cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Briaunainis
Žvaiždiniai briaunainiai
Johanas Kepleris (1571–1630) naudodamas žvaigždinius daugiakampius, daugiausia pentagramas, kūrė žvaigždinius briaunainius. Kai kurios figūros turbūt buvo jau atrastos iki Keplerio, bet jis buvo pirmasis, kuris nustatė, kad šias figūras dera laikyti taisyklingomis, jei nesilaikysime reikalavimo, kad taisyklingos figūros turi būti iškilos. Vėliau Lui Puanso nagrinėjo žvaigždinius viršūnės planus ir atrado dar du taisyklingus žvaigždinius briaunainius. Augustinas Lui Koši įrodė, kad Puanso sąrašas yra išsamus, o Arturas Keilis (Arthur Cayley) suformulavo jų pavadinimus: du Keplerio kūnai buvo pavadinti mažuoju žvaigždiniu dodekaedru ir didžiuoju žvaigždiniu dodekaedru; kiti du (Puanso kūnai) – didžiuoju ikosaedru ir didžiuoju dodekaedru. Dabar priimtas kuopinis šių kūnų pavadinimas yra Keplerio-Puanso briaunainiai.
Keplerio-Puanso briaunainius galima sukonstruoti iš Platono kūnų stelacijos būdu. Daugelis figūrų, gaunamų stelacijos metu, yra netaisyklingos. 1938 metais Platono kūnų stelacijos tyrimus smarkiai pastūmėjo Kokseteris ir kiti geometrai, išleisdami veikalą „Penkiasdešimt devyni ikosaedrai“ (The Fifty-Nine Icosahedra).
Stelacijai atvirkštinis procesas yra vadinamas išduobimu. Jei paimsime bet kokį politopą ir jo dualą, tai taikydami pirminiam politopui stelaciją, o dualui – išduobimą, gauname žvaigždinus briaunainius, kurie taip pat yra dualūs. Taisyklingus žvaigždinius briaunainius dar galima gauti išduobiant Platono kūnus. Nuo knygos „Penkiasdešimt devyni ikosaedrai“ pasirodymo yra atrasta daugiau šių figūrų ir paieškos dar tęsiasi.
Oilerio charakteristika ir topologija
1900 metais Vokietijoje buvo išleista Briuknerio (Brückner) knyga „Daugiakampiai ir briaunainiai: teorija ir istorija“ (Vielecke und Vielflache: Theorie und Geschichte). Ši išsami knyga vis dar mažai žinoma.
Panašiai tuo metu, giliau nagrinėjant daugiamates geometrijas, briaunainius pradėta laikyti daugiamačių politopų trimačiais atvejais.
XX amžiaus tyrimai
XX amžiaus pradžioje matematikos tyrimai persikėlė į kitas sritis ir geometrijai buvo skiriama nedaug dėmesio. Kartu su Kokseterio analize, pateikta jo (su bendraautoriais) knygoje „Penkiasdešimt devyni ikosaedrai“ (1938), prasidėjo šiuolaikinių grafų teorijos ir kombinatorikos idėjų taikymas briaunainių studijoms, tuo pačiu buvo atgaivintas domėjimasis geometrija.
Kokseteris ėmėsi pirmą kartą suskaičiuoti tolygius žvaigždinius briaunainius. Plokštumos klojinius jis taip pat laikė braunainiais ir taip atrado taisyklingus įžambius briaunainius, o kartu sukūrė teoriją, aprašančią sudėtinius briaunainius, kuriuos 1952 metais aprašė Šeperdas (Shephard), taip pat iš esmės prisidėjo prie kitų geometrijos sričių.
Antroje XX a. pusėje Griunbaumas (Grünbaum) paskelbė svarbių veikalų, svarbių dviem požiūriais. Pirmas, iškilieji politopai, kur jis atkreipė dėmesį, kad šiuolaikinai matematikai traktuoja braunainius skirtingai ir, kartais, nesuderinamai, siekdami siauro, jiems svarbaus tikslo. Kitas, eilėje savo kūrinių jis išplėtojo briaunainių apibrėžimus, o kartu aprašė nemažai naujų taisyklingųjų briaunainių. XX ir XXI amžių sandūroje vėlyvosios idėjos buvo papildytos naujovėmis apie incidentumo kompleksus ir buvo sukurta nauja abstrakčiojo briaunainio idėja (kitaip, abstraktus trimatis politopas), prie kurios sukūrimo ypač prisidėjo Makmulenas (McMullen) ir Šatlas (Schulte).
Briaunainiai gamtoje
Kokie taisyklingieji briaunainai randami gamtoje, skaitykite atskirame straipsnio Platono kūnai skirsnyje.
Netaisyklingieji briaunainiai gamtoje dažniausiai sutinakami kaip kristalai.
Edamas
thumb|right|250px Edamas  – pusiau kietas karvių ir ožkų sūris iš Nyderlandų, pavadintas pagal miestą Šiaurės Olandijos regione. Įprastai Edamo sūris parduodamas cilindro formos įpakavimuose. Sūrio vidus būna geltonas, įvilktas į raudono ar kitos spalvos parafininį vašką. Edamo sūris bręsta gerai ir negenda, todėl šios ir kitos sūrio savybės jį padarė populiariausiu pasaulyje XIV–XVIII a. Pagrindinė šio sūrio gamintoja yra kompanija „FrieslandCampina“.
Dauguma vidutinio amžiaus parduodamų sūrių yra švelnaus skonio, šiek tiek sūrūs ir beveik bekvapiai, palyginus su kitais sūriais. Su laiku sūrio skonis stiprėja ir jis pats tampa stangresnis. Šiuolaikinis Edamo sūris yra minkštesnis nei kiti, pavyzdžiui Čederis, dėl mažesnio riebalų kiekio.
Anstipai
Anstipai (, nuo 1938 m. Ansten, nuo 1946 m. Antipinas, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, į pietus nuo Žilių.
Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Anstipas.
Istorija
XIX–XX a. buvo Anstipų valsčiaus centras. Priklausė Jurgaičių parapijai.
Čanakja
thumb|200px|Imaginacinis Čanakjos portretas (1915 m.)
Čanakja  – apie IV a. pr. m. e. gyvenęs Maurijų imperijos politinis veikėjas, mokytojas, strategas, ekonomistas. Jis tradiciškai tapatinamas su karybos meno veikalo „Arthašastros“ autoriumi Kautija ar Višnugupta.
Biografija
Apie Čanakjos asmenybę žinoma tik iš pusiau legendinių pasakojimų, randamų klasikinės indų literatūros veikaluose: Somadevos „Kathasaritsagaroje“, Hemačandros „Parišištaparvane“, budistiniame pali veikale „Mahavamsoje“ bei Višakhadatos „Mudrarakšasoje“.
