cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krokšlys
Istorija
Labai didelis gaisras, apėmęs apie 400 ha miškų bei pelkių, įvyko 1959 m. Varėnos rajone, prie Kriokšlio kaimo. Kol vyrai padėjo gesinti miškus, moterys ir vaikai saugojo gyvulius, kurie buvo suvaryti į Ūlos upę. Laimei, gaisro liepsnos nepasiekė kaimų.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 105 žmonės, iš kurių 95 užsirašė lietuviais, 9 lenkais ir 1 baltarusiu.
Batna
Batna  – miestas Alžyro šiaurės rytuose; vilajos centras. 280,8 tūkst. gyventojų (2007). Yra tekstilės fabrikas, išvystyta odos pramonė. Universitetas. 40 km į rytus yra UNESCO pasaulinio kultūros paveldo objektas – Timgadas.
Grehemas Klarkas
Džonas Grehemas Daglas Klarkas ( 1907 m. liepos 28 d. Šortlandas, Kento grafystė – 1995 m. rugsėjo 12 d. Kembridžas) – anglų archeologas.
Biografija
1952–1974 m. Kembridžo universiteto profesorius. 1935 m. vienas Priešistorės draugijos įkūrėjų, 1935–1970 m. jos žurnalo „Proceedings“ redaktorius.
Mokslinė veikla
Priešistorę tyrė kaip kultūrinio, socialinio ir ekonominio gyvenimo visuma. Daugiausia tyrinėjo mezolito laikotarpį.
Maleišiai (Anykščiai)
Maleišiai (tarmiškai Malaišiai) – etnografinis kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurėje, 1 km į vakarus nuo kelio Anykščiai–Rokiškis, 8 km į šiaurės rytus nuo Svėdasų. Šalia posūkio į kaimą stovi ąžuolinė skulptūra kaimo jubiliejui atminti (nuo 2005 m.; išskobta „750“).
Išliko etnografinių sodybų: dvi gatvinės vienpusės, statytos 1913 m. ir XIX a. viduryje, viena gatvinė dvipusė, statyta XIX a. pabaigoje. Išlikusios senosios kapinaitės, įkurtas etnografinis muziejus.
Geografija
thumb|left|230px|Ženklas prie įvažiavimo
Per kaimą teka Jaros-Šetekšnos intakas Maleiša. Stūkso Valiulio kalnelis (Valiulis buvęs Juodonių piliakalnio žynys), mišku apaugęs Popšutės kalnelis.
Istorija
Pirmą kartą Malaišių vardas rašytiniuose šaltiniuose lotynų kalba minimas 1255 m. Tuo metu tai buvo sėlių žemė, kurią, drauge su kitomis Sėlos teritorijomis Mindaugas dovanojo Livonijos ordinui, tai užfiksuota aktu, kurio originalas išliko iki mūsų dienų. Vokietijoje saugomose Livonijos aktų knygose Malaišių pavadinimai lotynų kalba Malesine, Maleisine, Maleysine minimi 1257, 1298 ir kitų metų dokumentuose.
Po Antrojo pasaulinio karo iš Maleišių buvo ištremti į Sibirą 4 asmenys. Ištremtų Antanėlių troboje kurį laiką veikė atkelta Kunigiškių pradinė mokykla.
1950–1992 m. kolūkio „Lenino keliu“ gyvenvietė.
Gyventojai
1923 m. buvo 14 ūkių.
Žymūs žmonės
Kaime gimė rašytojas Juozas Tumas-Vaižgantas (1869–1933). Jo gimtoji sodyba neišlikusi, tačiau vieta pažymėta akmenine tvorele, 1937 m. pastatytas Vaižganto biustas (skulptorius Bernardas Bučas). 1979 m. pastatytas ąžuolinis stogastulpis su memorialine lenta (tautodailininkas Jonas Tvardauskas). Prie sodybvietės stūkso Juodžiaus akmuo, melioratorių atgabentas į kaimą iš laukų – prie šio akmens rašytojas mėgo ilsėtis, jį yra paminėjęs savo kūriniuose. 1989 m. 120-ųjų Vaižganto gimimo metinių proga Maleišiuose pasodinta 120 liepaičių alėja.
Motiejus Strijkovskis
Motiejus Strijkovskis (, ; g. apie 1547 m. sausio 12 d. – m. apie 1593 m.) – mozūrų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istorikas, rašytojas ir poetas, pagarsėjęs savo kūriniu „Lenkijos, Lietuvos, Žemaičių ir visos Rusios kronika“ (1582 m.). Šis veikalas laikomas pirmąja spausdinta knyga apie LDK istoriją. Gynė Lietuvos savarankiškumą, neigė lenkų teises į Podolę ir Voluinę.
Biografija
M. Strijkovskis kilo iš mozūrų bajorų. Baigė vietinę mokyklą Bžezinoje. Nuo 1564 m. gyveno LDK, Lietuvoje. 1565 m. įstojo į LDK pajėgas ir patraukė prie rytinių Lietuvos sienų, į karo su Maskva frontą. Tarnavo Vitebsko įguloje 1565–73 m., vadovaujamas italo rotmistro Aleksandro Gvanjinio (XVI a. antros pusės–XVII a. pradžios kronikininkas). Įvairiose vietose rinko ir tyrė LDK istorijos šaltinius, lankė kovų vietas, rinko liaudies dainas, padavimus. Kariams parašė dainų ir eilėraščių. 1574–75 m. Lenkijos ir Lietuvos pasiuntinybės į Stambulą sekretorius. 1575 m. grįžęs iš diplomatinės misijos, M. Strijkovskis kurį laiką praleido Krokuvoje, rinkdamas medžiagą savo istoriniams veikalams, o paskui išvyko į Lietuvą. Nuo 1576 m. jis gyveno Slucke pas kunigaikštį Jurgį II Olelkaitį; čia tęsė Lietuvos istorijos tyrimus. 1578 m. šiam mirus apsigyveno Varniuose. Jo mecenatu tapo Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis, kuris M. Strijkovskį paskyrė Žemaičių vyskupijos kanauninku, nuo 1582 – Jurbarko klebonu ir pavedė jam parašyti Lietuvos istoriją. Gyvendamas Jurbarke visą gyvenimą pašventė išskirtinei kronikai apie Lenkijos ir Lietuvos kraštus. „Kronika“ išleista Karaliaučiuje 1582 m. Mirė maždaug 1593 m.
Lietuvos šalininkas
Istorijos procesą nagrinėjo ir aiškino jau ne religiniu, o valstybės požiūriu, atkakliai gynė LDK savarankiškumą, kėlė lietuvių patriotinius jausmus, kritikavo lenkų ponus, kurie siekė karais nuo LDK atplėšti Podolę ir Voluinę. Pirmasis iškėlė faktus, kad XIV a. Lietuva kariavo ne tik su Vokiečių ir Livonijos ordinais, bet ir su Vakarų ir Vidurio Europos kryžininkais (tų šalių diduomenės kariaunomis). Kronikoje pirmą kartą LDK istorijoje rašoma apie lietuvių kalbos viešo vartojimo būtinybę.
Poemos
Strijkovskio kūrybinio palikimo būta gausaus ir įvairaus. Ne viskas pasiekė mūsų dienas. Kūrybinę biografiją M. Strijkovskis pradėjo poezija. Pirmame šiandien abejonių dėl parašymo nekeliančiame kūrinyje autorius eilėmis apdainavo plačiai per Europą anuomet nuskambėjusią lietuvių kariuomenės pergalę Ūlos kautynėse 1564 sausio 24 d. Ši poema vadinasi „Eilės apie pergalę prieš 30 000 maskviškių“. Ji nebuvo išspausdinta; jos rankraštis 1979 m. buvo surastas Rusų literatūros instituto (Puškino namų) bibliotekoje Sankt Peterburge.
