cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stasys Matulaitis
Biografija
1919 m. birželio mėn. lenkų suimtas, ir, laikinai išleistas iš kalėjimo, pabėgo į Lietuvą. Buvo paskirtas Vilkaviškio ligoninės vedėju, vėl grįžo į LSDP. 1921 m. atsisakė dirbti Kauno karo ligoninės vyr. gydytoju. 1923 m. išsikėlė į Marijampolę, dirbo gydytoju, taip pat dėstė istoriją realinėje mokykloje. LKP įkurtos kooperatinės knygų leidimo bendrovės „Šviesa“ valdybos pirmininkas.
Spaudžiamas savo dukters, LKP CK narės Katrės ir Karolio Požėlos, Marijampolėje organizavo pogrindinę moksleivių bolševikų kuopelę, kurios nariai 1925 m. vasario 12 d. buvo suimti. Suimtas buvo ir S. Matulaitis, bet, paleistas už 5000 litų užstatą, per Latviją pasitraukė į TSRS. Nuo 1927 m. gyveno Minske ir dirbo Baltarusijos Mokslų akademijoje, kur parašė studiją „1863 metai Lietuvoje“, už kurią gavo istorijos daktaro laipsnį. 1934–1937 m. akademikas. 1937 m. ištremtas į Kazachstaną, 1948 m. amnestuotas. Nuo 1945 m. gyveno Vilniuje, 1945–1948 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute.
1893–1935 m. parašė apie 30 ir išvertė 17 publicistinių ir mokslo populiarinimo brošiūrų bei knygų. Paskelbė literatūrinės kritikos straipsnių, eilėraščių, apsakymų.
Tibeto istorija
Tibeto istorija – Tibeto, t. y. etninių tibetiečių sričių (apimančių Kinijos Liaudies Respublikos Tibeto autonominį rajoną, Qinghai provinciją, Vakarinį Sichuan, Indijos Kašmyro regioną Ladaką) istorija, daugeliu atvejų neatsiejama nuo kai kurių gretimų teritorijų (Butano, Indijos Arunčial Pradešo ir Sikimo valstijų) istorijos.
Priešistorė
Ankstyvosios Tibeto regiono istorijos šaltiniai yra kinų istoriniai darbai, kuriuos papildo negausūs archeologiniai radiniai.
Dar prieš mūsų erą šiose srityse susiformavo pirmieji gentiniai – valstybiniai junginiai. Tarp jų – žinomiausi:
Tibeto imperija (Tubo)
thumb|Tibeto imperija apie 780 m.
Jau legendinių Fan valstybės valdovų laikais ji gana stipriai plėtėsi. VII a. Njatrių dinastijoje pasirodo pirmieji istoriniai valdovai, kurie pradeda kurti tikrą galingą imperiją: ilgainiui užimamos visos šioje teritorijoje egzistavusios gentinės valstybės ir Tibetas nepaprastai išsiplečia. Tai – Tibeto imperijos pradžia.
Imperijos įkūrėju pagrįstai laikomas karalius (Tibete tituluojamas cenpu) Songcenas Gampo, kuris įvykdė svarbias administracines reformas, privertė Tangų Kinija imperatorių išleisti sau į žmonas princesę Wenchen, kuri introdukavo šalyje budizmą, jo įsakymu buvo sukurtas Tibetiečių raštas, pagrįstas Indijos raštų sistema. Po neilgo Garų klano viešpatavimo į valdžią atėjo kitas žymus valdovas – Trisong Decenas, kuris labai sustiprino budizmo pozicijas šalyje. Jo pakviestas Kašmyro išminčius Padmasambhava atnešė tibetiečiams labai priimtiną budizmo atšaką – vadžrajaną, kuri davė impulsą formuotis labai savitam Tibeto budizmui. Padmasambhavos mokymas inspiravo „raudonkepurių“ sektos Njingmapa susiformavimą.
Susiskaldymas
thumb|Tibeto susiskaldymo žemėlapis
Po paskutinio Njatrių dinastijos valdovo Lang Darmos mirties Tibetas ėmė byrėti. Prasidėjo periodas, istorikų vadinamas „duobe“ arba „įgriuva“. Apie jį žinoma labai nedaug, mat Tibete nebeliko centrinės valdžios, o visa teritorija pasidalinta tarp karališkosios dinastijos palikuonių, kurie ėmė valdyti smulkias valstybėles: Gugę (Ngario sritis), Ladaką, Lasą, Jarlungą, Giulsę (kin. Gusiluo) ir pan.
Nepriklausomas Tibetas
1912 m. vasario mėnesį sukūrus Kinijos respubliką Tibetas paskelbtas Kinijos provincija. Faktiškai jis liko nepriklausomas.
Okupacija
Tibeto okupacija yra ginčytinas istorinis faktas ir to laikotarpio politiniai įvykiai ir teritorijos statusas yra plačių diskusijų ir interpretacijų subjektas.
Laukas (bendruomenė)
Laukas (prūs. lauks) – Senovės Prūsijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemdirbių laukininkų kaimo bendruomenė, susidedanti iš pavienių ūkių, bet bendrai valdanti dalį žemės ūkio naudmenų ir kartu atliekanti kai kurias gamybines funkcijas.
Istoriografija
Laukai minimi XIV a. pabaigos - XV a. pradžios Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose (Lithauische Wegebericht), didžiojo kunigaikščio žemių užrašymuose bajorams ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės sąrašuose.
Pijus Glovackas
Pijus Glovackas (1902 m. vasario 3 d. Šilbaliuose, Bartninkų valsčius – 1941 m. birželio 24 d. netoli Utenos) – Lietuvos komunistinis veikėjas.
Laukas (bendruomenė)
Teritorija
Laukas apėmė didelį žemės plotą su daugeliu sodžių. Dirbamą žemę laukininkai buvo pasidaliję. Kiekviena sodyba savo dalį tvarkė kaip nuosavybę, o kitos naudmenos (pievos, miškai, vandenys) naudotos bendrai. Keli ar keliolika laukų sudarė žemę, turinčią pilį ir kunigaikštį.
Pijus Glovackas
Biografija
1920–1928 m. LKP narys. 1922 m. pašalintas iš Vilkaviškio gimnazijos, įstojo į Marijampolės realinę gimnaziją. 1923 m. įstojo į Lietuvos universitetą. Redagavo LKP laikraštį „Darbininkų atstovas“, su Karoliu Požėla vadovavo universiteto studentų marksistų draugijai „Atžala“. 1925–1926 m. LKJS CK sekretorius. Už antivalstybinę veiklą 1923–1925 m. ir 1926–1939 m. kelis kartus kalintas. 1927 m. nuteistas mirti, bet, atsisakęs LKP nusistatymo neduoti malonės prašymo, jį padavė ir mirties bausmė buvo pakeista kalėjimu, 1939 m. liepos mėn. amnestuotas. 1928 m. birželio mėn. dėl malonės prašymo ir dėl kritiško požiūrio į to meto LKP vadovybės politiką iš partijos pašalintas. 1939–1940 m. dalyvavo judėjime prieš autoritarinę Antano Smetonos valdžią, bendradarbiavo nelegaliame laikraštyje „Už liaudies teises“.
