cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europos korespondencinių šachmatų čempionatas
Ketvirtfinalio turnyras
Europos čempionato ketvirtfinalio turnyre turi teisę dalyvauti ;
1-ą ir 2-ą vietą užėmę žaidėjai įgyja leidimą žaisti aukštesnėje atrankos pakopoje – viename pusfinalio turnyre.
Pusfinalio turnyrai
Turnyrai susideda iš 13-kos dalyvių. Organizatorius turi teisę keisti dalyvių skaičių iki 11-kos, 15-kos, ar 17-kos. Prasideda kartą į metus: rugsėjo mėn. Europos čempionato pusfinalio turnyre turi teisę dalyvauti:
1-ą ir 2-ą vietą užėmę žaidėjai įgyja leidimą žaisti aukštesnėje atrankos pakopoje – viename kandidatų atrankos turnyre.
Kandidatų turnyrai
1-ą ir 2-ą vietą užėmę žaidėjai įgyja leidimą žaisti aukštesnėje atrankos pakopoje – viename kandidatų turnyre.
Daniel Alves
Danielis Alvešas da Silva (Daniel Alves da Silva; g. 1983 m. gegužės 6 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo gynėjo pozicijoje, ilgametis Brazilijos rinktinės žaidėjas.
Europos korespondencinių šachmatų čempionatas
Čempionato finalas
Turnyras paprastai susideda iš 15-kos žaidėjų, tačiau organizatorius gali keisti dalyvių skaičių iki 11, 13, ar 17-kos.
Turnyras vyksta kartą per dvejus metus.
Daniel Alves
Alvešas Brazilijos rinktinėje debiutavo 2006 m. draugiškose varžybose prieš Kuveitą. Nors Alvešas buvo vienas geriausių savo pozicijos žaidėjų pasaulyje, rinktinėje jam dažnai tekdavo konkuruoti su Maikonu.
Europos korespondencinių šachmatų čempionatas
Čempionato finalas
Jame turi teisę dalyvauti:
Tuo atveju, kai pretendentų dalyvauti finaliniame turnyre skaičius viršija 17-ka, žaidėjai įtraukiami pirmumo eile:
Iškovojusio teisę dalyvauti finaliniame turnyre žaidėjo įtraukimą galimą atidėti tik vieną kartą.
Jei po to, kai įtraukus visus norinčius dalyvauti žaidėjus, liko laisvų vietų, turnyro direktorius  gali įjungti žaidėją iš praėjusio čempionato finalo, ar kandidatų turnyrų: pirmenybę teikiant,  surinkusiems vienodai taškų su antros vietos laimėtoju, bet nepatekusiais dėl žemesnių  papildomų rodiklių.
Europos zonos direktorius taip pat turi teisę į dvi laisvas vietas įtraukti, pasiekusius labai aukštų tarptautinių  rezultatų žaidėjus.
Serverio varžybų atrankoje iškovotos patekimo į sekančią pakopą teisės galioja ir paštu vykusių varžybų atrankoje, bet ne atvirkščiai.
Lietuvos šachmatininkų rezultatai
Lietuvos šachmatininkai gana sėkmingai žaidė pasibaigusiuose Europos korespondencinių šachmatų čempionatų finaluose. Visa eilė jų tapo Europos korespondencinių šachmatų čempionais, tai: Anicetas Uogelė, Vladas Gefenas, Gediminas Rastenis, Valentinas Normantas, Ričardas Žitkus, Alius Mikėnas.
Taip pat, yra tapusių prizininkais: Alfredas Samerdokas 69-ajame Europos čempionate (2015-2019) pelnė sidabro medalį, Virginijus Dambrauskas 40-ajame (1989-1994) iškovojo bronzą , Anicetas Uogelė 43-iajame čempionate pelnė bronzos medalį.
Aukštas ketvirtąsias vietas užėmė: Viktoras Milvydas (27-asis čemp. ), Aleksandras Agejevas (39-asis čemp. ), Andrius Šimkus (48-asis čemp. ).
Čilės krepšinio lyga
Čilės krepšinio lyga – aukščiausia Čilės krepšinio lyga.
Serbijos apygardos
thumb|right|200px|Serbijos apygardos Serbijos apygardos, oficialiai Serbijos administracinės apygardos yra Serbijos administraciniai vienetai. Kiekviena apygarda apima keletą savivaldybių ir/arba miestų.
Serbija yra padalinta į 29 apygardas: 7-ios Voivodinoje, 8-ios Šumadijoje ir Vakarų Serbijoje, 9-ios Pietų ir Rytų Serbijoje ir 5-ios Kosove. Belgradas turi ypatingą statusą. Kiekviena apygarda turi administracinį centrą apygardos didžiausiame mieste.
Teritorinė Serbijos organizacija, reglamentuojama teritorinės organizacijos įstatymo, priimto Serbijos parlamento 2007 m. gruodžio 29 d. Pagal įstatymą, šalies teritorinę organizaciją sudaro savivaldybės ir miestai, Belgrado miestas bei autonominės provincijos.
Voivodina
thumb|250px|Voivodinos apygarda
Kosovas
250px|thumb|right|Kosovo apygardos
Andžejus Leščinskis
Andžejus Leščinskis (1608–1658 m. balandžio 15 d.) – ATR valstybinis ir bažnyčios veikėjas, karaliaus sekretorius ir Krokuvos kanauninkas (nuo 1624 metais), Lenčicos probstas (1628), Kameneco (1641–1646) ir Kulmo vyskupas (1646–1652), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas (1653–1658), Karūnos pakancleris (1645–1650) ir Karūnos didysis kancleris (1650–1658), Tinecko ir Červinsko abatas-komendatorius.
Biografija
Lenkijos magnatų Leščinskių giminės atstovas, herbo „Wienawa“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Vaclavo Leščinskio (1576–1628) ir kalvinistės Anos Rozdraževskos (1586–1619) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Lenčicos vaivada Vladislavas (m. 1679), Kijevo vyskupas (m. 1657) ir karaliaus pulkininkas Rafailas (m. 1647).
Gimė Goluchuve (Pleševo rajonas). Mokėsi jėzuitų kolegiume Kališe, po to nuo 1626 metais studijavo kanoninę ir civilinę teisę Ingolštate ir teologiją ir filosofiją Siene. 1628 metais – Krokuvos kanauninkas, nuo 1628 metų – Lenčicos probstas. 1633 metais buvo įšventintas į kunigus. Grįžęs į tėvynę, Andžejus Leščinskis tapo Lenkijos karalienės Cecilijos Renatos Habsburgaitės kancleriu ir Pšemento abatu (nuo 1636 metų). 1641 metais gavo Kameneco vyskupo saną. 1643 metais tapo Červinsko abatu, o 1644 metais – Tinecko.
1645 metais Andžejus Lščinskis gavo Karūnos pakanclerio pareigybę, konkuravo su Karūnos didžiuoju kancleriu Jurgiu Osolinskiu. 1646 metais tapo Kulmo vyskupu. Karo su Turkija priešininkas. Po bevaikio Vladislovo IV mirties iš pradžių palaikė princo Karolio Ferdinando Vazos kandidatūrą, o po to perėjo į jo vyresnio brolio Jono Kazimiero pusę. Kaip apdovanojimą už jo bekompromisinę poziciją 1650 metais gavo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę. 1651 metais dalyvavo Ukrainos kampanijoje ir Berestečko mūšyje.
