cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Algimantas Adomaitis
Biografija
1966 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1972 m. baigęs Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą, įgijo gydytojo specialybę. 1973 m. po ordinatūros Kauno III klinikinėje ligoninėje suteikta gydytojo terapeuto kvalifikacija. 1988 m. įgijo gretutinę gydytojo echoskopuotojo specialybę.
1973–1977 m. Varėnos rajono Valkininkų ligoninės vyriausiasis gydytojas ir gydytojas terapeutas. 1977–2002 m. Elektrėnų ligoninės Terapijos skyriaus vedėjas. 2002–2003 m. Elektrėnų ligoninės gydytojas echoskopuotojas.
2003–2007 m. Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos vyriausiasis specialistas. 2007–2011 m. Elektrėnų savivaldybės mero pavaduotojas.
2003–2019 m. ir 2021–2023 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2002 m. Liberalų demokratų, partijos Tvarka ir teisingumas Elektrėnų skyriaus pirmininkas.
Buvo Elektrėnų ligoninės Gydytojų sąjungos pirmininkas. Sutuoktinė Veronika, vaikai Aidas ir Donatas. .
Australiniai spygliasnapiniai
Australiniai spygliasnapiniai (Acanthizidae) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) šeima.
Išvaizda
Priklauso maži ir vidutinio dydžio paukščiai, kurių kūnas 8-19 cm ilgio. Turi trumpus suapvalintus sparnus, ilgas kojas ir trumpą uodegą. Dauguma rūšių turi alyvuogių spalvos, pilką ar rudą plunksnų apdarą, su ryškiai geltonais lopeliais.
Biologija
Gyvena atogrąžų miškuose, dykumose. Paukščiai išgyvena iki 10 ir daugiau metų.
Lizdas
Deda 1-2 kiaušinius.
Mityba
Minta vabzdžiais, nors taip pat maitinasi kai kuriomis sėklomis ir vaisiais.
Paplitimas
Paplitę Australijoje, Indonezijoje, Naujojoje Zelandijoje, Ramiojo vandenyno regione. Dauguma rūšių gyvena Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje
Šeimoje 2 pošeimiai, 14 genčių, 63 rūšys.
Muzikos menas (žurnalas)
thumb|250px|Muzikos menas Nr.1 1924 m. Muzikos menas – Lietuvos mėnesinis muzikos žurnalas, ėjęs 1924 m. Kaune (pirmieji 4 nr.) ir Klaipėdoje.
Istorija
Leido Juozas Žilevičius (pirmieji 4 nr.), AB „Rytas“. Spausdino spaustuvė „Varpas“ Kaune, nuo nr. 5/6 – AB „Rytas“ Klaipėdoje. Išleista 12 numerių. Redaktorius Juozas Žilevičius.
Žurnalas
Nagrinėjo muzikos istorijos, muzikos teorijos, muzikos pedagogikos, liaudies ir bažnytinio giedojimo, choro plėtros, dainų švenčių ir kiti teorinius bei praktinius klausimus. Daug vietos skyrė Klaipėdos muzikos mokyklos veiklai, Klaipėdos krašto muzikiniam gyvenimui. Skelbė Lietuvos ir užsienio valstybių muzikos, meno, kultūros apžvalgas, muzikos leidinių, muzikos renginių recenzijas.
Bendradarbiavo Domas Andrulis, Antanas Bružas, Motiejus Budriūnas, Blažiejus Česnys, R. Jakutis, Aleksandras Kačanauskas, Aleksandras Kutkus, V. Minkevičius, Vladas Paulauskas, Ignas Prielgauskas, Justinas Strimaitis, Ignas Šlapelis, Julius Štarka, Viktoras Žadeika, Jonas Žukas. Straipsnių apie Čekoslovakijos muziką paskelbė J. Galia, apie Rusijos muziką – A. Monfredas.
New Young's SC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1986 m.
Julija Kiršienė
Julija Kiršienė (g. 1974 m. rugsėjo 2 d. Charkove) – teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) ir Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teisės fakultetų profesorė, VDU Teisės fakulteto dekanė, buvusi notarė ir advokatė.
Biografija
Nuo 1992 m. iki 1996 m. VDU Ekonomikos ir vadybos fakultete baigė ekonomikos bakalauro, nuo 1996 m. iki 1999 m. – VDU Teisės institute – komercinės teisės magistro, 2003 metais MRU Teisės fakultete – teisės doktorantūros studijas. 2003 m. balandžio 14 d. LTU apgynė socialinių mokslų teisės krypties daktaro disertaciją iš civilinės teisės srities tema „Finansinio turto problema nuosavybės teisės doktrinoje ir teisinėje praktikoje“.
Nuo 1996 iki 2000 m. „Senukų prekybos centras” tiekimo ir marketingo vadybininkė, komercijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2000 iki 2006 metų advokatė. Nuo 2005 m. MRU docentė, nuo 2006 m. iki 2010 m. notarė, nuo 2008 m. VDU Teisės fakulteto direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, civilinės teisės (Bendroji bei specialioji dalys) dėstytoja I ir II kurso VDU TF studentams. Nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. – VDU Teisės f. dekanė. Nuo 2010 m. rugsėjo mėn. VDU profesorė.
Ištekėjusi.
Moka anglų, rusų, ispanų bei vokiečių kalbas.
Jonas Domarkas
Biografija
Baigęs Aleksandravo pradžios mokyklą, 1942–1949 m. mokėsi Kartenos progimnazijoje, 1949–1953 m. – Klaipėdos muzikos mokykloje. 1958 m. baigė Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos, 1970 m. – kompozicijos klasę. Eduardo Balsio mokinys. 1958–1959 m. buvo Šiaulių muzikos mokyklos, 1958–1971 m. – Šiaulių pedagoginio instituto, 1971–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakulteto, 1975–1995 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, nuo 1993 m. docentas. Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Muzikos istorijos ir teorijos katedros docentas.
1972 m. priimtas į Lietuvos kompozitorių sąjungą. Nuo 1991 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys. J. Domarkas kuria chorines dainas. Jo kūryboje vyrauja instrumentiniai ir simfoniniai kūriniai, kurie atliekami ne tik Lietuvoje, bet ir užsienio šalyse – Lenkijoje, Ukrainoje, JAV ir kt.
Davidas Oistrachas
Davidas Fiodorovičius Oistrachas (🇷🇺 g. 1908 rugsėjo 30 Odesa, Ukraina – 1974 m. spalio 24 d. Amsterdamas, Nyderlandai) – rusų smuikininkas, muzikos pedagogas, dirigentas, visuomenės veikėjas, vienas iškiliausių XX amžiaus muzikantų, vienas garsiausių pasaulio smuikininkų.
Davidas Fiodorovičius Oistrachas, būdamas talentingas ir produktyvus pedagogas, išugdė nemažai pasaulinės šlovės sulaukusių smuikininkų. Oistrachas įrašė kone visus reikšmingesnius smuiko veikalus ir daugybę kamerinės muzikos įrašų, taip pat redagavo didelę dalį svarbiausių smuiko kūrinių ir buvo reikšmingo skaičiaus naujų opusų konsultantu ir pirmuoju atlikėju. Davidas Oistrachas buvo ir dirigentas, dirigavęs įvairiausiems viso pasaulio orkestrams.
