cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dominikos Respublika
Geografija
Šalies žemyninė dalis turi keturis svarbius kalnynus. Toliausiai šiaurėje driekiasi Šiaurinė Kordiljera, kuri tęsiasi nuo šiaurės vakarų pakrantės miesto Monte Kristi, esančio netoli Haičio sienos, iki Samanos pusiasalio rytuose ir eina lygiagrečiai su Atlanto vandenyno pakrante. Aukščiausia dalis yra Centrinė Kordiljera. Ji palaipsniui driekiasi į pietus ir pasibaigia šalia Asua miesto, Karibų jūros pakrantėje. Centrinėje Kordiljeroje yra keturios aukščiausios viršūnės Karibuose: Duartė (3098 m), La Pelona (3094 m), La Rukilja (3049 m) ir Piko Jakė (2760 m).
Šalies pietinėje dalyje, į pietus nuo Centrinės Kordiljeros, yra dvi kitos sritys – Siera de Neiba, ir Siera de Bahorukas. Yra ir kitų, nedidelių kalnų masyvų, tokių kaip Rytų Kordiljera, Siera Martin Garsija, Siera de Jamasa ir Siera de Samana.
Tarp vidurio ir šiaurės kalnų yra derlingas Sibao slėnis. Šiame pagrindiniame slėnyje yra Santjago miestas ir daugelis šalies žemės ūkio sričių. O mažiau produktyvus yra pusiau sausringas San Chuano slėnis, į pietus nuo centrinės Kordiljeros. Dar sausringesnis yra Neibos slėnis, įsiterpęs tarp Siera de Neibos ir Siera de Bahoruko. Enrikilijo baseinas yra žemiau jūros lygio, su karšta, sausa, panašia į dykumą aplinka. Yra ir kitų mažesnių slėnių, tokių kaip Konstansa, Charabakoa, Vila Altagrasija ir Bonao. left|thumb|250px|Levantado salelė, esanti Samanos įlankoje, yra vienas iš pagrindinių koralų rifų Dominikos Respublikoje. Karibų jūros pakrantės lyguma yra didžiausia lyguma Dominikos Respublikoje. Kita didelė lyguma yra Asua lyguma. Keletas kitų mažų pakrantės lygumų yra šiaurinėje pakrantėje ir Pedernaleso pusiasalyje.
Keturios pagrindinės upės surenka vandenį iš daugelio Dominikos Respublikos kalnų. Jakė del Nortė yra ilgiausia ir svarbiausia Dominikos upė. Ji plukdo vandens perteklių žemyn nuo Sibao slėnio ir įteka į Monte Kristi įlanką šiaurės vakaruose. Junos upė aprūpina Vega Realį ir įteka į Samanos įlanką šiaurės rytuose. San Chuanas įteka į Jake del Surą, kuri įteka į Karibų jūrą pietuose. Artibonitas yra ilgiausia Espanjolos upė ir teka į vakarus per Haitį.
Yra daug ežerų ir pakrančių lagūnų. Didžiausias ežeras yra druskingas Enrikilijo ežeras, telkšantis 40 metrų žemiau jūros lygio (žemiausias taškas Karibuose). Kiti svarbūs ežerai yra Rinkono lagūna (gėlavandenis) ir Ovjedo lagūna (sūravandenis).
Drėgnuose kalnų šlaituose auga drėgnieji tropiniai miškai su vertingomis medžių rūšimis, aukštai kalnuose – pušynai. Sausringesnėse srityse auga lapus metančių medžių miškai, savanos, krūmynai. Įsteigta keletas nacionalinių parkų (Los Haitisų, Charagvos, Monte Kristi ir kt.).
Klimatas
Klimatas tropinis pasatinis. Vidutinė mėnesio oro temperatūra lygumose yra 25–27 °C, kalnuose – 18 °C. Karštomis vasaros dienomis slėniuose oras gali įkaisti iki 40 °C, o žiemą kalnų viršūnėse nukristi iki 0 °C. Kritulių kiekis – 1000–2000 mm per metus (Neibos slėnyje tik 350 mm, Rytų Kordiljeroje iki 2740 mm), lietingesnis laikotarpis trunka nuo gegužės iki spalio. Dažni uraganai (dažniausiai tarp rugpjūčio ir spalio, pietinėje pakrantėje).
Gyventojų skaičius
Bendras gyventojų skaičius Dominikos Respublikoje pagal 2007 m. Jungtinių tautų skaičiavimus siekė 9 760 000, kuris užima 82 vietą pagal gyventojų skaičių iš 193 pasaulio valstybių. Tais pačiais metais maždaug 5 % šalies gyventojų buvo daugiau kaip 65 metų amžiaus, o 35 % gyventojų buvo jaunesni nei 15 metų amžiaus. Šioje šalyje 2007 metais 103 vyrams teko 100 moterų. Pagal JT, metinis gyventojų skaičiaus augimas 2006–2007 m. buvo 1,5 %, numatomas gyventojų skaičius 2015 m. – 10 121 000.
Dominikos vyriausybė apskaičiavo, kad gyventojų tankumas 2007 m. buvo 192 gyv./km², o 63 % gyventojų gyvena miesto zonose. Pietų pakrančių lygumos ir Sibao slėnis yra tankiausiai apgyvendintos vietovės visoje šalyje. Sostinė, Santo Domingas, turėjo 3 014 000 gyventojų 2007 m. Kiti svarbūs miestai Santjago de los Kabaljerosas (pop. 756 098), La Romana (pop. 250 000), San Pedro de Makorisas, San Fransisko de Makorisas, Puerto Plata, La Vega. Pagal Jungtines Tautas, miestų gyventojų skaičiaus augimas 2000–2005 m. buvo 2,3 %.
Etninė sudėtis
Right|250px|thumb|Dominikos Respublikos mergina karnavale, su [[tainai|tainų drabužiais ir makiažu (2005)]]
Etninėje Dominikos Respublikos gyventojų rasinėje sudėtyje yra apie 16 % baltaodžių, 73 % mišrios rasės žmonių bei apie 11 % juodaodžių. Mišrūs šalies gyventojai yra didelis susimaišiusių baltųjų ir juodaodžių, bei mažesne dalimi tainų rasių palikimas. Pagal publikuotus 2010 metais tyrimus, nustatyta, kad 70 % Dominikos Respublikos gyventojų turi afrikiečių ir 15 % tainų genus. Taip pat šalyje yra didelė haitiečių mažuma bei mažesnė, bet taip pat reikšminga rytų azijiečių (daugiausia etninių kinų ir japonų) mažumos. Kitas etnines grupes šalyje sudaro iš Artimųjų Rytų ir Europos kilę žmonės (daugiausia libaniečiai, palestiniečiai ir Sirijos imigrantų palikuonys), ispanai, Vokietijos žydai, sefardai žydai, vokiečiai, italai, Šveicarijos išeiviai, portugalai, britai, olandai, danai, vengrai, prancūzai, airiai, korsikiečiai bei amerikiečiai.
Religijos
Dominikos Respublikoje yra 95,2 % krikščionių, įskaitant 88,6 % katalikų ir 4,2 % protestantų. Naujausia, bet nedidelio masto imigracija ir prozelitizmas (pastangos atversti į kitą religiją), atnešė į šalį kitų religijų. Šiuo metu 2,2 % visų Dominikos respublikos gyventojų yra spiritistai, 0,1 % – budistai, 0,1 % – Bahajų tikėjimo, 0,02 % – musulmonai, 0,01 % – judėjai ir 0,1 % – Kinijos liaudies religijų atstovai.