„Dorybės šauklys“
Kitą Lietuvoje sukurtą poemą M. Strijkovskis 1574 m. publikavo Krokuvoje. Tai buvo „Dorybės šauklys“ (Goniec Cnoty). Šiame kūrinyje apdainuojama konkreti valstybė - karaliaus Henriko Valua valdoma Abiejų Tautų Respublika. Poetas dėmesį sutelkia į tris pagrindinius jos luomus: karius, arba bajorus, kunigus ir žemdirbius. Nurodęs, kad kiekvieno iš jų dorybę sudaro tam tikrų, tik jiems būdingų prievolių valstybei ir valdovui vykdymas, M. Strijkovskis toliau plačiai svarsto apie bajorijos reikšmę, kilmę ir pavidalus, arba „dorybes“. Svarbiausiu reikalavimu bajorams lyrinis poemos herojus nurodo kilmingųjų prievolę taikos metu siekti mokslo bei išminties, o karo metais – ginti tėvynę. Šį reikalavimą autorius pagrindžia tiek Antikos pavyzdžiais, tiek Lenkijos ir Lietuvos istorija. Pastarąją, apdainuotą priešpaskutinėje šio didelės apimties kūrinio dalyje, galima laikyti pirmąja eiliuota Lietuvos istorija.
„Dorybės šauklyje“ pavaizduota Respublikos praeitis rodo, kad tuo metu M. Strijkovskis stovėjo tarsi kokioje kryžkelėje. Šiame kūrinyje jis dar didžiuodamasis save vadina lenku ir skiria daug dėmesio gimtojo krašto istorijai. Tuo pat metu jį traukia ir vilioja tiek Lietuvos, tiek kitų kaimyninių valstybių praeitis, andainykštė būklė ir žmonės.
„Apie šlovingosios lietuvių, žemaičių ir rusų tautos pradžią“
Atvykęs į Slucką M. Strijkovskis atsidėjo išimtinai Lietuvos istorijai. Minėtos „Dorybės šauklio“ giesmės, skirtos lietuvių praeičiai, pagrindu jis 1576–1578 m. sukūrė naują, lietuvišku patriotizmu alsuojantį kūrinį – epinę istoriografinę poemą „Apie šlovingos lietuvių, žemaičių ir rusų tautos pradžią, giminių kilmę, galybę ir didvyriškus darbus kovų laukuose ir namie“ (O początkach, wywodach, dzielnościach, sprawach rycerskich i domowych sławnego narodu litewskiego, żemojdzkiego i ruskiego).
„Lietuvių tautos kilmė“
1577 m. M. Strijkovskis taip pat sukūrė ilgą epinę poemą „O początkach narodu litewskiego...“ („Lietuvių tautos kilmė“), nors po jo mirties poema neišleista.
Kronika
thumb|251x251px|Titulinis kronikos puslapis.|kairėje
Kontroversija su Aleksandu Gvanjiniu
Per dešimtmetį, praleistą Lietuvoje, Motiejus Strijkovskis parašė kai kuriuos kitus kūrinius, pasirodžiusius vėliau. Vienas tokių, geografinio ir politinio turinio veikalą apie regiono valstybes, 1578 m. Aleksandras Gvanjinis savo vardu lotyniškai paskelbė „Sarmatijos aprašymą“ ir sutrumpintą Lenkijos ir Lietuvos kroniką. Strijkovskis griežtai protestavo prieš šį leidinį, laikydamas Dievą ir savo sąžinę liudytojais, kad Gvanjinis nemoka rašyti (lot. lilterarum rudis), kad jis, kaip Vitebsko gubernatorius, davęs jam įsakymus, bailiai atėmė jo rankraščius ir, padaręs nedidelius pakeitimus, išleido juos lotynų kalba. Tie, kuriems pavyko palyginti abi kronikas, tvirtino, kad iš esmės tai tas pats kūrinys. Dėl plagiato Strijkovskis kreipėsi į karalių Steponą Batorą, o šis 1580 m. Vilniuje specialia privilegija patvirtino jam autoriaus teises.
„Lenkijos, Lietuvos, Žemaičių ir visos Rusios kroniką“
1579–1580 m. jau Varniuose jis pastarojo veikalo pagrindu parengė „Niekada anksčiau šviesos nemačiusi Lenkijos, Lietuvos, Žemaičių ir visos Kijevo Rusios ir... prūsų, mozūrų... kronika“ arba sutrumpintai vadinama „Kronika“, 1582 m. išėjusią Karaliaučiuje. Ši knyga – pirmoji išspausdinta senosios Lietuvos istorija. Neturėtų klaidinti pavadinime minimos gausios kaimyninės valstybės, kadangi apie jas M. Strijkovskis rašo tiek, kiek reikia pagrindinei knygos temai – lietuvių senovėje sukurtos imperijos kilmei, raidai ir santykiams su kaimynais iki Stepono Batoro valdymo pradžios bei Livonijos karo paskutiniųjų įvykių, išdėstyti (išimtimi dera laikyti vienintelį didelės apimties istoriografinį „ekskursą", skirtą senovės Rusios kunigaikštijoms). Pagrindiniai šio epinio istoriografinio veikalo veikėjai yra lietuviai, žemaičiai ir vėliau į lietuvių imperijos sudėtį įėjusios slavų gentys.„Kronika“ turi Renesanso kultūros bruožų. Sekdamas kitų kronikininkų pavyzdžiu, M. Strijkovskis „lietuvių, žemaičių ir rusėnų tautą“ išvedė iš Antikos istorijografams žinomų gepidų ir alanų, o pastaruosius – iš biblinio Gomero. Tokia genezė ne tik atitiko anų laikų mokslo lygį, visuomenės supratimą, bet turėjo taip pat didelės politinės reikšmės, nes visuotinai suprantamu ir priimtinu ideologiniu pagrindu įrašė LDK tautas į kultūringų Europos tautų šeimą. Grįsdamas senovės lietuvių imperijos politinę tapatybę, kitokią nei kaimyninių valstybių, Strijkovskis pasinaudojo Bychovco kronikos legendine dalimi ir į gepidų senovėje gyventas vietas leido atsikraustyti pabėgėliams iš Romos – legendinio Palemono vedamiems romėnams. Pasak Kronikos, tie „romėnai“ nugalėjo vietinius gyventojus ir pradėjo Lietuvos valdovų bei garsiausių didikų dinastijas. M. Strijkovskis įtaigiai aprašė, kaip „romenai“ iš pradžių įsikūrė prie Dubysos ir Nemuno, paskui išplėtė savo valdas visose gepidų-alanų žemėse nuo Baltijos šiaurėje iki Juodosios jūros pietuose ir nuo Narevo bei Bugo vakaruose iki Dniepro rytuose.
