cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miškinis asiūklis
Morfologija
alt=|kairėje|miniatiūra|316x316px|Botaninė E. sylvaticum iliustracija Pavasarį tuo pačiu metu iš nariuotų šakniastiebių išauga ir vegetatyviniai, ir sporifikuojantieji stiebai, kurie, išbarstę sporas, pažaliuoja ir išsišakoja, panašiai kaip vegetatyviniai. Augalas išauga iki 60–80 cm aukščio. Vegetatyviniai stiebai nuo viršūnės iki pusės gausiai menturiškai šakoti, lapamakštės iki 15 mm ilgio, viršutinėje dalyje raudonai rudos, sausai odiškos, danteliai susijungę po 3–4 į lancetiškas apybukes skiautes. Sporifikavusių stiebų makštys išpūsto vamzdelio pavidalo, iki 25 mm ilgio (įskaitant dantelius). Šakos keturbriaunės arba penkiabriaunės, ilgos, paprastai žemyn nusvirusios, pakartotinai išsišakojusios į antraeiles, dažnai ir trečiaeiles tribriaunes šakutes. Šakų pagrindus supančios makštys raudonai rudos, šakų makščių danteliai lancetiški, yliškai nusmailėjusiomis viršūnėlėmis. Varpa (strobilas) ruda, cilindriška, padengta į žvynelius panašiais sporangioforais.
Gyvenimo ciklas
Miškinio asiūklio gyvenimo cikle vyrauja sporofitas. Šis augalas formuoja sporas sporangioforuose sutelktose sporangėse. Sporos morfologiškai vienodos, išplatinamos vėju (anemofilija). Sporoms sudygus susidaro autotrofiniai skirtalyčiai gametofitai, kurie prie dirvožemio paviršiaus tvirtinasi rizoidais. Archegonės gametofite susidaro ant lamelių pagrindų, o anteridžiai ant specializuotų išaugų. Gametoms susijungus susidaro zigota iš kurios vystosi juvenilinis sporofitas su šaknimi, kuris pasiekęs brandą formuoja strobilus. Naujos kartos asiūkliai iš zigotos atsiranda per kelis mėnesius.
Anatomija
Stiebas yra sudarytas iš:
Varputės centrinė ašis pilnavidurė. Sporangioforas susideda iš: skydelio (taisyklingojo daugiakampio formos plokštelė), kotelio ir antropinių sporangių. Antropinėse sporangėse formuojasi sporos. Sporos turi elateras, kurios padeda sporoms pasklisti aplinkoje (pasisėti): sauso oro metu jos padeda sukibti su kitomis sporomis, drėgnu – atsiskiria nuo jų sudarydamos kokoną aplink sporą. Sporos turi 2–3 mėn. ilgumo ciklą.
Paplitimas
Arktikoje, Skandinavijoje, Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Prieškaukazėje, Mažojoje Azijoje, Vakarų ir Rytų Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Šiaurės Džungarijoje, Kašgarijoje, Šiaurės Mongolijoje, Japonijoje, Kinijoje, Šiaurės Amerikoje.
Panaudojimas
Naudojamas medžiagoms dažyti geltonai ruda spalva, liaudies medicinoje.
Optinė apgaulė
thumb|270px|right|Langelis, pažymėtas raide A yra lygiai tokios pačios spalvos kaip ir langelis, pažymėtas raidė B. Spalvos atrodo skirtingos todėl, kad aplink langelį A esantys langeliai yra daug šviesesni thumb|200px|right|Sujungus langelius, aiškiai matosi, kad jie yra vienodos spalvos Optinė apgaulė, arba optinė iliuzija – vaizdiniai, kurie sukelia skirtumus vizualiai (akys ir smegenys) suvokiamos tikrovės ir tarp objektyvios tikrovės. Yra trys pagrindinės optinių apgaulių rūšys:
Belgijos futbolo sistema
Belgijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Belgijos futbolo asociacija, kontroliuojanti ir moterų rinktines, taip pat organizuojanti Belgijos futbolo čempionatą bei taurės varžybas, moterų bei salės futbolo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1895 m., pirmosios šalies rinktinės oficialios rungtynės sužaistos 1904 m. gegužės 3 d. prieš. 1904 metais asociacija tapo FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Optinė apgaulė
Realybėje tokių idealių tipų pavyzdžių rasti būtų sunku. Dažniausiai kiekviena optinė iliuzija yra išvardintų trijų pagrindinių tipų mišinys. Akys ir smegenys dalyvauja vizualiniame suvokime ir iki šiol ginčijamasi, kiek tai yra kognityvu, ir kiek tai yra fiziologiška filosofijoje bei neuromoksluose (pvz., dualizmas).
Moscow Raceway
Moscow Raceway – autosporto trasa 97 km nuo Maskvos (Rusija). Trasa buvo atidaryta 2012 m. liepos 13 d. Pirmosios buvo surengtos World Series by Renault čempionato lenktynės.
Belgijos futbolo sistema
Futbolo lygos buvo reorganizuotos po 2015-2016 m. sezono. Skliausteliuose nurodytas 2019-2020 m. sezono komandų skaičius.
Moscow Raceway
Statyba prasidėjo 2008 m. spalio 1 d. Statybos atidarimo ceremonijoją atidarė trasą projektavęs vokiečių architektas Hermann Tilke, Formulės 1 lenktynininkas škotas David Coulthard, vykdantysis trasos direktorius Hansas Heistas, aukšti Maskvos miesto pareigūnai.
Belgijos futbolo sistema
Iki reorganizacijos po 2015-2016 m. sezono lygų sistema atrodė taip:
Moscow Raceway
Trasos teritorija yra apie 72 ha ploto. Yra paklota apie 30 000 m² asfalto ir apie 7 000 betono dangos.
Iš pradžių buvo numatyta 17 trasos konfigūracijų, kurias galima pritaikyti F1, DTM, MotoGP ir kitoms autolenktynėms. Lenktynių juostos plotis svyruoja nuo 12 iki 21 m, starto – finišo tiesiosios plotis 15 m. Ilgiausios tiesiosios ilgis – 873 m, čia ir numatoma, jog F1 bolidai galėtų pasiekti maksimalų greitį – 311 km/h. Vidutinis greitis trasoje – 185 km/h. Trasos aukščių skirtumas apie 22 m, didžiausia įkalnė – 4,0 %, nuokalnė – 4,5 %.
Įrengta apie 100 000 vietų žiūrovams.