1653 metais Andžejus Leščinskis tapo Gniezno arkivyskupu ir Lenkijos primu. 1655 metais Švedijos tvano metu kartu su karaliumi Jonu Kazimieru išvažiavo iš Lenkijos į Sileziją, kreipėsi pagalbos į Vokietijos imperatorių ir Romos popiežių.
Adžejus Leščinskis palaikė valstybės reformas.
1658 m. balandžio 15 d. Andžejus Leščinskis mirė Skernevicėse, buvo palaidotas Lovičiuje.
Abu Huraira
Abu Huraira (, apie 599–603 – 681 m.) – VII a. Mahometo bendražygis (sahabas), padiktavęs ar jo autorystei priskiriama daugiausiai hadisų.
Biografija
Abd al Šamsas ibn Sakhras gimė 599–603 m. laikotarpyje Bahoje (Jemenas). Jis buvo kilęs iš Dausių genties. Vaikystėje jis buvo pramintas Abu Huraira, kas reiškia „kačiukų tėvas“, dėl jo globotų kačių. Islamą priėmė atsivertus genties vadui Tufailui ibn Amrui. Jis lydėjo vadą į Meką susitikti su Mahometu ir ten vietoj pagoniško Abd al Šamso („saulės tarnas“) jam buvo suteikta islamiškas Abdur Rahmano („gailestingojo tarnas“) vardas. Po septynerių metų jis prisijungė prie musulmonų bendruomenės Medinoje, kur patyrė badą ir skurdą. Pasak tradicijos, jo motina įnirtingai priešinosi atsivertimui į islamą ir priėmė islamą tik tuomet, kai dėl jos atsivertimo pasimeldė Mahometas. Pasak tradicijos, Abu Huraira apie 2–3 metus mokė Medinos gyventojus islamo, pasakojo hadisus iš Mahometo gyvenimo. Jis dalyvavo musulmonų žygiuose, matė jų pradinę ekspansiją ir jau po Mahometo mirties dalyvavo Mutos mūšyje prieš bizantiečius bei Ridos karuose.
Pasak sunitų tradicijos, Abu Huraira turėjo fenomenalią atmintį. Esą tuometinis Medinos valdytojas Marvanas liepė surašyti jo hadisus viena tema sekretoriui ir po metų apsimetė, kad rankraščiai dingo. Abu Huraira iš naujo juos padiktavo esą nesuklydęs nei viena raide. Kalifas Umaras esą priešinosi Abu Hurairos hadisų skleidimui ir grasino jam ištrėmimu, nes baiminosi, kad jo hadisai gali būti maišomi su Korano tekstu. Umaro valdymo metu viešas hadisų citavimas buvo uždraustas. Buvo kitų islamo žinovų, kurie irgi abejojo Abu Hurairos autoritetu. Umaro valdymo metu jis kurį laiką buvo paskirtas Bahreino vietininku. Po to visą laiką gyveno ir mokė Medinoje. Valdant Omejadams kurį laiką buvo paskirtas Medinos vietininku. Jis mirė 681 m. Tikima jį esant palaidotą Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės Medinoje. Jis padiktavo ar jo autorystei priskiriami apie 5375 hadisai, daug daugiau nei kurio kito hadisų pasakotojo, dėl to jis ypač gerbiamas tarp praktikuojančių sunitų. Ne visi šiitai pripažįsta jo hadisų autentiškumą, bet tai greičiausiai įtakota bendro šiitų sahabų patirties atmetimo.
Mergina ir generolas
Mergina ir generolas – 1967 m. sukurtas antikarinis filmas
Turinys
Pirmasis pasaulinis karas. Du italų kareiviai pramiegojo priešo puolimą ir ryte atsibuda austrų užimtoje teritorijoje. Bandydami pasiekti fronto liniją, jie netyčia užklimpa austrų generolą, išėjusį iš slėptuvės atlikti gamtinių reikalų. Kareiviai nusprendžia suimti priešą ir kartu nugabenti jį pas saviškius, tikėdamiesi už tai gauti medalį bei piniginį apdovanojimą. Netrukus vienas jų patenka į austrų nelaisvę, tačiau eilinis Taraskonis užsispyrusiai bando su belaisviu keliauti toliau. Viename kaimelyje generolas pabėga, o jo beieškodamas eilinis sutinka italę merginą Adą, kuri už pusę būsimos premijos sutinka padėti rasti bėglį, o paskui kastu pasiekti saviškių pozicijas.
7-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
7-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia 1972 m. rugsėjo 1, pabaiga – 1974 birželio 1.
Prizininkai
Pasibaigus turnyrui net du žaidėjai buvo surinkę daugiausiai taškų - po 10,5 iš 15-kos galimų. Kam atiteks ir kokios spalvos medaliai, teko sulyginti konkurentų papildomus rodiklius. Jie buvo aukščiausi Gedimino Rastenio iš Vilniaus. Jam ir atiteko čempionato aukso medalis, o kauniečiui Liudui Ambrazaičiui – sidabro. Pustaškiu mažiau surinkusiai panevėžietei J. Budraitienei liko bronzos medalis.
Kolumbijos krepšinio lyga
Kolumbijos krepšinio lyga – aukščiausia Kolumbijos krepšinio lyga.
Norvegijos futbolo varžybos 1913 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1913 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 2-1 ir tapo taurės savininkais. (Penktą kartą.)''
Li Xiaoxia
Li Xiaoxia (g. 1988 m. sausio 16 d.) – Kinijos stalo tenisininkė, daugkartinė olimpinė ir pasaulio čempionė. 2008 m. lapkritį buvo pirmoji raketė pasaulyje.
Biografija
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpine čempione vienetų ir komandų rungtyse.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabrą vienetų rungtyje ir auksą komandinėje rungtyje su Kinijos nacionaline rinktine.
Zhang Jike
Zhang Jike (g. 1988 m. vasario 16 d.) – Kinijos stalo tenisininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas. 2012 m. birželį buvo pirmoji raketė pasaulyje.
Biografija
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu vienetų ir komandų rungtyse.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabrą vienetų rungtyje ir auksą komandinėje rungtyje su Kinijos nacionaline rinktine.
Esterjotlando lėnas
Esterjotlando lėnas (SV Östergötlands län) – pietvakarių Švedijoje, Esterjotlando provincijoje. Ribojasi šiaurėje su Siodermanlandu ir Erebru, vakaruose su Vestra Jotalandu, ir pietuose su Jonšiopingu ir Kalmaru. Lėnas yra įsikūręs ant Baltijos jūros kranto. Plotas 10 562 km², 411 320 gyventojų, 38,9 gyv./km². Įkurtas 1634 m. Administracinis centras – Linšiopingas (Linköping).
Savivaldybės
Lėno teritorijoje yra šios savivaldybės (komunos):
Miestai
Didžiausi Esterjotlando miestai yra:
2000 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
2000 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas vyko Kaune rugpjūčio 3-4 dienomis.
Daučiūnų apylinkė
Daučiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šalčininkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šalčininkų rajonui. 1954 m. prijungta Gudelkų apylinkė, 1963 m. – Čiužiakampio apylinkė. 1986 m. spalio 20 d. Daučiūnų apylinkė prijungta prie Gerviškių apylinkės.
Norvegijos futbolo varžybos 1914 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1914 m.
Finalo rungtynės
''Frigg nugalėjo 4-2 ir tapo taurės savininkais. (Pirmą kartą.)''