Pasak budistinių legendų, Čanakja gimęs Taksiloje, brahmanų šeimoje, valdant grobikiškiems Nandų valdovams. Vieną sykį Čanakja išvykęs į Pušpapurą (Patną), kur karalius Dhana Nanda brahmanams dalijęs dovanas. Tačiau pamatę bjauriai atrodantį Čanakją, karaliaus valdiniai jį išmetė. Tada Čanakja persiplėšė savo brahmano juostą ir prakeikė karalių. Pradžioje jis ketinęs padėti Dhana Nandos sūnui Pabatai gauti valdžią, bet paskui pabėgęs į Vindhjos miškus ir ten stebuklingu būdu sukaupęs turtų. Vieną dieną miške Čanakja pamatęs vaiką, vardu Čandragupta, kuris vaidinęs karalių, o kiti vaikai jam tarnavę. Čanakja sužinojęs apie vaiko karališką kilmę jį išpirko iš jo patėvio. Vėliau Čanakja pabandė nustatyti, katrą vaiką – Pabatą ar Čandraguptą – auginti kaip būsimą sosto įpėdinį. Tam jis skyręs užduoti – nuo miegančiojo vaiko nutraukti virvelę jo nepažadinant: Pabatai nutraukti virvelės nepažadinant Čandraguptos nepavyko, o Čandragupta nuėmė virvelę nukirsdamas Pabatos galvą.
Tada Čanakja 7 metus mokęs Čandraguptą karaliavimo meno, o iš savo sukauptų pinigų surinkęs kariauną. Čandraguptos ir Čanakjos kariuomenė užpuolė Dhana Nandos sostinę, bet patyrė skaudų pralaimėjimą. Tada, išgirdę pakeliui istoriją (alegoriją) apie pyrago valgymą iš vidurio ir pakraščių, suprato, kad reikia pulti ne tiesiai sostinę, o pradžioje užkariauti pakraščius. Taip Čanakja ir Čandragupta palaipsniui užėmė Nandų valstybę, užkariavo sostinę ir nužudė karalių. Čandraguptą paskelbus valdovu ir pradėjus Maurijų dinastiją, priešininkai ir plėšikai buvo sunaikinti. Čanakja karaliui į maistą slapčia įdėdavęs nedidelę dozę nuodų, kad šis taptų atsparus nunuodijimui. Kartą karalius pasidalinęs maistu su savo nėščia žmona ir ją pražudęs, bet Čanakja ištraukęs iš jos gemalą ir jį auginęs papjautų ožkų įsčiose. Taip gimęs Čandraguptos sūnus Bindusara.
Panaši džainų (Hemačandros) pasakojimo atmaina, bet pasak jos Čanakja buvęs džainas, o senatvėje susipykęs su Bindusara ir pasirinkęs badauti iki mirties.
Čanakjai priskiriami du tekstai – „Arthašastra“ (veikalas apie karybą, strategijas, finansus, gerovės užtikrinimą ir pan.; greičiausiai skirtingų autorių, tarp kurių galbūt buvęs ir Čanakja, kompiliacija) bei „Čanakja Niti“ (aforizmų iš įvairių šastrų rinkinys).
Octahedron
Octahedron – penktasis studijinis amerikiečių progresyviojo roko grupės „The Mars Volta“ albumas, išleistas 2009 m. birželio 23 d. Albumą prodiusavo grupės gitaristas Omar Rodríguez-López, taip pat tai buvo paskutinis grupės darbas, kuriame groja būgnininkas Thomas Pridgen bei gitaristas John Frusciante.
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų bei debiutavo dvyliktoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. .
Dainų sąrašas
Visų žodžių autorius Cedric Bixler-Zavala, visos muzikos autorius Omar Rodríguez-López.
Kūrybinė grupė
The Mars Volta
Papildomi muzikantai
Šaipiai (Pasvalys)
Šaipiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaškų.
Rally Utena
thumb|Ralio logotipas|right Rally Utena – automobilių ralio varžybos vykusios Utenos savivaldybės teritorijoje. 2015 m. vykusias varžybas organizavo Utenos automobilių sporto klubas „MGEAR“. Ralis patenko į 2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionato tvarkaraštį. Varžybos vyko žvyro, asfalto dangomis.
Po kelių metų pertraukos, ralis vėl vyko nuo 2022 m., renginį organizuoja ZASK Akseleratorius.
Trasoje 2013 – 2015 m. taip pat vyko ralio sprinto čempionato etapai.
2022 m. Utenos ralis buvo ir Latvijos ralio čempionato etapas
Jokūbas Teodoras Kuncevičius
Jokūbas Teodoras Kuncevičius (1596–1666) – LDK valstybinis veikėjas, Lydos žemės raštininkas (1635–1638), Lydos vėliavininkas (1638–1652) ir Lydos pakamaris (1652–1661), Minsko (1661) ir Žemaitijos kaštelionas (1661–1664), Bresto vaivada (1664–1666).
Biografija
Jam priklausė Kaniavos ir Dubicko seniūnijos, Lydos paviete (1627 m.).
1632 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lydos žemės į konvokacinį seimą. Tais pačiais metais elekciniame seime palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1639, 1646, 1649, 1652 ir 1654 metais Jokūbas Kuncevičius buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. Buvo užėmęs eilę LDK valstybinių pareigybių, tame tarpe Lydos raštininko (1635–1638), vėliavininko (1638–1652) ir pakamario (1652–1661). 1661 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo paskirtas Minsjko kaštelionu, 1611 m. birželio 11 d. gavo Žemaitijos kašteliono pareigybę. 1664 metais tapo Bresto vaivada ir ATR senatoriumi.
ATR-Maskvos karo (1654–1667) dalyvis. 1660 metų gruodį Gardino mūšyje J. Kuncevičiaus būrys buvo sutriuškintas Rusijos armijos, vadovaujamos Ivano Andrejevičiaus Chovanskio.
Šeima
Jokūbas Kuncevičius buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona tapo Elena Sapiegaitė, Lietuvos didžiojo prievaizos Mykolo Mikalojaus Sapiegos (m. 1611) ir Bogdanos Masalskaitės, Kaniavsko seniūno Romano Valavičiaus našlės, duktė, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. Antrą kartą vedę Elžbietą Sapiegaitę, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Joną Valerijoną. Trečią kartą vedė Felicijoną Kristiną Vainaitę, dėl kurios 1664 metais gavo teisę kartu valdyti Kaniavską ir Dubicką. Trečioje santuokoje turėjo sūnų Dominyką.
All Over the Place
All Over the Place – antrasis anglų interneto asmenybės, boksininko bei atlikėjo KSI studijinis albumas, išleistas 2021 m. liepos 16 d. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Future, 21 Savage, Yungblud ir kiti, o jam pristatyti išleisti penki singlai: „Really Love“, „Don't Play“, „Patience“, „Holiday“ ir „Swerve“.
Nepaisant vidutiniškų kritikų įvertinimų, albumas buvo komerciškai sėkmingas. Jungtinėje Karalystėje per pirmąją savaitę parduota virš 34 tūkstančių kopijų ir jis debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. JAV albumas pasiekė 94–ąją reitingo vietą, o Lietuvoje – septintąją. 2022 m. sausio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 100 tūkstančių kopijų ir albumas tapęs auksiniu.
ŽNK Donat
Zadaro „Donat“ – Kroatijos futbolo klubas iš Zadaro. Rungtyniavo aukščiausioje Kroatijos moterų futbolo lygoje, vadinamoje Prva liga arba Pirma lyga.
Pilnas pavadinimas – Donato moterų futbolo klubas. Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubo įkurtas 2014 m. Dalyvavo šalies čempionatuose. Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Šakaldonys
Šakaldonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Semeliškių.
Šakūnėliai
Šakūnėliai – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje. Tai buvo pievininkų kaimas Nemuno deltoje.
