cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TNP
Istorija
Iki 1830 m buvo manoma, kad sprogstamoji medžiaga yra tik pikratai. 1873 m. Hermanas Šprengelis (Hermann Sprengel) įrodė, kad galima detonuoti pikrino rūgštį. Jo tyrimais pasiremdamas prancūzų chemikas Eugene Turpin užpatentavo presuotos ir lietos pikrino rūgšties panaudojimą sprogdinimo užtaisuose ir artilerijos sviediniuose.
Netrukus visos didžiosios valstybės ėmė naudoti pikrino rūgštį kaip sprogalus. 1887 m. Prancūzija ėmė naudoti melinitą – pikrino rūgštį su nedidele trinitroceliuliozės priemaiša. 1888 m. Britanija ėmė Lydd'e (Kento grafystė) gaminti panašų mišinį, kurį pavadino liditu. Japonija naudojo dar kiek patobulintą mišinį pikrino rūgšties pagrindu šimozę. 1904-1905 m. Rusijos-Japonijos karo metu Rusijos eskadra Cusimos mūšį pralaimėjo iš dalies ir dėl artilerijos sviedinių kokybės – japonų laivų artilerijos sviediniai, užtaisyti šimoze, buvo efektyvesni už rusiškus, užtaisytus piroksilinu.
Tačiau XX a. pikrino rūgštį nustojo naudoti kaip sprogalus (ją pakeitė trinitrotoluolas), kadangi ji reaguoja su šaudmenų metalu ir sudaro itin jautrius pikratus.
Engurės savivaldybė
Engurės savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Kurše. Administracinis centras – Smardė. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies. Buvo suskirstyta į 3 valsčius: Engurės, Lapmežciemo ir Smardės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Tukumo savivaldybės.
Elipsinė galaktika
thumb|300px|Elipsinė galaktika ESO 325-G004 Elipsinė galaktika – rutulio arba elipsoido formos žvaigždžių kamuoliai. Žvaigždžių tankis elipsinėse galaktikose didesnis negu spiralinėse ar netaisyklingosiose galaktikose. Elipsinė galaktika turi mažą kiekį dujų. Jos yra sferinės arba ovalios formos.
Klasifikacija: elipsinės galaktikos priklauso E tipui pagal Hablo morfologinę klasifikaciją. Elipsinės galaktikos dalijamos į aštuonis potipius nuo E0 iki E7. E0 galaktikos beveik rutulio formos, o E7 galaktikos panašios į suplotą ovalą. Šių galaktikų tipas sudaro daugiau kaip pusę žinomų galaktikų.
Viena iš tokio tipo galaktikų yra NGC 474. Iki jos yra maždaug už 100 milijonų šviesmečių Žuvų žvaigždyno plotuose ir tęsiasi apie 250 tūkstančių šviesmečių.
574 m.
574 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mustenių akmuo
miniatiūra|250px|right|Mustenių akmuo kapinių kampe
Mustenių akmuo – vienas stambiausių riedulių Elektrėnų savivaldybėje, saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Mustenių kaime (Pastrėvio sen.), Elektrėnų marių pietrytiniame gale. Akmuo slūgso ant kalnelio įsikūrusiose veikiančiose kaimo kapinėse, šiaurės vakariniame tvoros kampe. Apylinkių kraštovaizdis banguotas, atviras, akmuo pastebimas iš tolo, vykstant keliu. Pastatyta informacinė rodyklė. Kaime taip pat saugomas Mustenių pilkapynas.
Akmuo yra saugomas remiantis Elektrėnų savivaldybės tarybos 2013 m. vasario 13 d. sprendimu Nr. TS-26, siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų riedulį.
Duomenys
Akmuo – pilkas granitas, savo forma panašus į netaisyklingą rutulį, nelygiu paviršiumi.
Gagis Beragis
Nors personažas ilgai buvo žinomas Disnėjaus komiksų skaitytojams, tačiau jo istorija buvo atskleista tik Gagį Beragį pradėjus piešti Donui Rosai 9-o dešimtmečio pabaigoje. Daugiausia jis yra aprašytas „Dėdulės Skrudžo nuotykių“ 14-ojoje knygoje.
Duck family (Disney)
Nionas
Nionas – miestas Vo (Šveicarijos kantone), įsikūręs 25 km nuo Ženevos miesto centro. Nuo 1970 m. yra Ženevos metropoliteno dalis. Miestas įsikūręs prie pat Ženevos ežero. 2006 m. duomenimis mieste gyveno 17 916 gyventojų.
UEFA
Nionas žymus tuo, kad jame įsikūrusi Europos futbolo federacijų asociacija (UEFA). UEFA Čempionų lygos ir UEFA Europos lygos burtai traukiami Nione.
Torės kalnas
Nuo 1998 metų tiksli Argentinos–Čilės sienos vieta ties kalnu ginčytina. thumb|left|200px|
Kyla nemažai ginčų, kas pirmasis įkopė į Torės kalną. Manoma, kad 1959 m. tai galėjo padaryti Cesare Maestri ir Toni Egger, tačiau tai patvirtinančių duomenų nėra. Pirmas oficialiai užfiksuotas įkopimas įvyko 1974 m. (italų ekspedicija).
Virginija Baltraitienė
Virginija Baltraitienė (g. 1958 m. kovo 4 d. Želvaičių kaime, Telšių raj.) – Lietuvos ir Kėdainių rajono politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1976 m. baigė Baisogalos vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistė – organizatorė.
1981–1984 m. Radviliškio rajono Šušvės kolūkio darbo užmokesčio ekonomistė. 1984–1986 m. – Kėdainių rajono agropramoninio komplekso Statybos skyriaus ekonomistė, 1986–1990 m. – Kėdainių rajono vykdomojo komiteto plano komisijos ekonomistė, 1990–1994 m. – Kėdainių rajono valdybos Ekonomikos skyriaus vedėja-valdytojo pavaduotoja ekonomikai. 1994–1997 m. – AB „Ūkio bankas“ Kėdainių filialo buhalterė tarptautiniams atsiskaitymams, vyr. finansininko pavaduotoja. 1997–1999 m. – Kėdainių rajono savivaldybės administracijos Ekonomikos ir biudžeto skyriaus vedėja. 1999–2004 m. Kėdainių rajono savivaldybės administracijos direktorė.
2005 m. Kėdainių rajono savivaldybės merė. 2005–2008 m. ir 2012–2016 m. Seimo narė, 2006 m. Darbo partijos frakcijos seniūno pirmoji pavaduotoja, nuo 2007 m. frakcijos seniūnė. 2008-2012 m. Seimo narė, Seimo pirmininko pavaduotoja.
2000 m., 2005 m., 2007 m. ir 2019-2023 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narė. 2014–2016 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministrė.
Nuo 2017 m. Nacionalinio maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo instituto bendrųjų reikalų skyriaus vedėja.
2003–2017 m. Darbo partijos narė.
Šeima
Brolis Eugenijus Gentvilas. Vyras Regimantas Baltraitis – UAB „Kėdainių autoservisas“ direktorius. Turi du vaikus – Indrę ir Mantą.
Žiogai (Švėkšna)
Žiogai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Švėkšnos; šiauriniame pakraštyje teka Ašva, vakariniame – Žvelesys. Ribojasi su Vilkų Kampo, Nautiltės, Daugšviečių ir Stankiškių kaimais.
Gyventojai
1923 m. Žiogų kaime buvo 5 ūkiai, 35 gyventojai, 1997 m. – 5 ūkiai, 10 gyventojų.
