cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xerox
Būstinė įsikūrusi Norvolko mieste, Konektikute (JAV) (iki 2007 m. būstinė buvo Stamforde), taipogi dauguma darbuotojų tebedirba Ročesteryje, kur bendrovė buvo įkurta.
Istorija
thumb|left|180px|Xerox Alto kompiuteris „Xerox“ buvo įkurta 1906 m. kaip „The Haloid Photographic Company“, gamino fotopopierius ir susijusią įrangą. 1958 m. pakeitė pavadinimą į „Haloid Xerox“, o 1961 m. jį sutrumpino iki „Xerox“. Terminas Kserografija, kilęs iš graikų k. ir reiškiantis sausas raštas, yra proceso, išrasto šios bendrovės 1938 m., pavadinimas. Bendrovė iškilo 1959 m. pristačiusi Xerox 914, pirmąjį kopijavimo aparatą. Produktas buvo toks sėkmingas, kad 1961-ųjų pab. „Xerox“ uždirbo $60 mln. JAV dolerių pelno. 1965 m. pajamos šoktelėjo iki $500 mln. 1955 m. bendrovė pristatė pirmąjį automatinį elektrofotografinį mikrofilmų spausdintuvą, pavadinimu Copyflo. 1963 m. „Xerox“ išleido Xerox 813, pirmąjį stalinį popieriaus kopijavimo aparatą. Po dešimties metų, t. y. 1973 m., pasirodė spalvotai kopijuojantis aparatas.
Nuošalyje prie kopijavimo aparatų dirbo dar viena grupė. Jie siekė sujungti du aparatus per vietinį telefono tinklą taip, jog dokumentas nuskenuotas viena mašina, būtų atspausdintas kitoje. Galiausiai buvo išrastas pirmųjų fakso aparatų prototipas.
XX a. 7-ajame dešimtmetyje bendrovė pradėjo sparčiai augti. 1960 m. Vebsteryje, Niujorko valstijoje, buvo įsteigtas mokslinės tiriamosios veiklos centras. 1969 m. buvo išrastas lazerinis spausdintuvas. Kiek vėliau pasirodė ir spalvotai kopijuojantis aparatas. 1973–1975 m. buvo užfiksuotas rekordinis pajamų augimas, bendrovė pradėjo plėstis globaliai. 1975 m. bendrovei buvo iškelta byla dėl monopolijos, kuri pasibaigė tuo, kad „Xerox“ buvo priversta suteikti ištisas patentų licencijas konkurentams, daugiausia japonų įmonėms. Po kelerių metų „Xerox“ turima kopijavimo aparatų rinkos dalis Jungtinėse Valstijose smuko nuo 100 % iki mažiau nei 14 %.
1970 m. bendrovė įsteigė Palo Alto tyrimų centrą. Jame buvo sukurtos tokios technologijos, kaip kad grafinė sąsaja, spausdinimas lazeriu, WYSIWYG teksto redagavimo programa ir Ethernet. 1973 m. buvo sukurtas Xerox Alto, nedidelis minikompiuteris, panašus į šių dienų darbo stotis ar asmeninius kompiuterius. Jis turėjo CRT monitorių, kompiuterinę pelę ir Qwerty tipo klaviatūrą. Tačiau nebuvo komerciškai sėkmingas, paprasčiausiai dėl to, jog kaina buvo per didelė. Vis dėlto, juos savo biuruose naudojo pati bendrovė, taipogi JAV vyriausybė ir kariuomenė. Kompiuteriai buvo sujungti pačių „Xerox“ sukurtu Ethernet kompiuterių tinklu. Tyrimų centre taip pat buvo sukurtas vienas pirmųjų interneto tinklo protokolas – PARC Universal Packet. 1981 m. pasirodė Xerox 8010 Star kompiuteris, be anksčiau minėtų technologijų turėjęs failų serverį, spausdinimo funkciją ir el. paštą. Vėlgi pardavimai buvo menki, jo kaina siekė $16 000 dolerių. Tipiškas biuras aprūpintas tokiais kompiuteriais ir spausdintuvais, sujungtais tinklu, kainavo $100 000 dolerių.
Įmonė po nuosmukio atsigavo XX a. 10-ajame dešimtmetyje, sukurdama skaitmeninius kopijavimo aparatus ir aukštos klasės lazerinius spausdintuvus su įmontuotais skaitytuvais bei pradėdama teikti įvairias susijusias paslaugas.
Cezary Grabarczyk
Cezary Stanisław Grabarczyk (g. 1960 m. balandžio 26 d. Lodzėje) – lenkų teisininkas, politinis veikėjas, nuo 2007 m. Lenkijos infrastruktūros ministras.
Biografija
1984 m. baigė Lodzės universiteto Teisės fakultetą.
1984–1987 m. Socialinio draudimo įstaigos Lodzės skyriaus referentas. 1987–1988 m. Lodzės Balutų rajono Butų ūkio įmonės inspektorius. 1988 m. Lodzės Valdybos inspektorius, nuo 1988 m. iki 1996 m. Lodzės universiteto Teisės fakulteto Konstitucinės teisės katedros asistentas.
Nuo 1989 m. Lodzės advokatų kontoros advokatas. 1998–1999 m. Viešųjų pirkimų valdybos pirmininko pavaduotojas. 1999–2001 m. Lodzės vaivados pirmasis pavaduotojas.
Nuo 1967 m. iki 1983 m. Lenkijos skautijos sąjungos narys. 1980–1984 m. Lodzės universiteto Nepriklausomos studentų sąjungos veikėjas. 1991–1994 m. Liberalų demokratų kongreso narys. Nuo 1994 m. Laisvės sąjungos narys, o nuo 2001 m. Pilietinės platformos narys ir jos Lodzės organizacijos pirmininkas.
2001–2005 m., 2005–2007 m. ir nuo 2007 m. Lenkijos Seimo narys išrinktas pagal Pilietinės platformos sąrašą.
Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. Lenkijos infrastruktūros ministras.
Dieric Bouts
Dirikas Bautsas (ol. Dieric Bouts) arba Dirkas Bautsas, pramintas Vyresniuoju (ol. Dirk Bouts, apie 1410-20 – 1475 m. gegužės 6 d.) – flamandų ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas.
Biografija
Dirikas Bautsas gimė apie 1410 − 1420 m., spėjama, Harlemo mieste, netoli Amsterdamo. Nieko nežinoma apie jo jaunystę. Manoma, kad iki 1448 m. jis persikraustė į Flandrijos Leveno miestą. 1448 m. dokumentuotos jo vestuvės su iš pasiturinčios šeimos kilusia Catharina van der Brugghen iš Leveno. Maždaug tuo laikotarpiu datuojamas pirmasis žinomas jo darbas „Mergelės Marijos altoriaus“ triptikas. Dirko Bautso darbams būdinga Rogiro van der Veideno ir Jano van Eiko įtakos. Įmanoma, kad Bautsas galėjo būti Rogiro van der Veideno mokiniu Briuselyje.
Žinoma, kad 1448 m. Bautsas susilaukė sūnaus Diriko (būsimo dailininko, praminto Jaunesniuoju). Tolimesni metai nedokumentuoti. Apie 1455 m. datuojamas „Nuėmimo nuo kryžiaus triptikas“. Numanoma, kad tuo laikotarpiu Bautsas buvo grįžęs į Harlemą. 1457 m. rugsėjo 28 d. dokumentuose Bautsas paminėtas Levene, ryšium su mirusių žmonos giminaičių palikimu. Nuo to laiko Bautsas pastoviai dirbo Levene, kol 1472 m. buvo pripažintas miesto dailininku. Pagrindinius Bautso darbus sudaro altoriniai paveikslai: „Išminčių pagarbinimo“ triptikas (1460 − 1470, pramintas „Brabanto perlu“ dėl aukštos meninės vertės), „Šv. Erazmo mirties“ triptikas (iki 1465), „Šv. Sakramento altorius“ (1464-68). Miesto rotušei dailininkas nuo 1468 m. pasirašė kontraktą sukurti teisingumą vaizduojančias paneles, kuriose įtraukti epizodai iš imperatorio Oto III gyvenimo, ir „Paskutinįjį teismą“ (centrinė panelė dabar prarasta).