Jaunystė
Jis gimė Odesoje, tuometinės Rusijos imperijos kultūros centre (dabar Ukraina). Jo tėvas Fiodoras Oistrachas, buvo žemo rango valstybės tarnautojas, o motina Izabelė Stepanovna Odesos Operos teatro choro vokalistė. Penkerių, jaunas Davidas pradėjo studijuoti smuiką ir altą per garsų vietinį dėstytoją Piotrą Stoliarskį. Jisai buvo pirmasis ir vienintelis Oistracho mokytojas.
Pirmasis jo debiutas buvo 1914 m., kai jis pasirodė scenoje kaip jauniausias Stoliarskio mokyklos mokinys. 1923 m. įvyko Oistracho solinis debiutas su orkestru, kur jis atliko J. S. Bacho koncertą smuikui a-moll. Baigęs Stoliarskio muzikos mokyklą, 1923 metais įstojo į Odesos Konservatoriją, Piotro Stoliarskio smuiko klasę. 1926 m., baigiamajame egzamine jis atliko J. S. Bacho Čiakoną, Tartinio sonatą "Velnio treliai", Rubinšteino alto sonatą ir Sergėjaus Prokofievo koncertą smuikui D-dur, kuris dar tik buvo pradėjęs savo muzikinę istoriją. 1927 m. Oistrachas atliko Aleksandro Glazunovo koncertą smuikui diriguojant pačiam autoriui Kijeve ir Odesoje. 1928 m. smuikininkas debiutavo su Leningrado (dabar Sankt Peterburgas) Filharmonijos orkestru didžiojoje Filharmonijos salėje diriguojant Nikolajui Malko, atlikdamas Piotro Čaikovskio koncertą smuikui D-dur op.35.
Maskvoje
1928 m. Davidas Oistrahcas persikelė gyventi į Maskvą. Maskvoje jis buvo niekam nežinomas, todėl pradžia buvo sunki. Norint išgyventi, Davidui Fiodorovičiui tekdavo priimti įvairius darbo pasiūlymus. Jis grodavo pramoginiuose renginiuose arba tiesiog kaip pritariantis smuikininkas vokalistams. Su grupe įvairių atlikėjų Oistrachas dažnai keliaudavo po įvairius miestelius, praleisdamas naktis geležinkelio stotyse ar nepatogiuose nakvynės namuose. 1930 Davidas vedė jauną pianistę Tamara Rotarevą. Sekančiais metais, jie susilaukė sūnaus Igorio, kuris vėliau sekdamas tėvo pedomis tapo žymus smuikininkas. 1929 sausio 22 dieną įvyko pirmasis Oistracho rečitalis Maskvoje, W. A. Mozarto vardo salėje.
Prieškario ir karo laikotarpis
Po sėkmingo pasirodymo E. Ysaye konkurse Briuselyje, Oistrachas tapo labai laukiamas ir kviečiamas daugelyje pasaulio salių. Įvairūs sovietiniai kompozitoriai ėmė jam dedikuoti kūrinius. Jis atliko Nikolajaus Miaskovskio ir Aramo Chačiaturiano koncertų premjeras Rusijoje. Antrojo pasaulinio karo metu jis aktyviai koncertavo Sovietų Sąjungoje. Vokiečiams užpuolus Sovietų Sąjunga Oistrachas nepasitraukė iš Maskvos, o toliau tęsė savo kūrybinę veiklą. Jis koncertavo fronto linijose, ligoninėse, apsuptyje esančiame Leningrade. Dėstė Maskvos konservatorijoje, grojo radijo klausytojams.
Tarptautinis pripažinimas
Iš karto po karo Oistrachas keliavo po Sovietų įtakos šalis: Bulgariją, Rumuniją, buvusią Jugoslaviją, Austriją, Čekoslovakiją. Itin sėkmingas buvo Oistracho debiutas Prahos muzikos festivalyje "Prahos pavasaris", kur jisai susilaukė ypatingo pasisekimo. Šeštajame dešimtmetyje Oistracho koncertų maršrutai išplito po visą pasaulį: 1951 metais jis groja Florencijos festivalyje "Maggio Musicale" Italijoje, 1952 grojo koncertus Rytų Vokietijoje, 1953 Prancūzija, 1954 Didžioji Britanija. 1955 metais Oistrachas Debiutavo koncertais Japonijoje ir Amerikoje. Iš viso, per savo karjerą, JAV Oistrachas gastroliavo septynerius kartus. Nuo 1960 metų Oistrachas šalia atlikėjo, pradėjo ir dirigento karjerą.
Pedagogas
Nuo 1934 m. Davidas Oistrachas Maskvos Konservatorijos dėstytojas, profesorius nuo 1939 m. Maskvos konservatorijoje dėstė iki pat 1974 m. Pas Oistrachą mokėsi gausus būrys smuikininkų, kurių didelė dalis vėliau išgarsėjo visame pasaulyje. Garsiausi D. Oistracho mokiniai: Nina Beilina, Stefanas Gheorgiu, Eduardas Grachas, Olga Kaverzneva, Olegas Kaganas, Valerijus Klimovas, Gidonas Kremeris, Olegas Krysa, Aleksandras Livontas, Igoris Oistrakhas, Olga Parkhomenko, Victoras Pikaisenas, Viktoras Radovičius, Simeonas Snitkovskis, Liana Isakadze ir Audronė Vainiūnaitė. Pažymėtina, jog pagrindiniai pokario Lietuvos smuiko mokyklos kūrėjai Aleksandras Livontas ir Viktoras Radovičius buvo Davido Oistracho absolventai, po karo baigę mokslus Maskvoje ir atvykę gyventi į Vilnių.
Vėlyvieji metai
1968 m. buvo švenčiamas smuikininko šešiasdešimtmetis, kurio proga buvo surengta daug šventinių koncertų Sovietų Sąjungoje, tarp jų ir Vilniuje. Oistrachas jau buvo sulaukęs pasaulinės šlovės ir pripažintas vienu žymiausių XX amžiaus smuikininkų, šalia Jaschos Heifetzo, Yehudi Menuchino, Georgo Eneskų ir kitų.
Apie 10 metų Oistrachas grojo 1702 metų Stradivarijaus smuiku Conte di Fontana, kurį 1966-aisias iškeitė į 1715 metų Stradivarijų Ex Marsick.
1964 m. Oistrachas patyrė infarktą. Tačiau sėkmingai reabilitavęsis toliau tęsė savo aktyvią koncertinę ir pedagoginę veiklą. Jis jau buvo tapęs vienas iš pagrindinių Sovietų Sąjungos kultūriniu ambasadoriumi užsienyje. Po ciklo diriguotų koncertų Davidas Oistrachas mirė Amsterdame, nuo širdies smūgio, 1974 m. Jo palaikai buvo pervežti ir palaidoti Maskvoje.