Mykolas Kuprevičius
Mikalojus (Mykolas) Kuprevičius (1864 m. sausio 27 d. Lenčiuose, Kėdainių apskritis – 1932 m. rugpjūčio 11 d. Žagarėje, Šiaulių apskritis) – Lietuvos gydytojas, aušrininkas, publicistas, tautosakos rinkėjas, visuomenės veikėjas. thumb|280px|left|[[Lietuvių mokslo draugija|Lietuvių mokslo draugijos narių grupė 1912 m. Pirmoje eilėje: Jonas Jablonskis, Žemaitė, Petras Kriaučiūnas, Jonas Basanavičius, Liudvika Didžiulienė, Jonas Dielininkaitis; antroje eilėje: Vincas Palukaitis, Antanas Vileišis, Baltramiejus Čepulis, Adomas Sketeris, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Jonas Ambrozaitis; trečioje eilėje: Juozas Kairiūkštis, Jonas Spudulis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Mykolas Kuprevičius]]
Biografija
1884 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1891 m. baigęs Kazanės universitetą buvo nusiųstas į Pavolgį kovoti su dėmėtąja šiltine.
Slapyvardžiais M. Sk., M. Skiedra ir kt. bendradarbiavo laikraščiuose „Aušra“, „Varpas“, „Apšvieta“. 1893 m. grįžo į Lietuvą ir iki 1896 m. dirbo gydytoju Griškabūdyje, vėliau Grinkiškyje, kur 1894 m. įkūrė slaptą švietėjų būrelį „Atžala“, skatino jos narius rinkti lietuvišką tautosaką (pats surinko apie 40 000 vienetų).
1900–1909 m. vėl dirbo Rusijoje. 1909–1914 m. Biržų valsčiaus ligoninės vedėjas, keturklasės mokyklos gydytojas. Globojo poetą Julių Janonį, rėmė jo mokslus Šiaulių gimnazijoje. 1912 m. įkūrė dramos ir muzikos draugiją „Lyra“, kurios pirmininke buvo išrinkta jo žmona Viktorija Kuprevičienė, vadovavusi ir jos pačios įkurtai nuolatinei dramos trupei, kuri surengė daug lietuviškų vakarų ne tik Biržuose, bet ir jų apylinkėse.
1912 m. Biržuose įsteigta pirmoji spaustuvė. Steigėjai Martynas Yčas, Povilas Jakubėnas, Mykolas Kuprevičius ir Jonas Trečiokas spaustuvę pavadino „M. Yčo ir B-vės spaustuve“. Joje buvo leidžiamas „Biržų kalendorius“, „Sieninis kalendorius“, daug kitų nedidelių leidinių, po karo – pirmas Lietuvos provincinis spaudos balsas „Biržų žinios“, taip pat periodinė reformatų spauda. Įkūrė Lietuvių mokslo draugijos Biržų skyrių.
1914–1918 m. karo gydytojas. Grįžęs į Lietuvą dirbo gydytoju Žagarėje. Nuo 1921 m. Žagarės miesto savivaldybės tarybos narys, pirmininkas. 1924–1932 m. Laisvamanių etinės draugijos Žagarės skyriaus vadovas. Palaidotas Kruopių laisvamanių kapinėse.
Sūnus kompozitorius ir karilionininkas Viktoras Kuprevičius, anūkas – kompozitorius, publicistas ir karilionininkas, profesorius Giedrius Kuprevičius.
Kidaniai
thumb|right|250px| Liao laidotuvių kaukė (X–XII a.) Kidaniai, dar žinomi kaip kitaniai, kitajai (kin. 契丹; pinyin Qìdān; ;, Khitai) – istorinė mongolų klajoklių tauta (pagal kinų istoriografiją – mandžiūrų tauta), kilusi iš Mandžiūrijos, senovėje gyvenusi teritorijose, kurios dabar yra Vidinė Mongolija ir Mongolijos Respublika.
Kilmė
Kinų šaltiniuose kidaniai žinomi nuo IV a. Kidaniai kilę iš sianbų (Xianbei) juivenių (Yuwen) klano, etninės grupės, gyvenusios dabartinėje Liaoningo provincijoje. Teritoriją užkariavus Murong klanui juivenių likučiai pasklido šiuolaikinėje Vidinėje Mongolijoje ir susimaišė su vietiniais mongolais. VI a. viduryje jie buvo žinomi kaip atskira etninė grupė, kuri mokėjo mokesčius Šiaurės Vei karalystei.
Tang dinastijos laikais kidanius pajungė uigurai. 842 m. uigurai išsikraustė iš Mongolijos plynaukštės, ir kidaniai, pasinaudoję valdžios nebuvimu, įsiveržė į uigurų paliktas teritorijas ir užvaldė jas. Kidaniai panaudojo stepių kavalerijos galimybes (matė, kaip kariavo uigurų ir kirgizų kavalerija).
Liao karalystė
907 m. Abaoji, žinomas pomirtiniu vardu imperatorius Taizu, buvo paskelbtas kidanių vadu. Liao dinastija buvo paskelbta tik 947 m., bet jos pradžia laikomas Abaoji iškilimas. Abaoji panaudojo nemažai naujovių. Savo imperiją jis padalino į dvi dalis. Viena buvo klajoklių, valdoma pagal klajoklių papročius, o kitoje gyveno sėslūs gyventojai, tvarkomi pagal kinišką modelį. Jis pabandė įvesti ir pirmagimystės taisyklę, paskyrė vyriausią savo sūnų įpėdiniu, bet šis tėvo sosto nepaveldėjo.
Abaoji bijojo, kad kinų patarėjai ir valdymo būdai gali išblukinti tautinę savimonę, todėl kidaniai sąmoningai stengėsi išlaikyti savo gentinius papročius, maistą, aprangą, atsisakė naudoti kinų kalbą ir susikūrė rašybos sistemą savo kalbai. Pirma tokia sistema buvo sukurta 920 m., kita, abėcėlinė, – penkeriais metais vėliau.
Žinoma, kad VII a. surengė antpuolius į Kinijos imperiją. 605 m. kidanius, betraukiančius į pietus, sumušė Sui dinastijos generolo vedami 20 000 tiurkų kavalerijos. 696 m. kidaniai pasiekė Pekino apylinkes, nors buvo tiurkų kaganato vasalai, o tiurkai buvo Tang dinastijos vasalai. Tang dinastija paprašė tiurkų, kad šie padėtų, ir kidaniai netrukus atsitraukė.
751–752 m. kidaniai vėl patraukė į pietus pulti Tang dinastijos Kiniją, bet jiems kelią užkirto An Lušano (An Lushan) kariuomenė. Dėl nuolatinio kidanių veržimosi į imperijos šiaurės rytus An Lušanas gaudavo vis daugiau kariuomenės iš kinų, kol ji pasiekė 160 000. Sustiprėjęs An Lušanas sukilo, užėmė Tang dinastijos sostinę ir net buvo pasiskelbęs imperatoriumi.
Kinų imperija ilgai negalėjo susidoroti su kidaniais, todėl 1004 m. pasirašė taikos sutartį ir sumokėjo duoklę. 1042 m. duoklė padidėjo, o 1075 m. kidaniams atidavė dalį savo teritorijos.
