cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johann Sebastian Bach
Muzika klavyrui
thumb|Bacho rankraštis, [[Sonata g-moll smuikui]] Tuo metu, kai gyveno ir kūrė Bachas, fortepijono, kokį įpratę matyti dabar, nebuvo, tačiau Silbermanas jau kūrė piano-fort’us, kuriuos Bachas kritikavo. Įvairiausių konstrukcijų klavišiniai instrumentai – klavyrai, buvo mėgiami ir Vokietijoje. Jie puošdavo didikų rūmų sales, jais grodavo turtingesni miestelėnai. Nemažai muzikos klavyrui parašė ir Bachas. Šiuo instrumentu kompozitorius grodavo tuomet, kai neturėdavo po ranka vargonų. Didžioji dalis kūrinių, parašytų klavyrui, būdavo skiriami savo vaikų ir mokinių mokymui, susipažinimui su polifonijos paslaptimis. Daug tokių kūrinėlių sudėta į „Annos Magdelenos Bach sąsiuvinį“. Mokymuisi buvo parašytos ir invencijos. Žodis „invencija“ reiškia „žaidimas“. Tai nedidelės apimties polifoniniai kūriniai, kuriuose skirtingi balsai nuolat imituoja tą pačią temą. Bachas parašė 15 dvibalsių ir 15 tribalsių invencijų. Štai, pavyzdžiui, dvibalse invencija C – dur, kurią pradeda viršutinis balsas. Ši tema ryški įsibėgėjančio ritmo figūra, kuri „išmeta“ į viršų aukščiausiąjį temos garsą SOL. Invencijos temą klausa lengvai pagauna ir įsimena, todėl nesunkiai atpažįsta tolesnėje muzikos tėkmėje. Dvibalsė invencija F – dur yra taip pat imitacinės polifonijos kūrinys. Jos tema – linksmai į viršų šokuojantys tonikos trigarsio garsai. Jie, pasiekę melodijos viršūnę, tarsi kamuoliukas nusirita žemyn. Tema netrukus suskamba vėliau įstojusiame antrame balse. Gyva ir žaisminga melodija, girdima tai viename, tai kitame balse, išauga į tobulą polifonijos kūrinėlį.
Siuitos klavyrui
Baroko epochoje siuitos žanras buvo labai populiarus. Todėl ir Bachas jam skyrė dalelę savo dėmesio. Skirtingai nuo jau pažįstamų kompozitoriaus kūrinių, siuitos yra homofoninė muzika. Joje ryškiai išskiriama melodija, kuriai kiti balsai tik pritaria. Tačiau ir šiuose kūriniuose jaučiama polifonijos meistro ranka. Bacho siuitų šokiai praturtinami polifoninės muzikos detalėmis. Vienur prie pagrindinės melodijos prisijungia antras balsas, kitur pasigirsta pobalsiai, išnyrantys iš akompanimento. Bacho siuitos sudarytos iš keturių jau pažįstamų šokių, tarp kurių įterpiami kiti populiarūs šokiai.
Alemanda. Tai iškilmingas, ramus vokiečių šokis. Jam būdingas lygus ritmas, dažniausiai keturių ketvirtinių metras. Kurantė. Sekant kontrasto principu – tai gyvo tempo šokis, atkeliavęs iš Prancūzijos. Jam būdingas trijų ketvirtinių metras. Žiga. Šis anglų jūreivių šokis dažniausiai baigdavo senovinę šokių siuitą. Tai gyvas ir greitas, smulkaus ritmo šokis. J. S. Bachas parašė 6 „Prancūziškas siuitas“ ir 6 „Angliškas siuitas“. Šie pavadinimai nėra susiję su kuriais nors kompozitoriaus gyvenimo momentais. Tik „Prancūziškos siuitos“ yra šiek tiek paprastesnės už „Angliškąsias siuitas“.
Kiti muzikos žanrai
Pasaulietinė ir religinė muzika, su kuria susipažinome, nėra visa didžiojo vokiečių kompozitoriaus kūryba. Bachas parašė nemažai muzikos orkestrui ir atskiriems muzikos instrumentams. Tai „Brandenburgo koncertai“ orkestrui, koncertai klavyrui, smuikui ir kitiems instrumentams su orkestru, daugybė kitos muzikos, parašytos klavyrui, vargonams. J. S. Bachas užbaigė polifonijos klestėjimo epochą.
Kleviniai
Kleviniai (Aceraceae) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės erškėčiažiedžių (Rosidae) poklasio augalų šeima.
Lietuvoje auga tik viena šios šeimos gentis
thumb|left|210px|Žydintis [[uosialapis klevas (Acer negundo)]]
Rosskastaniengewächse
Deremela
Deremela – baltų, aukštaičių genties žemė, buvusi šalia Nemuno vidurupio, aukštaičių žemių pietvakarių dalyje. Ši žemė minima tik „Sakmėje apie Igorio žygį“, todėl, kaip teigiama, jos egzistavimas ginčytinas.
Robertas Ringys
Robertas Ringys (g. 1979 m. rugsėjo 2 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Karjerą pradėjo Atlantas Klaipėda klube, vėliau žaidė Žalgiris Vilnius, užsienio komandose. Yra žaidęs Lietuvos rinktinėje.
Anavilis
Anavilis – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Paberžės. Seniūnaitijos centras. 3 km į pietvakarius nuo Anavilio yra Kazimieravo ežeras.
Istorija
Kaime XIX a. buvo Anavilio dvaras, priklausęs Hertmanui. 1950–1992 m. Anavilio tarybinio ūkio, Paberžės daržininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikia plastikų gamybos bendrovė. Yra vaikų darželis.
Pakalniškiai (Akmenė)
Pakalniškiai – kaimas šiaurės rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietryčius nuo Naujosios Akmenės, prie kelio. Veikia biblioteka (nuo 1945 m.). Pakalniškių paštas yra Šapnagiuose.
Šiaurėje plyti nedidelis Pakalniškių miškas, vakaruose – karjeras (išgaunama klintis). Pietiniu kaimo pakraščiu prateka upelis Krūtis (kairysis Dabikinės intakas).
Nyderlandų herbas
Nyderlandų herbe vaizduojamas skydas su Oraniečių-Nasau (Nassau) dinastijos herbu – geltonu liūtu mėlyname lauke. Be to liūtas priekinėse letenose laiko XVII a. Jungtinių Nyderlandų Provincijų kalaviją ir strėles. Skydą laiko du liūtai. Virš skydo – karaliaus karūna. Herbo apačioje – užrašas Je Maintiendrai, kuris yra prancūziškas Vilemo Oraniečio (Willem van Oranje, 1533–1584) devizas, reiškiantis maždaug: „Aš laikysiuos“.
Katalikų pasaulio leidiniai
Katalikų pasaulio leidiniai, iki 2003 m. Leidykla „Katalikų pasaulis“ – leidykla prie Lietuvos vyskupų konferencijos, įkurta 1990 m. Vilniuje, Pylimo g. 27/14.
Veikla
1989 m. sausio 2 d. įsteigta leidybinė grupė prie Lietuvos vyskupų konferencijos, kuri pradėjo leisti religinį dvisavaitinį leidinį „Katalikų pasaulis“. 1990 m. liepos 2 d. žurnalo redakcija reorganizuota į leidyklą „Katalikų pasaulis“. Nuo 2003 m. balandžio 23 d. leidykla tapo UAB „Katalikų pasaulio leidiniai“.
