cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virštoninis dainavimas
Žymiausi tradicinio virštoninio dainavimo atlikėjai yra Huun-Huur-Tu, Saincho Namčylak, Kongar-ol Ondar, Yat-Kha, Altai Khairkhan.
Nuorodos
Muzikos pavyzdžiai:
Aukštiškiai
Aukštiškiai – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Budraičių. Netoliese yra Aukštiškių geležinkelio stotis.
Scarus coelestinus
Scarus coelestinus - papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 77 cm ilgio. Paplitusi Bermuduose, Bahamuose, Brazilijoje.
Trumpasnapis kakadu
Trumpasnapis kakadu (Calyptorhynchus latirostris) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Išvaizda
Gana stambi papūga, kurios kūnas iki 54–56 cm ilgio, svoris apie 750 g. Plunksnų danga juoda. Visos plunksnos su baltu-geltonu apvadu. Ausų srityje yra baltos dėmės. Ant uodegos balta juosta. Kuodas nedidelis ir platus. Aplink akis esanti plika sritis pilkos spalvos. Snapas platus ir masyvus. Patelių ausų dėmės didesnės, snapas šviesus, aplink akis esanti sritis šviesesnė ir mažesnė.
Paplitimas
Paplitusi Australijos pietvakariuose.
Gyvenimo būdas
Apsigyvena miškuose ir krūmų sąžalynuose. Minta sėklomis ir vabzdžių lervomis.
Girininkija
Girininkija − gamybinis administracinis miškų urėdijos ūkio vienetas. Vadovauja girininkas. Girininkijos dar skirstomos į eiguvas. Dabartiniu metu Lietuvoje yra 381 girininkija. Girininkija turi techninių darbuotojų, kurie jos teritorijoje dirba miško ruošos, želdinimo, ugdymo ir kitus darbus, saugo miškus nuo gaisrų, kontroliuoja ūkininkavimą miškuose.
Istorija
Apie XV a. pabaigą Lietuvos miškai buvo suskirstyti į girias, o XVI a. pabaigoje dvarų inventoriuose jau minimos ir girininkijos. Girias, vėliau girininkijas, administravo girininkai, istoriniuose šaltiniuose minimi nuo XVI a. pradžios (1512 m. Gardino, 1518 m. Birštono, 1524 m. Darsūniškio). Jie prižiūrėjo medžioklę ir miško eksploataciją, o vėliau ir žvejybą. Girininkai būdavo bajorai; juos skirdavo Didysis kunigaikštis. Vystantis miško ūkiui, girininkų teisės ir pareigos pamažu keitėsi.
42 m. pr. m. e.
'''42 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Petrinės ir Povilinės
thumb|right|250px|Apaštalai Petras ir Povilas Petrinės ir Povilinės – viena iš plačiai minimų ir gerbiamų apaštalų šventųjų Petro ir Povilo šventė, kasmet vykstanti birželio 29 d.
Vardai
Šv. Petras laikomas Dangaus karalystės raktininku. Simbolinę jo vardo prasmę ( – uola) atskleidžia jo mokytojo Jėzaus žodžiai, kad Petras būsiantis uola, ant kurios jis pastatysiąs savo bažnyčią. Petro svarbą pabrėžia ir kitas Jėzaus posakis: „Aš tau duosiu raktus nuo dangaus karalystės; kas bus sujungta ant žemės, bus sujungta danguje“. Poroje su šv. Petru šv. Povilas (dar pavadinamas šv. Pauliumi) laikomas dangaus karalystės raštininku. Jis nepriskiriamas Dvylikai apaštalų, nes apaštalu tapo jau po Jėzaus mirties ir prisikėlimo, tačiau yra vienas iš pačių garbingiausių ankstyvosios krikščionybės veikėjų, dėl savo misijinės veiklos tituluojamas „Tautų apaštalu“.
Istorija
Abiejų apaštalų diena žinoma nuo ankstyvosios krikščionybės laikų, ir ji buvo minima Romos imperijoje, tiek Vakaruose, tiek Rytuose. 258 m. birželio 29 d. Romoje buvo perlaidoti apaštalų Petro ir Povilo palaikai. Pirmą kartą užsimenama apie šventę IV amžiuje. Valdant imperatoriui Konstantinui I, apie 324 m., jų garbei abiejose sostinėse, Romoje ir Konstantinopolyje, pastatytos pirmosios bažnyčios. Nuo šio meto šventė buvo pažymima iškilmingai, kadangi krikščionybė po kelių amžių persekiojimo tapo oficialia religija. Bažnyčiai teko didelis iššūkis didelės imperijos pagonis atversti į tikėjimą. Apaštalų gyvenimas ir tarnavimas Jėzui buvo laikomas pavyzdžiu bažnytiniame mokyme.
Papročiai
Petrinės ir Povilinės lietuviškame kaime – antroji iškili vasaros šventė po saulėgrįžos. Daug kur Lietuvoje vyksta šventųjų apaštalų Petro ir Povilo atlaidai. Apaštalų skulptūros statytos abipus bažnyčių durų arba prie pagrindinio altoriaus. Šv. Petras liaudies meno kūryboje vaizduojamas su raktu rankoje, šv. Povilas – su knyga. Laikotarpis nuo Joninių iki Petrinių ir Povilinių vadintos Kupolinėmis. Pagal senolių pastebėjimus, po Petrinių prasidedanti lietingesnė vasaros pusė. Šią šventę kaimo žmonės senovėje laikė labai svarbia, tad jau išvakarėse nedirbdavo sunkesnių darbų ir imdavo pasninkauti, priešingu atveju buvo galima tikėtis bėdų: Šv. Petras į dangų neįsileis arba Perkūnas į namus trenks.
Panemunės valsčius
Panemunės valsčius gali reikšti:
Magic Mouse
miniatiūra|250px|right|„Apple“ gaminys – „Magic Mouse“ miniatiūra|250px|right|„Magic Mouse“ iš apačios Magic Mouse ('stebuklinga pelė') – bevielė išmani kompiuterio pelė su lietimui jautriu paviršiumi, neturinti jokių mygtukų ar slinkties ratukų kombinacijos. Atlieka skirtingas komandas, liečiant ją vienu ar keliais pirštais.
Naudojimo ypatybės
Belaidė, pažeminto korpuso ir vientiso paviršiaus „Magic Mouse“ yra pirmoji pasaulyje multi-touch pelė, ant kurios paviršiaus atliekami judesiai – slinkimas, stumtelėjimas vienu ar keliais pirštais – atkartojami kompiuterio ekrane. Veikia kaip daugialietiminė jutiklinė aikštelė: galima spausti bet kur, sukti įsivaizduojamą ratuką į bet kurią pusę. Multi-touch sritis dengia visą prietaiso paviršių, o pati pelė yra vienas didelis mygtukas. Galima slinkti, stumtelėti vienu ar dviem pirštais, naršyti interneto puslapius ar nuotraukas, taip pat spustelėti, vieną ar du kartus bet kurioje pelės paviršiaus vietoje. Lazerinio valdymo technologija leidžia naudotis ja ant bet kurio lygaus paviršiaus netgi be pelės kilimėlio.