Stanislavas Karolis Lužeckis
Stanislavas Karolis Lužeckis (? – 1686 m. rugsėjo 18 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Palenkės kaštelionas (nuo 1670 metų), Podolės vaivada (1683–1686). ATR karų prieš sukilusius kazokus, Osmanų imperiją ir Krymo chanatą dalyvis.
Biografija
Lenkijos bajorų Lužeckių giminės atstovas, herbo „Lubicz“ savininkas. Vaitiekaus Lužeckio ir Marianos Oborskos sūnus.
1672 metų liepą Stanislavas Lužeckis, vadovaudamas lenkų kontingentui, kartu su M. Chaneno kazokų pulkais Četverinovko mūšyje sumušėkazokų pulkus vadovaujamus Perebijnoso, o Ladižino mūšyje (1672 m. liepos 18 d.) patyrė žymius nuostolius nuo Petro Dorošenko kazokų karuių. 1673 metais dalyvavo Chotyno mūšyje.
1673–1674 metais S. K. Lužeckis buvo Jano Potockio karių sudėtyje Kameneco=Podolės apgulties metu. 1683 metais dalyvavo Lietuvos armijos Vengrijoje veiksmuose. Tais pačiais 1683 metais Stanislavas Karolis Lužeckis buvo paskirtas Podolės vaivada.
1686 metais Stanislavas Karolis Lužeckis dalyvavo Lenkijos armijos žygyje vadovaujamo karaliaus Jono Sobieskio į Moldavijos kunigaikštystę. 1686 metų rugsėjo 18 d. buvo išsiustas prieš Krymo totorius ir žuvo Gauro mūšyje.
Valdytojas eilės dvaro žemių Palenkės vaivadijoje: Lužki, Rogovas ir Sokolovo raktas.
Gugarkas
Gugarkas, klasikinė Gogarena  – viena iš 15 Didžiosios Armėnijos provincijų (ašcharų), buvusi Kuros aukštupyje. Šiuo metu ši teritorija priklauso dabartinėms Gruzijai, Turkijai ir Armėnijai.
Aprašas
Movseso Chorenacio liudijimu Gugarkas ir anksčiau buvo Armėnijos dalis, bet ją vėliau užėmė iberai. Strabono liudijimu šią provinciją vėl, spėjama 170 m. pr. m. e., užėmė armėnų karalius Artašesas I. Armėnų kunigaikštis Smbatas nugalėjo iverus ir sujungė Gugarką su Didžiąja Armėnija. Vėliau Gugarką, kaip pasienio provinciją, valdė ypatingas vietininkas (bdešchas) su neribotais įgaliojimais.
Gugarke, ant Kuros kranto, stovėjo Cundos miestas. Kiti Gugarko miestai buvo Artachanas, Kadžacas, Kadžatunas, Gadženkas ir Loris. Iki 338 m. Gugarką sudarė 16 gavarų. 387 m. prie jų buvo prijungta likusi Gugarko dalis, išskyrus Ašocko gavarą, kuris buvo priskirtas prie Airarato ašcharo. Gugarko plotas buvo 16765 km². Pagal VII a. armėnų geografą Ananiją Širakacį Gugarko provinciją sudarė:
Gugarko gyventojai laikais, kai Gugarkas buvo Didžiosios Armėnijos dalis, buvo armėnai. Jie sudarė daugumą ir vėlesniais laikais. Padėtis pasikeitė po armėnų genocido.
Alejandro Valverde
Alejandro Valverde (g. 1980 m. balandžio 30 d.) – Ispanijos profesionalus plento dviratininkas, nacionalinis Ispanijos čempionas, olimpietis. Šiuo metu atstovauja profesionalią Ispanijos komandą Movistar team.
2009 m. nugalėjo prestižinėse daugiadienėse Vuelta a España dviratininkų lenktynėse. 2008 m. tapo Ispanijos grupinių lenktynių čempionu, o 2014 m. - Ispanijos asmeninių lenktynių laikui nugalėtoju.
De Officiis
De Officiis – romėnų oratoriaus, filosofo ir valstybės veikėjo Marko Tulijaus Cicerono politinis ir etinis traktatas, parašytas 44 m. pr. m. e. Traktatas suskirstytas į tris knygas, kuriose Ciceronas išdėsto savo sampratą apie geriausią būdą gyventi, elgtis ir laikytis moralinių įsipareigojimų. Veikale yra aptariama, kas yra garbinga (I knyga), kas yra naudinga (II knyga) ir ką daryti, kilus konfliktui tarp to, kas garbinga ir kas naudinga (III knyga). Pirmosiose dviejose knygose gana ryški stoikų filosofo Panetijaus įtaka Ciceronui, tačiau trečiojoje knygoje autorius išdėsto savo nepriklausomą nuomonę. Nors šiuolaikinėse mokslo ir filosofijos programose šis traktatas nėra pakankamai vertinamas, De Officiis yra vienas garsiausių kada nors parašytų filosofinių kūrinių. ​​Be to, kad šimtmečius jis buvo pagrindinė liberalaus švietimo sudedamoji dalis, darbas buvo vertinamas daugelio garsių filosofų ir valstybės veikėjų, įskaitant Šv. Augustiną, Tomą Akvinietį, Hugą Grocijų, Monteskjė, Volterą ir Amerikos įkūrėjus.
Kontekstas
De Officiis buvo parašytas 44 m. pr. m. e. spalio–lapkričio mėnesiais, mažiau nei per keturias savaites. Tai buvo paskutiniai Cicerono gyvenimo metai, jam tuo metu buvo 62 metai. Ciceronas tuo metu vis dar aktyviai dalyvavo politikoje, stengdamasis sustabdyti revoliucines jėgas, kurios turėjo paimti Romos respublikos valdžią. Nepaisant jo pastangų, nužudžius Cezarį respublikos sistemos nepavyko atgaivinti, o pats Ciceronas netrukus po to taip pat buvo nužudytas.
Rašymas
De Officiis parašytas kaip laiškas jo sūnui Ciceronui Jaunesniajam, kuris tuo metu studijavo filosofiją Atėnuose. Sprendžiant iš traktato formos, vis dėlto tikėtina, kad Ciceronas rašė turėdamas omenyje platesnę auditoriją. Esė buvo išleista po jo mirties.
Nors Ciceronui didelę įtaką padarė akademinės, peripatinės ir stoikų graikų filosofijos mokyklos, šiam veikalui didžiausią įtaką padarė stoikų filosofas Panetijus. Panetijus buvo graikų filosofas, gyvenęs Romoje maždaug aštuoniasdešimt metų prieš Ciceroną. Panetijus parašė veikalą „Apie pareigas“, kuris taip pat buvo sudarytas iš trijų knygų, kuriose jis taip pat siūlė pirmiausia ištirti, kas yra moralu ar amoralu; tada, kas yra naudinga arba nenaudinga; ir galiausiai, kaip spręsti akivaizdų konfliktą tarp moralės ir naudos. Trečiąjį tyrimą jis pažadėjo trečiosios knygos pabaigoje, bet jo taip ir neatliko. Nors Ciceronas sėmėsi įkvėpimo iš daugelio kitų šaltinių, pirmose dviejose savo knygose jis gana nuosekliai seka Panetijaus pėdomis. ​​Trečioji knyga remiasi nepriklausoma Cicerono nuomone, o pats autorius atsisako būti skolingas bet kokiems ankstesniems rašytojams šia tema.