Vincas Katilius
Vincas Katilius (g. 1869 m. Katiliškiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1947) – ūkininkas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas
Vitkūnų piliakalnis (Utena)
Vitkūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3595; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1318; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A967KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24078) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Vitkūnų kaime, Leliūnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Pakalniai – Alanta pavažiavus nuo Pakalnių 3,9 km, už sodybos dešinėje pasukus į kairę pietuosna ir pavažiavus lauko keliuku 1 km, yra kairėje rytuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas didelės pailgos kalvos vakarinėje, aukščiausioje, dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 17x15 m dydžio. Šiaurės rytų, šiaurės vakarų ir pietvakarių pusėse ji buvo apjuosta 3 pylimais ir tarp jų buvusiais grioviais, įrengtais daugiausia šlaituose. Aikštelės šiaurės rytų krašte supiltas 1,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 3,5 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio yra antras 1,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Už šio pylimo iškastas antras 2,5 m pločio, 0,3 m gylio griovys, supiltas trečias 1,3 m aukščio, 4 m pločio pylimas 2,6 m aukščio išoriniu šlaitu. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas 2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio 5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 3 m pločio, 0,2 m gylio griovį, už kurio yra antras 0,5 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas 3 m aukščio išoriniu šlaitu. Aikštelės šiaurės vakarų krašte pylimas 0,2 m aukščio, 3 m pločio. Šiaurės vakarų šlaite, šiaurės rytų ir pietvakarių šlaituose matomi grioviai ir pylimai jungiasi 4-6 m pločio terasomis. Šlaitai statūs, 17-18 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Pietinėje, rytinėje, šiaurinėje papėdėse, 6 ha plote yra papėdės gyvenvietė su intensyviu kultūriniu sluoksniu.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7,7 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 604000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Muzikos naujienos
Muzikos naujienos – Lietuvos muzikos metinis biuletenis, ėjęs Vilniuje 1970–1975 m.
Leidinys
Leido Lietuvos kompozitorių sąjunga. Išėjo 7 numeriai. Tiražas 500–1200 egzempliorių.
Skelbė Lietuvos kompozitorių sąjungos ir Kompozitorių namų veiklos, Lietuvos muzikinio gyvenimo faktus, muzikos bibliografiją, diskografiją, notografiją, oficialius dokumentus, muzikinius straipsnius, recenzijas.
Vilkiai
Vilkiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Veiviržėnų, kitame Veiviržo upės krante. Eina keliai ir. Stūkso Vilkių piliakalnis.
Sinergija
Sinergija, sinergizmas (, συνεργός 'veikimas kartu') – reiškinys, kai du atskiri veiksniai, veikdami kartu, duoda didesnį poveikį, negu jų abiejų veiksnių, veikiančių atskirai, poveikių suma:
Sinergijos sąvoka moksle atsirado 1925 m.
Sinergijos priešingybė yra antagonizmas, kai abiejų veiksnių bendras veikimas yra menkesnis, negu abiejų veiksnių, veikiančių atskirai, poveikių suma:
Sinergijai artimas reiškinys yra emerdžizmas (, emergism), kai sistema iš kelių elementų (veiksnių) įgyja naujų savybių, kurių neturi kiekvienas elementas atskirai.
Vaistų sinergija
Vaistų sinergija – reiškinys, kai dveji vaistai stiprina vieni kitų veikimą – pagrindinį ar šalutinį. Ši savybė kartais panaudojama vaistuose panaudojant dvejas veikliąsias medžiagas, kurios veikia sinergiškai. Pavyzdžiui, kodeinas su acetaminofenu arba su ibuprofenu skausmą malšina stipriau, negu vienas kodeinas.
Sinergija pasireiškia ir vartojant narkotikus. Pvz., vartojant marichuaną su LSD marichuana stiprina haliucinogeninį LSD poveikį.
Vaistų sinergija gali veikti ir neigiamai. Pvz., kartu panaudoti alkoholis ir valiumas veikia gerokai stipriau, negu panaudoti atskirai. Etanolis ir valiumas kartu gali tiek slopinti CNS veiklą ir kvėpavimą, tad kvėpavimas gali sustoti.
Vabala
Vabala – upė Šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Tatulos dešinysis intakas. Priklauso Mūšos pabaseiniui. Prasideda Kuprių miške, į Šiaurės Rytus nuo Kuprių kaimo, Vabalninko seniūnijoje. Įteka į Tatulą į Vakarus nuo Vabalninko.
miniatiūra|250px|left|Vabalos žemėlapis Didžiausi intakai: Ištakys, Tatula-Vabala, Gojus (dešinieji).
Pavadinimas
Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimas vabalas. Nuo Vabalos pavadinimo kilo ir miesto Vabalninkas pavadinimas.
Vabalos pavadinimas taip pat naudojamas organizacijų pavadinimuose, pavyzdžiui: Lukavičių ir Bernotų šeimų ansamblis „Vabala”, Panevėžio krašto vabalninkiečių klubas „Vabala“.
Bogdan Borusewicz
Bogdanas Michalas Borusevičius (, g. 1949 m. sausio 11 d. Lidzbarke) – lenkų politikas ir valstybės veikėjas, I,II ir III šaukimo Lenkijos Seimo deputatas, nuo 2005 m. – Lenkijos Senato maršalka.
Biografija
1975 m. baigė istorijos studijas Liublino katalikiškojo Jono Pauliaus II universiteto Humanitariniame fakultete.
Aktyviai dalyvavo pasipriešinime prieš tuometinę komunistinę LLR valdžią. 1968 m., dar būdamas moksleiviu buvo nuteistas trejus metus kalėti už atsišaukimų gaminimą ir platinimą, 1976 m. buvo darbininkų gynimo komiteto narys Radome, 1980 m. rugpjūčio mėn. dalyvavo organizuojant streiką Gdansko laivų statykloje.
1981 m. gruodžio 13 d. Lenkijoje įvedus karinę padėtį veikė pogrindyje, buvo vienas iš Solidarumo profsąjungos vadovų. 1986 m. areštuotas, 1988 m. – amnestuotas.
1991–2001 m. buvo I, II ir III-jo šaukimo Lenkijos Seimo deputatu. 2001–2005 m. vadovavo Pomeranijos valdytojų tarybai.
2005 m. kaip nepriklausomas kandidatas išrinktas į VI šaukimo Lenkijos Senatą. Gavęs Piliečių platformos bei Teisės ir Teisingumo partijų palaikymą išrinktas Senato maršalka.
2011 m. tapo Piliečių platformos partijos nariu.
Pavelas Radziševskis
Biografija
Marcelio ir Juzefos Biernacki sūnus. Nuo 1903 m. lankė gimnaziją Vloclaveke, po streiko mokykloje 1905 m. perėjo į aštuonmetę filologinę gimnaziją Varšuvoje, kurią baigė 1911 m. ir iškart užsirašė į Jogailos universitetą. Studijavo mineralogiją ir petrografiją. Jį globojo vyresnysis brolis Idzis, kunigas, kuris jį taip pat sudomino ir gamtos filosofija. Daugiausia studijavo pas Juzefą Morozevičių, savo tolimą giminaitį, kurio katedroje nuo 1913 m. iki 1914 m. praktikavosi. Vienoje išvykoje į Banską Štiavnicą susidomėjo ten esančiais granitais. Pradėjo juos tyrinėti. 1915 m. su K. Tvardovskio pagalba išvyko į Vieną kaip savanoris į universitetą ir ten buvo iki 1916 m. Grįžęs į Krokuvą pabaigė studijas. 1920 m. Jogailos universitete apsigynė daktaro laipsnį. Nuo 1921 m. iki 1926 dirbo vyresniuoju asistentu Geologijos institute Žemės plutos skyriuje Varšuvoje. Tyrė Šventojo Kryžiaus kalnus, Volynę, lankėsi Suomijoje, iš kur parvežtus uolienų pavyzdžius dovanojo Jogailos universitetui.