Norint nuspausti dešinį pelės mygtuką arba suaktyvinti meniu, būtina spausti dešinį viršutinį pelės kampą. Kairioji pusė atlieka tą patį, ką kairiojo pelės mygtuko paspaudimas. „Magic Mouse“ slankioja panašiai kaip „iPhone“. Norint slinkti per interneto puslapį ar dokumentą, reikia pirštu perbraukti vertikaliai aukštyn arba žemyn per pelės paviršių. Norint slinkti į šonus, reikia judinti pirštą horizontaliai – į kairę arba dešinę. Slinkimas 360 laipsnių kampu gaunamas judinant pirštą sukamuoju judesiu. Tai yra patogu žiūrint ar redaguojant dideles nuotraukas.
Techninės charakteristikos
„Magic Mouse“ galima naudoti dirbant su įvairiomis programomis: Windows, Mac, Linux. Maitinama iš dviejų AA tipo baterijų. Programinės įrangos reikalavimai:
Šiaulių apskrities herbas
thumb|right|Šiaulių apskrities herbas
Šiaulių apskrities herbas - vienas iš Šiaulių apskrities heraldikos atributų. Herbo sidabriniame lauke juodas lokys su raudonais ginklais: liežuviu, dantimis, nagais. Herbo skydą juosia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.
Istorija
Apskrities ir jos heraldikos ištakos slypi XVIII a. antrosios pusės įvykiuose. 1775 m., kai Telšių reparticijos centras buvo perkeltas į Šiaulius, atsirado žemės teismo antspaudai, kuriuose, pagal susiklosčiusias tradicijas, vaizduotas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raitelis, o po juo - žemės teismo raštininko herbas. Po 1790 m. teismų ir administracinės reformos Šiaulių žemės heraldika pakito. Vietoj Lietuvos raitelio imtas vaizduoti Žemaitijos kunigaikštystės lokys, rodantis Šiaulių administracinę priklausomybę. Pasikeitus politinei padėčiai, Žemaitijos konfederatai raitelį sugrąžino, tačiau po juo įdėjo ir Žemaitijos lokį.
Pirmaisiais Rusijos Imperijos valdymo dešimtmečiais Šiaulių žemės antspaudų figūros toliau kito ir įvairavo. Paprastai juose vaizduoti du simboliai: viršutinėje antspaudo dalyje - Rusijos dvigalvis erelis, rodantis priklausomybę šiai valstybei, apačioje - Lietuvos raitelis, senasis žemės teismų antspaudų simbolis. Buvo ir kitų variantų. 1805 m. žemės teismo antspaudų viršutinėje dalyje vaizduotas Rusijos dvigalvis erelis, apačioje - vienas šalia kito Lietuvos raitelis ir Žemaitijos lokys. Tokia antspaudų struktūra, jei ji nebuvo pakeista po 1831 m. sukilimo, galėjo išlikti iki XIX a. 5-ojo dešimtmečio. Susirūpinus rusiškais apskričių herbais, iš pradžių Šiauliams siūlyta vaizduoti javų pėdą ir pjautuvą. Tačiau šie simboliai nepatiko Vilniaus generalgubernatoriui Fedorui Mirkovičiui, todėl jis šalia nupiešė javų gubą. Naują herbą Nikolajus I patvirtino 1845 m. balandžio 6 d. Perkirsto skydo viršutiniame lauke buvo pavaizduotas Kauno gubernijos obeliskas, apatiniame - Šiaulių apskrities simbolis: mėlyname lauke ant gelsvai rusvos ir žalios žemės trys gelsvos javų gubos su rudais atspalviais. 1861 m. Bernhardas Kohne parengė naują Šiaulių apskrities herbo projektų. Aiškinamajame rašte jis tvirtino, kad 1845 m. Šiaulių herbas sukurtas ne pagal heraldikos taisykles, nes viršutinį lauką užima Kauno gubernijos obeliskas, be to, ir Šiaulių herbo figūros netinkamos. Kohne pasiūlė mėlyname lauke vaizduoti auksinį heroldinį kryžių, o tarp jo skersinių įdėti po auksinę javų varpų, Kauno gubernijos herbų iškelti į laisvųjų skydo dalį. Virš skydo turėjo atsirasti sidabrinė trijų bokštų mūro karūna, o iš jo šonų - dvi apačioje Aleksandro juosta (raudona) surištos auksinės javų varpos.
Senojoje Šiaulių žemės heraldikoje naudoti bent keli simboliai: Lietuvos raitelis, Žemaitijos lokys, Rusijos dvigalvis erelis ir trys javų gubos. Javų gubas ir juo labiau dvigalvį erelį teko atmesti, nes juose įprasmintos svetimos (Rusijos) heraldikos tradicijos. Netinka ir Lietuvos raitelis, kuris iš tikrųjų nebuvo Šiaulių žemės herbas, o tik simbolis, rodantis Šiaulių reparticijos priklausomybę Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Panašia prasme naudotas ir Žemaitijos lokys. Jis rodo, kad Šiaulių žemė kadaise priklausė Žemaitijai. Tiesa, ta priklausomybė buvo labiau simbolinė, dvilypė, nes Šiaulių ekonomijos administracija, remdamasi Lenkijos ir Lietuvos Seimų nutarimais, mokesčius mokėjo Trakų vaivadijai priklausiusiai Upytei. Nepaisant to, Šiaulių apskrities herbe nutarta vaizduoti juodą lokį. O kad jis skirtųsi nuo Žemaitijos ir 2002 m. sukurto Šiaulių rajono savivaldybės herbo, lokiui nuo kaklo nuimta grandinė, o skydo laukas padarytas sidabrinis. Apskrities statusą jame pabrėžia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.
Šiaulių apskrities herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 352 patvirtino 2004 m. sausio 26 d.
Herbo etalono autorius - dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Assassin's Creed II
Assassin's Creed II – nuotykių, veiksmo, istorinis ir slėpynių (stealth) vieno žaidėjo kompiuterinis žaidimas, 2-toji „Assassin's Creed“ žaidimų serijos dalis. Žaidimas pristatytas 2009 m. lapkričio 17 d. Xbox 360 ir PlayStation 3 žaidimų konsolėms. 2010 m. pasirodė Windows ir Mac OS X versijos. Žaidimą sukūrė „Ubisoft Montreal“ studija, platino „Ubisoft“. Žaidimas buvo komerciškai sėkmingas ir sulaukė labai palankaus kritikų įvertinimo. Metacritic.com suvestinės duomenimis vidutiniškai žaidimas kritikų įvertintas 91 balais iš 100. „Assassin's Creed II“ buvo nominuotas geriausio metų žaidimo apdovanojimui ign.com ir gamespot.com tinklalapiuose. 2010 m. gegužės duomenimis, žaidimo parduota virš 9 mln kopijų.