Istorija
1595 m. K. Hennenbereger rašo, kad Šakūnėliuose prie Rusnės upės yra liepa, kurią vargšai žmonės laiko šventa ir dar slapčia naktimis čia meldžiasi ir atnašauja.
XIX–XX a. buvo Šakūnėlių valsčius. Kaimas panaikintas 1972 m.
Mykolas Pranciškus Sapiega
Mykolas Pranciškus Sapiega (, 1670–1700 m. lapkričio 19 d. Valkininkuose) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas. Lietuvos didysis žirgininkas (1690–1700), Lietuvos artilerijos generolas (1698) ir Austrijos armijos feldmaršalas-leitenantas (1700 m. gegužės 30 d.).
Biografija
Kilo iš magnatų Sapiegų giminės Čereisko-Ružano linijos, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Kazimiero Jono Sapiegos (1638–1720) ir Kritinos Barboros Hlebavičiūtės (m. 1695) antrasis sūnus. Turėjo brolius Stanislovą Jurgį ir Aleksandrą Povilą.
Mykolas Pranciškus Sapiega mokėsi jėzuitų kolegiume Varšuvoje ir Braneve (Braunsberge). 1689 m. pradžioje savo tėvo buvo išsiųstas pas Austrijos feldmaršalą, hercogą Karolį Lotaringą pabandyti Vienoje sudaryti sąjungą tarp Sapiegų ir Austrijos rūmų. Tais pačiais 1689 m. įstojo į Austrijos armijos tarnybą, 1690 m. dalyvavo karinėse kampanijose prieš turkus-osmanus. 1690 m. Mykolas Pranciškus Sapiega grįžo į tėvynę ir gavo Lietuvos didžiojo žirgininko pareigybę. 1691 m. dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio kampanijoje į Moldaviją, po to išvažiavo į Austriją.
1692 m. balandžio 28 d. gavo Austrijos armijos generolo-feldvachtmeisterio (generolo-majoro) laipsnį. 1693–1694 m. buvo 47-ojo pėstininkų pulko vadu, 1693 m. dalyvavo Austrijos armijos Belgrado apgultyje. 1694 m. lapkritį kaip apdovanojimą už karinę tarnybą Šventosios Romos imperatorius Leopoldas I Mykolą Pranciškų Sapiegą paskyrė šarvuoto pulko vadu.
1696–1700 m. Mykolas Pranciškus Sapiega dalyvavo kovose su antisapieginiais konfederatais, vadovaujamais Žemaitijos generalinio seniūno, kunigaikščio Grigaliaus Antano Oginskio. 1700 m. lapkričio 18 d. vadovavo Sapiegų kariams kovoje su ginkluotų bajorų pulku Valkininkų mūšyje. Sapiegos patyrė pralaimėjimą, o generolas Mykolas Pranciškus Sapiega pasidavė į nelaisvę ir buvo bajorų užmuštas kitą dieną.
Vedęs nebuvo ir palikuonių nepaliko.
Gruzijos futbolo varžybos 2016 m.
Gruzijos futbolo varžybos 2016 m.
„Auksinės“ rungtynės
-
Pusfinalis
--- ---
Bendras rezultatas 2–2 po dvejų rungtynių, o į finalą pateko Dinamo Batumi dėka svečiuose pelnyto įvarčio.
Dinamo Tbilisi nugalėjo bendru rezultatu 1-0 ir pateko į finalą.
Finalo rungtynės
Dinamo Batumi iškovojo trečią vietą ir pateko į UEFA Europos lyga 2017–2018 m. (nuo 1Q). -
Sioni Bolnisi vs. Šukura Kobuleti
-- --
Finalo rungtynės
-
Kevin Pangos
Kevinas Džozefas Pangosas (g. 1993 m. sausio 26 d.) – slovėnų kilmės Kanados krepšininkas, įžaidėjas.
Karjera
2015 m. liepos 24 d. pasirašė dviejų metų sutartį su Las Palmo „Gran Canaria“, 2016 m. liepos 15 d. sudarė sutartį su Kauno „Žalgiriu“.
2018 m. liepos 25 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Barselonos „Barselona“ klubu.
2020 m. liepos 6 d. Kevin’as Pangos’as pasirašė vienerių metų sutartį su Sankt Peterburgo Zenit klubu. Prieš tai 1,86 m ūgio gynėjas Barcelona gretose praleido dvejus metus, bet visą antrąjį sezoną praleido dėl traumos. Pirmajame savo sezone Barselonoje jis rinko po 7,0 taškus per rungtynes.
2021 m. rugsėjo 17 d. kanadietis pasirašė dvejų metų 3,5 mln. dolerių vertės sutartį su NBA lygą atstovaujančiu klubu – Klyvlando „Cavaliers“. 2022 m. vasario viduryje buvo atleistas ir susitarė dėl dviejų metų sutarties su Maskvos „CSKA“ klubu, tačiau dėl karinio konflikto Ukrainoje neišvyko į Rusiją.
2022 m. liepos pabaigoje sugrįžo į Europą ir pasirašė dviejų metų sutartį su Milano „AX Armani Exchange“ klubu.
Šakaliai (Kelmė)
Šakaliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Liolių.
Noctourniquet
Noctourniquet – šeštasis studijinis amerikiečių progresyviojo roko grupės „The Mars Volta“ albumas, išleistas 2012 m. kovo 26 d. Albumą prodiusavo grupės gitaristas ir dainų autorius Omar Rodríguez-López, taip pat, tai – vienintelis grupės įrašas, kuriame negroja būgnininkas Deantoni Parks bei pirmasis, kuriame negroja gitaristas John Frusciante.
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo penkioliktoje „Billboard 200“ reitingo vietoje Neilgai trukus po albumo išleidimo, „The Mars Volta“ išsiskyrė dėl nesutarimų tarp Rodriguez-Lopez ir Bixler-Zavala. 2019 m. grupė atsikūrė ir 2022 m. išleido pirmąjį savo darbą per dešimt metų – albumą „The Mars Volta“.
Dainų sąrašas
Visų žodžių autorius Cedric Bixler-Zavala, visos muzikos autorius Omar Rodríguez-López.
Lenkijos transportas
thumb|right|250px|A2 autostrada šalia [[Poznanės]] Lenkijos transporto sistemą sudaro šalies sausumos, geležinkelių keliai ir oro transportas. Kadangi Lenkija yra centrinėje Europoje, jos transporto sistema labai svarbi šalies ekonomikai.
Sausumos keliai
Lenkijos sausumos kelių sistemą sudaro 412 264 km, iš kurių 131 863 km yra nepadengti danga (2011 m.). Pagrindiniai šalies keliai priskiriami nacionalinei grupei, sudarantys 18 801 km. Šie keliai žymimi raudonais žymekliais. Antri pagal svarbą Lenkijoje yra regioniniai keliai, žymimi geltona spalva. Jų tinklas sudaro 28 476 km.
2012 m. šalyje automagistralės sudaro 1 330 km, o greitkeliai – 1 144 km.
Oro transportas
thumb|right|250px|Varšuvos Šopeno oro uosto 1 terminalas Didžiausias ir svarbiausias šalies oro uostas yra Varšuvos Šopeno oro uostas sostinėje. Čia savo bazę yra įsteigusios nacionalinės oro vežėjos LOT Polish Airlines.
