cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilona Balsytė
Biografija
1982 m. baigė Šiaulių 12-ąją vidurinę mokyklą. 1982–1986 m. mokėsi dramos teatro aktoriaus specialybės Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (kurso vadovė Irena Vaišytė).
1986–1991 m. dirbo Lietuvos valstybinės filharmonijos „Dainos teatre“. 1989 m. kartu su aktoriais Aidu Giniočiu ir Sigučiu Jačėnu įkūrė „Keistuolių teatrą“, kuriame iki šiol vaidina.
Naucava
Naucava arba Kovrovas (, nuo 1938 m. Gut Nautzau, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Nausō prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Nawszo. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities Griunhofo dvaro palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Višniovojės apylinkės centras.
Apylinkė
Višniovojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Vladas Treinys
Vladas Treinys (g. 1954 m. gegužės 16 d. Vilniuje) – architektas.
Projektai
nuo 1981 m. 280 vietų vaikų darželis – lopšelis (kartotinis projektas) (Vilnius), (Kaunas);
Juodkrantės švyturys
Juodkrantės švyturys – švyturys Kuršių Nerijoje, Neringos savivaldybėje, Juodkrantėje. Pastatytas 1950 m. ant Raganos kalno. Aukštis 20 m. Atstumas iki jūros – 900 m, šviesos signalas matomas 33 km spinduliu. Šviesos signalas: balta šviesa 3 sekundes dega, 5 sekundes nedega.
Juodkrantės švyturys šiuo metu yra naudojamas kaip navigacinis įrenginys, veikia bendroje grandinėje su kitais jūriniais Lietuvos švyturiais.
Kid A
Kid A – ketvirtasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 2000 m. spalio 2 d. Po išgyvenimų su preitų albumu „OK Computer“, grupės nariai nusprendė nutolti nuo roko muzikos ir pasinėrė į eksperimentinę muziką. „Kid A“ skambanti muzika įkvėpimo semiasi iš elektronikos, ambient , krautrock ir džiazo.
Grupė albumui pristatyti neišleido nė vieno singlo ar vaizdo klipo, taip pat davė mažai interviu bei beveik nedarė fotosesijų. Vietoj to, jie išleido keletą trumpų animuotų filmukų, tapdami viena pirmųjų grupių, reklamavusių naują savo kūrybą tik internete.
„Kid A“ debiutavo pirmojoje Britanijos albumų reitingo vietoje bei pirmojoje JAV „Billboard 200“ reitingo vietoje. Nors albumas sulaukė daugybės teigiamų kritikų įvertinimų, kai kurie klausytojai nebuvo patenkinti pasikeitusiu grupės skambesiu. Nepaisant to, albumas dabar yra laikomas vienu geriausių visų laikų muzikos darbu, o žurnalas „Rolling Stone“ įrašui skyrė 20–ąją vietą visų laikų geriausių albumų sąraše. 2001 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Kid A“ laimėjo metų alternatyviosios muzikos albumo nominacijoje, taip pat buvo nominuotas metų albumo kategorijoje.
Po aštuonių mėnesių nuo albumo išleidimo, buvo išleistas sekantis grupės albumas „Amnesiac“, įrašytas tuo pačiu metu.
Kūrybinė grupė
Kūrybinė grupė ir techninis personalas
Papildomi muzikantai
Petter Hansson
Pėteris Hansonas (SV Petter Hansson; g. 1976 m. gruodžio 14 d.) – futbolininkas, Švedijos rinktinės ir AS Monaco klubo gynėjas.
žaidė nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo 2004 ir 2008 m. Europos bei 2006 m. pasaulio futbolo čempionatuose.
Pilkasis sprakšis
Pilkasis sprakšis (Prosternon tessellatum) – sprakšių (Elateridae) šeimos vabalas. Kūnas 9 – 12 mm. Platus, plokščias, tamsiai rudas arba juodas. Viršus apaugęs tankiais, šilkiškais, gelsvais arba pilkšvais plaukeliais, kurie sudaro dėmėtą margą piešinį.
Vabalai skraido gegužės – liepos mėnesiais. Aptinkami ant įvairių augalų.
Lervos grobuoniškos ir fitosaprofaginės (minta pūvančiu augaliniu maistu), vystosi miško dirvožemyje, rečiau trūnijančioje medienoje.
Latvijos futbolo varžybos 1933 m.
Latvijos futbolo varžybos 1933 m.
Teodoras Liubartaitis
Teodoras Liubartaitis (arba Teodoras Dimitras; 1351–1431 m. liepos 1 d., Voluinės Vladimiras) – Voluinės didysis kunigaikštis (1383–1390 m.). Liubarto Gediminaičio ir Olgos-Agafijos Rostovskos sūnus, Haličo-Voluinės Gediminaičių atstovas.
Teodoras Liubartaitis pradėjo valdyti po tėvo Liubarto mirties. Tuo metu Haličo kunigaikštystė buvo padalinta, po Lenkijos karalystės ir LDK Krėvos sutarties pasirašymo, kuomet Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila atėmė iš Teodoro dalį kunigaikštystės žemių.
Dėl Haličo žemių vyko įpėdinystės karai. Teodoras Liubartaitis įsivėlė į karinį konfilktą su Jogaila, lenkais ir lietuviais. Po nesėkmingo karo prieš Lenkijos karalystę ir Lietuvą, kurias valdė Jogaila, Teodoras neteko Lucko (1387 m.) ir Vladimiro (1390 m.) žemių, ir neteko Voluinės kunigaikščio titulo.
Karo baigtį nulėmė 1392 m. pasirašyta Astravos sutartis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Pagal ją Lenkija gavo Haličo kunigaikštystę, Belzą, Chelmą, o Lietuva – Voluinę ir Lucką.
Po išvarymo iš Voluinės, Teodoras kuriam laikui (1393–1404 m.) tapo Naugardo-Seversko kunigaikščiu. Šias valdas Vytautas Didysis atėmė iš Kaributo ir perleido Teodorui. 1404 m. Teodoras buvo nušalintas nuo vadovavimo ir išsiųstas iš Naudardo-Seversko.
Vėlesniais metais Teodoras Liubartaitis buvo įsikūręs Žydačive.
Mirė 1431 m. birželio 1 d. Voluinės Vladimire, kurį prieš pat mirtį sugebėjo užimti ir trumpam atplėšti nuo Lietuvos.
143 m. pr. m. e.
'''143 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Keliuotis
Juozas Keliuotis (1902 m. rugsėjo 4 d. Joniškyje, Rokiškio valsčius – 1983 m. kovo 25 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas, vertėjas.
Biografija
Brolis Alfonsas Keliuotis. Mokėsi Biržų, Rokiškio, Panevėžio gimnazijose. 1926 m. baigė Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą. 1926–1929 m. Sorbonoje studijavo filosofiją, literatūrą, žurnalistiką, meną ir sociologiją.
