cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burna
Burnos ertmė (lot. cavitas oris propria)
Užpakalinėje pusėje burnos ertmė per žiotis susisiekia su ryklės burnine dalimi.
Visą burnos ertmę ramybės metu užima liežuvis, kuris yra prisitvirtinęs prie burnos dugno ir liečia dantenas, dantis bei gomurį. Be liežuvio ir dantų, burnos ertmės organams priklauso ir seilių liaukos.
Gomurys (lot. palatinum)
Burnos ertmės viršutinę sieną sudaro gomurys. Skiriamos dvi jo dalys - kietasis gomurys ir minkštasis gomurys. Jų sandara ir funkcija skiriasi. Ribą tarp kietojo ir minkštojo gomurio maždaug atitiktų skersinė linija, jungianti paskutinius viršutinius krūminius dantis.
Kietasis gomurys (lot. palatinum durum)
Jis turi kaulinį skeletą, vadinamą kauliniu gomuriu, ir skiria burnos ertmę nuo nosies ertmės. Jis yra svarbus žinduoliams, nes tai susiję su žinduolių mitybos būdu - žįsdami gali burnos ertmėje sudaryti neigiamą slėgį.
Minkštasis gomurys (lot. palatinum molle)
Sudarytas iš skersaruožių raumenų ir yra judrus. Būdamas atsipalaidavęs jis nusileidžia žemyn ir sudaro dalį ryklės priekinės sienos kaip neištisinė pertvara tarp burnos ertmės ir ryklės, o ryjant pakyla ir atskiria burninę ryklės dalį nuo nosiaryklės, kad į šia nepatektų maistas, ir taip atskiriami kvėpavimo takai nuo maisto takų.
Antanas Martusevičius (1863)
Antanas Martusevičius (1863 m. vasario 25 d. Padubysio dvaras, Šiluvos valsčius – 1944 m. rugsėjo 9 d. Kaunas) – Rusijos, Latvijos ir Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.
Biografija
1883 m. baigė Pavelo karo mokyklą Sankt Peterburge, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Artilerijos brigados vadas, dalyvavo Japonijos-Rusijos kare ir Pirmajame pasauliniame kare; 1915 m. generolas majoras. Nuo 1917 m. vasario mėn. faktiškai vadovavo 110 pėstininkų divizijai, nuo 1917 m. gruodžio mėn. – jos vadas. Nuo 1918 m. gyveno Rygoje.
1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į miestą užėmusią Raudonąją armiją. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare; Latvijos Pirmosios latvių šaulių divizijos vadas, 1919 m. spalio mėn. kartu vadovavo Tarybų Rusijos kariuomenės smogiamajai grupei, kuri prie Oriolo išėjo į baltagvardiečių Savanorių armijos užnugarį ir sustabdė jos puolimą Maskvos link. 1919 m. lapkričio mėn. – 1920 m. vasario mėn. Latvijos tarybų valdžios karinio komisariato vadovas, 1920 m. vasario – rugpjūčio mėn. tarnavo Tarybų Rusijos 15-osios armijos štabe (Velikije Luki).
1921 m. grįžo į Lietuvą, 1921 m. balandžio mėn. stojo į Lietuvos kariuomenę, ypatingųjų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministerijos, kariuomenės vado, 1921 m. gegužės – 1922 m. spalio mėn. kariuomenės artilerijos viršininkas. 1921 m. generolas leitenantas. 1921–1922 m. Karo tarybos narys, 1922 m. spalio mėn. – poligono viršininkas. Nuo 1922 m. pab. gyveno Raseiniuose, Kredito banko direktorius. 1944 m. rugsėjo 6 d. per bombardavimą sužeistas, ligoninėje mirė.
Raimondas Paškevičius
Raimondas Paškevičius (g. 1963 m. Klaipėdoje) – lietuvių režisierius, scenaristas, TV laidų vedėjas.
Anšlavas Eglytis
Anšlavas Eglytis (, 1906 m. spalio 14 d. Ryga – 1993 m. kovo 4 d. Santa Monika) – latvių rašytojas.
Raimondas Paškevičius
Biografija
Vaidino filmuose „Už viską sumokėta“ (1988 m., rež. A.Saltykovas, k/s Ekran) bei „Nereikalingi žmonės“ (2008 m., rež. Maris Martinsons).
Anšlavas Eglytis
Biografija
Mokėsi Latvijos dailės akademijoje. Dirbo žurnalistu. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno JAV.
Nikobarinis karvelis
Nikobarinis karvelis (Caloenas nicobarica) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukštis.
Paplitęs Indonezijoje mažose negyvenamose salose ir Nikobaro salose.
FK Celsis Kaunas
Kauno „Celsis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Istorija
Klubas pasivadino šildymo ir santechnikos UAB „Celsis“ vardu.
Argilitas
thumb|350px|[[Turkis su argilitu (oranžinis)]]
Argilitas ( 'molis' + 'akmuo') – nuosėdinė uoliena, sudaryta iš molio dydžio dalelių. Tai daugiausia sucementuotas molis, kuriame gali būti įvairus kiekis didesnių, dulkio, dalelių. Vėlesnėse litifikacijos stadijose argilitas virsta molio skalūnu.
Schiefer
Piltdauno žmogus
180px|thumb Piltdauno žmogumi (kai kur lietuviškoje literatūroje – Piltdaunskio žmogumi) buvo vadinama kaukolė ir skeletas, XX a. pradžioje atrasti netoli Piltdauno kaimo Sasekse (Anglija). Tų laikų ekspertai manė, jog tai yra iki šiol nežinomos grandies žmogaus evoliucijoje fosilija. Jam buvo duotas lotyniškas Eoanthropus dawsoni pavadinimas.
1953 metais atskleista, kad Piltdauno žmogus yra klastotė, padaryta sujungus žmogbeždžionės skeletą su šiuolaikinio žmogaus kaukole.
Klimai (Mazovijos vaivadija)
Klimai – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Olšankos, apie 11 km į pietvakarius nuo Losicės ir apie 110 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Į vakarus nuo kaimo, dešiniajame Liveco upės krante yra viduramžių gyvenvietės liekanos.
Kazerezina
Kazerezina – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km nuo Laičių.
Ajaksas Mažasis
Ajaksas Mažasis (gr. Αἴας) graikų mitologijoje – Elėjo (Oilėjo) ir Eriopės sūnus, lokrų karalius ir jų vadas per Trojos karą.
Po Trojos sugriovimo jis pagrobė Kasandrą ir vėliau ją išprievartavo. Todėl jo laivas nuskendo per Atėnės sukeltą audrą. Ajaksas išsigelbėjo įsikibęs į uolą, tačiau Poseidonas tą uolą perskėlė trišakiu ir Ajaksas nuskendo. Jo kūną palaidojo Tetidė Mikono saloje, netoli Delo. Ajakso nusikaltimą orakulo sprendimu per tūkstantį metų turėjo išpirkti Lokridės gyventojai, siųsdami kasmet po dvi merginas į Troją, kurios tarnaudavo Atėnės šventykloje bei negalėdavo jos palikti. Paprotys išnyko IV a. prieš m. e. po Fokidės karo. Lokridės gyventojai Ajaksą garbino kaip herojų palikdami jam vietą tarp karių.