Laukas (bendruomenė)
Teisės
Ūkiniams ir administraciniams reikalams nagrinėti perduodant valdžios simbolį krivūlę buvo šaukiama laukininkų sueiga kuopa. Laukas dar turėjo seniūną bei kuopos teismą. Per kovas su kryžiuočiais, daugiausia Žemaitijoje laukas sudarė karinį gynimosi vienetą. Ginantis nuo priešų lauko teritorija būdavo užblokuojama nukirstais medžiais.
Pijus Glovackas
Biografija
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio-rugpjūčio mėn. LSSR Užsienio reikalų ministerijos generalinis sekretorius, prisidėjo prie ministerijos likvidavimo. Nuo 1940 m. rugpjūčio 25 d. LSSR Valstybinės plano komisijos pirmininkas, 1941 m. gegužės-birželio mėn. Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas, padėjo sovietizuoti Lietuvą. SSRS-Vokietijos karo pradžioje traukdamasis į SSRS per klaidą Raudonosios armijos kareivio nukautas.
Žemaitėliai (Paberžė)
Žemaitėliai – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Visalaukės IV, šalia kelio (iš vakarų pusės). Stovi medinė sentikių Žemaitėlių Šv. Mykolo cerkvė (pastatyta 1928 m.), yra kapinės.
Laukas (bendruomenė)
Teisės
Lauko bendruomenės paprotinės teisės kai kurios normos buvo įrašytos į Lietuvos Statutą. 1588 m. III Statute kalbama apie lauko bendruomenės atsakomybę, jeigu jos teritorijoje randamas lavonas, apie laukininkų pareigą pėdsakais sekti vagį - užvarę ant pėdų galvijus ar kitaip jas panaikinę laukininkai turėdavo bendrai atlyginti nukentėjusiajam už nuostolius.
Žemaitėliai (Paberžė)
miniatiūra|250px|left|Kaimo gatvė miniatiūra|250px|left|Sentikių kapinės Žemaitėliuose
Laukas (bendruomenė)
Teisės
Stiprėjant valstybės valdžiai, vietoje kunigaikščių valdyti žemių buvo siunčiami didžiojo kunigaikščio vietininkai, tijūnai. Žemes imta vadinti valsčiais, lauko žmones - valsčionimis, arba valstiečiais. Laukai išnyko XVI a., kai per Valakų reformą valstiečiai buvo sukelti į gatvinius kaimus, o kaimai sujungti į vaitystes. Vėliau išliko tik lauko organizacinių požymių – sueigos, prievolių, ypač kelių taisymo, pasiskirstymas.
Žemaitėliai (Paberžė)
Istorija
Caro laikais kaimais buvo Vilniaus apskrityje. Iki 1876 m. sentikiai čia įkūrė parapiją (kaimas vadinosi Митрофановка), 1928 m. pašventino cerkvę. Bendruomenei priklausė biblioteka.
KK107
Krašto kelias 107 – kelias nuo Trakų iki Vievio. Kelio ilgis yra 17,52 kilometro. Kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Prasideda Trakuose, sankryžoje su. Eina Elektrėnų ir Trakų rajono savivaldybių teritorijomis. Svarbiausios gyvenvietės – Bražuolė, Pylimai. Baigiasi prie Vievio, sankryžoje su ir. Ties Trakais eina sąsmauka tarp Galvės ir Akmenos ežerų.
Maršrutas
miniatiūra|240px|left|Kelias tie [[vilūniškės|Vilūniškėmis (Vievio sen.)]]
Vaitkaičiai
Vaitkaičiais vadinami kaimai:
Miškinių apylinkė
Miškinių apylinkė sovietmečiu buvo:
Stari Bruso Čenstakavos Dievo Motinos parapija
Stari Bruso Čenstakavos Dievo Motinos parapija  – katalikų parapija, įkurta 1919 metais, Stari Bruso kaime. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijos, Hansko dekanatui. 1805 m. pastatyta dabartinė mūrinė parapijos bažnyčia.
Varputis
Varputis (Elytrigia) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso plačiai paplitusi piktžolė – paprastasis varputis (Elytrigia repens).
Graikija
Moderniųjų laikų Graikija kūrėsi remdamasi idėja, kad ji esanti Senovės Graikijos palikuonė ir tuo pačiu Vakarų pasaulio kultūros lopšys. Šį palikimą iš dalies atspindi 17 Graikijos istorinių objektų, kurie yra įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Graikija yra pramoninė šalis su aukštu žmogaus socialinės raidos indeksu   ir gyvenimo standartu. Šalis yra Europos Sąjungos, NATO, TEBIPO , ESBO, Europos kosmoso agentūros ir Frankofonijos narė. Ji turi Balkanų, Viduriniųjų Rytų ir Viduržemio jūros šalių bruožų.
Istorija
thumb|left|180px|[[Partenonas]]
Senovės Graikija
Graikijos istorija prasideda nuo Egėjo civilizacijos klestėjimo Kretoje ir Balkanų pusiasalyje II tūkst. pr. m. e. Senovės Graikų kolonijos apėmė daug platesnes teritorijas, nei šiuolaikinė Graikija. Vėliausiai nuo VII a. pr. m. e. graikai pradėjo kolonizuoti dabartinės Turkijos, Kipro, Italijos, Libijos pakrantes. Po Aleksandro Didžiojo užkariavimų graikai užvaldė Anatoliją, Egiptą, Siriją ir Mesopotamiją. Nuo Aleksandro Didžiojo mirties 323 m. pr. m. e. iki 146 m. pr. m. e., kol Graikija buvo paversta viena iš Romos provincijų, vyravo helenizmas.
Bizantija
Romos imperijai pasidalijus į Rytų ir Vakarų Romos imperijas, graikų svarba buvo didesnė Rytų Romos imperijoje, dar vadinamoje Bizantija. Konstantinas Didysis pavertė Konstantinopolį nauja Bizantijos-Romos imperijos sostine. Nuo to laiko miestas tapo svarbiausiu helenizmo centru ir juo išliko iki šių laikų. Bizantijos vidurinio laikotarpio pirmaisiais šimtmečiais (610–867 m.) imperiją puolė seni priešai: persai, langobardai, avarai ir slavai) bei pirmąkart istorijoje pasirodę arabai ir bulgarai. Priešų atakos neapsiribojo pasienio sritimis. Priešai dažnai įsiverždavo toli į imperijos žemes, taip keldami grėsmę pačiai sostinei.
Osmanų imperija
Atėjus osmanams vyko dvi graikų migracijos. Pirmoji – graikų inteligentų migracija į Vakarų Europą, skatinusi Renesanso pradžią, o antroji buvo vietinė: graikai iš lygumų kėlėsi į kalnus. Mileto sistema, atskyrusi Osmanų imperijos gyventojus pagal religiją, labai prisidėjo prie graikų ortodoksų susitelkimo. Graikų ortodoksų bažnyčia kaip tautinė-religinė institucija padėjo pusiasalio graikams išsaugoti kalbą, papročius ir kultūrą valdant osmanams.
Modernioji Graikija
thumb|200px|left|Graikija [[1843 m.]]