Vilniuje
1926 m. Vilniuje užėmė Mineralogijos katedros vedėjo vietą Stepono Batoro universitete ir čia dirbo iki mirties 1931 m. Dėstė mineralogiją, kristalografiją ir petrografiją kartu su praktikumais. Pasiliko Geologijos institute Varšuvoje bendradarbiu ir tęsė tyrimus Volynėje. 1930 m. apsigynė habilitacinį darbą.
Susirgo tuberkulioze.
Toliau tęsė tyrimus. Gavo lėšų aplankyti Švediją ir Suomiją, iš kur parsivežė turtingą uolienų kolekciją. Atliko Volynės, Karpatų ir Šventojo kryžiaus kalnų Lenkijoje kristalinių uolienų tyrimus.
Nors žinių, kad domėjosi Vilniaus krašto rieduliais, nėra, bet galėjo planuoti juos vykdyti ateityje, nes keliaudamas po Fenoskandiją, domėjosi Alandų salų, Vakarų Suomijos, Smolando ir kitų Švedijos vietovių kristalinių uolienų petrografija. Atvežė turtingą uolienų rinkinį, kuris vėliau ženkliai papildė Antanina Halicka. Būtent iš tų vietų kilę rieduliai surandami Lietuvoje.
Kitų mokslo darbų apie Vilnių ir Vilniaus kraštą taip pat nepaliko. Universitete išliko jo Volynėje surinkti uolienų pavyzdžiai. Tikriausiai jo ir S. Malkovskio iniciatyva yra atgabenti ir bazalto stulpų fragmentai prie Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto įėjimo M. K. Čiurlionio gatvėje, nes bazaltas buvo tiriamas mokslininkų, kaip ir statybinė medžiaga. Juo išgrįstas Vilniaus Gedimino prospektas. Katedrai vadovaujant P. Radziševskiui vyravo kruopštus darbas. Jam mirus katedros vedu tapo B. Rydzevskis, o vėliau M. Limanovskis. O nuo 1934 m. S. Malkovskis.
P. Radziševskis išvyko į sanatoriją Rudkoje (Lenkijoje), kur ir mirė. Palaidotas Mrozuose (Lenkija).
Šeimos nesukūrė.
Meiko Kaji
Meiko Kaji (梶 芽衣子, g. 1947 m. kovo 24 d., tikras vardas Masako Ota) – japonų aktorė ir dainininkė, vaidinusi maždaug šimte filmų. Garsiausi jos vaidmenys yra aštuntojo dešimtmečio exploitation filmuose: „Lady Snowblood“ (Shurayukihime), Female convict Scorpion (Joshuu sasori) serijoje ir kituose.
Vakaruose Meiko Kaji išgarsėjo jos gerbėjui Quentin Tarantino išleidus filmą „Kill Bill“. Filmo garso takelyje buvo panaudotos dvi Meiko atliekamos dainos („Shura no Hana“ ir „Urami bushi“), kurios buvo naudojamos ir atitinkamai „Lady Snowblood“ bei „Female Convict Scorpion“ filmų garso takeliuose. „Kill Bill“ siužeto pagrindinis motyvas apie artimųjų nuskriaustą ir jiems keršijančią moterį (Uma Thurman) taip pat labai artimas daugumai Meiko Kaji pagrindinių vaidmenų. Atgijus žmonių susidomėjimui po Tarantino filmo, jos senos dainos buvo pirmą kartą išleistos kaip CD, o Meiko Kaji vėl atgaivino muzikinę karjerą, 2011 m. išleisdama pirmąjį savo albumą „Aitsu no suki-so-na burūsu“ po trisdešimties metų pertraukos. Taip pat gavo daug pasiūlymų filmuotis Holivude, tačiau atsisakė, manydama, kad svetima kalba negalės gerai vaidinti.
Biografija ir karjera
Meiko Kaji gimė Kandos rajone Tokijuje ir 1965 m. baigusi Yakumo akademiją iškart pradėjo dirbti kine. 1969 m. suvaidinusi seriale „Nihon Zankyoden“ atkreipė režisieriaus Masahiro Makino dėmesį. Šis sugalvojo jai sceninį vardą Meiko Kaji ir padarė pagrindine aktore vėlesnėje savo filmų serijoje „Noraneko Rokku“. 1971 m. Masahiro pradėjus kurti erotinius filmus, nenorėdama juose vaidinti, Meiko persikėlė į Toei Company. Čia atliko pagrindinį vaidmenį režisieriaus Shunya Itō filmų serijoje „Female convict Scorpion“, taip pat Lady Snowblood ir Lady Snowblood 2: Love Song of Vengeance, režisieriaus Kinji Fukasaku „Jakudzos kapinės“ ir kituose. Už vaidmenį filme „Sonezaki Shinju“ keturių skirtingų japonų apdovanojimų šou pripažinta geriausia aktore.
Nuo 1980 m. Meiko Kaji dirbo televizijoje ir vaidino televizijos serialuose.
Pussycat Dolls diskografija
Tai yra amerikiečių Pop/R&B muzikos grupės Pussycat Dolls diskografija. „Pussycat Dolls“ išleido du studijinius albumus, trylika singlų, keturiolika vaizdo klipų ir vieną DVD albumą.
Grupės debiutinis albumas „PCD“ buvo išleistas 2005 m. rugsėjo 13 d., jo kopijų buvo parduota daugiau nei 7 milijonai pasauliniu mastu. Iš albumo išleisti trys singlai pasiekė JAV topų viršūnes, o daina „Stickwitu“ buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui.
Kitos į topą patekusios į topą dainos
³ Išleista tik Šiaurės Amerikoje.
Sąsaja (programavimas)
Sąsaja – abstraktus objekto klasės aprašas, nusakantis, kokius metodus ši klasė privalo turėti. Tą pačią sąsają gali išpildyti keletas programoje naudojamų klasių. Ta pati klasė neretai išpildo keletą sąsajų. Galima sąsajų hierarchija, paveldint būtinus išpildyti metodus iš vieno ar kelių tėvinių sąsajų.
Sąsajas palaiko daugelis modernių programavimo kalbų (Java, C#). Yra specialių kalbų skirtų išimtinai sąsajoms aprašyti, pvz., CORBA IDL.
Sąsajos yra labai panašios į abstrakčias klases, tik jose, skirtingai nuo abstrakčių klasių, nei viena iš aprašytų funkcijų negali turėti realizacijos aprašo, šis aprašas talpinamas klasėje, kuri išpildo sąsają. Be to, kai kuriose programvimo kalbose klasė gali būti kildinama tik iš vienos tėvinės klasės, tačiau išpildyti daug sąsajų.
Sąsaja apibrėžia bendravimo tarp programinės įrangos komponentų detales – konstantas, duomenų tipus, procedūrų tipus, išimtinius atvejus (exception) bei metodų aprašus (signature). Taip pat dažnai aprašomos rekomendacijos metodų funkcionalumui.