Optinė apgaulė
Optinės apgaulės neuromoksluose ir kognityviniuose moksluose
Optinės apgaulės padeda tirti smegenų ir akių veikimo principus, daugelis neuromokslų šakų bent iš dalies užsiima optinių apgaulių tyrinėjimu. Mokslininkai mano, kad optinės apgaulės atsiranda dėl akyse prasidedančio ir smegenyse besibaigiančio išorinio pasaulio suvokimo per akis. T.y., jau akies dugne, t. y., tinklainėje, prasideda vizualinis suvokimas: tinklainėje yra neuronų sluoksnis, kuriame neuronai ir kitų tipų ląstelės yra sujungti taip, kad atlieka dalį vaizdo apdorojimo. Šis duomenų apdorojimas vyksta ir smegenyse, kur galutinai (taip manoma) yra suvokiamas iš akių atėjęs signalas - vaizdas. Kadangi šis apdorojimas kartu reiškia ir perdirbimą bei kai kurių elementų supaprastinimą, o kitų elementų paryškinimą (pvz., spalva viename iš paveikslų yra suvokiama skirtingai priklausomai nuo aplinkos; taip pat vaizdo, matomo akimis, centras skiriasi nuo periferijos, ką parodo kitas paveikslas; taip pat forma/daiktas - du arba daugiau daiktų gali būti regimi tame pačiame piešinyje, fotografijoje, ar realiam erdviniame (3D) kūrinyje, arba net gamtoje; kiti paveikslai: subjektyvus objektų ilgis dėl perspektyvos realybėj (3D) ir perspektyvos (plokščiame, 2D) paveiksle. Šitoks mokslinis modelis leistų ilgainiui sužinojus visus neuronų ir pagalbinių ląstelių susijungimus/kontaktus atkurti optinę apgaulę/iliuziją dirbtinai, pvz., kompiuteryje. Jau dabar yra vykdomos smegenų dalių simuliacijos, primityvių neuroninių tinklų tyrimas. Prie to prisideda ir informatikos mokslas, nes superkompiuteriuose yra vykdomas intensyvus ir ekstensyvus vaizdo apdorojimas ir tai padeda kurti naujus, geresnius ir greitesnius algoritmus.
Galerija
{| class="wikitable" ! Paaiškinimas
Belgijos futbolo sistema
Klubai
Belgijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
La Platos gubernija
La Platos gubernija  – Ispanijos imperijos kolonijinė valda, sukurta 1544 m., pervardinus ligi tol egzistavusią Naujosios Andalūzijos guberniją, kuri užėmė Pietų Amerikos plotus tarp 470 ir 670 lygų į pietus nuo Santjago upės žiočių Ramiajame vandenyne. Oficialiai La Platos gubernija valdė milžiniškas teritorijas dabartinėje Argentinoje ir Urugvajuje, tačiau įkurimo metu ji kontroliavo tik nedideles teritorijas prie La Platos įlankos.
Belgijos futbolo sistema
UEFA turnyrų dalyviai
Duomenys atnaujinti po 2019-2020 m. sezono
La Platos gubernija
Pradžioje gubernijos sostinė buvo Asunsjonas, vėliau perkelta į Buenos Aires.
1566 m. La Platos gubernija tapo pavaldi Peru vicekaralystei. Jos sudėtyje, ji buvo priskirta Čarkaso karališkajai audiencijai (kartu su dab. Bolivijos ir šiaurės Argentinos teritorijomis). Kitos šios audiencijos gubernijos buvo Santa Kruzo gubernija ir Tukumano gubernija. 1617 m. nuo La Platos gubernijos atsiskyrė Paragvajaus gubernija (Guaira). 1661–1671 m. trumpam laikotarpiui trys gubernijos – La Plata, Tukumanas ir Paragvajus, buvo sugrupuotos kaip atskira Buenos Airių audiencija.
1776 m. Čarkaso audiencija atskirta nuo Peru vicekaralystės, ir iš jos sudaryta La Platos vicekaralystė. La Platos gubernijos teritorijos įėjo į jos sudėtį, tačiau pati gubernija kaip atskiras administracinis vienetas buvo panaikinta, iš jos suformuojant kelis smulkesnius vienetus.
La Platos ir Paragvajaus gubernatoriai
Guajra atsiskyrė nuo La Platos.
Nerimdaičių šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia
'''Nerimdaičių šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Nerimdaičių miestelyje, 7,5 km į pietryčius nuo Nevarėnų, Trimėsėdžio (Virvytės kairiojo intako) kairiajame krante. Turi klasicizmo bruožų.
Istorija
Kunigo Baltramiejaus Kristučio rūpesčiu 1860 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1923 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriuje yra kapinės.
Sofija Gubaidulina
thumb|Sofija Gubaidūlina, [[Sortavala, 1981 m.]] Sofija Asgatovna Gubaidūlina (, g. 1931 m. spalio 24 d., Čistopolis) – Rusijos kompozitorė.
Biografija
1946–1949 m. studijavo Muzikos Akademijoje, vėliau įstojo į Kazanės Konservatoriją (1949–1954). Kaip aktyvi kūrėja pradėjo reikštis nuo 1950 metų pradžios.
1969–1970 m. dirbo Maskvos eksperimentinėje elektroninės muzikos studijoje.
1984 m. pirmą kartą iškeliavo iš TSRS, gavusi leidimą vykti į Suomijoje vykusį festivalį.
1992 m. emigravo į Vokietiją.
Karjera
Gubaidulina gimė Chistopolyje, Tatrų autonominėje sovietų socialistinėje respublikoje, Rusijos SFSR, Sovietų Sąjungoje, etniškai mišrioje Volgos totorio tėvo ir rusės motinos šeimoje. Jos tėvas Asgatas Masgudovičius Gubaidulinas buvo inžinierius, o motina Fedosiya Fyodorovna - mokytoja. Atradusi muziką būdama 5 metų, Gubaidulina pasinėrė į komponavimą. Studijuodama vaikų muzikos mokykloje pas Ruvimą Poliakovą, Gubaidulina atrado Judaizmo dvasines idėjas tokių kompozitorių, kaip J. S. Bachas, W. A. Mozartas ir L. van Beethovenas kūriniuose. Gubaidulina laikė savo dvasinius interesus slėpti nuo tėvų ir kitų suaugusiųjų, kadangi Sovietų Sąjungoje buvo priešinamasi bet kokioms religinėms idėjoms. Ši ankstyva dvasinė patirtis nulėmė tai, jog kompozitorė visuomet konceptualiai siejo muziką ir religiją, komponavo kūrinius, išreiškiančius ir tyrinėjančius dvasiškai pagrįstas sąvokas. Ji studijavo kompoziciją ir fortepijoną Kazanės konservatorijoje, kurią baigė 1954 m. Vėliau ji tęsė studijas Maskvos konservatorijoje pas Nikolajų Peyko iki 1959 m., o paskui - su Shebalinu iki 1963 m. Ji buvo apdovanota Stalino stipendija. Studijų metais Sovietų Rusijoje jos kūryba buvo laikoma „neatsakinga“, kadangi tyrinėjo alternatyvias melodijas. Vis dėlto jos muzika buvo vertinama Dmitrijaus Šostakovičiaus, kuris vertindamas baigiamąjį egzaminą skatino ją toliau eiti savo keliu, nepaisant to, kad kiti įvardino jį „klaidingu“. Jai buvo leista išreikšti modernizmą partitūrose dokumentiniams filmams, įskaitant 1968 m. filmą „On Submarine Scooters“, 70 mm juostą, nufilmuotą unikaliu Kinopanorama plačiaekraniu formatu. Gubaidulina taip pat sudarė kompoziciją žymiam rusų animaciniam filmui „Mowgli nuotykiai“.
