cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wilhelm Keitel
Biografija
Gimė pasiturinčioje žemvaldžio šeimoje. 1901 m. baigė Getingeno gimnaziją ir savo noru pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą 46-ajame Žemutinės Saksonijos artilerijos pulke. 1902 m. rugpjūtį jam suteiktas leitenanto laipsnis. 1905 m. baigė Juterborgo karo mokyklą. 1908 m. buvo paskirtas pulko adjutantu. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui kovojo Vakarų fronto mūšiuose Flandrijoje, 1914 m. rugsėjį buvo sužeistas. Tų pačių metų spalį pakeltas į kapitonus. 1915 m. paskirtas tarnauti 19-osios pėstininkų rezervo divizijos štabe. Vėliau dalyvavo Marnos, Verdeno ir Pašendeilės mūšiuose. Po karo tarnavo reichsvere. 1919 m. tarnavo 2-ojo armijos korpuso štabe. Nuo 1919 m. iki 1922 m. dėstė taktiką Hanoverio kavalerijos mokykloje. 1923 m. pakeltas į majorus. 1924 m. pabaigoje perkeltas į Karo ministeriją. Nuo 1927 m. iki 1929 m. 6-ojo artilerijos pulko bataliono vadas. Nuo 1929 m. spalio paskirtas Karo ministerijos Organizacinio departamento viršininku. Prisidėjo prie Vokietijos kariuomenės slapto perginklavimo. 1933 m. spalį paskirtas 3-osios karo apygardos ir pėstininkų divizijos vado pavaduotoju. 1934 m. suartėjo su į valdžią atėjusiais nacistais ir pradėjo kilti karjeros laiptais. 1935 m. pakeltas į generolus majorus. 1935–1938 m. buvo Gynybos ministerijos karinio-politinio skyriaus viršininkas. 1936 m. sausio 1 d. pakeltas į generolo leitenanto, o 1937 m. rugpjūtį į artilerijos generolo pareigas. Nuo 1938 m. vasario 4 d. iki Vokietijos kapituliacijos 1945 m. gegužės 8 d. – Vokietijos karinių pajėgų vyriausiojo štabo viršininkas. Buvo vienas iš Hitleriui artimų žmonių, dalyvavo rengiant visas stambiausias karines operacijas. Nepritardamas Mūšio dėl Prancūzijos ir Barbarosos operacijos planams, kiekvieną kartą atsistatydindavo, bet A. Hitleris abu jo prašymus atmetė. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją.
Pasirašė direktyvų, kuriose nurodė žudyti karo belaisvius ir okupuotų teritorijų gyventojus. Nepavykus 1944 m. liepos 20-osios sąmokslui prieš Hitlerį, buvo vienas iš sąmokslininkų teisėjų.
thumb|180px|left|V.Keitelis pasirašo Vokietijos kapituliacijos aktą
1945 m. gegužės 8 d. pasirašė Vokietijos kapituliacijos aktą. Po keturių dienų sąjungininkai V. Keitelį suėmė ir perdavė Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolui. Proceso metu jis kaltintas sąmokslu prieš taiką, karo rengimu ir organizavimu, karo nusikaltimais ir nusikaltimais prieš žmoniją. Tribunolas atmetė V. Keitelio argumentus, esą jis tik vykdė Hitlerio įsakymus, pripažino kaltu ir nuteisė mirties bausme pakariant.
Megastenas
Megastenas (🇬🇷; g. ~350 m. pr. m. e. – m. 290 m. pr. m. e.) – senovės graikų keliautojas, diplomatas, vienas pirmųjų europiečių, aprašiusių Indiją.
Gimė Mažojoje Azijoje. Gyveno Arachosijos regione Persijoje. Tapo Seleukidų dinastijos valdovo Seleuko I Nikatoro pasiuntiniu Indijoje. Jis galbūt buvo Seleukidų ambasadorius pas karalių Čandraguptą.
Jis įžengė į Indiją per „Penkių upių kraštą“ (greičiausiai Pandžabą), iš ten pasiekė Maurijų sostinę Pataliputrą. Jis taip pat lankėsi mieste, kurį vadino Methora (greičiausiai Mathura, nors yra versija ir apie Madurajų). Apie savo kelionę parašė veikalą Indica, kuris nors neišliko, bet juo rėmėsi Strabonas, Arianas ir kiti vėlėsni istorikai bei geografai. Megastenas aprašė indų kastų sistemą, tai, kad indai meldžiasi „Herakliui“ ir „Dionizui“, mini Himalajus, Šri Lanką, Gangą, „sofistus ikisokratikus“, aprašė Indijos gamtą, tautas, papročius.
Ilgiai
Ežero pakrantėje įsikūrę Eglinių, Antalgės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba Rimšės miestelyje. Pietine pakrante eina kelias, vakarine - kelias. Pietinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.
Liaumuškos
Liaumuškos – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Pakalnių.
Dirvožemio fizika
Dirvožemio fizika – dirvotyros šaka, tirianti dirvožemio fizikines savybes ir procesus.
Daugiausia tiria dirvožemio granuliometrinę ir mikroagregatinę sudėtį, strūkturingumą, bendrasias fizikines (drėgmės, oro, šilumos ir elektrines) savybes. Padeda nustatyti tinkamiausia augalams augti drėgmės, oro ir šilumos režimą. Tyrimų duomenys svarbūs dirvožemių melioracijai, agrotechnikai. Naudojami lauko ir laboratoriniai metodai.
Mokslininkai
Žymiausi dirvožemio fizikos mokslininkai:
Lietuvoje:
Malomožaiskojė (Būdviečiai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, iki 1935 m. kovo 31 d. kaimo bendruomenė, vėliau savivaldybė, 1946–2008 m. Malomožaiskojė apylinkės (Маломожайский cовет) centras, prijungti Moskvinas ir Vinkšnynai.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 144 gyvenamieji namai.
Žymūs žmonės
Būdviečiuose 1665–1691 m. dirbo kunigas Teodoras Lepneris, 1701–1750 m. – Frydrichas Zigmantas Šusteris, 1778–1821 m. – precentorius, kunigas, poetas, tautosakininkas Kristupas Danielius Hasenšteinas, 1827–1846 m. Natanelis Frydrichas Ostermejeris.
Lietuviai
Iki 1709–1711 m. didžiojo maro ir bado beveik visi gyventojai buvo lietuvininkai. Po jo XVIII a. pirmoje pusėje gyvenvietėje ir apylinkėse apsigyveno vokiečių kolonistų, beveik visi valstiečiai. 1878 m. vokiečių statistikos duomenimis, lietuviškai kalbančiųjų buvo daugiau kaip pusė gyventojų. Iki Pirmojo pasaulinio karo dauguma jų suvokietėjo. Po Antrojo pasaulinio karo į ištuštėjusius Būdviečius ir apylinkes atsikėlė gyventojų iš TSRS, daugiausia – rusai, vėliau iš TSRS okupuotos Lietuvos – lietuvių. 1989 m. duomenimis, apie 30 % gyventojų buvo lietuviai. 1991 m. vidurinėje mokykloje įsteigtas lietuvių kalbos ir etnokultūros fakultatyvas.
Apylinkė
Malomožaiskojė apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Šėtonžuvės
Šėtonžuvės (Satanoperca) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis. Akvariumistai dar jas vadinam geofagais.
