cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Transportinis lėktuvas
Istorija
II pasaulinio karo metu vokiečiai sukūrė pirmąjį tik kroviniams gabenti skirtą lėktuvą „Arado Ar 232“. 1939 m. Vokietija pirmą kartą „Junkers Ju 90“ lėktuve įtaisė pakeliamą galinę rampą krovinių pakrovimui.
Pokarinė Europa taip pat prisidėjo prie krovininių lėktuvų vystymo. Ypač didelis dėmesys tokių orlaivių tobulinimui vyko Berlyno blokados ir Šaltojo karo metu. Vėliau buvo pristatyta įvairių specialiai kroviniams gabenti skirtų lėktuvų. Kai kurie iš jų išsiskyrė savo ypatybėmis – turėjo judantį traukinių skyrių ar aukštai pakeltą galinę dalį patogesniam krovinių įkrovimui.
Labiausiai šiai pramonei padėjo vystytis turbo propelerinių variklių sukūrimas. Vienas pirmųjų šios klasės lėktuvų „Lockheed C-130 Hercules“ buvo pristaytas 1956 m., tačiau dėl savo puikių charakteristikų iki šiol sėkmingai naudojamas. Šiuo metu sukurta apie 40 skirtingų šio orlaivių tipų ir jis naudojamas labai įvairioms paskirtims – kroviniams, kariams gabenti, medicinos pagalbai, gelbėjimo paieškoms, gaisrų gesinimui, moksliniams tyrimams ir pan.
Strateginio transportinio lėktuvo klasė tapo labai svarbia ir ypač čia išsiskiria 1970 m. JAV sukurtas „C-5 Galaxy“ ir keli Tarybų sąjungos orlaiviai. Būtent Tarybų sąjungos kūrėjai sukonstravo didžiausią ir galingiausią transportinį lėktuvą „Antonov An-225“. Pradžioje JAV kurtas „Boeing 747“ buvo paskirtas tai pačiai krovininių lėktuvų klasei kaip ir C-5, tačiau vėliau buvo nuspręsta turėti atskiras versijas keleiviams ir kroviniams.
2007 m. pasirodžius orlaiviui „Airbus A380“ buvo priimami užsakymai ir krovininiam šio tipo orlaiviui, o pagal krovinių tūrį jis nusileido tik An-225.
„Airbus“ kompanija savo kitų orlaivių dalims gabenti naudoja ypač didelį „Beluga XL“ lėktuvą.
Auciukų valsčius
Auciukų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Didieji Auciukai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Kurarė
thumb|180px|Kurarė gaminama iš Strychnos toxifera augalo
Kurarė – Centrinėje ir Pietų Amerikoje naudojamas strėlių nuodas, gaminamas dažniausiai iš činčibero genties augalo Strychnos toxifera žievės. Tradiciškai paruošta kurarė būna tamsi, tiršta, sunki ir labai karti.
Pietų Amerikos indėnai kurarės nuodais ištepdavo strėlių antgalius ir tomis strėlėmis medžiodavo (pučiant pučiamaisiais ginklais). Gyvūnas, kuriam pataiko kurare užnuodyta strėlė tampa vangus ir žūva nuo uždusimo. Kurarėje esantys alkaloidai neveiklūs patekę į virškinamąjį traktą, todėl gyvūno mėsa išlieka tinkama maistui.
Pagrindinis veiklusis kurarės elementas yra tubokurarino chloridas, kuris, patekęs į kraują, veikia kaip raumenų relaksantas. Veiksmingumas pasireiškia nuo 1 minutės (pataikius į didesnę veną) iki 15–25 min. (pataikius į raumenis). XX a. pr. kurarė naudota kaip anestetikas, taikyta psichiatrijoje. 1942 m. buvo susintetinta. Dabar naudojami saugesni pakaitalai.
Kurare apsinuodijęs žmogus turi būti kuo skubiau gaivinamas burna į burną, ir po 0,5–8 val. kvėpavimas grįžta. Nors kurarė širdies raumens tiesiogiai nepaveikia, po 4–6 minučių jis nustoja veikti dėl deguonies trūkumo (tokiu atveju reikia ir širdies reanimacijos).
Italijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Italijos futbolo varžybos 2019–2020 m. – 118-as aukščiausios Italijos futbolo lygos sezonas.