Studijuodamas 1924–1926 m. redagavo žurnalą „Pavasaris“. Nuo 1929 m. dirbo laikraščio „Rytas“ redakcijoje, 1930–1932 m. leido ir redagavo moksleivių žurnalą „Ateities spinduliai“. 1930 m. literatūros almanacho „Granitas“ redaktorius, 1931–1940 m. kultūros žurnalo „Naujoji Romuva“ leidėjas ir redaktorius.
1935–1937 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė žurnalistiką. 1942–1943 m. Sociologijos-žurnalistikos katedros adjunktas. 1944 m. kultūros žurnalo „Kūryba“ redaktorius. 1944 m. Lietuvos išlaisvinimo tarybos ideologinis patarėjas, leido pogrindinį žurnalą „Aušra“.
1945 m. suimtas ir tardytas, ištremtas į Pečioros lagerius. 1947 m. grįžo į Lietuvą, bet 1952 m. vėl suimtas. Iš Solikamsko lagerių sugrįžo 1956 m. Kadangi laikėsi nepriklausomos Lietuvos idealų – neparašė viešos atgailos, jo straipsniai nespausdinti jokiame žurnale, buvo sekamas KGB. Vis dėlto J. Keliuotis daug kūrė, laiškais bendravo su lietuvių menininkais emigrantais, vertė knygas, domėjosi moderniuoju menu, sutelkė apie save senų ir naujų bičiulių ratą, tapo viena populiariausių disidentinių figūrų Lietuvoje. Ilgainiui paskelbė ir konformistinių tekstų (pavyzdžiui, Maskvos "Literaturnaja gazeta").
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Dalyvavo skautų veikloje.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Kūryba
thumb|250px|Juozo Keliuočio vardo auditorija [[VU Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institute]] Studijų metais paveiktas M. Blondelio ir H. Bergsono idėjų tapo neokatalikybės sąjūdžio šalininku. Skleidė Vakarų demokratines ir kultūrines vertybes, neokatalikybės idėjas, modernizmo estetiką. Siekė, kad naujoji karta kurtų katalikybės principais grindžiamą Lietuvos modernųjį meną, galintį padėti tautai pasiekti kultūrinę nepriklausomybę, išlikti galimos kolonizacijos atveju. Aktyviai dalyvavo rašytojų draugijos veikloje, buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Paskelbė kritikos straipsnių apie W. Blake‘ą, Ch. Baudelaire‘ą, A. Rimbo, S. Mallarme, P. Sezaną, P. Pikasą, O. Milašių, J. Aistį, išvertė A. Bazeno, A. Dodė, E. Jonesko, J. P. Sartro, Voltero kūrinių. Parašė eilėraščių, novelių, dramų, literatūros ir meno veikalų; sovietų okupacijos metais nespausdinti, liko rankraščiai.
Labiausiai žinomas kaip žurnalo „Naujoji Romuva“ (1931–1940) redaktorius. Šiame leidinyje siekė aprėpti plačias kultūros sferas: dailę, muziką, architektūrą, literatūrą. J. Keliuotis buvo pastebima figūra Kaune: telkė įvairių sričių menininkus ir mokslininkus bendram darbui, angažavo naujam mąstymui, diskusijoms, mokėjo derinti nuomones, numatyti tolimas kultūrinio darbo perspektyvas.
Pats daug rašė; gilinosi į meno istorijos, estetikos, lietuvių kultūros raidos ypatybes, kultūros uždavinius. Labiausiai domėjosi modernaus meno apraiškomis, rašė straipsnius apie garsiuosius pasaulio dailininkus ir poetus.
Nacių okupacijos metais leido panašių orientacijų, kaip ir „Naujojoje Romuvoje“, žurnalą „Kūryba“ (1943–1944), kuriame siekė suburti jaunus menininkus. Kūrybingas asmenybes, kūrybingą tautos dvasią laikė pagrindiniu mažos tautos stiprybės įrodymu.
Alvydas Žerlauskas
Alvydas Žerlauskas (g. 1957 m. Kojeliuose, Klaipėdos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs apylinkės teismo pirmininkas.
Biografija
1974 m. baigė Plungės rajono Alsėdžių vidurinę mokyklą. 1984 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1984 m. rugsėjo mėn. Skuodo rajono teismo stažuotojas, nuo 1985 m. vasario mėn. Mažeikių rajono teismo teisėjas, nuo 1985 m. birželio mėn. Skuodo rajono teismo stažuotojas, nuo 1985 m. rugsėjo mėn. Skuodo rajono Mosėdžio kolūkio juriskonsultas.
Nuo 1987 m. birželio mėn. Skuodo rajono apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1999 m. liepos mėn. Klaipėdos rajono apylinkės teismo pirmininkas, nuo 2009 m. gegužės mėn. Klaipėdos apygardos teismo teisėjas.
Latte art
Piešinio kūrimas
Pienas ruošiamas jį suplakant iki reikiamos 65–67 °C temperatūros, prie kurios išsiskiria tam tikras kiekis vienalytės, tam tikros konsistencijos putos. Įpilant smulkiaputį pieną į kavą, puta maišosi su kava, sudarydama tam tikrus raštus. Stengiamasi išvengti didesnių burbulų susidarymo piene. Procesą atidžiai kontroliuoja barista. Be to, yra svarbi ir pačios kavos kokybė. Ją būtina paruošti per 20–30 sekundžių, norint išgauti raudonai rusvą spalvą.
Latte art'ui būdingi įvairūs piešimo stiliai ir figūros. Pvz., norėdamas nupiešti gėlės žiedą ar lapą, kavos ruošėjas pila pieną judindamas į šalis ąsotėlį, taip išgaudamas lapelių formas. Kavos puodelis būna kiek pakreiptas, todėl į jį pilant pieną susidaro nevienodai iškilusi puta, dėl ko ir lapelių dydis gaunamas skirtingas. Pabaigoje plona pieno linija nubrėžiamas vertikalus gėlės kotas.
Vyksta latte art pasaulio čempionatai, kuriuose sėkmingai dalyvauja ir lietuviai. Įvairūs konkursai organizuojami ir Lietuvoje. Kavos virtuozai puodelyje ant kavos sugeba nupiešti Tadžmahalą, keletą puodelių papuošti visiškai vienodais piešiniais, tai darydami sau už nugaros. Pasaulio rekordu laikomos 7 „pražydusios“ rožės 150 ml talpos kapučino puodelyje.
Jonas Šaučiūnas
Biografija
Baigęs Pandėlio pradžios mokyklą, 1907 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas J. Žilinską ir ?. Mišelį. 1910 m. atvyko į JAV, o 1911 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Bridgeporte, CT. Čia subūrė parapijos chorą, šeštadieniais ir vasaros atostogų metu vaikus mokė lietuvių kalbos ir Lietuvos istorijos. 1912–1913 m. važinėjo pasitobulinti į New York Conservatory of Music. Vargonuoti ir dainuoti dar mokėsi privačiai pas vietos muzikus. Su parapijos choru kasmet parengdavo po kelis vaidinimus su dainomis. 1918 m. Bridgeporte suorganizavo pasaulietinį „Spindulio" chorą, kuris pastatė keturias M. Petrausko operetes, surengė viešų koncertų. Su choristų grupe 1918 dalyvavo Amerikos lietuvių kongrese Niujorke.