Atskiruose veikalo skyriuose rašytojas pateikė įsimenančius legendinių ir istorinių valdovų, karvedžių ir kitų senąją Lietuvą garsinusių asmenybių portretus. Čia apdainuojami (Kronikos savitumą sudaro tai, kad kūrinys turi nemažai poetinių intarpų nuo keliolikos iki kelių šimtų eilučių) ir aprašomi Palemonas ir Kernius, Montvilas ir Erdvilas, Mingaila ir Skirmantas, Mindaugas ir Vaišelga, Šventaragis ir Narimantas, Traidenis ir Gediminas, Algirdas ir Kęstutis, Jogaila ir Vytautas, Švitrigaila ir Žygimantas Kęstutaitis, Kazimieras ir Aleksandras Jogailaičiai, Žygimantas Senasis ir Žygimantas Augustas. Daugiausia vietos Kronikoje skirta didžiajam kunigaikščiui Vytautui (kone ketvirtadalis viso teksto): jo valdymui, pergalėms ir pralaimėjimams, santykiams su kaimyniniais valdovais ir t. t. Tęsdamas Bychovco kronikos tradiciją, M. Strijkovskis sukūrė naują įsimenantį Vytauto literatūrinį portretą. Visa tai kalba apie autoriaus troškimą duoti amžininkams sektiną idealaus valdovo paveikslą, o Vytauto laikų Lietuvą jiems nurodyti kaip politinės, karinės, ideologinės ir kultūrinės veiklos tikslą bei siekiamybę. Sprendžiant iš turimų žinių, tokiomis ideologemomis savo veiklą kaip tik ir grindė Strijkovskio amžininkai, kuriems jis skyrė paskirus Kronikos skyrius: Merkelis Giedraitis, Mikalojus Radvila Rudasis, Eustachijus Valavičius, Jonas Kiška, Konstantinas Ostrogiškis, Mikalojus Manvydas-Dorohostaiskis, Kristupas Radvila Perkūnas, Jonas Glebavičius, Povilas Pacas, Jurgis Zenavičius, Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, Leonas Sapiega ir daugelis kitų Livonijos karo nugalėtojų kartos asmenų.
M. Strijkovskio „Kronika“ ilgą laiką buvo beveik vienintelis veikalas, teikiantis žinių apie krašto praeitį. Joje daug žinių iš liaudies gyvenimo, apie senojo tikėjimo liekanas, papročius, pateikta trumpų lietuvių posakių, paminėtos kai kurios liaudies dainos. M. Strijkovskis pats kaupė istorinę medžiagą, dokumentus, naudojosi metraščiais, mokėsi lietuvių kalbos, rinko dainas, padavimus, lankė kovų vietas, „Kronika“ yra vertingas lietuvių mitologijos, etnografijos, tautosakos šaltinis.
Argentinos ekonomika
Šis straipsnis aprašo Argentinos ekonomiką. Argentina daugiausia naudos turi iš gamtinių resursų, gerai išsilavinusios visuomenės, į eksportą orientuoto žemės ūkio bei įvairialypės pramonės. Šalyje istoriškai susiformavo plati vidurinė klasė, kas yra nebūdinga daugeliui Lotynų Amerikos šalių. Visgi per pastarąjį dešimtmetį šalis turėjo nemažai problemų dėl infliacijos, užsienio skolų, kapitalo nutekėjimo ir biudžeto deficito.
Pramonė
Apdirbamoji pramonė sukuria 92 % pramonės produkcijos vertės, gavybos pramonė – 8 %. Paskutiniais dešimtmečiais sumažėjo tradicinių pramonės šakų maisto, tekstilės, odos ir avalynės, o išaugo metalurgijos, naftos chemijos, transporto priemonių, elektrotechnikos pramonės svarba.
Argentina turi 370 mln. tonų naftos ir 650 mlrd. m³ gamtinių dujų išteklių. Didžiausi naftos telkiniai yra Patagonijoje – Komodoro Rivadavijoje ir Neukeno apylinkėse. Kiti svarbūs telkiniai yra Mendosos, Saltos, Chuchujaus, Santa Kruso, Ugnies Žemės provincijose, o didžiausi gamtinių dujų telkiniai yra Neukeno, Mendosos, Komodoro Rivadavijos apylinkėse ir Ugnies Žemėje. 1998 m. buvo išgauta 44,9 mln. t naftos, 29,8 mlrd. m³ gamtinių dujų. Taip pat kasama geležies, ličio, berilio, mangano, stroncio rūda, sidabras, auksas, talkas, perlitas, diatomitas, bentonitas, gipsas, kaolinas, valgomoji druska, kvarcinis smėlis, molis, skaldomas granitas, marmuras.
Daugiausia šalies energijos pagamina šiluminės elektrinės (50 %), hidroelektrinėms tenka 40 %, o atominėms elektrinėms – 10 % pagamintos elektros energijos. Svarbiausios hidroelektrinės (galia, mln. kW): Jasireta (2,7; eksploatuojama kartu su Paragvajumi), Salto Grandė (1,9), El Čokonas (1,6). Argentina pirmoji Lotynų Amerikoje pradėjo plėtoti branduolinę energetiką. Veikia 3 atominės elektrinės: Atuča I ir Atuča II (netoli Buenos Airių), Embalsė (netoli Kordobos).
Tradiciškai Argentinoje svarbiausia apdirbamosios pramonės šaka yra maisto (ypač mėsos) pramonė. Kasmet pagaminama 3-4 mln. t mėsos, iš jos 70 % sudaro jautiena, 20 % – paukštiena, taip pat pagaminama kiaulienos, avienos, arklienos. Svarbiausi mėsos apdirbimo centrai yra Buenos Airių provincija, La Plata, Rosarijas, Santa Fė. Šalis užima vieną pirmųjų vietų pasaulyje pagal jautienos gamybą ir eksportą (daugiausia eksportuojama šaldyta mėsa).
Bioprodukcinis ūkis
Argentinoje nuo seno vystomas prekinis žemės ūkis. Žemės ūkio naudmenos užima 169 mln. ha (3 vieta Amerikoje, po JAV ir Brazilijos), iš jų 80 % sudaro pievos ir ganyklos, 15 % – dirbamoji žemė. Ūkių vidutinis dydis apie 270 ha. 75% žemės ūkio naudmenų tenka latifundijoms, didesnėms kaip 1000 ha (latifundijų vidutinis dydis 13 000 ha). Mažesniems kaip 50 ha ūkiams tenka tik 2 % žemės ūkio naudmenų. Daug mažažemių ir bežemių, praktikuojama žemės nuoma.
Svarbiausias Argentinos bei vienas svarbiausių pasaulyje žemės ūkio aruodų yra Pampos. Joms tenka 70 % šalies žemės ūkio produkcijos (išauginama 95 % Argentinos aliejinių augalų, 90 % javų, 80 % galvijų). Galvijų auginimas yra svarbiausia bioprodukcinio ūkio šaka. Pagal galvijų skaičių viena, gyventojui Argentina užima 5 vietą pasaulyje (po Urugvajaus, Naujosios Zelandijos, Paragvajaus ir Airijos). Iš 50-55 mln. galvijų kasmet paskerdžiama 12-14 mln. Daugiausia mėsinių galvijų veisiama Buenos Airių, Entre Rioso ir Santa Fė provincijose, pieninių galvijų – Buenos Airių provincijoje. Patagonijoje, Ugnies Žemėje, pietų Pampose vystoma avininkystė, tačiau jos reikšmė gerokai sumenko. Kasmet paskerdžiama 3-5 mln. avių.
Pampų juodžemiuose gausiai auginami kviečiai, jie užima 20 % dirbamosios žemės. Šalis yra viena didžiausių pasaulyje kviečių eksportuotojų (1998 m. eksportuota 11 mln. t; 5 vieta pasaulyje po JAV, Kanados, Prancūzijos ir Australijos). Maistui ir pašarams taip pat auginami kukurūzai ir sorgai (šalis užima 2 vietą pasaulyje pagal pašarinių javų eksportą). Drėgnose Tarpupio žemėse auginami ryžiai. Argentina yra didžiausias pasaulyje saulėgrąžų aliejaus tiekėja (25 % pasaulio produkcijos) ir užaugina didžiausią saulėgrąžų derlių. Taip pat šalis pirmauja ir pagal sojų aliejaus eksportą. Dar auginami žemės riešutai, linai, medvilnė. Tradicinės prekinės šakos – sodininkystė, vynuogininkystė ir daržininkystė. Mesopotamijos regione, Andų pakalnėse auginami subtropiniai ir vidutinių platumų vaismedžiai (obuoliai, kriaušės, apelsinai, citrinos, mandarinai, greipfrutai, persikai). Argentina užima 1 vietą pasaulyje pagal kriaušių eksportą (15 % pasaulio eksporto). Mendosos ir San Chuano provincijos garsėja savo vynuogių derliumi ir vyno gamyba. Daržovių daugiausia išauginama Buenos Airių apylinkėse. Pomidorų didžiausias derlius nuimamas Mendosos ir Rio Negro provincijose. Šalies šiaurės rytuose auginami paragvajiniai bugieniai, iš kurių gaminama arbata matė, šiaurės vakaruose – cukranendrės, priekalniuose – tabakas.
