cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spinello Aretino
Biografija
1386 m. Spinelas Aretinas dokumentuotas Arece ir 1387 m. − Florencijoje, kur jam buvo užmokėta už dviejų statulų projektus katedros fasadui. Maždaug tuo metu Florencijos Alberti giminė užsakė dailininkui du darbus: freskų ciklą Šv. Benedikto gyvenimo motyvais San Miniato al Monte bažnyčios vienuolyno zakristijoje (atliktas apie 1387−88 m.) ir ciklą Šv. Kotrynos Aleksandrietės gyvenimo motyvais Santa Caterina in Antella privačioje Alberčių oratorijoje už Florencijos ribų. 1390−1391 m. dailininkas sukūrė freskų ciklą Šv. Efezo ir Pontito gyvenimų tema Camposanto kapinėse Pizoje. Po to dirbo Florencijoje, kūrė freskų ciklą Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo tema Santa Maria del Carmine bažnyčioje (neišlikęs). 1395−1397 m. dailininkas minėtas Arece.
Heike Kamerlingh-Onnes
Heikė Kamerlingas Onesas (, 1853 m. rugsėjo 21 d. Groningenas – 1926 m. vasario 21 d. Leidenas) – olandų fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.
Biografija
1878 m. baigė Groningeno universitetą. 1878-1882 dirbo Delfto politechnikos mokykloje, 1880-1882 m. joje dėstė. 1882-1923 m. Leideno universiteto profesorius. 1894 m. šiame universitete įkūrė kriogeninę laboratoriją.
Nuo 1883 m. Nyderlandų mokslų akademijos ir daugelio užsienio šalių mokslų akademijų narys.
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – medžiagos savybės esant labai žemai temperatūrai. 1908 m. pirmasis 0,9 °K temperatūroje suskystino helį. 1911 m. tirdamas grynųjų metalų (gyvsidabris, alavas, švinas, talis) elektrinę varžą labai žemoje temperatūroje atrado superlaidumą.
1913 m. už medžiagų žemose temperatūrose tyrinėjimus, vedusius prie helio suskystinimo, įvertintas Nobelio fizikos premija.
Transformatorius
thumb|150px|Transformatorius thumb|150px|Į stulpą įtaisytas trifazis žeminimo transformatorius
Transformatorius – prietaisas, skirtas keisti kintamajai įtampai ir srovės stipriui. Jį sudaro geležinė šerdis ir ant jos užmautos dvi vielos ritės. Ritė, prie kurios jungiama kintamoji įtampa, vadinama pirmine, o ritė, kurioje indukuojama įtampa (elektrovara) prijungus kintamąją įtampą (elektrovarą) prie pirminės ritės, vadinama antrine. Kai kurie transformatoriai turi dvi ar daugiau antrinių ričių.
Periodinis elektros srovės pirminėje ritėje kitimas sukelia magnetinio lauko kitimus, kurie indukuoja kintamąją įtampą antrinėje ritėje. Jeigu vijų skaičius ritėse skiriasi, tai abiejose ritėse įtampos yra taip pat skirtingos.
Transformatorių paskirtis
Pramonėje ar įvairiose technikos srityse jėgos transformatoriai dažniausiai reikalingi tais atvejais, kai imtuvo vardinė įtampa skiriasi nuo tinklo įtampos. Jie aukština arba žemina elektros įtampą. Taip pat būna specialieji transformatoriai: maitinti skirti, matavimo transformatoriai, fazių skaičiaus dauginimo, impulsiniai transformatoriai ir tt.
Transformatorių konstrukcijos
Galingi aukštos įtampos transformatoriai yra sudėtingi įrenginiai. Pagrindiniai konstrukciniai elementai yra magnetinė sistema (magnetolaidis), apvijos, izoliacija, bakas, įvadai, aušinimo sistema, įtampos reguliavimo mechanizmas, apsaugos ir matavimo prietaisai, važiuoklė ir kita.
Alyvos išsiplėtimo bakas yra cilindrinis indas virš transformatoriaus bako, sujungtas su juo vamzdžiu. Išsiplėtimo bakas skirtas alyvos lygiui svyruoti, kai keičiasi apkrova ir alyvos temperatūra. Alyvos kiekio matavimui yra įrengtas alyvos lygio rodiklis Alyva labai imli drėgmei, todėl išsiplėtimo bake įrengiamas oro džiovintuvas iš silikagelio arba naudojamos inertinės dujos (azotas).
Jungiamasis vamzdis yra vamzdis jungiantis transformatoriaus baką su alyvos išsiplėtimo baku. Šiame vamzdyje įrengiama dujinė relė.
Apsauginis vamzdis skirtas alyvos ir dujų išmetimui esant vidiniam transformatoriaus gedimui. Tai apsaugoja baką nuo sprogimo. Transformatoriaus konstrukcija priklauso nuo aušinimo sistemos, o pastaroji – nuo transformatoriaus galios. Sausų transformatorių konstrukcija gali būti atviro išpildymo, apsaugoti (uždari), hermetizuoti ir su oro apipūtimu. Sausi transformatoriai yra padidintų matmenų, todėl naudojami patalpose, kur gaisras ir sprogimas yra labai pavojingi.
Apirubiai
Apirubiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pajieslio.
Merlieniškė
Merlieniške vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Čangpai
Čangpai – klajoklių-piemenų tauta, gyvenanti Čangtango plynaukštėje, šiaurės vakarų Tibeto regione, kurios dalis dabar apima Kinijos Tibeto autonominio regiono šiaurinę dalį, taip pat dalį Qinghai provincijos bei Ladako rajono Indijoje.
Atšiauriausios Čangtango vietos yra negyvenamos, tačiau laikoma, kad regione gyvena apie 0,5 mln. klajoklių, identifikuojančių save su tibetiečiais, bet kalbančių atskira Čangtango kalba. Centriniai tibetiečiai juos įvardina kaip čangpa (t. y. „šiaurės žmonės“) arba drukpa („klajokliai“). Dabartinėje KLR jie įskaičiuojami į oficialią tibetiečių etninę grupę. Jie išpažįsta tibeto budizmą.
Čangpai praktiškai nedirba žemės, o visas jų ūkis paremtas gyvulininkyste: jakų, jų mišrūnų, Tibeto ponių (kjangų), avių bei Čangtango ožkų auginimu. Jie priversti migruoti dėl to, kad reikia keltis į vis naujas ganymo vietas, tačiau jų migracijos keliai yra aiškiai nustatyti ir jie nuolat sugrįžta į tas pačias vietas. Migracijų laiku čangpai gyvena jako vilnos palapinėse, bet yra ir pastovesnių, žieminių gyvenviečių.
Čangpų mityba paremta mėsos ir pieno produktais. Jie yra išradę daugybę maisto konservavimo metodų, leidžiančių išsaugoti produktus ilgu žiemos laikotarpiu. Jų gyvenime labai svarbi prekyba, kadangi daugybės gyvenimui reikalingų produktų jie nepasigamina patys. Jie keičia druską, vilną, mėsą į grūdus, įrankius, indus.