Sniegoniškė
Sniegoniškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Lybiškių. Pro kaimą teka Molė.
Norkaičiai
Norkaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Tauragės ir 8 kilometrai nuo Mažonų, kairiajame Jūros ir Šunijos krantuose. Seniūnaitijos centras. Veikia „Aušros“ mokyklos skyrius, biblioteka. Kaime įsikūrusi Zigmo Jankausko kaimo turizmo sodyba.
Istorija
thumb|left|250px|Siloso bokštas buvusiose Norkaičių fermose
Geitshedas
Geitshedas – miestas Šiaurės Rytų Anglijos regione, Taino ir Viro grafystėje, Jungtinėje Karalystėje. Miestas įsikūręs į pietus nuo Taino upės.
Istorija
Geitshedas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 623 m. istoriko Beda. 1068 m. šalia miesto Vilhelmas I Užkariautojas nugalėjo Škotijos karaliaus Malkolmo III ir Edgar the Ætheling pajėgas. Viduramžių laikotarpiu Geitshedas buvo Daramo vyskupo jurisdikcijoje. Tuo metu gyvenvietėje daugiausia buvo miško teritorijos ir šiek teik žemės ūkiui naudojamos žemės. Iki XVII a. pab. mieste buvo vystoma kalnakasyba ir prekyba anglimi. 1974 m. Geitshedo miesto rajonas buvo sujungtas su penkiais kitais urbanizuotais rajonais.
Baltic Business News
Baltic Business News  – dvisavaitinis laikraštis, ėjęs 1992–1996 m. Vilniuje anglų kalba.
Istorija
Iki 1994 m. ėjo kaip „Baltic News“. Rašė politikos, ekonomikos, verslininkystės klausimais, nušvietė Baltijos šalių gyvenimą. Leido UAB „Baltijos naujienos“. Tiražas 1992 m. – 2000 egz., 1996 m. – 3000 egz.
Vyriausioji redaktorė – D. Droblytė.
Parešketis
Parešketis – kaimas pietinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Varnių.
Veterinarinė žvalgyba
Veterinarinė žvalgyba - duomenų apie veterinarinę sanitarinę ir epizootinę padėtį, kuri veikia žemės ūkio gyvūnų, žmonių sveikatą, rinkimas ir analizė.
Veterinarinė žvalgyba civilinėje saugoje
Veterinarinė žvalgyba organizuojama prasidėjus epizootijai ar kilus jos grėsmei. Ji turi išsiaiškinti ligos sukėlėją, jo šaltinį, jo paplitimo ribas, numatyti priemones, reikalingas sustabdyti ligos plitimui ir jai likviduoti. Jei liga labai pavojinga, įvedamas karantinas, kuris turi sustabdyti ligos plitimą.
Prancūzijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Veterinarinė žvalgyba
Karinė veterinarinė žvalgyba
Ją kariuomenės veikimo ar būsimo veikimo zonoje atlieka karinė veterinarinė tarnyba. Savoje teritorijoje tuo užsiima ir civilinės saugos tarnybos.
Ši žvalgyba buvo itin svarbi anksčiau, kai kariuomenė plačiau naudodavo arklius kaip transporto priemones. Ji turi išsiaiškinti:
Bazaltas
thumb|200px|Bazaltas Bazaltas – bazinė efuzinė magminė uoliena. Bazaltas yra labiausiai paplitusi magminė uoliena Žemėje. Daugiausia bazalto formuojasi vidurio vandenyniniuose gūbriuose, kur vyksta žemės plutos priaugimas, plitimas. Čia jis formuoja vandenyninę Žemės plutą. Bazaltas susidaro dalinai išsilydant kitoms magminėms uolienoms. Bazalte yra šių mineralų: amfibolo, augito, nifelino, olivino, plagioklazo, pirokseno. Kietumas pagal Moso skalę 2,5–3,5. Dažnai bazalto masyvai turi stulpinę struktūrą.
Bazaltu atvežtu iš Voluinės (Ukrainos) išgrįstas Gedimino prospektas Vilniuje.
Dievų žlugimas
Dievų žlugimas – 1969 m. režisieriaus Luchino Visconti drama apie pasiturinčių Vokietijos pramonininkų Esenbekų bendradarbiavimą su naciais šių iškilimo metu, kurie yra Krupp šeimos prototipas.
Turinys
1933 m. vasario 27 d. Baronas Joachimas fon Esenbekas, kuriam priklauso metalurgijos koncernas, šeimos ir draugų rate švenčia gimtadienį. Čia atvyksta jauniausiasis sūnus Konstantinas su savo sūnumi Giunteriu; giminaitė Elizabeta Talman su vytu Herbertu, koncerno viceprezidentu; vyriausiojo sūnaus našlė Sofija, jos sūnus Martinas bei meilužis Fridrichas Brukmanas, vykdantysis gamyklos direktorius; taip pat Sofijos giminaitis SS karininkas Ašenbachas. Šventės metu gaunama žinia apie Reichstago gaisrą, o šeimos galva Joachimas praneša apie sprendimą koncerno viceprezidentu paskirti Konstantiną, priklausantį nacių partijai ir užimantį aukštą postą SA. Posto netekęs liberalių pažiūrų Herbertas supranta, kad jam čia nebėra vietos ir protingiausias sprendimas būtų bėgti į užsienį. Tą pačią naktį Fridrichas, pakurstytas Sofijos ir Ašenbacho, nušauną senąjį Joachimą, kaltę suverčiant ant bėglio Herberto.
Formaliu koncerno vadovu tampa kontrolinį akcijų paketą valdantis Martinas, išlepintas jaunuolis, jaučiantis lytinį potraukį kaimynystėje gyvenančiai mažametei žydaitei Lizai. Motinos paskatintas, jis koncerno prezidentu pasiūlo Fridrichą. Tuo metu mergaitė nusižudo ir Konstantinas, turintis priėjimą prie įvairios slaptos informacijos, pradeda šį šantažuoti. Išsigandęs Martinas pradeda slapstytis, o apie tai sužinojusi Sofi susitaria su Ašenbachu užglaistyti kylantį skandalą.
1934 m. birželio 30 d. įvyksta „Ilgųjų peilių naktis“, kurios metu Ss daliniai susidoroja su SA. Joje dalyvauja ir Ašenbachas bei Fridrichas, kuris, vykdydamas Sofijos valią, nužudo Konstantiną. SS karininkas Ašenbachas visomis priemonėmis provokuoja kovą tarp Esenbekų, o rezultatus naudoja savo partijos interesams.
Sofija atsikrato Elizabetos, išsiusdama ją į koncentracijos stovyklą, kurioje ši vėliau miršta. Naudodamasi šios vaikais, ji priverčia grįžti į Vokietiją jos vyrą Herbertą, kuris patenka į gestapo rankas. Ašenbachas įkalba Konstantino sūnų Giunterį įstoti į partiją, tačiau didžiausias viltis deda į Martiną, vis labiau skatindamas jo valdžios troškimą ir neapykantą motinai. Jis iškloja tiesą, kad Joachimą nužudė Brukmanas, nes jis su Sofija planavo susituokti ir tokiu būdu tapti pilnateisiu Esenbekų šeimos nariu. Vis tvirčiau jausdamasis, Martinas ima demonstruoti savo galią prieš kitus šeimos narius, o norėdamas atkeršyti motinai už visus metus, kuomet ši jį niekino ir žemino, ją išprievartauja. Sofija su Brukmanu izoliuojami namuose, o Martinas tampa SS partijos nariu. Jis organizuoja motinos ir jos meilužio vestuves, o po jų įteikia dovaną – ampules su kalio cianidu...
