cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laisanas
Tyrimų istorija
1857 m. kapitonas Džonas Pati (John Paty) aneksavo Laisaną, prijungdamas ją prie Havajų karalystės.
Archeologinių kasinėjimų metu aptiktos riešutinių kokospalmių žiedadulkės leidžia kelti prielaidas, kad čia kadaise lankėsi polineziečiai, nes šių augalų nerasta nė vienoje saloje, kurioje nebūtų lankęsi senieji Havajų gyventojai. Iš kitos pusės, nėra jokių kitų patikimų įrodymų, kad jie būtų nuplaukę už Nekerio salos. Senesniuose negu 7000 metų senumo sluoksniuose žiedadulkių nerasta.
Fauna ir flora
thumb|right|250px|Laisano antis su jaunikliais Salos ekologinei būklei labai pakenkė žmonių veikla, būtent, guano gavyba ir naujų rūšių įveisimas.
1890 m. Džordžas Frytas (George D. Freeth) ir Čarlzas Spenseris (Charles N. Spencer) gavo leidimą kasti Laisane guaną. Jau 1900 metais kasdien šios trąšos buvo iškasama ~100 tonų. Guano eksploatavimas XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje labai pakeitė salos ekosistemą. Profesoriaus V. Bairono (William Alanson Byron) vertinimu, jūros paukščių sumažėjo nuo dešimties milijonų 1902 m. iki vieno milijono 1910 m., taip pat išnyko vienintelės salos palmės - vėduvės Pritchardia ir sandalmedžiai Adenanthera. thumb|left|250px|[[Havajų ruonis vienuolis Laisano pakrantėje]] 1894 m. (kai kurių šaltinių duomenimis 1903 m. ) vokietis, kapitonas Maksas Šlemeris (Max Schlemmer) saloje įveisė jūros kiaulyčių (Caviidae), pilkųjų kiškių (Lepus europaeus) ir baltų triušių. Pastarieji taip sėkmingai kryžminosi ir dauginosi, kad po šešerių metų užtvindė salą, nuėdė bemaž visus augalus, o stiprūs vėjai nupustė augmenijos netekusios salos dirvą. 1918 m. čia sugebėjo prasimaitinti tik 100 triušių, išnyko dvidešimt šešios augalų rūšys. 1923 m. triušiai galop buvo išnaikinti.
Laisano sala garsėja didžiausia paukščių įvairove Havajų Šiaurės Vakarų salyne. Čia veisiasi endeminės Laisano antys Anas laysanensis, Havajų gėlinukės Telespiza cantans, taip pat Laisano (juodnugariai) albatrosai Phoebastria immutabilis, didžiosios fregatos Fregata minor, gygiai Gygis alba, žuvėdros Onychoprion fuscatus, rudieji nodžiai Anous stolidus, audrapaukščiai Pterodroma hypoleuca, kaukėtieji padūkėliai Sula dactylatra, rudieji smigikai Sula leucogaster, audronašos Puffinus nativitatis ir kt.
Saloje gyvena Havajų ruoniai vienuoliai ir žalieji vėžliai Chelonia Mydas.
Pastaraisiais dešimtmečiai dedama nemažai pastangų atkurti pirmykštę salos būklę: išnaikintos agresyvios atvežtinių žolių rūšys, vietoje išnykusių palmių planuojama įveisti vėduvių Pritchardia remota iš Nihoa salos. Taip pat vietoje išnykusių nendrinukių Acrocephalus familiaris familiaris numatoma įveisti Nihoa besiveisiančias artimas jų giminaites Acrocephalus familiaris kingi, tokiu būdu sukuriant „atsarginę populiaciją“.
LitPoliinter TV
LitPoliinter TV – komercinis televizijos kanalas, rodytas 1993–1995 m. Priklausė koncernui LitPoliinter. thumb|right|250px|Televizijos logotipas 1995 m.
Istorija
Įkūrėjas – Romas Bubnelis.
1993 m. rudenį – 1994 m. vasarį televizijos programa rodyta penktadieniais nuo 19 val. 25 min. iki 0 val. 35 min. per TELE-3, vėliau imta transliuoti ir šeštadieniais. LitPoliinter laimėjus Ostankino radijo ir televizijos kompanijos surengtą konkursą, 1994 m. balandį – 1995 m. vasarį televizija transliavo LTV 2 diapazonu, kuriuo prieš tai transliuotas Ostankino pirmasis kanalas. LitPoliinter TV, be savo autorinių laidų, transliuodavo ir kai kurias Ostankino pirmojo kanalo programas.
LitPoliinter TV rengiamos laidos buvo itin populiarios (ypač laida Taip. Ne), tačiau, kanalą ištikus dideliems finansiniams sunkumams, 1995 m. vasario 6 d. televizijos transliacijos nutrauktos, o kovo 1 dieną įkurta UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“, kuri nuo gegužės 5 d. pradėjo LNK transliacijas.
Bankroto istorija
Kauno apygardos teismas 1995 m. sausio 24 d. iškėlė bankroto bylą UAB „LitPoliinter“, kurios skolos bankams sudarė 11,2 mln. Lt. Vilniaus ūkinis teismas sustabdė civilinę Žemės ūkio banko UAB „LitPoliinter“ iškeltą bylą „Dėl paskolos, palūkanų, delspinigių sutarties nutraukimo prieš terminą ir pirkimo-pardavimo sutarties pripažinimo negaliojančia“. „LitPoliinter“ televizija oficialiai baigė veiklą 1995 m. kovo 1 d., kai naujieji „LitPoliinter TV“ savininkai (Lietuvos žemės ūkio bankas, AB „Vilniaus vingis“, labdaros fondas „Labdarys“, Kauno indėlininkų, nukentėjusiųjų nuo UAB „LitPoliinter“ bendrija ir UAB „Anomas“) įsteigė UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“, kuri nuo gegužės 5 d. pradėjo LNK transliacijas.
Skaudalių senosios kapinės
Skaudalių senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Skaudaliuose (Imbarės seniūnija), kelio Skaudaliai–Reketė kairėje pusėje, kairiajame Blendžiavos krante.
Kapinės
Įrengtos pakilesnėje vietoje, netaisyklingo plano. Laidojimo žymių nėra. Apaugusios mišku.
Teritorijos plotas – 0,1 ha.
Istorija
Veikė XVI – XVIII a., vadinamos Maro kapeliais (🇬🇸). Jose laidoti Skaudalių (Skaudaičių) kaimo ir dvaro gyventojai. Pasakojama, kad daug jų čia palaidota per 1710–1711 m. Didįjį marmetį. Kapines uždarius, XIX a. jose laidojo savižudžius (pakaruoklius), neatpažintus skenduolius ir nekrikštytais mirusius kūdikius.
Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi, vaikščiodavo ugnelės.
Kapinėse seniau stovėjo keli monumentalūs kryžiai ir koplytėlė, kurie XX a. pr. sunyko.
Numa Pompilijus
thumb|right|Moneta su Numos Pompilijaus ir [[Ankas Marcijus|Anko Marcijaus, ketvirtojo Romos karaliaus bei spėjamo Numos anūko, profiliais averse.]]
Numa Pompilijus (753 m. pr. m. e. balandžio 21 d. – 673 m. pr. m. e.) – pagal legendas buvo antrasis Romos karalius, užėmęs sostą po Romulo; valdė 717 – 673 m. pr. m. e.