Leidžia žinynus, kalendorius, atvirukus, periodinę spaudą. Turi knygyną „Katalikų pasaulis“ Pranciškonų g. 3/6, Vilniuje.
Aleksas Ambrose
Aleksas Ambrose (tikr. Ambrazevičius, 1892 m. birželio 10 d. Zviniškiai, Marijampolės apskr. – 1970 m. spalio 21 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės ir spaudos veikėjas.
Guba (ciklonas)
250px|thumb|Gubos vaizdas iš kosmoso Ciklonas Guba – tropinė audra, nusinešusi virš 150 gyvybių ir sukėlusi daugybę nuostolių Papua Naujojoje Gvinėjoje. Tai pirmoji įvardinta audra 2007–2008-ųjų metų Australijos regiono ciklonų sezone.
Aleksas Ambrose
Biografija
1912 m. atvykęs į JAV apsigyveno Čikagoje. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikėjas, nuo 1914 m. su pertraukomis „Naujienų bendrovės“, kuri leido pirmąjį JAV lietuvių dienraštį „Naujienos“, direktorius. 1918–1921 m. „Kardo“ bendrovės administratorius. 1919–1928 m. spaudos bendrovės „Aušra“, kuri leido demokratinės krypties literatūrą, turėjo knygyną, organizatorius ir pirmininkas. 1926–1928 m. leido žurnalą „Šakė“.
Guba (ciklonas)
Guba susiformavo lapkričio 13 d. šalia Naujosios Gvinėjos krantų, o audros lygį pasiekė jau kitą dieną (pagal Tropinių audrų pavojaus centro duomenis). Klaidžiodama Koralų jūros teritorijoje, audra pasiekė trečios kategorijos pavojaus laipsnį lapkričio 16 d., bet galiausiai išsisklaidė lapkričio 20 d.
Vytautas Landsbergis
thumb|right|250px|Vytautas Landsbergis 1990 m. kovo 11 d. paskelbus aktą (viduryje) thumb|right|250px|Vytautas Landsbergis tautinių bendruomenių dienoje Vyriausybės rūmuose 2009 m. thumb|right|250px|Su žmona Gražina Vytautas Landsbergis (g. 1932 m. spalio 18 d. Kaune) – lietuvių politikas, visuomenės veikėjas, meno, muzikos ir kultūros istorikas. LR Seimo 2022 m. pripažintas pirmuoju atkurtos Lietuvos valstybės vadovu.
Gimė 1932 m. spalio 18 d. Kaune architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio ir akių gydytojos Onos Jablonskytės-Landsbergienės šeimoje. Gimtajame mieste baigė vidurinę ir J. Gruodžio muzikos mokyklas. 1950 m. įstojo į Valstybinę konservatoriją (dabartinę Muzikos ir teatro akademiją) Vilniuje, ją baigė 1955 m. ir ligi šiol gyvena Lietuvos sostinėje.
Visuomeninė ir pedagoginė veikla
V. Landsbergis – politikas, meno, muzikos, kultūros istorikas, kultūrologas, publicistas ir visuomenės veikėjas, išleidęs apie 30 knygų, kuriose iš pradžių daugiausiai gvildeno M. K. Čiurlionio kūrybą, o vėlesniais metais – Lietuvos ir tarptautinius politinius klausimus. Yra išleidęs poezijos knygų ir atsiminimus. Suredagavo ir išleido visus M. K. Čiurlionio kūrinius fortepijonui.
Profesorius V. Landsbergis ilgai buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos ir sekretoriato narys, iki šiol yra M. K. Čiurlionio draugijos pirmininkas ir Lietuvos šachmatų federacijos garbės pirmininkas.
1952 m. užėmė trečiąją vietą Lietuvos šachmatų čempionate.
1955 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (Aldonos Dvarionienės fortepijono klasę).
Dar studijuodamas (1952 m.) ėmėsi pedagoginio darbo ir vertėsi juo iki 1990 m. kovo mėn. Dėstė fortepijoną Vilniaus M. K. Čiurlionio muzikos mokykloje, Valstybinėje konservatorijoje (1956–1963 m. ir nuo 1974 m.), jos Klaipėdos fakultete, Vilniaus Pedagoginiame institute (1957–1974 m.).
1975 m. už monografiją „Čiurlionio kūryba“ apdovanotas Lietuvos TSR premija.
1978–1990 m. – Lietuvos muzikos akademijos profesorius. VEL redkolegijos narys.
1988 m. už monografiją „Česlovo Sasnausko gyvenimas ir darbai“ antrą kartą apdovanotas Lietuvos TSR premija.
1991 m. tapo Čikagos Lojolos universiteto teisės garbės daktaru.
1992 m. tapo Lietuvos Vytauto Didžiojo universiteto Kaune filosofijos garbės daktaru ir Ogdeno Weberio universiteto (JAV) humanitarinių mokslų daktaru.
1992 m. nominuotas Jeilio universiteto (JAV) teisės daktaru, tačiau dėl valstybinės svarbos reikalų negalėjo nuvykti į suteikimo ceremoniją.
1994 m. Lietuvos muzikos akademijoje apgynė habilituoto daktaro disertaciją „M. K. Čiurlionis. Laikas ir turinys“.
Nuo 1995 m. yra Tarptautinio M. K. Čiurlionio vargonininkų ir pianistų konkurso tarybos pirmininkas.
1997 m. tapo Klaipėdos universiteto garbės daktaru bei Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademiku.
1998 m. tapo Vilniaus Gedimino technikos universiteto garbės nariu.
2000 m. tapo Lietuvos teisės universiteto ir Helsinkio universiteto garbės daktaru, Kardifo universiteto (JK) garbės nariu.
2001 m. tapo Sorbonos universiteto (Prancūzija) garbės daktaru.
2003 m. tapo Lietuvos dailės akademijos garbės daktaru.
Politinė veikla
thumb|[[Gotlando komunikatas]] 1988 m. birželio 3 d. profesorius buvo išrinktas į Sąjūdžio iniciatyvinę grupę, o Sąjūdžio Steigiamajame suvažiavime, vykusiame spalio 22–23 d., – į jo Seimą ir Seimo Tarybą.
Nuo 1988 m. lapkričio 25 d. iki 1990 m. balandžio 21 d. Vytautas Landsbergis buvo Sąjūdžio Seimo Tarybos pirmininkas, o nuo 1991 m. gruodžio 15 d. – Sąjūdžio garbės pirmininkas.
1989 m. kovo 26 d. panevėžiečiai išrinko V. Landsbergį TSRS liaudies deputatu, o 1990 m. vasario 24 d. – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatu.
1989 m. rugpjūčio 6 d. Gotlando saloje (Švedija) kartu su Lietuvos ir išeivijos atstovais pasirašė Gotlando komunikatą, kuriame teigiama, kad „Visų pasaulio lietuvių gyvybinis tikslas yra nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimas“. Komunikatas suteikė impulsą Lietuvos nepriklausomybės paskelbimui 1990 m. kovo 11 d.
