cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Susirašinėjimo draugas
Organizacijos
Tradicinis susirašinėjimas laiškais siunčiant pašto korespondenciją vis dėlto mažėja, kadangi didėja technologijų reikšmė, tačiau tam tikrose vietose, pavyzdžiui, kalėjime, drauge su technologijomis sujungtas popierinių laiškų rašymas yra labai populiarus. Kai kuriose įstaigose galima patalpinti informaciją apie save virtualioje erdvėje (nors kaliniai ir neturi priėjimo prie interneto). Žmogus, susidomėjęs tokiu susirašinėjimo būdu, gali išsiųsti laišką, ir taip draugystė tęsis jau naudojantis paštu.
Šatrija (upė)
Šatrija – upė Žemaitijoje, Telšių ir Kelmės rajonuose; Aunuvos dešinysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda 4 km į pietus nuo Luokės, netoli Viekšnalių gyvenvietės. Aukštupyje teka į šiaurės rytus Žemaičių aukštumos pakalvėmis, prateka greta Šatrijos kalno. Už santakos su Rąžuole pasuka į pietryčius. Įteka į Aunuvą 5 km nuo jos žiočių, 10 km į šiaurės rytus nuo Užvenčio, šalia Aunuvėnų.
469 m. pr. m. e.
'''469 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šatrija (upė)
Intakai: Medupis, Trikogalas, Rąžuolė, Karklupis (visi kairieji).
469 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Šatrija (upė)
Vidutinis upės nuolydis – 248 cm/km. Didelė dalis vagos sureguliuota. Šatrijos aukštupys patenka į Varnių regioninį parką. Gyvenvietės prie Šatrijos: Viekšnaliai, Žaduvėnai, Gaulėnai, Patumšiai, Aunuvėnai.
469 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Šatrija (upė)
Upėvardis (vidurupyje dar žinomas kaip Šatraslynas, Šatralynas) kildinamas nuo žodžio šatra („kartis, kartelė šiaudams prispausti“).
Baltagauris piengrybis
Baltagauris piengrybis (Lactarius pubescens) – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio didumo. Kepurėlė 3-5 (7) cm skersmens, jauna pusiau apvali, iškili, vėliau paplokščia arba įdubusi, mėsinga, plaušuota, pakraščiai šerpetoti, plaukuoti, palinkę žemyn. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau rusvo atspalvio, tankūs, siauri, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 2-5 cm ilgio, 0,5-1,5 cm storio, rusvas, baltas, į pagrindą smailėjantis, plaušuotas. Trama balta, tvirta, trapi, deginančio skonio, malonaus kvapo. Pieniškos sultys baltos, aštraus skonio.
Auga liepos–rugsėjo mėnesiais žolėtuose miškų pakraščiuose, pamiškėse, krūmynuose, ypač beržynuose. II kategorijos, valgomas grybas, tinkamas valgyti sūdytas arba marinuotas. Lietuvoje gana dažnas.
Lietuva 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lietuvos sportininkai dalyvavavo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Tai yra septynioliktos olimpinės žaidynės Lietuvai kaip nepriklausomai valstybei.
Torsa
Torsa (, Torsā), Tibete vadinama Ma ču, Butane vadinama Amo čhu  – upė Kinijoje (Tibete), Butane ir šiaurės rytų Indijoje (Bengalijoje); Kaljani dešinysis intakas.
Išteka Tibeto kalnyne, Čumbi slėnyje, kur žinoma kaip Ma ču ir teka pro Tibeto (KLR) teritoriją, kur sudaro 113 km.
Lietuva 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Baidarių ir kanojų irklavimas
thumb|Ignas Navakauskas sprinto rungtyje.
Dviračių sportas
thumb|Simona Krupeckaitė keirino rungtyje.
Torsa
Vėliau kerta Himalajų kalnus ir įteka į Butano teritoriją, kur žinoma kaip Amo čhu. Jos ilgis Butane yra 145 km. Svarbiausi miestai prie jos yra Punčolingas ir Džaigaonas, esantys Butano ir Indijos pasienyje.
Indijos (Bengalijos) teritorijoje ji teka pro terajų gamtinę zoną, drėkina Džaldaparos draustinį. Vėliau į ją įteka Ghargharija, bėga pro Koč Beharo miestą. Toliau Torsa su kitomis upėmis sudaro Kaljani upę, kuri Bangladešo teritorijoje pasiekia Brahmaputrą.
Lietuva 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
30px|alt=|link= Plentas
NL - pasiekė finišą už limito ribų todėl vieta neskaičiuojama.
30px Krepšinis
thumb|Lietuvos komanda mače prieš [[Brazilija|Braziliją.]]
30px Lengvoji atletika
thumb|Lietuvos maratonininkės trasoje.
30px Plaukimas
thumb|Giedrius Titenis 200 m plaukime.
30px|alt=|link= Sunkioji atletika
thumb|Didžbalis apdovanojimų ceremonijoje.
470 m. pr. m. e.
'''470 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
JKCS 041
JKCS 041 – galaktikų spiečius, 2009 metų duomenimis, labiausiai nutolęs nuo Žemės. Atstumas iki jo yra 10,2 mlrd. šviesmečių. Spiečiuje yra bent 19 galaktikų.
Qarabağ FK
Agdamo „Qarabağ“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Agdamo. Dėl politinių neramumų Kalnų Karabache, klubas namų rungtynes žaidžia sostinėje Baku.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m. Pastaruoju metu dominuojantis klubas šalyje. Daugkartiniai čempionai ir taurės laimėtojai.
Noimano-Zaso byla
Istorija
thumb|Kaltinamieji su surinktais įrodymais 1935 m. thumb|Noimano-Zaso bylos teismo procesas 1935 m. thumb|Noimano-Zaso bylos teismo procesas Pirmosios pogrindinės organizacijos, identifikavusios save su NSDAP (Vokietijos nacionalsocialistų darbininkų partija), Klaipėdos krašte pradėtos kurti 1928 m. Lietuvos vyriausybė šių organizacijų nelaikė pavojingomis. NSDAP 1933 m. pradžioje paėmus valdžią Vokietijoje, pronacistinis judėjimas Klaipėdos krašte ypač suaktyvėjo. 1933 m. pavasarį, nurodžius NSDAP, Klaipėdos krašte imta kurti oficialią pronacistinę politinę organizaciją. Ją burti ėmėsi Klaipėdos Šv. Jono bažnyčios kunigas baronas Theodor von Sass. 1933 m. gegužę į miesto tarybos rinkimus eidama Krikščionių socialistų darbininkų sąjungos ( – CSA) pavadinimu, ji iškart gavo ½ mandatų. Th. von Sass buvo paskirtas miesto vadu, nors siekė vadovauti viso krašto organizacijai. Tačiau nei partijos vadovybei Vokietijoje, nei kitiems Klaipėdos krašto politiniams veikėjams jo kandidatūra į krašto „Führerio“ vietą nebuvo priimtina. Vietos politiniams veikėjams pasiūlius, krašto vadu Adolfo Hitlerio pavaduotojas Rudolf Hess netrukus paskyrė veterinarą Ernstą Neumanną. Nepaisant to, Th. von Sasso organizacija 1933 m. birželio 15 d. buvo oficialiai įregistruota kaip viso Klaipėdos krašto krikščionių socialistų darbininkų sąjunga. Nenusileidžiant T. von Sassui, 1933 m. birželio 21 d. buvo įsteigta antra, E. Neumanno vadovaujama, pronacistinė Klaipėdos krašto socialistinė tautos sąjunga ( – SOVOG). Nors NSDAP ir toliau bandė spausti, kad Klaipėdos krašte būtų sukurta viena partija su vienu vadu, tačiau faktiškai dėl asmeninių Neumanno ir Sasso ambicijų šito padaryti jai nepavyko. Todėl NSDAP buvo priversta nebefinansuoti CSA veiklos, ir jos populiarumas, remiant senosioms krašto politinėms organizacijoms, buvo nusmukdytas. 1934 m. SOVOG gretose buvo 5986 nariai, CSA tepriklausė 2258. Vokietija šių partijų veiklą pakankamai atvirai rėmė, pirmiausia per savo vyriausiąjį konsulą Klaipėdoje Reinholdą von Sauckeną. Šioms partijoms buvo lojali ir Ottomaro Schreibero direktorija. Vokietijos pavyzdžiu Klaipėdos krašte buvo pradėta organizuoti smogikų būrius, kurių gretose buvo gaji ginkluoto perversmo idėja.
