cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gianna Michaels
Biografija
Debiutas prieš kamerą įvyko 2004 m. Pačią pirmą dieną Džijana nusifilmavo 2 scenose skirtingiems filmams: „Goo Girls 17“ ir „Young Ripe Melons 7“. Kadangi uždarbis buvo didelis, o aplinkiniai žmonės pasirodė malonūs, ji nutarė ir toliau filmuotis. Priešingai nei daugelis pasirinkusių pornografiją, Džijana nepakeitė savo tikrojo vardo.
Dėl savo didelės natūralios krūtinės su garsia praeityje aktore Kristi Kanjon lyginama Džijana dirbo su studijomis „Reality Kings“, „Platinium X“ ir „Digital Playground“ bei savo interneto svetainėje mokamai platina atskirai nufilmuotų scenų vaizdus. 2010 m. ji atliko epizodinį vaidmenį siaubo filme „Piranijos 3D“.
Apdovanojimai
right |thumb|160px right |thumb|160px
Plagijavimas
Plagijavimas – svetimo kūrinio, idėjos, išradimo pateikimas kaip savo.
Plagijavimas nėra visiškai tas pats kaip autorinių teisių pažeidimas.
Paplitimas
Paplitęs įvairiuose visuomenės sluoksniuose (akademiniuose, meno – tarp rašytojų, menininkų ir kt.).
Plagijuojama tiek sąmoningai, tiek ir nesąmoningai dėl įvairių priežasčių: dėl nesuvokimo, teisinio žinių, kultūros stokos; dėl laiko, kūrybingumo stokos, nenoro dirbti ir vietoj to pateikti kitų kūrinius kaip savo ir tikėtis įvertinimo, atlyginimo bei kt.
Plagijavimui palankias sąlygas sudaro informacinės technologijos, internetas, šiuolaikinė technika, kuria paprasta dauginti bei kopijuoti kūrinius (mažomis išlaidomis).
FK Jezero Plav
Istorija
Klubo ištakos siekia 1948 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Šaltinis
Galimos žodžio šaltinis reikšmės:
Grobštų apylinkė
Grobštų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dovilų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Medsėdžių apylinkės ir dalis Dovilų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Grobštų apylinkė prijungta prie Agluonėnų apylinkės ir Dovilų apylinkės.
Beržuona (reikšmės)
Beržuona gali reikšti:
Kušnieriūnai
Kušnieriūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vyžuonų.
Denverio Nuggets
Denverio „Nuggets“ – NBA Vakarų konferencijos, Šiaurės vakarų pogrupio komanda iš Kolorado valstijos Denverio miesto. Klubo komandoje yra žaidę lietuvių krepšininkai Šarūnas Marčiulionis, Linas Kleiza.
Istorija
Komanda buvo įkurta 1967 m. Denverio „Rockets“ pavadinimu ir pradėjo žaisti American Basketball Association (ABA) lygoje. 1974 m. lyga iširo ir komanda buvo perkelta į NBA. Kadangi lygoje jau buvo komanda su tokiu pat pavadinimu (Houston "Rockets") komanda, buvo surengtas konkursas naujam vardui išrinkti ir pavadinimas „Nuggets“ jį laimėjo.
Žaidėjai
2023 m. balandžio 14 d. duomenys:
Įamžinti marškinėliai
Denver Nuggets klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Antanas Gimžauskas
Antanas Gimžauskas (1915 m. liepos 10 d. Kirdeikių k., Utenos raj. – 1979 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – vargonininkas ir choro dirigentas.
Biografija
Muzikos pramoko iš kaimo muzikantų – senelio ir tėvo, vėliau mokėsi pas Salako vargonininką J. Stasiūną. Keletą metų vargonininkavo Kyburiuose. 1936 m. Kaune baigė vargonininkų kursus (dėst. Konradas Kaveckas, Aleksandras Kačanauskas, Jonas Bendorius). 1938–1940 m. vargonų ir dirigavimo mokėsi Kauno konservatorijoje pas Nikodemą Martinonį, dirbo „Dainos“ draugijos mišriojo choro chormeisteriu, dainavo vyrų kvartete. 1940–1941 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną mokėsi dainuoti, buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos ir Vilniaus operos trupės chorų artistas, M. K. Čiurliono meno ansamblio chormeisteris.
1944 m. kartu su Eduardu Pilypaičiu, Konradu Kavecku ir Jonu Bendoriumi atgaivino Lietuvos valstybinės filharmonijos mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo. 1945 m. Vilniaus valstybiniame universitete suorganizavo studentų dainų ir šokių liaudies ansamblį. 1948–1951 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro studijos chormeisteris. 1950 m. eksternu išlaikė choro dirigavimo valstybinius egzaminus iš konservatorijos kurso.
1946–1959 m. – Lietuvos valstybinio radijo komiteto mišriojo vokalinio ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. 1959–1962 m. – Valstybinio radijo ir televizijos mišriojo vokalinio ansamblio Kaune meno vadovas ir vyr. dirigentas. Kaune subūrė chorvedžių vyrų chorą „Draugystė“, buvo Kauno Politechnikos instituto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Nemunas“ chormeisteris.
Parašė „Choristo bloknotą“ (1957 m.), spaudoje paskelbė keletą straipsnių ir chorų koncertų recenzijų, sudarė daugiau kaip 20 dainų rinkinių chorams: „Klasikų kūriniai chorams“ (1951 m., 1958 m., 1959 m.), „Iš rytų šalelės“ (1957 m.), „Ežerai toli“ (1959 m.), „Kur lygūs laukai“ (1959 m.), „Mūs Kauno marios“ (1960 m.), „Rinktinės dainos chorui“ (1964 m.), „O ant kalno, ant aukštojo“ (1968 m.) ir kt. Sukūrė originalių ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1954 m. suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Būris
thumb|Būrio atsiradimas Skandinavų mitologijoje Būris – pirmasis dievas, visų dievų protėvis. Boro tėvas, Odino senelis. Atsirado iš po apšerkšnijusių ledų, kuriuos laižė pirmapradė karvė Audumla. Vienintelis šaltinis pasakojantis apie Būrį yra „Jaunesnioji Eda“.
Meikiu karalystė
thumb|200px Meikiu karalystė (japoniškai – 迷宮キングダム) – japoniškas fentezi stiliaus vaidmenų žaidimas, išleistas 2004 metais. Žaidimo veiksmas vyksta pasaulyje, kuris magiškai pavirto ištisu vientisu požemiu, veikėjai (karalius, viziris, nindzė, orakulas, riteris ir tarnas) mėgina atkariauti karalystę.
Magnus Manske
Heinrichas Magnusas Manskė (, g. 1974 m. gegužės 24 d. Kelne, Vokietijoje) – vokiečių biochemikas, programuotojas, dirbantis vyresniuoju mokslo darbuotoju Didžiojoje Britanijoje, genomikos ir genetikos mokslinių tyrimų Sengerio institute Kembridže. Žinomas kaip Vikipedijos projektų programinės įrangos kūrėjas ir tobulintojas.
Magnusas Manskė 2006 m. baigė biochemijos studijas Kelno universitete. Jo diplominio darbo tema buvo atviro kodo GENtle įrankis molekulinės biologijos srityje.
