cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dajai
Vandens purslų šventė
Vandens purslų šventė švenčiama dajų kalendoriaus Naujųjų metų dieną. Vandens purslų festivalis Ši pirmoji budistinė naujųjų metų šventė dajams pati svarbiausia. Šventė paprastai trunka tris dienas. Pirmasias dvi dienas vyksta drakono formos valčių varžybos, kurių metu atsisveikinama su praėjusiai senaisiais metais. Paskutinę dieną dajai vykdo laimę nešančius darbus, kurie užtikrins gerovę naujaisiais metais. Visi kaimo žmonės maudosi, keičia senuosius drabužius į naujus bei pirmąją Vandens purslų šventės dieną eina garbinti Budą. Gyventojai renkasi budistinėje šventykloje ir stato smėlio bokštą. Vėliau, visi susėda aplink tą bokštą ir klausosi giedojamų budistinių raštų. Po to, Budos statula išnešama į lauką, kur visos kaimo moterys ją taško vandeniu, o šis veiksmas vadinama Budos maudymu. Pasibaigus šiam ritualui, jaunimas taškosi vandeniu dėl malonumo. Į šią pramogą įtraukiami visi praeiviai, šlapi žmonės sveikina vieni kitus ir linksminasi. Vanduo neša laimę ir džiaugsmą visoms apylinkės gyvenvietėms.
Tikėjimas
thumb|right|150px|Jauni berniukai budistų šventykloje. Dauguma dajų tiki hinajana, viena pagrindinių budizmo krypčių. Regione yra daugybė budistinių šventyklų, o ypatingai Sišuangbannoje populiaru siųsti jaunus vaikinus į šventyklas, kur jie studijuoja budistinius raštus. Nors dauguma šių jaunuolių vėliau sugrįžta prie paprasto, pasaulietinio gyvenimo, vis tik kai kurie tampa vienuoliais.
Mustla
Mustla  – miestelis Estijoje, Viljandžio apskrityje, Tarvastu savivaldybėje. Pagal 2011 m. duomenis, šiame miestelyje gyveno 818 gyventojų.
Gelozicha
Gelozicha – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Januvo, apie 15 km į vakarus nuo Sokulkos ir 37 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2016–2017 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2016–2017 m.
Finalo rungtynės
-
Taškuotoji mėta
Taškuotoji mėta (Mentha pulegium) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos, mėtų (Mentha) genties augalas.
Paširvintis (Musninkai)
Paširvintis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Musninkų. Išlikęs Paširvinčio II dvaras.
Dėlinis (Zarasų r., Antazavės sen.)
left|120px
Dėlinis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 3 km į vakarus nuo Antazavės, Antazavės šile. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,17 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 102,2 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Sartų ežero intako Zalvės baseinui.
Dovydiškė
Dovydiškė (arba Šaučinė) – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Lukšių.
Vincentas Jarulaitis
Vincentas Jarulaitis (1859 m. Raizgių k., Šiaulių vls. – 1939 m. lapkričio 25 d. Aukštelkės k. Šiaulių vls.) – kunigas, lietuvių visuomenės veikėjas, Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas.
Biografija
Baigė Šiaulių gimnaziją, 1880 m. — Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Buvo vikaru Jurbarke, Joniškyje, Šiauliuose. Nuo 1890 m. buvo kunigas Sidabrave, 1893 m. — Kuliuose, 1900 m. – Rietavo dekanato (Plungėje) vadovas. 1909 m. prie Babrungo kranto įrengė Plungės Lurdą.
1905–1906 m. priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai (LSDP). Pasisakė už visų tautų lygybę, išskirtinių įstatymų panaikinimą. Buvo persekiojamas policijos, baudžiamas. Buvo vienas iš šv. Kazimiero bendrovės steigėjų, išrinktas pirmuoju bendrovės pirmininku.
1906 m. kovo 26 d. buvo išrinktas Kauno gubernijos atstovu į Rusijos imperijos I šaukimo Valstybės Dūmą. Priklausė lietuvių grupei, kėlė lietuviams aktualias problemas. Padėjo parašą po įstatymo projektu „Apie piliečių lygybę“, pasirašė pareiškimą sukurti komisiją neteisėtiems pareigūnų veiksmams tirti.
V. Jarulaičio pastangomis 1909 m. buvo įkurta „Artojo” bendrovė, netrukus pavirtusi slaptu banku. Šis kaupė kapitalą į varžytines patekusiems dvarams supirkinėti. Per keletą metų buvo nupirkti 7 dvarai su daugiau kaip 5 tūkst. hektarų žemės.
V. Jarulaitis buvo būsimosios rašytojos Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės dėdė, motinos brolis. Nuo 1910 m. dirbo Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo parapijoje. Čia neretai atvykdavo Sofija, kiti giminaičiai, į Viekšnius persikėlė ir senieji Kymantai. Būdamas Viekšniuose, V. Jarulaitis tiesiogiai politinėje veikloje nebedalyvavo, tačiau palaikė glaudžius ryšius su daugeliu visuomenės veikėjų, būsimųjų nepriklausomos Lietuvos kūrėjų.
1916 m. vasario mėn. vokiečių okupantų buvo ištremtas į Vokietiją, kurioje prabuvo pusantrų metų. Nuo 1917 m. buvo klebonu Naujosios Žagarės bažnyčioje, 1920–1928 m. — klebonas Papilėje. Vėliau klebono pareigų atsisakė, pakeltas garbės kanauninku. Nuo 1934 m. kovo 17 d. buvo išrinktas į Šiaulių kraštotyros draugijos valdybą.
Apsigyvenęs Aukštelkės kaime, atnaujino Aukštelkės bažnyčią. Buvo palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.
Puniškiai
Puniškiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Joginiškių.
Etimologija
Kaimo vardas asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Punė (arba Punia, Punis, Punys).
William Carvalho
Biografija
Gimė Angoloje, o vėliau persikėlė į Portugaliją. Ilgą laiką atstovavo Sporting CP. Buvo skolinamas CD Fátima ir belgų Cercle Brugge KSV klubams.
Nuo 2018 m. žaidžia Ispanijoje ir atstovauja Real Betis.
Portugalijos rinktinės narys
2019 m. su Portugalijos rinktine žaidė Lietuvoje. Rugsėjo 10 d. įvykusiose rungtynėse portugalai 5:1 sutriuškino lietuvaičius. Svečiai rungtynių pabaigoje po keturių Cristiano Ronaldo įvarčių pirmavo 4:1, o paskutinį įvartį pelnė Viljamas.
Laimėjimai
<…>
Paširvintis (Širvintos)
Paširvintis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Peliškių.
Girniai
Girniai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Lukšių.
Čepūnė
Čẽpūnė arba Šilvė ( arba ) – upė vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Vijos rajone. Įteka iš dešinės į Nemuno intaką Beržūną.
Ilgis 38 km, baseino plotas 311 km². Vandens nuolydis 0,8 m/km, debetas žiotyse – 2,2 m³/s.
Išteka laukuose į šiaurę nuo Jurotiškių. Toliau neša vandenis į pietryčius, palaipsniui pasisukdama į pietus, o prieš įtekėdama – vėl į pietryčius. Salpa pelkėta, srovė aukštupyje 28,4 km atkarpoje kanalizuota.
Intakai: Veremka, Sima, Horača, Belava (visi dešinieji).