CSA bei SOVOG ryšiai su NSDAP ideologiniu aspektu dar menkai tyrinėti. Nors abi organizacijos kopijavo NSDAP struktūrą, kai kuriuos veiklos metodus bei kai kurias ideologines nuostatas, akivaizdu, kad Klaipėdos krašto organizacijose pasitaikiusios antisemitizmo bei rasizmo apraiškos buvo daugiau išskirtiniai atvejai (pvz., mažesnį populiarumą turėjusi CSA reikalavo iš savo narių arijų kilmės). CSA ir SOVOG bei NSDAP ideologiniu aspektu buvo skirtingos partijos. Daugelis įsitraukusiųjų į Klaipėdos krašto pronacistines organizacijas gyventojų neturėjo aiškaus supratimo apie nacionalsocializmą, o su NSDAP siejosi pirmiausia todėl, kad tai buvo atgimstančią Vokietiją reprezentavusi politinė jėga, kurios atstovai ne kartą įvairiais būdais Klaipėdos krašto veikėjams žadėjo revizuoti Versalio sistemą (pvz., Adolfas Hitleris asmeniškai 1933 m. kovo 4 d. Klaipėdos vokiečių delegacijai Karaliaučiuje pažadėjo Klaipėdos kraštą grąžinsiąs Vokietijai). Kadangi Lietuvos vyriausybė Klaipėdos krašto gyventojų kontingente nesugebėjo pelnyti didelio pasitikėjimo, vietiniai gyventojai, paveikti Vokietijos propagandos, tikėjo, kad Hitlerio dėka Klaipėdos kraštas grįš į Vokietijos sudėtį. Geriausiai tai iliustruoja faktas, kad į CSA ir SOVOG, ypač į pastarąją, įsijungė dauguma svarbiausiųjų krašto politinių veikėjų, kurių ideologinės nuostatos Lietuvos atžvilgiu pirmiausia buvo antiintegracinės.
Remdamasi Lietuvos saugumo agentų medžiaga bei pranešimais iš Lietuvai lojalių vietinių krašto institucijų, Lietuvos vyriausybė galėjo akivaizdžiai konstatuoti, kad CSA ir SOVOG buvo finansuojamos iš Vokietijos, jų veikla koordinuojama per Klaipėdoje veikusį Vokietijos generalinį konsulatą. Suaktyvėjusios antilietuviškos uniformuotų, Vokietijos smogikus pamėgdžiojusių, dalinių akcijos Klaipėdos krašte buvo pagrindinis Lietuvai nerimą kėlęs reiškinys. Tai liudija, jog atsakomaisiais veiksmais, kurių ėmėsi vyriausybė 1934–1935 m., pirmiausia siekta nuslopinti antilietuvišką judėjimą Klaipėdos krašte: antiintegracinę ir tuo pačiu antilietuvišką propagandą, smogikų siautėjimą, radikalėjančias autonominių valdžios institucijų nuostatas.
Padrąsinta palankaus 1932 m. Haagos tribunolo nuosprendžio, 1933 m. lapkričio mėn. Lietuva paskyrė gubernatoriumi Joną Navaką. Visuomenei buvo pradėta įteikinėti hiperbolizuota iš CSA ir SOVOG Lietuvos suverenitetui Klaipėdos krašte kilusi grėsmė: šią grėsmę imta vaizduoti kaip grėsmę „tautai“ ir „valstybei“ (1934 m. vasario 8 d. specialiai sukurtas Tautai ir valstybei saugoti įstatymas buvo juridinis pagrindas Lietuvai pradėti atsakomuosius veiksmus). 1934 m. vasario mėn. Ernst Neumann, smogikų vadas Erich Lappin buvo suimti, CSA ir SOVOG veikla sustabdyta, ypač pronacistiškai nusiteikusių seimelio narių įgaliojimai įšaldyti, 1934 m. birželio 28 d. buvo paleista Ottomaro Schreiberio direktorija, liepos pradžioje atleistas Klaipėdos apygardos teismo direktorius, Klaipėdos vyriausiuoju burmistru vietoj paskirtas Lietuvai lojalus Erdmonas Simonaitis.
Suimtieji veikėjai buvo įkalinti, o vėliau teisiami Kaune (teismo pradžia 1934 m. gruodžio 14 d.). Tyrimo metu buvo surinkta 300 dėžių kaltinamosios medžiagos: per kratas iš 805 asmenų buvo konfiskuoti 1104 šaunamieji ginklai, rasta nacistinės atributikos, dokumentų. Daugumą teistų veikėjų buvo kaltinami ryšiais su Vokietija ir bandymu organizuoti ginkluotą sukilimą siekiant atplėšti Klaipėdos kraštą nuo Lietuvos (atskiras kaltinimas buvo pateiktas J. Jesučio žudikams). Tačiau, kaip aiškėja iš bylos kaltinamojo akto, realiu pagrindu tokiam kaltinimui tapo tai, kad Lietuvos teisėsaugos struktūros tardymo metu gavo kelių liudytojų parodymus, jog SOVOG vadovybė įsakiusi savo smogiamiesiems būriams 1934 m. sausį prisijungti prie į Klaipėdos kraštą iš Rytprūsių turėjusių įžygiuoti smogiamųjų būrių. Dabartinėje istoriografijoje abejojama, ar Vokietija 1934 m. tokį įžengimą jau būtų palaiminusi (Versalio sutarties revizija akivaizdžiai įsigalėjo Vokietijos užsienio politikoje tik 1935 m., o Klaipėdos krašto problema Vokietijai buvo tik antraeilis šios revizijos komponentas). Nors esama realių planų, kaip minėtas sukilimas turėjęs vykti, jų įgyvendinimas 1934 m. dar būtų buvęs labai komplikuotas. Pagrindiniu įkalčiu, kaltinant ginkluoto sukilimo organizavimu, buvo konfiskuoti ginklai, tačiau dauguma jų buvo legaliai įsigyti ir skirti medžioklei.
