cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wolfgang P. Schmid
Biografija
Pagrindinė jo tyrimų sritis buvo baltų kalbos (baltų kalbas laikė svarbiu indoeuropiečių kalbų tyrimo šaltiniu), onomastikos studijos, ypač vietovardžiai ir vandenvardžiai, indoeuropeistikos klausimai ir įvairios bendrõsios kalbotyros kategorizavimo problemos. Jis buvo serijos „Hydronymia Germaniae“ (1962–2006) ir „Hydronymia Europaea“ (nuo 1985 m.) redaktorius, taip pat redagavo tradicinį žurnalą „Indo-European Research“, pradžioje (1962–1965) drauge su H. Krahe, vėliau iki 1996 m. buvo vienintelis šio žurnalo redaktorius, o nuo 1997 m. iki mirties jį redagavo su E. Egersu. Parašė knygą „Baltų ir indoeuropiečių veiksmažodžio studijos“ (1963), publikavo straipsnių apie S. Grunau kronikoje rastą maldos „Tėve mūsų“ tekstą, Z. Zinkevičiaus paskelbtą lenkų–jotvingių žodynėlį „Pagonių šnektos iš Narevo“ ir kitų. Redagavo ir parašė komentarus veikalui „Kuršių nerijos kalba: Vieno mirštančio dialekto istorinės kalbotyros ir instrumentinės fonetikos studijos“ (1985–1995).
Balinė (Alytus)
Balinė – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, šiaurės vakarinė Raitininkų kaimo dalis.
Istorija
1968 m. prijungtas prie Raitininkų kaimo.
Prūdeliai
Prūdeliai – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, vakarinė Raitininkų kaimo dalis.
Istorija
1968 m. prijungtas prie Raitininkų kaimo.
Rosatom
„Rosatom“ – Rusijos valstybinė atominės energetikos korporacija, vienijanti įmones ir mokslinių tyrimų organizacijas, įskaitant visas atominės srities civilines bendroves, branduolinės ginkluotės komplekso įmones, mokslinių tyrimų organizacijas ir Rusijos atominių ledlaužių laivyną.
Taip pat „Rosatom“ atsako už Rusijos prisiimtų tarptautinių taikaus branduolinės energijos naudojimo ir branduolinių medžiagų neplatinimo įsipareigojimų vykdymą. Įmonė turi savo biurus Singapūre, Ukrainoje, Čekijoje, Slovakijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, PAR ir Didžiojoje Britanijoje.
Veikla
2014 metų pradžioje „Rosatom“ yra sudariusi 20 AE blokų statybos sutartis visame pasaulyje (neskaičiuojant 9 AE blokų su VVER tipo reaktoriais statybos projektų RF teritorijoje).
2013 metais bendras jėgainių statybos, kuro, prisodrinto urano produkto tiekimo ir kitų paslaugų sutarčių portfelis viršijo 74 milijardus JAV dolerių, lyginant su 2012 metais – 65,9 mlrd. JAV dolerių. Branduolinio kuro eksporto geografija apima Suomiją, Švediją, Vokietiją, Didžiąją Britaniją, Šveicariją, Nyderlandus, Slovakiją, Čekijos Respubliką, Vengriją, Ukrainą, Bulgariją, Armėniją, Iraną, Indiją, Kiniją. Pusė dabartinio portfelio užsakymų dėl naujų AE blokų statybos priklauso Azijai.
Prisodrintas uranas tiekiamas į Suomiją, Švediją, Ispaniją, Didžiąją Britaniją, Prancūziją, Belgiją, Vokietiją, Šveicariją, Ukrainą, Japoniją, Pietų Korėją, Kiniją, JAE, Pietų Afriką, Meksiką, JAV, Australiją, Kanadą.
Branduolinės energetikos kompleksas
Vienas iš Valstybinės korporacijos „Rosatom“ tikslų yra pramonės ir gyventojų aprūpinimas elektros energija, didinant AE gaminamos elektros energijos pajėgumus.
„Rosatom“ turi visą branduolinio kuro ciklo technologijų kompleksą.
„Rosatom“ yra stambiausia energijos gamintoja Rusijoje, turinti daugiau kaip 40 % pasaulio urano sodrinimo pajėgumų, 17 % pasaulio rinkos gaminant branduolinį kurą.
Moksliniai tyrimai
Korporacijai priklauso mokslo ir inžinerijos organizacijos, kurios užsiima tiek fundamentaliuoju fizikos mokslu, tiek taikomuoju mokslu bei inžinerija.
„Rosatom“ sukūrė urano sodrinimo technologiją, skirtą naudoti jėgainėse su vandens-vandens energijos reaktoriais (VVER), kurie buvo išbandyti per daugiau kaip 1500 reaktoriaus-metų nepriekaištingo veikimo.
Valstybinė korporacija „Rosatom“ dalyvauja tarptautiniuose moksliniuose projektuose, tai būtų: thumb|250px|Belojarsko atominė elektrinė Taip pat „Rosatom“ dalyvauja kuriant naujos greitųjų neutronų su branduolinio kuro uždarymo ciklu atominės energetikos platformos technologinę bazę (pagal Rusijos Federacijos tikslinę programą „Naujos kartos branduolinės energetikos technologijos“, numatytą 2010–2020 m.). Rusija yra vienintelė šalis pasaulyje, kuri komerciniais tikslais eksploatuoja didelės galios skystuoju natriu aušinamą greitųjų neutronų reaktorių (BN-600 Belojarsko AE). Šios tematikos mokslinis vadovas yra Rusijos Federacijos valstybinis mokslinis centras – A. I. Leipunskio vardo fizikos ir energetikos institutas. Programoje taip pat numatyti pramoninės termobranduolinės energetikos pagrindų plėtra. Plazmos ir lazerių fizikos tyrimų srityje lyderis yra Rusijos Federacijos valstybinis mokslinis centras Troicko inovacinių ir termobranduolinių mokslinių tyrimų institutas.
Branduolinė medicina
Viena iš Valstybinės korporacijos „Rosatom“ veiklos krypčių yra branduolinės medicinos vystymas (spindulinė terapija, kuria gydomos onkologinės ligos), tačiau Rusijoje ji kol kas nėra plačiai taikoma. Vykdomi darbai dėl pirmojo branduolinės medicinos centro įkūrimo. Bendradarbiaujant su Rusijos federaline medicinos ir biologijos agentūra bei užsienio gamintojais vykdomas viso – nuo izotopo iki įrangos medicinos pramonės komplekso sukūrimo procesas.
Branduolinė ir radiacinė sauga
Branduolinės ir radiacinės saugos užtikrinimas yra viena svarbiausių Valstybinės korporacijos „Rosatom“ funkcijų. Įmonė užtikrina atominės energetikos ir kitų potencialiai pavojingų branduolinių bei radiacinių objektų nepriekaištingą veikimą, kuris pasiekiamas licencijuojant visus tokių objektų projektavimo, statybos ir eksploatavimo etapus.
Valstybinė korporacija „Rosatom“ yra RF vykdomasis organas, kuris atsako už susitarimus dėl bendradarbiavimo taikaus branduolinės energijos naudojimo srityje ir užtikrina bei stiprina tarptautinį branduolinių ginklų neplatinimo režimą. „Rosatom“ bendradarbiauja su tokiomis tarptautinėmis agentūromis: Tarptautinė atominės energetikos agentūra (TATENA), EBPO Branduolinės energetikos agentūra (NEA/OECD), Pasaulio branduolinės energetikos asociacija (WNA), Pasaulinė branduolinių elektrinių operatorių asociacija (WANO) ir kt.