Ruošiantis 2012 m. XIV Europos futbolo čempionatui šalyje buvo atnaujinta dauguma oro uostų.
Oro uostai su dengta danga: Viso: 84 (2005)
Oro uostai be dangos: Viso: 39 (2005)
Sraigtasparnių oro uostai: 2 (2005)
Vandens keliai
Šalyje vandens keliai sudaro jūros ir upių kelius. Baltijos jūros pakrantėje yra daug didelių uostų.
Vienas didžiausių šalies uostų yra Gdansko uostas. 2015 m. jis aptarnavo 35,9 milijonus tonų krovinių. Antras pagal šį rodiklį yra Gdynės uostas – jis aptarnavo 15,5 milijonų tonų krovinių.
Keleivių kruizais Baltijos jūroje užsiima tokios Lenkijos kompanijos kaip Unity Line, Polferries ir Stena Line.
Geležinkeliai
thumb|right|250px|ED250 Pendolino greitasis traukinys Šalyje yra didelis geležinkelių tinklas. Didžioji dauguma miestų traukinių stočių yra netoli centrų. Labiausiai išvystyta vakarinė ir pietinė šalies sritys. Visi traukinių tinklai priklauso 2001 m. įkurtam konglomeratui Grupa PKP. Tai yra ketvirta pagal dydį traukinių kompanija Europoje.
Iš viso šalyje yra 23 420 km geležinkelių linijų. 21 639 km iš jų yra standartinių 1 435 mm pločio vėžių, 646 km – 1 520 mm pločio, 1 135 km sudaro siaurieji geležinkeliai.
1995 m. šalies sostinėje atidaryta vienintelė šalyje metro sistema. Antroji linija Varšuvoje atidaryta 2015 m.
Jakub Sylvestr
Jakubas Sylvestras (Jakub Sylvestr; g. 1989 m. vasario 2 d.) – futbolininkas iš Slovakijos, puolėjas. Atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“. Kitados žaidė Slovakijos jaunimo rinktinėse ir nacionalinėje rinktinėje.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Slovakijoje. Rungtyniavo Vokietijoje, Kroatijoje, Danijoje, Izraelyje
2021 m. sezonas
Atvyko į Lietuvą. 2021 m. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. 2021 m. balandžio 11 d. rungtynėse prieš Kauno Žalgirį pasirodęs po keitimo, pasiuntė kamuolį į vartus ir pelnė vienintelį rungtynių įvartį (1:0). Tai buvo debiutinis žaidėjo įvartis A lygoje. 2021 m. gegužės 28 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo įvarčiu.
2021 m. rugpjūčio 9 d. A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“ pelnė antrą rungtynių įvartį (2:0). Šios rungtynės buvo išskirtinės tuo, kad vyr. treneris Vladimiras Čeburinas startinėje sudėtyje nerado vietos lietuviams. Rungtynes pradėjo vien legionieriai. Galutinis rungtynių rezultatas 3:0 žalgiriečių naudai.
2021 m. spalio 23 d. LFF taurės turnyro finale pasižymėjo pelnydamas įvartį. FK Žalgiris nugalėjo varžovus rezultatu 5:1 ir tapo taurės laimėtojais.
2022 m. sezonas
2022 m. vasario 23 d. paskelbta, kad žaidėjas ir toliau atstovaus „Žalgirio“ klubui.
Prie ekipos prisijungė sezono viduryje. A lygoje sužaidė dešimt runtynių, o įvarčių nepelnė.
2022 m. gruodžio 30 d. oficialiai pranešta, kad palieka „Žalgirio“ klubą.
Vėlesnė karjera
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad atstovaus Žešuvo „Resovia“ (Lenkija).
Statistika
Spalvų reikšmės:
---
Kazitiškio ąžuolas
Kazitiškio ąžuolas – saugomas išskirtinis ąžuolas, gamtos paveldo objektas, esantis Ignalinos rajone, Kazitiškio kaime. Ąžuolas auga dvarvietės parke, netoli Kazitiškio seniūnijos pastato (100 m į parko gilumą). Informaciniu ženklu nepažymėtas. Medis paskelbtas Ignalinos rajono savivaldybės saugomu 2004 m.
Kazitiškio ąžuolas stūkso retame Lietuvoje terasiniame parke, jo viršutinėje terasoje. Parkas įkurtas XIX a., užima 4 ha teritoriją. Palyginti gerai išsaugota jo geometrinė struktūra, gausu svetimšalių medžių ir krūmų.
Olomouco sūrelis
Olomouco sūrelis, arba Olomouco sūris – čekiškas brandintas varškės sūris, būdingo stipraus kvapo, ryškaus skonio ir gelsvos spalvos, gaminamas Lošticių mieste, Moravijoje. Sūris vadinamas pagal Olomouco miestą, kurio turguose nuo seno buvo pardavinėjamas.
Sūris gaminamas iš lieso karvės pieno gaunamos rūgščios varškės, nepridedant fermentų, dažiklių ar kitų priedų, išskyrus druską, jame yra tik 0,6 % riebalų. Galutinis gaminys suformuojamas ritinio, žiedo, lazdelių ar kitos, netaisyklingos formos. Būdinga spalva nuo auksinės geltonos iki oranžinės. Spalva tampa sodresnė sūriui džiūnant, nokstant. Galimi baltojo pelėsio Geotrichum candidum pėdsakai. Tradiciškai sūrį gamindavo moterys, naudodavusios medines dvipuses spaudykles „klapačka“, kurias suvoždamos iš sūrio masės išspausdavo apvalius sūrelius. Gamybos principas iki šiol nepasikeitė, tik rankinį darbą iš dalies pakeitė modernios mašinos.
2010 m. Europos Komisija produktui suteikė saugomos geografinės nuorodos statusą.
Istorija
Pirmasis rašytinis šio sūrio paminėjimas datuojamas XV a. Jį valgė imperatorius Rudolfas II. Iki XIX a. buvo gaminamas Olomoucą supančiuose kaimuose ir paprastai laikytas valstiečių maistu. Būtent tuo metu sūris buvo pradėtas vadinti Olomouco sūriu. XIX a. pradėta masinė sūrio gamyba. 1872 m. Pasaulinėje parodoje Vienoje sūris gavo svarbų apdovanojimą. Tuo metu Europoje buvo tiesiami geležinkeliai, kurie Olomouco sūreliams atvėrė naujas rinkas. 1876 m. varškės sūrį pradėjo gaminti A. W. Company. Šioje įmonėje Lošticėse įkurtas nedidelis šiems sūriams skirtas muziejus.
Pinka
Pinka (vok. ir ) – upė rytų Austrijoje (Štirijoje) bei Vengrijoje; Rabos kairysis intakas. Upės ilgis – 94 km. Ištakos Štirijos žemėje, netoli ribos su Burgenlandu. Įteka į Vengrija tarp Burgo (Austrija) ir Felšėcsataro (Vengrija) kaimų. Penkis kartus kerta Austrijos–Vengrijos pasienį. Netoli Kermendo įteka į Rabą.
Svarbesni miestai: Pinkafeldas ir Obervartas.
Podhorcų šv. Juozapo unitų bažnyčia
Istorija
Šv. Juozapo unitų bažnyčia Podhorcuose pastatyta 1752–1766 metais už Vaclovo Rževuskio pinigus. Jos architektas italas Karolis Romanusas, kuris tarnavo Vaclovo Rževuskio dvare, vėliau ir Vaclovo sūnui Severinui Rževuskiui.
