus įsakymu, nors įrodymų nebuvo. Naujuoju Ordos chanu buvo paskelbtas aštuomentis Muchamedas Bulakas iš Batuidų giminės. (Kartais jis dar vadinamas Biuleku (Бюлек), o rusų metraščiuose vadinamas ir Magomet-Sultonu.
Vidaus krizė ir Mamajus
Po chano Džanibeko nužudymo (1357 m.) Aukso ordoje prasidėjo nesibaigiantys pilietiniai karai ir anarchija. Šitie totorių vidaus karai turėjo didelės reikšmės tolimesnei lietuvių ekspansijai į rusų žemes: Lietuvos didieji kunigaikščiai ne tik galėjo paveržti iš totorių suvereniteto Podolę, Kijevą ir Černigovą-Severską, o vėliau ir Smolenską, bet buvo netgi pamažu įtraukti į totorių vidaus kovas. Birdibekas greitai pats žuvo nuo savo sūnaus Kulpos rankos. Kulpa emyrų buvo paskelbtas chanu, bet chanu teišbuvo šešis mėnesius. Jį nužudęs Nevrus pats buvo nužudytas 1360 m. iš atvykusios iš Užuralės ordos chano Chidirbeko. Temir-chodža, jo sūnus, nužudė savo tėvą ir užėmė jo vietą, bet po kelių dienų jį nuvertė emyras Mamajus, chano Birdibeko žentas. Mamajus paėmė valdžią į savo rankas, o chanu paskelbė Čingischano palikuonį Abdulą. Kiti emyrai chanu paskelbė Chidirbeko brolį Amuratą. Amurato šalininkai greičiausiai buvo stipresni, nes jis pasiliko Aukso Ordoje prie Volgos, o Mamajus su Abdula turėjo keltis už Volgos.
Tuo neramumai nesibaigė. Atskiri emyrai, nenorėdami pripažinti nei Abdulos nei Amurato ėmė kurti savo nepriklausomas valstybes. Bulat-temiras įsikūrė prie Volgos bulgarų žemėje ir davė pradžią Kazanės totorių ordai. Emiras Tagajus įsikūrė su savo orda tarp mordvių ir savo būstine padarė Narovčate. Iš čia jis puldinėjo rusų kraštus, daugiausia Riazanės kunigaikštystę. Chorezmo valdovas Urus-chanas priėmė jaunąjį Birdibeko sūnų Tochtamyšą ir pasiskelbė nepriklausomu. Emiras Chadži-čerkesas užgrobė Astrachanę ir ten valdė savarankiškai.
Šioje suirutėje iškilo Mamajus. Jis sumušė emyrą, palaikantį Kutluk-temirą ir Urus-chaną ir įsitvirtino Aukso ordoje. Apie 1370 m. jis užvaldė Krymą, kuris tapo jo atsparos tašku ir galios šaltiniu. Krymo sustiprėjimą ypač pajautė Kafoje įsikūrę genujiečiai, kurie pasinaudoję suirute Aukso ordoje buvo pradėję plėsti Kryme savo valdžią ir užiminėti naujas teritorijas. Kovos dėl Aukso ordos tęsėsi ir toliau – Chadži-čerkesas, Urus-chanas ir Aibek-chanas nesiliovė kovoti su Mamajumi bei tarpusavyje, o Aukso ordos sostas ėjo iš rankų į rankas. Mamajus krizės laikotarpiu laikėsi įsitvirtinęs Kryme ir nepripažino tų, kam likimas duodavo laikinai įsėsti į Aukso ordos sostą ir laukdavo patogaus momento jiems išvyti.
Ilga anarchija totorių tarpe leido rusų kunigaikščiams pamažu nusikratyti jų valdžios. Nuolat besikeičiant chanams rusų kunigaikščiai susilaikydavo nuo duoklės mokėjimo, kol paaiškės kas iš pretendentų į Aukso ordos sostą nugalės. Pretendentai į sostą nedrįsdavo pasitraukti iš stepių ir priversti rusų kunigaikščius mokėti duoklę, nes bet kuriuo metu jų sostinę galėjo užpulti konkurentai. Rusų kunigaikščiai išdrįso kovoti su atskirais totorių būriais atvykusiais plėšti rusų žemių ir nesulaukdavo chano keršto.