Auksučiai (Šakiai)
Auksučiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Griškabūdžio. Šiauriniu pakraščiu teka Nenupė.
Istorija
Panaikintas 1978 m. gegužės 31 d.
Robalai
Robalai (Centropomus) – baramundinių (Centropomidae) šeimos žuvų gentis. Kūnas nuo 35 iki 140 cm ilgio, 1,0-26 kg svorio.
Paplitę vakarų Atlanto ir rytų Ramiojo vandenyno tropinio ir subtropinio klimato vandenyse. Gyvena tarp koralinių rifų, upių žiotyse ir mangrovinėse klampynėse. Minta vėžiagyviais ir kitomis žuvimis.
Dauguma svarbios verslinės žuvys.
Kazeriškės
Kazeriškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Smalvų.
Kolumbariumas
thumb|Kolumbariumas [[Oklandas (JAV)|Oklande, JAV]] Kolumbariumas (, pažodžiui – „karvelidė“) – urnų su mirusiojo palaikais laikymo patalpa, statinys ar salė. Dažniausiai statomas prie krematoriumų ir kapinėse. Pastogėse su arkomis aplink kapines yra paminklinės lentelės.
Lietuvoje
Lietuvoje kolumbariumai veikia nuo 2007 m. Jie įrengti didmiesčiuose – Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžio miesto Šilaičių kapinėse (įrengtos rajone). Taip pat mirusiųjų palaikus jau pasiruošę priimti ir kolumbariumai Kretingos bei Rokiškio rajonuose. 2014 m. planuojama atidaryti kolumbariumus Šiaulių miesto Ginkūnų kapinėse, Jonavos rajone. 2022 m. kolumbariumas pastatytas Kupiškio miesto naujosiose kapinėse.
Vestuvės
Vestuvės arba vedybos – ceremonija, iškilmingas renginys, kuriuo švenčiama santuokos pradžia.
thumb|220px|Edmund Blair Leighton „Parašas“
Mergvakaris
Vėliau iki išnaktų grojama muzika, vyksta šokiai, kuriuose dalyvauja apylinkių jaunimas.
Bernvakaris
Jaunojo draugai ruošia jam paskutinį vakarėlį. Į jį susirenka artimiausi jaunojo draugai – vyrai. Tai simboliškas nerūpestingo gyvenimo palydėjimas ir pasiruošimas gyvenimui šeimoje. Anksčiau, senovės laikais, tokie vakarėliai keldavo liūdesį, būdavo išliejama daug ašarų, kadangi dažniausiai vestuvės būdavo prieš jaunųjų valią superšant juos tėvams. Dabar visi džiaugsmingai išleidžia draugą į šeimyninį gyvenimą.
Vestuvių simboliai
thumb|140px|Santuoka bažnyčioje thumb|140px|Nuotaka meta puokštę Vestuvinis ir sužadėtuvių žiedas turi ypatinga reikšmę. Jo apskritimas simbolizuoja gyvenimo ratą, judėjimą nuo gimimo link mirties. Įprastai sužadėtuvių žiedą savo išrinktajai dovanoja sužadėtinis, prašydamas savo mylimosios rankos. Priimtas iš mylimojo žiedas reiškia moters pažadą už jo tekėti. Sužadėtuvių žiedai imti dovanoti dar senovės Romoje. Jei išrinktoji priimdavo žiedą, tai reikšdavo, kad ji įstatymiškai jau priklauso vyrui.
Vestuvių žiedais dažniausiai pasirūpina jaunieji, nors kartais juos jaunikiams dovanoja tėvai. Vestuvių žiedai simbolizuoja amžiną meilę vienas kitam. Tai lyg ištikimybės vienas kitam simbolis. Tuokiantis bažnyčioje žiedus jaunieji vienas kitam užmauna ant dešinės rankos bevardžio piršto.
Lietuvą baltos vestuvinės suknelės pasiekė daug vėliau nei Europą. Nuo seno mūsų nuotakos dėvėjo puošnesnius nei kasdien, tačiau margus apdarus: marškinius, liemenes ir sijonus. Visas kostiumas austas etnografinei vietovei būdingais raštais, tik galvos apdangalas buvo baltutėlis ir naujas, simbolizavo nuotakos tyrumą.
Nuo pat vestuvių dienos iki mirties ištekėjusi moteris negalėjo viešai rodytis vienplaukė – taip žmonės atskirdavo, kuri jau susaistyta santuokos saitais, o kuri dar tik vėjavaikė.
Šiandien Lietuvoje dauguma merginų renkasi tradicines baltas sukneles. Kiekviena nuotaka šią ypatingą dieną nori jaustis išskirtinė. Vienos merginos linkę laikytis tradicijų ir puoštis tik baltomis suknelėmis, kitos ieško šviesaus sidabro, perlo baltumo, dramblio kaulo ar šampano spalvos suknelių.
Kai kurios renkasi ilgas ar net žemę siekiančias sukneles su šleifais, o kitos pirmenybę teikia netradicinio ilgio apdarui, įvairioms spalvoms ir modeliams, atsisako nuometų.
Vestuvių ceremonija
Dažnai einant prie altoriaus jaunavedžiams šie dovanoja savo motinoms po gėlę. Taip parodoma pagarba ir meilė abiem šeimoms.
Dar viena graži ir prasminga tradicija – uždegti žvakę. Abiejų jaunųjų tėvai uždega po žvakę, o jaunieji nuo jų prisidega savąją žvakę. Šitaip pora parodo savo individualumą bei primena apie naujos šeimos sukūrimą.
Beveik kiekvienose šiuolaikinėse vestuvėse jaunoji į viršų meta puokštę. Tikima, kad kuri ją pagauna, greitu metu sėkmingai ištekės. Taip jaunoji tarytum atiduoda dalį savo laimės ateinančiai porai.
thumb|200px|[[Kupiškėnų vestuvės]]
Vestuvių svita
Nuo jų dažnai priklauso vestuvių pokylio sėkmė. Piršliai vadovauja vestuvių pokyliui, sako kalbas, organizuoja šokius, žaidimus ir t. t. Kartais samdomi profesionalūs piršliai. Iš senų laikų likusi tradicija, kad piršlys turi išpirkti jaunamartę (iš pabrolių ir kt.).
Viena seniai susiklosčiusi vestuvių tradicija – pabrolių ir pamergių palyda. Įprastai jaunuosius lydi trys, kartais ir daugiau porų. Dabartiniais laikais kartais vestuvėse apsiribojama ir viena pora. Dažnai palydą komplektuodavo iš neporinio porų skaičiaus. Palydoje išskiriama pirmoji pora, pirmoji (vyriausioji) pamergė ir pirmasis pabrolys. Paprastai tai būna artimiausi jaunųjų draugai, rečiau artimi giminaičiai.