Vadinamasis Kauno procesas formavo ryškias antilietuviškas nuotaikas Vokietijoje. Adolfo Hitlerio vyriausybė ėmė grasinti Lietuvai, 1934 m. kovo 14 d. paskelbė šalies ūkiui pakenkusią ekonominę blokadą, 1935 m. kovą sutraukė prie Rytų Prūsijos sienos kariuomenės dalinių. Buvo imtasi prievartos ir prieš Rytprūsiuose gyvenusius lietuvius, nusiaubtos ir uždarytos jų draugijos ir organizacijos. Bausmės dydį ir vėlesnę Lietuvos politiką nuteistųjų adresu pastebimai koregavo Klaipėdos konvencijos signatarių pozicija Vokietijai Neumanno-Sasso proceso metu paskelbus, kad ji turinti karinę aviaciją bei įvedanti privalomąją karinę tarnybą. Konvencijos signatarės ir Vokietija spaudė Lietuvą keisti politiką Klaipėdos krašte. Vyriausybė 1935 m. balandį atšaukė gubernatorių Joną Navaką. 1936 m. pabaigoje – 1938 m. pradžioje buvo amnestuota dauguma nuteistųjų nacistų veikėjų, tarp jų Theodor von Sass, Konrad von Dressler, Ernst Neumann, Willy Bertuleit, Herbert Böttcher ir kt.
Olduvajus
thumb|300px|Olduvajus
Olduvajus (arba Olduvajaus tarpeklis; ) – stačiašlaitis slėnis Tanzanijos šiaurėje, Serengetyje, Didžiajame riftiniame slėnyje. Nusidriekęs 48 km. Pavadintas pagal čia augančio Sansevieria ehrenbergii augalo pavadinimą masajų kalba (oldupai).
Olduvajaus slėnis žymus savo priešistorinių hominidų archeologinėmis radimvietėmis. Maždaug prieš 1,9 mln. metų čia gyveno Homo habilis žmonės, vėliau juos pakeitė Paranthropus boisei, prieš 1,2 mln. metų – Homo erectus, o paskutinius 17 tūkst. metų – Homo sapiens. Slėnyje randama pirmykščių žmonių fosilijų, jų naudotų akmeninių ir kaulinių įrankių liekanų. Čia taip pat rasta ir uolų tapybos pavyzdžių.
Šeimos teisė
Teisės šaltiniai
Šeimos teisės šaltiniai – įstatymai, kiti norminiai teisės aktai. Gali būti kodifikuoti (Šeimos kodeksas, Santuokos ir šeimos kodeksas ir kt.).
Lietuva
Lietuvoje tarybinės okupacijos metais šeimos santykiams buvo taikomas Lietuvos TSR santuokos ir šeimos kodeksas, kuris, net ir atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, toliau galiojo, buvo recepuotas. 2000 m. priėmus naująjį LR CK, dalis normų buvo inkorporuota į civilinį teisyną. Užsienio valstybėse santykiai reglamentuojami civilinių įstatymų (civilinių kodeksų); kai kur yra įsteigti specialūs šeimos teismai, kurie taiko, aiškina šeimos teisės normas bei sprendžia teisinius šeimos santykių ginčus teisenos tvarka.
Leičiai (Vilnius)
Leičiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Sudervės, greta kelio.
Pascal Wehrlein
Pascal Wehrlein (g. 1994 m. spalio 18 d., Sigmaringene, Vokietijoje) – vokiečių „Formulės 1“ lenktynininkas, atstovaujantis „Sauber“ komandai. P. Wehrlein turi dvigubą Vokietijos ir Mauricijaus pilietybę ir Formulėje 1 atstovauja Vokietijai. 2013–2015 m. jis lenktyniavo DTM čempionate, kur 2015 m. su Mercedes-Benz HWA AG komanda iškovojo čempiono titulą, tapdamas jauniausiu DTM čempionu. 2014 m. būdamas 19 metų Wehrleinas tapo jauniausiu lenktynininku laimėjusiu DTM lenktynes.
Manor (2016)
2016 m. vasarį buvo paskelbta apie P. Wehrlein „Formulės 1“ debiutą su „Manor Racing“ komanda. Manoma, kad mainais už jo vietą komandoje Manor komandai bus leidžiama naudotis „Mercedes“ vėjo tuneliu. Austrijos Grand Prix P. Wehrlein užėmė 10 vietą ir pelnė pirmąjį ir vienintelį „Manor“ sezono tašką.
Sauber (2017)
2017 m. sausio 16 d. P. Wehrlein pasirašė sutartį su „Sauber“ komanda.
Formulės 1 rezultatai
(legenda) (paryškina – pole pozicija; kursyvu – greičiausias ratas)
1981 m.
1981 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Kiautai (Žuvininkų apskritis)
Kiautai arba Lužkos (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Gary Locke
Gary Locke (g. 1975 m. birželio 16 d. Edinburge) – buvęs profesionalus škotų futbolininkas. Dabartinis Heart of Midlothian klubo treneris.
Kiautai (Žuvininkų apskritis)
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Keutōs prūsiškos kilmės. 1439 m. minimas Keywten. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 157 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947–2006 m. Muromskojės apylinkės kaimas.
Gary Locke
Karjerą pradėjo Hearts klube prieš persikeliant į Bradford City 2001 m. sausį, kurie tuo laiku žaidė Premier lygoje. Futbolininko karjerą baigė Kilmarnock klube, kuriame įmušė kartą prieš Dunfermline klubą. Žaidžiant Hearts klube, yra sužaidęs 10 rungtynių už Škotijos U-21 rinktinę. Didžiulę įtaką jo karjerai darė traumos, dėl to būdamas klubo kapitonu negalėjo žaisti 1998 m. Škotijos taurėje, kurioje Hearts 2-1 nugalėjo Rangers FC. Būdamas 34 metų baigė futbolininko karjerą.
2010 m. sausį Jim Jefferies, antrą kartą buvo paskirtas Hearts vyriausiuoju treneriu, Locke tapo jo padėjėju. Paskirtas laikinu treneriu, po to kai John McGlynn buvo atleistas 2013 m. vasarį. Vėliau paskirtas vyr. treneriu iki 2013–2014 m. sezono galo.
Iliustruota apžvalga
Istorija
Leistas vietoje dienraščio „Lietuva“ priedo „Iliustruotoji Lietuva“ susijungus abiem dienraščiams. Spausdino Spindulio spaustuvė, vėliau Grafikos spaustuvė Kaune. Išėjo 21 numeris.
Spausdino svarbiausių politikų, valstybės vadovų, įžymių meno, kultūros atstovų nuotraukas, fiksavo svarbiausius Lietuvos gyvenimo įvykius. Savo nuotraukas spausdino Balys Buračas, Mikas Pranckūnas, Janina Tallat-Kelpšienė, J. Žibas ir kiti.
Gediminas Jokūbonis
Gediminas Jokūbonis (1927 m. kovo 8 d. Kupiškyje, Panevėžio apskritis – 2006 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas skulptorius, pedagogas.