Nuo 1920 m. apie 35-erius metus dirbo vargonininku ir chorvedžiu Švč. Marijos Apreiškimo lietuvių parapijoje Kingstone, PA. Daug padarė bažnyčios gerovei. Pakėlė choro meninį lygį, nemažai koncertavo, statė įvairius muzikinius veikalus, dalyvavo festivaliuose, dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. 1929–1931 m. choras įdainavo 8 lietuviškas plokšteles, koncertavo per radiją. 1921–1922 m. J. Saučiunas vadovavo „Aušros" chorui Plymouthe, PA, 1922–1924 m. lankė Progressive Series Studies pas prof. J. Masoną Vilks Bare, PA, o vėliau Marywood College Scrantone, PA, pas prof. N. M. Montani.
Nuo 1945 m. kurį laiką vadovavo S. Šimkaus Wyomingo Klonio jungtiniam bažnytiniam vyrų chorui. 1955 m. pasitraukęs iš Švč. Marijos Apreiškimo lietuvių parapijos Kingstone, pradėjo vargonininkauti Šv. Kryžiaus Atradimo lenkų parapijoje Vilks Bare.
J. Šaučiūnas atliko daug visuomeninių pareigų.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Oberfiureris
thumb|150px|Oberfiurerio apykaklės antsiuvai Oberfiureris ( 'vyresnysis vadas') – SA ir SS karinis laipsnis, atitinkąs kitų valstybių vyresnįjį pulkininką ar brigados generolą (Vokietijos armijoje šio lygio laipsnio nebuvo). Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo brigadefiureris, o jaunesnis – štandartenfiureris.
Laipsnio istorija
Oberfiurerio titulas atsirado SA organizacijoje 1921 m. Tuomet oberfiureriai buvo NSDAP nariai, vadovavę geografinio regiono SA grupėms. 1921–1925 m. oberfiureris buvo pareigos, o 1926 m. tapo kariniu laipsniu.
1925 m. oberfiureris tapo SS organizacijos kariniu laipsniu, jį gaudavo karininkai, vadovavę SS apskritims.
1930 m. SS buvo reorganizuota, buvo sukurtos SS grupės ir SS brigados, oberfiureriai pasidarė pavaldūs brigadefiureriams.
1932 m. oberfiureriais tapo SS administracinių vienetų abšnitų vadovai. Abšnitai vadinti pagal teritorijas, kuriose buvo. Jie buvo artimi įgulos (ne brigados ar divizijos) savokai. Abšnito sudėtyje būdavo trys štandartai ( ir keletas specialių padalinių (automobilių, pionierių, medicinos ir kt.).
1932 m. oberfiureris buvo laikomas žemiausiu SA ir SS generolų rangu, maždaug atitinkančiu kitų šalių brigados generolą. oberfiurerių atskyrio ženklai buvo apykaklių antsiuvai su dviem ąžuolo lapais, generolo antpečiai ir generoliški milinių atvartai.
1938 m. SS oberfiurerio statusas ėmė keistis, kai imta formuoti SS-Verfügungstruppe, kuri vėliau tapo SS kariuomene. Kadangi brigadefiureris buvo prilygintas generolui majorui, o štandartenfiureris – pulkininkui, oberfiurerio laipsnis liko be atitikmens. Jį imta laikyti vyresniuoju pulkininku. Taip oberfiurerio lygis liko tarpinis, neapibrėžtas – vienur jį laiko brigados generolo atitikmeniu, kitur – vyresniojo pulkininko atitikmeniu.
Kardinalumas
Kardinalumas matematikoje yra aibės savybė (aibės galia), apibendrinanti baigtinės aibės narių kiekio sąvoką.
144 m. pr. m. e.
'''144 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zika karštinė
Zika karštinė, taip pat žinoma kaip Zika virusinė liga, – tai liga, kurią sukelia Zika virusas. Simptomai yra panašūs į Dengė karštligės. Daugeliu atvejų (60–80 %) simptomų nėra. Simptomai, jų esant, yra tokie: karščiavimas, paraudusios akys, sąnarių skausmas, galvos skausmas, ir makulopapulinis bėrimas. Apskritai, simptomai yra švelnūs ir tęsiasi mažiau nei septynias dienas. Pirminės 2015 m. infekcijos metu mirčių užregistruota nebuvo. Manoma, kad infekcija yra susijusi su Guillain–Barré sindromu.
Priežastis ir diagnozė
Zika karštinę daugiausia platina Aedes genties uodai. Galimas daiktas, kad ja taip pat galima užsikrėsti lytinių santykių metu ir atliekant kraujo perpylimą. Liga gali plisti iš motinos – negimusiam kūdikiui bei sukelti mikrocefaliją. Žmogui sergant, karštinė diagnozuojama tikrinant, ar kraujyje, šlapime ar seilėse yra viruso RNR.
Profilaktika ir gydymas
Profilaktikos esmė – uodų įgėlimų skaičiaus sumažinimas ligos pasireiškimo zonose. Norint išvengti uodų įgėlimų, patariama naudoti vabzdžių repelentus, drabužius, uždengiančius didžiąją kūno dalį, tinklelius nuo uodų ir pašalinti stovintį vandenį, kadangi būtent jame uodai dauginasi. Efektyvios vakcinos nėra. 2015 m. dėl viruso protrūkio Brazilijos sveikatos priežiūros pareigūnai planuojančioms pastoti moterims patarė atidėti nėštumą. Taip pat rekomenduojama, kad nėščios moterys nekeliautų į vietoves, kuriose buvo užfiksuotas viruso protrūkis. Nors specifinio gydymo metodo nėra, paracetamolis (acetaminofenas) gali padėti sušvelninti simptomus. Gultis į ligoninę reikalinga tik retais atvejais.
Erovnuli Liga
Umaglesi lyga – Gruzijos aukščiausia futbolo lyga, kurioje žaidžia 10 stipriausių Gruzijos futbolo klubų komandų. 1927-1990 metais tai buvo regioninė Tarybų Sąjungos lyga, nuo 1990 metų Gruzijos futbolo federacijos organizuojama lyga tapo nepriklausomos Gruzijos aukščiausiąja lyga.
Fantomas (laikraštis)
Fantomas – fantastikos laikraštis, leistas 1991–1993 m. Vilniuje.
Istorija
Rašė apie paslaptingus įvykius, anomalius reiškinius, spausdino įdomybes, fantastiką. Tiražas 1991 m. – 60 000 egz., 1993 m. – 25 000 egz. Išėjo 8 numeriai.
