cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bronzos amžius Lietuvoje
Bronzos įtaka
Nortikių tipo kovos kirviai, vienintelis dirbinių tipas, perimtas ir vakarų kaimynų, pirmiausia Lužitėnų kultūros gyventojų, paplito nuo Latvijos iki Danijos.
Zimbabvės transportas
thumb|right|250px|[[Zimbabvės geležinkelių emblema]] thumb|250px|Traukinys [[Gveru stotyje]]
Elias Canetti
thumb|Elias Canetti
Zimbabvės transportas
Šiame straipsnyje pateikiama Zimbabvės transporto sistemos apžvalga.
Elias Canetti
Elijas Kanetis (1905 m. birželio 25 d. Rusė – 1994 m. rugpjūčio 14 d., Ciūrichas) – bulgarų–ispanų–žydų kilmės rašytojas. Elijas Kanetis buvo apdovanotas daugeliu apdovanojimų, 1981 m. gavo Nobelio literatūrinę premiją.
Jo protėviai iš Ispanijos išsikraustė XV a. E. Kanetis iki savo mirties 1994 m. gyveno Londone ir Ciuriche.
Zimbabvės transportas
Kadangi šalis neturi priėjimo prie vandens, Zimbabvėje naudojami tik sausumos ir oro keliai.
Elias Canetti
Gyvenimas ir kūryba
Pirmosios kalbos, kurias išmoko E. Kanetis, buvo viduramžių ispanų (ją daugelį šimtmečių kalbėjo ištremti žydai) ir bulgarų. Dar būdamas vaikas, jis su šeima persikėlė į Mančesterį, kur išmoko anglų kalbą. Po ankstyvos tėvo mirties 1913 m. motina su vaikais išvyko iš Anglijos ir apsistojo Vienoje. Būdamas aštuonerių metų, išmoko vokiečių kalbą, kuria rašė savo kūrinius. Vienoje pradėjo lankyti mokyklą, po to mokėsi Ciuriche ir Frankfurte prie Maino, kur persikėlė visa šeima.
Zimbabvės transportas
Geležinkeliai
Geležinkelių sistemą šalyje sudaro daugiau 3 000 km kelių. Visi keliai yra 1 067 mm pločio. Traukiniais galima pasiekti visas šalies kaimynes – PAR, Mozambiką, Botsvaną ir Zambiją. Traukinių linijos jungia visus pagrindinius Zimbabvės miestus.
Elias Canetti
Gyvenimas ir kūryba
1924 m. Vienoje jis pradėjo studijuoti chemiją, 1929 m. apgynė mokslinį laipsnį. Be chemijos labai susidomėjo literatūra ir sumanė sukurti 8 tomų romaną apie žmogaus beprotybę. Iš čia atsiranda romanas „Apakimas“, kuris buvo išleistas Vienoje, tačiau didesnio susidomėjimo sulaukė daug vėliau. Per rašytojo ir kritiko Karlo Krauso paskaitas E. Kenetis susipažino su būsima žmona Veca. Po pirmojo – ir vienintelio – romano jis parašė dramą „Vestuvės“. Antroji drama sukurta netrukus po pirmosios, buvo satyra apie masinės isterijos atsiradimą.
Po anšliuso persikėlė į Londoną, kur du dešimtmečius intensyviai studijavo medžiagą savo didelės apimties filosofiniam veikalui „Minia ir valdžia“. Jis nuolat rašė įvairiausius užrašus, pastabas, pastebėjimus ir apmąstymus bei aforizmus, kurie vėliau buvo išleisti atskirais leidiniais. Visoje kūryboje jaučiama „stipri neapykanta mirčiai“. Dramoje „Kai žinoma mirties valanda“, kurią E. Kanetis vadino „mirties vadovėliu“, aprašomi žmonės, kurie žino savo mirties datą.
Kelionės į Maroką užrašai buvo išleisti pavadinimu „Marakešo balsai“. 1963 m. mirė Veca Kaneti. Su antrąja žmona Hera Bušor ir jų dukterimi E. Kanetis iki savo mirties gyveno Londone ir Ciuriche.
Zimbabvės transportas
Vamzdynai
Šalyje yra nutiesti 212 km ilgio vamzdynai kurui tiekti.
Oro uostai
Šalyje veikia 430 oro uostų (2002). Iš jų 17 oro uostų yra su dengtais pakilimo-tūpimo takais. Pagrindinis šalies oro uostas aptarnaujantis sostinę Hararę yra Hararės oro uostas.
Audrius Siaurusevičius
Audrius Siaurusevičius (g. 1967 m. balandžio 18 d. Juodaraistyje, Prienų rajonas) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
1974-1985 m. mokėsi Prienų 2-oje vidurinėje mokykloje, vaidino Prienų kultūros rūmų dramos studijoje. 1982–1984 m. Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ korespondentas. 1985–1991 m. Vilniaus universiteto (VU) Žurnalistikos fakultete studijavo žurnalistiką (nebaigė).
1988–1989 m. dirbo VU laikraštyje „Universitas Vilnensis“, 1989–1991 m. savaitraštyje „Atgimimas“. 1990–1998 m. „Laisvosios Europos“ radijo žurnalistas. 1998–2008 m. LRT laidos „Spaudos klubas“ autorius ir vedėjas. Nuo 2000 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto lektorius. 2000–2001 m. LTV laidos „Pusryčių klubas“ vedėjas. 2000-2008 m. VšĮ „Spaudos klubas“ direktorius. Nuo 2003 m. LTV rengė ir vedė laidų ciklą „Už Europą“. 2008–2018 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos generalinis direktorius. Nuo 2019 m. balandžio mėn. „Lietuvos ryto“ televizijos generalinis direktorius.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Lietuvos ir Ukrainos Taraso Ševčenkos fondo valdybos narys, Lietuvos ir Rusijos Jurgio Baltrušaičio fondo valdybos narys. Nuo 2007 m. Lietuvos sunkiosios atletikos federacijos prezidentas.
2002 m. vedė BTV žurnalistę Ingridą Žaltauskaitę, augina du vaikus.
Kiti faktai
2008 m. spalio 12-13 d. LR Seimo rinkimų naktį pagarsėjo skandalu, kai Vilniaus viešbutyje „Naujasis Vilnius“, kuriame veikė Socialdemokratų partijos rinkimų štabas, pateko į konfliktą su dienraščio „Respublika“ fotografu Irmantu Sidarevičiumi, fotografavusį duris supainiojusį ir į viešbučio elektros skydinę patekusį A. Siaurusevičių. Pasak žiniasklaidos, A. Siaurusevičius puolė fotografą, bandė atimti fotoaparatą, po to užsidarė skydinėje, kurioje išbuvo 4 valandas.
The Elder Scrolls III: Bloodmoon
The Elder Scrolls III: Bloodmoon – 2003 m. pasirodęs „The Elder Scrolls III: Morrowind“ kompiuterinio žaidimo papildymas, skirtas asmeniniams kompiuteriams. „The Elder Scrolls III: Morrowind“ žaidimą šis papildymas atnaujina iki 1.6 versijos.
