cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bangladešas
Tai aštunta didžiausia valstybė pagal gyventojų skaičių (165 mln. gyventojų, gyvenančių 147 570–148 460 km2 teritorijoje, t. y., vos 2,3 karto didesnėje teritorijoje nei Lietuva). Taip pat tai viena tankiausiai apgyvendintų valstybių.
Bangladešas – unitarinė parlamentinė konstitucinė respublika, paremta Vestministerio sistema. Bengalai sudaro 98% visos šalies gyventojų. Dominuojanti religija – islamas. Tai trečia didžiausia valstybė, kurioje musulmonai sudaro daugumą po Indonezijos ir Pakistano. Šalis suskirstyta į aštuonias sritis, 64 rajonus ir 495 porajonius (vadinamąsias upazilas). Bangladešo karinės pajėgos – trečios pagal dydį Pietų Azijoje po Indijos ir Pakistano. Bangladešo kariuomenė aktyviai dalyvauja Jungtinių Tautų taikdarystės operacijose. Šalies ekonomika besivystanti ir viena sparčiausiai augančių. Bangladeše yra radę prieglobstį daugybė nuo brutalaus persekiojimo ir etninio valymo Mianmare pabėgusių rohingjų. 2018 m. rohingjų pabėgėlių skaičius šioje šalyje siekė 1,1 mln. Bangladešui kyla daug iššūkių, tokių kaip klimato kaitos padariniai, skurdas, žemas raštingumas, korupcija ir dažnos demonstracijos. Kita vertus, skaičiuojama, kad skurdo lygis šalyje susitraukė perpus, lyginant su 2011 m. Bangladešas žinomas kaip modernių drabužių gamintojas ir eksportuotojas.
Istorija
Bangladešas – 1947 m. politiškai atskirta istorinio Bengalijos regiono dalis. Todėl jos istorija yra visos Bengalijos istorija.
Šis regionas – vienas derlingiausių ir svarbiausių Indijos subkontinente. Jau I tūkst. pr. m. e. čia susiformavo pirmosios arijų valstybės: Anga, Magadha. I tūkst. pr. m. e. II pusėje ir I tūkst mūsų eroje I pusėje būtent Magadha vaidino lemiamą vaidmenį, nes iš čia kilo visą Indiją suvienijusios imperijos, tokios kaip Maurjų imperija ar Guptų imperija.
Nuo VII a. formavosi bengalų kalba ir identitetas. Tuo metu regione klestėjo garsios dinastijos, kurių viena, Pala dinastija, trumpam vėl tapo visos šiaurės Indijos vienytoja.
Bengaliją musulmonai užkariavo XIII a. Mogolų imperijos laikais krašte klestėjo amatai ir prekyba. XV a. pasirodė pirmieji europiečių pirkliai. Anglijos kontrolei kraštas pateko XVIII a. ir 1757–1947 m. Bengalija buvo Anglijos kolonija.
Po Indijos nepriklausomybės paskelbimo 1947 m. Bengalija buvo padalinta į dvi dalis. Hinduistų vyraujama vakarinė dalis tapo Vakarų Bengalijos valstija, o rytinė musulmoniška – Rytų Pakistanu (vėliau – Bangladešu).
Politinė sistema
thumb|left|Bangladešo nacionalinių parlamento rūmų vaizdas iš priekio
Bangladeše aktyviają ir pasyviają rinkimų teisę turi visi piliečiai, sulaukę 18 metų. Valstybės vadovas yra prezidentas renkamas parlamento 5 metams. Jis veikia pagal ministro pirmininko rekomendacijas. Istatymus leidžia prezidentas ir 1 rūmų parlamentas – Nacionalinė asamblėja, kurią sudaro 315 deputatų, renkamų gyventojų 5 metams. Ji veikia pagal ministro pirmininko rekomendacijas.
Tarptautiniai santykiai
Bangladešas savo diplomatijoje nuo pat nepriklausomybės 1971 m. laikėsi principo „draugauti su visais, pyktis su niekuo“. Dar nuo Šaltojo karo laikų buvo Neprisijungimo judėjimo dalyvė. 1972 m. įstojo į Tautų sandraugą. Nepaisant nesutarimų su Indija dėl valstybių sienos, Bangladešo artimiausia sąjungininke laikoma Indija. . Taip pat šalis vysto draugiškus santykius su Butanu, Japonija, Rusija, Maldyvais, Nepalu, Pietų Korėja ir Šri Lanka. Sudėtingesni santykiai su Mianmaru dėl rohingjų pabėgėlių, kurie nuo Mianmaro valdžios persekiojimų, diskriminacijos ir smurto 2017 m. masiškai bėgo į Bangladešą. Taip pat priklausomai nuo vyriausybių, santykiuose su Pakistanu, nuo kurio Bangladešas ir atsiskyrė, pasitaiko įtampų.
Tarp Lietuvos ir Bangladešo diplomatiniai santykiai užmegzti 1992 m. lapkričio 2 d. Bangladešas Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 7 d. Lietuvai Bangladeše atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Indijoje, Bangladešui Lietuvoje – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojanti Lenkijoje. Lietuvoje gyvena negausi bangladešiečių bendruomenė (53 Bangladešo piliečiai). Taip pat Vilniuje įsteigtas Bangladešo garbės konsulatas, Dakoje – Lietuvos garbės konsulatas.2018 m. surengtos dvišalės politinės konsultacijos. . Pagal prekybos apimtis šalis 2021 m. buvo 100-oji prekybos partnerė.
Administracinis suskirstymas
thumb|Bangladešo sritys
Bangladešas skirstomas į 8 administracinius vienetus – sritis, kurios pavadintos nuo jų administracinio centro (skliaustuose bengališkas pavadinimas ir administracinis centras): Barisalo sritis (বরিশাল) (Barisalas), Čitagongo sritis (চট্টগ্রাম) (Čitagongas), Dakos sritis (ঢাকা) (Daka), Khulnos sritis (খুলনা) (Khulna), Maimansingho sritis (Maimansinghas), Radžšahio sritis (রাজশাহী) (Radžšahis), Silhato sritis (সিলেট) (Silhatas) ir Rangpuro sritis (রংপুর) (Rangpuras). Sritys smulkiau skirstomos į rajonus (zila). Bangladeše yra 64 rajonai, kurie smulkiau skirstomi į parajonius (upazila arba thana).
Geografija
thumb|right|Bangladešo reljefo nuotrauka iš kosmoso
Bangladešas yra Gangos-Brahmaputros deltoje, kurioje susijungia Ganga, Brahmaputra ir Meghna. Šių upių potvynių metu sunešto dirvožemio (aliuvio) lygumos vienos derlingiausių pasaulyje.
Didžiuma Bangladešo teritorijos yra iki 10 metrų virš jūros lygio, ir manoma, kad pastarajam pakilus 1 metru, 10 % žemės būtų pastoviai užtvindyta.
Aukščiausias Bangladešo taškas – 1052 m, Movdoko kalnyne šalies pietryčiuose, Čitagongo kalvų ruože (Chittagong Hill Tracts).
Pakrantėse vyrauja pelkėtos džiunglės – Sundarbanų mangrovių miškas yra didžiausias pasaulyje su labai įvairia flora bei fauna, įskaitant ir Bengalijos tigrą.