Karakitajai
XI a. pabaigoje kidanių Liao valstybė ėmė silpti, ir 1125 m. ją sunaikino džurdžėnai
Nemažai Liao dinastijos didikų patraukė į vakarus ir Kazachų stepėje buvo įkūrę trumpai (1124–1211) gyvavusią Karakitajaus karalystę (kitaip – Vakarų Liao), kurią vėliau asimiliavo vietiniai tiurkai ir iranėnai. Šios karalystės pavadinimas išliko kaip 'Kinija', senieji pavadinimai, portugališkas Catai, ispaniškas Catay.
Sostinės
Liao dinastija egzistavo beveik du šimtmečius. Kidanių teritorijos centre buvo pagrindinė sostinė, o regionuose – dar keturios sostinės. Viena iš regioninių sostinių buvo Pekinas – tai buvo pirmas kartas, kai jis tapo sostine, nors tada ir ne pagrindine.
Kidanius žinojo arabai, juos minėjo musulmonų metraštininkai. Kidaniai buvo kelis kartus susirėmę su Chorezmo imperija. Pradžioje jie laimėjo ir buvo uždėję metinę duoklę. Bet po kurio laiko jie labai smarkiai pralaimėjo Muhamedui II, ir nuo tada musulmonams grėsmės nebekėlė.
Tautos likimas
Kidanių kalba iki šiol neįskaitoma, todėl detali jų istorija nėra žinoma. XV a. viduryje kidaniai minimi korėjiečių dokumentuose. Po kurio laiko kidanių pavadinimas išnyko.
Antanas Rakauskas
Antanas Rakauskas (1895 m. lapkričio 17 d. Liepalotai, Naumiesčio apskritis – 1966 m. liepos 12 d. Bele Vernonas, Pensilvanijos valstija, JAV) – Lietuvos gydytojas, spaudos darbuotojas, redaktorius.
Biografija
1910 m. išvyko į JAV. 1918 m. lankė Šv. Tomo karo akademiją, 1924-1929 m. Čikagos Šiaurės rytų universitete studijavo mediciną. 1929 m. gavo medicinos bakalauro, 1930 m. – medicinos daktaro laipsnį.
Vertėsi gydytojo praktika Čikagoje. 1933-1940 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos pirmininkas, 1937-1940 m. – Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungos vyr. gydytojas.
Lietuvių periodikoje pradėjo bendradarbiauti 1914 m. Rašė į leidinius „Moksleivis“, „Giedra“, „Garsas“ ir kt. 1919 m. laikraščio „Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas, 1921-1922 m. „Tėvynės balsas“, ėjusio Vilks Bare, redaktorius, 1923-1924 m. vienas iš dienraščio „Draugas“ redaktorių, 1932-1938 m. – sveikatos skyriaus redaktorius. 1946-1948 m. Pitsburge laikraščio „Lietuvių žinios“ redaktorius.
Ėrglių savivaldybė
Ėrglių savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Ėrgliai. Savivaldybė sudaryta 2006 m. reformos metu iš Maduonos rajono dalies. Buvo suskirstyta į 3 valsčius: Ėrglių, Jumurdos ir Sausnėjos. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Maduonos savivaldybės.
Deseadas
Didžiausi intakai: Feniksas ir Pinturas.
Vanduo naudojamas irigacijai. Žiotyse yra jūrų uostas.
Oskar Minkowski
thumb|Oskaras Minkovskisthumb|Oskaro Minkovskio kapas Oskaras Minkovskis (Oskar Minkowski, 1858 m. sausio 13 d. Aleksote, Kaune – 1931 m. birželio 18 d. Visbadene) – vokiečių patofiziologas, terapeutas. Matematiko ir fiziko Hermano Minkovskio brolis.
Biografija
1867 m. pradėjo mokytis Kauno gubernijos gimnazijoje. 1872 m. su šeima persikėlė gyventi į Karaliaučių, kur įstojo į Senamiesčio gimnaziją. Vėliau studijavo mediciną Strasbūro ir Fryburgo universitetuose. Medicinos daktaro disertaciją apgynė Karaliaučiuje.
Dirbo, vėliau profesoriavo: nuo 1888 m. – Strasbūro, nuo 1904 m. – Kelno, nuo 1905 m. – Greifsvaldo, nuo 1909 m. – Breslau universitetuose. 1926 m. išėjo į pensiją.
Darbai
Minkovskis tyrinėjo tuo metu nepagydomą ligą – cukrinį diabetą, išaiškino kasos vaidmenį. 1889 m. kartu su Jozefu fon Meringu eksperimentais įrodė, kad diabetas išsivysto dėl kasos pažeidimo. Atradimas atvėrė kelią išskirti kasos hormonui – insulinui ir leido jį sukurti.
1887 m. O. Minkovskis nustatė hipofizės vaidmenį akromegalijos atradimui. Jis tyrinėjo kepenų veiklą, šlapimo ir pieno rūgšties apykaitą, podargos patogenezę. 1900 m. ištyrė ir aprašė 8 hemolizinės anemijos atvejus, pasireiškiančius paveldima chroniška gelta. O. Minkovskio ir šį hemolizinės anemijos atvejį aprašiusio prancūzų terapeuto Šorafo garbei liga vadinama Minkovskio-Šorafo liga.
Riedlenčių sportas
thumb|right|Riedlenčių sportas
Riedlenčių sportas – Jungtinėse Amerikos Valstijose kilusi gatvės sporto rūšis, kai važinėjamasi riedlente ir daromi triukai. Tai taip pat laisvalaiko leidimo, susisiekimo būdas, tam tikra meninės išraiškos terpė bei profesija. Riedlenčių sportas laikomas viena iš ekstremaliojo sporto šakų.
Cheick Diabaté
Šeikas Tidianas Diabatė (Cheick Tidiane Diabaté; g. 1988 m. balandžio 25 d.) – Malio futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.
Jaunystėje treniravosi „Salif Keita“ jaunimo komandoje, bet 2006 m. išvyko į Prancūziją, į „Girondins de Bordeaux“ mokyklą. Profesionalo karjerą pradėjo 2008 m. Tiesa, pradžioje žaidėjas paskolintas antros lygos klubui „AC Ajaccio“, o vėliau „AS Nancy“.
Šeikas Diabatė su Malio jaunimo rinktine dalyvavo Afrikos U-17 čempionate, tais pačiais metais debiutavo nacionalinėje rinktinėje, varžybose prieš Liberiją.
Normalusis skirstinys
thumb|right|300px|Normaliojo skirstinio tikimybių tankio funkcijų kreivės thumb|right|300px|Tų pačių normaliojo skirstinio tikimybių pasiskirstymo funkcijų kreivės Normalusis skirstinys arba Gauso skirstinys (Gaussian distribution) – tai tolydžiųjų požymių reikšmių skirstinys (pasiskirstymo dėsnis), priklausantis normaliųjų skirstinių šeimai.
Vienmačiai normalieji skirstiniai
Normalieji skirstiniai pasižymi šiomis savybėmis:
Normaliojo skirstinio tikimybių tankio funkcija yra
Pagal normalųjį skirstinį dažniausiai barstosi dydžiai, kuriems turi įtakos labai daug nepriklausomų veiksnių, kurių kiekvienas prideda arba atima tam tikrą vertės pokytį. Šie pokyčiai gali barstytis pagal bet kokį skirstinį, nebūtinai normalųjį.
Normaliojo skirstinio nuosavieji parametrai: Normalusis skirstinys žymimas N(μx; σx). Standartinis normalusis skirstinys žymimas N(0; 1)
Normalusis dėsnis labai dažnai taikomas praktikoje. Nustatyta, kad jis gerai apibūdina daugelį reiškinių: ūgį, svorį, vidutinę oro temperatūrą, matavimo paklaidas ir t. t. Tai idealizuotas matematinis modelis, taikomas analizuojant duomenis, kurie pasiskirstę apytikriai normaliai.
