cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jašhos ežeras
Jašhos ežeras  – ežeras Gvatemaloje, Peteno departamente, į šiaurės rytus nuo Floreso, 158 m aukštyje virš jūros lygio. Įeina į Jašhos-Nakumo-Narancho nacionalinį parką. Vandens lygis kinta priklausomai nuo laikotarpio. Ežero pakrantėje majų civilizacijos laikais kletėjo Jašhos miestas, o vakarinėje pakrantėje ir salose buvo įsikūręs Topoštės miestas.
Ežere ir jo apylinkėse yra didelė paukščių įvairovė (lyguminės čačalakos, spindintieji kalakutai, miulerio amazonės, trogonai, karališkosios musinukės, geltonkaktės žakanos, mažieji melsvieji garniai, braziliniai jabiru, amerikiniai kojūkai ir kt.).
Rėgensburgas
Rėgensburgas – miestas pietryčių Vokietijoje, Bavarijos žemėje. 129,2 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs prie Dunojaus upės, kurion įteka Regen upė, apie 100 km į šiaurės rytus nuo Miuncheno. Vienas seniausių Vokietijos miestų. Svarbus kultūros, pramonės ir verslo centras, susisiekimo mazgas. Išvystyta mašinų, tekstilės, tabako, poligrafijos, elektronikos pramonė.
Yra universitetas (nuo 1962 m.), laivybos ir gamtos muziejai, valstybinė galerija. Romanų ir gotikos stiliaus bažnyčios bei namai: patricijų (VIII–XII a.), Šv. Petro katedra (XIII–XVI a., bokštai XIX a. vidurio), senoji rotušė (XIV a.). Turizmo centras (organizuojamos kelionės į Bavarijos mišką).
Rėgensburge 1630 m. mirė žymus astronomas Johanas Kepleris. Menininkas Albrechtas Altdorferis (1480–1538) buvo svarbus miesto architektas ir patarėjas.
2006 m. Rėgensburgas buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Mis Pasaulis
thumb|200px|MW - 2008 Mis Pasaulis – kasmet nuo 1951 m. vykstantys gražiausios pasaulio merginos rinkimai.
Rumunijos prezidentas
Dabartinis Rumunijos prezidentas yra Klausas Johanisas, kuris savo pareigas eina nuo 2014 m. gruodžio 21 d. 2019 m. perrinktas antrai kadencijai.
Shaquille O'Neal
Šakilas Onilas (g. 1972 m. kovo 6 d.) – karjerą baigęs garsus JAV krepšininkas, daugkartinis NBA čempionas, Svajonių komandos narys. Žurnalas „SLAM“ geriausių visų laikų žaidėjų saraše Šakilą Onilą vertina ketvirta vieta
Ilgiausiai žaidė Los Angeles Lakers klube, su kuriuo tris kartus tapo NBA čempionu.
2004 m. liepos 20 d. iškeistas Miami "Heat" klubui. Šiame klube kartu su Dwyane Wade dominavo NBA lygoje ir 2006 m. tapo čempionais. 2008 m. vasario 6 d. jis buvo iškeistas į Phoenix „Suns“ žaidėjus Shawn Marion ir Marcus Banks ir persikėlė į Phoenix "Suns" klubą. 2009 m. birželio 25 d. buvo iškeistas į Cleveland „Cavaliers“ klubą. 2010 m. rugpjūčio 5 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Boston „Celtics“ komanda. 2011 m. birželio 1 d. paskelbė apie karjeros pabaigą.
1996 m. O’Neal buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą.
right|thumb|275px|Shaquille O'Neal [[Baltieji rūmai|Baltuosiuose rūmuose sveikinasi su prezidentu Bušu Lakers žaidėjų apsuptyje.]]
Pasiekimai
Baigė karjerą
2008 m. Kinijos Grand Prix
Orų prognozė
Visą savaitgalį Šanchajuje, kur vyks lenktynės, turėtų būtų sausa, tačiau sekmadienį gali šiek tiek palyti. Prognozuojama, kad temperatūra viso savaitgalio metu svyruos apie 24°C laipsnius šilumos.
Pirmoji dalis
Pirmose treniruotėse greičiausias buvo sezono lyderis britas Lewis Hamiltonas, nuvažiavęs ratą per 1:35.630 min. Jam iš paskos išsidėstė abu Ferrari pilotai - pagrindinis brito konkurentas Felipe Massa (1:36.020) ir suomis Kimi Raikkonenas (1:36.052).
Antroji dalis
Antroje dalyje vėl greičiausias buvo Lewis Hamiltonas (1:35.750), o jam iš paskos išsirikiavusius pirmoje dalyje Ferrari atstovus pakeitė Renault - Fernando Alonso (1:36.024) bei Nelson Angelo Piquet (1:36.094).
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio treniruotėse patį geriausią rato įveikimo laiką pasiekė BMW Sauber komandos lenktynininkas Nickas Heidfeldas. Vokietis į priekį išsiveržė pačioje važiavimo pabaigoje, kai beveik visi sportininkai į trasą išriedėjo minkštesnėmis padangomis. Jis 0,074 sek. pranoko vakar abejose treniruotėse geriausią rezultatą pasiekusį McLaren atstovą Lewis Hamilton.
Kvalifikacija
thumb|Renault komandos bolidas boksuose.. Red Bull Racing komanda prieš pat kvalifikacijos pradžią pakeitė variklį Mark Webber vairuojamame bolide. Dėl to australas bus nubaustas starto dešimtimi vietų žemiau bauda. Motoras M. Webber bolide sugedo šeštadienio treniruočių metu, likus 15 min. iki važiavimo pabaigos.
Kvalifikaciją laimėjo McLaren komandos pilotas Lewis Hamilton, šiemet jau septintąjį kartą pelnęs pirmąją starto poziciją lenktynėms.
Britas į pirmąją poziciją išsiveržė pačioje kvalifikacijos pabaigoje, kai 0,342 sek. pagerino Ferrari atstovo Kimi Raikkonen pasiektą rezultatą. Pagrindinis kvalifikacijos laimėtojo priešininkas kovoje dėl šių metų Formulės 1 čempiono titulo Felipe Massa liko trečias, nusileidęs 0,586 sek.
Lenktynės
thumb|Startas thumb|Lewis Hamilton 14-tame posūkyje thumb|F. Massa sustojimo metu. thumb|F. Alonso keičiami ratai ir papildomas kuras.
Nuobodžiose žiūrovams lenktynėse užtikrintą pergalę iškovojo McLaren komandos lenktynininkas Lewis Hamilton. Už jo antroje ir trečioje vietose finišavo Ferrari pilotai Felipe Massa ir Kimi Raikkonen.
Likus dešimčiai ratų iki finišo, K. Raikkonen dar važiavo priekyje F. Massa, tačiau po kelių ratų suomis pasielgė komandos labui, praleisdamas į priekį brazilą, taip kiek padidindamas pastarojo galimybes kovoje dėl čempiono titulo. Po lenktynių F. Massa nuo lydrio L. Hamilton skiria 7 taškai.
Upavedos
Upavedos tradicinių sakralinių tekstų rinkinys, skirtas tam tikroms veiklos sritims nušviesti. Minimos keturius upavedos:
Literatūra
Vedas
Kolegijos asesorius
Kolegijos asesorius  – valdininkų rangas carinėje Rusijoje, 1722 m. rangų lentelėje priskirtas VIII klasei (kuriai iki 1884 m. priklausė armijos majoras).