Čepūnės intakai, kaip ir pačios upės didžioji dalis kanalizuoti. Upė teka atvira, bemiške vietove, ant jos krantų įskikūrė Vereščiakų, Kirvelių, Popelnikų, Zubrovičių, Gudenionių, Valdikų ir Ležnėnų kaimai. Žemupyje Čepūnė neša vandenis per Nalibokų girią ir įteka į Beržūną 2,5 km į rytus nuo Čepūnės kaimo.
Pašimšė
Pašimšė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kiaunorių prie Šimšės upelio. Yra saugomas Pašimšės akmuo.
Istorija
miniatiūra|left|250px|Senovės gynybinio įtvirtinimo vieta Pašimšėje. Antrame plane – dvaras
Buvusiame Pašimšės dvare yra Skambalu vadinamas kalnas, vadinamas piliakalniu. Tai taisyklinga keturkampė kalva, kurios viršuje yra 50 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 16 m pločio aikštelė. Kalvos šlaitai 6,5 m aukščio, taisyklingi, statūs, iš trijų pusių yra terasos: šiaurės rytuose 6 m, šiaurės vakarų šlaite – 1,5 m pločio; pietrytiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 1,8 m pločio terasa, 1,3 m žemiau jos – antra 1,5 m pločio ir 1,6 m žemiau – trečia 2 m pločio terasa. Pietvakariniame gale jų nėra, čia padarytas kelias užvažiuoti ant kalno. 1967 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Greičiausiai, tai dvarininko iniciatyva padarytas įrenginys.
Pašimšės senovės gynybinis įtvirtinimas yra saugomas valstybės kraštovaizdžio ir archeologijos paminklas (unik. kodas ).
Paširvintis (viensėdis)
Paširvintis – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žemųjų Viesų.
Paliepynė
Paliepynė – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Paluobių.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2017–2018 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2017–2018 m.
Ljiljana Petrović
Ljiljana Petrovič (, g. 1939 m. Brode, dab. Bosnija ir Hercegovina) – Serbijos dainininkė.
Biografija
Užaugo Novi Sade, šiaurės Serbijoje. 1960 m. įrašė EP „Sayonara“ Liublianos radijo studijoje, kuris buvo išleistas kitais metais. Tuo metu ji sutiko Slovėnijos kompozitorių Jože Privšek. Jis atlikėjai sukūrė dainą „Neke davne zvezde“ Jugoslavijos nacionalinei „Eurovizijos“ atrankai („Jugovizija“). Atranka buvo surengta 1961 m. vasario 16 d. Liublianoje. Nepaisant stiprios konkurencijos (jame dalyvavo žinomi atlikėjai Lola Novakovič ir Ivo Robić), galiausiai laimėjo Petrovič ir taip tapo pirmąja Jugoslavijos atstove „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko Prancūzijos mieste Kanuose. Ten ji užėmė aštuntą vietą tarp 16-kos dalyvių. Kitąmet ji vėl dalyvavo „Jugovizija“ atrankoje su daina „Ko crne ruže cvijet“, tačiau pelnyti pergalės nepavyko.
Nuo 1989 m. kuria prozą Haiku stiliumi. Pirmoji jos eilėraščių knyga „Ljiljana“ išleista 1991 metais.
Star1 Airlines
– 2009–2010 m. veikusi lietuviška skrydžių bendrovė.
Istorija
Priklausė „Star Team Group“ įmonių grupei, kuri valdė ir kelionių organizatorių „Star1 Holidays“. Vykdyti reguliarūs ir užsakomieji skrydžiai. Pirmąjį veiklos pusmetį reguliariaisiais ir užsakomaisiais reisais pervežė ~66 tūkst. keleivių, pirmo pusmečio apyvarta siekė 28 mln. litų.
Įkurta 2009 m. gegužės 25 d. Sukurta pervadinus ankstesnę oro linijų bendrovę „HC Airways“ (priklausė „Hermis Capital JSC“). 2007 m. „HC Airways“ gavo oro vežėjo pažymėjimą bei pradėjo vykdyti susisiekimo oru veiklą. Lėktuvų parke bendrovė turėjo orlaivį „Hawker 800XP“. Bendrovė buvo ICAO narė.
2009 m. pavasarį skrydžių bendrovė pasirašė naujos kartos orlaivio „Boeing 737–700” nuomos sutartį. 2009 m. birželio 27 d. juo pradėti užsakomieji skrydžiai.
2009 m. liepos 3 d. pradėjo reguliariuosius skrydžius į Londoną, Dubliną ir Barseloną. 2009 m. lapkričio 21 d. pradėta skraidinti į Milaną. 2010 m. kovo 28 d. pradėti reguliarieji reisai į Edinburgą.
2009 m. rugpjūčio 31 d. bendrovei suteiktas IATA kodas V9.
2010 m. rugsėjo 22 d. dėl skolų Dublino oro uoste sulaikytas bendrovės lėktuvas. Tądien nutrauktas bilietų pardavimas. 2010 m. spalio 23 d. nutraukti visi bendrovės skrydžiai.
Dėlinis (Zarasų r., Salako sen.)
Dėlinis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Salako, Salako miške. Ežeras puslankio formos, ilgis iš pietų į rytus – 0,31 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 166,8 m. Šiaurinis krantas aukštas, pietinis žemas ir pelkėtas (Paskardiškio pelkė). Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, faktiškai virtęs pelke. Nenutekantis, priklauso Antalieptės HE tvenkinio intako Ligajos baseinui.
Megaloceros
Megalocerai (Megaloceros) – išnykusi elninių žinduolių šeima, kurios nariai buvo paplitę Eurazijoje ir gyvavo nuo vėlyvojo plioceno iki vėlyvojo pleistoceno. Geriausiai ištyrinėti ir didžiausi iš jų buvo gigantiškieji elniai.
Varnašilis
Varnašilis (arba Vanaginė) – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Liepalotų.
Pašiškė
Pašiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Pan (grupė)
Pan buvo turkų muzikos grupė, gyvavusi 9-ajame dešimtmetyje.
Grupę sudarė Hazal Selčiuk, Sarperis Semizas , Vedatas Sakmanas ir Arzu Ečė.
Grupė susikūrė 1980 metais, tačiau tais pačiais metais iširo. Grupė atsikūrė tik 1989 m., dalyvaudama turkų nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje. Finale daina „Bana bana“ surinko 71 komisijos balą ir užėmė pirmąją vietą tarp 16 dalyvių, ir gavo teisę atstovauti savo šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse Lozanoje.
Dalyvavimas „Eurovizijoje“ nebuvo toks sėkmingas – jų daina „Bana bana“ surinko tik 5 taškus ir liko priešpaskutinėje vietoje, aplenkusi tik nei vieno taško negavusią Islandiją.
Po „Eurovizijos“ grupė galiausiai nutraukė veiklą. Visi buvę grupės nariai pradėjo solines karjeras. Narė Arzu Ece 1995 m. dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje“, tą kartą ji užėmė 16-ą vietą.
Clube Ferroviário de Nampula
Clube Ferroviário de Nampula arba žinomas kaip Ferroviário de Nampula bei Ferroviário Nampula – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Nampuloje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Namų rungtynes žaidžia „Birželio 25-osios dienos“ stadione, talpinančiame 4 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1924 m. spalio 13 d.
Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje, o 2004 m. tapo šalies čempionais.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Daphne van Domselaar
Biografija
Vaikystėje ir jaunystėje sportavo LSVV ir „Telstar“ jaunimo komandose.
Nuo 2017 m. rungtyniavo FC Twente. Tapo moterų Eredivisie čempione.