Karjera
Dar būdamas studentu, M. Manskė buvo vienas pirmųjų, prisidėjęs prie internetinės enciklopedijos Nupedijos, Vikipedijos pirmtakės vystymo, vėliau sukūręs vieną iš pirmųjų MediaWiki programos versijų, kurią naudoja Vikipedija. Nuo 2007 m. M. Manskė dirba Kembridže Sengerio institute, tačiau ir toliau aktyviai prisideda prie Vikipedijos ir Wikidata įrankių tobulinimo.
2012 m. M. Manskė su bendraautoriumi paskelbė žurnale „Nature“ mokslinį darbą, kuriame pristatė naujus būdus, kaip nustatyti maliarijos parazitų vystymosi sritis, bei aprašė metodiką, nustatančią maliarijos atsparumo vaistams veiksnius. Mokslininkai sukūrė metodą išgauti maliarijos parazito DNR tiesiogiai iš kraujo, kas mažina klaidų seką.
MediaWiki vystymas
Studijų laikais M. Manskė buvo vienas aktyviausių naudotojų Nupedijos projekte, prisidėdamas biologijos srities rašiniais bei vystydamas Nupedijos įrankius ir plėtinius. Vėliau, nepritardamas egzistuojantiems programinės įrangos ribojimams, M. Manskė sukūrė vieną pirmųjų versijų programos, vėliau virtusios MediaWiki. Jo naujoji programinės įrangos versija buvo įdiegta 2002 m.
2002 m. sausio 25 d. M. Manskė išleido pirmąją versiją vadinamosios Phase II – MySQL sistema paremto PHP išskirtinės programinio kodo dalies, skirtos realizuoti konkrečią taikomąją užduotį. Viena iš M. Manskės inovacijų buvo vardų sričių panaudojimas Phase II atskirti įvairių tipų puslapiams, tokiems kaip „Naudotojas“ ar „Naudotojo aptarimas“, kurie ankstesnėje viki programoje nebuvo skiriami. Phase II taip pat atsirado ir kitų naujovių, tebegyvuojančių iki šiol: rinkmenos įkėlimo, stebimų puslapių sąrašo, automatinio parašo ir naudotojų indėlio peržiūros įrankiai. M. Manskės patobulinimai taip pat leido paprasčiau įterpti paveikslėlius į Vikipedijos straipsnius, be to, jis suteikė galias naujai naudotojų grupei administratoriams: šalinti Vikipedijos puslapius ir blokuoti vandalizmo atvejus.
M. Manskė buvo atvirojo kodo šalininkas, ypač laisvosios programinės įrangos GNU GPL licencijos taikymo srityje, todėl jo ankstyvosios MediaWiki versijos buvo ja apsaugotos.
Vikipedijai augant, M. Manskės kuriama programinė įranga susidūrė su jos įkėlimo problemomis, todėl amerikiečių programuotojas Lee Daniel Crocker ją patobolino, ir taip gimė Phase III. Pastaroji buvo naudojama nuo 2002 m. birželio mėn., o nuo 2003 m. pavadinta MediaWiki. Ši MediaWiki programinė įranga yra dabar naudojama kaip pagrindinė platforma tiek Vikipedijoje ir jos seseriniuose projektuose, tiek ir daugelyje organizacijų ir institucijų.
M. Manskė toliau tobulino MediaWiki įrankius ir plėtinius, įskaitant kategorizavimo, rinkmenų įkėlimo iš Flickr svetainės į Vikiteką įrankius. Jis taip pat patobulino Cite plėtinį, kurio pagalba šaltinių nurodos pateikiamos į XML kalboje panašios sintaksės pagalba.
Minsko metropolitenas
Minsko metropolitenas  – greito tranzito metro sistema Minske. Atidarytas 1984 m. ir šiuo metu turi dvi linijas. Abiejų linijų kelias eina X pavidalu, o jos susikerta stotyje Kupalaŭskaja/Kastryčnіckaja. Trečiasis metro linija atidaryta lapkričio 6, 2020 m.
Skaičiuojama, kad per dieną Minsko metro pasinaudoja 770 000 keleiviai, o per metus – 281 300 000.
Linijos
Abejose Minsko metro linijose iš viso yra 33 stotelės, o visa sistema sudaro 41,8 km.
Transporto parkas
Transporto parką sudaro 330 vagonai. Pastaruoju metu parkas intensyviai atnaujinamas.
Prienų Žiburio gimnazija
miniatiūra|250px|right|Gimnazija nuo stadiono pusės, 2014 m.
Prienų „Žiburio“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Prienuose, J. Basanavičiaus g. 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 9018967.
Istorija
1918 m. uolus švietėjas ir sodininkas Višakio Rūdos vikaras Feliksas Martišius privačiame name įkūrė Prienų progimnaziją. Birželio 4-6 d. vyko stojamieji egzaminai, į pirmą klasę įstojo 24, į antrąją – 31 mokinys. Teko dirbti mokyklai nepritaikytose patalpose, bet jau 1920 m. ant kalnelio prie Nemuno, buvo pastatytas dviejų aukštų medinis pastatas.
Per trumpą laiką gimnazijoje sukurta gera materialinė bazė: pastatytas mokyklos bendrabutis, užveistas medelynas. Mokiniams įrengta sporto aikštė, kabinetai, knygynas, parūpinta pakankamai mokymo priemonių. 1923 m. progimnazija išaugo į pilną gimnaziją ir 1925 m. išleido pirmąją abiturientų laidą. Tais metais mokėsi 286 mokiniai. Nuo 1923 m. III ir IV klasių gimnazistai turėjo po 2 savaitines sodininkystės pamokas. Šio mokslo sėmėsi iš F. Martišiaus parašyto vadovėlio „Apie sodą“. Mokykla buvo privati, ministerija algas mokėjo tik mokytojams. Įvestas mokestis už mokslą. Vienas mokinys per metus turėjo sumokėti 150 Lt. valstybinio mokesčio ir dar 25 Lt. ūkio išlaidoms.
1944 m. direktorius F. Martišius atleistas iš pareigų, panaikintas gimnazijos statusas, mokykla pavadinta Prienų vidurine mokykla. 1956 m. Prienų vidurinės mokyklos pastatas sudegė. 1956–1959 m. klasės įrengtos Juozo Brunzos name prie Nemuno tilto. 1959 m. pastatyta tipinė mūrinė mokykla.
1976 m. pastačius 2-ąją vidurinę mokyklą, ši mokykla buvo vadinama 1-ąja vidurine mokykla. 1989 m. grąžintas „Žiburio“ vardas, o 1995 m. Švietimo ministerija, išanalizavusi mokinių mokymosi rezultatus, patikrinusi žinias, suteikė Prienų „Žiburio“ vidurinei mokyklai gimnazijos statusą. 1995 m. rugsėjo 1 d. atkuriama gimnazija.
Jūrinė ūdra
Jūrinė ūdra, kalanas (Enhydra lutris) – kiauninių (Mustelidae) šeimos žinduolis; vienintelė rūšis su trimis porūšiais jūrinių ūdrų (Enhydra) gentyje. thumb|left|150px|Jūrinė ūdra miega
Prienų Žiburio gimnazija
Istorija
Nuo 1992 m. mokykloje leidžiamas laikraštis „Salve!“.