N skirstinys aprašomas varpo formos kreivė, vadinama normaliąja kreive (arba gausoide). Kreivė išsidėsčiusi virš x ašies. X ašis yra šios funkcijos grafiko asimptotė. Kreivė simetriška per vidurkį einančios statmenos tiesės atžvilgiu. Duomenų reikšmė, atitinkanti šį tašką yra ir skirstinio vidurkis, ir mediana. Tai, kad mediana ir vidurkis sutampa, yra normaliosios kreivės simetriškumo pasekmė.
thumb|left|300px|Standartinių nuokrypių σx atkertami plotai (tikimybės) po tikimybių tankio funkcijos kreive Normalioji kreivė turi šias savybes: Viena iš svarbių išvadų yra ta, kad praktiškai visas plotas (99,5 %) po normaliąja kreive yra ±3σx nuo centro (aritmetinio vidurkio) ribose. Taigi, jei kintamojo skirstinys normalus, tai praktiškai visos kintamojo reikšmės yra ne daugiau kaip 3σ atstumu nutolusios nuo centro.
Marva
Marva – Kauno miesto teritorija, esanti į pietvakarius nuo Senamiesčio, kairiajame Nemuno krante. Tai vakarinis Marvelės pakraštys. Yra vandenvalos įmonė, žirgynas.
Istorija
miniatiūra|left|250px|„Kauno vandenų“ nuotekų valykla
XVIII a. 2-ojoje pusėje šiose vietose buvo Marvos dvaras. Po I pasaulinio karo iki 1924 m. veikė priešmarinė stotis (vadovas Leonas Gogelis).
Sumavas (reikšmės)
Sumavu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Guptų imperija
Guptų dinastija (skr. (devanagari): गुप्त राजवंश Gupta Rājavaṃśa) – paskutinė Magadhos valstybės Indijoje dinastija, valdžiusi nuo 320 m. iki 550 m. Jų valstybė buvo viena galingiausių politinių ir karinių jėgų Senovės Indijoje, todėl vadinama Guptų imperija. Šiuo laikotarpiu buvo įvykdyti didžiausi Indijos mokslo pasiekimai, įskaitant matematiką, astronomiją. Taip pat savo aukso amžių pasiekė ir indų religija bei filosofija.
Istorija ir užkariavimai
Guptų dinastijos kilmė nėra visiškai aiški. Teiginiai, kad ji galėjo kilti iš Bengalijos nėra neginčytini. Čandragupta III ir IV amžių sandūroje išplėtė vedybiniais ryšiais ir nukariavimais išplėtė savo įtaką Magadhos ir aplinkinuose regionuose. Jo sūnus Samudragupta, laikomas išskirtiniu karvedžiu Indijos istorijoje, tęsė užkariavimus ir pavertė Guptų imperiją dominuojančia jėga Šiaurės Indijoje. Čandragupta II atrėmė sakų (Indoskitų) ekspansiją į Indijos subkontinentą. Skandragupta, laikomas paskutiniu iš didžiųjų dinastijos valdovų, susidūrė su dar didesne grėsme: kylančia Pušjamitrų dinastija ir hefthalitų (baltųjų hunų) invazija į Indijos šiaurę. Jis sėkmingai susidorojo su konkurentais ir labai sunkiai atrėmė ateivių įsiveržimą. Nepaisant to karo išlaidos išsekino valstybę ir labai paspartino jos žlugimą.
Kultūra
Nepaisant nuolatinių karų, Guptų imperija laikoma visapusiško klestėjimo laikotarpiu Indijoje. Efektyvios administracijos pagalba užtikrinusi vidinį stabilumą ir gerbūvį, ji sukūrė sąlygas gimti įvairių meno rūšių šedevrams. Guptų periodas laikomas Indijos civilizacijos klasikiniu, arba aukso, amžiumi.
Aukšto lygio pasiekė literatūra (puranos, Kalidasos dramos sanskrito kalba), menai, architektūra, mokslai, ypač astronomija ir matematika. V a. astronomas ir matematikas Aryabhata nustatė, kad π=3,1416, saulės metai – 365,3586 dienų. Indijoje buvo išrastas žaidimas čaturanga (dabartiniai šachmatai), per Iraną ir arabus X a. pasiekęs Europą. Matematikos, astronomijos ir kitų mokslų atradimai, pasiekti šiuo laikotarpiu, padarė labai stiprią įtaką kitoms civilizacijoms, tarp jų ir Europai (pvz., Indiški skaitmenys, tarp jų nulis bei dešimtainė sistema, per arabus pasiekė Europą).
Visos indų religijos Guptų valdymo metu taip pat susilaukė aukso amžiaus. Vyravo tolerantiška atmosfera, kilo švetyklos (pvz., Elora, Adžanta, vienuolynai ir universitetai (Nalanda, Somapura).
Vyko aktyvi prekyba tiek su kaimynine Sasanidų imperija vakaruose, tiek su Pietryčių Azija, kuriai tai buvo kultūrinės Indijos įtakos pradžia. Egzistavo ir diplomatiniai ryšiai su Kinija.
Kalvos
Kalvomis vadinama:
575 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
AXX
AXX – lietuviškų trumpametražių filmų festivalis, rengtas 2005–2007 m. Buvo skelbiamas konkursas režisieriams, sudaromos sąlygos kurti filmus, jie finansuojami. AXX buvo pirmasis tokio pobūdžio lietuviškų filmų festivalis.
Festivalio šūkis: AXX – tai vieta, kur trumpametražiai filmai tampa pilnametražiais.
Istorija
2005 m. rugsėjo mėn. pradėtas rengti kino festivalis AXX. Pradininkas ir prodiuseris – Mindaugas Vosylius. Festivalio koordinatorius – Tomas Ivanauskas.
Nuo 2006 m. festivalis rengiamas ir Latvijoje.
Komisija
AXX 2006–2007 m. „Gėris“ komisijos nariai:
AXX 2005 Grožis ir geismas
thumb|300px|„12 AXX filmų“ DVD viršelis Filmai
AXX 2006 Gėris
thumb|„AXX 2006 Gėris“ DVD viršelis Filmai :
Humbug
Humbug – trečiasis britų grupės „Arctic Monkeys“ albumas. „Humbug“ pirmiausia buvo išleistas Japonijoje, 2009 m. rugpjūčio 19 d. Vėliau, 2009 m. rugpjūčio 21 d., jis išleistas Australijoje, Brazilijoje ir Vokietijoje. JK albumas pasirodė 2009 m. rugpjūčio 24 d., JAV diena vėliau, o Graikijoje 2009 m. rugpjūčio 31 d. Albumas buvo išleistas prieš jų pasirodymą Redingo ir Lydso festivaliuose. Albumo viršelis buvo atskleistas grupės puslapyje 2009 m. birželio 22 d.
Libano vyrų futbolo rinktinė
Libano vyrų futbolo rinktinė – Libanui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Libano futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 2 žemyno čempionatuose.
Vandeninis kalviukas
Vandeninis kalviukas (Anthus spinoletta) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Paplitęs Europos ir Azijos kalnų sistemose nuo Skandinavijos ir Pirėnų pusiasalio vakaruose iki Tian Šanio rytuose. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Karpatus, pietuose – Altajų, Kopetdagą.
Žiemoja Vakarų ir Pietų Europoje, Azijoje.