Mažieji tarpūnai
Mažieji tarpūnai (Elopidae) – tarpūnžuvių (Elopiformes) būrio kaulinių žuvų šeima, kurioje yra vienintelė gentis – mažieji tarpūnai (Elops) ir 6 rūšys:
Iron Maiden
Iron Maiden – Anglijos sunkiojo metalo grupė, kilusi iš Londono. Ją įkūrė bosistas Steve Harris 1975 metais. Pardavę daugiau nei 100 mln. albumų, jie yra laikomi viena įtakingiausių šio muzikos stiliaus grupių. Iron Maiden muzika padarė įtaką daugeliui kitų sunkiojo metalo, power metal ir Speed metal grupių, įskaitant Slayer bei Metallica.
Istorija
Grupę 1975 m. įkūrė Steve Harris, prie jo netrukus prisijungė Dave Murray, kurie išliko grupės nariais visus grupės gyvavimo metus.
Trakų kalba
Trakų kalba – indoeuropiečių šeimai priklausanti kalba, viena senųjų kalbų, vartotų Balkanuose Antikos laikais. Ja buvo kalbama dabartinės Bulgarijos teritorijoje. Kalba įtraukiama į hipotetinę paleobalkanų kalbų grupę.
Kalbos paminklų išlikę nedaug, žinoma apie 200 žodžių. Dakų kalba, kuria buvo kalbama į šiaurę nuo trakų gyvenamos teritorijos (dabartinė Rumunija), dažniausiai laikoma trakų kalbos tarme. Išnyko VI m. e. a., kai trakai sugraikėjo arba buvo romanizuoti, vėliau, atėjus bulgarams, perėmė jų kalbą, paskui suslavėjo.
Žodynas
Spėjami trakiški žodžiai turi daug panašumų su baltų kalbomis:
Dyburiai
Dyburiai – kaimas vakariniame Plungės rajono savivaldybės pakraštyje, Minijos kairiajame krante. Šiaurės vakaruose eina Salantų regioninio parko riba, įsteigtas Minijos gamtinis rezervatas, atsiveria Dyburių atodanga, prie kurios įrengta apžvalgos aikštelė.
Istorija
Kaimas gatvinio tipo, susiformavo XVI a. per valakų reformą. Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Dyburys daugiskaitos formos.
XIX a. priklausė grafų Pliaterių Šateikių dvaro Aleksandravo palivarkui. 1846 m. buvo 15 dūmų. Prie Dyburių pušyno gyveno grafų Pliaterių miškų eigulys Šlyma. Dvasiniu gyvenimu rūpinosi Kartenos parapijos kunigai.
Prasidėjus kovoms dėl Lietuvos nepriklausomybės, Lietuvos kariuomenės savanoriais tapo Petras Simutis (žuvo prie Vilniaus) ir Stanislovas Žiobakas. 1923 m. buvo 17, 1930 m. – 23 sodybos, veikė Antano Simučio kalvė. Ūkininkas Kazimieras Stončius tarpukariu buvo seniūnas, o vėliau – Kartenos viršaitis. 1937 m. parengtas kaimo išskirstymo į vienkieminius ūkius planas, kuris neįgyvendintas.
Antrojo pasaulinio karo metais kaime gyveno dvi rusų šeimos, vokiečių evakuotos iš Velikije Luki (Rusija). 1946 m. enkavedistai suėmė šaulius Jurgį Barisą, Kazimierą Stončių ir Stanislovą Žiobaką bei be teismo išsiuntė į lagerius prie Baltijos–Baltosios jūros kanalo statybos (grįžo po metų).
145 m. pr. m. e.
'''145 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kukutiškės
Kukutiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės rytuose, Neries kairiajame krante, 2 km į pietryčius nuo Nemenčinės, prie pat Nemenčinės II. Aplinkui plyti Nemenčinės miškai. Šalia Kukutiškių eina plentas Nemenčinė–Buivydžiai.
Kornelija Toropovienė
Kornelija Toropovienė (1956 m. rugpjūčio 26 d. Šilutėje – 1993 m.) – architektė.
Regina Petkevičienė
Regina Stasiulionytė-Petkevičienė (1931 m. gegužės 17 d. Daržiniuose, Daugailių valsčius – 2023 m. gegužės 14 d. Šiauliuose ) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, vertėja, leidinių redaktorė.
Biografija
Nagrinėjo fonetiką, kalbos kultūrą.
Vladislovas Stipulkovskis
thumb|250px|Veprių bažnyčia, pastatyta pagal V. Stipulkovskio projektą Vladislovas Stipulkovskis (1866 m. balandžio 24 d. Vilniuje – 1927 m. rugpjūčio 2 d. Varšuvoje) – inžinierius architektas.
Projektai
thumb|200px|Jadvygos Čapskos namas Vilniuje, Jogailos 10 200px|thumb|Januševskio namas Vilniuje, Vilniaus g. 21
Milziai
Milziai arba Cholmai (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Milzīs prūsiškos kilmės. 1328 m. minimas Milsen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Višniovojės apylinkės kaimas.
Henrika Šečkuvienė-Gunevičiūtė
Henrika Šečkuvienė-Gunevičiūtė (1954 m. birželio 26 d. Vilniuje – 2023 m. kovo mėn. ) – lietuvių choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje ir dainavo „Liepaičių" chore. Baigusi vidurinę mokyklą, 1972–1975 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Edmundas Sapranavičius). 1974 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Klaipėdoje. Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1975–1980 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (e. doc. pareigas K. Griauzdės klasė).
Nuo 1972 m. buvo Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės" chormeisterė, keletą metų vadovavo VI–VIII klasių mergaičių chorui.
Nuo 1992 m. buvo Vilniaus chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės" mokytoja, nuo 1997 m. ikimokyklinio skyriaus vedėja.
Nuo 1994 m. buvo Vilniaus moterų choro „Liepos" chormeisterė.
1978–1982 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" chormeisterė, nuo 1980 m. rudens Estetinio lavinimo katedros dėstytoja, nuo 1989 m. vyr. dėstytoja. 1982 m. suorganizavo šio instituto merginų chorą, kurį parengė 1983 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose ir 1985 m. respublikinei dainų šventei, prizinių vietų su juo pelnė miesto chorų apžiūrose, koncertavo Vilniuje, Leningrade, Odesoje. 1988 m. parengusi muzikos meno pažinimo programą, skaitė paskaitas instituto Istorijos – pedagogikos, Lietuvių kalbos ir literatūros ir Fizikos – matematikos fakultetų studentams; parengė muzikos mokymo metodinių priemonių.
1992 m. Vilniaus pedagoginiame universitete atgaivinus Muzikos katedrą, 1993 m. buvo įvesta papildoma muzikos mokytojo specialybė, o 1996 m. – pagrindinė. H. Šečkuvienė buvo šios katedros choro dirigavimo dėstytoja ir choro studijos vadovė. Choras rengė mokomąsias programas, pasirodo koncertuose. Dirigentė buvo Lietuvos chorų sąjungos narė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mechatronika
Mechatronika – sinergetinė mechaninės inžinerijos, elektronikos, kompiuterių ir valdymo sistemų kombinacija. Būdinga mechatronikos sprendimų taikymo sritis yra robotika.