Jūrinė ūdra
Paplitimas ir apsauga
Gyvena Ramiojo vandenyno šiaurinės dalies pakraščiuose. Jūrinės ūdros, kurių skaičius kadaise siekė 150 000–300 000, buvo intensyviai medžiojamos dėl kailio 1741–1911 m., todėl populiacija sumažėjo iki 1000–2000 individų, gerokai susitraukė paplitimo arealas. Vėlesni veiksmai, tokie kaip tarptautinis jūrinių ūdrų medžioklės uždraudimas, rūšies išsaugojimo pastangos, reintrodukcijos programos, prisidėjo prie populiacijos atsigavimo – manoma, kad 2004–2007 m. jūrinių ūdrų populiacija siekė maždaug 106,8 tūkst. Šiuo metu jūrinės ūdros užima 2/3 buvusio arealo. Šis populiacijos atsikūrimas laikomas reikšmingu pasiekimu jūrinių rūšių apsaugoje. Vis dėlto pastaruoju metu jūrinių ūdrų populiacijos ties Aleutų salomis ir Kalifornija sumažėjo arba išliko praktiškai nepakitusios po patirto nuosmukio. Dėl šių priežasčių jūrinė ūdra klasifikuojama kaip pavojuje esanti rūšis. Medžioklė uždrausta.
Prienų Žiburio gimnazija
Mokiniai
Gimnaziją baigė būsimieji profesorius Antanas Maceina, filosofas, mokslininkas P. Radvila, inžinierius J. Mikaila, teisininkas I. Skirgaudas, kunigai K. Širvaitis, P. Bačinskas, P. Celiešis ir A. Gustaitis, filologijos daktarai A. Klimas, J. Palionis, Jonas Kazlauskas, technikos mokslų daktarai V. Joneliūnas, Leonas Ašmantas, gamtos mokslų daktaras A. Kučinskas, medicinos mokslų daktarai J. Juozaitis, V. Gustas, A. Juocevičius, R. Mikalauskas, rašytojai Justinas Marcinkevičius, Alfonsas Bieliauskas, Vytautas Bubnys, R. Andrašiūnaitė, V. Ardžiūnas, dailininkai J. Juodis, B. Vilkutaitytė-Gedminienė, J. Petrauskas, A. Plioplienė, V. Alvikas, muzikas J. Rimas, Muzikinio teatro solistas G. Maciulevičius; aktorė Eglė Aukštikalnytė, Algis Aliukevičius, politikas Jonas Varkala, šachmatų veikėjas Algirdas Jurgis Bajarkevičius (1947-1996), pradinių klasių mokytoja Kotryna Balčiūtė-Pakštienė (1903 - 1996).
Jūrinė ūdra
Pagrindiniai duomenys
Jūrinė ūdra yra vienas mažiausių jūros žinduolių. Patinai sveria 22-45 kg, kūno ilgis 1,2-1,5 metrų. Patelės sveria 14-33 kg, kūno ilgis 1,0-1,4 m. Jūrinių ūdrų kailiai, kurių tankumas siekia iki 150 000 plaukų per 1 cm², yra storiausi pasaulyje. Jūrinių ūdrų uodega trumpa, stora, šiek tiek plokščia. Priekinės kojos trumpos. Priekinio pado oda šiurkšti.
Mityba
Jų mitybos dietoje apie 100, daugiausia jūrinių gyvūnų rūšių. Įskaitant minta jūrų ežiais, dvigeldžiais ir kitais moliuskais, sraigėmis, krabais ir net aštuonkojais.
Kita
Labai vertingas kailinis žvėris.
Pažvelsio apylinkė
Pažvelsio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Endriejavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Endriejavo apylinkės.
Mesjė 71
thumb|230px|Mesjė 71
Mesjė 71 (dar žymimas NGC 6838 ) – kamuolinis spiečius, esantis Strėlės žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 13 000 šviesmečių. Jo regimasis ryškis – 6,1.
Šį spiečių 1746 m. atrado šveicarų astronomas Jean-Philippe Loys de Chéseaux. Ilgą laiką būta abejonių dėl to, kokio tipo šis spiečius. Mesjė 71 buvo klasifikuojamas tiek kaip neįprastai tankus padrikasis spiečius, tiek kaip neįprastai padrikas kamuolinis spiečius.
Atsižvelgiant į tai, kad žvaigždžių koncentracija šio spiečiaus centre, panašu, nėra didelė bei į tai, kokie elementai sudaro šio spiečiaus žvaigždes, sprendžiama, kad šio spiečiaus žvaigždės yra jaunesnės, nei didžiumoje kamuolinių spiečių. Dėl to Mesjė 71 iš pradžių laikytas padrikuoju spiečiumi. XX a. aštuntajame dešimtmetyje astronomai tyrinėjo ryšį tarp šio spiečiaus žvaigždžių ryškumo ir temperatūros. Betyrinėdami spiečiaus žvaigždes, jie aptiko kamuoliniams spiečiams specifinį bruožą. Mesjė 71 buvo klasifikuotas kaip jaunas, padrikos koncentracijos kamuolinis spiečius (vienas mažiausių tokio tipo spiečių).
Šis spiečius matomas pro žiūronus (atrodo kaip blyški šviesos dėmė), jį geriausia stebėti rugsėjo mėnesį.
Serdiukai
Serdiukai – XVII-XVIII a. kairiakrantėje Ukrainoje buvusių samdomų pėsčiųjų kazokų pulkų kareiviai. Pirmą kartą serdiukų dalinius suformavo XVII a. pabaigoje. Jie buvo asmeninė Ukrainos etmono gvardija, saugojo jo rezidenciją, artileriją, karinius sandėlius. Algas mokėdavo iš etmono iždo.
Stiprėjant neramumas dėl feodalinio išnaudojimo serdiukus ėmė naudoti valstiečių ir paprastų kazokų riaušėms malšinti. 1726 m. carinės Rusijos vyriausybė, ribodama Ukrainos etmono valdžią, serdiukų dalinius išformavo.
Kita apie serdiukus
Pagal žodį serdiukas atsirado populiarios rusiškos pavardės Serdiukas (Сердюк) ir Serdiukov (Сердюков)
Kompiuteriniame žaidime „Kazokai. Europos karai“ (Cossacks: European Wars) serdiukai yra vienas unikalių Ukrainos dalinių.
Nerijus Kesminas
Pats Nerijus Kesminas žaidžia futbolą mėgėjiškose komandose.
Palma Vecchio
thumb|right|180px| Palmos Vyresniojo Šv. Barboros poliptikas (apie 1525, Santa Maria Formosa, [[Venecija)]]
Palma Vyresnysis (it. Palma Vecchio, tikr. Jacopo Negretti, apie 1480–1528) – italų renesanso dailininkas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.
Biografija
Jacopo Negretti (kitaip Jacopo Palma) gimė Serinos miestelyje prie Bergamo apie 1480 m. Beveik nieko nežinoma apie jo jaunystės metus. Manoma, kad jis mokėsi Bergame pas dailininką Andrea Previtali. Apie 1510 m. jis dokumentuotas Venecijoje, kur, spėjama, mokėsi pas Džovanį Belinį. Taip pat ėmė pavyzdį iš Džordžonės ir Ticiano. Manoma, kad vėliau jis galėjo būti ir Ticiano mokiniu.