Faktai
Iš Serie B į A lygą perėjo Brescia (po 8 metų pertraukos ) ir Lecce (po 7 metų pertraukos ), Hellas Verona į Serie A pateko po vieno sezono B lygoje.
2019 m. birželio 28 d. Milan buvo uždrausta dalyvauti Europos lygos rungtynėse (nors komanda iškovojo šią teisę) dėl finansinių pažeidimų. Dėl to Roma buvo perkelta į Europos lygos grupės varžybų etapą, o Torino pateko į atranką.
2020 m. vasario 22 d. Italijos ministras pirmininkas Giuseppe Conte dėl ūmaus koronaviruso 2019-nCoV protrūkio Italijoje atšaukė visus sporto renginius Veneto ir Lombardijos regionuose. Kitą dieną atšaukti renginiai ir Pjemento regione. Dėl šių priežasčių buvo atšauktos 4 Serie A rungtynės. Dar kitą savaitę 5 Serie A rungtynės buvo nukeltos.
2020 m. gegužės 18 d. šalies vyriausybė paskelbė, kad Serie A turnyras sustabdomas iki birželio 14 d. Gegužės 28 d. nutarta Serie A rungtynes atnaujinti be žiūrovų nuo birželio 20 d.
Bunys
Bunys – XIII amžiaus vidurio Alšėnų žemės lietuvių kunigaikštis, vienas iš karaliaus tarybos narių. Buvo itin ištikimas pirmojo Lietuvos karaliaus Mindaugo valdinys ir rėmė jį per 1248–1252 m. vidaus karą.
Rytų Nalšios kunigaikštis Bunys taip pat priklausė Lietuvių žemių konfederacijai. Manoma, kad turėjo valdų apie Galšią (Ašmenos apylinkės).
Aleksandras Jonas Potockis
Aleksandras Jonas Potockis (1662–1714) – Lenkijos magnatas, Haličo pakamaris (nuo 1692), Kamaneco kaštelionas (1702–1712), Smolensko vaivada (1712–1714). Cireco ir Čerkasų seniūnas.
Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės, Primasovo linijos atstovas, herbo „Pilawa“ savininkas. Kameneco kašteliono Povilo Stepono Potockio (m. 1674) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Eleonora (Elena) Petrovna Saltykova (m. 1691). Jaunesnieji broliai – Teodoras, Steponas, Jokūbas, Mykolas ir Petras Jonas. Be to, jis turėjo netikrą brolį, Kameneco kaštelioną Juozapą Stanislovą.
Nuo 1692 metų – Haličo pakamaris, vėliau Kameneco kaštelionas (1702–1712) ir Smolensko vaivada (1712–1714). Buvo tai pat Ščireckio ir Čerkasų seniūnas.
Sandomiro konfederacijos narys 1704 metais.
Buvo Monstirsko ir Ustje-Zeliono valdytojas (po jo mirties našlė Terezė 1726 metais padalijo dvarus tarp sūnų).
Šeima ir vaikai
1-oji žmona – Siuzana Kurčevska, Haličo kašteliono Tomašo Karčevskio duktė. Jų vienintelis sūnus Tomaš (m. 1689), mirė jaunystėje.
2-oji žmona – Tereza Tarlaitė, Zavichosto kašteliono Aleksandro Tarlo (1630–1683) ir Joanos Kostkos (m. 1684) duktė. Vaikai nuo antros santuokos:
Savydiškiai
Savydiškiai (arba Savidiškės) – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Žeimių, 2 km į pietryčius nuo Kuigalių, Barupės kairiajame krante. Buvusios kaimo žemės dabar priklauso Paduobiams.
Istorija
Žeimių apylinkės Savydiškių kaimas 1979 m. lapkričio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Deutschland sucht den Superstar
Deutschland sucht den Superstar (, trumpiau DSDS) – Vokietijos talentų realybės šou. Pirmą kartą DSDS pasirodė 2002 m. rudenį televizijos RTL eteryje. Vokiškas variantas kuriamas pagal britų „Pop Idol“ koncepciją. DSDS kuria „UFA Show“ (anksčiau – „Grundy Light Entertainment“) Kelne.
Koncepcija ir marketingas
DSDS metu ieškomas muzikinis talentas–dainininkas arba dainininkė. Kastingo metu iš pradžių vyksta atrankos. TV eteryje rodomi prasčiausi ir geriausi pasirodymai atrankų Hamburge, Frankfurte ir Kelne metu.
