cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pilies gatvė
Nuo Skapo iki Švento Mykolo gatvės
Pilies g. 13 buvo vadinamas Rektorių namu. Name veikė kadetų mokykla, paskaitas skaitė Laurynas Gucevičius. 1806 m. pastate buvo įsikūrusi Vilniaus gimnazija. Napoleono žygių metu name veikė karo ligoninė. Šiame name yra gyvenęs Adomas Mickevičius. Tame pačiame name pas universiteto bibliotekininką Kazimierą Kontrimą gyveno ir Tomas Zanas bei VU profesoriaus, rektoriaus Simono Malevskio sūnus Pranciškus Jeronimas Malevskis. Tarpukaryje pastatas atiduotas Vilniaus universitetui. Jame gyveno profesoriai Jurgis Aleksandravičius, Tadas Čiulkovskis, Mykolas Reicheris, Julius Retingeris, Kazimieras Opočinskis ir kt. Ant namo kabo memorialinė lenta, skirta Adomui Mickevičiui su užrašais lietuvių ir lenkų kalbomis.
Pro Pilies g. 13 triaukščio namo vartus patenkama į universiteto Simono Stanevičiaus kiemą. Ant namo fasado yra Eglės Jokūbonytės-Žukauskienės horeljefas „Filologija“.
Arčiau dabartinio Pilies g.14 namo stovėjęs pastatas nuo 1663 m. priklausė vienam garsiausių varpų liejikui Europoje Jonui Delamarsui. 1748 m. namas sudegė. XIX a. namas buvo atstatytas.
Nuo Švento Mykolo iki Literatų gatvės
thumb|180 px|left|J.Szechovičiaus nuotrauka. Pilies gatvė 1873–1881 m., matyti aukšta šv. Jonų bažnyčios siena – frontonas, atsigręžusi į Pilies gatvę. Už Bažnyčios matyti Kardinalijos, buvusių Radvilų rūmų pastatas. Nuo XIX a, pastate veikė paštas. Po II pasaulinio karo pastatas nugriautas. thumb|[[Kardinalija, apie 1912 m.]]
Pilies g. 16 namas triaukštis, kampinis, už jo posūkis į šv. Mykolo gatvę. Šis susiformavo iš dviejų namų. Pilies g. 17 namas priklausė vokiečių kilmės burmistrui Tomui Gibeliui, buvo kelis kartus restauruotas. Pilies g. 18 name 1545 m. buvo įsikūrę auksakaliai Zeligmacheriai. Jų namas sudegė ir vietoj jo buvo atstatytas trijų aukštų mūrinis pastatas. Pilies g. 19 name yra gyvenę Vilniaus universiteto profesorius Jokūbas Briotė bei botanikos profesorius Stanislovas Bonifacas Jundzilas.
Kylant Pilies gatve, kairėje pusėje stovi Pilies g. 20 namas, nuo XVIII a. priklausęs Vilniaus universitetui, jame buvo profesorių butai. Name gyveno medicinos profesorius Ferdinandas Špicnagelis, vėliau namas atiteko Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškajai akademijai. 1940–1950 m. šiame name gyveno profesorius filosofas Vosylius Sezemanas.
Pilies g. 21 – Šv. Jonų bažnyčia. Ant bažnyčios sienos yra išlikusi marmurinė plokštė, apipavidalinta rėmeliu, su Chreptavičių epitafija, virš jos balkonas su metaline išgraviruota tvorele ir stogeliu. Anksčiau ant sienos buvo pakabinta nukryžiuotojo skulptūra ir kabojo didelė freska su 1710 m. maro scenomis. Ši freska užtapyta XIX amžiuje.
Pilies g. 22 namas istoriškai susiformavo iš kelių pastatų, sujungtų į vieną, priklausė didikui Konstantinui Ostrogiškiui. Vėliau šį namą valdė LDK etmonas Kristupas Radvila. Name veikė Vilniaus akademijos (universiteto) jėzuitų Kilmingųjų kolegija. Jėzuitų ordiną panaikinus, pastatas atiduotas Vilniaus universiteto Medicinos fakultetui. Nuo XVIII a. name gyveno profesoriai. XIX a. čia gyveno poetas Julijus Slovackis, jo tėvas Euzebijus Slovackis, vėliau patėvis Augustas Liudvikas Bekiu. XX a. pradžioje butą šiame name turėjo tapytojas profesorius Ferdinandas Ruščicas. Slovackio ir Ruščico memorialinės lentos kabo namo kieme.
Pilies g. 23 – garsioji Kardinalija, Radvilų rezidencija. 1834 m. rūmai pavaizduoti dviejų aukštų, ilgu fasadu, viduriniąją dalį puošė 14 piliastrų. 1950 m. viename iš rūmų ansambliui priklausiusių namų juose buvo įrengtas miesto paštas. 1975 m. Kardinalijos rūmų vietoje buvo pastatytas penkių aukštų gyvenamasis namas.
Greta buvusio Medicinos kolegijos namo įsikūręs keturių aukštų Naručio viešbutis (Pilies g. 24). Prieš šimtą metų name veikė viešbutis „Versal”. 1830–1835 m. butą šiame name nuomojo istorikas, publicistas Juozapas Ignotas Kraševskis. Dabartinę išvaizdą pastatas įgavo po 1966–1967 m. rekonstrukcijos. Pilies g. 25 ir 25 a namai taip pat priklausė Kardinalijos pastatų kompleksui.
Pilies g. 28 namas arba Švarco namas statytas XVI a. Iki šių dienų pastate išliko gotikinių skliautų fragmentų. XVIII a. name gyveno Vilniaus universiteto studentai. Pilies g. 30 namas stovi Pilies ir Literatų gatvių kampe. Šis namas neturi vidaus kiemo.
Nuo Literatų iki Pilies gatvės pabaigos
thumb|190 px|right|Šv. Jonų bažnyčios varpinė Kitas Literatų ir Pilies g. kampe stovintis Nr. 32 namas XVII a. priklausė burmistrui Liachovičiui ir jo palikuonims, vėliau atiteko Riomeriams. XIX a. name veikė dvi vyninės ir kavinė „Viktorija”, kurioje mėgo lankytis Filaretai. Ferdinandas Ruščisas 1899 m. yra nutapęs šio namo kiemo vaizdą.
Pilies g. 34 namas statytas XV a. pabaigoje ar XVI a. pradžioje. Jame buvo įsikūręs siuvėjų cechas. Pilies g. 36 name yra gyvenęs XIX a. vaistininkas Jurgis Gutas, name buvo įrengęs vaistinę. Vėliau namas atiteko Tyzenhauzų šeimos atstovui, dar vėliau – Juozapo Zavadskio sūnui Feliksui. Tarpukariu šiame name gyveno Antano Vileišio žmona Emilija Jasmantaitė – Vileišienė. Name veikė Lietuvių labdarybės draugija.
Pilies g. 38 namas turi du pereinamuosius kiemus. Namas nemažą laikotarpį priklausė šv. Jonų bažnyčios Dievo Kūno koplyčiai. Vėliau namą įsigijo pirklys Sava Syrkinas, kuris jame įrengė knygyną ir spaustuvę. Tarpukariu name veikė biblioteka.
Nedidelis uždaro kiemo Pilies g. 40 namas – Marijos ir Jurgio Šlapelių namas.