Apie 1513 m. dailininkas pradėjo vadintis Palma. Vėliau, kad atskirti nuo jo sūnėno (taip pat Palmos), jis buvo pramintas Palma Vecchio (Palma Vyresniuoju). Palmos Vyresniojo asmeniniai gyvenimo faktai menkai žinomi, paveikslų chronologija tik spėjama, kadangi jis jų nepasirašinėdavo ir nedatuodavo. Jo darbuose jaučiama Džovanio Belinio įtaka. Giorgio Vasari parašė, kad jis kruopščiai derino spalvų harmonijas. Tai, tikriausiai, ir yra svarbiausias Palmos Vyresniojo, kaip dailininko, pasiekimas. Jo darbai pasižymi silpnu piešiniu ir bendrai panašūs į Ticiano. „Šviesiaplaukės moters portretas“ (apie 1520) beveik replikuoja ankstesnį Ticiano garsųjį šedevrą „Florą“, o „Nimfa“ – Džordžonės „Miegančią Venerą“. Palma Vyresnysis, manoma, kad sėkmingai konkuravo su Lorencu Lotu Venecijoje ir Bergame, tačiau tai nesutrukdė dailininkams tapti draugais. Svarbiausiu Palmos darbu įvardijamas Šv. Barborą vaizduojantis poliptikas Venecijos Santa Maria Formosa bažnyčioje.
Palma Vyresnysis mirė 1528 m. Venecijoje, palaidotas San Gregorio bažnyčioje. Jis nebuvo vedęs. Dailininkas Palma Jaunesnysis buvo antros kartos sūnėnas.
Grotiniai dančiakarpiai
Grotiniai dančiakarpiai (Amblyopsidae) – lašišinių ešeržuvių (Percopsiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios JAV pietinėje ir rytinėje dalyje. Gyvena tamsiose vietose, plyšiuose, todėl evoliucijos eigoje prarado akis. Dydis – iki 11 cm.
Šeimoje yra 5 gentys ir 6 rūšys.
Gentys
thumb|left|210px|[[Šiaurinė aklažuvė (Amblyopsis spelaeus)]]
Sibirinė lašiša
Sibirinė lašiša (Hucho taimen) arba taimenis – lašišinių (Salmonidae) šeimos žuvų rūšis. Paplitusi Rusijos upėse ir gėlavandeniuose pratakiuose ežeruose: nuo Pečioros ir Kamos baseinų vakaruose iki rytų Jakutijos ir Tolimųjų Rytų (Amūro, Janos, Aldano baseinai). Taip pat gausi Mongolijoje.
Kūno ilgis iki 2 m, sveria iki 80 kg. Neršia nedideliuose kalnų upeliuose. Neršto metu išleidžia 10–34 tūkst. ikrų. Iš jų žuvytės išsirita per mėnesį.
Sibirinė lašiša yra nykstanti, įtraukta į Rusijos raudonąją knygą.
Mento
Mento – Jamaikos liaudies muzikos stilius, padaręs didelę įtaką ska ir regio muzikai. Paprastai mento būdingi akustiniai instrumentai, tokie kaip akustinė gitara, bandža, rankinis būgnas ir rumbos dėžė – didelis dėžės formos mušamasis instrumentas, ant kurio galima sėdėti grojant. Rumba dėžė veda boso partiją.
Mento dažnai painiojamas su kalipso, Trinidado ir Tobago muzikiniu stiliumi. Nors jie turi daug panašumų, tačiau tai du skirtingi savarankiški muzikos stiliai. Skirtumai iš dalies kyla dėl skirtingos šių dviejų Karibų salų kolonijinės praeities, kadangi Jamaikos muzikai trūksta ispaniškos įtakos, pastebimos kituose Karibų muzikos stiliuose.
Mento kilo iš muzikinių tradicijų, atkeliavusių kartu su vergais iš Afrikos. Europos muzikos įtaka taip pat stipriai jaučiama, kadangi vergai, mokėję groti kokiais nors instrumentais, buvo dažnai prašomi pagroti savo šeimininkams. Taigi jie įpynė dalį šių tradicijų į savo liaudies muziką. Mento dainų žodžiai dažnai su humoru pasakoja apie įvairius kasdieninius reikalus. Daugelis jų komentuoja skurdą, prastas gyvenimo sąlygas ir kitas socialines problemas. Kita dažna tema – vos užmaskuotos seksualinio pobūdžio užuominos.
Tripirštis genys
Tripirštis genys (Picoides tridactylus) – geninių (Picidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Patino viršugalvis geltonas, kaklas juodas. Nugara, sparnai ir uodega juodi su baltomis dėmėmis. Pilvinė pusė balta, šonai išmarginti juodomis dėmėmis. Snapas pilkas. Kojos tamsiai pilkos, du pirštai atsisukę į priekį, vienas atgal. Patelės viršugalvis juosvai baltas. Jaunikliai tamsiai rusvi, viršugalvyje plunksnų viršūnės auksinės spalvos. Išsirita pliki.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Alpių ir Skandinavijos iki Ochotsko ir Japonų jūrų. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros žemupį, Obės, Jenisejaus, Senos žemupį, Kolymos, Anadyrio baseiną, pietuose tęsiasi iki Korėjos pusiasalio, šiaurės rytų Kinijos, Mongolijos, Tian Šanio, Obės, Irtyšiaus aukštupio, pietinio Uralo, Volgos vidurupio, Dniepro aukštupio, pietinių Karpatų, Balkanų pusiasalio. Izoliuota arealo dalis aptinkama centrinėje Kinijoje, taip pat gyvena Šiaurės Amerikoje, kai kuriose salose.
Žiemoja paplitimo areale.
Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Raudonąją knygą. thumb|left|180px
Biologija
Čepkelių rezervate aptinkamas kyšuliuose, įsiterpiančiuose į raistą, pelkės gilumoje esančiose salose. Paprastai tai seno miško sklypai, apaugę beržais, pušimis, eglėmis, kurie išretėję su daug virtuolių ir stuobrių. Gyvena raisto pušynuose, eglynuose su lapuočių medžių priemaiša. Mėgsta senas degimvietes.
Dauginimasis
Gūžtą paprastai įsirengia sausuoliuose arba sutrūnijusiuose medžiuose. Gali įsikurti nudžiūvusiose drebulėse, juodalksniuose. Toje pačioje lizdavietėje gali perėti kelis kartus. Dėtyje būna apie 4 kiaušinius, perimi apie 2 savaites. Gūžtoje geniukai išbūna apie 19 dienų.
Mityba
Minta įvairiais vabzdžiais, miško kenkėjias, nudžiūvusiuose medžiuose gyvenančiais ūsuočiais, kinivarpomis, jų lervomis ir lėliukėmis. Kartais sugauna drugių, lapgraužių, jų lervų. Kenkėjų apniktą stuobrį lanko tol, kol nužievina ir išrenka visus parazitus.
Leokadija Ginelevičienė-Klimantavičiūtė
Biografija
Mokėsi Vievio vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (fortepijono klasė). 1965–1969 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė doc. A. Jozėnas).
Nuo 1969 m. rudens Vievio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Jaunučių choras 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, berniukų vokalinis ansamblis 1978 m. respublikinio „Dainų dainelės“ konkurso laureatas, solistė ir duetas 1988 ir 1990 m. tokio pat konkurso laureatai. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis choras, vadovaujamas kartu su A. Pulauskiene, 1990 m. vaikų ir jaunimo festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis.