Programinio modulio A sąsaja specialiai atskiriama nuo modulio realizacijos, kur ne tik realizuojami sąsajos procedūros ir metodai, bet taip pat yra ir privatūs kintamieji bei kita verslo logika. Bet kuris programinis modulis B (modulio A klientas), bendraujantis su A yra verčiamas naudoti modulį tik naudojantis sąsaja. To privalumas – bet kada galima pakeisti modulio A realizaciją bet kokia kita realizacija, palaikančia sąsają, ir modulis B veiks be pakeitimų.
Sąsajų panaudojimas
Sąsajos yra kertinis modulinio programavimo akmuo, taip pat jos yra labai svarbios programuojant objektiškai. Objektiniame programavime sąsaja apibrėžia aibę metodų (pranešimų), kurių daugumą objektas palaiko.
Skirtingos programavimo kalbos skirtingai palaiko sąsajas. Iš esmės, jas galima realizuoti bet kuria kalba, bet kai kurios kalbos palaiko vienokias ar kitokias sąsajas išreikštinai:
Yra kalbų, skirtų vien sąsajoms kurti (IDL).
Pavyzdys (java)
/** Abstrakti geometrinė figūra */ interface Figūra { /**   * Trikampiui, kvadratui ar apskritimui plotas skaičiuojamas * skirtingomis formulėmis, taigi šis metodas bus išpildytas * skirtingai. */   int plotas; }
Vamzdžio žiotys
250px|miniatiūra|dešinėje|Britų 5,5 colių [[patranka|patrankos žiotys]] Vamzdžio žiotys  – priekinis vamzdžio galas, pro kurį išlekia iššaunamas sviedinys ar kulka.
Žiočių apdirbimo kokybė labai svarbi ginklo taiklumui, nes tai paskutinė vieta, kur iššaunamas sviedinys ar kulka kontaktuoja su vamzdžiu. Jei žiotyse tarp sviedinio (kulkos) ir vamzdžio sienelės yra tarpas, parako dujos netolygiai prasiveržia pro nevienodo pločio tarpus, todėl sviedinys (kulka) nukrypsta nuo numatytos šūvio linijos.
Medžioklinių lygiavamzdžių šautuvų žiotyse dažnai būna čokai, kurie keičia iššautų šratų „srauto glaustumą“.
Onutė
„Onutė“, vėliau „Susipažinkite: Onutė & Jonis“ – iliustruotas laikraštis moterims, ėjęs 1993–2002 m. Vilniuje.
Istorija
Skirtas patarimams, pramogai. Įsteigė ir leido UAB „Joruta“, nuo 1994 m. – UAB „Rutonis“. Leistas kartą per mėnesį: tik 1994 m. Nr. 1-6 ėjo 2 kartus per mėnesį. Tiražas 1993 m. – 15 000-20 000 egz., 1997 m. – 4600 egz.
Hirošige Janagimoto
(g. 1972 m. spalio 15 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1997 m., su ja dalyvavo 1995 m. Karaliaus Fahdo taurės ir 1996 m. AFC Azijos taurės turnyruose.
Larmoro precesija
Larmoro precesija (pavadinta pagal J. Larmorą) – branduolio, atomo ar elektrono magnetinio momento precesija apie išorinio magnetinio lauko kryptį. Larmoro precesija yra glaudžiai susijusi su branduolių magnetinio rezonanso reiškinio teoriniu aprašymu.
Klasikinis aiškinimas
Klasikiniu požiūriu šį reiškinį galima paaiškinti remiantis vaikiško vilkelio precesijos pavyzdžiu. Tokiu atveju kalbama apie jėgos momentą, atsirandantį dėl nagrinėjamo objekto ir magnetinio lauko sąveikos:.
Kvantinės mechanikos požiūris
Kvantinės mechanikos požiūriu, magnetinio lauko, nukreipto z ašies kryptimi, hamiltonianas yra proporcingas sukinio projekcijos į magnetinio lauko kryptį operatoriui \hat I_z:. Proporcingumo koeficientas \ \omega vadinamas Larmoro dažniu.
Savo ruožtu, posūkio apie \ z ašį kampu \ \phi operatorius yra.
Matome, kad Šredingerio lygtes natūraliojoje vienetų sistemoje (kai \hbar = 1)
Danijos karalius
thumb|Danijos herbasDanijos karalius – Danijos valstybės monarchas, turintis ribotą valdžią.
Larmoro precesija
Kvantinės mechanikos požiūris
sprendinys:
Galime interpretuoti, kad pradinė būsena Larmoro precesijos metu yra sukama dažniu \ \omega apie magnetinio lauko kryptį.
Danijos karalius
Istorija
Jauna valstybė plėtė savo valdas, danai veržėsi į Norvegiją, puldinėjo baltų žemes, buvo apgulę Apuolę. Knutas II Didysis (1018–1035 m.) valdė Angliją. XII a. pirmoje pusėje buvo užimtos Baltijos jūros p. pakrantės: Riugeno sala, Holšteinas, Meklenburgas, Pomeranija, Šiaurinė Estija ir Sarema. Valdemaras II Nugalėtojas (1202–1241 m.) 1241 m. paskelbė pirmuosius rašytinius įstatymus, vadinamąjį Jutlandijos teisyną. Didėjant Bažnyčios, žemvaldžių, riterių įtakai, vykstant dinastinėms kovoms karaliaus valdžia XIII a. antroje pusėje vėl nusilpo. 1282 Erikas V Glipingas (1259–1286 m.) paskelbė chartiją, ribojančią karaliaus valdžią, įsipareigojo kasmet šaukti didikus į įstatymų leidžiamąjį ir teisminį susirinkimą – Danehofą. 1320 m. Kristoforas II (valdė 1320–1326 m. ir 1330–1332 m.) įsipareigojo be Danehofo žinios neįvedinėti naujų mokesčių, valdyti kartu su Valstybės taryba (Riges Rad, vėliau Rigsrodas), kurią sudarė didikai ir vyskupai.
Valdemaras IV Aterdagas (1340–1375 m.) karaliaus valdžią vėl sustiprino. Nors jis 1346 m. Vokiečių ordinui pardavė Estiją ir Saaremos salą, o po 1367–1370 m. karo su Hanza prarado prekybos pirmavimą Baltijos jūroje, regione Danijos įtaka didėjo. 1380 m. Danijos karaliai sudarė asmeninę uniją su Norvegija, 1397 m. – Kalmaro uniją su Švedija (iki 1523 m.) ir Norvegija (iki 1814 m., nuo 1537 m. Norvegija buvo Danijos provincija). 1460 m. sudaryta asmeninė unija su Šlėzvigu ir Holšteinu. XV a. pabaigoje – XVI a. šalį iš tiesų valdė Rigsrodas, kurio 30 didikų šeimų priklausė apie 80 % visos bajorų žemės. Karaliai skatino miestų plėtotę – 1433 m. sostine tapo Kopenhaga, suteikė miestiečiams daugiau teisių, tačiau luomams atstovaujantis Rigsdagas, pirmąkart sušauktas 1468 m. Kristijono I, didesnės įtakos neturėjo. Kristijonas II (1513–1523 m.) buvo didikų nuverstas ir išvytas.