Apžvalga
„The Elder Scrolls III: Bloodmoon“ papildymas prie „The Elder Scrolls III: Morrowind“ žaidimo prideda:
Siužetas
left|thumb|„The Elder Scrolls III: Bloodmoon“ papildymo aplinka
Solstheim saloje imperija pastato naujas šachtas, kurių labui žaidimo žaidėjui pasiūloma dirbti, žaidėjas sutinka ir pradeda daryti salos forto Frostmoth kapitono užduotis. Po kiek laiko žaidėjas, grįždamas po įvykdytos užduoties, pamato, kad fortas sunaikintas ir jo kapitonas dingęs. Tada žaidėjas iš forto karininko gauna užduotį eiti į salos kalnus ieškoti nordlingų genties, kuri prašo grąžinti tvarką į Solstheim salą. Rasdamas nordlingus, žaidėjas sužino apie Bloodmoon ritualą, kuris turi sutvarkyti gyvenimą saloje, tada jis su nordlingų šamano pagalba, įvykdo ritualą grąžindamas taiką į Solstheim salą.
Manjikai
Manjikai (Manyika) – Pietinės Afrikos tauta, priskiriama šonams, gyvenanti Zimbabvėje ir gretimose teritorijose Mozambike. Jie kalba čimanjika, šonų kalbai gimininga kalba, kuri kartais laikoma šonų kalbos dialektu.
Arealas
Manjikų gyvenama teritorija yra vadinama Manjikalandu, ir šis kultūrinio regiono pavadinimas davė pavadinimą dviem administraciniams vienetams Zimbabvėje (Manikalandas) ir Mozambike (Manikos provincija). Šie du administraciniai vienetai dalinai atitinka kultūrinį regioną.
Istoriškai Manikalando ribos yra šios: Pungvės upė šiaurėje, Savės upė vakaruose ir pietuose. Į vakarus nuo Manjikalando yra Mašonalandas, į rytus ir pietus – ndau gyvenamos žemės, į šiaurę gyvena njungviai.
Manjikalandas užima ryčiausią Zimbabvės plynaukštės dalį, kuriai būdingos aukštumos (Zimbabvėje žinomos kaip Rytinės aukštumos). Šiaurės-pietų kryptimi išsidėstę kalnagūbriai: Vumba, Čimanimanis, Injanganis ir kt. Kalnuose gausu mineralinių išteklių, tarp jų ir aukso. Didžioji dalis regiono priklauso Buzi auštupio baseinui.
Aukštumų klimatas sudaro geriausias visoje Zimbabvėje sąlygas žemdirbystei dėl derlingų žemių ir gausių kritulių. Dėl to čia įmanoma užauginti 2-3 derlius per metus. Kadaise regionas buvo gausiai apaugęs miškais, čia gausiai gyveno gyvūnai, tarp kurių ir drambliai.
Svarbiausi Manjikalando miestai – Mutarė, Čimojas, Čimanimanis, Čipingė ir kt.
Istorija
thumb|Zimbabvės karalystės XVII a. Manjikalandas, kaip ir visos šonų žemės, XIII–XV a. priklausė Zimbabvės karalystei. XV a. pab. - XVI a. pr. čia susiformavo kelios vietinės karalystės, tarp kurių svarbiausios buvo Manika (sostinė Masi Kesi, dabartinė Manika) ir Baruė (sostinė Baruė). Ilgą laiką jos buvo Monomotapos imperijos vasalės, veikę kaip svarbios prekybos tarpininkės tarp Zimbabvės plynaukštės ir Svahilių kranto. Per manjikų teritorijas ėjo svarbūs prekybiniai keliai.
XVI a. manjikų auksas labai domino portugalus, kurie naudojosi senaisiais prekybiniais keliais ir pasiekavo Zimbabvės karalystes iš pajūrio ir su jomis prekiavo.
1695 m. iš Butuvos kilęs rozvių klanas įjungė manjikų valstybes į Rozvių imperiją, ir Manjikalandas sudarė šiaurės rytinį jų imperijos pakraštį. Nepaisant to, kvazi-feoalinis susiskaldymas tęsėsi, ir manjikų žemėje buvo daug smulkių valstybėlių. XIX a. pradžioje į Manjikalandą migravo karingos gentys iš pietų – nguniai, kurių armijas iš pradžių vedė Zvangendaba, o įkandin jų – Sošanganė. Manjikai įjungti į pastarojo sukurtą Gazos imperiją. Šios sudėtyje manjikai ir jiems giminingi ndau tapo diskriminuojama etnine grupe.
Po to, kai 1897 m. Portugalija nugalėjo ir sunaikino Gazos imperiją, Manjikalandas buvo padalintas tarp dviejų kolonijinių valstybių. Vakarinė jo dalis atiteko Britų imperijos Pietų Rodezijai, o rytinė – Portugalijos Rytų Afrikai. Tokiu būdu manjikų žemės liko padalintos tarp Zimbabvės ir Mozambiko.
Laisvės varpas (radijas)
Laisvės varpas – JAV lietuvių kultūrinė radijo valandėlė, įsteigta 1954 m. kovo 7 d.
Istorija
Iniciatorius ir vedėjas Petras Viščinis. Iš pradžių veikė po pusę valandos, nuo 1958 m. birželio – po vieną valandą sekmadieniais. 1957–1958 m. programa transliuota iš dviejų radijo stočių – Medforde ir Vusteryje. Nuo 1960 m. rugsėjo programa buvo perduodama ir FM bangomis. Laida išsilaikė iš visuomenės aukų ir renginių pelno. Vasario 16 d. ir birželio įvykių sukakčių dienomis rengtos specialios programos anglų kalba. Nuo 1995 m. balandžio programos vedėjas A. Kupčinskas.
Maltos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Maltos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Eva Sršen
Eva Sršen (g. 1951 m. Liublianoje) – Slovėnijos dainininkė, Jugoslavijos atstovė 1970 m. Eurovizijos dainų konkurse.
Tapo žinoma po pergalės Jugoslavijos nacionalinėje atrankoje į 1970 m. Eurovizijos dainų konkursą. Tais pačiais metais Eurovizijoje ji atliko dainą „Pridi, dala ti bom cvet“, kuri užėmė 11 vietą. 1974 metais ji dar kartą dalyvavo Jugoslavijos atrankoje su daina „Lepa ljubezen“ ir tarp dvylikos dalyvių užėmė devintą vietą.
Aras (policijos rinktinė)
Antiteroristinių operacijų rinktinė „Aras“ – specializuota Lietuvos policijos įstaiga.
Funkcijos
thumb|left|Buveinė miniatiūra|2022 m. miniatiūra|2022 m. Pagrindinės funkcijos yra:
Istorija
1991 m. sausį panaikinus Vilniaus OMON, nuspręsta sukurti ''VRM viešosios policijos spec. paskirties dalinį'', kurio kuopos dislokuotos trijuose didmiesčiuose (Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje). 1991 m. balandį dalinys buvo pertvarkytas į Lietuvos policijos greitojo reagavimo rinktinę „Aras“.
1991 m. gruodį rinktinė tapo pavaldi vidaus reikalų ministrui, kuopos įkurtos Šiauliuose ir Panevėžyje.