Nyderlandų nacionalinė rinktinė
Kitados rungtyniavo Nyderlandų jaunimo rinktinėse.
Nuo 2022 m. kviečiama į Nyderlandų nacionalinės futbolo rinktinę.
Pleščejevo ežeras
Pleščejevo ežeras, dar žinomas kaip Pereslavo, Kleščino ir kt. pavadinimais – ežeras Rusijoje, Jaroslavlio srities pietvakariuose. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 9,5 km, plotis iki 6,5 km. Krantai lėkšti, žemi, pelkėti. Gylis siekia 25 m. Rytuose įteka Trubežo upė, o vakaruose išteka Nerlė (Volgos intakas). Užšąla lapkritį, atitirpsta balandį. Žvejojamos seliavos, ešeriai, pūgžliai ir kt.
Pietrytiniame Pleščejevo ežero krante įsikūręs Zalesės Pereslavlio miestas. Ežeras įeina į Pleščejevo ežero nacionalinį parką.
Neil Etheridge
Neilas Leonardas Dula Etridžas (g. 1990 m. vasario 7 d.) – Filipinų futbolininkas, žaidžiantis Anglijos „Premier Lygos“ Cardiff City klube vartininko pozicijoje.
Už Filipinų nacionalinę rinktinę Etridžas žaidžia nuo 2008 m., yra sužaidęs 62 rungtynes.
Beverveikas
Istorija
Miestas susiformavo prie Šventosios Agotos bažnyčios, kuri viduramžiais buvo piligrimystės vieta. Tikėta, kad Agota iš Sicilijos ten pasirodė IX amžiuje mergelei iš Velseno, kuri bėgo nuo Kenemerlando grafo.
1276 m. Olandijos grafas Floris V suteikė miestui turgaus teises, o 1298 m. Jonas I patvirtino šias privilegijas.
Žobas (upė)
Didžiausi intakai: Šinar Khvara, Zarajus, Kandilrudas (kairieji).
Beverveikas
Istorija
XVII amžiuje turtingi pirkliai iš Amsterdamo vaizdingose Beverveiko kopose statėsi namus.
1944 m., Antrojo pasaulinio karo metu, vokiečiai surengė keršto akciją. Paėmė įkaitais beveik 500 asmenų, kad priverstų pasiduoti trijų kolaborantų žudikus.
Žobas (upė)
Upėvardis „Žobas“ puštūnų kalba reiškia „trykštantis, švirkščiantis“. Šią upę bandoma sieti su „Rigvedoje“ minima Javjavate ( – „javingoji, miežingoji“).
Liepalotai (Sintautai)
Liepalotai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Užsienių.
Beverveikas
Istorija
1997 m. kovo 23 d. „Ajax“ sirgaliai susitiko su „Feyenoord“ gerbėjais vadinamajame „Beverveiko mūšyje“. Per šį incidentą vienas „Ajax“ gerbėjas buvo mirtinai sumuštas.
Narsumo ordinas
thumb|right|150px|Narsumo ordinas thumb|right|150px|Ordino kaladėlė
Beverveikas
Sportas
Rytinėje Beverveiko dalyje įsikūrė lengvosios atletikos asociacija DEM, futbolo asociacija RKVV DEM.
Manpower
„Manpower“ – tarptautinė įdarbinimo paslaugų įmonė, įsikūrusi Milvokyje, Viskonsino valstijoje, JAV.
Narsumo ordinas
Narsumo ordinas  – Rusijos federacijos valstybinis apdovanojimas.
Beverveikas
Sportas
Čia savo sporto aikšteles turi DEM, CVV Jong Hercules, De Kennemers, SV Beverwijk, ledo ritulio klubas BHC Overbos.
Manpower
Įmonė buvo įkurta 1948 m. advokatų Elmerio Winterio ir Aarono Scheinfeldso. Pirmieji biurai buvo atidaryti Milvokyje ir Čikagoje, Ilinojaus valstijoje. 1954 m. „Manpower“ tęsė savo plėtrą Jungtinėse Valstijose net tik atidarinėjant savo biurus, bet ir siūlant franšizės galimybes. 1956 m. tapo tarptautinė įmonė atidarydama biurus Kanadoje (Monrealyje ir Toronte), Jungtinėje Karalystėje, Prancūzijoje, Pietų Afrikos Respublikoje bei Azijoje. 1987 m. kompaniją įsigijo „Blue Arrow“, tačiau tapo vėl nepriklausoma 1991 m..
Narsumo ordinas
Ordino statutas
Iš Rusijos Federacijos prezidento įsako (1994 m. kovo 2 d.; 1999 m. sausio 6 d. redakcija):
Beverveikas
Sportas
Sporthal Beverwijk – pagrindinė sporto salė.
Narsumo ordinas
Ordino statutas
Narsumo ordinas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje, turint daugiau Rusijos federacijos ordinų, nešiojamas po 4-oji laipsnio ordino „Už nuopelnus Tėvynei“.
Ordino aprašymas
Narsumo oprdino ženklas sidabrinis. Ženklą sudaro keturių galų kryžius su vienodo ilgio galais, su reljefiniu borteliu pakraščiuose ir reljefiniais spinduliais. Centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas. Atvirkštinėje pusėje horizontaliai eina reljefinis užrašas „Narsa“ (Мужество).
Kryžiaus skersmuo – 40 mm.
Apdovanojimo ypatumai
Narsumo ordinu galima apdovanoti kelis kartus. Pvz., pulkininkas Rusijos Federacijos Didvyris Andrejus Volovikovas apdovanotas Narsumo ordinu 4 kartus.
Pašiškės
Pašiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kalesninkų.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 35 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
Minamoto no Joritomo
Ankstyvasis gyvenimas
Minamoto no Yoritomas gimė 1147 m. Atsuta mieste, Ovari provincijoje (šių dienų Atsuta-ku, Nagoja). Trečiasis Minamoto no Jošitomo, Minamoto (Seiva Gendži) klano įpėdinio, ir Fudživaros no Saneori, galingo Fudživara klano regento dukros, sūnus. Tuo metu Minamoto klaną valdė Joritomo senelis, Minamoto no Tamejoši.
1156 m. kuomet Joritomo buvo dar vaikas, kilo pilietinis karas tarp Jamato imperinių klanų. Atsistatydinęs imperatorius Toba su savo sūnumi, imperatoriumi Go-Širakava, prisijungė prie Fudživaros klano regento sūnaus Fudživara no Tadazanės, Fudživara no Tadamičio bei Taira no Kijomorio (Taira klano nario). Tuo tarpu, atsistatydinęs, imperatorius Sutoku prisijungė prie Tadazanės jauniausio sūnaus, Fudživara no Jorinagos. Šis pilietinis karas žinomas kaip Hogeno sukilimas. Po sukilimo, Seiva Gendži (Minamoto klanas) suskilo. Joritomo senelis, Minamoto no Tamejošis, Seiva Gendži lyderis. susivienijo su atsistatydinusiu imperatoriumi Sutoku. Jo sūnus, Jošitomas prisijungė prie buvusio imperatoriaus Tobos, Go-Širakavos ir Kijomorio. Galiausiai, pilietinį karą laimėjo Go-Širakavos grupuotė, tuo užtikrindama Jošitomo ir Kijomori pergalę. Sutoku buvo priskirtas namų areštas, o Jorinaga, mirtinai sužalotas mūšio metu. Tamejošis, po daugybės maldavimų, nužudytas. Nepaisant to, Go-Širakava ir Kijomoris buvo negailestingi, o Jošitomas tapo Minamoto klano galva (vadovas), klano įpėdiniu paskirdamas Joritomą.