Kristijonas III (1533–1559 m.), numalšinęs 1533–1536 m. Grafų kivirčo sukilimą, 1536 m. įvedė liuteronybę. Reformacija paskatino danų kultūros plėtrą, tačiau Danijos įtaka regione pradėjo silpti. Po 1563–1570 m. (Danijos-Švedijos karas), 1611–1613 m. (Kalmaro karas), 1643–1645 m., 1657–1658, 1658–1660 m. karų su pagrindine varžove Švedija, kuri 1523 m. tapo nepriklausoma karalyste, buvo prarasti Skonė, Rytų Norvegija. XVII a. antrame dešimtmetyje Danija įgijo pirmąsias kolonijas Indijoje, kelias Mergelių (Virginijos) salas. 1660 m. Rigsdagas paskelbė karaliaus sostą paveldimu. 1665 m. Frederikas III (1648–1670 m.) įvedė absoliutinę monarchiją, panaikino Rigsrodą, nebešaukė ir Rigsdago. Panaikintos kai kurios bajorų privilegijos, valdžios pareigūnais imta skirti ir miestiečius, kuriems suteikta teisė pirkti žemę. 1788 m. panaikinta baudžiava.
Pramoninė revoliucija XIX a. pirmoje pusėje paskatino prieš absoliutizmą nukreiptą liberalų judėjimą. 1835–1836 m. sušaukus 4 provincijų luomų susirinkimus įtvirtinta vietos savivalda. Politines permainas paskatino 1848 m. Tautų pavasaris. Frederikas VII (1848–1863 m.) paskelbė 1849 m. birželio mėn. konstituciją, Danija tapo konstitucine monarchija su dvejų rūmų – žemųjų (Folketingas) ir aukštųjų (Landstingas) – parlamentu (Rigsdagas). Gyventojams suteikta žodžio, tikėjimo, susirinkimų laisvė. Po 1864 karo su Austrija ir Prūsija Danija neteko Šlėzvigo, Holšteino, Lauenburgo. 1866 m. priimtos konstitucijos pataisos padidino Landstingo, kuris atstovavo turtingiesiems sluoksniams, įtaką.
1901 m. konstitucijos pataisos išplėtė rinkimų teisę, vyriausybę imta formuoti remiantis Folketingo dauguma. 1915 m. konstitucija įteisino visuotinę rinkimų teisę.
Putorano plynaukštė
Putorano plynaukštė  – plynaukštė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Vidurio Sibiro plokščiakalnio šiaurėje, Piasinos, Chetos ir Žemutinės Tunguskos intakų aukštupyje. Aukštis iki 1701 m (Akmens kalnas). Paviršius smarkiai raižytas, sudūlėjęs. Daug ežerų (Lama, Cheta, Did. Chantajaus ir kt.). thumb|250px|left|Kalnų lokalizacija
Vyrauja maumedžių retmiškiai, vandenskyrose ir šlaituose (iki 1200 m aukščio) – kalnų tundra, aukščiau – arktinės kalnų dykumos. Vario, nikelio rūdų, akmens anglių telkiniai.
2010 m. dėl svarbios ekosistemos įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Irano provincijos
Irano provincijos, ostanai – stambiausi administraciniai Irano vienetai (, dgs. استان‌ها, Ostānhā), kurių Irane yra 30. Provincijų vyriausybėms vadovauja ostandarai, kuriuos paprastai vadina generalgubernatoriais ir kuriuos skiria Vidaus reikalų ministras.
Istorija
Nuo 1960 iki 1981 m. gubernijoms palapsniui buvo suteikiamas provincijų statusas. Nuo tada buvo sukurtos ir kelios naujos provincijos. Paskutinis toks atvejis buvo 2004 m., kai Chorasano provincija buvo padalinta į tris naujas provincijas, o nuo Teherano provincijos buvo atskelta Alborz provincija.
Meiskiai
Meiskiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 0,5 km į vakarus Veiviržėnų.
Antanina Jaroševič−Klyšinska−Halicka
Antanina Jaroševič–Klyšinska–Halicka (, g. 1908 m. vasario 13 d. Vitebsko apylinkėse, dab. Baltarusija) m. 1973 m. – lenkų geologė, mokslininkė, „Žemės muziejaus“ Varšuvoje direktorė. Ilgą laiką mokėsi ir dirbo Vilniuje.
Studijos
Nuo 1930 m. dirba universitete asistente Mineralogijos ir petrografijos katedroje pirma pas P. Radziševskį, o paskui pas S. Malkovskį. Atlieka geologinius tyrimus Vilniaus krašte ir Polesėje koncentruodamasi į morenas ir kriterijų jų atskyrimui paieškas. 1935 m. su stipendija važiuoja į Švediją ir Suomiją, renka uolienas ir lygina su Estijos, Latvijos ir Lietuvos pavyzdžiais. Jų pagrindu apgynė daktaro disertaciją (1939 m.). Ji buvo pirmoji S. Malkovskio doktorantė. Disertacijoje yra duomenų apie riedulyno prie Dūkšto tyrinėjimus ir apie Vilniaus krašto įdomesnių riedulių petrografinę charakteristiką.
Moksliniai darbai
Iš Vilniaus krašto kvartero nuogulų surinko gausią petrografinę kolekciją, tyrinėjo būdinguosius riedulius. Ji aprašė Suomijos Outokumpu vario telkvietę, kuri buvo surasta suomiams atlikus riedulių paieškas. Ji kartu su S. Malkovskiu papildė Suomijos ir Švedijos kristalinių riedulių kolekciją, kuriai pradžią jau buvo padaręs P. Radziševskis. Didžioji šios kolekcijos dalis liko Vilniaus universitete. Ja vėliau naudojosi M. Kaveckis, studentai. Kita kolekcijos dalis yra „Žemės muziejuje“ Varšuvoje, kuriame vėliau direktoriavo.
1940–1941 m. A. Halicka aktyviai dalyvauja organizaciniuose darbuose siekdama atnaujinti dėl karo sustojusius geologinius darbus, 1944 m. organizuoja Geologijos tarnybą, kur ima vadovauti geologinių paieškų skyriui. Kartu su E. Pasendorferiu, Stanislavas Malkovskis|S. Malkovskiu, J. Vojciechovskiu, B. Halickiu ir R. Kongieliu kuria projektus naudingųjų iškasenų žvalgybai ir panaudojimui.
Lenkijoje
1945 m. A. Halicka išvažiuoja į Lenkiją iškart įsilieja į šalies atstatymo darbus. 1947 m. tampa Švietimo ministerijos Gamtos studijų skyriaus viršininke, vis dar kuriamame „Žemės muziejuje“ prisiima vicedirektorės pareigas. O nuo 1950 m. pakeičia pirmąjį šio muziejaus direktorių S. Malkovskį ir vadovauja muziejui iki savo mirties. Leidžia „Žemės muziejaus darbus“.
Dar nuo rezidentūros siekė sukurti panašų „Žemės muziejų“ ir Vilniuje.
SC Freiburg
Freiburgo SC – Vokietijos futbolo klubas iš Freiburgo.