Šiuolaikiniai robotai gali autonomiškai atlikti kai kurias žmogaus veiklai būdingas funkcijas įvairiose aplinkose. Tai programuojami ir automatiškai valdomi, aprūpinti moderniomis informacinėmis sistemomis, mikroprocesoriais ir sparčia atmintimi įrenginiai, kurių darbo organai gali turėti sudėtingas pavaras. Roboto ir esminių jo komponentų studijavimas, veikimo modeliavimas, tyrimas, programavimas, analitinis konstravimas bei užduočių realizavimas leidžia paruošti įvairių mokslo ir technologijos sričių aukštos kvalifikacijos specialistus.
Mechatronikos termino kilmė
Terminas susideda iš dviejų dalių – mecha 'mechanika' + tronika 'elektronika'. Dar prieš šio termino paplitimą buvo naudojami įrenginiai, vadinami „mechanotronai“. Terminą mechatronika sukūrė japonų inžinierius Tetsuro Moria, kuris dirbo vyriausiuoju inžinieriumi Yaskawa Electric kompanijoje 1969 metais. Iš pradžių šis terminas buvo naudojamas kaip prekybinis ženklas (užregistruotas 1972 m), bet vėliau plačiai išplito, todėl kompanija atsisakė jo kaip prekybinio ženklo.
Pagrindinės mechatronikos sampratos
thumb|right|250 px|Mechatronikos atšakos Mechatronika yra mokslo ir technikos šaka, apjungiant elektrotechnikos, mechanines sistemas ir kompiuteriją. Mechatronikos vystymąsi skatina kompleksinių inžinerinių sistemų poreikis. Kol kas mechatronika yra tik koncepcija, kadangi ji nepakankamai apibrėžta. Apytikslis ir nenusistovėjęs mechatronikos apibrėžimas gali būti toks:
Mechatronika yra technikos ir mokslo sritis, tirianti naujos kartos elektros ir mechanikos sistemų sandarą ir darybos principus.
Šios sistemos turi iš principo naujas savybes, kurios dažnai yra ypatingos. Mechatroninėse sistemose naudojamos elektroninės sistemos su naujos kartos elektronika – mikrokontroleriais (PLC), kompiuteriais arba kitais panašiais įrenginiais. Mechatronikos požiūriu, konstruktoriai stengiasi sujungti visas sistemos dalis į vieną be jungiančių sąsajų. Nuo to sumažėja gabaritai, padidėja sistemos patikimumas ir sukuriami kiti privalumai.
Kartais sistemą sudaro iš principo naujos konstrukcijos mazgai - elektromagnetinės pakabos, pakeičiančios paprastus keliamuosius mazgus. Deja, tokios pakabos yra brangios ir sudėtingai valdomos, todėl retai naudojamos (2005 m.). Viena iš naudojimo sričių naudojant elektromagnetines pakabas yra per vamzdynus gamtines dujas pumpuojantys turbokompresoriai. Įprasti guoliai yra netinkami todėl, kad į tepalą patenka dujos ir jį sugadina.
Mechatroniniais moduliais vadinami sudėtinės mechatroninės sistemos. Tokie moduliai gali turėti viename korpuse keletą dalių: pavyzdžiui, variklius, reduktorius ir jutikliai. Pradinis apibrėžimas: "Technologies and developed products incorporating electronics into mechanisms, intimately and organically, and making it impossible to tell where one ends and the other begins". Daugelis šiuolaikinių sistemų yra mechatroninės sistemos arba naudoja mechatronikos idėjas, todėl mechatronika po truputi tampa mokslu apie viską.
Pagrindiniai mechatroninių sistemų elementai
Šiuolaikinėse darbo mašinose plačiai taikomi šie mechatroniniai elementai:
Niujorko universitetas išskyrė šias pagr. mechatroninių elementų grupes:
Galios elektronika
Tai tokios elektrinės grandinės kurios valdo didelės galios elektros sroves. Jos yra prijungtos tiesiogiai prie elektros mechanizmų. Pirmieji didelės galios  elektronikos prietaisai buvo gyvsidabrio lanko vožtuvai. Dabar galios elektonika naudojama televizoruose, asmeninuose kompiuteruose, akumuliatorių įkrovilkuose ir pns.
Mechatroninių sistemų pavyzdžiai
thumb|right|250 px|Mechatronikos atšakos Šiuo metu mechatroninės sistemos paplitusios įvairiose gyvenimo srityse - buityje, gamyboje, transporte. Ryškiausi mechatroninių sistemų pavyzdžiai: šiuolaikinės skalbimo mašinos-automatai, dulkių siurbliai. Ypač gausu šių sistemų automobiliuose, pavyzdžiui, – automobilio stabdžių antiblokavimo sistema (ABS), elektroninė kuro įpurškimo sistema (EFI), klimato kontrolė ir daugelis kitų.
Šiuolaikiniuose kompiuteriuose naudojama mechatroninių sistemų - kietieji diskai, kompaktinių plokštelių (CD) įrenginiai, spausdinimo įrenginiai, procesoriaus aušinimo ir kontrolės sistema. Gamyboje naudojama taip pat daug mechatroninių sistemų - tai šiuolaikiniai robotai, programinio valdymo staklės, ruošinių transportavimo bei pozicionavimo įrenginiai, matavimo kompleksai.
Liftai ir eskalatoriai: Liftas geras pavyzdys mechatroninės sistemos. Nes jis turi daug jutiklių kurie skirti aptikti lifto kabinos poziciją, jo greitį, taip pat krovinio masę, lifto durų padėtį ir ar durų niekas neblokuoja. Taip pat lifte sumontuota daug įvairių pavarų iš kurių svarbiausia yra pagrindinis keltuvo variklis.
Mechatroninės sistemos taip pat naudojamos lėktuvuose ir sraigtasparniuose. Juose įdiegtos labai sudėtingos mechatroninės sistemos, nes ten reikia apjungti šimtus ar net tūkstančius mažesnių mechatroninių sistemų.
Taip pat šios sistemos plačiai naudojamos karo pramonėje. Pvz. raketų gamyboje kurios naudoja infraraudonųjų spindulių aptikimo ir sekimo technologija. Šios raketos reikalauja labai greito ir tikslaus sistemos veikimo, nes kitaip jos tiesiog nepataikys ar susprogs ne ten kur reikia.