Čangtangas
Čangtangas (, liet. „šiaurės slėnis“) – šiaurės vakarų Tibeto regionas, kurios dalis dabar apima Kinijos Tibeto autonominio regiono šiaurinę dalį, taip pat dalį Qinghai provincijos bei Ladako rajono Indijoje.
Geografija
Čangtangas driekiasi iš rytų į vakarus apie 1600 km ir užima dalį Tibeto plynaukštės. Aplink jį išsidėstę kiti Tibeto kultūriniai regionai: Amdo rytuose, Khamas pietryčiuose, U-cangas pietuose, Ladakas vakaruose. Šiaurėje jį uždaro Kunlunas, kuris skiria nuo Rytų Turkestano.
Regionas yra didžiuliame aukštyje, o atokumas nuo jūros daro jį vienu atšiauriausių pasaulio regionų. Jis laikomas atšiauriausiu po Antarktidos ir Grenlandijos. Vasarą čia yra šilta, bet žiemą sąlygos panašios į arktines ir svyruoja tarp -5° ir -35°. Kritulių iškrenta ypač mažai.
Gyventojai
Atšiauriausios Čangtango vietos yra negyvenamos, tačiau laikoma, kad regione gyvena apie 0,5 mln. klajoklių, identifikuojančių save su tibetiečiais, bet kalbančių atskira Čangtango kalba. Centriniai tibetiečiai juos įvardina kaip čangpa (t. y. „šiaurės žmonės“) arba drukpa („klajokliai“). Dabartinėje KLR jie įskaičiuojami į oficialią tibetiečių etninę grupę. Jie išpažįsta tibeto budizmą.
Čangpai praktiškai nedirba žemės, o visas jų ūkis paremtas gyvulininkyste: jakų, jų mišrūnų, Tibeto ponių (kjangų), avių bei Čangtango ožkų auginimu. Jie priversti migruoti dėl to, kad reikia keltis į vis naujas ganymo vietas, tačiau jų migracijos keliai yra aiškiai nustatyti, ir jie nuolat sugrįžta į tas pačias vietas. Migracijų laiku čangpai gyvena jako vilnos palapinėse, bet yra ir pastovesnių, žieminių gyvenviečių.
Čangpų mityba paremta mėsos ir pieno produktais. Jie yra išradę daugybę maisto konservavimo metodų, leidžiančių išsaugoti produktus ilgu žiemos laikotarpiu. Jų gyvenime labai svarbi prekyba, kadangi daugybės gyvenimui reikalingų produktų jie nepasigamina patys. Jie keičia druską, vilną, mėsą į grūdus, įrankius, indus.
Tibetą prijungus prie KLR, apie 3500 čangpų pabėgo iš gimtųjų vietų į Indijos kontroliuojamą Čangtango pusę. 1977 m. jie buvo apgyvendinti 9 gyvenvietėse.
Skauradai
Skauradais vadinami kaimai:
Buivydžių šv. Jurgio bažnyčia
Bažnyčia yra architektūros paminklas, kartu su Radziševskių koplyčia įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Parapijoje veikia Pričiūnų koplyčia.
Istorija
Buivydžiai 1673–1782 m. priklausė Mikailiškių reguliariesiems atgailos kanauninkams. Vienuoliai čia pasistatė koplyčią ir joje laikė pamaldas. Nuo 1744 m. rašytos krikšto metrikų knygos.
1787 m. minima sena medinė, kiauru stogu, supuvusiais sienojais bažnyčia. Vilniaus maršalka Stanislovas Mykolas Radžiševskis apie 1790 m. pastatė medinę aštuoniakampę bažnyčią; įsteigta parapija. 1827 m. visi Buivydžių parapijos gyventojai kalbėjo lietuviškai, nuo 1830 m. pamaldos laikytos ir melstasi tik lenkų kalba.
1902–1906 m. Buivydžiuose klebonavęs Mykolas Masiulis (1857–1906 m.) (palaidotas šventoriuje) gaivino lietuvybę. Lenkijos okupacijos metais klebonavęs Vincentas Miškinis (1893–1973 m.) suimtas ir tardytas. 1982 m. gegužės 29 d. bažnyčia sudegė. Tikinčiųjų lėšomis 1984–1986 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, savo forma primenanti sudegusiąją.
Architektūra
Bažnyčia taisyklingo aštuoniakampio plano, su centriniu kupolu. Prieangis su kolonomis. Apsidė žemesnė už kupolą. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame išliko varpinė.
Linkos
Linkos – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Mickūnų, Uosininkų miško apsuptyje, prie Vilnios hidrografinio draustinio. Praeina Uosininkų–Taurijos kelias. Yra apleistos fermos.
thumb|left|255px|Linkų fermos thumb|left|255px|Senas ąžuolas Linkose
Pasmakriai
Pasmakriai  – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas, 1938 m. Pasmakriai ir Papelaukiai prijungti prie Gnytuvos. 1910 m. buvo 35 gyventojai. 1947–2008 m. Kamenskojės apylinkės teritorija.
Startiniai
Startiniai (Emberizidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Tai nedideli, 15-60 g sveriantys paukščiai, turintys vidutinio dydžio, iš šonų suplotą snapą. Tarp sučiaupto snapo antsnapio ir posnapio yra plyšys. Sparnai gana įvairios formos ir ilgio. Gana dažnas lytinis dimorfizmas.
Gyvena atviruose biotopuose: stepėse, miškastepėje, tundroje, pamiškėse, kirtimuose. Klajokliai arba traukiantys paukščiai. Lizdą dažniausiai suka ant žemės, rečiau krūmuose. Deda 4-6 išmargintus kiaušinius. Peri 11-13 dienų. Minta daugiausia sėklomis, kartais vabzdžiais.
Žinoma apie 200 rūšių, paplitusių visame Žemės rutulyje. Lietuvoje aptinkamos 9 rūšys:
Gentys
ir daug kitų.
Gražumynas
Gražumynas – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, prie kelio, 7 km nuo Kurklių. Nuo šio kaimo eina kelias.
Kazimiera Kymantaitė
Kazimiera Kymantaitė-Gregorauskienė, Banaitienė (1909 m. birželio 29 d. Kuršėnuose – 1999 m. gegužės 21 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorė, pirmoji šalies moteris profesionali režisierė.
Biografija
Pirmasis vyras – ekonomistas Marijonas Gregorauskas (1908–1995), antrasis – kultūros veikėjas Juozas Banaitis (1908–1967). Dukterys – aktorė Agnė Gregorauskaitė ir pianistė Aušra Marija Banaitytė.