Pilies g. 42 trijų aukštų namas turi išlikusius gotikinius rūsius, dengtus cilindriniais skliautais. Pilies g. 44 yra valdžiusi kunigaikštienė Marija Radvilienė, antroji Jonušo Radvilos žmona. Vėliau namo savininkai keitėsi. 1902–1905 m. ketinta šį pastatą nugriauti, pagerinti susisiekimą iš Pilies gatvės į Užupį, tačiau namas išliko. II pasaulinio karo metu pastatas buvo subombarduotas, vėliau atstatytas.
Struktūra ir reikšmė
~500 m. ilgio gatvė vingiuota, išklota trinkelėmis. Stovi 36 namai. Jų numeracija prasideda nuo Katedros aikštės. Dešinėje vakarinėje gatvės pusėje, namai turi nelyginius numerius, kairinėje rytinėje pusėje – lyginius numerius.
Į gatvė atsigręžęs šv. Jonų bažnyčios frontonas. Į gatvę įsilieja Bernardinų, Skapo, šv. Mykolo, šv. Jono, Literatų gatvės. Gatvė prasideda nuo Katedros aikštės ir pasibaigia ties Bokšto ir Didžiosios gatvės išsišakojimu (ties Latako gatve).
Pradinė ir svarbiausia gatvės funkcija – prekybinė: vadinamoji Didžioji rinka prie Rotušės ir Žuvų turgus prie Vilniaus Šv. kankinės Paraskevos cerkvės. Šios tradicijos išliko iki šių dienų, gatvėje gausu prekeivių, siūlančių turistams įvairių lietuviškų suvenyrų ar rankdarbių, lino ar gintaro dirbinių.
Traukia būrius žmonių Vilniaus festivalių ar švenčių metu. Išdėstomos amatininkų prekybvietės Kaziuko mugės metu, groja muzikantai gatvės muzikos dieną. Pilies gatvė gausiai lankoma, švenčiant tiek Vasario 16-ąją, tiek ir Lietuvos valstybės Nepriklausomybės atkūrimo dieną.
Automobilių parkavimas gatvėje ribotas.
Pavadinimai
Anksčiau Pilies ir Didžioji gatvės buvo sujungtos, jungtinė gatvė vadinta “Didžiąja Pilies” gatve. Sovietmečių trims Vilniaus gatvėms – Pilies, Didžiajai bei Aušros Vartų suteiktas Maksimo Gorkio vardas.
Atkūrūs Nepriklausomybę gražintas tikrasis pavadinimas, Pilies g.
Memorialinės lentos
Gatvėje gyveno daug žinomų žmonių.
Vladimiras Ščiurovas
Biografija
1962–1972 m. mokėsi Dūkšto vidurinėje mokykloje. 1973 m. baigė Vilniaus 21–ąją politechnikos mokyklą. 1991 m. baigė Leningrado politologijos institutą ir įgijo politologo specialybę.
1976–1981 m. Vilniaus kuro aparatūros remonto gamyklos Dūkšto filialo meistras kontrolierius, 1981–1987 m. Statybos ir montavimo tresto šaltkalvis montuotojas. 1987–1990 m. V. Rylovo kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1990–1991 m. Rimšės kolūkio pirmininko pavaduotojas.
1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinio padėjėjas Visagine, 1993–1995 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinis Visagine. 1995–1999 m. Visagino miesto meras.
Logistika
Logistika – praktinės ir mokslinės veiklos sritis, apimanti įvairius materialinių srautų, ypač prekių, judėjimo, prekybinės veiklos organizacinių procesų klausimus. Taip pat planavimo, įgyvendinimo ir kontroliavimo priemonės, įskaitant optimalaus krovinių srauto organizavimą, transportavimo, sandėliavimo ir kitų materialinių ir nematerialinių operacijų valdymą nuo žaliavų ir medžiagų įsigijimo iki pristatymo gamybos įmonei, vidinės gamybinės žaliavos ir medžiagų bei pusfabrikačių perdirbimo, gatavos produkcijos, atitinkančios jo interesus ir reikalavimus, pristatymo vartotojui, taip pat reikiamos informacijos perdavimas, saugojimas ir apdorojimas.
Logistikos termino samprata
Plačiam ir daugiareikšmiam logistikos terminui sunku surasti vieną apibrėžimą. Vis dėlto logistika dažniausiai suprantama kaip:
Logistikos rūšys
Šiandien mokslininkai ir tyrėjai išskiria šias pagrindines logistikos rūšis:
Logistikos vystymosi veiksniai
Logistikos plėtrą daugiausiai lemia šie veiksniai:
Logistikos verslo plėtra Lietuvoje
Nuo pat Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Susisiekimo ministerija ėmėsi iniciatyvos pertvarkyti transporto ūkį, skatino vežėjų veiklą ir šio verslo plėtrą. Kiekvienais metais kūrėsi vis naujos vežėjų kompanijos, vis daugiau vežėjų pradėjo vykdyti tarptautinius vežimus. 1993 m. Lietuvoje buvo tik 88 vežėjai, turintys licencijas vežti keleivius bei krovinius, kurie turėjo tik 960 licencijuotų autobusų ir krovininių automobilių. 2009 metų pradžioje Lietuvos vežėjai turėjo 6 927 licencijas, suteikiančių teisę vežti keleivius ir krovinius, o transporto priemonių parką sudarė daugiau kaip 33,8 tūkst. transporto priemonių, iš kurių daugiau kaip 31 tūkst. buvo krovininiai automobiliai.
Lietuva – transporto vystymosi lyderė tarp rytinių Baltijos jūros šalių. Nors veikia Klaipėdos jūrų uostas, į šiaurę labiausiai nutolęs neužšąlantis uostas rytinėje Baltijos jūros pakrantėje, galintis priimti iki 13,5 m grimzlės laivus, įsikūrę nemažai logistikos centrų, o kelių transportas užima reikšmingą vietą tarptautinėje vežimų paslaugų rinkoje, Lietuva, pasinaudodama pasaulinės recesijos galimybėmis, skatina investicijas į transporto sektorių.
Planuose:
Menora
thumb| Menora privalėjo būti padaryta iš gryno aukso Menora ( Menorah „šviestuvas“) – septynšakė žvakidė. Menora laikoma vienu svarbiausių judaizmo simbolių ir yra Izraelio valstybės simbolis, įtrauktas į valstybės herbą. Simbolis siejamas su Jeruzalės šventyklos auksine žvakide, kurią po Jeruzalės šventyklos sugriovimo romėnai pagrobė ir laikė Romoje iki VI amžiaus, tačiau vėliau ji buvo sugrąžinta į Jeruzalę.
Moliupė
Moliupė – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Gelvonų.
Smegenų navikai
Klasifikacija
Pagal naviko kilmę jie skirstomi į pirminius – atsirandančius galvos smegenyse, ir antrinius – metastazes į smegenis iš kitų organų piktybinių navikų. Metastazės į galvos smegenis yra 4 kartus dažnesnės negu pirminiai galvos smegenų navikai.
Skirtingai negu daugeliui kitų navikų, galvos smegenų vėžiui nėra naudojama TNM klasifikacija.