Mechatronikai priskiriamos ekonominės veiklos sektorių įmonės
Beveik visose Lietuvos pramonės šakose yra tarptautiniu mastu konkurencingų įmonių, gaminančių aukštosiomis technologijomis grįstus produktus, priskirtinus mechatronikai. Tai: UAB „Siemens“, „Teltonika“, „Medelkom“, „Limatika“, „BaltecCNC Technologies“, „Elintosmatavimo sistemos“, „Elinta“, „Lokmis“, „KemekEngineering“, „Grida“, „Elsis“, „Viltechmeda“, taip pat bendra Lietuvos ir Olandijos įmonė uždaroji akcinė bendrovėKTU-FestoPramonės automatikos centras, Lietuvos ir JAV įmonė uždaroji akcinė bendrovė„Brown&Sharpe-Precizika“,J. Gecevičiaus mokslinių paslaugų firma „GTV“ ir kitos. Dar daugiau įmonių mechatronines technologijas taiko tradiciniams produktams (maisto, aprangos, baldų, buitinės chemijos ir panašiai) gaminti, nors pagal gaminamą produkciją priklauso vidutinių ar net žemųjų technologijų grupėms (pavyzdžiui, akcinės bendrovės „Lifosa“, „Snaigė“, „Achemos“grupės įmonės ir kitos). Daugiausia mechatroninių sistemų ir jų elementų gamintojų, kaip ir aukštųjų technologijų įmonių, yra Vilniuje ir Kaune. Tai: Katra, Elsis, Snaigė, GTV, AB Vilniaus Vingis, CHS Baltic, Grąžtai, Elga, Alna, Sonex kompiuteriai, BalticAmadeus, mašinų gamykla Astra, Fasa, Lintel, Info-Tecir kt.
Elektronikos ir mechatronikos tyrimų ir specialistų rengimo centrai Vilniuje ir Kaune
Vilniuje ir Kaune veikia nemažai mokslo institucijų, kurios specializuojasi mechatronikos ir elektronikos bei nanotechnogijų srityse.
Mechatronines ir elektronines sistemas tiria ir kuria Kauno technologijos universitetas, Klaipėdos universitetas, Vilniaus Gedimino technikos universitetas, Vytauto Didžiojo universitetas, Lietuvos energetikos institutas, Puslaidininkių fizikos institutas. Šiose institucijose atliekami Lietuvos ir užsienio įmonių užsakomieji darbai, sėkmingai dalyvaujama ES tyrimų programose (5-ojoje ir 6-ojoje pagrindų programoje), NATO(Mokslas taikai: HOLO-1, CERN) ir kituose tarptautiniuose projektuose. Universitetuose rengiami aukštos kvalifikacijos įvairių mechatronikos ir elektronikos šakų specialistai.
Jutikliai
Jutiklis yra prietaisas, kuris konvertuoja realaus pasaulio duomenis (analoginius) į duomenis, kuriuos kompiuteris gali suprasti naudojant analoginį skaitmeninį keitiklį. Automatizuotame procese jutikliai atlieka valdymo sistemos informacijos tiekėjų vaidmenį. Pagal gautą informaciją valdiklio sistema įjungia arba išjungia vykdiklius (reles, sklendes ir pan.). Jutikliai būna diskretiniai ir analoginiai.
Diskretiniai jutikliai savo išėjime gali formuoti tik dvi būsenas: būseną 1 -jutikiis paveikęs, būsena 0 - jutikiis nepaveikęs. Būsenos pasikeitimą rodo kontaktų būsena arba jutiklio išėjimo įtampos lygis. Pirmosios grupės jutiklių pavyzdys yra elektromechaniniai jungikliai, sandarieji kontaktai ir kt., antrosios grupės - optiniai, induktyviniai ir talpiniai jutikliai.
Juozas Kamarauskas
Juozas Kamarauskas (1874 m. balandžio 29 d. Skauradai, Širvintų valsčius – 1946 m. spalio 9 d. Vilnius) – Lietuvos architektas, dailininkas, inžinierius.
Biografija
Gimė Skauradų kaime (Vilkmergės apskritis), ūkininkų Mykolo Kamarausko ir Ievos Uršulės Sadauskaitės-Kamarauskienės šeimoje. Be Juozapo šeimoje augo dar šeši vaikai. Juozapas mokėsi keliose vietos bažnytinėse mokyklose. Būdamas 10 metų pradėjo savarankiškai mokytis piešti.
Nežine (Černigovo gubernija) baigė gimnaziją. Vėliau J. Kamarauskas, kaip ir kiti šios kartos lietuvių tapytojai, nuo 1892 m. rugpjūčio 1 d. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje pas tapytoją Ivaną Trutnevą.
Neturėdamas galimybių siekti aukštojo mokslo tėvynėje, 1893 m. rugpjūtį J. Kamarauskas išvyko studijuoti į A. Štiglico techninio piešimo mokyklą Sankt Peterburge, kur baigė architektūros skyrių, kaip laisvas klausytojas įgūdžius tobulino Imperatoriškojoje Dailės akademijoje. A. Štiglico techninio piešimo mokykloje ir Dailės akademijoje mokėsi 1893–1897 m.
1897–1910 m. dirbo Šiaurės vakarų krašto geležinkelio statybos vyr. inžinieriaus biure (1897–1899 m. tiesiant Varėnos-Suvalkų-Gardino geležinkelį, 1899–1905 m. klojant bėgių kelius atkarpose Maskva–Vindava ir Sankt Peterburgas-Vitebskas, Peterburgas–Carskoje Selo, 1906–1910 m. dalyvavo perstatant Mikalojaus geležinkelio stotį). 1910–1914 m. buvo Sankt Peterburgo statybos skyriaus vedėjas, po 1917 m. – Petrogrado miesto ir gubernijos inžinierius architektas.
Besimokydamas ir bedirbdamas Rusijoje J. Kamarauskas nuolatos lankėsi Lietuvoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1916 m. J. Kamarauskas buvo mobilizuotas ir iki 1917 m. tarnavo Pirmajame Geležinkelio batalione. Po 1917 m. Spalio perversmo J. Kamarauskas buvo paskirtas Peterburgo miesto ir gubernijos inžinieriumi-architektu bei ekstraordinariu statybos viršininku ir komandiruotas dirbti į karinį laivyną, kur dirbo iki 1922 m., iki grįžimo į Vilnių.
Lietuva
Nuo 1922 m. gyveno Vilniuje, iki 1939 m. neturėjo nuolatinio darbo. Pragyvenimui užsidirbdavo atsitiktiniais darbais: restauravo ir kopijavo religinio turinio paveikslus provincijos bažnyčioms ir dvarams, darė įvairių statybų projektus, piešė plakatus (dažniausiai opozicinėms partijoms), buitinio žanro paveikslėlius, ekslibrisus, sudarinėjo Vilniaus miesto planus, braižė kvartalų išklotines, projektavo pašto ženklus, pinigų banknotus, dirbo įvairiose įstaigose. Nuo 1939 m. dirbo Vilniaus vyr. inžinieriaus ir architekto valdyboje, 1940–1945 m. – įvairiose švietimo ir kultūros įstaigose Vilniuje.
Darbai
Pirmasis piešiniuose ir brėžiniuose ėmė fiksuoti kultūros paveldo objektus Lietuvoje. Sukūrė apie 4000 grafikos ir tapybos darbų. Vieni svarbiausių – per Antrąjį pasaulinį karą sugriautų Vilniaus senamiesčio 40 gatvių išklotinių brėžiniai ir piešiniai, atlikti 1944–1945 m. Kiekvieną pastatą dailininkas nusipiešdavo iš natūros ir tuomet, pagal subraižytas posesijas, atitinkamu masteliu perkeldavo į gatvių išklotines.