Osmanai valdė Graikiją iki XIX a. pradžios. 1821 m. kovo 25 d. graikai sukilo ir paskelbė nepriklausomybę, bet ją pasiekė tik 1829 m. Kelis kartus atrodė, jog osmanai numalšins sukilimą, tačiau jiems grėsė tiesioginis Prancūzijos, Britų ir Rusijos imperijų įsiveržimas. Rusijos imperijos užsienio reikalų ministras graikas Ioannis Kapodistrias grįžęs į tėvynę tapo pirmuoju Graikijos respublikos prezidentu. Bet Europa nusprendė, jog Graikija turi tapti monarchija ir pirmuoju karaliumi tapo Otas iš Bavarijos, o antruoju – Jurgis iš Danijos. XIX a. – XX a. pradžioje Graikija siekė išplėsti savo teritoriją, kad joje gyventų visi Osmanų imperijos graikai. Jonijos salas grąžino britai 1863 m. atvykstant naujam karaliui iš Danijos, o Tesaliją osmanai atidavė be kovos. Po Balkanų karų 1912–1913 m. graikai atgavo Epyrą, pietinę Makedoniją, Kretą ir Egėjo salas. Dabartinės Graikijos sienos nusistovėjo 1947 m.
Graikijos pilietinis karas vyko 1944–1949 m. Graikijoje tarp Jungtinės Karalystės, o vėliau JAV remiamų Vyriausybės pajėgų ir Graikijos Demokratinės Armijos, Graikijos Komunistų partijos karinės šakos. Pasak kai kurių analitikų, tai pirmasis atvejis, kai Vakarai pokaryje įsikišo į politinę situaciją užsienio šalyje. Po Vyriausybės pergalės Graikija tapo NATO nare, o tai nustatė jėgų balansą Egėjo jūros regione per visą Šaltąjį karą.
1974 m. rugpjūčio 14 d. graikų kariai pasitraukė iš NATO struktūrų protestuodami prieš Turkijos vykdomą šiaurės Kipro okupaciją. 1975 m. po referendumo, kuris patvirtino karaliaus Konstantino II nušalinimą, įsigaliojo demokratiška respublikos konstitucija. Po demokratijos atkūrimo Graikija tapo stabilia ir ekonomiškai augančia šalimi. Graikija vėl tapo NATO nare 1980 m. Šalis ES nare tapo 1981 m., o euras buvo įvestas 2001 m.
Politinė sistema
thumb|right|250px|Graikijos parlamentas
Dabartinė Graikijos konstitucija buvo priimta 1975 m. birželio 11 d., bet 1986 ir 2001 metais buvo gerokai reformuota. Ji apibrėžia Graikiją kaip parlamentinę respubliką, grindžiamą socialiniais ir konstituciniais principais. Valdymo forma yra parlamentinė demokratija.
Parlamentas
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų parlamentas, vadinamas /Voulí ton Ellínon. 300 parlamento narių renkami visuotiniuose rinkimuose ketveriems metams. Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2009 m. spalio 4 dieną.
Administracinis suskirstymas
Graikiją sudaro 13 periferijų (Graikija taip pat yra suskirstyta į regionus), suskirstytų į 54 nomus, ir Atono kalno vienuolių respublika. Periferijos (skliausteliuose sostinės):
right|thumb|230px|Graikijos administracinis suskirstymas
Geografija
thumb|left|180px|[[Olimpo kalnas|Olimpas – aukščiausias Graikijos kalnas.]]
Graikija yra išsidėsčiusi Pietų Europoje, Balkanų pusiasalio pietuose ir Peloponeso pusiasalyje, kurį nuo žemyninės dalies skiria Korinto kanalas, ir daugybėje salų. Didžiausios salos: Kreta (Viduržemio jūra), Euboja, Lesbas, Chijas, Kikladų, pietų ir šiaurės Sporadų salynai (Egėjo jūra), Jonijos salynas (Jonijos jūra). Šiaurėje Graikija ribojasi su Albanija (282 km), Makedonija (228 km), Bulgarija (494 km), Turkija (206 km), vakaruose jos krantus skalauja Jonijos, pietuose – Viduržemio, rytuose – Egėjo jūros. Gavdos sala yra piečiausias Graikijos bei Europos taškas.
Šalies plotas yra 131 957 km², iš jų 106 915 km² sudaro žemyninė dalis, o 25 042 km² (apie 19 %) sudaro 3 054 salos, iš kurių 87 yra gyvenamos. Dėl didelio salų kiekio Graikijos pakrantės ilgis yra labai įspūdingas – net 13 676 km, iš kurių tik apie 4000 km tenka Graikijos žemyninei daliai.
thumb|right|200px|Graikijos žemėlapis
Nors šalis yra charakterizuojama kaip jūrų šalis, ji ir labai kalnuota. Kalnai užima net 79,9 % Graikijos teritorijos. Didžiausi šalies kalnai ir kalnagūbriai yra Pindas, Olimpas, Osa, Peliono kalnagūbris, kalnų masyvas Rodopai, Taigeto kalnynas Peloponeso pusiasalyje ir Psiloričio kalnų masyvas Kretoje. Aukščiausia šalies viršukalnė yra Olimpas (2918 m). Šalies lygumos plyti daugiausia Tesalijos, Makedonijos bei Trakijos regionuose.
Graikijos upės neilgos, vandeningos žiemomis, jų vanduo plačiai naudojamas drėkinimui. Svarbiausios upės: Vardaras, Marica, Strimonas, Nestas, Aliakmonas. Didžiausi ežerai: Prespos ir Trichonio.
Šalyje būdinga subtropinė augalija: dygialapiai krūmynai (makija, gariga), alyvmedžių giraitės, kalnuose – plačialapių ir spygliuočių miškai. Miškingumas (įtraukiant krūmynus) – 44 %.
Klimatas
Graikijoje vyrauja Viduržemio jūros klimatas: drėgnos, švelnios žiemos ir sausos bei karštos vasaros. Pajūryje žiemomis vyrauja švelnus oras, dažnai lyja, sniegas iškrenta labai retai. Vasaros yra gana karštos ir per jas retai siautėja audros. Šalies viduje žiemomis yra žymiai vėsiau. Naktį dažnai pasitaiko šalnų, bei retkarčiais iškrenta daug sniego. Vakarų Graikijos ir Peloponeso kalnai žiemą pasidengia storu sniego sluoksniu. Rudenį ir pavasarį lyja. Drėgniausia Graikijos dalis – Jonijos pakrantė. Makedonijoje ir Trakijoje kritulių kiekis per metus pasiskirstęs vienodai, o šiaurės Egėjo jūros įtaka mažina pakrančių temperatūros skirtumus. Aplink Atėnus vasarą karšta, o žiemą temperatūra retai nukrenta žemiau 0. Tuomet daugiausiai lyja. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra Graikijoje yra 4–12 °C, liepos 25–27 °C.
Vasaromis yra panašiai kaip ir pakrantėse: karšta ir sausa. Vidutinis metinių kritulių kiekis svyruoja nuo 400–700 mm lygumose iki 1500 mm kalnuose. Dėl to, kad Graikija yra kalnuota, šalyje yra galimybė užsiimti žiemos sportu ir joje yra 19 žiemos sporto centrų.