Piktybiškumo laipsnis
Pagal WHO klasifikaciją išskiriami keturi piktybiškumo laipsniai
thumb|Galvos smegenų auglys
Smegenų dangalai
Žmogaus smegenys yra sudarytos iš 3 dalių sistemos, vadinamos dangalais, kurie atskiria smegenis nuo kaukolės. Tai trisluoksnis darinys, sudarytas iš tvirtojo, kraujagyslinio ir minkštojo dangalų. Pastarieji du yra labai fiziškai susiję, todėl neretai apibūdinami kaip vienas dangalas. Tarp kraujagyslinio ir minkštojo audinių yra pokraujagyslinė ertmė, kurioje yra smegenų skystis. Jis cirkuliuoja siaurose ertmėse tarp ląstelių ir smegenų „skilvelių“, kad maitintų ir apsaugotų smegenis. Kraujagyslės į nervų sistemą patenka būtent per perivaskuliarinę ertmę virš minkštojo dangalo. Kraujagyslių sienelių ląstelės yra susijungusios stipriai, sandariai, formuodamos kraujo- smegenų barjerą, kuris apsaugo smegenis nuo toksinų, galinčių pakliūti su krauju. Dangalų augliai yra meningiomos, kurios dažniausai yra nepiktybinės.
Smegenų navikų morfologinė klasifikacija
Žemiau pateiktame sąraše išvardinti pagrindiniai smegenų navikai ir nurodytas jų agresyvumas, piktybiškumo laipsnis (skliausteliuose nurodyta WHO kategorija). Šis sąrašas gerokai sutrumpintas ir supaprastintas.
Galvos nervų navikai
Piktybinis periferinio nervo dangalo navikas (III–IV laipsnis)
Simptomai
Patinimas ar obstrukcija, atsiradusi dėl smegenų skysčių tekėjimo, gali sukelti pirminius padidėjusio galvos spaudimo požymius, kurie virsta galvos skausmais, vėmimu ar net sąmonės netekimu. O vaikams tai gali nulemti net kaukolės diametro pokyčius bei neteisingai suaugančius momenėlius. Dar sudėtingesni daugybiniai simptomai, pavyzdžiui, endokrininės sistemos disfunkcija turėtų įspėti gydytojus, jog operuoti auglio negalima.
Diagnostika
Pagrindinis tyrimo metodas yra magnetinio rezonanso tomografija. Kaulinio galvos smegenų dangalo infiltraciją ir pažeidimą gerai parodo ir kompiuterinė tomografija, ji kartais gali būti naudojama kaip pirmasis diagnostinis tyrimas įtariant galvos smegenų procesą. Rečiau naudojama pozitronų emisijos tomografija. Nustačius naviką dažniausiai operuojama be biopsijos, tačiau kai kuriais atvejais gali būti pirma atliekama biopsija ir nustatomas naviko tipas. Esant metastazėms į galvos smegenis ir žinomam pirminiam navikui (pavyzdžiui, plaučių vėžiui) biopsija nėra reikalinga.
Operacija
Neurochirurginė operacija yra pirmojo pasirinkimo gydymo metodas. Ji netaikoma tik esant galvos smegenų limfomoms ir kai kuriems embrioniniams navikams. Taip pat neoperuojama esant daug navikų, kai pažeistos visos galvos smegenų sritys. Operacija beveik visada atliekama esant WHO I laipsnio navikams. II, III ir IV laipsnio navikai gydomi multimodaline vėžio terapija, taikant visus metodus.
Spindulinis gydymas
Radioterapija gali būti taikoma po operacijos, kaip adjuvantinis gydymas, arba paliatyvus gydymas, kai operacija neatliekama. Naujas ir efektyvus gydymo metodas, negalint atlikti įprastos operacijos yra radiochirurgija.
Chemoterapija
Chemoterapija taikoma daugelio smegenų navikų gydymui. Ji gali būti taikoma po operacijos ir/arba spindulinio gydymo, siekiant sumažinti ligos atsinaujinimo riziką, arba paliatyvioje situacijoje, kai ligos išgydyti neįmanoma. Turi būti pasirenkami priešvėžiniai vaistai, kurie gerai patenka į galvos smegenis. Kai kuriais atvejais taikoma intratekalinė terapija: vaistai skiriami į likvorą.
Turkestano kalnagūbris
thumb|250px|Turkestano kalnagūbrio pietinė dalis Zeravšano pakrantėje
Turkestano kalnagūbris – kalnagūbris Gisaro Alajaus kalnų sistemoje, Kirgizijos, Uzbekistano ir Tadžikistano teritorijose. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 340 km, plotis – 30 km. Aukščiausia vieta siekia 5621 m (Piramidinė viršukalnė). Rytuose per Matčos kalnų mazgą jungiasi su Alajaus kalnagūbriu, pietuose Zeravšano slėnis skiria nuo Zeravšano kalnagūbrio.
Kalnai sudaryti daugiausia iš skalūnų, klinties ir smiltainio. Būdingas aukštikalnių reljefas. Yra Kani Guto karstinis urvas. Yra ledynų, kurių bendras plotas 540 km² (didžiausi – Zeravšano, Ščiurovo). Šiauriniame Turkestano kalnagūbrio šlaite veši kadagynai ir retmiškiai, kitur – uolynai, pusdykumės.
Centrinėje kalnagūbrio dalyje yra Šachristano perėja (3378 m), kuria eina Dušanbės–Chudžando plentas. Šiaurinėje pašlaitėje yra Zamino draustinis, telkšo Aikiolio ežeras.
Solidarumas
thumb|190px|Paminklas Solidarumui [[Gdanskas|Gdanske]] Solidarumas (lenk. Solidarność, Niezależny Samorządny Związek Zawodowy „Solidarność” – Nepriklausoma savivaldi profesinė sąjunga „Solidarumas“) – lenkų nepriklausomų profesinių sąjungų susivienijimas, susikūręs vykstant masinių streikų judėjimui 1980 m. rugpjūčio-rugsėjo mėn. Įkurtas Lenino vardo laivų statykloje Gdanske. Oficialiai legalizuotas 1980 m. lapkričio 10 d. Uždraustas 1982 m. sausį. Nuo 1981 m. gruodžio iki 1986 m. gegužės veikė pogrindyje. Oficialiai legalizuotas 1989 m. balandžio 17 d.
Tai buvo masinis socialinis judėjimas, turėjęs antitotalitarinę, antikomunistinę kryptį. Solidarumas sudėtis buvo gana marga - nuo darbininkų iki intelektualų. Jis jungė labai skirtingas politines sroves - nuo katalikiškų konservatorių ir dešiniųjų liberalų iki ultrakairiųjų socialistų ir anarchistų. Davė pradžią visuomeniniams, vėliau – ir politiniams judėjimams, pakeitusiems politinę santvarką 1989 m. Šiuo metu tai viena iš Lenkijos profesinių sąjungų. "Solidarumo" kūrėju ir istoriniu lyderiu yra Lechas Valensa.
Antikomunistinis pasipriešinimas Lenkijoje penktajame-aštuntajame dešimtmetyje
Komunistinio režimo įvedimas Lenkijoje buvo sutiktas griežtu didžiosios dalies visuomenės pasipriešinimu. Antikomunistinis karinis pasipriešinimas prasidėjo 1944 m., aktyviai vyko 1945-1947 m. ir tęsėsi iki penktojo dešimtmečio pabaigos - šeštojo dešimtmečio pradžios ir baigėsi tik 1957 m., kai prie Lomžos buvo apsuptas ir sunaikintas paskutinis sukilėlių būrys. Šioje kovoje dalyvavo dalis buvusių Armijos Krajovos ir Nacionalinių karinių pajėgų karių, tapusių įvairių pogrindinių organizacijų nariais, lenkų antikomunistinių partijų (nuo katalikų konservatorių iki socialistų) ir profesinių sąjungų aktyvistai, prieš kolektyvizaciją ir ateistinę politiką protestavę valstiečiai.