Biografija
1935 m. su tėvais persikėlė į Panevėžį. 1940–1944 m. mokėsi Panevėžio berniukų gimnazijoje. 1944 m., norėdamas išvengti karinės prievolės rusų armijoje, įstojo į Kauno kunigų seminariją. Nuo 1946 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute studijavo skulptūrą. 1951–1952 m. studijas tęsė LSSR dailės institute (dėstytojas Juozas Mikėnas).
1952–1964 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato dailininkas. 1965–2002 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1974 m. profesorius. Nuo 1983 m. SSRS dailės akademijos akademikas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Personalizmas
Personalizmas yra filosofinė mokykla, besiremianti trimis pagrindiniais principais:
Istorija
Filosofas Immanuel Kant, nors formaliai nepriskiriamas personalistams, prie personalizmo vystymosi prisidėjo savo teze, jog į asmenį negali būti žvelgiama kaip į priemonę kitų žmonių tikslams pasiekti, bet kad jis turi orumą (absoliučią vidinę vertę) ir turi būti vertinamas kaip tikslas savaime.
Martin Luther King patyrė didžiulę personalizmo įtaką studijuodamas Bostono universitete. King pritarė nuostatai, jog tik asmenys yra tikri. Tai sutvirtino jo Dievo kaip triasmenio Dievo suvokimą. Personalizmas taip pat suteikė metafizinį pagrindą jo įsitikinimui, jog visi žmonės turi orumą ir yra savaime vertingi.
Popiežius Jonas Paulius II taip pat išpažino personalizmo idėjas. Prieš tapdamas popiežiumi, jis paraše filosofinį veikalą „Asmuo ir veiksmas", kuriame gausu personalistinių minčių. Dorovės normų kilmę savo enciklikose ekonomikos ir seksualinės moralės temomis Jonas Paulius taip pat aiškino iš personalistinės perspektyvos. Jo, kaip popiežiaus, kūryba padarė didelę įtaką visai katalikų teologų kartai.
Barankai
Barankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 19 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Normandijos salos
thumb|200px|Normanų salos
Normandijos salos (norm. Îles d’la Manche,, ) – salų grupė Lamanšo sąsiauryje, netoli Normandijos krantų. Priklauso Jungtinei Karalystei. Užima 196 km² plotą.
Geografija
Normandijos salas sudaro dvi Britų Karūnos valdos – Gernsis ir Džersis. Jų administraciniai centrai atitinkamai yra Sent Piter Portas ir Sent Helieras. Salyną sudaro šios salos:
Malio Afrikos partija už solidarumą ir teisingumą
Malio Afrikos partija už solidarumą ir teisingumą (ADEMA – PASJ, pranc.: Alliance pour la Démocratie au Mali / Parti Africain pour la solidarité et la Justice) – Malio kairioji demokratinio socializmo partija.
Istorija
Įkurta 1991 m. gegužės 25 d. Bamako kultūros centre, reorganizavus Nacionalinį demokratinį liaudies frontą (FDNA) ir Aljansą už demokratiją Malyje (A.DE.MA). Ji sujungė visas atviras ir pogrindines patriotines Malio jėgas, siekiančias demokratinės ir pliuralistinės visuomenės, socialinio teisingumo ir harmoningo šalies vystymosi.
Faktiškai partija gimė 1968 m. lapkričio 19 d., kai grupė karininkų nuvertė Malio nepriklausomybės tėvą prezidentą Modibą Keitą, o tuometinė Malio darbininkų partija pakvietė dirbančiuosius ir intelektualus plėtoti mokslą ir kultūrą. Ją 1979 m. palaikė Malio demokratinės revoliucijos partija, pakvietusi visas demokratines jėgas vienytis prieš kariškių režimą. Šios jėgos 1968 m. sausio 20 d. Tiarojėje (Senegalas) ir įkūrė Demokratinį frontą, o vėliau ir partiją.
Judėjimas pritraukė didelę dalį Malio gyventojų, todėl jau 1992 m. buvo paskelbti visuotiniai rinkimai, kuriuose nugalėjo ADEMA. 1997 ir 1999 m. rinkimuose partija gavo daugumą prezidento, parlamento ir savivaldybių rinkimuose. 2002 m. 160 vietų parlamento rinkimuose laimėjo 45 vietas, dar 6 parlamento nariai prie ADEMA/PASJ frakcijos prisijungė po rinkimų. Tačiau rinkimus laimėjo populistinė partija Viltis – 2002.
1992–2002 šalies prezidentas buvo Alfa Omaras Konarė. 1997 m. – 2000 m. Ministru pirmininku buvo skiriamas Ibrahimas Bubakaras Keita, 2000–2002 m. – Mandė Sidibė.
Struktūra
Veikia moterų (pirmininkė Kulibabi Alima Traore) ir jaunimo (Generalinis sekretorius 2000 m. Alasanas Dramas) organizacijos. Suvažiavimas renka pirmininką, Vykdomąjį komitetą ir Centrinę disciplinos komisiją.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Pažeminimas
200p|thumb|right|Amerikos lojalisto Džono Malkolmo viešas pažeminimas 1774 m. Bostone, su derva ir plunksnomis. Pažeminimas – žmogaus ar žmonių grupės elgesys kito asmens ar grupės atžvilgiu, tyčiomis arba atsitiktinai užgaunant pastarojo savigarbą. Asmuo, suvokiantis elgesį kaip jo pažeminimą, išgyvena pažeminimo jausmą. Pažeminimu paprastai tiesiogiai arba netiesiogiai imponuojamas žeminamo asmens nelygiavertiškumas, akcentuojamas žeminančio pranašumas ir socialinė hierarchija. Pažeminimas gali būti naudojamas kaip psichologinio puolimo ar gynybos taktika. Psichologiniu požiūriu vertinamas kaip smurtas ir dažnai pasitaiko kartu su fiziniu smurtu (pvz., išprievartavimas).
Ankeritas
thumb|200px|Ankeritas Ankeritas – mineralas, kalcio, geležies, magnio, mangano karbonatas. Romboedrinis karbonatų klasės mineralas, turintis formulę: Ca(Fe, Mg, Mn)(CO3)2.
Jo sudėtis artima dolomitui, tačiau skiriasi tuo, kad magnio jonai pakeisti įvairiais kiekiais geležies (II) ir mangano. Įprastinio ankerito formulė Ca2MgFe(CO3)4. Kristalografinės ir fizikinės savybės panašios į dolomito ir siderito.
Kietumas pagal Moso skalę nuo 3,5 iki 4, specifinis tankis nuo 2,9 iki 3,1.
Spalva balta, pilka arba nuo rausvos ir gelsvai rudos.
Audronė Zupkauskienė-Steponavičiūtė
Audronė Zupkauskienė-Steponavičiūtė (g. 1957 m. liepos 1 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.
Biografija
1964–1975 m. mokėsi Vilniaus 35-ojoje vidurinėje mokykloje ir iki 1977 m. dainavo mergaičių chore „Liepaitės" (vadovai L. Palinauskaitė ir P. Vailionis), mokėsi griežti akordeonu (mokyt. L. Jaseliūnaitė) ir skambinti fortepijonu (mokyt. L. Jariomina). 1975–1980 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).