Kompozicinės medžiagos
Viena iš Valstybinės korporacijos „Rosatom“ veiklos krypčių yra polimerinių kompozitinių medžiagų gamyba iš organinės medžiagos – anglies pluošto, kurio sudėtyje yra 92-99,99 % anglies. Palyginus su įprastinėmis konstrukcinėmis medžiagomis (aliuminiu, plienu ir kt.) anglies pluošto kompozicinės medžiagos pasižymi aukštomis darbinėmis savybėmis – tvirtumu, atsparumu susidėvėjimui, dideliu elastingumu. thumb|250px|Atominis ledlaužis „Jamal“
Atominių ledlaužių laivynas
Rusijos atominių ledlaužių laivynui šiuo metu priklauso 4 atominiai ledlaužiai, 1 lichtervežis ir 4 technologinių paslaugų laivai. Laivyno misija – užtikrinti stabilų Šiaurės jūrų kelio funkcionavimą, taip pat prieigą į Tolimosios Šiaurės rajonus ir Arkties šelfą.
Planuojama dviejų grimzlių atominių ledlaužių statyba (kurie gali plaukti ne tik jūroje, bet ir upių žiotyse) siekiant užtikrinti Šiaurės jūrų kelio navigaciją. Neseniai Valstybinė korporacija „Rosatom“ pradėjo pirmojo ir antrojo serijinių atominių ledlaužių LK-60 – pačių didžiausių pasaulyje ledlaužių – statybos projektą 22220.
Portidž la Preris
Portidž la Preris  – miestas Kanados pietuose, į pietus nuo Vinipego ežero, 75 km nuo Vinipego miesto, prie Asiniboino upės; penktasis pagal gyventojų skaičių miestas Manitobos provincijoje.
Istorija
Miestas teises gavo 1880 m. Tuo metu gyveno apie tris tūkstančius gyventojų.
Semeliškių malūno tvenkinys
Semeliškių malūno tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Semeliškių miestelyje. Sudarytas užtvenkus Strėvos upę (Nemuno intakas) 55,3 km nuo jos įtekėjimo į Kauno marias. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę - 0,34 km, plotis - iki 0,06 km. Altitudė 107,3 m. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija, pietinis galas užpelkėjęs, apaugęs krūmynais ir medžiais. Rytinis krantas aukštas.
Tvenkinys įrengtas 1932 m., kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2001 m. pastatyta 30 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Čemerys
Čemerys (Veratrum) – lelijažiedžių (Liliidae) poklasio melantinių (Melanthiaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi drėgnose vietose vidutinių platumų ir subarktinėje juostoje Eurazijoje bei Šiaurės Amerikoje.
Amen Thompson
Amenas Tompsonas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Hiustono „Rockets“ komandoje. Tompsonas praleido paskutiniuosius vidurinės mokyklos metus ir pasirašė sutartį su „Overtime Elite“ lyga, kur žaidė du sezonus ir padėjo savo komandai laimėti lygos čempionų titulą, o 2023 m. pateko į pirmąją OTE simbolinę komandą.
Čemerys
Genčiai priklauso daugiametės, aukštos (iki 2 m) trumpu šakniastiebiu žolės. Lapai dideli, pražanginiai. Žiedai dvilyčiai (kartais vienalyčiai), sukrauti į šluoteles. Vaisius – dėžutė.
Amen Thompson
2023 m. NBA naujokų biržoje jį ketvirtuoju šaukimu pasirinko Hiustono „Rockets“.
Čemerys
Visose augalo dalyse, ypač šaknyse ir lapuose, gausu nuodingų alkaloidų. Vartojamas medicinoje, veterinarijoje. Čemerio ekstraktas naudojamas išoriškai utėlėms ir kitiems parazitams, taip pat furunkulams naikinti.
Rūšys
Išskiriamos 27 čemerio rūšys. Lietuvoje auga šios rūšys:
Kitos rūšys:
Montrimų ąžuolas
Montrimų ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, įspūdingas ąžuolas, turintis 6,60 m apimties kamieną, augantis Akmenskinės kaime (Medingėnų sen.), Rietavo savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Medingėnų. Paminklinis medis stūkso pamiškėje, buvusioje sodybvietėje, kurią žymi senas atminimo akmuo, tarp žvyrkelio ir Minijos upės.
Montrimų ąžuolas valstybės saugomu pripažintas Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Istorija
Seną, vardo neturėjusį ąžuolą prieš keletą metų Tverų girininkijoje (291 kv., 25 skl.) surado Rietavo miškų urėdijos miškininkai. Anksčiau jo saugomų gamtos paminklų sąraše nebuvo. Neminėjo jo ir istorikai, nors šalia medžio buvusios sodybos vietoje liko akmuo su iškaltu lenkišku užrašu, bylojančiu, jog šios vietos savininkas, iš Mingailos giminės kilęs Tomas Antoninas Piotrovskis finansavo tilto statybą, kuri baigta 1792 m. liepos 3 d. Tiltas neišlikęs. Bevardžiui ąžuolui būtų tikęs Mingailos ąžuolo vardas, tačiau gretimame rajone, vos už 20 km, auga antras po Stelmužės – Mingėlos ąžuolas. Akmenskinėje ąžuolui prigijo dabartinių žemės savininkų Montrimų vardas.
Sklando legenda, jog šį ąžuolą sodino Vytautas Didysis. Vietinis gyventojas Aleksandras Montrimas (g. 1932 m.) prisimena prie ąžuolo kamieno slūgsojusį nemenką akmenį, ant kurio buvo iškalta, kad medį prieš penkis šimtus metų sodino pats Vytautas Didysis. Kai jam buvo šešeri, samdyti vokiečių meistrai daržinės su tvartu statyboms ieškojo akmenų, tad nenuostabu, kad po ąžuolu gulėjęs dingo. Manoma, kad išardžius senųjų statinių sienas ir pamatus, tas akmuo su užrašu būtų surastas. Apie tokį akmenį minėjo vėliau ne kartą ir Montrimo senelis, ir tėvas, ir vis keikė be jų žinios akmenį nuritinusius statybininkus. A. Montrimas tikina, kad čia stovėjęs namas buvo statytas ant senų pamatų, kurie buvo daug didesni nei naujas statinys. O rūsį šalia namo kasdamas jo tėvo samdytas kaimynas rado žmogaus palaikus. Todėl manoma, kad čia kadaise galėjo stovėti bažnyčia. O tokioje vietoje būdavo ir kapinės arba didelis, apie nemenką šeimininkų turtą bylojantis namas.
Tikslų šio ąžuolo amžių nustatyti iš metinių rievių praktiškai neįmanoma, nes ir šerdis, ir dalis kelmo išpuvę. Pagal kamieno apimtį, atsižvelgus į medžio augimo vietą, įvertinus paklaidas, susijusias su klimatinėmis sąlygomis, galima manyti, jog medis išdygo apie 1390–1420 m., t. y. Vytauto Didžiojo laikais. Pasak istorikų, Mingaila buvo vienas artimiausių Vytauto patikėtinių. Tuo laikmečiu Vytautas galėjo lankytis pas šių žemių valdytojus, jam nuolankius pavaldinius, nes jis su Jogaila ėmėsi krikštyti Žemaitiją, o 1417 m. rudenį buvo palyginti netolimuose Varniuose, kur šventino Katedros bažnyčią ir kūrė Žemaičių vyskupiją.