Salotis (Molėtų r.)
Salotis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į pietus nuo Alantos, į pietus nuo Girsteitiškio. Išsidriekęs iš pietryčių į šiaurės vakarus 1,92 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 138,5 m. Gylis siekia 6,8 m. Kranto linija vinguriuota, iš pietinio kranto įsiterpia 2 pusiasaliai. Šiauriniai ir pietiniai ežero krantai statūs, aukšti, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietinėje pakrantėje stūkso Girsteikiškio miškas, šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Girsteikiškio dvaro sodyba, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos.
Pietryčiuose įteka upelis iš Gilužio, šiaurės vakaruose išteka upelis į Gruodį (per Duobį), priklausantis Virintos baseinui.
Prie Saločio įsikūrę Girsteitiškio, Zatiškio, Gruodžių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurvakarine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Salõtis kildinamas nuo žodžio salotė („nedidelė sala ar sekluma“).
Žvaigždžių karai: epizodas I – pavojaus šešėlis
Žvaigždžių karai: epizodas I – pavojaus šešėlis  – pirmasis „Žvaigždžių karų“ sagos epizodas. Kino ekranuose pasirodė 1999 m. gegužės 19 d. Režisierius Džordžas Lukasas.
Apie filmą
Filmas buvo labai laukiamas, tačiau nemažai gerbėjų ir kritikų juo nusivylė. „Pavojaus šešėlis“ stulbino savo specialiaisiais efektais, kurių buvo apie pora tūkstančių, tačiau tais metais Oskarą už efektus laimėjo „Matrica“. Daug kas kritikavo režisūrą, Natalie Portman ir Jake’o Lloydo vaidybą, scenarijų. Ypač kritikuotas Džar Džar Binksas, kurį daugelis senųjų „Žvaigždžių karų“ gerbėjų laikė komerciniu. Ne visiems pasirodė įtikinama, kad Anakinas pats sukonstravo C-3PO, taip pat ginčytina buvo „midichlorianų“ idėja. Nepaisant kritikos, „Pavojaus šešėlis“ buvo labai populiarus, uždirbo 493 milijonus dolerių už Amerikos ribų ir 431 mln. dolerių Amerikoje.
„Pavojaus šešėlio“ DVD versija pasirodė 2001 m.
Siužetas
32 metai iki ketvirtojo epizodo pradžios. Nabu planetai paskelbta blokada dėl kilusio ginčo su Prekybos federacija. Galaktinės Respublikos kancleris Veilorumas slapta siunčia du džedajus, Kvi-Gon Džiną ir Obi-Van Kenobį, kad, susitikę su Prekybos federacijos atstovu Njutu Ganrėjumi, išspręstų ginčą. Tačiau Federacija sudariusi sąjungą su paslaptinguoju Dartu Sidijumi, kuris įsako Ganrėjui įsiveržti į Nabu, o džedajus nužudyti vos jiems atvykus. Kvi-Gonas ir Obi-Vanas išvengia žūties ir pasprunka į Nabu.
Planetoje džedajai susitinka vietinį Džar Džar Binksą, kuris juos nuveda į povandeninę Gungano gyvenvietę ir taip išgelbsti nuo Federacijos armijos. Federacija įsiveržia į Nabu ir pagrobia jos karalienę Amidalą. Džedajai susitinka su Gungano vadu ir prašo jo padėti Nabu žmonėms, tačiau šis atsisako ir išsiunčia džedajus povandeniniu laivu. Džedajai ir Džar Džar Binksas atkeliauja į Nabu sostinę ir išgelbsti karalienę Amidalą. Jie išvyksta į Koruskantą – Galaktinės Respublikos planetą-sostinę – prašyti senato pagalbos.
Droidas R2-D2 pataiso Amidalos žvaigždėlaivį po Federacijos atakos, tačiau hipervariklis pažeistas, ir įgula priversta nusleisti dykumų planetoje Tatuine. Beieškodami reikalingų dalių jie susipažįsta su berniuku vergu Anakinu Skaivokeriu. Anakinas turi gabumų matematikai, pilotavimui, mechanikai. Jis pats sukonstravo droidą vardu C-3PO. Kvi-Gon Džinas pajunta Anakine esant Jėgą ir mano, kad jis galėtų būti Išrinktasis, kuris išpildys pranašystę ir sugrąžins į Jėgą pusiausvyrą. Anakinui dalyvaujant podų lenktynėse, Kvi-Gonas susilažina: jei berniukas laimės, jis turės būti paleistas iš vergijos, o jie gaus laivui reikalingas dalis. Anakinas laimi ir drauge su kitais keliauja į Koruskantą.
Kvi-Gonas planuoja prašyti Džedajų Tarybos leisti berniuką mokyti. Dartas Sidijus pasiunčia savo mokinį Dartą Maulą nužudyti abiem džedajams ir pagrobti karalienei. Maulas kaunasi su Kvi-Gonu, šis pasprunka į laivą. Koruskante Kvi-Gonas papasakoja apie tai Džedajų Tarybai. Taryba baiminasi, kad tai gali reikšti, jog sitai, Tamsiosios pusės pasekėjai, sugrįžo. Kvi-Gonas taip pat pasako Tarybai apie Anakiną. Patikrinusi berniuką, Taryba atsisako jį mokyti: jis per senas. Be to, berniuko ateitis neaiški. Mokytojas Joda Anakine mato baimę.
Nabu senatorius Palpatinas pasinaudoja karalienės Amidalos situacija ir įkalbina ją balsuoti taip, kad jis – Palpatinas – galėtų tapti naujuoju kancleriu. Tai padariusi, karalienė nusprendžia grįžti į savo planetą ir atremti Federacijos invaziją. Ją nervina senato pasyvumas. Abu džedajai keliauja su Amidala į Nabu.
Amidala sudaro sąjungą su Gunganu. Mūšis su Federacija. Dartas Sidijus įsako išnaikinti gunganiečius ir Nabu gyventojus, tačiau sąjungininkai laimi, kai Anakinas Skaivokeris, nepaklusęs Kvi-Gono prisakymui slėptis, imasi valdyti kovinę mašiną ir sunaikina Federacijos droidų valdymo laivą. Karalienės Amidalos pajėgos prasimuša į rūmus ir suima Njutą Ganrėjų.
Dartas Maulas kaunasi su džedajais. Kvi-Gon Džinas žūva. Obi-Vanas nužudo Dartą Maulą. Prieš mirdamas Kvi-Gonas prisako Obi-Vanui mokyti Anakiną, šis pažada, kad taip jį išmokys, ir, kad berniukas taps džedajumi. Naujasis kancleris Palpatinas atvyksta pasveikinti karalienės Amidalos su pergale. Džedajų taryba pakelia Obi-Vaną į džedajų riterius. Kenobis perduoda savo mokytojo prašymą, Joda nenoromis leidžia jam mokyti Anakiną. Kvi-Gonas kremuojamas.
Bykovas
Bykovas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Maskvos srityje, Ramenskojės rajone, 35 km į pietryčius nuo Maskvos. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Riazanės linijos, praeina plentas iš Maskvos. Yra Bykovo oro uostas (nuo 2010 m. civiliniams skrydžiams nenaudojamas). Maisto, mašinų gamybos pramonė, lėktuvų remontas. Yra XVIII a. dvaro sodyba, Vladimiro ikonos Šv. Dievo Motinos cerkvė (1789 m.).