Į Lietuvą kartais užskrenda rudeninės migracijos metu (porūšis Anthus spinoletta littoralis).
Išvaizda
Vandeninis kalviukas nuo kitų kalviukų skiriasi rausva apatine kūno puse, nedėmėtomis plunksnomis, tamsesnėmis kojomis. Patino nugarinė pusė pilka, gelsva arba smėlinė. Sparnai ir uodega rusvi, uodegos šonai ir pilvas baltas. Sveria 20-28 g.
Elgsena
Kalnų alpinėse ir subalpinėse pievose gyvena prie uolų, drėgnų pievų. Taip pat įsikuria prie ledynų, uolėtose jūrų pakrantėse. Aktyvus šviesiu paros metu.
Lizdą suka ant žemės, ką tik nutirpus sniegui. Statybai naudoja samanas, žoles, gerai užmaskuoja. Deda 4-5 pilkšvai žalsvus su juosvomis dėmėmis kiaušinius. Peri gegužės mėnesį, 14-15 d. Kartais deda dvi dėtis per metus.
Mityba
Minta vabzdžiais, moliuskais, vorais, augalų sėklomis.
John Lewis (1920)
Džonas Luisas (, 1920 m. gegužės 3 d. La Granžas, Ilinojaus valstija – 2001 m. kovo 29 d. Niujorkas) – JAV džiazo pianistas, kompozitorius, aranžuotojas, pedagogas.
Kūryba
Sukūrė muziką filmams „Nėra saulės Venecijoje“ (1957 m., režisierius Renė Vadimas), „Prieš rytdieną“ (1959 m., režisierius Robertas Vaisas), džiazo temų, tarp jų – „Django“, „2 Degress east – 3 Degrees west“, „Fontessa“, „Versailles“, „Cortege“, „Delauney’s dilemma“.
Žymesni albumai: „Grand Encounter“ (1956 m.), „Wonderful World of Jazz“ (1960 m.), „Midnight in Paris“ (1988 m.), „Evolution“ (1999 m.).
Žąsyčiai
Žąsyčiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Švėkšnos, prie kelio ; pietiniame pakraštyje teka Ašva; iš šiaurės prieina Žąsyčių miškas. Ribojasi su Gedikų, Stemplių ir Jurkaičių kaimais.
Žąsyčių kaime yra kapinės ir jose koplytėlė (arch. paminklas pastatytas XX a. pr., autorius dievdirbys Kazimieras Piaulokas).
Istorija
Žąsyčių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 6 drevininkų šeimos. 1695 m. – 9 drevininkų šeimos.
XIX a. pab-XX a. pirmoje pusėje Žąsyčių kaime veikė vandens malūnas.
Gyventojai
1923 metais kaime buvo 8 ūkiai, 86 gyventojai; 1997 m. – 9 ūkiai, 22 gyventojai.
Apolonovka
Apolonovka – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Šimkaičių, kairiajame Bebirvyčio krante, į vakarus nuo.
576 m.
576 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Klibiai
Klibiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Kretingos, prie kelio į Kūlupėnus. Pro kaimą eina geležinkelis. Seniūnaitijos centras. Kretingos M. Daujoto mokyklos pradinis skyrius.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilo iš asmenvardžio Klibys daugiskaitinės formos. Valstietis Klibys ir jo sūnūs Klibaičiai buvo pirmieji kaimo žemių naujakuriai.
Istorija
Pirmąkart Klibių kaimas (siolo Kliebie) paminėtas 1566 m. karališkojo Kretingos valsčiaus inventoriuje, sudarytame Jokūbo Laškausko (Jakub Laszkowski). Tuo metu kaimui priklausė 32 valakai žemės, kurią iš Kretingos dvaro nuomavo 5 gyventojai: Jonas Romanaitis (Jan Romanaitys), Romanas Jurgaitis (Roman Jurgaitys), Povilas Klibaitis (Pawel Klibaitys), Simonas Klibaitis (Simon Kleibaitys) ir Jonušas Čiutelaitis (Janus Czutelaitys).
Styveno Kryko paveldo draustinis
Styveno Kryko paveldo draustinis yra Pietų Karolinos gamtos išteklių departamento valdomas parkas. Jis apima 434 akrus Makormiko ir Edgefieldo apygardose ir buvo įsteigtas siekiant apsaugoti retas augalų ir gyvūnų rūšis. Tarp daugelio rūšių kurios auga draustinyje yra Ribes echinellum. Artimiausias populiacijos centras yra Klarks Hilas, apie 2 mylias į pietvakarius.
Parką įkūrė 1957 metais Albertas E. Radfordas iš Šiaurės Karolinos universiteto, Čapel Hilo. Jis pastebėjo išskirtinę medžių, krūmų, ir žolinių augalų įvairovę, ir aprašė šešias augalų rūšis kurios nebuvo rastos Pietų Karolinoje iki to laiko. Taip pat penkias rūšis kurios buvo rastos tik nedaugelyje Pietų Karolinos vietų. Daugelis retų rūšių šiame parke yra gausios. Draustinio dirvožemis netipiškas Pietų Karolinai.
Vilniaus meno mokykla
thumb|250px|right|Didysis Vilniaus universiteto kiemas, XIX a. vidurys. Vilniaus meno mokykla − Vilniaus universiteto architektūros, piešimo ir tapybos, skulptūros, grafikos (raižybos) katedros, veikusios 1793−1832 m.
Vilniaus meno mokykla − tai Lietuvos meninės kultūros reiškinys, susiformavęs XVIII−XIX a. sandūroje, kai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiojoje mokykloje (dab. Vilniaus universitetas), įgyvendinant nacionalinę švietimo programą, buvo įsteigtos šios katedros, padėjusios pamatus Lietuvos profesionaliųjų architektų bei dailininkų rengimui:
Dabar Vilniaus meno mokyklos profesorių ir mokinių kūryba pristatoma iliustruojant kūriniais, esančiais Lietuvos dailės muziejaus tapybos, grafikos ir skulptūros rinkiniuose. Lietuvos dailės muziejus yra surinkęs didžiausią Vilniaus meno mokyklos atstovų kūrinių rinkinį.
Torozauras
Torozauras (Torosaurus latus) – Ceratopsidae šeimos paukščiadubeniams dinozaurams (Ornithischia) priklausęs augalėdis dinozauras. Ilgis – 7,6 m. Svėrė iki 9 tonų. Kartu su sprando kloste, kaukolės ilgis siekė net iki 3 m. Ši klostė ir trys ragai torozaurui teikė puikią apsaugą. Šio dinozauro liekanų rasta Šiaurės Amerikoje.
Filogenetinis medis
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Lamborghini Estoque
Savybės
Jeigu Estoque pavyks išgyventi patvirtinimo procesą nepakitusiai, automobilyje bus montuojama tokia pati visų varomųjų ratų transmisija kaip ir Gallardo modelyje bei modernizuota 5,2 l V10 tiesioginio įpurškimo benzininio variklio versija. Agregatas išvystys apie 500 AG galingumą ir 612 Nm sukimo momentą. Nors automobilyje būtų mažiau galios nei mažojoje LP560-4, bet, pasak inžinierių, sukimo momentas butų paskirstomas esant mažesnėms apsukomis. Tai leistų sedanui demonstruoti efektyvią dinamiką, skiriant mažiau pastangų nei Lamborghini super sportiniams modeliams. Estoque V10 flagmano versijoje greitis bus elektroniškai apribotas iki 250 km/h. Naujojo modelio platforma buvo sukurta naudojant sudėtinės Gallardo ir kitų „VW“ grupės gamintojų dalis.