Argentinos išskirtinės ekonominės zonos plotis – 200 jūrmylių. 1998 m. sugauta 1,13 mln. t žuvų. Gran Čiake, Patagonijos Anduose, Mesopotamijoje kertami miškai. Didžiausi popieriaus ir celiuliozės fabrikai yra Puerto Pirajuje, Puerto Esperansoje, Saratėje. Gran Čiake iš vietinių kietmedžių gaminamas taninas.
1998 m. Argentiną aplankė 4,86 mln. užsienio turistų (83 % iš Amerikos valstybių, apie 12 % – iš Europos, 5 % – iš kitų šalių). Svarbiausi lankytini objektai yra Igvasu krioklys, Buenos Airės, Los Glaciares nacionalinis parkas, Ušuaja ir kt.
Gamtinės dujos
thumb|right|250px|[[Puerto Maderas|Puerto Madero uostas Buenos Airėse]]
Kopanė (ežeras)
Kopanės ežeras arba Gulbeniškių ežeras  – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje; apie 0,7 km į pietvakarius nuo Gulbiniškių kaimo.
Tai mezotrofinis ežeras, ledyninės klimės, pakrantėje nėra įlankų, o krantas smėlėtas. Augalija būdinga kaip ir visiems mezotrofiniams ežerams. Krantuose auga paprastosios pušys, šalia yra Kukmedžių kalnas. Ežeras yra 178,8 m virš jūros lygio.
Sero Koros nacionalinis parkas
Sero Koros nacionalinis parkas yra Paragvajaus šiaurinėje dalyje, Amambajaus departamente, Amambajaus Kordiljeroje, 40 km nuo Pedro Chuan Kabaljero. Įkurtas 1976 m. ir užima 12 tūkst. ha plotą.
Parko teritorijoje saugoma kalnuoto regiono gamta bei Paragvajaus istoriniai objektai. Parke yra vieno iš pagrindinių Trigubo Aljanso karo veikėjų, Francisco Solano López, žuvimo vieta. Taip pat randama akmenų su ikikolonistinio laikotarpio indėnų piešiniais ir brėžiniais. Drėgnuosiuose miškuose auga vaistiniai augalai, naudojami tradicinėje gvaranių medicinoje.
Stanisław Woronowicz
Stanislavas Voronovičius, Stanisław Lech Woronowicz (1941 m. liepos 22 d. Ukmergėje, Trečiasis Reichas) – matematikas, fizikas, Varšuvos universiteto dėstytojas, 1981–1984 m. fizikos fakulteto dekanas, Lenkijos mokslų akademijos narys.
Biografija
Gimė 1941 m. liepos 22 d. Ukmergėje. 1963 m. Varšuvos universitete baigė fiziką ir matematiką. 1968 m. tapo fizikos mokslų daktaru, 1972 m. habilituotu mokslo daktaru. 1977–1981 m. Varšuvos universiteto fizikos fakulteto prodekanas, 1981–1984 m. dekanas. Vykdė tyrimus kvantinės fizikos srityje. 2008 m. už atliktus mokslinius tyrimus apdovanotas Humbolto fondo apdovanojimu. 2009 m. apdovanotas Stefano Banacho medaliu.
19 (skaičius)
Islame, pragarą saugo 19 angelų (''Virš jo yra devyniolika ).
Geltonasis garnys
thumb|upright 1.15| Ardeola ralloides
Geltonasis garnys (Ardeola ralloides) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Kūnas 40-49 cm, atstumas tarp išskėstų sparnų viršūnių – 82-95 cm. Kaklas trumpas, snapas trumpas ir storas, nugara ruda. Suaugėliai turi ilgas kaklo plunsknas.
Veisiasi Pietų Europoje ir Artimuosiuose Rytuose. Žiemoti skrenda į Afriką. Gyvena pelkėtose vietose šilto klimato zonose. Lizdus krauna nedidelėmis kolonijomis, dažnai kartu su kitais brastiniais paukščiais ant medžių stuobrių ar krūmuose. Deda 3-4 kiaušinius.
Minta vabzdžiais, žuvimis ir varliagyviais.
Farerų futbolo varžybos 2003 m.
Farerų futbolo varžybos 2003 m.
18 (skaičius)
Matematikoje
18 yra sudėtinis skaičius, jo dalikliai – 1, 2, 3, 6 ir 9. Sudėjus tris iš jų (3, 6 ir 9) gaunamas skaičius 18, dėl to 18 – pusiau tobulasis skaičius.
Religijoje
18 skaičiaus reikšmė siejama su tuo, kad šis skaičius gaunamas dukart padauginus 9. Sakralią reikšmę skaičius 18 turi sufių mistikams – vadinamiesiems besisukantiems dervišams. Svečio atneštų dovanų skaičius pagal paprotį turįs būti 18 kartotinis. Mahabharatą, senovės indų epinę poemą, vieną svarbiausių hinduizmo religinių tekstų, sudaro 18 knygų. Iš pradžių judėjų maldą šemone ʿesre, kurios pavadinimas išvertus reiškia aštuoniolika, sudarė 18 palaiminimų. Senovės skandinavų mitologijoje minimas Halfdanas turėjęs 18 sūnų, o vyriausias dievas Odinas žinojęs 18 dalykų.
Teisėje
Žmogus iki 18 metų vadinamas nepilnamečiu (teisinis veiksnumas yra ribotas). Daugumoje valstybių sulaukus 18 metų tampama suaugusiu, tuo pačiu įgyjamas visiškas veiksnumas (nebent jį apriboja teismas; tuomet net ir tada gali būti/likti ribotas veiksnumas).
Opstainio II piliakalnis
Opstainių II piliakalnis su gyvenviete, Opstė – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 20525) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Vilkyškių seniūnijoje, Opstainio kaime. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis Opstainyje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 250 m, yra į dešinę nuo keliuko. miniatiūra|220px|left|Vaizdas nuo tvenkinio pusės miniatiūra|220px|left|Informacinė lenta netoli kelio miniatiūra|220px|left|Rodyklė kelyje
Piliakalnis
Piliakalnio šiaurinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².
Pietinėje ir rytinėje pusėse, 0,2 ha dydžio plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, molio tinko.
Pluoštas
Gyvūninės kilmės
Šilkas, vilna
Šaltiniai
Textilfaser
Kibiauodegės žiurkės
Kibiauodegės žiurkės (Pogonomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Išvaizda panašios į žiurkes. Kūnas 11,5-17 cm, uodega – 16,5-25 cm ilgio. Kailis tankus ir švelnus. Nugara pilka, rusvai ruda iki tamsiai rudos ar beveik juoda. Pilvas baltas ar tamsiai geltonas. Uodega apaugusis retais plaukais, o jos viršus visai beplaukis. Kojos pritaikytos laipioti medžiais, o uodega kabintis už šakų.