Ekonomika
thumb|right|180px|[[Salonikai – antras pagal dydį Graikijos miestas, svarbus industrijos ir ekonomikos centras.]]
Graikijos ekonomikai būdinga kapitalo koncentracija. Užsienio kapitalas (ypač kilęs iš JAV, Prancūzijos, D. Britanijos) daugiausiai investuojamas į kalnakasybos, laivų statybos, chemijos pramonės, transporto sritis.
Ylvaisainiai
Ylvaisainiai (Anthocerotopsida) – augalų (Plantae) karalystės, ylvaisūnų (Anthocerotophyta) skyriaus klasė. Tai indų neturintys augalai.
Taisyklingai suskaldytas ir panašus į skrotelę gniužulas auga prigludęs prie substrato. Iš gniužulo išauga lenktos formos, ragus primenantys sporogonai.
Graikija
Ekonomika
Šalis tapo dešimtąja EEB nare 1981 m. sausio 1 d., vėliau narystė buvo pertvarkyta į narystę ES. Per 25 narystės metus, ir ypač per paskutinįjį dešimtmetį, Graikija padarė didelę ekonominę pažangą. Plačiau paplito investicijos į pramonės įmones, o su ES struktūrinių fondų parama buvo plėtojama infrastruktūra. Be to, sparčiai augo biudžeto pajamos iš turizmo, laivininkystės bei aptarnavimo sektorių. 2001 m. Graikija įsivedė bendrą Europos valiutą – eurą. Pagal BVP 1 gyv. augimo tempus, šalis priskiriama prie pasiturinčių valstybių.
Ylvaisainiai
Auga apleistuose dirvonuose, dirbamų laukų pakraščiuose, šalikelėse, upių pakrantėse.
Graikija
Ekonomika
Valstybės biudžeto išlaidos 2009 m. sudarę 145,2 mlrd. JAV dolerių, o biudžeto pajamos tuo tarpu 108,7 mlrd. JAV dolerių. Tai sudaro valstybės biudžeto deficitą pagal BVP 10,8 %. 2009 m. Šalies skolos sudarė 365 mlrd. JAV dolerių arba 108,1 % pagal BVP. 2011 m. šaliai iškilo bankroto grėsmė.
Ylvaisainiai
Pasaulyje žinoma apie 300 ylvaisainių rūšių.
Lietuvos ylvaisiniai
Lietuvoje auga dviejų genčių augalai:
Graikija
Turizmas
Graikija kasmet pritraukia daugiau nei 16 mln. turistų. Turizmo pajamos sudaro 15% BVP pajamų. Dėl turtingos, įvairiapusiškos, ilgos istorijos ir Viduržemio jūros paplūdimių valstybė yra patraukli turistams iš viso pasaulio. 2005 m. vien Graikijos sostinę Atėnus aplankė 6 088 287 turistų. Turizmo infrastruktūra Graikijoje smarkiai pagerėjo nuo 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių Atėnuose ir toliau yra plėtojama, ypač masinis turizmas.
Viešbučiai
thumb|right|250px|[[Kerkyra, viena iš Jonijos salų.]]
Graikijos viešbučių rūmų ir Graikijos nacionalinės statistikos tarnybos duomenimis viešbučių skaičius Graikijoje buvo suklasifikuotas šitaip:
Demografija
Pasak statistikos, Graikijos populiacija jau kelis dešimtmečius senėja. 1981 m. 14-mečiai ir jaunesni žmonės sudarė 23,7 % Graikijos gyventojų, o 2009 m. – tik 14,3 %. Vyresnių nei 65 metai procentas per tą patį laikotarpį išaugo nuo 12,7 % iki 19,2 %. Taip pat krenta vedybų populiarumas. 1981 m. 1 000 gyventojų teko 71 vedybos, o 2004 m. – 51 . Skyrybų dažnumas, atvirkščiai, auga. 1991 m. 1 000 santuokų teko 191,2 skyrybos, o 2004 m. – 239,5 . Beveik du trečdaliai Graikijos populiacijos gyvena miestuose. Didžiausi jų yra Atėnai (3 686 371 gyventojų), Salonikai (763 468), Pirėjas (466 065), Patrai (222 460), Heraklionas (137 711), Larisa (126 076) ir Volas (82 439).
left|thumb|330px|Daugiausiai imigrantų iš ne ES šalių yra Atėnuose, kur jie sudaro apie 17 % vietinės populiacijos.
Etninė sudėtis
Apie 93,76 % šalies gyventojų yra graikai. 4,32 % Graikijos populiacijos sudaro albanai, kurie daugiausiai gyvena šiaurinėje šalies dalyje. Likę procentai tenka bulgarams (0,39 %), rumunams (0,23 %), ukrainiečiams (0,14 %), pakistaniečiams (0,14 %), rusams (0,12 %), gruzinams (0,12 %), indams (0,09 %) ir kitų tautybių gyventojams (0,65 %).
Dvidešimtame amžiuje apie 6 milijonai graikų emigravo į kitas šalis, bet devintame dešimtmetyje valstybės ekonominė situacija pagerėjo ir dabar daugiau žmonių imigruoja į Graikiją. Pasak 2001 m. gyventojų surašymo, 762 191 žmonių gyvena Graikijoje be Graikijos pilietybės. Dauguma jų yra iš kaimyninių valstybių.
Religija
thumb|Graikų ortodoksų vienuolynas šiaurinėje Graikijoje. Graikų ortodoksai sudaro 95 % -98 % šalies populiacijos ir šis tikėjimas turi „dominuojančios religijos“ statusą Graikijos konstitucijoje. Taip pat šalyje yra musulmonų mažuma, turinti nuo 98 000 iki 140 000 atstovų. Dauguma jų gyvena Trakijoje, kur musulmonai sudaro 28,88 % populiacijos. Taip pat yra apskaičiuota, kad šalyje yra nuo 200 000 iki 300 000 musulmonų imigrantų.
Pasak 2005 m. apklausos, 81 % Graikijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 16 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 3 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“. Pagal šiuos duomenis, Graikija yra trečia labiausiai į Dievą tikinti valstybė Europos sąjungoje (po Maltos ir Kipro).
Kalbos
Oficiali kalba yra graikų, ja kalba 99 % šalies gyventojų. Be oficialios graikų kalbos dar yra vartojami keli dialektai, kuriais, kartu paėmus, kalba apie 900 000 gyventojų. Maždaug 128 380 gyventojai vartoja turkų kalbą. Tai yra daugiausiai Trakijoje gyvenantys musulmonai. 57 % gyventojų moka bent vieną užsienio kalbą. Populiariausia iš jų yra anglų, kurią moka 48 % populiacijos. Taip pat 9 % gali susišnekėti vokiškai ir 8 % – prancūziškai.
Kultūra
thumb|left|200px|[[Amfiteatras Peloponese]]
Senovės Graikija buvo Europos kultūros centras. Čia susiformavo įstatymai, valdymo sistema, gimė teatras, literatūra, mokslai, sportas, architektūra. Graikų architektūros darbus kopijavo ir vėlesnių laikų architektai. Taip pat graikai turi savitą graikišką abėcėlę, kuri plačiai vartojama matematikoje, fizikoje ir kituose moksluose.