Solar Impulse
Solar Impulse – Šveicarijoje gaminamas ilgų distancijų orlaivis, varomas Saulės energija. Šio privataus projekto tikslas – pirmą kartą istorijoje apskristi Žemės rutulį naudojant tik Saulės energiją.
Pirmasis šio projekto orlaivis „Solar Impulse 1“ debiutavo 2009 m. gruodžio 3 d. Vėliau orlaivis buvo sėkmingas išbandytas Šveicarijoje, Ispanijoje, Maroke bei kelionėse tarp jų, taip pat 2013 m. JAV.
2014 m. pirmą savo skrydį atliko antrasis projekto orlaivis „Solar Impulse 2“. 2015 m. kovą jis pradėjo pagrindinę projekto stadiją – kelionę aplink Žemės rutulį. Jis startavo iš Abu Dabio ir čia turėjo grįžto po penkių mėnesių kelionės. Tai turėjo įvykti per 12 etapų.
2015 m. liepos 3 d. orlaivis atliko kelionę iš Janponijos į Havajus, tačiau čia patyrė baterijos pažeidimus. Jiems sutvarkyti prireikė kelių mėnesių. 2016 m. vasarį numatyta pradėti naujus bandymus, o kelionę aplink Žemę orlaivis turėtų pratęsti 2016 m. balandį.
Verpenos šv. Onos bažnyčia
'''Verpenos šv. Onos bažnyčia''' – bažnyčia, pastatyta XVIII a. pabaigoje Verpenos kaime.
Istorija
Bažnyčia Verpenoje pastatyta 1775 m. 1901–1908 m. statant Kelmės bažnyčią buvo naudojama Kelmės katalikų. Šiuo metu pamaldos vyksta nereguliariai.
Architektūra
Bažnyčia medinė, santūrių liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė. Savo formomis artima Kelmės evangelikų reformatų bažnyčiai.
Eligijus Domarkas
Eligijus Domarkas (g. 1943 m. sausio 2 d. Merkeliai, Plungės valsčius) – Lietuvos muzikinių teatrų režisierius.
Biografija
Nuo 1972 m. Lietuvos operos ir baleto teatro režisierius, nuo 1989 m. vyr. režisierius.
Pastatymai
Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras:
Klaipėdos muzikinis teatras:
Čikagos lietuvių opera:
Butrimonių herbas
Butrimonių herbas – Butrimonių miestelio heraldinis simbolis.
Istorija
Pirmą kartą gyvenvietė minima 1699 m. Netrukus susiformavo miestelis, kuris buvo prie svarbaus prekybinio kelio, ėjusio iš Vilniaus į Prūsiją. Bėgant laikui, iš kelių, vedančių į Vilnių, Alytų ir Punią sankryžoje, susiformavo vienintelė Lietuvoje trikampė miestelio aikštė. Miestelis kelis kartus niokotas karų ir gaisrų, tačiau centrinės miesto dalies planas nepakito iki šių dienų. Jis paskelbtas Lietuvos urbanistikos paminklu.
Istorinio herbo miestelis neturėjo, tad svarstant naujo herbo idėjas, nutarta herbe atvaizduoti miestelio aikštę. Ji rodo unikalų urbanistikos paminklą, bei miestelio atsiradimo aplinkybes.
Butrimonių herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 2001 m. rugpjūčio 22 d. Dailininkas Arvydas Každailis.
Ručjai (Bibersvaldė)
Ručjai (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Znamensko kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Bolšaja Polianos apylinkės kaimas.
Konsultantas
Konsultantas (iš 'diskutuoti') – specialistas, kuris dalinasi eksperto patarimais tam tikrose profesinėse kompetencijose. Konsultantai gali patarinėti įvairiose srityse, kaip nekilnojamas turtas, buhalterinė apskaita, aplinkos apsauga, pramogos, technologijos, teisė (ypatingai mokesčių teisė), žmogiškieji ištekliai (įskaitant personalo atranką‎), marketingas, ekstremalus projektų valdymas, maisto pramonė, medicina, finansai, statistika, programinė įranga, ugdomasis vadovavimas, ekonomika, viešasis administravimas, ryšiai su visuomene, inžinerija, dizainas ar atliekų tvarkymas.
Konsultantui yra įprasta būti ekspertu konkrečioje srityje, kurioje turi plačias žinias ir gilų supratimą. Konsultantas paprastai dirba konsultacijų įmonėje arba yra laisvai samdomas, ir užsiima su daug ir besikeičiančių klientų. Dėl konsultantų klientai turi prieigą prie daug gilesnes ekspertizės, nei būtu įmanoma ir rentabilu turėti pačiam užsakovui. Juolab, kad konsultanto paslauga galima naudotis priklausomai nuo poreikio.
Butrimonių vėliava
thumb|right|200px|Butrimonių vėliava. Proporcijos: 10:11
Kęstutis Keblys (1933)
Kęstutis Keblys (g. 1933 m. sausio 20 d. Šakiuose – 2019 m. birželio 27 d. Baton Ruže ) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, daktaras.
Biografija
Žmona Vitalija Bogutaitė. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. 1955 m. Bostono universitete baigė chemiją. 1962 m. daktaras. Dirbo chemijos tyrimų laboratorijoje Detroite. Nuo 1983 m. gyvena Baton Ruže. 1971–1983 m. „Ateities“ knygų leidimo fondo vadovas, 1981–1984 m. Lituanistikos instituto Literatūros skyriaus vedėjas.
Bendradarbiavo žurnaluose „Aidai“, „Ateitis“, laikraštyje „Draugas“. Parašė straipsnių, recenzijų apie išeivijos rašytojų kūrybą. Būdingi taiklūs, kritiški vertinimai, literatūrinio konteksto išmanymas.
San Migelio departamentas
San Migelio departamentas  – departamentas Salvadoro rytuose. Šiaurėje prieina prie Hondūro sienos, pietuose – prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – San Migelis.
Skaičių teorija
Skaičių teorija – matematikos šaka, tirianti sveikųjų skaičių savybes. Nors dauguma iškeltų problemų yra paprastai formuluojamos, tačiau kai kurių sprendimas ypatingai sudėtingas.
San Migelio departamentas
Auginama bananai, javai, kava, cukranendrės. Gyvulininkystė. Maisto, tekstilės, chemijos pramonė.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 19 savivaldybių.
Skaičių teorija
Pirminiai skaičiai ir daugikliai
Natūralieji skaičiai yra 0, 1, 2, 3… Visi jie, išskyrus 0 ir 1, yra arba pirminiai skaičiai, arba sudėtiniai skaičiai. Pirminis skaičius yra skaičius, kuris dalinasi tik iš savęs ir vieneto. Sudėtinis skaičius yra tas, kuris dalinasi ne tik iš savęs, bet ir iš daugelio kitų daliklių. Pavyzdžiui, 6 yra sudėtinis skaičius, nes. Skaičius, kuris dalina kitą yra vadinamas to skaičiaus dalikliu, šiuo atveju skaičiai 2 ir 3 yra skaičiaus 6 dalikliai.
Pirminių skaičių seka yra begalinė. Šią teoremą įrodė Euklidas IX-ojoje veikalo „Pradmenys“ knygoje, 20-ajame teiginyje.