Aštuntojo dešimtmečio viduryje Gubaidulina įkūrė liaudies instrumentų improvizacijos grupę „Astreja“, kurioje dalyvavo kolegos kompozitoriai Viktoras Suslinas ir Viačeslavas Artyomovas. 1979 m. šeštajame Sovietų kompozitorių sąjungos suvažiavime už neleistiną dalyvavimą kai kuriuose sovietinės muzikos festivaliuose Vakaruose ji buvo įtraukta į juodąjį sąrašą kaip viena iš „Chrennikovo septyneto“. Dešimtojo dešimtmečio pradžioje Gubaidulina tapo geriau žinoma užsienyje dėl jos sukomponuoto Gidono Kremerio užsakyto smuiko koncerto „Offertorium“. Ji sulaukė tarptautinės šlovės dešimtojo dešimtmečio pabaigoje. 2000 m. „Internationale Bachakademie Stuttgart“ užsakė kompoziciją Gubaidulinai kartu su Tan Dun, Osvaldo Golijov ir Wolfgang Rihm. Projektas vadinosi „Passion 2000“ ir jis buvo skirtas Johannui Sebastianui Bachui atminti. Jos dalis buvo Johaneso pasija. 2002 m. Gubaidulina sukomponavo Hanover Rundfunk užsakytą kūrinį "Johannes-Ostern" (Velykos pagal Joną). Šie du kūriniai kartu sudaro Kristaus mirties ir prisikėlimo „diptiką“ - didžiausią jos darbą iki šių dienų. Pakviesta Walterio Finko, ji tapo 13-aja kompozitore ir pirmaja moterimi, pristatyta 2003 m. Kasmetiniame „Rheingau Musik“ festivalyje. 2007 m. jos antrąjį smuiko koncertą „Tempus Praesens“ Lucernos festivalyje atliko Anne-Sophie Mutter. Jo sukūrimas buvo atvaizduotas Jano Schmidto-Garre'o filme „Sophia - smuiko koncerto biografija“.
Dievogala (reikšmės)
Žodis Dievogala reiškia:
Kelios Lietuvos gyvenvietės: Upė:
Sofija Gubaidulina
Karjera
Nuo 1992 m. Gubaidulina gyvena Hamburge, Vokietijoje. Ji yra muzikos akademikė Frankfurte, Hamburge ir Karališkoje Švedijos muzikos akademijoje.
Estetika
"... mušamieji turi akustinį debesį, kurio neįmanoma analizuoti. Šie instrumentai yra ties riba tarp apčiuopiamos tikrovės ir pasąmonės, nes jie turi šią akustiką. Tai kuria grynai fizinės timpanų ir membranofonų savybės. Kai oda vibruoja paliečiama mediena, kyla klausytojo reakcija. Garsas patenka į tą mūsų sąmonės sluoksnį, kuris nėra logiškas, esantis ties riba tarp sąmoninės ir pasąmonės “.
Gubaidulina pažymi, kad du kompozitoriai, kuriems ji patiria nuolatinį atsidavimą, yra J.S. Bachas ir A. Webernas. Tarp reikšmingą nemuzikinę įtaką turėjusių asmenybių yra Carlas Jungas (šveicarų mąstytojas ir analitinės psichologijos pradininkas) ir Nikolajus Aleksandrovičius Berdiajevas (rusų religijos filosofas, kurio darbai buvo uždrausti SSRS, tačiau kompozitorė vis dėlto juos rado ir ištyrė).
Stilius
Būdama gilaus dvasingumo žmogumi Gubaidulina apibrėžia religiją kaip ryšio tarp savęs ir Absoliuto. Šį ryšį ji atranda per meninį procesą ir muzikos kalba sukūrė daugybę simbolių, kuriais siekė išreikšti savo idealus. Tai yra kuriama remiantis siauromis intervalinių ir ritminių ryšių priemonėmis pirminėje kūrinių medžiagoje, siekiant atrasti skambesio gilumą ir koduojamą mistiką. Taip pat - platesniu mastu, kruopščiai apgalvodama muzikinės formos architektūrą.
Melodiškai Gubaidulinai būdingas dažnas intensyvių chromatinių motyvų, o ne ilgų melodinių frazių vartojimas. Ji dažnai traktuoja muzikinę erdvę kaip priemonę susivienyti su dieviškumu, konkrečiai pasireiškiančiu striacijos garso erdvėje nebuvimu. Ji tai pasiekia pasitelkdama mikrochromatiką ir glissando, kaip įvaizdį, jog kelyje į dieviškumą nėra „žingsnių“. Šią mintį papildo kraštutinė dichotomija, kuriai būdinga chromatinė ir diatoninė erdvės, pristatomos kaip tamsos ir šviesos bei žmogaus kasdienybės ir dieviškosio dangiškumo simboliai. Trumpų motyvų segmentų naudojimas leidžia jai sukurti muzikinį pasakojimą, kuris atrodo atviras, tačiau ne sklandus.
Savo kūriniuose Gubaidulina dažnai pritaiko trukmių proporcijas siekdama sukurti laikinas kompozicijos formas. Ypač ji yra linkusi naudoti „Fibonacci“ skaičių sekos arba „Aukso pjūvio“ elementus, kuriuose kiekvienas skaitmuo yra lygus dviejų ankstesnių skaitmenų sumai. Ši skaitinė seka parodo subalansuotą jos muzikos pobūdį, kuomet kūrinio ląstelės dauginasi tarp gyvųjų ir negyvųjų medžiagų. Ji mano, kad ši abstrakti teorija yra jos asmeninės muzikinės raiškos pagrindas. „Aukso pjūvis“ tarp padalų visada yra pažymimas kokiu nors muzikiniu įvykiu, o kompozitorius išsamiai tyrinėja savo fantaziją, artikuliuodamas šią akimirką.
Pirmasis darbas, kuriame Gubaidulina eksperimentuoja su šia proporcingumo samprata, yra „Suvokimas" sopranui, baritonui ir septyniems styginiams instrumentams (1981, 1983–1986 peržiūrėta). 12-ojoje dalyje „Montys Tod“ (Mončio mirtis) „Fibonacci“ serijos pagrindu yra formuojama ritminė struktūra, o atskirų epizodų ketvirtinių natų skaičius atitinka „Fibonacci“ serijos skaitmenis.
Dešimtojo dešimtmečio pradžioje ji pradėjo naudoti „Fibonacci“ seką kaip būdą susisteminti kūrinio formą. Skaitmenų seka buvo ypač patraukli, kadangi suteikė pagrindą kompozicijai, kartu leisdama „kvėpuoti“ formai. Seka vaidina svarbų vaidmenį tokiuose kūriniuose kaip „Suvokimas“, „Im Anfang War der Rhythmus“, „Quasi hoketus“ ir simfonijoje „Stimmen... Verstummen...".
Tošis
thumb|250px|right|Beržo tošis Tošis – beržo žievės kamštinis sluoksniuotas audinys. Sluoksniai pusiau skaidrūs, lygūs, balti, gelsvi arba rausvi, lengvai atsiskiria vienas nuo kito. Turi dervinės medžiagos – betulino ir triterpeno grūdelių, nuo kurių beržo tošis yra balta.
Iš tošies gaminamas degutas, rauginės medžiagos, daromos dėžutės, pinami krepšeliai. Senovėje tošyje rašydavo.
Kožuškai (reikšmės)
Kožuškais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Akmeniai (Trakai)
Akmeniai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ubiškių.
I Europos futbolo čempionatas
I Europos futbolo čempionatas (Europos Nacijų taurė) vyko 1960 metais, finalinis čempionato etapas surengtas Prancūzijoje. Varžybas, vykusias atkrintamųjų rungtynių principu, laimėjo TSRS rinktinė, finale 2:1 įveikusi Jugoslaviją.
Turnyre dalyvauti panoro 17 komandų, aštuntfinaliuose ir ketvirtfinaliuose rengta po dvejas rungtynes – po vienerias kiekvienos komandos namų stadione. Ketvirtfinalyje iš varžybų pasitraukė Ispanija, atsisakiusi vyktį į Tarybų Sąjungą.