Pietų Amerikos endeminės rūšys. Auginamos akvariumuose.
Dirvinės startos
Dirvinės startos (Geospiza) – tanagrinių (Thraupidae) šeimos paukščių gentis. Šios genties paukščiai aptinkami tik Galapaguose. Anksčiau buvo priskiriama startinių (Emberizidae) šeimai.
Club Sol de América
Vilja Elisos „Club Sol de América“ – Paragvajaus futbolo klubas iš Asunsjono priemiesčio Vilja Elisos.
Istorija
1909 metais įkurtas Asunsjone.
Geriausias pasiekimas Copa Libertadores turnyre – ketvirtfinalis (1989 m.).
Blizgiavabaliai
Blizgiavabalai (Buprestidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Forma šiek tiek panašūs į sprakšius, pailgi, blizgantys vabalai. Dėl savo grožio labai vertinami vabzdžių kolekcionierių.
Antenos siūliškos, pjūkliškos arba nežymiai šukiškos. Prieškrūtinis glaudžiai ir nejudamai suaugęs su vidukrūtiniu. Pilvelis susideda iš 5 segmentų. Priekiniai ir viduriniai dubenėliai cilindriški, užpakaliniai – skersiniai, su šlauniniais dangčiais. Letenos penkianarės.
Blizgiavabaliai – šilumamėgė šeima. Vabalai aptinkami saulėtomis, šiltomis dienomis miško pakraščiuose bei aikštelėse ant žiedų ir medžių kamienų. Vikriai skraido. Suaugėliai minta žiedadulkėmis ar graužia lapus.
Pasaulyje yra daugiau kaip 15 000 rūšių, dauguma jų išplitę tropikuose ir subtropikuose. Lietuvoje žinoma virš 40 rūšių.
Vystymasis
Kiaušinius deda pavieniui ar nedidelėmis krūvelėmis į medžių ar krūmų kamienų bei šakų žievę, dažniausiai pietinėje pusėje. Lervos gyvena nusilpusių ir džiūstančių (rečiau sveikų) medžių bei krūmų žievėje ir medienoje; kai kurios rūšys (Agrilus, Trachys) minuoja gluosnių lapus ar vystosi žolinių augalų stiebuose. Išsiritusios lervos iš pradžių takus graužia po žieve, vėliau gali įsigraužti ir į balaną. Lervų takai platėjantys, prikimšti smulkių išgraužų. Lėliukėmis virsta tokio tunelio praplatėjime ("lopšelyje").
Išsiritę vabalai turi prasigraužti į išorę. Buprestis tipo lervos lėliukėmis virsta galva į išorę, tad suaugusiems vabalams tereikia prasigraužti žievę. Agrilus tipo lervos lėliukėmis virsta nukreipusios galvą į medieną. Tad vabalai graužia savarankišką taką.
Reikšmė
Didžioji dalis blizgiavabalių puola nudžiuvusius medžius ar kelmus ir yra naudingi: greitina trūnijančios medienos irimą. Tačiau kai kurios rūšys puola ir sveikus medžius ar žolinius augalus ir yra kenkėjai. Lietuvoje daugiau žalos pridaryti gali tik kai kurios siaurablizgių (Agrilus) ir Anthaxia rūšys.
Didžiausi blizgiavabalių priešai yra geniai, kurie išskaptuoja iš medžių blizgiavabalių lervas.
Lietuvoje
Lietuvoje blizgiavabaliai reti. Kiek dažnesnės rūšys: Didysis blizgiavabalis (Chalcophora mariana), Keturtaškis blizgiavabalis (Anthaxia quadripunctata), Žaliasis serbentinis siaurablizgis (Agrilus viridis), Agrilus angustulus.
Dvi rūšys įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Tai Išdaginis blizgiavabalis (Melanophila acuminata) ir Liepinis blizgiavabalis (Ovalisia rutilans)
Takeda Pharmaceutical Company
Takeda Pharmaceutical Company Limited – didžiausia farmacinė kompanija Japonijoje, turinti įmones JAV ir Europoje. Įkurta 1781 m.
Darbas (Brazilija)
Darbas – Brazilijos komunistų partijos lietuvių frakcijos laikraštis, ėjęs 1934 m. San Paule.
Istorija
Išėjo trys numeriai. Redagavo Albinas Kynas.
Two Tricky
„Two Tricky“ – islandų popmuzikos duetas, gyvavęs 2000–2003 m.
Duetą sudaro Gunaras Olafsonas ir Kristijanas Gislasonas. Grupė atstovavo savo šaliai 2001 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Angel“. Nepaisant to, kad tarp „Eurovizijos“ gerbėjų buvo minima kaip mėgstamiausia tų metų konkurso daina bei teigiamų atsiliepimų iš žiuri, atlikėjų pasirodymas nebuvo sėkmingas – gavę tik tris taškus (vienas taškas iš Norvegijos iš du iš Danijos), kartu su Norvegijos atstovu užėmė paskutinę vietą.
Marija Dičpetrytė
Marija Dičpetrytė (1933 m. sausio 24 d. Kaune – 2015 m. spalio 29 d.) – Lietuvos teatro aktorė.
Two Tricky
Dueto narys Gunnar Ólafsson 2011 m. dar katą atstovavo Islandijai, šį kartą kaip grupės „Sigurjón’s Friends“ narys.
Marija Dičpetrytė
Biografija
1951 m. Kaune baigė vidurinę mokyklą, 1951–1953 m. lankė Vilniaus dramos teatro studiją, vadovas Aleksandras Kernagis. 1955–1965 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre, 1965–1973 m. Jaunimo teatre. 1973–1988 m. Sąjunginio kino meno propagandos biuro Lietuvos skyriaus direktorė.
Palaidota Rokantiškių kapinėse.
Balkasodis
Balkasodis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Pupasodžio, kairiajame Nemuno krante. Stovi Balkasodžio koplyčia.
Dygliuotasis sluoksnis
Dygliuotasis sluoksnis – antrasis epidermio ląstelių sluoksnis. Čia laikinai lokalizuojamos ląstelės iš bazinio sluoksnio. Ląstelės turi keratino agregatus, vadinamus tonofilamentais.
Balkasodis
Netoliese įkurtas Balkasodžio draustinis. Kaime saugomi keli gamtos paminklai: Druskelės šaltinis, Noriūnų miško eglė, Raudonasis akmuo.
Istorija
Kaime aptikta buvusi jotvingių senovinė neįtvirtinta Balkasodžio gyvenvietė.
Dygliuotasis sluoksnis
Pavadinimas „stratum spinosum“ kilo iš daugybinių viduląstelinių desmosominių jungiančių struktūrų, sukimbančių su baltymais, perveriančių membranas ir jungiančių ląsteles. Būtent šis sluoksnis atsakingas už epidermio mechaninį stiprumą.
Saldo
Saldo (ital. saldo – likutis) – buhalterinėje apskaitoje sąskaitos likutis yra skirtumas tarp debeto ir kredito. Debetinis likutis (debetas didesnis už kreditą) nurodo ūkinių priemonių likutį nurodyta data ir parodomas balanso aktyve. Kreditinis saldo (kreditas didesnis už debetą) nurodo ūkinių priemonių likutį ir nurodomas balanso pasyve. Jeigu sąskaita neturi likučio (saldo lygus nuliui), ji vadinama uždaryta.