Apie žaidimą
„Assassin’s Creed II“ yra ankstesnio žaidimo „Assassin's Creed“ tąsa. Jame toliau plėtojama pirmojo žaidimo fikcinė istorija, kurioje tamplieriai ir hašašinai (asasinai) Trečiojo kryžiaus žygio metu Palestinoje pradėjo kovoti dėl senovinio artefakto Edeno dalių. Istorinis artefaktas gali suteikti jį valdantiems stebuklingų galių. Tamplieriai nori šias galias panaudoti pavergiant likusius pasaulio žmones ir įvedant „naują pasaulio tvarką“. Asasinai kovoja prieš tamplierius, norėdami išsaugoti pasaulio žmonėms laisvę. 2010 m. pasirodė žaidimo tęsinys „Assassin's Creed: Brotherhood“.
Žaidimas prasideda 2012 m. ten, kur baigėsi pirmosios „Assassin's Creed“ dalies istorija. Jaunuolis Desmondas Mailsas yra pagrobtas tamplierių kontroliuojamos organizacijos „Abstergo“, nes yra tolimas asasinų palikuonis ir jo DNR yra užfiksuota kovų tarp asasinų ir tamplierių istorija. Tamplieriai su mašinos Animus pagalba bando iššifruoti Desmondo protėvių atmintį tam, kad sužinotų, kur yra išslapstytos Edeno dalys. Žaidimo pradžioje laboratorijos daktaro Vidiko asistentė Liusi Stylman pasirodė besanti užsislėpusi asasinė. Liusi ir Desmondas pabėga iš „Abstergo“ kompanijos prieš tai sužinoję kito Desmondo protėvio tapatybę – XV a. pabaigos Italijos Florencijos respublikos politinio veikėjo sūnaus Ecijo Auditorės.
Liusi ir Desmondas atvyksta į slaptą asasinų laboratoriją, kurioje sukurta analogiška atminties skaitymo mašina „Abstergo“ turimai, tačiau dukart pažangesnė − Animus 2.0. Desmondas Mailsas vėl pasineria į savo protėvio atmintį. Šįkart jis perkeliamas į XV a. pabaigos Italiją, kurioje turi kovoti su tamplieriais ir sutrukdyti jiems užvaldyti Edeno dalis. Atminties skaitymo metu Desmondas kartu turi išmokti kovoti, kad galėtų padėti asasinams dabartyje. Žaidimo veiksmas vykdomas iš trečiojo asmens perspektyvos, nors suteikta galimybė persijungti į pirmojo asmens režimą. „Ubisoft“ žaidėjams tinklu suteikė galimybę atsisiųsti 2 papildomus žaidimo epizodus: „Forlio mūšį“ (Battle for Forlì) ir „Tuštybės laužus“ (Bonfire of the Vanities). Žaidimo PC versijos platinimo pradžioje, norint apsaugoti žaidimo kopijas nuo piratavimo, kiekvienas žaidėjas turėjo būti žaidimo metu prisijungęs prie interneto ir autorizacija buvo vykdoma per „Ubisoft“ interneto vartus „Uplay“. Vėliau, kilus žaidėjų nepasitenkinimui, dėl to, kad žaidimas sustodavo įvykus interneto ryšio nutrūkimui, „Ubisoft“ tokį autorizacijos būdą modifikavo, o 2012 m. iš viso panaikino. „Uplay“ sistemoje žaidėjas gali rinkti taškus ir gauti papildomų daiktų. Taip pat, tik iš „Uplay“ atidaromas kriptos po Monteridžonio Auditorės rūmais kambarys.
Žaidimo mechanika
Pagrindinis Ecijo ginklas žaidime yra paslėptas dvigubas durklas, kuriuo Ecijo nukauna priešininkus iš nugarų arba šiems dar nespėjus išsitraukti kardų. Kovos scenos pateikiamos iš trečiojo asmens (žiūrovo) perspektyvos. Tarp kitų ginklų yra mėtomi peiliai, nuodai, kardas, pistoletas. Kovos metu Ecijo gali atsitraukti nuo priešininko, išmušti jam ginklą iš rankų, išvengti priešininko kirčio. Įvykdęs keletą žmogžudysčių mieste Ecijo padidina žinomumo ir ieškomumo laipsnį. Tokiu atveju, herojui vaikščiojant miestu, sargybiniai vien pamatę gali jį užpulti, todėl Ecijo turi galimybių slėptis minioje arba pro sargybinius prabėgti taip greit, kad jie jo nespėja pastebėti. Neutralių miestų gyventojų (o jų žaidime sutinkama daug) reakcijos pateikiamos naturaliai: jie bėga pamatę gulinti lavoną, kviečia sargybinius, sako replikas į Ecijo veiksmus. Gatvės muzikantai gali apdainuoti Ecijo žygius.
Pagrindiniai veikėjai
Žaidime pasirodo ir daug kitų istorinių asmenybių, tarp kurių Nikola Makiavelis, keletas Venecijos dožų.
Vietos
right|thumb|280px| Žaidimo kadras: Ecijo Auditorė Venecijoje
Druskonis (laikraštis)
Druskonis – Druskininkų krašto savaitraštis, leidžiamas nuo 1989 m. rugpjūčio 4 d.
Istorija
Išleistas kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio biuletenis. Iki 1991 m. vasario 7 d. vadinosi „Druskininkų savaitė“. Tiražas 1989 m. – 4100 egz., 1997 m. – 5000 egz.
Assassin's Creed II
Siužetas
Žaidimo veiksmas prasideda 1476 m. Florencijos respublikoje. Jaunas Ecijo Auditorė turi stebėti savo tėvo ir brolių mirtį dėl sufabrikuotų kaltės įrodymų. Iš keršto Ecijo nužudo Florencijos galonfjerą, kuris išdavė jo tėvą. Ecijo bėga iš Florencijos. Jį pasiveja persekiotojai. Nuo garantuotos mirties Ecijo išgelbsti jo dėdė, kuris jam suteikia prieglobstį Monteridžonio miestelyje, kuriame yra Auditorės giminės nuosavybė. Dėdė iš dalies paaiškina savo ir Ecijo tėvo misiją – jie yra asasinai, kurie šimtmečiais kovoja su tamplieriais. Ecijo iš pradžių nepatiki, bet priima dėdės sumanymus, nes siekia surasti paslaptingąjį ispaną, kurį matė pas Florencijos galonfjerą ir tiki jį būsiantį pagrindiniu kaltininku dėl tėvo mirties.
Paprastasis žiobris
Paprastasis žiobris, žiobris (Vimba vimba) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai.
Kūnas 30-50 cm ilgio, vidutinio aukščio, plokščiais šonais. Sveria iki 3 kg. Nugara melsvai pilka, šonai ir pilvas sidabriški. Žvynai stambūs.
Neršia gegužės-birželio mėnesiais upių rėvose, sraunumose ant žvirgždėto ir akmenuoto dugno. Per nerštą žiobrių pelekai tampa raudoni ar oranžiniai, nugara pajuoduoja, pilvo vidurys parausta, patinų kūnas ir galva pasidengia baltomis karpomis.
Žiobriai minta moliuskais, vėžiagyviais, vabzdžių lervomis, kartais ir dumbliais. Jaunikliai maitinasi planktonu.