Kurpiai (Lenkijos etnografinė grupė)
Pavadinimo kilmė
Anksčiau Kurpiai buvo vadinami miškiniais, laukiniais (puszczaki), bet šie žmonės iš liepų gamindavo karninius batus, kuriuos vadindavo kurpś. Taip ir atsirado pavadinimas kurpiai (kurpie). Kurpių vardu dar vadinama Kurpių giria, Kurpių lyguma ir Kurpių kaimas.
Solidarumas
Darbininkų protestai
1970 m. gruodžio mėn. drastiškai pakilo maisto produktų kainos. Prasidėjo streikų ir protestų banga, kuri buvo policijos nuslopinta. Władysław Gomułka buvo nuverstas dėl šių streikų ir jo vietą užėmė Edward Gierek, kuris daug dėmesio skyrė ekonominiam šalies vystymuisi bei paėmė didelias paskolas Vakarų Europoje. Lenkijos ekonomika pradėjo greitai augti. Tačiau netrukus ekonominė padėtis ėmė blogėti, nes komunistinės ekonomikos neefektyvumas didino šalies paskolą. 1976 m. birželio mėn. prasidėjo streikai ir protestai. Ginti darbuotojus buvo įkurtas Darbininkų gynybos komitetas.
Kurpiai (Lenkijos etnografinė grupė)
Istorija
Pirmieji gyventojai į tankiai apaugusią Kurpių girią atsikėlė apie X a. amžių. Pirmieji gyventojai vertėsi žvejyba, bitininkyste, medžiokle ir ilgainiui iškirstose vietose žemės ūkiu. XIV a. girią kolonizavo Mazovijos kunigaikštis Janušas I Varšuvietis. 1563 m. girioje įvyko didelis gaisras. 1656 m. Švedų tvano metu kurpiai nesėkmingai priešinosi švedų kariuomenei. 1673 m. įkurtas Lipnikų kaimas, kuriame gyveno apie 1,000 žmonių. 1735 m. kurpiai kovojo karaliaus Stanislovo Leščinskio pusėje prieš rusų ir saksų kariuomenes. Mūšio metu prie Jednačevo kaimo žuvo kurpių herojus Stach Konwa. 1794 m. sukilimo metu buvo organizuojami kurpių pulkai. 1795 m. regionas atiteko Prūsijos karalystei, tuo metu regione gyveno 51,432 gyventojai. 1831 m. sukilimo metu kurpiai vadovaujami Józef Zaliwski kovėsi prieš Rusijos kariuomenę. 1880–1910 m. nemaža dalis kurpių emigravo į JAV.
Solidarumas
Popiežiaus Jono Pauliaus II lankymasis Lenkijoje
thumb|Popiežiaus vizitas Lenkijoje 1979 m. birželį popiežius Jonas Paulius II atvyko į Lenkiją. Jo vizitas pakėlė lenkų dvasią, o komunistinė valdžia užleido savo vietą viešajame gyvenime religijai. Pirmą kartą per Lenkijos televiziją buvo transliuojamos katalikų mišios, o Pergalės aikštėje Varšuvoje buvo pastatytas didelis simbolinis kryžius. Tomis dienomis Bažnyčia įgijo milžinišką autoritetą. Be to, žmonės pamatė, kad valdančioji partija yra susikompromitavusi ir negali užtikrinti žmonėms norimo gyvenimo lygio. Popiežiaus Jono Pauliaus II vizito į Lenkiją metu lenkai suprato, kad negali daugiau paklusti komunistinei valdžiai.
Istorija
thumb|1980 m. rugpjūčio 31 d. sutarties tarp komunistinės valdžios ir [[Gdansko laivų statykla|Gdansko laivų statyklos darbininkų pasirašymas]] 1980 m. liepos mėn. Lenkijoje vėl prasidėjo streikai dėl maisto produktų stygiaus, augančios infliacijos bei nepasitenkinimo komunistine valdžia. Liepos mėn. Liublino visuotiniame streike dalyvavo 150 gamyklų ir 50 tūkstančių žmonių. Dėl streiko sustojo miesto susisiekimo sistema – geležinkeliai. Liepos 11 d. komunistinė valdžia nusileido ir pasirašė susitarimą su streikų komitetais. Streikininkams buvo garantuotas saugumas, socialinės nuolaidos bei buvo pažadėta surengti naujus rinkimus į gamyklų tarybas.
Kaip ir anksčiau valdžia stengėsi nuraminti streikininkus, todėl įvėdė naujas kainas bei pakėlė atlyginimą. 1980 m. rugpjūčio 14 d. prasidėjo streikas Gdansko laivų statykloje, nes Anna Walentynowicz buvo atleista iš darbo. 1978 m. Anna Walentynowicz buvo tarp Laisvųjų profesinių sąjungų organizatorių. Streiką organizavo Bogdan Borusewicz kartu su trimis laivų gamyklos darbininkais ir Lechu Wałęsa, kuris irgi buvo atleistas iš darbo. Kitą dieną prie Gdansko laivų statyklos streiko prisijungė kitos laivų gamyklos, uostai ir kitos miesto gamyklos.
Tbilisio nacionalinis parkas
Tbilisio nacionalinis parkas  – vienas iš devynių nacionalinių parkų Gruzijoje, Tbilisio šiaurėje. Istorinė Mccheta miesto dalis taip pat patenka į parko teritoriją. Nacionalinis parkas įkurtas 1973 m. remiantis 1946 m. įkurto Saguramo nacionaliniu rezervatu. Tbilisio nacionalinis parkas yra seniausias šalyje.
Solidarumas
Istorija
Rugpjūčio 16 d. tarp valdžios ir streikininkų buvo pasiektas kompromisas, nes valdžia sutiko pakelti altyginimus ir pažadėjo išduoti „priedą“ laivų gamyklos darbininkams. Streikininkų tikslai buvo pasiekti ir streikas galėjo pasibaigti, tačiau spaudžiant mažesniųjų gamyklų atstovams, Gdansko laivų statyklos streikininkai nusprendė pasilikti ir paskelbė solidarumo streiką. Rugpjūčio vidury paasiškėjo, kad Gdansko Lenino laivų statyklos streiko komitetas atsisakė susitarimo, kuris teinkintų tik jų atstovaujamus interesus. Tai parodė, kad Lenkijos darbuotojai susivienijo prieš valdžią. Apie įvykius daugiau buvo galima sužinoti tik iš užsienio žiniasklaidos, nes Lenkijoje žiniasklaida buvo cenzūruojama.
Tbilisio nacionalinis parkas
Parkas yra Saguramo kalnų grandinės papėdėje, Aragvio upės rytuose ir priklauso Kuros upės baseinui. Aukščiausia parko vieta siekia 1 385 m aukštį. Didžioji parko dalis dengiama miškų – ąžuolynų, skroblynų ir bukų plotais. Tarp labiausiai saugomų parko gyvūnų yra taurusis elnias, paprastoji lūšis, eurazinis rudasis lokys ir šakalai.