Literatūra
Graikų literatūra yra skirstoma į senovės graikų literatūrą, kuri buvo rašoma senovės graikų kalba iki IV a., Bizantijos literatūrą (nuo IV a. iki XV a.) ir moderniąją graikų literatūrą (nuo XV a. iki dabar). Bizantijos literatūra gali būti laikoma viduramžių graikų literatūra, kuri buvo rašoma Bizantijoje arba už jos ribų. Tai sudaro antrąjį periodą graikų literatūros istorijoje.
Muzika
Graikijos muzika yra labai savotiška ir skirtinga įvairiuose Graikijos regionuose. Liaudies muzika Graikijoje vis dar vaidina labai svarbią rolę – modernioji muzika taip pat yra paveikta folkloro. XX a. šalies muzikai didelę įtaką darė pabėgėliai iš Rytų. Graikijos muzika yra skirstoma į Antikos muziką, Bizantijos muziką, liaudies muziką ir moderniąją muziką.
Architektūra
thumb|240px|right|[[Akropolis]]
Dailė
Graikų dailės istorija prasidėjo jau apie 2500 m. pr. m. e. priešistorinėse Kikladų ir Mino civilizacijose, kurios davė pradžią Vakarų klasikiniam menui antikos laikais (toliau šį plėtojant helenizmo periodu). Jis darė įtaką Rytų kultūroms ir naujai atsiradusiai ortodoksinei krikščionybei Bizantijoje. Kai kuriais atžvilgiais Bizantijos meno tradicijos tęsiasi Rusijoje ir kitose Rytų stačiatikių šalyse iki šių dienų.
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Chester Arthur
Česteris Alanas Arturas (1829 m. spalio 5 d. – 1886 m. lapkričio 18 d.) buvo 21-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas. Prieš Arturo išrinkimą į Džeimso Garfyldo viceprezidentus, jis buvo respublikonų partijos narys, bei dirbo teisininku.
Makarevičius
Makarevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Chester Arthur
1881 metų liepos 2 dieną JAV prezidentą Džeimsą Garfyldą mirtinai sužalojo Charles J. Guiteau. Prezidentas mirė rugsėjo 19 dieną, tą pačią dieną Česteris Arturas buvo prisaikdintas į prezidentus ir ėjo pareigas iki 1885 metų kovo 4 dienos.
Makarevičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Chester Arthur
Prieš pradėdamas įžengdamas į politiką, Arturas buvo Respublikonų partijos Stalvartų frakcijos narys bei Rosko Konklingo protežė.
Stalvartų nusivylimui, prezidentas Arturas tapo valstybės tarnybos reformos čempionu bei vengė seno politinio draugo, o galiausiai visai atitolo nuo Rosko Konklingo. Visuomenės spaudimas, sustiprėjęs po Garfyldo nužudymo, privertė Kongresą paisyti prezidento sprendimų. Arturo pagrindinis pasiekimas buvo Pendletono valstybės tarnybos reformos priėmimas. Šios įstatymo priėmimas pelnė Arturui „Valstybės tarnybos Tėvo” vardą ir palankią reputaciją.
Leidėjas Alexander K. McClure rašė: „Niekas nepradėjo eiti prezidento pareigų, turėdamas tokį gilų ir visuotinį nepasitikėjimą, ir niekas nebaigė kadencijos taip visų gerbiamas”. Rašytojas Markas Tvenas, ciniškai atsiliepęs apie visus politikus, pripažino: „Būtų tikrai labai sunku dar labiau pagerinti prezidento Arturo administraciją.”
Svirplėnai
Svirplėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų.
Drūstėnai
Istorija
Nuo 1895 m. iki XX a. aštuntojo dešimtmečio pro kaimą driekėsi siaurasis Panevėžio–Pastovių geležinkelis, stodavo keleiviniai traukiniai. Darbams į buvusį Drūstėnų dvarą traukiniu iš Švenčionių buvo atvežami kaliniai.
Valerijus Čiučiulka
Valerijus Čiučiulka (1955 m. kovo 14 d. Netoniuose, Kauno rajonas – 2014 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos teisininkas, teisėjas.
Biografija
1973 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą, 1978 m. VU Teisės fakultetą. 1978–1980 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas. 1980–1982 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. 1982–1987 m. Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakulteto (dab. MRU) Valstybinių-teisinių disciplinų katedros dėstytojas. 1987–1991 m. Raseinių rajono M. Kalinino vardo kolūkio, 1991–1992 m. SODROS Raseinių skyriaus juriskonsultas.
1992–1995 m. Raseinių rajono apylinkės teismo, 1995–1996 m. Kauno miesto apylinkės teismo, 1996–1999 m. Kauno apygardos teismo teisėjas. Nuo 1999 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Sūnus Andrius (g. 1981 m.), dukra Sigita (g. 1984 m.).
Biriečiai
Biriečiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio. Per kaimą teką Bočiupis.
Etimologija
Spėjama, jog kaimo pavadinimas kilęs iš pavardės Birietis, Birieta (asmenvardinis vietovardis).
Istorija
Kaimas minimas nuo XVII a. pradžios, priklausė Palėvenės dvarui. Smarkiai nukentėjo XVIII a. pradžioje nuo Šiaurės karo ir maro. 1861–1919 m. priklausė Zarasų apskrities Palėvenėlės (vėliau – Pandėlio) valsčiaus Dainavos seniūnijai. 1933 m. išskirstytas į vienkiemius. 1915 m. rugpjūtį ties kaimu vyko rusų ir vokiečių susirėmimai.
1949 m. gruodžio 15 d. buvo įkurtas kolūkis „Pagirys“, tačiau netrukus kartu su „Naujo gyvenimo“ ir „Valstiečių kelio“ kolūkiais sujungtas į Vežionių, kuriam priklausė iki 8-o dešimtmečio. Nuo tada buvo „Piliakalnio“ kolūkio sudėtyje.
Lesčių Dievo Apvaizdos bažnyčia
Lesčių Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lesčių kaime, 9 km į pietryčius nuo Ariogalos, prie senojo Žemaičių plento. Liaudies architektūros formų. miniatiūra|240px|left|Interjeras
Istorija
Kotryna Remerienė ir Jonas Remeris 1789 m. pastatė medinę bažnyčią ir išlaikė kunigą. Ji buvo Ariogalos parapijos filija. 1826 m. veikė parapinė mokykla; įsteigta altarija. Jai paskirtas didokas sodas. Parapija buvo sulenkėjusi. Tarpukariu visos nelotyniškos pamaldos buvo atliekamos lietuviškai. Prieglaudos pastate veikė pradžios mokykla, pašto agentūra, parduotuvė. Buvo rengiamos pramogos, vaidinimai. Vargonininkai Adomaitis, Juozas Rimkus subūrė bažnytinį chorą. Veikė pavasarininkų kuopa.
Lesčiuose daugiau kaip 30 metų klebonavo Juozas Underys (mirė 1953 m.). Parapijos valdytoju 1956–1961 m. buvo kunigas Antanas Ylius, Sibiro tremtinys. Jo rūpesčiu bažnyčia suremontuota: sienos iš lauko apkaltos lentomis, uždengtas naujas stogas, viduje pastatyta suolų; suremontuota varpinė.