Tarptautinėje prekyboje saldo naudojamas nurodyti skirtumą tarp eksporto ir importo sumos. Teigiamas prekybos balanso saldo nurodo, kad eksportuojama daugiau, negu importuojama, neigiamas – importuojama daugiau negu eksportuojama. Mokėjimo balanse teigiamas saldo reiškia, kad valstybės įplaukos viršija išlaidas, o neigiamas saldo, kad išlaidos viršija įplaukas.
Hipnozė
thumb|[[Altajaus kalnai|Altajaus šamanų plakimas gongu. Muzika buvo vienas iš būdų, Sibiro šamanams pasiekti transą, savihipnozę.]] Hipnozė gali būti suvokiama kaip
Vieningo hipnozės apibrėžimo nėra: įvairių psichoterapijos mokyklų atstovai akcentuoja skirtingus aspektus, pateikdami savo definiciją.
Vertinimas
Masinėje (pop) kultūroje hipnozė suvokiama kaip procedūra, kurios metu asmuo panardinamas į transą, kuriame esą galima išgauti (sąmoningai neišgaunamą) informaciją, valdyti žmogų komandomis, „užprogramuoti“ tam tikriems veiksmams.
Formos
Skiriamos dvi hipnozės rūšys:
Istorija
Manoma, kad hipnozė naudota jau seniausiais laikais, pvz., gydomosiose šventyklose Indijoje. Panašių užuominų randame ir Senovės Egipte, kur gydyta hipnotine įtaiga.
Pirmasis Vakaruose žinomas domėjimasis hipnoze – daktaro Franso Mesmerio apie 1770 metus gydymui naudotas gyvūnų magnetizmas greičiausiai įtraukė ir hipnozę. XIX amžiaus pradžioje hipnozės reiškinį tyrė Abė Farija (Abbé Faria).
1842 metais Džeimsas Bredas pirmasis panaudojo terminą „hipnozė“. Jis atmetė F. Mesmerio idėją, kad magnetizmas sukelia hipnozę, ir teigė, kad mesmerinį transą sukuria ilgalaikis ryškaus judančio objekto stebėjimas. Jo manymu, akių judesiai nuvargina tam tikras smegenų dalis, sukeliant transą. Procedūrą jis pradžioje vadino neurohipnoze.
Vėliau jis atliko daugiau tyrimų, nustatydamas, kad transas veikiau nėra smegenų nuovargis, o tokią būsena sukelia monoideizmas – intensyvus, ilgalaikis dėmesio fokusavimas viena kryptimi.
Dž. Bredas mėgino hipnozę naudoti įvairioms fizinėms ir psichologinėms negalioms gydyti, tačiau nelabai sėkmingai. Kiti gydytojai hipnozę panaudojo sėkmingiau, ypač skausmui valdyti. Daktaras Džeimsas Esdelis atliko virš 300 operacijų, kuriose skausmui malšinti buvo naudojama hipnozė, tačiau greitai atrasti cheminiai anestetikai pakeitė hipnozę.
Žemyninėje Europoje XIX amžiaus 9-ajame dešimtmetyje kiti mokslininkai eksperimentavo su hipnoze – mėgino naudoti procesą isterijai gydyti. Taip pat šiuo metu pirmą kartą aprašyti pohipnotinės įtaigos efektas.
Kęstutis Masiulis
Kęstutis Masiulis (g. 1957 m. kovo 23 d. Kelmėje) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Kelmės vidurinę mokyklą, 1980 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1989 m. apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją tema „Fizikos ir matematikos mokslų filosofinės problemos Lietuvoje 1920–1940 m.“ 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras. 2000 m. Vilniaus universitete suteiktas socialinių mokslų docento vardas. 2004 m. Lietuvos Teisės universitete įvykdytas habilitacijos procesas. 2007 m. Mykolo Romerio universitete suteiktas profesoriaus vardas.
1980–1983 m. Vilniaus universiteto Puslaidininkių fizikos katedros inžinierius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1983–1986 m. „Žinijos“ mokslinės draugijos referentas, 1986–1999 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto aspirantas, vyresnysis mokslinis bendradarbis.
Tarptautinės filosofijos dėstytojų asociacijos narys. Moka lietuvių, vokiečių, anglų, rusų kalbas. Žmona Irena – psichologė, vaikai Jūratė, Saulius, Liepa.
Politinė veikla
Tėvynės sąjungos narys, Vilniaus skyrių sueigos tarybos pirmininkas, TS prezidiumo narys.
2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, Tėvynės sąjungos frakcijos seniūnas.
2006 m. birželio mėn. laimėjo bylą prieš Vilniaus merą Artūrą Zuoką dėl interpeliacijos farso Vilniaus mieste, pasinaudodamas kuriuo Artūras Zuokas išvengė jo nušalinimo iš užimamų mero pareigų. 2006 m. liepos mėn. laimėjo bylą prieš Vilniaus merą Artūrą Zuoką, kurioje jis buvo kaltinamas apšmeižęs A. Zuoką bei sugalvojęs „abonento“ pravardę.
Mokslinė veikla
1993–1998 m. mokslinis tiriamasis darbas Lietuvos laisvosios rinkos institute: Lietuvos politinio, ekonominio, mokslo ir žiniasklaidos elito ekonominių ir politinių preferencijų daugkartiniai tyrimai, elito filantropinių orientacijų tyrimas.
Išleido dvi monografijas, vadovėlį yra kelių monografijų bendraautoris, paskelbė 30 straipsnių užsienio ir Lietuvos leidiniuose politikos, administravimo, sociologijos, filosofijos istorijos, mokslo filosofijos ir istorijos temomis.
Skaitė 40 mokslinių pranešimų Lietuvoje, Belgijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Italijoje, Slovėnijoje, Šveicarijoje, Estijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir Baltarusijoje.
Žurnalo „Viešoji politika ir administravimas“ vyriausiasis redaktorius.
Gustav Stresemann
Gustavas Štrėzemanas (, 1878 m. gegužės 10 d. – 1929 m. spalio 3 d.) – Vokietijos (Veimaro respublikos) kancleris ir užsienio reikalų ministras. 1926 m. apdovanotas Nobelio taikos premija.
Kęstutis Masiulis
Svarbiausios publikuotos knygos
(1) Masiulis K. Sudnickas T. Elitas ir lyderystė. Vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams. Vilnius: MRU, 2007. 296 p. (2) Valstybės tarnyba Lietuvoje: praeitis ir dabartis./ Kolektyvinė monografija. (sudarytojai: K. Masiulis ir A. Krupavičius). – Vilnius, 2007, 430p. (3) Kubilius A., Masiulis K., Škiudas K. Dešinioji alternatyva: sėkmės Lietuva. Vilnius, 2003. 215p. (4) Lietuvos elitas: Ekonominės vertybės. Politinės orientacijos. Prognozės. (Serija: VU TSPMI Studijų šaltiniai’ 3). Vilnius: Pradai, 1997. – 171p. (5) Moderniojo mokslinio pasaulėvaizdžio formavimasis Lietuvoje. Fizikos ir matematikos filosofinės problemos. 1920-1940.(Serija: Lietuvos filosofijos istorija. Paminklai ir tyrinėjimai. II dalis). Vilnius: Academia, 1992. - 171p.
Alodija Dičiūtė-Trečiokienė
Alodija Dičiūtė-Trečiokienė (1905 m. rugsėjo 28 d. Kamenskoje, Ukraina – 1997 m. spalio 2 d. Santa Monika, Kalifornija) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas), režisierė.