1993 m. rinktinė tapo Policijos departamento kriminalinės policijos specialios paskirties greito reagavimo rinktinę „Aras“, kuopa įkurta ir Alytuje.
2004 m. rinktinė pertvarkyta į Lietuvos policijos antiteroristinių operacijų rinktinę „Aras“, o jos kuopos Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje ir Alytuje buvo panaikintos. Tais pačiais metais prisijungta prie ATLAS tinklo.
2012 m. „Aras“ tapo pavaldus Policijos departamentui.
Naluto savivaldybė
Naluto savivaldybė  –  Libijos savivaldybė šalies šiaurės vakaruose, Tuniso pasienyje. Sostinė – Nalutas.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė
thumb|350px|[[Oršos mūšis – tai 1514 m. rugsėjo 8 d. įvykęs vienas garsiausių LDK kariuomenės mūšių, kuriame buvo sutriuškinta Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė]] thumb|350px|Reljefas iš Marienverderio pilies (dab. [[Kvidzynas), vaizduojantis lietuvių kovas su Vokiečių ordinu (XIV a. pirmosios pusės reljefo rekonstrukcija)]]
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kariuomenė – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos organizuota karinė jėga, veikusi nuo 1253 m. iki 1263 m. ir nuo 1275 m. iki 1569 m. Po Liublino unijos iki Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. – savarankiška Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės sudėtinė dalis. Daugelyje Europos šalių kariuomenė kūrėsi yrant gentinei santvarkai, kai karius, visus ginkluotus genties vyrus pakeitė gentinės diduomenės kariaunos. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenė kaip organizuota struktūra pradėjo formuotis XIII a. viduryje, sustiprėjus žemių daliniams kunigaikščiams ir supratus, kad atskiroms ginkluotų bajorų grupėms bus sunku atsilaikyti prieš lenkų stambiųjų kunigaikščių antpuolius, o ypač prieš gerai ginkluotus ir mūšių patirtį turinčius kryžiuočius.
Organizacija
Iki XV a. dar kiekvienas bajoras turėjo savo kariauną. Jos svarbiausia dalis buvo raiteliai, pėstininkų reikšmė buvo mažesnė. Vienas raitas bajoras ir jį aptarnaujantys 4-7 kariai (pažas, ginklanešys, keli pėsti ar raiti lankininkai) sudarė pagrindinį padalinį – ietį, 20-25 ietys – vėliavą, kelios vėliavos – kariauną. Lietuvių kariauną pirmą kartą paminėjo Henrikas Latvis savo kronikoje aprašydamas lietuvių kunigaikščio Žvelgaičio 1205 m. žygį į vokiečių užvaldytą Livoniją. XIII a. susikūrus Lietuvos valstybei kariaunos sudarė kariuomenės smogiamąją jėgą, mokančią kovoti raitųjų rikiuotėje. LDK, kaip ir kitų Europos šalių kariauninkų palikuonys sudarė žymią tarnybinių bajorų dalį.
Kariuomenė buvo organizuota karo prievolės pagrindu, tačiau karys turėjo pats įsigyti jam pagal luomą priderančią ginkluotę. Kariuomenės struktūra buvo panaši, kaip ir Vokiečių ordino. Kariuomenės pagrindą sudarė bajorai raiteliai. Kiekvienas jų turėjo atsivesti sau pavaldžių valstiečių ir tarnų pėstininkų būrį. Nuo XVI a. į kariuomenę buvo šaukiami visi vyrai, turintys žemės. Neturtingieji į kariuomenę stoti neprivalėjo, bet turėjo mokėti specialų mokestį, hiberną arba kvartą.
thumb|left|200px|Mikalojui Radvilai priklausę arklio šarvai
Visuotinio šaukimo bajorų surinkimai, per kuriuos buvo tikrinama, kaip pašauktinė kariuomenė pasirengusi karo veiksmams, kiek ir kaip ginkluotų karių atvyksta šaukimo metu ar karo atveju XVI–XVII a. buvo rengiami kasmet, nuo Liublino unijos, seimo nutarimu – kas dvejus metus, vėliau – tik kilus pavojui. Pašauktinės kariuomenės surinkimai ir pavietuose į patikrinimus atvykusius bajorus, jų palydovus ir karinę ekipuotę apžiūrėdavo vaivada ir kaštelionas (pilininkas), kitose – apskrities maršalka ir kaštelionas arba kiti paskirti pareigūnai.
Šiokią tokią autonomiją tiek Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenėje, tiek po Liublino unijos bendroje Abiejų Tautų Respublikos kariuomenėje turėjo Ukrainos kazokai ir totoriai, kurių daliniai buvo organizuoti pagal šių tautų tradicijas. Ypač po pergalingo mūšio jų daliniai dažnai pasitraukdavo su karo grobiu ir tai sužlugdydavo tolesnius priešo persekiojimo planus.
thumb|left|200px|Kario šarvai. Lenkijos karo muziejus Pavojaus akivaizdoje vaivados ar kašteliono įsakymu pavieto bajorai įstatymų nustatyta tvarka su savo žirgais ir ginkluote susirinkdavo iš anksto sutartoje vietoje ir vykdavo į mūšio lauką. Dažnai jiems tekdavo į mūšį stoti tiesiai iš žygio. Patyrusių vadų vadovaujama armija pasižymėjo manevringumu ir gebėjimu išnaudoti priešams nepalankias sąlygas, o tai nulėmė daugelį pergalių. Tačiau nuo XVII–XVIII a. bajorai ėmė vengti karo tarnybos, o juos pakeitusių samdinių finansavimas buvo nepakankamas.
Lietuvos Statutuose buvo nustatyta bajorų karinė žemės tarnyba. Svarbus teisės šaltinis buvo valdovų, seimų ir etmonų leidžiami karo artikulai, teisine prigimtimi artimi šiuolaikiniams drausmės statutams, antikos ir amžininkų teoriniai darbai. Daugelis Lietuvos karo vadų buvo baigę mokslus Europoje ir perėmę pažangiausią karybos patirtį. Be to, veikė ir savos Karo mokyklos. Nuo XVIII a. Lietuvos kariuomenės svetimšalių autoramento dalinių mokymas vyko pagal kitose valstybėse leidžiamus reguliaminus, XVIII a. antroje pusėje, ypač nuo 1775 m. jie pradėti leisti ir Abiejų Tautų Respublikoje. Iš pradžių reguliaminai buvo skirti svetimšalių autoramentų daliniams, nuo 1786 – ir tautinei kavalerijai.
Kariuomenės surašymas 1528 m.