Iki 1845 m. kolegijos asesoriaus rangas suteikdavo teisę gauti paveldimą bajorystę, po to – tik asmeninę.
1745 m. įsaku šio rango gavimas buvo susietas su stažu. Kad nebajoras gautų kolegijos asesoriaus rangą, turėdavo ištarnauti titulinio patarėjo range 12 metų. 1809 m. įstatymas reikalavo, kad kolegijos asesoriaus rangą galėdavo gauti žmogus su aukštuoju išsilavinimu arba išlaikęs egzaminą pagal numatytą programą (stažas privalomas abiem atvejais). Vėliau stažo reikalavimai keitėsi.
Į kolegijos asesorius, kaip ir į kitus VIII klasės rangų turėtojus, kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
Rangas buvo panaikintas 1917 m.
Šarūnas Leonavičius
Šarūnas Leonavičius (g. 1960 m. vasario 20 d. Kaune) – Lietuvos grafikas.
Kūryba
Daugiausia naudoja oforto, vario raižinio technikas. Kūriniuose savitai interpretuoja biblines temas, kuria variacijas viduramžių dailės motyvais, būdinga meistriškas, detalus piešinys, netikėti gretinimai, siužetiniai vingiai, kuriantys mistinę atmosferą, stebuklinę nuotaiką.
Hadžime Furuta
Hadžimė Furuta (古田 肇; Furuta Hadžime, g. 1947 m. rugsėjo 13 d.) – Japonijos politikas, nuo 2005 m. – ir Gifu prefektūros gubernatorius.
Šarūnas Leonavičius
Kūryba
Sukūrė estampų („Vilko lyžtelėjimas“, 1989 m., „Enkantados“, „Be pavadinimo“, abu 1990 m., „Leopardena“, 1996 m., „Kristoforas“, 1998 m., „Gulinti“, 2000 m.), pašto ženklų serijų („Senieji Baltijos laivai – Kurėnas“, 1997 m.), plakatų (spektakliams „Karžygys karaliūnas“, pagal lietuvių liaudies pasakas, 1991 m.). Iliustravo knygų (Justinas Marcinkevičius. „Pažinimo medis“, „Donelaitis“, abi 1983 m., Liudvika Didžiulienė-Žmona. „Našlaičių eglutė“, 1985 m., Viktoras Miliūnas. „Linksmos pasakaitės“, 1989 m., Aidas Marčėnas. „Žmogaus žvaigždė“ 2004 m.), apipavidalino knygų serijų („Ad se ipsum“, 1996–1998 m.). 1990 m. sukūrė lėlių, dekoracijų „Šėpos“ teatrui. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Individualios parodos:
Knygnešys (žurnalas)
180px|thumb|right Knygnešys – Lietuvos leidyklų ir knygų reklaminis informacinis žurnalas, ėjęs 1959–2000 m. Vilniuje.
Istorija
Pakeitė leidinį, kuris 1959–1988 m. vadinosi „Naujos knygos“, 1989–1991 m. – „Knygnešys“. 1959–1975 m. ėjo kaip LTSR leidyklų biuletenis: iki 1966 m. dvimėnesis, vėliau – mėnesinis. 1975–1990 m. – Lietuvos TSR valstybinių leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto ir Lietuvos knygų draugijos (iki 1988 m. – LTSR savanoriškos knygų bičiulių draugijos) mėnesinis leidinys (iki 1987 m. – informacinis biuletenis). 1990–1991 m. – Lietuvos spaudos departamento mėnesinis žurnalas. 1992 m. nebuvo leidžiamas. Nuo 1993 m. steigėjas Lietuvos kultūros ir švietimo ministerijos Leidybos centras. Leido UAB „Knygnešio redakcija“ lietuvių ir anglų kalba.
Tiražas 1981 m. – 6500 egz., 1987 m. – 10 000 egz., 1991 m. – 5000 egz., 1993 m. – 1500 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Rašė apie išleidžiamas knygas, jų istoriją, autorius, analizavo leidybos problemas, ryšius su skaitytojais, spausdino informaciją, reklamas.
Čaubunagungamaugo ežeras
Čaubunagungamaugas, dar žinomas kaip Vebsterio ežeras – Šiaurės Amerikos ežeras esantis greta Vebsterio miesto, Masačiusetso valstijoje, JAV. Ežero plotas – 5,84 km².
Pavadinimas
Pilnas ežero pavadinimas yra Chargoggagoggmanchauggagoggchaubunagungamaugg. Tai pats ilgiausias toponimas Jungtinėse Amerikos Valstijose, kurį sudaro 45 raidės, iš kurių 15 „g“ ir 9 „a“. Šio žodžio reikšmė tiksliai nėra žinoma. Išvertus iš indėnų nipmuki kalbos gali reikšti „neutralios žemės“ ar „Tu myli žuvį savo pusėje, aš myliu žuvį savoje ir niekas nemyli žuvies per vidurį“.
Dabar dažniausiai naudojamas „Vebsterio ežero“ pavadinimas, nors kai kurie su pasididžiavimu taria ilgesnįjį. 2009 m. balandį pilname ežero pavadinime, kuris buvo parašytas ant informacinių ir kelio ženklų buvo rastos spaudos klaidos.
Ežeras
Vidutinis gylis – 4,3 m, didžiausias – 15 m.
Vebsterio ežeras susiformavo traukiantis ledynams. Ežerą maitina požeminis šaltinis. Vandens telkinys susideda iš trijų dalių (Šiaurinio, Vidurinio ir Pietinio tvenkinių), sujungtų siaurais kanalais. Ežero susiliejimo su Frenčo upe vietoje stovi hidroelektrinė.
Ežeras yra mėgstama turistų vieta, į kurią žmonės atvažiuoja pasimaudyti, paplaukioti valtimis ir pažvejoti.
Salos
Ežere yra keletas gyvenamų ir negyvenamų salų:
Vaidyčiai
Vaidyčiai arba Listovojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vāidītjai prūsiškos kilmės. 1352 m. minimi Woydyten. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 81 gyventojas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.
Langedokas
Langedokas – istorinis  ir kultūrinis regionas pietinėje Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono dalis. Apima Hero, Garo, Ardešo departamentus ir dalį Aukštosios Luaros, Lozero, Tarno, Tarno ir Garonos, Aukštosios Garonos ir Arježo departamentų.
Langedokas pasižymi specifine kultūra, o jo pavadinimą lėmė tai, kad prancūziškąjį „taip“ (oui) jie taria oc ( – „kalba“). Nuo XIII amžiaus Langedoku vadinamas regionas, kuriame kalbama oksitanų kalba.
Krakinys (Ignalinos r.)
Krakinys – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 6 km į pietus nuo Rimšės, Pušnies pelkės pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,35 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 143,3 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežerą supa Egliukinės miškas. Pietryčiuose išteka upelis link Dysnos upės intako Mūnelio.