Sarginė
Sarginė – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šilavoto.
Vinkleris
Vinkleris – miestas Kanados pietuose, į pietus nuo Vinipego ežero; šeštasis pagal gyventojų skaičių miestas Manitobos provincijoje.
Istorija
Pirmieji gyventojai iš Europos buvo menonitai, atvykę iš Rusijos imperijos.
Portugalijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Neoficialios pirmenybės (1925–1926 m.)
--
Beslėgė vandens talpykla
Beslėgė vandens talpykla – vandens talpykla, skirta vandens atsargoms laikyti bei pirmojo ir antrojo kėlimo siurblinių veikimui reguliuoti (jie įrengiami ties žemės paviršiumi ir, saugant vandenį nuo užšalimo, užberiami žemėmis, todėl dar vadinami požeminiais rezervuarais). Dažnai beslėgiuose rezervuaruose laikomos ir priešgaisrinės vandens atsargos bei vandens atsargos savoms vandentiekio reikmėms (filtravimo užpildams plauti). Rezervuaruose numatomi kontroliniai matavimo prietaisai (rodmenims perduoti į dispečerinę), bei priemonės vandens ėminiams paimti. Kad geriamasis vanduo neužsistovėtų rezervuaruose, neprarastų kokybės, turi būti užtikrinta, kad visas vandens tūris rezervuare pasikeistų ne ilgiau kaip per 48 valandas.
Parametrai
Vandens rezervuarai būna stačiakampiai ir apvalūs. Didesni kaip 600 m3 rezervuarai yra apvalios ir stačiakampės formos. Apvalios formos monolitiniai gelžbetoniniai rezervuarai būna iki 2000 m3 talpos. Stačiakampių rezervuarų talpa siekia iki 20 000 m3. Vandens gylis rezervuare buna 3 – 6 metrai, plotis 3 – 12 metrų.
Kampione d'Italija
Kampione d'Italija – miestas šiaurės Italijoje, prie Lugano ežero, Lombardijos Alpių papėdėje. Tai Italijos eksklavas, apsuptas Šveicarijos Tičino kantono. Nors iki Italijos teritorijos yra mažiau nei 1 km, dėl kalnų artimiausiai pasiekiami miestai yra už 14 km esantis Alta Valle Intelvi ir už 28 km – Komas.
Istorija
777 m. Langobardų lordas Toto perdavė savo žemes Milano vyskupams. 1512 m. popiežius Julijus II šias žemes iš Komo vyskupų perdavė Šveicarijai, kaip padėką už paramą Šventosios lygos karuose.
1798 m. Tičino gyventojai nusprendė prisijungti prie Šveicarijos, tačiau Kampione gyventojai liko Lombardijos dalimi. 1800 m. Tičinas pasiūlė mainais apsikeisti su Indemini miestu, tačiau 1814 m. referendume Kampione gyventojai to atsisakė. 1848 m. vykstant Italijos suvienijimo karams Kampione gyventojai paprašė Šveicarijos prisijungti jų miestą, tačiau pastaroji atsisakė norėdama išlaikyti neutralitetą.
Šiais laikais, kaip ir kitas Alpių miestas Livinjas, Kampione d'Italija nepriklauso PVM zonai.
Mieste veikia Italijos karabinieriai ir vietinė policija, o greitoji pagalba ir ugniagesiai yra skiriami Šveicarijos.
Skapiškio–Suvainiškio siaurasis geležinkelis
Skapiškio–Suvainiškio siaurukas – 39 km ilgio (iki Suvainiškio), 600 mm vėžės siaurasis geležinkelis Lietuvos šiaurės rytuose, dabartinių Kupiškio ir Rokiškio rajonų teritorijose iki Latvijos pasienio, veikęs nuo 1916 iki 1961 m.
Istorija
thumb|Tarpukariu statytas plačiojo ir siaurojo geležinkelio garvežių depas Skapiškio stotyje Tiestas Pirmojo pasaulinio karo metais vokiečių kariuomenės, kaip karo lauko geležinkelių dalis, paskubomis, fronto aprūpinimui ir medienos išvežimui. 1916 m. nutiesta apie 100 km ilgio linija iš Skapiškio per Suvainiškį ir Viesytę į Aldaunę (Latvijoje). Po karo, 1919 m., geležinkelio dalis iki Latvijos sienos perduota Lietuvos Respublikos Susisiekimo ministerijos žinion, geležinkelis suremontuotas, pradėtas naudoti ir keleivių pervežimams. Nustačius Lietuvos–Latvijos sieną, Suvainiškių stotis atsidūrė Latvijos teritorijoje, todėl keleiviniai traukiniai kursavo iki Suvainiškių II stoties, kuri buvo apie 1,5 km nuo Suvainiškių, Taručių kaime. Keleivinio susisiekimo tarp abiejų valstybių per visą geležinkelio gyvavimo laikotarpį nėra buvę. Trumpą laiką (nuo 1919 iki 1921 m.) Latvijos pusėje kursavo keleivinis traukinys iki Suvainiškių I stoties, o 1952 m. ruožas tarp Suvainiškių II ir Neretos išardytas.
Tarpukariu buvo svarstoma sujungti Skapiškio–Suvainiškio geležinkelį su Panevėžio–Švenčionėlių ruožu, nutiesiant geležinkelio atkarpą iš Skapiškio į Anykščius. 1961 m. geležinkelis uždarytas, bėgiai išardyti.
Stotys ir stotelės
thumb|Buvusios Pandėlio geležinkelio stoties pastatas. Tolumoje – stoties sandėlys, dešinėje – buvęs kelynas thumb|Tarpukariu statytas Suvainiškio II stoties pastatas Taručiuose, dabar – gyvenamasis namas thumb|220px|Skapiškio–Suvainiškio siauruko trasa šiuolaikiniame žemėlapyje Linijoje buvo 4 stotys: Skapiškis I, Pandėlys, Panemunis, Suvainiškis II (vėliau Suvainiškis).
Prijedoras
Prijedoras – miestas šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, 48 km į šiaurės vakarus nuo Bania Lukos. Vyrauja serbai. Veikia muzikos mokykla, medicinos ir verslo kolegijos, Bania Lukos universiteto geologijos filialas. Netoli miesto yra Kozaros kalnai.
Skapiškio–Suvainiškio siaurasis geležinkelis
Stotys ir stotelės
Stotys ir stotelės, veikusios skirtingais laikais (gyvenviečių pavadinimai dabartiniai):
Suvainiškių II stotyje, kuri neoficialiai vadinta ir Taručių stotimi, stovėjo stoties pastatas, depas garvežiui remontuoti. Buvo įrengtas iš stoties mechaniškai valdomas semaforas, prieš atvažiuojant traukiniui, semaforo rodyklė būdavo pakeliama. Traukinį pasitikdavo stoties viršininkas su raudona kepure ir geltonomis vėliavėlėmis. Iš pradžių garvežys iki Skapiškio grįždavo atbulas, vėliau stotyje įrengti bėgiai garvežiui apsigręžti.
Skapiškio stotyje 1920–22 m. buvo pastatytas raudonų plytų depas plačiojo ir siaurojo geležinkelio riedmenims.