Architektūra
Bažnyčia stovi atokiau nuo gyvenvietės, ant kalvos. Ji liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su siaura apside, šonine zakristija ir bokšteliu ant kraigo. Šventoriaus tvora žema, mūrinė. Jame stovi medinė varpinė, yra senos kapinės.
Kėdainių dekanatas
thumb|[[Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia – pagrindinė Kėdainių dekanato bažnyčia]]
Kėdainių dekanatas priklauso Kauno arkivyskupijai. Jam priklauso šios bažnyčios:
Vandžiogalos seniūnija
Vandžiogalos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
EBM
Electronic body music (sutr. EBM) – muzikos žanras, kilęs iš Industrial Music ir Electropunk.
Tradiciniai instrumentai, kuriais atliekama ši muzika: sintezatorius, būgnai, klavišinis muzikos instrumentas.
EBM skirstomas į New Beat, Goa Trance, Electro-industrial, Dark Electro. Žinomiausi atlikėjai, kuriems taikytas šis terminas, yra Front 242, Front Line Assembly, The Klinik ir t. t.
Dabartinės EBM muzikos skambesys ryškiai skiriasi nuo senosios, kadangi naudojama moderni technika, semplai, skaitmeniniai sintezatoriai. Keletas naujosios mokyklos grupių: Hocico, Grendel, Colony 5, Rotersand.
Makariūnas
Makariūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Makariūnienė (ištekėjusi moteris) ir Makariūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stare Niziolkai
Stare Niziolkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 59 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 111 gyventojų.
Aisėnai
Aisėnais vadinami du kaimai Lietuvoje:
Makarovas
Makarovas − pavardė.
Lietuvos moterų žolės riedulio rinktinė
Lietuvos moterų žolės riedulio rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Lietuvai atstovaujanti žolės riedulio tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos žolės riedulio federacija.
Braskuškis
Braskuškis (arba Brastkuškis) – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio. Iš rytų ir pietų prieina Braskuškio ir Vainiškio miškai.
Makarovas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Braskuškis
Šiuo metu kaimas apima buvusių kaimų Patašiškio ir Narkiškių teritorijas.
Makarovas
Oleg Makarov
Braskuškis
Istorija
XVIII a. apylinkės (miškas ir pievos) priklausė Palėvenėlės dvarui, jomis naudojosi aplinkinių kaimų valstiečiai. Nuo 1870 m. minimi pirmieji gyventojai.
Lietuvos moterų žolės riedulio rinktinė
Pasaulio lyga
2014 metais rinktinė pateko į antrą pasaulio lygos atrankos etapą.
Konformistas
Konformistas  – 1970 m. režisieriaus Bernardo Bertolucci sukurta politinė drama pagal to paties pavadinimo Alberto Moravia kūrinį.
Turinys
1938-ieji metai, Roma. Pagrindinio herojaus, 33-ejų Marčelo Kleričio gyvenimas pradeda tvarkytis: jis gauna tarnybą fašistų organizacijoje ir ketina vesti Džuliją – merginą iš viduriniosios klasės. Visa tai turėtų padėti jam pamiršti komplikuotą praeitį: nuo morfijaus priklausomą motiną, į psichiatrinę ligoninę uždarytą tėvą ir būnant 12-os patirtą seksualinį vairuotojo priekabiavimą, kuris jis, kaip pats mano, vėliau nušovė.
Medaus mėnesio Marčelo su žmona vyksta į Paryžių, kur jis taip pat turi ir fašistų pavedimą – sekti profesorių Kvadrį, emigravusį iš šalies ir kažkada jam dėsčiusį universitete. Jie susitinka, pradeda bendrauti ir netrukus Marčelo gauna užduotį išvilioti profesorių iš miesto ir nužudyti, o kad viskas pavyktų, kontroliuoti turi kitas žudikas, Manganelo. Užduotis Marčelo pasirodo esanti pernelyg sudėtinga, nes jis pradeda jausti simpatiją Kvadrio žmonai Anai, dėl ko sulaukia Manganelo kaltinimų bailumu.
Vieną rytą Kvadris su žmona skubiai išvyksta, ir Manganelo su Marčelo leidžiasi juos vytis. Atokiame miške jie mato, kaip profesoriui užkerta kelią kita mašina, o iš už medžių pasirodę vyrai nuduria profesorių ir nušauna Aną. Marčelo sukrėstas stebi visą sceną, o Manganelo jam priekaištauja dėl pasyvumo.
Praeina 5 metai, žlunga Musolinio režimas. Marčelo su Džulija augina dukterį, tačiau gyvena varganai. Gatvėje prasidėjus neramumams, Marčelo eina pažiūrėti „diktatūros žlugimo“ ir prie Koliziejaus sutinka tą patį vairuotoją, kuris vaikystėje jį tvirkino. Marčelo viešai apkaltina jį homoseksualizmu ir profesoriaus Kvadrio nužudymu ir šis išsigandęs pabėga, tuo tarpu Marčelo įsimaišo minioje.
Hansko dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Hansko dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Hansko kaime.
Parapijos
Dekanate yra 10 parapijų:
Tibetinis rudasis lokys
Tibetinis rudasis lokys (Ursus arctos pruinosus)  – rudojo lokio (Ursus arctos) porūšis, gyvenantis Tibeto kalnyno rytuose. Tai vienas rečiausių rudojo lokio porūšių pasaulyje, tibetiniai lokiai laisvėje matomi labai retai. Šis porūšis aprašytas 1854 m., biologai apie šį porūšį turi labai nedaug informacijos iš turimų nedidelių kailio ir kaulų pavyzdžių.
Dar žinomas kaip himalajinis mėlynasis lokys, himalajinis sniego lokys, arklinis lokys. Tibetietiškai šis žvėris vadinasi dom gyamuk.
Tibetinis rudasis lokys žinomas kaip galimas gandų apie jetį šaltinis. 1960 m. vykusi ekspedicija, kuriai vadovavo Edmundas Hilaris, pargabeno dvi kailio skiautes, kurias vietiniai gyventojai vadino „ječio kailiu“. Vėlesni tyrimai parodė, kad tai tibetinio rudojo lokio kailis. Nepanašu, kad tibetiniai rudieji lokiai gyventų aukštikalnių viršūnėse ir sniegynuose, kur kartais atseit pastebimi ječiai, tačiau gali būti, kad šie lokiai gali būti pstebėti, kai pristigę maisto ar ieškodami dauginimosi partnerio, kerta tokias vietoves. Tačiau iš tikrųjų apie tibetinius lokius žinoma pernelyg mažai, kad šias prielaidas būtų galima patvirtinti ar paneigti.
Gobinis rudasis lokys kartais priskiriamas tam pačiam porūšiui kaip ir tibetinis rudasis lokys. Tai grindžiama sandaros panašumu ir manymu, kad dykumose gyvenantys gobiniai lokiai yra reliktinė tibetinių lokių populiacija. Tačiau gobinis lokys dažnai laikomas atskiru porūšiu, artimu kitiems azijiniams rudųjų lokių porūšiams.