Jos susiklostė per ilgus amžius. Šiuo metu jos keičiasi ir paprastėja. Visų pirma, pirmosios pamergės pareiga – organizuoti jaunajai mergvakarį. Pamergės dažnai vestuvių išvakarėse arba vestuvių rytą puošia namus (ar kitą vietą, kur vyks vestuvių pobūvis) vainikais, gėlėmis. Vadovauja vyriausioji pamergė. Puošiamos kėdės ir vieta, kur sėdės jaunieji – vadinamas jaunųjų kampas. Kartais pasitelkiama nemažai fantazijos, kad jaunųjų vieta už stalo išsiskirtų. Vestuvių pokylio metu pamergė ir pabrolys dažnai sako tostus. Vyriausioji pamergė, prieš vykstant į santuokų ceremoniją, padeda nuotakai apsirengti vestuviniais rūbais, vėliau, kartu su svočia rūpinasi svečių vaišinimu. Kartais, pagal tradiciją, vyriausioji pamergė nupina nuotakai vainiką. Pamergė vainikėlį prisega nuotakai prie nuometo, pabroliui įteikia dovaną – juostą ar nosinę. Tačiau dažniausiai vainikėlis būna perkamas. Šis momentas atspindi ankstesnę vyriausiojo pabrolio, atstovavusio jaunikio giminei, reikšmę.
Jis vadovauja puošiant jaunųjų kortežo automobilius. Taip pat dažnai sako tostus, būna vienas svarbiausių vakaro asmenų.
Pabroliai ir pamergės lydi jaunuosius į santuokų ceremoniją. Sudarius santuokos aktą, vyriausioji pamergė persega nuotakai vainikėlį iš kairiosios pusės į dešiniąją, o vyriausiasis pabrolys – jaunikio gėlytę iš švarko kairiojo atlapo į dešinįjį. Šis paprotys simbolizuoja, kad jaunieji jau tapo vedusiais.
Išskirtinis dėmesys bei pagarba jaunųjų porai išreiškiamas ir „gėlių tiltu“: pabroliai ir pamergės, jauniesiems išeinant iš aktų salės ar bažnyčios, prasiskiria, padarydami taką, ir meta į viršų gelių žiedus bei ryžius. Taip linkima jaunavedžiams vaisingo vedybinio gyvenimo, gražių atžalų ir sėkmės. Tam vadovauja vyriausioji pamergė.
Sugrįžus ir išpirkus užstalę, visų pirma už stalo galo svočia sodina jaunųjų tėvus. Jiems iš kairės atsisėda jaunieji, svočia, piršlys, vyriausioji pamergė, vyriausias pabrolys ir kiti pabroliai su pamergėmis. Jeigu nėra piršlių, jų vietas užima pirmoji pora.
Per vestuves pabroliai, ypač pirmieji, talkina piršliui: padeda išpirkti kelią, važiuojant į pokylių salę iš santuokos ceremonijos, taip pat su piršliu dera ir išperka užstalę. Šiuolaikinėse vestuvėse pabroliai stengiasi „pavogti“ nuotaką. Tai pavykus, reikalauja surasti arba išpirkti jaunamartę. Čia vadovauja vyriausiasis pabrolys.
Anastasija (filmas)
Anastasija – 2006 m. studijoje „ART&A“ sukurtas meninis draminis filmas.
Siužetas
Baltijos valstybėms atkūrus nepriklausomybę, tūkstančiai rusų netikėtai liko atskirti nuo savo tėvynės. Dalis iš jų grįžo į Rusiją, dalis priėmė atkurtųjų valstybių pilietybę ir sėkmingai pritapo prie naujo gyvenimo. Tačiau atsirado ir tokių, kurie nenorėjo nei išvažiuoti, nei susitaikyti su naujomis realijomis. Daugelis rusakalbių pasimetę – jie tapo atskirti nuo kitų savo gentainių. Dauguma nutarė savo tolimesnį gyvenimą susieti su Lietuva, kiti – grįžo į Rusiją. Tačiau broliai Konstatinas ir Jurijus niekaip neapsisprendė ir laiku nepasiprašė Lietuvos pilietybės. Vieną dieną jie prarado teisę gyventi Lietuvoje. Sužinoję, kad privalo išvykti arba bus deportuoti iš šalies, broliai ryžtasi mesti iššūkį, jų įsitikinimu, žmogiškas teises pažeidžiantiems valdžios veiksmams. Sužinoję, kad netrukus gali būti deportuoti, užgrobia autobusą su keleiviais ir reikalauja išpirkos. Netikėtai Anastasija, viena iš keleivių, stoja brolių pusėn…
Korčuvka (Mazovijos vaivadija)
Korčuvka – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Olšankos, apie 10 km į pietus nuo Losicės ir apie 118 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Točnos upė.
Dūkšto valsčius
Dūkšto valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Dūkštas, kurį laiką – Pažemiškis.
Istorija
Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1895 m. prijungiant prie Salako valsčiaus ir Rimšės valsčiaus. 1919 m. buvo atkurtas. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Daugėliškio valsčiaus, 1933 m. lapkričio 24 d. dalis Dūkšto valsčiaus priskirta Daugėliškio valsčiui. Dūkšto valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Dūkšto rajonui (8 apylinkės).
Amfionas
Amfiono vardu graikų mitologijoje buvo du personažai:
Kartu su broliu Zetu, jie pastatė Tėbus. Iš visų pusių Tėbus Amfionas apmūrijo ir akmenys patys ėjo, klausydami jo kanklių balsų.
Netekęs vaikų ir žmonos, nuo Apolono ir Artemidės rankos, Amfionas nusižudė. Vienintelė išlikusi duktė buvo Chloridė.
Vaclovas Jurkus
Vaclovas Jurkus (1958 m. vasario 23 d. Plungėje) – Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
1977–1988 m. Vilniaus „Žalgirio“ meistrų komandos vartininkas, žaidė 356 rungtynes. 1979 m. šešis kartus Lietuvos futbolo rinktinės vartininkas. 1976 m. TSRS moksleivių spartakiados geriausias vartininkas. 1983 m. TSRS geriausių futbolininkų sąraše buvo antras tarp vartininkų. 1994–1996 m. Vilniaus „Panerio“ treneris, nuo 2007 m. Armino Narbekovo Žalgirio futbolo mokyklos vartininkų treneris.
Japonijos partijos
Japonijos partijos – politinės partijos, veikiančios Japonijoje.
Istorija
Partijos Japonijoje pradėjo kurtis Meidži laikotarpiu, tačiau tik po Antro pasaulinio karo įgavo daugiau galių šalies politinėje sistemoje. Pastebima, kad didžiosios pokarinės partijos yra paveldėję nemažai prieškarinių partijų struktūros ir valdymo ypatumų.
Trastevere (filmas)
Trastevere – 1971 m. Italijoje sukurtas filmas, vienintelis aktorius Fausto Tozzi režisūrinis darbas. Juosta gerokai pakoreguota jos prodiuserio Alberto Grimaldi, kuris pašalino iš jos aktorių Umberto Orsini, Martine Brochard ir Riccardo Garrone vaidmenis.
Filme pasakojama apie vieną iš Romos rajonų, turistų traukos vietą ir jame gyvenančius žmones per nuo šeimininko pabėgusios buldogo, surandančio vis naujus šeimininkus, istoriją.