Žiuri, kurią sudaro keturi nariai, balsuoja „Taip“ arba „Ne“. Surinkęs tris „Taip“ atrankos dalyvis gauna „bilietą“ į kitą raundą, vadinamą „Recall“. Jei dalyvis surenka du „Taip“, tuomet žiuri klausia dalyvio, kurį džokerį jis pasirinko prieš dainavimą, t. y., kieno pavardę iš žiuri jis pasirinko prieš ateinant į studiją. Jei dalyvis pasirinko žiuri narį, kuris jam skyrė „Taip“, tuomet jis keliauja į kitą etapą.
Vėliau seka „Motto-shows“, kurių metu dešimt geriausių varžosi tarpusavyje, o už juos balsuoja televizijos žiūrovai, siųsdami SMS arba skambindami trumpuoju numeriu. Žiuri šiame ture balsavimo teisės neturi, tačiau visada komentuoja dainos atlikimą, aprangą, judesius ir kitus akcentus.
Šou nugalėtojas pasirašo sutartį su įrašų kompanija ir gauna papildomus 500 000 eurų. Taip pat jis gauna reklamos laiko RTL kanale. Visi kiti devyni dalyviai ir jų gyvenimai taip pat aptariami RTL laidose ir TV žurnaluose, interneto svetainėse.
Žiuri pirmininkas – vokiečių pop titanu vadinamas, buvęs grupės „Modern Talking“ įkūrėjas ir dainininkas, vienas sėkmingiausių prodiuserių Dieter Bohlen. Kiti žiuri nariai kas sezoną keičiasi.
Nugalėtojai
2002–2003 m.
1. Alexander Klaws 2. Juliette Schoppmann 3. Daniel Küblböck 4. Vanessa Struhler 5. Gracia Baur 6. Nicole Süßmilch 7. Daniel Lopes 8. Nektarios Bamiatzis 9. Judith Lefeber 10. Andrea Josten
1. Elli Erl 2. Denise Tillmanns 3. Philippe Bühler 4. Benjamin Martell 5. Gunther Göbbel 6. Anke Wagner 7. Aida Ilijasevic 8. Judith Burmeister 9. Kemi Awosogba 10. Lorenzo Woodard
Brahino valsčius
Brahino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Brahinas.
Deutschland sucht den Superstar
Nugalėtojai
1. Tobias Regner 2. Mike Leon Grosch 3. Vanessa Jean Dedmon 4. Nevio Passaro 5. Didi Knoblauch 6. Anna-Maria Zimmermann 7. Daniel Munoz 8. Lena Hanenberg 9. Dascha Semcov 10. Carolina Escolano
Brahino valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Deutschland sucht den Superstar
Nugalėtojai
2007 m.
1. Mark Medlock 2. Martin Stosch 3. Lisa Bund 4. Max Buskohl 5. Lauren Talbot 6. Thomas Enns 7. Francisca Urio 8. Julia Falke 9. Jonathan Enns 10. Laura Martin
2008 m.
1. Thomas Godoj 2. Fady Maalouf 3. Linda Teodosiu 4. Monika Ivkic 5. Rania Zeriri 6. Benjamin Herd 7. Collins Owusu 8. Stella Salato 9. Sahra Drone 10. Jermaine Alford
2009 m.
1. Daniel Schuhmacher 2. Sarah Kreuz 3. Annemarie Eilfeld 4. Dominik Büchele 5. Benny Kieckhäben 6. Vanessa Neigert 7. Holger Göpfert 8. Marc Jentzen 9. Cornelia Patzlsperger 10. Michelle Bowers
1. Mehrzad Marashi 2. Menowin Fröhlich 3. Manuel Hoffmann 4. Kim Debkowski 5. Thomas Karaoglan 6. Helmut Orosz 7. Ines Redjeb 8. Nelson Sangaré 9. Marcel Pluschke 10. Steffi Landerer
2011 m.
1. Pietro Lombardi 2. Sarah Engels 3. Ardian Bujupi 4. Marco Angelini 5. Sebastian Wurth 6. Zazou Mall 7. Norman Langen 8. Anna-Carina Woitschack 9. Nina Richel 10. Marvin Cybulski
2012 m.