Tiksli aplinkosauginė tibetinių lokių padėtis nėra žinoma dėl menkų žinių apie šį lokį, tačiau JAV prekyba tibetiniais lokiais ar jų produktais draudžiama „Nykstančių rūšių įstatymu“. Šis porūšis yra ir „Sutarties dėl tarptautinės prekybos nykstančiomis rūšimis“ I priede. Šiems lokiams pavojų kelia tradicija naudoti lokių tulžį tradicinėje kinų medicinoje ir jų buveinių pažeidimai.
Adomiškė
Adomiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, 1 km į šiaurę nuo Stanislavavo. Rytuose telkšo Ilgio ir Vystučio ežerai.
Žemaitkiemis (Užliedžiai)
Žemaitkiemis – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 5 km nuo Romainių.
Kohezija (chemija)
thumb|Vandens lašai taip pat gali prisijungti prie [[stiebas|stiebo]] Kohezija ( 'surištas') – vienalytės skystosios arba kietosios medžiagos dalelių savybė būti susijungusioms tarpusavyje. Koheziją nulemia cheminis ryšys tarp daleles sudarančių atomų ir jonų, taip pat molekulių sąveika. Nuo kohezijos dydžio priklauso medžiagos tirpumas, lakumas, brinkumas, lydymosi ir stiklėjimo temperatūra, polimerinių medžiagų suderinamumas.
Kohezija yra akivaizdi, pvz., tekant vandeniui – vandens molekulės neatsiskiria viena nuo kitos. Jas sukibusias laiko vandeniliniai ryšiai. Dėl šios savybės vanduo puikiai išnešioja medžiagas ląstelėse ir už jų ribų.
Biologinė reikšmė
Vienaląsčiams organizmams vanduo ir jo kohezinės savybės yra labai svarbios, nes dėl jų vyksta medžiagų mainai. Daugialąsčiai organizmai dažniausiai turi vidinius indus, kuriais vanduo gabena maisto medžiagas ir atliekas iš vienos organizmo vietos į kitą. Pavyzdžiui, 90 % kraujo, kuris po organizmą išnešioja ištirpusias ir suspenduotas medžiagas, sudaro vanduo.
Dėl kohezijos augalai yra aprūpinami vandeniu. Šaknimis iš dirvos į augalą patekęs vanduo specialiais medienos vandens indais keliauja į kitus augalo organus. Šis mechanizmas primena vandens keliavimą šiaudeliu.
Raseinių dekanatas
thumb|[[Raseinių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – pagrindinė Raseinių dekanato bažnyčia]]
Raseinių dekanatas priklauso Kauno arkivyskupijai. Jam priklauso šios bažnyčios:
Persikryžiavimas
Persikryžiavimas arba krosingoveris – tai genetinės medžiagos mainai tarp bivalento neseserinių chromatidžių, kurio metu mejozės pirmoje profazėje apsikeičiama genetine medžiaga (kartu ir genais). Apsikeitimo metu homologines chromosomos yra susijungusios sinapsiniu ryšiu ir susidarius baltiminiams ryšiams homologai apsikeičia savo fragmentais. Bivalentams skiriantis homologai dar būna sukibę į chiazmas – vietas kur vyko mainai. Dėl to lytinių ląstelių dukterinės ląstelės nėra visiškai identiškos motininėms ląstelėms, chromosomu apsikeitimas fragmentais yra kintamumo priežastis, skirtingai nuo mitozės būdu besidauginančių somatinių ląstelių (nelytinių).
Persikryžiavime paprastai dalyvauja dvi tą patį genų rinkinį turinčios chromosomos. Jo metu chromosomų grandinės nutraukiamos ir jų galai sukeičiami vietomis. Susidaro dvi naujos chromosomos, kurių kiekviena turi po vieną abiejų persikryžiavime dalyvavusių chromosomų dalį:
center
Persikryžiavimas su tam tikra tikimybe gali įvykti bet kurioje chromosomų vietoje. Kuo labiau genomo regionai vienas nuo kito chromosomoje nutolę, tuo didesnė tikimybė jog tarpe tarp jų įvyks persikryžiavimas. Kadangi tikimybę galima nustatyti pagal įvykusių persikryžiavimų skaičių, taip galima išmatuoti atstumą tarp genomo regionų bei nustatyti jų išsidėstymo tvarką.
Šiuo metodu taip pat galima aptikti riboto ilgio chromosomos fragmentą, kuriame turėtų būti genas, susijęs su žinoma mutacija. Taip nustatomos įvairių genų funkcijos. Vietoje kaimyninių genų šiuo metu neretai tikrinamos tiesiog tėviniuose organizmuose žinomai skirtingos DNR nukleotidų sekos.
Persikryžiavimo tikimybė konkrečiame genomo regione priklauso nuo jame esančių genų bei kitų sekų. Ji nėra vienoda per visą chromosomos ilgi. Pasitaiko labai retai persikryžiuojančių (rekombinuojančių) sričių, kur taip tirti genų išsidėstymą sunku.
Makačinas
Makačinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Makačinienė (ištekėjusi moteris) ir Makačinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Cheminė reakcija
thumb|250px|Jungimosi cheminės reakcijos pavyzdys. R1 ir R2 pažymėtos molekulės dalys gali būti įvairios, taigi ši schema nusako visą cheminių reakcijų grupę Cheminė reakcija – vyksmas, kurio metu suyra bei susidaro įvairios cheminės medžiagos (įvyksta cheminiai virsmai). Cheminės reakcijos metu persigrupuoja atomų elektronai, nutraukdami kai kurias esamas ir suformuodami naujas chemines jungtis. Skirstoma pagal reagentų ir produktų santykį(adicijos, mainų, pavadavimo, skilimo), energetinį balansą (endoterminės, egzoterminės), reakcijos kryptį (grįžtamosios, negrįžtamosios).
Kahulis
Kahulis – miestas Moldavijos pietuose, 5 km nuo Pruto upės ir Rumunijos sienos. Rajono centras. Plentai į Renį, Hinčeštį, Tarakliją, Vulkeneštį; geležinkelio stotis.
Cheminė reakcija
Reakcijoje dalyvaujančios medžiagos yra vadinamos reaktantais (jei reakciją katalizuoja fermentai – dar ir substratais). Reakcijos metu susidarančios medžiagos vadinamos reakcijos produktais.
Kahulis
Istorija
Miestas dažnai tapdavo kovų ir karinių susirėmimų vieta dėl savo geografinės padėties. Iki 1812 m. miestas priklausė Moldavijai nuo 1812 m. iki 1856 m. miestą valdė Rusija, iki 1878 m. miestas ir vėl buvo Moldavijos dalis, tačiau 1878–1918 m. Kahulį valdė rusai. Tarpukario metais miestas buvo Moldovos dalis, o po karo jis buvo Tarybų Sąjungos dalis. Nuo 1991 m. iki šiol miestas priklauso Moldavijai.
Cheminė reakcija
Biochemijoje serija cheminių reakcijų, kurių vienos produktai yra kitos reaktantai, vadinama metaboliniu keliu. Jei kurios nors reakcijos produktas yra dviejų ar daugiau galimų tolimesnių reakcijų reaktantas, tokia galimų vykti reakcijų visuma vadinama metaboliniu tinklu (angl. metabolic network).