Salotis
Salotis tai:
Bykovas
Istorija
Bykovo gyvenvietė pradėjo kurtis 1861–1862 m. statant geležinkelį. 1962 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Raudonlakštis nuosėdis
Raudonlakštis nuosėdis (Cortinarius semisanguineus) – nuosėdžių (Cortinarius) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3-5 cm skersmens, retai didesnė, jauna kūgiška, galiausiai tampa iškiliai paplokščia, su gūbreliu, paviršius lygus arba smulkiai plaušuotas, padžiuvusi būna net žvynuota, žalsvai geltonai ruda, rausvai ruda. Lakšteliai kraujo raudonumo, seni – rudai raudoni, priaugtiniai. Kotas 3-10 x 0,3-1 cm, blyškiai ochriškai geltonas, apatinė dalis geltonai rožinė. Trama plona, geltonai ruda, jodoformo, ridikų kvapo, karstelėjusi. Sporos 7-8 x 3,5-5 μm.
Būdingi požymiai: kraujo raudonumo lakšteliai, kepurėlė ir kotas geltonai, ochriškai rudi.
Auga grupelėmis, dažniausiai spygliuočių, mišriuose miškuose. Nuodingas, dažnas
Chobis (upė)
Chobis  – upė Gruzijoje, Kolchidėje. Įteka į Juodąją jūrą. Prie upės yra įsikūręs Chobio miestas. Chobio upė kai kuriose vietovėse naudojama irigacijai.
Gajus Marijus
Gajus Marijus (Gaius Marius, 157 – 86 m. pr. m. e. sausio 13 d.) – senovės Romos politikas ir karvedys, per savo karjerą išrinktas konsulu septynis kartus. Taip pat jis yra žinomas dėl romėnų armijos reformų, legionų reorganizacijos į atskiras kohortas, įsakymo bežemius piliečius šaukti į armiją.
Gyvenimas
Gajus Marijus gimė 157 m. pr. m. e. Arpino mieste pietinėj Lacijaus daly. Romėnai miestą buvo užkariavę IV a. pr. m. e. pabaigoje ir gyventojams buvo suteikta Romos pilietybė be teisės balsuoti. Tik 188 m. pr. m. e. Arpinui buvo suteikta pilna pilietybė. Nors Plutarchas teigė, kad Marijaus tėvas buvo juodadarbis, tai netiesa, nes Marijus turėjo ryšių su Romos aristokratija, ėjo vietinės valdžios pareigas gimtajame mieste ir jis turėjo vedybinių ryšių su vietine diduomene. Visa tai rodo, kad jis gimė svarbioj vietinėj raitelių šeimoje. O sunkumai, su kuriais jis buvo susidūręs Romoj karjeros pradžioje, būdingi "naujam žmogui" (novus homo).
Yra legenda, kad Marijus, būdamas paauglys, rado erelio lizdą su septyniais paukščiukais. Kadangi ereliai buvo laikomi šventais Jupiterio, vyriausio romėnų dievo, paukščiais, tai buvo laikoma jo išrinkimo konsulu septynis kartus ženklu. Vėliau, būdamas konsulu, jis paskelbė erelį Romos Senato ir liaudies simboliu.
134 m. pr. m. e. jis tarnavo armijoje Numantijoje ir patraukė Publijaus Kornelijaus Scipiono Emiliano Afrikiečio dėmesį. Neaišku, ar Marijus atvyko su Scipoinu Emilianu ar jau tarnavo demoralizuotoj Numantijos armijoj, kurios vadovavimą Scipionas perėmė. Atrodo, kad net tokioj ankstyvoj jo karinės karjeros stadijoj, jis turėjo politinių ambicijų Romoj. Jis dalyvavo vieno iš dvidešimt keturių specialių karo tribūno rinkimuose (pirmų keturių legionų tribūnai buvo išrinkti, kiti paskirti armiją surinkusio magistrato). Salustas teigia, kad rinkėjai jo iš matymo nepažinojo, bet už jį balsavo dėl jo pasiekimų.
Vėliau jis dalyvavo kvestoriaus rinkimuose pralaimėjęs rinkimus į vietinę Arpino pareigybę. Tai sunku interpretuoti. Tapimas kariniu tribūnu rodo, kad Marijus buvo susidomėjęs Romos politika dar prieš tampant kvestoriumi. Tikriausiai jis balotiravosi į vietinę valdžią, tikėdamasis užsitikrinti paramą gimtinėje, bet pralaimėjo. Marijaus veiksmai, būnant kvestorium, nežinomi.
Netrukus Marijus dalyvavo patricijų edilo rinkimuose, o pralaimėjęs plebėjų edilo, bet irgi nesėkmingai. Plutarchas teigia, kad abu pralaimėjimai buvo tą pačią dieną, bet dėl techninių priežasčių tai neįmanoma. 116 m. pr. m. e. jis vos laimėjo pretoriaus rinkimus (tikriausiai tapo šeštuoju iš šešių pretorių) ir iš karto buvo apkaltintas ambitu (rinkimų klastojimu). Marijus vos buvo išteisintas ir be reikšmingų įvykių buvo pretorium Romoj. 114 m. pr. m. e. Marijaus imperium buvo pertrauktas ir jis buvo nusiųstas valdyti Lusitanijos, kur dalyvavo nereikšmingam kariniam konflikte. Jis tikriausiai buvo pakeistas 113 m. pr. m. e.
Jis negavo triumfo ir matyt nedalyvavo konsulo rinkimuose, bet vedė Juliją, Julijaus Cezario tetą. Julijų šeima buvo patricijų šeima, kuriai sunkiai sekės iškilti virš pretorių pareigų (tik vienakart 157 m. pr. m. e. per visą II a. pr. m. e. vienas Julijų buvo konsulu). Su šia santuoka, jis įgijo gan tvirtą politinį pagrindą. Iš sūnaus Gajaus Marijaus Jaunesniojo gimimo galim spręsti, kad vedybos įvyko apie 110 m. pr. m. e.
Metelo legatas
Metelai buvo Marijų paveldimi patronai ir nors Gajus Marijus su jais susipyko, kai buvo liaudies tribūnas, bet ne visam laikui, nes 109 m. pr. m. e. Kvintas Cecilijus Metelas jį pasiėmė kaip legatą žygyje prieš Jogurtą. Legatai iš pradžių buvo paprasčiausi Senato siųsti pasiuntiniai, bet generolai juos pradėjo juos naudoti kaip karininkus ir jie paprastai būdavo ištikimiausi generolų leitenantai. Salusto ilgam Metelo karinio žygio aprašyme kiti legatai neminimi, tad galim teigti, kad Marijus buvo Metelo dešinioji ranka. Metelas naudojosi Marijaus karine patirtimi, o Marijus tvirtinosi pozicijas konsulo rinkimams.
Dalyvavimas konsulo rinkimuose
108 m. pr. m. e. Marijus nusprendė dalyvauti konsulo rinkimuose. Jis paprašė Metelo leidimo vykti į Romą, bet jis pasiūlė persigalvoti ir dalyvauti rinkimuose su Metelo sūnumi (kuriam buvo tik dvidešimt metų, tad kampanija turėjo įvykti po dvidešimties metų). Po šio pokalbio Marijus praleido vasarą pataikaudamas kariams, taip smukdydamas karinę discipliną, ir aiškindamas Italijos pirkliams, kad jis sugautų Jogurtą per kelias dienas su puse Metelo karių. Abi grupės jį gyrė Romoje, teikdami, kad jis laimėtų karą greičiau už Metelą, kuris bandė metodiškai pavergti kraštą.