1939 m. išvyko į Vilnių. 1940–1941 m. Vilniaus valstybinio teatro aktorė. Karo metais su vyru Marijonu ir dukra Agne pasitraukė į Rusijos gilumą. 1941–1944 m. Maskvos radijo lietuviškų laidų bendradarbė. 1943–1944 m. Sovietų Sąjungos lietuviškų valstybinių meno ansamblių režisierė. 1944–1945 m. Vaidilos teatro aktorė. 1945–1950 m. Vilniaus valstybinio dramos teatro dramos studijos dėstytoja. 1945–1993 m. Valstybinio akademinio dramos teatro aktorė ir režisierė. 1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Palaidota Rasų kapinėse.
Kūryba
Lietuvos valstybiniame teatre ir kituose Lietuvos teatruose, televizijoje režisavo, pastatė kelias dešimtis Lietuvos ir užsienio šalių rašytojų pjesių, inscenizavo apsakymus, noveles, romanus, pati nemažai vaidmenų sukūrė televizijoje ir radijuje, konsultavo Lietuvos teatrus. Lietuvos nacionaliniame dramos teatre iki šiol rodoma 1948 m. K. Kymantaitės režisuota Boriso Dauguviečio komedija „Žaldokynė“.
Kiaušinienė
thumb|right|200px|Kepanti kiaušininė Kiaušinienė – keptuvėje iškeptų kiaušinių valgis. Panašus patiekalas iš kepto plakto kiaušinio su pienu ar kitais priedais vadinamas omletu.
Alsėdžių valsčius
Alsėdžių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Alsėdžiai.
Kiaušinienė
Kepamas įkaitusioje keptuvėje ant riebalų paleidus vieno ar kelių sumuštų kiaušinių turinį (be lukštų). Kiaušinienė gali būti kepama vien iš kiaušinių arba ant spirgų. Kepama kiaušinienė gali būti apverčiama, tuomet ji būna apkepusi iš abiejų pusių. Neversti kiaušiniai dažnai laikomi mažiau sveikais, kadangi viršutinė pusė yra mažiau paveikta karščio, dalis baltymo lieka nekoaguliavusio, todėl bijoma, kad šioje kiaušinio dalyje gali išlikti gyvos salmonelės ir sukelti salmoneliozę.
Alsėdžių valsčius
Istorija
Valsčius minimas nuo XV a., kai 1421 m. Ldk Vytautas jį priskyrė Žemaičių vyskupijai. Vėliau atkurtas XVIII a. pabaigoje, XIX a. priklausė Kauno gubernijai. Po I pasaulinio karo valsčiaus steigimu rūpinosi signataras Stanislovas Narutavičius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Plungės rajonui (8 apylinkės), Sedos rajonui (5 apylinkės) ir Telšių rajonui (2 apylinkės).
Kiaušinienė
D. Britanijoje ir Airijoje kiaušinienė su kumpiu yra tradicinis pusryčių patiekalas.
Alsėdžių valsčius
Gyvenvietės
1933 m. valsčiuje buvę kaimai:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6362 žmonės:
Vladas Kurkauskas
Vladas Kurkauskas (1895 m. rugpjūčio 27 d. Taškentas – 1970 m. vasario 15 d. Kaunas) – Lietuvos karininkas, visuomenės veikėjas, inžinierius.
Biografija
Brolis Aleksandras Kurkauskas. 1913 m. baigė Polocko kadetų mokyklą, 1916 m. baigė Petrogrado politechnikos instituto Elektrotechnikos skyrių, 1917 m. baigė Karo inžinerijos mokyklą, 1917 m. birželio – spalio mėn. mokėsi Petrogrado aukštojoje karininkų elektrotechnikos mokykloje. 1917–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės inžinerijos daliniuose.
Grįžęs į Lietuvą 1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo Nepriklausomybės kare. 1919 m. gegužės – 1920 m. liepos mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Susisiekimo skyriaus viršininkas, su kitais organizavo karinius inžinerinius elektrotechnikos, geležinkelio, automobilių, pionierių dalinius. 1920 m. kapitonas. 1920 m. Vilniaus miesto ir apskrities karo komendantas, 1921–1922 m. Generalinio štabo Karo technikos valdybos Ryšių skyriaus viršininkas. 1922 m. gegužės mėn. išėjo į atsargą kapitono laipsniu ir pasinėrė į Lietuvos ekonomikos kūrimą.
1922 m. žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Gamintojas“ skyriaus vedėjas, 1927 m. Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių draugijos pirmininkas. 1923–1930 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1932–1935 m. Kauno prekybos rūmų vicedirektorius. 1935 m. kurį laiką buvo kainų tvarkytojas. 1935–1936 m. Klaipėdos krašto gubernatorius. 1936–1940 m. Prekybos, pramonės ir amatų rūmų pirmininkas, Lietuvos Ketvirtojo Seimo atstovas. 1938 m. Lietuvių – britų draugijos pirmininkas.
TSRS okupavus Lietuvą iš pareigų atleistas, nelegaliai pasitraukė į Vokietiją. Per Vokietijos-TSRS karą grįžo į Lietuvą. 1941–1944 m. ūkininkavo savo ūkyje Medemrodėje. TSRS kariuomenei vėl okupavus Lietuvą trejus metus slapstėsi. Jo žmoną, Bubių grafo Dimitrijaus Zubovo dukterį Kotryną Zubovaitę išniekino ir nušovė sovietų kariai. Tačiau rusų karininkas Radčenko, kurį V. Kurkauskas buvo išgelbėjęs, padėjo jam legalizuotis. Nuo 1954 m. dirbo agronomu, mechaniku, statybos techniku kolūkiuose. Nuo 1969 m. sunkiai sirgdamas gyveno pas dukrą Eleną Kaune.
LKL 1994–1995 m. sezonas
LKL 1994–1995 metų sezonas – antrasis lygos sezonas, kuriame dalyvavo 11 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 30 dieną ir užtruko iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 20 – gegužės 11 dienomis. Pirmenybėse čempionu vėl tapo Kauno „Žalgiris“.
Klubų kaita
Kauno „Drobės“ ekipai iki birželio 1 dienos nepristačius rašto, garantuojančio, kad kitą sezoną komanda turės 250 tūkst. litų biudžetą, klubas prarado galimybę dalyvauti 1994–1995 metų LKL sezone. Vis tik Kauno „Drobei“ buvo paliktos lengvatinės sąlygos sugrįžti į LKL, pasitaisius finansinei klubo situacijai. Plungėje vykusiame LKL vykdomojo komiteto posėdyje taip pat buvo nutarta priimti į lygą dvi naujas komandas – Šiaulių „Šiaulius“ ir Vilniaus „Lietuvos Policijos Akademiją“, kurios turės iki sezono pradžios sumokėti sumažintą stojamąjį mokestį – po 25 tūkst. JAV dolerių.
Sezono nutarimai
Prieš sezono startą, buvo paskelbta varžybų sistema. Iš esmės ji nepakito, t. y. žaidžiama bus keturių ratų sistema. Visos čempionate dalyvaujančios komandos sužais po dvejas varžybas savo ir dvejas – varžovų aikštelėse. Aštuonios stipriausios reguliaraus sezono ekipos pateks į atkrintamąsias varžybas, kur ketvirtfinaliuose ir pusfinaliuose kovos iki dviejų pergalių (išvykoje, namuose, namuose), o finale iki trijų laimėtų susitikimų (išvykoje, namuose, išvykoje, namuose, namuose). Rungtynės dėl trečios vietos žaidžiamos nebus, o LKL nugalėtojams bus įteikiama taurė ir vardiniai čempionų žiedai.