Lietuvoje dažna verslinė žuvis. Paprastai sugaunama 7-10 metų, 24-30 cm. Nerštui iš Baltijos jūros migruoja į upes, o maitintis iš upių migruoja į jūrą. Dėl Kauno hidroelektrinės žiobriai nebepasiekia savo įprastų nerštaviečių Nemuno aukštupio ir vidurupio baseine, o migruoja tik į žemupio baseino upes.
1728 m.
1728 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Assassin's Creed II
Siužetas
Žaidimo eigoje paaiškėja, kad ispanas Rodrigas Bordžija yra pagrindinis tamplierių organizacijos vadas. Ecijo išgelbsti Lorencą Medičį nuo tamplierių pasikėsinimo ir keliauja po Italijos miestus žudydamas tamplierių sąmokslininkus. Žaidimo pabaigoje, apie 1504 m., Ecijo susikauna su Rodrigu Bordžija (tapusiu popiežiumi Aleksandru VI) prie atrasto Edeno lobyno, kuriame Ecijo laukia naujos paslaptys …
1728 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Dirmiškių piliakalnis
Dirmiškių piliakalnis ir pilkapynas – piliakalnis (A78 P) ir pilkapynas (A79) Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dirmiškių kaimo, miške.
Piliakalnis
Piliakalnis, vadinamas Strumpakalniu – nupjauto kūgio formos kalva, apaugusi medžiais, yra 1,3 km į pietvakarius nuo kelio Pupasodis – Balkasodis, Dirmiškių miške, kvartalo Nr. 46 šiaurinėje dalyje, 0,1 km į pietryčius nuo kvartalinės proskynos, skiriančios kvartalus Nr 45 ir 46. Iš pietų juosia upelis, iš vakarų supa pelkė. Šlaitai statūs, 5–7 m aukščio, piliakalnis primena pasvirusį dubenį. Aikštelė ovali, apie 10 x 6 m dydžio, su 0,6 m storio kultūriniu sluoksniu. Aikštelę žiedu juosia 5 m (šiaurinėje pusėje) ir 2 m (pietinėje pusėje) aukščio pylimas, jo paviršiuje matyti akmenų.
2001 m. Alytaus kraštotyros muziejus piliakalnio vakarinėje papėdėje ištyrė (tyrėjas A. Puškorius) 12 m² plotą. Rastas apie 0,85 m storio kultūrinis sluoksnis su lipdyta brūkšniuotu, grublėtu ir lygiu paviršiumi keramika, titnago skeltimis. Radiniai datuojami I tūkstantmečiu pr. m. e.-I tūkstantmečiu m.e.
Pilkapynas
Apie 1,4 km į pietvakarius nuo kelio Pupasodis-Balksodis, 0,3 km nuo piliakalnio į šiaurės vakarus, Dirmiškių miško kvartale Nr.45, 0,2 km į šiaurės vakarus nuo kvartalinės proskynos, skiriančios kvartalus Nr. 45 ir 46 yra pilkapynas, vadinamas Švedkapiais. Apardytas. Pilkapyne yra apie 13 m skersmens ir 0,5 m aukščio pilkapis su akmenų vainiku, dviejų pilkapių liekanos – akmenų vainikų fragmentai bei dviejų ištirtų pilkapių vietos.
Čia buvusius 2 pilkapius 1988–1989 m. ištyrė Alytaus kraštotyros muziejus (vadovas E. Svetikas). Jų sampilus juosė akmenų vainikai. Vieno pilkapio vainikas su vadinamaisiais priestatais. Rasti dviejų nedegintų mirusiųjų kapai su įkapėmis. Laidota iškastoje duobėje, kurios viršus apkrautas akmenimis ir supiltas sampilas. Įkapės: 2 geležiniai ietigaliai (vienas su užbarzdomis), įtveriamasis peilis, 2 poros pentinų, molinis puodelis. Pilkapiai datuojami III a.-IV a.
Pilkapyne yra 14 apskritų, 2–5 m skersmens ir 0,2-0,5 m aukščio ir viena pailga, 100 m ilgio, 3 m pločio ir 0,5 m aukščio akmenų krūsnis. 1983 m. ištirta (vadovas E. Svetikas) viena apskrita akmenų krūsnis, 1989 m. – pailgosios akmenų krūsnies 200 m² plotas. Manoma, kad jos susidarė įdirbant laukus.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1954 m. ir pilkapyno tyrimus 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1977 m. ir 1989 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Alytaus kraštotyros muziejus.
Jonas Gečas (1953)
Biografija
1971–1975 m. ir 1978–1980 m. mokytojavo. 1980 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė geografiją. 1981–1985 m. Švietimo ministerijos instruktorius metodininkas. 1985–1990 m. LTSR Ministrų tarybos Kultūros skyriaus vyr. referentas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento, vėliau 2-ojo skyriaus inspektorius koordinatorius, Aukščiausiosios Tarybos gynimo štabo viršininkas. 1991–1993 m. Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos štabo viršininkas. Jam vadovaujant 1993 m. rudenį įvyko Pakaunės savanorių maištas, kai jo ginkluoti dalyviai buvo savavališkai pasitraukę iš savo dislokacijos vietų. 1992 m. pulkininkas. 1991–1994 m. Krašto apsaugos ministro pavaduotojas, 1994–1996 m. ministerijos sekretorius. 1993 m. stažavo JAV Luizianos universitete. 1994 m. baigė NATO gynybos koledžo generolų ir vadovaujančiųjų karininkų kursus. 1996–1999 m. Lietuvos gynybos atašė Danijoje ir Norvegijoje. 1999–2000 m. Šaulių sąjungos vadas. 2000 m. lapkričio mėn. – 2006 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos viceministras. 2006-2007 m. spalio 1 d. Krašto apsaugos ministerijos patarėjas, 2006–2007 m. tarnavo patarėju Provincijos atkūrimo grupėje Goro provincijoje Afganistane. 2007 m. buvo paskirtas Užsienio reikalų ministerijos patarėju Gruzijoje, bet darbo nepradėjo.
Dalina
Dalina – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Panočių, nedideliame Mikalčiūnų miške.
Istorija
Dalina įkurta 1881 m. buvusiose Kaniavos dvaro Kruklių fermos žemėse.
1919 m. sausio 20 d. lenkų partizanai Dalinoje nužudė 5 lietuvius.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 71 žmogus, iš kurių 55 užsirašė lietuviais ir 16 lenkais.
Didžioji varnalėša
Aukštis iki 2 m. Lapai dideli, priešiniai, ilgais lapkočiais. Žiedai susitelkę žiedynuose – kibiomis ataugomis apaugusiuose rausvuose graižuose. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais.
Auga pakelėse, sąšlavynuose, palaukėse. Lietuvoje dažna.
Antanas Martinionis
Antanas Martinionis (1928 m. kovo 30 d. Sindriūniškyje, Pasvalio valsčius, Biržų apskritis – 2000 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, publicistas, redaktorius.
Didžioji varnalėša
Didžioji varnalėša naudojama kaip vaistinis augalas liaudies medicinoje (turi diuretinių, kraują valančių savybių). Rytų Azijos, Viduržemio šalyse didžiosios varnalėšos šaknys vartojamos kaip maisto produktas.