Esant tokioms aplinkybėms nenuostabu, kad Marijus buvo sėkmingai išrinktas konsulu 107 m. pr. m. e. Nesėkmingas Jugurtos karas ir oligarchijos milžiniškas kyšininkavimas davė progą jam pasireikšti, nes palyginus su korumpuotais valdininkais jis buvo dorybingas naujas žmogus, sunkiai kopęs karjeros laiptais. Tačiau remdamasis Lex Sempronia nuostatomis dėl konsulo provincijomis, kurios teigia, kad esančiais metais Senatas turi nuspręsti konsulo provincijas kitiems metams prieš rinkimus, Senatas nusprendė konsului neskirti provincijos, kuriai priklausė Jogurtos karas, konsului. Marijus apėjo šį nutarimą kaip buvo padaryta 131 m. pr. m. e. Tais metais kilo ginčas kas turėtų vadovauti karui su Aristoniku Azijoje. Tada tribūnas išleido įstatymą, leidžiantį karo vado rinkimus (precendentas šiai procedūrai buvo per Antrajį Punų karą). Panašus įstatymas buvo paskelbtas 108 m. pr. m. e. ir Marijus buvo liaudies išrinktas karo vadu. Metelas labai nusiminė ir grįždamas į Romą nesusitiko su Marijum. Jam buvo suteiktas triumfas ir pravardė Numidietis.
Armijos verbavimas
Marijui reikėjo daugiau karių, tad jis pakeitė verbavimo procedūrą, tikriausiai nesuprasdamas šio poelgio prasmės. Tuo metu jokios tarnybos negalėjo eiti žmonės, kurie turėjo mažiau turto nei penktos cenzo klasės reikalavimai. Grakchai bandė suteikti teisę tarnauti tiems neturtingiesiems ir juos padaryti armijos dauguma. Panaikinant Grakchų 107 m. pr. m. e. reformas, turto cenzas tarnybai buvo sumažintas nuo 11 iki 3 tūkst. sestercijų. Marijus nusprendė verbuoti kareivius nekreipdamas dėmesio į turto cenzą. Nuo tada Romos legionus daugiausia sudarė vargšai piliečiai, kurių ateitis po tarnybos būtų užtikrinta, jei generolas galėtų jiems kaip nors suteikti žemės. Tad kariai turėjo didelį akstiną remti generolą kovoje su Senatu (t. y. oligarchija). Pats Marijus negavo naudos šios reformos, bet po dviejų dešimtmečių buvęs Marijaus kvestorius Lucijus Kornelijus Sula panaudos jį prieš Senatą ir patį Marijų.
Karas Numidijoje
Marijus suprato, kad karą ne taip lengva laimėti, kaip jis gyrėsi. Jis atvyko 107 m. pr. m. e. ir nustūmė Jugurtą į pietvakarius, link Mauretanijos. Tais metais jo kvestorius buvo Lucijus Kornelijus Sula iš patricijų giminės, kuriai atėjo sunkūs laikai. Manoma, kad Marijus buvo nepatenkintas, gavęs pavaldiniu pasileidusį jaunuolį, bet šis pasireiškė kaip geras karo vadas. 105 m. pr. m. e. Mauretanijos karalius Bokchas, Jugurtos uošvis ir priverstinis sąjungininkas, nerimavo dėl besiartinančių romėnų. Sužinojęs, kad su Roma galima susitarti, Bokchas įtikino Sulą atlikti pavojingą kelionę į jo sostinę, kur jam buvo išduotas Jugurta. Tai užbaigė karą. Kadangi Marijus turėjo imperium ir Sula buvo jo pavaldinys, Jugurtos paėmimo į nelaisvę nuopelnai priklausė tik jam, bet tai buvo Sulos nuopelnas ir jis vėliau tvirtino užbaigęs karą. Marijus buvo dienos didvyris, o Romai iškilo nauja grėsmė.
Kimbrai ir teutonai
Kimbrų atvykimas į Galiją 109 m. pr. m. e. ir jų pergalė prieš Marką Junijų Silaną sukėlė neramumus tarp romėnų nesenai užkariautų keltų genčių pietinėje Galijos daly. 107 m. pr. m. e. konsulas Lucijus Kasijus Longinas buvo visiškai nugalėtas Tigurino klano ir vyriausias išgyvenęs karininkas (Gajus Popilijus Lenas, 132 m. pr. m. e. konsulo sūnus) išsaugojo armijos likučius tik palikęs pusę bagažo. Kitais metais (106 m. pr. m. e.) konsulas Kvintas Servilijus Cepionas išžygiavo į Galiją ir užėmė maištaujantį Tolosa (Tulūza) miestą, kur iš šventyklų buvo paimta daug pinigų. Didžioji jų dalis paslaptingai dingo juos gabenant į Massilia (Marselis). Cepionas labai nesutarė su Gnėjum Malijum Maksimu, naujuoju konsulu ir jo viršininku, nes jis buvo novus homo kaip ir Marijus.
Kimbrai ir teutonai (abi migruojančios germanų gentys) pasirodė prie Ronos, kai Cepionas, būdamas dešiniajame krante, atsisakė ateiti į pagalbą Malijui kairiajame. Ilgainiui Senatas privertė Cepioną bendradarbiauti, bet net persikėlęs per upę jis laikėsi atokiai nuo Malijaus. Iš pradžių germanai sutriuškino Cepiono armiją, o po to Malijaus 105 m. pr. m. e. spalio 6 d. Arauziono mūšyje. Kadangi romėnams už nugaros buvo upė, jie negalėjo atsitraukti ir žuvo apie 80 tūkst. karių. Šis pralaimėjimas dėl kilmingojo nesugebėjimo bendradarbiauti su nekilmingu talentingu generolu buvo paskutinis kantrybės lašas. Liaudies nepasitenkinimas oligarchija pasiekė viršūnę.
Nvidia
„Nvidia Corporation“ – JAV tarptautinė technologijų bendrovė, įsikūrusi Santa Klaroje, Kalifornijoje. Garsėja GeForce grafikos apdorojimo įrenginiais (GPU) bei lustų sistemomis (SOC) mobiliųjų įrenginių rinkoje. „Nvidia“ taip pat prisijungė prie žaidimų pramonės, pristatydama delninius žaidimų kompiuterius Shield Portable ir Shield Tablet bei planšetinį kompiuterį Tegra Note 7.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Buvimas konsulu
Nvidia
Istorija
Bendrovę 1993 m. įkūrė Jen-Hsun Huang, Chris Malachowsky ir Curtis Priem. 1999 m. rudenį bendrovė išleido pirmąjį grafikos apdorojimo procesorių GeForce 256.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Kimbrai žygiavo į Ispaniją, o teutonai malėsi šiaurės Galijoje, duodami Marijui laiko paruošti armiją. Vienas iš jo legatų buvo Sula. 104 m. pr. m. e. jis grįžo 103 metų konsulo rinkimams. Jis galėjo vadovauti armijai kaip prokonsulas, bet taip jo vadovavimas armijai būtų neginčytinas ir būtų išvengta konfliktų su galimais konsulais. Marijus gavo ko norėjo ir netgi atrodo, kad jo parama nulemdavo, kas bus išrinktas jo kolega. 103 m. pr. m. e. germanai neišvyko iš Ispanijos, o to meto Marijaus kolega mirė, tad jis turėjo grįžti į Romą, kad būtų išrinktas 102 m. pr. m. e.
Karas su germanų gentimis
102 m. pr. m. e. kimbrai grįžo iš Ispanijos į Galiją ir su teutonais nusprendė įsiveržti į Italiją. Teutonai turėjo vykti į pietus ir įsiveržti į Italiją palei Viduržemio jūrą, o kimbrai ketino pereiti Alpes iš šiaurės vakarų pusės per Brenerio perėją, o tigurinai (prie jų prisijungusi keltų gentis) turėjo kirsti Alpes iš šiaurės rytų pusės. Šis sprendimas buvo blogas. Germanai padalino savo karius, tad juos buvo lengviau nugalėti, nes romėnai galėjo pasinaudoti savo trumpesnėmis komunikacijų linijomis.