Ašfordas
Ašfordas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietryčių Anglijoje, Kento grafystėje, 98 km į pietryčius nuo Londono, prie Sturo upės. Pro miestą eina Londono-Doverio plentas, yra geležinkelių mazgas. Lokomotyvų, žemės ūkio padargų, statybinių medžiagų gamyba, maisto (alaus) pramonė. Yra „Ashford Designer Outlet“ prekybos centras. Yra XIII a. Šv. Marijos bažnyčia, Šv. Jurgio aikštė (su I pasaulinio karo tanku), parkas.
Istorija
Gyvenvietę 893 m. saksų karaliaus žemėse įkūrė nuo vikingų antpuolių bėgę gyventojai. Miesto pavadinimas anglų kalba reiškia „uosių brasta“, nors 1086 m. „Paskutiniojo teismo knygoje“ dar minimas saksišku pavadinimu Essetesford. 1243 m. Ašfordui leista rengti gyvulių turgus. XIII–XIV a. buvo keramikos amatų centru. 1616 m. čia gimė žymus anglų matematikas Džonas Volisas. Dėl savo transporto mazgo reikšmės, Ašfordas buvo intensyviai bombarduojamas per I pasaulinį karą.
thumb|left|250px|Šv. Marijos bažnyčia
Vytautas Šeštokas
Vytautas Liudvikas Šeštokas (g. 1944 m. spalio 25 d. Pasausiuose, Subačiaus valsčius) – Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1949 m. kovo 25 d. šeima ištremta į Sibirą, Irkutsko sritį. Į Lietuvą grįžo 1957 m. 1957–1961 m. mokėsi Anykščių raj. Surdegio septynmetėje mokykloje, 1961–1965 m. Panevėžio politechnikume, 1968–1975 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.
1964–1965 m. Panevėžyje statybos darbininkas, 1968–1971 m. Kauno statybos valdybos meistras, darbų vykdytojas, 1971–1988 m. Panevėžio rajono Žemės ūkio valdybos inžinierius statybininkas, 1988–1991 m. Gamybinių pastatų rekonstravimo projektavimo instituto Panevėžio filialo vyriausias projektų inžinierius. 1995–1997 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras, 1997–2000 m. mero pavaduotojas.
1991 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, nuo 1997 m. LKDP Panevėžio rajono skyriaus valdybos pirmininkas, 2002 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Eugenija, dukterys Aurelija ir Vitalija.
Ignalinos herbas
Ignalinos herbas – Ignalinos miesto heraldinis simbolis.
Istorija
1970 m. aprobuotas Ignalinos miesto herbas su trimis baltomis vandens lelijomis mėlyname fone. Sidabrinės lelijos mėlyname lauke simbolizuoją ežerų kraštą ir puikią gamtą. Herbas sukurtas 1970 m., autorė V. Grušeckaitė. Tais pačiais metais herbas panaikintas.
Atkurtą herbą pagal 1970 m. piešinį Lietuvos Prezidentas patvirtino 1997 m. vasario 4 d.
Korčuvka Kolonija
Korčuvka Kolonija – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tikrieji karveliai
Tikrieji karveliai (Columba) – karvelinių paukščių (Columbiformes) būrio, karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis.
thumb|right|260px|[[Keršulis (Columba palumbus)]]
Rūšys
Anot tarptautinės ornitologų sąjungos, gentyje išskiriamos 35 rūšys :
Lietuvos tikrųjų karvelių rūšys
Lietuvoje 3 rūšys, iš jų dvi vietinės, ir viena invazinė. Visos rūšys šalyje peri.
Audrius Maruška
Audrius Maruška (g. 1963 m. balandžio 28 d. Kaune) – Lietuvos chemikas analitikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1990 m. apgynė fizinių mokslų daktaro disertaciją „Granuliuotų celiuliozinių sorbentų sintezė ir jų poringos struktūros ypatumai“. 2002 m. apgynė habilituoto fizinių mokslų daktaro disertaciją „Stacionarios fazės ir metodai skysčių chromatografijoje: mikroskirstymų link“.
Nuo 1985 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Chemijos technologijos fakulteto mokslo darbuotojas. Nuo 2001 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, vyriausiasis mokslo darbuotojas; nuo 2003 m. profesorius. 2002–2009 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Chemijos katedros (nuo 2008 m. Biochemijos ir biotechnologijų katedra) vedėjas.
Stažavosi Mainco, Marburgo, Upsalos, Kaselio universitetuose.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – sorbentų, naudojamų tiesioginei biologinių skysčių nanochromatografijai, tyrimas, kapiliarinė elektroforezė, augalų fitocheminė analizė, nanostruktūrinių darinių sintezė, skysčių nanochromatografija ir elektrochromatografija. 7 išradimų, su kitais, autorius.
Timex Sinclair
Timex Sinclair buvo bendra Sinclair Research ir Timex Corporation įmonė, skirta įeiti į greitai augusią JAV asmeninių kompiuterių rinką XX amžiaus devinto dešimtmečio pradžioje. Sinclair kompanija partnerį pasirinko natūraliai: Timex jau buvo pagrindinis Sinclair ZX81 ir ZX Spectrum kompiuterių gamintojas jos gamykloje Škotijoje, Dandi mieste.
Kompiuterių, skirtų eksportui į JAV, konstravimu ir gamyba užsiėmė Timex padalinys Portugalijoje. Jis taip pat pardavinėjo Timex Sinclair modelius Portugalijoje ir Lenkijoje, naudodamas Timex Computer prekinį ženklą.
Produktai
Timex Sinclair išleido keturis kompiuterių modelius, visi jie buvo paremti Sinclair Research egzistuojančiais analogais. Chronologine tvarka buvo išleisti šie modeliai:
thumb|250px|right|Timex Sinclair 2068
Pirmą modelį Timex Sinclair išleido į rinką 1982 metų liepą ir jis kainavo mažiau nei 100 JAV dolerių. Nepaisant problemų ankstyvosiose kompiuterio versijose, buvo parduota pusė milijono vienetų per pirmus 6 mėnesius.
Bendrai Timex Sinclair kompiuteriai nebuvo labai sėkmingi komerciniu požiūriu kaip jų Sinclair Research variantai, pavyzdžiui, ZX Spectrum buvo geriausiai parduodamas kompiuteris savo laiku Britanijoje, tuo tarpu TS2068 buvo gana nesėkmingai parduodamas JAV rinkoje.
Timex Corporation pasitraukė iš JAV asmeninių kompiuterių rinkos 1984 metų vasarį, tačiau Timex of Portugal pratęsė jų vystymą ir gamybą dar dešimt metų po pasitraukimo iš JAV rinkos. Kompiuteriai buvo parduodami Portugalijoje ir Lenkijoje.
TC3256 turėjo būti trečios kartos Timex Computer Technology modelis, bet jis išnyko Timex of Portugal uždarius savo gamybos liniją.
Timex of Portugal taip pat gamino Z80 procesoriumi paremtus ir su CP/M operacine sistema suderinamus Timex FDD ir FDD 3000 kompiuterius. Jie daugiausiai žinomi kaip standžiojo diskelio valdikliai, bet iš tiesų jie buvo kompiuteriai be grafinės aparatinės įrangos. FDD ir FDD 3000 galėjo būti naudojami trim būdais:
Išoriniai įrenginiai
Timex Sinclair gamino šiuos išorinius įrenginius savo kompiuterių modeliams:
Timex Computer (TMX Portugal) gamino šiuos įrenginius:
Portugalijos Timex padalinys taip pat pardavinėjo TS2040, kuriuos vėliau pervadino į Timex Printer 2040.