1979–1980 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ chormeisterė. 1983–1984 m. šio instituto merginų choro chormeisterė. 1978–1993 m. Vilniaus choro studijos „Liepaitės“ chormeisterė ir dirigentė. V–VII klasių mergaites paruošė koncertams, konkursams, dainų šventėms, festivaliams ir kitiems kultūros renginiams. Dirigavo „Liepaičių" jubiliejiniuose koncertuose, tradiciniuose koncertuose Vilniuje, Kaune, gastrolėse Latvijoje, Prancūzijoje ir kitur.
Nuo 1993 m. Vilniaus chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės“ pirmųjų klasių mergaičių choro vadovė. Mergaitės pasirodo koncertuose, dalyvauja jaunučių chorų festivaliuose „Vilniaus vieversėliai" ir kituose renginiuose. 1994 m. dirigentei suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Nuo 1992 m. A. Zupkauskienė Vilniaus profesinių sąjungų kultūros rūmų merginų choro „Liepaitės“, nuo 1994 m. moterų choro „Liepos“ meno vadovė ir dirigentė. Choras 1992 m. IX ir 1995 m. X tarptautinių Stasio Šimkaus chorų konkursų Klaipėdoje laureatas (pirmoji ir trečioji vietos), dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje, 1997 m. tarptautiniame chorų konkurse Lenkijoje (Międzyzdra) pelnė sidabro medalį. „Liepos“ kasmet surengia po 20 ir daugiau sakralinės ir pasaulietinės muzikos koncertų. Ne kartą giedojo Vilniaus ir Kauno Arkikatedrose Bazilikose, šių ir kitų miestų bažnyčiose, koncertavo geriausiose Lietuvos didžiųjų miestų koncertų salėse. Dažnai koncertavo su Kauno „Varpelio“ ir Vilniaus „Ąžuoliuko“ chorais, orkestrais ir solistais. 1994 m. „Liepų“ choras gastroliavo Prancūzijoje, o 1996 m. Norvegijoje, 1995 m. dalyvavo tradiciniame moterų chorų festivalyje „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje ir Palangoje, daugelyje kitų kultūros renginių. „Liepos“ parengtos ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švantei Vilniuje. Choras padarė daug fondinių įrašų Lietuvos radijui, yra išmokęs sudėtingų kūrinių: G. F. Händelio „Aleliuja“, W. A. Mozarto „Regina coeli“. G. P. Palestrinos „Magnificat“ ir „Regina coeli“, O. di Lasso „Stabat Mater“, G. Verdi „Stabat Mater“, F. Schuberto „Missa E-dur“, J. Brahmso „Ave Maria“, G. Mahlerio Trečiąją simfoniją, J. Tamulionio Mišias, F. Kairio-Bajoro Mišias, A. Jasiulionio „Missa-Pastoral“, Ch. Gounod „Missa Nr. 7“ ir kt. Daugumą šių ir kitų kūrinių moterų ir vaikų chorui aranžavo pati dirigentė. 1997 m. ji išleido tris sąsiuvinius aranžuotų ir originalių kūrinių moterų ir vaikų chorui „Ave Maria". Dirigentė yra Lietuvos chorų sąjungos narė.
Feliksas Kapočius
Feliksas Kapočius (1895 m. gegužės 31 d. Valtūnai, Žemaitkiemio valsčius – 1971 m. liepos 12 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, kanauninkas.
Biografija
1918 m. baigęs Kauno kunigų seminariją įšventintas kunigu. 1922–1924 m. Lietuvos universitete studijavo filosofiją ir teologiją. 1918–1920 m. Šėtos parapijos vikaras ir vidurinės mokyklos mokytojas, 1920–1927 m. – Kauno katedros vikaras ir kurį laiką suaugusiųjų gimnazijos kapelionas. 1927–1944 m. Kauno Mažosios Kristaus Prisikėlimo bažnyčios klebonas, 1934–1940 m. vadovavo naujosios Prisikėlimo bažnyčios statybai. Nuo 1929 m. Kauno dekanas, nuo 1944 m. Kauno arkivyskupijos kapitulos kanauninkas.
Dalyvavo Katalikų veikimo centro, zitiečių, pavasarininkų (kurį laiką pirmininkas) organizacijų veikloje. 1920–1921 m. redagavo žurnalą „Pavasaris“, bendradarbiavo religinėje spaudoje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946–1948 m. Vokietijoje ir Austrijoje popiežiaus misijų – tautinės delegatūros – atstovas Lietuvai. 1949–1950 m. lietuvių sielovados vyr. administratorius Vokietijoje ir Austrijoje, šiose šalyse įsteigė 198 lietuvių parapijas, koordinavo jų darbą. 1950 m. atvyko į JAV, nuo 1953 m. Ivanhoe (Ilinojaus valstija) Apaštalų Karalienės bažnyčios vikaras.
2006 m. lapkričio 4 d. urna su kun. F. Kapočiaus palaikais buvo palaidota Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilikos požemyje–kolumbariume.
Las Suvalski geležinkelio stotis
Las Suvalski geležinkelio stotis - geležinkelio stotis Dubovo I gyvenvietėje, Suvalkų mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Stotis priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai ir Papiernia-Las Suvalski geležinkelio linijai. Sokulka-Suvalkai geležinkelio linijoje nuo stoties iki Suvalkų geležinkelio stoties yra 6,2 km ir iki Plocično geležinkelio stotelės yra 1,7 km. Papiernia-Las Suvalski geležinkelio linijoje iki Papiernios geležinkelio stotelės yra 1,8 km.
471 m. pr. m. e.
'''471 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Paremhatepas
Paremhatep, arba Famenoth  – septintasis Koptų kalendoriaus mėnuo, turintis 30 dienų ir maždaug atitinkantis laikotarpį tarp kovo 10 ir balandžio 8 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Istorija
Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo aštuntasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas ketvirtuoju pereto sezono mėnesiu (4-nw-prt). Jo pavadinimas Rekeh-Nedes reiškė „mažasis karštis“. Pavadinimas žymėjo mažėjančius sausojo sezono karščius. Naujojoje karalystėje mėnesiui buvo suteiktas naujas pavadinimas - Pa-en-Amenhotep, ir mėnuo buvo skirtas sudievintam faraonui Amenhotepui. Galiausiai jis išsivystė į koptišką Paremhatep.
Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu sausio II pusę ir vasario I pusę (Memfyje prasidėdavo sausio 15 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Rekeh-Nedes vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Rekeh-Nedes (pervardintas Pa-en-Amenhotep) tapo žinomas trečiuoju pereto mėnesiu.
Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Pa-en-Amenhotep vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, paremhatepo pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. vasario 25 d.).
XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir koptų kalendoriaus. Dėl to paremhatepo 1 d. dabar sutampa su kovo 10 d.
Petras Kupčiūnas
Petras Kupčiūnas (1904 m. rugsėjo 13 d. Egliniškės, Vilkaviškio apskritis – 1941 m. birželio 26 d. Červenėje, Baltarusija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas.