Nvidia
Istorija
2000 m. vasarą į rinką buvo išleisti GeForce2 GTS. Tais pačiais metais „Nvidia“ įsigijo dalį buvusio varžovo „3dfx“ (vienos didžiausių XX a. paskutiniojo deš. vid. kompanijų grafikos srityje) intelektinio turto.
2002 m. liepą bendrovė įsigijo „Exluna“ už neatskleistą sumą.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Marijaus kolegai Kvintui Lutacijui Katului Cezariui 102 m. pr. m. e. taip nepasisekė. Jis nesugebėjo sustabdyti kimbrų ir jie 102 m. pr. m. e. pabaigoje įsiveržė į Šiaurės Italiją. Marijus tuo metu ruošėsi rinkimams ir šventė triumfą prieš teutonus. Jis išžygiavo į šiaurę padėti Katului Cezariui ir 101 m. pr. m. e. vasarą įvyko Vercelos mūšis Cizalpinėje Galijoje. 65 tūkst. barbarų buvo nužudyta, o likusieji paversti vergais. Tigurinai atsisakė planų įsiveržti į Italiją ir išvyko namo. Katulas Cezaris ir Marijus šventė bendrą triumfą, bet liaudies nuomone visi nuopelnai priklausė tik Marijui. Katulas Cezaris nutolo nuo Marijaus ir vėliau tapo vienu iš aršiausių jo priešininkų. Tarsi apdovanojant (pavojus buvo praėjęs) Marijus buvo išrinktas konsulu 100 m. pr. m. e.
Šešta konsulo kadencija
Nvidia
Istorija
2003 m. rugpjūtį „Nvidia“ įsigijo „MediaQ“ už apytiksliai 70 mln. JAV dol.
2004 m. gruodį buvo pranešta, jog „Nvidia“ bendradarbiaus su „Sony“ grafikos procesoriaus (RSX) PlayStation 3 žaidimų konsolei projektavime. Tais pačiais metais kompanija įsigijo bendroves „ULI Electronics“ ir „Hybrid Graphics“.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Kol Marijus buvo išvykęs ir jam grįžus kelerius metus Romoj vyravo santykinė taika. Bet 95 m. pr. m. e. Romoj buvo išleistas įstatymas išvarantis visus gyventojus, kurie nėra piliečiai. 91 m. pr. m. e. Markas Livijus Drusas buvo išrinktas liaudies tribūnu ir pasiūlė išplėsti Senatą ir suteikti pilietybę visiems laisviems Italijos gyventojams. Po Druso nužudymo, kilo Italų karas tarp Romos ir Italijos provincijų. Marijus su Sula kovojo prieš maištininkus.
Nvidia
Istorija
2008 m. vasarį „Nvidia“ įsigijo „Ageia Technologies“ už neatskleistą sumą. „Ageia“ sukūrė fizikos variklį PhysX ir SKD.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Sula ir Pirmasis pilietinis karas
Nvidia
Produktų šeimos
„Nvidia“ produktų asortimentą sudaro grafikos procesoriai, belaidžiai komunikacijų procesoriai, AK platformos (pagrindinė plokštė) lustai ir skaitmeninės medijos grotuvo programinė įranga. Keletas „Nvidia“ produktų šeimų:
Gajus Marijus
Gyvenimas
Po Italų karo Ponto karalius Mitridatas nusprendė užkariauti rytines Romos provincijas ir įsiveržė į Graikiją. 88 m. pr. m. e. Sula buvo išrinktas konsulu. Senatui teko karo vadą rinktis tarp Marijaus ir Sulos. Senatas išrinko Sulą, bet asamblėja – Marijų. Marijui padėjo Publijus Sulpicijus Rufas, kurio skolas jis žadėjo panaikinti. Sula atsisakė pripažinti asamblėjos sprendimą.
Medinos (Prienai)
Medinos – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Balbieriškio.
Gajus Marijus
Gyvenimas
Sula išvyko į Nolą, kur jo laukė armija. Ten jis įtikino karius pasipriešinti asamblėjos sprendimui ir pripažinti jį vadu. Jam pavyko ir legionieriai užmėtė akmenimis asamblėjos pasiuntinius. Po to Sula su šešiais legionais išžygiavo į Romą, pradėdamas pilietinį karą. Tai buvo Marijaus nenumatytas įvykis, nes armijai žygiuoti į Romą neleido įstatymai ir tradicija.
Kai tapo aišku, kad Sula jėga užims Romą, Marijus bandė iš gladiatorių organizuoti gynybą. Marijus buvo nugalėtas ir pabėgo iš Romos. Sula ir jo rėmėjai Senate paskelbė mirties nuosprendį Marijui, Sulpicijui ir kitiems jo pasekėjams. Keli vyrai buvo nužudyti, bet Marijus, vos išvengęs mirties, rado prieglobstį Afrikoje.
Daugeliui romėnų nepatiko Sulos poelgiai, keli jo priešininkai net laimėjo rinkimus. 87 m. pr. m. e. (Gnėjus Octavijus, Sulos rėmėjas, ir Lucijus Kornelijus Cina, Marijaus rėmėjas, buvo išrinkti konsulais). Sula buvo patvirtintas karo vadu ir išvyko su legionais į Rytus. (Pirmasis Mitridato karas)
Septinta konsulo kadencija ir mirtis
Kai Sula buvo išvykęs į Graikiją, prasidėjo kova tarp Oktavijaus vadovaujamų optimatų ir Cinos populiarų. Marijus su sūnum ir Afrikoj surinkta armija grįžo į Romą padėti Cinai išvyti Oktavijų. Šįkart Marijaus armija įžengė į Romą.
Marijui įsakius jo kareiviai pradėjo žudyti Sulos rėmėjus, įskaitant Oktavijų. Jų galvos buvo rodomos Forume. Po penkių dienų Cina liepė jo drausmingesniems kariams žudyti plėšikaujančius Marijaus kareivius. Iš viso žuvo apie 100 kilmingųjų.
Palikimas
Cina buvo išrinktas konsulu dar dviem kadencijom ir žuvo per maištą, kai bandė vesti savo karius į Graikiją. Sula grįžo į Italiją 83 m. pr. m. e. ir, kilus antram pilietiniam karui, nugalėjo Marijaus sūnų prie Prenestės į rytus nuo Romos. Grįžęs į Romą, Sula pradėjo tokį terorą, dėl kurio nublanko visi ankstesni. Tūkstančiai senatorių, raitelių ir valdininkų, rėmusių Marijų, buvo nužudyti ar ištremti.
Avdatas
Avdatas arba Ovdatas (,, Abdat, ), senovės nabatėjų miesto liekanos Izraelyje, Negevo dykumoje. Avdatas įkurtas apie III a. pr. m. e. kaip tarpinė karavanų stotis tarp Petros bei Ejlato pietryčiuose ir Gazos uosto Viduržemio jūros pakrantėje. VII a. miestą sugriovė žemės drebėjimas, po kurio Avdatas buvo visiškai apleistas. thumb|left|250px|Avdato architektūra Šiandien Avdatas su kitais Smilkalų kelio Negevo dykumos miestais yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Birlado plynaukštė
Birlado plynaukštė  – plynaukštė rytų Rumunijoje, Moldovos aukštumos vidurinė dalis. Sudaryta iš klinties, smiltainio, neogeninio molio. Tankiai išgraužta upių, priklausančių Sireto, Pruto ir Birlado baseinams. Aukštis iki 564 m. Gausu raguvų, tarpupiai plokšti. Auga bukų, ąžuolų miškai.