1990 m. kovo 11 d. buvo išrinktas Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos pirmininku, vadovavo parlamento sesijai, kurioje tą dieną paskelbta atkuriama Lietuvos Respublikos nepriklausomybė. Pagal Laikinąją Konstituciją tapo aukščiausiu valstybės pareigūnu.''
1990–1992 m. buvo vienas iš Baltijos valstybių Tarybos vadovų, o 1990–1991 m. – Lietuvos Respublikos Konstitucijos metmenų rengimo komisijos pirmininkas. Jam vadovaujant Konstitucijos projektas galutinai parengtas balsavimams 1992 m. rudenį ir, priėmus referendume, Lietuvos Konstitucija jo promulguota bei paskelbta tų metų lapkričio 6 d. Be to, 1990–1991 m. buvo Valstybinės derybų su TSRS delegacijos pirmininkas. Jo vadovavimo Seimui laikotarpiu Lietuva atsispyrė TSRS ekonominei blokadai bei ginkluotam smurtui ir pasiekė savo atkurtos nepriklausomybės tarptautinį pripažinimą, taip pat 1992 m. susitarimą su Rusija, kad būtų išvesta Rusijos kariuomenė.
Per 1992 m. spalio-lapkričio mėn. rinkimus buvo išrinktas Lietuvos Respublikos Seimo nariu ir nuo tada Seimo jungtinės opozicijos – Tėvynės Santaros – balsuotu sprendimu veikė kaip parlamento opozicijos lyderis. Taip pat buvo Lietuvos delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje bei Lietuvos delegacijos Baltijos Asamblėjoje narys.
1993 m. gegužės 1 d. steigiant Lietuvos konservatorių partiją, išrinktas jos pirmininku. 1995, 1998 ir 2000 m. išrinktas juo pakartotinai ir ėjo šias pareigas iki 2003 m.
1996 m. vėl išrinktas į Seimą. 1996–2000 m. kadencijos Seimo pirmininkas.
Per 2000 m. rinkimus ketvirtą kartą išrinktas Lietuvos parlamento nariu ir iki 2004 m. vėl dirbo Seimo delegacijose į Europos Tarybos Parlamentinę Asamblėją ir Baltijos Asamblėją.
Nuo 2003 m. – Tėvynės sąjungos–Lietuvos krikščionių demokratų politikos komiteto pirmininkas, prezidiumo narys.
2003–2004 m. buvo Lietuvos Respublikos Seimo deleguotas Europos Parlamento stebėtojas, o nuo 2004 m. gegužės 1 d. – visateisis Europos Parlamento narys.
2004 m. birželio 13 d. išrinktas Europos Parlamento nariu. 2009 m. rinkimuose į EP išrinktas antrai kadencijai.
2022 m. birželio 30 d. LR Seimas priimtu įstatymu suteikė V. Landsbergiui valstybės vadovo statusą.
Šeima
Vytauto Landsbergio žmona Gražina Ručytė-Landsbergienė – pianistė, Lietuvos muzikos akademijos profesorė. Dukros Jūratė ir Birutė – muzikės. Sūnus Vytautas – literatas ir filmų režisierius.
Elijus Donatas
Elijus Donatas (Aelius Donatus, g. apie 320–380) – romėnų gramatikas ir retorikos mokytojas.
Parašė gramatikos vadovėlius Ars maior ir Ars minor. Šie gramatikos vadovėliai didelį populiarumą įgijo viduramžiais: įėjo į daugelio mokyklų ir universitetų mokymo programas. Kitas žinomas jo kūrinys yra „Vergilijaus gyvenimas“, tikriausiai paremtas iki mūsų laikų neišlikusiu Svetonijaus veikalu apie Vergilijų.
Vienas Aelijaus Donato mokinių – šv. Jeronimas. Daugiau faktų apie jo biografiją beveik nėra žinoma.
Aveilut
right|thumb|Senosios kapinės [[Jeruzalėje]] thumb|Kapinės [[Tel Avivas|Tel Avive]]
Aveilut ( – „laidojimas“) – judėjų laidotuvių tradicijos, paremtos halachos įstatymais. Laidotuvėms vadovauja chevra kadiša חברה קדישא (šventoji grupelė). Dauguma žydų moka chevra kadiša mokestį, kad jiems mirus chevra kadiša pasirūpintų jų palaidojimu pagal halacha įstatymus, surastų gerą laidojimo vietą arba už juos pasimelstų.
Palaikų paruošimas
Judaizme yra trys palaikų paruošimo fazės:
Palaikų laidojimas
Palaidoti reikia kuo greičiau po mirties. Tora reikalauja, kad palaikai būtų palaidoti tą pačią dieną arba vėliausiai kitą dieną. Ši taisyklė tikriausiai įvesta dėl karšto klimato Izraelyje.
Velionio apraudojimas
Tradiciškai, apraudodami velionį, judėjai iš dalies susiplėšo savo drabužius. Drabužiai įplėšiami kairėje pusėje, arčiau širdies, jei miršta tėvai, ir dešinėje pusėje, jei miršta broliai, seserys, vaikai. Tokiais drabužiais judėjai vaikšto 30 dienų, visą apraudojimo laikotarpį. Jei tomis dienomis drabužis pakeičiamas, jis taip pat turi būti įplėštas.
Kaukazinė salamandra
Kaukazinė salamandra (Mertensiella caucasica) – uodegotųjų varliagyvių (Caudata) būrio, tikrųjų salamandrų (Salamandridae) šeimos varliagyvių rūšis.
Gyvena kalnų upių pakrantėse. Dieną jos slepiasi po medžių šaknimis bei uolų plyšiuose. Sutemus bei naktį medžioja smulkius bestuburius. Dauginasi gegužės – birželio mėnesiais. Patelė padeda 11-17 stambių ikrų, kuriuos pritvirtina prie povandeninių augalų ir akmenų. Po pusantro mėnesio išsirita lervos, kurios greitai ima savarankiškai maitintis ir augti. Lervos žiemoja vandens telkiniuose, kitais metais tapdamos suaugusiomis salamandromis.
Kaukazinių salamandrų patinėlius nuo patelių galima atskirti pagal nedidelį išsikišimą patinėlių uodeginėje dalyje, be to patinėliai yra spalvingesni už pateles.
Kaukazinės salamandros paplitę Juodosios jūros regiono pietrytinėje dalyje.
Kaukazinė salamandra yra nykstanti rūšis ir yra įtraukta į Rusijos Raudonąją knygą.
Budziskai (reikšmės)
Budziskais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Naskos provincija
Naskos provincija  – provincija Peru, Ikos departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardas. Sostinė – Naska.
Posejanka
Posejanka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Seinų ir apie 109 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Į Posejankos sudėtį įjungti Olšankos ir Pomožankos kaimeliai. Vaivadijos kelias Nr.|27px|DW653 (Seinai – krašto kelias Nr.27px|DK16).
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bamijanas
thumb|270px|Band-e Amir ežeras prie Bamijano Bamijanas (Bāmīyān) – miestas vidurio Afganistane, 250 km į pietus nuo Kabulo, kalnų slėnyje; provincijos centras. Svarbus budizmo centras, yra istorijos ir etnografijos muziejus.