Iki 1528 m. egzistavo vadinamieji etmono registrai – į karo stovyklą atvykstantys kariai bajorai užsirašydavo į karvedžio raštininko sąrašus. 1528 m. kariuomenės surašymas – jau valstybės biurokratijos veiklos rezultatas, paremtas visuotinio valstybės surašymo duomenimis Lietuvos Metrikoje. Juos apibendrinus LDK valdovo kanceliarijoje pagal bajorijos valdomos žemės ir žmonių tarnybų kiekį buvo nustatyta kiekvieno bajoro rengimosi į karą arba siunčiamų karių skaičiaus norma. Istoriografijoje vartojama kariuomenės surašymo data 1528 m. nėra tiksli, nes visuotinis valstybės surašymas vyko po seimo nutarimo, priimto 1528 m. gegužės 31 d. Bajorų kariuomenės sąrašai galėjo atsirasti tik 1529 m. pradžioje, apie vasario mėn. Šį surašymą atliko krašto ir kanceliarijos pareigūnai: krašto raštininkas, iždininkas Michailas Bogušas Bohovitinovičius, raštininkai Sidoras Vasilevičius Kopotis ir Ivanas Ostafjevičius Gornostajus.
thumb|left|200px|[[Mikalojus Radvila Juodasis su paradiniais šarvais, nežinomas autorius iki 1565 m.]]
Kariuomenės pareigūnai
Pirmasis Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės karinis laipsnis XVI a. buvo rotmistras, vadovavęs samdinių algininkų kuopai. Po Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės reformos 1764–1788 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje jau buvo 3 grupės karininkų: jaunesnieji, štabo ir vyresnieji, generolai. 1776 m. suvaržytos etmonų valdžios galios
thumb|300px|[[ATR kariuomenė 1576–1586, iki 1893 m. Jan Matejko]]
LDK ir ATR karinių pajėgų santykiai
Abiejų Tautų Respubliką sudarančių valstybių kariuomenės gynė savo valstybių teritorijas ir neturėjo jokių teisių kitos Abiejų Tautų Respubliką sudarančios valstybės teritorijoje. Taip pat ir abu didieji etmonai neturėjo jokių galių kitos valstybės kariuomenėms. Tačiau imtis bendrų karinių veiksmų abiem kariuomenėms galėjo įsakyti karalius. Bendro karinio žygio metu paprastai kariuomenei vadovaudavo tas didysis etmonas, kurio teritorijoje žygis vykdavo.
Pėstininkai, raiteliai ir lankininkai
Klasikinės LDK kariuomenės rūšys, kurios iš pradžių buvo taktiniu požiūriu neorganizuotos, o laikui bėgant įgijo vis daugiau šiuolaikinių taktinės grupuotės principų.
thumb|200px|LDK artilerijos teoretiko ir praktiko [[Kazimieras Simonavičius|Kazimiero Simonavičiaus knygos Artis magnae artileriae pars prima (1650) iliustracija]]
Artilerija
Artilerija pradėta aktyviau naudoti nuo XIV a. pabaigos – dar per Vytauto ir Jogailos tarpusavio kovas, karus prieš kryžiuočius.
Iki XV a. pradžios paraku šaudantys pabūklai naudoti pilių gynybai ir jų puolimui, lauko kautynėse.
XVI a. viduryje vien Lietuvos didysis kunigaikštis (be didikų ir miestų) disponavo mažiausiai 364 pabūklais, iš kurių daugiau kaip pusė sudarė naujoviškos koliubrinos tipo patrankos (pirmosios į Lietuvą įvežtos iš Lenkijos, vėliau dalis pabūklų gaminta nuo 1551 m. veikusioje Vilniaus patrankų liejykloje).
Laivynas
Abiejų Tautų Respublikos karinio laivyno įkūrėju laikomas Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas, 1568 m. kovo 24 d. įsteigęs vieną pirmųjų Europoje admiralitetų – Jūrų komisiją.
LDK didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus sukurta ir vadovaujama flotilė 1609 m. prie Salacgryvos nugalėjo švedų eskadrą.
1625 m. karalius sukūrė Karališkųjų laivų komisiją. Po poros metų Seimas skyrė pakankamai lėšų ir buvo sukurtas reguliarus karo laivynas, kuris sėkmingai kovėsi su švedais 1627 m. Olyvos mūšyje.
Tačiau po Stumsdorfo paliaubų 1635 m. dėl netoliaregiškos Abiejų Tautų Respublikos vadovybės jūrų politikos laivynas buvo panaikintas. Nesugebėjusi sukurti stipriaus karo laivyno Abiejų Tautų Respublika buvo išstumta iš kovos dėl hegemonijos Baltijos jūroje, o tai ilgainiui prisidėjo prie valstybės sunykimo.
thumb|300px|Suguldomos vėliavos, [[1905 m. Juzefas Brandtas]]
Lietuvių karo žygiai XIII a
Per pirmuosius du XIII a. dešimtmečius pasireiškė didelis lietuvių karinis aktyvumas. Mindaugo atėjimo į valdžią išvakarėse, jis gerokai sumažėjo, matyt, vyko gana ilgos kovos dėl valdžios, kurios pasibaigė Mindaugo pergale. 1226 m. 7000 lietuvių kariuomenė įsiveržė į Naugardo žemę. Įvykusio susidūrimo metu žuvo 2000 lietuvių. Laurentijaus metraštyje pažymėta, kad „lietuvių kariuomenė buvo nepaprastai didelė, tokios nuo pat pasaulio pradžios nėra buvusios“.
thumb|left|200px|Lankininkų treniruotė, [[1885 m., Juzefas Brandtas]] Pirmasis Mindaugo valdymo dešimtmetis vėl pasižymėjo dideliu aktyvumu, o antrajame jis vėl sumažėjo, nes šiame dešimtmetyje vyko vidaus karas tarp Mindaugo ir Tautvilo, reikėjo likviduoti jo padarinius. Paskutiniaisiais Mindaugo valdymo metais karinis aktyvumas vėl išaugo, bet jį sumažino neramumai, vykę po jo mirties. Traidenio ir vėlesniais laikais karo žygių intensyvumas vėl buvo toks pat, kaip ir XIII a. pradžioje.
Karinis aktyvumas vėl sumažėjo XIV a. 2-ajame dešimtmetyje (žinomi 5 žygiai), kai vyko kovos dėl valdžios tarp Gedimino ir jo varžovų, bet vėl išaugo 3-iajame dešimtmetyje (17 žygių) Gediminui įsitvirtinus valdžioje. Tolesnį žygių intensyvumą, matyt, jau nemaža dalimi lėmė kovų su kryžiuočiais aktualijos (4-ajame dešimtmetyje jis sumažėjo iki 4 žygių, o 5-ajame išaugo iki 11 žygių). Šie karo žygiai labiausiai buvo susiję su karo su kryžiuočiais poreikiais. Net ekspansija į Rytus, apie kurią išliko labai nedaug žinių, buvo nulemta poreikio susirasti Rusioje papildomų jėgų kovai su kryžiuočiais.