Hipolitas
Hipolitas gali reikšti:
Vorikšyras
Vorikširas  – grafystė centrinėje Anglijoje, Vakarų Midlandso regione. Grafystės centras – Vorikas.
Didžiausi miestai
Tūkst. gyventojų, 2001 m.
Neotomizmas
Neotomizmas – oficiali katalikybės filosofija, Viduramžių scholastikos vystymas nuo XIX a. antrosios pusės. Susijęs su Tomo Akviniečio vardu. Buvo labai populiarus Lietuvoje tarpukario laikotarpiu. Neotomistai teigia, jog teisingas tikėjimas esąs aukščiau proto, kad jis papildąs žinojimą, jo nevaržąs, suderinamas su mokslu.
Pagrindinės neotomizmo kryptys – egzistencinis neotomizmas ir transcendentinis neotomizmas. Žymiausi egzistencinio neotomizmo atstovai – Ž. Maritenas, E. Žilsonas, Ž. de Finansas, E. Meskolas, transcendentinio – Ž. Marešalis, E. Koretas, K. Raneris, B. Lonerganas. Šios neotomizmo kryptys viena nuo kitos skiriasi būties sąvokos ir būties pažinimo būdo aiškinimu.
Neotomizme nuosekliai nagrinėjama būtis (essentia), buvimas (existentia) ir žmogus. Būtis laikoma tuo, apie ką galima pasakyti, jog tai yra. Visgi neotomistai skiria tai, kas yra (esse), nuo to, kas egzistuoja (ens). Tai, kas yra, turi būti atrasta iš to, kas egzistuoja (iš to, kuo būtis reiškiasi). Daiktų esmės pažinimas laikomas absoliuto pažinimo pradžia.
Neotomizmas nuosekliai aptaria ir šiuolaikinės kosmologijos, biologijos, antropologijos duomenis. Siekiama rasti mokslo aspektų, mokslinį pasaulio vaizdą leidžiančių interpretuoti teologiškai.
Aristotelio ir Tomo Akviniečio nuosaikiuoju realizmu paremta neotomizmo pažinimo teorija. Neotomistai plėtoja personalistinę žmogaus teoriją. Pagal šią teoriją, žmogus kaip individas yra gamtos ir visuomenės determinuotas, o kaip asmenybė savo esme pakyla virš visuomenės, siekia amžinybės.
Kurševelis
thumb|right|250px|Kurševelio kurortas thumb|right|250px|Kurševelio oro uostas thumb|right|250px|Kurševelis Kurševelis – Prancūzijos kalnų slidinėjimo centras Trijų Slėnių kurortiniame komplekse. Kurševelis įsikūręs Alpių kalnuose Savojos departamente. Pasiekiamas per oro uostus Lione (180 km) arba Ženevoje (140 km). Yra vietinis nedidelis oro uostas pačiame Kurševelyje su 525 metrų ilgio ir 18,5 % nuolydžio kilimo-leidimosi taku (45.3974°N, 6.63488°W).
Istorija
Kurortas veikia nuo 1946 m. Dalis Albervilio 1992 m. žiemos olimpinių žaidynių rungčių (šuoliai su slidėmis ir šiaurės dvikovė) vyko Kurševelyje.
Aprašymas
Kurorto keturios stotys išsidėsčiusios 1300, 1550, 1650 ir 1750 metrų auykštyje virš jūros lygio. Slidinėjimo sezonas tęsiasi nuo lapkričio mėn. pabaigos iki gegužės mėn. pradžios. Visa teritorija daloma į 4 pagrindinius rajonus: tradicinį kaimiškąjį La Praz (1300 m), Courchevel 1550, Courchevel 1650, Courchevel 1850''. Pastarasis yra aukščiausias ir prabangiausias, dar pavadinamas „Žiemos sporto Saint Tropezu“, čia laiką leidžia pasaulio įžymybės. Visi jie siūlo skirtingo sudėtingumo slidinėjimo maršrutus. Kurševeliui būdingos plačios ir lygios trasos. Sudėtingiausios yra Jean Blanc ir Couloir Emile Allais trasos. Pagrindiniai duomenys:
Agesilajas
Agesilajas (444 m. pr. m. e. – 360 m. pr. m. e.) – 400 m. pr. m. e. – 360 m. pr. m. e. Spartos karalius.
Valdymas
Tęsė ekstremistinę spartietišką Lisando politiką. 396 – 394 m. pr. m. e. kariavo su Persija, 394 – 387 m. pr. m. e. su Bojotija, Korintu ir Argu, siekiančiais varžytis su didėjančia Spartos galia. Antalikdės taikos sutartimi privertė paleisti visas Spartai priešiškas gr. sąjungas, tuo susilpnindamas Graikijos pasipriešinimą persams; M. Azijos gr. Miestai atiteko Persijai. Agesilajas – smarkiausias kylančių Tėbų priešas, pradėjęs atsigauti spartiečiams po Leuktrų mūšio. Su Agesilajumi draugavęs Ksenfontas veikale „Agesilajas“ aprašo jį kaip paprastą, kuklų ir pavyzdingą valdovą.
Paranoja
Paranoja – psichikos sutrikimas, pasireiškiantis liguistu įvykių aiškinimu, pagrįstas vis stiprėjančiais kliedesiais, pasižymintis pastovumu, absurdiškumu. Pradėta tyrinėti XIX a. Terminą 1883 m. įvedė psichiatras K. L. Kahlbaumas.
Klasifikacija
Pagal Amerikos psichiatrijos asociacijos klasifikaciją iškiriama:
Socialinės psichologijos modelis
Maksas Vertheimeris, geštaltinės teorijos pagrindėjas, kartu su vokiečių psichiatru Heinrichu Šulte pasiūlė socialpsichologinį modelį, taikytiną paranojos sampratai. Remiantis juo, paranoją reikia traktuoti kaip tam tikrą santykių manijos formą – žmogus, kuriam nepavyksta būti kieno nors (pvz., socialinės grupės, „mes“) dalimi, ir kai šio atotrūkio tarp savęs bei kitų jis negali pakęsti, žmogus (tarsi gelbėdamasis) „nutiesia“ sąlyginį tiltą (loginę, psichologinę-socialinę jungtį), kuri riša atitinkamus asmenis, jų grupę („mes“), susidarančią persekiojamųjų ir persekiotojų santykyje – „mes“ ir „jie“ (persekiotojai). Todėl visų pirma bet kurios terapijos ar jos formos taikymo sėkmė tiesiogiai priklauso nuo harmoningų asmenybės socialinių santykių atkūrimo, pusiausvyros atstatymo žmogaus (darbo, veiklos, socialinėje ir kitokioje) aplinkoje.
Ligūrų kalba
Ligūrų kalba:
Kalinuvkos valsčius
Kalinuvkos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Kalinuvka Koscelna.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo. 1952 m. liepos 1 d. įkurtos 37 gromados. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, 1954 m. balandžio 1 d. apsikeista teritorijomis su Korycino valsčiumi (3 gromados prijungtos ir 4 perduotos), prijungtos 2 gromados iš Obrubnikų valsčiais ir perduotas 1 kaimas Čarna Vesės valsčiui. Netrukus valsčius 1954 m. rugsėjo 29 d. panaikintas.
Ispanijos vyrų futbolo rinktinė
2008 m. liepą Ispanijos rinktinė pirmą kartą per savo istoriją pasiekė pirmą vietą FIFA reitinge ir tapo 6 rinktine kada nors pasiekusia šio reitingo viršūnę.
Ispanijos rinktinė 2009 m. birželio 20 d. pasiekė pasaulio rekordą, laimėdama 15 varžybų iš eilės, taip pat Ispanijai drauge su Brazilija priklauso 35 iš eilės nepralaimėtų varžybų rekordas (nuo 2006 m. lapkričio 15 d. pralaimėjimo Rumunijai).