Budizmo kompleksas
Budizmo kompleksas išsidėstęs šiaurinėje kalnų pašlaitėje. Jo ilgis 1,8 km, funkcionavo iki IX amžiaus. Čia buvo daug budistų olų (virš 750), šešios olose iškaltos Budos statulos, iš kurių trys buvo didžiulės (didžiausia 53 ar 55 metrų aukščio, pastatyta apie 600 metus). VII a. kinų keliautojai mini dar didesnę Budos, esančio nirvanoje, statulą, taip pat du požeminius vienuolynus. Statulos buvo padengtos molio ir tinko sluoksniais, veidai tikriausiai buvo padengti bronza. Įvairiose patalpose yra dailės kūrinių, reljefinių darinių, skulptūrų (būdinga persų įtaka), sanskrito rankraščių.
Istorija
Miestas įsikūrė I amžiuje, iki VII a. buvo budistų religinis centras. Miestas buvo prie svarbaus Hindukušo kalnų kelio į Kabulą (150 km nuo Kabulo). šiuo keliu praėjo Aleksandras Didysis, Čingischanas, Timūras ir kiti užkariautojai. 1221 m. Čingischano mongolai miestą sunaikino. 1840 m. čia kovėsi anglų pulkininkas Denny su Mohamedo vadovaujamais afganais. 2001 m. talibai vandališkai susprogdino Budos statulas, neatsižvelgdami į pasaulio kultūros puoselėtojų prašymus.
Simas Skinderis
Simas Skinderis (g. 1981 m. vasario 17 d. Panevėžyje) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.
Konotacija
Konotacija ( – „su-“, „kartu“, notatio – „pastaba“) – kalbos vieneto (žodžio) šalutinė reikšmė, rodanti kalbos vartotojo santykį su sąvokomis ir jomis išreiškiamais objektais.
Rukainių valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Mickūnų valsčiaus ir Šumsko valsčiaus.
Keidai
Keidai – kaimas šiaurės rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 8 km į pietryčius nuo Naujosios Akmenės. Yra Keidų dvaras.
Ligninas
Ligninas – mišrus polimeras su aromatiniais ir alifatiniais komponentais. Jam kaupiantis matrikse, augalai medėja ir tvirtėja.
Namibijos vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Vėliavos santykis: 2:3]] Namibijos vėliava buvo sukurta 1971 metais Pietvakarių Afrikos Liaudies Organizacijos (angl. SWAPO – South West African People's Organization), kovojusios už šios teritorijos nepriklausomybę nuo Pietų Afrikos Respublikos. Pastaroji oficialiai įteisinta 1990 metų kovo 21 dieną, kai ši šalis lygiai po 70 metų Pietų Afrikos Respublikos kontrolės atgavo suverenitetą.
Vėliavos pagrindą sudaro du statieji trikampiai esantys kairiajame viršutiniame bei dešiniajame apatiniame kampuose, kuriuos skiria trys juostos – dvi nedidelės, apsupančios didesniąją – einančios iš kairiosios apatinės vėliavos dalies link dešiniosios viršutinės. Vėliavoje vyrauja trys dominuojančios spalvos: raudona, dominuojanti stambiojoje juostoje; mėlyna, dominuojanti viršutiniame kairiajame kampe bei žalia, esanti apatiniame dešiniajame kampe; mažiau dominuojanti – balta, kurios juostelės skiria ją nuo mėlynos bei žalios spalvų, bei geltonos spalvos simbolis, simbolizuojantis saulę šioje karštoje bei sausoje šalyje.
Šadžiūnai (reikšmės)
„Šadžiūnais“ vadinamų gyvenviečių yra:
Ligninas
Kartais neteisingai ligninu vadina medicinoje naudojamą tvarstymo medžiagą aligniną. Tai gaminys vien iš celiuliozės, nes ją gaminant iš medienos plaušienos pašalina ligniną (alignin 'be lignino').
Furjė eilutė
thumb|400px|Furjė eilutės konvergavimas Matematikoje Furjė eilutė yra periodinis funkcijos vaizdavimas kaip tokio pavidalo periodinių funkcijų suma;
kurios yra ei x harmonikos. Pagal Eulerio formulę, eilutė gali būti atitinkamai išreikšta trigonomentinėmis (sin, cos) funkcijomis.
Šios eilutės pavadintos prancūzų matematiko Žano Baptisto Furjė vardu. Furjė pirmasis sistemingai tyrė begalines eilutes, prieš tai tirtas Eulerio, Dalambero ir Danielio Bernulio. Furjė šias eilutes panaudojo šilumos lygties sprendime, kurio pirmuosius rezultatus paskelbė 1807 ir 1811, o 1822 metais išleido Théorie analytique de la chaleur. Vėliau Furjė rezultatus patikslino ir formalizavo Dirichlė ir Rymanas.
Furjė eilučių apibrėžimas
Tarkime, jog f(x), kompleksinių reikšmių realiųjų argumentų funkcija, yra periodinė su 2π periodu, taip pat jos absoliučios reikšmės kvadrato integralas intervale nuo 0 iki 2π yra baigtinis. Apsibrėžiame
Olga Cholina
Olga Cholina (1897 m. birželio 16 d. Kozlovas, dab. Mičiurinskas, Tambovo sritis – 1988 m. sausio 22 d. Vilnius) – Rusijos ir Lietuvos aktorė.
Jonavos žydų kapinės
thumb|Įėjimas thumb
Olga Cholina
Biografija
Vyras Josifas Dubravinas. Gimnaziją baigė Vilniuje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. išvyko į Rusiją. Maskvoje baigė teatro „Senasis vodevilis“ vaidybos studiją. Vaidino Maskvos, Smolensko, Kalinino (dab. Tverė), Baku, Kijevo teatruose, per Antrąjį pasaulinį karą – M. Gorkio teatre Vladivostoke.
Furjė eilutė
Furjė eilučių apibrėžimas
Tada f(x) vaizduojamas Furjė eilute:
Jonavos žydų kapinės
Jonavos žydų kapinės – žydų kapinaitės Jonavos mieste. Įrengtos ant kalvos prie seniausios Jonavoje – Sodų gatvės, netoli miesto centrinio stadiono, Varnakoss upelio. Paminklai sustatyti eilėmis, sudarančiomis taisyklingą stačiakampį. Kapinių gale yra sustatytos paminklų nuolaužos. Ant kalvos viršūnės į kairę nuo laiptelių stovi paminklas. Kalnelio viršuje anksčiau veikė rabino koplytėlė (baltai tinkuota, mūrinė). Žydų kapinių medinė lentų tvora ir kalvos papėdėje stovėję dideli raudono mūro vartai neišliko.
Istorija
Jonavos įkūrėjai dvarininkai Kosakovskiai, kviesdami žydų pir­klius ir amatininkus į Jonavą, suteikė jiems atskirą žemės sklypą kapi­nėms, kuriose buvo laidojami tik žydų tautybės miestelėnai. Kapinės labai nukentėjo II pasaulinio karo metu, sovietmečiu buvo nuniokotos, išvartyti paminklai. 1989 m. sutvarkytos rajono savivaldybės lėšomis, tuo metu imtasi tvarkybos darbų ir kapinių teritorijoje rasti išlikę antkapiniai paminklai sudėlioti simetriškomis eilėmis.