Gentyje yra šios rūšys:
Juozas Girnius
Juozas Girnius (1915 m. gegužės 23 d. Sudeikiuose, Utenos apskritis – 1994 m. rugsėjo 13 d. Bostone. 1995 m. liepos 1 d. jo palaikai perlaidoti Sudeikiuose.) – lietuvių filosofas egzistencialistas.
Biografija
1926 m. Sudeikiuose baigė pradžios mokyklą ir 1928 m. įstojo į Utenos gimnaziją (penktą klasę). Ją baigęs, 1932 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos ir filosofijos fakultetą. Jame studijavo filosofiją. Universitetą baigė 1936 m. Diplominio darbo tema buvo Martinas Haidegeris.
1936–1937 m. tobulinosi Europoje: Liuveno, Freiburgo, Paryžiaus universitetuose. 1939–1940 m., tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje, rašė straipsnius „Židiniui“. 1941 m. rugpjūčio mėn. 30 d. laikraštyje „Į Laisvę“ paskelbė straipsnį Idėjiniai nacionalsocializmo pagrindai. 1941–1943 m. Kauno universitete dėstė filosofiją, skaitė egzistencializmo kursą. Karui baigiantis, pasitraukė į Vakarus. Vokietijoje bendradarbiavo leidiniuose „Žiburiai“ ir „Tėviškės garsas“, mokytojavo Niurtingeno ir Švabiš Gmiundo lietuvių stovyklų gimnazijose. Vokietijoje J. Girnius pradėjo rašyti straipsnius į tik pradėtus čia leisti „Aidus“.
1949 m. atvyko į Ameriką, kur apsistojo pas pranciškonus. Prancūzų kalba parašė disertaciją „Laisvė ir būtis. Karlo Jasperso egzistencinė metafizika“, už kurią 1951 m. Monrealio universitetas (Kanada) suteikė filosofijos daktaro laipsnį. Disertacija atskira knyga lietuviškai išleista 1953 m. Brukline.
1952–1969 m. „Lietuvių enciklopedijos“ redaktorius. Nuo 1965 m. redagavo žurnalą „Aidai“. 1963–1967 m. Ateitininkų federacijos vadovas.
Šeima
Susipažino su būsimąja žmona Onute Penkauskaite dirbdamas Kauno universitete. Bronius Nainys rašė, jog Girnių šeima tyro lietuviškumo pavyzdys. Tremtinių stovykloje, Vokietijoje, gimusį sūnų (1945 m. rugsėjo 23 d.) pakrikštijo Ramūno vardu. Vokietijoje 1946 m. lapkričio 25 d. Onutei ir Juozui Girniams gimė antrasis sūnus – Kęstutis. Jauniausias sūnus Saulius gimė Amerikoje 1949 m. gruodžio 23 d.
Filosofinės pažiūros
Išėjęs tomistinę mokyklą, J. Girnius nuo pat pradžios ypatingu dėmesiu nusikreipė į egzistencinę filosofiją. Licenciato darbe jis analizavo M. Haidegerio filosofiją (dalis išsp. Logos 1936, 81-100 ir 155–180), o doktoranto disertaciją skyrė K. Jasperso filosofijai (La metaphysique existentielle de K. Jaspers). Sutrumpintai ji buvo išspausdinta („Aiduose“ 1951–1952 m.) ir atskirai išleista antrašte „Laisvė ir Būtis 1953“. Nors ir išsaugojęs kritinę laisvę egzistencializmo atžvilgiu, J. Girnius liko jam giminingas savo nusikreipimu į žmogiškosios būties metafizinę ir moralinę problematiką. „LKMA Suvažiavimo Darbuose“ III, 1939 m. išspausdinta „Egzistencialinė filosofija ir ateities filosofavimo rūpesčiai“.
Alderaminas
thumb|250px|Žvaigždės padėtis danguje (žemai, dešinėje) Alderaminas (Cefėjo Alfa, Alpha Cephei) – Cefėjo žvaigždyno 2,44 ryškio, A7 spektrinės klasės, pagrindinės sekos žvaigždė. Nuotolis nuo Saulės 49 šm.
Juozas Girnius
Filosofinės pažiūros
Vokietijoje parašė kelis studijinius straipsnius ir dvi brošiūras tematika: „Lietuviškojo charakterio problema“ ir „Tautiniai mūsų uždaviniai tremtyje“. Pirmoji brošiūra pateko į Lietuvą ir čia buvo platinama. Taip pat Vokietijoje parašė veikalą „Žmogaus problema technikos amžiuje“. Prasidėjus emigracijos bangai, sutartasis leidėjas nutraukė darbą, ir ši knyga liko rankraštyje.
Įsitraukė į LVS veiklą. Organizavo vienkartinį 40 puslapių LVS leidinį „Tremtinių Lietuva“, kuris pasirodė 1946 m. Šiame leidinyje yra J. Girniaus straipsnis „Demokratija, kaip tautinės vienybės pagrindas, arba Vienybės ideologijos principai“- tai sukurta LVS (vienybininkų) „ideologija“. J. Girnius rašė į B. Brazdžionio redaguojamą lietuvių rašytojų metraštį „Tremties metai“. Tai straipsnis „Kūrybinio originalumo prasmė“ (1947 m).
Persikėlęs į Bostoną įsitraukė į lietuvišką, visuomeninį kultūrinį, mokslinį darbą. Rašė knygas, straipsnius lietuvių spaudai. Buvo vienas iš pirmųjų pagrindinių Juozo Kapočiaus leidžiamos „Lietuvių enciklopedijos“ redaktorių ir straipsnių rengėjų. Dalyvavo įvairiuose renginiuose, skaitė paskaitas apie kultūrą bei tautiškumą.
J. Girniaus filosofijoje susilydo trys ideologinės srovės: egzistencializmas, katalikybė ir lietuviškasis tautiškumas. Jis pats savo pažiūras apibūdino kaip teistinį egzistencializmą. Jis nepripažino neotomizmo; didesnę trauką jautė amžiniesiems klausimams. „Filosofiją laikau savitu mąstymu, nesusietu nei su teologija, nei su mokslais“ – rašė jis.
J. Girnius išskirtinis filosofas, sugebėjęs savaip perteikti žmogaus egzistencijos dramatizmą. J. Girnius nesirėmė nusistovėjusiomis doktrinomis, jam svarbiausias dalykas atrasti pažinimo ištakas. Žmogus, pagal Girnių, yra daugiau, nei gamtinė būtybė ir yra nespecializuota. Nepaisant gamtinio skurdumo, žmogui suteikti kiti išlikimo ginklai – laisvė ir gebėjimas kurti. Žmogiškoji kūryba, nėra kūrimas iš nieko – tai duotos gamtinės medžiagos naujas apipavidalinimas pagal vidines žmogaus galimybes. Kuo pažinimas yra gilesnis- tuo daugiau galimybių.
J. Girniaus egzistencializmo samprata
Kad ir neigė esąs tomistu, J. Girnius egzistencializmą kritikavo būtent iš tomistinių pozicijų. Jis iškelia esminį klausimą – niekas ar Dievas? Ir parodo, kad, pagal Haidegerį, žmogus yra imanentinė ir todėl savyje uždara būtybė be vidinių savosios būties pagrindų. Tačiau ir aukščiau jo nieko nėra – tad tai žmogaus be Dievo filosofija. O tai J. Girniui nėra priimtina.
J. Girnius parodė ir Karlo Jasperso prieštaringumą. Būdamas moralia filosofija, egzistencializmas kartu skelbia laisvą tikėjimą, o tai negrindžia kelio pozityviai etikai. Kiekvienas tampa tiek morališkai teisus, kiek lieka ištikimas savo įsitikinimams. Tačiau tada tampa teisus ir aklai remiantis klaidingą ar net pavojingą idėją.