Norėdama eksportuoti į Lenkiją, Timex of Portugal turėjo būti apmokama prekėmis. Kompanija pasirinko Neptun 156 12" žalius vienspalvius monitorius, gamintus Lenkijos Unimor gamykloje.
Programinė įranga
thumb|Neptun 156 monitorius Timex of Portugal vystė ir pardavinėjo šią programinę įrangą:
Smaidriai
Smaidriai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kartupių, dešiniajame Šešuvies krante.
Hernán Crespo
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1995 m. vasario 14 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose dvejose rungtynėse bei aštuntfinalyje pelnė po įvartį.
Upetos
Upetos – kaimas pietvakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Varnių.
Juozas Jucys
Juozas Jucys, slapyvardžiai Antanaitis Ričardas, Margis (1920 m. Mikoliškių k., Kartenos vls., Kretingos aps. – 1950 m. spalio mėn., Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės vadas.
Biografija
Užaugo Mikoliškių eigulio Edvardo Jucio šeimoje. Nuo 1944 m. rudens slapstėsi nuo mobilizacijos į sovietų okupacinę kariuomenę, tapo partizanu, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos kovotoju. 1948 m. paskirtas rinktinės štabo adjutantu, o žuvus Juozui Kėkštui-Druliui tapo rinktinės vadu. 1949 m. rugpjūčio mėn. su partizanu Adolfu Jonausku-Pagiriu bandė patekti į Vakarus, tačiau prie Lenkijos sienos pateko į nelaisvę ir buvo perduotas MGB Kartenos valsčiaus poskyriui. Netrukus pabėgo, grįžo į partizanų gretas, buvo paskirtas Buganto kuopos, o 1950 m. birželio (liepos) mėn. – Kardo rinktinės, vadu. 1950 m. spalio 15 d. kautynių su MGB vidaus kariuomenės kareiviais metu Margių miške (netoli Mikoliškių, Kretingos raj. buvo sunkiai sužeistas, po kelių dienų mirė.
Haris Poteris ir Azkabano kalinys
Haris Poteris ir Azkabano kalinys – trečioji britų rašytojos J. K. Rowling knyga iš serijos apie berniuką burtininką Harį Poterį. Knyga išleista 1999 m. liepos 8 d., o ja besiremiantis filmas – 2004 m. gegužės 31 d. Jungtinėje Karalystėje ir liepos 4 d. JAV bei daugelyje kitų šalių.
ISBN 9955-08-087-6
Siužetas
Burtininkų pasaulyje pasirodo gandai apie iš Azkabano kalėjimo pabėgusį kalinį Sirijų Bleką. Pasak Magijos ministro, Blekas – itin pavojingas, nes kadaise buvo dešinioji Valdovo Voldemorto ranka. Taip pat visa magijos visuomenė galvoja, kad Blekas yra pasiryžęs nužudyti Harį Poterį, tačiau kaip vėliau paaiškėja, Blekas ne tik, kad nenori pakenkti Hariui, tačiau yra pasiryžęs jam padėti.
Saugumo sumetimais visus mokslo metus Hogvartse yra paliktas būrys Azkabano sargybinių – psichų. Taip pat akylai yra prižiūrimas ir Haris. Jam netgi neleidžiama lankytis burtininkų miestelyje – Kiauliasodyje. Tačiau Haris vis tik sugeba ištrūkti ir apsilankęs Kiauliasodyje nugirsta ministro ir kelių mokytojų pokalbį apie Bleką ir sužino, jog Blekas kadais buvo geriausias jo tėčio draugas, dėl kurio kaltės mirė jo tėvai. Haris nori sumedžioti Bleką, tačiau nuo šios minties jį atkalba profesorius Lubinas, naujasis Apsigynimo nuo juodosios magijos mokytojas.
Kūrinio pabaigoje atskleidžiama nemažai paslapčių apie kai kuriuos veikėjus, nes Ronį į „Žviegiančią būdą“ įsitempia didelis juodas šuo, kuris iš tiesų yra Sirijus Blekas. Haris su Hermiona seka Roniui ir Sirijui įkandin. Galiausiai paaiškėja, kad Blekas nori nužudyti ne Harį, o Ronio žiurkę Susną. Draugai už tai palaiko jį pamišėliu, tačiau vėliau pasirodo Lubinas, kuris tvirtina tą patį ir netgi ima bičiuliuotis su Bleku. Draugai pasimetę. Jie nenori tikėti Lubinu, kuris, kaip įspėjo Hermiona, yra vilkolakis. Padėtį dar labiau įkaitina pasirodęs Sneipas. Jis ima ir suriša Lubiną bei Bleką. Tačiau tuomet visi trys draugai nuginkluoja ir stipriai pritrenkia Sneipą (kažkodėl jie staiga ėmė ir patikėjo Bleku). Tuomet Lubinui su Bleku leidžiama paimti Ronio žiurkę. Įvyksta keistas dalykas – žiurkė virsta mažu ir nuskurusiu žmogumi – Piteriu Trumpuliu. Pasirodo, kad tiek Sirijus Blekas, tiek ir Trumpulis yra animagai (animagu buvo ir Hario tėtis Džeimsas). Trys iš ketveriukės susirenka vienoje vietoje, tačiau aplinkybės ne visai malonios, kadangi paaiškėja, jog ne Blekas, o Trumpulis išdavė Hario tėvus. Lubinas su Bleku nori nužudyti Trumpulį, tačiau Haris juos sustabdo…
Visi laimingi žengia atgal į Hogvartsą. Haris jau svajoja, kad gyvens su Bleku, nes šis – jo krikštatėvis. Tačiau viską sužlugdo pilnatis. Remas Lubinas virsta vilkolakiu. Tuo pasinaudojęs, Trumpulis pabėga, pasivertęs žiurke. Sirijų apsupa būrys psichų, tačiau paskutinę sekundę juos kažkas nuveja ir visi išsigelbsti. Sirijus iš karto uždaromas ir jo laukia egzekucija. Haris su Hermiona puola jo gelbėti. Hermiona išduoda savo paslaptį-profesorė Makgonagal leido jai visus metus naudotis Laiko atsuktuvu, kad galėtų spėti į visas pamokas.
Laikas darsyk atsukamas ir Haris grįžta keliomis valandomis atgal. Pakeliui Haris su Hermiona išgelbsti dar ir myriop nuteistą hipogrifą Kietasprandį. Su juo jie nuskrenda iki ketvirto aukšto lango, kur kalinamas Sirijus ir jį taip pat išgelbsti. Sirijus pabėga, o draugai pasileidžia atgal į ligoninę…
Semlikis
Semlikis  – upė Rytų Afrikoje. Išteka iš Eduardo ežero šiaurinio galo, teka Ruvenzorio pašlaitėmis į šiaurę Kongo Demokratinės Respublikos teritorija. Vėliau teka į šiaurės rytus ir sudaro Kongo Demokratinės Respublikos sieną su Uganda. Įteka į Alberto ežerą (Nilo baseinas).