Tauta turi du šventus globėjus: „Nuestra Señora de la Altagracia“ yra Dominikos tautos globėja ir „Nuestra Señora de las Mercedes“ yra Dominikos Respublikos globėja.
Katalikų bažnyčia pradėjo prarasti populiarumą XX a. pr., šalyje ėmė daugėti protestantų. Truchilijo valdymo laikais bažnyčiai taikytos represijos. Judaizmas atsirado Dominikos Respublikoje XX a. vid. Antrojo pasaulinio karo metu, grupė žydų, išsigelbėję nuo Vokietijos nacių, pabėgo į Dominikos Respubliką ir įkūrė Sosua miestą. Jis iki šiol liko žydų centru.
Švietimas
Pradinis mokymas yra oficialiai nemokamas ir privalomas vaikams nuo 5 iki 14 metų, tačiau tie, kurie gyvena izoliuotose vietovėse, turi ribotas galimybes gauti išsilavinimą. Pagrindinio ugdymo diplomas, vadinamas bachillerato (vidurinės mokyklos diplomas), yra įteikiamas, kai baigiama dvejų metų tarpinė mokykla ir ketverių metų vidurinis kursas. Palyginti nedaug moksleivių, gaunančių mažas pajamas, pavyksta pasiekti šį lygį, dėl finansinių sunkumų ir apribojimų dėl vietos. Dauguma turtingesnių moksleivių lanko privačias mokyklas, kurios dažnai yra remiamos religinių institucijų. Kai kurios viešos ir privačios profesinės mokyklose yra prieinamos, ypač žemės ūkio srities, tačiau jas taip pat pasiekia tik nedidelė dalis gyventojų.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Artūras Severinas Grosas
Artūras Severinas Grosas (slapyvardis Aleksandraitis, 1821 m. gegužės 15 d. Prancūzija – 1870 m. ties Gerosios Vilties kyšuliu) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, sukilėlių pulkininkas.
Herefordai
Herefordai Lietuvoje veisiami grynuoju veisimu ir naudojami kryžminimui su smulkesnėmis menkesnės veislinės vertės pieninėmis karvėmis bei telyčiomis. Jie priskiriami prie vidutinio intensyvumo gamybos veislių.
Šio tipo gyvuliai yra ilgesnių kojų, grubesnio skeleto, gana stambūs. Visų tipų Herefordų spalva žala, balta galva, baltas pagurklis, balta papilvė, balti kojų nagai ir balta uodegos šluotelė. Ragai lenkti į šonus ir žemyn. Populiariausiais laikomi vidutinio stambumo Herefordai. Svoris nujunkant (7-8 mėn.) 230–280 kg. Suaugusių svoris 700–1100 kg.
Artūras Severinas Grosas
Biografija
Žemalės (Mažeikių apskritis) dvarininkas. Rusijos imperijos kariuomenės atsargos rotmistras. Per 1861 m. valstiečių reformą buvo taikos tarpininkas. 1863 m. balandžio mėn. Telšių apskrities sukilėlių karinis viršininkas, skelbė sukilėlių manifestą Plateliuose, Plungėje, Tveruose, iš savo dvaro valstiečių suorganizavo būrį, Sedoje užpuolė policijos būstinę, paštą ir valsčiaus valdybą. Kartu su B. Dluskio būriu 1863 m. birželio 22 d. kovėsi prie Papilės. 1863–1864 m. žiemą slapstėsi Žemaitijos miškuose, iš ten per Liepoją pasitraukė į užsienį. Gyveno Anglijoje, Prancūzijoje. Dalyvavo geografinėse ekspedicijose po Afriką. Žuvo sudužus laivui.
Arachnė
Graikų mitologijoje Arachnė  – moteris metusi iššūkį deivei Atėnei.
Arachnė gyrėsi esanti geriausia audėja, geresnė net už deivę Atėnę. Atėnė jai pasirodė apsimetusi sene ir liepė gailėtis dėl savo poelgio, bet ši vietoje to metė iššūkį pačiai Atėnei. Tada Atėnė priėmė iššūkį ir laimėjo varžybas. Arachnė slegiama kaltės ir apmaudo mėgino nusižudyti, bet Atėnė pavertė ją pirmuoju voru.
Žodis „arachnidai“ reiškiantis vorus kilo nuo jos vardo, kaip ir žodis reiškiantis vorų baimę „arachnofobija“. 282px|left|thumb|
Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio parapija
Istorija
Parapija įkurta 1866 metais. 1873 m. parapijoje buvo 439, 1937 m. – 386, 1941 – 296, 1946 m. – 450 tikinčiųjų, 1957 m. – 120 1947 m. sovietai parapiją oficialiai įregistravo. Nuo 1963 m. išvykus šventikui parapija buvo panaikinta, tačiau vėl atkurta XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje.
Landžiai (Šalčininkai)
Landžiai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Turgelių.
Raudonasis ponso
Raudonasis ponso, maisto raudonasis 7, ponso 4R, košenilio raudonasis A – sintetinis vandenyje tirpus maisto dažiklis, suteikiantis raudoną spalvą. Naudojamas kepiniuose, mėsos bei pieno produktuose, gėrimuose ir kitokiuose maisto gaminiuose. Europoje žymimas kaip maisto priedas E124. Draudžiamas naudoti maisto pramonėje JAV ir Kanadoje.
Europos maisto saugos tarnyba 2009 m. iš naujo peržiūrėjo su raudonojo ponso poveikiu sveikatai susijusius tyrimus ir liko prie ankstesnės nuomonės, kad dažiklis yra saugus, tačiau sumažino priimtiną per parą su maistu gaunama normą nuo 4 iki 0,7 mg vienam kūno masės kg. VMVT skelbia, kad maisto produkte esant raudonojo ponso, etiketėje privalomas papildomas užrašas „gali neigiamai paveikti vaikų aktyvumą ir dėmesį.“
Saturnas (reikšmės)
Saturnas gali reikšti:
Susiję terminai:
Helsingør IF
Helsingioro IF – Danijos futbolo klubas iš Helsingioro.
Istorija
Klubas įkurtas 1899 m. spalio 5 d. Kartą iškovojo bronzos medalius.
2005 m. susijungė penki miesto futbolo klubai ir Helsingør IF nustojo gyvavęs.
Ričardas Doveika
Ričardas Doveika (g. 1974 m. rugpjūčio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos katalikų dvasininkas.
Biografija
1981–1989 m. mokėsi Vilniaus Senvagės vidurinėje mokykloje, 1989–1992 m. Vilniaus prekybos ir verslo mokykloje, įgijo virėjo specialybę. 1992–1997 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete ir Tarpdiacezinėje Kauno kunigų seminarijoje, 1999–2001 m. studijavo Romos Popiežiškajame Laterano universitete, įgijo teologijos licencijato laipsnį (2001 m.).
1998–1999 m. Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio parapijos vikaras, 2002–2010 m. Vilniaus arkikatedros administratorius, 2006–2008 m. Vilniaus arkivyskupijos kancleris. Nuo 2008 m. Vyskupų Konferencijos pasekretorius. Nuo 2010 m. iki 2014 m. Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčios rektorius. Nuo 2014 m. Pilaitės Šv. Juozapo parapijos klebonas.
Yra M. Valančiaus blaivystės premijos laureatas. Dalyvauja Lietuvos savanorių centro veikloje, yra Vilniaus klubo bičiulis bei LVK šeimos tarybos narys.
2011 m. pagarsėjo skandalingais prieš homoseksualius asmenis nukreiptais pasisakymais.