Traktate Ciceronas ragina savo sūnų Marką sekti prigimtimi ir išmintimi, taip pat politika, ir perspėja dėl malonumų ir atsainumo. Cicerono esė daug labiau remiasi asmeninėmis istorijomis nei kiti jo darbai, ir yra parašyta laisvesniu ir mažiau formaliu stiliumi nei kiti jo raštai. Tai nutiko galbūt todėl, kad jis veikalą rašė paskubomis. Kaip ir Juvenalio satyrose, Cicerono knygoje De Officiis dažnai kalbama apie laikmečio aktualijas.
Turinys
​​thumb|left|De Officiis vokiškas leidimas. 1531 m. Veikale aptariama, kas yra garbinga (I knyga), kas tikslinga ar naudinga (II knyga), ir ką daryti kilus konfliktui tarp to, kas garbinga ir tikslinga (III knyga). Ciceronas teigia, kad šie du dalykai yra vienodi ir tik atrodo, kad jie prieštarauja vienas kitam. Trečiojoje knygoje Ciceronas išreiškia savo idėjas ir nuomonę.
Pirmoji knyga
Pirmoji knyga traktuoja tai, kas savaime yra garbinga. Autorius parodo, kaip mūsų pareigos yra pagrįstos garbe ir dorybe. Keturios sudedamosios dorybės dalys yra tiesa, teisingumas, tvirtumas ir padorumas, o mūsų pareigos yra teisingai jas suvokti.
Antroji knyga
Antrojoje knygoje plačiau kalbama apie pareigas, susijusias su asmenine nauda ir gyvenimo gerinimu. Knygoje dėmesys sutelkiamas į politinę pažangą ir priemones, naudojamas turtui ir valdžiai pasiekti. Garbingos priemonės populiarumui įgyti yra dosnumas, mandagumas ir iškalba.
Trečioji knyga
Trečiojoje knygoje aptariamas pasirinkimas, kurį reikia padaryti, kai kyla konfliktas tarp dorybės ir praktinių sumetimų. Cicerono teigimu, tikroji dorybė niekada negali konkuruoti su asmenine nauda. Taigi niekas neturėtų būti laikomas naudingu ar pelningu, jei iš pradžių tai nėra laikoma griežtai dorovingu, bei neturi būti atskirties tarp dorybės ir praktinių sumetimų principų.
Ciceronas siūlo keletą taisyklių, kai yra abejojama, kai tariamasis naudingumas konkuruoja su dorybe. Jis nagrinėja, kokiose situacijose galima garbingai siekti asmeninės naudos. Savo pavyzdžius jis ima iš Romos istorijos. Vienas iš pavyzdžių yra Marko Atilijaus Regulo atvejis, kai jį kartaginiečiai pasiuntė į Romą derėtis dėl taikos ar apsikeitimo belaisviais. Atvykęs į Romą, jis patarė Senatui atmesti abu pasiūlymus. Grįžęs į Kartaginą, Regulas buvo mirtinai nukankintas.
Temos
De Officiis buvo apibūdinamas kaip bandymas apibrėžti visuomenės elgesio idealus. Keliose jo vietose kritikuojamas neseniai nuverstas diktatorius Julijus Cezaris ir visa jo diktatūra. Ciceronas teigia, kad politinių teisių nebuvimas iškraipo moralines dorybes. Ciceronas taip pat kalba apie prigimtinę teisę, kuri, kaip teigiama, valdo ir žmones, ir dievus.
Palikimas
thumb|[[Henrikas VIII|Henriko VIII vaikystės knygos De Officiis kopija su jo ranka rašytu užrašu „Tys boke is myne“. Šiuo metu kopija laikoma Folgerio Šekspyro bibliotekos kolekcijoje.]] Nors traktatas ir nėra krikščioniškas kūrinys, 390 m. Šv. Ambraziejus paskelbė, kad Bažnyčia gali juo remtis, kartu su viskuo, ką parašė Ciceronas ir ne mažiau populiarus romėnų filosofas Seneka. Viduramžiais kūrinys tapo moraliniu autoritetu. Yra žinoma, kad kai kurie iš Bažnyčios Tėvų – Šv. Augustinas, Šv. Jeronimas ir juo labiau Šv. Tomas Akvinietis, buvo su juo susipažinę. Apie 700 ranka rašytų kopijų, iliustruojančių traktato svarbą, išliko viso pasaulio bibliotekose. Dauguma iš jų datuojami dar prieš spausdinimo mašinos išradimą. Nors tai nepralenkia lotynų kalbos gramatiko Prisciano 900 išlikusių ranka rašytų kopijų, De Officiis išlieka vienas svarbiausių klasikinių kūrinių. Išradus spausdinimo mašiną, De Officiis, po Gutenbergo Biblijos ir Donato Ars Minor, buvo trečioji išspausdinta knyga.
Petrarka, humanizmo tėvas ir klasikinio mokymosi atgaivinimo lyderis, palaikė Cicerono idėjas. Įtariama, kad Makiavelio „Valdovas“ bent iš dalies yra tiesioginis Cicerono De Officiis paneigimas. Tačiau kai kurie Makiavelio darbai remiasi De Officiis principais. Princas Petras, Koimbros kunigaikštis, Keliaraiščio ordino narys, 1437 m. išvertė traktatą į portugalų kalbą. Tai įrodo, kad kūrinys buvo plačiai paplitęs viduramžių dvaruose. 1501 m. katalikų humanistas Erazmas Roterdamietis Paryžiuje išleido savo leidimą. Jo entuziazmas šiam moraliniam traktatui buvo išreikštas daugelyje kūrinių. Vokiečių humanistas Pilypas Melanchtonas įtraukė De Officiis į liuteronų humanistų mokyklų programas.
XX a. istorikas T. V. Boldvinas teigė, kad „Šekspyro laikais De Officiis buvo moralės filosofijos viršūnė“. Anglų diplomatas Tomas Eliotas „Gubernatoriaus knygoje“ (1531 m.) išvardija tris jauniems džentelmenams esminius tekstus: Platono kūrinius, Aristotelio „Nikomacho etiką“ ir De Officiis.
XVII a. traktatas buvo pavyzdinis tekstas anglų mokyklose (Vestminsterio ir Etono) bei universitetuose (Kembridžo ir Oksfordo). Jį gvildeno Hugas Grocijus ir Samuelis fon Pufendorfas. H. Grocijus savo pagrindiniame darbe „Apie karo ir taikos įstatymą“ rėmėsi De Officiis idėjomis. Traktatas taip pat padarė įtaką anglų teologui Robertui Sandersonui ir Džonui Lokui.
XVIII a. Volteras apie De Officiis pasakė: „Niekas niekada neparašys nieko išmintingesnio“. Frydrichas Didysis taip palankiai įvertino knygą, kad paprašė mokslininko Kristijano Garvo iš naujo ją išversti, nors nuo 1756 m. jau egzistavo du traktato vertimai į vokiečių kalbą. K. Garvo projekto pasekmė – 880 papildomų puslapių su komentarais.
1885 m. Perudžos miestą sukrėtė De Officiis rankraščio vagystė iš miesto Augustos bibliotekos. Iš pradžių buvo įtariamas vyriausiasis bibliotekininkas žinomas mokslininkas Adamas Rosis. Tačiau po ilgo administracinio ir ikiteisminio tyrimo jis buvo atleistas nuo baudžiamosios atsakomybės. Vagystės kaltininkas taip ir nebuvo rastas. Vėliau įtarimas krito ant bibliotekos sargo, kuris po kelerių metų tapo pakankamai turtingas, kad galėtų pasistatyti sau puikų namą. Buvusį sargo namą Perudžos gyventojai praminė „Villa Cicero“.