Ypač kūrybiškai L. Ginelevičienė dirba su Vievio vidurinės mokyklos merginų choru „Pušaitės“ (1981). Choras (60-70 dalyvių) yra 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurso prizininkas, 1977, 1980, 1987 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dalyvis. „Pušaitės" dalyvauja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, dažnai koncertuoja, turi sukaupusios didelį įvairių kūrinių repertuarą, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, tris kartus viešėjo ir koncertavo Vokietijoje.
L. Ginelevičienė diriguoja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, buvo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1980 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Chardin Amerika
Chardin Amerika ( – „Amerikos sodas“) – miestas Argentinoje, Misjoneso provincijoje, San Ignasijaus departamente, apie 100 km į šiaurės rytus nuo Posadaso, 10 km į rytus nuo Paranos upės. 24,9 tūkst. gyventojų.
XX amžiaus pradžioje į miestą atvyko daug imigrantų iš Europos ir Azijos. Chardin Amerikos mieste vyksta daugybė festivalių ir švenčių.
1948 m.
Įvykiai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Vaitelių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gargždų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Plikių apylinkės ir dalis Kvietinių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vaitelių apylinkė prijungta prie Gargždų apylinkės.
Penkios moterys žudikui
Penkios moterys žudikui – 1974 m. sukurtas giallo filmas, kurio režisierius Stelvio Massi.
Statybų pilotas
Statybų pilotas – spalvotas dvisavaitis architektūros ir statybos laikraštis, leistas 1996–2008 m. Kaune.
Istorija
Iš pradžių leistas kaip 28 p. laikraštis „Arkitektas“, vėliau tapo per 100 p. dvimėnesiniu žurnalu. Žurnalas platintas ne tik Lietuvoje, bet ir Italijoje, Didžiojoje Britanijoje, Izraelyje, JAV, Kanadoje, Lenkijoje, Vokietijoje. Tiražas 3000 egz.
2010 m. įkurta elektroninė versija Pilotas.lt.
Steigėjas, leidėjas ir redaktorius Audrys Karalius.
Maskarenų salos
thumb|right|250px|Kairėje − [[Reunjonas, dešinėje − Mauricijus (palydovinė nuotrauka).]] Maskarenų salos  − vulkaninių salų grupė Indijos vandenyne, 650 km į rytus nuo Madagaskaro.
Maskarenų salas sudaro Reunjonas, Mauricijus ir Rodrigesas. Reunjono sala priklauso Prancūzijos užjūrio regionui. Kitos salos sudaro Mauricijaus valstybę.
Salų plotas − 4600 km². Gyventojų − apie 1 400 000 (daugiausiai kreolai, prancūzai, išeiviai iš Indijos ir Pakistano). Aukščiausias kalnas yra Reunjono saloje (Piton de Nežas (Piton des Neiges), 3069 m).
Salose vyrauja drėgnieji tropiniai miškai, savana. Gyventojai augina cukranendres, kokoso palmes, arbatą.
Maskarenų salų klimatas − jūrinis subtropinis. Karščiausias laikotarpis − nuo sausio iki kovo mėn., bet oro temperatūra nebūna aukštesnė nei +33−35 °С. Vėsiausi mėnesiai − nuo liepos iki rugsėjo mėn., kai dienos temperatūra yra nuo +23 iki +25 °С. Daugiausia kritulių būna nuo gruodžio iki vasario mėn.
Beržuona (Rokiškis)
Beržuona – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Pandėlio.
Gyvybės kibirkštis
Gyvybės kibirkštis – rašytojo Ericho Marijos Remarko 1952 m. išleistas romanas.
Romane „Gyvybės kibirkštis“ vaizduojama žmogaus kova už būvį, už teisę išlikti žmogumi net ir sunkiausiomis valandomis. Romanas vaizduoja belaisvių dienas ir naktis vokiečių koncentracijos stovykloje.
Vengrijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
San Ignasijus
San Ignasijus reikšmės:
Rosario Flores
thumb|Rosario Flores Rosario Flores (gimusi 1963 m. lapkričio 4 d.) yra garsi ispanų dainininkė ir aktorė, pelniusi du Lotynų Grammy apdovanojimus.
Rosario gimė Madride (Ispanija), garsios ispanų dainininkės, šokėjos ir aktorės Lola Flores ir žymaus ispanų dainininko ir flamenko bei rumbos muzikos gitaristo Antonio González šeimoje. Ji yra taip pat žymios ispanų dainininkės ir aktorės Lolita Flores ir dainininko, dainų autoriaus Antonio Flores sesuo.
Pirmosios dukters Rosario Flores susilaukė kartu su savo buvusiuoju draugu Carlos Orellana. 2006 m. sausio 21 d. per močiutės, Lola Flores gimtadienį, gimė dainininkės ir aktorės sūnus Pedro Antonio, kurio ji susilaukė nuo savo gyvenimo partnerio Pedro Lazaga, su kuriuo susipažino 2001 m., besifilmuodama garsiojoje Pedro Almodovar kino juostoje „Hable con ella“ („Pasikalbėk su ja“).
Regina Girčienė-Sabokonytė
Regina Girčienė-Sabokonytė (g. 1953 m. sausio 8 d. Uogintų k., Kaišiadorių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Kaišiadorių 1-osios vidurinės mokyklos aštuonias klasės, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Jokūbonis). 1972–1978 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).
Nuo 1978 m. rudens Kaišiadorių 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja. 1978 m. Veterinarijos mokslinio tyrimo institute suorganizavo etnografinį ansamblį, kuris vėliau pasivadino „Verpetos" vardu. 1981–1983 m. vadovavo Kaišiadorių žemės ūkio mokyklos merginų chorui – apžiūrose pelnė pirmąsias vietas. 1980–1986 m. Kaišiadorių paukštyno darbuotojų mišriojo choro vadovė. Šį chorą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms; jis nemažai koncertavo savo rajone, dainavo Vilniuje, Ignalinoje, Švenčionėliuose, dalyvavo 1980 m. eksperimentinėje dainų šventėje Trakuose ir Kaišiadorių rajono dainų šventėse.
Nuo 1980 m. R. Girčienė Kaišiadorių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Mokytoja – Kaišiadorių rajono dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pilkagalvė mangusta
Pilkagalvė mangusta (Eira barbara) – kiauninių (Mustelidae) šeimos žinduolis; vienintelė rūšis pilkagalvių mangustų (Eira) gentyje.
Kūnas 60 cm, uodega – 45 cm ilgio. Svoris apie 5 kg. Kailis tamsiai rudas ar juodas, su šviesesnėmis dėmėmis.
Paplitusi Šiaurės ir Pietų Amerikoje.
Akis (filmas)
Filmo premjera įvyko 2008 m. vasario 1 d. JAV ir Kanadoje.
Siužetas
Akla Los Andželo smuikininkė Sidni Vels po tragiškai nelaimingo nutikimo vaikystėje nieko nemato, bet fenomenaliai valdo muzikinį instrumentą ir atlieka neįtikėtinus reveransus scenoje. Mergina daugybę metų laukia regėjimo atstatymo operacijos, todėl be jokios baimės ryžtasi abiejų akių ragenos operacijai. Oftalmologas Paulas ir rūpestingoji sesuo Helena padeda talentingai muzikantei iš naujo pažvelgti į spalvotą ir paslapčių kupiną gyvenimą.