Kirigva
Kirigva (ispanų kalba Quirigua) yra senovės majų miestas ir valstybė dabartinės Gvatemalos teritorijoje, Isabalio departamente, prie Motagvos upės.
Istorija
thumb|left|200px| Miestas įsikūrė derlingame Motagvos upės slėnyje, 48 km į šiaurę nuo kur kas didesnio Kopano. Ankstyvoji jo istorija buvo neatsiejama nuo Kopano istorijos. Ten 426 m. (greičiausiai kolonistų iš Tikalio) buvo įkurta valdovų dinastija. Tais pat metais Kopano valdovas paskyrė valdytoją Kiriguai.
Nuo tada miestas buvo priklausomas nuo Kopano, tačiau labai stiprėjo ekonomiškai, kadangi Montagvos upe vyko intensyvi nefrito, kakavos, obsidiano prekyba.
Nuo VI a. iki VII a. vid. Kirigua istorijoje yra nedokumentuotas laikotarpis, kuris gali būti susijęs su Tikalio karais su Kalakmuliu. VII a. miestas ėmė atsigauti, bet vis dar buvo priklausomas nuo Kopano, kurio valdovai skirdavo Kirigua valdovus.
734 m. valdovas K'ak' Tiliw Chan Yopaat ėmė tituluotis kul ahau, t. y. pasirinko titulą, lygų Kopano valdovui. 738 m. jis užpuolė Kopaną, jį nugalėjo, o jo valdovą Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil paaukojo Kirigvos šventykloje. Nors Kopane išliko vietinė dinastija, Kirigua galutinai išsikovojo nepriklausomybę ir ėmė kontroliuoti pelningus prekybos kelius.
Vėliau vis labiau gilėjant krizei, IX a. miestas buvo galutinai apleistas. Po 810 m. Kirigva nebeminima, greitu laiku sunyko ir buvo apleista (žr. klasikinės majų civilizacijos žlugimas).
Griuvėsiai
Miestas gyvavo majų klasikiniu laikotarpiu (200-900 m.), tuomet čia buvo svarbus prekybinių kelių mazgas. Vietovė iškilo ~200-uosius metus. Akropolio statyba pradėta 550 m., o didžiosios statybos vyko VIII a. Visi pastatai buvo baigti statyti ~850 m., išskyrus vėliau poklasikinio laikotarpio (900–1200 m.) atsigavimo metu pastatytus pastatus. Kirigvos architektūra klasikinio stiliaus, panaši į kaimyninio Kopano miesto.
Kirigvos statiniai gerai išsilaikę, gausūs. Išlikęs akropolis, ceremonijų aikštė, platformos, altoriai, stelos su raižiniais (majų raštu, zooglifais). Griuvėsiai garsėja gausiomis portretinėmis stelomis, gamintomis iš vietinio ypač tvirto smiltainio. Išlikusi 10,6 m aukščio stela yra aukščiausias laisvai stovintis monolitas Naujajame Pasaulyje.
1987 m. Kirigva įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.
Piedras Negras
Piedras Negras (ispanų kalba Piedras Negras – „Juodi akmenys“) yra senovės majų miestas ir valstybė dabartinės Gvatemalos teritorijoje.
Senovinis pavadinimas, kuriuo miestą vadino klasikiniai majai, buvo Yo’k'ib' ir reiškė „didysis įėjimas“, kas galbūt turi aliuziją į netoliese esantį senotą.
Istorija
thumb|left|200px|Pirmasis sostas Miestas įsikūrė Usumasintos upės slėnyje, kur žemdirbių gyvenvietė žinoma nuo VII a. pr. m. e. Klasikiniu laikotarpiu čia susiformavo nepriklausoma valstybė, kuri neretai būdavo sąjungoje su netolimu miestu Jaščilanu.
Didžiausias miesto klestėjimas buvo 608–810 m., kuomet buvo pastatyta daugybė statinių, sukurta meno kūrinių. Tuo metu mieste gyveno apie 2 600 gyventojų, ir jis valdė dideles teritorijas – nepriklausomą valstybę, kurioje buvo apie 50 tūkst. gyventojų.
Apie 808 m. buvo nugalėtas paskutinis valstybės valdovas ir išvežtas į Jaščilaną. Netrukus miestas buvo galutinai apleistas.
Griuvėsiai
Mieste randamos keletas aikščių, žaidimo su kamuoliu vietų, piramidžių. Piedras Negras meno ypatumas yra tas, kad čia menininkai turėjo tradiciją užrašyti savo vardus.
Nigerijos moterų krepšinio rinktinė
Nigerijos moterų krepšinio rinktinė – tarptautinėse varžybose Nigerijai atstovaujanti nacionalinė moterų krepšinio komanda. Daugkartinė Afrikos čempionė.
Marta Augusta Raišukytė
Biografija
Bendradarbiavo lietuvių leidiniuose „Jaunimas“, 1896-1899 m. – „Lietuviškas laiškas“, jį pakeitusiame E. Jagomasto laikraštyje „Aušra“, nuo 1898 m. – „Nauja lietuviška ceitunga“, vokiečių kalba leistame tęstiniame leidinyje „Mitteilungen der litauischen literarischen Gesellschaft“, „Viltis“ ir kituose leidiniuose. 1913-1914 m. „Prūsų Lietuvos savaitraštis“ atsakomoji redaktorė. Leido laikraštį „Darbymetis“, žurnalą „Naujovė“.
Naujasodis (Eiguliai)
Naujasodis – Kauno miesto teritorija, esanti į šiaurę nuo Eigulių ir magistralės. Vyrauja individualūs namai, prie magistralės yra viešbutis, degalinė, restoranas ir informacijos centras. Šalia plyti Kleboniškio miškas. Šiaurinė gyvenvietės dalis yra Kauno rajone, į rytus nuo Kleboniškio, prie Neries upės.
miniatiūra|200px|left|Naujasodžio trobos nuo [[Kleboniškio medinis pėsčiųjų viadukas|Kleboniškio pėsčiųjų viaduko]]
Pranciškus Erelis
Pranciškus Erelis (iki 1938 m. Arlauskas 1919 m. spalio 16 d. Senasis Obelynas, Šilalės valsčius – 2008 m. rugpjūčio 12 d. Vilnius) – lietuvių gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1945 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1976 m. medicinos mokslų daktaras.
1945–1949 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1949–1958 m. Mažeikių ligoninės Terapijos skyriaus vedėjas. 1958–1963 m. Šiaulių respublikinės, 1963–1965 m. Vilniaus respublikinės klinikinės ligoninės vyriausiasis terapeutas. 1965–1975 m. dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute. 1975–1994 m. dėstė Vilniaus universiteto Gydytojų tobulinimosi fakultete. Nuo 1979 m. profesorius. Tyrė reumatinių ligų epidemiologiją Lietuvoje.
Dar nuo mokymosi Plungės gimnazijoje laikų puikiai mokėjo lotynų kalbą, rimtai domėjosi latvių, senovės prūsų, kt. kalbomis. 1988 m. buvo vienas iš „Prūsos“ klubo steigėjų (tuo metu – prie Lietuvos kultūros fondo, vėliau – prie Tesingumo ministerijos). Išėjęs į pensiją, rašė eiliuotus prisiminimus, daug dėmesio skyrė lietuvių kraštotyrai, aktyviai dalyvavo gaivinant prūsų kalbą (yra žinomo eilėraščio prūsų kalba „Etwerpjais brati“ autorius), prūsiškai pasirašinėjo slapyvardžiu Arellis.