Biografija
1928 m. baigė Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės klasę. 1929 m. studijas tęsė Paryžiuje pas S. Gladkają–Kedrovą. Tobulinosi Romoje. 1930–1944 m. Valstybės teatro solistė.
Sukūrė 48 vaidmenis. Dainavo su F. Šaliapinu ir kitais. Koncertavo Lietuvos, Latvijos, Estijos, Vokietijos radijo programose. Pasitraukusi į Vokietiją dainavo lietuvių stovyklose Štutgarte, Viurcburge, Tiubingene ir kitur. 1947 m. atvyko į JAV. 1949 m. dainavo „American Opera Co.“ Čikagoje, „Studebacker“ teatre (Karmen). Koncertavo, režisavo operas. 1951 m. „Kimball Hall“ surengė solo koncertą. 1950 m. Čikagoje įkūrė dainavimo ir operos studiją. 1957–1958 m. vadovavo Amerikos konservatorijos operos klasei. Lietuvių muzikologijos archyvo mecenatė. Vadovas Juodpusis.
Penicilinas
thumb|Penicilino cheminė struktūra thumb|Penicilinas buvo plačiai naudojamas [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo metais]]
Penicilinas – plačiausiai vartojamas antibiotikas. Keletą penicilino formų gamina grybo pelėjūno (Penicillium) skirtingi kamienai (štamai). Nuo to laiko, kai peniciliną atrado Alexander Fleming, buvo išvesti dideliu produktyvumu pasižymintys grybo kamienai. Jie auginami ant cukringų skystų atliekų.
Istorija
1929 m. rugsėjo 30 d. anglų mikrobiologas Aleksandras Flemingas paskelbė apie antibakterinės medžiagos penicilino išradimą. Dėmesys penicilinui ypač sustiprėjo artėjant Antrajam pasauliniam karui. 1938 m. Oksfordo universiteto grupė, vadovaujama australo Howardo Florey ir vokiečio Ernsto Chaino, padarė keletą svarbių atradimų. Jie bandė auginti penicillium notatum įvairiausiuose induose, nuo ligoninės „antelės“ iki limonado butelių. Paaiškėjo, kad būtent „antelės“ formos induose (vėliau jie buvo pavadinti „Oksfordo buteliais“) pelėsiai augo geriausiai. 1941 m. vasario mėnesį buvo pirmąkart išbandytas penicilino poveikis žmogui. Visgi mokslo visuomenė įvertino visus tris penicilino sukūrėjus: Fleming’as, Florey ir Chain’as už savo darbus 1945 m. buvo apdovanoti Nobelio premija farmakologijos ir medicinos srityje.
Dikvietis
Dikvietis – viensėdis Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Varnių, prie kelio ir Trumpės upelio.
Mažoji Lenkija
Geografija
Regionas šiaurėje ribojasi su Mazovija ir Palenke (šiaurės rytuose), vakaruose – su Silezija, šiaurės vakaruose – su Didžiąja Lenkija, rytuose su – Raudonąja Rusia. Pietuose Karpatai skiria nuo Slovakijos.
Regiono didžiąją dalį užima Vyslos aukštupis. Čia – daug aukštumų, tokios kaip Šventojo Kryžiaus kalnai, Mažosios Lenkijos aukštuma, Liublino aukštuma.
Ankstyvasis laikotarpis
Mažojoje Lenkijoje nuo slavų atėjimo gyveno lendų ir vyslėnų gentys. Iš pirmųjų kilo Lenkijos pavadinimas lietuvių kalboje. Apie X a. pabaigą, konsoliduojantis Lenkijos valstybei, teritorija buvo įjungta į polianų Lenkijos kunigaikštystę (iš Didžiosios Lenkijos regiono), tačiau šiai teritorijai įgaunant vis didesnę reikšmę, apie 1040 m. Krokuva tapo visos valstybės sostine, o regionas – Lenkijos valstybingumo centru.
1138 m. prasidėjus visos Lenkijos karalystės dezintegracijai, Mažoji Lenkija padalinta tarp dviejų svarbiausių kunigaikštysčių: Krokuva kontroliavo vad. Krokuvos kunigaikštystę (svarbiausią visoje Lenkijoje), o rytuose susiformavo Sandomiro kunigaikštystė. Regionas XIII a. labai nukentėjo nuo mongolų antpuolių.
Lenkijos sudėtyje
Lenkijai okupavus LDK pietines teritorijas (Rusią), jos buvo oficialiai prijungtos prie Mažosios Lenkijos ir kartu su ja sudarė Mažosios Lenkijos provinciją. Provincija užėmė gerokai didesnes teritorijas nei pats regionas, ir buvo administracinis vienetas.
XIX–XX a.
thumb|left|Mažoji Lenkija Austrijos Habsburgų valdžioje XIX a. Po ATR padalinimų Mažosios Lenkijos regionas buvo padalintas tarp Prūsijos karalystės (vakaruose) ir Austrijos Habsburgų monarchijos (pietuose). Prūsija regioną administravo kaip Pietų Prūsijos provincijos dalį ir Naujosios Silezijos provinciją. Austrija regioną valdė kaip Galicijos ir Lodomerijos karalystės vakarinę dalį (todėl pietinė Mažosios Lenkijos dalis dar žinoma kaip Vakarų Galicija).
1806 m. po Mažojoje Lenkijoje įvykusio sukilimo buvo suformuota Varšuvos kunigaikštystė, ir šiaurinė regiono dalis prijungta prie jos. Tačiau jau 1815 m., panaikinus kunigaikštystę, Mažoji Lenkija atiteko Kongresinei Lenkijai (priklausomai nuo Rusijos imperijos). Čia ją sudarė Laisvasis Krokuvos miestas ir Krokuvos, Liublino, Sandomiežo, Polesės vaivadijos, kurios vėliau pervardintos gubernijomis. 1846 m. Krokuva sugrįžo Austrijai.
Po Pirmojo pasaulinio karo, 1918 m. atkūrus Lenkijos nepriklausomybę, Mažoji Lenkija vėl atiteko jai, ir buvo administruojama kaip keturios vaivadijos: Krokuvos, Kielco, Lvovo ir Liublino. 1939–45 m. regioną valdė Nacistinė Vokietija.
Dar kartą atsikūrus Lenkijai, senosios vaivadijos buvo atkurtos, bet po 1975 m., vykdant administracinę reformą, čia sukurta daug naujų smulkių vaivadijų. Tik 1999 m. vaivadijos vėl buvo sustambintos.
Liaunai
Liaunai (arba Launiejai) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Priekulės.
Baremo taisyklės
Visa tai galima apibendrinant pasakyti «įplaukos apskaitoje susietos su išlaidomis».
Grūdėtasis sluoksnis
Grūdėtasis sluoksnis – trečiasis, 3-5 ląstelių storio epidermio sluoksnis. Jį sudaro beveik vien suragėję (angl. squamous) ląstelės. Nudažius hematoksilinu, citoplazmoje matomos keratohialino granulės. Paliekant šį sluoksnį pradeda irti ląstelių branduoliai (įjungiama apoptozė).
Vanjė taisyklė
Vanjė taisyklė – principas, kurį 1840 m. paskelbė I. Vanjė. Jis teigia, kad apskaita vedama įmonės, o ne savininko vardu, ir tuo remiantis savininkas atsako už įmonės skolas tik savo indėlio ribose.