Darbuotojai
Geležinkelyje dirbo apie 40 darbuotojų, iš jų 4 buvo mašinistai. Administraciją sudarė depo viršininkas ir kasininkė. Geležinkelio infrastruktūra rūpinosi darbininkų brigada. Žiemą įdarbindavo daugiau žmonių, nes reikėdavo nuo geležinkelio valyti sniegą ir apledijimą, statyti užtvaras, kapoti nuo pabėgių ledą.
Traukinių eismas
Siauruką aptarnavo K4-407 (Krauss 1915/7063) garvežys. Traukinys judėdavo labai lėtai, tarpinėse stotelėse ilgai stovėdavo. Atstumą iš Suvainiškio į Skapiškį traukinys įveikdavo tik per tris su puse valandos. Tarpukario spaudoje buvo juokaujama, kad „keliaujant Suvainiškio–Skapiškio mažuoju traukinėliu pravartu būtų ir nuosavą lovą turėti (miegamų vagonų, suprantama, čia nėra). Mat ne tik kad šis „samovaras” vos juda, bet ir netrumpas „atostogas” stotyse turi. Pvz., Pandėlyje stovi vieną valandą. Keleiviams per tą laiką žiovulys gerokai žandus plėšo. O traukinėlio brigada kartais, sako, ir partijai sulošti turinti laiko.”
Keleivinių vagonų būdavo nedaug, bet jie būdavo švarūs, tvarkingi, gražiai išdažyti. Prie traukinio būdavo pašto vagonas. Krovininis traukinys į Suvainiškį atveždavo trąšų ar kitokių medžiagų, išveždavo daugiausiai medieną.
Keleivinio-krovininio traukinio Nr.741-C/742-C tvarkaraštis 1954 m. gegužę:
Portugalijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Neoficialios pirmenybės (1924–1925 m.)
--
Sokulkos geležinkelio stotis
Sokulkos geležinkelio stotis - geležinkelio stotis Sokulkos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Stotis priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai, Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai ir Bruzgių-Geniušės geležinkelio linijai.
Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija
Iki Gliniščės geležinkelio stotelės yra 8,1 km.
Bruzgių-Geniušės geležinkelio linija
Iki Geniušės krovininė geležinkelio stotelės yra 5,6 km.
Kauno Žalgiris 2015–16 m. sezonas
2015–2016 metų sezonas – 71-asis Kauno „Žalgiris“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo LKL – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir Eurolygoje – pajėgiausiose Europos krepšinio pirmenybėse.
Statistika
LKL (Reguliarusis sezonas)
Isopas
Isopas, juozažolė (Hyssopus) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis, savaime paplitusi nuo Viduržemio jūros regiono vakaruose, per Vidurinę Aziją iki Mongolijos rytuose.
Genčiai priklauso daugiametės žolės arba puskrūmiai. Lapai linijiški arba pailgi, liaukingi. Žiedai dažniausiai mėlyni, susitelkę į varpas. Vaisius susideda iš 4 vienasėklių riešutėlių. Visas augalas kvapnus.
Rūšys
Išskiriamos 7 rūšys.
Lietuvoje gana retai auginama viena rūšis – vaistinis isopas, kitaip – vaistinė juozažolė (Hyssopus officinalis).
Kitos rūšys:
Selkerkas (Kanada)
Istorija
thumb|left|Pirmieji europiečiai Selkerke. Pirmieji gyventojai iš Europos atvyko 1813 m. Čia jie įkūrė Raudonosios upės koloniją.
Uglevikas
Uglevikas – miestas šiaurės rytų Bosnijoje ir Hercegovinoje, Majevicos kalno papėdėje. Vyrauja serbai. Išvystyta kalnakasyba, pastatyta jėgainė.
Bresto apskritis (1919–1940)
Bresto apskritis  – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs 1919–1939 m. dabartinės pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Brestas prie Bugo.
Istorija
Apskritis įkurta 1919 m. ir priklausė Brastos apygardai. 1920 m. gruodžio 12 d. Bialovežos apskričiai perduoti 4 valsčiai.
Administracinis suskirstymas
XX a. tarpukariu įvairiu metu apskričiai priklausė 22 valsčiai:
Portugalijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Neoficialios pirmenybės (1923–1924 m.)
--
Sarginė (Vilnius)
Sarginė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Dūkštų.
Čadas olimpinėse žaidynėse
Čadas siuntė savo sportininkus dalyvauti vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1964 iki 1972 m. ir nuo 1984 m. iki dabar. Visgi šalis dar nėra laimėjusi nei vieno olimpinio medalio. Taip pat nei vienas šalies sportininkas nesivaržė žiemos olimpinėse žaidynėse.
Čado nacionalinis olimpinis komitetas (Comité Olympique et Sportif Tchadien) įkurtas 1963 m., o TOK pripažintas 1964 m.
Major Key
Major Key – devintasis studijinis amerikiečių įrašų prodiuserio DJ Khaled albumas, išleistas 2016 m. liepos 29 d. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Future, Big Sean, Rick Ross, Jay Z, Kendrick Lamar bei daugybė kitų. Albumo singlas „For Free“ pasiekė tryliktąją vietą „Billboard Hot 100“ reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 96 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reigingo vietoje. Tai buvo pirmasis DJ Khaled įrašas, pasiekęs šią viršūnę. 2019 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš milijono albumo kopijų ir jis tapęs platininiu.
2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio repo albumo kategorijoje.
= Dainų sąrašas =
Papuasinis pingvinas
Papuasinis pingvinas (Pygoscelis papua) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Papuasinio pingvino kolonijos paplitusios Antarktidos pusiasalyje, Folklando, Pietų Džordžijos, Pietų Sandvičio, Kergeleno, Herd ir Makdonaldo, Pietų Orknio, Makvorio, Krozė ir Princo Edvardo salose.
Išvaizda
Šiek tiek smulkesnis už imperatoriškąjį ir karališkąjį pingvinus. Kūnas pailgas ir tvirtas. Yra 51-90 cm aukščio. Patinas sveria 4,9-8,5 kg, patelė – 4,5-8,2 kg. Svoris priklauso nuo metų laiko. Išskirtiniai požymiai – per pakaušį, nuo akies iki akies, besidriekianti balta juosta ir 15 cm ilgio uodegos plunksnos. Veidas, galva ir nugara juodos spalvos, o pilvas baltas. Plunksnos labai smulkios, nelaidžios vandeniui.Snapas ryškiai raudonai oranžinis. Išilgai antsnapio eina juoda juosta, antsnapio galiukas taip pat juodos spalvos. Snapo ryškumas priklauso nuo krilio.Kojos storos, tvirtos. Pėdos nuo šviesiai rožinės iki raudonos spalvos. Kojų pirštai sujungti plaukiojamąja plėve.
Biologija
Kolonijas sudaro nuo 2 iki 12 000 porų. Įsikuria netoli kranto, todėl perėjimo metu nesugaišta daug laiko maisto paieškai. Pirmenybę teikia aukštesnėms vietoms, apie 115 m virš jūros lygio, nes aukštesnėse vietose greičiau nutirpsta sniegas.
Amžiaus vidurikis 13 metų.
Monogamai lytiškai subręsta 2-4 metų amžiaus. Paukščių tuoktuvės prasideda rugsėjo mėnesį ir tęsiasi iki gruodžio. Lizdą, iš smulkių akmenukų, pagaliukų ir augalų, krauna abu partneriai. Lizdas yra 10-20 cm aukščio ir 45 cm skersmens. Dėtyje du pilkšvai balti kiaušiniai. Peri abu tėvai. Jaunikliai išsirita po 34-37 dienų. Po mėnesio jaunikliai būriuojasi, šildo vieni kitus, kol laukia grįžtančių tėvų su maistu. Apsiplunksnuoja po 3 mėnesių.