Treneriai
Daugiau komandoje dirbę treneriai:
Jonaičiai (Šilutė)
Jonaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Šilutės, Šyšos ir Šusties santakoje, prie kelio. Jonaičiai ribojasi su Laučių, Šilmeižių, Mažių, Rumšų kaimais.
Jonaičių kaime yra evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą), senosios mokyklos pastatas (pastatytas 1914 m.) su ant sienos kabančia atminimo lenta Mažosios Lietuvos kultūros veikėjui Vydūnui (pastatyta minint 100-ąsias gimimo metines 1968 metais).
thumb|left|245px|Senas pastatas paplentėje
Mansa
Mansa  – miestas šiaurės Zambijoje, prie Mansos upės, 50 km nuo Kongo DR sienos. Luapulos provincijos administracinis centras. Yra kelias į Kasamą, lėktuvų pakilimo takas. Verčiamasi žemės ūkiu ir prekyba žemės ūkio produkcija. Kasama mangano rūda. Yra katalikų bažnyčia, viešbutis, mokytojų kolegija. Mansos apylinkės pasižymi krioklių gausa (artimiausias – Mumbulumos krioklys).
Jonaičiai (Šilutė)
Istorija
1862 m. Jonaičių kaime prie Šilokarčemos-Naumiesčio kelio esančioje sodyboje įsteigta pradinė mokykla, 1902 m. atidaryta antra klasė. Pamokos buvo dėstomos vokiečių kalba, nors dauguma mokinių buvo lietuvininkai (pvz., 1929 m. jie sudarė 75 proc.; 1905 m. Jonaičių kaime gyveno 86 proc. lietuvininkų). Be to, Jonaičių kaime prie to paties plento dar buvo karčema, paštas. 1912–1944 m. pro Jonaičių kaimą ėjo siaurojo geležinkelio linija Žibai-Kulėšai (1945 m. buvo išardytas), Jonaičiuose buvo stotelė. Jonaičiai priklausė Verdainės parapijai.
Mansa
thumb|left|250px|Mumbulumos krioklys
Jonaičiai (Šilutė)
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo iš esmės Jonaičiuose pasikeitė gyventojai. Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1946–1991 m. veikė biblioteka, nuo 1956 m. – kultūros namai, buvo ryšių skyrius.
1997 m. kaime buvo 20 ūkių, 2003 m. tik 8 ūkiai laikė galvijų (33 vienetus).
Suvalkų sutartis
Suvalkų sutartis – 1920 m. spalio 7 d. Suvalkuose pasirašyta Lietuvos ir Lenkijos sutartis.
Priežastys
1920 m. liepos 12 d. sutartimi tarp Lietuvos ir Tarybų Rusijos buvo numatyta, kad valstybės sienos tarp Lietuvos ir Lenkijos nustatymas, tai jų abiejų reikalas (II d.) Liepos 10 d., reikalaujant Antantės atstovams, Lenkijos ministras pirmininkas Grabskis pasirašė protokolą įsipareigodamas Antantei nedelsiant perleisti Lietuvai Vilnių ir jo apylinkes pagal 1919 m. gruodžio 8 d. nustatytą demarkacinę liniją (Kerzono liniją). Tačiau perduoti Lietuvai Vilniaus Lenkija nesuskubo iš dalies dėl spartaus Raudonosios armijos puolimo, kurio metu Vilnius atiteko į Tarybų Rusijos rankas. Tarybų Rusija, remiantis jau pasirašyta sutartimi, perdavė Vilnių Lietuvai liepos 15 d. Tačiau Raudonoji armija iš Vilniaus pasitraukė tik rugpjūčio 26 d., kada Lenkija, savo ruožtu, perėjo į kontrapuolimą prieš Raudonąją armiją. Tą pačią rugpjūčio 26 d. į Kauną atvyko Lenkijos derybininkų delegacija. Lietuva ir Lenkija ėmėsi sunkių derybų dėl Lietuvos ir Lenkijos tarpvalstybinių santykių. Deryboms nesisekant prasidėjo susidūrimai tarp Lenkijos ir Lietuvos kariuomenių Suvalkijoje. Tautų Sąjungos karinės kontrolės komisijos, atvykusios į susidūrimų vietą spaudimu nutrūkusios derybos buvo vėl atnaujintos ir baigėsi jos Suvalkų sutartimi. Lenkija sutartį pasirašė tik dėl didelio Tautų Sąjungos spaudimo.
Derybos
thumb|right|250px|Delegacijų nariai prieš derybas Suvalkuose Derybose dalyvavo iš Lietuvos pusės: delegacijos vadovas – Užsienio reikalų ministerijos Politikos departamento direktorius Bronius Kazys Balutis, fronto vadas generolas Maksimas Katchė, Generalinio štabo Operacinio skyriaus viršininkas majoras Aleksandras Šumskis, Steigiamojo Seimo narys, diplomatas Voldemaras Vytautas Čarneckis, Laikinojo Vilniaus komiteto pirmininkas prof. Mykolas Biržiška. Iš Lenkijos pusės: Lenkijos kariuomenės vyriausiosios vadovybės atstovai pulkininkas Mieczysław Mackiewicz ir rotmistras Adam Romer, užsienio reikalų ministerijos atstovai Juliusz Lukasiewicz ir Waclaw Przesmycki.
Sutarties sąlygos ir demarkacinė linija
thumb|right|250px|Šviesiai oranžinė – Sutartimi nustatyta demarkacijos linija (rausva – dabartinė Lietuvos siena) Šia sutartimi nustatyta demarkacijos linija, kuria didelė dalis Vilniaus krašto pripažinta Lietuvai, taip pat susitarta dėl karo veiksmų nutraukimo, numatyta apsikeitimo karo belaisviais tvarka. Paties Vilniaus miesto priklausomybės klausimas sutartyje nebuvo sprendžiamas. Sutartimi Vilniaus krašto dalis į pietus nuo Varėnos – Eišiškių linijos (taip pat ir Varėnos geležinkelio stotis) atiteko Lenkijai. Lenkija įsipareigojo per Varėną praleisti iš Alytaus į Vilnių vykstančius Lietuvos traukinius.
Želigovskio „sukilimas“
Tiesioginiu J. Pilsudskio nurodymu spalio 9 d., karinį išsilavinimą gavęs carinės Rusijos armijoje Liucjanas Želigovskis su lenkų karių rinktine, imitavęs Vilniaus krašto gyventojų maištą, apėjęs demarkacinę liniją, nesunkiai užėmė Vilnių, kur tebuvo 3 Lietuvos kariuomenės batalionai. Jauna Lietuvos valstybė tarp abiejų sutarčių pasirašymo de facto nesugebėjo įsitvirtinti Vilniaus krašte, tačiau sustabdė Želigovskio „maištininkų“ veržimąsi į Lietuvą, Lietuvos kariuomenei laimėjus kautynes prie Giedraičių ir Širvintų. Tolesnius karo veiksmus sustabdė Tautų Sąjunga, įtikinusi, kad konfliktą reikia spręsti derybomis. Tačiau jos Vilniaus problemos neišsprendė.
Pažanga (Argentina)
Pažanga – Argentinos lietuvių laikraštis, pradėtas leisti 1951 m. kovo 31 d. Buenos Airėse.
Baltieji Karpatai
thumb|250px|Baltieji Karpatai Slovakijoje
Pažanga (Argentina)
Redaktoriai: Danielius Jokubonis, K. Zuoza.
Baltieji Karpatai
Baltieji Karpatai  – kalnų masyvas, priklausantis Vakarų Karpatams; toliausiai į vakarus nutolusi Karpatų kalnų grandinės dalis. Driekiasi Čekijos ir Slovakijos teritorijoms, ties šių šalių siena. Šiaurėje pereina į Javornikus, pietuose – į Mažuosius Karpatus. Aukštis – iki 968 m (Did. Javorinos k.).