Žudynės Charlie Hebdo redakcijoje
thumb|right|250px|Aukų palaikymo akcijos plakatas Žudynės „Charlie Hebdo“ redakcijoje įvyko 2015 m. sausio 7 d. Jų metu trys kaukėti užpuolikai įsiveržė į satyrinio savaitraščio „Charlie Hebdo“ redakciją ir automatais sušaudė 12 žmonių, tarp jų 2 redakciją saugojusius policininkus. Dar 11 žmonių buvo sužeista.
Iš karto po įvykio socialiniais tinklais išplito redakcijos darbuotojus paremiančios žinutės su užrašu „Je suis Charlie“ (Aš esu Charlie), taip pat Paryžiuje, kituose didesniuose Prancūzijos miestuose bei Europos valstybėse žmonės išėjo į gatves palaikyti žurnalistus.
Sausio 8 d. pietų Paryžiuje vienas nusikaltėlis (vėliau įvardintas kaip Amedy Coulibaly) nušovė policininkę ir sužeidė gatvės šlavėją.
Sausio 9 d. policija surado įtariamuosius ir pradėjo jų gaudynes iki Dammartin-en-Goële miestelio. Ten žudikai su vienu įkaitu užsidarė spaustuvėje. Tuo pačiu metu viename Paryžiaus priemiesčių Amedy Coulibaly įsiveržė į košerinio maisto parduotuvėlę ir ten paėmė kelis įkaitus.
Po kelių valandų Prancūzijos policija vienu metu šturmavo abi įkaitų paėmimo vietas. Policija nukovė visus tris žudikus abejose vietose ir išlaisvino įkaitus. Amedy Coulibaly, įkaitais paėmęs parduotuvės lankytojus, nužudė keturis iš jų dar iki policijos reido.
Iš viso per šias dienas žuvo 20 žmonių, sužeistas 21. Visi trys įtariamieji buvo nušauti.
Šis įvykis daugiausiai gyvybių nusinešęs teroro aktas Prancūzijoje nuo 1961 m., kai buvo nužudyti 26 žmonės.
Vidžanas
Vidžanas – Italijos miestas Bazilikatos regione, Pietų Italijoje.
Gardiklis
Gardiklis  – į maistą dedamos medžiagos, kurios gerina arba suteikia gardį.
Gardikliai maistui turi suteikti patrauklų kvapą bei skonį, ir svarbu, kad nekenktų sveikatai (turi būti maistiniai). Gardikliai maisto medžiagas gali padaryti saldesnes, rūgštesnes, aitresnes ir pan. Nemaža dalis šių dienų maisto produktų yra dirbtinai pagardinti (gaivieji ir panašūs gėrimai, želė, saldainiai). Skonio variacijų nėra daug, tačiau kvapą suteikiančios medžiagos (kvapikliai ) sukuria didžiulę gardžių įvairovę.
Natūralūs gardikliai dažnai yra brangūs, todėl vietoj jų naudojami pigūs sintetiniai, kurie dažnai yra chemiškai identiški gamtiniams. Produktų, gardintų tokiais gardikliais, pavadinime dažnai būna žodis „skonio“, pvz., „apelsinų skonio sirupas“ (sirupas, turintis apelsinų skonį, bet pagamintas be apelsinų).
Natūralūs gardikliai pagal JAV įstatyminius aktus laikomi : eterinis aliejus, sakai, esencija, ekstraktas, baltymų hidrolizatas, distiliatas ar kitoks kepimo, kaitinimo ar fermentinio apdorojimo produktas, turintis gardinančių komponentų iš prieskonių, vaisių ar daržovių, bei jų sulčių, maistinių mielių, žolelių, žievės, pumpurų, šaknų, lapų ar kitų valgomų augalų dalių, mėsos, jūros produktų, paukštienos, kiaušinių, pieno produktų, kurio pirminė funkcija yra gardinimas, o ne kaloringumo didinimas.“
Dirbtiniai gardikliai – sintetiniai junginiai, kuriais gardinamas maistas, bet savo kilme neatitinka aukščiau pateikto apibrėžimo. Dirbtiniai gardikliai dažnai turi tokią pačią cheminę sudėtį kaip ir natūralūs.
Europos Sąjungos reikalavimai gardikliams labai panašūs. Gardikliams dažnai suteikiama žymė E su numeriu, kuri naudojama maisto produktų etiketėse.
577 m.
577 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Karagandos sritis
thumb|Kengiro ežeras thumb|Karakalinsko nacionalinis parkas Karagandos sritis  – administracinis teritorinis vienetas Kazachijos vidurinėje dalyje. Centras – Karaganda.
Istorija
Karagandos sritis įkurta 1932 m., 1997 m. prie jos prijungta Žezkazgano sritis. 2022 m. atskirta Ulytau sritis.
Gyventojai
Gyvena daugiausia rusai (apie 47 %), kazachai (33 %), ukrainiečiai (7 %), vokiečiai (3 %). Miesto gyventojų 83 % (2003 m.).
Geografija
Srities rytus užima Kazachijos kalvynas (didžiausias aukštis 1565 m), vakaruose yra Ulutau kalnai (iki 1133 m), pietuose – Betpak Dalos dykuma, pietvakariuose – Karakumų dalys. Vyrauja stepės, pusdykumės ir dykumos.
Žemyninis vidutinių platumų klimatas. Sausio mėn. vidutinė temperatūra nuo -15 °C iki -17 °C, liepos 19-21 °C. Per metus iškrinta 250–400 mm kritulių.
Didžiausia upės – Nura, Sarysu. Didžiausi ežerai – Balkašas, Karasoras. Irtyšiaus-Karagandos kanalas. Srityje yra Karakalinsko nacionalinis parkas.
Pramonė
Kasamos geležies, švino, cinko, vario, molibdeno, mangano rūdos. Karagandos anglių baseinas – vienas svarbiausių akmens anglies gavybos ir sodrinimo centrų. Svarbiausios apdirbamosios pramonės šakos – juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų, daugiausia kasybos įrenginių ir jų dalių gamyba, metalo apdirbimo, chemijos (gaminamas sintetinis kaučiukas, techniniai gumos gaminiai, plastikai), statybinių medžiagų, maisto pramonė.
Auginami javai, pašariniai augalai, bulvės ir daržovės. Veisiama galvijai, avys, ožkos, kiaulės, arkliai.
Kiauneliškio mūšis
Istorija
1944 m. spalio mėn. buvo įsteigtas LLA Tigro rinktinės štabas. Kuopos vado įsakymu gen. št. aviacijos mjr. Bronius Vaivada-Vilkas paruošė „Panteros“ planą, kuriame buvo numatyta Labanoro girioje įrengti dvi įtvirtintas, ilgalaikei gynybai pritaikytas stovyklas, savotiškas tvirtoves. Pirmą tokį bunkerį dar 1944 m. rudenį netoli Kiauneliškio įrengė LLA Tigro rinktinės Apolinaro Juršio-Vytenio vadovaujamas apie 60 partizanų (daugiausia iš Šiškinių kaimo) būrys. Žiemą prie jo prisijungė Antano Krinicko-Romelio vadovaujamas partizanų (irgi apie 60) būrys, kuris 1945 m. žiemą įrengė kitą bunkerį. A. Juršio bunkerio partizanai gyveno Margio bunkeryje, o A. Krinicko – Kauno bunkeryje. Tai buvo gerai įrengti didžiuliai bunkeriai. Margio bunkeris buvo 8 x 6 m dydžio, su rąstinėmis sienomis ir lubomis, kurias dengė metrinis žemių sluoksnis, buvo įrengtos 6 šaudymo angos. Kauno bunkeris buvo panašaus dydžio su žeminę supančiais apkasais. Partizanai buvo ginkluoti kulkosvaidžiais ir šautuvais.