1158 m. 12 metų Joritomui dėl jo kilmės buvo suteiktas pirmasis imperinio teismo pavadinimas ir administratoriaus postas. Kadangi jo tėvas buvo kilęs iš imperatoriškos šeimos (Seiva Gendži savo kilmės pradžią laiko imperatoriaus Seivos egzistavimo pradžią, 858–876 m.) ir dėl jo motinos kilmingo kraujo. Nepaisant to, Kiote esantis Taira klanas, valdomas Kijomorio ir Minamoto klanui vadovaujančio Jošitomo, pradėjo vėl funkcionuoti.
Barboros Radvilaitės gatvė
thumb|2023 m. thumb|150px|2020 m. thumb|150px|2020 m.
Minamoto no Joritomo
Ankstyvasis gyvenimas
1159 m. prasidėjo Heidži sukilimas. Kijomoris palaikė imperatorių Nidžio, kuris buvo Go-Širakavos sūnus. Sukilimo metu Kijomoris buvo palaikomas Fudživara no Mičinorio (dar žinomo kaip Šinzei), tuo tarpu Jošitomas palaikė buvusį imperatorių Go-Širakavą ir seną sąjungininką Fudživara no Nobujorio. Buvusio imperatoriaus Go-Širakavos ir Šinzei rūmai buvo sudeginti. Šinzei buvo sugautas ir jam buvo nukirsdinta galva. Nepaisant to, Minamoto nebuvo gerai pasiruošę, taip Taira klanas užėmė Kiotą.
Barboros Radvilaitės gatvė
Barboros Radvilaitės gatvė – Vilniaus senamiesčio gatvė, prasidedanti nuo Pilies gatvės ir besidriekianti iki Maironio gatvės, atsiremianti į aikštelę ties Bernardinų sodo pagrindiniais vartais.
Pavadinimas
Iki I Pasaulinio karo Barboros Radvilaitės gatvė buvo vadinama Karališkąja arba Karališkųjų Malūnų gatve. Tarpukario metu ji nešiojo lenkiškąjį Krolevskos gatvės pavadinimą. Sovietmečiu gatvė buvo pavadinta Pionierių gatve.
Minamoto no Joritomo
Ankstyvasis gyvenimas
Dėl šių padarinių Minamoto klanui ir jo sąjungininkams buvo taikomi griežti terminai. Fudživara no Mičinoris ir Fudživara no Tadamičis buvo nužudyti, o buvusio imperatoriaus rūmai buvo sudeginti Taira klano. Tuo tarpu, Jošitomas pabėgo iš sostinės, tuo metu, kai Taira įžengė į ją (1160 m.), vėliau buvo išduotas ir nužudytas vasalo Ovaryje. Joritomas, naujasis Minamoto valdytojas, buvo ištremtas į Hirugašimą, salą Idzu žemėje, kuri tuo metu priklausanti Hodžio klanui. Kijomori ir Taira klanai buvo neginčijami Japonijos valdovai. Kijomori nenužudė Joritomo dėl jo pamotės, ponios Ikenozeni, maldavimų. Joritomo įbrolis Minamoto no Norijoris taip pat buvo ištremtas, kuomet Minamoto no Jošitsune – kitas įbrolis – buvo perduotas vienuolių globai. Kiti broliai buvo nužudyti.
Barboros Radvilaitės gatvė
Istorija
Netoli Barboros Radvilaitės ir Pilies gatvių sankirtos stovėjo Karališkasis malūnas, t. y. į pietvakarius nuo Pilies (Gedimino) kalno. Šiomis dienomis jo vieta lokalizuojama pietvakarinėje Sereiškiškių parko dalyje. Malūnas nugriautas XIX a. Rytiniame kampe tarp Vilnelės kranto ir Bernardinų vienuolyno daržų buvo pastatyti keturi dviejų ir vieno aukšto namai, kurie priklausė bernardinams. 1869 m. tiesiant dabartinę Maironio gatvę, minėti namai nugriauti. Toje vietoje XIX a. pastatytas trijų aukštų namas (Barboros Radvilaitės g. 9).
Minamoto no Joritomo
Ankstyvasis gyvenimas
Joritomas užaugo tremtyje. Taira stebėjo kiekvieną Joritomo žingsnį, nuo pat įžengimo į Idzu. Tačiau viso gyvenimo Idzu saloje jis nepraleido. Laikui bėgant buvo išsiaiškinta, jog Joritomas apvaisino savo įkalintojo, Ito Sukečiko, dukrą. Už tai pasipiktinęs tėvas išvijo Joritomą iš Idzu salos. Po ilgų klaidžiojimų Joritomas 1179 m. prisijungė prie Hodžio klano, vadovaujamo Hodžio Tokimasos. Joritomas vedė Tokimasos dukrą, Hodžio Masako. Tuo pat metu, artimų draugų dėka, jam buvo pranešama apie Kiote vykstančius veiksmus, kurie nebuvo stabilūs. Greitu metu Joritomo tremtis atėjo į pabaigą.
Barboros Radvilaitės gatvė
Istorija
Šalia stovėjęs Barboros Radvilaitės g. 7 namas buvo pastatytas dviejų aukštų. XVIII amžiaus viduryje ši gyvenamųjų ir ūkinių pastatų komplekso valda priklausė kanaunininkui Antonavičiui. 1785 m. valdą nusipirko Rodkevičius, kurio šeima čia gyveno pusantro šimtmečio. 1795–1806 m. namas buvo perstatytas ir išplėstas. Pastatas rekonstruotas ir 1812–1814 m. Po 1836–1837 m. rekonstrukcijos pastatas išnuomotas mokyklai, jame įsikūrė parduotuvės ir buvo įrengti butai. 1910 m. pagal architekto Augusto Kleino projektą greta namo buvęs sandėlys perstatytas į mansardą su įmontuota palėpe. Dviejų aukštų pastatus juosė uždaras netaisyklingos formos kiemas su arka į gatvę. Sienos sumūrytos iš plytų ir tinkuotos, stogas čerpinis.
Minamoto no Joritomo
Genpei karas (1180–1185)
Joritomas pasiskyrė save teisėtu Minamoto klano įpėdiniu. Hodžio klano suteikta finansine pagalba įkūrė sostinę Kamakuros rytuose. Ne visi Minamotos laikė jį teisėtu įpėdiniu. Jo dėdė, Minamoto no Jukije ir jo pusbrolis Minamoto no Jošinakas susivienijo (sukilo) prieš jį. 1180 m. rugsėjį, Joritomas buvo nugalėtas Išibašijamos mūšyje, jo pirmasis didis mūšis, kuomet Oba Kagečikas sukėlė greitą naktinę ataką. Pralaimėjas mūšį prieš Heike klaną, Joritomas pasitraukė į Hakonės kalnus, Jugivaroje, vėliau pabėgo nuo Minazuru-ivos į Ava (šių dienų pietų Čiba). Joritomas, kelerius mėnesius praleido ruošdamas naują armiją ir stiprindamas savo galias.