Svarbiausi mūšiai
Žemaičiai ir kuršiai sumušė kryžiuočius. Žuvo Livonijos žemės magistras Burchardas Hornhausenas, Prūsijos žemės maršalas Botelis ir 150 riterių. Vokiečių ordinas įveikė Lietuvos kariuomenę. Žuvo Mantvydas ir Narimantas Gediminaitis. Algirdo vadovaujama Lietuvos kariuomenė sumušė totorius ir užėmė Podolę bei Kijevą. Totoriai sutriuškino Vytauto vadovaujamą Lietuvos ir sąjungininkų kariuomenę. Vytauto vadovaujama Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė sumušė Vokiečių ordino kariuomenę. Vokiečių ordino galybės pabaiga. Lietuvos kariuomenę sumušė Rusijos kariuomenė. Į nelaisvę paimtas kariuomenės vadas Konstantinas Ostrogiškis. Lietuvos kariuomenė sumušė į Lietuvos gilumą įsiveržusią Krymo totorių kariuomenę. LDK pajėgoms vadovavo Mykolas Glinskis. Lietuvos didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio ir Lenkijos didžiojo etmono Mikalojaus Kameneckio pajėgos sumušė Perekopo (Krymo) totorių chano Mengli-Girėjaus kariuomenę. Konstantino Ostrogiškio vadovaujama Lietuvos kariuomenė sutriuškino Maskvos kariuomenę, vadovaujamą Ivano Čeliadnino. Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius su nedidele 3800 karių kariuomene nugalėjo 14 000 švedų armiją ir nutraukė Rygos apgultį.
Medicina (reikšmės)
Medicina gali reikšti:
Nevodnica Koricka
Nevodnica Koricka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Turošn Košcelnos ir apie 7 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Nevodnicos upė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW678. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tiamat (grupė)
„Tiamat“ – Švedijos gotikinio ir death metalo grupė, 1987 m. susikūrusi Stokholme. Pavadinta pagal babiloniečių chaoso dievybę Tiamat.
Pradžioje grupė vadinosi „Treblinka“ ir grojo tik black metalą. Tačiau vėliau grupės muzika palaipsniui tapo melodingesnė, stilius priartėjo prie gotikinio metalo ir gotikinio roko (nuo 1997 m.).
Nukat al Chamso savivaldybė
Nukat al Chamso savivaldybė  –  Libijos savivaldybė šalies šiaurės vakaruose, Tuniso pasienyje ir Viduržemio jūros pakrantėje. Sostinė – Zuvara.
Maltos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Maltos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Narytžoliniai
Narytžoliniai (Juncaginaceae) – dumblialaiškiažiedžių (Alismatidae) poklasio plukeniečių (Najadales) eilės augalų šeima.
Priklauso daugiametės, plikos, drėgnų augimviečių žolės. Stiebo pamatas apsiaustas lapų makščių ir atrodo svogūniškas. Žiedynas – viršūninė varpiška kekė.
Areolė
thumb|right|230px|Kaktuso areolės Areolė – pūkuotos pagalvėlės ant kaktuso spenelių galų, iškilimų paviršių ar briaunų kraštų, iš kurių kuokštais išauga spygliai, dygliai ir dažniausiai žiedai bei ūgliai.
Tai pažastiniai pumpurai. Areolė pradeda augti iš pažastinio pumpuro. Kai kurių kaktusų areolė sudaryta iš dviejų dalių, apatinė dalis laiko žiedus ir vaisius, o iš viršutinės išauga dygliai.
Kiekviena kaktusų rūšis turi jai būdingą areolių raštą.
Alšpisas
thumb|Alšpiso antgalis
Alšpisas, kitaip dar ylinė ietis  – duriamoji ietis, sukurta Vokietijoje ir Austrijoje ir naudota XV–XVI a. Alšpiso duriamasis ietigalis yra kvadratinio skerspjūvio, 1 m ar ilgesnis, mova užmautas ant apvalaus medinio koto ir pritvirtintas prie jo dviem šoninėmis juostomis. Alšpiso koto ilgis – 1,6–1,8 m. Ietigalį nuo koto riboja perverto disko formos garda.
Yra išlikę daug alšpisų, jie eksponuojami Vienos muziejuose ir arsenale. Alšpisus naudojo ne tik Vokietijoje ir Austrijoje, bet ir kitose V. Europos šalyse, pvz., Anglijoje. Alšpisai kurį laiką kartu su ilgakočiais kirviais (poleaxe) buvo populiarus riterių ginklas pėsčiųjų turnyruose.
Alšpisas – „žvakidė“
Kai kurių alšpisų ietigaliai buvo storesni, apvalaus skerspjūvio ir trumpesni nei standartinių alšpisų. Tokių alšpisų piešiniai aptinkami XIV a. šaltiniuose, todėl manoma, kad jie, tikriausiai, yra senesnis alšpisų variantas. Šie alšpisai kartais vadinami itališku pavadinimu candeliere 'žvakidė', kadangi primena tų laikų žvakides, kurios turėdavo disko formos aikštelę su apvaliu spygliu, ant kurio užmaudavo žvakę.
Toks dalinai restauruotas alšpisas eksponuojamas Grandson’o pilyje (Šveicarija).
Breach pike
Kitas alšpisų variantas neturi diskinės gardos, todėl primena piką labai ilgu ietigaliu. Angliškai šios ietys vadinamos breach pikes 'pralaužinės pikos'.
Nuorodos
Iliustracijos:
Aukštieji Semeniukai
Aukštieji Semeniukai – kaimas Trakų rajono savivaldybės šiaurėje, šalia magistralės.
Dunduliai (Zarasai)
Dunduliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Salako, 1 km nuo Vajasiškio, Gražutės regioniniame parke. Ties kaimu kertasi keliai ir.
Gyventojai
thumb|left|180px|Kryželis Dunduliuose
This Is All Yours
This Is All Yours – antrasis studijinis britų indie roko grupės „alt-J“ albumas, išleistas 2014 m. rugsėjo 22 d. Tai – pirmasis grupės albumas, išleistas po to, kai grupę paliko bosistas Gwil Sainsbury. Grupė teigia, jog didžioji albumo dalis buvo parašyta koncertinių turų metu. Taip pat, dainose pasikartoja Naros miesto Japonijoje motyvas. Dainoje „Hunger of the Pine“ skamba dainininkės Miley Cyrus vokalas.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
2015 m. albumas buvo nominuotas „Grammy“ apdovanojimuose, geriausio alternatyvios muzikos albumo nominacijoje, tačiau nelaimėjo.
Retezato nacionalinis parkas
Geografija
Nacionalinis parkas užima 380,5 km² teritoriją. Tarp kalnų esančius slėnius dengia viena iš nedaugelio Europoje dar likusių, žmogaus nepaliestų girių.
Parke priskaičiuojama daugiau nei 60 kalnų, kurių aukštis daugiau nei 2300 m, įskaitant ir aukščiausią Retezato kalną – Peleagą (2509 m). Retezate taip pat yra daugiau nei 100 ledyninės kilmės ežerų, tarp jų ir didžiausias tokio tipo ežeras Rumunijoje – Bukura.
Nacionalinio parko teritorijoje yra maždaug 1190 augalų rūšių, iš kurių 130 yra saugomos. Retezate galima aptikti vilkų, rudųjų lokių, laukinių šernų, lūšių, gemzių, stirnų, barsukų, bebrų bei kitų gyvūnų.
Trapioji ūmėdė
Trapioji ūmėdė (Russula fragilis) – ūmėdinių šeimos grybas.
Kepurėlė 2-4 cm skersmens, paplokščia, truputį įdubusi, gleivėta, vidurys šiurkštus, smulkiai plaušuota, violetiškai raudona, vidurinė dalis pilkai melsva, žaliai melsva, arba violetiškai juoda, kraštai vagoti arba lygūs. Lakšteliai balti, senesnių grybų gelsvi, tankūs, priaugtiniai, trapūs, pakraščiai dantyti. Kotas 2-5 cm ilgio, 0,5-1,5 cm storio, senas pilkai gelsvas, trapus. Trama balta, plona, deginančio kartaus skonio. Sporos smulkiai vagotos, spygliuotos.