Tuo tarpu Girnius leidžia savo filosofijos Dievui būti numarinamam tūkstančius kartų, bet jo tikėjimas visa pakelia ir su nerimu žvelgia į žmogų be Dievo. Teigia jog šiurpus yra gyvenimas be Dievo, bet dar šiurpesnis gyvenimas su Dievu, jeigu jo nėra. Tikinčiojo egzistencija tokiu atveju būtų pasibaisėtina saviapgaulė. Girnius neatmeta galimybės Dievą žmogui pažinti protu. Filosofas suvokia Dievo klausimą kaip kiekvieno žmogaus pagrindinį egzistencinį rūpestį. Apsisprendimas Dievo atžvilgiu nulemia žmogaus požiūrį į patį save. Girnius pripažįsta, kad ne kiekvienas pažinimas yra ir tiesos pažinimas, tačiau kritikuoja skepticizmą, nes, anot jo, tai, jog žmogus gali klysti, nereiškia, kad visada tenka klysti, kad niekada žmogus negali atskleisti tiesos. Sistemingiausiai egzistencinės tiesos kaip laisvo tikėjimo sampratą, anot filosofo, išplėtojo K. Jaspersas loginės ir moralinės, mokslinės ir metafizinės tiesos skyrime. Jis nepriima Jasperso egzistencinės tiesos sampratos, pagrįstos asmenine ištikimybe. Išdavimas nepaliečia pačios tiesos.
Tad ir išsižadėjimas neįrodo jos klaidingumo. Anot Girniaus, žmogui laisvė užuot buvusi duota nuo gimimo, yra tik galimybė leidžianti pakilti egzistencijos rangu. Žmonės ne gimsta laisvi, o privalo laisvi tapti. Girnius teigia, jog laisvė yra tai, kas žmogų padaro žmogumi. Pašauktas save sukurti, žmogus niekada nėra užbaigtas, nes neįmanoma pasiekti tobulybę visam laikui.
Džoseras
thumb|200px|Džoseras thumb|300px|Laiptuotoji [[Džosero piramidė]] Džoseras (Džeseras, Džoseris, Netdžerikhetas) – antrasis ir garsiausias trečiosios Egipto dinastijos valdovas. Jam įsakius viziris Imhotepas pastatė laiptuotą piramidę Sakaroje. Manoma, kad Imhotepas buvo Džosero sūnus.
Kai kurie egiptologai Džoserą laiko pirmuoju trečiosios dinastijos karaliumi, kadangi Turino karalių sąraše jis įvardytas kaip Nebka. Tačiau tai neatitinka archeologijos duomenų. Nustatyta, kad Nebka tikrasis vardas buvo Sanakhte (gr. Mesochris), kuris ir buvo pirmuoju III dinastijos valdovu. Jis buvo vedęs II dinastijos paskutiniojo valdovo Khasekhemwy (Chasechemujo) dukterį.
Džoseras nusiuntė keletą karinių ekspedicijų į Sinajaus pusiasalį ir pavergė vietinius gyventojus. Taip pat nusiuntė ekspedicijas į Sinajų, kur kasė vertingą vario rūdą ir turkį. Kartu užsitikrino buferinę zoną tarp Nilo ir Azijos. Užtikrino pietinės karalystės sienos apsaugą ties pirmąja Nilo sraunuma, pastatęs tvirtoves Elefantino saloje.
Kirkučiai (Švenčionys)
Kirkučiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Švenčionių.
Ventspilio rajonas
right|250px Ventspilio rajonas buvo administracinio suskirstymo vienetas Kuržemėje. Ribojasi su Talsų rajonu, Kuldygos rajonu, Liepojos rajonu ir Baltijos jūra.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Bielsko apskritis (1808–1915)
Bielsko apskritis – viena iš Rusijos imperijos, Gardino gubernijos ir Balstogės srities apskričių. Apskrities centras – Bielskas. Apskritis ribojosi su Gardino gubernijos Balstogės, Bresto, Pružanų ir Valkavisko apskritimis, Lomžos gubernijos Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvos apskritimis bei Sedlcių gubernijos Sokoluvo ir Konstantinuvo apskritimis.
Kirkūnai
Kirkūnais vadinami kaimai:
Bielsko apskritis (1808–1915)
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskritį sudarė 15 valsčių:
Gyventojai
Pagal 1897 m. surašymo duomenis, apskrityje gyveno 164 441 gyventojų. Bielsko mieste gyveno 7464 žmonės, 4087 Branske, 1707 Drohičine, 2013 Kleščelėje, 1485 Mielnike ir 1434 Nareve.
Aiseno regionas
Generolo Karloso Ibanjeso del Kampo Aiseno regionas (arba Aiseno regionas; ) – pietinis Čilės regionas.
Istorija
Iki pat XX amžiaus devintojo dešimtmečio čia esantys miestai nebuvo sujungti keliais – Augustas Pinočetas savo valdymo metu pabandė pakeisti situaciją. Buvo nutiestas beveik 1000 kilometrų ilgio žvyrkelis iš pietų į šiaurę, turintis magistralės statusą ir sujungęs svarbiausius regiono miestus (tačiau jis nesijungia su jokiais kitų regionų keliais); jis vadinamas „Carratera Austral“ (Pietų plentas), dėl to ir visas regionas, ypač turistiniuose bukletuose, dažnai vadinamas „Pietų plentu“. Į šiaurę yra Ežerų regionas (Los Lagos), į pietus – Magelano ir Čilės Antarktidos regionas.
Administracinis skirstymas
Regionas padalintas į 4 provincijas:
Goobuntu
Goobuntu – Linux platinamasis paketas, pagrįstas Ubuntu. Sklido gandai, kad Goobuntu netrukus išleisianti interneto gigantė Google. Google tai paneigė, nors patvirtino, jog pritaikė Ubuntu branduolį savo poreikiams. Ubuntu modifikacijos yra palyginti mažos skaičiumi ir apimtimi. Google kol kas neplanuoja išleisti savo Ubuntu modifikacijos už kompanijos ribų.
Goobuntu buvo pagrindas kai kuriems gandams, kad Google netrukus įžengs į operacinių sistemų kūrimo verslą. Nors vidinės Ubuntu versijos egzistavimas buvo patvirtintas Google kompanijos bei Marko Šatlverfo, abu paneigė faktą, kad jie padarys Goobuntu viešu platinamuoju paketu. Markas Šatlverfas teigė, kad daugybė Google klaidų ištaisymų ir patobulinimų yra perduota Ubuntu ir tie pakeitimai integruoti ir į Ubuntu. Šatlverfas taip pat skaitytojams priminė, kad tuo tarpu kai kurie Google darbuotojai naudoja šią Ubuntu modifikuotą versiją, kiti naudoja Red Hat Linux, SuSE Linux, kitų Linux distribucijų modifikacijas ir netgi Microsoft Windows.
Pavadinimas susideda iš „Google“ ir „Ubuntu“.
Nuorodos
Liste von Linux-Distributionen
Eduardas Cinzas-Čiužas
Biografija
Mokėsi Rietavo vidurinėje mokykloje, vėliau Telšiuose. 1944 m. per karo sumaištį atsidūrė Vokietijoje, o 1947 m. išvyko į Belgiją, kur liko iki savo gyvenimo pabaigos. E. Cinzas baigė elektrotechnikos institutą, dirbo anglių kasyklose. Įvykus nelaimei, kurios metu neteko kojų, ėmėsi literatūrinio darbo. Redagavo Belgijos lietuvių laikraštį „Gimtoji šalis“. Rašė lietuviškai. Jo knygos buvo leidžiamos Lietuvoje ir užsienyje.