Romului mirus, romėnai išrinko sabiną Numą Pompilijų miesto karaliumi, kad jis būtų lojalus miesto gyventojams.
Plutarchas pasakojo, kad Numa buvo jauniausias iš keturių Pomponijaus sūnų, gimęs Romos įkūrimo dieną (tradiciškai – 753 m. pr. m. e. balandžio 21 d.). Jis gyveno labai asketiškai, jo namuose nebuvo jokios prabangos. Numa buvo vedęs vienintelę sabinų karaliaus Tito Tacijaus (Titus Tatius) dukrą Taciją (Tatia). Po 13 santuokinio gyvenimo metų Tacija mirė. Plutarchas rašė, kad vieni autoriai minėjo, jog jie turėjo tik dukterį Pompiliją (Pompilia), o kiti – kad jis turėjo ir 5 sūnus, iš kurių kilo 5 kilmingųjų šeimos:
Treti autoriai manė, kad istorija apie sūnus yra tik mėginimas įsiteikti kilmingųjų šeimoms. Manoma, kad Pompilija, kurios motina buvo pirmoji Numos žmona Tacija arba antroji žmona Lukrecija (Lucretia), ištekėjo už tokio Marcijaus (Marcius), ir jų sūnus vėliau tapo ketvirtuoju Romos karaliumi Anku Marcijumi.
717 m. pr. m. e., netrukus po Romulo mirties, Numai pasiūlė Romos karalystę. Numa pradžioje atsisakė, bet vėliau jo tėvas ir kiti giminaičiai jį įtikino sutikti.
Numa vėliau buvo garbinamas už išmintį ir pamaldumą. Legendos pasakoja, kad nimfa Egerija (Egeria) išmokė jį būti išmintigu įstatymkuriu. Parodydamas savo palankumą dievas Jupiteris iš dangaus numetė skydą ant Palatino kalvos, ir ant to skydo buvo užrašyta pranašystė. Karalius Numa įsakė padaryti dar vienuolika tokių pat skydų, vadintų ancilia. Vadinamuosius šventuosius Jupiterio skydus kiekvienais metais nešdavo žynių salijų eisena.
Pagal tradiciją Numa paskelbė kalendoriaus reformą, kuri suderino saulės ir mėnulio kalendorius, ir žynių, vadintų Pontifices, konstituciją. Plutarchas teigė, kad kitose Numos įsteigtose Romos institucijose jis įžiūrėjęs Lakonijos įtaką ir tai aiškino Numos ryšiais su sabinų kultūra, nes „Numa kilęs iš sabinų, kurie skelbiasi esantys Lakonijos kolonijos palikuonimis“.
Numa taip pat įsteigė vestalių instituciją.
Plutarchas rašė, kad romėnų ankstyvoji religija buvo be dievų atvaizdų. Jis rašė, kad „Numa uždraudė romėnams vaizduoti dievus tiek žmogaus, tiek gyvūno pavidalo. Anksčiau neturėjo jie jokių dieviškų būtybių atvaizdų ir statulų; pirmus šimtą septyniasdešimt metų jie statė šventyklas ir kitokius šventus statinius, bet juose nebūdavo jokių figūrų. Jis įtikino, kad nepagarbu yra dieviškus dalykus vaizduoti yrančiais daiktais ir kad mes neturime sampratos apie dievą, tik jo suvokimą.“
Numa Pompilijus mirė 673 m. pr. m. e. nuo senatvės. Jo sostą perėmė Tulas Hostilijus (Tullus Hostilius).
Jo gyvenimo istorija laikoma legenda dėl daugelio neatitikimų su istoriniais duomenimis. Žinomiausias anachronizmas yra faktas, kad jis buvo Pitagoro draugas, o Pitagoras, manoma, mirė apie 500 m. pr. m. e.
Ra
Šventasis Ra gyvūnas – sakalas, dėl to ikonografijoje dažniausiai vaizduotas vyru su sakalo galva ir saulės disku arba su avino galva. Siejamas su Benu paukščiu, kaip atgimstantis kiekvieną naktį.
Kultas
Iš pradžių Ra buvo vietinis Heliopolio dievas. III tūkst. pr. m. e. Ra kultas paplito po visą senovės Egiptą. Ra Gimdo Dangų ir Žemę, visus daiktus ir reiškinius, metų laikus ir valdovus. Žmonės yra Ra ašaros, jo kaimenė, jo atvaizdai, sukurti pagal dievo paveikslą. Su Ra tapatinami visi kiti dievai, todėl teigiama, kad jis turi milijonus pavidalų, pasireikšdamas netgi Egipto gamtovaizdžiu.
Vykstant sinkretizmo procesui, Ra susiliejo su kitais saulės dievais – Amonu, Amonu Ra, Atumu, Atumu Ra, Horu (Ra Horachutis). Pasakojimuose apie Ra ir įvairius jo įsikūnijimus, pastebima monoteistinių tendencijų, kurias apibūdina formulė: „Aš esu Chepris (gr. Heperas) iš ryto, Ra – vidudienį, Atumas – vakare“.
Amono Ra pavidalu vadinamas vienu vieninteliu dievu, kuris viską sukūrė, yra daugiarankis, maitina visus gyvius ir žino kiekvieno esinio vardą.
Atumo pavidalu ilsisi slaptajame lotoso pumpure Nun gelmėse.
Atumo Ra pavidalu pasirodo kaip gimstantis skarabėjas, pats save sukurdamas kaip pirmapradę triadą ir eneadą. Pirmiausia Atumas Ra sukuria pirmapradę Visatą, sudarytą iš 12 provincijų su centru dangiškajame Heliopolyje. Pasirodo Saulės disko ir Ben Beno akmens pavidalu virš pirmapradžio kauburio. Plaukdamas Saulės laivu, nustato paros ir metų ritmus, įveikia tamsos galias simbolizuojamčią gyvatę Apep, todėl yra sielos pomirtinės kelionės ir dvasinio atgimimo provaizdis.
Ozyris susilieja su Ra, šitaip pranokdamas dausų pasaulio Duato, Ozyrio kūno plotmę ir tampa dvasine Akh šviesa.
Ra susijęs su valdovu ir jo valdžia. Tituluojant Egipto faraoną naudojama formulė „Ra sūnus“ (pirmasis ją panaudojo IV dinastijos valdovas Džedefra).
Mitai
thumb|300px|Ra keliauja valtimi Ra (Ra Atumas, Amonas Ra) buvo vienas pagrindinių personažų įvairiuose senovės egiptiečių kosmogoninių ir teogoninių mitų variantuose, ypač Heliopolio variante, kuriame pasakojama, kad Ra Atumas pats save sukūrė iš Nuno, iš kurio iškilo amžinybės kalva Ben Benas, „kai dar nebuvo nei dangaus, nei žemės“, o vien tiktai nebūtis.