Bažnyčia buvo statoma Italijos bažnyčios Basilica di Superga, stovinčios Turine, pavyzdžiu.
Iki 1930 metų bažnyčioje buvo saugomas jos planas ir brėžiniai, kuriuose fiksuotas architektas. Pačioms statyboms vadovavo jau kitas architektas – Pilipas Chuava iš Sicilijos. Kai kuriuos pakeitimus į projektą įnešė pats Vaclovas Petras Rževuskis. Bažnyčia buvo statoma taip, jog iš jos matytųsi Podhorcų rūmai, o iš jų – bažnyčia.
Bažnyčios pastatas ir interjeras
Bažnyčia yra rotondinė, jos diametras 12 metrų. Pati bažnyčia 27 metrų aukščio. Pagrindinį bažnyčios fasadą puošia portikas su 14 kolonų. Ant jų atiko aštuonios skulptūros. Viena skulptūrų sunaikinta II pasaulinio karo metu.
Bažnyčios kupolas sudarytas iš dviejų dalių. Viena dalis – didesnioji, gaubiančioji, mažesnioji dalis su signatūra ir žibintu. Užrašas lotynų kalba: „In Cultum Domini Dei Nostri Exodi“.
Nuo bažnyčios iki Podhorcų rūmų veda 300 metrų liepų alėja. Priešais bažnyčią ant kolonų stovi XVIII amžiaus Mergelės Marijos su kūdikėliu ant rankų ir švento Juozapo skulptūros. Priešais bažnyčią augo dideli medžiai, dabar jų nebėra.
Bažnyčios vidus 1765–1766 metais išpuoštas dailininko Pranciškaus Smuglevičiaus tėvo Lukašo Smuglevičiaus ir jo sūnaus Antano tapybos darbais. Vėliau bažnyčią dailino keturi Žovkvos meistrai: Demjanas, Voicechas, Konstantinas ir Nikolajus, taip pat dailininkai iš Lvovo Gurgilevičius ir Vitaneckis.
Nuo 1861 metų bažnyčia tapo parapijine. 1945 m. ji buvo uždaryta, 1976–1979 m. restauruota.
Bažnyčia šiuo metu
Bažnyčia yra perduota Ukrainos graikų apeigų katalikams arba unitams.
Podhorcų šv. Juozapo unitų bažnyčia įtraukta į Lietuvai reikšmingų nekilnojamojo kultūros paveldo objektų, esančių dabartinės Ukrainos Respublikos teritorijoje, inventorinį sąrašą.
Podhorcų bažnyčią kaip Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir vėliau Abiejų Tautų Respublikos paveldą tyrinėjo Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarė Birutė Valionytė.
Podhorcų rezidencijos atstatymo darbai – vienas didžiausių kultūros paveldo atkūrimo projektų Ukrainoje.
Šakaliai (Rokiškis)
Šakaliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazliškio.
Eurolygos 2018–2019 m. sezonas
Eurolygos 2017–2018 m. sezonas – 3-asis sezonas naujo formato Eurolygos varžybose.
Formatas
2018–2019 sezonas bus 3-asis Eurolygos naujo formato turnyras, kurio reguliariajame sezone žais 16 komandų. Iš 16-os komandų 11-a yra Eurolygos A licencijos savininkai, tarp jų ir Kauno „Žalgiris“. Reguliariajame sezone visos 16 Eurolygos komandų tarpusavyje sužais po dvejas rungtynes – namuose ir išvykoje. Po 30 reguliariojo sezono rungtynių aštuonios geriausios komandos pateks į ketvirtfinalį. Ten serija vyksta iki trijų pergalių. Lemiamos kovos vyks finalinio ketverto principu. Finalinis ketvertas vyks Vitorijoje, Ispanijoje, Bueso arenoje.
Finalinis ketvertas
Finalinio ketverto varžybos buvo sužaistos Vitorijos Fernando Bueso arenoje 2019 m. gegužės 17–19 d.
Transseksualumo priežastys
Transseksualumo priežasčių tyrimai nagrinėja, kokios yra translyčių asmenų, ypač transseksualų, lyties tapatybės formavimosi priežastys. Translyčiai asmenys turi lyties tapatybę, kuri nesutampa su jų biologine (gimimo metu priskirtąja) lytimi, o tai dažnai sukelia lytinę disforiją. Labiausiai ištirti faktoriai yra biologiniai, ypač smegenų struktūros skirtumai, susiję su biologija ir seksualiniu potraukiu. Aplinkos faktoriai taip pat buvo tiriami.
Translyčių asmenų, ypač translyčių moterų, jaučiančių potraukį moterims, ir translyčių vyrų, jaučiančių potraukį vyrams, smegenų tyrimų atlikta nedaug ir juose dalyvavo nedaug asmenų.
Lafnicas (upė)
Lafnicas  – upė, tekanti pietryčių Austrijoje bei vakarų Vengrijoje; kairysis Rabos intakas. Upės ilgis – 112 km. Baseino plotas – 1994 km². Ištakos tarp Štirijos ir Žemutinės Austrijos žemių. Teka pietryčių kryptimi. Vengrijos teritorijoje teka mažiau nei kilometrą. Sentgotharde įteka į Rabą.
Transseksualumo priežastys
Viešai prieinami tyrimai nurodo, kad androfilinių (jaučiančių potraukį vyrams) translyčių moterų, kurioms anksti pasireiškė lytinė disforija, smegenų struktūra yra panaši į biologinių moterų, tačiau skiriasi nuo biologinių vyrų. Jie taip pat teigia, kad ir androfilinės translytės moterys ir ginekofilinės (jaučiančios potraukį moterims) translytės moterys ir su vėlai prasidėjusia lyties disforija turi skirtingus smegenų fenotipus ir kad ginekofilinių translyčių moterų nedimorfinės smegenų sritys skiriasi ir nuo biologinių vyrų ir nuo biologinių moterų.
Lafnicas (upė)
Svarbesnės gyvenvietės: Rohrbachas prie Lafnico, Lafnicas, Markt Alhau, Volfau, Vėrtas prie Lafnico, Neudau, Doič Kaltenbrunas, Rudersdorfas, Kėnigsdorfas ir Heiligenkroic im Lafnictalis.
Transseksualumo priežastys
Smegenų žievė, kuri paprastai yra storesnė cislyčių moterų (biologinių moterų, laikančių save moterimis) nei cislyčių vyrų (biologinių vyrų, laikančių save vyrais) smegenyse, gali būti storesnė ir translytės moters smegenyse, tačiau išsidėsčiusi kitose vietose, nei cislytės moters smegenyse.
Translyčių vyrų tyrimai nurodo, jog translyčių, kuriems anksti prasidėjo lytinė disforija ir kurie yra ginekofiliniai, smegenys dažniausiai atitinka jų priskirtą lytį, bet jie turi kitokį smegenų fenotipą (skirtumai matomi smegenų žievės storyje, subkortikinėse struktūrose ir baltosios medžiagos mikrostruktūroje, ypač dešiniajame smegenų pusrutulyje).