Finalinis turnyras
thumb|right|270px|1960 m. Europos futbolo čempionatas finalistai. Galutinio etapo rengėja Prancūzija paaiškėjo tik išaiškėjus visoms keturioms komandoms dalyvėms. Turnyras vyko 1960 m. birželio 6–10 d. Marselyje ir Paryžiuje.
TSRS rinktinė, kurios vartus tuo metu saugojo legendinis Levas Jašinas, pusfinalyje lengvai nugalėjo Čekoslovakiją, o finale po pratęsimo nugalėjo Jugoslaviją.
DHC Delft
Delfto DHC – Nyderlandų futbolo klubas iš Delfto.
Istorija
1967–1968 m. klubo profesionalai buvo prisijungę prie Xerxes Rotterdam komandos.
Kaukliai
Istorija
XIX a. kaime buvo įsikūrusi Kauklių dvaro sodyba. Dvaro savininkai Bukauskai dalyvavo 1863 m. sukilime, vienas sūnų žuvo Biržų girioje. Po pralaimėjimo vieną jų ištrėmė į Sibirą, du jaunieji Bukauskai ir jų sesuo pasitraukė į Prancūziją ir Šveicariją. Bukauskų namai Paryžiuje tapo vienu iš lietuvybės centrų. XIX a. pab. Kauklių dvarą įsigijo Karpiai.
Akmeniškė
Akmeniške vadinami kaimai:
Baja (Vengrija)
Baja  – miestas Vengrijos pietuose, Bač Kišūno medėje, Dunojaus kairiajame krante. 37,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Upių uostas. Keliai į Segedą, Bataseką, Somborą, Kečkemėtą. Tekstilės (vilnos), siuvimo, elektrotechnikos, medžio apdirbimo, popieriaus, chemijos, maisto pramonė, laivų statyba. Prekyba žemės ūkio produkcija. Turizmas, vandens sportas. Yra barokinė bažnyčia, pranciškonų vienuolynas.
Istorija
Baja minima nuo 1308 m. XVI–XVII a. valdant osmanams buvo fortifikuota.
Škotijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Škotijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Finalo rungtynės
-
Artos regionas
Artos regionas  – regionas Džibučio vidurinėje dalyje. Administracinis centras – Arta.
Sudarytas 1994 m. iš Džibučio apylinkių.
Kožuškai (Liublino vaivadija)
Kožuškai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 30 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 95 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Kaime įsikūrusi Kožuškų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija. Kaimas įkurtas XV amžiuje. Iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1827 m. kaime gyveno 127 žmonės. 1938 m. kaime pastatyta bažnyčia.
Artos regionas
Suskirstymas ir gyvenvietės
Artos regioną sudaro vienintelis Artos rajonas.
Didesnės gyvenvietės:
Musoniniai miškai
thumb|250px|Musoninis miškas Honkonge Musoniniai miškai – tropikuose paplitęs miško tipas.
Musoniniai miškai auga musonų veikiamose Žemės srityse (Indijoje, Bengalijoje, Pietryčių Azijoje, Rytų Kinijoje, Karibų jūros pakrantėje, Pietų Amerikos, Australijos, Afrikos pakrantėse).
Būdingas sezoniškumas: lietinguoju periodu miškas suveši, sausuoju periodu – nuskursta. Ne visos Geografinės zonos yra tinkamos žemdirbystei.
Auga bambukai, kamelijos, magnolijos, laurai, palmės.
Tlemsenas
Tlemsenas – miestas Alžyro šiaurės vakaruose; vilajos centras. 121,0 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta tekstilės, odos, maisto pramonė. Yra universitetas. Architektūros paminklai: Didžioji mečetė (XII a.), Sidi bel Hasan mečetė (XIII a., dabar Archeologijos muziejus), Sidi Halwi ir Sidi Brahim mečetės (abi – XIV a.).
Eimutis Markūnas
Eimutis Markūnas (g. 1959 m. birželio 7 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, pedagogas iš Kauno.
Biografija
1971-74 m. mokėsi Kauno keturmetėje vaikų dailės mokykloje, 1974-78 m. – Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume. 1978-83 m. studijavo Valstybiniame dailės institute (dabar VDA). Parodose dalyvauja nuo 1983 m. Nuo 1990 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos Kauno skyriaus narys. Nuo 1991 m. – grupės „Angis“ narys. Dirba tapybos, instaliacijos, post -objekto ir vitražo srityse.
Kūryba
Istorinės, biblinės tematikos vitražų yra mokymo įstaigose (Kauno jėzuitų gimnazija, 1999 m.), „Emmeriche am Rheine“ (Šiaurės Reinas-Vestfalija) Jėzaus Kristaus bažnyčioje (Kompozicija pagal Šv. Jono evangeliją 1994 m.), t. p. Kauno, Šilutės, Klaipėdos bažnyčiose. Sukūrė erdvinių vitražų objektų: „Biblinis motyvas“ banke (Svedbankas) Marijampolėje (1993 m.), „Takas“ Šiaulių oro uosto skrydžių valdymo centre (1997 m.). Vitražai modernios meninės formos, originalūs, būdingas naujoviškas ryšys su architektūra.
Nutapė paveikslų („Obeliskas“ 1990 m., „Kolona nr. l“ 1991 m., „Nostalgija raudonai“ 2007 m.), jiems būdinga ekspresyvi raiška, ryškių spalvų sąskambiai; tapyba artima abstrakčiajam ekspresionizmui. Kuria instaliacijas („Zona nr. l“, „Miegamojo erdvė“, abi 2004 m.). Nuo 1983 m. dalyvauja tarptautinėse parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Suomija, Prancūzija, Ispanija, Didžioji Britanija). Nuo 1986 m. surengė 25 individualias parodas (daugiausia Kaune, Vilniuje, Berlyne). Kūrinių turi Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.
Ignas Šlapelis
Biografija
Mokėsi Liepojos gimnazijoje, 1899–1904 m. Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune. 1904–1905 m. Krokuvoje, Paryžiuje, 1907 m. Florencijoje ir 1908 m. Romoje studijavo meną.
1910 m. iš studijų Vakarų Europoje grįžo į Lietuvą, bet netrukus buvo mobilizuotas Rusijos imperijos kariuomenėn, tarnavo Sevastopolyje, Kryme. Grįžęs į Lietuvą dalyvavo Lietuvių dailės parodose. 1914 m. kaip atsargos karininkas mobilizuotas ir išsiųstas į frontą, sužeistas. Grįžęs nuo 1921 m. mokytojavo Kauno Saulės mokytojų seminarijoje ir Aukštesniuosiuose piešimo kursuose. Nuo 1922 m. Kauno meno mokyklos mokytojas, čia dėstė meno istoriją, kultūros istoriją ir meno filosofiją. 1929–1940 m. Kauno meno mokyklos direktorius.
Molėtų Ežerūnas
BC „Ežerūnas“ – profesionalus krepšinio klubas iš Molėtų, rungtyniaujantis RKL B divizione. Klubas įkurtas 2009 m.
Ignas Šlapelis
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. apsigyveno Čikagoje.
Studijuodamas Krokuvos dailės akademijoje, priklausė „Rūtos“ draugijai. 1926 m. buvo Lietuvos dailės draugijos meno turtų globėjas. Iš viso nutapė daugiau nei 200 paveikslų. Nuo 1925 m. dalyvaudavo lietuvių dailės parodose. Nuo 1935 m. Lietuvos dailininkų draugijos narys.