1181 m. Taira no Kijomoris mirė ir Tairos klano valdymą perėmė Taira no Munemoris. Minamoris vadovavosi žymiai agresyvesne politika, kovose prieš Minamoto. Munemoris, Genpei kare, Minamoto bazes užpuolė iš Kioto. Nepaisant to, Joritomas buvo saugojamas Kamakuroje. Jo įbroliai, Minamoto no Jošitsune ir Minamoto no Norijoris nugalėjo Taira, keliuose svarbiuose mūšiuose, bet jie negalėjo sustabdyti Joritomo varžovo, Minamoto no Jošinakos, nuo įžengimo į Kiotą (1183) ir Taira nuvijimo į pietus. Taira pasiėmė imperatorių Antoku kartu. 1184 m. Imperatorius Antoku, Minamoto, buvo nuverstas nuo sosto ir jo vietą užėmė naujasis imperatorius, imperatorius Go-Tobas.
Nuo 1181 iki 1184 m. de facto paliaubose kartu su teisme vadovaujama Taira, davė laiko Joritomui sukurti savo administraciją, centralizuotą jo karinę būstine, kurią įkūrė Kamakuroje. 1185 m. jam galiausiai pavyko nugalėti savo pusbrolį, kurio siekis buvo nuversti Joritomą ir perimti klano bei Taira valdžią, kuri patyrė skaudų pralaimėjimą Dan-no-ura mūšyje. Dėka šių pasekmių Joritomas valdė didžiąją dalį šalies ir įkūrė samurajų rūmus, kur rinkosi elitiniai kariai, šalia to jis įkūrė pirmąjį Bakufu (šiogūnatą), Kamakuroje. Taip pat atsimindamas praeities įvykius, pasistengė, jog nei vienas iš Heike klano išgyventų. Ši Joritomo pergalė pažymi feodalinę Japonijos erą, kuri tęsėsi iki 19 a. vidurio. Šiam amžiui buvo būdinga idealizuoti meilė romanai, šiudo. Joritomas praktikavosi šiudo su Jošinao, jauna, Imperatoriškosios apsaugos, tarnautoja.
Palikimas
Minamoto no Joritomas, įkūrėjas ir pirmasis šiogūnas, Kamakuros laikotarpiu. 1185 m. gruodį, imperatorius Go-Hirakavas suteikė jam autoritetą rinkti komisinius mokesčius ir įsteigti žemvaldžių (šugo) bei ukvedžių (džito) pareigas, per visą Japoniją. 1192 m. Jis turėjo aukščiausią galia tarp Japonijos karinių pajėgų. Jis sugebėjo valdyti nesunaikinant imperatoriaus pozicijos. Tačiau Joritomas izoliavo imperatorių, kas vėliau perėjo į šiandieninę Japonijos visuomenę. Imperatorius tampa tik simboliu.
Minamoto no Joritomo sukurta karinė sistema gyvavo daugiau nei 700 metų. Iki pat Meidži laikotarpio Jis sukūrė nepriklausomą karinę sistemą, kurią galėjo valdyti be jokių įsikišimų iš aplinkinių politikų. Joritomo įsakymu, kiekviena provincija turėjo po regioninį valdytoją, kuriems, už jų nuopelnus ir sunkų darbą buvo dovanota žemės sklypas. Joritomas taip pat paskyrė ūkvedžių postus, kurie prižiūrėjo dvarus, jiems buvo atlyginama tam tikra pinigų suma.
Joritomo samurajaus sistema padarė ilgaamžę įtaką šių dienų policijos pareigoms. Samurajai ir policijos pareigūnai priimdavo įsakymus. Turėjo galios visuomenėje ir ne tik, turėjo ginklus. Siekė šlovės mūšiuose. Naudojo smurtą ir kovodavo už tam tikrą atlygį. Samurajai ir policijos pareigūnai atrodė panašiai, taip pat nešiojo šarvus arba kitokius apsauginius drabužius. Tai buvo perduota ir dabartiniams laikams.
Minamoto no Joritomas įvedė dzenbudizmą, kaip pagrindinę religija su mintimi, jog Japonija būtų rami ir taiki šalis gyventi. Būdamas mažas ji daug laiko praleido budistinėse šventykloje ir manė, jog gyvenimas turi būti disciplinuotas. Jis taip pat įkūrė dzenbudistines šventyklas žmonės, kurie galėtų medituoti ir mokytis apie budizmą ir jo svarbą. Gorinto (akmeninė padoga), tradiciškai tikima, jog tai yra Joritomo kapas yra prižiūrimas iki šių dienų. Greta su Širahata šventykla, tarp kurių esantis atstumas, kaip yra teigiam, jog ten buvo įsikūręs, taip vadinamas, Okura bakufu, Joritomo šogunato administracinė valdžios įstaiga.
Joritomo laikų Bakufu
Vėlyvojo Heiano laikotarpiu, Minamoto no Jošinakui buvo pavadintas sei-i taišiogun, po to, kai jis įžengė į Kiotą, Genpei karo metu. Vardu ilgai neteko didžiuotis, kuomet buvo nužudytas savo pusbrolio, Minamoto no Jošitsunės. Po Jošinaku nužudymo, Jošitsunė padėjo savo įbroliui, Minamoto no Jorimotui, pavergti savo varžovus, bet buvo išduotas ir nužudytas.
1185 m. nugalėjus Taira klaną, Minamoto no Joritomas pavergė bei sujungė didelę Japonijos žemių teritoriją įkūrė feodalinę valdžios sistemą ir pasiskelbė pirmojo bakufu, pirmuoju šiogūnu, Kamakuros šiogūnate. Bakufu terminas reiškia „ofisas palapinėje“ arba „lauko būstinė“ turint omenyje generolo būstinę arba administraciją, mūšio lauke, kas reiškia jog ši valdymo forma originaliai turėjo būti laikina. Tuo tarpu Šiogun – karinis rangas ir istorinis pavadinimas, feodaliniam administratoriui, kuris tarnavo kaip imperatoriaus pavaduotojas, kariniams reikalams bei faktinis Japonijos valdytojas nuo 12 iki 19 amžiaus. Minamoto no Joritomui buvo suteiktas sei-i taišiogun (didysis generolas, kuris sujungė rytinę barikadą). Šiogūnatas politinę šalies kontrolę.
Šiogūnatas, kaip karinė administracinė sistema buvo įkurta Minamoto no Yoritomo po 1185 metu ir buvo žinoma kaip Bakufu, pažodžiui reiškiantį „kariuomenės būstinė“. Kiote imperatoriškasis teismas egzistavo, tačiau efektyvūs nuosprendžiai, jėga ir visas administravimas buvo kontroliuojamas Šiogūnų. Imperatoriaus pozicija bakufu sistemoje buvo šiek tiek neįprasta. Jis buvo izoliuotas nuo išorinio pasaulio, keliais patarėjų sluoksniais, bet vis tiek galėjo įsakyti bakufu nariams, kurie imperatoriaus įsakymus privalėjo vykdyti. Tačiau bakufu dažniausiai pasinaudodavo savo karinėmis privilegijomis taip priversdami imperatorių tylėti.
Po Joritomo mirties (1199 m.) Minamoto klaną pakeitė Hodžio klanas (Joritomo žmonos giminė), kurie toliau kontroliavo bakufu.
Barboros Radvilaitės gatvė
Istorija
Barboros Radvilaitės g. 5 stovintis namas triaukštis, pastatytas su klasicistiniu fasadu. 1667 m. namas priklausė Vilniaus katedros kapitulai. 1787 m. šis pastatas atiteko Černovskiams. Juzefas Černovskis namą rekonstravo. XIX a. jame gyveno Vilniaus universiteto studentai, darbuotojai. 1837 m. pristatytas trečias aukštas.