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis papuasinio pingvino apsaugos būklė nekelia susirūpinimo.
Portugalijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Mordenas
Mordenas  – miestas Kanados pietuose, į pietus nuo Vinipego ežero; Manitobos provincijoje.
Istorija
Miestelio pradžia laikomi 1882 m., kai buvo nutiesta geležinkelio linija ir tapo vienu iš sustojimų.
1895 m. čia radosi kaimas. Ševalis buvo pervadintas į Mordeną.
1903 m. suteiktas miesto statusas.
FK Balvi
Balvu SC – Latvijos futbolo klubas iš Balvių.
Istorija
Klubas įkurtas Balvių miestelyje prie Sporto centro. Komanda dalyvavo regioninėse pirmenybėse. Nuo 2018 m. dalyvauja Pirmoje lygoje.
Komandos spalvos
Aprangos kodas: raudoni šortai, marškinėliai ir kojinės. Svečiuose gali žaisti juodais šortais.
Arba gali dėvėti juodas aprangas.
Namų stadionas
Ekipa žaidžia namų rungtynes Balvių miesto stadione. Jis talpina kelis šimtus žiūrovų.
Treneriai
Ekipą treniruoja Ingus Zaharāns.
Itakoatiara
Itakoatiara  – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Amazonės valstijoje, 250 km į rytus nuo Manauso. Išsidėstęs kairiajame Amazonės krante, šalia didelės Risko salos upėje ir Kanasario ežero. Į miestą veda kelias iš Manauso. Upių uostas, oro uostas. Verčiamasi daugiausia miškų kirtimu ir medienos apdirbimu, taip pat baldų gamyba, maisto pramone. Auginami manijokai, bananai, kukurūzai. Žvejyba.
Savivaldybės plotas – 8892 km², gyventojų skaičius – 104 046 (2021 m.).
thumb|left|240px|Savivaldybės padėtis Amazonės valstijoje
Istorija
Miesto pavadinimas tupių–gvaranių kalbomis reiškia 'išpaišytas akmuo'.
Dabartinės savivaldybės teritorijoje jėzuitai misijas pradėjo steigti XVII–XVIII a. Miestelis, pradžioje vadintas Serpa, įkurtas 1759 m.
Dabartinis Itakoatiaros miestas sudarytas 1874 m.
Žiaudrinys
Žiaudrinys (Lappula) – agurklinių (Boraginaceae) šeimos augalų gentis. Jos rūšis dažnai sunku atskirti, kadangi jos skiriasi tik vaisiaus struktūra.
Vaistinis isopas
Vaistinis isopas, juozažolė (Hyssopus officinalis) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų rūšis. Savaime paplitęs Pietų Europoje, Artimuosiuose Rytuose, Kaspijos jūros pakrantėse.
Augalas medingas, dekoratyvus ir vaistinis, 30–60 cm aukščio, su stačiu arba kylančiu stiebu, apaugusiu trumpais plaukeliais. Lapai lancetiški, tamsiai žali, 2–2,5 cm ilgio. Vainikėlis tamsiai mėlynas, išorinė pusė plaukuota. Žydi liepos–rugsėjo mėnesiais.
Sausoje žolėje yra apie 0,2-0,9 proc. eterinio aliejaus, kuris naudojamas medicinoje, degtinės ir likerių gamyboje, parfumerijoje. Naudojamas palengvinti atsikosėjimą, esant kitiems kvėpavimo negalavimams. Isopo lapų dedama į Artimuosiuose Rytuose populiarų prieskonių mišinį zaatarą.
Žiaudrinys
Daugiausia rūšių yra sutelkta Vidurinėje Azijoje, gentis taip pat paplitusi Pietryčių Europoje, Šiaurės Amerikoje, Rytų Azijoje ir Afrikoje.
Vaistinis isopas
Isopas (, 🇬🇷) nesyk minimas Biblijoje ir kituose Viduržemio jūros regiono senuosiuose tekstuose kaip valantis, skaistinantis augalas. Tiesa, šiuo pavadinimu galėjo būti vadinami ir kiti prieskoniniai, kvapieji augalai.
Žiaudrinys
Gentyje yra šios rūšys:
Žyrovičai
Žyròvičai – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 10 km į pietus nuo Slanimo. Apylinkės centras.
Istorija
Minimi nuo XV a., netoliese kūrėsi ir Žyrovičų Kamianica. XIX a. buvo miestelis, Slanimo apskrities Žyrovičų valsčiaus centras.
The Sims 4: Eco Lifestyle
The Sims 4: Eco Lifestyle – devintasis žaidimo „The Sims 4“ papildymas, išleistas 2020 m. birželio 5 d. asmeniniams kompiuteriams bei konsolėms. Papildyme didelę reikšmę turi ekologiniai pokyčiai gyvenamojoje aplinkoje. Pristatyta nauja vietovė – Evergreen Harbor, kurioje plėtojamos aplinkos saugojimo idėjos, kuriami projektai, įvairūs rankdarbiai ir naudojama naujai pristatyta atsinaujinanti energija. Tai pirmasis papildymas „The Sims“ serijoje ekologijos tematika.
Karidžinio nacionalinis parkas
Karidžinio nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Pilbaros regione. Antras pagal plotą nacionalinis parkas Vakarų Australijoje. Nutolęs apie 1000 km į šiaurės rytus nuo Perto, apima dalį Hamerslio kalnagūbrio į šiaurę nuo Ožiaragio atogrąžos. Parko teritoriją į dvi apylyges dalis skiria parko viduriu einantis Hamerslio ir Robo upės geležinkelis bei Marandu geležies rūdos kasykla.
Įkurtas 1969 m., iki 1991 m. vadintas Hamerslio kalnagūbrio nacionaliniu parku.
Būdingas rausvas, raižytas kraštovaizdis, gilūs (iki 100 m) tarpekliai su kriokliais ir vandens baseinais. Klimatas atogrąžų pusdykumių, vasaromis dažnos perkūnijos ir ciklonai, kritulių per metus vidutiniškai iškrinta 250–350 mm. Vasaros dienomis orai įšyla virš 40º C, žiemą dienos giedros ir šiltos, naktys šaltos, pasitaiko šalnų. Parko teritorijoje stūkso aukščiausias Vakarų Australijoje Mehario kalnas (1248 m).
Saugomos laukinės gamtos buveinės, kraštovaizdis, augalai ir gyvūnai. Auga spinifeksai, akacijos, eukaliptai, mirtenės, fikusai, po lietaus žydi laukinės gėlės: velniapupės, mertensijos, uodegažiedžiai ir kitos. Peri įvairių rūšių paukščiai, gyvena raudonosios kengūros, kalnų kengūros, uolinės valabės, echidnos, dingai, šikšnosparniai. Aptinkamos retos mažosios sterbliakiaunės (Dasyurus hallucatus), Pilbaros ningaujos (Ningaui timealeyi), Čapmano netikrosios pelės (Pseudomys chapmani). Veisiasi varlės, gekonai, varanai, agamos, bekojai driežai, pitonai ir kitos gyvatės. Yra didelių termitynų.
Parko kraštovaizdis pradėjo formuotis prieš daugiau nei 2,5 mlrd. metų, kai senovinės jūros dugne susikaupė smulkios, turtingos geležies nuosėdos. Per milijonus metų kaupėsi papildomos nuosėdos, sukeldamos didžiulį spaudimą apatiniams nuosėdų sluoksniams ir paversdamos juos kietomis uolienomis. Dėl horizontalaus spaudimo uolienos išlinko ir sutrūkinėjo, o vėliau iškilo iš vandens. Nuslūgus vandenyno lygiui, upės ir upeliai išgraužė per uolienas gilius tarpeklius, suformuodami dabartinį parko kraštovaizdį.
Škotijos kultūra
thumb|right|300px|Škotijos vėliava thumb|right|200px|Škotijos tautinė kultūra siejama su [[dūdmaišis|dūdmaišiais ir kiltais, dėvimais tiek moterų, tiek vyrų]] Škotijos kultūra – žmogaus veikla ir simbolizmas, susijęs su Škotija ir škotais. Kai kurios Škotijos kultūros dalys, pavyzdžiui, atskira nacionalinė bažnyčia, yra apsaugotos įstatymu. Škotijos vėliava yra mėlyna su baltu Andriaus kryžiumi.
Škotų teisė
Škotija yra išsaugojusi Škotų teisę – unikalią juridinę sistemą, kuri yra paremta Romėnų teise ir kuri jungia kontinentinės ir angloamerikiečių teisių bruožus. Škotijos teisė skiriasi nuo Anglijos teisinės sistemos. Škotijos susijungimo su Anglija viena iš sąlygų buvo, kad škotai išsaugos savo atskirą teisinę sistemą. Aukščiausiojo teismo civilinių bylų teisėjai taip pat yra ir Aukščiausiojo teismo kriminalinių bylų teisėjai. Anksčiau Škotijoje vyravo atskirų regionų teisinės sistemos, iš kurių viena buvo „Udalinė teisė“ (juridinė sistema, galiojusi Šetlande ir Orknyje, kuri buvo panaikinta 1611 m.). Nepaisant to, Škotijos teismai pripažino „Udalinę teisę“ kai kuriose bylose XX a. paskutiniame dešimtmetyje. Taip pat Škotijoje vyksta judėjimai atkurti „Udalinę teisę“ salose. Kelios sistemos, kurios buvo paremtos bendrąja Keltų teise, išliko iki pat XIX a.
Bankininkystė ir valiuta
Bankininkystė Škotijoje taip pat turi savo unikalius bruožus. Nors Anglijos bankas yra centrinis bankas visoje Jungtinėje Karalystėje, trys Škotijos komerciniai bankai, Bank of Scotland, Royal Bank of Scotland ir Clydesdale Bank, vis dar leidžia savo banknotus.
Sportas
Škotija yra laikoma „Golfo namais“ ir yra gerai žinoma savo golfo laukais. Be golfo, taip pat plačiai yra žinomos Kalniečių žaidynės. Škotijoje išrastas akmenslydis. Škotija turi keturias profesionalias ledo ritulio komandas, kurios priklauso Elitinei ledo ritulio lygai.
Literatūra
thumb|right|Trys škotų literatūros milžinai: Burnso, Skoto ir Stivensono biustai.
Seniausias, išlikęs iki šių dienų, literatūros kūrinys, parašytas dabartinės Škotijos teritorijoje, yra Velso literatūrai priklausantis kūrinys, parašytas bretonų kalba VI a. Vėliau Škotijoje rašyta literatūra buvo lotynų bei senąja anglų kalbomis. Kai Albos (Škotijos pavadinimas škotų geilų kalba) valstybė išsivystė į Škotijos karalystę VIII a., Škotijoje atsirado klestintis literatūros elitas, kuris reguliariai pateikdavo visuomenei tekstus tiek geilų, tiek lotynų kalbomis. Pirmasis išlikęs svarbus tekstas ankstyvąja škotų kalba yra XIV a. poeto Džono Barberio epas „Brus“.
Ankstyvaisiais naujaisiais laikais karališkieji asmenys rėmė poeziją, prozą ir dramą. Valdant Jokūbui V (1513−1542) Deividas Lindzė parašė „The Thrie Estaitis“. XVI a. pabaigoje Jokūbas VI tapo Škotijos dvarų poetų ir muzikantų rato, kuris dar kitaip buvo žinomas kaip Kastelėnų grupė, globėju. Kai Jokūbas VI tapo Anglijos karaliumi 1603 m., daugybė poetų ir muzikantų persikėlė su juo į naująjį dvarą Anglijoje, o be karališkosios paramos centro tradicinė škotų poezija pradėjo nykti. Ji atgimė po sąjungos su Anglija 1707 m. dėka rašytojų Alano Ramzio, Roberto Fergusono ir Džeimso Makfersono. Pastarasis tapo populiarus net užsienyje. Jis įkvėpė rašytojus Robertą Bernsą, kuris yra laikomas nacionaliniu škotų poetu, ir Valterį Skotą, kurio romanai padėjo apibūdinti škotiškąją tapatybę XIX a. Viktorijos laikų pabaigoje. Škotijoje gimę rašytojai Robertas Luisas Stivensonas, Artūras Konanas Doilis, J. M. Baris ir Džordžas Makdonaldas pasiekė tarptautinį pripažinimą.
XX a. padidėjo aktyvumas škotų literatūroje, kuris dar kitaip žinomas kaip Škotijos Renesansas. Hugas Makdermidas stengėsi atgaivinti škotų kalbą kaip literatūros priemonę. Šio aktyvumo judėjimo narius sekė pokario poetai, pavyzdžiui, Edvinas Morganas. Nuo XX a. 9 dešimtmečio, Škotijos literatūra atgimė iš naujo. Atgimimas siejamas su rašytojais Džeimsu Kelmanu ir Irvinu Velšu. Tarp tuo pačiu metu iškilusių škotų poetų buvo Carol Ann Duffy, kuri buvo pirmoji škotė, 2009 m. gegužę tapusi Jungtinės Karalystės poete laureate.
Menas
Seniausi meno pavyzdžiai, rasti dabartinės Škotijos teritorijoje, yra išskaptuoti akmeniniai kamuoliai iš neolito periodo. Taip pat randami drožiniai iš Bronzos amžiaus, įskaitant ir pirmuosius daiktų vaizdavimus. Nuo Geležies amžiaus įvairūs raštuoti ir net auksiniai kūriniai yra randami kiek platesnėje teritorijoje. Ankstyvaisiais viduramžiais škotai pradėjo įmantriai drožinėti akmenines paminklines plokštes ir metalo dirbinius. Vadinamojo „Salų meno“, kurio dirbiniai buvo plačiai paplitę Didžiojoje Britanijoje ir Airijoje, vystymasis įkvėpė įmantrių juvelyrinių dirbinių ir rankraščių, puoštų spalvotais piešiniais, atsiradimą. Deja, iki dabar išliko tik labai izoliuoti vietinio viduramžių meno pavyzdžiai. Renesanso įtaka yra pastebima XV a. akmens raižiniuose ir tapybos darbuose. XVI a. karališkoji šeima pradėjo samdytis flamandų tapytojus, kurie būtent ir nutapė karališkosios šeimos portretus. Reformacijos metu dauguma kilmingųjų nustojo remti menininkus, dauguma darbų nebuvo demonstruojami viešai. Vis dėlto, tai padėjo pasaulietinio meno augimui. Ypač išpopuliarėjo stogų ir sienų tapybos darbai. Kai kurių XVII a. vietinių menininkų vardai, pavyzdžiui, Džordžo Džeimsono ir Džono Maiklo Raito, ir jų kūriniai vis dėlto yra išlikę. Deja, kai Škotijos karalius Jokūbas VI tapo Anglijos karaliumi 1603 m., dar daugiau škotų menininkų nustojo būti remiami kilmingųjų.