Molėtų Ežerūnas
2021 m. rugsėjo pabaigoje, po 10 metų pertraukos, sugrįžo į RKL lygą.
Ignas Šlapelis
Biografija
Bendradarbiavo leidiniuose „Aušrinė“, „Švietimo darbas“, „Lietuva“, „Lietuvaitė“, „Lietuva ir lietuviai“, „Logos“, „Židinys“, „Iliustruotoji Lietuva“, „Bangos“, „Literatūros naujienos“, „Muzikos menas“, „Pradai ir žygiai“, „XX amžius“ ir kt.
Išvertė M. Montesori „Mokslinės pedagogikos metodas, pritaikytas vaikų aklėjimui „vaiko namuose““ (1927 m.). Paruošė „Dvylika M. K. Čiurlionio paveikslų – Zodijako ženklai“ (1927 m.), kartu su P. Galaune – „M. K. Čiurlionio kūrinių katalogą“ (1927 m.).
Subotica
Subotica – miestas Serbijos šiaurėje, Vojvodinoje, 10 km nuo sienos su Vengrija. Šis miestas – antras pagal dydį po Novi Sado Vojvodinoje. Savivaldybės (148 401 gyventojai) ir Šiaurinės Bačkos apygardos centras. Susisiekimo mazgas. Išvystyta mašinų, maisto, poligrafijos, chemijos, tekstilės pramonė.
Eurovizijos dainų konkursas 1985
'''1985 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – trisdešimtasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1985 m. gegužės 4 d. Švedijoje, Geteborge. Konkurso nugalėtoja tapo Norvegijos atstovės – grupė Bobbysocks su daina „La det swinge“.
Žalia: 1985 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: šalys, 1985 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|450px|left
Bosforo tiltas
Bosforo tiltas arba Pirmasis Bosforo tiltas  – kabantis tiltas per Bosforo sąsiaurį Stambule, Turkijoje. Tiltas jungia europinę ir azijinę Stambulo dalis. Tilto ilgis 1510 m, plotis 39 m, tarpatramis 1074 m ilgio. Tilto važiuojamosios dalies aukštis virš jūros lygio yra 64 m, atramos virš važiuojamosios dalies yra iškilusios per 105 m. Tiltas pastatytas 1973 m. Tuo metu tai buvo ketvirtas pagal ilgį kabamasis tiltas planetoje ir ilgiausias už JAV ribų.
Pelkupis
Istorija
Pelkupio kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje; gyveno dvi šeimos. Nuo 1820 m. Pelkupio kaimas priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 m. Pelkupio kaimo gyventojai kovojo su Vilkėno dvaro savininku Aleksandru Plateriu dėl neteisingo dvaro žemių atribavimo.
Bosforo tiltas
miniatiūra|kairėje|Bosforo tiltas
Pelkupis
Istorija
2000 m. Pelkupio kaime spėjamo kapinyno teritorijoje buvo atlikti žvalgomieji archeologijos tyrimai (vadovas archeologas Zenonas Baubonis); ištirti 5 kapai, kurie datuojami II–III a. 2002 07 24 Pelkupio kapinynas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą.
Pelkupio kaimo pavadinimas kilęs nuo upelio Pelkupis. XVIII-XX a. Pelkupio kaimas dar buvo vadinamas keliais pavadinimais: Girkontais, Usiniu.
Seboljati
Seboljati  – upė rytiniame Urugvajuje. Prasideda Cuchilla Grande aukštumose, Lavaljechos departamente. Teka į šiaurės rytus sudarydama ribą tarp Ročos ir Treinta i Treso departamentų. Įteka į Mirino lagūną.
Didžiausias intakas – Olmaras (kairysis).
Teodosų dinastija
Teodosų dinastija – romėnų šeima, iškilusi mažėjant Romos imperijos galiai.
Istorija
Flavijus Teodosijus, žymus generolas, apgynęs Britaniją nuo Didžiosios konspiracijos, laikomas dinastijos įkūrėju. Jo sūnus Flavijus Teodosijus tapo Rytų Romos imperatoriumi 379 m. ir trumpam suvienijo Romos imperiją 394-395 m., kai nugalėjo uzurpatorių Eugenijų. Teodosijaus I sūnus Arkadijus paveldėjo Rytų, o Honorijus Vakarų imperiją. Teodosų dinastija susijusi su Valentinianų dinastija, nes Teodosijus I vedė Galą, Valentiniano I dukrą, o jų dukra buvo Gala Placidija. Paskutinis imperatorius Vakaruose, priklausęs dinastijai, buvo Galos Placidijos sūnus Valentinianas III, o Rytuose – Markianas, Teodosijaus II žentas. Vėliau Valentiniano III anūkė ištekėjo už Olibrijaus, o Antemijus buvo Markiano žentas. Dinastijos atstovai priklausė Rytų imperijos aukštuomenei iki VI a. pabaigos.
Dikilio regionas
Geografija
Tai didžiausias šalies regionas. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Etiopija, – šiaurės rytuose – su Tadžuros regionu, rytuose – su Artos ir Ali Sabiho regionais. Paviršius kalnuotas – stūkso Dakos, Gamari, Amailė, Kotono, Baba Alu, Jagero (aukštis iki 1398 m) masyvai. Pietvakariuose siekia Abės ežero pakrantę. Vyrauja dykumos, iš kurių didžiausia yra Didžioji Bara.
Suskirstymas ir gyvenvietės
Dikilio regioną sudaro 3 rajonai:
Didesnės gyvenvietės:
Raisa Denisova
Raisa Denisova (Raisa Deņisova, 1930 m. rugpjūčio 30 d. Tilža, Balvų savivaldybė) – latvių antropologė.
Biografija
1954 m. baigė Maskvos universitetą. 1973 m. daktarė.
1957–1959 m. ir nuo 1963 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos istorijos institute. Tyrinėjo baltų genčių, tarp jų ir lietuvių, etninės antropologijos klausimus. Kraniologijos veikaluose naudojosi lietuviška medžiaga, ištyrė kai kurių Lietuvos rajonų dabartinių gyventojų antropologines ypatybes.
Jaselda
Jaselda ( arba Ясольда) – upė Baltarusijoje, Bresto srityje; Pripetės kairysis intakas. Prasideda pelkėje, į rytus nuo Belovežo girios, teka pietryčių kryptimi per Polesės žemumą, kerta Sporauskajės ir Motalskajės ežerus. Įteka į Pripetę žemiau Pinsko.
Užšalusi gruodžio – kovo mėnesiais. Jaselda Oginskio kanalu sujungta su Ščiara (Nemuno intakas). Dalis upės ir jos intakų kanalizuota.
Prie Jaseldos įsikūręs Beriozos miestas.
Sąvoka
Sąvoka − sąmonės forma, reiškiama žodžiais ir funkcionuojanti kaip mąstymo turinio elementas.
Nors mąstant sąvokų turinys reiškiamas sprendiniais ir samprotavimais, tačiau tik sąvokos suteikia mąstymui operavimo bendrybėmis pobūdį.
Sąvoka − produktas istoriškai besivystančio pažinimo, kuris, kildamas iš žemesnės pakopos į aukštesnę, praktikos keliu gautus rezultatus reziumuoja vis gilesnėmis sąvokomis, tobulina, tikslina senas ir formuluoja naujas sąvokas. Todėl sąvokos yra dinaminės – nuolat vystosi, kinta bei progresuoja tikrovei adekvataus atspindėjimo linkme.