Tuo pat metu buvo patvirtintas ir LKL vieningas žaidėjų kontraktas, numatantis 250 dolerių minimalų mėnesinį užmokestį kiekvienam klube registruotam krepšininkui. Taip pat nutarta, kad visose salėse turės būti naujausius reikalavimus atitinkančios krepšinio lentos ir atlenkiami lankai, o komandos buvo paskatintos, kad jų namų arenos atitiktų LKL standartus.
Transliacijos
Antrąjį LKL sezoną transliuotojas liko tas pats – Baltijos televizija (BTV). Tiesa, šią televiziją matė nedidėlė dalis Lietuvos, dėl to BTV retransliavimo teises perdavė „LitPoliinter TV“ ir TELE-3 televizijoms.
Kauno „Žalgiris“
Gintaras Einikis (25 m., 2.08 cm, 37 r., 1000 tšk., 27.0 vid.); Arūnas Visockas (29 m., 2.00 cm, 33 r., 554 tšk., 16.8 vid.); Darius Lukminas (26 m., 1.94 cm, 36 r., 501 tšk., 13.9 vid.); Kęstutis Šeštokas (18 m., 2.02 cm, 37 r., 499 tšk., 13,5 vid.); Tauras Stumbrys (24 m., 1.92 cm, 39 r., 303 tšk., 7.8 vid.); Darius Maskoliūnas (23 m., 1.94 cm, 38 r., 219 tšk., 5.8 vid.); Nerijus Karlikanovas (18 m., 2.04 cm, 34 r., 200 tšk., 5.9 vid.); Marijus Kovaliukas (18 m., 2.01 cm, 32 r., 198 tšk., 6.2 vid.); Darren Henrie (26 m., 2.00 cm, 8 r., 144 tšk., 18.0 vid.); Michael Coleman (24 m., 2.03 cm, 8 r., 96 tšk., 12.0 vid.); Mindaugas Lydeka (18 m., 2.06 cm, 10 r., 38 tšk., 3.8 vid.); Modestas Vaitiekus (16 m., 2.03 cm, 2 r., 4 tšk., 2.0 vid.); Algirdas Brazys (32 m., 1.90 cm, 4 r., 3 tšk., 0.8 vid.); Treneris Jonas Kazlauskas, 40 m.
Kauno „Atletas“
Žydrūnas Ilgauskas (19 m., 2.18 cm, 33 r., 731 tšk., 22.2 vid.); Darius Sirtautas (24 m., 1.93 cm, 40 r., 624 tšk., 15.6 vid.); Saulius Štombergas (21 m., 2.04 cm, 39 r., 522 tšk., 13.4 vid.); Rytis Vaišvila (23 m., 1.94 cm, 38 r., 386 tšk., 10.2 vid.); Vaidas Jurgilas (26 m., 2.00 cm, 38 r., 327 tšk., 8.6 vid.); Darius Dimavičius (26 m., 2.06 cm, 22 r., 310 tšk., 14.1 vid.); Kęstutis Kemzūra (24 m., 1.91 cm, 39 r., 261 tšk., 6.7 vid.); Nerijus Zabarauskas (23 m., 2.00 cm, 35 r., 256 tšk., 7.3 vid.); Egidijus Kavoliūnas (22 m., 1.90 cm, 31 r., 164 tšk., 5.3 vid.); Arvydas Vansevičius (22 m., 2.02 cm, 23 r., 67 tšk., 2.9 vid.); Vaidas Stiga (21 m., 2.00 cm, 12 r., 50 tšk., 4.2 vid.); Gintaras Stulga (21 m., 2.10 cm, 7 r., 18 tšk., 2.6 vid.);
Treneris Vladas Garastas, 62 m.
Kauno „Lavera“
Tomas Pačėsas (23 m., 1.90 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Singaras Tribė (24 m., 2.05 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Virginijus Praškevičius (20 m., 2.06 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Dainius Staugaitis (22 m., 1.98 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gediminas Meiliūnas (28 m., 1.90 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ramūnas Cvirka (27 m., 1.90 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Nerijus Rimkevičius (21 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Andrius Vyšniauskas (21 m., 2.06 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arūnas Rozenbergas (26 m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Žydrūnas Urbonas (18 m., 1.97 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gintaras Staniulis (25 m., 1.92 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Erikas Bublys (27 m., 2.07 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Šarūnas Budrys (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Henrikas Giedraitis, 54 m.
Šiaulių „Šiauliai“
Mindaugas Žukauskas (19 m., 2.01 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Oleg Bulancev (28 m., 2.07 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Raimundas Jocius (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Robertas Giedraitis (24 m., 1.93 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arvydas Tamkevičius (26 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Sigitas Birutis (29 m., 2.03 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aleksandr Satyrov (32 m., 1.90 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Žilvinas Aleksandravičius (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Nerijus Rimkevičius (21 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Donatas Slanina (17 m., 1.90 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arvydas Kalvelis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ridijus Steponavičius (28 m., 1.96 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Alvydas Mendelis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arūnas Kačerauskas (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Raimondas Ladukas (? m., ? cm, 0 r., 0 tšk., 0,0 vid.);
Treneris Antanas Sireika, 38 m.
Vilniaus „Statyba“
Dainius Adomaitis (20 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Rolandas Knyza (28 m., 1.97 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Virginijus Sirvydis (21 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Egidijus Mikalajūnas (22 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Martynas Purlys (23 m., 1.93 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gary Arrington (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Alfredas Vainauskas (33 m., 2.04 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Sergej Grišajev (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Evaldas Priudokas (23 m., 1.96 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gediminas Ulys (23 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Artūras Šeiningas (24 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Rolandas Vaičiūnas (19 m., 2.01 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Heino Lill, ? m.
Plungės „Olimpas“
Timothy Brooks (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Patrick Jones (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Augenijus Vaškys (22 m., 1.95 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Mindaugas Pranckevičius (23 m., 1.96 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Dainius Miliūnas (23 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Evaldas Jocys (19 m., 2.03 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gediminas Ramonas (23 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arūnas Drąsutis (20 m., 1.94 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ramūnas Petraitis (19 m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Tomas Venskūnas (21 m., 2.08 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Alidas Žukauskas (23 m., 1.94 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Rimantas Endrijaitis, 50 m.
Panevėžio „Lietkabelis“
Gintaras Bačianskas (27 m., 1.92 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gintaras Leonavičius (37 m., 1.86 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Dainius Plėta (23 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Audrius Gaigalas (22 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Giedrius Petrulevičius (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Alvydas Kačinskis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Tomas Sitnikovas (17 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Mantas Ignatavičius (16 m., 1.97 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Andrius Medelinskas (22 m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Egidijus Matulionis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Andrius Kubeckas (18 m., 2.04 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Donatas Sabaliauskas (19 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Paulius Staškūnas (20 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Laimontas Jezerskis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aleksas Kremenskas (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Robertas Stankevičius (17 m., 1.96 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Vidmantas Paškauskas, ? m.