Auga vasarą ir rudenį miškuose, samanotose, drėgnose vietose, ant supuvusių kelmų. Lietuvoje labai dažna. Valgoma, bet menkavertė. Ketvirtos kategorijos.
Paprastosios dėžiažuvės (rytinės dėžiažuvės)
Rūšys
thumb|left|210px|[[Tigrinė dėžiažuvė (Aracana aurita)]]
IF Elfsborg
Buroso „Elfsborg“ – Švedijos futbolo klubas iš Buroso.
Istorija
Klubas įkurtas 1904 m. Penkis kartus (1936, 1939, 1940, 1961, 2006 m.) tapo šalies čempionais, bei tris kartus iškovojo Švedijos futbolo taurę.
Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Žaidėjai
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 3 d.
Dunduliškis
Dunduliškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Antazavės.
Škotijos Premier lyga
Škotijos Premier lyga (angl. SPL, Scottish Premier League arba Clydesdale Bank Premier League) – Škotijos futbolo sistemos aukščiausioji pakopa. Lygoje žaidžia 12 stipriausių Škotijos klubų.
Nuo 2000-2001 metų sezono klubai tarpusavyje sužaidžia po trejas rungtynes. Pagal rezultatus atskiriami į dvi grupes (1-6 ir 7-12) ir žaidžia po vienerias rungtynes su kiekviena grupės komanda, taip iš viso kiekviena komanda per sezoną sužaidžia 38 rungtynes.
Po sezono dvi pirmąsias vietas užėmusios komandos atstovauja Škotijai UEFA Čempionų lygos varžybose. 3 ir 4 vietas – UEFA Europos lygos varžybose. Škotijos futbolo taurės laimėtojas taip pat gauna teisę žaisti Europos lygoje. Jei laimėtojas jau kvalifikuotas į atitinkamas varžybas, antrą vietą užėmusi komanda patenka į UEFA Europos lygos antrąjį atrankos etapą, jei ir antros vietos laimėtojas žais Čempionų lygoje ar Europos lygoje tada vieta atitenka daugiausiai taškų užėmusiai komanai. Paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į Futbolo lygos pirmąjį divizioną, ją pakeičia pirmojo diviziono čempionai.
Istorija
Iki XX a. aštuntojo dešimtmečio vidurio Škotijos futbolo lygą sudarė du divizionai – pirmasis ir antrasis, vėliau sukurtas dar vienas – Premier divizionas. Po dešimtmečio sukurtas trečiasis divizionas, o 1998 metais Premier diviziono klubai pasekė Anglijos Premier lygos pavyzdžiu ir dėl finansinės naudos nutarė atsiskirti nuo Škotijos futbolo lygos. Iki atsiskyrimo, visų 4 Škotijos futbolo lygai priklausančių divizionų klubai proporcingai dalijosi remėjų pinigus.
Pirmąjį sezoną lygoje žaidė 10 klubų, 2000 metais priimti dar du klubai.
Lygos čempionais septynis kartus yra tapęs Rangers ir šešis kartus Celtic klubas.
Senosios firmos (Old Firm) dominavimas
thumb|right|200px|Old Firm, Celtic parkas, didžiausias klubinis stadionas Škotijoje
SPL daug kritikos sulaukia dėl Old Firm (Rangers ir Celtic) visiško dominavimo. Tik kartą ne Senosios firmos komanda užėmė pirmą arba antrą vietą - 2005-06 sezone Hearts užėmė antrą vietą. Ši problema egzistuoja beveik nuo Škotijos futbolo lygos įkūrimo, su trumpomis išimtimis. Žiūrovų skaičius šių klubų namų rungtynėse gerokai didesnis nei likusių 10 klubų, dėl to šių klubų biudžetai didesni, jie gali leisti didesnes sumas žaidėjų įsigijimui ir algoms. Taip pat šie du klubai gauna nemažas pajamas iš dalyvavimo UEFA turnyruose. Nors ir šie klubai turtingesni už likusius Škotijos klubus, jie nelabai prilygsta stipriausiems kitų lygų klubams žaidėjų kainų ir algų atžvilgiu, nes SPL gauna santykinai mažas pajamas už TV transliacijas.
Pastaruosius metus neretai svarstoma idėja atskirti Old Firm klubus nuo SPL ir perkelti į Anglijos futbolo sistemą. Vieni mano, kad tai pakenktų visam Škotijos futbolui, tačiau kiti teigia, kad taip išeitų į naudą SPL, nes padidėtų konkurencija dėl čempionų titulo. FIFA atmetė bet kokią persikėlimo į Anglijos sistemą galimybę.
Prizininkai
Rangers Glasgow || Celtic Glasgow ||
Simonas Kobeckis
miniatiūra|Simonas Kobeckis Simonas Kobeckis (Simon Kobecki, 1865 m. Trakai – 1933 m. Ukraina) – Lietuvos karaimų poetas, dramaturgas, moderniosios karaimų literatūros pradininkas.
Biografija
Mokėsi Trakuose. Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Po 1917 m. demobilizavosi ir ūkininkavo Ukrainoje.
Jo eilėraščių rinkinys Eilės (Jyrlar), išleista 1904 m. Kijeve – pirmoji spausdinta pasaulietinio turinio karaimiška knyga. Joje kirilika išspausdinti 25 eilėraščiai, parašyti šnekamosios karaimų kalbos Trakų dialektu. Pašiepdamas tautiečius specialiai vartojo svetimybes, kurių apstu šnekamojoje karaimų kalboje. Į šį rinkinį neįėję eilėraščiai vėliau buvo spausdinti periodikoje, kiti išliko tik rankraščiuose. Karaimų poezijos rinktinėje „Karaimų eilės“ (Karaj jyrlary 1989 m.) pateikti 42 jo eilėraščiai, kuriuose rašoma apie meilę Trakams, jų grožį, žadinami patriotiniai jausmai. Be to, sueiliavo kelias Trakų legendas. Kai kurie eilėraščiai tapo dainomis, ypač populiari lopšinė „Miegok, sūnau“, kuri kartu su natomis 1930 m. buvo išleista Vilniuje atskira knygele. Dar yra parašęs pjesę „Muzikantas“, dramą „Meilė atleidžia visas nuodėmes“, pasakų, kurių populiariausia „Karaimų kareivis ir velnias“. Pjesės, kurių tekstai neišlikę, buvo vaidinamos mėgėjų teatruose Trakuose, Maskvoje, Kryme. Eilėraščių vertimai į lietuvių k. skelbti rinkinyje „Poezijos pavasaris“ (1989 m.), karaimų poezijos rinkinyje „Į Trakus paukščiu plasnosiu“ (Čypčychlej učma Trochka 1997 m.), periodinėje spaudoje.