Biografija
Iki 1926 m. tarnavo Lietuvos vidaus reikalų ministerijoje. 1926 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje. Daugiausia rašinių išspausdino dienraštis „Rytas“, „Vakarų vėtra“. Nuo 1931 m. redagavo trumpalaikius leidinius „Litovskij golos“, „Kauno žinios“, „Tribūna“, „Aš ir jūs“, „Gintaro kraštas“, „Telegrama“ ir kt.
Vertė iš prancūzų kalbos, jo vertimus spausdino dienraštis „XX amžius“ bei žurnalas „Židinys “. Rengė reportažus iš Vilniaus krašto. 1936–1940 m. išvertė ir išspausdino nemažai užsienio rašytojų romanų bei kitų kūrinių. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, suimtas, kalintas, o karui prasidėjus, kartu su kitais sušaudytas Červenėje.
Hermann Hesse
Hermanas Hesė (1877 m. liepos 2 d. Kalvas, Vokietija – 1962 m. rugpjūčio 9 d. Montanjola, Šveicarija) – vokiečių-šveicarų poetas, dailininkas.
Gimė Kalve, Vokietijoje, misionieriaus šeimoje. Prisiminimai apie vaikystę būdingi visai Hermano Hesės kūrybai. Jį visą laiką domino vaiko psichinis vystymasis bei švietimo įtaka šiam procesui. 1946 m. jam suteikta Frankfurto Gėtės premija ir Nobelio literatūros premija, 1955 m. Vokietijos knygų prekybos taikos premija. Priskiriamas intelektualiųjų psichologinių romanų rašytojų grupei.
Gyvenimas ir kūryba
Keletą metų pasimokęs gimnazijoje, jis perėjo į Maulbrono vienuolyne įsikūrusią evangelikų teologijos seminariją, tačiau čia ištvėrė tik vienerius metus. Hermannas pabėgo iš vienuolyno, po mėginimo nusižudyti buvo gydomas ligoninėje. Pabandęs ir metęs mokslus pas laikrodžių fabriko mechaniką, jis pradėjo mokytis knygų pardavėjo amato Tiubingene. Besimokydamas vakarais labai daug skaitė romantikų kūrinių, be to, pats bandė rašyti. Pirmieji H. Hesses eilėraščiai išspausdinami žurnale „Deutsches Dicterheim“. 1898 metų rudenį pasirodė jo pirmoji eilėrasčių knyga „Romantinės dainos“, po metų antroji – „Valanda po vidurnakčio“. Netrukus jis persikėlė į Bazelį ir dirbo knygyne bei antikvariate, retkarčiais keliaudavo po Šveicariją, nuvykdavo į Italiją. Apsakymas Pėteris Kamencindas susilaukė pirmos didelės literatūrinės sėkmės ir suteikė galimybę pradėti laisvo rašytojo gyvenimą. 1905 m. jis vedė bazelietę Mariją Bernuli ir kelerius metus su ja gyveno Gajenhofene prie Bodeno ežero. Su ja susilaukė trijų sūnų. Vėliau Hesė vedė dar du kartus. Gyvenant Gajenhofene rašytoją greitai aplankė sėkmė ir visuotinis pripažinimas.
Vilniaus šv. kankinės Kotrynos cerkvė
Vilniaus šventos kankinės Kotrynos cerkvė – stačiatikių cerkvė, pašventinta šventos kankinės Kotrynos garbei, pastatyta 1872 m. Žvėryno rajone Vilniaus generalgubernatoriaus Aleksandro Potapovo lėšomis jo žmonos Jekaterinos Potapovos atminimui. Cerkvė stovi Neries pakrantėje, netoli Vingio parko tilto, šalia S. Moniuškos ir Birutės gatvių sankryžos, S. Moniuškos g. 58 adresu.
thumb|220px|left|Cerkvės šoninis fasadas thumb|220px|left|Juzefo Čechavičiaus nuotrauka, XIX a. pabaiga
Istorija
Iš pradžių dabartinės cerkvės vietoje J. Potapovos pastangomis (iki santuokos — kunigaikštytė Obolenskaja; 1820–1871) buvo pastatyta nedidelė medinė naminė cerkvė, šalia generalgubernatoriaus vasaros rezidencijos Vilniaus priemiestyje Žvėryne (1868–1874 m.). Pamaldas vedė kunigas A. Bratanovskis iš Saratovo pulko, dislokuoto Vilniuje.
J. Potapova pasižymėjo labdaringa veikla, įkūrė labdaros draugiją „Geranoriškas skatikas“ („Доброхотная копейка“), rūpinosi sergančiais ligoninėje, tačiau 1871 m. užsikrėtė cholera ir mirė rugpjūčio 3 d. (15 d. pagal Grigaliaus kalendorių). Pagal testamentą kūnas buvo išvežtas į Peterburgą palaidojimui Obolenskių šeimos kape.
Sunkiai išgyvendamas mylimos žmonos netektį, A. Potapovas jos atminimui šalia medinės cerkvės nusprendė pastatyti akmeninę. Cerkvės statybai buvo skirtas 375 m² žemės sklypas. Pastato projekto architektas N. Čaginas pasiūlė išsaugoti buvusios cerkvės medinį karkasą ir aplink jos perimetrą pastatyti akmenines sienas.
Po metų, 1872 m. rugpjūčio 3 d. (15 d.), minint J. Potapovos mirties metines, naują baltojo akmens stačiatikių cerkvę pašventino Vilniaus arkivyskupas Makarijus (Bulgakovas) Jekaterinos šventos globėjos — Šv. kankinės Kotrynos garbei. Šoniniame fasade buvo įrengta memorialinė lenta J. Potapovos atminimui. Cerkvė buvo priskirta generalgubernatoriaus rūmų Šv. Aleksandro Nevskio cerkvei. 1874 m. A. Potapovas išvyko iš Vilniaus, tačiau pasirūpino cerkvės tolimesniu išlaikymu. Lėšų valdytoju buvo Aleksandro Nevskio cerkvės klebonas A. Gomolickis. Pamaldos cerkvėje vyko tik per šventosios Kotrynos minėjimo dienos šventę ir minint Potapovo šeimos narius.
Po Pirmojo pasaulinio karo Šv. Kotrynos cerkvė kurį laiką buvo N. Kalinkovos (Žvėryno savininko V. Martinsono dukters) naminė cerkvė. 1922 m. buvo perduota Vilniaus Dievo Motinos ikonos „Ženklas iš dangaus“ (kitaip — Znamenskaja) cerkvės parapijai. Po Lenkijos ortodoksų bažnyčios autokefalijos (1924 m.), visuomenės ir bažnyčios veikėjo V. Bogdanovičiaus pastangomis Šv. Kotrynos cerkvėje buvo įregistruota Rusijos stačiatikių bažnyčios religinė bendruomenė. 1925 m. Lenkijos valdžia uždraudė naudoti cerkvę. Tačiau Šv. Kotrynos parapija (vienintelė tarpukario Lenkijoje, nepraradusi kanoninio ryšio su Maskvos patriarchatu) ir toliau gyvavo, tačiau pamaldos vyko parapijiečių namuose. Šv. Kotrynos cerkvė buvo naudota Lenkijos stačiatikių bažnyčios pamaldoms Znamenskajos cerkvės remonto metu. Atėjus sovietų valdžiai (1940 m.) cerkvė buvo uždaryta. Po Antrojo pasaulinio karo pastate buvo įrengtas Lietuvos kino studijos sandėlis.