Sipailiškis
Sipailiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Obelių, šalia sienos su Latvija. Yra neveikianti Sipailiškio sentikių cerkvė.
Istorija
Kaime XIX a. viduryje įsikūrė sentikiai. XX a. 1-ojoje pusėje Sipailiškio parapija buvo gausiausia Rokiškio apskrityje sentikių parapija.
Šešupės klonis
Šešupės klonis  – ledyno suformuotas klonis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Rūtelės valsčiuje, Šešupės upės slėnyje.
Aprašymas
Klonyje yra Kailio ežeras (plotas 17,5 ha, gylis 20 m), Perto ežeras (plotas 20 ha, gylis 30 m), Purvino ežeras (Plotas 1,2 ha, gylis 5 m). Taip pat yra ledyniniai rieduliai, saugomi Lapūkavo riedulių draustinyje. Klonyje esančiame Suvalkų kraštovaizdžio parke yra aukščiausias slėnyje esantis Kukmedžių kalnas apie 256 m virš jūros lygio. Nuo 1976 m. didžioji dalis klonio patenka į Suvalkų kraštovaizdžio parką.
Turizmas
Klonyje yra įvairių turistinių objektų. Tai turistinis gamtos takas Šešupės šaltiniai (U źródeł Szeszupy), einantis iš Malesoviznos į Lapūkavo kaimą, apie 6 km. Šiame take galima pamatyti Šešupės šaltinius ir Šešupkos bei Lapūkavo kaimų evangelikų liuteronų kapines. Regione taip pat yra didelis pažintinis takas prasidedantis Suvalkuose ir einantis per šiuos kaimus ir objektus: Okuniovecas, Osinkai, Šveicarija, Studzienična, Jotvingių pilkapio draustinis, Prūdiškės, Červonė Bagnas, Kžemianka, Jeleniavas, Kazimieruvka, Eglinis, Pilies kalnas, Šiurpilis, Udziejekas, Jačnos malūnas, Smolnikai, Juodežeriai, Postavelė ir baigiasi Rūtelėje. Taip pat šiame take galima pamatyti Jeleniavo vartus ir kurganą bei senovinę gyvenvietę. Dar vienas įdomus Šešupės slėnio pažintis takas nuo Jeleniavo vartų iki Kžemieniuchos kalno yra per šiuos kaimus ir objektus: Prūdiškės, Živa Voda, Okronglė, Podvysokių Jelenevskiai, Rutka, Šešupka, Vodzilkiai, Cisuvekas, Dziervanai ir Dziaduvekas. Ir dar vienas takas nuo Kukmedžių kalno per Šešupės slėnį, Smolnikų kaimą, Mariankos slėnį iki Vižainio kalvų, tai yra juodasisVaizdas:Szlak czarny.svg pėsčiųjų takas Gulbiniškiai-Vižainis, apie 20 km.
Arjen Robben
Arjenas Robenas (g. 1984 m. sausio 23 d.) – Nyderlandų futbolininkas, Nyderlandų rinktinės ir Bayern München klubo saugas. Vertinamas dėl puikios kamuolio valdymo technikos, greičio.
Pradėjo žaisti Nyderlandų aukščiausioje lygoje 2000 metais, dvejus metus žaidė FC Groningen klube, vėliau perėjo į PSV Eindhoven, o 2004 metais teises į žaidėją nusipirko Anglijos Chelsea FC klubas. 2007 m. už maždaug 36 mln. eurų sumą A. Robbenas perėjo į Madrido Real komandą. 2009 m. vasarą pasirašė ketverių metų trukmės kontraktą su Bayern München klubu. Manoma, jog perėjimo suma siekė 25 milijonus eurų.
2003–2017 m. žaidė nacionalinėje rinktinėje, su rinktine dalyvavo 2006 m. pasaulio čempionate, kur žaidė pirmose dvejose grupės rungtynėse bei aštuntfinalyje. Pirmosiose čempionato rungtynėse įmušė įvartį į Serbijos ir Juodkalnijos rinktinės vartus, pirmosiose dvejose rungtynėse išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju.
Grenlandas
Grenlandas (Grenland) – istorinis-geografinis regionas Norvegijoje, Rytų Norvegijos pajūrinėje dalyje (Vikene). Administraciškai priklauso Telemarko apygardai. Regione yra šios savivaldybės: Šienas, Pošgriūnas, Bamblė, Siljanas, Kragerio ir Drangedalis. Didžiausias miestas – Šienas.
Regiono plotas - 2 830 km², gyventojų skaičius - 117 273 (2009 m.).
Geografija
Regionas išsidėstęs Skagerako pakrantėje, į vakarus nuo Oslo fjordo. Į pietus nuo jo yra Agderis, o rytuose - Vestfoldas. Vakaruose regionas pereina į aukštumas - Vidurio Telemarką. Regioną sudaro dvi dalys - pietinė dalis vadinama Vestmaru, o šiaurinė - Grenmaru.
Istorija
Regiono pavadinimas kilo nuo etnonimo grener (Jordano minimi granii) - vienos germanų genčių, gyvenusių čia nuo seniausių laikų. VIII a. čia susiformavo gentinės Grenlando ir Vestmaro karalystės. Kaip ir kitos Vikeno karalystės, jos atstovai rinkdavosi Borgartingo liaudies susirinkime Sarpsborge.
Po Norvegijos suvienijimo IX a. įjungta į Norvegijos karalystę. Vėliau kurį laiką valdė Danija. XI a. čia sukurta Grenlando apskritis (Grænafylket), kuri valdė ir dideles sritis giliau krašte. Nuo XII a. perėjus į syssel sistemą, ji priklausė Šieno apygardai (Skiensysle). Sukūrus lėnus, ji priskirta Akešhiuso lėnui (vėliau - amtui).
Taučiliškių ežeras
Taučiliškių ežeras arba Slabadiškių ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 7 km į pietryčius nuo Maišiagalos. Ilgis vakarų–rytų kryptimi 1,05 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 161,9 m. Krantai žemi, galuose pelkėti (Taučiliškių pelkė). Aplink plyti Sabutos ir Gailašių (pietuose) miškai. Rytuose įteka upelis iš Melkio ežero. Ežeras nenutekantis, priklauso Dūkštos upės baseinui.
Taučiliškių ežero šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Melkio kaimas, pietvakarinėje – Kalniškių kaimas. Vakarinėje pakrantėje įrengtas Taučiliškių ežero pažintinis takas ir paplūdimys, šiaurinėje – veikia kaimo turizmo sodyba.
Belja Vista (Amambajus)
Belja Vista – miestas šiauriniame Paragvajuje, Amambajaus departamente, 469 km nuo Asunsjono, 178 m aukštyje. Miestas įsikūręs Brazilijos pasienyje, Apos upės pakrantėje, priešais Brazilijos miestą Bela Vistą (su juo jungia 100 m ilgio tiltas). 10,3 tūkst. gyventojų (2002 m.). Verčiamasi žemdirbyste ir gyvulininkyste, taip pat prekyba su Brazilija.
Istorija
Miestas įkurtas 1851 m. ir vadinosi Villa Bella. 1902 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį.
Krūmokšninė indigažolė
Krūmokšninė indigažolė (Indigofera suffruticosa, ) – pupinių (Fabaceae) augalų šeimos krūmas, augantis tropikuose. Paplitęs Amerikos tropinėse srityse (nuo Karibų ir Mezoamerikos iki šiaurės Argentinos), taip pat Okeanijos salose (Havajuose, Samoa, Tongoje, Guame ir kt.).