Tačiau neįtikėtina laimė tęsiasi vos kelias dienas, kol Sidni vis dažniau mato keistą nepažįstamą veidą veidrodyje. Šešėliais apgaubti siaubingi košmarai naktį persekioja jos sąmonę. Ji dar nesugeba suvokti, ar tai operacijos pasekmės, ar vaizduotės padariniai, ar realūs vaizdai. Bet jos pasikeitęs elgesys neduoda ramybės šeimos nariams ir gydytojams, kurie pradeda nerimauti dėl Sidni psichinės būklės. Tačiau mergina įsitikina, kad nežinomas akių donoras prieš savo mirtį atvėrė duris į mistinį pasaulį, kuri dabar gali matyti tik ji viena. Sindi trokšta išsiaiškinti tiesą apie akis padovanojusio žmogaus likimą…
Aktoriai
ir kt.
Plaskų girininkija
Plaskų girininkija - girininkija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Girininkija išsidėsčiusi Rytų Europos lygumoje, Rytų Baltijos-Baltarusijos žemumoje, Baltijos aukštumose ir Augustavo lygumoje. 98,93% girininkijos teritorijos yra Plaskų valsčiuje, 1,05% Liepinės valsčiuje ir 0,02% Gibų valsčiuje. Girininkijos administracijos centras yra Žilinių kaime. Girininkija yra Augustavo girioje. Bendras girininkijos plotas yra 36378 ha, iš kurių 21198 ha miškai. Šiaurėje girininkija ribojasi su Gibų ir Krasnapolio valsčiais, su Ščebros kaimu vakaruose, pietvakariuose su Augustavo miestu, pietuose su Bebro nacionaliniu parku ir rytuose su Baltarusija. Girininkija mažai apgyvendinta, 82% Plaskų valsčiaus teritorijos sudaro miškai. Per girininkiją eina Valstybinis kelias Nr.35px ir dar keli vietinės reikšmės keliai. Girininkiją sudaro 3 dideli miškai, kurie suskirstyti į 15 mažesnių girininkijų. Iš viso girininkiją sudaro 877 atskiri suskirstymo vienetai, kurių vidutinis miško plotas yra 25 ha. Trys pagrindiniai miškai yra: Mikašuvkos (8889 ha), Plaskų (7768 ha) ir Sirvo (5362 ha). Taip pat yra šie mažesni miškai: Pobojnės (Pobojne), Mažojo Šilo (Mały Borek), Karališkųjų Vandenų (Królowa Woda), Užtvankų (Jazy), Hanuso (Hanus), Kunigų Tilto (Księży Mostek), Garstyčų (Gorczyca), Pelėdų (Sówki), Gluosnių (Łozki), Kriaušių (Gruszki), Baisusis (Okop), Aštriųjų (Ostryńskie), Kūdrinkių (Kudrynki), Trijų Dūmų (Trzy Kopce), Volkušas (Wołkusz) ir Mokyklėlės (Szkółki).
Vandens telkiniai
Girininkijoje yra 12 ežerų: Mikaševas (Mikaszewo), Mikašuvekas (Mikaszówek), Dumbliai (Szlamy), Gilusis (Głębokie), Kreivasis (Krzywe), Panievas (Paniewo), Erelis (Orle), Pobojnė (Pobojne), Garstyčia (Gorczyckie), Guobis (Wiązowiec), Ilgiai (Długie) ir Kruglakas (Kruglak). Beveik visi ežerai yra ledyninės kilmės kurių vidutinis plotas 20-50 ha ir vidutinis gylis 25 m. Didžiausi yra Mikaševo (126 ha), Dumblių (75 ha) ežerai, o giliausi Brožanės (24,3 m.), Mikaševo (15 m.) ir Panievo (12,5 m.). Taip pat girininkija ribojasi su Sirvo ežeru. Per Dumblių, Guobio ir Ilgių ežerus eina Lenkijos ir Baltarusijos valstybinė siena. Per girininkiją eina Augustavo kanalas į kurį įeina Erelio (Orle), Panievo (Paniewo), Kreivojo (Krzywe), Mikaševo ir Mikašuveko ežerai. Taip pat girininkijoje yra 8 šliuzai: Garstyčios, Panievo, Perkučo, Mikašuvkos, Pušų, Lentpjūvės, Kudrinkių ir Kužineco šliuzai. Taip pat girininkijoje teka Juodosios Ančios upė, kuri įteka į Augustavo kanalą ties Rigolio kaimu. Augustavo kanalas ir Juodosios Ančios upė yra populiarios dėl savo baidarių trasų.
Augalija
thumb|200px|[[Augustavo giria|Augustavo girios miškai]] Daugiausiai girininkijoje auga pušų ir kitų rūšių spygliuočių miškai. Taip pat auga pelkiniai ir aukštapelkių miškai. Daugiau kaip 70% medžių sudaro pušys, beržai 11%, alksniai 10% ir eglės 7%. Taip pat auga ąžuolai, uosiai, maumedžiai ir drebulės. Girininkijoje yra saugomos šios augalų rūšys: šiaurinė linėja, saulašarė, miškinė lelija, vėjalandė šilagėlė, sibirinis vilkdalgis, mažoji spanguolė, kopūstgalvis raukšlius, paprastoji poniabudė ir plačioji platužė.
Gyvūnija
Girininkijoje yra 119 paukščių rūšių, iš jų 72 peri šiose vietovėse. Tai: kurtinys, didysis apuokas, tetervinas, jerubė, juodagalvė sniegena, baltabruvis strazdas, riešutinė, smilginis strazdas, klykuolė, didysis dančiasnapis, tūbuotasis suopis, šiaurinis kikilis, paprastasis svirbelis, želmeninė žąsis ir baltakaktė žąsis. Taip pat gyvena šie žinduoliai: pilkasis vilkas, lūšis, ūdra, briedis ir taurusis elnias.
Gamtos apsauga
thumb|200px|[[Perkučo draustinis]]
Beveik visoje girininkijos teritorijoje vykdoma paukščių apsaugos programa Natura 2000. Daugiau nei 12000 ha yra įtraukta į Augustavo girių ir ežerų kraštovaizdžio draustinį. 36,9% girininkijos miškų yra įtraukti į miškų apsaugos zoną. Girininkijoje yra 24 gamtos paminklai (daugiausiai ąžuolai ir mažalapės liepos). Draustiniai užima 6,3% girininkijos teritorijos. Iš viso girininkijoje yra 4 draustiniai: Kurianskių Bagno draustinis, kuriame saugomi pelkiniai miškai, Malų Boreko draustinis, kuriame saugomi spyglioučių miškai, Perkučo draustinis, kuriame saugomi eglynai ir pušynai ir Starožino draustinis, kuriame saugomos įvairios miškų rūšys.
Sony Mobile Communications
thumb|right|100px|Sony Ericsson W810i Sony Mobile Communications (anksčiau Sony Ericsson) - technologijų bendrovė, susikūrusi susijungus dviejų bendrovių, Sony ir Ericsson, mobiliųjų telefonų padaliniams. Susijungimas įvyko dėl to, kad abiejų bendrovių telefonų pardavimų rezultatai buvo vis mažėjantys. Bendrovės susivienijo 2001 m. spalio mėnesį. Po metų atsirado pirmi bendros kompanijos sukurti telefonai. Naujų telefonų dizainas pasikeitė, ir buvo įvesta tikrai sėkmingų modelių (pvz., T610, T630) kurie padėjo pagrindus tolesniam sėkmingam plėtimuisi.