2002 m. atidarytas Džordžo Meisono memorialas Vašingtone yra paties Dž. Meisono skulptūra, dešinėje rankoje laikanti užverstą De Officiis.
Dėl savo stiliaus ir dėl Romos politinio gyvenimo vaizdavimo, De Officiis ir toliau laikomas vienu populiariausių Cicerono kūrinių.
Biharis
Biharis Lalas (1595–1663 m.) – Indijos poetas, priskiriamas hindi vėlyvųjų viduramžių literatūros (kitaip rītikāl) laikotarpiui.
Gimė Gvalijore, brahmano ir kšatrijų žmonos šeimoje, vėliau persikėlė į Orčhą (dab. Madhja Pradešas). Ten jis mokėsi pas žymų poetą Kešavdasą. Vedęs Biharis persikėlė į Mathurą. Ten poetas gavo progą susitikti su Mogolų imperatoriumi Šachu Džahanu ir jam paliko įspūdį. Tada Biharis persikėlė į Agrą, mokėsi persų kalbos, sutiko žymų poetą Rahimą. Vėliau Biharį pas save pasikvietė Ambero valdovas Džai Singhas I. Ten jis sukūrė savo žymiausią kūrinį Satasaī (सतस​ई). Mirus žmonai, poetas pasuko bhakto keliu ir iki mirties gyveno Vrindavane.
Biharis rašė bradžo kalba, jo kūriniuose vyravo Krišnos ir Radhos meilės motyvai. Poetas vertinamas už itin išraiškingą, puošnią poetinę stilistiką.
Norvegijos futbolo varžybos 1915 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1915 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 2-1 ir tapo taurės savininkais. (Šeštą kartą.)''
Meksikos krepšinio lyga
Meksikos krepšinio lyga – aukščiausia Meksikos krepšinio lyga.
Taurosta
Taurosta – upelis Jonavos rajone, Neries kairysis intakas, įtekantis 39,1 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelio ilgis – 6,2 km, baseino plotas – 12,9 km². Hidrologinis kodas LR upių klasifikatoriuje – 12011050.
Prasideda Gaižiūnų miškuose, į pietus nuo Gaižiūnų kaimo. Vidurupyje turi žymesnį dešinįjį intaką Miškotupį. Didžioji dalis upelio prateka miškingomis vietovėmis Šveicarijos seniūnijoje, iki Jonavą aplenkiančio kelio (Taurostos gatvės). Toliau vingiuoja miesto pietrytinėje dalyje tarp aplinkkelio ir Neries – prateka Taurostos parką su Kunigiškių tvenkiniu.
Upėvardis Taurósta kildinamas nuo gyvūno pavadinimo tauras. Upėvardis naudojamas: Taurostos gatvė (Jonavoje, Gaižiūnuose, Spanėnuose), „Taurostos“ laikraštis, Taurostos tiltas, Taurostos parkas.
2022 m. LMFA I lyga
2022 m. Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga arba trumpai Pirma lyga – antros pakopos moterų futbolo pirmenybės, kuriose varžėsi Lietuvos moterų futbolo komandos.
Antrasis etapas (ketvirtfinaliai)
8 komandos tęsė kovą dėl medalių.
Finalas
x
Snaiperiai
Rezultatyviausios žaidėjos titulas atiteko x.
Vabi Sabi
thumb|Vabi Sabi indai Vabi Sabi  – Japonijos estetikos filosofija, atsiradusi dzenbudizme. Žodžio Vabi reikšmė kilusi iš veiksmažodžio wabiru (jap. 侘びる), kuris reiškia ko nors ilgėtis, wabishii (jap. 侘しい) – vienišas, apleistas, varganas. Žodį Sabi pirmą kartą pavartojo poetas Fudživara No Tošinari (jap. 藤原釈阿 Fujiwara no Toshinari) norėdamas perteikti sunaikinimo jausmą. Kita Vabi reikšmė – mumyse glūdintis ilgesys, Sabi – trumpalaikės akimirkos grožis. Vabi Sabi filosofija buvo pasipriešinimas tobulo grožio supratimui, vyravusiam viduramžiais. Pagal savo kilmę Vabi Sabi yra tokia pasaulėjauta, kuri atsirado kaip pasipriešinimas prieš tai, kas priimta ir yra konvencionalu. Vabi Sabi pagrindinės savybės: kuklumas, minimalizmas, išskirtinumas, unikalios ir nelygios formos.
Atsiradimo istorija
Tikslios šios filosofijos atsiradimo ištakos iki šių dienų dar neatskleistos. Vabi Sabi idėjos pirmiausia išryškėjo XI ir XII šimtmečio tapyboje. Vabi Sabi istorija yra glaudžiai susijusi su Budizmo atšaka dzenbudizmu. 1191 m. žinomas vienuolis Eisai (jap. 明菴栄西 Myōan Eisai/Yōsai) sugrįžta iš Kinijos į Japoniją, planuodamas pastatyti pirmąją dzenbudistinę šventyklą. Dzenbudizmo vienuoliai pasiūlo meditaciją, norint geriau suprasti savo asmenybę. Japonijoje dzenbudizmo vienuolynai, paskatino atsigręžti į kasdienybės grožį ir ypatumą bei vertinti viską, kas yra paprasta. Pradėta vertinti kuklumą, nes vienuolynai buvo skurdūs, priimdami svečius, vienuoliai turėjo tenkintis tuo, ką turėjo po ranka, tačiau svarbiausia buvo iš paprastų dalykų sukurti menišką atmosferą. Vietoje brangaus kiniško porceliano buvo naudojama, pvz.: žiedai, bambukas, akmenys, medžiai. Dzenbudizmo idėjos tapo Vabi Sabi filosofijos pagrindu.
Vabi Sabi kilmė pagrįsta gamtos stebėjimais. Iš tikrųjų matydami natūralų gamtos grožį, žmonės sugebėjo atskleisti tikruosius idealus ir reikšmes, kurias sunku paaiškinti, tik patyrę šį jausmą gali tai suprasti geriausiai. XIV amžiuje Vabi Sabi žodžių reikšmė susijungė, pradėjo vystytis ir įgijo teigiamą reikšmę, nei jų tikroji prigimtis. Vabi, kuris reiškė vienišumą, gyvenimą gamtoje, tampa melancholija bei išskirtinumu. Sabi atsigręžia į senėjimą, laikinumą, nusidėvėjimo jausmą, bet tuo pačiu pabrėžia, kad tai yra unikalu ir sustipriną daikto svarbą. Vabi Sabi pasaulėžiūra, paveikta dzenbudizmo vienuolių idėjų, taip pat laikinumą vertina labiau už ilgalaikiškumą. Paprastumą labiau – už prabangą. Pagal Vabi Sabi ir dzenbudizmo vienuolių tradicijas siekiama daugiareikšmiškumo, kad siela nebūtų verčiama prisirišti prie kokių nors tiesų.
Vienas iš Haiku poetų Matsuo Bašio (jap. 松尾 芭蕉Matsuo Basho)- Vabi sabi reikšmę aiškino, kaip požiūrį į gyvenimo esmę, sutelkė daug dėmesio į situacijų netobulumą, bet tuo pačiu metu bandė paneigti šią tiesą. Šie aspektai suformavo Vabi Sabi išsiskyrimą į dvi ašis: vidinis ir išorinis. Išorinis Vabi Sabi aspektas, Japonijos kultūroje atsirado kaip estetinis principas su pilnu tipiškų formų mene, architektūroje bei amatininkų darbuose. Vidinė Vabi Sabi dalis, tai sugebėjimas atskirti, kas teisinga, kas ne, ko mums iš tikro reikia, ko norime. Vabi patirti galima tada, kai atsiribojama nuo įvairių įtakų, lūkesčių bei koncentruojamasi vien tik į save patį.