Krūmas status, šakotas, užauga iki 1 m aukščio. Lapai nedideli, priešiniai. Auga pakelėse, skurdžiose, sausose dirvose.
Iš krūmokšninės indigažolės gaunamas indigo dažas, kurį sumaišius su moliu gaunama „majų žydroji“ spalva. Ji buvo populiari majų civilizacijos sienų tapyboje.
thumb|left|200px|Krūmokšninė indigažolė. Havajai
Anatolijus Malkinas
Anatolijus Malkinas  (g. 1946 m. balandžio 28 d. Ukmergėje, Lietuvos TSR) – režisierius, prodiuseris.
Biografija
Gimė 1946 m. balandžio 28 d. Ukmergėje, karininko šeimoje. 1950 m. su tėvais persikėlė į Gusevą, o 1956 m. į Leningradą. Baigė Leningrado teatro institutą muzikos ir kinematografijos studijas. 1969 m. pradėjo dirbti TSRS Valstybinės televizijos ir radijo komitete. Režsieriaus karjerą pradėjo kurdamas literatūrines, dramos ir vaikams skirtas laidas. Sukūrė 132 programas pagrindiniams Rusijos TV kanalams. 1994 m. sausį tapo Naujosios studijos direktoriumi.
Limfagyslė
Limfagyslės – limfinės sistemos indai, kuriais teka limfa. Jos yra plonasienės, banguojančio spindžio, su vožtuvais. Dažniausiai limfagyslių plika akimi nematyti, nes jos yra pasislėpusios arterijų ir venų adventicijoje. Skiriamos giliosios ir paviršinės limfagyslės. Pirmosios apraizgo arterijas, o antrosios teka su paviršinėmis venomis. Vožtuvai trukdo limfai tekėti atgaline kryptimi.
Limfagyslės perneša skysčius ir baltymus prieš hidrostatinį slėgio gradientą ir prieš baltymų koncentracijos gradientą, taip pat transportuoja riebalų rūgštis ir cholesterolį, kurį sugeria plonųjų žarnų gleivinė.
Solifliukcija
Solifliukcija ( 'dirvožemis', fluctio 'tekėjimas') – lėtas plastiškas atitirpusio šlaitų dirvožemio ir kitokio puraus grunto slinkimas; viena kriogenezės formų.
Vyksta daugiausia daugiamečio ir sezoninio įšalo srityse, aukštuose kalnuose. Gruntas slenka dėl savo svorio. Slinkimo greitis – keletas centimetrų per metus, kai kada keli šimtai metrų per valandą; priklauso nuo šlaito polinkio ir dispersinių nuosėdų kiekio.
Tikrieji garniai
Tikrieji garniai (Ardea) – garninių (Ardeidae) šeimos paukščių gentis.
Farerų futbolo varžybos 2004 m.
Farerų futbolo varžybos 2004 m.
Kuldygos rajonas
thumb|right|250px|Kuldygos rajonas Latvijos žemėlapyje Kuldygos rajonas buvo administracinio suskirstymo vienetas Kuržemėje. Ribojasi su Tukumo rajonu, Talsų rajonu, Ventspilio rajonu, Liepojos rajonu ir Saldaus rajonu.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
20 (skaičius)
Daugelis kultūrų (majai, actekai, tlinkitai, inuitai, daug Afrikos tautų, čiukčiai ir kitos) naudoja ar praeityje naudojo dvidešimtainę skaičiavimo sistemą.
Képler Laveran Lima Ferreira
Kepleris Laveranas Lima Fereira (g. 1983 m. vasario 26 d.), geriau žinomas kaip Pepe – iš Brazilijos kilęs futbolininkas, ilgametis Portugalijos rinktinės gynėjas.
žaidžia nuo 2007 m.
Pasižymi kietu, agresyviu žaidimu, dažnai provokatyviu elgesiu.
La Gvachiros pusiasalis
La Gvachiros pusiasalis, Goachira (Goajira) – pusiasalis Pietų Amerikos šiaurėje, daugiausia Kolumbijoje (Guachiros departamente), bei Venesueloje (Sulijos valstijoje). Skalaujamas Karibų jūros. Rytuose ribojasi su Venesuelos įlanka. Plotas 12 tūkst. km². Paviršius pietvakariuose žemas, šiaurės rytuose iškyla iki 853 m.
Tropinės pusdykumės (La Gvachiros dykuma). Klimatas pasatinis. Druskos gavyba. Šiaurinis pusiasalio galas – Galjinaso kyšulys, šiauriausia žemyno vieta.
Tauragės–Batakių miškai
thumb|200px|Žydų kapavietė Tauragės miške, netoli Antšunijų
Tauragės-Batakių miškai – miškų masyvas Lietuvoje, Tauragės rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Tauragės. Apima ~85,7 km² ir priklauso Tauragės miškų urėdijai (Tauragės, Skaudvilės, Pužiškės girininkijos). Masyvą sudaro šie miškai: Tauragės, Batakių, Bernotiškės, Pužiškės, Anelyno, Gryblaukio, Leoniškės.
Eglynai sudaro 35 % medynų, beržynai – 25 %, pušynai – 22 %, juodalksnynai – 10 %, drebulynai – 5 %, ąžuolynai – 1 %, uosynai – 1 %, baltalksnynai – 1 %. Dauguma (47 %) medynų pusamžiai, jaunuolynai užima 25 %, pribręstantys medynai – 17 %, brandūs – 11 %. Vidurinis medynų amžius – 50 metų.
Tauragės-Batakių miškuose sutinkamos stirnos, briedžiai, šernai, lapės, kiškiai, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, bebrai, ondatros, įvairūs paukščiai (jerubės, slankos, juodieji gandrai).
Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
thumb|300px|Abiejų Tautų Respublika po pirmojo padalinimo Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas buvo pirmasis iš trijų Abiejų Tautų Respublikos padalijimų, vykusių XVIII a. pabaigoje.
Ketverius metus vykęs pilietinis karas susijęs su Baro konfederacija, Rusijos dalyvavimas tame kare, valstiečių sukilimai Ukrainoje gerokai susilpnino valstybę ir jos vidinę tvarką.
Padalinimo sutartys buvo sudarytos 1772 metais Sankt Peterburge, 1773 m. jas patvirtino specialiai sušauktas seimas Varšuvoje, 1773 metų spalio 18 d. Adomo Poninskio vadovaujama ATR Seimo delegacija pasirašė tris sutartis, kuriuose ji ATR vardu atsisakė Austrijos, Prūsijos ir Rusijos naudai nuo visų pretenzijų užimtose jų Lenkijos žemėse.
1993 m. Italijos Grand Prix
1993 m. Italijos Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Monzoje 1993 metų rugsėjo 12 dieną. Tai buvo tryliktasis etapas 1993 m. Formulės 1 sezone.
Avarija pirmame rate tarp Damon Hill ir Ayrton Senna privertė abu nusiristi rikiuote žemyn, bet Hill atsigavo ir tapo lenktynių lyderiu, kai Alain Prost variklis sugedo likus keletui ratų. Tai leido Hillui išsaugoti teorinius šansus laimėti čempionatą. Be to, Hillas tapo pirmuoju lenktynininku, iškovojusiu tris pirmąsias pergales iš eilės. Tuo tarpu Senna trenkėsi į Martin Brundle vairuojamą Ligier-Renault 8 rate, eliminuodamas abu. Per BBC interviu su Brundle, jo komandos draugas Mark Blundell patyrė sunkią avariją.
Michael Andretti žinojo, kad tai bus jo paskutinis startas Formulėje 1 - jis buvo pakeistas McLaren komandoje suomiu Mika Häkkinen. Ironiška, tai taip pat buvo Andretti geriausias sezono rezultatas lenktynėse.