2012 m. visas kompanijos akcijas perėmė „Sony“ ir nuo 2012 m. kompanijos produktai pradėjo išeiti su „Sony Mobile“ prekiniu ženklu, tačiau išliko senasis „Sony Ericsson“ logotipas. Šiuo metu visame pasaulyje šioje kompanijoje dirba apie 5000 žmonių. Kompanija įeina į keturių didžiausių telefonų gamintojų ketvertuką. Sony Mobile turi didelę mobiliųjų telefonų pasiūlą. Konkuruoja su kitomis didelėmis telefonų bendrovėmis – Nokia, Samsung, Motorola.
Telefonai
„Sony“ kompanija panaudojo savo ausinukų vardą (Walkman) ir technologijas. Tai buvo ne tik paprasti mobilieji telefonai, bet ir mp3 grotuvai (žymimi W serijos pavadinimu). 2004 metais parduota 42,3 mln. telefonų, o 2005 m. – 50 mln.
Ernis
Ernis (Gulo gulo) – kiauninių (Mustelidae) šeimos plėšrusis žinduolis, vienintelė rūšis ernių (Gulo) gentyje.
Paplitimas
thumb|left|250px|Ernio kaukolės [[fosilija iš pleistoceno laikotarpio, Berlyne esančiame gamtos muziejuje (Museum für Naturkunde)]]
Istorinis paplitimas
Anksčiau erniai buvo apgyvenę gerokai didesnį arealą, kuris iš šiaurės tęsęsi gerokai toliau į pietus nei yra dabar.
Šiaurės Amerikos rytuose, buvo gyventa net Pensilvanijos valstijoje.
2008 m. vasario mėn., praėjus 86 metams, pirmą kartą nuo 1922 m. Kalifornijoje buvo pastebėtas ernių patinas.
Istoriniais laikais Eurazijoje, nuo dabartinio arealo erniai gyveno gerokai toliau į pietus, įskaitant Lietuvą.
Jie gyveno Latvijoje, kur paskutiniai du buvo nušauti 1875–1876 m., tačiau 1973–1974 vienas buvo stebėtas prie Dziedrupės, netoli Engurės ežero. Taip pat jų gyventa šiaurės rytų Lenkijoje, Baltarusijoje. Dar XIX a. pab-XX a. prdž. jų buvo gyventa Ukrainos Podolės, Žytomyro, Čerkasų srityse.
Dabartinis paplitimas
Ernio paplitimo arealas – Eurazijos ir Šiaurės Amerikos taiga, miškatundrė ir iš dalies tundra.
Europoje paplitęs Skandinavijos pusiasalyje, Suomijoje, Rusijos europinės dalies šiaurinėje dalyje. Azijoje gausiai gyvena Sibire, mažesnės populiacijos gyvena vakarų ir šiaurės Mongolijos rajonuose besišliejančiuose apie Chubsugulo ežerą bei šiaurės vakarų ir šiaurės rytų Kinijoje. Plačiai paplitęs Kanadoje, Aliaskoje, mažesnės populiacijos gyvena Jungtinių Amerikos Valstijų pagrindinės dalies šiuarės vakaruose – šiaurės centrinėje Vašingtono valstijos dalyje, šiauriniame ir centriniame Aidahe, vakarinėje Montanoje, šiaurės vakarų Vajominge ir Oregone.
Erniai Lietuvoje
thumb|left|250px|Erniai Seniau eurazinio (Gulo gulo gulo) porūšio erniai yra gyvenę ir Lietuvoje. Tačiau dėl žmogaus ūkinės veiklos ir (ar) su tuo pasikeitusių gamtinių sąlygų, dabar šiuose kraštuose išnykę.
Biotopas
Dabartiniame areale aptinkami virš jūros lygio 300–2400 m iškylusiose aukštumose bei kalnuose. Aptinkami tundroje, miškų zonų pelkynuose, taigoje, vidutinių platumų spygliuočių, mišriuosiuose bei lapuočių miškuose.
Erniai gerai prisitaikę išgyventi prie žiemos sąlygų, ir jų gyvenamame biotope būtinas sniego dangos sezoniškumas.
Veisimasis
Poligaminiai gyvūnai. Gyvena pavieniui. Rujoja anksti pavasarį iki vėlyvo rudens. Žiemos pabaigoje arba anksti pavasarį, dažniausiai tarp vasario ir kovo mėnesio vidurio patelės kas metai susilaukia nuo 1 iki 5, dažniausiai 2-3, baltu kailiuku jauniklių.
Elgsena ir charakteris
Dėl paslaptingo gyvenimo būdo iki XXI a. pradžios buvo mažiausiai pažįstami šiaurinio pusrutulio vidutinio dydžio gyvūnai.
Angliškai erniai kartais vadinami „smirdančia meška“ arba „skunsine meška“, o to priežastis – iš analinės angos liaukos ernio išskiriamos dvokiančios gelsvos spalvos išskyros. Šiuo skysčiu ernių patinai žymi savo gyvenamą teritoriją ir taip įspėja kitus patinus laikytis atokiau nuo jų užimamos teritorijos, taip pat apie savo buvimą taip išsiduoda patelėms. Ernių patinai, kaip ir skunsai, išskiria labai aštrų kvapą ir gindamiesi nuo priešo.
Beveik visą gyvenimą praleidžia ant žemės, nors gerai laipioja medžiais. Nevengia vandens – gerai plaukia. Dairydamiesi atsistoja ant užpakalinių kojų. Prireikus, gali bėgti iki 48 kilometrų per valandą greičiu. Dieną dažniausiai snaudžia, o aktyvūs sutemomis ir naktimis. Dėl ėdrumo užsitarnavę agresyvaus gyvūno reputaciją. Turi gerai išvystytą uoslę, gali užuosti auką po 6 m sniego sluoksniu. Po sniegu prisikasę prie žiemojančios urve aukos, ją nužudo.
Erniai drąsūs, pagal savo dydį stiprūs, atkakliai kovoja su priešais, dėl maisto gali priešintis vilkui, lokiui ar lūšiai.
Mityba
Visaėdžiai – minta mėsa bei augmenija, įskaitant paukščių kiaušinius, uogas ar maitą.
Medžioja nedidelius, vidutinio dydžio ar gerokai už juos pačius stambesnius gyvūnus, įskaitant įvairius graužikus, voveres, stirnas, sniegines ožkas, šiaurinius elnius. Gali įveikti iki penkių kartų už save stambesnį gyvūną, jeigu auka įklimpusi giliame sniege.
Dažnai minta vilkų ir lūšių sumedžiotų kanopinių žvėrių maita. Kartais su pilkaisiais vilkais ir lūšimis susigrumia dėl ėdesio, bandydami iš jų jį atimti.
Ieškodami maisto per parą nukeliauja apie 24 kilometrus. Juos tyrinėjantys biologai teigia, kad sniegą jie panaudoja taip, kad ėdesys nesugestų ar ilgiau išsilaikytų nesugedęs. Kada maisto nedaug, jie grįžta po sniegu užkasto ėdesio.