Namibijos vėliava
Simbolika
thumb|right|200px|Vėliava valdant Vokietijos Imperijai Kalbant apie spalvų simboliką yra galimos dvi interpretacijos. Pirmu atveju spalvos yra interpretuojamos taip: raudona – tai Namibijos žmonės, balta – tai taika ir vienybė šioje daugiatautėje bei ilgus karinius veiksmus patyrusioje šalyje, žalia – augaliją bei žemės ūkį, bei mėlyna – tai vandenynas, dangus bei vanduo, kurio šioje šalyje pakankamai neretai trūksta. Antru atveju yra teigiama, kad trys pagrindinės spalvos – žalia, mėlyna bei raudona yra ovambų genties – didžiausios Namibijos etninės grupės, kuri ir buvo Pietvakarių Afrikos Liaudies Organizacijos, kovojusios su PAR okupacija, dominuojanti jėga – pagrindinės spalvos.
Olga Cholina
Biografija
1947–1960 m. Lietuvos rusų dramos teatro aktorė. Sukūrė raiškių charakterinių vaidmenų.
Namibijos vėliava
Istorija
thumb|right|200px|Vėliava PAR okupacijos metais 1884–1915 metais, šiai šaliai priklausant tuometinei Vokietijos Imperijai, šios teritorijos oficiali vėliava buvo tuo metu buvusi Vokietijos Imperijos vėliava, kurią sudarė juodos, baltos, raudonos spalvų trispalvė. 1914 metais buvo sumanymas priskirti šiai vėliavai, kaip ir tuo metu kiekvienai Vokietijos imperijos teritorijai po tam tikrą simbolį, vaizduojantį teritorijos specifiką. 1915–1928 metų laikotarpyje oficialia šios teritorijos vėliava tapo Pietų Afrikos Dominijos vėliava (raudonos spalvos pagrindo su viršutiniame kairiajame kampe esančia Jungtinės Karalystės vėliava bei raudoname fone esančiu simboliu, vaizduojančiu keturis Pietų Afrikos Dominijos teritorinius vienetus). 1928–1990 šios teritorijos vėliava buvo 1928–1994 metais buvusi Pietų Afrikos Respublikos vėliava.
Furjė eilutė
Furjė eilučių apibrėžimas
kas atitinka ir
Taikymas
Furjė eilutės gali būti naudojamos aprašyti bet kokios formos realių šaltinių determinuotus virpesius, kadangi jie tenkina Dirichlė sąlygas.
Nana
thumb|Nana
Nana (Nanna) – asų grupės deivė, dar vadinama liūdesio deive, Baldro žmona, Nepo duktė. Kartu su Baldru gyveno Breidablike Asgarde. Susilaukė sūnaus Forsečio, teisingumo, taikos ir santarvės dievo. Baldrą užmušė Hiodas. Po vyro mirties mirė iš širdgėlos.
Čokutas
thumb|250px|Japoniški VI–VII a. ([[Kofun laikotarpis) tiesūs kalavijai.]] Čokutas, čokuto ( 'tiesus kalavijas') – tiesus vienašmenis japoniškas kalavijas, kokie buvo naudojami Japonijoje iki X a. Čokutai buvo pėsčiųjų kalavijai, naudojami duriamosioms ir kertamosioms atakoms, juos nešiojo pakabintus prie juosmens.
Istorija
Čokutai yra ankstyviausi kalavijai Japonijos kalavijų istorijoje. Jie buvo sukurti dar prieš Japonijoje kalavijų kaldinime imant naudoti diferencinį atleidimą. Čokutų geležtės būdavo hira-zukuri ir kiriha-zukuri tsukurikomi stilių, kuo šie kalavijai smarkiai skyrėsi nuo vėlesniųjų kalavijų tačių ir katanų geležčių, kurios retai buvo tokių stilių. Čokutų skiriamasis bruožas buvo tiesios geležtės, panašios kaip senovinių kalavijų Kinijoje Trijų valstybių laikotarpyje. Čokutų geležtės labai panašios į shikomizue (užmaskuotų lazdų kalavijų) geležtes, tad jas neretai painioja.
Lenktos kalavijų geležtės atsirado kartu su kalavijais, tačiau Azijoje ir Viduriniuose Rytuose jos paplito kartu su Mongolų imperija. Kamakuros šiogūnato kariai japonai, susidūrę su mongolais tiesiogiai įsitikino lenktų kalavijų geležčių efektyvumu ir mirtinumu. Ėmusios plisti pradžioje silpnai lenktos geležtės ėmė palaipsniui išstumti tiesias čokutiškas geležtes, ypač kai buvo įsitikinta jų efektyvumu raitosiose kirstynėse.
Nykimas
Kofuno laikotarpio čokutų kaip ir daugelis kitų to meto kalavijų buvo veiksmingumas buvo pagrįstas geležtės mase. Čokutais daugiausia kirsdavo, o ne durdavo. Plintantys katanos tipo kalavijai su vienašmene lenkta geležte ir tobulesne gamybos technologija paskatino tobulesnių fechtavimo technikų (pvz., iaidō) atsiradimą.
Išliko labai nedaug pilnų čokutų komplektų. Jų pakako perprasti čokutų įvairovę, kuri visada sekė kiniškų ir korėjietiškų kalavijų modelius. Tai matyti viename paskutinių Kofuno laikotarpio japoniškų kalavijų tipų – vienašmeniuose warabitetō.
Karvovas (reikšmės)
Karvovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Askas ir Embla
thumb|[[Farerų salos|Farerų salų pašto ženklas, vaizduojantis pirmuosius žmones]]
Askas ir Embla – Skandinavų mitologijoje pirmieji žmonės, kuriuos sukūrė dievai, analogiškas variantas žydų mitologijos versijai, pagal kurią pirmieji žmonės buvo Adomas ir Ieva.
Odinas su savo broliais Vė ir Viliu (var. Odinas, Lokis ir Henis) sukūrė visus devynis skandinavų kosmologijos pasaulius. Žmones sukūrė iš rąstigalių, rastų ant jūros kranto. Dievai suteikė medžiams žmonių formas, atgaivino ir davė vardus, vyrui – Askas („uosis“), moteriai – Embla („guoba“). Taip Askas ir Embla tapo pirmaisiais žmonėmis. „Edoje“ pasakojama, kad iš jų kilo žmonių gentis, apsigyvenusi Midgarde.
Apaštališkasis delegatas
Apaštališkasis delegatas yra Vatikano atstovas, neturintis oficialiai pripažįstamo diplomatinio statuso (bei imunitetų, privilegijų) pagal tarptautinę teisę. Jis siunčiamas į valstybes, su kuriomis Vatikanas nepalaiko diplomatinių santykių.
Apaštališkasis delegatas užmezga santykius su vietiniais Bažnyčios hierarchais, bet nesikiša į vietos vyskupų veiklą. Jis informuoja Sostą apie Bažnyčios situaciją atitinkamoje valstybėje ar regione bei jame reziduodamas teikia reikalingą informaciją, susijusią su Vatikanu.
Žigalovas
Žigalovas – gyvenvietė Rusijoje, Irkutsko srityje, ant Lenos kranto. Rajono centras. Yra kelias į Irkutską.
Istorija
Pavadinimas kilęs iš XVII a. pirmojo ten apsigyvenusio, žemdirbyste besivertusio valstiečio pavardės Žigalov. 1949 m. Į ten buvo atvežta keliasdešimt lietuvių-tremtinių šeimų.