Akira Kurosava
Tačiau tarptautiniu mastu Akirą Kurosavą išgarsino filmas „Rašomonas“, netikėtai laimėjęs Auksinį liūtą 1951 metų Venecijos kino festivalyje. Šis pripažinimas taipogi atvėrė japonų kinui duris į Vakarų kino pramonę ir padėjo tarptautiniu mastu išgarsėti ir kitiems japonų kino režisieriams. XX a. šeštajame ir septintajame dešimtmečiais Akira Kurosava režisuodavo vidutiniškai vieną filmą per metus. Tarp jų žymiausi – „Gyventi“ (1952 m.), „Septyni samurajai“ (1954 m.) ir „Yojimbo“ (1961 m.). Po to režisieriaus apsukos sulėtėjo, tačiau buvo sukurtos dar dvi tarptautinį pripažinimą pelniusios kino juostos – „Kagemušia“ (1980 m.) ir „Nesantaika“ (1985 m.).
Asmeninis gyvenimas
Akira Kurosava gimė 1910 m. kovo 23 d. Tokijaus Šinagavos Omorio priemiestyje Isamu (1864–1948) ir Šimos (1870–1952) Kurosavų šeimoje. Tėvas buvo kilęs iš Akitos samurajų giminės ir dirbo direktoriumi fizinio rengimo vidurinėje mokykloje, valdomoje Japonijos kariuomenės, motina – Osakos pirklių giminės. Jis buvo jauniausias tarp aštuonių vaikų, augusių šeimoje. Vienas brolis mirė Akirai dar negimus, o viena iš keturių seserų mirė nuo netikėtos ligos, kai jam buvo dešimt metų. Užaugo penki vaikai. Edukaciniais sumetimais Isamu savo vaikus mėgo vestis į kiną žiūrėti tuo metu Japonijoje populiaraus vesterno stiliaus filmų. Pirmus savo filmus Akira žiūrėjo dar šešerių.
Pradinėje mokykloje Akira buvo pastebėtas dėl talento piešimui. Pradinėje mokykloje didelę įtaką padarė mokytojas ponas Tačikava, išugdęs Akirai meilę piešimui ir vėliau pačiam švietimui. Šiuo laikotarpiu Akira taip pat mokėsi kaligrafijos ir kendo. Taipogi stiprią įtaką Kurosavai darė jo vyresnysis brolis Heigo (1906–1933), protingas ir gabus vaikinas, laimėjęs kelis akademinius konkursus. Vėliau Akira filmuose papasakojo apie svarbią patirtį, kai 1923 m. po „Didžiojo Kanto“ žemės drebėjimo, nusinešusio 100 000 žmonių gyvybių, jis ir jo brolis Heigo vaikščiojo po nusiaubtą miestą. Negalėdamas žiūrėti į siaubingus vaizdus gatvėse jis nusisuko, bet brolio buvo paragintas taip nedaryti – tik matymas galėjo nugalėti baimės jausmą. Nors Heigo buvo pavyzdinis mokinys, neišlaikė egzaminų į vieną geriausių Tokijo gimnazijų, dėl ko užsisklendė ir daug laiko praleido skaitydamas užsienio literatūrą.
XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigoje Heigo ėmė dirbti nebyliojo kino įgarsintoju Tokijo teatruose, rodančiuose užsienio filmuose ir greitai užsitarnavo gerą vardą. Kartu su broliu gyventi persikėlė ir Akira, tuo metu svajojęs tapti tapytoju. Jų ryšys tapo labai artimas. Brolio paskatintas Akira žiūrėdavo daug filmų, taip pat teatro ir cirko pasirodymų, ėmė tapyti paveikslus kairuoliškai Proletarų menininkų lygai. Tačiau iš savo meno neišgyveno ir galop nusivylė savo darbu proletarų judėjime, kuris „neįgyvendintas politines idėjas perkeldavo tiesiai į drobes“ ir entuziazmą tapyti prarado.
Atsiradus vis daugiau garsinio kino juostų Heigo ėmė trūkti darbo ir Akira grįžo gyventi pas tėvus. 1933 m. liepą jo brolis Heigo nusižudė. Apie neišblėsusį netekties skausmą Akira Kurosava vėliau rašė savo autobiografijoje „Kažkas panašaus į autobiografiją“ jau praėjus beveik pusšimčiui metų. . Po keturių mėnesių mirė vyriausiasis brolis, palikdamas Akirą vienintelį gyvą sūnų iš keturių.
Garsėjo kaip išlaidus gurmanas, dažnai lepinęs įvairiais delikatesais ir savo filmavimo komandą.
Karjera ir kūryba
1930 m. Akira Kurosava atsiliepė į laikraštyje rastą skelbimą ir ėmė dirbti režisieriaus Kadžiro Jamamoto asistentu. Darbas jam patiko, penkerius metus Kurosava nuosekliai rašė scenarijus ir pats režisavo Kadžiro Jamamoto filmus (prie šio komandos prisijungė 1936 m. vasarį).
1943 m. Akira Kurosava debiutavo filmu „Legenda apie didįjį dziudo meistrą“, kuriame du kovos meno meistrai kaunasi iki vieno iš jų mirties. Po šio filmo imta kalbėti apie talentingąjį jauną režisierių ir daug žadančią ateitį. Vis dėlto cenzoriai iš pradinės versijos iškirpo 18 minučių. Didžioji dalis iškirptų kadrų laikomi dingę.
Po debiuto Akirą atidžiai ėmė stebėti ir kontroliuoti Japonijos vyriausybė, reikalaudama, kad filmų temos būtų „labiau nacionalistinės“. Todėl kitame filme „Gražiausias“, pasirodžiusiame 1944 m., juntama propaganda – pasakojama apie moterį, dirbančią kariniame fabrike. Taip pat ir 1945 m. sukurtame antiamerikietiškame filme „Legenda apie didįjį dziudo meistrą: 2 dalis“. Filmuodamas filmą Gražiausias Akira Kurosava susipažino su būsima žmona Joko Jaguči. Pradžioje Joko Jaguči buvo paskirta besifilmuojančių aktorių atstove teikiant reikalavimus ir skundus režisieriui. Susituokė 1945 m. gegužės 21 d., būsimai žmonai jau būnant dvejus mėnesius nėščiai. Joko niekuomet nesugrįžo į aktorystę; pora išgyveno kartu iki Joko mirties 1985 metais. Susilaukė dviejų vaikų, kurie abu pergyveno tėvus. Sūnus Hisao gimė 1945 m. gruodžio 20 d. Jis tapo vieno paskutinių savo tėvo projektų prodiuseriu. Dukra Kadzuko, gimusi 1954 m. balandžio 29 d., tapo kostiumų dizainere.
Savo pirmajame pokario filme „Nesigailėk jaunystės“, išleistame 1946 metais ir įkvėptame istorijos apie teisės profesoriaus Takigavos atleidimą iš pareigų dėl politinių pažiūrų 1933 metais, Akira Kurosava kritikavo prieškarinį Japonijos režimą. Pagrindinė filmo herojė yra dėl politinių pažiūrų iš universiteto pareigš atleisto kairiųjų pažiūrų akademiko žmona, gimusi pasiturinčioje šeimoje (vaidino Secuko Hara). Teigiamai vaizduojama pagrindinė veikėja moteris yra nebūdinga kitoms Akiros Kurosavos kino juostoms. Originalus scenarijus buvo ženkliai pakeistas ir dėl prieštaringos temos bei tai, kad pagrindinė veikėja moteris, padalino kritikus į dvi stovyklas. Nepaisant to, filmas susilaukė sėkmės.