Inicijavo naujos bažnyčios statybą. 2016 m. kovo 19-ąją, minint šv. Juozapo iškilmę, Pilaitėje buvo pašventintas kertinis naujos Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčios akmuo.
Visuomeninių ir labdaros projektų dalyvis. 2015–2018 m. dalyvavo UNICEF tarptautinėse misijose Svazilande ir Malavyje. Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių įvairiais religijos klausimais.
2021 m. išleista žurnalistės Laimos Lavastes pokalbių su dvasininku knyga „Kunigas Ričardas“. Knygoje gausu nuotraukų iš R. Doveikos asmeninio archyvo.
Melagiškė
Melagiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Batakių geležinkelio stoties. Yra biblioteka.
Angers SCO
Anžė SCO – Prancūzijos futbolo klubas iš Anžė miesto. Klubas žaidžia Ligue 1, aukščiausiame Prancūzijos futbolo divizione. Angers SCO į lygą pateko 2015 m., po 21 metų pertraukos.
Andrius Kuprevičius
Andrius Kuprevičius (1921 m. rugsėjo 30 d. Poltavoje, Ukraina – 1997 m. vasario 27 d. Klyvlende, JAV) – garsus pianistas, keletą metų vadovavęs ir chorui.
Biografija
Motina Marija Kuprevičienė – pedagogė pianistė, baigusi Maskvos valstybinę konservatoriją, nuo 1921 m. gyveno Kaune ir įsteigė muzikos studiją. Todėl ir Andrius pirmąsias muzikos žinias gavo iš motinos – mokėsi griežti smuiku ir skambinti fortepijonu. Vėliau mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje, o 1933–1939 m. – Kauno konservatorijoje pas prof Lidiją Dauguvietytę-Malko ir prof. Vladimirą Ružickį studijavo fortepijoną.
Baigęs studijas, kaip solistas ir su simfoniniu orkestru koncertavo Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. 1940 m. pradėjo dėstyti fortepijoną Vilniaus muzikos mokykloje, 1941–1942 m. buvo Kauno radiofono muzikos skyriaus redaktorius.
Gavęs stipendiją, 1942 m. pabaigoje išvyko studijuoti į Berlyną pas prof. W. Horbowskj, paskui studijas tęsė Čekoslovakijoje ir Austrijoje, kur koncertavo drauge su M. K. Čiurlionio meno ansambliu. Grįžęs į Lietuvą, vėl daug koncertavo Kaune, Vilniuje ir kitur. 1944 m. pasitraukė į Vakarus.
1948 m. atvykęs į Argentiną, aktyviai įsitraukė į muzikinę veiklą: įkūrė savo muzikos studiją, mokytojavo ir koncertavo Pietų Amerikos miestuose, dalyvavo Lietuvių bendruomenės kultūriniame gyvenime. 1951–1953 m. vadovavo Buenos Airių „Dainos“ chorui, su kuriuo nemažai koncertavo lietuvių kolonijose, su daina ir tautiniais šokiais supažindindamas ir argentiniečius.
Atvykęs į JAV, 1954 m. pradėjo dėstyti fortepijoną Music School Settlement Klyvlende, buvo fortepijono fakulteto dekanas (1968–1978 m.). Nuo 1971 m. – Cleveland State University Muzikos fakulteto Assistant Professor, nuo 1975 m. – Associate Professor, nuo 1978 m. – tikrasis profesorius, o vėliau – profesorius emeritas. Vadovavo ir fortepijono katedrai.
Be pedagoginio darbo, daug koncertavo JAV, Kanadoje ir Pietų Amerikoje. Be daugelio pasaulio kompozitorių kūrinių, nuolat populiarino ir lietuvių kompozitorių muziką. Kanadoje su seserimi Elena Kuprevičiūte-Bergen, garsia smuikininke virtuoze, į plokštelę įgrojo Broniaus Budriūno „Raudą“, o 1980 m. išleido savo įgrotų kūrinių plokštelę.
A. Kuprevičius, šalia tiesioginių pareigų, dirbo daug kitokių darbų, rengė fortepijono meistriškumo kursus, dalyvavo konkursų žiuri darbe, skaitė paskaitas, domėjosi menais, medicina, sportu, gamta ir politika. Buvo apdovanotas JAV Lietuvių bendruomenės Kultūros premija. Minimas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik“ ir kituose žinynuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Lanka (reikšmės)
Lanka vadinama:
Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos parapija
Istorija
Parapija įkurta 1865 metais. 1875 m. parapijoje buvo 417 tikinčiųjų, 1937 m. 613 tikinčiųjų, 1946 m. – 285. 1947 metais sovietų valdžia oficialiai įregistravo parapiją.
Stungaičiai
Stungaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Šiauduvos. Kaimo vakaruose išteka Dulkupis, rytuose – Jėrubynas. Į pietus nuo kaimo susikerta ir magistralė.
miniatiūra|250px|left|Ūkis
Islandijos futbolo varžybos 1918 m.
Islandijos futbolo varžybos 1918 m.
Budrikai (Klaipėda)
Budrikai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gindulių, prie kelio, susiliejęs su Švepeliais. Plečiasi nausėdijos.
Sergejus Larinas
Biografija
Žmona Lilija Deksnytė. 1978 m. baigė Gorkio pedagogikos institutą, 1984 m. – Lietuvos konservatorijos V. Noreikos dainavimo klasę.
1981–1989 m. dainavo Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre, nuo 1989 m. Bratislavos nacionalinio operos teatro solistas. Nuo 1991 m. dainavo Milano „La Scala“, Londono „Covent Garden“, Niujorko „Metropolitan Opera“, Paryžiaus Bastilijos nacionalinėje operoje, Buenos Airių ir kitų didžiuosiuose Europos ir Amerikos teatruose. Nuo 1999 m. kasmet gastroliavo Lietuvoje. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Žymus kamerinės muzikos ir stambios formos vokalinių instrumentinių kūrinių atlikėjas.
Avilys
thumb|right|240px|Senovės bitininkas – bartninkas – ruošiasi kopinėti drevinį avilį. (Senovės Lenkijos enciklopedija) thumb|240px|Senoviniai kelminiai lietuvių aviliai [[Stripeikiai (Ignalina)|Stripeikių bitininkystės muziejuje]] thumb|240px|Kelminis avilys. [[Senovinės dzūkų bitininkystės muziejus|Drevinės bitininkystės pažintinis takas, Musteikos apylinkės]]
Fosforiit Tallinn
Fosforiit Tallinn apie 1990 metus vadinosi du Estijos futbolo klubai:
Avilys
Avilys – įrenginys bičių šeimai, kartais dviem ar daugiau šeimų laikyti. Bitidės aviliais nelaikomos.
Aviliai yra kelminiai ir rėminiai. Kelminių dabar retai pasitaiko. Šiuo metu populiarūs – rėminiai.
Rėminiai aviliai
Juose bitės korius siuva įstatomuose rėmuose. Rėminis avilys sudarytas iš lizdo, skarda dengto stogo su vėdinimo angomis ir pastovo. Virš lizdo gali būti uždedami 1-2 grąžtai (8-10 cm aukščio rėmai) – meduvės. Lizdo apačioje padaroma laka. Aviliai dažomi bičių geriausiai skiriamomis spalvomis – balta, mėlyna, geltona.
Rėminiai aviliai gali būti aukštarėmiai arba žemarėmiai:
Rūšys pagal lizdų plėtimą
Pagal lizdų plėtimą rėminiai gali būti gulstiniai, statiniai ir mišriai plečiami:
Rūšys pagal sienų storį
Pagal sienų storį aviliai gali būti šiltieji, pusšilčiai ir šaltieji:
Rūšys pagal panaudojimą
Europoje (ir Lietuvoje) nuo XX a pabaigos ėmė plisti bedugniai aviliai. Vietoj dugno yra dvigubas metalinis ir plastikinis tinklas su 2×2 mm skylutėmis.