Nuo 1834 m. išliko nepakitęs ir Barboros Radvilaitės .g 3 namas. Šiame name 1862 m. rugsėjo 15 d. mirė poetas Vladislovas Sirokomlė. Šį namą yra nupiešęs dailininkas Ferdinandas Ruščicas.
Barboros Radvilaitės g. 1 namas priklausė Vilniaus katedros kapitulai. Jis buvo pastatytas XV a. pabaigoje ar XVI a. pradžioje. Ne kartą degė ir įvairių kapitulos narių buvo restauruojamas, ypač puošniai pastatą buvo sutvarkęs prelatas Antanas Juozapas Žolkovskis. 1833 m. name gyveno kanaunininkas, poetas Simonas Stanevičius. Kiemo fasade išlikę gotikinio mūro fragmentų.
Dabartis
Gatvės ilgis apie 280 metrų, joje stovi 12 namų. Gatvė yra netoli Vilnios upės. Ribojasi su Maironio, Pilies, Šventaragio ir Šiltadaržio gatvėmis.
Gatvėje veikia Lietuvoje gyvenančių Antrojo pasaulinio karo dalyvių, kovojusių antihitlerinės koalicijos pusėje, organizacija (Barboros Radvilaitės g. 1), Lietuvos pilių tyrimo centras, Valdovų rūmų paramos fondas (Barboros Radvilaitės g. 7), Etnomuzikos institutas, Pasaulio lietuvių dainų šventės fondas, Lietuvos Chorų sąjunga bei žurnalo “Liaudies kultūra” redakcija (Barboros Radvilaitės g. 8).
Gatvėje yra įrengta memorialinė lenta ant namo, kuriame mirė poetas Vladislovas Sirokomlė. Taip pat 2011 m. ant namo, kuriame įsikūrusi Lietuvos socialdemokratų partijos būstinė Vilniuje, sienos atidengta paminklinė lenta prezidentui Algirdui Mykolui Brazauskui.
Dzirciemas
thumb|right|250px|Dzirciemas, pavaizduotas [[Ryga|Rygos miesto žemėlapyje]] Dzirciemas  – Rygos mikrorajonas pietiniame Dauguvos krante; gyvena 12 856 gyventojai.
Žemutinės Dzirciemo dalys yra tiesiai virš jūros, Dauguvos pakraštyje. Ten yra aukščiausia vieta Rygoje - 28 metrų aukščio Dzegužkalnas to paties pavadinimo parke.
Istorija
Seniausias Dzirciemo savininkas buvo Rygos Šv. Jurgio ligoninė. Iki 1692 m. gyvenvietėje buvo 102 namai. XVII a. šioje vietovėje daugiausia gyveno latviai. 1667 m. Dzirciemo apylinkėje įsikūrė mokykla, kurioje 1689 m. buvo mokomi tik latvių tautybės vaikai.
XVIII a. pabaigoje, Dzircieme įsikūrė Prūsijos konsulas ir prekybininkas Helmundas, kurio bendrovė „Helmund & Sohn“ įkūrė pirmąją Dzirciemo gamyklą. Tačiau tik nuo XIX a. 2-osios pusės pramonės įmonės Dzircieme pradėjo veikti aktyviau.
Dauguvos upelio Zundo ribos anksčiau priklausė medienos prekybininkui Georgui Vilhelmui Schroederiui. 1902 m. jis čia pradėjo statyti šiuolaikinius gyvenamuosius namus.
Stendė (upė)
Stendė  – upė, tekanti Kurše, Latvijoje. Irbės intakas. Upės ilgis – 100 km. Baseino plotas – 1160 km². Prasideda miškingoje vietovėje, netoli Stendės. Pagrindiniai intakai: Upatvalkis ir Trumpė.
Podkumokas
Podkumokas  – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kumos dešinysis intakas. Prasideda Karačajų Čerkesijoje, Kaukazo kalnuose, Gum Bašio kalno papėdėje. Teka į šiaurės rytus per Stavropolio kraštą. Aukštupyje – kalnų upė, vėliau išsilieja į Stavropolio aukštumas.
Upė žiemą neužšąla, patvinsta balandžio-birželio mėnesiais. Kartais įvyksta stiprūs potvyniai. Vanduo naudojamas drėkinimui. Podkumokas prateka Kaukazo Mineralinių Vandenų regioną; prie upės įsikūrę Kislovodsko, Jesentukų, Piatigorsko, Georgijevsko miestai.
1903 m. ant Podkumoko ties Jesentukais įkurta pirmoji hidroelektrinė Rusijoje – Belyj Uglis.
Smilgiai (Sintautai)
Smilgiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Sintautų, netoli Pentos III upelio. Buvusio kaimo teritorija prijungta daugiausia prie Leopolės.
Haras
Haras  – upė šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvos ir Pandžabo provincijose; Indo kairysis intakas. Prasideda aukštumose, Abotabado apylinkėse dvejomis ištakomis – Lora Haru ir Satora Haru. Teka daugiausia vakarų kryptimi. Įteka į Indą į pietus nuo Atoko.
Didžiausi intakai: Nandna Kasas, Šakardara Kasas (kairieji), Džabi Kasas (dešinysis).
Haro upės vanduo gausiai naudojamas drėkinimui, buitinėmis reikmėmis. Ant upės įrengta Khanpuro užtvanka, o tvenkinio vanduo naudojamas Islamabado ir Ravalpindžio miestų reikmėmis.
Haro upę bandoma sieti su „Rigvedoje“ minima Ardžykyja.
Gigantiškasis elnias
Gigantiškasis elnias (Megaloceros giganteus) pošeimio elninių šeimos žinduolių rūšis.
Evoliucija
Manoma, kad šiai rūšiai padarė galą pasikeitusios klimato sąlygos bei Eurazijos naujas teritorijas užėmę medžiotojai. Paskutiniai šios rūšies elnio griaučiai rasti Sibire. Spėjama, jog paskutinis elnias galėjo nugaišti maždaug prieš 7 700 metų. Daugiausiai gerai išsilaikiusių fosilijų radimviečių aptinkama Airijos ežerų nuogrimzdose ir durpingose pelkėse. Jų griaučiai datuojami 11 750 m. pr m. e. Manoma, kad jie gyvavo nuo 400 000 iki 10 950 pr. m. e. laikotarpiu. Buvo išplitę Eurazijoje ledynmečio metu. Tyrimai atskleidžia, kad jie išsivystė iš M. giganteus antecedens rūšies elnio, kurie buvo panašūs, bet turėjo sunkesnius ir glaustesnius ragus.
Apibūdinimas
Šie gyvūnai pasižymėjo didžiuliu ūgiu, ties pečiais jų aukštis siekė 2,1 m. Gigantiškieji elniai turėjo didžiausius ragus iš visų elninių gyvūnų. Jų ilgis siekė iki 3,65 m ir svėrė iki 40 kg. Pagal kūno masę šie elniai prilygo iki šių dienų išlikusiems Aliaskos briedžiams, tačiau nusileido kitiems išnykusiems briedžiams (C. scotti, C.latifrons). Jie sverdavo 540–600 kg, o galingiausi patinai svėre apie 700 kg.
Paškūniškės
Paškūniškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pivašiūnų.