Antanas Martinionis
Biografija
Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1945 m. 1953–1958 m. dirbo laikraščio „Panevėžio tiesa“ redakcijoje, nuo 1959 m. Šeduvos rajono laikraščio „Spalio vėliava“ redakcijoje. 1967 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1971–1978 m. LSSR ateizmo muziejaus, 1978–1981 m. LSSR revoliucijos muziejaus direktorius. 1989 m. atkūrė Lietuvos karininkų žurnalą „Kardas“, 1990–2000 m. jo redaktorius. 1994 m. birželio mėn. Vilniuje įkūrė leidyklą „Kardas“ ir tapo jos vadovu. Daugiausia rašė karinėmis temomis.
Didžioji varnalėša
thumb|left|240px|Didžiosios varnalėšos žiedynas
Augustavo Evangelikų bažnyčia
Augustave gyveno labai maža evangelikų bendruomenė, kuri 1833 m. kreipėsi į miesto vadovą Iwan Paskiewicz su prašymu pasistatyti naują bažnyčią. 1834 m. architektas Hipolit Kossuth parengė bažnyčios statybos planą. Bažnyčiai skirta žemė nupirkta 1838 metais ir bažnyčios statybos prasidėjo 1840 metais. Statyboms vadovavo Józef Foks. Bažnyčios statybas finansavo vietinė valdžia. 1841 m. bažnyčios statybos buvo užbaigtos. 1851 m. buvo sutvarkytos lubos ir kolonos. 1890–1892 m. buvo pakeistas bažnyčios stogas.
Justinas Lelešius
Biografija
miniatiūra|160px|left|Atminimo kryžius Kazlų Rūdoje 1943 m. baigė Vilkaviškio kunigų seminariją. Dirbo vikaru Vilkaviškio, Klampučių (Bartninkų valsčius) parapijose, nuo 1945 m. Lankeliškių (Alvito valsčius) klebonas. Bendradarbiavo su pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyviais. Dėl NKGB rengiamų provokacijų (bandyta jį užverbuoti) nuo 1945 m. rudens slapstėsi, nuo 1946 m. kovo 1 d. Tauro apygardos partizanų kapelionas. Žuvo išduotas su Birutės rinktinės štabo 5 pareigūnais. Jų kūnai buvo užkasti žvyrduobėje, 1991 m. palaikai palaidoti toje vietoje įrengtame Skriaudžių Skausmo kalnelyje.
Rašė dienoraštį, kurio dalis rasta KGB archyve. Išspausdinta J. Lelešiaus-Grafo ir L. Baliukevičiaus-Dzūko knygoje „Dienoraščiai“ (1994 m.) ir J. Lelešiaus-Grafo knygoje „Partizanų kapeliono dienoraštis“ (2006 m.).
Cetoscarus bicolor
Dvispalvė papūgžuvė (Cetoscarus bicolor) – papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 90 cm ilgio. Gyvena tarp koralinių rifų iki 30 m gylyje.
Elvyra Pažemeckaitė
Elvyra Pažemeckaitė (g. 1955 m. gruodžio 22 d. Mediniuose, Pasvalio raj.) – Lietuvos poetė, renginių organizatorė.
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę, filologo ir dėstytojo kvalifikaciją. Dirbo pedagoginį darbą įvairiose Panevėžio mokyklose, meninių projektų rengimo vadybininke Panevėžio bendruomenių rūmuose, dienraščio „Panevėžio balsas“ ir žurnalo „Laiko balsas“ korespondente, intelektualios laisvalaikio veiklos koordinatore Panevėžio miesto savivaldybėje.
Kūryba
E. Pažemeckaitės eilėraščiai įtraukti į Valdemaro Kukulo 2007 m. almanachą „Nebylosiu giliau už tylą“ bei į kitus literatūrinius almanachus, spausdinti žurnale „Nemunas“, Panevėžio miesto ir apskrities dienraščiuose. 2000 m. išleido eilėraščių knygą „Retušuoju gyvenimą“, 2011 m. eilėraščių knygą „Žiponėlis kielei“.
Degučių herbas (Zarasai)
Degučių herbas – Degučių kaimo heraldinis simbolis.
Aprašas
Sidabriniame skydo lauke trys juodos degutinės, po jomis liepsniška linija atskirta raudona skydo papėdė.
Istorija
Degučių apylinkės vadinamos miškų ir ežerų karalija. Gausūs lapuočių miškai skatino seną vietinių žmonių verslą - deguto varymą. Paprastai degutas buvo gaminamas iš storų senų beržų, drebulių žievės. Senovinis deguto gamintojų verslas įprasmintas ir Degučių herbe.
Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis. Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. 1K-1096 patvirtintas 2007 m. rugsėjo 11 d.
Lauriškė
Lauriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Užvenčio.
Atlanto Luara
Atlanto Luara (44)  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Luaros krašto regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Nantas.
Egiptinis skraidantysis šuo
Egiptinis skraidantysis šuo (Rousettus aegyptiacus) – vaisėdžių šikšnosparnių (Pteropodidae) šeimos žinduolis.
Atlanto Luara
Departamente 4 apskritys, 59 kantonų, 25 municipaliniai susivienijimai ir 221 komuna.
Egiptinis skraidantysis šuo
Paplitęs Viduržemio jūros vietovėse iki Kipro salos. Gyvena dideliais būriais. Dieną būna urvuose, rūsiuose, senuose pastatuose. Dėl betkokio pašalinio triukšmo persikrausto į gilesnes spragas, nišas, plyšius. Temstant jie palieka savo tamsias buveines ir skrenda ieškoti maisto į medžius. Jautri uoslė nukreipia juos prie labiausiai išsirpusių vaisių, nes jie yra visaėdžiai šikšnosparniai. thumb|left|210px|Egiptinis skraidantysis šuo
Atlanto Luara
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Bretanės provincijos dalyje. Iki 1957 m. kovo 9 d. vadinosi Vidinė Luara.
Egiptinis skraidantysis šuo
Išorinės ausys – sudėtingas organas, susijęs su ultragarso priėmimo funkcija. Šikšnosparnio ausys geba priimti labai aukšto dažnumo ultragarsą, sklindantį nuo aplinkos objektų. Tobula klausa kompensuoja silpnesnį regėjimą. Tropikuose gyvenantys šikšnosparniai veisiasi 2 kartus per metus. Patinai produkuoja spermą anksti pavasarį, vasaros pabaigoje ir rudenį, o patelės subrandina kiaušialąstes tik pavasarį. Patelės susiporuoja rudenį. Sperma išbūna gimdoje gyvybinga iki pavasario. Veda 1-2 jauniklius. Tik gimęs jauniklis nuropoja ant motinos krūtinės ir įsikimba į spenį. Jauniklis auga sparčiai. Po mėnesio didumu jis jau nesisikiria nuo suaugusių.