Solidarumas
Istorija
Rugpjūčio 18 d. Ščecine prasidėjo visuotinis streikas. Prie Gdansko Tarpcechinio streiko komiteto prisijungdavo nauji cechai. Rugpjūčio pabaigoje streikų banga apėmė Aukštutinę Sileziją. Į Gdansko Lenino laivų statyklą važiavo daug žmonių, remiančių protestą. Tarp jų buvo daug žurnalistų, menininkų (irgi iš užsienio) bei opoziciškai nusiteikusi intelektualų, kurie organizavo ekspertų komisiją, kurios nariais buvo tokios asmenybės kaip Tadeusz Mazowiecki ir Bronisław Geremek.
Lenkijoje augo bendrumo jausmas, streikai buvo vykdomi solidariai. Gdansko Lenino laivų statyklą supo minia žmonių, kurie palaikė streikininkus bei buvo jų saugumo garantu. Tai įkvėpė menininką Jerzy Janiszewskį sukurti „Solidarumo“ ženklą, kuris dabar yra atpažįstamas visame pasaulyje.
thumb|right|Jerzy Janiszewskio sukurtas „Solidarumo“ ženklas
Rugpjūčio 23 d. susitiko valdžios atstovai ir Gdansko laivų statyklos darbininkai. Komunistinė valdžia nutarė priimti streikininkų postulatus, nes bijojo streikų plėtros. Rugpjūčio 30 d. toks susitarimas buvo pasirašytas Ščecine, o rugpjūčio 31 d. vyriausybė pasirašė sutartį su streikuojančiais Gdansko laivų statyklos darbininkais, kuriems vadovavo Lech Wałęsa. Po trijų dienų susitarimas buvo pasirašytas su kalnakasiais Jastžembe.
Po sutarčių pasirašymo Lenkijos darbininkai gavo daugiau politinių teisių bei „Solidarumo“ judėjimas įrodė, kad pasipriešinimas komunistiniame bloke yra įmanomas. Tačiau 1981 m. „Solidarumas“ turėjo pasitraukti į pogrindį, nes Lenkijoje buvo paskelbta karo padėtis. 1989 m. „Solidarumas“ vaidino pagrindinį vaidmenį derybose dėl taikaus komunistinio režimo likvidavimo.
Karo padėtis
Žmonės galėjo išreikšti savo protestą prieš komunistinę valdžią tik religinių apeigų metu. Nuo 1980 m. rugpjūčio mėn. kunigas Jerzy Popiełuszko, kuris buvo susijęs su Solidarumu, vedė Varšuvoje mišias už Tėvynę, kuriose atvirai kritikavo komunistinę valdžią.
1982 m. balandžio 22 d. buvo įkurta pogrindinio Solidarumo Laikinoji koordinacinė komisija. Solidarumas pasitraukė į pogrindinę veiklą. Karo padėties metu Solidarumui pasisekė organizuoti kelius protestus bei kitokias pasipriešinimo akcijas.
Apskritasis stalas
1988 m. Lenkijos ekonomikos būklė vėl pablogėjo. Lenkijoje prasidėjo hiperinfliacija dėl ekonominų sankcijų ir reformų trūkumo. Lenkijos ekonomika buvo nekonkurencinga, o parduotuvėse trūko prekių. Reformos, kurių ėmėsi komunistinė valdžia, buvo paviršutiniškos bei augo valstybės užsienio skolos palūkanos. 1988 m. balandžio 25 d. prasidėjo streikai ir protestai Bydgoščiuje ir Inowrocławe, prie kurių vėliau prisijungė Krokuvos ir Gdansko darbininkai. Gegužės pradžioje streikai buvo nuraminti, tačiau jau rugpjūčio 15 d. streikai prasidėjo iš naujo. Juos pradėjo kalnakasiai iš Jastšembo Zdrujaus. Rugpjūčio 22 d. streikas prasidėjo Gdansko laivų statykloje, prie kurio prisijungė visos Gdansko statyklos. Komunistinė valdžia buvo priversta pradėti derybas. Vidaus reikalų ministras Czesław Kiszczak pasiūlė pradėti derybas ir susitiko su Lechu Wałęsa. Kitą dieną po susitikimo streikai baigėsi.
1989 m. sausio 27 d. Czesławo Kiszczako ir Lecho Wałęsos susitikimo metu buvo susitarta dėl Apskritojo stalo derybų bei dėl komandos žmonių, kurie šiose derybose dalyvaus. Iš viso buvo atrinkta 56 atstovų, iš kurių 20 buvo susiję su Solidarumu, 6 su Lenkijos profesinių sąjungų aljansu, 14 su Lenkijos jungtine darbininkų partija, turėjo dalyvauti 14 „nepriklausomų autoritetų“ bei du dvasininkai.
Vasario 6 d. komunistinė valdžia ir opozicija pradėjo Apskritojo stalo derybas, kurios tęsėsi iki balandžio 5 d. Derybų metu buvo nutarta pakartotinai legalizuoti Solidarumą bei birželio 4 d. organizuoti iš dalies laisvus rinkimus, kuriuose galėtų dalyvauti Solidarumo kandidatai.
Įvykių chronologija
thumb|rifht|200px|1983 m. [[Nobelio taikos premija|Nobelio taikos premijos laureatas Lech Wałęsa]]
Aukštelkų pagrindinė mokykla
Radviliškio rajono Aukštelkų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Aukštelkuose (Radviliškio raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190674551. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|240px|left|[[Radviliškio Vinco Kudirkos progimnazija|Vinco Kudirkos progimnazijos Aukštelkų skyrius, 2019 m.]]
Istorija
1915 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1986 m. nepilna vidurinė, nuo 1989 m. vidurinė, nuo 1992 m. pagrindinė mokykla.
Reorganizuota į Radviliškio Vinco Kudirkos pagrindinės mokyklos Aukštelkų ikimokyklinio ir pradinio ugdymo skyrių.
Al-Nasr SC (Kuveitas)
„Al-Arabi Sporting Club“ – Kuveito futbolo klubas iš Al Kuveito.
Girlicious (albumas)
2008 m. rugpjūčio 3 d. 1:30 min. grupės trečiojo singlo „Baby Doll“ ištrauka buvo išleistas į internetą. 2008 m. rugpjūčio 5 d. buvo išleistas oficialus albumo viršelis ir dainų sąrašas, taip pat kiekvienos dainos iš albumo 1:30 min. ištrauka.
Al-Nasr SC (Kuveitas)
Istorija
Klubas įkurtas 1965 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Girlicious (albumas)
2008 m. gruodžio 18 d. albumas buvo perleistas tik Kanados publikai.
Albumo reklamavimas
Kad išreklamuotų albumą, „Girlicious“ atliko „Like Me“ „MuchMusic Video Awards“ apdovanojimuose 2008 m. birželio 15 d. Grupė taip pat kartu keliavo su „Backstreet Boys“ jų „Unbreakable Tour“ ture, kuris prasidėjo tų pačių metų liepos 30 d. Kanadoje.
Al-Nasr SC (Kuveitas)
Istorija
Aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje, kai futbolininkai buvo antri šalyje (1997 m.)