Lietuvos įstatymai numato, kad už akcinių ir uždarųjų akcinių bendrovių skolas atsako tik bendrovė savo turtu. Jei skola atsirado nustačius, kad buvo klastojami dokumentai bendrovės vardu, vis tiek už tokią skolą atsako tik bendrovė savo turtu. Tokiu atveju dokumentus suklastojusius asmenis nėra nuo kokios sumos bausti. Už bendrovių skolas neatsako akcininkai (išskyrus savo indėlių į bendrovę), bendrovės vadovai, vyriausiasis buhalteris ir visi kiti bendrovių darbuotojai. Prie bendrovių skolos priskiriami įsiskolinimai už prekes, paslaugas, paimtus kreditus, nesumokėtus mokesčius, algas ir kt.
Taip pat Lietuvos įstatymai numato, kad už individualios įmonės skolas atsako savininkas visu savo turtu. Jei jis nepajėgus padengti skolos, laikoma, kad jis turtą iššvaistė ir už tai gali net patekti į kalėjimą.
Blizgusis sluoksnis
Blizgusis sluoksnis – tai plonas, beveik permatomas sluoksnis, sudarytas iš plokščių eozinofiliškų bebranduolių ląstelių. Šio sluoksnio neturi plona oda, jis randamas tik delnų ir padų epidermyje.
Įgulos kalnas
thumb|300px|Mindaugo pilys Kernavės Įgulos kalnas, Kernavė IV, Pilies kalnas, Piliavietė – piliakalnio, vadinamo Aukuro kalnu papilys, vienas iš Kernavės piliakalnių ir gyvenvietė Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Kernavės pietinėje pakraštyje, Neries slėnio dešiniajame šlaite, Kernavės seniūnija.
Kernavės kultūrinis rezervatas
Kernavės archeologinė vietovė – valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas, įkurtas 1989 m., nuo 2004 m. liepos mėn. yra UNESCO Pasaulio paveldo sąraše. Archeologinių paminklų kompleksą sudaro daugiau nei 50 archeologijos, istorijos ir kultūros paminklų: piliakalnis – Aukuro kalnas, du priešpiliai – Mindaugo sostas ir Lizdeikos kalnas, papilys – Įgulos kalnas, (piliakalniams vardai sugalvoti XIX a.), apie 0,4 km į pietryčius nuo jų esantis Kriveikiškio piliakalnis, taip pat Kernavės kapinynas, Kernavės pilkapynas ir Kernavės gyvenvietės.
Piliakalnis
Papilys įrengtas aukštumos kyšulyje į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, už 15 m gylio, 80 m pločio natūralaus griovio. Jo aikštelė netaisyklingo trikampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 180x100 m dydžio. Jos šiauriniame ir šiaurės vakarų pakraščiuose supiltas 150 m ilgio, 3,5 m aukščio, 10 m pločio lanko formos pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio, 3 m gylio griovį. Pietiniame šlaite, 10 m žemiau aikštelės yra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 25-30 m aukščio.
Papilio šiaurės rytų pusėje ant pylimo, griovyje ir aikštelėje auga paskiri medžiai.
Tyrimai
1970 m. papilį žvalgė Istorijos institutas. 1983 m. Regina Kulikauskienė ir 1985 m. Aleksiejus Luchtanas ištyrė bendrą 518 m² plotą, rado iki 0,5 m storio kultūrinį sluoksnį su įvairiais X a. – XIV a. radiniais. Vakariniame krašte padarytas pusinis papilį juosusio pylimo pjūvis.
Gyvenvietė papilio vietoje įsikūrė I tūkstantmečio viduryje. Jos kultūriniame sluoksnyje rastas geležinis lazdelinis smeigtukas, molinis verpstukas, grublėtos keramikos. Papilys įtvirtintas greičiausiai tik XIV a. Tuo metu jį juosė 0,8 m aukščio pylimas. 1365 m. jame stovėję mediniai ūkiniai pastatai buvo sudeginti – tyrinėtos 4 pastatų vietos, tarp jų - juvelyro dirbtuvių vieta ir kalvė. Kultūriniame sluoksnyje rastas lietuviškų pusapvalės lazdelės formos lydinių lobis, geležinių peilių, molinių verpstukų, geležinio ietigalio plunksna, žalvarinių vielučių, žaliavos gabalėlių, skardelių, apkalų, molinio tiglio dalis, rakto galvutė, žiedas, pasidabruotas kryželis, pasaginės segės dalis, stiklo karolis, kaulinių apkalų, žiestos keramikos, gyvulių kaulų. XV a. – XX a. papilyje stovėjo dvaro bei klebonijos pastatai, rasta to laiko radinių. Pylime išskirti du pagrindiniai jo statybos etapai.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Paežeriai (Riešė)
Paežeriai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Raudondvario, prie kelio. Kaime telkšo Paežerių ežeras. Eina keliukas į Pašilius.
Liaurai
Liaurai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žemųjų Viesų.
Spragšiai
Spragšiai (Elateridae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Vabalai plokšti, ilgi, į abu galus susiaurėję. Antenos 11-narės, pjūkliškos, šukiškos, rečiau siūliškos. Priešnugarėlės užpakaliniai kampai ištįsę į smailias ataugas (svarbus požymis). Prieškrūtinėlė su atauga, nukreipta vidukrūtinėlės link; ji telpa į atitinkamą vidukrūtinėlės įdubimą. Letenos 5-narės. Vabalai sugeba iš aukštielninkos padėties pašokti į viršų, ore apsiversti ir krisdami atsistoti ant kojų. Laikomi dviem pirštais už pilvelio, vabalai staigiais judesiais judina prieškrūtinį ir tuo metu girdisi spragsėjimas. Nuo to kilo šeimos pavadinimas.
Spragšiai aptinkami ant įvairiausių augalų ir dirvos paviršiuje. Lervos volelio formos, geltonos ar rudos spalvos, kietos, su krūtinės kojomis. Jos gyvena dirvoje, trūnijančioje medienoje, senuose kelmuose. Daugumos rūšių lervos labai žalingos žemės ir miškų ūkiui, nes minta požeminėmis augalų dalimis, išėda sėklas. Veiklūs naktį.
Pasaulyje yra daugiau kaip 8500 rūšių. Lietuvoje žinoma apie 70 rūšių.
Pavadinimas
Labai daug kur vartojamas pavadinimas „sprakšiai“ (su k raide), taip pat ir knygoje „Lietuvos fauna - vabalai". Tačiau pavadinimas yra kilęs nuo žodžio „spragsėti“, Lietuvių kalbos žodyne teikiamas pavadinimas „spragšiai“.
Komių jazvinų kalba
Komių jazvinų kalba (Коми-Ёдз кыв) – viena iš trijų pagrindinių komių kalbų, kuria kalba komiai jazvinai, gyvenantys Permės krašte. Tai Uralo kalbų šeimos finougrų kalbų permių grupės kalba.
Kalbėtojų yra apie 2000, jie kompaktiškai gyvena keturiose Permės krašto Krasnovišersko rajono kaimų administracijose: Antipino, Paršakovo, Byčino ir Aukštutinio Jazvino (Антипинская, Паршаковская, Бычинская, Верх-Язьвинская сельские администрации).