Klaipėdos „Neptūnas“
Gintautas Bendžius (27 m., 1.99 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Andrius Laumenis (21 m., 1.95 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Giedrius Vasilkevičius (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Tomas Vanagas (19 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Juozas Bakaitis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Tadas Petravičius (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Robertas Tamulis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Eurelijus Žukauskas (21 m., 2.18 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Rolandas Razgaitis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Artūras Jakubauskas (24 m., 1.97 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aidas Mazalas (21 m., 1.97 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aleksandras Stančiauskas (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ignas Domarkas (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aloyzas Vasiliūnas (31 m., 1.99 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Stasys Kaupys, ? m.
Kauno „NECA“
Aurimas Palšis (26 m., 1.92 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Giedrius Pečiulionis (26 m., 1.94 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Žilvinas Gailiušis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Mindaugas Žalys (23 m., 2.00 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gintautas Liutackas (29 m., 1.93 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Dainius Gulbinas (25 m., 1.84 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Alvydas Kačinskis (32 m., 2.04 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ąžuolas Šeduikis (26 m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Giedrius Gudonis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Kęstutis Anelauskas (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gintas Drulia (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Aidas Buzelis (23 m., 1.93 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Ričardas Gražulis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Arvydas Straupis (? m., ? cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Gintautas Šivickas (26 m., 2.02 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Rolandas Kiltinavičius (30 m., 2.05 cm, ? r., ? tšk., ? vid.); Treneris Vitoldas Masalskis, ? m. -> Jurijus Fiodorovas, ? m.
Akrobatika (cirkas)
miniatiūra|Cirko akrobatas miniatiūra|Oro akrobatė
Akrobatika – fizinių pratimų sistema, pagrįsta kūno pusiausvyra, vikrumu, lankstumu ir jėga. Svarbus cirko žanras.
Stanislovas Gediminas Ilgūnas
Stanislovas Gediminas Ilgūnas (1936 m. kovo 29 d. Kantališkiuose, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis – 2010 m. gegužės 8 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, kraštotyrininkas, keliautojas, rezistentas, visuomenės bei politinis veikėjas, signataras.
Biografija
1942–1946 m. mokėsi Surgučių pradžios, 1946–1950 m. Sasnavos septynmetėje, 1950–1952 m. Marijampolės vidurinėje mokykloje. Nuo 1951 m. rezistencijos dalyvis, suimtas kartu su tėvu už antisovietinės literatūros saugojimą, platinimą, pagalbą partizanams. Dėl nepilnametystės iš kalėjimo paleistas. Suorganizavo pogrindinę antisovietinę jaunimo grupę, užmezgė ryšius su partizanais. Už tai nuteistas 25 m. kalėjimo. 1953–1957 m. kalėjo sovietiniuose lageriuose, vėliau paleistas.
Nuo 1957 m. Kapsuko cukraus fabriko sąskaitininkas. Nuo 1959 m. įsitraukė į kraštotyrinį judėjimą, surengė ir vadovavo daugeliui ekspedicijų, kuriose rinko medžiagą apie lietuvių istorijos ir kultūros pėdsakus, įžymius Lietuvos žmones. Platino antisovietinę spaudą, dėl to buvo nuolat persekiojamas KGB. 1960–1967 m. neakivaizdiniu būdu mokėsi Kauno ekonomikos technikume. Nuo 1962 m. Kapsuko maisto pramonės automatų gamyklos inžinierius.
Akrobatika (cirkas)
Istorija
Akrobatinių elementų yra lietuvių liaudies šokiuose (Džigūnas, Gaidys), žaidimuose (Žąselė, Žiužis).
Stanislovas Gediminas Ilgūnas
Biografija
1966–1994 m. gyveno Jonavoje. Nuo 1966 m. Jonavos statybos valdybos inžinierius. 1967–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete, įgijo žurnalistikos specialybę. 1968–1990 m. Jonavos statybos tresto skyriaus viršininkas. 1988 m. Sąjūdžio Seimo narys, Jonavos sąjūdžio tarybos pirmininkas.
Akrobatika (cirkas)
Lietuvos cirke
Akrobatikos elementai stebimi nuo lietuviško cirko ištakų. Pirmieji lietuviai, cirko artistai, naudoję šio žanro elementus:
Tarpukariu lietuviško cirko arenose garsėjo akrobatai: S., D. ir L. Berešių šeima, R. Bernotas, Z. Černiauskas, A. Gaičiūnas, V. Kazlauskas, Otilijos ir Kazio Kaluževičių šeima, broliai A. ir V. Putriai, J. Stankutė. XX a. 6-ame dešimtmetyje pasaulyje garsėjo lietuvių kilmės akrobatas iš D. Britanijos J. Šlivinskas su šeima.
Stanislovas Gediminas Ilgūnas
Biografija
1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras, Švietimo, mokslo ir kultūros komisijos pirmininkas. 1993–1997 m. Lietuvos archyvų generalinės direkcijos, Lietuvos archyvų departamento direktorius. 1993–1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos valdybos, 2008–2010 m. tarybos pirmininkas. 1997–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas. 1998–2010 m. Lietuvos tūkstantmečio minėjimo direkcijos prie LR Prezidento kanceliarijos direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys (nuo 2001 m. LSDP tarybos narys). LSDP garbės narys. 1991 m. Lietuvos keliautojų sąjungos prezidentas. Algirdo Brazausko fondo steigėjas.
Nuo 1960 m. bendradarbiavo spaudoje. Parašė 16 autorinių knygų, yra apie 20 knygų bendraautoris, paskelbė apie 500 straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje Lietuvos kultūros ir mokslo istorijos klausimais. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Rimeda (laikraštis)
Rimeda – akcinės bendrovės „Rimeda“ dvisavaitis laikraštis, leistas 1968–1994 m. Vilniuje.
Financial Times Stock Exchange Index
Financial Times Stock Exchange Index (FTSE) – akcijų indeksai:
Kamanių šilelis
Koncertuoja Lietuvoje (festivaliuose „Mėnuo Juodaragis“, „Purpurinis vakaras“, „Yaga“, „Supynės“, „Tai-aš“, „Varom“) ir užsienyje (koncertavo Berlyne, Hamburge, Gdanske, Rygoje).
Susikūrimas
2011 m. sausio 27 d. įvyko pirmasis dueto koncertas kavinėje „Balti drambliai“, kurį suorganizavo ir įgarsino Domantas Razauskas.
Pavadinimas
Kamanė – Kamilė ir Mantas pirmųjų skiemenų samplaika. Šilelis – simbolizuoja dueto susipažinimo vietą, pasaulio-miško modelį.