Atlanto Luara
Geografija
thumb|left|Atlanto Luaros keliai Atlanto Luaros departamentas ribojasi su Morbijano, Ilio ir Vileno, Meno ir Luaros bei Vandėjos departamentais.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 5 senatoriai, Atstovų rūmuose – 10 atstovų. Generalinę tarybą sudaro 59 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Paprastoji kartuolė
Paprastoji kartuolė, kartuolė, kartenėle, kartukas (Rhodeus sericeus) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai. Kūnas aukštas ir plokščias, iki 10 cm ilgio. Galva maža, žiotys mažos. Nugara tamsiai žalsva. Šonai sidabriški su ryškia žalsvai melsvo atspalvio juostele, ypač uodeginėje kūno dalyje. Akys gelsvos su oranžine dėmelė viršuje. Žvynai stambūs. Šoninėje linijoje 4-7 žvynai. Pelekai pilkšvi.
Lietuvoj dažna žuvis. Paplitusi Lietuvos ežeruose ir upėse.
Rugpjūčio 9
Rugpjūčio 9 yra 221-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 222-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 144 dienos.
Vardadieniai
Jorūnas – Mintartas – Rolandas – Romanas – Romas – Tarvilė – Virginija
Skirvytės valsčius
Skirvytės valsčius (, nuo 1939 m. Amtsbezirk Skirwiet) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Skirvytė (XX a. vokiečių laiku Skirvytė I).
Istorija
1922 m. valsčius priskirtas Vokietijai su centru kairiajame Skirvytės krante, bet po II pasaulinio karo atkurtas Lietuvoje, kur 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Šilutės valsčiaus.
Neptūnalijos
miniatiūra|Neptūno skulptūra Neptūnalijos  – archaiška dviejų dienų šventė vandenų dievo Neptūno garbei, švęsta Senovės Romoje per vasaros karščius ir sausras, manoma, liepos 23 d. Tai buvo viena iš dies comitiales, kai piliečių komitetai galėdavo balsuoti civiliais ar kriminaliniais klausimais.
Senoviniuose kalendoriuose šią šventę žymėdavo kaip ''Nept. ludi et feriae ar Nept. ludi, pagal ką Leonhard Schmitz'' padarė išvadą, kad šventė būdavo švenčiama žaidimais. Apie šventės ceremonijas nieko nežinoma, išskyrus tai, kad žmonės iš šakų ir lapų statydavo trobeles (umbrae), kuriose galbūt puotaudavo, gerdavo ir pramogaudavo. .
Nivernė
Nivernė ( – istorinė sritis (provincija) Prancūzijos centre. Šiuo metu sudaro vakarinę Burgundijos administracinio regiono dalį (dalinai sutampa su Njevro departamentu). Didžiausias miestas − Neveras.
Istorija
Nuo senovės regionas pasižymėjo drėgnu klimatu ir gausiais miškais, sudariusiais Istorinės Burgundijos šiaurės vakarų pakraštį. Ankstyvaisiais viduramžiais regioną valdė Burgundų karalystė, vėliau − Frankų Orleano karalystė, Frankų imperija. 843 m. ją padalinus, šiaurės vakarinė istorinės Burgundijos dalis atiteko Vakarų Frankų karalystei. Vakarų frankų Burgundija sparčiai skaidėsi į smulkias grafystes, kurių viena buvo Nivernė grafystė. Iki 911 m. Nivernė, kartu su kitomis smulkiomis grafystėmis, buvo įjungta į Burgundijos kunigaikštystę.
Pačioje X a. pabaigoje Nevere įsitvirtino vietinė dinastinė linija, ir Nivernės grafai palaipsniui tapo nepriklausomi nuo Burgundijos. Nuo XI a. iki XIII a. II pusės Nevero grafai dinastinių ryškių dėka valdė ir gretimas Osero ir Tonero grafystes. 1184 m. pasibaigus vietinei dinastijai, grafystę valdė Kurtenė, Donzy, Šatijonų, Burbonų, Burgundų dinastijos. 1272 m. Nivernė grafystė (be Osero ir Tonero) per dinastinius ryšius perėjo Flandrijos grafams (Dampjerų dinastijai), o 1384 m. kartu su Flandrija Nivernė vėl atiteko Burgundijos kunigaikštystei (Burgundų Valua dinastija), tačiau čia įsitvirtino atskira dinastinė atšaka.
1539 m. grafystė buvo prijungta prie Prancūzijos karalystės provincijos teisėmis, tačiau išlaikė nepriklausomą statusą kaip Nivernė kunigaikštystė. Ši provincija ribojosi su Orleane (šiaurėje), Burgundija (šiaurėje ir rytuose), Burbone (pietuose) ir Beri (vakaruose).
1565−1659 m. Kunigaikštystę valdė iš Mantujos kunigaikštystės kilusi Gonzagų dinastija, o paskutinis jų kunigaikštis pardavė kunigaikštystę kardinolui Mazariniui. Šiam mirus, kunigaikštystę valdyti liko jo sūnėnas Filipas Mančinis, įtvirtindamas čia Mančinių šeimos valdžią. Kunigaikštystė ir provincija panaikinta Prancūzijos revoliucijos metu, 1789 m.
Šukiškiai (Tytuvėnai)
Šukiškiai – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 1 km į vakarus nuo Šedbarų. Buvo Ramoniškio pagrindinė mokykla.
Dalinava
Dalinava – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Daujėnų.
Panaikintas 1986 m.
43 m. pr. m. e.
'''43 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dubysa (Raseiniai)
Dubysa – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Raseinių rajono tarybos informacinis biuletenis, leistas 1988–1990 m.
Istorija
Tiražas 1988 m. – 1000 egz., 1990 m. – 200 egz. Išėjo 16 numerių.
Redaktorė L. Paulauskienė.
Avelino Felice Scandone
Avelino Felice Scandone – italų krepšinio klubas, dabar besivadinantis pagrindinio remėjo Air Avelino vardu. Ekipa rungtyniauja stipriausioje Italijos krepšinio lygoje.
Eranos
Eranos – intelektualų diskusijų ratelis, skirtas nagrinėti psichologijos, religijos, filosofijos ir dvasingumo klausimams. Pavadinimas kilo nuo senovės graikų žodžio ἔρανος, reiškiančio pokylį, kurį remia svečiai, kuris neturi šeimininko.
1933 m. Eranos įkūrė olandų teosofė Olga Fröbe-Kapteyn. Konferencijos vyksta kasmet Šveicarijoje, Madžorės ežero pakrantėje netoli Askonos. Susirinkimų tikslas – suburti skirtingų sričių specialistus, kurie galėtų iškelti, apjungti, išdiskutuoti įvairias mintis dvasiniais klausimais. Kiekviena konferencija vyksta 8 dienas, jos dalyviai gyvena, valgo drauge. Kasmet paskelbiama vis nauja tema, kuria kiekvienas dalyvis parengia 2 val. pranešimą. Paskaitų gali klausyti kiekvienas, sumokėjęs nedidelį mokestį.
Olgą Fröbe-Kapteyn šį klubą įkurti paskatino vokiečių teologas Rudolf Otto. Ankstyvuosiuose Eranos susirinkimuose dalyvavo tokie žymūs mokslininkai kaip indologas Heinrich Zimmer, graikų mitologas Karl Kerényi, religijotyrininkas Mircea Eliade, psichologai Carl Gustav Jung, Erich Neumann, simbolistas Alfons Rosenberg, teologas Gilles Quispel, kabalistas Gershom Scholem, islamo specialistas Henry Corbin, zoologas Adolf Portmann, meno kritikas Herbert Read, fizikas Max Knoll, mitologas Joseph Campbell.