Vabi Sabi reiškia savo gyvenimo esmę suvokti paprasčiau, atsisakyti pertekliaus, kuris tik trukdo asmenybės formavimuisi, bei tikriems norams. Pagal Vabi Sabi gyvenimas neturi būti primityvus ir paprastas, jis turi būti labiau orientuotas į esminius interesus, į tai kas sudaro individualybę. Vabi sabi tai ne tobulinimas savo elgsenos, ar prisiderinimas prie kasdienybės, tai yra kitoks požiūris į gyvenimą. Daiktų formų nelygumas arba jų irimas yra daug labiau žadinantis, nei tie dalykai, kurie yra visiškai užbaigti ir tobuli, nes tai pažymi jų laikinumą. Čia, grožis yra pakeista sąmonės būsena ir gali būti vertinama kaip žemiška ir paprasta. Vabi sabi- tai intuityvus grožio suvokimas kasdieniniame pasaulyje. Tai nepakankamas grožis, kuris egzistuoja kukliose, kaimiškose, netobulose ar net sugadintose vietose. Vabi Sabi išreiškiamas kaip estetinis jausmas, kuris randa melancholinį grožį visuose dalykuose.
Dzenbudizmo filosofijoje yra išskiriami septyni estetikos principai norint pasiekti Vabi Sabi išraišką :
Idėjos
Vabi Sabi gyvenimas prasideda tik tada, kai suvoki, kad esi laimingas ir tik tada, kai gyveni pagal savo tikruosius poreikius, ir tampi nepriklausomas nuo laikinų laimės akimirkų.
Arbatos gėrimo ceremonijoje
thumb|Arbatos namai atspindintys Vabi Sabi estetinę filosoiją
Haiku
Haiku – poezija tapęs Vabi sabi principas. Tai viena iš meno rūšių, kuri padeda atskleisti daugybę būdų kaip Vabi Sabi principus pasiekti iki meno lygio. Vabi Sabi akimirkos yra užfiksuojamos Haiku pavidalu. Kaip ir Vabi Sabi pasaulėjautos viena iš idėjų akimirkos grožis, taip ir Haiku būdinga akimirkos fiksavimas. Haiku akimirkai būdinga Vabi Sabi dabarties pajutimas. Trumpa Haiku struktūra sukuria Vabi Sabi pojūčius. Kaip ir Vabi Sabi taip ir Haiku galima patirti bet kada ir bet kur: gamtoje, kaime, mieste ar kitur. Šios akimirkos atsiranda staiga, pritraukia dėmesį, sukelia džiaugsmą, nuostabą ar ilgesį. Haiku galima rašyti beveik apie viską: kartais labiausiai jaudinantys Haiku kūriniai apibūdina kasdienybę, kuri suteikia skaitytojui naują požiūrį į jau gerai žinomas situacijas, o tai yra vienas iš Vabi Sabi principų.
Keramikoje
thumb|Nelygios formos, atspindinčios Vabi Sabi idėjas Keramika Japonijoje egzistuoja daugiau nei dešimt tūkstančių metų. Dauguma keramikos gamybos idėjų buvo perimta iš Kinijos, bet kaip ir daugybę kitų dalykų japonai perėmę iš Kinijos, jas tobulino ir padarė taip, kad dauguma dirbinių tapo unikaliais, kurie būdingi tik Japonijos kultūrai. Dzenbudizmo vienuolių ir Kamakuros šiogūnato įtaka keičia keramikos formas: išryškėja paprastos ir kuklios formos. Laikui bėgant paprastos formos pradėjo dominuoti keramikoje ir išstumti paplitusį porcelianą iš Mingų dinastijos. Keramikoje atsisakoma perdėto puošybos elementų. Vabi Sabi pasaulėjautos idėjos paliečia keramikos dirbinius. Pradedama vertinti atviras, lanksčias, schemiškas, asimetrines, natūralias formas. Vabi sabi keramikos dirbinius galima atpažinti pagal: daiktams nebūdinga simetrija ir vienybė su kitais supančiais daiktais, krenta į akis netaisyklingomis formomis, atrodo grubūs, tarsi sudėti iš gabalų, neturinčių aiškių koncepcijos. Vabi Sabi dirbiniai nepasižymi puošnumu, nepasižymi kokybiška išore. Pagal Vabi-Sabi filosofiją, japonai stengiasi surasti grožį ne prabangiuose dalykuose, o branginti iš kartos į kartą šeimoje perduodamus indus ir perduoti juos kitai kartai.
Ikebanoje
thumb|Ikebana Ikebana (jap. 生け花, “gėlės, kurios gyvena“ arba “gyvosios gėlės”)- meno rūšis aukštumas Japonijoje pasiekė apie XV amžiuje. Ikebanos meno rūšis skiriasi nuo kitų floristikos kompozicijų. Dar ir tada gelių kompozicijose pasireiškė Vabi Sabi įtaka. Viena iš istorijų Tojotomi Hidejoši (jap. 豊臣 秀吉 Toyotomi Hideyoshi) pasikvietė arbatos ceremonijos meistrą Rikį (jap.千利休 Sen no Rikyū). Prieš jį stovėjo niekuo neišsiskirianti auksinė vaza su vandeniu, o šalia jos- viena žydinti slyvos šakelė. Hidejoši paliepė sukurti kompoziciją ir tai suderinti, be jokių papildomų priemonių. Rikis nuskynė žiedus ir išbarstė juos ant vandens paviršiaus. Ir sukūrė Ikebaną. Žinoma meistrai suprato, kad žiedai auksinėje vazoje greitai nuvys ir paskęs. Tačiau Vabi Sabi laikinumo idėja jų matymo akimirką paverčia svarbia ir nepakartojama. Nes jų grožis kitimo akivaizdoje yra Vabi Sabi paslaptis. Pagal Dzenbudizmą, su visais augalais elgiamasi kaip su gyvais. Tiek Vabi Sabi tiek Ikebana sujungia žmogų su gamta. Priešingai nei tradicinėje floristikoje kur svarbiausia yra gėlių gausa, jų spalvingumas, ryškumas ar įmantrus išdėstymas, Ikebanoje svarbiausia yra minimalizmas. Stengiamasi išryškinti netradicinis augalo vietas, tokias kaip stiebas, lapai ir akcentuoti linijas, formas bei kontūrus. Kompoziciją dažniausiai sudaro minimalus žiedų skaičius. Struktūra susideda iš trijų pagrindinių dalių.
Namų dekore
thumb|Vabi Sabi užuominos namų interjere Vabi Sabi pasaulėžiūra siūlo namų interjerą kurti, kuo paprastesnį ir minimalistinį. Nes šie principai gali padėti pasiekti, kuo daugiau Vabi Sabi ramybės namuose. Pagrindiniai elementai: daug erdvės ir šviesos, kuo mažiau pašalinių detalių. Kuriant namų dekorą pagal Vabi Sabi principus patariama naudoti natūralias tekstūras ir organines formas bei motyvus. Kurti namų įvaizdį pasitelkiant motyvus iš gamtos. Naudoti: rudas, juodas, pilkas, žemiško žalumo ir rūdžių spalvas bei kitas prislopintas spalvas. Vabi Sabi vertina nesudėtingą, kuklią aplinką. Autentiškumas yra Vabi Sabi filosofijos raktas.