Stilius ir įtaka
Duetas naudoja tradicinius liaudies instrumentus, kasdienius daiktus ir gamtos garsus. Vėlesnėje kūryboje jaučiama ir elektroninės muzikos įtaka. Muzikuojant naudojo gitarą, ukulėlę, australų didžeridu, šiauriečių dambrelius, tibetiečių dainuojantį puodą. Yra pasitelkusi gamtos garsus: vandens tekėjimą, aidą. Namų apyvokos daiktus: pjūklus, santechnikos raktus.
„Facebook“ ir „Spotify“ paskyrose grupė priskirta indie folk stiliui.
Duetas įkvėpimo sėmėsi iš XX a. teatro mąstytojo Antonino Artaudo knygos „Teatras ir jo antrininkas“. Joje rašoma apie pirmykštį totalinį, ritualizuotą meną. Didelę įtaką darė ir pasaulinė liaudies muzika, 7 dešimtmečio psichodelinis rokas, minimalistinė elektroninė muzika. Kūryboje naudojami ne tik K. Gudmonaitės ir poeto Donaldo Kajoko, bet ir lietuvių liaudies tekstai.
Albumai
Grupės dainos yra rinkiniuose:
Liquid Tension Experiment
Liquid Tension Experiment – instrumentinis progresyviojo roko/metalo projektas iš JAV, inicijuotas Dream Theater būgnininko Mike Portnoy.
Istorija
Grupė buvo suformuota 1997 m., kuomet Mike Portnoy pakvietė Jordan Rudess ir Tony Levin prie jo kuriamo projekto. Po nesėkmingų mėginimų į gitaristo vietą pakviesti kelis žymius muzikantus (Dimebag Darrell, Steve Morse, Jim Matheos, kurie tuo metu neturėjo pakankamai laisvo laiko), M. Portnoy galiausiai nusprendė pagalbos paprašyti John Petrucci.
Abu Liquid Tension Experiment albumus – „Liquid Tension Experiment“ ir „Liquid Tension Experiment 2“ – išleido JAV įrašų kompanija Magna Carta Records. Grupė pasirodė penkiuose pasirodymuose Niujorke, Filadelfijoje ir Los Andžele.
2007 m., prėjus 8 metams po projekto pabaigos, buvo išleistas trečiasis albumas „Spontaneous Combustion“. Tiesa, albumas išleistas projekto Liquid Trio Experiment vardu, kadangi jį sudaro albumo „Liquid Tension Experiment 2“ įrašinėjimo metu įrašytos trijų projekto narių (M. Portnoy, J. Rudess ir T. Levin) improvizacijos, kuomet John Petrucci negalėjo prisijungti prie projekto dėl ankstyvo dukters gimimo. Kelios improvizacijos vėliau buvo įtrauktos ir į patį „Liquid Tension Experiment 2“ albumą.
Andriškevičius
Andriškevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andriškevičienė (ištekėjusi moteris) ir Andriškevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Baskų pelota
thumb|Baskų pelota. Baskų pelota – XIII a. Ispanijoje atsiradęs rakečių sportas. Buvo įtrauktas į 1900 m. vasaros olimpinių žaidynių programą.
Andrušaitis
Andrušaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andrušaitienė (ištekėjusi moteris) ir Andrušaitytė (mergautinė pavardė).
Šakiai (Lauksargiai)
Šakiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Lauksargių, šiauriau Kulmenos ir Vilkos, piečiau Kamšos ir Kulmenos upių santakos. Seniūnaitijos centras. Pietinė kaimo dalis vadinama Senaisiais Šakiais, o šiaurinė dalis – Naujaisiais Šakiais (Šakeliais).
Istorija
Kaimas šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1634 metais, o 1665 m. pažymėtas Ragainės apskrities žemėlapyje.
Širinė
Širinė – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 9,5 km į pietryčius nuo Vievio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 147,4 m. Rytinis krantas aukštas, plyti pievos, kiti krantai žemi, apaugę mišku. Pietvakariuose išteka upelis link Okuliarų ežero (Bražuolės upės baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Burbiškių kaimas. Pietiniu ežero krantu eina riba su Trakų rajonu.
Karalienė (Černiachovsko rajonas)
Kumečiai, Karalienė arba Zelionyj Boras (, nuo 1918 m. balandžio 1 d., , nuo 1938 m. birželio 6 d. Luisenberg, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, 11 km į rytus nuo Įsruties, Pisos upės dešiniajame krante, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1917 m. prie jo buvo prijungtas Tarpupio kaimas (Tarpupp, 1905 m. jame buvo 5 gyventojai, 1910 m., įkūrus durpių fabriką, Torfstreufabrik Tarpup-Moor – 197 gyventojai). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Istenburgo rajono (Инстербургский район), vėliau Černiachovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Krasnopolianskojės apylinkės kaimas.
Prūsijos karalienės Luizės, skyrusios lėšų Karalienės mokytojų seminarijai įsteigti, garbei Kumečių kaimą lietuvininkai pavadino Karaliene. Seminarija įsteigta 1811 m. rugpjūčio 5 d. – pirmoji Mažosios Lietuvos mokytojų seminarija, vienintelė speciali vidurinė mokykla, rengusi pedagogus lietuviškoms mokykloms. Iki 1926 m. ją baigė 2 385 absolventai. Nuo 1882 m. mokytojus dar rengė Ragainės mokytojų seminarija. Seminarija turėjo bažnyčią, pastatytą 1812 m., kurioje seminaristams ir gretimų kaimų gyventojams pamaldos vyko ir lietuvių kalba. 1812–1817 m. Karalienėje kunigu dirbo Kristijonas Unverdorberis, 1860–1868 m. m. – A. Rudaitis, nuo 1886 m. – J. Romeikis, nuo 1901 m. – Valteris Tomušaitis. Karalienės parapija gyvavo iki Pirmojo pasaulinio karo. Seminarijos pastatuose, kurių dalis sunaikinta, po Antrojo pasaulinio karo įsikūrė TSRS karinis dalinys.
Krakės
Krakės – miestelis Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo kelio, 21 km į šiaurės vakarus nuo Kėdainių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Krakių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia (pastatyta 1907 m.), veikia Krakių Mikalojaus Katkaus gimnazija, vaikų darželis. Krakėse išlikęs vienintelis Lietuvoje kotryniečių vienuolynas (atkurtas 1997 m., su 8 celėmis, koplyčia), V. Ulevičiaus medinės skulptūros. Svarbiausia įmonė – Krakių ŽŪB. Yra lentpjūvė, ambulatorija, pašto skyrius (LT-58032), kultūros namai, biblioteka (nuo 1937 m.), kelios parduotuvės.
Etimologija
Miestelio pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio Krãkė (šis galbūt iš krãkė, krakis „juodasis genys, raudongalvis genys“; „karosas“). XX a. tarpukariu buvo žinomos kaip Krakiai.