Atsiradus Ra Atumui, prasidėjo tikrasis pasaulio kūrimas, nes „aš (Ra Atumas) atsiradau, ir radosi būtis; paskui, man atsiradus, atsirado visos esybės, ir daugelis jų išėjo iš manęs“, taip pat aštuoni kiti eneados dievai. Ra yra pagrindinis soliarinių mitų, pasakojančių apie Ra ir (arba) jo sūnaus Šu Onurio kovą su milžinišku krokodilu Magu, kuris mėgina apversti saulės dievo laivą ir praryti pačią saulę, personažas. Dažniausiai saulės ir saulės dievo priešininkė yra gyvatė, pvz., „Sakmėje apie Apopo nuvertimą nuo sosto“ pasakojama, kad klajojęs per dieną po dangaus skliautą, į pavakarę Ra dieniniu laiveliu Mandžetu priartėja prie vakaruose, netoli Abido esančių kalnų, kur žiojėja anga į požemį. Ra persėda į naktinį laivelį Mesktetę, kuriuo keliauja per požeminį Nilą. Čia vidurnaktį Ra kaunasi su milžiniška gyvate Apopu, o įveikęs ją, keliauja toliau pradėti naujos dienos.
Ra, kaip demiurgas, saulės dievas ir faraonų globėjas, yra žmonėms gerą daranti ir gerą linkinti dievybė, bet bent jau kurį laiką, jis gali neapkęsti žmonių ir žmonijos. Apie tai pasakoja mitas „Žmonių sunaikinimas“, kuriame teigiama, kad tuo metu, kai Ra jau buvo senas, žmonės sumanė kažką piktą. Ra sukvietė sueigą ir paklausė, ką daryti. Dievų sueiga nutarė sunaikinti žmones ir pavedė tai padaryti deivėms Sekgmetei ir Hatorei. Visų žmonių nepavyko sunaikint, nes pats Ra užpylė žemę alumi, deivės pasigėrė ir pamiršo žudynes. Tai rodo, kad visi dievai yra susiję su žmonėmis ir be jų negali egzistuoti, kaip ir žmonės be dievų, taip atsirado gyvybiškai būtinas tarpusavio ryšys.
Ra yra susijęs su mirtimi bei mirusiųjų viešpatija, kur iš pradžių, kaip liudija archajiški Piramidžių tekstai, jis vaidino tokį pat vaidmenį, kokį vėliau Ozyris. Šiuose tekstuose Ra ir Ozyris kartais vaizduojami kaip priešybės: Ra yra šviesi dangaus dievybė, karaliaus „tėvas“, Ozyris – niūrus požemio valdovas. Nors ilgainiui senovės egiptiečių mirties bei pomirtinio pasaulio vaizdiniuose Ozyris nustūmė Ra į šalį, tačiau šis vis dar tebebuvo vienas iš mirusiųjų teismo kolegijos narių.
Labai aktyvus Ra vaidmuo archajiškuose valdovo mituose. Senosios Karalystės pasakų cikle apie 5-osios dinastijos karalių (XXV–XXIV a. pr. m. e.) kilmę ir atėjimą į valdžią ketvirtojoje pasakoje pasakojama, kad Ra žynio Rausero žmona Redžededetė pastojo nuo dievo Ra, Sachebų (miesto prie Heliopolio) valdovo. Ra jai paskelbė, kad trys Redžededetės sūnūs užims aukščiausiojo visoje žemėje valdovo vietą. Ra pranašystė išsipildė ir Redžededetės sūnūs tapo karaliais, naujos dinastijos pradininkais.
Danguolė Juodikaitytė
Danguolė Juodikaitytė-Adamkevičienė (1942 m. liepos 28 d. Šešuolėliuose – 2020 m. liepos 4 d. Vilniuje ) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
Vyras dainininkas Valentinas Adamkevičius. Baigė Vilniaus 23-ają vidurinę mokyklą, 1970 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, V. Adamkevičiaus solinio dainavimo klasę. 1970–2000 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė. Nuo 2000 m. šio teatro operų režisieriaus asistentė. Koncertavo ir kaip kamerinė dainininkė. Gastroliavo JAV, Kanadoje, Prancūzijoje, Italijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje.
Žagariai (Seinai)
Žagariai – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Seinų ir apie 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šv. Baltramiejaus bažnyčia. Kaimą supa ežerai: Galadusys, Stabingis, Dusalis, Duseliukas, miške yra Drūcežeris ir Raisto ežeras. Žagarių pelkėse (Bognuose) valstybės saugoma paprastoji angis. Valsčiaus keliai: Žagariai – Krasnagrūda, Žagariai – Aradnykai ir Žagariai – Stabingis. Kaimo apylinkėse auga žemosios pušys ir spanguolės, taip pat gyvena paprastosios angys.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Vietovė, kurioje dabar išsidėstęs Žagarių kaimas, žinoma nuo seno: pro ją vadinamuoju Vygrių traktu, jungusiu Merkinę ir Vygrius, į medžioklę mėgdavo keliauti Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Metraščiuose kaimas pirmą kartą minimas 1556 m., priejo ėjo riba, skyrusi Merkinės ir Pšelomo girias. Eismontų šeimos valdomame Krasnagrūdos dvare Žagarių kaimo gyventojai ėjo lažą. 1880-1902 m. išleistame Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne nurodoma, kad Berznyko valsčiui priklausančiame kaime yra 33 namai, kuriuose gyvena 284 suaugusieji gyventojai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 207 gyventojai, iš kurių 36 lenkai ir 171 lietuvis.
Antrojo pasaulinio karo metais dalis kaimo gyventojų buvo išvaryta į Lietuvą, o likę dirbo pas vokietį Klaprotą. 1958 m. gegužės 1 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. 1967 m. Žagariuose įsteigta Laisvanoriška ugniagesių draugija. Padedant Seinų valsčiui, buvo pastatyta gaisrinė su svetaine, kurioje būrėsi kaimo jaunimas. Tose patalpose nuo 1960 m. veikė Aradnykų bibliotekos filialas. Buvęs Žagarių kaimo dalimi – Ragožių kaimas – prijungtas prie Gavieniškių. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mokykla
Pirmoji Žagarių mokykla slaptai veikė Spaudos draudimo metais. 1924 m. pas ūkininką Joną Antanavičių buvo įsteigta "Ryto" draugijos mokykla. Lietuviškai mokė vilnietė Jadvyga Kardauskaitė, kurė telkė kaimo jaunimą ir saviveiklai, jos pastangų dėka buvo įkurtas choras. Antanavičių mergaitei susirgus džiova, mokykla buvo perkelta į Juozo Rudžio sodybą, o 1936 m., jai sudegus, mokykla įsikūrė pas Vincą Jakubauską. 1938 m., uždarius lietuvišką mokyklą, mokytojas Velička pamokas vedė jau lenkų kalba. Per Antrojį pasaulinį karą dėstymas lietuvių kalba porai metų buvo grąžintas. Pokaryje mokykla veikė Dapkevičių sodyboje, vėl pamokos vyko lenkiškai. 1961 m. ji perkelta į naujai pastatytą Krasnagrūdos mokyklą.
Saviveikla
2001 m. kaime susikūrė jaunimo folkloro ansamblis „Jaunystė“, kuriam vadovauja Eglė Matulevičienė (Lazdijai). Ansamblis jungia dvidešimt 11-18 metų amžiaus jaunųjų žagariečių, skamba kūriniai iš žinomo dainininko Jono Jakubausko repertuaro. „Jaunystė“ 2003 metais XI Lenkijos vaikų folkloro festivalyje Baranove laimėjo II vietą.