Hormonų terapija gali paveikti translyčio asmens smegenų struktūrą. Translyčių moterų smegenys itin supanašėja su cislyčių moterų; morfologiniai padidėjimai, pastebėti translyčių vyrų smegenyse gali būti susiję su anaboliniais testosterono efektais.
Dvynių tyrimai nurodo, jog greičiausiai transseksualumo priežastys yra genetinės, deja, kol kas nėra iki galo suprantama, kokie genai tai sukelia. Vienas tyrimas, paviešintas žurnale „International Journal of Transgender Health“ atskleidė, kad 33% identiškų dvynių porose abu buvo translyčiai, tuo tarpu neidentiškų dvynių porose abu buvo translyčiai 2,6% porose, kurie buvo auginami tuo pačiu metu tose pačiose šeimose, bet nebuvo genetiškai identiški.
Ray Blanchard sukūrė taksonomiją MTF (angl. male to female, translytė moteris) transseksualumui, kuri siūlo teoriją, jog androfiliniai ir ginekofiliniai translyčiai turi skirtingas priežastis tranzicijai (lyties keitimui) pradėti. Ši teorija tapo kontroversiška ir yra palaikoma J. Michael Bailey, Anne Lawrence, James Cantor ir kitų, bet smerkiama Charles Allen Moser, Julia Serano ir WPATH (angl. World Professional Association for Transgender Health).
Genetika
2008 metų tyrimas, kuriame dalyvavo 112 ginekofilinių (jaučiančių potraukį moterims) ir androfilinių (jaučiančių potraukį vyrams) MTF transseksualų, kurių daugelis buvo pradėję hormonų terapiją, ir 258 cislyčių vyrų. MTF translyčiai dažniau nei cislyčiai vyrai turėjo ilgesnę receptoriaus geno versiją hormonui androgenui ir testosteronui, kas sumažindavo testosterono efektyvumą. Androgeno receptorius NR3C4 yra aktyvuojamas įrišant testosteroną arba dehidrotestosteroną, kur šis yra labai svarbus pirminių bei antrinių lyties požymių formavimuisi. Tyrimas atskleidė, jog sumažėjęs androgeno kiekis prisideda prie moteriškos lyties tapatybės susiformavimo MTF transseksualams. Autoriai teigė, jog sumažėjęs testosterono kiekis smegenyse paauglystės metu gali užkirsti kelią visiškai smegenų maskulinizacijai, sukurti moteriškesnes smegenis bei moterišką lyties tapatybę.
Genotipo genui, pavadintam CYP17, kuris yra hormonuose pregnenolone ir progesterone, yra susijęs su FTM (angl. female to male, translytis vyras) transseksualais, tačiau nesusijęs su MTF transseksualais. Svarbiausia pažymėti, kad FTM individai ne tik turėjo šį genotipo variantą dažniau, bet ir turėjo cislyčiams vyrams būdingą alelio išsidėstymą. Tyrimas padarė išvadą, kad moterims būdingo CYP17 T -34C alelio distribucijos modelio praradimas yra susijęs su FTM transseksualumu.
Dvynių transseksualumas
2013 m. buvo atliktas tyrimas, apklausiant dvynių poras, iš kurių vienas ar abu norėjo keisti lytį, turėjo planų ar jau ruošėsi tai daryti. Tyrimas atskleidė, jog trečdalis identiškų dvynių porų abu yra translyčiai, 13 iš 39 (trečdalis) buvo monozigotiniai arba identiški dvyniai vyrai bei 8 iš 35 poros (22,8 %) iš monozigotinių arba identiškų dvynių moterų. Kalbant apie dizigotinius arba genetiškai neidentiškus dvynius, tik 1 iš 38 (2,6 %) porų abu dvyniai buvo translyčiai. Tarp identiškų dvynių, kurių abu yra translyčiai, ir neidentiškų, kurių abu yra translyčiai, matomas aiškus skaičiaus skirtumas. Tai įrodo, kad translytiškumą lemia ne auklėjimo ypatybės, bet genetinės priežastys.
Bendroji apžvalga
Net keliuose tyrimuose atrasta koreliacija tarp lyties tapatybės ir smegenų struktūros bruožų.
Pirmasis toks tyrimas atliktas Zhou ir kitų, 1995 metais, ir atskleidė, jog smegenų šoniniame skilvelyje, migdolinio kūno dugne, yra sritis, atsakinga už sekso ir nerimo reakcijas, ir veikiama prenatalinių androgenų (sutrumpintai vadinama BSTc). Šešių asmenų lavonai buvo apibūdinti kaip esantys MTF transseksualūs ar translyčiai ir turėjo moterims būdingą BSTc dydį, panašų į biologinių moterų lavonuose atrastą BSTc. Kol tiriami transseksualūs asmenys vartojo hormonus, tai buvo aiškinamasi kaip kontrolinę grupę tiriant mirusius kūnus, priklausiusius ne transseksualiems vyrams ir moterims, kurie dėl įvairių medicininių priežasčių taip pat turėjo vartoti hormonus, priešingus jų biologinei lyčiai. Kontroliniai kūnai turėjo normalaus dydžio BSTc, atitinkančius jų biologinę lytį. Nerasta jokio sąryšio su seksualine orientacija.
Kitame tyrime, Krujiver ir kitų atliktame 2000 metais, buvo tiriamas neuronų skaičius BSTc vietoj to, kad būtų tiriama jų masė. Šio tyrimo ir Zhou ir kitų atliktojo tyrimo (1995) rezultatai yra panašūs, tačiau pirmasis turi daug ryškesnius skirtumus. Vienas VįM dalyvis, kuris niekada nevartojo hormonų, vis dėlto buvo taip pat įtrauktas į tyrimą, ir vis dėlto jo neuronų skaičius BSTc sutapo su biologinių moterų.
2002 metų Chung ir kitų tyrime rasta, kad aiškus seksualinis dimorfizmas (variacija tarp biologinių lyčių) BSTc srityje galutinai nesusiformuoja iki pat pilnametystės. Chung ir kiti teorizuoja, jog arba vaisiaus hormonų lygio pakitimai iššaukia BSTC sinapsės tankio ir neuronų aktyvumo pokyčius, arba neurocheminė masė, kuri vėliau veda link dydžio ir neuronų skaičiaus pakitimams BSTc, arba BSTc dydis yra paveiktas lyties tapatybės nesuderinamumo su žmogaus biologine lytimi.
Buvo spėliojama, kad BSTc skirtumai atsiranda dėl hormonų pakeitimo terapijos. Taip pat buvo manoma, kad dėl to, jog pedofilijos nusikaltimus atlikę žmonės taip pat turi sumažėjusį BSTc, moteriškas BSTc gali veikiau signalizuoti apie polinkį į parafiliją nei į transseksualumą.
Įrodymų apžvalgoje 2006 metais, Gooren patvirtino ankstesnį tyrimą kaip palaikantį transseksualumo kaip seksualinės diferenciacijos sutrikimo, sukelto lyčiai dimorfinių smegenų. Dick Swaab (2004) sutiko.