Piešė Vilniaus, Kauno, Gardino, Trakų ir kitų pilių, miestų ir miestelių panoramas, senovės architektūros paminklus, taip pat kūrė ekslibrisus, plakatus, pašto ženklus, restauravo paveikslus. Piešinių žanras svyruoja tarp neoromantinio istorinio peizažo ir tikslios dokumentikos. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus (apie 400), Lietuvos nacionalinis muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus, Trakų istorijos muziejus.
Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Emilija Šeduikytė
Emilija Šeduikytė (1948 m. gruodžio 24 d. Mikališkio k., Zarasų r.), choro dirigentė ir pedagogė.
Erichas Hofmanas
Erichas Hofmanas (, 1895 m. kovo 4 d. Miulhauzenas – 1982 m. lapkričio 7 d. Kylis) – vokiečių kalbininkas, baltistas, habilituotas daktaras.
Emilija Šeduikytė
Biografija
Tėvas Antanas Šeduikis (1909 liepos 13 d. – 1987 m. gruodžio 28 d.) buvo vargonininkas, apie 25 metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Krosnos (Lazdijų r.) parapijoje.
Emilija 1967–1971 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. I. Kuzmienė), 1971–1976 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė).
Erichas Hofmanas
Biografija
Studijavo Getingeno ir Leipcigo universitetuose, mokytojai Eduardas Hermanas, Jurgis Gerulis, Maksas Vasmeris. 1926 m. lankėsi Lietuvoje. 1930 m. habilituotas daktaras. 1926–1934 m. dėstė Marburgo, nuo 1936 m. – Miunsterio, 1940–1945 m. – Prahos universitete; 1936 m. profesorius. 1950–1963 m. vadovavo Kylio universiteto Bendrosios ir indoeuropiečių kalbotyros katedrai; 1953–1954 m. Kylio universiteto rektorius.
Mokslinė veikla
Tyrė baltų kalbų leksikos, istorinės gramatikos problemas. Baigė leisti E. Frenkelio „Lietuvių kalbos etimologinį žodyną“ (Litauisches etymologisches Wörterbuch), su E. Tangliu ir A. Slupskiu, 1955–1965 m. Parengė spaudai A. Kuršaičio „Lietuviškai vokišką žodyną“ (Litauisch-deutsches Wörterbuch), pradėjo su V. Vismanu, po jo mirties redagavo vienas, 4 t. 1968–1973 m. P. Kvaukos ir R. Pyčo „Kuršininkų kalbos žodynui“ (Kurisches Wörterbuch) 1977 m. parašė įvadą apie kuršininkus ir jų kalbą.
Emilija Šeduikytė
Biografija
1976–1982 Panevėžio moterų choro „Volungė“ chormeisterė ir solistė, nuo 1982 kamerinio moterų choro „Volungė" chormeisterė ir dirigentė. Choro meno vadovei ir dirigentei G. Viržonienei padėjo parengti koncertines ir konkursines programas, sėkmingai pasirodyti tiek Lietuvoje, tiek užsienyje. 1986 pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Jos brolis Alvydas Šeduikis (1941 m. balandžio 13 d. – 1987 m. sausio 24 d.) buvo vargonininkas ir vargonų meistras. Dirbo Skuode, Šiluvoje, Žemaičių Kalvarijoje ir Telšiuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
146 m. pr. m. e.
'''146 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Fred Falke
Frédérick „Fred“ Falke (arba trumpiau Fred Falke, g. 1973 m. sausio 7 d.) – prancūzų house muzikos dj ir prodiuseris.
Pradžioje jis grojo bosine gitara, kol nesusitiko armijoje su kitu atlikėju Alan Braxe, ir nors Falke toliau grojo gitara, tačiau prabėgus metams, po atsitiktinio susitikimo, abu nusprendė dirbti kartu, kurdami elektronine muziką. Jau pirmasis jų kartu išleistas singlas „Intro“ 2000 m. tapo labai populiariu, kurį išleido „Vulture music“. Abu dirbdami sukūrė dar kelis garsius hitus, kaip „Palladium“, „Love lost“ ar „Rubicon“, bei sukūrė nemažai remixų, tarp kurių buv ir Jamiroquai, Justice, Goldfrapp ir kiti. Abu produktyviai dirbo iki 2008 m. kol abu pasuko savais keliais. Šiuo metu jis bendradarbiauja su kitu prodiuseriu ir geru draugu Kris Menace, kurio įrašų studijai šiuo metu Falke ir priklauso.
Irena Ramaneckienė
Irena Ramaneckienė (g. 1942 m. lapkričio 1 d. Narvydžiuose, Skuodo valsčius) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, socialinių mokslų daktarė.
Biografija
Baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Mokytojavo įvairiose Lietuvos mokyklose. Nuo 1980 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1986 m. docentė. 1997-2005 m. vadovavo Lietuvių kalbos didaktikos katedrai.
Paskelbė per 100 straipsnių pedagogikos, psichologijos, kultūros temomis.
Juodosios Ančios kajakų trasa
Juodosios Ančios kajakų trasa - kajakų trasa kuri eina Juodosios Ančios upe šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Kajakų mėgėjai dažniausiai plaukia nuo Vygrių ežero iki upės įsiliejimo į Augustavo kanalą. Regione yra kelios Juodosios Ančios kajakų trasos. Yra dvi klasikinės trasos - mažųjų ir didžiųjų kilpų.
Didžiųjų kilpų trasa
Prasideda Rospudos upėje, toliau pereina į Bliznos upę, kuri jungiasi su Bliznos ežeru ir tada ateina iki Vygrių ežero, kur toliau kelionė tęsiasi kaip ir mažųjų kilpų trasoje. Kelionė trunka apie 8-9 dienas.
Trasa
Upės versmė yra Rytų Sūduvos aukštumoje esančiose morenose apie 298 m virš jūros lygio į šiaurę nuo Suvalkų kraštovaizdžio parko, netoli Vižainio kaimo. Tikėtina, kad upė prasideda vieno iš aukščiausių regiono Rovelės kalno apylinkėse. Upės trasą galima skirti į dvi dalis: nuo Ančios ežero iki Vygrių ežero apie 47 km ir nuo Vygrių ežero iki Augustavo kanalo apie 88 km. Pirmame ruože upė teka pro Bachanovo riedulių draustinį ir Ančios ežero draustinį. Pirmame ruože upe geriausia plaukti pavasarį. Antroji trasos dalis skiriama į keturis ruožus.
thumb|left|200px|Juodosios Ančios upė
Pirmasis trasos ruožas
Trasa prasideda Grimzdo ežere (Gremzdy) ir tada eina per Gluchių (Głuche), Jurkovo (Jurkowo), Mialkių (Miałkie) ežerus, tada eina per Gremzduvkos (Gremzdówką) upę ir tada įeina į Juodosios Ančios upę, apie 2 km nuo Visoki Mosto kaimo stovyklavietės. Trasa vietomis apaugusi nendrėmis.