Kurgano sritis
Kurgano sritis  – sritis Rusijoje, pietvakarių Sibire, Uralo federalinėje apygardoje. Ribojasi su Čeliabinsko sritimi vakaruose, su Sverdlovsko sritimi šiaurėje, su Tiumenės sritimi rytuose ir su Kazachstanu pietuose. Administracinis centras – Kurganas.
Lenino ordinas (1959)
Geografija
Sritis yra pietinėje Vakarų Sibiro lygumos dalyje. Aukštis iki 193 m (pietvakariuose). Klimatas vidutinių platumų, aiškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -18 °C liepos mėnesio +19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~400 mm. Pagrindinė upė – Tobolas su intaku Isete, ir šios intaku Miasu. Pietuose ir pietryčiuose gausu ežerų (Mažųjų Donkų, Ščučjės, Medvežjės). Būdingos mikastepės.
Miestai
Didžiausi Kurgano srities miestai (2008 m., tūkst. gyventojų):
Juan Emilio O'Leary
Chuanas Emilijanas O’Liris (, g. 1879 m. birželio 12 d. – m. 1969 m. spalio 31 d. Asunsjone) – Paragvajaus žurnalistas, istorikas, politikas, poetas, eseistas.
Gimė Juan E. O’Leary ir Dolores Urdapilleta Carísimo šeimoje. Pradinę mokyklą baigė Enkarnasjone, vidurinę – Paragvajaus institute, studijavo sostinės nacionalinėje kolegijoje. Išvyko į Buenos Aires studijuoti medicinos, bet trečias studijų metais grįžo į Asunsjoną, kur pradėjo teisės studijas. Vėliau vertėsi žurnalistika. 1897 m. pradėjo leisti studentų žurnalą „La juventud“. 1910 m. tapo Nacionalinio archyvo direktoriumi. Rašė straipsnius įvairiems leidiniams. Įstojo į Colorado partiją. Užėmė įvairius postus parlamente, administracijoje. Istorijoje teigiamai vertino Francisco Solano López vykdytą politiką.
Kadangi Juan Emilio O’Leary gyveno karo nuniokotoje šalyje, jo grožinėje kūryboje atsispindi dvasinis nuosmukis, skausmas, istorinių kovų tematika.
Juan Emilio O’Leary garbei pavadintas miestelis Aukštutinės Paranos deprtamente – Chuan Emilio O'Liris.
Egidijus Puodžiukas
Egidijus Puodžiukas (g. 1967 m. gruodžio 21 d. Šeduikiuose, Utenos rajonas) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1996 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierius – statybininkas.
M. Ruzgio firmos „Lituka“ ekspertas, UAB „Utenos šilumos tinklai“ direktoriaus pavaduotojas ekonomikai. 2008 m. gruodžio mėn. – 2010 m. liepos mėn. Utenos apskrities viršininkas. Vėliau premjero A. Kubiliaus patarėjas – Vyriausybės atstovas Utenos regiono plėtros taryboje. Nuo 2010 m. Utenos teritorinės darbo biržos direktorius.
Tėvynės sąjungos Utenos rajono skyriaus narys, 2006 m. Tėvynės Sąjungos Utenos skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m., 2007–2008 m. bei 2010–2011 m. 2007–2008 m. bei 2010-2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
FK 91 United Kaunas
Istorija
Komanda rungtyniavo III lygoje, kurią 3 kartus laimėjo (2006, 2007 ir 2009 m.). Be to, klubas 3 kartus iš eilės žaidė KAFF žiemos pirmenybių finale (2009–2011 m.), 2 kartus tapo Lietuvos apskričių stipriausia komanda, 1 kartą laimėjo KAFF žiemos pirmenybes, 1 kartą laimėjo Trijų karalių futbolo turnyrą.
Egidijus Puodžiukas
Biografija
Sutuoktinė Dalia, vaikai Ignas, Karolis, Astijus.
Juris Elgeris
Juris Elgeris (,, g. apie 1586 m. Valmiera – 1672 m. rugsėjo 30 d. Daugpilis) – latvių pamokslininkas, vertėjas, leksikografas.
Biografija
Gimė protestantų šeimoje; perėjęs į katalikybę mokėsi Vilniaus (?), Braunsbergo ir Nesvyžiaus jėzuitų kolegijose. Nuo 1607 m. kunigas jėzuitas. Dėstė Braunsbergo ir kitose kolegijose. Nuo 1620 m. gyveno Rygoje; veikė kaip misionierius ir pamokslininkas. 1638–1644 m. Daugpilio jėzuitų misijos vyresnysis, ten 1638 m. įsteigė gramatikos mokyklą (vėliau Daugpilio kolegija).
thumb|left|150px|J. Elgerio Lenkų-lotynų-latvių kalbų žodynas, 1683 m. išleistas [[Vilnius|Vilniuje, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje]]
Atsidėjęs literatūriniam darbui latvių kalba parengė: „Evangeliją visų metų sekmadieniams ir šventadieniams“ (Evangelio toto anno singulis domenicis et festis 1672 m., 1758 m.; naujas leidimas iš Lundo universiteto rankraščio 1961 m.), P. Kanizijaus „Trumpojo katekizmo“ (Catechismus, seu Brevis institutio doctrinae christianae 1672 m.) vertimus, iš lotynų, vokiečių ir lenkų kalbų išverstą giesmyną (1621 m.; pertvarkytas leidimas Cantiones spirituales ex latinis, germanicis et polonicis translatae in idioma Lothavicum 1673 m.), lenkų-lotynų-latvių kalbų žodyną (Dictionarium polono-latino-lothavicum 1683 m.; panaudojo G. Knapijaus ir K. Sirvydo žodynus). Dauguma jo raštų išspausdinta 1672–1758 m. Vilniuje.
Rudieji dirviniai purpleliai
Rudieji dirviniai purpleliai (Columbina) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
Gentyje 9 rūšys:
Kamikadzė
thumb|250px|Studentės moja išvykstančiam kamikadzės lėktuvui thumb|250px|Kamikadzės lėktuvas taranuoja amerikiečių karo laivą. Lėktuvo oro stabdžiai pasukti – pilotas lėtina greitį, stengdamasis geriau prisitaikyti. Dūmų debesį skleidžia pažeistas degalų bakas right|250px|thumb|Amerikiečių kariai mėgina numušti kamikadzės lėktuvą. Kamikadzė ( – ‘dieviškasis vėjas’) – Antrojo pasaulinio karo japonų lakūnas – mirtininkas, savo lėktuvu taranuodavęs priešo laivus. Pavykusi ataka padarydavo laivui daug žalos, neretai ir nuskandindavo. Tačiau žūdavo ir atakuojantis pilotas. Kamikadzė yra japoniškos kilmės žodis, apytikriai verčiamas kaip „pranašingas vėjas“. Tai tebuvo vieno iš daugelio lakūnų – mirtininkų būrių pavadinimas. Amerikiečiams pradėjus plačiai vartoti šį terminą, jį vėliau perėmė ir japonai. Japonai taria kamikaze (angl.) pagal angliškas (nebe japoniškas) tarimo taisykles.
Tokias atakas pasiūlė japonų admirolas Takijiro Onishi. Pralaimėjus karą, jis apgailestavo pasiuntęs į mirtį daugelį jaunų pilotų ir kaip atsiprašymo ženklą atliko sepuku. Sepuku metu jis atsisakė greičiau numirti padedančio „antrojo“ ir mirė tik po 15 kankinamų valandų vien nuo sava ranka padarytų žaizdų.