1990-ais pastatas buvo grąžintas Rusų stačiatikių bažnyčios Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių vyskupijai. 2005 m. metropolitas Chrizostomas palaimino atlikti išorinius bažnyčios pastato remonto darbus. 2013 m. Arkivyskupo Inocento palaiminimu atlikta ir cerkvės vidaus renovacija.
2013 m. gruodžio 7 d., Šv. kankinės Kotrynos minimo dieną, įvyko pirmos pamaldos, kurioms vadovavo arkivyskupas Inocentas. Šiuo metu sekmadieniais ir per dideles šventes reguliariai vyksta Dieviškoji Liturgija. Cerkvės klebonu buvo paskirtas kunigas Aleksandr Mackevič.
Meniečių kalba
Meniečių kalba, menksas (men. Gaelg, Gailck; ) – keltų kalbų grupės goidelų pogrupio kalba, kuria šnekama Meno saloje, esančioje Airijos jūroje.
Tai senosios airių kalbos palikuonė, susiformavusi iš rytinių Airijos (Leinsterio) tarmių. Didelį poveikį kalbai vikingų užkariavimų laikotarpiu padarė skandinavų kalbos. XIX a. kalba pradėjo nykti, XX a. viduryje liko tik keli senyvo amžiaus žmonės, šnekėję meniečių kalba kaip gimtąja. 1974 m. gruodžio 27 d. mirė paskutinis iš jų – Nedas Madrelis. Tačiau atgimimas buvo prasidėjęs jau 20-o amžiaus pradžioje. Paskutiniųjų kalbos žinovų kalbos buvo įrašomos į juostinį magnetofoną, kalbos pradėta mokyti savanoriškuose kursuose. Nuo 9-o dešimtmečio kalbos pradėta mokyti mokyklose. Per 2001 m. darytą apklausą apie 2000 iš 71 000 Meno saloje gyvenusių žmonių pasisakė išmanantys meniečių kalbą, 56 žmonėms ji buvo gimtoji. Meniečių kalbos pamokos vyksta penkiuose salos darželiuose, visose pradinėse ir vidurinėse mokyklose, Meno koledže ir Meniečių kalbos centre.
Meniečių kalba, skirtingai nuo kitų goidelų kalbų, rašoma naudojant anglų kalbos rašybos principus (pvz., ee, ea reiškia ilgąjį [i:], bet airiai rašo í, škotai – ì), todėl tarp meniečių ir kitų goidelų kalbų atstovų egzistuoja didelis bendravimo barjeras. Anglų kalbos rašybos principų naudojimas susijęs su tuo, kad pirmoji Biblija meniečių kalba buvo parašyta užsieniečio (valo), kuris nemokėjo goidelų rašybos. Tačiau tenka pripažinti, kad ši rašyba prastai tinka goidelų kalbai; rašyba yra nenuosekli, tarp garsų ir raidžių nėra vienareikšmio atitikmens.
Iš klausos meniečių kalba gana panaši į škotų, kiek mažiau į airių, bet rašyba labai trukdo keistis spausdintine medžiaga. Kalbos apie rašybos reformą (priartinant meniečių rašybą prie kitų goidelų) kol kas neįgyvendinamos, nes didžiausias dėmesys sutelktas į kalbos gaivinimą.
thumb|left|Dvikalbė nuoroda Meno saloje
Darbo teisė
Darbo teisė – privatinės teisės šaka, visuma teisės normų, reguliuojančių teisinius santykius, kylančius dėl darbo (veiklos). Darbo teisė reguliuoja tiek sutartinius (darbuotojo ir darbdavio) santykius, užtikrindama dispozityvines normas, tiek ir imperatyviai nustato tam tikrų taisyklių privalomumą darbo santykių šalims.
Istorija
thumb|200px|Darbo teisės normomis siekiama ginti darbuotojų, patenkančių į pavaldumo santykius darbo srityje, teises. Darbo teisė tuo pačiu padėjo plėtotis kitoms teisinės-socialinės sistemos sritims, pvz., [[socialinės apsaugos teisė|socialinės apsaugos teisei (foto: darbininkė II pasaulinio karo metais, 1940 m.)]]
Darbo teisė išsiplėtojo iš civilinės teisės normų. Teisinį darbo santykių reguliavimo atsiradimą bei jo plėtrą paskatino visuomeniniai procesai bei žmonijos pažanga – industrializacija, mechanizacija, technologijų plėtra. Rangos bei samdos sutartis pakeitė darbo sutartis.
Darbo teisės šaltiniai
Darbo teisės šaltiniai gali būti nacionaliniai bei tarptautiniai. Tai gali būti Konstitucija (pvz., Lietuvoje – Lietuvos Respublikos Konstitucija), tarptautinės sutartys, darbo santykius reglamentuojantys Europos Sąjungos teisės norminiai aktai, Darbo kodeksai (pvz., Lietuvoje – LR darbo kodeksas), kiti įstatymai ir jiems neprieštaraujantys norminiai teisės aktai, kolektyvinės sutartys. Lietuvoje LR Vyriausybės nutarimai ir kiti norminiai teisės aktai darbo santykius gali reglamentuoti tik LR darbo kodekso ir kitų įstatymų nustatytais atvejais ir mastu.
Įmonėse, įstaigose, organizacijose pagal jų kompetenciją įstatymų nustatyta tvarka gali būti priimami vietiniai (lokaliniai) norminiai teisės aktai, nustatantys darbo įstatymais ir kitais norminiais teisės aktais nereglamentuotas darbo sąlygas ir papildomas, palyginti su nustatytomis įstatymuose bei kituose norminiuose teisės aktuose, darbo, socialines ir buities lengvatas darbuotojams arba atskiroms jų grupėms. Pagal LR darbo teisę negalioja trišaliai susitarimai, kolektyvinės sutartys bei vietiniai (lokaliniai) norminiai teisės aktai dėl darbo sąlygų, pabloginantys darbuotojų padėtį, palyginti su ta, kurią nustato LR darbo kodeksas, įstatymai ir kiti norminiai teisės aktai. Tais atvejais, kai LR darbo kodeksas ir kiti įstatymai tiesiogiai nedraudžia darbo teisinių santykių subjektams patiems susitarimo būdu nustatyti tarpusavio teises ir pareigas, šie subjektai turi vadovautis teisingumo, protingumo ir sąžiningumo principais (LR DK 4 str.).
Darbo teisės mokslas
Darbo teisę tiria teisės mokslo (teisėtyros) šaka. Lietuvos teisėtyrininkai laboralistai – profesoriai Ipolitas Nekrošius, Genovaitė Dambrauskienė ir kiti. MRU Teisės fakultete veikia Darbo teisės ir socialinės saugos katedra.