XIV a. 8-ojo dešimtmečio pradžioje Mamajus vėl rado progą įsikišti į pretendentų dėl Aukso ordos sosto kovas ir palaikydamas vieną iš jų tapo faktiškuoju Aukso ordos valdovu. Jis ryžosi atstatyti totorių prestižą rusų žemėse. Pas jį atvykus karingajam Arabšahui iš už Uralo su savo orda, Mamajus jį pasiuntė prieš nepaklusnų Suzdalės ir Nižnij Novgorodo kunigaikštį Dmitrijų, didžiojo kunigaikščio Dmitrijaus Doniečio uošvį. 1377 m. pavasarį totoriai prie Pjanos upės (Suros intakas), mordvių krašte, smarkiai sumušė rusus; po kautynių jie puolė Nižnij Novgorodą, jį sudegino ir su dideliu belaisvių skaičiumi grįžo atgal. 1378 m. Mamajus ryžosi nubausti Riazanės kunigaikštį Olegą, kuris taip pat buvo Maskvos didžiojo kunigaikščio Dmitrijaus sąjungininkas, ir pasiuntė prieš jį savo emyrą Begičių. Tačiau prie Okos dešiniojo intako Vožos totoriai buvo sumušti jungtinės Maskvos, Riazanės ir Pronsko kariuomenės. Tuomet Mamajus 1379–1380 m. sudarė sąjungą su Maskvos kunigakščio priešu Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Jogaila, liepė nužudyti nominalų chaną Mohamedą ir pats pasiskelbė Aukso ordos chanu. Surinkęs visas totorių pajėgas ir susitaręs su Jogaila jis išžygiavo prieš Maskvą. Maskvos kunigaikštis Dmitrijus perėjo Doną ir puolė totorius, kol šie nebuvo susijungę su lietuviais. Kulikovo laukuose 1380 m. lapkričio 8 d. rusai vėl smarkiai sumušė totorius. Mamajaus kariuomenė buvo išsklaidyta, jo prestižas totorių tarpe krito.
Paspieška
Paspieška – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dubingių.
Mezenės Pižma
Mezenės Pižma  – upė Rusijoje, Komijos Respublikoje ir Archangelsko srityje; Mezenės dešinysis intakas. Prasideda Četlaso Akmens (Timano kalvagūbris) aukštumoje, netoli Pečioros intako Pižmos ištakų. Teka daugiausia į pietvakarius pelkėtais miškais, negyvenama vietove. Įteka į Mezenę ties Rodomos gyvenviete.
Upės mityba mišri, daugiausia maitinama sniego tirpsmo vandenimis. Potvynis trunka gegužę–birželį, vasarą ir rudenį pasitaiko poplūdžiai. Dalis Mezenės Pižmos baseino saugoma Ust Četlaso kraštovaizdžio draustinyje.
Karo lauko virtuvė
Karo lauko virtuvė – speciali transporto priemonė arba priekaba, naudojama karštam maistui paruošti ir juo aprūpinti kareivius lauko pratybų ir mokymu metu, per karines operacijas. Taip pat praverčia atokiose vietovėse, kur nėra stacionarių objektų maistui gaminti.
Karo lauko virtuvės populiarios ir civiliniame gyvenime, t. y. renginiuose, kuriuose reikia pamaitinti dalyvius lauko sąlygomis. Gali būti paruošiama kareiviška košė, sriubos, mėsos patiekalai, arbata, kava ir daug kitų įvairių patiekalų.
Virtuvė įrengiama ant mobilios važiuoklės arba krovininio automobilio platformos. Į virtuvės sudėtį įeina vienas ar keli katilai, virtuvės reikmenų, maisto produktų gamybos ir saugojimo skyriai. Paprastai kūrenama malkomis. Taip pat gali priklausyti ir patalpa maitinimui – valgykla.
Istorija
Rusijos imperijos kariuomenėje pirmosios lauko virtuvės pasirodė 1898 m. Iki tol maistas lauko sąlygomis buvo ruošiamas katiluose ant laužo.
Bombla
Bombla – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietryčius nuo Korycino, apie 24 km į vakarus nuo Sokulkos ir 28 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Užunevėžio tvenkinys
Užunevėžio tvenkinys arba Šerelinės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 15 km į rytus nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Nevėžos upę (Virintos intakas) 11,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,51 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 106,5 m. Krantai aukšti, pakrantės apaugę miškeliais. Priešsroviui už 0,6 km telkšo Gabrėlų tvenkinys. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Mūrų kaimas, pietinėje – Užunvėžių kaimas, plyti dirbami laukai.
Tvenkinys įrengtas XX a. pradžioje, kai buvo pastatytas Šerelinės malūnas. 2011 m. tvenkinio vanduo nuleistas.