Bangladešo klimatas tropinis su švelniomis žiemomis (spalio – kovo mėn.), karštomis, drėgnomis vasaromis (kovo – birželio mėn.) bei musoniniu sezonu nuo birželio iki spalio, kurio metu iškrenta didžioji dalis šalies metinių kritulių. Sausio vidutinė temperatūra 12-25 °C, balandžio (karščiausias mėnuo) – 23-34 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 2000-3000 mm. Gamtos pavojai – potvyniai, potvynių bangos, tropiniai ciklonai, tornadai vyksta beveik kasmet, pridarydami daug žalos tankiai apgyvendintos šalies infrastruktūrai bei ekonomikai.
120 km ilgio Koks Bazaro paplūdimys į pietus nuo Čitagongo miesto, yra ilgiausias nenutrūkstantis pasaulio pajūrys.
Ekonomika
thumb|right|Du trečdaliai šalies gyventojų dirba žemės ūkio sektoriuje.
Bangladešas yra viena iš skurdžiausių pasaulio šalių. Šalies ekonomikos pagrindas yra žemės ūkis. Auginami ryžiai, džiutas, arbata, kviečiai, cukranendrė, tabakas. Bangladešas yra didžiausias džiuto augintojas pasaulyje. Šaliai svarbi žvejybos pramonė. Bangladešas daugiausia išgauna gamtinių dujų ir nedaug naftos, anglies ir urano. Gaminama apranga, produktai iš džiuto, trąšos, arbata.
Eksportuojama arbata, oda, žuvis, krevetės, džiutas. Importuojami chemikalai, geležis ir plienas, tekstilės, maisto, naftos produktai. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Vakarų Europa, JAV, Kinija, Indija.
Švietimas ir mokslo įstaigos
thumb|left|Vienas iš universitetų Bangladešo sostinėje Dakoje
Iki Bangladešo nepriklausomybės paskelbimo daugiau nei 85% gyventojų buvo neraštingi. Pradininis mokslas nemokamas, vidurinis ir aukštasis mokamas. Mokoma bengalų kalba. Pradinės ir vidurinės mokyklos penkiametės. Į aukštasias mokyklas mokinius rengia tarpiniai koledžai (2 m.). Yra 6 universitetai. Veikia politechnikos(3), tekstilės, odos pramonės, medicinos institutai. Be aukštųjų mokyklų, mokslo darbą dirba daugiau nei 20 mokslo įstaigų, iš kurių svarbiausios: Atominės energijos centras, Atominės energijos naudojimo žemės ūkyje tyrimo centras, Radioktyvių izotopų naudojimo medicinoje tyrimo centras, gyvulininkystės institutas (Komiloje). Bengalų kalbą ir literatūrą tiria Bengalijos akademija (įsteigta 1955 m.). Dakoje yra didžioji biblioteka, Dakos istorijos muziejus.
Skirtingai nuo Indijos ir Pakistano, kur nepriklausomai nuo vis labiau prieinamo švietimo mergaitėms išlieka tendencijos moterims vangiai dalyvauti darbo rinkoje, Bangladeše gerėjant švietimo sistemai ir prieinamumui vis daugiau moterų dalyvauja darbo rinkoje, gerėja jų socialinė padėtis. Tai paaiškinama tuo, kad Bengale feministinis judėjimas turi gilias ištakas. Dar XIX a.-XX a. pr. Begum Rokeja ir Faizunesa Čovdhurani kovojo prieš reikalavimą griežtai segreguoti lyčių pagrindu ir viešumoje dengti visą moters kūną. Dar šaliai esant britų kolonijai kelios moterys buvo išrinktos į asamblėją, o 1948 m. išleistas pirmasis žurnalas moterims. 2008 m. moterų dalyvavimas darbo rinkoje siekė 26%. Moterys dominuoja tekstilės pramonėje. Taip pat daug moterų dirba žemdirbystėje, socialinių paslaugų, sveikatos ir švietimo sferose.
Demografija
2011 m. surašymo duomenimis, Bangladeše gyveno 142,3 mln, gyventojų,, o šalis yra aštunta didžiausia pagal gyventojų skaičių. Vis dėlto tai kuklesni skaičiai nei 2005–2007 m. skaičiavimų duomenimis (150–170 mln.) Neskaitant nykštukinių ir vieno miesto valstybių, Bangladešas yra tankiausiai apgyvendinta šalis pasaulyje, o įskaitant ir nykštukines ir vieno miesto valstybes – septinta. Septintajame ir aštuntajame XX amžiaus dešimtmečiuose Bangladešo populiacija augo greičiau negu bet kurios kitos valstybės ir padidėjo nuo 50 milijonų iki 90 milijonų. Iš dalies dėl kontracepcijos reklamavimo, devintajame dešimtmetyje gyventojų skaičiaus augimas sulėtėjo. Pagal 2009 m. duomenis, šalis per metus paauga maždaug 1,3 %. Augimą lėtina nemaža emigracija. Vidutinė gyvenimo trukmė šalyje yra palyginti maža – 60,25 metų. Pasak 2009 m. duomenų, 14 metų ir jaunesni žmonės sudaro 34,6 % šalies populiacijos, o 65 m. ir vyresni – 4 %.
Maždaug 89,7 % šalies gyventojų yra musulmonai, 9,2 % – hinduistai, 0,7 % – budistai, 0,3 % – krikščionys (daugiausiai Romos katalikai), 0,1 % – animistai. Apie 96 % musulmonų sudaro sunitai, o likę yra daugiausiai šiitai. Šiitai yra daugelis etninių biharių. Nors islamas yra valstybinė Bangladešo religija, konstitucija leidžia praktikuoti ir kitas religijas. Ateistų šalyje yra labai mažai. thumb|left|Bangladešo lingvistinis žemėlapis 98 % Bangladešo populiacijos sudaro bengalai, o likę yra daugiausiai bihariai imigrantai ir vietinių genčių atstovai. Oficiali ir plačiausiai naudojama kalba Bangladeše yra bengalų. Anglų kalba yra paplitusi tarp vidurinės ir aukštesniosios klasės atstovų bei aukštąjį išsilavinimą turinčių žmonių. Gentinė populiacija sudaro šiek tiek daugiau nei 1 % ir ji koncentruojasi retai gyvenamuose rytiniuose, šiauriniuose ir šiaurės vakariniuose šalies rajonuose. Vakaruose esančiose Čitagongo kalvose gyvena etninės grupės čakmai, arakaniečiai, mjanmai (magh), činai, tiperai, mru, mizo, silheti, bišnuprija ir kt. Šiaurėje, prie Meghalaja valstijos sienos gyvena garai, o šiaurės rytuose – santaliai, mundariai, radžbanšiai ir kt.
Pagal 2001 m. surašymo duomenis, vyresnių nei 15 metų raštingumas yra 47,9 % (vyrų – 54 %, moterų – 41,4 %). 15 – 24 metų žmonių raštingumas yra kiek didesnis – apie 72 %. Raštingumą didina daugybė šalyje veikiančių ir veikusių programų, iš kurių, ko gero, sėkmingiausia yra 1993 m. pradėta „Maistas už mokslą“ programa.
Sportas
Kaimo vietovėse gan populiariais išlieka tradiciniai sportiniai žaidimai – kabadis, boli khela, lati khela ir nouka baich. Nacionaliniu sportu laikomas kabadis, tačiau popiliariausiu laikomas kriketas. Antrojo vietoje pagal populiarumą – futbolas.