Sauginių piliakalnis
thumb|300px|Sauginių piliakalnis nuo vakarų pusės Sauginių piliakalnis, Jonelaičių piliakalnis, Pilė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A672KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1010) – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Sauginių gyvenvietės, Kužių seniūnija. Pasiekiamas iš plento važiuojant nuo Šiaulių Aukštelkėje pasukus į dešinę vakarų kryptimi Sauginių link, Sauginių centre, ties paminklu Lietuvos nepriklausomybei – į kairę pietvakarių kryptimi, 530 m iki Bubių tvenkinio šiaurinio kranto – yra dirvonuojančioje saloje, 150 m į pietus nuo tvenkinio šiaurinio kranto.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje buvusio Jonelaičių ežero dab. šiauriniame, buv. rytiniame krante (dabar sala tvenkinyje). Prieš užtvenkiant Dubysą iš pietų jį juosė ežeras, iš vakarų ir šiaurės – pelkė, per kurią teka Spalvė. Rytuose piliakalnis siekė aukštumą, nuo kurios buvo atskirtas grioviu. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 28x20 m dydžio, dėl vakarinio šlaito erozijos liko 22 m ilgio jos dalis. Šlaitai vidutinio statumo, 7-8 m aukščio (dabar tik 4 m).
Piliakalnis apardytas arimų, rytiniame šlaite kastas žvyras, vakariniai ir pietiniai šlaitai stačiais skardžiais griūna į tvenkinį. Piliakalnis dirvonuoja. Netoli piliakalnio ant Užbitės kalno buvo kapinynas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A672)
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1903 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1967 m. žvalgė, 1973 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas. 1973 m. Vytautas Daugudis aikštelėje ištyrė 350 m² plotą. Aikštelės pakraščiuose rastos ją juosusios dvigubos 1 m pločio medinės tvoros liekanos. Tvora buvo iš kas 1,5-2,5 m įkaltų 15-20 cm skersmens rąstų, laikiusių horizontalius, moliu apkrėstus rąstus. Vidinė tvoros pusė buvo sutvirtinta akmenimis. Aikštelėje stovėjo nedideli pastatai. Iki 80 cm storio I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigos kultūriniame sluoksnyje rasta akmeninio kirvio dalis, lygios keramikos, molio tinko. II tūkstantmečio pradžioje piliakalnyje iškastos 8 ovalios 1,2-2 m ilgio, iki 0,5 m pločio, 0,3-0,9 m gylio duobės, tyrinėtojo laikytos aukų duobėmis, kuriose rasta žiestos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – II tūkstantmečio pradžia. Pats gyvenvietės, anksčiau buvusios toliau į vakarus, priešais piliakalnį, pavadinimas – Sauginiai rodo čia buvus gynybinę pilaitę ir įtvirtintą gyvenvietę.
Clube Ferroviário de Nacala
Clube Ferroviário de Nacala velha arba žinomas kaip Ferroviário de Nacala bei Ferroviário Nacala – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Nakaloje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Kamašastra
thumb|180px|Kamašastrų motyvai indų šventyklų architektūroje
Clube Ferroviário de Nacala
Namų rungtynes žaidžia „Bela Vištos“ stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Kamašastra
Kamašastra  – klasikinės Indijos mokslas apie meilę, aistrą (kamą); indų erotologija. Tai visų pirma miestiečiams, aukštuomenei skirti traktatai apie teisingą vieno iš 3 gyvenimo siekinių (kamos) teisingą pasiekimą. Kamašastros tradiciškai priskiriamos prie „Ajurvedos“.
Clube Ferroviário de Nacala
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1973 m. spalio 13 d.
Kamašastra
Mitinė istorija
Pasak „Kamasūtroje“ dėstomos legendos, kamašastrą šimte tūkstančių skyrių pirmas išdėstė pasaulio kūrėjas Pradžapatis. Vėliau Šivos vahana (jojamasis gyvūnas) Nandis (dažniausiai vaizduojamas baltu jaučiu), stebėjęs viešpaties mylėjimąsi su deive Uma, sutraukė šį mokslą iki 1000 skyrių. Upanišadose minimas brahmanų autoritetas Švetaketus sutrumpino kamašastrą iki 500 skyrių. Erotologas Babhravja Pančala išdėstė kamašastros 150 skyrių. Ilgainiui kamašastra buvo suskirstyta į 7 dalis, kurių kiekvieną išdėstė 7 skirtingi autoriai.
Clube Ferroviário de Nacala
Istorija
Nuo 2015 m. rungtyniavo Mozambiko aukščiausioje futbolo lygoje.
Kamašastra
Turinys
Kamašastros tekstuose aptariami vyrų ir moterų meilinimosi būdai, viliojimo menas, aptariami sueities būdai, pozos, glamonių, bučinių technikos, afrodiziakų ir potencijos didinimo klausimai, taip pat elgesio su žmonomis ir heteromis taisyklės. Kamašastrose pateikiamose klasifikacijose atsižvelgiama į vyrų bei moterų amžių, prigimtį, temperamentą, erotinį suderinamumą, būdingas subtilus psichologizmas ir įsigilinimas į aistros partnerių jausmus. Kamašastros principais, vaizduodama įsimylėjėlio ir mylimosios santykius, rėmėsi klasikinė Indijos poezija ir drama. Kamašastros ikonografiją įkūnijo klasikinės Indijos miniatiūros mokyklos, o tantriškai interpretuotą – ir šventyklų (Khadžuraho, Konarko ir kt.) skulptūros.
Clube Ferroviário de Nacala
Istorija
2015 m. iškovojo Mozambiko futbolo supertaurę.
Kamašastra
Veikalai
Kamašastras sudaro šie veikalai:
Clube Ferroviário de Nacala
Istorija
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Sergio Llull
Serchijus Ljulas Melija (, g. 1987 m. lapkričio 15 d.) – profesionalus Ispanijos krepšininkas, 1,91 m ūgio, įžaidėjas ir atakuojantis gynėjas. Ilgametis Madrido „Real“ žaidėjas.
Du kartus su Madrido „Real“ ekipa iškovojo „Eurolygos“ čempionų titulus (2015 m., 2018 m.). Su rinktine laimėjo sidabro (2012 m.) bei bronzos (2016 m.) medalius Olimpinėse žaidynėse. Pasaulio krepšinio čempionate tapo čempionu (2019 m.). Tris kartus parsivežė aukso medalius iš Europos krepšinio čempionatų (2009 m., 2011 m., 2015 m.), vienąkart jame laimėjo bronzą (2013 m.).
Žaliašarkiai
Žaliašarkiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Žvirgždaičių.
Rusų gatvė
thumb|150 px|right|Rusų gatvė thumb|150 px|right|Rusų gatvė
Rusų gatvė – Vilniaus senamiesčio gatvė, ribojasi su Maironio, Literatų ir Latako gatvėmis.
Pavadinimas
Gatvė pradžioje turėjo Spaso gatvės, taip pat Prečystenkajos bei Metropolitalnos pavadinimus.
Istorija
Gatvė šioje vietoje nutiesta 1905 metais. Prieš tiesiant gatvę, nugriautas prieš 50 metų statytas dviaukštis namas. Šalia stovėjo pailgas vienaaukštis pastatas, kuris buvo perstatytas į trijų aukštų namą. Jis sudegė 1944 metais.