2008 metais Garcia-Falgueras ir Swaab atrado naują sritį su panašiomis į BSTc savybėmis, nurodančiomis į transseksualumą: priešakinio pagumburio tarpląstelinis branduolys (INAH3), dalis pagumburinio kablinio pluoštelio branduolio. Panašus metodas hormono kontroliniam naudojimui buvo naudojamas minėtuose Zhou (1995) ir Kruijver (2000) tyrimuose. Skirtumai buvo dar ryškesni nei su BSTc; kontrolinėje vyrų grupėje vidurkis buvo 1,9 karto masės, o kontrolinėje moterų grupėje - 2,3 karto, tad darsyk patvirtinta, jog nepaisant hormonų poveikio, MTF transseksualūs asmenys turėjo moterims įprastą kiekį, o FTM transseksualūs asmenys – įprastą vyrams.
2009 MRT tyrime, atliktame Luders ir kitų su 24 MTF transseksualais, kurie dar nebuvo pradėję gydymo hormonais, atrasta, jog kai kuriose smegenų dalyse pilkosios smegenų medžiagos koncentracija buvo panašesnė į cislyčių vyrų, nei į cislyčių moterų, tačiau ten buvo aptikta aiškiai didesnė pilkosios medžiagos masė, būdingesnė cislyčiams vyrams. Kaip ir ankstesnieji tyrimai, šis patvirtino, jog transseksualumas yra susijęs su tam tikrais cerebriniais bruožais. (MRT leidžia lengvesnius didesnių smegenų struktūrų tyrimus, tačiau nepriklausomi branduoliai nėra matomi dėl kontrasto tarp skirtingų neurologinių audinių tipų trūkumo, taigi, kiti BSTc tyrimai buvo atlikti skrodžiant mirusių asmenų smegenis).
Dar vienas bruožas buvo tiriamas su grupe FTM transseksualų, kurie dar nebuvo pradėję gydymo hormonais: frakcinės anizotropijos (FA) vertė baltajai smegenų medžiagai medialinėje ir galinėje dalyse dešiniajame viršutiniame išilginiame fascikule (SLF), jungiančiame mažąjį ir žievinį nugaros smegenų laidą. Rametti ir kiti (2010 m.) atskleidė, jog „Lyginant su kontroline cislyčių moterų grupe, FTM transseksualai parodė aukštesnę FA vertę galinėje dešiniojo SLF dalyje, jungiančioje mažąjį ir žievinį nugaros smegenų laidus. Lyginant su kontroline cislyčių vyrų grupe, FTM FA vertė buvo žemesnė.“
Hulshoff Pol ir kitų (2006) tyrime tirta 8 MTF transseksualų ir 6 FTM transseksualų, nepradėjusių hormonų gydymo, didžiųjų smegenų masė. Atrasta, jog hormonai pakeitė pogumburių dydžius lyčiai atitinkamomis kryptimis: gydymas su vyriškais hormonais padarė pogumburį į tokį, kaip cislyčių vyrų kontrolinės grupės individų smegenyse esantys, o gydymas su moteriškais – tokį, kaip cislyčių moterų kontrolinėje grupėje. Padaryta išvada tokia: „Atradimai įrodo, jog per gyvenimą lytinės liaukos išlieka esminės palaikant lytims būdingus požymius žmogaus smegenyse.“
Aerozolių terapija
Išskiriama natūrali aerozolių terapija, kai ligonis kvėpuoja pajūrio, kalnų ar kitokios gydomosios arba kurortinės vietos oru, prisodrintu jodo, bromo, fitoncidų, bei dirbtinė aerozolių terapija, praktikuojama gydymo institucijose. Dirbtinei terapijos rūšiai naudojami aerozolio generatoriai bei inhaliatoriai – tokiu būdu oras, prisodrintas antiseptinių mišinių, patenka tiesiai į kvėpavimo takus.
Transseksualumo priežastys
Bendroji apžvalga
Dalis smegenų tyrinėjimu paremtų tyrimų nurodė, jog FTM transseksualai turi kelis neuroanatomijos bruožus, būdingus cislyčiams vyrams. 2010 metais neuromokslininkų komanda lygino 18 FTM translyčių su 24 cislyčiais vyrais ir 19 homoseksualių moterų, naudojant MRT techniką, pavadintą difuziniu tensoriniu vaizdavimu (DTI). DTI yra specializuota technika, skirta baltosios smegenų medžiagos vizualizavimui, o baltosios medžiagos struktūra yra viena ir neuroanatomijos objektų, atskleidžiančių skirtumus tarp vyrų ir moterų smegenų. Tyrime atrasta, jog baltosios medžiagos modelis FTM transseksualų smegenyse buvo supanašėjęs su biologinių vyrų, net jei minėtieji transseksualai nebuvo pradėję vartoti vyriškų hormonų (kas irgi gali pakeisti smegenų struktūrą).
Religinė brolija
Religinė brolija  – bažnytinės valdžios įkurta ir jai pavaldi religinė dvasininkų ir (ar) pasauliečių draugija, turinti savo administraciją, įstatus ir nuosavybę.
Brolijų atsiradimas
Brolijos atsirado katalikams rūpinantis savo sielos išganymu. Pasauliečiai norėjo pasinaudoti vienuoliams suteiktomis privilegijomis – atlaidais, įrašu gyvenimo knygoje (liber vitae) bei atminimu mirus. Taip prie vienuolynų pradėjo kurtis pasauliečių bendruomenės.
Veikla
Organizacijos tikslas – praturtinti jos narių krikščioniškąjį gyvenimą, vykdyti tam tikrą religinę ar visuomeninę veiklą. Brolijoje reguliariai vyksta maldos, pasitarimai, vyresniųjų rinkimai, pažymimos šventės, nariai su savo atributais dalyvauja iškilmėse, yra narių sąrašų ir brolijos nuostatų knyga.
Po Tridento susirinkimo atsiradusios arkibrolijos gali steigti naujas tokio titulo brolijas, suteikia joms privilegijas ir įgaliojimus. Sodalicijos – kokio nors Švč. Mergelės Marijos titulo brolijos, kuriose dalyvavo jėzuitų kolegijų moksleiviai.
Brolijos požymiai
1646 m. lietuvis dominikonų vienuolis Valerijonas Andriejavičius nurodė geros brolijos bruožus. Visų pirma, brolija turi vadintis kurio nors šventojo ar šventosios garbei. Antra, ji turi motyvuoti teisingą dvasinę (Mišių lankymas) ar pasaulietinę pamaldžią veiklą (pagalba elgetoms, belaisviams, bažnytinių pastatų statyba). Trečia, brolija turi veikti Dievo garbei bei tikinčiųjų naudai (tarnystė Dievui, savęs marinimas) bei nemokamai priimti narius.
Transseksualumo priežastys
Bendroji apžvalga
2016 metų apžvalgoje, svarstant apie seksualinį potraukį vyrams turinčias transseksualias moteris (MTF) ir seksualinį potraukį moterims turinčius transseksualius vyrus (FTM), buvo sutikta su kitomis apžvalgomis. Pranešta, jog hormonų gydymas gali turėti milžinišką efektą smegenims ir kad smegenų žievė, kuri paprastai yra storesnė cislyčių moterų smegenyse nei cislyčių vyrų smegenyse, gali būti storesnė ir translyčių moterų smegenyse, bet yra išsidėsčiusi kitoje vietoje, nei cislyčių moterų smegenyse. Taip pat teigta, jog ir translytėms moterims, ir vyrams „gydymas hormonais paveikia didžiąją morfologiją, kaip ir baltosios medžiagos mikrostruktūras smegenyse. Pokyčiai vyksta, kai hormonai pasiekia smegenis farmakologinėmis dozėmis. Vadinasi, gydymą hormonais pradėjusių transseksualų smegenų negalima naudoti kaip įrodymą, jog transseksualių asmenų smegenų fenotipas skiriasi nuo cislyčių, nes gydymas hormonais pakeičia smegenų morfologiją ir užgožia smegenų modelį, buvusį prieš pradedant gydymą.“
Psichologiniai faktoriai
Autoginekofilija yra dažna tarp transseksualių moterų, pradėjusių tranziciją vėlai. Tyrimai apie autoginekofiliškus vyrus patvirtino, jog jiems pasireiškė stipresnė lyties disforija, nei vyrams, kuriems autoginekofilija nepasireiškė. Michael Bailey spekuliavo, kad autoginekofilijos priežastys gali būti genetinės.