Virtuvė
Bengališkoje virtuvėje vartojama daug valytų ryžių, daržovių ir lęšių, pagardintų bengališkais prieskoniais. Iš ryžių gaminami tokie patiekalai, kaip birjanis, plovas, khičdi. Gardinama garstyčiomis, ghi, saulėgrąžų aliejumi ir čatniu. Svarbiausias baltymų šaltinis bengalietiškoje virtuvėje – žuvis. Vietinės duonos rūšys – nanas, parata, lučis ir bakarchanis. Populiariausias karštas gėrimas – arbata su pienu. Ja vaišinami ir svečiai, taip parodant svetingumą.
Bangladešo virtuvės tradicijos glaudžiai susijusios Indijai priklausančios Vakarų Bengalijos tradicijomis. Kita vertus, pagrindinis skirtumas yra mėsos vartojimas. Musulmoniškame Bangladeše mėsos vartojimas gerokai didesnis nei Vakarų Bengale, kuriame gyvena daugiausiai hinduistai ir kur vegetarizmas yra daug labiau paplitęs.
Šventės
Kovo 26 d. švenčiama Nepriklausomybės ir Nacionalinė diena.
Balandžio 14 d. švenčiami naujieji metai, bengališkai vadinami Pohela Boišakh,
Gintautas Vaitkevičius
Gintautas Vaitkevičius (g. 1965 m. rugpjūčio 30 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Plungės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Plungės 3-ąją vidurinę mokyklą. 1984-1986 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1990 m. baigė Vilniaus pedagoginis institutą, geografijos ir fizinio lavinimo mokytojas. 1998-1999 m. baigė Lietuvos kūno kultūros instituto Kvalifikacijos kėlimo fakulteto sporto trenerio kvalifikacijos tobulinimo kursus.
1988-1989 m. Respublikinių pionierių ir moksleivių namų geologų būrelio vadovas, 1990-1993 m. Vilkaviškio 2-osios vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas, 1993 m. Plungės sporto mokyklos krepšinio treneris. 1995-2000 m. T. Danilevičiaus dizaino studijos vadybininkas. 1997-2000 m. individualios įmonės savininkas (sportinių ir kultūrinių renginių organizavimas). Nuo 2000 m. Plungės rajono savivaldybės mero patarėjas darbui su visuomene ir jaunimu, savivaldybės vyr. karo prievolės specialistas, rajono jaunimo veiklos koordinatorius, Plungės rajono savivaldybės administracijos Sporto ir jaunimo reikalų skyriaus vyr. karo prievolės specialistas, rajono jaunimo veiklos koordinatorius, Plungės teritorinės darbo biržos Bendrųjų reikalų skyriaus vedėjo pavaduotojas.
Liberalų ir centro sąjungos Plungės rajono skyriaus narys.
2004 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Suteiktas trenerio metodininko vardas, jo vadovaujama komanda Lietuvos jaunimo žaidynėse iškovojo III vietą. Plungės Lions klubo narys, Plungės rajono jaunimo reikalų tarybos pirmininko pavaduotojas.
Žmona Lolita, vaikai Rūta, Linas.
Eketė (Klaipėda)
Eketė (arba Akutė) – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, prie Eketės upelio. Kaimą mena Eketės piliakalnis.
Istorija
Minima nuo 1253 m. Iki II pasaulinio karo buvo Eketės dvaras.
Rumšas
Rumšas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rumšienė (ištekėjusi moteris) ir Rumšaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Spragtukas
thumb|right|Konstantino Ivanovo sukurtas originalus „Spragtuko“ eskizas 1892 m. thumb|right|Piotro Čaikovskio baleto „Spragtukas“ premjera 1892 m. Sankt Peterburgo „Marijos teatre“ Spragtukas (rus. Щелкунчик ) – dviejų dalių baletas, pastatytas pagal E. T. A. Hofmano pasaką „Spragtukas ir pelių karalius“. Muziką baletui sukūrė kompozitorius Piotras Čaikovskis (op. 71). Baleto choreografiją pradėjo statyti Marius Petipa, bet dėl ligos negalėjo užbaigti. Choreografiją užbaigė jo ilgametis asistentas Levas Ivanovas. Nors originalus baleto pastatymas buvo nesėkmingas, bet 20-ties minučių Čaikovskio suita paimta iš baleto išpopuliarėjo. „Spragtukas“ milžiniškos šlovės susilaukė tik šeštojo dešimtmečio pabaigoje ir dabar yra rodomas daugybės baleto trupių, dažniausiai per Šv. Kalėdų laikotarpį.
Baleto istorija
Po „Miegančiosios gražuolės“ sėkmės 1890 m. imperatoriškųjų teatrų direktorius Ivanas Vsevoložskis davė nurodymą Piotrui Čaikovskiui sukurti kūrinį, kuriame būtų ir opera, ir baletas. Baletą Čaikovskis kūrė kartu su prancūzų kilmės baletmeisteriu ir choreografu Mariumi Petipa, su kuriuo bendradarbiavo „Miegančioje gražuolėje“. Medžiaga, kurią pasirinko Petipa, buvo Aleksandro Diuma parengta E. T. A. Hofmano pasakos „Spragtukas ir pelių karalius“ adaptacija. Dviejų veiksmų baletui Hoffmanno istorijos siužetas buvo labai supaprastintas, iškerpant ilgą pasakojimą, kaip princas buvo paverstas spragtuku. Petipa kurti choreografiją pradėjo 1892 m. rugpjūčio mėnesį, tačiau darbo nebaigė nes susirgo. Vietoj jo libretą užbaigė septynerius metus dirbęs jo padėjėju Levas Ivanovas. M. Petipa kolegai paliko griežtus nurodymus, kaip ką kurti, todėl abiejų choreografų darbas nesiskyrė.
Petipa davė Čaikovskiui itin išsamias instrukcijas dėl kiekvieno veiksmo kompozicijos. Baleto pastatymo procesas buvo neilgam nutrauktas, kai Čaikovskis dvidešimt penkias dienas lankėsi JAV ir dirigavo koncerte, atidarant „Carnegie Hall”. Dalį muzikos baletui Čaikovskis sukūrė Ruane, Prancūzijoje.
„Spragtuko“ premjera įvyko 1892 m. gruodžio 18 d. Sankt Peterburge Marijos teatre tą patį vakarą kartu su Čaikovskio opera „Jolanta“ (op.69). Baletui dirigavo italų kompozitorius Rikardas Drigo. Italų prima balerina Antoinetta Dell-Era (it. Antonietta Dell’Era) atliko cukraus slyvų fėjos vaidmenį, vedantysis „Marijos teatro“ šokėjas Pavelas Gerdtas (rus. Па́вел Ге́рдт) atliko jos princo vaidmenį, Stanislava Belinskaja vaidino Mariją (Mašą arba Klarą), rusų baleto šokėjas Sergejus Legatas (rus. Серге́й Лега́т) tapo princu Spragtuku, rusų baleto šokėjas Timofėjus Stukolkinas (rus. Тимофей Стуколкин) – dėde Droselmajeriu. Skirtingai nuo daugelio vėlesnių pastatymų, vaikų vaidmenis atliko tikri vaikai – Sankt Peterburgo imperatoriškojo baleto mokyklos mokiniai.
Pirmasis „Spragtuko“ pasirodymas nebuvo laikomas sėkmingu. Kai kurie kritikai gyrė Antoinettą Dell-Era už tai, kad ji vaidino cukraus slyvų fėją, kiti peikė, vadino pernelyg puošnia. Dviprasmiškų atsiliepimų sulaukė ir kiti baleto šokėjai. Libretas buvo kritikuojamas už tai, kad buvo nukrypta nuo Hoffmanno pasakos.