Sąvokos fiksuojamos vienomis ar kitomis kalbinėmis formomis ir sudaro atitinkamų kalbos išraiškų prasmę (Reikšmė ir prasmė). Pagrindinė loginė sąvokų funkcija yra tai, kad jos mintyse pagal tam tikrus požymius išskiria mus dominančius praktikos ir pažinimo objektus. Šios funkcijos dėka sąvokos sieja žodžius su tam tikrais objektais, o dėl to galima nustatyti tikslią žodžių reikšmę ir operuoti jais mąstymo procese. Objektų klasių išskyrimas ir šių objektų apibendrinimas sąvokose yra būtina sąlyga gamtos dėsniams pažinti.
Sąvokos sudarymas
Kiekviena sąvoka yra abstrakcija. Dėl to atrodo, kad sąvokoje atitrūkstama nuo tikrovės, o iš tikrųjų su sąvokos pagalba tikrovė pažįstama giliau, skiriant ir ištiriant esmines jos puses.
Sąvokos sudarymas, perėjimas prie jos nuo jutiminių atspindėjimo formų − procesas, kuriame taikomi tokie pažinimo metodai, kaip palyginimas, analizė ir sintezė, abstrahavimas, idealizacija, apibendrinimas bei įvairaus sudėtingumo samprotavimo formos.
Dažnai mokslo sąvokos iš pradžių sudaromos remiantis tik hipotetinėmis prielaidomis apie vienų ar kitų objektų egzistavimą ar apie jų prigimtį (pvz., taip atsirado atomo sąvoka). Pažįstant vystymosi dėsnius bei tendencijas kai kurių objektų sąvokas galima sudaryti dar prieš juos atrandant ar sukuriant.
Sąvokos apimtis ir turinys
Tai dvi viena su kita susijusios sąvokos pusės. Apimtis − sąvokoje apibendrintų daiktų klasė; turinys − visuma (paprastai esminių) požymių, pagal kuriuos apibendrinti ir išskirti daiktai toje sąvokoje.
Sąvokos turinio formulavimas atskleidžia, kas tam tikros klasės daiktuose yra tapatinga (bendra); apimties charakteristika, t. y. elementų (objektų − turinį sudarančių požymių nešėjų) ir dalių (rūšių, tam tikros klasės poklasių) skyrimas joje, atskleidžia skirtumus atitinkamos klasės ribose. Tarp turinio ir apimties yra ryšys, kuris formaliojoje logikoje išreiškiamas atvirkštinio santykio dėsniu.
Karolis V
Karolis V tai:
Michailas Puntovas
Michailas Aleksandrovičius Puntovas (, g. 1995 m. gruodžio 23 d. Krasni Suline, Rostovo sritis, Rusija) – Rusijos dainininkas ir grupės „Geroi“ narys.
Biografija
Michailas Puntovas gimė 1995 m. gruodžio 23 d. Krasni Sulino mieste, esančiame Rostovo srityje Vakarų Rusijoje. Vėliau jo šeima persikėlė į Nižnij Mamon kaimą Voronežo srityje.
2008 metais atlikėjas su daina „Spit angel“ išrinktas atstovauti Rusijai 2008 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, su šia daina jis užėmė septintą vietą. Prieš tai jis dalyvavo vaikų muzikos festivalyje Zvezdnyj sjans.
Prieš dalyvavimą vaikų „Eurovizijoje“, Michailas buvo grupės „Volšebinki dvora“ narys. Nuo 2011 m. jis yra grupės „Geroi“ narys. 2011 m. sausio 31 dieną grupė išleido debiutinę dainą „Moje malenkoje glupoje sepdtse“.
Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Nemunėlio Radviliškio miestelyje, ties Lietuvos ir Latvijos valstybės siena, prie Apaščios ir Nemunėlio santakos. Istoristinė, turi klasicizmo elementų
Istorija
Pirmoji katalikų koplyčia pastatyta 1719 m. Apie 1782 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji turėjo vieną altorių, be zakristijos. Šventoriuje stovėjo varpinė. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Nuo 1818 m. buvo nuolatinis kunigas filialistas Jonas Skapinavičius. Jis pristatė zakristiją. Rusijos Vidaus reikalų ministras 1849 m. leido Jonui Tiškevičiui Nemunėlio Radviliškyje pastatyti mūrinę bažnyčią. Ji pastatyta 1849–1854 m. 1907 m. suburtas bažnyčios choras.
Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. sugriautas bokštas, sudegė lubos, stogas, altorius, vargonai. Pamaldos laikytos prieglaudoje. 1921–1928 m. bažnyčia atstatyta (pradėjo kunigas Feliksas Dėdelė, baigė kunigas Mykolas Jusys). Bokštas atstatytas kitokios formos. Per Antrąjį pasaulinį karą sudegė parapijos ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo administratoriaus kunigo Stanislovo Žalio ir kitų rūpesčiu bažnyčia apdengta lentelėmis, atstatytas gerokai žemesnis bokštas, ištinkuota presbiterija. Klebonijos vietoje pastatytas mažas namelis.
Nemunėlio Radviliškyje 1959–1976 m. gyveno ištremtas vyskupas Vincentas Sladkevičius. Tai pažymi čia 2001 m. atidengta ąžuolinė atminimo lenta su bareljefu (aut. L. Juozonis).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi klasicizmo elementų, stačiakampio plano (27 × 19 m), vienabokštė. Vidus trijų navų, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Naujoji Andalūzija
Naujoji Andalūzija  – Ispanijos imperijos gubernija, įkurta Karolio V nurodymu 1534 m. ir egzistavusi iki 1544 m., kol nebuvo pakeistas jos pavadinimas. Oficialiai gubernijai priklausė didelės teritorijos dabartinėje Argentinoje, šiaurės Čilėje, pietų Brazilijoje, taip pat Urugvajus, tačiau iš tiesų buvo kontroliuojama tik mažytė teritorija prie La Platos žemupio.
Gubernija įsteigta po Tordesiljo sutarties, 1534 m. oficialiai padalinus Pietų Ameriką tarp Ispanijos ir Portugalijos. Savo valdas Ispanija sudalino į keturias gubernijas. Tuo metu nė viena iš Naujosios Andalūzijos teritorijų nebuvo kontroliuojama. Pirmuoju jos adelantadu (valdytoju ir kolonizatoriumi) paskirtas Pedro de Mendoza.
Oficialiai teritorija driekėsi 200 lygų į pietus nuo Diego de Almagro valdomos Naujojo Toledo gubernijos, tačiau iš tiesų kolonizuojamas buvo tik La Platos baseinas. 1542 m. įkūrus Peru vicekaralystę, Naujoji Andalūzija perėjo šios žinion ir pervadinta į La Platos ir Paragvajaus guberniją.
Rytis Taraila
Biografija
Mokėsi Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.
1971–1972 m. laikraščio „Tiesa“ literatūrinis bendradarbis, 1973–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, 1975–1976 m. savaitraščio „Impulsas“ redaktorius, 1976–1989 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ korespondentas. 1989 m. kartu su V. Tomkumi ir V. Lingiu įkūrė laikraštį „Respublika“; iki 1994 m. vienas iš jo leidėjų ir vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, koncerno TTL direktorių tarybos pirmininkas. 1994–1996 m. dienraščio „Diena“ vyriausiasis redaktorius, UAB „Dienos leidykla“ valdybos pirmininkas, 1995–1997 m. – AB „Vilspa“ generalinis direktorius. Tarptautinės laikraščių leidėjų federacijos (FIFJ) narys. Vilniaus pedagoginio universiteto Socialinės komunikacijos instituto lektorius.