Lietuvių liaudies šokiai
miniatiūra|210px|right|Lietuvių šokėjai su tautiniais rūbais (LKKA tautinių šokių ansamblis „Rasa“) miniatiūra|210px|right|Tradicinį šokį atlieka apeiginio folkloro grupė [[Kūlgrinda (grupė)|Kūlgrinda]] Lietuvių liaudies šokiai – lietuvių tautos meninės kūrybos dalis, tradicinės choreografijos palikimas, kurį sudaro lyriniai, buitiniai ar jumoristiniai šokiai, rateliai, ratu šokami žaidimai. Didžioji jų dauguma skirta pasilinksminimams, tačiau yra ir įdomių apeiginių ratelių bei šokių, kurie siejami su kalendorinėmis, darbo ir vestuvių apeigomis. Daugelis jų yra paplitę visoje Lietuvoje, tačiau kiti būdingi tik tam tikruose etnografiniuose regionuose. Liaudies šokiais garsinamas savas kraštas, išreiškiamas tautos charakteris, istorija, tikėjimas, gyvenimo būdas, net supanti gamta.
Lietuvių liaudies šokius daugiausiai šoka moterys. Vyrų šokių labai maža. Mišriuose grupiniuose šokiuose vyrai ir moterys yra lygūs partneriai. Šokama daugiau pilna pėda, nes taip lengviau šokti ant pievos ar žemės. Rankų judesių nedaug, dažniausiai jos ant klubų ar prilaikančios ilgą sijoną. Šokio tempas kartais greitokas, bet niekada nepereinantis į šėlimą. Šokiuose atsispindi žemdirbių tautos santūrus charakteris. Liaudies šokiai dažnai glaudžiai rišasi su daina, muzika, šokio apranga, papročiais.
Istorija
Seniausios rašytinės žinios apie baltų genčių apeigų šokius pasiekia mus iš įvairių keliautojų, pradedant X a. Spėjama, kad seniausia šokio forma buvo religinių apeigų kilmės. Tai buvo ėjimas grandine, laukų ir šventų vietų apvaikščiojimas, ritmiškas pašokimas ar pritūpimas pagal dainuojamą dainą, naudojant įvairius atitinkamo ritualo įrankius (gėles, duoną, gėrimą, ugnį, smilkalus). Pati aukojimo funkcija sudarė religinį šokį. Ilgainiui apeigos vis labiau prarado religinę prasmę ir per papročius tapo pasilinksminimu. Šių šokių pobūdis derinosi su žemdirbio gyvenimo ciklu. Įvairių darbų pabaigtuvių, šeimos gyvenimo įvykių ir švenčių proga buvo šokami atitinkami šokiai. Pvz. kalėdiniai: „Jievaro tiltas”; Joninių: „Blezdingėlė”,„Sukčius”; rugiapjūtės: „Rugeliai”, „Kubilas”; vestuvių: „Sadutė”, „Marčios šokis” ir kt.
Ilgainiui tradiciniai papročių šokiai ėmė keistis kitų tautų šokių įtakoje. Pvz. XVIII a. pradžioje menuetas, polonezas, kadrilis davė pradžią atsirasti tokiems šokiams kaip „Jonkelis”, „Gyvataras”, „Žiogelis”, „Kepurinė”, „Šustas” ir t. t. XIX a. paplitusi polka tapo lietuvių liaudies šokių pagrindu. Pvz. „Suktinis”, „Klumpakojis”, „Noriu miego” ir kt.
XX a. pradžioje, tautinei sąmonei ir sąvokai ryškėjant, atsirado noras ir reikalas nusikratyti svetimybėmis, pasirodyti savu folkloru. Nepriklausomybės metais kūno kultūros mokytojai rinko senuosius liaudies šokius, žaidimus, dainas, juos sustilizavo, atkūrė. Paruošę 16 šokėjų, dalyvavo sporto švenčių tautinių šokių varžybose. 1935 m. tarptautinėje parodoje Londone pašokti „Kubilas”, „Blezdingėlė” ir „Kepurinė” sukėlė nepaprastą pasisekimą. 1937 m. birželio 29 d. Kaune „Jaunosios Lietuvos” surengta šventė laikoma pirmąja šokių švente. Joje 448 šokėjai, atrinkti iš įvairių Lietuvos vietovių, pagal bendrą aikštės brėžinį pašoko keletą tautinių šokių. Tarpukaryje liaudies šokiai buvo pristatomi Dzūkijoje vykusiose Senovės dienose.
Senesnės kilmės liaudies šokiams daugiausia būdavo pritariama dainuojant, o nuo XIX a. vidurio atsirado instrumentinis pritarimas. Nemaža dalis liaudies šokių turi dainuojamuosius posmus. Tai įrodo, kad jie atsirado iš žaidimų. Seniesiems šokiams būdingas ramus, lėtas tempas, nesudėtingas, vaikščiojamojo pobūdžio žingsnis. Vėliau pradėta šokti greitesnio tempo šokius. Šokiams pritarti buvo kviečiami muzikantai, grojantys armonika, smuiku, būgneliu.
Pastaruoju metu tradiciniai liaudies šokiai stilizuojami, perkuriami ir pritaikomi scenai. Sceniniam liaudies šokiui yra skirti ir sceniniai rūbai, kurie šiek tiek skiriasi nuo tautinių, pvz., šokėjų sijonai dažnai būna patrumpinti, kad būtų patogiau šokti.
Sceninius liaudies šokius ir jų kompozicijas, be kurių neapseina didžiausios šventės, kūrė Juozas Lingys („Lenciūgėlis“ (1943), „Malūnėlis“ (1944), „Sadutė“ (1946), „Jievaro tiltas“, „Džigūnas“, „Blezdingėlė“ (visi 1947), „Gaidys“ (1948), „Kupolinis“, „Rusnietis“ (abu 1968), „Šventinė polka“ (1973)), Juozas Gudavičius („Klumpakojis“ (1951), „Rezginėlė“ (1955), „Skepetinė“ (1963), „Viliotinis“ (1968) ir kt.), Marija Baronaitė (prisidėjo kuriant sceninius šokius „Kepurinę“, „Blezdingėlę“, „Šustą“, „Sukčių“ ir kt.; žymiausias šokis „Kalvelis“ (1936)).
Liaudies šokiai Lietuvos regionuose
Aukštaitija garsėja rateliais. Netgi dainos yra virtusios rateliais. Jie nesudėtingi, dviejų dalių, kur pirmoje einama ratu, o antroje sukamasi už parankių ar pinamas žilvitis („Skrenda gegutė“, „Augo liepa“), kartais įvairiais būdais supinama grandinėlė („Kas darži“). Taip pat čia paplitę nelietuviškos kilmės šokiai – „Krakoviakas“, „Lezginka“, ,,Vengierka“ ir kiti.