Kahulis
Gyventojai
Pagal 2004 m. gyventojų surašymą, mieste gyveno 35488 žmonės. 60,5 % žmonių sudarė moldavų tautybės žmonių, 17,1 % rusų, 11,1 % ukrainiečių, 6,6 % bulgarų, 4,7 % kitų tautybių žmonių.
Cheminė reakcija
Egzoterminė
Cheminė reakcija, kuriai vykstant išsiskiria energija. Taip būna kai reagentų vidinės ir kinetinės energijos suma yra didesnė už produktų vidinę energiją, todėl gaunamas energijos perteklius.
Kahulis
Kultūra
Kahulyje yra dramos teatras, muziejus, ir kiti kultūriniai statiniai. Kas 2 metai mieste vyksta tautinės muzikos festivalis pavadinimu „Nufărul Alb“. Kahulis taip pat populiarus dėl savo poilsio kurortų. Miestą supa turtingi mineralinių vandenų šaltiniai.
Cheminė reakcija
Endoterminė
Cheminė reakcija, kuriai vykstant sugeriama energija. Taip būna kai reagentų vidinės ir kinetinės energijos suma yra mažesnė už produktų vidinę energiją, taigi gaunamas energijos trūkumas (Entalpija teigiama).
Bristolis
Bristolis  – miestas, unitarinė savivalda ir formali grafystė pietvakarių Anglijoje, 169 km į vakarus nuo Londono, 71 km į rytus nuo Kardifo. Šeštasis miestas pagal dydį Anglijoje ir devintasis Jungtinė Karalystėje. Išsidėstęs prie Bristolio įlankos. Priklauso Anglijos Šerdies Miestų grupei ir yra gausiausias miestas pietvakarių Anglijoje. Ribojasi su Somerseto, Glosteršyro grafystėmis, turi trumpą Severno upės, kuri įteka į Bristolio kanalą, žiočių pakrantę.
Kahulis
Švietimas
Kahulyje yra pastatytas Bogdano Petriceucu Hasdeu universitetas, kuris buvo atidarytas 1999 m. ir pavadintas rašytojo Bogdan Petriceicu Hasdeu garbei. Universitetas susideda iš 3 fakultetų ir bendrai talpina apie 2150 studentų.
Cheminė reakcija
Neutralizacijos
Mainų reakcija, vykstanti reaguojant rūgščiai (pvz., H2SO4) su baze (pvz., NH3 arba NaOH), kurios metu susidaro druska ir vanduo. Tai yra pagrindinis druskų gavimo būdas. H2SO4 + 2NaOH = Na2SO4 + 2H2O
Bristolis
Bristolis yra regiono kultūros, švietimo ir pramonės centras. Jo klestėjimas buvo susijęs su komerciniu uostu, kuris buvo miesto centre, bet dabar perkeltas į Severno upės žiotis Avonmute (Avonmouth) ir Portberyje (Portbury). Šiuo metu miesto ekonomikoje vyrauja kosmoso ir aviacijos pramonė, o miesto centro dokai atgimė kaip kultūros objektas. Veikia Bristolio oro uostas.
Istorija
Miestas gavo karališką privilegiją 1155 m., grafyste tapo 1373 m. Puse tūkstantmečio Bristolis buvo antras-trečias Anglijos miestas iki greito Liverpulio, Birmingamo ir Mančesterio iškilimo per pramoninę revoliuciją XVIII a. pabaigoje.
Maknys
Maknys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
2018 m. Europos šaudymo iš lanko čempionatas
2018 m. Europos šaudymo iš lanko čempionatas – pasaulio šaudymo iš lanko federacijos organizuotas geriausių Europos šaudymo iš lanko sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 27 d. – rugsėjo 1 d. Lenkijos mieste Legnicoje.
Čempionatas taip pat buvo atranka į 2019 m. Europos žaidynes.
Makuvo apskritis
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 10 valsčių:
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XII a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno prūsų gentys.
Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Rytų Prūsijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Ostrolenkos vaivadijai ir Cechanuvo vaivadijai.
FC Volendam
Volendamo FC – Nyderlandų futbolo klubas iš Volendamo.
Istorija
Klubas ištakos siekia 1920 m., kai buvo įkurtas tuometinis Viktorija klubas. 1923 m. pakeitė pavadinimą į RKSV Volendam.
1977 m. atsiskyrė nuo pagrindinio klubo ir tapo profesionaliu klubu FC Volendam.
Stadionas
thumb|right|350px|„Kras“ stadionas Namų rungtynes žaidžia 6 984 žmonių talpinančiame „Kras“ stadione.
Stare Viknas
Stare Viknas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 33 namai ir 159 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 44 namai ir 246 gyventojai.
Miškinių apylinkė (Lazdijai)
Miškinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, pasienyje su Lenkija.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lazdijų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Lazdijų rajonui. 1954 m. prijungta Akmenių apylinkė ir dalis Jurčiūnų apylinkės, o dalis Miškinių apylinkės prijungta prie Gudelių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Gudelių apylinkės. 1967 m. gruodžio 27 d. perkeltas apylinkės centras į Kučiūnus ir Miškinių apylinkė performuota į Kučiūnų apylinkę.
Baltasis fosforas
thumb|300px|Baltojo fosforo aviacinės bombos pataikymas į JAV linijinį laivą Alabama, kai 1921 m. buvo atlikta demonstracija, kaip aviacija gali nuskandinti ir pačius galingiausius karo laivus.
Baltasis fosforas  – alotropinė fosforo modifikacija; minkšta balta medžiaga (nuo priemaišų gali būti gelsvo atspalvio), naudojama kaip pagrindinė medžiaga padegamuosiuose ginkluose ir dūmų uždangų statymo priemonėse.
Baltojo fosforo lydymosi temperatūra 44,1 °С. Tankis 1823 kg/m³.
Išvaizda labai panašus į išbalintą vašką ar parafiną. Lengvai pjaustomas peiliu. Paprastai inertinių dujų atmosferoje liejamas į lazdeles ar kitos formos luitelius, laikomas distiliuotame vandenyje ar kitoje bedeguonėje aplinkoje.
Labai chemiškai aktyvus. Kambario temperatūroje lėtai oksiduojasi ir dėl to žalsvai švyti (chemiliuminescencija).
Padegamieji ginklai su baltuoju fosforu
Baltuoju fosforu užtaisomi padegamieji šaudmenys – artilerijos sviediniai, minosvaidžių minos, aviacinės bombos, granatos.
Dabar fosforiniai ginklai laikomi prieštaringais, kadangi baltasis ginklas ne tik labai efektyvi padegamoji medžiaga, bet ir labai nuodingas (0,1 g – mirtina dozė suaugusiam žmogui). Todėl svarstoma, ar jo naudojimas neturėtų būti reguliuojamas cheminio ginklo konvencijų.
JAV baltasis fosforas žymimas santrumpa WP (nuo white phosphorus), pagal tai jo žargoninis pavadinimas yra Vilis Piteris (Willy(ie) Pete ar Willy(ie) Peter)