Lietuvoje
Lietuvoje naudoti kelminiai, šiaudiniai ir rėminiai aviliai:
Turino derbis
Turino derbis (it. Derby della Mole) – vietinis Italijos futbolo susitikimas tarp Turino miesto komandų – Torino FC ir Juventus FC. Pirmasis šių komandų derbis įvyko 1906 m. ir daugiausiai rungtynių sužaista Serie A ir Italijos taurės varžybose. Pavadinimas Derby della Mole duotas nuo vieno iš pagrindinių pastatų mieste Mole Antonelliana – 167,5 metrų aukščio pastato, nacionalinio kino muziejaus. Manoma, kad šis pastatas yra aukščiausias muziejus pasaulyje.
Tai yra pirmasis Italijos futbolo klubų derbis istorijoje ir seniausios futbolo rungtynės tarp vieno miesto komandų.
2008–2009 m. sezone šios ekipos sužaidė paskutines rungtynes, kai jos abi dalinosi vienu stadionu. Po šio sezono Torino klubas buvo pažemintas į Serie B, o Juventus 2011 m. persikėlė į naująjį stadioną. 2012–2013 m. sezone šios ekipos vėl susitiks tarpusavyje, nes Torino FC grįžo į Serie A.
Iš 244 Turino derbių 107 pergales šventė Juventus, 73 – Torino.
Statistika
2020 m. gruodžio 5 d.
MS Jūrų laisvė
Freedom of the Seas (Jūrų laisvė) – vienas iš didžiausių pasaulyje kruizinis laivas pagal vandentalpą ir pervežamų keleivių kiekį, priklausantis kompanijai „Royal Caribbean International“. Laivas gali sutalpinti 4370 keleivių, kuriuos aptarnaus 1300 žmonių laivo įgula. Šis ir jam giminingi laivai išlaikė didžiausių kada nors pastatytų keleivinių laivų titulą iki 2009 m., kai į vandenį buvo nuleisti „Genesis“ klasės laivai, taip pat priklausantys „Royal Caribbean International“.
Robert De Niro
Robertas De Niras (g. 1943 m. rugpjūčio 17 d. Manhatane) – JAV aktorius, režisierius ir prodiuseris. Pirmuosius svarbius vaidmenis atliko 1973 m. filmuose „Bang the Drum Slowly“ ir Martino Skorsezės „Mean Streets“. Po pastarojo filmo prasidėjo ilgai trukusi De Niro ir Skorsezės partnerystė. 1974 m. jis atliko jauno Vito Korleonės vaidmenį, pelniusį jam Oskaro apdovanojimą, filme „Krikštatėvis II“.
1980 m. už pagrindinį vaidmenį Martino Skorsezės filme „Įsiutęs bulius“ jam buvo įteiktas dar vienas Oskaro apdovanojimas. Taip pat Oskaro apdovanojimams jis buvo nominuotas už vaidmenis filmuose „Taksi vairuotojas“ (1976 m.), „Elnių medžiotojas“ (1978 m.), „Prabudimai“ (1990 m.) ir „Baimės iškyšulys“ (1991 m.). 1990 m. už Džimio Konvėjaus vaidmenį M. Skorsezės filme „Geri vyrukai“ buvo nominuotas BAFTA apdovanojimui.
Vienas geriausių visų laikų aktorių, šešis kartus nominuotas Auksinio gaublio apdovanojimui už vaidmenis filmuose „Niujorkas, Niujorkas“ (1977 m.), „Bėgimas naktį“ (1988 m.), „Sutrikęs gangsteris“ (1999 m.) ir „Paskutinis jaunikio išbandymas“ (2000 m.). De Niras režisavo „Bronkso istorijos“ (1993 m.) ir „Patikimas piemuo“ (2006 m.). Už nuopelnus kine jis buvo pagerbtas „AFI Life Achievement Award“ ir Auksinio gaublio Cecil B. DeMille apdovanojimais.
Biografija
thumb|left|185px|De Niras 1988 m. Gimė Grinvič Vilidže, Niujorke, tapytojos ir poetės Virdžinijos Holton Admiral (Virginia Holton Admiral) ir abstrakčiojo ekspresionizmo tapytojo bei skulptoriaus Roberto De Niro vyresniojo šeimoje. Tėvas buvo italų ir airių kilmės, o motina anglų, vokiečių, prancūzų ir olandų.
Jo tėvai išsiskyrė, kai jam buvo treji. De Niras augo pas motiną Manhatano Mažosios Italijos rajone. Tėvas taip pat buvo apsistojęs netoliese, todėl jiedu dažnai matydavosi. Iki šeštos klasės De Niras mokėsi PS 41 valstybinėje pagrindinėje mokykloje, vėliau perėjo į privačią Elizabetės Irving vidurinę mokyklą, kur mokėsi 7-oje ir 8-oje klasėse. Buvo pakviestas į Muzikos ir menų vidurinę mokyklą mokytis devintoje klasėje, bet lankė neilgai ir perėjo į kitą mokyklą. Pravardę „Bobby Milk“ gavo dėl blyškaus veido. Nuo pat vaikystės buvo gabus ir mėgo vaidybą bei kino filmus, todėl būdamas šešiolikos metė mokslus ir ėmė siekti aktoriaus karjeros.
Aktoriaus karjera
Pirmąjį vaidmenį suvaidino 1963 m. Brajano De Palmos (Brian De Palma) filme „The Wedding Party“. Tačiau filmas kino ekranuose pasirodė tik 1969 m. Vėliau nusifilmavo Rodžerio Kormano (Roger Corman) „Bloody Mama“ (1970 m.). Pripažinimo sulaukė po mirštančio MLB lygos beisbolo žaidėjo vaidmens filme „Bang the Drum Slowly“ (1973 m.). Tais pačiais metais pradėjo bendradarbiauti su Martinu Skorseze, kurio filme „Mean Streets“ (1973 m.) suvaidino smulkų sukčių Džonį Bojų. 1974 m. gavo jauno Vito Korleonės vaidmenį Fransio Fordo Kopolos filme „Krikštatėvis II“. Režisierius prisiminė ankstesnes De Niro perklausas dėl Sonio Korleonės, Maiklo Korleonės, Karlo Rizio ir Polio Gato vaidmenų pirmojoje „Krikštatėvio“ dalyje. Šis vaidmuo jam pelnė jo pirmąjį Oskaro apdovanojimą geriausio antro plano aktoriaus vaidmenyje. Apdovanojimą atsiėmė Kopola, nes tuo metu De Niras negalėjo dalyvauti teikimų ceremonijoje. Jis tapo pirmuoju aktoriumi, laimėjusiu Oskarą, už veikėjo, daugiausia kalbančio svetima kalba, vaidmenį. Šiuo atveju tai buvo siciliečių tarmė (jis taip pat pasakė keletą eilučių ir anglų k.). Be to, De Niras ir Marlonas Brando, suvaidinęs vyresnįjį Vitą Korloeonę, yra vieninteliai aktoriai, pelnę Oskarą už to paties fiktyvaus veikėjo vaidmenį. Jiedu kartu vaidino tik vienintelį kartą, filme „Atlygis“ (2001 m.).
Ypač svarbus vaidmuo jo karjeroje buvo filme „Taksi vairuotojas“, kuriame jis suvaidino nemigos kankinamą taksistą. Jo veikėjo Traviso Biklo monologas „Tu su manim šneki?“ (You talkin' to me?), kurį jis gerokai improvizavo, iškėlė De Niro kaip aktoriaus vaidybos sugebėjimus į meistriškumo aukštumas. Šis vaidmuo jam pelnė pirmąją Oskaro nominaciją už pagrindinio aktoriaus vaidmenį, o frazė tapo populiariosios kultūros ikona. 2005 m. JAV filmų institutas šimtmečio filmų posakių 100-uke šią frazę išrinko kaip 10 geriausia.
1976 m. kartu su Žeraru Depardjė ir Donaldu Saterlandu nusifilmavo Bernardo Bertolučio biografinėje dramoje „1900-ieji“, kurioje jie vaidino draugus nuo vaikystės, atsidūrusius skirtingose visuomenės hierarchijos barikadų pusėse. 1978 m. De Niras vaidino Maiklą Vronskį Vietnamo karo tematikos filme „Elnių medžiotojas“, už kurį buvo nominuotas Oskarui geriausio pirmo plano aktoriaus kategorijoje.
thumb|right|195px|2011 m. [[Kanų kino festivalis|Kanų kino festivalyje]] Baimindamasis tipiškų gangsterių vaidmenų etiketės, De Niras ėmė plėsti vaidmenų ratą, pasirinkdamas atsitiktinius vaidmenis tuomet populiariose aštuntojo dešimtmečio komedijose, kaip kad „Brazilija“ (1985 m.), veiksmo komedija „Bėgimas naktį“ (1988 m.) ir kitose. 1995 m. kartu su aktoriumi ir geru draugu Alu Pačino filmavosi Maiklo Mano filme „Karštis“. Jųdviejų duetas sukėlė didžiulį fanų susidomėjimą, nes abu nuo karjeros pradžios buvo nuolat lyginami. Iki tol jie abu filmavosi antrojoje „Krištatėvio“ dalyje, bet nebuvo susidūrę tame pačiame plane. Vėliau jiedu kartu dar kartą nusifilmavo kriminaliniame trileryje „Teisė žudyti“ (2008 m.).
Režisūra
2006 m. jis režisavo „Patikimas piemuo“ (2006 m.), kuriame vaidino Metas Deimonas ir Andželina Džoli. Filme pasakojama apie CŽV kilmę, M. Deimonas suvaidino vieną iš svarbiausių Antrojo pasaulinio ir Šaltojo karų kontržvalgybos agentą. Pats De Niras atliko nežymų generolo Bilo Salivano vaidmenį. Dėl per didelio užimtumo jam vėl teko atsisakyti vaidmens, šįkart tai buvo policijos kapitono vaidmuo Skorsezės filme „Infiltruoti“. Vaidmuo atiteko Martinui Šynui.
Vaidybos stilius
Aktorius ne kartą susilaukė pagyrimo už atsidavimą vaidmenims. Jis priaugo 27 kg ir išmoko boksuotis Džeiko LaMotos vaidmeniui filme „Įsiutęs bulius“; vaidmeniui „Baimės iškyšulyje“ specialiai susigadino dantis; dėl vaidmens „Krikštatėvyje“ gyveno Sicilijoje; kelias savaites dirbo taksi vairuotoju (filmui „Taksi vairuotojas“) ; išmoko groti saksofonu (filmui „Niujorkas, Niujorkas“). Vėl priaugo svorio Al Kaponės vaidmeniui filme „Neliečiamieji“ (1987 m.).
Asmeninis gyvenimas
thumb|right|De Niras su žmona Grace Hightower 2012 m. Niujorko Tribekos kino festivalyje Robertas De Niras su pirmąja žmona Diana Abot (Diahnne Abbott) turi sūnų Rafaelį, buvusį aktorių, dabar dirbantį su nekilnojamuoju turtu. De Niras įsivaikino Abot dukrą Dreną. De Niras taip pat turi dvynius sūnus, Džiulijaną Henrį ir Aroną Kendriką, iš ilgametės draugystės su buvusiu modeliu Touki Smit (Toukie Smith). Juos 1995 m. pagimdė pakaitinė motina. 1997 m. jis vedė savo antrąją žmoną Greisę Haitauver (Grace Hightower). Jų sūnus Eliotas gimė 1998 m. Pora išsiskyrė 1999 m., tačiau skyrybos niekada nebuvo užbaigtos ir 2004 m. jiedu atnaujino santuokos įžadus. 2011 m. pakaitinė motina jiems pagimdė dukrą Helen Greisę.
2004 m. Venecijos kino festivalio metu jam norėta suteikti Italijos pilietybę, tačiau tam pasipriešino italų kilmės amerikiečių bendruomenė „Sons of Italy“. Esą vaidindamas italų gangsterių vaidmenis, De Niras suteršė italų įvaizdį. Vis dėlto nesutarimams išsisprendus, 2006 m. Romos kino festivalio uždarymo metu jam buvo suteikta Italijos pilietybė.
Maišiagalos seniūnija
Maišiagalos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Geografija
Seniūnija ribojasi su Dūkštų, Avižienių, Riešės, Paberžės seniūnijomis, jos plotas siekia 10 085 ha.
Istorija
Seniūnija minima dar XVIII a.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Ąžuolinė miegapelė
thumb|left|200px|Ąžuolinė miegapelė (Eliomys quercinus) thumb|left|200px|Ąžuolinė miegapelė (Eliomys quercinus)
Paplitimas pasaulyje
Savaime paplitusios didelėje Europos dalyje. Jų didžiausios populiacijos gyvena jos pietvakariuose – Pirėnų pusiasalyje, Prancūzijoje, Italijoje, pietų Vokietijoje. Kitose Europos dalyse iki Uralo kalnų jų populiacijos retos, aptinkamos fragmentiškai.
Paplitimas Lietuvoje
Žinoma tik viena radimvietė Varėnos rajono Perlojos girininkijoje, kur šios miegapelės stebėtos 1957–1959 metais. Tuomet jos buvo įsikūrusios paukščiams iškeltuose inkiluose. Dabar manoma kad Lietuvoje ši rūšis išnykusi. Nuo 1989 iki 2019 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 0(Ex) kategoriją.
Buveinė
Gyvena lapuočių miškuose, senuose soduose, parkuose. Ypač mėgsta miškingas vietoves su uolėtu ar akmenuotu reljefu. Gūžtos būna drevėse, uoksuose, paukščių inkiluose, kartais įsikuria kitų žvėriukų urvuose.
Elgsena
Aktyvi naktį ir sutemose, o dieną miega uokse, inkile arba lizde. Lyginant su kitų rūšių miegapelėmis, ji dažniau nusileidžia iš medžių ir bėgioja žeme. Suaugusios ąžuolinės miegapelės sėslios, turi savo individualias teritorijas. Prieš žiemą užmiega ir miegas trunka iki 7 mėnesių.
Veisimosi sezonas trunka nuo gegužės iki spalio. Nėštumas trunka 22–28 dienas. Veda 2–7, bet dažniausiai 3–5 aklus ir plikus jauniklius. Jaunikliai praregi po 18–21 dienos, bet maitinami iki vieno mėnesio. Savarankiškai gyventi pradeda po dviejų mėnesių. Lytiškai subręsta kitais metais. Šiauriniame areale į metus veda vieną, pietiniame ir pietvakariniame arealuose dvi vadas.
Mityba
Visaėdės. Minta stambesniais vabzdžiais – žiogais, vabalais. Taip pat sraigėmis, paukščių kiaušiniais ir jų jaunikliais, smulkiais graužikais, vorais, uogomis, vaisiais, riešutais, ypač ąžuolų gilėmis ir bukų riešutais. Tarp nubudusių iš žiemos miego, kartais tarp jų pasitaiko kanibalizmas.
Amžius
Gyvena iki 5 metų.
Islandijos futbolo varžybos 1919 m.
Islandijos futbolo varžybos 1919 m.
Šukolai
Šukolai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Šiauduvos.
Budrikai (Šilutė)
Budrikai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Žemaičių Naumiesčio, tarp plento ir Šelmens upelio.
Mnogooziornas
Mnogooziornas – gyvenvietė apie 35 km į pietvakarius nuo Troickojės, Troickojės rajonas, Altajaus kraštas, Rusija.
Lietuviai
1941 m. rugpjūčio mėn. į Mnogooziorną ištremta 150–200 Lietuvos gyventojų lietuvių ir kelios žydų šeimos. Tremtiniai kirto mišką, rinko sakus, dirbo Mnogooziorno pabėgių įmonėje. 1941 m. žiemą daug jų mirė nuo bado ir šalčio. 1943 m. apie 30 žmonių buvo paimta į vadinamąją darbo armiją, išvežti dirbti į kitas TSRS vietas, taip pat išgabenta į Jakutijos šiaurę prie Laptevų jūros, perkelta į kitas Altajaus krašto gyvenvietes. 1944–1945 m. grupė lietuvių jaunuolių leido rankraštinį žurnalo „Tėvynės ilgesys“ (išėjo 7 numeriai). 1948 m. gyvenvietėje buvo likę apie 50 lietuvių.
Mnogooziorno kapinėse palaidota apie 20 lietuvių, tarp jų – generolo S. Raštikio tėvai. Iki 1992 m. daugumos tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.
Fulbių imperija
Fulbių imperija – grupė valstybių, sukurtų fulbių tautos XVIII–XIX a. vakarinėje Sahelio dalyje (dabartinės valstybės: Senegalas, Mauritanija, Gvinėja, Malis, Nigeris, Nigerija, Kamerūnas). Artimai susijusi su Fulbių džihadu. Dažnai terminas „Fulbių imperija“ žymi svarbiausią fulbių valstybę – Sokoto kalifatą, bet šiame straipsnyje aptariamos ir kitos valstybės.
Fulbių migracija
Fulbiai buvo pusiau klajoklinė tauta, kilusi Sahelio vakariausiose dalyse (dab. Senegalo teritorijoje), iš kur jie XVI a. migravo tolyn į rytus, iki pat Čado ežero. Jie apsigyveno tarp kitų tautų (hausų, mandingų ir kitų), ir neretai buvo jų diskriminuojamos.
MacOS
macOS (anksčiau Mac OS X, OS X) – operacinė sistema (OS), skirta „Apple“ bendrovės gaminamiems kompiuteriams, vadinamiems „Macintosh“ („Mac“). Tai vieninteliai kompiuteriai, kuriuose naudojama ši operacinė sistema, nors sistemos branduolys – „Darwin“ dirba ir kitokių architektūrų mašinose (pvz., i386).
Fulbių imperija
Futa Džalonas
Pirmoji žymi fulbių džihado valstybė buvo Futa Džalonas, susikūrusi dab. Gvinėjos aukštumose. Jos pradžia buvo 1735 m., kuomet musulmonai fulbiai sukilo prieš vietos valdžią ir nemusulmonus, siekdami sugrąžinti tikrąjį islamo tikėjimą. Taip buvo įkurta uždara religinė valstybė su sostine Timbo, valdoma valdovų, tituluojamų almaami.
MacOS
„Mac OS X“ išleista 2001 m., kai „Apple“, nusipirkusi „NeXT“ įmonę, jos gamintų „NextStep“ ir „OpenStep“ sistemų pagrindu sukūrė iš principo naują operacinę sistemą savo kompiuteriams. Ši operacinė sistema pakeitė ankstesnes „Mac“ operacines sistemas (9-os ir ankstesnių versijų „Classic Mac OS“). „Mac OS X“ sukurta UNIX, visų pirma – „FreeBSD“ pagrindu. Grafinė aplinka sukurta, remiantis „PostScript“ ir „OpenStep“. „Mac OS X“ yra daugiafunkcė OS, kitaip tariant, palaiko daugelio programų ir vartotojų bendrą darbą, tinka ir asmeniniams kompiuteriams, ir darbo stotims, ir serveriams.
Fulbių imperija
Futa Džalonas
1776 m. Futa Džalono pavyzdys paveikė kitą Fulbių valstybę – Denankę Senegalo slėnyje. Joje įvykdytas perversmas, įvykdytos islamo reformos ir valstybė pakeitė pavadinimą į Futa Toro. Joje valdymas buvo suorganizuotas Futa Džalono pavyzdžiu.
Elžbieta Vitelsbach
thumb|left|100px|Elžbietos [[monograma]]
Fulbių imperija
Futa Džalonas
Futa Džalonas egzistavo iki pat 1898 m., kuomet atiteko Prancūzijai.
Elžbieta Vitelsbach
Elžbieta Vitelsbach (gimė 1837 m. gruodžio 24 d. Miunchene, mirė 1898 m. rugsėjo 10 d.) – Austrijos imperatorienė.
Fulbių imperija
Sokoto kalifatas
thumb|350px|right|Fulbių imperijos. Spalvoti plotai žymi vakarinio Sahelio valstybes iki XIX a., o apskritimai – atskirų imperijų įtakos sritis XIX a. thumb|350px|right|Sokoto kalifato centrinė dalis. Sokoto kalifatą sukūrė fulbiai, gyvenę Hausų valstybėse. Jų lyderis Usman dan Fodio gyveno vienoje Hausų valstybėje – Gobire. Tuo metu ši valstybė su sostine Alkalava buvo valdoma despotiškų valdovų. Usman dan Fodio įgijo valdovo palankumą ir įkūrė religinę bendruomenę. Kuomet naujas valdovas Junfa 1801 m. išvijo šią bendruomenę, prasidėjo masinis sukilimas.
Elžbieta Vitelsbach
Biografija
Elžbieta – antroji Bavarijos hercogo Maksimiliano duktė. 1854 m. ištekėjo už Austrijos imperatoriaus – Prano Juozapo I. Imperatorienė „Sisi“ buvo laikoma viena gražiausių Europos aristokračių. Ją labai mėgo liaudis. Santuokoje su Austrijos monarchu pagimdė tris dukteris ir sosto paveldėtoją Rudolfą. Imperatorienė laikyta labai ekscentriška; ji neįstengė priprasti prie ispaniško ir habsburgiško dvaro ceremonijų. Ji buvo liberalių politinių pažiūrų, pasisakė už kompromisą su Vengrija. 1867 m. Elžbieta karūnuota Vengrijos karaliene. Sosto įpėdinio savižudybė 1889 m. dar labiau ją nutolino nuo Vienos dvaro. Paskutiniaisiais savo gyvenimo metais Elžbieta beveik nuolat keliavo. Ženevoje ją nužudė italų anarchistas Lučenis.
Fulbių imperija
Sokoto kalifatas
Šio sukilimo metu fulbiai užkariavo milžiniškas teritorijas, sukurdami tikrą imperiją nuo dab. Burkina Faso iki Kamerūno. 1808 jie užėmė Alkalavą, o Junfa buvo nužudytas. Fulbiai pajungė visas hausų teritorijas, sugriovė Bornu sostinę (tačiau Bornu neokupavo). Piečiau fulbiai ekspansijos nebevykdė, mat jiems trukdė netinkamas klimatas ir nematytos ligos pietuose. Valdovai titulavosi amir al – mu´minin (arba lamido džulbe).