Nuorodos
Žagariai žemėlapyje:
DreamWorks Animation
„DreamWorks Animation SKG, Inc.“ – JAV animacijos studija, įsikūrusi Glendeile, Kalifornijoje, kurianti pilnametražius animacinius filmus bei televizijos programas. Įmonė kol kas yra išleidusi 25 animacijos filmus, tarp kurių yra „Šrekas“, „Madagaskaras“, „Kung Fu Panda“ bei „Kaip prisijaukinti slibiną“. 2012 m. spalį iš savo sukurtų filmų „DreamWorks“ visame pasaulyje uždirbo 10 mlrd. dolerių. Keturios iš kompanijos animacijų („Šrekas 2“, „Šrekas 3“, „Šrekas. Ilgai ir laimingai“ bei „Madagaskaras 3“) yra 50-ties visų laikų daugiausiai uždirbusių filmų sąraše.
1994–2004 m.
1994 m. spalio 12 d. „DreamWorks SKG“ įkūrė trys ryškūs pramogų pasaulio veikėjai – direktorius ir prodiuseris Steven Spielberg, muzikos vadovas David Geffen bei buvęs „Disney“ kino studijos vadovas Jeffrey Katzenberg. thumb|right|150px| Vienas įkūrėjų – legendinis režisierius Steven Spielberg Naujoji studija pritraukė begales jaunų bei perspektyvių kino kūrėjų, menininkų iš buvusios Spielberg animacijos studijos „Amblimation“. Pirmieji prisijungė jau 1995 m., kai buvo baigtas paskutinis jų pilnametražis animacinis filmas, o likusieji – 1997 m., galutinai užsidarius studijai.
1995-siais „DreamWorks“ pasirašė bendradarbiavimo sutartį su „Pacific Data Images“ ir suformavo naują uždarąją akcinę bendrovę „PDI“. Ši naujoji sąjunga davė puikią pradžią kompiuterizuotų animacinių filmų kūrimo procese pradėdama nuo „Skruzdėliuko Z“ pasirodymo 1998–aisiais. Tais pačiais metais „DreamWorks SKG“ sukūrė „Egipto princą“, kuriame buvo panaudota mišri technika – tiek kompiuterinės animacijos (CGI) technologijos, tiek tradicinės animacijos technika. thumb|left|150px| Vienas sėkmingiausių „DreamWorks Animation“ kūrinių „Šrekas“ 1997–siais „DreamWorks“ pradėjo bendradarbiauti su britų stop kadro animacijos studija „Aardman Animations“, ieškodama pagalbos stop kadro animacinio filmo „Viščiukų maištas“ paruošiamuosiuose darbuose. Vėliau jie pratęsė savo bendradarbiavimą dar keturiems papildomiems filmams. Kurdami stop kadro animacinius filmus kartu su „Aardman“, jie aprėpė ir sujungė net tris pagrindinius animacinių filmų stilius, įskaitant ir kompiuterinę bei tradicinę animacijas. Ši partnerystė leido „DreamWorks“ dalyvauti ir įsilieti į sustabdyto kadro animacinių filmų gamybą Bristolyje ir taip pat „Aardman“ pavyko sudalyvauti keleto CGI animuotų filmų kūrime Jungtinėse Valstijose. 2000–siais „DreamWorks SKG“ įkūrė naująjį savo padalinį „DreamWorks Animation“, kuris gamintų abiejų stilių (CGI ir tradicinės animacijos) animuotus pilno metro filmus. Jau kitais metais pasirodęs filmas „Šrekas“ pelnė pirmąjį „Oskaro“ apdovanojimą, geriausio animacinio filmo nominacijoje. Dėl akivaizdžios ir neginčijamos CGI animacinių filmų sėkmės, tais pačiais metais „DreamWorks Animations“ nusprendė visiškai atsisakyti tradicinės animacijos technikos ir visiškai pasinerti į kompiuterizuotų animacinių filmų industriją. Pradedant „Šreku 2“ ir baigiant visais kitais įmonės filmais, kurių dalį jie kūrė kartu su „Aardman“, visi jie turėjo būti būtent CGI stiliaus. Taip pat „DreamWorks“ tapo pirmąja kino studija tais pačiais metais išleidusia du kompiuterizuotus savo animacinius filmus – tai „Šrekas 2“ ir „Visa tiesa apie ryklį“.
Animacijos padalinys 2004 m. spalio 4 d. buvo atskirtas į Jefffrey Ketzenberg vadovaujamą kompaniją, pavadinimu „DreamWorks Animation SKG, Inc“. Taip pat „DreamWorks Animation“ išlaikė savo susidomėjimą bei bendradarbiavimą su „PDI/DreamWorks“ padaliniu. Jie susitarė, jog pastarasis platins „DreamWorks Animation“ kurtus animacinius filmus iki 2010 m. gruodžio 20 d. arba tol, kol jie sukurs 12 naujų animacinių filmų.
Nuo 2004 m. iki dabar
2006 m. sausio 31 d. „Paramount Pictures“ įsigijo „DreamWorks SKG“, o kartu gavo ir teisę visame pasaulyje platinti visus animacinius filmus, įskaitant ir anksčiau išleistus „DreamWorks Animation“ produktus. Ši teisė turėjo galioti iki 13-os naujų „DreamWorks Animation“ animacinių filmų išleidimo arba iki 2012 m. gruodžio 31 d.
Spėjus išleisti tris iš penkių filmų, partnerystė su „Aardman“ pasibaigė po „Srovės nublokšti“ premjeros 2006 m. lapkritį. Pareiškimas buvo pristatytas prieš filmo premjerą, spalio 3 d., nurodant „kūrybinius skirtumus“ kaip priežastį. „DreamWorks Animation“ išlaikė bendrą teisę į visų filmų, pastatytų kartu su „Aardam“, nuosavybę, išskyrus filmą „Volisas ir Gromitas: kepalo ir mirties reikalas“, į kurį jie išsaugojo tik pasaulinio platinimo teisę.
2007 m. kovo 13 d. „DreamWorks Animation“ paskelbė išleisiantys visus filmus, pradedant „Monstrai prieš ateivius“ stereoskopiniu 3D formatu. Kartu su „Intel“ jie išvystė naują 3D filmų kūrimo technologiją „InTru3D“.
2008 m. „DreamWorks Animation“ praplėtė savo kūrybą į Indiją, kur įkūrė specialų padalinį „Technicolor“ kompanijos viduje, pavadintą „DreamWorks Dedicated Unit“. Iš pradžių „DDU“ dirbo su televizijai skirtais projektais, kaip „Kalėdinis Madagaskaras“ bei Š„rekas. Helovinas“ ir DVD projektais. Sukūrus animacijas daliai „Batuotas katinas“, jie ėmė prisidėti prie pilnametražių filmų kūrimo.
Nuo 2009 m. studija buvo pastovus žurnalo „Fortune“ 100-o „Geriausių darbdavių sąrašo svečias“. Kaip vienintelė pramogų pasaulio įmonė sąraše, ji buvo įvertinta 47-ąja vieta 2009 m., 6-ąja – 2010 m., 10-ąja 2011 m., 14-ąja 2012 m., bei 12-ąja 2013 m. . Kompanija buvo vertinama jos darbuotojų už atvirumą, bendradarbiavimo kultūrą ir nemokamus pusryčius bei pietus – privalumą, kurio nebuvo galima rasti daugelyje kitų įmonių.
2010 m. „DreamWorks Animation“ skelbė ketinanti išleisti 5 pilno metro animacinius filmus per dvejus metus. Vis dėlto šie planai buvo pakeisti ir po 2012 m. Katzenberg pareiškė, „kad kino studija susilaikys nuo šio gamybinio skubėjimo, netgi tuo atveju, jei tai reikštų ankstesnio įmonės pareiškimo apie ambicingus įmonės planus ignoravimą.“ 2010 m. „DreamWorks Animation“ tapo pirmąja kino studija, kuri per metus išleido tris CGI-animuotus filmus.