Dėl ypatingų balsių buvimo, fonetikos ir kirčių sistemos specifiškumo suomių kalbininkas A. Genetcas (А.Генетц), 1889 m. tyrinėjęs jazvinus, ir pasaulinio garso finougrų kalbų specialistas V. Lytkinas (В. И. Лыткин), 1949–1953 m. triskart aplankęs jazvinų kraštą, išskyrė komių jazvinų kalbą kaip atskirą kalbą. Dalis tyrinėtų komių jazvinų kalbą laiko komių permių kalbos dialektu.
Laužėnai
Laužėnuose nuolatos apgyvendintos tik kelios pirkios.
Kaimo gale yra du valstybės saugomi gamtos paminklai – vainikuoti ilgaamžiai Laužėnų liepa ir Laužėnų ąžuolas. Į kitą pusę nuo kaiman vedančio kelio, nusidriekęs mažiau pastebimas takas, lydintis link apleistų Grybų dvaro griuvėsių.
Ičilas
Ičilas  – Amazonės baseinui priklausanti upė Bolivijoje, Santa Kruso ir Kočabambos departamentuose. Prasideda susiliejus Moilės ir Aukštutinio Ičilo upėms, prasidedančioms Rasetės aukštumoje. Prateka 370 km, kol susilieja su Čimorės upe, su kuria sudaro Mamoresilją (Mamorės ištaka).
Didžiausi intakai: Sachata, Vibora, Čorė.
Bendrovės balansinė kaina
Bendrovės balansinė kaina arba neto – bendrovės kaina (angl. Book value ar Curriying value) – tai aktyvų suma, atėmus įsipareigojimus.
Bendrovės balansinė vertė dažnai skiriasi nuo įmonės rinkos vertės. Vertybinių popierių rinkoje taip pat vertinamas kompanijos patikimumas, pelnas, perspektyvos.
Vandžiogalos apylinkė
Vandžiogalos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurę nuo Kauno.
Juodasis pirmadienis (1987)
Taip pat pavadinimais Juodasis trečiadienis ir Juodasis ketvirtadienis vadinamos 1929 metų spalio 28 d. ir 29 dienos, po kurių prasidėjo Didžioji krizė vakarų ekonomikoje.
Nuostoliai
Jo kritimas atsiliepė viso pasaulio ūkiui. Australijoje vertybinių popierių biržos į spalio pabaigą prarado 41,8 %, Kanados – 22,5 %, Honkongo – 45,8 %, Jungtinė Karalystė – 26,4 %.
Vertybinių popierių vertės kritimas 1987 metais buvo labai netikėtas, nes nebuvo jokių priežasčių ar įvykių, pagal kuriuos tai būtu buvę galima nuspėti. Šis įvykis privertė suabejoti dauguma ekonomikos teorijų.
Kurį laiką prekyba pasaulinėse vertybinių popierių biržose buvo sustabdyta, nes to laiko skaičiavimo technika nesugebėjo apdoroti padidėjusių orderių skaičių. Tai leido Federalinei rezervų sistemai ir centriniams bankams įsikišti ir sušvelninti finansinės krizės plitimą.
Krizės priežastis
Didelis 1986 metų ekonomikos augimas JAV pradėjo lėtėti. 1987 metų pradžioje vertybinių popierių biržos dalyviams pradėjo atrodyti, kad ekonominis nuosmukis baigėsi, ir ekonomika netrukus vėl pradės augti. Vertybinių popierių biržoje buvo stebimas didelis suaktyvėjimas, rugsėjo mėnesį sulaukęs savo apogėjaus.
Svarbiausiomis krizės priežastimis tradiciškai laikomi programinis treiningas, likvidumas, rinkos pervertinimas ir psichologija. Šiomis priežastimis bandoma paaiškinti, kodėl rugsėjo 19 d. vertybinių popierių vertė taip greitai ir smarkiai krito ir kodėl krizė palietė ne tik JAV ekonomiką.
Populiarus aiškinimas yra programinio treiningo pasitelkimas. Programiniuose treininguose kompiuteriai automatiškai vykdo sandorius. Po žlugimo daug rinkos dalyvių pasmerkė aklą pasitikėjimą rinkos tendencijomis ir vertybinių popierių pardavinėjimą krentant kainoms.
Ekonomisto Ričardo Rono nuomone, tarptautinės krizės priežastys prieštarauja bandymams paaiškinti šią krizę programiniu treiningu. Tuo momentu programinis treiningas daugiausiai buvo paplitęs JAV, o krizė prasidėjo Honkonge, paplito po Europą ir tik galiausiai smogė per JAV. Pagal kitą populiarią teoriją, krizės priežastis buvo didžiojo septyneto (G-7) valstybių monetarinių politikų nesuderinimas. JAV norėdama išlaikyti dolerį ir sumažinti infliaciją įvykdė labai didelius pakeitimus monetarinėje politikoje, to nesuderinusi su Europos valstybėmis.
Onkanas
Onkanas ( 'tilto galas, prietiltis'; ) – kaimas Meno saloje (Onkano parapija), šiauriniame Daglaso įlankos gale. Administraciškai yra kaimas, tačiau pagal gyventojų skaičių eina išsyk po Meno salos sostinės Daglaso, su kuriuo sudaro aglomeraciją.
Istorija
Vikingų valdymo laikais Onkanas buvo Middle šedingo dalis. kaimo pavadinimas siejamas su Šv. Konachanu (St Connachan), kuris 540 m. buvo Sodoro ir Meno vyskupijos vyskupas ir kurio vardu buvo pavadinta Onkane stovėjusi bažnyčia (Kirk Coonachan). Ankstesnis kaimo pavadinimas yra Kiondroghad. Ankstyviausias žinomas rašytinis Kiondroghad paminėjimas yra įrašas 1643 m. dvaro inventoriuje, kai Onkanas buvo dar labai mažas. Pavadinimas Kiondroghad dar pasirodė 1841 m. surašyme, o dešimt metų vėlesniame jo jau nebeminėjo.
thumb|left|Onkan Hedo kyšulys iš jūros XX a. pradžioje Onkano Port Džeko (Port Jack) rajone kompanija Douglas Bay Estate Company plėtojo nekilnojamo turto verslą. Šios veiklos dalis buvo ir elektrinio miesto geležinkelio linijos nutiesimas. Ši linija vėliau tapo pakrantės geležinkelio linija pasiekusia Ramsio miestą. Tuo metu Onkanas buvo mišinys privačių namų, sublokuotų namų ir pensionų, kuriuose apsigyvendavo Daglaso lankytojų perteklius. Tolesnė kaimo plėtra vyko 4-tą dešimtmetį. Viktorijos ir Eduardo turizmo bumo metu Onkanas ėmėsi žygių tapti antruoju salos kurortu. Buvo skatinama statyti viešbučius ir pensionus. 1893 m. buvo pastatytas Meno salos elektrinis geležinkelis (Manx Electric Railway), o XX a. pradžioje Žemutinis Onkanas netoli Port Džeko buvo pirmasis Meno salos rajonas, kuriame ėmė veikti elektrinis gatvių apšvietimas, kuriam elektrą tiekė ''Manx Electric Railway;; elektros generatoriai. Po Antrojo pasaulinio karo nekilnojamo turto vystymas tęsėsi. 7-tą dešimtmetį kaimo komisionieriai organizavo pastatų vietinei valdžiai statybą.