Suchovolios valsčius
Suchovolios valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Valsčiaus centras – Suchovolia. Ribojasi su Januvo, Dambravos, Jasvilų, Korycino ir Štabino valsčiais.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį keli valsčiaus kaimai buvo priskirti Lietuvos Respublikai.
1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 255,89 km², iš kurių:
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Luke Walton
Lukas Teodoras Voltonas (, g. 1980 m. kovo 28 d. San Diege, Kalifornijoje) – buvęs JAV krepšininkas, NBA klubo Klivlando „Cavaliers“ trenerio asistentas. Jo ūgis 2,03 cm. Legendinio krepšininko – Bill Walton sūnus.
1993 m. Lietuvos prezidento rinkimai
1993 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai – 1993 m. vasario 14 d. vykę pirmieji Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai po nepriklausomybės atgavimo.
Rinkimų sistema
Lietuvos Respublikos Prezidentas renkamas pagal daugumos atstovavimo (mažoritarinę) rinkimų sistemą. Išrinktu laikomas tas kandidatas į Respublikos Prezidento vietą, kuris pirmą kartą balsuojant ir dalyvaujant ne mažiau kaip pusei visų rinkėjų, gavo daugiau kaip pusę visų rinkimuose dalyvavusių rinkėjų balsų. Jeigu rinkimuose dalyvavo mažiau kaip pusė visų rinkėjų, išrinktu laikomas tas kandidatas, kuris gavo daugiausia, bet ne mažiau kaip 1/3 visų rinkėjų balsų. Jeigu pirmajame balsavimo rate nė vienas kandidatas nesurenka reikiamos balsų daugumos, po dviejų savaičių rengiamas pakartotinis balsavimas dėl dviejų kandidatų, gavusių daugiausia balsų. Išrinktu laikomas kandidatas, surinkęs daugiau balsų.
Respublikos Prezidentu gali būti renkamas Lietuvos pilietis pagal kilmę, ne mažiau kaip trejus pastaruosius metus gyvenęs Lietuvoje, jeigu jam iki rinkimų dienos yra suėję ne mažiau kaip keturiasdešimt metų ir jeigu jis gali būti renkamas Seimo nariu. Lietuvos Respublikos piliečiai Prezidentą renka penkeriems metams. Tas pats asmuo gali būti renkamas ne daugiau kaip du kartus iš eilės.
Kandidatai
Dėl pretendavimo atšaukimo, rinkimuose ketino dalyvauti, bet galiausiai nekandidatavo Vytautas Landsbergis. Jis parėmė Stasį Lozoraitį.
Rezultatai
Aktyviausi buvo Birštono, Neringos, Palangos miestų ir Kupiškio, Rokiškio bei Šakių rajonų rinkėjai – balsavo daugiau nei 85 % balsavimo teisę turinčių piliečių.
Gintaras Ruplėnas
Biografija
1993 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
Kartu su Arūnu Valinsku, Valdu Vižiniu jau studijų metais pradėjo aktyviai koncertuoti ir dalyvavo akademinėje saviveiklos veikloje. Nuo 1986 m. dirbo šou grupėje „Dviratis“, nuo 1993 m. – televizijos laidose „Dviračio šou“, „Pusę per pusę“, „Dviračio žynios“. 1995 m. radijo stoties „Radiocentras“ programų direktorius.
Macgaliai (Kunioniai)
Macgaliai – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kunionių.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Maleikonių.
Sabhos savivaldybė
Ribojasi su šiomid Libijos savivaldybėmis:
Razdolnojė (Tramišiai)
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Šilutės apskrities, nuo 1922 m. Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės kaimas.
Kardalapis garbenis
Kardalapis garbenis (Cephalanthera longifolia) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Angiriai
Angiriai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, prie Josvainių–Krakių kelio, Šušvės (Angirių tvenkinio) kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia hidroelektrinė, parduotuvė.
Kardalapis garbenis
Šakniastiebis gulsčias, stiebas status, plikas bei gausiai lapuotas. Augalas 15-50 cm aukščio. Lapai išsidėstę dviem eilėmis, lancetiški, su ryškiomis gyslomis. Žiedynas apyretis, su 3-10 baltų žiedų. Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Vaisius – dėžutė, kurioje subrandinama ~6000 smulkių sėklų. Jos išbarstomos vėjo, bet sudygsta nedaugelis, nes reikalinga mikorizė. Kardalapis garbenis auga labai lėtai, žydėti pradeda tik dešimtais metais ar vėliau.
Auga daugiausia retuose mišriuosiuose miškuose, kur negausi žolių danga. Dažniausios augavietės – miško pakraščiai, aikštelės, retmės. Dažniau auga medynuose, kur vyrauja pušys, eglės, karpotieji beržai, plačialapiai medžiai.
Angiriai
Gyventojai
thumb|left|240px|Akmuo aplinkinių kaimų atminimui prie Angirių daugiabučio thumb|left|180px|Šv. Marijos koplytėlė su baltišku kryžiumi prie kelio į [[Ruseiniai|Ruseinius]]
Kardalapis garbenis
thumb|left|180px|Kardalapis garbenis. [[Kamičiai (Šalčininkai)|Kamičių miškas, Šalčininkų rajonas]]
Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Kardalapis garbenis aptinkamas tik pietryčių Lietuvoje: Šalčininkų rajone (Šilinės botaninis draustinis, kitur Dieveniškių, Poškonių apylinkėse), Vilniuje (Panerių miške – Kardalapio garbenio augavietė). Grėsmę kelia plynieji miškų kirtimai, natūralus augaviečių užaugimas.
Interneto folkloras
Interneto folkloras elektroniniu paštu siunčiami geros dienos palinkėjimai, laimės laiškai, peticijos, įspėjimai apie virusus ir pan. Tokie laiškai skirti nuolat platinti, pridedant ką nors savo ir persiunčiant kitam internautui. Rašytinis tekstas iliustruojamas piešinukais, animuojamas, papildomas garso efektais. Dažniausiai naudojamasi „PowerPoint“ programa. Prancūzų sociologas Emmanuel Taieb internetinį folklorą vadina žodinių gandų atmaina ir siūlo jį skirstyti:
Tačiau kadangi daugelio kūrinių žanrų ribos nėra aiškios, tikimasi, kad tikslesnė interneto folkloro klasifikacija bus sukurta ateityje.
Kaupimas
Lietuvoje nuo 2002 m. interneto folkloro pavyzdžiai kaupiami Lietuvių literatūros ir tautosakos institute. Skaičiuojant kai kuriuos besikartojančiais kūrinius, interneto folkloro pavyzdžių sukaupta per 800. Grafiniai vaizdeliai atspausdinami popieriuje, kad jais lengviau būtų naudotis, tačiau originalu laikomi tik kompiuterinėse laikmenose išsaugoti kūriniai. Nemenka jų kolekcija taip pat sukaupta Vytauto Didžiojo universiteto Etnologijos katedroje. Lietuvoje vienas aktyviausių interneto folkloro tyrinėtojų yra Povilas Krikščiūnas Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto darbuotojas.
Interneto folkloras pasaulyje
Interneto folkloru aktyviai domisi prancūzų sociologai, tačiau šis reiškinys dar palyginus menkai ištirtas.