1948 metais sukurtame filme „Girtas angelas“ Akira Kurosava pirmą kartą bendradarbiavo su Toširu Mifune, kuris vėlesniuose darbuose tapo mėgstamiausiu režisieriaus pagrindinių vaidmenų aktoriumi. Tai pirmasis filmas, kuriame jaučiamas ekspresyvus Akiros Kurosavos stilius. Pats režisierius prasitarė, kad tai buvo pirmasis darbas, kuriame jis atrado save.
1951 m. pasirodęs filmas „Rasiomonas“ ne tik išgarsino Akirą Kurosavą užsienyje, bet ir supažindino pasaulį su Japonijos kinu. Pagrindinė filmo mintis – tiesos reliatyvumas: pasakojamos trys skirtingos vieno įvykio veikėjų versijos. Miške susitinka sutuoktinių pora ir plėšikas, susitikimas baigiasi vyro mirtimi. „Rasiomone“ Akira Kurosava panaudojo ilgus, dažnai subjektyvios kameros vaizdus, kompozicijos gelmę ir precizišką montažą, o pasakojimo struktūra metė iššūkį nusistovėjusiam pasakojimo būdui kine. Taip pat filme galima įžvelgti visus bruožus būdingus vėlesnei režisieriaus kūrybai: humanizmą, pagarbą gamtai bei jos galybei, meistrišką stilių ir technikos naudojimą. Be kitų apdovanojimų „Rasiomonas“ pelnė Oskarą už geriausią filmą užsienio kalba ir Venecijos filmų festivalio Auksinį liūtą.
Po 1952 metais sukurtos dramos „Ikiru“ apie nepagydoma liga susirgusį Tokijo biurokratą ir gyvenimo prasmės ieškojimą paskutiniais gyvenimo metais, Akira Kurosava pastatė „Septynis samurajus“, kūrinį dažnai vadinamą istorinio filmo šedevru ir patenkančiu į įvairius visų laikų geriausių filmų sąrašus. Įstabiam reginiui sukurti Kurosava ypatingai ir savitai panaudojo techniką ir sukūrė sudėtingai judančios kameros ir specialaus montažo strategiją. Svarbioje paskutinėje mūšio tarp samurajų ir banditų scenoje Akira Kurosava naudojo didelę ryškumo zoną, dramatiškus rakursus, stambius planus, skirtingus garso bei vaizdo greičius, taip sukurdamas nepamirštamą įspūdį. „Septyni samurajai“ 1960 metais buvo perstatyti Holivude kaip „Šaunusis septynetas“ (režisierius John Sturges). 1961 metais pasirodė to paties žanro filmas „Asmens sargybinis“ (kitaip „Yojimbo“), kuris smarkiai paveikė Sergio Leone vesternus. Po 1965 m. filmo „Raudonbarzdis“, išvargintas kritikos tėvynėje, siekdamas didesnės kūrybinės laisvės ir atsakydamas į daugybę pasiūlymų iš užsienio, Akira Kurosava išvyko į JAV. Bandymai įsitvirtinti JAV nebuvo sėkmingi. Pirmas amerikietiškas Kurosavos scenarijus „Traukinys-bėglys“ buvo realizuotas tik 1985 m. rusų emigranto režisieriaus Andrejaus Končialovskio. Holivudas nesusidomėjo ir Akiros Kurosawos projektu „Pati sunkiausia diena“. Galop Akirai Kurosavai buvo patikėta juosta apie Perl Harboro ataką „Tora! Tora! Tora!“, kurioje turėjo būti atskleistas tiek amerikiečių, tiek japonų požiūris į įvykius. Filmas galop buvo išleistas 1970 m. ir buvo sutiktas šaltai žiūrovų JAV. Pats Kurosava nuo projekto buvo nušalintas dar 1968 m. gruodį dėl protinio išsekimo, „Fox Studios“ įvardinant tai kaip neurasteniją.
1980 metais sukurtas paskutinis filmas apie samurajus „Kagemuša: kario šešėlis“, kuris buvo gausiai apdovanotas įvairiuose festivaliuose.
Taip pat Akira Kurosava gerai žinomas kaip literatūrinių ekranizacijų meistras – vaizdinėmis metaforomis jis puikiai atkūrė Dostojevskio „Idioto“ atmosferą 1951 metais pasirodžiusiame filme „Idiotas“. Puiki aktorių vaidyba, veikėjų charakterių gelmė ir teatrališkumas atskleidė režisieriaus talentą sudėtingai ir intelektualiai kūrybai, kurią jis puikiai plėtojo Gorkio „Dugne“ (1957 m.) ir Šekspyro „Makbeto“ („Kruvinas sostas“ 1957 m.), „Hamleto“ („Sukčiai miega geriau“ 1960 m.) ir „Karaliaus Lyro“ („Nesantaika“ 1985 m.) ekranizacijose.
Nepamirštamas, 1975 metais Akiros Kurosavos Tarybų Sąjungoje sukurtas, gražus ir jausmingas „Dersu Uzala“, laimėjęs Oskarą kaip Geriausias filmas užsienio kalba. Taip pat šis kūrinys turėjo svarbią reikšmę režisieriaus gyvenime. Po 1965 m. pasirodžiusio „Raudonbarzdžio“ prasidėjo sunkus Kurosavos gyvenimo periodas: buvo sustabdyti vienas kitą daug metų sekę projektai, o pirmasis po penkerių metų pasirodęs filmas „Dundant tramvajaus ratams“ nesusilaukė finansinės sėkmės. Prislėgtas šių įvykių Akira Kurosava susirgo depresija ir bandė nusižudyti. Tačiau „Dersu Uzala“ sugrąžino pasitikėjimą ir susilaukė kritikų bei pasaulio pripažinimo.
1982 metais Kurosava išleido atsiminimų knygą pavadinimu „Kažkas panašaus į autobiografiją“.
Stilius, pagrindinės temos ir palikimas
Kurosavos režisuoti filmai buvo tiek pat stipriai paveikti Vakarų kino, kiek ir nuo jo stipriai besiskiriantys. Akira Kurosava įsitraukdavo į visus filmo kūrybos aspektus.
Dar pirmuosiuose savo filmuose („Dziudo istorija“) jaunas režisierius į japoniškus siužetus integruodavo amerikietiškus vesterno ar europietiškus (prancūzų „poetinio realizmo“, italų neorealizmo) motyvus.
Kurosava padarė įtaką daug garsių pasaulio kino režisierių. Tarp jų – Ingmarui Bergmanui (ypač jo juostai „Šaltinis“), Federikui Feliniui , Satjadžitui Rėjui , Romanui Polianskiui , Bernardui Bertolučiui , Andrejui Tarkovskiui, , Sidnėjui Liumetui, Verneriui Hercogui.
Vis dėlto režisierius buvo susilaukęs ir kritikos. Vienas iš paskutinių Kurosavos filmų, „Rapsodija rugpjūtį“ buvo kritikuojamas dėl scenos, kur Nagasakio bombardavimą išgyvenusios japonės atsiprašo pusiau japonas, pusiau amerikietis sūnėnas už miesto sugriovimą karo metu ir kad filme nė neužsimenama apie Perl Harboro ataką ar Japonijos karo nusikaltimus Kinijoje. Į tai Kanų filmų festivalio spaudos konferencijoje pats režisierius sureagavo neigdamas kaltinimus, esą bandęs menkinti karo meto Japonijos vyriausybės atsakomybę, pasakęs: „Mes, japonai, taip pat buvome Japonijos militarizmo aukos“ ir pabrėžė, kad filmo esmė buvo ne kaltės ar atsakomybės ieškojimas, tačiau karo, ypatingai atominės bombos, baisumai, dėl kurios viskas galėjo užsibaigti. " Daug kritikų kritikavo Kurosavos kūrybą dėl moterų personažų vaizdavimo (pats Kurosava pripažino, kad sutinkąs, jog visos moterys jo filmuose „žinoma, ganėtinai keistos“). Joan Mellen giria režiserių už Jukijės, pagrindinės kino juostos „Nesigailiu jaunystės“ veikėjos, pabrėždama, kad „jos veidas įkūnija visa tą potencialą japonų moterų, kurios taip dažnai, visus tuos ilgus šimtmečius buvo prarastos ir nematomos“. Tačiau apie vieną pagrindinių moterų veikėjų „Rašomone“, Masago, Mellen komentuoja taip: „Nė vienoje iš versijų moteriai nesuteikta savigarba, orumas ir dvasinė vertė“ ir priduria, kad Masago kūrėjas pateikia tik vieną „kalės-madonos“ dichotomijos pusę.
Akira Kurosava taipogi japonų kolegų buvo kaltinamas dėl arogancijos bei elgesio su filmavimo komanda.
Apdovanojimai
Iš viso Akira Kurosava ir jo filmai buvo nominuoti 77 įvairiems apdovanojimams, iš kurių 60 laimėjo. Apačioje pateikiamas svarbiausių apdovanojimų sąrašas:
Dokumentiniai filmai apie Kurosavą
Apie Akirą Kurosavą kaip talentingą režisierių yra sukurta daug trumpametražių ir pilnametražių dokumentinių filmų. Pirmasis, „AK“, buvo sukurtas prancūzų režisieriaus Kriso Markerio Kurosavai darbuojantis su filmu „Nesantaika“. Filme atskleista, režisieriaus manymu, uždara, tačiau mandagi asmenybė, tačiau ne pats juostos kūrimas. Fimas buvo parodytas per 1985 metų Kanų kino festivalį. Likusios dokumentinės juostos apie Kurosavos gyvenimą ir kūrybą išleistos jau po paties režisieriaus mirties:
Liuksemburgo futbolo varžybos 1980–1981 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1980–1981 m.
Itihasos
Itihasos ( 'istorinis įvykis'; kilęs iš iti + ha + āsa 'taip iš tikrųjų buvo') – hinduistiniai tekstų korpusas, pasakojantis apie istorinius įvykius. Itihasose, pasitelkiant legendinius visatos įvykius, didžių išminčių ir pusdievių pasakas, turinčias miglotų įrodymų, vaizdžiai perteikiama sunkiai suvokiama prasmė.
Itihasų rūšys
Itihasos apima šiuos indų epinius kūrinius :
Taip pat priskiramos:
Zujų piliakalnis
Zujų piliakalnis, Šanto kalnelis – piliakalnis Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Zujų kaime, Vidiškių seniūnija. Pasiekiamas iš plento Ukmergė – Utena priešais Mūšią pasukus žvyrkeliu į dešinę pietryčiuosna Zujų link, už 200 m pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi ir pavažiavus 300 m lauko keliuku palei elektros liniją, kuri kerta piliakalnį.
Piliakalnis
1 km į pietus yra I tūkstantmečio vidurio pilkapynas, 350 m į pietvakarius Mūšios pakrantė vadinama alka.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 19600 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 228600 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Knygos (žurnalas)
Knygos – bibliografijos žurnalas, ėjęs 1922–1926 m. Kaune.
Istorija
Leido Švietimo ministerijos knygų leidimo komisija. Paskelbta recenzijų, anotacijų, straipsnių, kronikos, lituanistika (nuo 1904 m.), V. Biržiškos „Lietuvių bibliografija“ (1-2 d.). Spausdino Š. Neimano spaustuvė Kaune. Išėjo 7 numeriai.
Sofija
Sofija – miestas vakarų Bulgarijoje, Balkanų kalnų pašlaitėje; šalies sostinė ir didžiausias miestas. Pagrindinis verslo, pramonės, transporto, kultūros centras. Metalo ir medienos pramonė, gumos gaminiai, gaminamos mašinos ir įrengimai, chemikalai, elektronika ir transporto įranga, drabužiai ir avalynė, tekstilės ir spaudos gaminiai, apdirbamas maistas.
IV a. Šv. Jurgio bažnyčia (seniausias išlikęs pastatas), VI a. Šv. Sofijos bažnyčia, Aleksandro Nevskio katedra, XV a. Bujuk Džamijos mečetė.
Istorija
Makedonijos karalius Pilypas II pirmąkart sugriovė miestą 339 m. pr. m. e.
Gražvydas Stanislovas Leonavičius
Gražvydas Stanislovas Leonavičius (g. 1943 m. liepos 19 d. Salantuose) – Lietuvos radioelektronikas, informatikas, technologijos mokslų daktaras.
Sofija
Istorija
Vėliau priklausė Bizantijos imperijai. 809 m. įėjo į pirmosios bulgarų karalystės sudėtį (kaip Sredecas). Nuo XIV a. vadinasi Sofija (didžiausios miesto bažnyčios vardu). 1382 – 1878 m. priklausė Osmanų imperijai, nuo 1879 m. – Bulgarijos sostinė.
Gražvydas Stanislovas Leonavičius
Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1979 m. technikos mokslų kandidatas.
1966–1976 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1976 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1997–2004 m. Informatikos katedros vedėjas, nuo 2003 m. – Matematikos ir informatikos fakulteto dekanas; nuo 1985 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – ultragarso technika, radioelektronika, neuronų tinklų taikymas. 5 išradimų autorius.
Institucionalizmas
Institucionalizmas – teorinė perspektyva, kuri atmeta racionalaus pasirinkimo teorijos supaprastinimus. Ši sąvoka atsirado XIX a. pab. – XX a. antroje pusėje. Institucionalizmas kilęs iš kelių žodžių institucija ir institutas. Institucija vadinamas paprotys, viešpataujanti visuomenėje santvarka, o institutu – įstatymai, kurie įteisina papročius ir paplitusias visuomenėje pažiūras. Dažnai šie žodžiai vartojami kaip sinonimai, jų turinys labai neapibrėžtas. Pirmasis Institucionalizmo terminą pavartojo amerikiečių ekonomistas V.Hamiltonas.
Naujasis institucionalizmas
Naujieji institucionalistai neturi vieningos tyrimo programos ar metodologijos, be to neturi vieningo „institucijos“ apibrėžimo. Dar daugiau, „naujuoju institucionalizmu“ siekia būti vadinamos bent trys mokslo sritys: racionalaus pasirinkimo, organizacijų teorijos bei istorinis institucionalizmas, neturinčios bendro teorinio modelio. Įmanoma ir dar viena tyrimo kryptis – naujasis institucionalizmas ekonomikoje. Pripažindama šių krypčių skirtumus ir problemas, susijusias su naujuoju institucionalizmu, E. Imergut teigia, kad naujieji institucionalistai turi bendrą tikslą, ir skiria savo straipsnį naujojo institucionalizmo teoriniam branduoliui išaiškinti, ypač išskirdama istorinį instutucionalizmą, kuriam buvo teikiama mažiausiai dėmesio, ir netirdama naujojo institucionalizmo ekonominės krypties.
Naujojo institucionalizmo ištakos
Naujojo institucionalizmo pradžia E. Imergut laiko dėmesį stebimam elgesiui – t. y. biheviorizmo laikotarpį. Naujasis institucionalizmas prasidėjo nuo biheviorizmo kritikos: bihevioristinis požiūris domėjosi mokslo metodais (išsamiu hipotezės tikrinimu, paremtu empiriniais stebėjimais ir, kur įmanoma, kiekybiniais duomenimis). Naujieji institucionalistai griežtai kritikavo politinį elgesį kaip pagrindinę politinės analizės duotybę.
Racionalaus pasirinkimo teorija
Racionalaus pasirinkimo teorija gali būti apibrėžta kaip pasirinkimų, kuriuos racionalūs veikėjai padarė tarpusavio priklausomybės sąlygomis, analizė. Nors ši naujojo institucionalizmo šaka teikia institucinėms taisyklėms didelę reikšmę, bet netiria įvairių taisyklių santykinio teisingumo ar neteisingumo – kam palankesnės taisyklės arba kaip jos gali būti pagerintos. Politinės galios tyrimai paprastai apsiriboja vien institucine galia.
Organizacijų teorija
Naujojo institucionalizmo požiūriu, iš plačios organizacijų teorijos tradicijos svarbiausia yra Karnegio (Carnegie) mokyklos pateikta racionalumo kritika. Racionalų sprendimų priėmimą negalimą padaro principinės pažinimo ribos – žmogiškosios, dirbtinės ar institucinės. Kitaip negu racionalaus pasirinkimo teorijoje, čia pažinimo procesų vienodumas yra esminis: jis lemia individų veiksmų agregavimą į organizacinius sprendimus. Be to, juo galima paaiškinti, kaip įmanoma koordinuota skirtingų individų veikla.
Pandorum
Pandorum – 2009 m. Vokietijos–Jungtinės Karalystės mokslinės fantastikos siaubo filmas, kurio režisierius Christian Alvart. Pagrindinius vaidmenis atlieka Dennis Quaid ir Ben Foster. Filme pasakojama apie kosmoso ligą pandoriumą, kuri pakeitė kosmoso kolonistų kelionę.
Institucionalizmas
Istorinis institucionalizmas
Istorinis institucionalizmas, kaip ir organizacijų teorija, remiasi ta pačia sociologine tradicija(Emille Durkheim) idėja, kad mąstymo kategorijos yra pirmesnės už mąstymą ir tos kategorijos yra socialiniai ar kultūriniai konstruktai, ir M. Vėberio pabrėžta organizacinių struktūrų svarba politinėje teorijoje. Tačiau priešingai nuo pastarosios, istorinis institucionalizmas telkia dėmesį ne pažinimo ribotumui, bet galios ir interesų temoms.
Eduardas Gizevijus
Eduardas Karolis Samuelis Gizevijus (, slapyvardis „Keliauninkas“, 1798 m. lapkričio 11 d. Lukas, dab. Lenkija – 1880 m. gegužės 9 d. Tilžė) – Mažosios Lietuvos tautosakininkas, etnografas, vertėjas.
Institucionalizmas
Šaltiniai
Institutionenökonomik Institutsionaalne majandusteadus כלכלה מוסדית 制度派経済学 Institutionele economie Instytucjonalizm Institutionalism Thuyết định chế 制度经济学
Eduardas Gizevijus
Biografija
Kilęs iš suvokietėjusių Prūsijos mozūrų Gižickių giminės. Mokėsi Seinuose, Gumbinėje. 1817–1821 m. studijavo teisę ir pedagogiką Karaliaučiaus universitete, jo nebaigęs 1819-1825 mokytojavo privačiai Karaliaučiuje. 1825-1876 m. Tilžės gimnazijos mokytojas, nuo 1846 m. pirmasis joje dėstęs lietuvių k. Pasisakė už lietuvių kalbos dėstymą Mažosios Lietuvos mokyklose. 1879 m. vienas iš Lietuvių literatūrinės draugijos Tilžėje steigėjų.
Mokslinė veikla
Rinko tautosaką ir etnografinę medžiagą. Sudarė 246 lietuvių liaudies dainų rinkinį, paliko apie 150 etnografinių piešinių, kuriuose vaizdavo Mažosios Lietuvos kraštovaizdį ir kaimo žmones (daugiausia merginas, moteris, vaikus) šventine apranga, vestuvinių apeigų scenas iš Tilžės, Ragainės, Pagėgių, Klaipėdos ir Priekulės apylinkių. Paveikslai 1918 m. ir 1929 m. buvo eksponuoti Karaliaučiuje, 1930 m. Tilžėje. Mokslinėje periodikoje (Preußische Provinzial-Blätter, Neue Preußische Provinzial-Blätter) 1837–1866 m. paskelbė daug etnografinių aprašymų ir tautosakos kūrinių su savais vertimais į vokiečių k. – lietuvių dainų ir liaudies papročių aprašymų apie vestuvių (trobos puošimą, dovanų dalijimą, jaunosios gaubtuves ir kt.), gimtuvių ir krikštynų apeigas, alaus darymą, linamynį. Išvertė vokiečių pedagogo F. Richterio brošiūrą „Notūros gydymas“ (1879 m.).
Centrinė bendrosios informacijos direkcija
Centrinė bendrosios informacijos direkcija  – buvusi Prancūzijos žvalgybos tarnyba, priklausiusi Prancūzijos Nacionalinei policijai ir pavaldi Generalinei nacionalinės policijos direkcijai (Direction Générale de la Police Nationale; DGPN) ir galop Prancūzijos Vidaus reikalų ministerijai.
Viena iš jos veiklos sričių buvo azartinių lošimų vietų bei arklių lenktynių stebėjimas
2008 m. liepos 1 d. RG buvo sujungta su Teritorinio stebėjimo direkcija (Direction de la Surveillance du Territoire; DST) ir sudarė naują žvalgybos tarnybą Centrinę vidaus žvalgybos direkciją (Direction centrale du renseignement intérieur).
Organizacija
RG buvo sudaryta iš 4 subdirekcijų:
RG padaliniuose dirbo 3850 darbuotojų. Jie nebuvo įslaptinti, dalis jų turėjo leidimus dirbti su slapta informacija. RG darbuotojai neturėjo kriminalinės policijos įgaliojimų, išimtis buvo tik Žaidimų ir kazino subdirekcijos darbuotojai.
Kaspars Kambala
Kasparas Kambala (, g. 1978 m. gruodžio 13 d. Rygoje) – Latvijos krepšininkas.
Centrinė bendrosios informacijos direkcija
Organizacija
Paskutinis RG vadovas buvo Joël Bouchité.
Kaspars Kambala
2007 m. sausio 1 d. krepšininkas buvo suspenduotas dėl dopingo vartojimo. Iš pradžių 14 mėnesių, po to diskvalifikacija pailginta dar 10 mėnesių. 2008 m. gruodžio pabaigoje jo diskvalifikacija pasibaigė ir jis dalyvavo Promo taurėje kartu su Rygos ASK. 2008 m. gruodžio 30 d. K. Kambala pasirašė vienerių metų sutartį su Krasnojarsko "Enisej" klubu. 2010 m. rugsėjo 17 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Sofijos "Lukoil Akademik" klubu. 2010 m. gruodžio 30 d. pasirašė sutartį su Izmiro "Aliaga Petkim" klubu. 2011 m. gegužės 3 d. persikėlė į Irano Teherano "Mehram" klubą.
Centrinė bendrosios informacijos direkcija
Istorija
Terminas Renseignements Généraux pasirodė dar 1907 m., kai Bendrojo saugumo direktorius Célestin Hennion įsteigė policijos žvalgybos tarnybą.
Kaspars Kambala
2007 m. sausį Kasparas Kambala pradėjo treniruotis bokso.
Centrinė bendrosios informacijos direkcija
Istorija
4-tą dešimtmetį fašistuojančių grupių (pvz., „La Cagoule“) veikla paskatino 1937 m. sukurti Direction des services de renseignements généraux et de la police administrative, kuri 1938 m. tapo Inspection Générale des Services de Renseignements Généraux et de la Police Administrative.
1941 m. Viši režimas sukūrė savo tarnybą, vadintą Direction Centrale des Renseignements Généraux.
Išvadavus Prancūziją RG atgavo 4-tą dešimtmetį vykdytas funkcijas. Vykstant dekolonizacijai susidurta su naujomis grėsmėmis, kylančiu šiuolaikiniu terorizmu (pvz., OAS).
Nuo 1973 m. Prancūzijos valstybės sienų stebėjimas buvo perduotas specialiai oro ir sienų policijai (Police de l’Air et des Frontières; PAF).
Paskutinį XX a. dešimtmetį RG ėmė stebėti radikalųjį islamizmą, antiglobalistinius judėjimus bei kultus.
Elitinis būrys (filmas)
Elitinis būrys  – 2007 m. Brazilijoje sukurtas režisieriaus José Padilha filmas, pasakojantis BOPE (Specialiųjų policijos operacijų būrio) ir favelų narkotikų prekeivių kovas Rio de Žaneire popiežiaus Jono Pauliaus II vizito išvakarėse.
Filmas susilaukė didelio populiarumo visoje Brazilijoje (kino teatruose jį matė 2,5 mln. žmonių). 2008 m. vasario 16 d. filmas buvo apdovanotas „Auksinio lokio“ statulėle Tarptautiniame Berlyno kino festivalyje, tačiau taip pat susilaukė nemažai kritikos, nes pagrindinis filmo herojus papulkininkis Nacimiento parodytas kaip brutalus policininkas, nevengiantis savo kovoje su nusikaltėliais naudoti ir neteisėtas priemones.
2010 m. buvo sukurtas juostos tęsinys – „Elitinis būrys 2“.
Turinys
Filmas pasakojamas papulkininkio Nascimento, vadovaujančio antiteroristinaim būriui, kovojančiam su nusikaltėliais, asmeniu.
Nascimento jau pavargęs nuo nesibaigiančios kovos su nusikaltėliais ir tikisi rasti sau tinkamą pamainą. Tuo metu į jo būrį pasiprašo du jauni policininkai, kurių idealai ėmė griūti susidūrus su korumpuotais kolegomis. Kad patekti į būrį, jiems, kartu su dar daugiau kaip 100 norinčiųjų, tenka praeiti alinančią atranką, kurią įveikia tik vienetai, tačiau to apdovanojimas – galimybė tarnauti būryje, kurio juodą uniformą gerbia ir bijo net užkietėję nusikaltėliai.
Michailas Frunzė
Michailas Frunzė (, 1885 m. vasario 2 d. Pišpekas, dab. Biškekas, Kirgizija – 1925 m. spalio 31 d. Maskva) – TSRS karinis veikėjas, karybos teoretikas.
Ignotas Cetneris
Grafas Ignotas Cetneris (1728 – apie 1800) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis stovyklininkas (nuo 1762 metų), Belzo vaivada (1763–1787 m.), Haličo ir Lodomerijos karalystės Karūnos didysis maršalka (nuo 1783 metų), Rožnovo seniūnas.
Michailas Frunzė
Biografija
Per 1917-1922 m. Rusijos pilietinį karą 1919 m. liepos – rugpjūčio mėn. Raudonosios armijos Rytų fronto, kuris atrėmė ir sumušė A. Kolčiako baltagvardiečių armijas vadas, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. Pietų fronto, kuris sumušė P. Vrangelio pagrindines karines pajėgas vadas. 1924 m. Sovietų Rusijos generalinio štabo viršininkas, kariuomenės ir laivyno reikalų liaudies komisaro pavaduotojas. 1925 m. liaudies komisaras vietoje Levo Trockio. Reformavo TSRS reguliariąją armiją.
Nuo 1921 m. VKP(b) CK narys, nuo 1924 m. kandidatas į CK politinio biuro narius. Mirė per chirurginę operaciją. Manoma, kad nužudytas J. Stalino liepimu kaip galimas varžovas. Jo teoriniais veikalais ilgai buvo oficialiai grindžiama TSRS karinė doktrina.
Atminimas
Jo vardu buvo pavadinta:
Ignotas Cetneris
Biografija
1764 metais – „Familijos“ konfederacijos narys, palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Karūnaciniame seime pristatė projektą apie kunigaikščių titulo pripažinimą Poniatovskių giminei. Buvo Karūnos iždo komisijos nariu. 1767 metais prisijungė prie Radomo konfederacijos, tų pačių metų spalio 23 d. įstojo į seimo delegacijos sudėtį, kuri spaudžiant Rusijos pasiuntinio Nikolajaus Repnino buvo priversta pripažinti seną ATR nustatytą tvarką.
Nuo 1772 metų, po pirmo ATR padalijimo, Ignotas Cetneris tapo Austrijos piliečiu. 1775 metais tapo slaptu inspektoriumi patarėju. 1762 metais tapo Baltojo Erelio ordino kavalieriumi. Jo rezidencija buvo Krakoveco pilis, kur jis sukūrė turtingą kiemą ir sodą, kuriame buvo pasodinta su daug retų augalų.
1778 metais Ignotas Cetneris išpirko iš Austrijos vyriausybės Peremislio seniūniją kartu su Peremislio miestu (kuris liko jam iki 1789 metų).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Liudviką Potockytę, Kijevo vaivados Stanislovo Potockio (apie 1698–1760) ir Elenos Zamoiskytės (m. 1761) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:
Demis Roussos
Demis Roussos (, tikr. vardas Artemios Ventouris Roussos, ; 1946 m. birželio 15 d. Aleksandrijoje, Egiptas – 2015 m. sausio 25 d. Atėnuose, Graikija) buvo Graikijos dainininkas.
Biografija
Gimė 1946 metais Aleksandrijoje, Egipte, gyvenusių graikų šeimoje. Jau ankstyvoje vaikystėje būsima žvaigždė pradėjo domėtis muzika, dainavo bažnyčios chore, studijavo muzikos teoriją, išmoko groti gitara ir trimitu. 1961 metais kilus Sueco krizei, Demiso šeima prarado visą savo turtą ir buvo priversta grįžti į Graikiją, kur jaunuolis pradėjo profesionalaus dainininko karjerą.