1. Luca Hänni 2. Daniele Negroni 3. Jesse Ritch 4. Fabienne Rothe 5. Joey Heindle 6. Kristof Hering 7. Hamed Anousheh 8. Vanessa Krasniqi 9. Silvia Amaru 10. Thomas Pegram
2013 m.
1. Beatrice Egli 2. Lisa Wohlgemuth 3. Ricardo Bielecki 4. Susan Albers 5. Erwin Kintop 6. Tim David Weller 7. Simone Mangiapane 8. Timo Tiggeler 9. Maurice Glover 10. Nora Ferjani
1. Aneta Sablik 2. Meltem Acikgöz 3. Daniel Ceylan 4. Richard Schlögl 5. Christopher Schnell 6. Yasemin Kocak 7. Elif Batman 8. Enrico von Krawczynski 9. Vanessa Valera Rojas 10. Alessandro Di Lella
2015 m.
1. Severino Seeger 2. Viviana Grisafi 3. Antonio Gerardi 4. Jeannine Rossi 5. Erica Greenfield 6. Seraphina Ueberholz 7. Laura Lopez 8. Robin Eichinger 9. Marcel Kärcher 10. Leon Heidrich
2016 m.
1. Prince Damien 2. Laura van den Elzen 3. Thomas Katrozan 4. Anita Wiegand 5. Igor Barbosa 6. Mark Hoffmann 7. Sandra Berger 8. Tobias Soltau 9. Ramona Mihailovic 10. Aytug Gün Angelika Ewa Turo (pasitraukė dėl nėštumo)
2017 m.
1. Marie Wegener 2. Michel Truog 3. Michael Rauscher 4. Janina El Arguioui 5. Lukas Otte 6. Mia Gucek 7. Giulio Arancio 8. Mario Turtak 9. Isa Martino 10. Emilija Mihailova
2019 m.
1. Davin Herbrüggen 2. Nick Ferretti 3. Joana Kesenci 4. Alicia-Awa Beissert 5. Taylor Luc Jacobs 6. Clarissa Schöppe 7. Mohamed "Momo" Chahine 8. Jonas Weisser 9. Lukas Kepser 10. Angelina Mazzamurro
2020 m.
1. Ramon Roselly (Ramon Kaselowsky) 2. Chiara D'Amico 3. Joshua Tappe 4. Paulina Wagner 5. Lydia Kelovitz 6. Marcio Pereira Conrado 7. Ricardo Rodrigues
Laimėtojų sėkmė
Dažniausiai DSDS nugalėtojai pasidžiaugia trumpa sėkme. Pirmasis singlas ir albumas tampa sėkmingi Vokietijos singlų ir albumų topuose. Tačiau po to šou nugalėtojų populiarumas krenta.
Beveik kiekvieno DSDS debiutinis singlas pateko į Vokietijos TOP 100 pirmąją vietą. Tik Elli Erl singlas pasiekė trečią vietą. 12-ojo sezono nugalėtojas Severino Seeger tapo pačiu nesėkmingiausiu nugalėtoju DSDS istorijoje. Jo singlas pasiekė tik dešimtą topo vietą, o albumas tepasiekė devynioliktą.
Pirmojo DSDS nugalėtojas Alexander Klaws tapo visų laikų sėkmingiausiu TV šou nugalėtoju. Jo daina „Take Me Tonight“ tapo populiari ne tik vokiškai kalbančiose šalyse. Kiti jo singlai taip pat atnešė jam didelę sėkmę.
Aštuntojo DSDS dviem sėkmingiausiems dalyviams – Pietro Lombardi (1 vieta) ir Sarah Engels (2 vieta) buvo sukurtos dvi tos pačios dainos versijos. Singlai „Call My Name“ pasiekė 1-ąją ir 2-ąją vietas Vokietijos TOP 100. Vėliau šis fenomenas buvo kartojamas. 2012 m. tokiu pačiu principu daina buvo sukurta Luca Hänni (1 vieta) bei Daniele Negroni (4 vieta) ir 2013 m. Beatrice Egli (1 vieta) bei Lisa Wohlgemuth (8 vieta).