Darbo ir civilinė teisė
Darbo teisę su civiline sieja sutartiniai privatiniai teisiniai santykiai. Abi teisės šakos priklauso privatinei teisei.
Darbo ir valstybės tarnybos teisė
Darbo teisę su valstybės tarnybos teise sieja panašus teisinių santykių objektas – žmogaus veikla, atliekama esant subordinaciam santykiui (darbuotojo ir darbdavio, valstybės tarnautojo ir institucijos, įstaigos).
Lietuvos darbo teisė
Lietuvos darbo teisė yra kodifikuota Lietuvos privatinės teisės šaka. Pagrindinis teisės šaltinis – LR darbo kodeksas.
Tarptautinė darbo teisė
Tarptautinė darbo teisė gali suprantama kaip kolizijų teisė teisinių darbo santykių srityje bei kaip tarptautinė viešoji darbo teisė. Kaip kolizinė teisė ji yra teisė, taikytina tarptautinio pobūdžio darbo santykiams. Pagal LR DK 7 str. darbo sutarties šalys gali pasirinkti taikytiną teisę tiek visai darbo sutarčiai, tiek ir jos daliai. Pasirinkimas turi būti išreikštas tiesiogiai arba akivaizdžiai numanomas iš darbo sutarties sąlygų ar kitų aplinkybių. Dėl to, kad šalys pasirinko taikytiną teisę, darbuotojo apsaugos srityje nenustoja galios imperatyvios teisės normos tos valstybės, kurios darbo įstatymai būtų taikomi nesant šalių susitarimo dėl taikytinos teisės. Jei šalys savo susitarimu nepasirenka taikytinos teisės, tai ji parenkama vadovaujantis tam tikrais principais. Jei darbas nuolatos dirbamas vienoje valstybėje, taikoma tos valstybės darbo teisė, nepaisant to, kad darbuotojas laikinai dirba kitoje valstybėje. Jei darbuotojas nedirba nuolatinio darbo nė vienoje valstybėje, taikoma tos valstybės, kurioje yra darbdavio verslo vieta (buveinė), darbo teisė. Jei iš aplinkybių visumos galima daryti išvadą, kad darbo santykiai yra labiau susiję su kita valstybe nei ta, kurios teisė taikytina pagal aukščiau išvardytus principus, taikoma tos kitos valstybės, su kuria tie darbo santykiai labiausiai susiję, darbo teisė (LR DK 7 str.).
Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Kultūrų studijų katedra
Vykdo etnologijos, folkloristikos, mitologijos, kalendorinių ir šeimos papročių, tautosakos tyrimus, administruoja studijų programas.
Įsikūrusi Kauno centre, Putvinskio g. 23 4-ame aukšte (iki 2016 m. rugsėjo buvo K. Donelaičio g. 52, 2-ame aukšte). Dabartinė katedros vedėja – doc. dr. Laimutė Anglickienė.
Darbo teisė
Tarptautinė darbo teisė
Tarptautinės viešosios darbo teisės galiojimą sąlygoja nacionalinės bei tarptautinės teisės santykis: tai, ar tarptautinė teisė nacionalinėje teisės sistemoje galioja tiesiogiai, ar yra reikalinga įgyvendinančio akto, tai, kokią teisinę galią turi tarptautinės normos. Pvz., Lietuvos darbo kodeksas nustato, kad, kai LR tarptautinėmis sutartimis yra nustatytos kitokios taisyklės negu tos, kurias nustato šis Kodeksas ir kiti LR darbo įstatymai, taikomos Lietuvos Respublikos tarptautinių sutarčių taisyklės. Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys darbo santykiams taikomos tiesiogiai, išskyrus atvejus, kai tarptautinės sutartys nustato, jog joms taikyti yra būtinas specialus LR norminis teisės aktas.
Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Kultūrų studijų katedra
Istorija
Katedros ištakos – 1990 m. gruodžio 20 d. socialinių mokslų fakultete įkurta Antropologijos katedra. 1993 m. sausio 27 d. perkelta į Humanitarinių mokslų fakultetą ir pavadinta Etnologijos ir folkloristikos katedra.
Darbo teisė
Darbo teismai
thumb|200px|[[Vokietijos Federalinis Darbo Teismas]]
Darbo teismai yra specializuoti teismai. Nagrinėja darbo bylas, sprendžia ginčius darbo teisinių santykių srityje. Veikia Belgijoje, Vokietijoje, kitose valstybėse. Lietuvoje buvo svarstomos darbo teismų įvedimo galimybės, atlikti moksliniai tyrimai.
Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Kultūrų studijų katedra
Istorija
Nuo 1992 m. katedra rengia ne tik etnologijos krypties bakalaurus ir magistrus, bet kartu su Lietuvos istorijos institutu ir Lietuvių literatūros ir tautosakos institutu – ir doktorantus. Tai yra vienintelė etnologijos srities išsilavinimą teikianti struktūra Lietuvoje. Prie jos veikia etnologų klubas.
2011 m. pradėjo vykdyti regiono kultūros studijų krypties programas, kurios dabar sudaro didžiąją dalį studijų. Tai ir nulėmė pavadinimų pakeitimus 2012 bei 2016 m. Vykdo bakalauro programą „Baltijos regiono kultūros“, o nuo 2012 m. (kartu su Azijos studijų centru) – bakalaurinę programą „Rytų Azijos šalių kalbos ir kultūros“. 2016 m. paleista programa "Skandinavijos šalių kultūros ir kalbos".
Vedėjai
Katedrai vadovavo iškilūs Lietuvos mokslininkai, labai daug prisidėję prie lietuvių etnologijos, mitologijos, folkloristikos tyrimų.
Iliustruota Lietuvos ūkininko apžvalga
Iliustruota Lietuvos ūkininko apžvalga – nemokamas laikraščio „Lietuvos ūkininkas“ priedas, leistas 1930–1932 m. Kaune.
Istorija
Ėjo du kartus per mėnesį. Išėjo 32 numeriai. Spausdino akcinės bendrovės „Varpas“ spaustuvė.
Spausdino žymiausių pasaulio politikų, kultūros veikėjų, artistų, įžymių žmonių portretus, gražiausių vietovių, paminklų, miestų, įvykių, gamtos stichijų nuotraukas. Leidinyje tekstas tik informuoja apie tai, kas užfiksuota fotografijose.
Uno (kortų žaidimas)
Uno ( ir 'vienas') – JAV kortų žaidimas, kuris žaidžiamas su specialiai tam žaidimui pritaikytomis kortomis. Žaidimą 1971 m. sukūrė kirpėjas Merle Robbins. Visos žaidimo teisės priklauso „Mattel“ kompanijai.
Žaidimo aprašymas
Žaidimas skirtas žaisti nuo dviejų iki 10 žaidėjų (nuo septynerių metų amžiaus).
Žaidimo komplektą sudaro 108 kortos, iš jų:
19 mėlynų kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 žalių kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 raudonų kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 geltonų kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
8 veiksmo kortos „Imk 2“ – po 2 mėlynas, žalias, raudonas ir geltonas
8 veiksmo kortos „Atvirkščiai“ – po 2 mėlynas, žalias, raudonas ir geltonas