Išvaizda
thumb|right|250px|Ernis [[Švedija|Švedijoje]] thumb|right|250px|Ernio [[griaučiai]]
Kresno, raumeningo kūno sudėjimo gyvūnas. Suaugęs ernis yra maždaug vidutinio šuns dydžio, o išvaizda primena lokį, tik žymiai už jį mažesnis. Tai vieni didžiausių kiauninių šeimos plėšriųjų žinduolių. Iš kiauninių už ernį yra didesni tik jūrinė ir brazilinė ūdros.
Kūnas 66-86 cm ilgio, patinai maždaug 30 % didesni už pateles, aukštis ties pečiais 40-45 cm. Patinų svoris 14-18 kg, nors stambiausi patinai gali sverti iki 32 kg, patelių svoris 9–11 kg. Kojos trumpos, užpakalinės ilgesnės už priekines, dėl to nugara išlenkta. Galva didelė, snukis pailgas ir bukas. Pėda didelė, apie 10 cm pločio ir 9 cm ilgio, todėl gyvūnas lengvai gali bėgti giliu, puriu sniegu. Žvėrelių uodega vidutinio ilgio (13-26 cm), puri. Nagai dideli, kabliški. Dantys stambūs.
Kailis tankus, ilgas ir šiurkštus. Jo spalva nuo šviesiai iki tamsiai rudos. Nuo uodegos pamato ir kūno šonais tęsiasi plati šviesiai pilka juosta. Kailis nėra vertingas, tačiau jis šaltyje nesušąla.
Naujoji klasifikacija
Pastaruoju metu pripažystami 2, aiškiai išsiskiriantys geografiškai izoliuoti porūšiai:
Tradicinė klasifikacija
Remiantis 2018 m. duomenimis, jungtinė taksonomijos informacijos tarnyba (Integrated Taxonomic Information System, ITIS) bei Wilson & Reeder’s Mammal Species of the World Third Edition, išskiria 6 porūšiai :
Amžius
Subręsta sulaukę 2,5 metų. Gamtoje erniai vidutiniškai gyvena 4-6 metus, ilgiausiai išgyvena apie 13 metų.
Išnykimas ir apsauga
Anksčiau buvo plačiai medžioti dėl tankaus kailio bei nuodyti, dabar saugomi įstatymais.
Santykiai su žmonėmis
Nors erniai paprastai vengia žmonių, bet Kanadoje jie laikomi vienais pavojingiausių žvėrių, kadangi yra pasitaikiusių atvejų, kada buvo užpulti žmonės. O puola retai, tik tuo atveju, kada žmonės ernius bando išbaidyti, išgąsdinti. Erniai su aštriais nagais ir dantimis, bei raumeningu kūnu gali rimtai sužaloti suaugusį žmogų, ir ypač vaikus.
Ernis kitomis kalbomis
Ernio pavadinimas kitomis kalbomis istoriniame ir dabartiniame jų paplitimo areale:
Turžėnai
Turžėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietvakariuose, Neries ir Šešuvos santakoje, prie senojo plento. Kaimas išsidėstęs dviem aukštais – apatinėje ir viršutinėje upės terasoje.
Viršutiniame aukšte prie senojo plento išlikęs XIX a. pašto stoties (statyta 1833–1835 m. klasicizmo stiliumi; projekto autorius Žozefas Puasjė) pastatų kompleksas. Apatinis aukštas yra prie Neries. Ties Turžėnais yra Druskelės rėva (akmenuota upės sekluma), kurioje iš vandens kyšo apie 5 m ilgio ir 3–4 m aukščio granito luotas – Gaidelio akmuo, didžiausias Lietuvos upių akmuo (gamtos ir archeologijos paminklas).
Istorija
Seniau Turžėnai buvo Turžėnų valsčiaus centru.
1831 m. vyko 1831 m. Turžėnų mūšis (1830–1831 m. sukilimo dalis), kuriame Mauricijaus Prozoro pajėgos pralaimėjo prieš Karmėlavoje įsikūrusias Rusijos Imperijos karines pajėgas.
Ties Turžėnais per upę kėlė keltas (iš Stavidvario, Drąseikių, Šančių keltasi į Karmėlavą), veikė kalkių degykla.
Oops!... I Did It Again World Tour
„Oops!…I Did It Again World Tour“ (dar žinomas kaip „Oops! Tour“) yra trečiasis Amerikiečių pop atlikėjos Britney Spears koncertinis turas. Turas palaikė Britney antrąjį studijinį albumą „Oops!… I Did It Again“. Taip pat šis turas yra Britney pirmasis pasaulinis turas.
Istorija
Scena turui „Oops“ buvo beveik identiška „Crazy 2K Tour“ turo scenai. Tačiau, šiame ture buvo dar keletas platformų, liftų, daugiau pirotechnikos ir „disko kamuolys“, ant kurio Spears pradėjo savo pasirodymą. Spears turėjo koncertuoti „Hollywood Bowl“ arenoje Holivude, prieš pasirodant „Inglewood’s Forum“. Kai Denveryje atšaukė koncertą dėl arenos „Red Rocks Amphitheatre“, nes joje netilpo dekoracijos, ta pati problema ištiko ir „Bowl“ arenoje. Todėl visi, nusipirkę bilietą į „Bowl“ areną, buvo perkelti į „Great Western Forum“ areną.
Turo datos
a Koncertas buvo Great New York State Fair dalis.
b Koncertas buvo Rock In Rio dalis.
Transliacijos
Nors nebuvo išleistas oficialus turo DVD ir VHS, trys televizijos parodė žiūrovams šį turą. Šiaurės Amerikoje pavadinimu „There’s No Place Like Home“ buvo parodytas Spears koncertas iš „Louisiana Superdome“ arenos Naujame Orleane per FOX Network. Europoje parodytas koncertas pavadinimu „Britney Spears Live in London“ nufilmuotas „Wembley Arena“ arenoje Londone. Pietų Amerikoje pavadinimu „Britney Spears Live from Rock in Rio Brazil“ koncertas pasirodė per brazilų televiziją „Globosat“, o paskui ir per „DirecTV“.
Kelionių alchemija
Kelionių alchemija – Jurgos Ivanauskaitės eseistikos knyga, pirmą kartą išleista 2003 m. Dalis knygoje publikuojamų prozos kūrinių spausdinti dienraštyje „Lietuvos rytas“ bei kituose periodiniuose leidiniuose.
Knygos struktūra
„Kelionių alchemiją“ sudaro trys dideli skyriai. Pirmasis – „Kelionės po pasaulį“, kuriame aprašomi klajonių po Peru, Egiptą bei Veneciją įspūdžiai. Akcentuojami kultūrų panašumai bei skirtumai, į realybę bandoma žvelgti įvairiais rakursais – supinama mitologija, istorija, religija ir kt.
Kelionės po pasaulį
Egiptas Venecija Peru
Kasandros pusiasalis
thumb|right|250px|Kasandros pusiasalis (senasis pavadinimas – Palenė) Chalikidėkje Kasandros pusiasalis, Palenė (antikinis pavadinimas; ) – labiausiai vakarinis pusiasalis iš trijų Chalkidikės „pirštų“, kyšantis į Egėjo jūrą.
Senoviniai pavadinimai yra Palenė, Flegra
Pagal graikų mitologiją jame vyko susirėmimai tarp dievų ir titanų.