Po „Spragtuko“ premjeros kompozitorius P. Čaikovskis laiškuose rašė, jog „Spragtuko“ muzika yra nepalyginamai skurdesnė nei „Miegančiosios gražuolės“, kuriai muziką jis sukūrė dvejais metais anksčiau. Tikroji „Spragtuko“ šlovės valanda išaušo kur kas vėliau JAV, kai 1954 m. choreografas George Balanchine pasauliui Niujorko baleto teatre parodė savąją kūrinio versiją. 1960-ųjų pabaigoje „Spragtukas“ tapo baletu, be kurio neįsivaizduojamos didžiosios metų šventės.
Siužetas
thumb|left|Piotro Čaikovskio baleto „Spragtukas“ premjera 1892 m. Sankt Peterburgo „Marijos teatre“
Pirmas veiksmas Kalėdų išvakarėse svečiai pradeda rinktis į gražius daktaro Štalbaumo namus. Merginos su lėlėmis seka suaugusius ant pirštų galų, o berniukai žygiuoja su kardais.
Daktaro Štalbaumo vaikai, Mari (Klara) ir Fricas, kaip ir kiti vaikai, nekantriai laukia dovanų. Paskutinis iš svečių yra Droselmajeris. Jo sugebėjimas atgaivinti žaislus ne tik linksmina vaikus, bet ir juos gąsdina. Droselmajeris nusiima kaukę. Mari ir Fricas atpažįsta savo mylimą krikštatėvį. Mari nori žaisti su lėlėmis, tačiau liūdi sužinojusi, kad jos visos pradangintos. Norėdami nuraminti mergaitę, krikštatėvis padovanoja jai Spragtuką. Keista lėlės išraiška ją pralinksmina. Fricas netyčia sulaužo lėlę, Mari sutrinka. Ji užmigdo Spragtuką. Fricas su draugais užsideda pelių kaukes ir pradeda erzinti mergaitę. Vakaras eina į pabaigą. Pašokę svečiai keliauja namo. Atslenka naktis ir patalpa prisipildo mėnulio šviesos.
Mari grįžta ir apkabina Spragtuką. Tuomet atsiranda Droselmajeris, jis pamoja ranka ir viskas kambaryje ima keistis: sienos pajuda viena nuo kitos, auga medis, eglutės papuošalai atgyja ir tampa kareiviais. Patalpoje staiga pasirodo pelės, vadovaujamos pelių karaliaus. Drąsusis Spragtukas veda karius į mūšį. Spragtukas ir pelių karalius susitinka kovoje. Mari mato, kad pelių armija yra pranašesnė už kareivėlių kariuomenę. Iš nevilties ji nusiauna batą ir iš visų jėgų meta į pelių karalių. Jis išsigandęs su savo kariuomene pabėga. Mūšį laimėjo kareivėliai. Jie pergalingai nešioja mergaitę ant savo pečių. Nuneša ją prie Spragtuko. Staiga Spragtuko veidas ima keistis. Jis nustoja būti Spragtuku ir virsta žavinguoju princu. Mari ir išlikusios lėlės atsiduria po žvaigždėtu dangumi ir fantastiškai gražia eglute. Aplinkui sukasi snaigės.
Antras veiksmas Mari ir princas žavisi žvaigždėto dangaus grožiu, prisimena, kaip juos užpuolė pelės ir kaip princas jas nugalėjo. Visi šoka, linksminasi ir švenčia pergalę prieš pelių armiją. Ispaniškos, arabiškos, kiniškos ir rusiškos lėlės dėkoja Mari už jų gyvybės išgelbėjimą. Aplink šoka gražios fėjos. Pasirodo Droselmajeris ir vėl viską keičia. Visi ruošiasi Mari ir Princo vestuvėms. Mari pabunda, o Spragtukas vis dar jos rankose. Ji sėdi pažįstamame kambaryje. Deja, tai buvo tik pasaka.
„Spragtuko“ premjeros Lietuvoje
Pirmoji baleto „Spragtukas“ premjera Lietuvoje įvyko 1928 m. sausio 19 d. pagal Pavelo Petrovo pastatymą. Balete šoko Pavelo Petrovo studijos mokiniai. Dekoracijas sukūrė Barbora Didžiokienė. Spektaklis į baleto repertuarą sugrįžo tik 1963 metų gegužės 11 dieną pagal Broniaus Kelbausko pastatymą. 1973 m. kovo 24 d. įvyko dar viena „Spragtuko“ premjera, parengta choreografo Elegijaus Bukaičio ir dailininkės Reginos Songailaitės. Vytauto Brazdylio „Spragtuko“ premjera įvyko 1987 m. gruodžio 30 d. 1996 m. baletą „Spragtukas” pastatė Andrejus Melanjinas.
Šalminė antis
Šalminė antis (Netta rufina) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
thumb|left|260px|Patelė Šalminė antis yra didžiosios anties dydžio. Patiną lengva pažinti iš ryškiai rudos galvos, raudono snapo, juodos krūtinės ir pilvo. Paukščiui skrendant, beveik per visą sparną matyti plati balta juosta. Patelė iš tolo atrodo pilkai ruda, šviesesniais skruostais. Patino kakta, skruostai, didesnė kaklo dalis raudonai rudi. Viršugalvis ir pakaušio plunksnos ilgesnės, išmargintos šviesiomis rusvomis dėmelėmis. Pagurklis rudai juodas. Nugaros vidurinė dalis, daug sparno dengiamųjų plunksnų šviesiai rudi. Pečių srityje baltos dėmės. Sparnų veidrodėlis baltas, jo užpakalinis kraštas pilkas. Krūtinė ir pilvas juodi. Kūno šonuose didelės baltos dėmės. Snapas raudonas. Kojos raudonos su juosvomis plėvėmis. Rainelė raudonai ruda. Patelė be kuodo, nugarinės pusės plunksnos tamsiai rudos su tamsiomis dėmėmis bei šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis rusvo atspalvio, blizgantis arba be blizgesio. Kaklas iš viršaus ryškiai rudas. Pilvinė pusė pilkai ruda. Snapas pilkas, jo galas rausvas. Kojos rausvos, plėvės juosvos. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Sparnų veidrodėlis baltas su rusvu atspalviu. Pilvinė pusė rusva, išmarginta smulkiomis dėmelėmis. Jaunikliai panašūs į patelę bet šviesesni.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Pirėnų pusiasalio iki Altajaus, Lobnoro. Šiaurėje arealas siekia Jutlandijos pusiasalį, Juodosios jūros šiaurinę pakrantę, Kubanę, Kazachstaną. Į pietus paplitusi iki šiaurinės Afganistano dalies, Irano, Užkaukazės, Mažosios Azijos. Žiemoja Viduržemio jūros baseine, Pietų Azijoje.
Lietuvoje labai retai pastebima rūšis.
Biologija
Peri nendrėmis apaugusiuose giliuose dideliuose ežeruose. Aktyvesnė dieną. Monogamai. Lytiškai subręsta pirmaisiais arba antraisiais gyvenimo metais.
Lizdas būna sausumoje, lygioje vietoje ar po krūmu, sausos pernykštės žolės priedangoje. Jį krauna patelė iš nendrių bei švendrų stiebų, lapų, kitų smulkių augalų dalių. Dėtyje paprastai būna 6–9 kiaušiniai, perimi apie 27 dienas. Šalminės anties jaunikliai auga lėčiau negu kitų ančių.