Tais pačiais metais „DreamWorks Animation“ sukūrė naują padalinį pavadinimu „MoonBoy Animation“. Padalinio pirmąja laida buvo bendras darbas su „Fox Television Animation“ – „Neighbors from Hell“.
2012 m. vasario 17 d. „DreamWorks Animation“ paskelbė apie savo ir „China Media Capital“ „Shanghai Media Group“ ir „Shanghai Alliance Investment“ rizikingą sumanymą steigti pramogų kompaniją pavadinimu „Shanghai Oriental DreamWorks Film & Television Co“, kuris sutrumpintai vadintas „Oriental DreamWorks“. Šis naujas sumanymas turėtų išvystyti ir gaminti originalią kinų animaciją bei vaidybinius filmus, skirtus Kinijai ir visam pasauliui. Kompanija taip pat teiks gyvas pramogas, kurs teminius pramogų parkus, žaidimus ir vartojamuosius produktus. „Oriental DreamWorks“, kurios 45 % akcijų priklauso „DreamWorks Animation“, o 55 % – partneriams iš Kinijos, pradėjo veiklą 2012 m. rugpjūčio 6 d., turėdami 350 milijonų dolerių vertės kapitalą. Norėdami kurti animacinius filmus „37 Entertainment“, Kinijos animacijos studija, įdarbino 175 darbuotojus, kurie jau buvo dirbę su keletu „DreamWorks Animation“ televizinių projektų. Pirmąjį jų sukurtą animacinį filmą, „Kung Fu Panda 3“, planuojama išleisti 2016 m. Tai bus bendras jų ir „DreamWorks Animation“ darbas, kurio viena trečioji dalis sukurta Kinijoje. Pirmasis originalus studijos animacinis filmas bus išleistas 2017 m. Kasmet studija planuoja išleisti po naują animacinį filmą. Vaidybinį filmą tikimasi išleisti per dvejus metus. Sąjunga su Kinijos partneriais planuoja įrengti pramogų kompleksą pavadintą Dream Center. Šis pramogų kompleksas statomas Šanchajuje, o į jį investuota net 2,7 mlrd. JAV dol. Jame bus įrengta keletas teatro salių, taip pat kino teatrų, parduotuvių, galerijų, viešbučių, restoranų bei didžiausias pasaulyje IMAX ekranas.
2012 m. liepą „DreamWorks Animation“ laimėjo 155 milijonų dolerių vertės siūlymą įsigyti „Classic Media“, kuriems priklausė daugiau nei 450 pramogų šeimai ir daugiau nei 6100 animacinių ir vaidybinių TV serialų, įskaitant tokius kaip „Kasparas, draugiškasis vaiduoklis“, „Lesė“, „Rokis ir Bulvinklis“, „Rudolfas Raudonnosis“, „Netikšunis“, „Gumby“, „Storulis Albertas“, „Frosty the Snowman“, „Daržovių šalyje“ ir „Where’s Waldo?“. „Classic Media“ buvo pervadinta į „DreamWorks Classics“.
Anot „Los Angeles Times“ laikraštyje esančio pranešimo, „DreamWorks Animation“ tarėsi su „Sony Pictures“ dėl tolimesnio filmų, tokių kaip „Krudžiai“ ir „Turbo“, platinimo. Pranešime taip pat paminėta, jog „Sony“ galimai užsiims platinimu Jungtinėse Valstijose, o „20th Century Fox“ tvarkys tarptautinį platinimą. Taip pat buvo paskelbta apie galimai atnaujintą sandėrį su „Paramount“, tačiau tik sutinkant su pastarajai labiau priimtinomis sąlygomis. Vis dėlto 2012 m. rugpjūtį „DreamWorks Animation“ pasirašė penkerių metų platinimo sutartį tiek vidaus, tiek tarptautinei rinkai.
Apdovanojimai
Kino meno ir mokslo akademijos apdovanojimuose kategorijoje už geriausią animacinį filmą „Dreamworks“ studija buvo nominuota net 9 kartus. Iš jų du filmai tapo laimėtojais šioje kategorijoje. Tai yra „Šrekas“ bei „Volisas ir Gromitas: kiškiolakio prakeiksmas“. Būtent šie filmai gavo ir Tarptautinės animacijos asociacijos įsteigtą Annie apdovanojimą kaip geriausi animuoti pilnametražiai filmai tais metais.
Pelningiausi filmai
„Šrekas“ yra laikomas vienu sėkmingiausių „DreamWorks“ studijos projektų, kuris pirmąją savaitę uždirbo 42 348 JAV dol. Dar daugiau dėmesio ir pelno susilaukė būtent šio filmo tęsiniai. Antroji filmo dalis „Šrekas 2“ sumušė populiarumo rekordus ir atnešė net 919 838 758 JAV dol. pajamų ir vis dar yra pelningiausias animacinis filmas „DreamWorks“ studijos istorijoje. Nors pats filmas užima 24 vietą bendrame pelningiausių visų laikų filmų saraše, tačiau sudėjus visų tęsinių bendrus uždarbius visame pasaulyje gausime apie 2 955 797 005 JAV dol.
Antroje vietoje atsidurtų „Madagaskaras“, sulaukęs dviejų tęsinių ir bendrai uždirbęs net 1 872 688 997 JAV dol. Trečioje vietoje – „Kung Fu Panda“ ir „Kung Fu Panda 2“. Šie filmai uždirbo 1 297 524 046 JAV dol. kartu sudėjus.
Lazdos argumentas
Lazdos argumentas arba apeliavimas į jėgą – argumentas, pagrįstas grasinimu. Neretai, bet ne visada, jis priskiriamas argumentacijos klaidoms.
Stenfordo filosofijos enciklopedija pateikia tokį lazdos argumento pavyzdį:
Ji nurodo, kad šiuo atveju klaidos nesama, nes toks grasinimas išties suteikia priežastį atitinkamai elgtis. Tačiau ta pati enciklopedija pabrėžia, kad panašus argumentas negali pagrįsti teiginio, kad kandidatas X yra geriausias.
Paprastas gyvenimas
„Paprastas gyvenimas“  – gyvenimo būdas atsisakant bereikalingos materialinės gerovės, prestižo. Sąmoningas sprendimas pereiti prie paprastesnio gyvenimo yra vadinamas downshifting („daunšiftingu“). „Paprastas gyvenimas“ gali būti pasirenkamas dėl įvairių priežasčių – bodėjimosi vartotojiškumu, siekiant tobulėti dvasiškai , skirti daugiau laiko sau ir šeimai , norit gyventi sveikiau, patirti mažiau streso , dėl taupumo.
Istorija
Pasaulietinėje sferoje taip pat yra filosofų, aktyvistų ir judėjimų, pasisakančių už paprastesnį gyvenimą. Didelę įtaką padarė amerikiečių rašytojas ir natūralistas Henris Deividas Toro, rašęs apie gyvenimą gamtoje ir kritikavęs tradicinę visuomenės sanklodą. Vėliau tokias idėjas palaikė ir taikė gamtosauginiai, radikalūs politiniai judėjimai, dalis subkultūrų.