Suvalkija žinoma linijiniais rateliais („Simas mano dėdė“). Yra ir žaidybinių ratelių, kur iliustruojamas tekstas („Tupi žvirblis pabaryje“). Neįmantrūs vietinės kilmės šokiai: „Ciceliukė Marceliukė“, „Kubilas“, „Pipiras“.
Daugiausiai šokių sukurta Žemaitijoje. Žemaitiški šokiai paprastai nebuvo šokami kituose regionuose – „Lakišius“, „Lestingis“, „Marcelė“, „Vajaunas“, „Vokietuks“, „Jonkelis“, „Uolinderis“, „Šeinas“, „Galiopas“, „Grečenikė“ ir kiti.
Tautinių šokių ansambliai ir kolektyvai
Lietuvių liaudies šokius šoka žymiausi Lietuvoje tautinių dainų ir šokių kolektyvai:
Notariato teisė
Teisės šaltiniai
Pagrindinis teisės šaltinis – Notariato įstatymas, Civilinis kodeksas.
Lietuvoje – LR notariato įstatymas, LR konsulinis statutas, LR civilinis kodeksas ir kt.
Liskas
Liskas–Žokai arba Nekrasovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. Senos prūsų gyevnvietės vietoje Vokiečių ordinas pastatė pilį, jos griuvėsiai išlikę kaimo šiaurinėje dalyje. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 161 gyventojas. 1928 m. kaimas prijungtas prie Šaksvytės. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Kaširskojės apylinkės kaimas, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas. Iš kaimo išskirtas Žokų bažnytkaimis pavadintas Žemčužnojė.
Mandatory Fun
Mandatory Fun – keturioliktas studijinis amerikiečių muzikanto „Weird Al“ Yankovic albumas, išleistas 2014 m. liepos 15 d. Albume parodijuojamos Pharrell Williams, Robin Thicke, Iggy Azalea, Lorde ir „Imagine Dragons“ dainos, taip pat grupių „Pixies“, „Cat Stevens“, „Foo Fighters“, „Crosby, Stills & Nash“ ir „Southern Culture on the Skids“ stiliai. Dauguma atlikėjų buvo patenkinti parodijomis, o Williams net teigė, jog tai, kad Yankovic sukūrė jo dainos parodiją, yra didžiausia garbė.
„Mandatory Fun“ debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Per trisdešimt dvejus metus trunkančią atlikėjo karjerą, tai – pirmasis jo albumas, pasiekęs šią vietą. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. Yankovic nusprendė neišleisti jokių singlų, tačiau albumą reklamavo per savaitę išleisdamas aštuonis vaizdo klipus įvairiuose portaluose. Atlikėjas teigė, jog tai gali būti paskutinis jo albumas, kadangi jis planuoja pereiti prie dažnesnių singlų ir EP leidimo.
2015 m. įrašas laimėjo „Grammy“ apdovanojimą geriausio komedijos albumo nominacijoje.
Irena Kalvaitytė
Irena Kalvaitytė-Požėrienė (g. 1927 m. kovo 5 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.
Biografija
1944 m. baigė Kauno didžiojo teatro studiją. 1944–1965 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė, 1968–2001 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyriaus (nuo 1986 m. Vilniaus baleto mokykla) klasikinio šokio pedagogė.
Žymesni mokiniai: Jolanta Vymerytė, Edvardas Smalakys, Neli Beliakaitė, Olga Konošenko, Jurgita Dronina (1986).
Ferrero SpA
thumb|right|250px|Vienas žinomiausių „Ferrero“ produktų – „[[Nutella“ kremas.]] Ferrero SpA – didžiausia konditerijos gaminių ir šokolado gamintoja Italijoje bei antra pagal dydį pasaulyje. Kompanija buvo įkurta 1946 m. Albos mieste Pjemonto regione italų konditerio Pietro Ferrero. Jis buvo žymaus šokoladinio kremo „Nutella“ įkūrėjas ir pirmasis, sugalvojęs šokoladą pakeisti lazdyno riešutų kremu.
1983 m. kompanija įkūrė savo vardo fondą, kuris remia meno, mokslo, istorijos ir literatūros veiklas.
2009 m. kompanija buvo pripažinta geriausią reputaciją pasaulyje turinčia įmone.
Produktai
Kremo „Nutella“ gamybai sunaudojama ketvirtis pasaulinės lazdyno riešutų gavybos. 2014 m. „Ferrero“ įsigijo „Oltan Group“ iš Turkijos, didžiausią šių riešutų tiekėją pasaulyje.
„Ferrero“ gamina ir kitus pasaulyje populiarius saldumynus – „Raffaello“, „Kinder Surprise“, „Kinder Chocolate“, „Kinder Bueno“, „Ferrero Rocher“ ir kt. Nuo 1969 m. kompanija gamina čiulpiamas pastiles „Tic Tac“.
2018 m. „Ferrero“ įsigijo JAV saldumynus gaminantį „Nestlé“ padalinį.
Dalininkai
Dalininkai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Magūnų, prie pat sienos su Baltarusija.
VVT
VVT gali reikšti:
Karyba
miniatiūra|[[Telefonija|Telefonijos klasė JAV naujokams, 1917 m.]] Karyba – mokslas apie ginkluotųjų pajėgų panaudojimą, ypač karo atveju.
Karyba gali būti skirstoma į keletą šakų:
Vytautas Lelešius (1925)
Vytautas Lelešius (1925 m. gegužės 5 d. Puskelniai, Marijampolės valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1956 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1971 m. biologijos mokslų kandidatas.
1956–1959 m. dirbo Kauno veterinarijos stotyje. 1959–1965 m. Kauno pieno kombinato vyriausiasis gydytojas. 1968–1978 m. dirbo ir dėstė Kauno politechnikos institute. 1978–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; nuo 1978 m. docentas. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių, išradimo autorius.
Palm OS
thumb|right|200px|
Palm OS – kompanijos PalmSourse operacinė sistema skirta delniniams kompiuteriams ir komunikatoriams. Labiausiai paplitusi operacinės sistemos versija – 5, visi šiuolaikiniai Palm delniniai kompiuteriai dirba valdomi šios OS versijos. Ši OS versija yra įdomi tuo, kad branduolys yra daugiaprocesinis, o vartotojams OS yra vienprocesė, bet turinti galimybę fone klausyti muziką (mp3 ir pan.).
Derindžeris
thumb|right|Pirmasis derindžeris – Philadelphia Deringer, gamintas Henrio Derindžerio. Šiuo derindžeriu buvo nušautas A. Linkolnas. thumb|Kairėje – šiuolaikinis keturvamzdis derindžeris COP 357 Derringer thumb|FP-45 Liberator Derindžeris  – mažas kišeninis neautomatinis ir nesavitaisis pistoletas. Kadangi šie pistoletai neturi pertaisymo mechanizmo, jie būna kompaktiškesni už savitaisius pistoletus.
Argentinietis Niujorke
Argentinietis Niujorke – argentiniečių komedija, išleista 1998 m. Filme pasakojama apie paauglę išvykusią gyventi į Niujorką. Šio filmo pagrindiniai veikėjai Natalija Oreiro ir Guillermo Francella.
Derindžeris
Derindžeriai skiriasi vamzdžių skaičiumi: