cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikola Popović
FK Riteriai
2023 m. vasario 23 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.
A lygoje debiutavo 2023 m. kovo 3 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai. Šiose rungtynėse 73 minutę užsidirbo geltoną kortelę, o 89 – dar vieną geltoną, virtusia raudona. 2023 m. sezono pirmoji A lygos raudona kortelė.
2023 m. gegužės 24 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš FC Hegelmann pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. Antrojo kėlinio pradžioje pasižymėjo dar kartą ir rezultatas tapo 2:0. Jau per pridėtą laiką Pierre Okende pelnė trečią įvartį ir baigė varžovų triuškinimą. Galutinė rungtynių baigtis 3:0 lėmė, kad „Riterių“ klubas pateko į kitą etapą.
2023 m. rugpjūčio 18 d. A lygos rungtynėse prieš FK Sūduva pasirodė po ketimo 76 minutę. 83 mintę pelnė įvartį ir išlygino rezultatą, o pačioje rungtynių pabaigoje buvo pašalintas iš aikštės.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Raketės 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Raketės 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą ir paskutinį kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Varžybose startavo tik Jungtinės Karalystės atstovai.
SC Veendam
Sportclub Veendam, o trumpiau SC Veendam arba žinomas kaip BV Veendam – Nyderlandų futbolo klubas iš Vendamo.
Angolos geografija
thumb|250px|Angolos topografinis žemėlapis thumb|240px|Vandenyno pakrantė piečiau [[Namibės miesto]] thumb|240px|Vakarų Angolos aukštumų ir plokščiakalnių kraštovaizdis
SC Veendam
Istorija
Klubo ištakos siekia 1894 m., kai rugsėjo 4 d. jis buvo įkurtas.
Angolos geografija
Angolos geografija – Angolos Respublikos gamtinių sąlygų aprašymas.
Padėtis
Angola yra Pietų Afrikoje (nors kartais priskiriama prie Centrinės Afrikos), Atlanto vandenyno pakrantėje. Tai 7 pagal dydį Afrikos valstybė ir 22–24 (priklausomai, ar skaičiuojamos dependencijos) pasaulyje. Pačioje šiaurėje per Kabindos anklavą ribojasi su Kongo Respublika (231 km), šiaurėje ir šiaurės rytuose – su Kongo Demokratine Respublika (2646 km, iš jų 225 km su Kabindos anklavu), pietryčiuose – su Zambija (1065 km), pietuose – su Namibija (1427 km). Bendras sausumos sienų ilgis – 5369 km.
Vandenyno pakrantės ilgis – 1600 km. Pakrantė smėlėta, lėkšta, kai kur stačiais skardžiais. Pakrantėse yra nedidelių salų ir uolų (didžiausia – Baja dos Tigresas, 98 km²).
Kraštiniai taškai
thumb|left|240px|Statūs skardžiai, kuriais plokščiakalnis leidžiasi link pajūrio žemumos
Paviršius
Vidutinis šalies aukštis virš jūros lygio – 1112 m. Didesniąją Angolos paviršiaus dalį (apie 90 %) užima Angolos plokščiakalnis (dažniausias aukštis 1000–1500 m), išraižytas upių slėnių ir laikinų vandens srautų. Pakrantėje driekiasi siaura (nuo 25 km šalia Bengelos iki 200 km piečiau Luandos) pakrantės žemuma, rytuose stačiais skardžiais kylanti į plokščiakalnį. Pereinamosios terasų ir skardžių juostos plotis 30–150 km. Plokščiakalnis einant į vakarus aukštėja į Bijės plynaukštę (1500–2000 m) ir iškyla iki 2620 m (Moko k., aukščiausia Angolos vieta). Į šiaurę, rytus ir pietus nuo Bijė masyvo plokščiakalnis žemėja; jo šiaurės vakaruose yra Malandžės aukštuma, pietvakariuose Šelos kalnai ir Huilos plynaukštė (2000 m). Lygus plokščiakalnis, užimantis 2/3 rytų Angolos, palaipsniui nusileidžia iki 500–1000 m ties rytinėmis sienomis.
Šalies pietvakariuose – Namibo dykumos šiaurinis pakraštys.
thumb|240px|Oazė Namibo dykumoje
Klimatas
Angoloje klimatas daugiausia ekvatorinis musoninis, Atlanto pakrantėje tropinis pasatinis. Labai ryškus kritulių pasiskirstymas metų bėgyje: rugsėjo–balandžio mėnesiais tęsiasi liūčių laikotarpis, o gegužės–rugpjūčio mėnesiais – sausrymetis.
Vidutinė temperatūra liepą +14–21 °C, sausį +21–28 °C. Šiaurės Angoloje karščiau (vidurinė metinė temperatūra Sojo mieste, prie Kongo upės žiočių +26 °C), o Bijės plynaukštėje vėsiau (atitinkamai Huambe +19 °C). Aukščiausiose šalies vietose sausuoju metų laiku gali pasitaikyti šalnų. Maksimalios temperatūros gali pasiekti 40 °C.
thumb|left|240px|Ruakanos krioklys pietų Angoloje
Angolos viduryje ir rytuose per metus iškrenta 1000–1500 mm kritulių (daugiausia – Majombės miškuose Kabindoje – 1800 mm), pietuose 600–800 mm, pajūrio žemumos pietuose (Namibo dykumoje) – mažiau kaip 100 mm. Pakrantėje dėl šaltosios Bengelos srovės dažni rūkai.
Hidrografija
Didžioji dalis Angolos yra Atlanto vandenyno baseine. Šiauriniu pakraščiu į šį vandenyną teka viena didžiausių Afrikos upių – Kongas. Jo baseinui priklauso per šiaurės Angolą tekančios upės – Kasajus, Kvilu, Kvangas, Čikapa, Čiumbė, Kvengė. Centrine ir vakarine dalimi teka ilgiausia vien Angolos teritorijoje esanti upė – Kvanza. Piečiau Lundos lūžio esančios upės teka pietų kryptimi. Pietvakariuose tekanti Kunenė savo vandenis irgi neša į Atlantą. Rytiniais Angolos pakraščiais tekanti Zambezė jau priklauso Indijos vandenyno baseinui. Pietryčiuose teka jos intakas Kvandas. Tuo tarpu pietų Angola priklauso nenuotakiam Okavango baseinui – čia prasideda pati Okavango upė (vadinama Kubangu) bei jos intakas Kvitas.
Upės slenkstėtos, yra nemažų krioklių (žymiausi – Ruakanos krioklys ir Epupos krioklys Kunenėje), debitas labai svyruoja priklausomai nuo metų laiko (pietinės upės per sausras išdžiūsta).
thumb|240px|Kvito ir Okavango santaka pietryčių Angoloje thumb|240px|Malanžės aukštumų uolos
Angolos rytuose yra pelkių. Upės vietomis patvenktos. Didžiausias ežeras – Dilolo ežeras.
Dirvožemiai
Pakrantėje dirvožemiai aliuviniai, yra kreidos, smėlio, šiaurėje yra naftos telkinių. Skardžių juostoje į paviršių iškyla 540 mln. – 4 mlrd. metų senumo prekambrinės uolienos, nemaža mineralų telkinių. Ši teritorija smarkiai paveikta erozijos, susidaręs lateritas. Plokščiakalnyje vyrauja tropiniai raudonieji dirvožemiai ir raudonai rudieji. Rytinė dalis užnešta Kalahario smėlynų nuogulomis. Šiaurės rytinės pusės upių žvirgžde randama deimantų, taip pat ten pasitaiko retų kimberlito tūtelių.
Gyvoji gamta
2018 m. duomenimis miškai dengė 54,3 % Angolos teritorijos. Iki XIX a. drėgnieji atogrąžų miškai dengė visą Kabindos anklavą, vakarinę Malanžės aukštumų pusę, šiaurės vakarinę Bijės plynaukštės dalį, kai kurių šiaurinių upių slėnius. Šiuos miškus iškirtus, susidarė antriniai retmiškiai bei savanos. Angolos plokščiakalnyje daugiausia auga lapus metantys sausieji tropiniai retmiškiai, Kongo baseine – drėgnieji tropiniai visžaliai ir mišrieji miškai, į šiaurę nuo Kvanzos upės – krūmynų savana su baobabais, pajūrio žemumos pietuose – pusdykumių ir dykumų augalija (Namibo dykuma).
Būdingi ekoregionai: Atlanto pusiaujo pakrančių miškai (rytų Kabinda), Zambezės sausieji visžaliai miškai (rytiniai pakraščiai), Angolos miombo retmiškiai (didžioji šalies dalis – plokščiakalnis), Angolos mopanės retmiškiai (Kunenės baseinas), Vidurio Zambezės miombo miškai (rytai), Pietų Kongo miškai ir savanos (šiaurės vakarai), Vakarų Kongo miškai ir savanos (šiaurė), Vakarų Zambezės tyrai (rytiniai pakraščiai), Angolos kalnų miškai ir savanos (Bijės plynaukštė ir kiti vakarų kalnai), Angolos lūžio savanos ir retmiškiai (šiaurės vakarai), Kakoveldas (pietvakariai), Namibijos savanų retmiškiai (pietvakariai), Centrinės Afrikos mangrovės (Kongo žiotys). thumb|left|240px|Miškai šiaurės vakarų Angoloje
Angolai būdinga įprasta Afrikos savanų gyvūnija: drambliai, juodieji raganosiai, beždžionės (įskaitant gorilas bei šimpanzes), antilopės (ypač, gnu), žirafos, zebrai, hipopotamai, liūtai, leopardai, šakalai, hienos, gepardai, hieniniai šunys. Yra >1000 paukščių rūšių (stručiai, patarškos, flamingai, einiai, turakai, gervės, gandrai, pelikanai, sekretoriai, pelėdos, vanagai, grifai, ragasnapiai, medpaukščiai, jūriniai paukščiai, pietuose pasitaiko akiniuotųjų pingvinų). Taip pat ~280 roplių rūšių (krokodilai, gyvatės, vėžliai). Daug vabzdžių (įskaitant musę cėcė).
Apie 7 % Angolos ploto – saugomos teritorijos. Yra 8 nacionaliniai parkai (seniausias – Kamėjos, 1938 m., didžiausias – Luengės–Lujanos, 22 610 km²). Taip pat yra visuminių ir dalinių rezervatų, Šimalaveros regioninis parkas. 2021 m. Angola prisijungė prie Ramsaro konvencijos.
Pagrindinės gamtosaugos problemos: smarkus ganyklų nuganymas ir dėl to kylanti dirvos erozija, dykumėjimas, atogrąžų miškų kirtimas ir biologinės įvairovės mažėjimas, vandens tarša ir upių dumblėjimas.
Kumykai
Kumykai (sav. къумукълар) – tiurkų tauta, gyvenanti Kaukazo priekalnėse, Rusijoje. Dauguma gyvena šiaurės Dagestane (431 736, ypač Kumykų lygumoje prie Kaspijos pakrantės), taip pat Šiaurės Osetijoje (16 092), Čečėnijoje (12 221), be to nemaža dalis vėliau apsigyveno kitose Rusijos teritorijose, Ukrainoje, Kazachstane. Bendra populiacija – >500 tūkst. žmonių. Kalba tiurkiška kumykų kalba, kuri turi keletą tarmių (Buinaksko, Kaitago, priekalnių, Tereko, Chasavjurto). Išpažįsta islamą (sunitai).
Istorija
thumb|left|200px|Kumykų gyvenamosios vietos
Verslai
Tradiciškai kumykai verčiasi žemdirbyste (auginami kviečiai, soros, miežiai, ryžiai, kukurūzai), gyvulininkyste (galvijai, avys, ožkos, arkliai), taip pat sodininkyste, daržininkyste, vynuogininkyste, žvejyba, bitininkyste, prekyba, naftos, druskos gavyba, medžiokle. Paplitę amatai: gelumbės gamyba, medvilnės audimas, kilimų gamyba (tradiciniai moterų verslai), odos, metalo, medienos, akmens apdirbimas (tradiciniai vyrų verslai).
Papročiai
XIX a. dar buvo patriarchaliniai gimininiai santykiai. Būdingos mažosios šeimos, paklusnios vyresniesiems (ypač vyrams), nors svarbius sprendimus lemia šeimos taryba.
Kumykų kaimai suplanuoti horizontaliai. Namai statomi iš šamotinių plytų su dvišlaičiais stogais arba akmeniniai su plokščiais stogais (vieno, pusantro, dviejų aukštų).
Tautinį kostiumą sudaro: vyrų – marškiniai, kelnės, bešmetas (къаптал), čerkesė (чепкен), kailiniai (топ), burka (ямучу), papacha (папах), odinė avalynė; moterų – palaidinė-marškiniai, kelnės (шалбар), įvairios palaidinės (полша, арсар, къабалай), palaidinukės, odiniai bateliai, kurpės, įsispiriami kaliošai. Moterų rūbai paprastai pagražinti papuošalais.
Kumykų virtuvei būdingi miltiniai, mėsos ir pieno gaminiai: šopra (sriuba), chinkalas, kiurzė (koldūnai), dolma, plovas, šašlykas, padažai, košės, įvairios chalvos, pyragėliai, duona ir kt. Gėrimai – airanas, šerbetas, arbata.
Kumykai turi savo apeiginę poeziją: dainas lietaus iškvietimui, Saulei, derliaus surinkimui, Novrūzui, vestuvėms, laidotuvėms. Epinę poeziją sudaro dainos apie didvyrius, liaudies prozą – pasakos, anekdotai, legendos, padavimai ir kt., taip pat patarlės, priežodžiai, mįslės. Išvystytas muzikinis folkloras, šokiai, liaudies žaidimai. Yra išlikę senosios mitologijos liekanų (pasakojimai apie Tengiri, žemės, vandens, miškų, namų dvasias, demonus Albaslus, Kylyčtiošė, Suvanasus, Basdyrykus ir kt.).
Need for Speed: No Limits
Need for Speed: No Limits – nemokamas lenktynių žanro mobilusis žaidimas, skirtas iOS ir Android mobiliosioms operacinėms sistemoms. Žaidimą kūrė „Firemonkeys Studios“, o 2015 m. išleido „Electronic Arts“. Tai dvidešimt pirmoji „Need for Speed“ serijos dalis. Tai pirmasis šios serijos žaidimas, skirtas tik mobiliesiems įrenginiams, priešingai negu ankstesnieji, kurie tebuvo mobiliosios adaptacijos iš kompiuterinių žaidimų.
Žaidimo eiga
Didžiausias dėmesys žaidime skiriamas gatvės lenktynėms ir bėgimui nuo policijos. Taip pat galima visaip tobulinti savo automobilį. Žaidime reikia lenktyniauti "Campaign races" (laikomame žaidimo siužetine linija), "Car Series races" bei "Rival Races" tipų lenktynėse. Taip pat galima lenktyniauti riboto laiko specialiose lenktynėse, kuriose galima laimėti automobilį.
Žaidime galima savo nuožiūra pasitobulinti automobilį, jo dalis, spalvas ir įvairias mechanines dalis. Tačiau riboto laiko lenktynėse iškovotų automobilių tobulinti galimybės nėra.
Stromae
Paul Van Haver, geriau žinomas sceniniu vardu Stromae (stʁɔmaj) (g. 1985 m. kovo 12 d.) – belgų dainininkas–dainų autorius. Yra pasižymėjęs hiphopo ir elektroninės muzikos žanruose. Išgarsėjo su daina „Alors on danse“. Daina užėmė pirmą vietą daugumoje Europos šalių hitų topuose ir toje pozicijoje išsilaikė keletą savaičių.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Van Haver gimė Briuselyje ruandiečio ir belgės šeimoje. Vaikystėje savo tėvo beveik nematė, o 1994 m. jis buvo nužudytas Ruandos genocido metu. Van Haver motina kalbėjo olandiškai, tačiau sūnų užaugino prancūziškoje Briuselio priemiesčio bendruomenėje. Būdamas vienuolikos Paul Van Haver susidomėjo muzika ir pradėjo lankyti 'l'Académie Musicale de Jette, kur mokėsi muzikos istorijos bei groti būgnais.
Asmeninis gyvenimas
2011 m. liepos mėn. Stromae patvirtino, jog draugauja su buvusia Mis Belgija Tatiana Silva. Jie išsiskyrė 2012 m. rugsėjo mėn. 2015 m. gruodžio mėn. Stromae susituokė su savo stiliste Coralie Barbier
Sidney Hillman
thumb|right|250px|Mauzoliejus Westchester Hills kapinėse Sidnis Hilmanas (1887 m. kovo 23 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1946 m. liepos 10 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV darbininkų judėjimo veikėjas, JAV profsąjungų lyderis.
Biografija
Gimė 1887 m. kovo 23 d. Žagarėje. Tikroji pavardė – Simcha Gilmanas. Mokėsi chedere, nuo keturiolikos metų Vilijampolės ješivoje. Įsitraukė į Bundo partijos pogrindinį būrelį. 1905 m. Hilmanas už dalyvavimą antivalstybinėje demonstracijoje pusmečiui buvo įkalintas. Po amnestijos paleistas ir toliau dalyvavo revoliucinėje veikloje. 1906 m. spalio mėnesį Hilmanas išvyko į Angliją, Mančesterį, o 1907 m. rugpjūtį į Jungtines valstijas. Po trumpo pabuvimo Niujorke, ilgiau apsistojo Čikagoje. 1909 m. Hilmanas rado darbą Schaffner & Marx vyriškų rūbų siuvimo fabrike.
Kai 1910 m. spontaniškas moterų darbuotojų streikas peraugo į 45,000 viso miesto streiką, Hilmanas buvo vienas iš streiko lyderių. Būtent jam pavyko pasiekti pirmąjį Jungtinėse valstijose susitarimą, numačiusį Arbitražo tarybos įsteigimą dėl darbo konfliktų sprendimo. 1911 m. tame pačiame fabrike įkūrė Jungtinę siuvimo pramonės darbininkų sąjungą, kuriai ir vadovavo. 1914 m. nuvyko į Niujorką ir tapo Jungtinės viršutinių rūbų gamintojų sąjungos vadovu, o spalio mėnesį – Siuvimo pramonės darbininkų vieningos sąjungos (ACWA) prezidentu. Prezidentu išbuvo iki gyvenimo pabaigos. Hilmanas pasiekė, kad net po metų jo vadovaujama profsąjunga buvo pripažinta pagrindine Niujorko siuvėjų profsąjunga. 1916 m. ir 1919 m. profsąjunga organizavo du stambius streikus, dėl kurių savininkai buvo priversti įvesti 48, o vėliau ir 44 valandų darbo savaitę.
Hilmanas neigė destruktyvią konfrontaciją, prisidėdamas prie prie industrinio konstitucionalizmo koncepcijos. Aktyviai dalyvavo įkuriant du bankus, ir jiems vadovavo, kurie išgelbėjo nuo bankroto daug siuvimo įmonių didžiosios depresijos metu 1929-1933 metais. Ekspertų grupės, kurias samdydavo jo profsąjunga, padėjo fabrikų ir cechų vadovams racionalizuoti gamybą sumažinant savikainą. Tuo pačiu Hilmanas dideliu spaudimu įdiegė „uždaro cecho“ principą, pagal kurį visi darbininkai privalo priklausyti profsąjungai. Manoma, kad būtent Hilmano ir jo bendražygių įtakos dėka nuo 1920 m. siuvimo pramonėje beveik nebeliko streikų. Hilmanas įkūrė fondą, kuris kaupė draudimo įnašus, pensijas. Skyriai įsikūrė Niujorke, Čikagoje, Ročesteryje.
1933 m. atėjus į valdžią Franklin Roosevelt, Hilmanas įėjo į profsąjungų konsultacinę tarybą prie įkurtos nacionalinės atkūrimo administracijos, 1935 m. – Nacionalinę pramonės atstatymo tarybą ir jaunimo reikalų tarybą, 1938 m. – į Teisingo darbo jėgos samdymo tarybą. Antrojo pasaulinio karo metu buvo pagrindiniu Ruzvelto patarėju profsąjungų klausimais, buvo artimas prezidento aplinkos žmogus. 1940 m. atstovavo darbininkų judėjimui Nacionaliniame konsultaciniame komitete, metų gale užėmė generalinio direktoriaus pavaduotojo ir departamento direktoriaus postus Gamybos valdymo biure, 1941 m. aprūpinimo ir subsidijų tarybos narys, 1942 m. karo gamybos tarybos darbo departamento direktorius.
Hilmanas buvo įsitikinęs socialistas, pastoviai palaikė gerus kontaktus su „The Jewish Daily Forward“ redaktoriumi žemiečiu Abrahamu Cohanu. 1920 m. kurį laiką rėmė Sovietų Sąjungą, komunistus. Bet buvo principingas, bet kokio totalitarizmo priešas, smerkė Ribentropo – Molotovo paktą. 1936 m. Hilmanas kartu su David Dubinsky įkūrė Amerikos darbo partiją. Hilmanas visą gyvenimą užėmė aktyvią pilietinę poziciją: buvo Amerikos darbo partijos pirmininkas, Pasaulinės profsąjungų federacijos viceprezidentas, Amerikos politinių ir socialinių mokslų akademijos narys. Mirė 1946 m. liepos 10 d. Point Lukaute, Long Ailendo saloje, šalia Niujorko savo vasaros rezidencijoje. Palaidotas Westchester Hills kapinėse. Viena iš gatvių šalia buvusių Hilmano namų pavadinta jo garbei. Jo atminimui įamžinti įkurta organizacija The Sidney Hillman Foundation, kuri nuo 1950 m. teikia Sydney Hillman apdovanojimus žmonėms, kurie kovoja už socialinį darbininkų teisingumą.
FK Žemčužina Soči
Sočio „Žemčužina“ – Rusijos futbolo klubas iš Sočio.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m. ir pavadintas viešbučio „Žemčužina“, kuris prisidėjo prie įkūrimą, vardu. 2004 m. dėl finansinių sunkumų klubas iširo, tačiau tais pat metais įkurtas naujas FK Soči klubas, gyvuojantis iki dabar. Tuo tarpu „Žemčužina“ buvo atkurta 2007 m., 2010 m. pateko į I lygą, bet 2011 m. vasarą iš jos pasitraukė.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Baltijos miestų sąjunga
thumb|Baltijos miestų sąjungos logotipas thumb|Organizacijos sekretoriatas Gdanske Baltijos miestų sąjunga (BMS) – Baltijos jūros valstybių miestus (daugiau nei 100) vienijanti organizacija. BMS turi stebėtojo statusą Baltijos jūros valstybių taryboje (CBSS), HELCOM, CLRAE, taip pat palaiko glaudžius ryšius su Europos Komisija, Šiaurės šalių ministrų taryba ir kt.
Būstinė Gdanske, Lenkija.
Istorija
1990 m. Lenkijoje įvyko pirmieji laisvi savivaldybių rinkimai, ir Gdanskas pakvietė kitų Baltijos regiono miestų atstovus atšvęsti šio reikšmingo įvykio. Tada gimė mintis įkurti organizaciją, skatinčią savivaldybių bendradarbiavimą, prisidėjimą prie demokratijos ugdymo bei regiono ekonominės, socialinės ir kultūrinės plėtros.
1991 m. Gdanske įvyko pirmoji BMS konferencija. Steigimo dokumentą pasirašė 32 Baltijos miestų atstovai iš 10 regiono valstybių.
1991 m. į organizaciją įstojo Klaipėda, 1993 m. – Palanga. Be šių miestų iš Lietuvos BMS priklauso: Kaunas (nuo 1994 m.), Panevėžys (1994 m.), Šiauliai (1994 m.), Gargždai (2007 m.), Tauragė (2017 m.) ir Jonava (2019 m.)
Struktūros
Institucijos – generalinė konferencija, prezidiumas, prezidentas, valdyba, kitos struktūros – sekretoriatas, komisijos ir darbo grupės.
Vendamas
Vendamas – miestas Nyderlanduose, Groningeno provincijoje. Mažiausias Nyderlandų miestas.
Gabrielė Labanauskaitė
(g. 1980 m. gruodžio 10 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatė.
Boleslovas Potockis
Grafas Boleslovas Stanislavovičius Potockis (1805 m. kovo 29 d. – 1893 m. lapkričio 22 d.) – pataurininkis, tikrasis valstybės patarėjas, valstybinis veikėjas iš Potockių giminės.
Biografija
Buvo šešioliktas vaikas Lenkijos magnato Stanislovo Felikso Potockio (1753–1805) šeimoje. Pagimdytas jo našlės Sofijos Gliavonės (1760–1822) Tulčino rezidencijoje keletui mėnesių praėjus po tėvo mirties. Gavo namų išsilavinimą vadovaujant motinai.
Tarnybą pradėjo 1821 metais port-junkeriu 1-mame Ukrainos ulonų pulke. 1823 metais — kornetas. 1824 m. gegužės 14 d. pervestas į kavalergardų pulką ir 1827 m. sausio 5 d. atleistas į atsargą poručiku.
Atleistas į atsargą pačiam prašant 1834 m. gruodžio 11 d.
Mirė Peterburge 1893 m. lapkričio 22 d.
Šeima
thumb|left|150px|Boleslovo Potockio žmona Marija Potocka Nuo 1825 metų buvo vedęs kunigaikštytę Mariją Aleksdandrovną Saltykovą (1807–1845), diplomato, kunigaikščio Aleksandro Nikolajevičiaus Saltykovo dukterį, senatoriaus, grafo Jurijaus Aleksandrovičiaus Golovkino anūkę. 1840-ais metais gyveno atskirai nuo vyro Prancūzijoje, kur mirė, galimai, nuo tuberkuliozės. Jos namuose buvo auklėjama duktė:
Po žmonos mirties kartu su dukterimi Mrija grafas Potockis auklėjo mirusios žmonos nesantuokinę dukterį, Sofiją Idil (1842—1900).
Paramyxoviridae
Grupė V (vgRNR(-))
Paramiksovirusai – RNR grupės apvalkalėtųjų virusų šeima. Žmogui sukelia paragripą, kiaulytę, tymus, taip pat užkrečia gyvūnus.
Virusas patogeniškas, greitai prisitaikantis. Virionai yra sferinės formos, 150–200 nm skermens. Genomą sudaro viensiūlė nefragmentuota (–)RNR, dėl ko smarkiai ribojamas atsparumas mutacijai. Paragripo virusų gyvavimo ciklas vyksta ląstelės citoplazmoje, nes, priešingai nuo gripo virusų, paramiksovirusų transkripcijai nereikalinga iRNR.
Rokiškio krašto muziejus
thumb|250px|Rokiškio krašto muziejusRokiškio krašto muziejus – muziejus Šiaurės Lietuvoje. Steigėjas – Rokiškio rajono savivaldybė. Muziejaus direktorė Nijolė Šniokienė. Adresas: Tyzenhauzų al. 5, LT-42115, Rokiškis.
Istorija
1933 m. mokyklų inspektorius Juozas Ruseckas, mokytojas Petras Bliūdžius, miesto burmistras Julijonas Malevičius (ir kiti entuziastai) susibūrė į kraštotyros draugiją ir įkūrė kraštotyros muziejų.
1940 m. Rokiškio kraštotyros muziejus perkeltas į dvaro rūmus (juos valdė kelios grafų Tyzenhauzų ir Pšezdzieckių kartos), paskelbtas valstybine įstaiga. Vietoje kraštotyros jam suteiktas kultūros muziejaus vardas.
Vea
Vea arba Vei – deivė etruskų mitologijoje.
Teigiama, jog Vea buvo garbinama Graviskoje, Volsinijuose (greta Orvjeto) ir kitose Etrūrijos vietovėse. Graviskoje Vea kultas buvo susijęs su Demetros kultu. Apie Vea kultą liudija įrašai ant votų (pvz., iš Orvjeto, Kaničelos šventvietės). Kaničelos šventvietėje aptiktas neįprastas marmurinis nuogos deivės atvaizdas, gali būti, kad taip pavaizduota būtent Vea. Jokių kitų šios deivės atvaizdų neaptikta (nei ant etruskų veidrodžių, nei kur kitur).
Dievavardis bandomas sieti su miesto pavadinimu Veii (Vejai). Be to, tvirtinama, kad Vea gali būti vienas iš deivės Kel – motinos žemės – vardų.
Utsiktens BK
„Unsiktens“ futbolo klubas arba Unsiktens Boldklubb, o trumpai Unsiktens ir UBK – Švedijos futbolo klubas iš Västra Frölunda, netoli Geteborgo. Namų rungtynes žaidžia Ruddalens IP stadione (Geteborgas), kuris talpina 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m. Pastaraisiais metais klubas žaidė žemesniuose divizionuose.
2015 m. žaidė Superettan (antra pakopa), bet sezonas nesusiklostė: ekipa liko 15 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2016 m. žaidė Pirmame divizione (trečia pakopa), Pietų grupėje. 2021 m. tapo šios grupės nugalėtojais ir vėl iškovojo galimybę žaisti Superettan.
2022 m. pateko į Superettan.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. gruodžio 31 d.
Slovakijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Slovakijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Finalo rungtynės
---
Nakties klajūnas
Nakties klajūnas  – 2014 m. amerikiečių sukurtas neo-noir psichologinio trilerio žanro filmas, kurį režisavo Dan Gilroy, tuo metu debiutuodamas kaip režisierius. Filme pagrindinį vaidmenį atlieka Jake Gyllenhaal, kuris įkūnija Luisą „Lu“ Blumą, laisvai samdomą žurnalistą, kuris Los Andžele (JAV) naktimis bando kamera užfiksuoti žiaurių įvykių scenas ir išgautą medžiagą parduoti vietinei televizijos naujienų agentūrai.
Siužetas
Nagingas plėšikas Luisas „Lu“ Blumas yra pastebimas vagiantis vienoje Los Andželo statybvietėje jos prižiūrėtojo. Jis užpuola tą prižiūrėtoją, pavagia iš jo laikrodį ir nueina priduoti į metalo supirkimo punktą. Luisas paprašo ten dirbusio asmens, ar šis galėtų jį įdarbinti, bet anas atkerta sakydamas, jog neketina leisti dirbti ilgapirščiui. Nieko nepešęs, Lu išvyksta ir pakeliui pastebi įvykusią automobilio avariją. Jis sustoja pasižvalgyti, kai netrukus įvykio vietą užplūsta būrys vadinamųjų „stringerių“ – laisvai samdomų žurnalistų, kurie medžioja įvairius kadrus ir juos parduoda vietinėms žiniasklaidos agentūroms. Kol atvykę pareigūnai stengiasi iš sutriuškinto ir jau liepsnojančio automobilio išvaduoti įstrigusią vairuotoją, Luisas pasiteirauja stringerių, kuo jie užsiima ir taip susidomi jų veikla.
Vytautas Levandauskas
Vytautas Levandauskas (gimė 1943 m. balandžio 5 d. Kaune) – Lietuvos architektūros istorikas, architektūrologas, menotyrininkas, humanitarinių mokslų habilituotas daktaras.
Biografija
1967 m. baigė Kauno Politechnikos institutą (dabartinis Kauno technologijos universitetas). 1969–1973 m. – Statybos ir architektūros instituto aspirantas. 1975 m. apgynė mokslų kandidato disertacija „Mūro medžiagos ir jų panaudojimas Lietuvos XIII–XVII a. vidurio statybose” (specialybė „Mokslo ir technikos istorija”). 1975–1993 m. dirbo Architektūros ir statybos instituto Architektūros istorijos sektoriaus vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. 1981 m. suteiktas vyresniojo mokslinio bendradarbio mokslo vardas (specialybė „Mokslo ir technikos istorija”). Nuo 1991 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete: 1991–1997 m. Menų fakulteto docentu, 1997–2000 m. – Menotyros katedros vedėju, 2000–2002 ir 2008–2010 m. – Menų fakulteto dekanu, 2002–2008 m. Menų instituto direktoriumi. 1994 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas (humanitariniai mokslai). 2000 m. habilituotas humanitarinių mokslų daktaras (menotyra). 2001 m. suteiktas profesoriaus (humanitariniai mokslai) vardas. Vienas ar su bendraautoriais parengė ir išleido 15 knygų, paskelbė daugiau kaip 200 straipsnių moksliniuose, profesiniuose, enciklopediniuose leidiniuose architektūros istorijos ir kultūros paveldo temomis.
Ruta Nacional 9
Prasideda Buenos Airėse General Paz prospektu, užsibaigia Horacio Guzmán tarptautiniu tiltu per La Kjakos upelį, Bolivijoje tęsiasi kaip Ruta 14. Visa trasa asfaltuota. Ruožas Buenos Airės–Rosarijas paverstas automagistrale, o 2010 m. greitkelio ruožas pratęstas iki Kordobos.
Kelias eina per senąjį kolonijinių laikų maršrutą, jungusį Peru vicekaralystės sostinę Limą su Buenos Airėmis. Antroji kelio pusė driekiasi Andų pakraščiais, kerta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktą Humahuakos slėnį. Netoli Abra Pampos kelias pakyla iki 3500 m aukščio.
thumb|left|260px|Ruta Nacional 9 Humahuakos slėnyje thumb|left|250px|Ruožas tarp Saltos ir Chuchujaus
Kosteštis (Moldavija)
Kosteštis  – miestas Raškanio rajone, šiaurės Moldovoje. Administruoja keturis kaimus: Dămăşcani, Duruitoarea, Păscăuţi ir Proscureni. Vakarinėje miesto dalyje, palei Prutą, yra pasienio kontrolės punktas su Rumunija. 2013 m. sausio 1 d. surašymo duomenimis, mieste gyveno 4 400 gyventojų.
Istorija
Miestas įkurtas 1499 m. rugpjūčio 15 d.
Salantų kaštonas
left|150px miniatiūra|250px|right|Salantų kaštonas 2014 m. vasarą
Salantų kaštonas – storiausias kaštonas Lietuvoje, valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Kretingos rajone, Salantuose. Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.
Kaštonas auga Salantų miesto parko pietvakariniame pakraštyje, netoli Salanto upės. Parkas kartu su Salantų bažnyčia, mitologiniu akmeniu „Laumės pėda“, čia eksponuojama dendrologine kolekcija, sudaro vientisą Salantų miesto parko lankytinų objektų kompleksą. Tikėtina, kad kaštonas kaip ir kiti dvaro parko augalai buvo pasodinti Salantų dvarininko, Varšuvos universiteto adjunkto Konstantino Gorskio.
Sutrė (reikšmės)
Sutrė gali reikšti:
Apskritimo ilgis
thumb|Apskritimo ilgis Geometrijoje apskritimo ilgis – apskritimo perimetras. Dar gali būti apibrėžtas, kaip visas ištiesinto apskritimo iki tiesės ilgis.
Žymimas raide C, pagal lotynų kalbos žodį circumferens, reiškiantį „nešioti aplinkui“.
Ryšys su π
miniatiūra|240x240px|Kai apskritimo [[skersmuo yra 1, jo apskritimo ilgis yra lygus \pi.]] miniatiūra|240x240px|Kai apskritimo [[Apskritimo spindulys|spindulys yra 1, toks apskritimas yra vadinamas vienetiniu apskritimu, jo apskritimo ilgis yra 2\pi.]]
Apskritimo ilgis yra susijęs su viena iš svarbiausių matematinių konstantų. Ši konstanta pi yra žymima graikiška raide \pi. Pirmieji keli skaičiaus \pi skaitmenys yra 3,141592653589793… Pi apibrėžiamas kaip apskritimo perimetro C santykis su jo skersmeniu d:
Arba, dar kaip apskritimo ir dvigubo spindulio santykis. Aukščiau pateiktą formulę galima pertvarkyti ir išsireikšti apskritimo ilgį:
Matematinė konstanta π naudojama visur matematikoje, inžinerijoje ir moksle.
Traktate „Apskritimo matavimas“, parašytame maždaug 250 m. pr. m. e., Archimedas apskaičiuodamas įbrėžtinio ir apibrėžtojo taisyklingojo 96 kraštinių daugiakampio perimetrus parodė, kad šis C/d, santykis (jis nevartojo termino π) buvo didesnis nei 310⁄71, bet mažesnis negu 31⁄7. Toks π aproksimavimo metodas buvo naudotas šimtmečius, o siekiant didesnio tikslumo buvo imami vis didesnio kraštinių skaičiaus daugiakampiai. Paskutinį kartą tokį skaičiavimą 1630 m. atliko Kristupas Grynbergeris, naudojęs 1040 kraštinių daugiakampius.
Jeu de paume 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Jeu de paume 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą ir paskutinį kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Varžybose startavo tik JAV ir Jungtinės Karalystės atstovai.
Afektų teorija
Afektų teorija ( – susijaudinimas) – XVIII a. teorija, teigianti, jog dailės, muzikos ir teatro vaizdavimo objektas yra tik konkretūs žmogaus jausmai ir aistros.
Istorija
Afektų teorijos pradmenų būta jau antikos (Aristotelio, Platono) ir viduriniųjų amžių (Šv. Augustino) estetikos veikaluose. Didelės reikšmės afektų teorijos susidarymui turėjo Renė Dekarto veikalas „Traktatas apie sielos aistras“ (1649 m.). Muzika galimus išreikšti afektus (dvasios būsenas) aprašė ir suklasifikavo A. Kircheris veikale „Musurgia universalis“ (1650 m.).
XVI–XVIII a. buvo konkretizuotos melodinės, ritminės, harmoninės išraiškos priemonės (figūros), kuriomis gali būti perteiktas vienas ar kitas jausmas. Afektų teorija turėjo nemaža reikšmės muzikinei raidai, tačiau mėginimas taikyti intervalus, tonacijas, ritmą, tempą konkrečiam jausmui perteikti lėmė schematizmą, vienpusiškumą.
Slaughter and May
Slaughter and May – tarptautinė teisinių paslaugų įmonė, vienijanti 560 advokatų. „Slaughter and May“ savo ofisus yra atsidariusi Pekine, Honkonge, Briuselyje ir Londone. Ji priklauso Magiškajam Ratui ir yra įsikūrusi Londone. 2009-10 m. jos metinės įplaukos siekė £439,5 mlrd. svarų, o kiekvienam įmonės partneriui tenkantis pelnas buvo £1,84 mln svarų.
Utenos krašto muziejus
Utenos krašto muziejus - kraštotyros muziejus Šiaurės Lietuvoje. Steigėjas - Utenos rajono savivaldybė. Muziejaus direktorė - Jovita Nalevaikienė
Adresas: Utenio a. 3, LT-28248, Utena. miniatiūra|240px|left|Ekspozicija lauke
Istorija
1929 m. muziejų įkūrė Utenos apskrities antrojo rajono mokyklų inspektorius Antanas Namikas (lapkričio 22 dieną Utenos apskrities valdyba savo raštu Nr. 3444 jam leido steigti muziejų ir paskyrė jį muziejaus vedėju).
Sovietų okupacijos metais A. Namikas buvo atleistas iš pareigų ir išvyko iš Utenos. Muziejus liko be priežiūros. Karo metais dauguma eksponatų buvo sunaikinti arba išgrobstyti.
Johann Mattheson
miniatiūra|Johann Mattheson Johann‘as Mattheson‘as (1681.09.28 Hamburgas – 1764.04.17 Hamburgas) vokiečių muzikologas, kompozitorius. Vaikystėje mokėsi dainavimo, griežti muzikos instrumentais. 1696–1705 m. dainavo Hamburgo operoje (sopranu, vėliau tenoru), 1699 m. čia debiutavo kaip kompozitorius, dirigavo jos spektakliams. Nuo 1704 m. tarnavo pas anglų pasiuntinį. Nuo 1715 m. Hamburgo katedros muzikos direktorius ir kanauninkas. Nuo 1719 m. Holšteino kunigaikščio  kapelmeisteris. Bendravo su G. F. Hendeliu, G. Ph. Telemanu. 1728 m. dėl kurtumo pasitraukė iš viešo muzikinio gyvenimo. Teoriniuose darbuose (kai kurie parašyti Aristokseno slapyvardžiu) nagrinėjo kompozicijos teoriją (polemizavo su J. Ph. Rameau, prieš jo harmonijos teoriją iškeldamas savo melodijos teoriją), muzikos pedagogiką (siekė muzikos teorijos ir istorijos dėstymo universitetuose), muzikos istoriją (bandė įvesti muzikos istorijos periodizaciją ir muzikos stilių sistematizaciją), estetiką (suformulavo svarbiausius afektų teorijos teiginius). Svarbiausi darbai – „Tobulas kapelmeisteris“ 1739 m.; „Triumfo arkos pagrindai“ 1740 m. Sukūrė 6 operas (jos turėjo įtakos G. F. Hendelio operoms), oratorijų, kantatų, zingšpylių, dainų, instrumentinių pjesių. Į vokiečių kalbą išvertė nemažai operų libretų.
Pėdsakai (filmas)
Pėdsakai – 1975 m. Italijoje sukurtas psichologinis trileris.
Turinys
Vertėja dirbanti Alisa, pristačiusi užsakymą, sužino pavėlavusi 2 dienas. Moteris iš jų ničnieko neatsimena, tik tai, kad prieš tai žiūrėjo filmą „Pėdsakai Mėnulyje“, po kurio ją ėmė kankinti košmarai. Namuose ji randa suknelę, kurios iki tol neturėjo, ir atviruką su viešbučio atvaizdu kurortiniame Garmo miestelyje. Alisa pasiima atostogų ir vyksta ten, tikėdamasi rasti atsakymą.
Viešbutyje ji sutinka mergaitę, kuri tvirtina jau čia mačiusi ją, tik besivadinančia Nikole. Parduotuvėje ji sutinka Henrį ir prisimena, kad jiedu anksčiau buvo meilužiai. Jie kartu praleidžia naktį, bet Alisos košmarai nesiliauja ir Henris pradeda jai intensyviai siūlyti psichiatro pagalbą, tačiau įsiutusi Alisa, apimta persekiojimo manijos, jį nužudo...
Aš žinau, kad tu žinai, kad aš žinau
Aš žinu, kad tu žinai, kad aš žinau – 1982 m. Italijoje sukurta komiška drama, Tarptautiniame Maskvos kino festivalyje apdovanota specialiu žiuri prizu. Filme nedidelį vaidmenį atlikęs Gianni Letta (vaidino save – žurnalo redaktorių ir žurnalistą) vėliau tapo politiku ir Silvio Berlusconi vyriausybėje užėmė valstybės sekretoriaus pareigas.
Turinys
Fabio ir Livija susituokę jau 20 metų ir judviejų asmeninis gyvenimas seniai virto nuobodžia rutina. Fabio dirba banke, mėgsta futbolą, žvejybą ir nuolat viskuo nepatenkintas. Livija – namu šeimininkė, laisvu laiku dirbanti vertėja. Jiedu turi nepilnametę dukterį Veroniką, kurią Fabio pastebi tik tuomet, kai ši nežinia kodėl skolinasi jo drabužius.
Kartą Fabio pastebi, kad jo žmona yra sekama. Jis kreipiasi paaiškinimo į detektyvų agentūrą, kur paaiškėja, jog įvyko klaida – iš tiesų seklių taikinys yra kitame aukšte gyvenančio finansininko ir politiko žmona. Fabio tai pasirodo juokinga, tačiau Livija, sužinojusi, kad 5 dienas buvo sekama, filmuojama, o jos visi pokalbiai buvo įrašyti, išsigąsta. Vyras, pastebėjęs žmonos sutrikimą, nusprendžia iš detektyvo nupirkti visus įrašus, tačiau, atvykęs prie šio kontoros, pastebi žmoną, jau išeinančią iš ten su įrašais. Livija paslepia lagaminą su įrašais rūsyje, tačiau Fabio juos randa ir nuveža į vasarnamį, kur sėdasi juos peržiūrėti. Iš jų Fabio sužino, kad žmona jau seniai žino apie jo romaną su sekretore Valerija, kad judviejų duktė buvo narkomanė, o paskutinius tyrimus atlikę gydytojai nustatė, jog jam liko gyventi ne daugiau kaip mėnuo...
Tautvydas Gaudėšius
Tautvydas Gaudėšius (žinomas kaip Junior A, FC Baseball; g. 1990 m. spalio 30 d. Plungėje) – Lietuvos atlikėjas, dainų autorius, radijo laidos vedėjas.
Biografija
Tautvydas Gaudėšius gimė ir augo Plungėje. Baigė Plungės Senamiesčio mokyklą. Susidomėjo dainų rašymu, kai jam buvo 16 metų. Jaunystėje aktyviai užsiėmė sportu – šuoliais į aukštį, tačiau dėl širdies problemų nustojo tai daryti. Vilniuje studijavo ISM Vadybos ir ekonomikos universitete tarptautinį verslą ir komunikaciją, o Londono Middlesex universitete – žiniasklaidos ir kultūros studijų programą. Tačiau studijų nebaigė ir pagrindine jo veikla tapo muzikos kūrimas. Studijuodamas Londone kartu dirbo ir prabangių akinių parduotuvėje.
2015 m. po incidento, kuomet patyrė komą - pradėjo kurti elektroninę muziką. Išleidus antrąją dainą „Sleep Machine“ – atlikėją pastebėjo įrašų kompanijos ir pasirašė sutartį. 2017 m. išleido pirmajį oficialų albumą „Born Busy“.
Junior A
Junior A – pirmasis Tautvydo Gaudėšiaus alternatyvios elektroninės muzikos projektas. Nuo vėlesnės kūrybos išsiskyrė tuo, kad dainos buvo parašytos tik anglų kalba. Pirmą kartą atkreipė visuomenės dėmesį 2017 m. pradžioje su debiutiniu albumu „Born Busy“, kuris buvo išleistas dukterinės „XL recordings“ leidybinės kompanijos „Hard Up“. Singlas „Sleep Machine“ pateko į „Spotify“ grojaraščius, „USA Viral Top 50“ ir „New Music Friday USA“ šalia Frank Ocean ir Lana Del Rey. Po albumo išleidimo susidomėjimą Tautvydo kūryba pareiškė didžiausios muzikos leidybos kompanijos pasaulyje: „Sony Music Entertainment“, „Columbia Records“, „XL Recordings“, „IAmSound Records“. Junior A kūrinius grojo „Apple“ radijas „Beats 1 Radio“ ir britų „BBC Radio 1“.
FC Baseball
2020 m. rugsėjį Tautvydas Gaudėšius pristatė naują savo alter ego – FC Baseball. Šis kūrybinis etapas pasižymi akustinės muzikos stiliumi, o pati muzika parašyta gimtąja lietuvių kalba. 2020 m. rugsėjo 30 d. pasirodė pirmasis FC Baseball albumas „Lùna“, kurį parašė gimtojoje Plungėje pandemijos karantinu metu, o įrašė Jokūbo Tulabos studijoje. Albumo pristatymas vyko rugsėjo 29 d. bare „Archyvai“. Pirmoji FC Baseball išleista daina pavadinta „Už krašto“. 2021 m. balandžio 19 d. FC Baseball išleido antrąjį albumą „Vorai“. Albume – 10 naujų lietuviškų kūrinių. Vieną jų T. Gaudėšius pristatė anksčiau – „Gyvenimas“ pasirodė kartu su kūriniui kurtu vaizdo klipu. Šio albumo populiariausios dainos „Gyvenimas“, „Saturnas“ bei „Mūzos“.
LRT OPUS radijo laida „Beisbolas“
Beisbolas – tai autorinė laida apie muziką iš dainų rašytojo Tautvydo Gaudėšiaus – FC Baseball/Junior A perspektyvos. Joje siekiama atrasti atsakymus į klausimus, kodėl žmonės rašo dainas, iš kur atsiranda melodijos. Rubrikoje „Niekas iš niekur“ yra prisimenami atlikėjai ir grupės iš ankstesnių laikų, kurie padarė įtaką ateities kartų muzikai. Laidos metu „LRT OPUS“ klausytojai gali išgirsti FC Baseball parinktos įvairiausių žanrų muzikos: nuo „Villagers“ iki Jameso Blake’o, nuo Rex Orange County iki Skepta.
Junior A
Albumai
FC Baseball
Albumai, EP
Apdovanojimai
Junior A
FC Baseball
Didysis akmuo
miniatiūra|250px|right|Didysis Dzūkijos akmuo Didieji akmenys – Lietuvoje saugomi gamtos paminklai ar gamtos paveldo objektai:
Panašūs:
Lodovico Agostini
Lodovikas Agostinis (Lodovico Agostini, 1534 m. Ferara – 1626 m. ten pat) – italų kompozitorius, dirigentas, dvasininkas. Nuo 1578 m. dirbo Feraros hercogo rūmuose, ten bendravo su T. Tasu, Dž. B. Gvariniu ir kt. įžymiais poetais. Sukūrė madrigalų, kanonų, kanconų, Enigmi musicali („Muzikinių mįslių“) ir kitų vokalinių kūrinių.
Piktonai
Piktonai – keltų gentis, gyvenusi teritorijoje palei Biskajos įlanką (dabartinė vakarų Prancūzija), palei pietinį Luaros krantą.
Valdant Augustui (27 m. pr. m. e. – 14 m.) piktonai kartu su didele vakarų Galijos dalimi buvo įjungti į Romos Akvitanijos Galijos provinciją. Piktonų vardu buvo pavadinta to meto Puatjė - Limonum Pictonum / Pictavi, o taip pat ir visas šiuolaikinis Puatu regionas.
Laikai iki romėnų valdymo
Piktonai kaldino monetas nuo II a. pr. m. e. pabaigos. Gentis pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose po susidūrimo su Julijumi Cezariu. Cezariui prireikė laivyno Luaros upėje, tad jam reikėjo piktonų laivų statybos pajėgumų.
Pagrindinis piktonų miestas Lemonas (Lemonum) buvo pietiniame Ligero (Liger) krante. Dabar šis miestas vadinasi Puatjė (Puatu regionas). Ptolemėjus minėjo ir antrą miestą Ratiatum (dabartinis Rezė).
Manasa
thumb|200px|Manasa liaudies devocialaus meno paveikslėlyje Manasa  – hinduistinė gyvačių deivė, garbinama daugiausia Bengalijoje ir kitur šiaurės rytų Indijoje. Tikima, kad jai pavaldžios gyvatės ir jų nuodai. Jos meldžiama apsaugoti nuo gyvačių nuodų, kitų ligų. Dažniausiai garbinama be atvaizdo (kartais jį atstoja molinis puodas arba gyvatės pavidalo žemių kauburys). Lietinguoju laikotarpiu Manasos garbei vyksta Džhapano šventė, kurios metu deivės garbintojai renka kobras, jas laiko rankose, leidžia joms gelti, taip siekdami parodyti savo pasitikėjimą Manasa tiek šiame, tiek pomirtiniame gyvenime.
Piktonai
Laikai iki romėnų valdymo
Romėnų užkariavimo laikais piktonų karalius buvo Duratios, bet jo valdžia nyko dėl prastų jo karo vadų. Piktonai dažnai padėdavo Cezariui laivyno mūšiuose, pvz., kariaujant su keltais venetais Armorikos pusiasalyje.
Piktonai Romos valdžioje
Piktonai jautė helvetų migracijos į santonų žemes grėsmę, todėl 58 m. pr. m. e. palaikė Cezario įsiveržimą. Nors atkakliai siekę išlaikyti nepriklausomybę, piktonai bendradarbiavo su Cezariu, kuris minėjo piktonus kaip vieną labiausiai civilizuotų genčių. Tačiau apie 8000 piktonų buvo pasiųsti padėti Vercingetoriksui, keltų vadui, vadovavusiam 52 m. pr. m. e. galų sukilimui prieš romėnus. Tai suskaldė piktonus. Piktonų žemėse, tame tarpe apie Lemoną, kilo kitas sukilimas, kurį vėliau malšino legatas Gaius Caninius Rebilus ir galop pats Cezaris.
Manasa
Pagrindinis liturginis tekstas, pasakojantis apie Manasą, yra Manasa mangalkavja. Manasa taip pat minima „Mahabharatoje“, puranose. Kartais ji laikoma Šivos dukterimi, gimusia iš jo proto (manas). Jos brolis – gyvatė Šeša. Deivės sūnumi laikomas rišis Astika.