Tačiau nėra žinoma, kiek yra pirminių skaičių mažesnių už duotą skaičių. 1896 m. buvo įrodyta pirminių skaičių teorema, kuri teigia, kad pirminiai skaičiai nėra tolygiai pasiskirstę skaičių tiesėje. Patvirtinus Rymano hipotezę būtų galima geriau įvertinti pirminių skaičių pasiskirstymą. Analizinė skaičių teorija nagrinėja panašius klausimus ir naudoja analitinius metodus bei tolydžias funkcijas.
Senieji laikai
Senovės Egipte matematiniai veiksmai buvo atliekami su sveikaisiais skaičiais ir egiptietiškomis trupmenomis. Matematiniuose papirusuose rasta uždavinių kartu su sprendiniais ir pagalbinėmis lentelėmis. Lentelės plačiau naudojamos buvo Babilone, kuris paveldėjo šešiasdešimtainę skaičiavimo sistemą iš šumerų. Babiloniečių dantiraščio matematiniuose tekstuose aprašytos daugybos ir atvirkštinių skaičių lentelės, natūraliųjų skaičių kvadratai ir kubai. Babilone jau buvo žinoma daug Pitagoro trejetų, kurių radimui tikriausiai buvo naudojama nežinoma metodika. Seniausiai archeologinis radinys aritmetikos istorijoje yra Plimptono molinės lentelės fragmentas 322, datuojamas 1800 m. pr. m. e. Jame yra Pitagoro trejetų sąrašas, t. y. natūralieji skaičiai (a,b,c), kurie tenkina a^2+b^2=c^2.
Katovicų Silezijos universitetas
Katovicų Silezijos universitetas – valstybinis universitetas Katovicuose, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 20 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 638 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą).
Nors apie universitetą Silezijoje buvo jau galvota Tarpukaryje, tačiau ši idėja buvo įgyvendinta tik 1968 m., sujungus Katovicų aukštąją pedagogikos mokyklą ir Jogailos universiteto filialą. Spalio 1 d. dienines, vakarines ir neakivaizdines studijas pradėjo 5724 studentai.
Tinklalaidė
Podkastas (taip pat – tinklalaidė ; ) – internete patalpintos prenumeruojamos garso arba vaizdo rinkmenos. Tai gali būti tiek tradicinės televizijos bei radijo laidų įrašai patalpinti internete, tiek sukurtas turinys išskirtinai interneto vartotojams. Kiekvienas podkastas yra sudarytas iš atskirų dalių (epizodų) serijos ir gali būti prenumeruojamas (specialioje platformoje arba per RSS).
Pavadinimas atsirado iš angliškų žodžių broadcasting (transliavimas) ir nešiojamo MP3 grotuvo „iPod“, su kurio išpopuliarėjimu susijęs ir podkastų paplitimas. Pastaraisiais metais podkastų dažniausia klausomasi per išmaniuosius telefonus.
Populiariausias podkastas, žmogžudystę nagrinėjanti drama „Serial“, parsisiųsta 267 milijonus kartų. Statistika rodo, kad daugiau nei trečdalis amerikiečių bent kartą per mėnesį klauso tokių laidų. Amerikoje šis formatas išpopuliarėjo labiausiai dėl ilgų atstumų, nes tinklalaidžių žmonės klausosi automobiliuose. Lietuvoje tinklalaidžių klauso (žiūri) 36 % interneto vartotojų. Populiariausia platforma – „Youtube“, kurią renkasi 96 % klausytojų, „Spotify“ renkasi 14 %, po 6 % teigė taip pat naudojantys „SoundCloud“ ir „iTunes“, 3 % – kitus kanalus.
Istorija
Podkastų išradėju laikomas Tristan Louis, kuris pirmą kartą podkastų idėją pasiūlė 2000 m., ir Dave Winer, kuris pirmasis šiek tiek patobulinęs šią idėją įgyvendino. „Podkasto“ sąvoką pirmą kartą panaudojo Ben Hammersley 2004 m. ir ji greitai išpopuliarėjo. Patys podkastai taip pat ėmė sparčiai populiarėti, ypač podkastų idėją palaikė blogeris Adam Curry. 2005 m. prie podkastų populiarinimo prisidėjo „Apple“ įmonė, kurios skaitmeninės muzikos grotuvas davė vardą patiems podkastams. „Apple“ integravo podkastus į „iTunes“ ir taip pristatė juos plačiajai publikai. Iš pradžių podkastų autoriais dažniausiai buvo tinklaraštininkai, vėliau temų asortimentas plėtėsi. Savo podkastus ėmė leisti laikraščiai ir žurnalai, televizijos ir radijas.
Vitalis Nakrošis
Vitalis Nakrošis (g. 1975 m. sausio 25 d.) – politologas, VU TSPMI profesorius ir dėstytojas.
Biografija
VU TSPMI politikos mokslų bakalauras 1997 m., Londono ekonomikos mokyklos Politinės perėjimo ekonomijos magistras (baigta su pagyrimu) 1998 m., Vilniaus universitete apgynė disertaciją, socialinių mokslų daktaras, 2004 m.
Nuo 1998 m. VU TSPMI dėstytojas; yra dirbęs Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijoje, Nacionalinėje regionų plėtros agentūroje. Viešosios politikos ir vadybos instituto programų vadovas nuo 2003 m., "Saulėlydžio" komisijos prie LR Vyriausybės narys. Dalyvavo kelių tarptautinių programų ir viešojo administravimo tinklų veikloje ar projektuose (7 Bendroji programa, ES COST programa, OECD/SIGMA, NISPAcee/LGI, Horizon 2020), įgyvendino LMT finansuojamus tyrimus Lietuvoje.
Dėstomi kursai – Lyginamasis viešasis administravimas (magistro std., rudens semestras); Viešoji politika ir politikos analizė (mag., pavasario semestras).
Moksliniai interesai – ES valdymas ir viešoji politika, Viešasis administravimas, Valstybės valdymo reformos; Viešoji politika, Politikos analizė ir vertinimas; Strateginis ir veiklos valdymas. Paskelbė keliasdešimt publikacijų Lietuvoje ir užsienyje įvairiais ES, viešosios politikos ir viešojo administravimo klausimais. Vitalio straipsnius publikavo International Review of Administrative Sciences, International Journal of Public Administration, Evaluation, NISPACEE Journal of Public Administration and Policy, Transylvanian Review of Administrative Sciences, Journal of Baltic Studies ir Lietuvos akademiniai žurnalai (Politologija, Viešoji politika ir administravimas).
Cujoši Kitazava
Dirba futbolo rungtynių komentatoriumi.
Heliotropas (reikšmės)
Panašūs terminai:
Purnululu nacionalinis parkas
Parkas plyti pereinamoje gamtinėje zonoje tarp sausų centrinės Australijos dykumų pietuose ir musoninio klimato savanų šiaurėje. Klimatas sausas musoninis, būdingi du sezonai – drėgnasis (nuo lapkričio iki kovo) ir sausasis (nuo balandžio iki spalio). Kritulių vidutiniškai per metus iškrinta 600 mm, beveik visi drėgnuoju sezonu. Vidutinė maksimali dienos temperatūra svyruoja nuo 29º C liepą iki 38º C spalį.