Geografija
Krakės įsikūrę Krakių kalvagūbryje, altitudė 95–100 m virš jūros lygio. Per miestelį teka Smilgaitis, netoliese į rytus yra Smilgos aukštupys. Netoli miestelio yra ir Krakių kaimas. Keliai į Betygalą, Akademiją, Gudžiūnus, Josvainius, Grinkiškį.
Istorija
Kaime rasti 5 akmeniniai kirviai. Krakės minimos nuo XIV amžiaus. 1421–1842 m. Krakių dvaras ir jo žemės buvo Žemaitijos vyskupų valda. XV a. viduryje pastatyta Krakių bažnyčia. 1565 ir 1569 m. Krakės kentėjo nuo gaisrų. 1579 m. minimas Krakių miestas. 1615 m. įsteigtas kotryniečių vienuolynas, kuris veikė iki 1945 m. (medinis pastatas sudegė, pradėtas atstatyti perduotas mokyklai, atkurtas 1997 m.). 1907 m. pastatyta nauja Krakių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia.
1790 m. Krakės gavo turgaus ir 3 metinių prekymečių privilegiją. 1863 m. miestelio apylinkėse veikė T. Kušleikos apie 800 vyrų, vėliau vadas Adomas Bitė, sukilėlių būrys, Antano Mackevičiaus sukilėlių būriai. 1863 m. balandžio 28 d. netoli Krakių įvyko sukilėlių kautynės su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais. 1863 ir 1914 m. Krakės degė. Draudžiamąją lietuvių kalba spaudą Krakių apylinkėse platino V. Baltrus, J. Dalbokas, J. Jurevičius, M. Katkus (taip pat slapta mokė vaikus), B. Kavaliauskas ir kiti. XIX a. pabaigoje Krakės buvo Kauno apskrities miestelis, valsčiaus centras.
1905 m. nušalinta carinė valsčiaus valdyba; veikė valstiečių išrinktas valsčiaus komitetas. 1906 m. Krakėse buvo įkurta dviklasė mokykla. 1937 m. įsteigta biblioteka.
1941 m. rugsėjo 2 d. vokiečių okupacinės administracijos nurodymu Peštiniukų kaime netoli Krakių sušaudyti 1125 Krakių ir apylinkių žydai. 1944 m. gruodžio 16 m. Krakių valsčiuje įvyko Kęstučio apygardos apie 300 partizanų, vadas V. Pabarčius ir NKVD kariuomenės susirėmimas, vad. Pušynės mūšis.
1950–1992 m. veikė Krakių kolūkis, pasižymėjęs gana gerais ekonominiais rodikliais, turėjo plaukimo baseiną su suomiška pirtimi. Dabar tai žemės ūkio bendrovė. 1983 m. pastatytas prekybos centras (architektas K. Žalnierius, konstravo A. Končius, interjero autoriai E. ir R. Beinortai).
2011 m. patvirtintas Krakių herbas.
Architektūra
thumb|left|Pastatai Krakių centre thumb|Krakių centras thumb|Stogastulpis Krakių kapinėse miniatiūra|Parkas miniatiūra|Žemės ūkio bendrovė (šalia – buvęs baseinas)
Miestelio planas spindulinis; pagrindinių gatvių susikirtime yra keturkampė aikštė. Svarbiausi statiniai:
Gyventojai
1662 m. Krakėse buvo 77 sklypai, iš jų 32 tušti. 1713 m. buvo 18, o 1778 m. – 44 dūmai.
Saliena
Sãliena  – gyvenvietė pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, į rytus nuo Daugpilio, pasienyje su Baltarusija. Valsčiaus centras. 219 gyventojų (2021 m.). Eina Skrudalienos-Kraslavos kelias.
Istorija
Po I karo buvo Salienos valsčius.
2014 m. Austrijos Grand Prix
'''2014 m. Austrijos Grand Prix''' – 8-osios 2014 m. Formulės 1 sezono lenktynės, kurios vyko birželio 20-22 dienomis Red Bull Ring trasoje. Tai buvo pirmosios Formulės 1 lenktynės šioje trasoje nuo 2003 m.
Pirmą kartą nuo 2008 m. pole poziciją laimėjo brazilas Felipe Massa.
Kvalifikacija
Pastabos:
Juozas Skirmantas Paukštys
Juozas Skirmantas Paukštys (1950 m. sausio 6 d. Kaune – 2008 m. gruodžio 2 d. Kaune) – gydytojas, žurnalistas, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Tėvas – Juozas Paukštys. Tėvo broliai buvo aukšto rango dvasiškiai – teologijos profesorius Jonas Paukštys ir kunigas salezietis Bronislovas Paukštys.
1957–1967 m. mokėsi Kauno 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1967–1974 m. studijavo Kauno medicinos institute, gydytojas, 1998–2001 m. – Kauno technologijos universitete, vadybos mokslo magistras.
1974–1975 m. Kauno kūno kultūros dispanserio funkcinės diagnostikos gydytojas. 1976–1980 m. Kauno 2-osios klinikinės ligoninės Reanimacijos skyriaus vedėjas. 1980–1987 m. LKKI Sporto medicinos katedros vyr. dėstytojas.
1987–1990 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus klinikinės ligoninės Priėmimo skyriaus vedėjas. 1991–1998 m. II vidaus ligų skyriaus vedėjas. Nuo 1998 m. gruodžio 4 d. iki 2008 m. gruodžio mėn. VšĮ Kauno Raudonojo Kryžiaus klinikinės ligoninės direktorius – vyriausiasis gydytojas.
Sutuoktinė Fausta, vaikai Skirmantas (g. 1974), Laura (g. 1978).
Visuomeninė ir politinė veikla
2002–2005 m. Liberalų demokratų partijos narys. 2003–2004 m. ir 2007 m. (LSDP sąraše, mandato atsisakė) Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. LR Seimo sveikatos komiteto neetatinis ekspertas, Sveikatos apsaugos ministerijos kolegijos narys.
1995–1998 m. „LKKI Atletas“ sporto klubo prezidentas. 1999–2000 m. Rotary klubo „Kauno tauras“ prezidentas ir narys. Etnokultūrinio žurnalo „Suvalkija“ vyriausiasis redaktorius, žurnalo „Lietuvos bendrosios praktikos gydytojas“ redakcinės kolegijos, Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos (2008) narys.
Lietuvos ligoninių asociacijos prezidentas. Nusipelnęs Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojas (2006 m.). Apdovanotas Paul Harris Fellow ordinu (2000 m.), II laipsnio Santakos garbės ženklu (2006 m.), Nusipelniusio Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo ženklu (2006 m.). 2003 m. savaitraštis „Lietuvos sveikata“ suteikė Geriausio Lietuvos sveikatos gydymo įstaigos vadovo vardą.
Daugelio vadovėlių, knygų sveikatos apsaugos, istorijos, kraštotyros, kultūros temomis autorius bei sudarytojas. Paskelbė apie 70 publikacijų periodikoje.