Baltieji Karpatai taip pavadinti dėl balto dolomito atodangų. Kalnai apaugę daugiausia mišriaisiais miškais, kuriuose vyrauja bukai. Viršūnėse plyti pievos. Slovakijoje įkurtas Baltųjų Karpatų kraštovaizdžio draustinis, toks pats draustinis yra ir Čekijoje. Slovakijos pusėje yra XIII a. Lednicos pilies griuvėsiai.
Abraomas Popelis
Abraomas Dovas Popelis (Avraham Dov Popel, 1865 m. kovo mėn. Kvetkai, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1923 m. Marijampolė) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Biržuose, vėliau Eišiškių ir Kauno ješibotuose. Nuo 1897 m. Onuškio (Rokiškio apskritis) rabinas. 1916 m. atvyko į Marijampolę ir vietos žydų bendruomenės buvo išrinktas vyriausiuoju rabinu.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė seimo žydų frakcijai.
Ruanas
Ruanas − miestas Prancūzijos šiaurėje, prie Senos žemupio; Aukštutinės Normandijos regiono sostinė, Pajūrio Senos departamento centras.
Ruane gausu architektūros paminklų: Šv. Gervazo bažnyčios kripta (IV a.), gotikinė Dievo motinos katedra (pradėta statyti 1201 m., baigta XVI a.), Žanos d’Ark donžonas (XIII a.), arkivyskupų rūmai, daug gotikinių, renesansinių bažnyčių su vitražais, vėlyvosios gotikos stiliaus Teisingumo rūmai, Senoji (1607 m.) ir Naujoji (XVIII a.) rotušė.
Mieste yra universitetas (įkurtas 1966 m.), dailės ir keramikos muziejus, botanikos sodas. Senos dešiniajame krante, ant kalvų, amfiteatru išsidėstęs netaisyklingo plano senamiestis.
Ruanas yra jūrų ir upių uostas.
Istorija
Senovėje Ruano vietoje buvo galų gyvenvietė. I a. pr. m. e. Ruaną užkariavo Roma, V mūsų eros amžiuje − frankai.
Nuo 911 m. Ruanas − Normandijos kunigaikštystės sostinė. 1150 m. miestas gavo savivaldą, o 1204 m. buvo prijungtas prie Prancūzijos karaliaus domeno.
Po 1382 m. miestiečių sukilimo neteko savivaldos teisių.
1419 − 1449 m. per Šimtametį karą Ruanas priklausė Anglijai. Šiame mieste buvo nuteista ir 1431 m. sudeginta Žana d'Ark.
Nuo XI a. Ruanas − tekstilės (gelumbės, drobės) gamybos centras.
Per II pasaulinį karą Ruano miestas buvo smarkiai sugriautas.
Karmėlavos valsčius
Karmėlavos valsčius (1945–1947 m. Petrašiūnų valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Kauno. Centras – Karmėlava (1945–1947 m. Petrašiūnai).
Istorija
Karmėlavos valsčius minimas XVI a.
Po II pasaulinio karo įkurtas Petrašiūnų valsčius. Gali būti, kad jis suformuotas buvusio Pažaislio valsčiaus vietoje ar jo dalyje, kadangi iki tol pastarojo valsčiaus centras buvo Petrašiūnai. Nors Petrašiūnai prie Kauno prijungti 1946 metais, tačiau Petrašiūnų valsčius gyvavo iki 1947 m. lapkričio 6 d., kai pavadinimas ir centras buvo perkeltas į Karmėlavą. 1949 m. iš Karmėlavos valsčiaus buvo ištremta 12 šeimų, iš viso 43 žmonės. Karmėlavos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilijampolės rajonui (9 apylinkės).
Bairoitas
Bairoitas – miestas Vokietijoje, šiaurės Bavarijoje, Raudonojo Maino slėnyje tarp Fichtelgebirge ir Fränkischen Schweiz kalnų. Miestas minimas nuo 1194 m. Dabar Bairoitas yra Viršutinės Frankonijos sostinė. Jame gyvena 73 111 žmonių (2011 m.). Jis garsus visame pasaulyje dėl kasmetinio Bairoito festivalio, per kurį atliekamos XIX a. Richard Wagner operos. Nuo 2012 m. Markgrafo operos teatras įtrauktas į į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Rudens lygiadienis
Rudens lygiadienis – momentas rudenį, kai Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria dangaus pusiaujo ir ekliptikos susikirtimo taškuose.
Bairoitas
Istorija
thumb|left|Bairoitas apie 1900 m. Miestą įkūrė Andechso grafai XII a. viduryje, bet pirmąkart buvo paminėtas kaip Baierrute 1194 m. vyskupo Oto II Bambergiečio dokumentuose. 1231 m. Bairoitas paminėtas kaip miestas. Andechs-Meranijos grafai valdė miestą iki 1248 m. Jiems išmirus valdė Nurembergo burggrafai, priklausę Hohencolernams. Iš pradžių jie gyveno Plasenburgo pilyje Kulmbache. Miestas plėtėsi lėtai.
Rudens lygiadienis
Apie rugsėjo 21–23 d. visame Žemės rutulyje dienos ir nakties trukmė tampa vienoda. Nuo šios dienos šiauriniame pusrutulyje naktis tampa ilgesnė už dieną. Pietiniame pusrutulyje atvirkščiai – diena tampa ilgesnė už naktį.
Bairoitas
Istorija
1361 m. imperatorius Karolis IV Liuksemburgietis suteikė burgrafui Frydrichui V teisę kalti monetas, skirtas Bairoitui ir Kulmbachui. 1421 m. Bairoitas pirmąkart paminėtas žemėlapyje.
Rudens lygiadienis
Lietuvoje
thumb|Rudens lygiadienio šventės [[Vilnius|Vilniuje metu deginamos šiaudinės skulptūros (2016 m.)]] Senovės lietuviai šią dieną džiaugdavosi derliumi, dėkodavo dievui Žemininkui, aukodavo jam gyvulius. Aukoti atvesdavo po gyvulių porą: veršiuką ir telyčią, aviną ir avį, ožį ir ožką, paršą ir kiaulę, gaidį ir vištą, žąsiną ir žąsį. Kaip teigiama XVI a. dokumentuose, ypač dažnai šiai dievybei būdavo aukojamas ožys, kuris laikytas vaisingumo simboliu.
Bairoitas
Istorija
1430 m. vasarį miestą nusiaubė husitai. Iki 1528 m. apylinkėse paplito protestantų tikėjimas. 1605 m. gaisras sunaikino 137 namus iš 251. 1620 m. mieste kilo maras, o 1621 m. vėl kilo gaisras. Bairoitas nukentėjo per Trisdešimtmetis karą.
Rudens lygiadienis
Lietuvoje
Lietuvoje aptikta paleoastronomijos paminklų – akmenų, išsidėsčiusių rytų – vakarų kryptimi. Tai sutampa su Saulės azimutais tekėjimo ar laidos metu per lygiadienius.
Kiekvienais metais Vilniaus Kalnų parke vyksta tradicinės „Ožio aukojimo“ apeigos. Jų metu skamba senovinė muzika, deginamos didžiulės šiaudų skulptūros. Kasmet per rudens lygiadienį Juodkrantėje vyksta tradicinė nendrinių skulptūrų ekspozicijos Gintaro įlankoje ant vandens, po atviru dangumi, sudeginimo akcija.
Bairoitas
Istorija
1603 m. markgrafas Kristijonas persikėlė į miestą. Pirmus rūmus 1440–1457 m. pastatė Jonas IV Alchemikas. Tai dabartinių rūmų, kurie daug kartų buvo perstatyti, pirmtakas.
1760 m. pastatyta sinagoga, o 1787 m. – žydų kapinės.