Juškaičiai (Tauragė)
Juškaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Skaudvilės. Kaime yra Juškaičių piliakalnis, vadinamas Pilutės kalnu, primenantis nupjautą kūgį. Dirbant įvairius žemės darbus, piliakalnyje rasta keramikos, žalvario dirbinių. Šalia piliakalnio yra dar dvi kalvos, vad. Raudonkalniu ir Gaudžkalniu. Vakariniu piliakalnio pakraščiu teka Minsnoras. Šalia piliakalnio, kitapus kelio, yra Pabambių kapinynas.
Jahija ibn Abi Zakarija Jahija
Jahija ibn Abi Zakarija Jahija bandė pratęsti tėvo Ali ibn Jusufo politiką globojant sultoną, bet sultonas buvo jau ne vaikas ir pasipriešino. 1459 m. sultonas Abdalchakas II Abu Mahometas įsako išžudyti vizirio šeimą. Tik du jo broliai liko gyvi, vienas jų, Abu Abdalahas Alšeichas Mahometas ibn Jahija, 1472 m. tapo pirmuoju Vatasidų dinastijos Maroko sultonu.
Dažinė geltė
Dažinė geltė (Serratula tinctoria) – astrinių (Asteraceae) šeimos, gelčių (Serratula) genties augalas.
Daugiametis, 30-100 cm aukščio augalas. Stiebas stačias, plikas, raudonas, dažniausiai viršutinė dalis šakota, prie pamato išlieka senų lapų liekanos. Graižai susitelkę krūvelėmis skėtiškose kekėse arba šluotelėse.
Žydi birželio – rugsėjo mėn. Vainikėlis violetinis, raudonas arba baltas. Auga miškuose, krūmuose, pamiškių aikštelėse, pievose.
Lietuvoje apyretis, auga vakariniuose ir pietvakariniuose rajonuose, kitur retas arba nerastas.
Heckler & Koch
Heckler & Koch GmbH, HK – Vokietijos gynybos pramonės kompanija, gaminanti šaulių ginklus. Žinomi jos gamybos ginklai yra pistoletas kulkosvaidis MP5, automatinis šautuvas G3, šturmo šautuvai G36 ir HK 416, pistoletas USP, snaiperinis šautuvas PSG1.
HK kompanija žinoma inovacijomis ginklų konstrukcijoje, pvz., polimerų panaudojimu, Piketinio pamatėlių integravimu pistoletuose, taktiniuose šviestuvėliuose. HK sukūrė šiuolaikines poligonines graižtvas, didinančias šaudymo tikslumą, žiotinį greitį ir vamzdžio ilgaamžiškumą. Ne visi technologiškai inovatyvūs projektai buvo komerciškai sėkmingi. Pvz., apleistas pažangaus šturmo šautuvo G11, naudojusio betūčius šovinius, projektas. HK gamina įvairiausius šaulių ginklus, pradedant pistoletais ir baigiant granatsvaidžiais bei kulkosvaidžiais.
Istorija
HK 1949 m. įkūrė inžinieriai Edmundas Hekleris (Edmund Heckler), Teodoras Kochas (Theodor Koch) ir Aleksas Saidelis (Alex Seidel) iš Mauser kompanijos likučių. Kompanija buvo užregistruota 1950 m. Pradžioje kompanija gamino stakles, siuvimo mašinų dalis, matuoklius ir kitus precizinius gaminius. Viskas pasikeitė 1956 m., kai kompanija pasiūlė G3 automatinį šautuvą Bundesverui. Nuo tada HK sukonstravo ir gamino daugiau kaip šimtą skirtingų šaulių ginklų modelių bei jų reikmenų įvairių šalių kariuomenėms bei tvarkos priežiūros institucijoms.
1991 m., nutraukus G41 ir G11 šautuvų projektus HK kompaniją nupirko kompanijos British Aerospace skyrius Royal Ordnance. Kol priklausė šiems savininkams, HK turėjo kontraktą modifikuoti nelabai patikimus britų armijai SA80 serijos šautuvus. Be to, H&K sukūrė lengvą anglies pluoštu sutvirtino polimero turintį G36 šturmo šautuvą. Dabar tai Bundesvero automatinis šautuvas), naudojamas ir daug kitų šalių kariuomenėse ar policijos pajėgose.
2002 m. BAE Systems, kurios dalimi tapo British Aerospace, pardavė HK grupei privačių investuotojų, kurie sukūrė vokišką holdingo kompaniją (HK Beteiligungs-GmbH).
Šredzinskiai
Šredzinskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suražo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Suražo ir apie 21 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rizė
Rizė – miestas šiaurės rytų Turkijoje, prie Juodosios jūros; provincijos centras. Išvystytas žemės ūkis. Yra universitetas (nuo 2006 m.).
Ekonomika
Istoriškai Rizėje auga apelsinai, tačiau po to, kai jų derlius XX a. pradžioje buvo sunaikintas, buvo atsisakyta jų auginimo. Vietovėje taip pat yra pagaminami maži mangano kiekiai.
Rizės ekonominė struktūra yra paremta jos geografine vieta. Rizė yra kalnuotas miestas, dėl to pramonės vystymasis yra sudėtingas ir nepraktiškas. Dėl oro ir traukinių tranzito trūkumo, dauguma prekių yra atgabenamos sunkvežimiais arba laivais, dėl to eksportas ir importas yra sudėtingi. Rizės pagrindinis prekybos partneris yra Trabzonas, labiausiai išsivystęs miestas šiauriniame Juodosios jūros regione. Rizės pagrindiniai eksportai yra paremti agrikultūra: arbata ir kiviai yra populiariausios prekės.
Sibiro traktas
thumb|270px|Sibiro traktas. Žalia linija – maršrutas iki XIX a., raudona – iki XIX a. pab.
Sibiro traktas arba Didysis traktas (Большой тракт) – istorinis kelias, jungęs centrinę Rusiją su Sibiro miestais.
Ankstyvaisiais Sibiro kolonizacijos laikais susisiekimas vyko praktiškai tik upėmis. Tačiau 1730 m. pradėtos sausumos kelio į Sibirą statybos. Kelio pradžia buvo iš Maskvos į Vladimirą ėjęs Vladimiro traktas. Toliau maršrutas driekėsi per Muromą, Kozmodemianską, Kazanę, Permę, Kungurą, Jekaterinburgą, Tiumenę, Tobolską, Tarą, Kainską, Tomską, Jeniseiską ir užsibaigė Irkutske. Toliau praplaukus Baikalo ežerą ties Verchneudinsku kelias šakojosi į dvi dalis – vienas ėjo į Nerčinską, o kitas – į Kjachtą. Per pastarąjį miestą karavanų keliais buvo galima pasiekti Kinijos miestą Kalganą.
XIX a. Sibiro traktas pasistūmėjo į pietus ir ėjo per Jalutorovską, Išimą, Omską, Tomską, Ačinską, Krasnojarską. Iki pat XIX a. tai buvo svarbiausia Sibiro transporto arteriją. Vėliau ją pakeitė Transsibiro geležinkelis bei Amūro ratinis kelias.
Sibiro traktas pagarsėjo tuo, jog juo buvo gabenama aukščiausios rūšies kiniška arbata į Peterburgo rūmus.