Piktonai
Piktonai Romos valdžioje
Romėnų valdomi piktonai klestėjo, ką rodo daugelio akvedukų ir šventyklų statybos miestuose. II a. Lemoną apsupo stora gynybine siena, kuri žinoma kaip vienas galų senovės architektūros paminklų. Tačiau piktonai nebuvo giliai romanizuoti. Per pirmus du mūsų eros amžius Lemonas priėmė krikščionybę.
Manasa
Dar žinoma kaip Višuhara („nuodų naikintoja“), Nagalakšmė („gyvačių Lakšmė“).
Piktonai
Piktonai Romos valdžioje
Piktonų žemės garsėjo mediena, prekiaudavo su Transalpine Galija. Su Britų salomis piktonai prekiavo iš Ratiatum uosto, kuris buvo svarbus Galiją su Britų salomis rišęs uostas.
Kubilių apylinkė
Kubilių apylinkė sovietmečiu buvo:
Šaudymas iš lanko 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
thumb
The Defamation of Strickland Banks
The Defamation of Strickland Banks – antrasis studijinis britų atlikėjo bei reperio Plan B albumas, išleistas 2010 m. balandžio 9 d. Albumas savo skambesiu skiriasi nuo ankstesniojo, kadangi šiame daugiau dėmesio skiriama atlikėjo dainavimui. Singlas „She Said“ sulaukė didelio populiarumo Jungtinėje Karalystėje ir pasiekė trečiąją vietą singlų reitinge, „Stay Too Long“ – devintąją, o „Prayin'“ – šešioliktąją.
Šaudymas iš lanko 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Šaudymas iš lanko 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Dalyvavusios šalys
57 lankininkai iš 3 šalių startavo olimpinėse žaidynėse:
The Defamation of Strickland Banks
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę pardavus per 68 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Plan B įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „The Defamation of Strickland Banks“ buvo penktasis geriausiai parduodamas 2010 m. albumas Jungtinėje Karalystėje, pardavus per 826 tūkstančius kopijų. 2019 m. gegužės mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 1,4 milijono albumo kopijų.
Eliahu Inbal
Eliahu Inbal (g. 1936 m. vasario 16 d. Jeruzalėje) – Izraelio dirigentas. Studijavo Jeruzalės muzikos akademijoje (1952–1956 m.), kompoziciją, pas P. Ben-Haimą (1957–1960 m.), Paryžiaus konservatorijoje (1960–1963 m.), Sienos (Italija) Chigiana muzikos akademijoje pas S. Celibidache (1961–1962 m.). Kaip dirigentas debiutavo 1965 m. su Los Andželo orkestru. Heseno radijo simfoniniu orkestro vyriausiasis dirigentas Frankfurte prie Maino (1974–1991 m.), teatro „La Fenice“ Venecijoje muzikos direktorius (1984–1987 m.) Dirigavo Izraelio (1952–1960 m.), Europos ir Š. Amerikos orkestrams. Įrašė visas G. Mahlerio ir A. Brucknerio simfonijas.
Kylio universitetas
3 108 darbuotojų (2008 m.), be to, 5 066 tarnautojų Šlėzvigo-Holšteino universitetinėje klinikoje (Campus Kiel).
Centrinės įstaigos
(2001 m. naujai atidaryta) Universiteto biblioteka, Skaičiavimo centras, Sporto centras ir Interdisciplininis multimedijos centras; Tyrimų ir technologijų centras (Forschungs- und Technologiezentrum Westküste, Büsum).
Heha
Heha – aukščiausias Burundžio kalnas. Stūkso šalies vakaruose, Bužumbūros kaimiškojoje provincijoje. Kalno aukštis siekia 2 670 m. 20 km į vakarus nuo šio kalno yra antras pagal dydį Afrikos ežeras Tanganika.
Ptolemėjas IX Soteras II
thumb|250px|Ptolemėjas IX Soteras II thumb|200px|left|Sidabrinė Ptolemėjo IX tetradrachma, [[109 m. pr. m. e.]] Ptolemėjas IX Soteras II arba Latiras (gr.: Πτολεμαῖος Σωτήρ Λάθυρος, Ptolemaĩos Sōtḗr Láthuros) buvo Egipto karaliumi tris kartus: 116 m. pr. m. e. – 110 m. pr. m. e., 109 m. pr. m. e. – 107 m. pr. m. e. ir 88 m. pr. m. e. – 81 m. pr. m. e., o tarpiniais laikotarpiais valdė jo brolis Ptolemėjas X.
Gabriele D'Annunzio
Gabrielė D’Anuncijus (Gabriele D’Annunzio, 1863 m. kovo 12 d. – 1938 m. kovo 1 d.) – Italijos poetas, rašytojas, dramaturgas, generolas, žurnalistas, politinis veikėjas. Vienas iškiliausių XX a. pr. italų kūrėjų, dar vadintas  Il Vate („Poetu“) bei  Il Profeta („Pranašu“).
Gimė turtingo Peskaros žemvaldžio šeimoje. Baigė Romos universitetą. Eiles pradėjo publikuoti būdamas šešiolikos (Primo vere, 1879 m.). Plačiau D’Anuncijaus kūryba atskleista 1882 m. rinktinėje Canto novo („Nauja giesmė“) ir 1889 m. autobiografiniame romane Il piacere („Geismų kūdikis“, 1889 m.). Didžiausio populiarumo sulaukė parašęs romanus Il trionfo della morte („Mirties triumfas“, 1894 m.) ir Le vergini delle rocce („Uolų mergelės“, 1896 m.), kuriuose pagrindiniai vaidmenys tenka siautulingiems, amoraliems nyčiškiems veikėjams. Žymiausias to laikmečio D’Anuncijaus poetinis veikalas – rinktinė Laudi del cielo del mare della terra e degli eroi („Šlovinu dangų, jūrą, žemę ir didvyrius“, 1899 m.). Ypač kritikų vertinamas 1904 m. kūrinys Alcyone, kuriame poetas atkuria Toskanos vasaros kvapus, garsus, skonius ir potyrius. Taip pat rašė pjeses (dalį jų skyrė aktorei Eleonorai Duzė, su kuria turėjo romaną).
Gabrielė D’Anuncijus gyveno ekstravagantiškai, ir 1910 m. prasiskolinęs pasitraukė į Prancūziją. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, uoliai ragino Italiją stoti į karą, o tam įvykus, pats veržėsi į kariuomenę. Jis pateko į oro laivyną, mūšyje neteko akies. Pasižymėjo drąsiais, nutrūktgalviškais poelgiais („Skrydis virš Vienos“ 1918 m., kai išbarstė propagandinius atsišaukimus). 1919 m., su apie 300 bendraminčių, protestuodamas prieš Versalio sutarties nutarimus, užėmė Fiumės (Rijekos) miestą, kurį ketinta perleisti Jugoslavijai. D’Anuncijus faktiškai iki 1920 m. gruodžio valdė miestą kaip diktatorius (dučė). Italijos laivynui užėmus miestą, pasitraukė prie Gardos ežero, kur atsidėjo rašymui.
Gabrielė D’Anuncijus palaikė fašizmą, kartais įvardijamas kaip itališkojo fašizmo pradininkas, ideologas. Benito Musolinio apdovanotas, bet didelės politinės įtakos jo laikais nebeturėjo. 1924 m. suteiktas Montenevozo princo titulas. D’Anuncijui mirus, Gardone Riveroje įrengtas didelis mauzoliejus, tapęs svarbiu italų nacionalizmo paminklu.
Į lietuvių kalbą išversti romanai „Geismų kūdikis“ (Il piacere, 1997 m.), „Nekaltasis“ (L’innocente, 2011 m.), keletas novelių ir eilėraščių.