1945 m. kovo 11 d. NKVD ir stribai iš Švenčionių, Švenčionėlių ir Saldutiškio (apie 500 karių) puolė Kauno bunkerį. Bunkerį gynę partizanai atmušė pirmąsias atakas, tačiau jų stovykla ir bunkeris buvo apsupti. Didžioji dalis partizanų iš apsupties išsiveržė, liko kautis tik 7-15 iš apkasų išmuštų partizanų. Margio bunkerį gynę partizanai atėjo į pagalbą Kauno bunkeriui. NKVD sužinojusi apie antro bunkerio egzistavimą apsupo ir jį. Visi Margio bunkeryje buvę Vytenio būrio partizanai nutarė kautis. Kautynės vyko iki vakaro.
Vakare į pagalbą atskubėjo apie 300 partizanų, priklausiusių LLA Tigro rinktinės štabo būriams. Pamatę, kad bunkerius apsupę enkavėdistai ilsisi, atidengė stiprią ugnį, prasilaužė prie Margio bunkerio ir bandė išvesti iš apsupties kovos draugus. Pagal skirtingus liudijimus bunkerio gynėjai arba nepažino į pagalbą atėjusių partizanų ir įtarė, kad tai bandymas juos klasta išvilioti, arba iš apsupties išvesti turėję kariai nusprendė, kad jau per vėlu ir atsitraukė. Priešas taip pat atsitraukė, tačiau išsikvietė pastiprinimą iš Švenčionių ir Utenos. Vėl prasidėjo kautynės, trukusios iki kovo 12 d. Priešo pajėgos buvo didelės – apie 2000 kareivių.
Tik kovo 12 d. pavakare bunkeriai buvo išsprogdinti. Margio bunkeryje žuvo LLA Tigro rinktinės štabo narys Vladas Vaitkevičius-Kirvis, būrio vadas A. Juršys-Vytenis ir per 50 šio būrio partizanų. Kauno bunkeryje žuvo per 20 A. Krinicko-Romelio būrio partizanų. Iš atėjusių rinktinės štabo partizanų kautynėse prie bunkerių žuvo LLA Tigro rinktinės štabo viršininkas Zenonas Jasaitis-Ūdras, štabo narys Pranas Snieška ir vienas nežinomas partizanas. Jų palaikus vietos stribai siauruku geležinkeliu nuvežė į Švenčionių geležinkelio stotį ir išniekino miestelio aikštėje. Vėliau užkasė prie Cirkliškio dvaro. Kiauneliškio kautynėse patirti skaudūs nuostoliai rinktinei nebuvo pražūtingi: štabas persikėlė į Švenčionių valsčiaus Antanų miškus, būriai ir kuopos perėjo į naujus veikimo rajonus.
Kovo 14 d. NKVD suvarė aplinkinių kaimų gyventojus tvarkyti žuvusiųjų sovietų karių kūnus. Liudininkai suskaičiavo apie 300 žuvusių sovietų. Mūšyje žuvo keturi NKVD karininkai, kurie buvo palaidoti Švenčionyse.
Atminimas
2003 m. rugsėjo 7 d. Kiauneliškio mūšio metu žuvusių partizanų atminimui Kiauneliškio gamtiniame rezervate atidengta tipinių atminimo ženklų kompozicija.
2008 vasario 13 d. Vyriausybės nutarimu Labanoro girios kautynių kompleksas paskelbtas kultūros paminklu.
Park Row Building
Park Row Building – 30 aukštų dangoraižis Niujorke, pastatytas 1896–1899 m. Nuo 1899 m. iki 1908 m. tai buvo aukščiausias pastatas Niujorko mieste.
Pematangsiantaras
Miestas įkurtas XIX a. Išsidėstęs 400 m aukštyje. Žemės ūkis: auginamas tabakas, kokoso palmės, aliejinės palmės, kaučiukas, kakava, arbata. Maisto pramonė.
Miestas padalintas į 6 parajonius.
Akmeniškė (Jurbarkas)
Akmeniškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Šimkaičių, dešiniajame Bebirvyčio krante.
USS Harry S. Truman (CVN-75)
USS Harry S. Truman (CVN-75) – aštuntasis Nimitz klasės lėktuvnešis, priklausantis Jungtinių Valstijų kariniam jūrų laivynui. Pavadintas 33-io JAV prezidento Hario Trumano vardu.
Lėktuvnešis pradėtas statyti 1993 m. lapkričio 29 d. Newport News Shipbuilding laivų statykloje Virdžinijos mieste Newport News. Nuleistas į vandenį 1996 m. rugsėjo 13 d. (pakrikštytas rugsėjo 7 d.), o įgaliotas bet kada išplaukti į jūrą 1998 m. liepos 25 d.
Istorija
Pirmą kartą „Harry S. Truman“ išsiųstas vykdyti užduotį 2000 m. lapkričio 28 d. operacijoje „Pietų patrulis“. Grįžo 2000 m. gegužės 23 d., tačiau 2002 m. gruodžio 5 d. išsiųstas atgal.
2003 m. dalyvavo Irako kare.
2004 m. spalio 13 d. dislokuotas Persijos įlankoje.
2004 m. laimėjo Marjorie Sterrett Battleship Fund apdovanojimą kaip geriausiai mūšiui pasiruošęs Jungtinių Valstijų Atlanto laivyno laivas.
2006 m. sausį buvo atnaujintos įvairios „Harry S. Truman“ sistemos, atlikti patobulinimai, ištaisyti nedideli suvirinimo defektai.
Nuorodos
thumb|200px|left|Harry S. Truman [[Portsmouth mieste Anglijoje.]]
578 m.
578 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Kanados istorija
Kanados istorija suskirstyta į keletą etapų, susijusių ir su viso pasaulio istorija. Kanados istorijai įtakos turėjo daug faktorių: Didieji geografiniai atradimai, Anglija, Prancūzija, jų tarpusavio vaidai, Pasauliniai karai ir kt.
Kanados priešistorė
thumb|200px|Atkurta vikingų gyvenvietė Kanadoje Priešistorė Kanadoje laikomas laikotarpis nuo žmonių apsigyvenimo iki maždaug 1492 – Amerikos atradimo. Tuo metu, jau tūkstančius metų, čia gyveno vietiniai gyventojai: indėnai, eskimai ir kt. Šie gyventojai smarkiai paveikė pirmųjų europietiškų miestų vystymąsi.
Pirmieji europiečiai Kanadoje
Didelę įtaką Kanados kolonizacijai turėjo tyrinėtojo Džono Kaboto vykdytos ekspedicijos. Tyrinėtojas išsilaipinęs Niufaundlende 1497 paskelbė šias žemes Anglijos teritorija. Kanadą tyrinėjo Ispanijos ir Portugalijos tyrinėtojai, tačiau nei viena iš šių šalių nepradėjo intensyvesnės kolonizacijos.
Naujoji Prancūzija 1534–1763
thumb|200px|left|Naujosios Prancūzijos žemėlapis ([[1612)]] thumb|right|340px|Naujoji Prancūzija 1534-1763.