Girlicious (albumas)
Albumo reklamavimas
2008 m. liepos 31 d. „Pussycat Dolls“ pranešė, jog, kai pristatys savo antrąjį studijinį albumą „Doll Domination“, „Girlicious“ ir „Ne-Yo“ kartu su grupe leisis į pasaulinį turą, kuris turėtų prasidėti 2009 metų kovą.
2008 m. rugpjūčio 6 d. „Girlicious“ atliko 5 dainas iš albumo laidoje „Live @ Much“: „Baby Doll“, „Here I Am“, „Liar Liar“ ir singlus „Like Me“ & „Stupid Shit“.
Pasisekimas topuose
2008 m. rugpjūčio 12 d. albumas debiutavo #2 Kanados iTunes albumų topo vietoje, o vėliau pasiekė #1, taip pat pasiekė #1 Kanados iTunes hiphopo/repo albumų tope. „Girlicious“ debiutavo #2 vietoje Kanados oficialiame albumų tope, buvo parduota daugiau nei 20 000 albumo kopijų, o dabar yra parduota iki 35 000.
Prodiuseriai
„Girlicious“ dirbo su daug žymių prodiuserių, tokių kaip: Ron Fair, The Runners, Jazze Pha, Dre & Vidal, Stefanie Ridel, Jonathan Rotem, Rico Love, Esther Dean, Mischke, Madd Scientist, Kadis & Sean, The Bank, Mike Adrienna, Malkia „Milky“ Thumbi, Beau Dozier ir Marsha Ambrosius. Robin Antin ir Ron Fair yra vykdantieji albumo prodiuseriai.
Viktoras Ševaldinas
Viktoras Ševaldinas (g. 1948 m. gruodžio 29 d.) – energetikas, Lietuvos ekonomikos ir politinis veikėjas.
Biografija
Baigė Ivanovo energetikos institutą. 1971–1982 m. Leningrado Atominės elektrinės meistras, Šilumos matavimo ir automatikos cecho inžinierius, energetikas, 4 – ojo bloko pamainos viršininko pavaduotojas. 1982–1986 m. Ignalinos atominės elektrinės pamainos viršininkas, 1986–1991 m. vyriausiojo eksploatavimo inžinieriaus pavaduotojas, 1991–2010 m. IAE generalinis direktorius. 2010–2011 m. IAE generalinio direktoriaus patarėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narys.
1995–2000 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.
Laura (Giorgione)
Apie paveikslą
Paveikslas yra vienintelis venecijiečio tapytojo Džordžonės, kuris yra datuotas, bei vienas iš labai nedaugelio, kurio Džordžonės autorystė yra menkai abejotina. Paveikslo reverse pažymėta 1506 m. atlikimo data, autoriumi Džordžonė ir užsakovu „ponas Džakomas“. Nieko tikro nežinoma apie paveiksle vaizduojamą moterį. „Laura“ yra pirmasis tokio pobūdžio portretas Venecijos dailėje, kuriame vaizduojama sensuali, iš dalies apsinuoginusi poetiška moteris. Yra kelios moters statuso spėjimo versijos: žmona, nuotaka, kurtizanė. Viena vertus, nei viena gerbiama to laikotarpio moteris, žmona, nesileistų būti vaizduojama su apnuoginta krūtimi, kita vertus, paveiksle akivaizdžiai pabrėžiamas moters kuklumas. Medelis už moters yra lauras − religijoje skaistybės simbolis, pati moteris neprovokuojančiai žiūri tiesiai prieš save, o ne į žiūrovą. Yra versijų, kad šis portretas galėjo būti dvigubo portreto dalis, kurio kitoje dalyje tikriausiai buvo pavaizduotas užsakovas „ponas Džakomas“. Moters kairės rankos padėtis gali rodyti, kad ji yra nėščia. Moters bruožai paveiksle yra ženkliai labiau individualizuoti nei kitų panašių venecijietiškų paveikslų, o tai padidina tikimybę, kad jame pavaizduotas realios asmenybės portretas.
Paveikslas pavadinimą „Laura“ įgavo vėliau, tačiau šiuo metu, versija, kad jame vaizduojama Petrarkos poetinė mylimoji Laura, yra atmetama. Petrarkos Laura buvo kukli blondinė, atmetusi poeto aistrą, Džoržonės Laura yra juodbruva, putli ir jos įvaizdis akivaizdžiai skirtas jaudinti. Medelis lauras gali kelti kitą asociaciją − galbūt tai yra aliuzija į Apolono mylimąją Dafnę, kuri nenorėdama būti Apolono suviliota pavirto į lauro medelį. Moteris paveiksle apsirengusi plačiu prabangiu raudonu apsiaustu su kailio apvadu. Tuo laiku tai buvo labiau vyriškas drabužis, paprastai asocijuojamas su literatais. Yra versija, kad galbūt portretu vaizduojama kuri Venecijos kurtizanė, išgarsėjusi savo metu eilėmis, bet nėra nei vienas žinomas tokios asmenybės portretas su apnuoginta krūtimi. Infraraudonųjų spindulių tyrimai rodo, kad Džordžonė iš pradžių apsiaustą planavo vaizduoti labiau praskleistą ties apnuoginta krūtimi ir tikriausiai parodyti daugiau apatinių marškinių, panašiai kaip Ticianas pavaizdavo moterį vėlesniame paveiksle „Flora“. Dabartiniame variante moters apatinius marškinius vos vos galima nuspėti ties apsiausto pakraščiu. Leonardas da Vinčis tuo metu buvo Venecijoje ir Džordžonė tikriausiai galėjo žinoti jo „Džinevros de Benči portreto“ kompoziciją. Albrechtas Diureris metais anksčiau buvo nutapęs „Jaunos venecijietės portretą“, kuris galbūt irgi pasitarnavo Džordžonei pavyzdžiu.
Užvenčio seniūnija
Užvenčio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kelmės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Istorija
Senoji Užvenčio seniūnija minima 1569 m.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Šniadovo žydų kapinės
Šniadovo žydų kapinės - žydų kapinės Šniadovo kaime, Szosowej  gatvėje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Kapinėse nėra išlikę jokių antkapių. Kapinių teritorija užima 0,5 ha plotą.
Šniadovo geležinkelio stotis
Šniadovo geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Šniadovo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Per stotį eina Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linija ir Šniadovas-Lomža geležinkelio linija. Ostrolenkos-Lapių geležinkelio linijoje nuo stoties iki Žižnevo geležinkelio stotelės yra 6,9 km ir iki Červoni Buro geležinkelio stoties yra 10,8 km. Šniadovo-Lomžos geležinkelio linijoje nuo stoties iki Kozikų geležinkelio stotelės yra 7,9 km.
Bečiai
Bečiai (XIX a. II pusėje – ir Karolinavas) – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietvakarius nuo Veprių. Seniūnaitijos centras. Yra Bečių dvaro liekanos, Bečių kapinynas, stūkso „pėduotasis“ Bečių akmuo.
Bečių kaime išlikę medinių dvaro rūmų krosnies su kaminu ir rūsių taip pat ūkinių pastatų, ledainės griuvėsiai ir požeminis sandėlis. Šalia auga dvaro laikus menantys seni klevai, liepos ir vakarinė tuja. Pietryčių pusėje yra Bečių tvenkinys su vandens malūno pamatų liekanomis, apsuptas buvusio dvaro parko liekanų, senų pušų ir maumedžių. Sovietmečiu jis buvo sujungtas su Veprių ežeru 800 m ilgio kanalu.