Praktika
Paprasto gyvenimo praktika gali būti įvairi – nuo vartojimo sumažinimo iki visiško technologijų atsisakymo. Paprastai atsiribojama nuo perteklinių daiktų pirkimo – dovanų karštinės, prabangos prekių, pernelyg dažno daiktų keitimo, naujausių drabužių ir technologijų madų vaikymosi, perkama ne supermarketuose, o mažose parduotuvėse, turguose. Dažnai praktikuojantys paprastą gyvenimo būdą išsikelia į užmiestį, kaimą ar laukinę gamtą. Į paprastą gyvenimą įtraukiama ir paprastesnė mityba – neretai atsisakoma mėsos ar visų gyvulinių produktų, alkoholio, cukraus, daržovės auginamos darže ar miniatiūriniuose šiltnamiuose (miesto sąlygomis). Į technologijas įvairių paprastą gyvenimą praktikuojančių asmenų požiūris smarkiai skiriasi – pvz., amišai, luditai visiškai atsisako technologinių naujovių, tuo tarpu kiti internetą laiko svarbia bei ekologiška komunikacijos priemone. Visgi, televizija daugelio laikoma kenksminga kaip skatinanti vartotojiškumą.
Judėjimai
Judėjimai, bendruomenės, subkultūros, propaguojančios paprastą gyvenimą: amišai, menonitai, įvairių religijų vienuoliai, sufijai, luditai, hipiai, ekoanarchistai, Paskutiniojo Testamento bažnyčia, anastaziečiai, ISKCON, tolstojiečiai, Back-to-the-land judėjimas, digeriai, kvakeriai, survivalistai, fryganai, minimalistai ir kt.
Juozas Bieliūnas
Juozas Bieliūnas (1890 m. gruodžio 4 d. Kraštai, Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskritis – 1955 m. gegužės 17 d. Kaunas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.) – lietuvių vargonininkas, pedagogas, chorvedys, dainininkas (baritonas).
Biografija
Lankė Panemunėlio liaudies mokyklą, pas Juozą Katelę išmoko vargonuoti. 1906–1908 m. vargonininkavo Panemunėlyje, 1908–1910 m. – Salose, 1910–1912 m. – Preliuose. Visur turėjo suorganizavęs nemažus chorus, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo vakaruose – vaidinimuose. 1911 m. Kaune lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus.
1912–1916 m. dainuoti mokėsi Maskvos konservatorijoje, grojo įvairiuose orkestruose, vertėsi privačiomis dainavimo pamokomis. 1916–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kontrabosu griežė Voluinės pulko simfoniniame orkestre Peterburge. 1917–1920 m. dainavimo studijas tęsė Peterburgo konservatorijoje, dėstė muziką ir dainavimą lietuvių bendrojo lavinimo kursuose, lietuvių ir lenkų gimnazijose ir lietuvių darbo mokykloje. Lietuvių klube „Proletkultas“ suorganizavo chorą, rengė koncertus, vadovavo dramos kuopelei, koncertavo kaip solistas. 1920 m. pakviestas dainuoti į Peterburgo valstybinį komiškos operos teatrą, sukūrė keletą pagrindinių vaidmenų.
Grįžęs į Lietuvą, 1920–1921 m. Kauno muzikos mokykloje dėstė solinį dainavimą, aktyviai įsitraukė į lietuviškosios operos teatro organizavimą. Įkūrus operos teatrą, jo solistas, 1920–1921 m. ir 1923–1926 m. Meno tarybos narys, 1922–1923 m. direktorius. Pirmajame 1920 m. Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ spektaklyje sukūrė Barono vaidmenį, vėliau ir kitų įsimintinų vaidmenų: Demonas Antono Rubinšteino operoje „Demonas“ (1921 m.), Figaro Džoakino Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“ (1924 m.), Oneginą ir Jeleckį Piotro Čaikovskio operose „Eugenijus Oneginas“ (1923 m.) ir „Pikų dama“ (1925 m.), Eskamilio Žoržo Bizė operoje „Karmen“ ir kt.
1926–1930 m. Italijoje (Milane) pas prof. Grini studijavo dainavimą. 1930–1933 m. Valstybės teatro chormeisteris ir akompaniatorius. Parengė Dž. Pučinio operų „Skraistė“, „Sesuo Andželika“ ir „Džanis Skikis“ chorus.
Pasitraukęs iš teatro, buvo kino filmų cenzorius. 1932–1933 m. knygų ir laikraščių leidyklos bendrovės „Naujas žodis“ direktorius, 1934–1938 m. Kauno radiofono direktorius, įkūrė 54 muzikantų radiofono simfoninį orkestrą. 1940–1941 m. Vilniaus muzikos mokyklos dainavimo dėstytojas, 1941–1949 m. Kauno konservatorijos dėstytojas, 1945–1949 m. Vokalinio ir choro dirigavimo fakulteto dekanas, Vokalinės katedros vedėjas, nuo 1946 m. docentas, vėliau einantis profesoriaus pareigas. 1945–1955 m. ir Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos dainavimo dėstytojas, 1949–1953 m. vokalinio skyriaus vedėjas, išugdęs būrį gerų dainininkų.
Kumpuočiai
Kumpuočiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kimbartiškės, prie šiaurinio Turmanto pakraščio ir Latvijos sienos. Šiaurėje telkšo Kampuočio ir Mažojo Kampuočio ežerai.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvos valsčius).
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kumpuočių kaimo sodžius
Mominys
Mominys – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajono šiaurėje, 4 km į vakarus nuo Užpalių. Ilgis pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 0,98 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 107 m. Susidarė ledynmečiu, yra patvenktinės kilmės. Rytinis krantas aukštas, kiti žemesni, pelkėti. Iš šiaurės vakarų prieina Kušlių miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Suteka du upeliai, o pietuose išteka Nasvės intakas Upius (Šventosios baseinas).
Prie Mominio įsikūrę Kaimynų, Juškonių kaimai.
Klermonas-Feranas
Istorija
Dabartinis miestas susikūrė 1633 m., susijungus dviem miestams. Iki tol labiau buvo žinomas Klermonas – nuo IV a. vyskupijos centras, daugelio sinodų vieta. Klermone popiežius Urbonas II paskelbė Pirmąjį kryžiaus žygį. Nuo XII a. – grafystės sostinė. XIII a. gavo miesto teises. 1551 m. prijungtas prie Prancūzijos.
Architektūra
Išliko senovės Romos pastatų liekanos. XIII–XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų katedra, romaninė Dievo Motinos bažnyčia, renesanso rūmai.
Lapanosiniai
Lapanosiniai (Phyllostomidae) – šikšnosparnių (Chiroptera) šeima.
Gentys
Šeimoje yra 148 rūšys, priklausančios 48 gentims:
Guamo universitetas
Guamo universitetas (Unibetsedåt Guåhan) – didžiausias universitetas Guamo saloje, įsikūręs Mangilao kaimelyje.
Istorija
Guamo universitetas buvo įkurtas 1952 m. kaip dvejų metų trukmės mokytojus rengiantis koledžas. 1960 m. buvo perkeltas į Mangilao kaimą. 1965 m. tapo 4 metų studijų universitetu. 1968 m. Guamo universitete jau mokėsi 1800 studentų.
Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos Botanikos sodas
Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos Botanikos sodas – Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos padalinys, jauniausias bei mažiausias plotu botanikos sodas Lietuvoje. Sodo plotas – 6,54 ha. Įkurtas 1997 m. Šiaulių pedagoginio instituto Agrobiologinės stoties bazėje.
Botanikos sode yra 5 skyriai:
Botanikos sode sukauptos gausios rododendrų, taip pat dekoratyvinių, vaistinių ir vietinių augalų kolekcijos. Sode auginami beveik 2000 rūšių ir veislių augalai. Mokslinių tyrimų pagrindinės sritys – bioįvairovės tyrimai in situ ir ex situ, dekoratyvinių ir kitų ekonomiškai svarbių augalų introdukcija bei aklimatizacija. Sodas bendradarbiauja su pasaulio botanikos sodais (~400), vykdo sėklų mainus, kaupia auginamų augalų sėklų fondą.
Atviras lankytojams darbo dienomis, o nuo gegužės iki spalio mėnesio – ir savaitgaliais. Teikiamos ekskursijos, nuomos ir edukacinės paslaudos.
Adresas: Paitaičių g. 4, LT-77175, Šiauliai.
Istorija
1962 m. buvo įsodintas vaismedžių sodas, Biologinės stoties teritorija apsodinta 2-3 eilių medžių ir krūmų juostomis. Įkurtas Kolekcinis skyrius. Augalų įsigyta iš Vilniaus botanikos sodo, Dotnuvos žemdirbystės mokslinio tyrimo instituto, Vilniaus šiltnamių.
Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Agrobiologijos stoties bazėje – ŠPI edukaciniame ir gamtosauginiame padalinyje 1997 m. rugsėjo 1 dieną doc. K. K. Vilkonio pastangomis įkurtas Šiaulių universiteto Botanikos sodas. Agrobiologinės stoties pavadinimas pakeistas į Botanikos sodo.
Maximilian Mutzke
Maximilian Nepomuk Mutzke, geriau žinomas kaip Max (g. 1981 m. gegužės 21 d. Krenkingene, Badenas-Viurtembergas) – Vokietijos dainininkas, dainų autorius.
Atlikėjas gimė 1981 metais pietiniame Vokietijos miestelyje Krenkingene aktorės ir ginekologo šeimoje, turi penkis brolius ir seseris. Jo brolis Menzel Mutzke yra džiazo trimitininkas.
Max Mutzke savo karjerą pradėjo fank grupėje „Project Five“. Atlikėjas išgarsėjo 2004 metais, kai jis laimėjo SSDSGPS (Stefan sucht den Super-Grand-Prix-Star) konkursą. Vėliau jis išleido debiutinį singlą „Can’t Wait Until Tonight“, kuris Vokietijos muzikos įrašų tope užėmė #1 vietą. Su šiuo kūriniu 2004 m. kovo 19 dieną vykusiame Vokietijos nacionaliniame finale „Germany 12 Points!“ Max Mutzke nugalėjo devynis konkurentus (įveikė tokius dalyvius kaip Scooter ir Sabrina Setlur). Dėl pergalės atlikėjas išrinktas šalies atstovu 2004 m. „Eurovizijoje“. Stambule vykusiame konkurse jis su 93 taškais užėmė 8 vietą. Vieną tašką dalyviui skyrė Lietuvos žiūrovai.
Amonas (reikšmės)
Amonas gali reikšti:
Lisianskio sala
thumb|300px|right|Lisianskio sala Lisianskio sala (havajietiškai Papaapoho) – viena iš Havajų salyno Šiaurės Vakarų salų, 1676 km į š. v. nuo Honolulu. Artimiausia sausuma – Laisano sala už 215 km vakarų kryptimi. Sala negyvenama.
Geologija
Lisianskio sala, kaip ir kitos Havajų Šiaurės Vakarų salos, yra suirusio ugnikalnio, priklausančio Havajų – Imperatoriaus kalnagūbriui, viršūnė. Ji, kaip ir Kurės, Midvėjaus ir kiti gretimi atolai, susiformavo prieš keliasdešimt milijonų metų, kai ši Ramiojo vandenyno tektoninės plokštės vieta slinko virš karštojo taško, dabar esančio po povandeniniu Loihi ugnikalniu. Tada vulkaninė veikla iškėlė ugnikalnį, kuris po tam tikro geologinio laikotarpio užgeso, milžiniškas lavos svoris įlenkė Žemės plutą, ir ugnikalnis ėmė grimzti, o jo pakraščiai apaugo koralais.
Nors pati sala nedidelė, koralinio rifo sudaryta sekluma, supanti salą (Nevos sekluma), užima net 979 km² plotą.
Fauna ir flora
Saloje gyvena Havajų ruoniai vienuoliai (Monachus schauinslandi), žalieji vėžliai (Chelonia mydas), peri daug paukščių, ypač audrapaukščių Pterodroma hypoleuca.
Kai kurias gyvūnų ir augalų rūšis norom ar nenorom čia atgabeno žmonės. 1844 m. iš laivo pabėgo pelių, vėliau čia buvo paleista triušių, kurie labai nuniokojo salos augmeniją ir, kaip manoma, paspartino čia gyvenusios besparnių paukščių – Laisano švygždų (Porzana palmeri) – populiacijos nykimą. Salą paskelbus saugoma teritorija ir uždraudus švygždų medžioklę (jų plunksnos buvo tapusios kolekcionavimo objektu), 1920 m. saloje išsilaipino ginkluota komanda, kuri suėmė brakonierius ir konfiskavo bei sunaikino 1,4 tonos plunksnų, kainavusių gyvybę ~140 000 paukščių.
Koraliniai rifai (24 koralų rūšys) dėl formų įvairovės vadinami „koralų sodais“, pasižymi didele žuvų įvairove, čia gyvena daug labai agresyvių ryklių.
Lipščanai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
1060 m.
1060 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Pilies tiltas (Vilnius)
Pilies tiltas – tiltas per Vilnią, Vilniaus centre, prie pat Vilnios santakos su Nerimi, Vilniaus pilies pašonėje. Tilto ilgis 34 m, plotis 20 m, aukštis 7,7 m.
Istorija
Pastatytas XVIII a. pab. ir vadintas „Artilerijos tiltu“, bet 1800 m. potvynio sugriautas. Vėliau pastatytas medinis tiltas, vėliau vadintas „Michailo tiltu“. Tačiau 1855 m. jis jau buvo avarinės būklės. Dabartinis tiltas pavadintas Antakalnio tilto vardu buvo pastatytas 1893 m. (architektas Julianas Januševskis), o rekonstruotas (praplatintas) 1964 m. Rekonstrukcijos projektą parengė instituto „Promtransniiprojekt“ Kauno filialas.
Tilto turėklai 1892 m. papuošti Vyčiu ir caro valdžios simboliu – karūna, išliko Vilnių valdant lenkams ir TSRS laikais. 1964 m. turėklai buvo nuimti, 1992 m. išlieti iš naujo.
thumb|left|240px|Turėklų dekoras
Lasosna
Lasosna  – upė Lenkijoje ir Baltarusijoje; kairysis Nemuno intakas. Prasideda Lenkijoje, į rytus nuo Sokulkos, teka į šiaurę. Kerta sieną ties Brūzgų kaimu, įteka į Nemuną Gardino šiaurinėje dalyje. Žemupyje iki 25 m pločio. Dviejose vietose patvenkta.