Kita pirmojo ruožo pradžia galima iš Vygrių ežero, kur galima pradėti plaukti nuo Stari Palivarko, Gavrichų Rūdos, Brizgelio arba Vygrių kaimų. Iš Vygrių ežero trasa eina į Postavo (Postaw) ežerą ir iš kurio vėliau įeina į Juodosios Ančios upę.
Antrasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 16,5 km, prasideda Visoki Mosto kaime ir baigiasi Pronckų kaime. trasa eina per Vygrių nacionalinį parką, todėl ši trasos dalis yra laikoma viena iš įdomesnių. Trasa vietomis vingiuota.
Trečiasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 10 km, prasideda Pronckų kaime ir baigiasi Dvarčėnų kaime. Trasa vingiuota, šalia trasos laukai ir pievos.
Ketvirtasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 17 km, prasideda Dvarčėnų kaime ir baigiasi Mikašuvkos kaime. Trasa eina per Augustavo girią, trasa yra vingiuota, akmenuota ir apkritusi įvairiais medžiais. Ties Rigolio kaimu trasa įeina į Augustavo kanalą, kur trasa praeina pro Sosnuveko ir Mikašuvkos šliuzus ir baigiasi Mikašio (Mikasze) ežere.
Vytautas Trečiokas
Vytautas Trečiokas (1912 m. rugpjūčio 9 d. Biržuose – mirė 2002 Kanadoje) – inžinierius architektas.
Mika (atlikėjas)
Mika (tikrasis vardas – Michael Holbrook Penniman Jr., g. 1983 m. rugpjūčio 18 d. Beirute, Libane) – Londone gyvenantis dainininkas, išgarsėjęs 2006 m. ir pelnęs 3 „World Music Awards“ apdovanojimus kaip vienas iš geriausiai perkamų pasaulyje atlikėjų.
Aras Lukšas
Aras Lukšas (1963 m. vasario 10 d. Kaune – 2023 m. balandžio 27 d. Vilniuje ) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Mika (atlikėjas)
Biografija
Mika gimė Beirute (Libane), Amerikoje gimusios libanietės motinos – vaikiškų drabužių dizainerės ir siuvėjos bei Izraelyje gimusio amerikiečio verslininko tėvo šeimoje kaip trečias vaikas iš penkių. Turi vyresnes seseris Paloma ir Yasmine bei jaunesnį brolį Fortuné, ir seserį Zuleika.
Mikai būnant vos vienerių, po to kai vienos iš seserų kambario siena buvo išsprogdinta, šeima buvo priversta pasitraukti iš karo apimto Libano ir persikėlė gyventi į Paryžių, Lamartine aikštę. Įdomu tai, kad Penniman šeima gyveno virš buvusio Prancūzijos prezidento mamos namų. Pirmasis kūrinys, kurį išmoko groti pianinu, buvo Joe Dassin "Les Champs-Élysées". Septynerių parašė pirmąją savo dainą "Angry".
Aras Lukšas
Biografija
1983–1988 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete, dirbo Lietuvos televizijos Ekonominių laidų redakcijoje. 1988–1992 m. Lietuvos radijo Informacijos redakcijos redaktorius, 1992 m. – vyriausiasis redaktorius. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės Informacijos biuro direktorius, Vyriausybės atstovas spaudai, 1994–1995 m. – radijo stoties „Vilniaus varpas“ Informacijos skyriaus vadovas. 1995–1999 m. naujienų agentūros BNS (Baltic News Service) ekonomikos skyriaus redaktorius, 2000–2001 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos žinių tarnybos vadovas, 2002–2003 m. – dienraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2003–2005 m. žurnalo „Vadovo pasaulis“ vyriausiasis redaktorius, 2006–2008 m. – žurnalo „Veidas“ užsienio politikos ir specialiųjų priedų redaktorius.
Mika (atlikėjas)
Biografija
Kai Mikai sukako 9-eri, dėl finansinių problemų šeima vėl persikraustė, šįkart – į Londoną, kur jis lankė Šarlio de Golio licėjų (Lycée Français Charles de Gaulle), čia jis patyrė žiaurias patyčias. Po traumuojančios patirties 6 – 8 mėnesius Mika mokėsi namuose. Po mokslų namuose pradėjo lankyti Šv. Filipo mokyklą (St Philip's School) Keningstone, kurioje buvo pagrindinis mokyklos choro atlikėjas. Paskutiniais metais lankė Vestminsterio mokyklą ir Karališkąjį muzikos koledžą (Royal College of Music), kurį metė, kad galėtų išleisti savo pirmąjį albumą.
Aras Lukšas
Biografija
2009–2018 metais dienraštyje „Lietuvos žinios“ paskelbė daugiau nei 350 straipsnių XX a. Lietuvos istorijos temomis.
Mika (atlikėjas)
Biografija
Mika laisvai kalba angliškai, prancūziškai, itališkai. Taip pat truputį arabiškai (libaniečių dialektu), ispaniškai, kinų mandarino kalba (mokėsi 9 metus).
Vaikystėje jo vardas buvo trumpinamas Mica (Michael), bet po labai dažno netinkamo vardo tarimo "c" pakeitė į "k", taip dabar turime Mika.
Muzikinė karjera
Platesnei klausytojų auditorijai Mika tapo žinomas be didesnės reklamos – pasiskelbęs kaip atlikėjas tik myspace.com, Mika sugebėjo sudominti tūkstančius gerbėjų, net neturėdamas savo oficialios interneto svetainės (ją sukūrė tik pirmojo savo albumo išleidimo proga). O prieš tai Mika kaip operos solistas vaidino ir Karališkuose operos rūmuose (Royal Opera House), kur atlikdavo tenoro vaidmenis bei kūrė muziką reklamoms (pvz, kramtomosios gumos „Orbit“ reklamai).
2006 m. rugsėjo mėn. Mikos balsas pirmą kartą nuskambėjo „BBC Radio“ 1 eteryje, o 2007 m. sausio mėn. jis jau karaliavo muzikos topų viršūnėse Jungtinėje Karalystėje, Airijoje ir Prancūzijoje.
Jo pirmasis singlas „Relax, Take It Easy“ pasirodė 2006 m. „BBC Radio 1“ eteryje ir iškart tapo „Savaitės įrašu“. Kitą singlą – „Grace Kelly“ – 2007 m. sausio 8 d. išleido įrašų kompanija „Universal Music“, kuris jau 2007 m. sausio 21 d. užkopė į 1-ą Did. Britanijos singlų topo vietą.
2007 m. sausio 29 d. dienos šviesą Europoje išvydo debiutinis Mikos albumas – „Life In Cartoon Motion“, kuris 2007 m. vasario 5 d. buvo išleistas ir JAV. Did. Britanijoje albumas pasiekė 5 kartus platininio statusą, o pasaulyje tapo 5-uoju perkamiausiu 2007 m. albumu. Jo parduota apie 5.6 milijono kopijų.