Lapitai
Lapitai (🇬🇷) – gr. mitologijoje – Tesalijos gentis, Tesalijos upės dievo Penėjo dukters Stilbės ir Apolono sūnaus Lapito palikuoniai. Lapitai gyveno Osos ir Peliono kalnuose bei miškuose. Lapitai buvo pagarsėję karingumu, tačiau nors giminingi kentaurams, dažnai su jais kovojo. Jie dalyvavo Kalidono medžioklėje ir argonautų žygyje. Lapitus, padedamas Heraklio, įveikė dorėnų pradininko Doro sūnus Aigimijus.
Adomas Motiejus Sakavičius
Adomas Motiejus Sakavičius (m. 1662 m. kovo 23 d.) – Smolensko vaivada nuo 1658 m. kovo 1 d., Lietuvos Tribunolo maršalka 1634 metais, Ašmenos seniūnas nuo 1649 metų, Vilniaus pavaivadis 1633–1640, Ašmenos pakamaris nuo 1628 metų, Vincento Korvino Gosievskio husarų įgulos poručikas.
Pabarupė
Pabarupė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Žeimių, 2 km į pietryčius nuo Kuigalių, miškelio pakraštyje, kiek į pietus nuo Barupės. Buvusios kaimo žemės dabar priklauso Juljanavai.
Istorija
Žeimių apylinkės Pabarupės kaimas 1979 m. lapkričio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Žemutinė Gvinėja
Žemutinė Gvinėja  – gamtinė sritis Vidurio Afrikoje, iš rytų juosiama Gvinėjos įlankos. Į Žemutinę Gvinėją visiškai ar iš dalies patenka Kamerūnas, Pusiaujo Gvinėja, Gabonas, Kongo Respublika, Kongo Demokratinė Respublika, Angola.
Apima pakrantės žemumą ir virš jos kylančią Pietų Gvinėjos aukštumą (aukštis iki 3000 m). Klimatas pereinantis iš pusiaujinio (šiaurėje) į atogrąžų pasatinį (pietuose). Metinis kritulių kiekis 1000–1500 mm, pakrantėse žemumoje šiaurėje 3000–4000 mm, pietiniame pakraštyje 100–250 mm, Kamerūno ugnikalnio papėdėje – iki 10 000 mm. Svarbiausia upė – Kongas. Būdingi pusiaujo drėgnieji miškai, įpiečiau nuo Kongo – savanos, pačiuose pietuose – pusdykumės ir dykumos.
Taip pat Žemutine Gvinėja vadinamas Atlanto vandenyno pakrantės ruožas nuo Biafros įlankos (Nigerija) šiaurėje iki Kvanzos žiočių (Angola) pietuose.
Šipiniškis
Šipiniškis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Labanoro, prie kelio, Labanoro upės ir Ažubalio tvenkinių.
Snorri Sturluson
Snoris Sturlusonas  – Islandijos valst. veikėjas, istorikas, rašytojas. Parašė mitologijos ir skaldų poetikos traktatą „Jaunesnioji Eda“, Norvegijos karalių istoriją (16 sagų, parašyta ~1220–30 m.). Snorio Sturlusono veikalai yra vertingas sen. islandų literatūros ir Islandijos istorijos šaltinis.
Badmintonas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Olimpinių žaidynių badmintono turnyre daugiausiai medalių pelnė Kinijos rinktinė. Medalių lentelėje dominavo Azijos šalys. Iš penkiolikos galimų medalių tik vienas atiteko sportininkui ne iš Azijos žemyno - vyrų vienetų auksas Danijos atstovui Viktor Axelsen.
Alfonsas Pilka
Alfonsas Pilka (1935 m. vasario 27 d. Trakiniuose, Kurklių valsčiuje – 2020 m. rugsėjo 10 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, kraštotyrininkas, pedagogas.
Biografija
A. Pilka gimė 1935 m. vasario 27 d. Trakinių kaime Stasės Pilkienės (Juškaitės) ir Prano Pilkos šeimoje, 4-ių vaikų šeimoje. Baigęs Antanavos pradžios mokyklą, jis mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje. 1954–1958 metais studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo anglų kalbos mokytojo išsilavinimą. Baigęs studijas ir apsigyvenęs Klaipėdoje, 1958–1959 metais buvo Klaipėdos 4-osios vidurinės mokyklos anglų kalbos mokytojas, 1959–1962 m. – Klaipėdos jūreivystės mokyklos anglų kalbos dėstytojas. Sugrįžęs į Vilnių, 1962–1996 metais dėstytojavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (nuo 1992 m. – Vilniaus pedagoginis universitetas). Nuo 1988 m. – docentas.
1963–1965 m. stažavosi Rygos universitete, vėliau – Didžiojoje Britanijoje. 1984 m. Vilniaus universitete apsigynė filologijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvių kalbos nežymimieji determinatyvai (gretinant su anglų kalba)“, 1993 m. nostrifikuotas humanitarinių mokslų, filologijos daktaras.
Mokslinė veikla
A. Pilkos mokslinių tyrimų sritis buvo loginė-semantinė anglų ir lietuvių kalbų gretinamoji analizė. Jis paskelbė profesinės ir mokslinės srities straipsnių „Kalbotyroje“, rinkiniuose „Kalba ir mintis“ (1980 m.), „Žodžiai ir prasmės 1“ (1991 m.) ir kitur, publikavo šalies spaudoje kraštotyros tyrimų apie gimtojo kaimo ir jo apylinkių iškilius žmones: spaustuvininką Martyną Kuktą, arkivyskupą Teofilių Matulionį, kunigą Stasį Ylą.
Afrikos rašto sistemos
Afrikos rašto sistemos – Afrikos žemyne gyvenusių tautų naudotos ir naudojamos rašto sistemos, skirtos vietinėms kalboms užfiksuoti. Jų yra trys pagrindinės rūšys.
Šiaurės Afrikos rašto sistemos
thumb|250px|Egiptiečių rašto pavyzdys Šiaurės Afrika kultūriškai vystėsi gana atskirai, nei Subsacharinė Afrika, nes ją skyrė Sacharos dykuma. Šiame regione formavosi ankstyvosios civilizacijos ir buvo naudojamos pažangios rašto sistemos. Kai kurių jų susiformavimą nulėmė išorinės įtakos iš Artimųjų Rytų. Svarbiausios Šiaurės Afrikoje naudotos sistemos buvo šios:
Piktografinės ir daiktaraštinės sistemos
Subsacharinėje Afrikoje rašto sistemos niekada nepasiekė tokios brandos, kaip Šiaurinėje Afrikoje, mat čia kultūra vystėsi kita kryptimi. Vietoj rašto, skirto kalbai užfiksuoti, čia susiformavo atskiros ženklų sistemos, skirtos išreikšti gana abstrakčias idėjas, ypač susietas su religija. Tai buvo piktogramos ir daiktaraščiai, plačiai paplitę tekstilėje, religiniame mene.
Piktografinės rašto sistemos labiausiai išsivystė Benino civilizacijoje, kur vietinės tautos sukūrė šias sistemas:
Naujosios rašto sistemos
thumb|250px|Osmanija raštas thumb|250px|Mandombės raštas
Naujosios rašto sistemos buvo pradėtos kurti Afrikos tautų kalboms pradedant XIX a. Jas dažniausiai inspiruodavo misionieriai, taip pat ir vietiniai valstybių valdovai, kaip savotišką tapatybės išraiškos formą. Dauguma šių sistemų buvo garsinės (skiemeninės). Beveik visos neprigijo, ir liko labai riboto vartojimo, kadangi jas kolonizacijos laikotarpiu beveik visur pakeitė lotynų raštas. Naujosios rašto sistemos buvo šios:
Učikas
Įsikūręs nedideliame slėnyje, prie Odos upės. Učikas garsėja senu kabuki teatro pastatu, kuriame iki šiol vyksta spektakliai bei koncertai, o taip pat dviaukščiais mediniais senamiesčio namais baltomis sienomis.
Žymūs žmonės
Iš Učiko yra kilęs garsus rašytojas, Nobelio literatūros premijos laureatas Kenzaburo Oe. Jis gimė Ose kaime, kuris šiuo metu administraciškai priklauso Učiko miesteliui.
Zelandijos regionas
Zelandijos regionas  – vienas iš 5 Danijos regionų. Įkurtas 2007 m. sausio 1 d. Danijos savivaldybių reformos metu. Jos metu 14 apskričių (amter) buvo perskirstytos į 5 regionus. Zelandijos regionas sudarytas iš 3 buvusių apskričių: Roskildės, Storstriomo ir Vakarų Zelandijos.
Mark Rothko
Markas Rotko (, tikr. Marcus Rothkowitz, 1903 – 1970 m.) – XX a. amerikiečių tapytojas, pokario abstrakčiojo ekspresionizmo meno srovės atstovas.
Biografija
Markus Rotkovičius gimė 1903 m. rugsėjo 25 d. Dvinske, tuometinėje Rusijos imperijoje (dabar Daugpilis, Latvija). Jis buvo jauniausias iš 4 žydų farmacininko Jakobo šeimos vaikų. 1913 m. šeima persikėlė į JAV paskui anksčiau išvykusį tėvą, apsigyveno Portlande, Oregono valstijoje. Tėvas iškart tuo metu mirė ir M. Rotko jaunystė buvo skurdi. Jis sėkmingai baigė vietos mokyklą ir su parama 1921 − 1923 m. mokėsi Jeilio universitete Niu Heivene (Konektikutas). Po to apsigyveno Niujorke. 1925 m. mokėsi pas Max Weber Meno studentų lygoje. Daugiausiai M. Rotko buvo savamoksliu menininku. 1928 m. M. Rotko kūriniai pirmą kartą eksponuoti bendroje parodoje Pradedančiųjų (Opportunity) galerijose Niujorke. M. Rotko draugais buvo Milton Avery ir Adolph Gottlieb.
1929 m. M. Rotko pradėjo dėstyti nepilna darbo diena Centrinėje akademijoje Bruklino rajone. Vedė čia gyvenusią juvelyrę, žydų kilmės Edith Sacher. Pirmoji M. Rotko personalinė paroda įvyko 1933 m. Portlando dailės muziejuje. 1933 m. įvyko personalinė paroda Niujorko Šiuolaikinių menų galerijoje. 1935 m. M. Rotko su draugais įkūrė grupę „Dešimt“ (Ten), kurios narių kūryba buvo artima abstrakcionizmui ir ekspresionizmui. Su grupe M. Rotko eksponavo iki 1940 m. Susitiko kitus avangardinius JAV dailininkus: Jackson Pollock, Willem de Kooning ir Arshile Gorky. M. Rotko kūryboje buvo ženklūs vaizdiniai, įkvėpti primityviojo meno, jis daug dirbo kartu su Adolph Gottlieb. 1938 m. M. Rotko gavo pilnavertę JAV pilietybę ir oficialiai patvirtino vardą Mark Rothko.
1945 m. Peggy Guggenheim suorganizavo M. Rotko personalinę parodą „Art of This Century“ galerijoje Niujorke. Jo pirmoji santuoka nebuvo nusisekusi ir jis tuo metu vedė vaikų knygų iliustruotoją Mary Alice (Mell) Beistle. 1947 ir 1949 m. M. Rotko trumpai dėstė Kalifornijos vaizduojamojo meno mokykloje San Franciske. Kartu su kolegomis 1948 m. įsteigė trumpai gyvavusią mokyklą „Subjects of the Artist“ Niujorke. Dešimtmečio pabaigoje ir 1950-ųjų pradžioje susiformavo brandusis M. Rotko tapybos stilius. 1950 m. dėl duktės Keitės gimimo M. Rotko metė darbą Centrinėje Bruklino Akademijoje ir pradėjo mokyti geriau apmokamame poste Bruklino koledže. 1958 m. dailininkas gavo pirmą viešą užsakymą monumentaliai tapybai „Keturių metų laikų“ (Four seasons) restorane Niujorke. Tais pat metais buvo parinktas atstovauti JAV Venecijos bienalėje. Garsas apie jį išaugo, pasitaisė materialinė padėtis.
El Bulli
El Bulli – restoranas įkurtas 1964 m., Kosta Bravoje, Katalonijoje, Ispanijoje. Restoranas specializuojasi molekulinėje gastronomijoje, atlieka maisto ruošos tyrimus, bet klientų beveik neaptarnauja.
Restoranas, priklauso daugybę laurų pelniusiam šefui F.Adriai, kuris jam vadovavo 27 metus, ir užtarnavo „Michelin“ trijų žvaigždučių įvertinimą, o autoritetingas Didžiosios Britanijos žurnalas „The Restaurant“ penkis kartus pripažino jį geriausiu restoranu pasaulyje.
Konstancija Skirmuntaitė
Konstancija Skirmuntaitė (,, 1850 m. – ) – Lenkijos ir Lietuvos istorikė, Krajovcų judėjimo narė, siekusi išsaugoti lenkų ir lietuvių vienybę.