Bent dalis kamikadzių buvo savanoriai Tipiškas kamikadzė būdavo nevedęs 19–23 metų amžiaus vaikinas. Tačiau jų tarpe būdavo ir vedusių bei įvairaus amžiaus žmonių. Buvo žmonių, kurie dėl užimamų pareigų nebuvo iškart priimami mirtininkais, ir todėl kreipdavosi net po keletą kartų. Tačiau atakos išvakarėse, juoba pakilus į orą, kamikadzė jau privalėjo laikytis karinės drausmės ir daryti tai, ko iš jo tikimasi. Jei būdavo naudojami specialūs lėktuvai (tokie kaip Ohka), jais nusileisti tiesiog nebebūdavo techninės galimybės.
Parengimas
Pilotas – kamikadzė būdavo parengiamas per keletą mėnesių kursų. Rašoma, jog šie kursai buvo neįtikėtinai sunkūs bei intensyvūs, nevengiant fizinių bausmių prasižengusiems. Šios bausmės turėjo sutvirtinti dvasinę discipliną, tačiau patys kamikadzės rašo, jog taip buvo nuslopinama didelė dalis prieš tai buvusio patriotizmo.
Kamikadzių vadovėliuose daugiausia dėmesio buvo skiriama laivo taranavimui: kaip tai patartina atlikti, kokios vietos labiausiai pažeidžiamos. Kamikadzei buvo liepiama tvirtai pasitikėti savo pilotavimo įgūdžiais ir neabejoti gebėjimu sėkmingai atlikti užduotį. Jei dėl prasto oro ar kitų priežasčių iš pirmo karto nepavyktų rasti taikinio, buvo liepiama numesti bombą vadovo nurodytoje vietoje ir grįžti (dauguma lėktuvų buvo paprasti ir prireikus galėjo sugrįžti atgal). Vienas kamikadzė grįžo net devynis kartus, tačiau po to vis dėlto buvo nušautas.
Tavo greitis didžiausias,- rašoma paskutinėms susidūrimo sekundėms skirtame paragrafe, – ''ir todėl lėktuvas turi tendenciją pats savaime kilti, praskrisdamas virš laivo. Tačiau tu gali jam to neleisti, pastumdamas į priekį aukščio vairą (…). Tu gyvenai 20 metų, gal ir ilgiau. Tu turi sukaupti visą savo galią paskutinį kartą savo gyvenime. (…) Padaryk geriausia, ką sugebi. Visi dievai ir visos mirusios tavo draugų dvasios žiūri į tave. Iki pat susidūrimo būtina neužmerkti akių, nes antraip galima ir nepataikyti. Daugelis trenkė į taikinį plačiai atmerktomis akimis. Jie papasakos tau apie tai.''.
Prieš išskrisdami kamikadzės neretai rašydavo atsisveikinimo laiškus, kurie saugomi ir dabar. Šiuose laiškuose paprastai atsispindi savanoriškas apsisprendimas žūti vardan savo tautos.
Paskutinis kamikadzė
thumb|Admirolas Ugaki prieš savo paskutinį skrydį Paskutinioji oficiali kamikadzių ataka įvyko beveik iškart po to, kai imperatorius paskelbė apie visišką Japonijos kapituliaciją. Admirolas Matome Ugaki Matome_Ugaki, išklausęs imperatoriaus kalbos, savo žurnale įrašė jog, atsakydamas už daugelio pilotų mirtį bei kol dar negautas oficialus įsakymas pasiduoti, jis žus kaip kamikadzė ir pats, tuo parodydamas tikrąją bušido dvasią. Jo pavaldiniai protestavo, ir du pilotai, kurių lėktuvą admirolas pasirinko, atsisakė palikti savo vietas. Taigi lėktuvas pakilo su trijų žmonių įgula. Prieš pakylant, admirolas nusiėmė visus rango ženklus, pasilikdamas tik trumpą samurajaus kardą. Lėktuvas palaikė radijo ryšį, siųsdamas paskutiniuosius admirolo nurodymus kitiems atakoje dalyvaujantiems ekipažams. Paskutiniajame pranešime kalbama, jog lėktuvas pradeda smigti žemyn link puolamo laivo. Tačiau amerikiečių įrašuose tą dieną neužfiksuota nė vienos pavykusios kamikadzės atakos. Tikėtina jog, kaip ir dauguma kamikadzių, admirolas žuvo nepasiekęs taikinio.
Kitą rytą amerikiečiai jūros pakrantėje rado teberūkstančias lėktuvo kabinos liekanas su trimis žuvusiais pilotais. Vienas jų dėvėjo žalią admirolo uniformą, greta buvo rastas ir samurajaus kardas. Jūreiviai palaidojo kamikadzes kranto smėlyje.
Kamikadzės įvaizdžio palyginiminas
Galima rasti palyginimą kamikadzės įvaizdžių, kuriuos pateikia įvairių šalių istorikai bei žiniasklaida. Apie kamikadzes pagarbiai atsiliepia daugiausia japoniški šaltiniai, tuo tarpu amerikiečiai linkę juos laikyti fanatikais „praplautomis smegenimis“. Nesutariama ir dėl šio kovos būdo efektyvumo (nuskandintų laivų kiekio). Visuotinai sutariama tik dėl to, jog drąsos šiems pilotams tikrai nestigo. 300px|thumb|Yukio Seki, pirmojo kamikadzių būrio vadas Prieštaringi faktai pateikiami net ir apie tuos pačius žmones. Rašoma, jog kai talentingam pilotui Yukio Seki buvo pasiūlyta vadovauti pirmajai kamikadzių atakai (tampant kamikadze ir pačiam), jis užmerkė akis, patylėjo dešimtį sekundžių ir po to pratarė: „prašau leisti man tai daryti“. Tačiau vėliau tas pats Seki rašė: „Japonijos ateitis juoda, jei ji priversta žudyti geriausius savo pilotus. Aš skrendu ne todėl, jog garbinčiau Imperiją ar Imperatorių. Aš skrendu, nes man tai įsakyta“.
Amerikiečių požiūris
Amerikiečių kamikadzės įvaizdis yra „nuasmenintas“, neturintis asmeninių bruožų. Kamikadzės ataka pateikiama kaip neabejotina savižudybė. Kamikadzė vaizduojamas fanatiku. Neabejojama, jog net „laisvanoriškas“ jų apsisprendimas neretai buvo sąlygojamas stipraus psichologinio spaudimo ar ir tiesioginio įsakymo.
Kamikadzės gretinami su įvairiais šių laikų teroristais – savižudžiais. Tačiau tikrieji kamikadzės atakuodavo karinius taikinius karo metu. Tuo tarpu teroristai neretai žudo civilius gyventojus.
Amerikiečiai pateikia įvairių mūšio nuotraukų ir remiasi savo pusės karių – veteranų pasisakymais bei amerikiečių istorikų studijomis.
Japonų požiūris
Tuojau po pralaimėto karo Japonijos spaudoje pateikiamas kamikadzės įvaizdis iš esmės nesiskyrė nuo amerikietiškojo. Tačiau per keletą dešimtmečių visuomenės nuomonė keitėsi, pamažu grįždama prie teigiamo požiūrio, kuris vyravo karo metu.