Pasaulio Ekonomikos Forumas
miniatiūra|Pasaulio Ekonomikos Forumo logotipas Pasaulio Ekonomikos Forumas (, PEF) – Ženevoje įkurtas paramos fondas geriau žinomas iš savo kasmetinių tarptautinių susitikimų, konferencijų, forumo Davose, Šveicarijoje, kuris apjungia žymiausius verslininkus, tarptautinių politikos lyderius, kviestinius intelektualus ir žurnalistus į diskusiją apie pačius aktualiausius klausimus ir problemas įskaitant globalinius humanitarinius ir aplinkosaugos klausimus. Į forumą susirenka valstybių ir centrinių bankų vadovai, finansų ministrai ir verslo atstovai iš daugiau nei 90 pasaulio šalių. Susitikimuose tai pat pristatomi forumo iniciatyva vykdomų projektų ataskaitas. PEF tai pat organizuoja „Kasmetinį naujų nugalėtojų susitikimą“ Kinijoje ir regioninių pasitarimų susitikimus ištisus metus. 2008 m. tuose susitikimai vyko ne tik Europoje, bet ir Centrinėje ir Rytų Azijoje, Rusijoje, Afrikoje, Vidurio Rytuose ir Pasaulio Ekonomikos Forumas Pietų Amerikoje. 2008 m. tai pradėjo aukščiausio lygio susitikimus dėl pasaulinės „darbotvarkės“ Dubajuje.
Istorija
PEF buvo įkurta Klauso Martino Švabo, vokiečių profesorius dėstančio Verslą ir Vadybą Ženevos universitete. Tikrasis pavadinimas buvo Europos vadovų forumas, pavadinimas buvo pakeistas į Pasaulio Ekonomikos Forumą 1987 m. taip siekta išplėsti projektą įtraukiant spręsti tarptautinius konfliktus.
1971 m. vasarą Švabas pakvietė 444 Vakarų Europos firmų vadovus į pirmąjį Europos vadovų simpoziumą Davoso kongresų rūmuose, kur Europos Komisijai ir Europos pramonės asociacijai pristatyti Švebas bandė pristatyti JAV taikomą vadovavimo praktiką. Po to jis Ženevoje įkurė PEF, kaip ne pelno siekiančią organizaciją, kuri sukviečia Europos verslo lyderius į Davosą nuo tada PEF tapo kasmetiniu renginiu vykstančių sausį.
Švabas sukūrė „suinteresuotųjų šalių“ valdymo metodą, kuris grindžiamas sėkmingu įmonių valdymu įtraukiant visus suinteresuotus asmenis: ne tik akcininkus, klientus ir pardavėjus, bet ir darbuotojus, bendruomenes, kurios sąveikauja su įmone įskaitant ir valdžią. 1973 m. nepaisant Bretono Vudo sistemos žlugimo, fiksuotos valiutos pakeitimo, Arabų-Izraelio karo kasmetinis susitikimas buvo išplėstas susikoncentruojant ties ekonominiais ir socialiniais klausimais, tai pat pirma kartą 1974 m. Davose pakviesti valdžios atstovai.
thumb|[[Frederikas de Klerkas ir Nelsonas Mandela spaudžia rankas kasmetiniame Pasaulio Ekonomikos Forume surengtame Davose, 1992 sausis.]] thumb|[[Japonijos ministras pirmininkas Taro Aso Pasaulio Ekonomikos Forume 2009 m. sausi]] thumb|[[Klausas Švebas, Pasaulio Ekonomikos Forumo įkūrėjas ir vykdomasis pirmininkas.]]
Galiausiai politikos lyderiai pradėjo naudotis Davosą kaip neutralią vietą spręsti savo nesutarimams. Davos deklaracija buvo pasirašyta 1988 m. tarp Graikijos ir Turkijos, kas padėjo nepradėti karinių veiksmų. 1992 m. Pietų Afrikos Respublikos prezidentas F. W. de Klerkas susitiko su Nelsonu Mandela ir Mangosuthu Buthelezi PEF, tai buvo pirmas jų susitikimas ne Afrikos teritorijoje. 1994 m. PEF, Izraelio užsienio reikalų ministras Shimon Peres ir Palestinos Liberaliosios Organizacijos pirmininkas Jesiras Arafatas pasiekė susitarimų su Gazos ruožu. 2008 m. Bilas Geitsas savo kalboje ragino kūrybišką kapitalizmą, kuris sprestu globalines problemas pasitelkiant ir suvienijant rinkos jėgas.
Organizacija
PEF būstinė yra Kolonyje, Ženevoje, Šveicarijoje. 2006 m. oficialiai atidarytos atstovybės Pekine, Kinijoje, ir New Yorke. Organizacija laikosi nešališkos politikos ir neatstovauja politinių partijų ar nacionalinių interesų. Ir yra „įsipareigojusi gerinti pasaulio valstybes“. ir turi stebėtojų statusą kartu su Jungtinių Tautų Ekonomikos ir Socialinių reikalų tarnyba ir taip pat prižiūri Šveicarijos valdžią. Aukščiausią Fondo tarybą sudaro 22 nariai, įskaitant Jungtinės Karalystės Ministrą Pirmininką David Cameron ir Queen Rania iš Jordanijos.
Per penkias dienas PEF 2009 m., susirinko daugiau nei 2500 dalyvių iš 91 šalių Davose. Apie 75 % (1170) dalyvių buvo verslo lyderiai, daugiausia iš 1000 stambiausių Pasaulio kompanijų. Be to dalyvavo 219 vieši asmenys, įskaitant 40 aukščiausius valstybių vadovus, 64 vyriausybių vadovus, 30 oficialių tarptautinių organizacijų atstovų ir 10 ambasadorių. Daugiau nei 432 dalyvių buvo iš viešų organizacijų, įskaitant 32 nevyriausybinių organizacijų atstovus, 225 žiniasklaidos lyderius, 149 lyderių iš akademinių institucijų ir mokslinių institutų, 15 religinių vadovų įvairių tikėjimų ir 11 sąjungų lyderių.
Narystė
PEF finansuojama 1000 įmonių-narių, dažniausiai tipinis rėmėjas tarptautinė kompanija, kurios apyvarta daugiau nei 5 milijardai skaičiai be abejo skiriasi nuo veiklos rūšies ir regiono. Be to, šios įmonės vienos geriausių bendrovių šalyje ir dažnai vaidinti pagrindinį vaidmenį formuojant šalies pramonės ar regiono ateitį. Nuo 2005, kiekvienas kompanija-narė moka kasmetinį narystės mokestį, kuris yra 42 500 Šveicarijos frankų. Pramoniniai ir Strateginiai partneriai moka atitinkamai 250 000 ir 500 000 ŠF už atitinkamai svarbesnius vaidmenis Forume.
Be to, šios įmonės yra vienos geriausių bendrovių šalies ar pasaulio pramonėje (grindžiama apyvarta milijonais JAV dolerių; finansų įstaigų kriterijais pagrįstas turtas) ir atlieka pagrindinį vaidmenį formuojant jų pramonės ateities ir arba regiono.