Suberinas
thumb|right|200px|Kamštinio audinio nuopjova (didinimas 200 kartų) Suberinas – tinkliškas polimeras iš nesočiųjų riebalų rūgščių ir riebalų oksirūgščių. Sukamštėjusios ląstelės turi antrinę sienelę iš suberino ir vaško sluoksnių, todėl ji praktiškai nepralaidi.
Grudzevščizna
Grudzevščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Prie krašto kelio Nr. 27px|DK16 Dolna Grupa – Aradnykai ir valsčiaus kelio Grudzevščizna – Ivanuvka.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimą 1600 m. įkūrė Seinų fundatorius Jurgis Grodzienskis, kurio vardu iš pradžių ir buvo vadinamas atsiradęs palivarkas. Palaipsniui kaimas įgavo dabartinį pavadinimą, o prieš Pirmąjį pasaulinį karą (greičiausiai 1911 m.) skilo į Grudzevščiznos, Budzeviznos ir Degučių kaimus. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
JakB-12,7
JakB-12,7  – tarybinis nuotolinio valdymo gatlingo tipo 12,7 mm keturvamzdis kulkosvaidis, skirtas naudoti sraigtasparniuose.
Projektavimas pradėtas 1968 m., konstruktoriai P. Jakuševas (П.Г. Якушев) ir B. Borzovas (Б.А. Борзов). Gamyklinis indeksas TKB-063, o Vyriausios raketų ir artilerijos valdybos indeksas – 9-A-624. Gamykliniai bandymai atlikti 1969 m., o į ginkluotę priimtas tik 1977 m.
Naudojimas
Kulkosvaidis naudojamas sraigtasparniuose Mi-24 (su 1470 šoviniais) ir pakabinamuose kulkosvaidžių konteineriuose GUV-8700 su 750 šoviniais. Tai didelės šaudymo spartos kulkosvaidis, kuris nėra tikras gatlingas, kadangi vamzdžių bloko sukimui naudojama ne išorinė, o parako dujų energija. Pradedant šaudyti vamzdžių bloką įsuka spyruoklinis starteris, kurio spyruoklę suspaudžia baigiant seriją stabdomas blokas. Spyruoklės suspaudimui naudojama paskutinių dviejų šūvių energija.
Kulkosvaidžiui buvo sukurtas specialus šovinys, kurio kulka turi bimetalinį apvalkalą, kurio viduje yra plieninė ir švininė šerdys ir padegamasis mišinys. Šie šoviniai pusantro karto padidino kulkosvaidžio efektyvumą.
Sraigtasparnyje Mi-24 jis įtaisytas panosės „bokštelyje“ VSPU-24. Horizontalus šaudymo kampas ±60°, 20° laipsnių aukštyn ir 60° žemyn. Kulkosvaidis taikomas per KPS-53AV taikymo sistemą su reflektoriniu taikikliu priekinėje kabinoje.
Modifikacija
Kulkosvaidžio modifikacija yra JakBJu-12,7. Šios modifikacijos kulkosvaidis turi kiek didesnį šaudymo tempą (ne 4500, o 5000 šūv./min.), ilgesnę vientisą seriją (ne 400, 0 750 šūvių) ir patvaresnius vamzdžius, atlaikančius ne 8000, o 12000 šūvių.
Kevin-Prince Boateng
Kevinas Princas Boatengas (Kevin-Prince Boateng; g. 1987 m. gegužės 6 d.) – Vokietijos-Ganos futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio saugo pozicijoje.
Boatengas jaunystėje treniravosi daugiausia Hertha BSC jaunimo komandoje, vėliau tapo dublerių komandos žaidėju, o 2005 m. priimtas į pagrindinę komandą. Nuo 2007 m. rungtyniavo daugiausia Anglijoje.
2010-aisiais Genoa jį nusipirko iš Portsmouth FC klubo už 5 milijonus svarų sterlingų ir tuoj pat išnuomavo AC Milan komandai. Vėliau sutartis buvo pakeista į bendrasavininkystės sutartį. 2011 m.
Boatengas pateko į Vokietijos sirgalių nemalonę, kai 2010 m. paskutinėse FA Taurės varžybose sutraumavo „Chelsea“ žaidėją ir Vokietijos rinktinės kapitoną Michaelį Balaką. Dėl traumos jis praleido 2010 m. pasaulio čempionatą.
Andriškiai
Istorija
Ilgą laiką Andriškiams oficialiai buvo priskirtas kur kas stambesnis kaimas Žalioji. 2018 m. jis vėl gavo savarankiškos gyvenvietės statusą.
Brabus
Brabus yra automobilių perdarymo ir puošybos (tiuningo) kompanija, įkurta Klauso Brackmanno ir Bodo Buschmanno iš Vokietijos. Ši kompanija specializuojasi Mercedes-Benz, Smart ir Maybach automobilių perdaryme.
Šią įmonę valdo B. Buschmannas, o šiuo metu ji vadinama pati didžiausia Mercedes-Benz automobilių perdarymo kompanija. Taip pat ji konkuruoja su tokiom įmonėm kaip Lorinsen, Carlsson, Kleeman ir Renntech.
Įmonės pagrindinis tikslas yra padidinti maksimaliai variklio pajėgumą tiek pagal arklio galias, tiek pagal maksimalų sukimo momentą. Klientai gali pirkti jau paruoštus automobilius tiek iš Brabus kompanijos, tiek per Mercedes centrus. Jei klientas nusprendžia pirkti automobilį tiesiai iš Brabus, šios įmonės darbuotojai patys atsiveža transporto priemonę iš Mercedes prekybos vietos ir perdaro ją pagal kliento poreikius. Brabus žinoma kaip atliekanti labai brangius darbus, o savo darbą jie atlieka pagal moto: "jei tu klausi kainos, tu negali sau leisti tai pirkti".
Rekordai
Brabus yra pasiekusi kelis pasaulio rekordus.
Dysna (reikšmės)
Dysna yra:
Miškinė sidabražolė
Daugiametis, 15-35 cm aukščio žolinis augalas. Stiebai keli, į viršūnę šakoti, kylantys arba statūs, plaukuoti. Pamatiniai lapai ilgakočiai, triskiaučiai arba penkiaskiaučiai, stiebiniai – triskiaučiai, bekočiai, su dviem dideliais prielapiais. Žiedai vienanamiai, apie 1 cm skersmens, ant plonų kotelių. Vainiklapiai 4. kartais 5, geltoni. Vaisius – 1,6-2,0 mm ilgio, riešutėlio pavidalo.
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Vaisiai subręsta liepos – rugpjūčio mėn. Auga šlapiose ir drėgnose pievose, durpynuose, ganyklose, krūmuose, miškuose.
Vaistams vartojami šakniastiebiai. Jie kasami rudenį arba pavasarį. Šakniastiebiuose yra 14-18 % rauginių medžiagų, dervų, fitosterolio, glikozido termentilino, organinių rūgščių, dažinių ir 6 % mineralinių medžiagų.
Šakniastiebių nuoviras su įvairiais kandikais dažo medžiagas rudai, geltonai. Nuoviras buvo vartojamas kaip prieskonis žuvies konservų pramonėje, gėrimams dažyti. Augalas rauginis, buvo naudojamas odos apdirbimui.