Elžbieta Vitelsbach
Šaltiniai
Ferial Kanbay – „1000 pasaulio įžymybių: enciklopedinis žinynas“ – 83 psl
Fulbių imperija
Sokoto kalifatas
1815 m. Usman dan Fodio mirus, jo sūnus pastatė naują miestą Sokotą (Gobiro valstybės teritorijoje), kuris tapo imperijos sostine. Nors kalifatas buvo didžiulis, tai buvo konfederacija, sudaryta iš daugybės smulkių valstybių – emyratų, – valdomų vietinių dinastijų ir mokančių duoklę Sokotui.
1901-03 m. visi šie emyratai kartu su Sokotu buvo prijungti prie Britų Šiaurės Nigerijos.
Vėlesnės valstybės
Sokoto kalifatas davė impulsą kitiems fulbių vadams kurti naujas imperijas, taip platinant fulbių džihadą. Neretai jos atsirasdavo Sokoto kalifato periferijose.
MacOS
Skirtingai nuo ankstesnių „Apple“ operacinių sistemų, „Mac OS X 10.4“ versija tapo suderinama su „Intel“ procesoriais. Ankstesnės operacinės sistemos versijos veikė tik „PowerPC“ procesorius turinčiuose kompiuteriuose. Mac OS pagrindu sukurtos iOS, tvOS, watchOS operacinės sistemos.
Sistemos architektūra
„Mac OS X“ yra linija iš dalies priklausančių, grafinių operacinių sistemų, išvystytų, pardavinėtų, ir parduotų „Apple“, iš kurių paskutinis – naudojamas visuose šiuo metu siunčiamose „Macintosh“ kompiuterių. „Mac OS X“ yra sudarytas iš originalaus „Classic Mac OS“, kuris buvo „Apple“ pirminė operacinė sistema nuo 1984 m. Skirtingai nuo jo pirmtako, „Mac OS X“ yra iš UNIX. Operacinė sistema rėmėsi technologija, kuri buvo išvystyta per antrą 1980-ųjų pusę, ir vystėsi iki tol, kol „Apple“ nupirko kompaniją 1997 m. pradžioje. Operacinė sistema buvo išleista 1999 m. kaip „Mac OS X Server 1.0“, su į darbalaukį orientuota versija („Mac OS X v10.0“) buvo išleista 2001 m. kovą. Nuo tada „Mac OS X“ buvo išleisti šeši skirtingi „kliento“ ir „serverio“ leidiniai, naujausias kūrinys „Mac OS X v10.6“, kuris iš pradžių buvo padarytas prieinamu. „Mac OS X“ buvo pavadintas didelių kačių garbei. Serverio leidinys, „Mac OS X Server“, yra architektūriškai identiškas jo staliniam dublikatui, bet paprastai būna „Apple Macintosh“ serverio aparatūros įrangos linijos. „Mac OS X Server“ apima darbo grupės, vadybos ir administracijos programinės įrangos įrankius, kurie aprūpina supaprastintą prieigą prie pagrindinių tinklo paslaugų, apimdamas paštą, perleidžia atstovą, „Sambos server“, LDAP serverį, srities vardo serverį, ir kitus.
Under a Blood Red Sky
Under a Blood Red Sky – airių roko grupės U2 live albumas, prodiusuotas Jimmy Iovine ir išleistas 1983 m. įrašų kompanijos Island Records. Albumas susideda iš grupės koncertinio turo „War“ metu įrašytų gyvų dainų Denveryje, Bostone ir Sankt Goarshausene.
2008 m. rugsėjo 29 d. grupė iš naujo perleido šį albumą.
Sabanalarga
Sabanalarga  – miestas Kolumbijoje, Atlantiko departamente, 144 km į šiaurės vakarus nuo Medeljino, 99 m aukštyje, prie Kaukos upės.
Miestas įkurtas 1620 m. Žemdirbystė (kava, pupelės, ryžiai), gyvulininkystė, kasyba. Maisto pramonė.
Islandijos futbolo varžybos 1920 m.
Islandijos futbolo varžybos 1920 m.
Vytautas Bačius
Vytautas Bačius (1932 m. balandžio 20 d. Paškonyse, Želvos valsčiuje – 2020 m. kovo 11 d. Vilniuje ) – Lietuvos filologas, televizijos žurnalistas.
Biografija
1952 m. baigė Ukmergės 2-ąją vidurinę mokyklą, 1957 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą.
1962–1976 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Paskutiniųjų žinių redakcijos korespondentas, vyresnysis redaktorius, „Dienos reportažų“ laidos organizatorius ir vedėjas. 1976–1981 m. Eltos ir TASS korespondentas, Eltos apžvalgininkas, 1981–1993 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Radijo propagandos redakcijos darbuotojas. Parengė ir vedė laidas „Ekonomikos komentarai“, „Studija“, „Vilnius ir vilniečiai“. 1993–1994 m. – UAB „Baltijos televizija“ redaktorius, nuo 1994 m. – TV3 (buv. Tele-3) žinių skyriaus reporteris, direktorius.
Raulinaitis
Raulinaitis:
Salaveitai
Salaveitai arba Jegorjevskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. Егорьевское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Salaveitai prūsiškos kilmės. 1395 m. minimi Saloweiten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1931 m. prijungti Didieji Ermininkai (Groß Hermeninken). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpusas
Australijos ir Naujosios Zelandijos Armijos Korpusas (ANZAK) buvo Pirmojo pasaulinio karo armijos korpusas, priklausęs Viduržemio ekspedicinėms pajėgoms, kurios buvo suformuotos 1915 m. Egipte ir dalyvavo Galipolio mūšyje. Generolas Viljamas Birdvudas vadovavo šiam korpusui, kurį sudarė kariai iš Pirmųjų Australijos imperatoriškųjų pajėgų bei 1-ųjų Naujosios Zelandijos ekspedicinių pajėgų. Korpusas buvo išformuotas 1916 m. iškart po Sąjungininkų pajėgų evakuacijos iš Galipolio pusiasalio ir I bei II ANZAK korpusų suformavimo.
Originali formacija
thumb|left|175px|Populiari ANZAK karių iliustracija po [[Galipolio kampanija|Galipolio kampanijos.]]
Planai suformuoti korpusą pradėti kurti jau 1914 m. lapkritį, kai pirmasis Australijos ir Naujosios Zelandijos karių kontingentas plaukė, kaip jie manė, į Europą. Vis dėlto buvo nuspręsta neperkelti Australijos ir Naujosios Zelandijos karių į atšiaurią anglišką žiemą, taigi jie buvo nukreipti į Egiptą treniruotis kovai Vakarų fronte Prancūzijoje. Britų karo sekretorius Horacijus Kitčeneris paskyrė generolą Viljamą Birdvudą, Britų Indijos kariuomenės karininką, vadovauti pajėgoms iš Australijos ir Naujosios Zelandijos. Birdvudas korpuso personalo darbuotojais paskyrė daugiausiai Britų Indijos kariuomenės karininkus. Birdvudas įvertinti korpuso į Kairą atvyko 1914 m. gruodžio 21 d.
Pradžioje korpusą sudarė dvi divizijos; Australijos divizija, sudaryta iš 1-osios, 2-osios ir 3-iosios Australijos pėstininkų brigadų bei Naujosios Zelandijos divizija, sudaryta iš Naujosios Zelandijos pėstininkų brigados, Naujosios Zelandijos raitų šaulių brigados, Australijos 1-osios lengvosios raitųjų brigados ir 4-osios Australijos pėstininkų brigados. 2-oji ir 3-oji Australijos lengvosios raitosios brigados buvo priskirtos tiesiog ANZAK korpusui, o ne kažkuriai divizijai.