Sodai
thumb|Rioandži sodas Dzenbudizmo vienuoliai sodus formavo su įvairaus dydžio ir formų akmenimis, naudojo žvyrą. Rioandži sodas (jap. 龍安寺Ryōan-ji) Kiote yra tipinis Dzenbudizmo akmens sodo pavyzdys sukurtas naudojant smėlį. Rioandži sodas buvo pastatytas dar XVII a. Ši sodą sudaro penkiolika akmenų. Rioandži sode, gamta ir žmogus tarsi susilieja į vieną, kur nelieka minčių, tik susiliejimo su visata jausmas ir palaima. Dzenbudizmo praktika yra begalinė. Dzeno estetika neišvengiamai veda link paprastumo, atsisakymo kas nebūtina, stengtis kiek atsikratyti godumo. Rioandži sodo struktūroje jaučiama ir Vabi Sabi dvasia. Tuščia erdvė, keletas akmenų atkreipia stebėtojo dėmesį į šią minimalistinę kompoziciją. Tuščia erdvė simbolizuoja ne tuštuma, o tai yra regima tyla akiai ir protui. Šie sodai yra geriausias Japonijos kultūros ir grožio suvokimo simbolis. Sodai yra tobulai sutvarkyti ir dvelkia tobulu minimalizmu.
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos bei Sent Kitso ir Nevio.
Sergio Busquets
Serchijus Busketsas (Sergio Busquets i Burgos; g. 1988 m. liepos 16 d.) – Ispanijos futbolininkas, rungtyniaujantis besiginančiojo saugo pozicijoje. Klubo „FC Barcelona“ ir Ispanijos rinktinės žaidėjas.
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai
Santykių istorija
Sent Kitsas ir Nevis savo nepriklausomybę paskelbė anksčiau nei tai padarė Lietuva – 1983 m. Nėra žinių apie dvišalius politinius kontaktus 1983-2009 m. laikotarpiu.
Sergio Busquets
Serchijaus tėvas, Karlesas Busketsas taip pat žaidė „Barselonos“ klube vartininku.
Gusinė
Gusinė  – miestelis Plavo opštinoje (Juodkalnija), kuriame 2003 m. gyveno 1 704 gyv.
Sergio Busquets
Vaikystėje treniravosi kelete regiono jaunimo komandų, 2005 m. tapo „Barselonos“ klubo jaunimo komandos nariu. 2008 m. debiutavo pagrindinėje komandoje.
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai
Santykių istorija
Dvišalius santykius su Sent Kitsu ir Neviu užmegzti 2009 m. liepos 22 d. - tai nutarė Lietuvos vyriausybė, tądien suteikusi įgaliojimus Lietuvos ambasadoriui Jungtinėse Tautose Daliui Čekuoliui pasirašyti Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio bendrą komunikatą dėl diplomatinių santykių užmezgimo, tačiau procesas užtruko iki 2012 m.
Gusinė
Istorija
Gusinės istorija iki osmanų užkariavimo nežinoma. Iki Plavo-Gustinės regioną užimant osmanams jis priklausė įvairioms albanų katalikų gentims. Osmanai regioną užkariavo XIV a.
Šiandieninės Gusinės įkūrėjas yra albanas katalikas Dedë Shala. 1455 m. jis atsivertė į islamą ir tapo Omer-aga Šala. Šala buvo osmanų valdžios apdovanotas žemėmis tame regione. Vienas jo sūnus Hasan-aga Omeragaj pastatė pirmą Gusinės namą virš Grnčaro upės (kitas Limo pavadinimas) ir taip įkūrė Omeragajų atšaką Gusinėje. Kitas jo sūnus Tahir-aga Omeragaj įkūrė Omeragajų atšaką Plave. Omeragajai (suslavintas variantas – Omeragičiai (Omeragići)) valdė Gusinę nuo 1461 m. iki 1590 m.
Sergio Busquets
Busketsas Ispanijos rinktinėje debiutavo 2009 m., draugiškose varžybose prieš Angliją.
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai
Santykių istorija
2013 m. rugsėjo 23 d. vizito Niujorke (JAV) metu Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius susitiko su Sent Kitso ir Nevio užsienio reikalų ministru, pabrėždamas būtinybę plėsti dvišalius verslo ryšius, vystyti bendradarbiavimą energetikos srityje, ieškoti naujų galimybių bendradarbiauti tarptautiniuose forumuose. Lietuvos ministras taip pat prašė šių šalių paramos Lietuvos kandidatūrai rinkimuose į JT Saugumo Tarybos nenuolatines nares.
Gusinė
Istorija
Osmanų valdymo laikais osmanai gebėjo atversti nemažai gyventojų katalikų į islamą. Daugelis Plavo ir Gusinės gyventojų buvo albanų kilmės, todėl dauguma gyventojų buvo katalikai, tik nedidelė dalis jų buvo stačiatikiai. Apie 1700 m. virš 75 % Plavo ir Gusinės gyventojų buvo musulmonai.
Turkai valdžią Gusinėje 1878 m. Berlyno kongreso nutarimu turėjo būti perduota Juodkalnijai. Tačiau šis sprendimas buvo nepopuliarus vietinių gyventojų tarpe. Nuo 1878 m. iki 1912 m. Plavas ir Gusinė buvo de facto nepriklausoma valstybė.
Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio santykiai
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Sent Kitso ir Nevio siekė 184,6 tūkst. eurų, o importuotų produktų nebuvo.
Ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Sent Kitsas ir Nevis nėra vienas kitam akreditavę savo ambasadorių.
Gusinė
Gyventojai
Gusinės gyventojų skaičiaus kitimas:
Elton John (albumas)
„Elton John“ – antrasis studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, išleistas 1970 m. balandžio 10 d. kompanijos „DJM Records“. Taip pat išleistas „Uni Records“ kompanijos, kaip debiutinis Eltono Džono albumas Jungtinėse Valstijose, dėl ko patys amerikiečiai kurį laiką manė, jog tai jo pats pirmasis albumas. Singlas „Your Song“ iš albumo tapo pirmuoju jo hitu, o albumas 1971 m. tapo auksiniu Jungtinėse Valstijose. Tai pačiais metais jis buvo nominuotas ir Grammy Awards už metų albumą.
Tai buvo pirmasis albumas, kurį prodiusavo Eltono ilgametis prodiuseris Gus Dudgeon. Šis albumas 2003 m. žurnalo „Rolling Stone“ sąraše užėmė 468 vietą tarp geriausių 500 visų laikų albumų.
Papilių piliakalnis
Papilių piliakalnis, Pilis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1339, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR401) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Papilių kaimo, Pakražančio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kražiai – Griniai Valpainių pradžioje pasukus keliuku į kairę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 1 km – yra dešinėje, rytuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Kražantės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 65x45 m dydžio, nelygintu viršumi, vidurys ir šiaurės rytų dalis iškilę per 2 m. Joje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. Pietvakariniame, vakariniame ir šiaurės vakariniame jos kraštuose supiltas 120 m ilgio, 2 m aukščio, 17 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, pietinis – 7­-8 m aukščio ir 20 m nuo upės slėnio.