Stolupianka
Stolupianka – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietvakarius nuo Vižainio, apie 25 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 132 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sokolai (reikšmės)
Sokolais vadinama:
Jautmalkiai
Jautmalkiai – kaimas šiaurės rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Kruopių.
Mazari Šarifas
Mazari Šarifas ( = Mazār-e Šarīf) – miestas šiaurės Afganistane, Balcho provincijos sostinė. Tai ketvirtas pagal dydį Afganistano miestas, jame gyvena 427,6 tūkst. gyventojų (2015). Afganistano Turkestano regiono verslo ir prekybos centras. Mieste stovi XV a. „Žydroji mečetė“. Miesto pavadinimas reiškia "Princo kapas". Vietos legendose sakoma, kad joje yra pranašo Muhamedo žento kalifo Ali kapas, todėl į miestą atvyksta daug, ypač šiitų piligrimų.
Istorija
Mazari Šarifas priklauso istoriniam Chorasano regionui. Jį valdė Tachiridų, Safaridų, Samanidų, Gaznevidų, Guridų, Ilchanato, Timūridų ir Bucharos chanato dinastijos. Rumi gimė miesto apylinkėse, bet tiksli vieta nežinoma.
FK Radnički Obrenovac
Obrenovaco „Radnički“ – Serbijos futbolo klubas iš Obrenovaco.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1927 m. Ilgą laiką rungtyniavo žemesnės pakopos pirmenybėse.
Subyrėjus komunistinei Jugoslavijai ir įvykus lygų restruktūrizacijai, klubas pamažu iškopę į aukštesnius divizionus.
Serbijos ir Juodkalnijos aukščiausiojoje lygoje debiutavo 2002 m., o ekipa 2003–2004 m. sezone liko dvylikta ir išsaugojo vietą tarp stipriausių klubų.
Sekantis sezonas buvo lemiamas, nes ekipa liko penkioliktoje vietoje iš šešiolikos dalyvių ir sekė kritimas į žemesnį divizioną.
Nuo 2006–2007 m. eilę metų rungtyniavo Serbų lygoje (III pakopa, Belgradas).
Talorkas II
Talorkas II  – piktų karalius, valdęs VI amžiuje.
Biografija
Pagal piktų kroniką jis valdė vienuolika metų, tarp Keiltramo ir Dresto V. Talorko II tėvas minimas kaip Mordelegas, Mordeletas ir Murtoloikas.
Mackiškių valsčius
Mackiškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos ir pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Mackiškės.
Istorija
Įkurtas 1925 m. gruodžio 18 d. vietoje buvusio Aleksandravo valsčiaus. 1927 m. balandžio 1 d. apsikeista teritorijomis su Žirmūnų valsčiumi. 1929 m. balandžio 11 d. Mackiškių valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Benekainių valsčiui, Eišiškių valsčiui, Rodūnios valsčiui, Varanavo valsčiui ir Žirmūnų valsčiui.
Samizdatas
Samizdatas (, iš 'pats' +  'leidykla'), savilaida – neoficialus, dažnai ir nelegalus knygų, žurnalų ir kitokių leidinių spausdinimas ar dauginimas Tarybų Sąjungoje ir kitose „realaus socializmo“ šalyse. Kartu taip vadinti ir taip išleisti leidiniai.
Samizdato leidinių pobūdis buvo labai įvairus – nuo apolitiškos kūrybos iki antitarybinės propagandos, nuo nemokamai platinamų lapelių iki komercinių knygų. Samizdato pagalba rašytojai, poetai ir publicistai galėjo reikšti kritiškus ir nuo socialistinio realizmo nukrypstančius tekstus, nes jų nekontroliavo valstybinės institucijos.
Pradžioje didelė dalis samizdato leidinių būdavo spausdinama rašomosiomis mašinėlėmis, kartais – perrašoma ranka. Spausdinimo mašinos buvo naudojamos rečiau. Atsiradus kopijavimo aparatams, dauguma samizdato spaudos buvo gaminama kserografijos būdu.
Samizdato būdu buvo išleista nemažai šiuo metu visame pasaulyje garsių grožinės literatūros kūrinių, tarp jų Michailo Bulgakovo „Meistras ir Margarita“, Venedikto Jerofejevo „Maskva - Petuškai“.
Leonas Jasinskas (1922)
Leonas Jasinskas (g. 1922 m. vasario 20 d. Pabiržėje, Biržų-Pasvalio apskritis) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1948 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakultetą. 1949–1952 m. Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto aspirantas, 1952 m. apgynė disertaciją „Lietuvos TSR pramonės vystymas“, ekonomikos mokslų kandidatas.
Nagrinėjo daugiausia ekonomikos ir ūkio istorijos klausimus. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Parašė mokomąją priemonę „Lietuvos gamybinių jėgų raida 1914–1940 metais“, 1983 m.
Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija
Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija  – viena iš trylikos Graikijos periferijų (regionų), kurios sostinė – Komotinė. Tai – viena iš naujųjų Graikijos periferijų, suformuota 1987 m., sujungus Trakijos administracinį regioną su rytine Makedonijos regiono dalimi. Visuose didžiausiuose šios srities miestuose – Ksantė, Komotini ir Aleksandrupolyje – juntamas graikų kultūros ir turkų įtakos derinys.
Periferijos teritorija beveik sutampa su istorinės Belomorijos srities teritorija. Ši sritis nuo Osmanų imperijos suirimo iki 1918 m. priklausė Bulgarijai. Belomorija apėmė Vakarų Trakiją ir dalį Makedonijos tarp Strumos ir Mestos upių.
83% periferijos gyventojų yra graikai krikščionys, likę 17% – turkų, bulgarų, čigonų ir Megleno rumunų kilmės musulmonai.
Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija ribojasi:
Periferijos sudėtis
Periferiją sudaro:
Ruklos senosios kapinės
miniatiūra|250px|right|Senųjų kapinių atminimo akmuo
Ruklos senosios kapinės – sunykusios kapinės, vienos seniausių nebenaudojamų kapinių Jonavos rajone, Rukloje, šalia rytinio miestelio pakraščio (Karaliaus Mindaugo g. gale, nuokalnėje).
Kapinėse pradėta laidoti XVII amžiuje, vėliau pastatyta koplyčia. Tarybinės okupacijos metais kapinių teritorija priklausė tarybinės kariuomenės pavaldumui, netvarkomos kapinės buvo užverstos statybinėmis atliekomis.
2004 m. rudenį apleistą teritoriją laisvu nuo tarnybos metu sutvarkė Rukloje įsikūrusių Mokomojo pulko, Algirdo, Vaidoto, Artilerijos batalionų kariai per maždaug 3 savaites. Kariams padėjo vietos bendruomenė. Spalio pabaigoje buvo atidengtas paminklinis akmuo, žymintis buvusias kapines; akmenyje iškalti atminimo žodžiai. Akmenį pašventino Mokomojo pulko kapelionas Arnoldas Valkauskas, ceremonijoje dalyvavo Ruklos gyventojai. Paminklui lauko riedulį davė AB „Rizgonys“ (valdanti Rizgonių žvyro karjerą). 2005 m. stulpeliais buvo pažymėta kapinių teritorija.