thumb|right|260px| Edinburgo pilis XVIII a. dauguma Škotijos menininkų, pavyzdžiui, Alanas Ramzis, Gevinas Hamiltonas, broliai Džonas ir Aleksandras Ransimenai, Džeikobas Moras ir Deividas Alanas, tapo žinomi ne tik Britanijoje. Visus juos įkvėpė neoklasicizmas. XVIII a. pabaigoje, romantizmas padarė didžiulę įtaką menininkų darbams. Tai matyti menininko Henris Reiburnas portretuose. Romantizmas taip pat padarė įtaką peizažo tapybos darbuose, kurie dažniausiai vaizduodavo Škotijos aukštumas. Karališkoji Škotijos meno akademija buvo įkurta 1826 m. „Keltų atgimimo” pradžia yra matoma vėlyvojo XIX a. darbuose. Populiariausi menininkai tuo laikotarpiu buvo kolektyvas, žinomas „Glazgo berniukų“ vardu, taip pat ir Charles Rennie Mackintosh. To laikotarpio menininkai gavo tarptautinį pripažinimą dėl „Keltų atgimimo“, „Amatininkų judėjimo“ ir Art nouveau stilių derinių. XX a. pradžioje vyravo škotų koloristai ir menininkai iš Edinburgo. Jie buvo apibūdinami kaip pirmieji škotų modernaus meno atstovai. Jų dėka, postimpresionizmas pasiekė Škotiją. XXI a. Škotijoje taip pat gausu sėkmingų menininkų – Duglasas Gordonas, Deividas Machas, Siusan Filipc ir Ričardas Raitas.
Škotijoje yra žymių meno kolekcijų, kurios yra eksponuojamos, pavyzdžiui, Nacionalinėje Škotijos galerijoje ir Nacionaliniame Škotijos muziejuje, Edinburge bei Burelo kolekcijoje ir Kelvingrovo meno galerijoje ir muziejuje, Glazge. Reikšmingiausios meno mokyklos yra Edinburgo meno koledžas ir Glazgo meno mokykla. Pagrindinė finansavimo įstaiga, atsakinga už menus Škotijoje, yra „Creative Scotland“. Paramą taip pat teikia vietinės tarybos bei nepriklausomi fondai.
Žiniasklaida
Škotijos žiniasklaida yra iš dalies atsiskyrusi nuo likusios Jungtinės Karalystės žiniasklaidos. Pavyzdžiui, Škotija turi kelis vietinius laikraščius – „Daily Record“ (škotų pirmaujantis tabloidas), broadsheet „The Herald“ (abu leidžiami Glazge) ir „The Scotsman“, leidžiamas Edinburge. Regioniniai kasdieniai laikraščiai yra leidžiami Dandi ir Aberdyne.
Škotija taip pat turi savo BBC radijo stotis, pavyzdžiui, „BBC Radio Scotland“ ir radijo stotį škotų gėlų kalba. Be BBC radijo stočių, Škotijoje gausu ir nepriklausomų radijo stočių, kurios yra pasiekiamos bet kurioje šalies dalyje. Be radijo, BBC Škotijoje taip pat turi du nacionalinius televizijos kanalus. Daugiausia transliuojamų naujienų yra skirtos būtent Škotijos auditorijai. Bet dauguma vaidybinių programų yra skirtos ir platesnei Jungtinės Karalystės auditorijai.
Du nepriklausomi televizijos kanalai, STV ir ITV, taip pat yra transliuojami Škotijoje. Dauguma turinio, rodomo per šiuos du kanalus, niekuo nesiskiria nuo transliuojamo Anglijos, Velso ir Šiaurės Airijos auditorijai. Skiriasi tik transliuojamos naujienos. Škotijoje taip pat yra transliuojami du televizijos kanalai škotų geilų kalba – TeleG ir BBC Alba, kurie yra rodomi tik tam tikru dienos metu.
Škotija, kaip viena iš keltų tautų, yra atstovaujama „Keltų žiniasklaidos festivalyje“ (kuris anksčiau buvo žinomas kaip „Keltų tarptautinis filmų festivalis“). Nuo festivalio pradžios 1980 m., dalyviai iš Škotijos laimėjo daugybę apdovanojimų. BBC Scotland ir STV yra vienos iš daugelio škotų renginio rėmėjų ir partnerių.
Maistas ir gėrimai
thumb|right|Hagio patiekimas "Burns" vakarienės metu Nors juokaujama, kad riebaluose keptas Mars batonėlis yra šiuolaikinės škotų virtuvės pavyzdys, tačiau Škotijos virtuvėje gausu ir tradicinių patiekalų – žuvis ir traškučiai, hagis, rūkyta menkė (tradicinis Arbroto patiekalas), lašiša, elnienos kepsnys, kranachanas, bannock (tešloje gruzdintas patiekalas), stovies (škotiškas bulvių patiekalas), škotiškas sultinys, bulvių paplotėlis ir trapios tešlos sausainiai.
Pasak gamintojo, gaivusis gėrimas Irn-Bru yra nacionalinis gėrimas. Škotijoje šiam gėrimui priklauso didžiulė rinkos dalis. Jo taip pat nuperkama didesniais kiekiais negu Coca-Cola.
Filosofija
Škotija turi tvirtą filosofijos tradiciją, kas yra gana nebūdinga tokiai mažai šaliai. Jonas Dunsas Škotas buvo vienas pirmųjų viduramžių scholastų. XVIII–XIX a. Edinburge gyveno Francis Hačesonas, Deividas Hjumas ir Adamas Smitas. Kiti miestai taip pat garsėjo mąstytojais. Pavyzdžiui, Tomas Rydas buvo Aberdyno gyventojas.
Tautosaka, šventės
miniatiūra|240px|left|[[Hogmanay šventė Edinburge]] Helovinas, kuris yra švenčiamas spalio 31 d. naktį, yra tradicinė ir masiškai švenčiama šventė Škotijoje. Dabartinis šventės pavadinimas pirmą kartą paminėtas XVI a., kaip škotiškas trumpinys iš „Visų šventųjų išvakarės“ (All-Hallows-Eve) ir pasak kai kurių istorikų, šventė yra kilusi būtent iš gėlų Samhain derliaus nuėmimo šventės. Gėlai tikėjo, kad būtent tą naktį riba tarp šio pasaulio ir mirusiųjų pasaulio tampa plonytė ir mirusieji tą naktį gali aplankyti gyvųjų pasaulį. 1780 m. Damfriso poetas Džonas Meinas pirmą kartą paminėjo helovino išdaigas. Škotijos dainiaus Roberto Burnso 1785 metų poema „Halloween“ (liet. „Helovinas“) yra dažnai škotų cituojama per Heloviną. Helovyno metu škotų vaikai, persirengę įvairiais kostiumais vaikšto po kaimynų namus, prašydami saldainių ir pinigų. Tradicija prasidėjo maždaug XIX a. pabaigoje. Moliūgo arba ropės pavertimas žibintais, juos išskaptavus ir išraižius ant jų veidus yra kita Helovino tradicija. Helovino vakarėliuose yra žaidžiami įvairūs žaidimai, pavyzdžiui, obuolio išgaudymas iš kibiro tik su burna, nenaudojant rankų. Šiuolaikinis Helovino vaizdavimas kilo iš gotikinės ir siaubo literatūros (ypatingai iš Mary Shelley „Frankenšteino“ ir Bremo Stokerio „Drakulos“ bei klasikinių siaubo filmų. Masinė airių ir škotų emigracija į Jungtines Valstijas XIX amžiuje, išpopuliarino Heloviną visoje Šiaurės Amerikoje.