Aikštelė dirvonuoja, beveik visi šlaituose augę medžiai iškirsti.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIV a.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo nuo 1253 m. minimos Kražių žemės Kražių pilis, kurios piliavietė paminėta 1394 m.
Rohrbach Ro.VIII Roland
Konstrukcija ir gamyba
Rohrbach Ro VIII Roalnd – Vokietijos aviacijos konstruktoriaus Adolfo Rorbacho (vok. Adolf Karl Rohrbach) trečiame dešimtetyje m. suprojektuotas keleivinis lėktuvas, A. Rorbachas, prieš 1922 m. įkurdamas savo įmonę „Rohrbach Metall-Flugzeugbau“ „Zeppelin-Staken“ koncerne dirbo vyriausiu padalinio Stakene inžinieriumi, projektavo bombonešius, 1920 m. suprojektavo 18 keleivių skirtą keleivinį lėktuvą Zeppelin-Staaken E-4/20. Dalis šio orlaivio sprendinių aiškiai matomi Ro. VIII konstrukcijoje.
1925 m. Rorbachas suprojektavo sumažintą ir modifikuotą E-4/20 variantą, kurį pavadino „Rohrbach Landflugzeug“ (liet. Rorbacho sausumos lėktuvas). Vėliau pavadinimas buvo sutrumpintas iki „Roland“. 1926 m., sumažėjus Versalio sutartimi įvestiems apribojiams lėktuvų gamybai Vokietijoje, Rorbachas realizavo savo idėją ir pastatė R.VIII Ferdinando fon Cepelino (vok. Ferdinand von Zeppelin) gamykloje Stakeno mieste.
Konstrukciškai Ro. VIII buvo pilnai metalinis trimotoris aukštasparnis su spyriais, su fiksuota trirate tradicine važiuokle su užpakaliniu ratuku, pirmuosiuose modeliuose - atvira, vėliau - uždara - pilotų kabina ir uždaru keleivių salonu.
Lėktuvo įrangą sudarė 70 vatų galios radijo siųstuvas ir imtuvas, oro srautu varomas elektros generatorius, 12 V akumuliatorius, gesintuvas, giroskopinis aviahorizontas, naktiniams skrydžiams pritaikytas aukštimatis ir paieškos prožektorius. miniatiūra|Aviakompanijos „Iberia“ Rohrbach Ro VIII Roland1926 m. Vokietijos aviakompanija „Deutsche Luft Hansa“ įsigijo pirmąjį „Roland“ prototipą ir tai buvo pirmasis pagal užsakymą pagamintas šios aviakompanijos lėktuvas. Tų pačių metų pabaigoje pirmasis Ro.VIII (gamyklinis Nr. 18) buvo perduotas Ispanijos aviakompanijai "Iberia". Vėliau, tais pačiais ir sekančiais metais, DLH užsakė dar penkis serijinius egzempliorius, kai kuriuos jų perdavė "Iberijai". Serijiniai variantai buvo gaminti su atviromis pilotų kabinomis, tačiau vėliau jos buvo pertvarkytos į uždaras, kaip ir prototipe.
Eksploatacija
miniatiūra|Rohrbach Ro VIII Roland keleivių salonas. Žurnalas „L’Aéronautique“, 1927 m. rugpjūtis DLH „Rohrbach Ro VIII Roalnd“ eksploataciją pradėjo nuo maršruto Berlynas-Londonas per Hanoverį ir Amsterdamą, vėliau juo aptarnavo kitus, didesnius keleivių srautus generavusius maršrutus į Kopenhagą, Vieną, Ciiūrichą ir Ženevą. 1928 m. pradėti reisai per Alpes į Milaną. miniatiūra|Rohrbach Ro VIII Roland brėžinys1928 m. „Luft Hansa“ tris ankstyvuosius „Roland“ pakeitė naujesniais, šiek tiek pakeistos konstrukcijos lėktuvais, gavusiais indeksą „Ro. VIIIa Roland Ia“. Pagrindiniai pokyčiai buvo 30 cm ilgesnis fiuzeliažas, galingesni varikliai „BMW V“, vietoje modelyje „Ro. VIII“ naudotų „BMW IV“. Vėliau iki šio standarto buvo modernizuoti ir kiti DLH turėti „Ro. VIII“.
Tris pirmuosius „Ro. VIII Roland“ (D-991 (gamyklinis Nr. 18), D-999, D-1124) iš DLH įsigijo naujai įkurta Ispanijos aviakompanija „Iberia“. Šie lėktuvai gavo ispaniškus registracijos numerius atitinkamai М-САСА, vėliau М-СААС, М-СВВВ ir М-СССС. Pirmasis jų skrydžiui 1927 m. gruodžio 14 d. inauguruotu maršrutu Madridas-Barselona pakilo M-CBBB. Vėliau du iš jų buvo gražinti į Vokietiją, kur bent vienas jų buvo perdarytas į bombonešį, o kitas iki 1945 m. buvo eksponuojamas Berlyno aviacijos muziejuje prie Lerterio sroties (vok. Lehrter Bahnhof). Kitais duomenimis, Iberia įsigijo dar du Ro. VIII – Nr. D-1280 „Feldberg“ (gamyklinis Nr. 35, ispaniška resigracija М-САЕЕ) ir Ro VIIIa D-1338 „Zugspitze“ (gamyklinis Nr. 40, ispaniška registracija M-CADD).
1929 m. „Rohrbach“ „Luft Hansa“ užsakymu pagamino devynis ženkliai modifikuotus „Roland“. Modifikacijos apėmė pertvarkytą pilotų kabiną, naujus sparnus, Junkers L5 variklį ir kt. Šis orlaivis gavo pagaviminą „Ro. VIIIb Roland II“. Juos „Luft Hansa“ naudojo Hamburgo-Malmės ir Berlyno-Miuncheno maršrutuose iki 1936. Tris iš šių orlaivių (regsitracijos Nr. D-1712, D-1729, D-1735) „Luft Hansa“ pardavė aviakompanijai „Deruluft“.
Keletą Ro.VIII įsigijo Liuftvafė ir, po atitinkamos modernizacijos bei apginklavimo, pagal "Nottwaffe" ginklų kūrimo programą slaptoje pilotų mokykloje Lipecke (SSRS) naudojo kaip bombonešių įgulų mokomąjį lėktuvą ir kartu su jo konstruktoriumi vykdė modernizavimo eksperimentus, mėgindami šį ir kitą kelevinį lainerį Junkers G 24 pritaikyti karinio bombonešio paskirčiai. Šis lėktuvas buvo ženklinamas kariniais indeksais "Ro VIIIMb" arba "Ro XII Roka". Šie bandymai parodė, kaip sunkiai civiliniai lėktuvai buvo pritaikomi kariniams tikslams – nors lėktuvo konstrukcija leido įtaisyti gynybinę ginkluotę fiuzeliaže, o patį korpusą pritaikyti bombų vežimui, tačiau dėl priekyje esančio variklio, lėktuvo nosyje nebuvo galima įrengti bombarduotojo vietos, o bombordavimo taikyma svyko naudojant „Goerz Fl 218“ markės periskopą.
1927 m. liepos mėn. „Roland“ lėktuvu buvo pasiektas pasaulio skrydžio su 1000 kg svorio kroviniu trukmės rekordas – lėktuvas ore išbuvo 14 val. 23 min. ir skrydžio nuotolio rekordas su 2000 kg kroviniu – lėktuvas nuskrido 1750 kg. Iš viso naudojant „Roland“ buvo pasiekti 22 pasaulio rekordai.