Periodinėje spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, rašinių socialinėmis temomis, žurnalistikos praktikos klausimais.
Konstantinas Jasiukaitis
Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, nuo 1900 m. gyveno Šiauliuose, bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, „Varpas“, „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Darbininkų balsas“, „Skardas“, „Žarija“, rašė dramas, feljetonus, pamfletus.
Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1905–1907 m. įvykių dalyvis, 1905–1906 m. – „Naujosios Gadynės“ redaktorius, 1906 m. dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ redakcijoje. 1906 m. rugsėjo 18 d. areštuotas, kalintas. 1907–1912 m. gyveno Šveicarijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Italijoje, epizodiškai studijavo Fribūro, Briuselio universitetuose, bendravo su rusų socialdemokratais. Gyvendamas Kaprio saloje bendravo su Maksimu Gorkiu.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. grįžęs į Lietuvą nuo visuomeninės veiklos nutolo. 1922–1940 m. – Panevėžio ligonių kasos direktorius, 1924–1926 m. redagavo laikraštį „Panevėžio balsas“.
Skrebiškis (Biržai)
Skrebiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Papilio, Biržų girios pietiniame pakraštyje. Skrebiškio dvaro liekanos. Pietiniu pakraščiu teka Serbentos upelis.
Istorija
Skrebiškio palivarkas Radvilų žemėse pažymėtas 1786 m. 1923 m. buvo 9 ūkiai. 1960–1992 m. Kraštų tarybinio ūkio kaimas.
Miami Masters
Miami Masters – kasmetinis ATP World Tour Masters 1000 ir WTA turnyras, vykstantis Majamio priemiestyje Ki Biskeine. Miami Masters vyksta kiekvienais metais kovo mėnesiais ant kietos dangos kortų ir yra antras ATP World Tour Masters 1000 teniso sezono turnyras. Turnyras pirmą kartą vyko 1985 m. Turnyro rėmėjas – Sony Ericsson Open.
Kaip ir Didžiojo kirčio turnyruose, šiame turnyre yra žaidžiama 7 ratais, o 32 aukščiausią reitingą turintys žaidėjai prisijungia nuo antrojo rato.
Denigomodu
miniatiūra|Denigomodu iš paukščio skrydžio Denigomodu – apygarda Nauru salos vakaruose. Tai didžiausia Nauru gyvenvietė pagal gyventojų skaičių. Joje įsikūręs emigrantų gyvenamųjų namų kompleksas „Lokacija“. 1999 m. duomenimis, Denigomodu apygardoje gyvena 25,7% Nauru gyventojų.
Vietos ypatybės
Šioje apygardoje yra Nauru fosfatų kasybos korporacijos darbininkų gyvenvietė. Denigomodu taip pat yra:
Švietimas
Visame Nauru veikia šios pradinės ir vidurinės mokyklos: Jareno pradinė mokykla Jareno apygardoje (1-3 kl.), Nauru pradinė mokykla Menengo apygardoje (4-6 kl.), Nauru koledžas Denigomodu apygardoje (7-9 kl.) ir Nauru vidurinė mokykla Jareno apygardoje (10-12 kl.).
Nauru koledžas atidarytas kaip Denigomodu mokykla 2000 m. sausio mėn. pagal 1993 m. rugpjūčio mėn. sudarytą Australijos ir Nauru bendradarbiavimo reabilitacijos ir plėtros srityje sutartį. Pagal šį susitarimą vyriausybės nusprendė pastatyti Nauru koledžą 1999 m. kovo mėn., iš pradžių tai buvo trečioji Nauru pradinė mokykla, tačiau ji buvo pertvarkyta į gimnaziją, nes Nauru vaikai šiame mokymosi etape pretenduoja į stipendijas. Vyriausybinė šalies vyresnioji vidurinė mokykla yra Nauru vidurinė mokykla Jareno rajone.
Emigrantų vaikai gyvenvietėje „Lokacijoje“ nuo 2002 m. balandžio mėn. lanko „Lokacijos“ mokyklą, 1-8 klases, ji yra „Lokacijos“ gyvenvietėje. Tai vienintelė mokykla Nauru, kurioje mokoma ne anglų kalba.
Didysis asiūklis
Didysis asiūklis (Equisetum telmateia) – asiūklinių (Equisetaceae) šeimos asiūklių (Equisetum) genties augalų rūšis, priklausanti sporinių induočių augalų grupei. Tai daugiametis žolinis augalas, kurio gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų – sporofito ir gametofito – kaita. Auga šlapiose, ypač šaltiniuotose vietose, miškų pelkėse. Sporifikuoja balandžio – gegužės mėnesiais. Lietuvoje labai retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Morfologija
Didžiojo asiūklio, kaip kitų rūšių asiūklių, stiebas yra nariuotas, išilgai vagotas, suskirstytas į bamblius ir tarpubamblius. Sporifikuojantys stiebai iki 100–120 cm aukščio ir 10-15 mm storio, makštys su 20-40 dantelių. Varpa 4-6 cm ilgio, tuščiavidurė.
Vegetatyvinis stiebas baltas arba gelsvai baltas, 100–150 cm aukščio, storas, apie 10 mm skersmens, viršutinė jų dalis šakota. Šakos žalios, briaunotos.
Romanas
miniatiūra|[[Migelis de Servantesas Savedra|Migelio de Servanteso Savedros „Don Kichotas“ buvo vienas iš pirmųjų populiarių romanų.]] Romanas  – epikos žanras, pasakojamasis didelės apimties, laisvos sandaros kūrinys. Romanas išsirutuliojo iš antikinio romano (Charotino „Chairėjas ir Kalirojė“ (I a. pr. m. e.), Longo „Dafnis ir Chlojė“, Heliodoro „Etiopiniai pasakojimai“ (III a. pr. m. e.)).
Romanas įprasmina pasaulį kaip žmogiškų kontaktų tinklą, kuris niekad neišyra ir nesibaigia, nes nesibaigia ir žmonių bendravimas. Bendriausia prasme romanas yra privataus gyvenimo epas. Tai labiausiai besikeičianti pasakojimo forma. Romanas – sintetinis žanras: jame susilydo daugelio literatūros žanrų ypatybės.
Tradicinis ir šiuolaikinis romanas
Tradicinis romanas – priežastine logika grindžiamas fabulinis pasakojimas, turintis visus privalomus, tradicija grindžiamus struktūros elementus: ekspoziciją, veiksmo užuomazgą, veiksmo plėtotę, kulminaciją, atomazgą, epilogą, charakterius, pasakotoją, apibrėžtą laiką ir erdvę. XIX a. tradicinio socialinio romano pagrindinis veikėjas pirmiausia traktuojamas jo socialinės būties plotmėje. XX a. moderniajame romane tyrinėjimo objektu tampa subjektyvios psichikos procesai. Socialinė ir subjektyvystinė žmogaus koncepcijos lėmė tradicinio ir modernistinio romano esminius skirtumus.