Tomas N'evergreen
Tomas N’evergreen (tikrasis vardas Tomas Christiansen; g. 1969 m. lapkričio 12 d.) – pop dainininkas iš Danijos. Jis šiuo metu gyvena Maskvoje, Rusijoje, ten jis susituokė su Rusijos dainininke Polina Griffis. 2009 metais jis dalyvavo Rusijos nacionalinėje atrankoje į 2009 m. Eurovizijos dainų konkursą. 2010 m. vasario 6 d. jis Christina Chanée laimėjo Danijos atranką Dansk Melodi Grand Prix, įgydami teisę atstovauti Danijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „In a Moment Like This“. Finale atstovai užėmė ketvirtą vietą, surinkę 149 taškus.
Kopūstgalvis raukšlius
Vaisiakūniai gelsvi, senesni rudo atspalvio, apie 10-35 cm skersmens. Šakos susiraukšlėjusios arba susigarbanojusios. Iš tolo visas vaisiakūnis panašus į kalafioro galvą. Trama malonaus skonio ir kvapo. Auga rugpjūčio – rugsėjo mėn. apie spygliuočių medžių kamienus.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Laisvoji Lietuva (Vilnius)
Istorija
Pradėjo eiti 1917 m. gruodžio mėn. triskart per savaitę pavadinimu „Laisva Lietuva“. Informavo apie svarbiausius Lietuvos įvykius, svarstė politikos, ekonomikos ir socialines problemas. Leido ir redagavo Mykolas Krupavičius. Bendradarbiavo Eliziejus Draugelis, Lazdynų Pelėda, Mečislovas Reinys ir kt. Spausdino Žaibo spaustuvė Vilniuje. Išėjo 27 numeriai.
Graikai
thumb|Senovės graikų kalbos dialektai Graikai (, helenai) – indoeuropiečių tauta, kurios kalbos rašto paminklai siekia II tūkstantmetį pr. m. e. Šiuo metu apie 11 mln. graikų gyvena Graikijoje ir Kipre, dar apie 5 mln. žmonių už šių šalių ribų laiko save graikais.
Achajai, danajai
Homeras prieš Troją traukiančius graikus vadino achajais, pagal Peloponese gyvenusią achajų gentį, arba danajais, pagal Menelajo ir Agamemnono protėvį Danają. Po dorėnų įsiveržimo antikinėje Graikijoje dominavo dorėnai, tačiau visi graikai tuo vardu niekad nebuvo vadinami.
Helenai
Helenais, pagal vieną iš Tesalijos genčių, pasivadinusių mitinio protėvio Heleno vardu, graikus vadino Pauzanijas, Herodotas ir Tukididas, o klasikinėje Graikijoje ši sąvoka vartota apibūdinti visoms graikiškai kalbančioms tautoms (kaip priešingybė „barbarams“ – βάρβαροι). Įvairios Graikijos tautos siejo save su helenais dėl vartojamų įvairių graikų kalbos variantų ir Olimpo dievų kulto. Prie vienybės jausmo prisidėjo ir bendros religinės šventės.
Vėlyvojoje Antikoje Rytų Romos imperijoje helenų sąvoka iš pradžių vartota apibūdinti senųjų graikų kultų pasekėjams, vėliau visiems nekrikščionims, o imperijos žlugimo išvakarėse vėl imta vartoti apibūdinti graikiškai šnekantiems žmonėms.
Naujaisiais laikais graikai vėl ėmė vartoti sąvoką Έλληνες (Éllines, helenai) kaip susietą su istoriniu šalies pavadinimu ir kalba. Iš „helenų“ sudaryti tokie tarptautiniai žodžiai kaip helenizmas, panhelenizmas.
Graikai/Graeci (Γραικοί)
Lotyniškas graikų vardas Graecus kilęs iš VIII a. Italijoje, vėliau Didžiaja Graikija pavadintame regione apsigyvenusių graikų savivardžio Graikoi. Homeras mini Beotijos miestą Grają (Γραῖα), Pauzanijas mini Grają kaip senąjį Beotijos miesto Tanagros pavadinimą.
Aristotelio Metafizka yra seniausias šaltinis, kuriame minimas graikų vardas Graikoi (Γραικοί). Aristotelis rašo apie centrinio Epyro gyventojus, kurie anksčiau vadinti graikais (Γραικοί) ir tik vėliau imti vadinti helenais. Lotyniška sąvoka Graeci vėliau tapo pagrindu daugelio kalbų vartojamiems graikų pavadinimams.
Biznatiečiai/romajai/romėnai
Bizantijos bei Rytų Romos imperijos gyventojai ir po Antikos laikotarpio vadino save „romėnais“ arba „romajais“, tačiau po 1054 m. Romos bažnyčios schizmos vėl dažniau ėmė vadinti save graikais (Γραικοί). Viduramžiais graikai taip pat dažnai vadinti bizantiečiais.
Kultūra
Graikų kultūra išsivystė per tūkstančius metų pradedant Mikėnų civilizacija per klasikinį, romėnų ir bizantijos periodus. Ji abipusiškai darė įtaką krikščionybei. Valdant turkams graikai patyrė kelis šimtmečius priespaudos, kurių kulminacija buvo genocidas XX a. Tačiau šių tautų bendradarbiavimas jas praturtino. Diafotismos (Šiuolaikinis graikų švietimo sąjudis) atgaivino graikų kultūrą, sujungė antikinius ir viduramžių elementus, kurie būdingi dabartinei graikų kultūrai.
Kalba
thumb|left|Senovės graikų [[ostrakas su Simono vardu. Senovės Agoros muziejus, Atėnai.]]
Dauguma graikų kalba graikų kalba, kuri priklauso indoeuropiečių kalboms, o artimiausia armėnų kalbai ir indoiranėnų kalboms. Graikų rašytinė kalba viena seniausių indoeuropiečių istorijoje, ji trunka apie 2500 metų. Tokie įžymūs kūriniai kaip Homero epai, Euklido „Pradmenys“ ir Naujasis Testamentas, buvo užrašyti graikiškai.
Graikų kalba turi keletą lingvistinių bruožų, kurie būdingi ir Balkanų kalboms (albanų, bulgarų ir rytų romanų kalboms). Be to, ji įsivedė daug vakarietiškų ir turkiškų žodžių. XIX a. Filhelenizmo ir Diafotismos judėjimai, kurie pabrėžė graikų kalbos senovinį paveldą, šią užsienietišką įtaką panaikino ir sudarė katarevousą, dirbtinę graikų kalbą, išvalytą nuo svetimybių, tapusią oficialia Graikijos kalba. Tačiau 1976 m. Graikijos parlamentas nusprendė, kad vietoj katarevousos demotinė graikų kalba taps oficialia.
Šiuolaikinė graikų kalba, be bendrinės (demotinės) kalbos, turi daugybę tarmių, kurių atstovai ne visada supranta vieni kitus: Kipro, Ponto, Kapadokijos ir čakonų (vienintelė kilusi iš dorėnų tarmės). Jevanų, Graikijos žydų, kalba išliko mažose bendruomenėse Graikijoje, Izraelyje, Niujorke. Be graikų, dažnai graikai moka anglų, albanų, rusų, turkų kalbas.