Saločių kautynės
Saločių kautynės – mūšis įvyko 1794 m. liepos 29 d. netoli Saločių kaimo tarp Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenės ir Rusijos imperijos kariuomenės. Šiose kautynėse sukilėlių Žemaičių divizija (vadovaujama Romualdo Giedraičio) pasiekė didžiausią pergalę prieš Rusijos kariuomenę Kuršo fronte 1794 m. sukilimo metu.
Anksti ryte, po ketvirtos valandos, Rusijos kariuomenė prisiartino prie sukilėlių pozicijų ir atidengė ugnį. Tada, beveik keturias valandas vyko apsišaudymas, kol galiausiai sukilėliai pradėjo aršesnį puolimą ir pradėjo sklaidyti keturkampiu išsidėsčiusias rusų pozicijas, kurios po kavalerijos puolimo visiškai išsisklaidė ir dalis rusų karių bėgdami nuo sukilėlių nuskendo šalia buvusioje upėje.
Dobrovolė (Prienai)
Dobrovolė – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 5 km į pietus nuo Stakliškių.
Katalikybė
thumb|400px|Katalikybės išpažinimas valstybėse (proc.) Katalikybė (, „bendras“) – Katalikų bažnyčios mokymo turinys, tikėjimo, moralės, religinio gyvenimo ir normų visuma, jų praktinis taikymas ir plėtojimas, stambiausia Krikščionybės šaka. Katalikybės doktriną sudaro svarbiausios krikščionybės tikėjimo tiesos. Katalikybę išpažįstantys asmenys laiko, jog priklausymas Jėzaus Kristaus įsteigtai visuotinei Bažnyčiai yra tikrasis kelias į Dievą. Katalikybę išpažįstantieji vadinami katalikais arba Romos katalikais. 2011 m. išleistame Popiežiškajame žinyne nurodoma, kad 2009 m. pabaigoje katalikų skaičius pasaulyje išaugo 15 milijonų ir pasiekė 1,181 milijardo. Kai kuriose šalyse – Ispanijoje, Lenkijoje, Airijoje – jie sudaro absoliučią tikinčiųjų daugumą. Katalikybė labiausiai paplitusi religija ir Lietuvoje.
Katalikų bažnyčia
Katalikų bažnyčia, jos vertinimu, yra viena, apaštalinė, šventa ir visuotinė. Jėzus Kristus įkūrė hierarchinę bendruomenę, apaštalams suteikdamas galias mokyti ir šiai bendruomenei vadovauti. Šias galias šventimais gauna apaštalų įpėdiniai – vyskupai. Aukščiausias Katalikų bažnyčios vadovas – popiežius, renkamas Kardinolų kolegijos. Popiežius, kaip ir Romos kurija, vadovaujanti Katalikų bažnyčios religinei, politinei ir kitokiai veiklai, reziduoja Romoje. Itin svarbiems klausimams spręsti yra šaukiami Visuotiniai Bažnyčios susirinkimai, kurių nutarimai įsigalioja, kai juos patvirtina popiežius. Katalikų bažnyčia turi centralizuotą hierarchinę struktūrą, doktriną, liturgiją, teisę. Tikėjimo ir aukščiausios valdžios vienybę su Katalikų bažnyčia turi Rytų apeigų Katalikų bažnyčios, iš kurių didžiausia – Ukrainos graikų apeigų Katalikų bažnyčia. Katalikų bažnyčioje pagrindinis administracinis teritorinis vienetas – parapija, valdoma klebono. Kelios parapijos sudaro dekanatą, tvarkomą dekano. Keli dekanatai sudaro vyskupiją, o kelios vyskupijos – bažnytinę provinciją, kurios centrinė vyskupija turi arkivyskupijos statusą. Bažnytinė provincija yra didžiausias Katalikų bažnyčios administracinis teritorinis vienetas, vadovaujamas arkivyskupo metropolito ir dažnai apimantis visą valstybės teritoriją. Po Antrojo Vatikano susirinkimo valstybės ar didesnio regiono vyskupai sudaro vyskupų konferenciją su periodiškai renkamu pirmininku.
Katalikų bažnyčios istorija
Bažnyčiai susikūrus, jai vadovavo 12 apaštalų, kurių vyriausias buvo Apaštalas Petras. Jį nukankinus, valdžią ir autoritetą perėmė Romos vyskupai, vėliau imti vadinti šv. Petro įpėdiniais. Pirmą kartą Katalikų bažnyčios pavadinimas paminėtas II a. Ignoto Antiochiečio Laiške smirniečiams. Bažnyčią iki III a. persekiojo Romos imperatoriai. 313 m. imperatorius Konstantinas I suteikė teisę visiems krikščionims laisvai išpažinti savo tikėjimą, o 391 m. krikščionybė tapo oficialia Romos imperijos religija. Kovodama su įvairiais eretiniais judėjimais, tokiais kaip gnosticizmas, arijonizmas, nestoriečiais, taip pat polemizuodama su judaizmu ir siekdama išsaugoti ortodoksinį mokymą, Bažnyčia rengė visuotinius susirinkimus. Juose buvo apibrėžtos pagrindiniai doktrinos, tikėjimo ir bažnytinės teisės principai, tikėjimo tiesos. Romos imperijai skilus į Rytų Romos imperiją ir Vakarų Romos imperiją, ėmė ryškėti Romos bažnyčios ir Rytų bažnyčių skirtumai. Juos nulėmė rytinėje imperijos dalyje vyravusi graikų kalba ir kultūra bei vakarinėje dalyje dominavusi lotynų kalba ir Romos kultūra. Žlugus Vakarų Romos imperijai, sustiprėjo vyskupų įtaka, tuo pat metu ši Romos įtaka ėmė silpti Bizantijai. 1054 m. Krikščionių bažnyčia skilo į Rytų ir Vakarų bažnyčias. Vidurio Italijoje 756 m. susiformavo bažnytinė (popiežiaus) valstybė, išlikusi iki 1870 m. XIV a. pabaigoje Katalikų bažnyčioje brendo krizė. Ji ypač sustiprėjo dėl Prancūzijos centralizacijos. To išdavoje vyko Bažnyčios skilimas, vienu metu veikė du popiežiai – vienas, palankus Prancūzijai, rezidavo Avinjone, kitas – Romoje. Nesutarimus pavyko pašalinti 1418 m. popiežiumi išrinkus Martyną V, tačiau tai nesustabdė jau besiformuojančio reformacijos sąjūdžio. Tridento susirinkime siekta išsaugoti katalikybės tradiciją, tačiau, kartu, reformavosi ir pati Bažnyčia – buvo suvienodinta liturgija lotynų kalba, sustiprinta vienuolynų ir ordinų disciplina, susisteminta sielovada ir religinis mokymas parapijų mokyklose. Nuo XVII a. antros pusės sustiprėjo absoliutinių monarchijų veikimas Katalikų bažnyčios atžvilgiu. XIX a. Katalikų bažnyčia buvo diskriminuojama Rusijoje ir Vokietijoje. Atsakydama į spaudimą, Katalikų bažnyčia 1869–1870 m. sušaukė Pirmąjį Vatikano susirinkimą, kuriame priimta popiežiaus neklystamumo dogma. XX a. prieš katalikus imtasi vykdyti represijas daugelyje valstybių, ypač komunistinėse. Po Antrojo Vatikano susirinkimo liturgijoje pradėtos vartoti nacionalinės kalbos, didelis dėmesys skiriamas ekumenizmui.