Teorija susilaukė palaikymo iš J. Michael Bailey, Anne Lawrence, James Cantor ir kitų mokslininkų, kurie teigė, jog tarp šių dviejų transseksualumo grupių yra aiškūs skirtumai, nulemiami seksualinės orientacijos, amžiaus, kada pradėtas lyties keitimas, tautybės, intelekto, fetišų ir gebėjimo prisitaikyti kokybės. Visgi teorija buvo kritikuojama Veale, Nuttbrock, Moser ir kituose darbuose, kuriuose buvo teigiama, jog ji netinkamai vaizduoja MTF transseksualus ir nėra tiksli, bei eksperimentai, tiriantys šiuos faktus, buvo prastai kontroliuojami, o jų rezultatai prieštarauja kitai turimai informacijai. Nemažai autoritetų šioje srityje, įskaitant ir dalį teoriją palaikančių asmenų, kritikuoja Blanchard formuluotės pasirinkimą kaip trikdantį ar žeminantį, nes jis susitelkia vien į transseksualių moterų biologinę lytį ir nepaiso jų seksualinės orientacijos tapatybės. Lynn Conway, Andrea James, ir Deidre McClosky smerkė Bailey už knygos The Man Who Would Be Queen išleidimą. Evoliucijos biologė ir transseksuali moteris Julia Serano rašė: „kontroversiška Blanchard teorija yra paremta daugybe neteisingų ir nepagrįstų spėjimų, jo siūlomuose duomenyse yra daugybė metodologinių trūkumų“. WPATH (World Professional Association for Transgender Health) organizacija knygoje „Psichikos sutrikimų diagnostikos ir statistikos vadovas“ įrodinėjo, jog Blanchard tipologijos teorijoje nebuvo remiamasi jokiu moksliniu susitarimu ir jam paremti trūko ilgalaikių transvestitų fetišizmo vystymosi tyrimų.
2016 metų apžvalga sulaukė palaikymo spėjimams, jog Blanchard tipologijoje minimos androfilinės ir ginekofilinės transseksualios moterys turi skirtingus smegenų fenotipus. Teigiama, jog Cantor gali būti teisus, jog Blanchard spėjimai buvo paremti tik dviem nepriklausomais struktūrinių neurovizijų tyrimais ir „iki šiol tėra atliktas vienas nehomosseksualių MTF asmenų tyrimas, o patvirtinti hipotezei būtina atlikti daugiau nepriklausomų MTF homoseksualų tyrimų. Hipotezės patvirtinimas būtų patikimesnis, jei jis būtų paremtas specialiai šio tikslo pasiekimui parengto homoseksualių ir nehomoseksualių MTF asmenų tyrimu“. Apžvalgoje teigta, jog „Blanchard spėjimams patvirtinti vis dar reikia tyrimo, kuriame būtų palyginti homoseksualūs MTF, homoseksualūs ir heteroseksualūs biologiniai vyrai bei biologinės moterys.“
Auklėjimas
Nesėkmingas bandymas užauginti David Reimer kaip moterį, kūdikystėje atsitiktinai pašalinus jo genitalijas, aiškiai paneigė teoriją, kad lyties tapatybė yra nulemiama vien auklėjimo. 1960–2000 metais daug naujagimių ir kūdikių berniukų buvo chirurginiu būdu „paversti“ mergaitėmis, kai jie gimė su netinkamai išsivysčiusiais vyriškais lytiniais organais arba prarado juos nelaiminguose atsitikimuose. Daugelis operacijas patyrusių asmenų tikėjo, kad kaip vyrai jie būtų buvę laimingesni, nei kaip socialiai ir chirurgiškai formuotos moterys. Prieinami įrodymai parodo, kad tokiais atvejais tėvai būna įsipareigoję užauginti berniukus kaip mergaites kuo labiau moteriškai lyčiai priimtinomis manieromis. Šešiais iš septynių atvejų šie asmenys užaugę identifikavo save kaip heteroseksualius vyrus, iš jų vienas identifikavo save kaip homoseksualią moterį. Tokie atvejai paneigia teoriją, jog tėvų auklėjimas padaro įtaką vyrais gimusių asmenų lyties tapatybės ar seksualinės orientacijos. Reimer atvejis yra naudojamas tokių organizacijų, kaip Intersex Society of North America, kad būtų pasipriešinta nereikalingam genitalijų modifikavimui.
2015 m. Amerikos pediatrų akademija išleido vebinarų, susijusių su socialine lytimi, lyties tapatybe, lyties išraiška translyčiais ir pan., seriją. Pirmojoje paskaitoje daktaras Sherer aiškino, kad galima daryti įtaką (per bausmes ir apdovanojimus) vaikų lyties „išraiškai, tačiau ne lyties tapatybei“. Jaunesni kaip 6 metų vaikai dėvėjo lyčiai neutralius drabužius, pavyzdžiui, baltas sukneles, iki pat 1940 metų. 1927 m. žurnalas „Time“ išspausdino diagramą, rodančią lytims priimtinas spalvas (pavyzdžiui, rožinė berniukams ir mėlyna mergaitėms. Sherer aiškino, kad vaikai galėtų pakeisti savo lyties išraišką, siekdami apdovanojimo iš tėvų ar visuomenės, tačiau tai nepaveiks jų lyties tapatybės.
Visagino geležinkelio stotelė
Visagino geležinkelio stotelė – geležinkelio stotis šiaurės rytų Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Visagino miesto, Pasmalvių kaime. Per stotį eina Vilniaus–Daugpilio geležinkelis. Kursuoja vietinės reikšmės traukiniai Vilnius–Turmantas.
Istorija
Įkurta 1876 m. Pasmalvių vardu. XX a. pabaigoje pavadinta Sniečkaus, nuo 1992 m. – Visagino vardu. 2003 m. stotelė buvo uždaryta, bet vėliau eismas atnaujintas. Iki 2015 m. kursavo Vilniaus–Sankt Peterburgo traukiniai, sujungę Visaginą taip pat ir su Pskovu bei Latvijos miestais – Daugpiliu ir Rezekne.
ŽNK Neretva
Metkovičiaus „Neretva“ – Kroatijos futbolo klubas iš Metkovičiaus. Rungtyniavo aukščiausioje Kroatijos moterų futbolo lygoje, vadinamoje Prva liga arba Pirma lyga.
Pilnas pavadinimas – „Neretvos“ moterų futbolo klubas. Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubo įkurtas 2014 m. kovo mėn. Dalyvavo šalies čempionatuose. Nuo 2016–2017 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.