Analizuodami individualią psichiką, rašytojai modernistai kartu siekė perteikti universalią žmogišką patirtį, atitrūkusią nuo konkrečių socialinių ir istorinių sąlygų, akcentavo įvairių epochų ir socialinių grupių žmonių mąstysenos ir jausenos bendrumą. Tai skatino rašytojus ieškoti naujų vaizdavimo ir pasakojimo formų. Tradiciniam romanui būdinga „visažinio“ autoriaus pozicija moderniajame romane pakeičiama „požiūrio“ principu, t. y. autorius turi apriboti romano turinį tuo, ką gali matyti ir jausti tik patys veikėjai. Pasakojimas pakeičiamas tiesioginiu vaizdavimu, kuriame autorius tarytum fiksuoja įvykius slapta kamera, epinį pradą į antrą planą nustumia draminės formos – sakytinis ir vidinis monologas, dialogas, sąmonės srautas.
Šiuolaikiniai rašytojai kuria keistą, dažnai ekscentriško moralinių kategorijų nagrinėjimo romaną, kuriame realybė ir fantazija glaudžiai ir keistai susipynusios, kur laikas ir erdvė nuolat kinta, kur akivaizdžiai mėgaujamasi grotesku. Kiek romane veikėjų, tiek gali būti skirtingų laiko plotmių, autorius gali įvykius visaip maišyti, o viena sekundė veikėjo sąmonėje gali tęstis be galo ilgai.
Individo likimas romane apibendrinamas pirmiausia savitu siužetu. Siužeto rutuliojimąsi skatina tarp individo ir visuomenės arba paties individo sąmonėje kilę prieštaravimai, atspindintys esmines socialinės tikrovės tendencijas. Romano veiksmas plėtojamas ne viena, o keliomis susikertančiomis linijomis, į konfliktą įtraukiami vis nauji socialinio pasaulio sluoksniai, psichologijos klodai. Intriga į vieną probleminį mazgą supina skirtingus epizodus, lemia siužeto raidos kryptį bei atomazgą. Konfliktas ne visada baigiasi atomazga – šiuolaikiniame romane vis dažniau pasirenkama atvira baigtis. Siužetui rutuliojantis, pagrindinis veikėjas atsiduria naujose situacijose, bendrauja su kitais žmonėmis, tai neišvengiamai keičia jį patį.
Skirstymas
Pagal charakterio atskleidimo būdą romanai nuo pat atsiradimo pasiskirstė į du struktūrinius tipus: atvirą, ekstensyvų, kuriame charakterių raida motyvuojama reikšmingais visuomeniniais santykiais, veikėjų tarpusavio santykiais, plačia socialine apžvalga, ir uždarą, intensyvų, kuriame apsiribojama individo likimu ar tik vieno jo gyvenimo epizodo vaizdavimu. Šiuo atveju romanui būdingo universalumo pasiekiama gilinantis į dvasinę substanciją, analizuojant filosofines problemas. Vientisu kūriniu romaną paverčia ne tik rišlus siužetas, bet individualus autoriaus požiūris į vaizduojamą pasaulį ir individualus stilius.
Pagal priklausymą literatūros epochai, krypčiai, srovei skiriami: barokinis, šviečiamasis, sentimentalusis, romantinis, realistinis, natūralistinis, egzistencialistinis romanai.
Pagal tematiką skiriami: riterių, plėšikų, meilės, šeimos, menininko, gamybinis romanai.
Pagal tematiką ir siužeto pobūdį skiriami: nuotykių, kriminalinis (detektyvinis), kelionių, socialinis, psichologinis, filosofinis romanai.
Pagal adresatą ir skelbimo formą skiriami: jaunimo, moterų, pramoginis, radijo, laikraštinis romanai.
Pagal pasakojimo būdą skiriami: laiškų, dienoraštinis, autobiografinis, pasakojimo pirmuoju asmeniu, vidinio monologo romanai.
Pagal papasakoto laiko ir pasakojimo laiko santykį skiriami: istorinis, futurologinis (mokslinio fantastinio romano atmaina, vaizduojanti ateitį) romanai, romanas apie dabartį, romanas–kronika.
Ši klasifikacija yra sąlygiška: tas pats romanas gali priklausyti keliems žanriniams tipams. Pavyzdžiui, Stendalio „Raudona ir juoda“ yra realistinis, psichologinis, meilės romanas.
Pagal meninės raiškos priemonių pobūdį romanas gali būti satyrinis, alegorinis, komiškasis.
Tipinių romanų pavyzdžiai
Auklėjimo romanas: Žano Žako Ruso „Emilis, arba Apie auklėjimą“.
Bildungsromanas: Johanno Wolfgango Goethe’s „Vilhelmo Meisterio mokymosi metai“, Novalio „Heinrichas fon Ofterdingenas“, Thomo Manno „Užburtas kalnas“, Hermanno Hesse’s „Stiklo karoliukų žaidimas“.
Riterių romanas: Kretjeno de Trua „Persevalis, arba Šventojo Gralio istorija“, Žano Bedjė „Tristanas ir Izolda“.
Šelmių romanas: nežinomo autoriaus „Lasariljas iš Tormeso“, Tomo Nešo „Nelaimingas keliautojas“.
Utopinis romanas: Tomo Moro „Utopija“, Tomo Kampanelos „Saulės miestas“.
Socialinis buitinis romanas: Džono Golsvorčio romanas epopėja „Forsaitų saga“, Onorė de Balzako „Tėvas Gorijo“, „Kurtizanių spindesys ir skurdas“, Čarlzo Dikenso „Oliveris Tvistas“, Viljamo Meikpiso Tekerėjaus „Tuštybės mugė“, Šarlotės Brontės „Džeinė Eir“, Levo Tolstojaus romanas epopėja „Karas ir taika“, Ivano Turgenevo „Tėvai ir vaikai“.
Psichologinis romanas: Žano Žako Ruso „Julija, arba Naujoji Eloiza“, Fiodoro Dostojevskio „Nusikaltimas ir bausmė“, „Broliai Karamazovai“, „Idiotas“, Gustavo Flobero „Ponia Bovari“, Marselio Prusto romanų ciklas „Prarasto laiko beieškant“, Džeimso Džoiso „Ulisas“, Viljamo Folknerio „Triukšmas ir įniršis“, „Kai aš gulėjau mirties patale“.
Intelektualinis romanas: Marselio Prusto romanų ciklas „Prarasto laiko beieškant“, Tomo Mano „Budenbrokai“, Hermano Hesės „Stiklo karoliukų žaidimas, „Stepių vilkas“, Franco Kafkos „Procesas“, Albero Kamiu „Maras“.
Filosofinis romanas: Voltero „Kandidas, arba Optimizmas“, Didro „Žakas fatalistas“, Albero Kamiu „Svetimas“, Viljamo Goldingo „Musių valdovas“, Žano Polio Sartro romanų trilogija „Laisvės keliai“ („Proto amžius“, „Atidėjimas“, „Mirtis sieloje“).
Fantastinis romanas: Žiulio Verno „Kelionė į Žemės centrą“, Herberto Velso „Nematomas žmogus“, „Pasaulių karas“, Rėjaus Bredberio „451 Farenheito“, Stanislavo Lemo „Magelano debesys“.
Istorinis romanas: Valterio Skoto „Vaverlis“, „Rob Rojus“, „Aivenhas“, „Kventinas Dervardas“, Viktoro Hugo „Paryžiaus katedra“, Levo Tolstojaus romanas epopėja „Karas ir taika“, Tomo Mano „Juozapas ir jo broliai“.