Tenerifė
thumb|250px|right|Tenerifės sala (palydovo nuotrauka) thumb|250px|right|Tenerifės sala Tenerifė  – Ispanijos vulkaninė sala, didžiausia iš septynių Kanarų salų Atlanto vandenyne, prie Afrikos krantų. Salos plotas – 2034 km². Gyventojų – 933 000. Svarbiausias miestas ir salos sostinė – Santa Krus de Tenerifė.
Tenerifė įsikūrusi salyno centre, tarp Gran Kanarijos ir La Gomeros. Salą juosia kalnų virtinės. Salos centre stūkso 20 km skersmens, 3718 m aukščio, trečias pagal dydį pasaulyje Teidės vulkanas. Šis aukščiausias Ispanijos taškas yra natūrali kliūtis audringiems, drėgniems orams, atkeliaujantiems iš Vakarų Europos. Centrinis kalnų masyvas skiria salą į pietinę ir šiaurinę dalis, skirtingas savo gamtovaizdžiu ir klimatinėmis sąlygomis.
Salos puošmena – Tenerifės nacionalinė gėlė, vadinama „Rojaus paukštės žiedu“ (Tajinaste Rojo).
Kasmet salą aplanko apie šeši milijonai turistų, o tai yra daugiau nei pusė visų atvykstančių į Kanarų salas.
Miestelis La Laguna yra Tenerifės ir visų salų kultūrinis centras. Tai pirmasis ispanų įkurtas miestas Kanarų salose. La Lagunoje išlikusi pati gražiausia ir seniausia architektūra visoje saloje.
Puerto de la Krusas – tai ne tik turizmo industrija, bet ir vietos gyventojų išsaugota tradicinio salos miestelio dvasia.
La Orotava – to paties pavadinimo slėnyje įsikūręs miestelis, salos žemdirbystės centras. Savitą miestelio architektūrinį stilių perėmė daugelis ispaniškai kalbančių teritorijų Lotynų Amerikoje.
Santa Krus de Tenerifė – salos sostinė, kultūrinis ir administracinis centras. Mieste kasmet vyksta tradicinis Tenerifės karnavalas, kuris mažai kuo nusileidžia Rio de Žaneiro (Brazilija) ar Venecijos (Italija) karnavalams.
Savivaldybės
Kitos svarbesnės gyvenvietės: Los Kristianosas, Puerto Santjagas, Los Chichantesas, Kosta Adechė, Plaja de las Amerikas ir kt.
Vandenvardis
thumb|250px|Vandenvardis
Vandenvardis arba hidronimas (jų visuma – hidronimija) – tikrinis bet kokio vandens telkinio (upės, ežero, jūros, tvenkinio, įlankos, brastos, upokšnio, griovio, pelkės ir kt.) pavadinimas. Siaurąja prasme vandenvardžiais vadinami tik upių ir ežerų vardai. Mokslas, nagrinėjantis vandenvardžius, vadinamas hidronimika (toponimikos atšaka).
Vandenvardžiai keičiasi labai lėtai, keičiantis tautoms ir valstybėms senieji vandens telkinių pavadinimai išlieka (pvz., skitiški vandenvardžiai Europoje, indėniški Amerikoje). Juose išlikę daug archajiškų leksikos, žodžių darybos elementų, nebevartojamų gyvojoje kalboje, išnykusių kalbų žodžių. Todėl vandenvardžiai yra labai svarbūs tyrinėjant senovės istoriją, tautų etnogenezę, migraciją, kalbas ir tarmes.
Lietuvos vandenvardžiai
Pagal kilmę Lietuvos vandenvardžiai skirstomi į baltiškos kilmės ir svetimos kilmės. Lietuvoje yra išlikę seniausių indoeuropietiškų vandenvardžių (palyginti su likusia Europa, čia jų koncentracija didesnė), susidariusių II tūkst. pr. m. e. Kiti baltiški vietovardžiai išlikę nuo jau išnykusių baltų genčių: kuršių (Rąžė, Lūkstas, Barkalė), sėlių (Čedasas, Zarasas, Čiaunas, Čičirys), žiemgalių (Vegerė, Dublis, Svėtimai), jotvingių (Gailintas, Kirsna, Stabingis). Visgi, daugiausia yra lietuviškos kilmės vandenvardžių. Iš nebaltiškos kilmės hidronimų vyrauja finougriški (jų žinoma ~30; Jara, Robata, Lambis), slaviški (~50; Asėkas, Jazas, Oporas), germaniški (labai nedaug; Ciekė, Blėkis, Drankinė).
Semantiškai 91 % Lietuvos vandenvardžių yra motyvuoti (turi reikšmę): fiziografiniai (~21 %; Ringuva, Gilutis, Ilgis), fauniniai (~9 %; Žuvintas, Ešerinis, Lynežeris), apibūdinantys vandens fizinę būseną (~ 6 %; Dumblis, Skaistis, Šaltuona), floriniai (~5 %; Beržė, Smilga), deminutyviniai (~4,5 %), vandens spalvos (~4 %; Juodupė, Baltis) ir kt.
Lietuvos vandenvadžius tyrinėjo Kazimieras Būga, Bronys Savukynas, Pranas Skardžius, Aleksandras Vanagas, Janis Endzelynas, Vladimiras Toporovas, Olegas Trubačiovas, Ernstas Frenkelis, Hansas Krajė, Volfgangas Šmidas, Janas Otrembskis.
Bebruliškė
Bebruliškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, prie geležinkelio Kazlų Rūda–Marijampolė, 6 km į pietus nuo Kazlų Rūdos. Seniūnaitijos centras. Yra Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69071), parduotuvė, Bebruliškės geležinkelio stotelė.
thumb|left|Bebruliškės tvenkiniai
Pro kaimą teka Vabalkšnė ir Pilvė, netoli kaimo yra daug tvenkinių. Apylinkėse driekiasi Kazlų Rūdos miškai.
Istorija
Nutiesus 1861–1862 m. Kauno–Kybartų geležinkelį, iš Pilviškių miestelio į Bebruliškės kaimą buvo atkelta caristinės Rusijos Pilviškių miškų urėdija, kurioje dirbo ir lietuvių. Ji čia išbuvo iki 1915 m. pradžios, kada patys rusai, nuo vokiečių besitraukdami, ją sudegino. Jos vietą užėmė netolimame Šalniškės kaime 1919 m. įsteigta Marijampolės ir 1920 m. Kazlų Rūdos miškų urėdija.
1955 m. buvo įkurtas paštas, 1956 m. – biblioteka, 1957 m. įsteigta pradžios mokykla. 1949–1992 m. žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė, vėliau bendrovė „Karpis“.
1972 m. buvo įkurta didžiausia Pabaltijo karinėje apygardoje aviacinio kuro bazė (Kazlų Rūdos karinė kuro bazė, karinis dalinys Nr. 30117). Bazėje buvo rezervuarų (paviršinių ir požeminių) parkas su geležinkelio atšaka ir kuro išpilstymo zona, sandėliai, katilinė, gyvenamoji zona. Į bazę vedė geležinkelis. Bazėje buvo saugomi naftos produktai, spiritas, kalcio karbidas ir kitos medžiagos.
Internuncijus
Internuncijus yra antrojo rango Popiežiaus pasiuntinys valstybėje, kurioje dėl esamos situacijos nereikalingas nuncijus.