Lietuvoje
thumb|125px|Plakatas, raginantis nuo [[Maskvos Didžioji Kunigaikštystė|maskolių ginti katalikų tikėjimą, 1862 m.]] Katalikybė Lietuvoje ėmė plisti XIII a. 1251 m. apsikrikštijo Mindaugas ir dalis aukštuomenės. Lietuvos didieji kunigaikščiai Vytenis ir Gediminas statė bažnyčias, kvietė į Lietuvą vienuolius ir kunigus. Jogailos iniciatyva, 1387 m. buvo pakartotinai apkrikštyta etninė Lietuva, o 1413 m. ir Žemaitija. Buvo įkurtos Vilniaus ir Žemaičių vyskupijos. Iki 1795 m. Lietuvos vyskupijos administraciniu požiūriu buvo pavaldžios Gniezno bažnytinei provincijai. XVI a. viduryje Lietuvoje taip pat išplito reformacija, paskatinusi švietėjišką veiklą, paspartėjo knygų leidyba, mokyklų steigimas. Kontrreformacijos metu buvo įkurtas Vilniaus universitetas, 1596 m. sudaryta bažnytinė Brastos unija. Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, Lietuvos vyskupijos buvo įtrauktos į Mogiliavo bažnytinės provincijos sudėtį, taip Rusijos valdžiai bandant kontroliuoti Lietuvos vyskupijas ir silpninti Lietuvos santykius su Šventuoju Sostu. Po 1831 m. ir 1863 m. sukilimų sustiprėjo caro valdžios represijos prieš Katalikų bažnyčią Lietuvoje. Tik atkūrus Lietuvos valstybingumą, 1926 m. buvo įkurta savarankiška Lietuvos bažnytinė provincija. 1991 m. panaikinta Lietuvos bažnytinė provincija ir įkurtos savarankiškos Vilniaus ir Kauno bažnytinės provincijos. Lietuvoje apie 79 % tikinčiųjų yra katalikai.
Katalikų šventės
Katalikybėje yra daug švenčių. Katalikų bažnyčios nuostatos įpareigoja tikinčiuosius minėti svarbiausias šventes. Kiekvienas sekmadienis taip pat laikomas švente, poilsio diena, kai reikia aplankyti maldos namus ir dalyvauti mišiose. Šventės skirstomos į nekilnojamas (vykstančias tą pačią dieną kiekvienais metais, pavyzdžiui, Kalėdos, Žolinė) ir kilnojamas (nebūtinai vykstančias tą pačią dieną kiekvienais metais, pavyzdžiui, Velykos, Sekminės). Šv. Kalėdos, Šv. Velykos ir Sekminės yra svarbiausi įvykiai katalikų liturginiuose metuose.
Katalikų bažnyčios vadovas – popiežius. Nuo 2005 m. balandžio 19 d. popiežiumi išrinktas Benediktas XVI.
Jonavos sporto arena
Jonavos sporto arena – dengta renginių salė.
Katalikybė
Katalikų šventės
2013 metais dėl sveikatos būklės atsistatydinus Popiežiui Benediktui XVI, Popiežiumi išrinktas Kardinolas Jorge Bergoglio, tapęs Popiežiumi Pranciškumi.
Jonavos sporto arena
Treniruojasi ir namų rungtynes žaidžia Jonavos CBet (LKL).
Savybės
Įrengtos 5 VIP ložės su tribūnomis po 24 kėdes.
Pirmame aukšte veikia restoranas „Charlie Pizza“, trečiame – renginių metu dirba VIP baras.
Dar įrengta 40 vietų konferencijų salė, patalpos sportininkams ir atlikėjams, sauna ir masažinė vonia.
Istorija
2006 m. Jonavos savivaldybė nutarė statyti Jonavos rajono savivaldybės sporto, sveikatingumo ir pramogų kompleksas. Nutarta Jonavoje statyti ir rekonstruoti 4 sportinius-pramoginius objektus. Pirmajame etape pastatyta ir įrenginėjamas universalus sporto centras, kitaip dar vadinamas Jonavos arena. Planuota baigti 2016 m. Statybą iš esmės finansuoja Lietuvos valstybė. Dalį lėšų skyrė Jonavos rajono savivaldybė. Bendrovė „Achema“ pinigų Jonavos arenai neskyrė.
2007 m. konkursą laimėjo keturių architektų grupė: Ramūnas Grubinskas, Laura Amankavičiūtė, Vytautas Putna, Lilija Putnienė. Jie dalyvavo statyboje.
2008 m. paskelbta komplekso vizija ir surengtas konkursas projektavimo darbams.
2010 m. paruoštas statinio projektas, gautas statybos leidimas, skirtas 0,9 mln. Lt finansavimas iš valstybės investicijų programos. Konkurso būdu parinktas rangovas (rangos sutartis – 26,5 mln. litų). Arena rūpinosi tuometiniai Jonavos rajono vadovai – meras Bronislovas Liutkus, vicemerai Mindaugas Sinkevičius ir Vytas Vaicekauskas.
2010 m. rugsėjo 4 d. įleista kapsulė su laišku ateities kartoms. Ceremonijoje dalyvavo Seimo nariai Mindaugas Bastys, Andrius Mazuronis, Aleksandras Sacharukas, Mantas Varaška, jonavietis Rimantas Sinkevičius, KKSD generalinis direktorius Klemensas Rimšelis, Tinklinio federacijos generalinis sekretorius Juozas Lapeika, 2011 m. Europos krepšinio čempionato organizacinio komiteto vykdomasis direktorius Mindaugas Špokas, Jonavos sporto mokyklos auklėtiniai krepšininkas Darius Maskoliūnas, boksininkas Rimvydas Bilius bei futbolininkas Dominykas Galkevičius, taip pat Jonavos sporto centro direktorė Regina Stupurienė, perskaičiusi laišką apie pradėtas statybas.
2011 m. skirti dar 2 mln. litų. Už juos atlikti pagrindų įrengimo, grunto kasimo, polinių pamatų ir rūsio sienų įrengimo, išorės vandentiekio tinklų įrengimo, sporto salės drenažo įrengimo, šiluminių trasų įrengimo darbai. 2012 m. skirti dar 2 milijonai litų. 2013 m. skirta dar 3,5 mln. litų. 2014 m. 4 milijonai litų buvo skirti iš valstybės investicijų programos, o 1,7 milijono litų – iš savivaldybės biudžeto.
2015 m. statybai numatyta skirti 3,7 mln. litų (1,07 mln. eurų). Už juos tęsti vidaus įrengimo darbai, patalpų apdaila, pradėti gerbūvio tvarkymo darbai.
2015 m. kovo 17 d. pastatytoje arenoje kilo nedidelis gaisras, degė stogas.
2015 m. vasarą areną apžiūrėjo Lietuvos premjeras Algirdas Butkevičius. Įvertinęs, kad į statinį buvo sudėta tūkstančiai kubinių metrų betono, siūlė už tokį projektą „labai stipriai“ bausti, vežti studentus rodyti, kaip nereikia projektuoti, nes investuota suma neatitinka pastato vertės. Pasak Lietuvos ministro pirmininko, už tokią sumą buvo galima įrengti 3 sales (krepšinio, dvi kitoms sporto šakoms) ir baseiną. Kaip sektiną pavyzdį Lietuvos premjeras nurodė Šakius, kur kompaktiška 1300 vietų Sporto arena buvo pastatyta už 7 mln. litų (visas sporto kompleksas su krepšinio sale, baseinu, sūkurine vonia – už 10 mln. Lt). Jonavos arenos statybai gavus reikšmingą 4,7 mln. eurų paramą iš valstybės, 2015 m. birželio 23 d. per Jonines Jonavos rajono savivaldybės meras Mindaugas Sinkevičius Lietuvos Vyriausybės vadovą Algirdą Butkevičių paskelbė Jonų Respublikos garbės piliečiu.