FK Aktas Vilnius
Vilniaus „Aktas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
thumb|right|[[Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo]]
Komanda suburta 1990 m. Saulėtekio studentų miestelio vieno dangoraižių 16-ajame aukšte. Tuo metu, kai dabartiniame Seime buvo skelbiamas Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo aktas, Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI, dabar - VGTU) Statybos fakulteto pirmakursiai subūrė komandą. Pavadinimas parinktas prisimenant Nepriklausomybės aktą. Komanda žaidė salės futbolo studentų varžybose. Ir šiandien ją daugiausia sudaro įvairių Vilniaus universitetų (VGTU, VU, VPU, MRU) esami ir jau buvę studentai.
2003 m. komanda buvo oficialiai įregistruota, ir ėmė žaisti III lygoje, 2007 m. prisijungė prie SFL, dalyvavo „Žalgirio“ draugijos organizuojamose „Žalgiriadose“, Lietuvos paplūdimio, salės futbolo pirmosios ir A lygos pirmenybėse ir kituose turnyruose.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Kitos varžybos
Salės futbolo varžybos || '''Taurė
|| 1/8 f.
Senjorų 35+ lygos varžybos
Senjorų 45+ lygos varžybos
Sudėtis
2017 m. lapkričio 10 d.
Alksnupis
Alksnupis – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 14 km iki jos žiočių, prie Milaičių kaimo. Išteka iš Sakalinės miško 44 kvartalo, teka šiaurės vakarų kryptimi.
Levas Šestovas
thumb|right|Levas Šestovas Levas Izaakovičius Šestovas (, tikroji pavardė: Švarcmanas,, 1866 m. vasario 12 d. Kijeve – 1938 m. lapkričio 19 d. Paryžiuje) – religinio egzistencializmo atstovas.
Biografija
Gimė 1866 m. vasario 12 d. Kijeve, turtingo žydų fabrikanto šeimoje. 1884 m. įstojo į Maskvos universiteto fizikos – matematikos fakultetą, vėliau perėjo į teisės fakultetą. 1919 emigravo iš Rusijos. Mirė 1938 m. lapkričio 19 d. Paryžiuje.
L. Šestovo egzistencializmas
Egzistencializmas prasideda nuo tragedijos, nes „nepažinus nieko bendro su pažiniu turėti negali“. Jis siūlo pamiršti tą pasaulį, kurį jam primetė mokslas, racionalistinis mąstymas ir „sveikas protas“. Ateitis visiškai nenusakoma. O akimirkos tiesa gali turėti šiokią tokią vertę, bet tik tada, jei pripažįstama, jei ji negali būti kam nors privaloma. Buvo neigiamas istorijos moksliškumas – ji tėra tik „paprastas pasakojimas“. Santykis su praeitimi visada tik asmeninio pobūdžio.
Kumpuolis (Zarasai)
Kumpuolis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Degučių.
Taranas
thumb|Modernesnė tarano versija
Taranas  – senovinis karo inžinerijos įtaisas (paprastai masyvus rąstas), skirtas įtvirtintiems vartams išlaužti ar spragoms gynybinėse sienose pramušti. Paprasčiausias variantas – tiesiog rąstas, kurį rankomis prie vartų prineša žmonės ir siūbuodama ar įsibėgėję daužo vartus ar sieną. Sudėtingas variantas – taranas ant lynų ar grandinių, pakabintas specialiame namelyje ant ratų. Namelis pristumiamas prie vartų, o namelio viduje siūbuojamas tarano rąstas daužo vartus. Namelio stogas apsaugo taranuotojus nuo gynėjų strėlių, liejamos dervos ir kitų gynybos priemonių.
Neven Spahija
Nevenas Spahija (Neven Spahija; g. 1962 m. lapkričio 6 d.) – Kroatijos treneris.
Buvęs nacionalinės Kroatijos rinktinės strategas nuo 2001 iki 2005 metų, pasitraukė iš rinktinės, kai jo komanda pralaimėjo Ispanijai 2005 metų Europos čempionate.
Obdoro kunigaikštystė
Kunigaikštystė pavadinimą gavo nuo rusiško pagrindinės gyvenvietės Obdorsko (dab. Salechardas, chantų kalba: Pulnovat-voš) pavadinimo. Tai buvo šiauriausia chantų kunigaikštystė, kuri šiaurėje ir rytuose ribojosi su retai gyvenamomis nencų žemėmis, o vakaruose siekė Uralą. Pietinės jos kaimynės buvo Kodos kunigaikštystė, Liapino kunigaikštystė (pietvakariuose), Kazymo kunigaikštystė (pietryčiuose).
Istorija
Pulnovat-voš gyvenvietė buvo viena ankstyviausių Jugroje, užmezgusių prekybinius santykius su Naugardo respublika jau IX a. Ji tapo tarpininke tarp brangius kailiukus pristatančių samojedų ir per Uralo kalnus atvykstančių naugardiečių bei per Karos jūrą atvykstančių pomorų. Todėl, nepaisant atšiauraus klimato, gyvenvietė klestėjo ir stiprino savo hegemoniją mažesnių Obės žemupio gyvenviečių tarpe. Iki XV a. vidurio Polnovat-voš kunigaikščiai kontroliavo žemes iki dab. Beriozovo.
Po vadovaujant Simeonui Kurbskiui Maskvos surengtos baudžiamosios ekspedicijos į Jugrą 1499 m., Obdorija tapo Maskvos duoklininke, tačiau XVI a. viduryje Maskvos kontrolei Vakarų Sibire nusilpus, kunigaikštystė sudarė sąjungą su Sibiro chanu Kučiumu prieš Rusiją. Gali būti, kad nuo to laiko Obdoro kunigaikščių dinastija gavo tiurkišką pavadinimą Taišinai.
Jermako žygio metu Kučiumui pralaimėjus ir 1583 m. rusams įsteigus Beriozovo tvirtovę ant kunigaikštystės pietinės ribos, Rusijos grėsmė tapo labai didelė. Po dvejų metų Pulnovat-voš buvo paimtas, ir čia pastatyta rusų Obdorsko tvirtovė, į kurią buvo prisakyta vežti jasaką iš samojedų žemių. Taip vietoj kunigaikštystės įkurtas Obdorsko valsčius.
Po prijungimo kunigaikščiai išlaikė autonomiją Rusijoje ir kunigaikščių dinastiją iki pat XIX a. Rusija suteikė galias kunigaikščiams rinkti duoklę iš nencų. Nepaisant to, Obdoras ne kartą bandė sukilti prieš Rusiją, kunigaikščiai veikė prieš valdžią. Pvz., 1606 m. kartu su kitomis kunigaikštystėmis jie nesėkmingai apgulė Beriozovą; 1663 m. kunigaikštis Jermakas sudarė slaptą sąjungą su totoriais. Jie taip pat skatino nencus puldinėti rusų ostrogus. Obdoro, kaip chantų žemių kultūrinio lyderio reikšmė ypač išaugo po 1743 m. Kodos kunigaikštystės panaikinimo.
XVIII a. Obdoro kunigaikštystės gyventojų tarpe buvo prievarta platinama krikščionybė. XIX a. buvo panaikinta kunigaikščių valdžia, ir kunigaikštystės žemės galutinai tapo Rusijos dalimi.
Anelė Biliūnaitė
Anelė Biliūnaitė (g. 1940 m. vasario 15 d. Janonių k., Molėtų r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Alantos vidurinę mokyklą, 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. K. Dubikaitytė).