Rusų g. 5 pastatytas namas išlaikė autentišką išvaizdą, namas dviejų aukštų. Rusų g. 3 namas vienaaukštis, taip pat nepakito. Toliau ėjo aklina mūro siena. Jos vietoje XX a. pradžioje pastatyta keturių aukštų spaustuvė. Šis namas užbaiga gatvę ir įsilieja į Literatų gatvę. Kitoj pusės stovintis dviaukštis pastatas su mūro tvora ir vartais. Kadaise ši valda priklausė burmistrui Liachovičiui, vėliau valdą nupirko Puzinai. Šalia XIX a. buvo pastatytas triaukštis bajorų viešbutis. Trečias namas – Metropolito rūmai taip pat išliko nepakitę.
Dabartis
Gatvės ilgis apie 150 metrų, gatvė išklota akmenų grindiniu (nuo Literatų g. iki Latako g.) ir trinkelėmis (likusi atkarpa iki Maironio g,). Iš viso gatvėje yra 3 namai. Rusų g. 1 įsikūrusi galerija, Rusų g. 3 -Vilniaus tarptautinė mokykla.
2016 m. Rusų ir Maironio gatvių sankirtoje atidengta lentelė žyminti gatvę rusų kalba.
Vittore Pisani
Vitorė Pizanis (, 1899 m. vasario 23 d. Roma, Italijos karalystė – 1990 m. gruodžio 22 d. Komas, Italija) – italų kalbininkas, indoeuropeistas.
Studijos
Nors V. Pizanis baigė realinę gimnaziją, t. y. jis negavo reikalingo klasikinio paruošimo (savarankiškai studijavo senąją graikų kalbą ir kalbotyrą), 1916 m. jis įstojo į Romos La Sapiencos universiteto filologijos fakultetą, kuriame mokėsi klasikinės filologijos, o 1921 m. šį fakultetą baigė, apgynęs diplominį darbą Euripido „Elena“. Baigęs universitetą savarankiškai studijavo sanskritą, o 1923 m., draugo sanskritologo patartas, Romos antikvarinėje parduotuvėje nusipirko indoeuropeistikos pagrindėjo F. Bopo veikalą „Vergleichende Grammatik“. Taip jis gavo indoeuropeistikos pagrindus ir pradėjo tirti indoeuropiečių kalbas.
Mokslinė ir tiriamoji veikla
V. Pizanis mirė Šv. Onos ligoninėje Kome 1990 m. gruodžio 22 d., būdamas seniausias tuometinis italų kalbininkas.
Roberts Savaļnieks
Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2016 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.
Karjera
Karjeros pradžioje rungtyniavo Latvijoje, nuo 2009 m. atstovavo FK Liepājas Metalurgs.
2014 m. buvo išvykęs į Lenkiją, kur bandė įsitvirtinti Jagiellonia Białystok.
Vėliau tęsė karjerą Latvijoje. Rungtyniavo FK Liepāja, Riga FC, FK RFS.
Latvijos rinktinė
2016 kovo 25 d. įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Slovakiją, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
2021 m. kovo 30 d. rungtynėse prieš Turkiją pasižymėjo pelnydamas įvartį.
2022 m. kovo 25 d. pelnė įvartį draugiškose rungtynėse prieš Kuveitą.
Paškuvėnai
Paškuvėnai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Upynos.
Leonas Basys
Leonas Basys (1916 m. Dainiuose (dabartinis Ignalinos rajonas) - 1949 m. arba 1950 m. balandžio 16 d., slapyvardžiai Švyturys, Putinas, Pavasaris) – Lietuvos puskarininkis, Lietuvos laisvės armijos narys, rezistentas partizanas, 1945 m. sausio–vasario mėnesiais laikinai ėjęs Vytauto apygardos Tigro rinktinės, veikusios dabartiniuose Ignalinos ir Švenčionių rajonuose, taip pat Baltarusijos teritorijoje, vado pareigas. Ėjo ir minėtos rinktinės štabo Operatyvinio skyriaus viršininko pareigas.
1944 m. buvo baigęs Nacių Vokietijos Abvero  karo  žvalgų  ir  diversantų  rengimo  mokyklą  „FAK-204", į Linkmenų apylinkių miškus pateko kaip desantininkas., antroje 1944 m. pusėje įsijungė į Tigro rinktinę. Ten be laikinojo vado ėjo rinkti­nės Visuomeninės  dalies, rinktinės  štabo  ir  štabo spaudos skyriaus viršininko, rinktinės vado pavaduotojo pareigas.
Proof
Proof – Pietų Korėjos grupės „BTS“ dainų rinkinys, išleistas 2022 m. birželio 10 d. Rinkinį sudaro trys diskai, kuriuose yra grupės narių išrinktos mėgstamiausios jų dainos, įvairūs demo įrašai bei anksčiau neišleisti kūriniai.
Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir vien per pirmąją pardavimų dieną visame pasaulyje jo parduota virš dviejų milijonų kopijų. JAV per pirmąją savaitę parduota 314 tūkstančių kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas šeštuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Lietuvoje albumas pasiekė penktąją albumų reitingo vietą.
Kunharas
Kunharas  – upė šiaurės Pakistane, daugiausia Chaiber Pachtunchvos provincijoje; Dželamo dešinysis intakas (Indo baseinas). Išteka iš Lulusaro ežero, telkšančio kalnuose, Kaghano slėnyje. Šiuo slėniu upė teka daugiausia į pietvakarius, maitinama kalnų ledynų. Įteka į Dželamą 5 km į pietus nuo Muzafarabado, Laisvajame Kašmyre.
Vaizdingas Kunharo aukštupys saugomas Lulusaro-Dudipatsaro nacionaliniame parke. Pagrindinis miestas prie upės – Naranas.
Persų šaltiniuose upė minima kaip Nain Sukhas.
Skrynupiai (Slavikai)
Skrynupiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Juškakaimių.
Motina didvyrė
thumb|right|150px|Motinos didvyrės ordino ženklas. Motina didvyrė – garbės vardas, kurį Tarybų Sąjungoje suteikdavo daugiavaikėms motinoms už užaugintus vaikus. Kartu su vardu būdavo įteikiamas Motinos didvyrės ordinas. Garbės vardas ir ordinas įsteigti 1944 m. liepos 6 d.
Pagal „Motinos didvyrės vardo nuostatus“ (Положение о звании „Мать-героиня“) garbės vardu ir ordinu būdavo apdovanojamos moterys, pagimdžiusios ir išauginusios 10 ir daugiau vaikų, po to, kai paskutiniam vaikui sueidavo 1 metai, o vyresni tos moters vaikai būdavo gyvi. Tuo pačiu metu su Motinos didvyrės ordinu buvo įkurti dar du apdovanojimai – Motinystės medalis ir Motinos šlovės ordinas.
Apdovanojimo istorija
Motinos didvyrės vardas – aukščiausias apdovanojimas, kokį moteris galėdavo gauti Tarybų Sąjungoje už nuopelnus gimdant ir auginant vaikus. Šis apdovanojimas buvo įkurtas Antrojo pasaulinio karo metais, kai kare žuvo milijonai TSRS piliečių. Daugelis žuvusiųjų buvo jauni ir vidutinio amžiaus vyriškiai. TSRS gyventojų skaičius labai sumažėjo. Šio apdovanojimo įvedimas pabrėžė, kiek svarbiu valstybei dalyku buvo laikomas vaikų gimdymas ir auginimas.
Pirmasis apdovanojimas šiuo garbės vardu ir ordinu įvyko 1944 m. spalio 27 d. Tada apdovanojo 14 moterų, ordiną Nr.1 gavo Maskvos srities Mamontovkos gyvenvietės gyventoja Ana Aleksachina, išauklėjusi 12 vaikų.
Pašlapėlė
Pašlapėlė – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Skėmių.