2015 m. pabaigoje salei buvo išleista ~5,8 mln. eurų, iš kurių 1,1 mln. eurų skyrė Jonavos savivaldybė. 2015 m. birželio mėn. siekiant pradėti eksploatuoti areną, dar trūko 3,6 mln. eurų. Meras tikėjosi, kad padės Jonavos rajone įsikūrusi AB „Achema“ (kaip 2013 m. Kėdainių arena pastatyta „Lifosa“), taip pat koncerno Achemos grupė savininkė jonavietė Lyda Lubienė, kiti akcininkai, bet verslas pinigų nedavė. 2015 m. liepos 30 d. sprendimu dėl miesto administracinių ribų keitimo Jonavos rajono savivaldybės taryba, vadovaujama mero M. Sinkevičiaus, nusprendė „Achemą“ iš kaimo teritorijos priskirti Jonavos miestui, žemės nuomos mokesčius bendrovei pakeliant ~10 kartų, dėl adreso keitimo sukeliant būtinybę skirti nemažas lėšas partnerių ir tiekėjų informavimui, duomenų keitimui Registrų centre, perregistruojant tūkstančius sutarčių ir kt. „Achema“ tuo buvo nepatenkinta ir viešai išdėstė neigiamas tokio sprendimo pasekmes. 2016 m. birželio 30 d. Jonavos rajono tarybai pripažinus netekusiu galios 2015 m. liepos 30 d. sprendimą dėl „Achemos“ įtraukimo į miesto teritoriją, iškart po to – 2016 m. liepos 11 d. – AB „Achema“ skyrė 600 000 eurų tikslinę paramą, skirtą finansuoti Jonavos sporto arenos statybas (Paramos sutartį pasirašė AB „Achema“ generalinis direktorius Ramūnas Miliauskas ir Jonavos rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas Valdas Majauskas).
2016 m. vasarą Jonavos rajono taryba skyrė dar 300 tūkst. eurų. Rangovui įrenginėjant kiemą pastebėta, kad dujų ir elektros tinklai yra per aukštai, reikia vykdyti nenumatytus darbus, ištaisyti spragas.
2017 m. vasario 22 d. arena atidaryta. Atidarymo ceremonijoje parodyta sportininkų eisena, skambėjo Lietuvos Valstybinio simfoninio orkestro muzika ir Lino Adomaičio bei Iglės Bernotaitytės dainos, salė buvo pilna.
2018 m. ir 2019 m. arenoje vyko NKL finalo ketverto varžybos.
Didieji Sparvyčiai
Didieji Sparvyčiai arba Poddubnojė (, nuo 1939 m. Groß Sporwitten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Поддубное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Spergawītē prūsiškos kilmės. 1354 m. minimi Spergaweten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities dvaras, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus centras, 1930 m. gegužės 4 d. sujungtas su Vilčiais. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Domnovo apylinkės kaimas.
Svogė
Svogė – miestas šiaurės vakarų Bulgarijoje, prie Iskaro upės, 40 km į šiaurę nuo Sofijos, tarp Mala Planina, Golema Planina ir Ponor kalnų. Išvystytas turizmas, konditerijos pramonė. Yra dvi cerkvės.
Jankai (reikšmės)
Jankais vadinama:
Candy (grupė)
Grupės sudėtis
Grupę sudaro penkios dainininkės: Irina Hechanovi, Mariam Gvaladze, Ana Hanchalyan, Gvantsa Saneblidze ir Irina Kovalenko.
Irina Hechanova
Gimė 2000 m. gruodžio 3 d. Tbilisyje. 2009 m. Irina laimėjo geriausios dainininkės apdovanojimą.
Mariam Gvaladze
Gimė 1997 m. vasario 9 d. Tbilisyje. Nuo 2007 m. ji dalyvavo daugelyje muzikos festivalių.
Ana Hanchalyan
Gimė 1996 m. gegužės 19 d. Tbilisyje. Nuo 2002 m. mokosi Anna Central muzikos mokykloje. 2010 m. ji buvo Tarptautinio muzikos konkurso Makedonijoje nugalėtoja.
Gvantsa Saneblidze
Gimė 1997 m. spalio 26 d. Kutaisyje. Ji taip pat yra pasiekusi labai gerų rezultatų daugelyje muzikos festivalių. Gvantsa kalba anglų, rusų ir prancūzų kalbomis.
Irina Kovalenko
Gimė 1997 m. kovo 29 d. Tbilisyje. Nuo 2006 m. ji pradėjo imtis profesionalaus dainavimo. Irina yra įvairių konkursų, festivalių ir kultūros renginių dalyvė. Ji kalba anglų, rusų, vokiečių ir japonų kalbas. Laisvalaikiu žaidžia tenisą.
Augustinas Savickas
thumb|220px|A. Savickas. Po angelo sparnu, 2003 m. miniatiūra|220px|Atminimo lenta Trakuose, Vytauto g. 19
Augustinas Savickis-Savickas (1919 m. gegužės 12 d. Kopenhagoje, Danija – 2012 m. birželio 24 d.) – Lietuvos dailininkas tapytojas, dailėtyrininkas.
Biografija
1923–1927 m. gyveno Helsinkyje (Suomija). Po tėvų skyrybų (tėvas vedė antrąkart – savo sekretorę) kartu su motina grįžo į Lietuvą. 1927–1939 m. gyveno ir mokėsi Kaune. 1930–1937 m. vasaros atostogų metu viešėjo pas tėvą Stokholme (Švedija), 1939 m. baigė Kauno 3-ąją gimnaziją ir įstojo į Kauno meno mokyklą.
Studijavo Ženevos universiteto Sociologijos fakultete (Šveicarija), 1939–1940 m. su motina gyveno Prancūzijoje ir Belgijoje. 1940–1941 m. Kaune dirbo lenkų evakuacijos komisijoje, „Karių tiesos“ (vėliau „Raudonarmiečio“) redakcijoje, mokėsi Vilniaus dailės akademijoje. 1941 m. pasitraukė į SSRS gilumą.
1941–1944 m. dirbo kolūkyje, Mačiščės akmens skaldyklose (netoli Novosibirsko), LSSR meno ansamblių dailininku, studijavo tapybą Maskvos 1905 m. revoliucijos dailės mokykloje. 1942–1943 m. ir 1944–1945 m. Raudonosios armijos 50-osios lietuviškosios divizijos karys.
1945–1949 m. studijavo Vilniaus dailės institute tapybos specialybę (pas Justiną Vienožinskį, Vytautą Mackevičių). 1949–1951 m. dirbo Meno reikalų valdyboje prie LSSR MT. 1951–1972 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1965 m. docentas. 1963 m. suteiktas menotyros kandidato laipsnis.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Racinava
Racinava – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Biržų.
Satipo provincija
Satipo provincija  – provincija Peru, Chunino departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Satipas.
Zond 2
Zond 2 – SSRS nepilotuojmas kosminis apartas, jo pagrindinė užduotis – praskriejimas pro Marsą.