Nepaisant korpuso pavadinimo tiesioginio ryšio su Australija ir Naująja Zelandija, ANZAK buvo sudarytas iš įvairių tautybių karių. Neskaitant daugybės Britanijos karininkų korpuse ir personale, ANZAK taip pat sudarė 7-oji Indijos kalnų artileristų brigada, Ceilono šaulių pajėgos, žydų legiono pajėgos, keturi batalionai iš Britanijos Karališkojo laivyno divizijos, Britanijos 13-oji divizija, viena brigada iš Britanijos 10-osios divizijos ir 29-oji Indijos pėstininkų brigada.
Antrasis pasaulinis karas
Antrojo pasaulinio karo metu Australijos I korpusas buvo perkeltas į Graikiją 1941 m. Kadangi 2-oji Naujosios Zelandijos divizija buvo pavaldi šiam korpusui (kaip ir graikų bei britų formacijos), balandį korpusas buvo oficialiai pervadintas į ANZAK. Graikijos mūšis baigėsi per kelias savaites ir korpusas paliko šalį balandžio 23-24 d., ANZAK pavadinimo oficialiai nebenaudodamas.
Druidas
thumb|Du druidai – reljefas Druidas (iš senovės 'išminčius, burtininkas') – keltų dvasininkas (žynys) Airijoje nuo III a. pr. m. e. ir Galijoje. Druidai sudarė uždarą luomą, turėjo didelės įtakos viešajam gyvenimui kaip dvasininkai, mokytojai, burtininkai, teisėjai ir gydytojai. Druidai buvo laikomi tarpininkais tarp žmonių ir dievų. Jų religija skelbė Apvaizdą, sielos nemarumą ir įtikimą, pitagorietišką sielų kilnojimąsi. Tamsioji jų religijos pusė – žmonių aukos. Druidai nyko romanizuojant Galiją, jų veiklą uždraudė imperatorius Klaudijus. Nepaisant to, druidai ilgai išliko liaudyje kaip burtininkai ir raganiai. Dar III a. Galijos burtininkės buvo vadinamos druidėmis.
Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpusas
Kiti kofliktai
Vietnamo karo metu dvi kuopos iš Karališkojo Naujosios Zelandijos pėstininkų pulko buvo integuoros į Karališkuosius Australijos pulko batalionus. Šie integruoti batalionai turėjo pridėtą priešdėlį ANZAK prie savo pavadinimų (pavyzdžiui, 4 RAR tapo 4RAR/NZ (ANZAC) batalionu).
Druidas
2010 m. Didžiojoje Britanijoje pripažintas oficialia religija. Druidizmas tapo pirmuoju pagonišku tikėjimu, kuriam suteiktas toks statusas. 2010 m. duomenimis JK buvo 350 druidais save vadinančių žmonių, kurie kiekvieną mėnesį mokėjo 10 svarų sterlingų narystės mokestį.
Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpusas
Kiti kofliktai
ANZAK Kovos Grupė yra veikianti Australijos ir Naujosios Zelandijos karių kovos grupė, dislokuota Rytų Timore. Ši kovos grupė buvo įkurta 2006 m. rugsėjį.
Lankakiemis
Lankakiemis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Vilūnų, šalia kelio.
Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapija
Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapija – viena iš Visagino stačiatikių dekanato parapijų, Raguvoje. Parapijai priklauso Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė.
Istorija
Parapija įkurta 1875 metais. 1914 m. parapijoje buvo 243 tikintieji. Po I pasaulinio karo cerkvė tapo Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvės filija. 1927 m. apylinkėse buvo 85 stačiatikiai. Tarybų valdžia cerkvę įregistravo tik 1959 metais, tuomet jai priklausė 25–35 tikintieji, šventikas kas mėnesį atvykdavo iš Panevėžio. 1963 m. vietos valdžia ketino parapiją naikinti, tačiau cerkvės neuždarė, nors pamaldos vyko nereguliariai, kartais net rečiau nei kasmet.
Game Boy Color
Game Boy Color − įmonės „Nintendo“ sukurta delninė žaidimų konsolė; Game Boy tęsinys. Jis yra šiek tiek storesnis ir ilgesnis už originalųjį Game Boy, taip pat turi spalvotą ekraną ir 8-bitų procesorių.
Techniniai duomenys
Sistema palaiko originaliojo Game Boy žaidimus, kurie atvaizduojami 4 spalvomis.
Milarepa
thumb|Milarepos skulptūra Milarepos Gompoje, Halambu slėnis, [[Nepalas.]] Milarepa (1052–1135) – vienas žymiausių Tibeto jogų ir poetų, vertėjo Marpos Lotsavos mokinys, Tibeto budizmo Kagju mokyklos kūrėjas.
Biografija
Labiausiai žinomi faktai apie Milarepos gyvenimą ateina iš populiarios romatizuotos Mi - la - rnam - thar biografijos, kurios autorius yra Gcang - smyon he - ru - ka rus - pa'i - rgyan - can (1452-1507). Šiame straipsnyje pateikiami biografiniai duomenys paremti būtent šiuo šaltiniu.
Gimė Tibete, Kya kaimelyje, pasiturinčioje šeimoje. Jam buvo duotas Mila Thöpaga (Thos - pa - dga') vardas, kuris reiškė „malonus klausyti”. Mirus Milarepos tėvui, šeimos turtai pateko į dėdės ir tetos rankas. Šie giminaičiai negailestingai elgėsi su Milarepa, jo motina ir seserimi. Prašomas motinos, Milarepa paliko namus ir išėjo mokytis magijos. Kai teta ir dėdė surengė puotą artėjančioms jų sūnaus vedyboms atšvęsti, keršydamas Milarepa kerų galia iššaukė milžinišką skorpioną, kuris sugriovė jų namus, užmušdamas 35 žmones; tačiau teta ir dėdė, manoma, išliko gyvi. Tai sukėlė didžiulį kaimo gyventojų rūstį ir jie pasiryžo sugauti Milarepą, tačiau jį išgelbėjimo motinos perspėjimas. Keršydamas Milarepa sukėlė audras, kurios sunaikino kaimiečių javų derlių.
Suprasdamas, kad jo kerštingas poelgis buvo neteisingas, Milarepa leidosi ieškoti lamos. Taip pateko pas vertėją Marpą, kuris pasirodė esąs griežtas ir reiklus mokytojas. Kad Marpa sutiktų mokyti Milarepą, šiam buvo duota užduotis pastatyti namą. Tačiau kiek namų Milarepa bepastatydavo, visus juos Marpa supeikdavo ir liepdavo nugriauti. Marpai vis nesutinkant MIlarepos imti į mokinius, šis nuėjo pas jo žmoną, kuri jo pasigailėjusi įteikė laišką - prašymą, su kuriuo Milarepa iškeliavo pas lamą Ngogdun Chudor mokytis meditacijos. Tačiau jam nepavyko pasistūmėti nė per žingsnį. Lama Ngogdun Chudor paaiškino, kad bergždžios pastangos siekti dvasinio augimo be guru Marpos pritarimo. Milarepa grįžo pas Marpą, ir po dvylikos metų stropios praktikos pasiekė Vadžradharą, visišką nušvitimą. Laikoma, kad Milarepa buvo pirmutinis, visišką nušvitimą pasiekęs per vieną gyvenimą.
Dvasinis gyvenimas
thumb|Vaizdas į Pelgyelingo Gompą nuo Milarepos urvo, Tibetas.