Škotija garsėja Hogmanay švente, per kurią sutinkami Naujieji metai. Šiuo metu teikiamos dovanos draugams ir kaimynams, ypatingas dėmesys skiriamas pirmajam naujųjų metų svečiui, peržengusiam namų slenkstį. Naujųjų metų sutikimą lydi tradiciniai sudeginimo ritualai, gatvių eitynės, giedama tradicinė giesmė „Auld Lang Syne“ („Seni geri laikai“).
Kalba ir religija
Škotija turi savo unikalią kalbų ir tarmių šeimą, kurios padeda puoselėti stiprų „škotiškumo“ jausmą. Škotų kalba šiuo metu kalba maždaug 1,5 mln. žmonių, o škotų geilų kalba tik apie 60 tūkstančių. Organizacija, pavadinta „Kolumba projektu“, buvo įkurta, kad paremtų bendruomenes vis dar šnekančias geilų kalba, tiek Škotijoje, tiek Airijoje. Škotija yra išlaikiusi savo nacionalinę bažnyčią, kuri yra atsiskyrusi nuo bažnyčios Anglijoje. Maždaug 16% škotų populiacijos yra Romos katalikai.
Šv. Andriejus yra Škotijos šventasis globėjas, o Švento Andriejaus diena yra švenčiama lapkričio 30 d.
Europos kino akademija
Europos kino akademija (, EFA) – Europos kino kūrėjų iniciatyva sukurta grupė, nuo 1988 m. pirmųjų Europos kino apdovanojimų kas antrus metus susiburianti Berlyne. Akademiją įkūrė jos pirmasis prezidentas, švedų režisierius Ingmaras Bergmanas (Ingmar Bergman), kartu su 40 kitų Europos filmų kūrėjų.
Istorija
1988 m. akademiją (su pirminiu Europos kino bendruomenės pavadinimu) įkūrė jos pirmasis prezidentas, švedų režisierius Ingmaras Bergmanas, kartu su 40 kitų Europos filmų kūrėjų, siekiant sėkmingiau apginti Europos filmų industrijų interesus bei atkreipti dėmesį į Europos filmų kultūrą visame pasaulyje. Vimas Venderis (Wim Wenders) buvo išrinktas šios grupės pirmininku. Po dvejų metų Europos kino bendruomenė pervadinta į Europos filmų akademiją, kuri buvo įregistruota kaip ne pelno organizacija.
1996 m. Vimas Venderis pakeitė Ingmarą Bergmaną ir tapo naujuoju Europos filmų akademijos prezidentu, o britų prodiuseris Nikas Pauelis (Nik Powell) užėmė pirmininko postą.
Generalinės Asamblėjos sprendimu, panaikinta ligi tol galiojusi 99 narių riba. 2015 m. sausio mėn. duomenimis organizacijos narių skaičius pasiekė 3300 žmonių.
Konstal WPK
Konstal WPK ir PN – sudvejintų tramvajų modeliai, 1962–1963 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“, „WPK Katowice“, „MZK Bydgoszcz“ ir „MZK Warszawa“.
Tramvajus yra 21390 mm ilgio, 2190 mm pločio, 3300 mm aukščio ir 26000 kg svorio. Turi trejas duris, sudarytas iš dviejų dalių, atsiveriančias į salono pusę. Konstal WPK turi 120 kW elektrinį variklį. Tramvajus turi 36 sėdimas vietas, gali sutalpinti 172 keleivių.
Iš viso buvo pagaminti 23 Konstal PN/WPK tramvajai.
Baccara
Baccara – vokalinis duetas, suformuotas 1977 metais Ispanijos atlikėjų Mayte Mateos (g. 1951 m. vasario 7 d. Logronjuje) ir María Mendiola (g. 1952 m. balandžio 4 d. Madride). Duetas greitai pasiekė tarptautinę sėkmę su debiutinu singlu „Yes Sir, I Can Boogie“, kuris užėmė pirmąsias vietas visoje Europoje ir yra vienas iš geriausiai visų laikų parduodamų singlų.
Dofinas (Manitoba)
Dofinas  – miestas Kanados pietuose, į vakarus nuo Vinipego ežero, netoli nuo Dofino ežero; Manitobos provincijoje.
Istorija
1741 m. čia pasirodę prancūzai netoliese esantį ežerą pavadino Dofinu.
1896 m. buvo nutiesta geležinkelio linija ir tapo vienu iš sustojimų.
1898 m. čia radosi kaimas. Į jį atsikėlė kolonistai iš Rusijos imperijos, dabartinės Ukrainos.
Daržinis dašis
Daržinis dašis (Satureja hortensis) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos dašių genties augalas. Jis yra savaime augantis, be to, auginamas ir kaip prieskoninis, vaistinis ir dekoratyvinis augalas. miniatiūra|220px|left|Augalo žiedynas miniatiūra|220px|left|Džiovintas daržinis dašis
Aprašymas
Daržinis dašis yra vienmetis 20-45 cm aukščio dekoratyvus puskrūmis su stačiu stiebu, nuo apačios šakotu ir sumedėjančiu. Turi trumpakočius lapus, kurie siauri, linijiškai lancetiški. Žiedai violetiškai balti arba rausvi, susitelkę menturiuose. Vaisius tribriaunis, apie 1,5 mm ilgio žalsvas riešutėlis. Daržinis dašis pasižymi aromatingumu ir medingumu, augalo nektarą lengvai pasiekia bitės. Gerai auga saulėtoje vietoje, jam reikalinga derlinga ir nepiktžolėta žemė. Dauginamas sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Sėklos sudygsta per 10-14 dienų. Vėliau prižiūrima dirva: tręšiama kompostu arba azotinėmis trąšomis, šalinamos piktžolės, sausros laikotarpiu laistoma. Antžeminė augalo dalis (žolė) nupjaunama, kai būna aromatingiausia – žydėjimo metu, vasaros viduryje. Ruošiama džiovinimui arba naudojama žalia.
Paplitimas
Savaime auga Kryme, Kaukaze, Juodosios ir Viduržemio jūrų pakrantėse. Auginamas daugelyje pasaulio šalių. Lietuvoje aptinkamas soduose, sodybų gėlynuose, daržuose ir botanikos soduose. Yra dvi daržinio dašio formos: žemaūgiai, iki 20 cm aukščio, gausiai lapuoti ir aukštaūgiai, iki 45 cm aukščio, skėstašakiai.
Iš dašių genties augalų Lietuvoje dar auga kalninis dašis (Satureja montana), pasitaikantis sodybų gėlynuose.
Naudojimas
Auginamas kaip prieskoninis, be to, vaistinis ir dekoratyvinis augalas. Daržinio dašio žolėje yra apie 1 % eterinio aliejaus, 82,4 mg % vitamino C, gleivių, rauginių bei mineralinių medžiagų. Įvairių šalių liaudies medicinoje populiarus dašių lapų užpilas, eterinis aliejus, iš džiovintų lapų ir žiedų daromi karšti kompresai ir vonios.