Zond 2 buvo paleistas 1964 lapkričio 30. Atliekant manevrus 1965 gegužę su šiuo aparatu buvo prarastas ryšys. Pagal apskaičiavimus Zond 2 Marsą turėjo praskrieti 1965 rugpjūčio 6, lekiant 5,62 km/s greičiu, 1500 km virš šios planetos paviršiaus.
Zond 2 turėjo tokias pačias kameras, Marso paviršiaus fotografavimui, kaip ir Zond 3 – Mėnuliui fotografuoti. Kamera turėjo du ultravioletinių spindulių spektrometrus. Kaip ir Mars 1 – infraraudonųjų spindulių spektrometrus – metano paieškoms Marse.
Eketė
Eketė gali reikšti:
Boninas (Mazovijos vaivadija)
Boninas – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Sarnakų, apie 22 km į rytus nuo Losicės ir apie 139 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gelsvamargis satyras
Gelsvamargis satyras (Lasiommata megera) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido atvirose vietose, karjeruose, pakelėse nuo gegužės iki rugsėjo mėn. Vikšrai gyvena ant miglinių augalų. Antrosios kartos vikšrai žiemoja. Lėliukėmis virsta ant mitybinių augalų stiebų. Drugių sparnai oranžiškai rudi. thumb|left|230px|Patinų priekiniai sparnai su plačia juodai rudų kvapniųjų žvynelių ([[androkonija|androkonijų) juosta]]
Agra
Agra  – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradešo valstijoje. Išsidėsčiusi prie Jamunos (Yamuna) upės. Didelis verslo ir pramonės centras, geležinkelio mazgas, apylinkėse plačiai išvystytas žemės ūkis. Mieste vyksta prekyba medvilne, grūdais, tabaku, druska, cukrumi. Pramonė: maisto apdirbimo, medvilnės audinių, kilimų, geležies ir plieno, odos gaminių. Tarp švietimo įstaigų pažymėtinas Agros universitetas (įkurtas 1927 m.), Dajalbagho pedagogikos institutas (įk. 1981 m.), medicinos kolegija.
Agra labiausiai yra žinoma kaip Tadžmahalo vieta. Čia taip pat yra kitų įstabių architektūros paminklų (Jahangri Mahal, balto marmuro rūmai, pastatydinti Mogolų imperatoriaus Akbaro, Perlų mečetė, pastatyta XVII a. pradžioje, Agros fortas).
Istorija
Dabartinę Agrą 1566 metais įkūrė Mogolų imperatorius Akbaras Didysis (1542–1605 m.). Miestas tapo kultūros ir mokslo centru, jame iki 1648 m. rezidavo Mogolų imperijos vyriausybė (po to imperatorius Aurangzebas ją perkėlė į Delį). 1803 m. Agrą užėmė britai, nuo 1835 m. miestas buvo provincijos administracinis centras. Vienas Indų sukilimo (1857–1859 m.) centrų.
Raoul Trujillo
right|thumb|200px|Raulis Truchiljas, 2019 m.
Raulis Truchiljas (Raoul Trujillo; g. 1955 m. gegužės 8 d. Santa Fė, Naujojoje Meksikoje) – JAV indėnų (apačių/jutų) kilmės aktorius, šokėjas, Amerikos indėnų šokio teatro choreografas. Rengia šokių programas. Jo karjera trunka daugiau nei 25 metus. Raulis Truchiljas bemaž geriausiai žinomas dėl savo vaidmens Melo Gibsono filme Apokalipto.
Prancūzijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Bonin Ogrudkai
Bonin Ogrudkai – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Amerikiniai vandeniniai žalčiai
Amerikiniai vandeniniai žalčiai (Nerodia) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
Paplitę Kanadoje, JAV, Meksikoje, Kuboje.
thumb|left|210px|[[Šiaurinis vandeninis žaltys (Nerodia sipedon)]]
Tongos himnas
Ko e fasi 'o e tu'i 'o e 'Otu Tonga (Tongos salų karaliaus daina) – Tongos valstybinis himnas. Dažniau vadinamas fasi fakafonua (nacionalinė daina). Himno žodžius parašė šalies princas Uelingatoni Ngu Tupoumalohi pagal Karl Gustavus Schmitt melodiją. Pirmą kartą viešai atliktas 1874 m.
Vidurio Lietuva
Vidurio Lietuva:
Mako Iwamatsu
Mako (Makoto) Ivamacu (g. 1933 m. gruodžio 10 d. – 2006 m. liepos 21 d.) buvo japonų kilmės JAV aktorius ir įgarsintojas. Jis buvo nominuotas daugybei apdovanojimų. Beveik visą savo karjerą vadinosi Mako vardu, praleisdamas savo pavardę. Jis taip turi savo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje, adresu 7095 Hollywood Blvd.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Mako gimė Kobėje, Japonijoje. Jis buvo rašytojo ir knygų iliustruotojo sūnus. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui jo tėvai tapo politiniai disidentai, jie neturėjo kito pasirinkimo kaip pabėgti į JAV. Po to kai jo tėvai išvyko į JAV, juo rūpinosi jo močiutė. Pasibaigus karui jis taip pat atvyko į JAV. 1949 m. jis įstojo į armiją, o 1950 m. jis gavo JAV pilietybę.
Vilniaus kooperacijos kolegija
Vilniaus kooperacijos kolegija – buvusi nevalstybinė aukštoji neuniversitetinė mokykla įsteigta 2000 m. rugsėjo 1 d. buvusios aukštesniosios kooperacijos mokyklos bazėje. Jos pirmtakas – nuo 1930 metų veikusi Kauno ekonominė mokykla, kuri 1945 metais buvo perduota Lietuvos vartotojų kooperatyvų sąjungai. Taigi, ši mokymo įstaiga – viena iš seniausių ekonominio profilio mokyklų Lietuvoje. Dabar didžiausia nevalstybinė kolegija Lietuvoje. Kolegijos įregistravimo pažymėjimo numeris yra M Nr. 000327.
1999 metais Švietimo ir mokslo ministerija kartu su Studijų ir mokymo kokybės vertinimo tarnyba atrinko šią mokyklą kaip vieną geriausių nevalstybinių mokyklų.
Studentai, baigę Kolegiją, gaus valstybės pripažintą aukštojo neuniversitetinio mokslo (kolegijos) diplomą.
2021 m. sausį švietimo, mokslo ir sporto ministrė panaikino kolegijai išduotą leidimą vykdyti studijas.
2023 m. pranešta, kad vietoj kolegijos planuojama statyti dangoraižį, kurį statys „Hanner“.
Specialybės
Kolegijos dieniniame ir neakivaizdiniame skyriuose mokoma buhalterinės apskaitos, verslo vadybos, informacijos vadybos specialybių.
Baigusiems verslo vadybos studijas išduodami diplomai, suteikiantys aukštąjį neuniversitetinį išsilavinimą.
Neakivaizdinio skyriaus studentai atvyksta į sesijas 2-3 kartus per mokslo metus. Sesijų metu klausomasi paskaitų, laikomi egzaminai ir įskaitos, atsiskaitoma už savarankiškus darbus, atliktus rengiantis sesijai. Savaitgaliais šie studentai kviečiami atvykti į konsultacijas. Neakivaizdininkams sudarytos tinkamos mokymosi sąlygos. Bibliotekoje kaupiama reikiama literatūra, dėstytojų parengta metodinė medžiaga, skaitykloje galima dirbti personaliniais kompiuteriais.
Visi pageidaujantys gali gyventi Kolegijos bendrabutyje. Neakivaizdinių studijų studentams organizuojami užsienio kalbų ir kompiuterių kursai.