Sirtas (Turkija)
Sirtas – miestas pietryčių Turkijoje; provincijos centras. Gyvena ne tik turkai, bet ir kurdai bei arabai. Stovi Didžioji mečetė (Ulu Cami, nuo 1129 m.). Išvystyta tekstilės pramonė.
Ataskaitinis laikotarpis
Ataskaitinis periodas – laiko tarpas apibrėžtas buhalterinę apskaitą reglamentuojančiais normatyviniais aktais, kuris apima ūkio subjekto veiklos rezultatus ir ūkinius įvykius.
Valstybė nustato už per kokį periodą reikia pateikti duomenis apie ūkio subjekto veikos rezultatus. Jie įforminami ataskaitomis. Paprastai už tokius pačius ataskaitinius periodus sudarytomis ataskaitomis naudojasi ir kiti informacijos vartotojai: ūkio subjekto vadovybė, akcininkai ir kt.
Įprastai ataskaitinis laikotarpis sutampa su kalendoriniais mėnesiais ar metais. Įmonės bankroto atveju jis gali baigtis bet kurią dieną. Atskaitomybėje nurodomas turimas turtas ir įsipareigojimai. Į ataskaitinį periodą įtraukiami tik tuo periodu įvykę ūkiniai veiksmai. Į ataskaitinį periodą negalima įtraukti vėliau įvykusių ūkinių veiksmų, anksčiau įvykusius veiksmus galima įtraukti tik tada, kai jie nebuvo įtraukti į praeito periodo atskaitomybę.
Pavyzdžiai
Keletas pavyzdžių:
Kaip matosi apskaita kartais pateikia duomenis neatsižvelgus į tendencijas, todėl neretas atvejis, kai vadovai reikalauja skaičiuoti kitaip:
Tokiu būdu apskaitą vedantis asmuo turi tuos duomenis surinkti atskirai, nes Lietuvos teisės aktai nenumato tokio skaičiavimo būdo pateikimo atskaitomybėje.
Vaset (nomas)
Vaset nomas (egip.: wAst), Diospolio nomas – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 4. Jo pavadinimas buvo užrašomas simboliu skeptras, dėl to jis dar vadinamas Skeptro nomu.
Sostinės (niwt) keletą kartų keitėsi. Jomis buvo Junu (Ptolemėjų laikų Hermontis), Tėbai (kitaip Vaset, Ptolemėjų laikų Diospolis). Kiti svarbūs miestai buvo Per-Hator, Džereti ir Madu. Nomas buvo abipus pagrindinės Nilo upės vagos, toje vietoje, kur upė staigiai pasisuka į rytus, ir apėmė dalį dabartinės Kenos muchafazos ir Luksoro muchafazą. Piečiau buvo Necheno (3), ryčiau - Nedžerui (5) nomai.
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės, nors ankstyvuoju Egipto istorijos laikotarpiu nebuvo toks svarbus kaip Necheno nomas piečiau, ar Ta-Ver nomas šiaurėje. Sesotrio laikais jo ilgis siekė 3 iteru (apie 32 km), o plotas - apie 2 cha-ta (apie 5,5 ha). Seniausias administracinis centras buvo Hermontis, tačiau ilgainiui, jau Pirmosios suirutės laikotarpiu, jį ekonomiškai aplenkė Tėbai, kurie tapo svarbiausiu Aukštutinio Egipto miestu. Nors XI dinastijos laikais Tėbai tapo viso Egipto sostine, nomo administracija ir toliau išliko Hermontyje. Tik XVIII dinastijos metais nomo administracija galutinai perkelta į Tėbus, kurie išlaikė abi funkcijas. Tėbų klestėjimo laikais nomo teritorijose išdygo daugybė nekropolių. Svarbiausi garbinami nomo dievai buvo Tėbų triada (Amonas, Muta ir Chonsas, taip pat karo dievas Montu.
XIX dinastijos laikais labai išaugusiame nome suformuoti du administraciniai padaliniai su centrais Tėbuose ir Per-Hathor. Vėlyvuoju laikotarpiu (I tūkst. pr. m. e.) šie du padaliniai traktuoti kaip du atskiri nomai. Ptolemėjų ir romėnų laikais abu nomai vėl sujungti į vieną - Diospolio nomą. Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Laurinaičiai
Laurinaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Skaudvilės.
Istorija
Laurinaičiuose buvęs palivarkas, priklausęs Procevičiui. Sodybinio ansamblio pastatai statyti XIX a. pab. Išliko tik gyvenamasis namas ir klėtis.
Apyvartinis kapitalas
Apyvartinis kapitalas – (angl. – Working capital), tai turtas, kuris naudojamas vykdyti savo kasdieninę veiklą.
Niekur nėra griežtai nurodyti, ką priskirti prie apyvartinio kapitalo. Mažoje įmonėje tai bus pinigai algoms, prekėms ir paslaugoms apmokėti, medžiagos. Didelėje įmonėje prie apyvartinio kapitalo galima priskirti pinigus algoms, prekėms, paslaugoms, staklėms, pastatams pirkti ir medžiagas.
Papėčiai
Papėčiai – gatvinis kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Miroslavo, šiauriniame Metelio ežero krante, Metelių regioniniame parke. Nusidriekęs 3 km, kaimo išdėstymas susiklostęs po Valakų reformos rėžinio kaimo padalijimo. Yra kaimo kryžius.
Geografija
thumb|left|240px|Papėčiai ir Metelio ežeras žvelgiant nuo piliakalnio
Stūkso Papėčių piliakalnis, nuo kurio matosi 3 ežerai – į pietvakarių pusę Metelys ir Dusia ežerai, į pietryčių – Obelija. Stūkso Laumės akmuo (aukštis 2,1 m, apimtis 10 m).
Primera División (Peru)
Primera División Peruana ('Peru pirmasis divizionas') – aukščiausia Peru futbolo lyga. Lygą prižiūri Peru futbolo federacija. Varžybos žaidžiamos nuo vasario iki gruodžio mėn.
Varžybos organizuojamos nuo 1912 m. Tarp 1912 m. ir 1927 m. vyko neoficialios, o nuo 1928 m. rengiamos oficialios futbolo varžybos.
1951 m. tapo profesionalia lyga.
2008 m. sezono gale buvo panaikinta Apertura ir Clausura.
Dabartinės komandos
miniatiūra|Estadio Monumental 2023 m. sezono komandos:
National Basketball Association
NBA (, Nacionalinė krepšinio asociacija) – profesionali Šiaurės Amerikos krepšinio lyga, įkurta 1946 m. Lygoje žaidžia JAV ir Kanados klubai (Kanada turėjo du klubus, tačiau dabar turi vieną). NBA žaidėjai yra vieni iš labiausiai apmokamų sportininkų pagal metines algas visame pasaulyje.
Dabartinėje NBA emblemoje vaizduojamas Džerio Vesto, pravarde „Mr. Clutch“, siluetas.
Istorija
Lyga buvo įkurta 1946 m. birželio 6 d. Niujorke. Iš pradžių ji vadinosi Amerikos krepšinio asociacija. Dabartinį pavadinimą lyga gavo 1949 m. rugpjūčio 3 d., kuomet susijungė su pagrindine konkurente Nacionaline krepšinio lyga.
Pačios pirmosios oficialios NBA rungtynės vyko Toronte 1946 m. lapkričio 1 d. Jose susitiko „Toronto Huskies“ (dabar „Toronto Raptors“) ir „New York Knicks“ (tuo metu „New York Knickerbockers“).