1970 m. grupė „Aphrodite's Child“ nutraukė egzistavimą, o jos lyderiai Demis Roussos ir Vangelis pradėjo sėkmingas solo karjeras. Jau pirmasis Demiso solo singlas „We Shall Dance“ tapo didžiuliu hitu Italijoje, Ispanijoje, Portugalijoje ir Prancūzijoje. Netrukus dainininkas surengė didžiules gastroles, kurių kulminacija tapo Rio mieste vykęs pasirodymas, sutraukęs net 30 tūkstančių žiūrovų. 1973 metais Demis Roussos išleido vieną sėkmingiausių savo albumų „Forever And Ever“. Dėka populiariais hitais tapusių dainų „Goodbye My Love Goodbye“ ir „Forever And Ever“ šis albumas yra išpirktas didesniu nei 12 mln. kopijų tiražu. Siekdamas kuo plačiau pristatyti šį albumą, Demis Roussos milžiniškų gastrolių metu surengė net 380 koncertų. Vėliau išleisti Demis Roussos karaliavo daugelio Europos šalių topuose. Sėkmę padėjo pasiekti ir tai, kad savo atliekamas dainas Demis Roussos įrašinėjo ne tik angliškai, bet ir vokiškai, itališkai, ispaniškai ir prancūziškai.
Demis Roussos ne kartą viešėjo ir Lietuvoje: 2011 metais jis koncertavo Vilniuje, Kaune, Šiauliuose ir Panevėžyje, o po metų surengė koncertą ir Klaipėdoje. Tuomet jis publikai atliko ne tik pasaulinę šlovę atnešusius garsiausius hitus, bet ir naujas dainas iš naujausio albumo „Demis“.
Diskografija
220px|miniatiūra|Demis Roussos 1972 m. Italų žurnalo „Radiocorriere“ nuotr. 220px|miniatiūra|Demis Roussos 1973 m. „eBay“ nuotr. 220px|miniatiūra|Demis Roussos 2010 m. Kijeve
Liputiškė
Liputiškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Barzdų.
Vebleno efektas
Vebleno efektas (demonstracijos efektas, prestižo efektas) – polinkis pirkti daugiau brangių prekių, augant jų kainoms; viena iš paklausos ir pasiūlos dėsnio anomalijų. [[Vaizdas:Efekt Veblena.svg|thumb|300px|right|Vebleno efektas.
D – vartojimas
P – kaina
Turtingi žmonės, norėdami sudaryti įspūdį ir siekdami parodyti savo padėtį visuomenėje, perka prabangos daiktus. Pastebėtina, kad prabangos prekių vartojimas didėja, augant jų kainoms. Turtingi žmonės perka retus meno kūrinius, prabangius automobilius, dėvi garsių dizainerių drabužius ir kt. Ir priešingai, jeigu tokių prekių kaina pradeda kristi, paklausa mažėja, kadangi jų turėjimas neberodo aukšto visuomeninio statuso.
Toks pavadinimas atsirado iš sociologo Torsteino Vebleno darbo „Turtingiausios klasės teorija“, kur pateikiama teorija, kad žmonės perka brangius daiktus siekdami parodyti, kad juos turi.
GM E platforma
GM E platforma buvo automobilinė platforma skirta didelės klasės priekiniais ratais varomiems asmeninės prabangos automobiliams. Platforma buvo gaminama nuo 1966 iki 2002 metų.
Platformą naudoję automobiliai:
1971-1978 metų modelio Riviera buvo gaminama ant GM B platformos, apie ankstesniojo Riviera modelio (1963-1965) naudotą platformą duomenų nėra.
Ispanijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Kamantinis
Kamantinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Dūkšto. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 145,4 m. Rytinis ir pietvakarinis krantai aukštoki, pietinis – žemas ir pelkėtas. Iš šiaurės vakarų prieina miškinga Kamuntavo pelkė. Pakrantės apaugę krūmynais, vietomis plyti pievos, rytinėje pakrantėje – dirbami laukai. Netoliese įsikūrę Kamuntavo ir Medeišių kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Dysnų ežero baseinui.
Vandenvardis kilęs arba tiesiai iš žodžio kamántas („gabalas, sklypas“), arba iš jo per pavardę Kamantauskas.
Ryliškiai
Ryliškiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Makniūnų. Seniūnaitijos centras. Stovi Ryliškių Šv. Monikos bažnyčia (atstatyta 1993 m.), Ryliškių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-64017). Kultūros namuose įrengta Rojaus Mizaros (1895–1967) ekspozicija. Lietuvos nepriklausomybės paminklas – šauliams, žuvusiems už Lietuvos laisvę, pastatytas 1930 m. Memorialinis ansamblis gretimo Klepočių kaimo tragedijai atminti (architektas R. Balčius), pastatytas 1990 m. 1944 m. gruodžio 24-25 dienomis buvo sovietinių kareivių sudegintos Jurgio Čapliko, Petro Čapliko, Juliaus Navagracko, Roko Jankausko ir Vaclovo Prėskienio sodybos. Paminklas gaisre žuvusiam Juliui Čaplikui (autorius R. Navickas), pastatytas 1998 m.
thumb|left|235px|Nepriklausomybės paminklas
Etimologija
Tai asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio Ryliškis daugiskaitos.
Istorija
thumb|left|[[Ryliškių pagrindinė mokykla]]
Minimi nuo 1744 m.
Nemuno vingyje Antrojo pasaulinio karo metu buvo įsikūrusi Prancūzijos lakūnų eskadrilė „Normandija-Nemunas“. Apylinkėse veikė „Šarūno“ partizanų būrys.
Sovietmečiu buvo „Nemuno“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|left|235px|Ryliškių gatvė
Savaninis zebras
Savaninis zebras (Equus burchellii) – arklinių (Equidae) šeimos neporakanopis žinduolis.
Tai dažniausiai pasitaikanti ir labiausiai geografiškai paplitusi zebrų rūšis. Kadaise buvo randama nuo pietų Etiopijos tiesiai per visą rytų Afriką iki Angolos pietuose. Dabar stepinio zebro populiacija nebėra tokia gausi dėl žmonių veiklos (medžioklė mėsai ir kailiui) bei kėsinimosi į didelę dalį ankstesnio arealo.
Jonavos žydų genocido vieta
thumb|Žydų genocido vieta thumb|Jonavos žydų memorialas (paminklas) Jonavos žydų genocido vieta – Jonavos žydų masinio sušaudymo (genocido) vieta, esanti netoli Jonavos esančiame Girelės miškelyje. Žudynes įvykdė hitlerininkai.
Istorija
1893 m. Jonavoje iš 3350 gyventojų 3069 – žydai (92 % gyv.).
Antrojo pasaulinio karo metais iš Jonavos į Giraitės (Girelkos) miškelį buvo suvaryta gausi žydų bendruomenė. 1941 m. rugpjūčio 14 d. miškelyje (apie 1,5 km į šiaurės rytus nuo Jonavos centro) buvo sušaudyti 552 žydai (497 vyrai ir 55 moterys).