Tvenkinio šiaurvakarinėje pusėje trykšta Bečių šaltinis. Sovietmečiu čia buvo įrengtas gręžinys ir pastatytas šulinio pastatas, iš kurio vamzdžiu stipria srove bėga vanduo, kuris yra labai švarus, beveik beskonis, Bečių ir aplinkinių gyvenviečių gyventojų vertinamas ir naudojamas maistui. Šaltinio aplinka sutvarkyta ir pritaikyta visuomeninėms reikmėms 2008 metais.
Istorija
Dabartinės formos Bečiai yra palyginti nesena gyvenvietė, kuriai pradžią davė ten po 1830 m. įsikūręs Karolinavu pavadintas Bečių dvaras. 1880 m. leidimo buvusios ATR vietovių žinyne nurodyta, kad tuomet Karolinavos arba Bečių dvaras priklausęs grafui Hornui. Tik XX a. pirmaisiais dešimtmečiais į šiaurę nuo dvarvietės išilgai kelio, kuris tuomet buvo tik į dvaro centrą vedantis akligatvis, ėmė rastis pirmosios sodybos, o tarp pirmųjų gyventojų buvo dvaro darbuotojų šeimos.
Radviliškio Gražinos pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right
Radviliškio Gražinos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškyje, Gražinos g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190671637. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba.
Filialai:
Istorija
1977 metais Radviliškio miesto centre duris atvėrė 5-oji vidurinė mokykla. Pirmąjį rugsėjį į klases susirinko 856 mokiniai. Beveik 10 metų mokyklai vadovavo Stefanija Januševičienė. Nuo 1987 metų mokyklos vairą perėmė antrasis mokyklos direktorius – Alfredas Krikštanas. Mokyklos mokytojai veteranai: G. Petraitienė, M. Škeliova, A. Jodeikienė, T. Simaitienė, S. Levanienė, J. Sakalauskienė, V. Vedeckienė, M. Poškienė, M. Motiekaitienė, M. Marengolcas, G. Baltrušaitienė, V. Juozapaitis, R. Narkevičienė.
Į žinių pasaulį kasmet mokinius veda apie 60 pedagogų. I. Butvilienė, R. Pavliučenko, B. Veršnickienė, N. Masiulienė, J. Ragauskienė, J. Kurmanskienė, D. Kurmanskis dirba mokykloje nuo jos įkūrimo. Apie 70 auklėtinių pasirinko pedagogo kelią. Tarnauti Dievui, rūpintis žmogaus dvasios reikalais pasiryžo R. Čekavičius, T. Reinys, V. Birjotas. Kiti pasižymėję mokyklos auklėtiniai: operos solistas V. Juozapaitis, žurnalistas O. Lukošius, TV laidos kūrėjas R. Juodeika, poetas ir dainininkas S. Sabaliauskas, žurnalistė ir literatė L. Verbliugevičiūtė, verslininkas V. Vyčas bei G. ir S. Krivickai, vadybininkais L. Paulauskas, G. Striupaitė.
Nuo 1993 metų 5-oji vidurinė mokykla perėmė gatvės pavadinimą – tapo Gražinos vidurine mokykla. Nuo tų pačių metų bendruomenė ėmė dalyvauti Europos Sveikų mokyklų programoje, pradėta dėstyti sveika gyvensena (dėsto mokytoja E. Stančikienė). 1994 metais atidaryta klasė specialiųjų poreikių vaikams. 1996 metais įvestas sustiprintas dailės mokymas, 2000 metais peraugęs į kryptingą meninį ugdymą. Kasmet mokykla pasipuošia jaunųjų dailininkų darbais. Mokykloje veikia Dailės centras, atviras miesto bendruomenei. Centro įkūrėja - mokytoja ekspertė J. Kurmanskienė.
1997 metų pavasarį atidarytas muziejus, kuriam vadovauja D. Skvarnavičienė. Spalio 12-ąją mokykla iškilmingai paminėjo savo gyvavimo dvidešimtmetį. Šventų Mišių metu pašventinta mokyklos vėliava. Spalio mėnesį mokykla sulaukė pirmojo mokyklos laikraščio „Atžalynas“ numerio. Mokyklos bibliotekos vedėjos D. Timinskienės pastangomis laimėjus 3 projektus, biblioteka aprūpinta kompiuteriais, įkurta skaitykla ir informacinės literatūros centras.
2000 metų kovo 20-ąją iškilmingai atidarytas ekologinio švietimo centras. Šio centro iniciatorės ir įkūrėjos – direktoriaus pavaduotoja ugdymui D. Sedelskienė ir geografijos mokytoja S. Vaičiūnienė. 2002 metų rugsėjo pirmąją moksleivius sutiko naujasis mokyklos direktorius Vidmantas Tamošiūnas. Gražinos vidurinėje mokykloje tais metais pradėtas 3 - 5 metų vaikų ruošimas mokyklai „DŽIAUGSMO SALOJE“, kur mokymas nemokamas. Vaikams, nelankiusiems darželio, veikia priešmokyklinio ugdymo klasė. Mokykloje mokomi ir lavinami specialiųjų poreikių vaikai.
2004 metų rudenį mokyklai priskirtas Miežaičių, o 2005 metų sausį – Daugėlaičių pradinių mokyklų skyriai. 2005 metų rugsėjo 1-ąją mokykla paskelbta gamtosaugine mokykla, o 2006 metų pavasarį įteikta Žalioji vėliava, gegužę - mokykla išleido XXVIII abiturientų laidą. 2006 metais rugsėjo 1-ąją mokykla pasitiko pakeitusi statusą – Gražinos pagrindinė mokykla. Pamokos vyksta ne tik Gražinos pagrindinės mokyklos, bet ir Lizdeikos gimnazijos patalpose.
2007 metais lapkričio mėnesį mokykla atšventė trisdešimtmetį.
2008 m. rugsėjo 1 d. rajono tarybos sprendimu prijungta buvusi Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla.
Mokėjimo sistema
Mokėjimo sistema – sistema sudaryta iš aibės mokėjimo instrumentų, bankinių procedūrų ir, paprastai, tarpbankinių lėšų pervedimo sistemų, kurios užtikrina pinigų cirkuliaciją. Populiariausia sistema pasaulyje – SWIFT.
Lietuvoje
Lietuvoje naudojami mokėjimo instrumentai:
Lietuvos mokėjimo ir atsiskaitymo sistemos:
Nuorodos
Zahlungsverkehr
Fadėjus Belingshauzenas
Fadėjus Belingshauzenas (, ; 1778 m. rugsėjo 20 d. Saremoje – 1852 m. sausio 25 d. Kronštate) – vokiečių jūrininkas, tarnavęs Rusijos imperijos laivyne, Antarktidos žemyno atradėjas ir kelionės aplink pasaulį dalyvis.
Biografija
Tarnavo jūrininkų kadetų korpuse Kronštate. 1803–1806 m. su fregata „Nadežda“ dalyvavo pirmojoje rusų ekspedicijoje aplink pasaulį, vadovaujamoje Ivano Kruzenšteino. 1819–1821 m. su Michailu Lazarevu vadovavo ekspedicijai į Antarktidą (laivais „Vostok“ ir „Mirnyj“). Kelionės metu atrado kelias Pietų Sandvičo salyno salas, o 1820 m. vasario 2 d. pirmieji pasaulyje pasiekė Antarktidos žemyno Kunigaikštytės Martos krantą. Grįžtant plaukiojo Ramiuoju, Atlanto vandenynais, pasiekė Šiaurės poliarinį ratą.
1823–1829 m. Belingshauzenas dalyvavo Rusijos ir Turkijos kare. Vėliau vadovavo Baltijos flotilei, 1839 m. gavo admirolo laipsnį.
Kamilė Laimutė Bloznelienė
Kamilė Laimutė Bloznelienė-Žakavičiūtė (g. 1935 m. balandžio 21 d. Čiobiškis, Ukmergės apskr.) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1958 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų habil. daktarė.
1960–1970 m. dirbo Kauno klinikinės ligoninės Kardiologijos skyriuje. Nuo 1970 m. dirba Kauno medicinos institute (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute.
Mokslinė veikla
Tyrimais pagrindė Palangos kurorto tinkamumą sveikstančiųjų po miokardo infarkto reabilitacijai. Tiria sergančiųjų miokardo infarktu ankstyvuosius fizinių krūvio mėginius, jų informatyvumą ir prognozavimą; apie tai paskelbė mokslinių straipsnių.
Nuo 1992 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos, nuo 1995 m. Europos kardiologų draugijos ir Pasaulinės širdies federacijos narė.
Sutuoktinis Mindaugas Julius Bloznelis, vaikai Laima Bloznelytė-Plėšnienė ir Mindaugas Petras Bloznelis.
Kosovo sritys
thumb|right|300px|Kosovo sritys Kosovo sritys (, Regjion arba Qark; ) – Kosovo (dalinai pripažintos respublikos) administraciniai vienetai. Sritys yra dar skirstomos į savivaldybes.
Sritys
1999 m. įkurtos Jungtinių Tautų laikinosios administracinės misijos Kosove nutarimu naujos sritys sudarytos 2000 m.
Molupiai (Plungė)
Molupiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Grumblių.
Paprastosios daugiaspalvės
Paprastosios daugiaspalvės (Tropheus) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos endeminių žuvų gentis.
Paplitusios Tanganikos ežere (Rytų Afrika).
Gentyje yra 6 rūšys. Auginamos akvariumuose.
Kinijos tautos
Tai - Kinijos Liaudies Respublikoje ir Kinijos Respublikoje gyvenančios etninės grupės.
Pripažintos etninės grupės
Oficialiai yra išskiriamos 56 etninės grupės, gyvenančios Kinijoje. Viena iš jų - etniniai kinai (haniai) sudaro apie 92 procentus viso gyventojų skaičiaus, o likusios 55 grupės yra Kinijos tautinės mažumos. Kai kurios jų turi autonomiją ir gyvena specialiuosiuose administraciniuose regionuose.
Tolesnis sąrašas sudarytas pagal tautos procentinę daugumą Kinijoje. thumb|500px|right|Kinijos etnolingvistinis žemėlapis
Nepripažintos Kinijos tautos
Be oficialiai pripažintų tautų egzistuoja keletas etninių grupių, kurios save laiko atskiromis tautomis. Tai yra:
Al-Jahra SC
„Al-Jahra Sporting Club“ – Kuveito futbolo klubas iš Al Kuveito.
Istorija
Klubas įkurtas 1966 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Signal Iduna Park
Westfalenstadion – futbolo stadionas Dortmunde, Šiaurės Reino-Vestfalijos federacinėje žemėje, Vokietijoje. Stadione savo namų rungtynes žaidžia Bundeslygos Borussia Dortmund futbolo klubas. Stadionas talpina 80 720 žiūrovų (sėdimos ir stovimos vietos) arba 60 285 žiūrovus (tik sėdimos vietos tarptautinėms rungtynėms). 2005 m. gruodį stadionas pervadintas į Signal Iduna Park 5 metų laikotarpiui. Šiame stadione buvo sužaistos šešerios 2006 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Rengėjai, besiruošdami čempionatui, į stadioną investavo 45 mln. eurų.
Istorija
Pirmieji planai pastatyti naują stadioną arba praplėsti esamą (Stadion Rote Erde) prasidėjo 1960 m. Po istorinio BV Borussia Dortmund klubo triumfo UEFA Taurių laimėtojų taurėje (BV Borussia Dortmund tapo pirmuoju Vokietijos klubu laimėjusiu Europos taurę) 1966 m. galutinai tapo aišku, kad Stadion Rote Erde yra per mažas vis augančiai Borusios fanų miniai. Tačiau Dortmundo miestas nebuvo pajėgus finansuoti naujo stadiono statybą, o federalinės institucijos nenorėjo prisidėti.
1971 m. Dortmundas buvo išrinktas pakeisti Kelno miestą, kuris buvo priverstas atsisakyti planų dalyvauti 1974 m. pasaulio futbolo čempionato organizavime. Dėl mažo biudžeto buvo pasirinktas ne ovalo formos 60 000 vietų stadionas su lengvosios atletikos takeliais, o pigesnis tik futbolui skirtas 54 000 vietų stadionas.
1974 m. balandžio 2 d. BV Borussia Dortmund oficialiai persikėlė į Westfalenstadion.
Išplanavimas
thumb|right|250px|Pietinė tribūna. Didžiausia stovima tribūna Europoje. Pradžioje stadioną sudarė 4 atskiros tribūnos su stogu, tačiau 2001 m. vykusios rekonstrukcijos metu tribūnos buvo sujungtos, kampuose įrengiant papildomas vietas, ir tokiu būdu padidinant stadiono talpą.
Gačas (upė)
Gačas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje. Kairysis Narevo upės intakas. Į upę įteka Jablonkos upė. Upė teka per Gačo kaimą.
Red Bull Arena (Leipcigas)
Red Bull Arena – futbolo stadionas Leipcige, Vokietijoje. Iki 2010 m. birželio 30 d. vadintas Zentralstadion. Savo namų rungtynes žaidžia RB Leipzig futbolo klubas. Stadione telpa 44 345 žiūrovai. Šiame stadione buvo sužaistos penkios 2006 m. pasaulio futbolo čempionato varžybos.
Patalpos, įranga
Kadangi naujasis stadionas yra pastatytas viduje senojo, tai į stadioną galima patekti tiltais, kurie nutiesti per senąjį stadioną. Aikštelės matmenys: 105 m x 68 m.
Karo šunys (1980 filmas)
Karo šunys – 1980 m. sukurtas nuotykių veiksmo filmas pagal to paties pavadinimo Frederick Forsyth romaną.
Olševo paminklas carui Nikolajui II
Olševo paminklas carui Nikolajui II - tai vienas iš trijų už Rusijos sienų stovinčių paminklų Rusijos imperijos carui Nikolajui II. Paminklas stovi Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Šniadovo valsčiuje, Olševo kaime. Paminklo pastatytmo idėja sumanyta po caro apsilankymo Lomžos gubernijoje, kai šalia kaimo vyko Rusijos imperijos kariuomenės pratybos. Paminklas buvo pastatytas 1899 m. rugpjūčio 19 dieną. Ant paminklo kabo užrašas rusų kalba.