Gimusi buvusioje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje gilias šaknis turinčioje kilmingoje šeimoje, K. Skirmuntaitė didžiąją gyvenimo dalį praleido Pinske arba netoli jo. Neturėdama jokio oficialaus istorinio išsilavinimo, ji parašė keturis pagrindinius istorinius veikalus, kuriuose romantizavo ir idealizavo praeitį. Parašyti paprasta ir suprantama kalba, jie tapo populiarūs. Ji taip pat skelbė straipsnius lenkų ir lietuvių spaudoje, kuriuose diskutavo lenkų–lietuvių tapatybės klausimais. Palaikė lietuvių tautinį atgimimą, tačiau priešinosi tiek lietuvių, tiek lenkų nacionalizmui. Po Pirmojo pasaulinio karo kritikavo Antrąją Lenkijos Respubliką, jos politiką ir požiūrį į etnines mažumas.
Biografija
Skirmuntaitė gimė apie 1850 m. Rusijos imperijos Pinsko apskrityje (dabartinis Baltarusijos Stolino rajonas). Jos vietinių didikų giminės šaknys siekia XIII amžių. Kaip ir daugelį kitų didikų vaikų, ją namuose mokė korepetitoriai. Abu jos tėvai rėmė 1863 m. sausio sukilimą, buvo suimti ir ištremti į Rusiją. Vaikai buvo palikti senstančios močiutės globai, kuri išsiuntė Skirmuntaitę mokytis į Kališą. 1869 m., kai jos tėvai buvo paleisti iš tremties, ji kartu su jais išvyko į Krymą. Skirmuntaitė paliko ryškų ir įspūdingą savo kelionių po Krymą aprašymą, ypatingą dėmesį skirdama vietiniams urvams ir vadinamiesiems „urviniams miestams ir vienuolynams“.
Vasilevičų valsčius
Vasilevičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vasilevičai.
Konstancija Skirmuntaitė
Biografija
Po motinos mirties 1874 m. grįžo į Pinską ir ten gyveno iki pat savo mirties 1934 m. Ji niekada nebuvo ištekėjusi ir neturėjo vaikų.
Vasilevičų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Etnolingvistika
Etnolingvistika (dar kitaip antropologinė lingvistika) – viena iš kalbotyros krypčių, kuri tiria tam tikros etninės grupės ar tautos, jos kultūros ir papročių santykius su kalba. Tyrinėjamas pasaulėvaizdis, užrašytas kalbos vienetų reikšmėse. Jis atspindi esminius ta kalba kalbančios tautos pasaulėžiūros ir pasaulėjautos bruožus, kultūros ypatumus bei galvosenos ypatybes. Kalboje atsispindi pasaulio samprata, susiklosčiusi per visą tautos istoriją.
Konstancija Skirmuntaitė
Veikalai
Pirmasis jos darbas apie Lietuvos istoriją buvo 1886 m. Pojatos slapyvardžiu. 1897–1909 m. išleido trijų tomų veikalą apie Lietuvos priešistorę ir ankstyvąją istoriją. Ji romantizavo ir idealizavo praeitį, gyrė ir šlovino įvairius didžiuosius kunigaikščius (ypač Vytautą Didįjį ), kritikavo Jogailą, šmeižė Kryžiuočių ordiną. Jos veikalai parašyti lengvai suprantama kalba, išversti į lietuvių kalbą ir tapo labai populiarūs tarp lietuvių tautinio atgimimo veikėjų. Ji taip pat rašė daugybę straipsnių politinėmis ir tautinėmis temomis į Lenkijos ir Lietuvos spaudą, įskaitant „Kraj“, „Przegląd Wileński“, „Kurier Wileński“, „Litwa“, dažnai pasivadindama Futurus slapyvardžiu. Du jos straipsnių rinkiniai išleisti 1907 ir 1913 m. Susirašinėjo su lenkų rašytoja Elze Ožeškiene.
Už savo darbus ir pastangas ji buvo apdovanota Vatikano ordinu „Pro Ecclesia et Pontifice“ ir Vytauto Didžiojo universiteto garbės daktaro laipsniu.
Politinės pažiūros
Konstancija Skirmuntaitė palaikė lietuvių tautinį atgimimą ir susirašinėjo su tokiais lietuvių veikėjais kaip Jonas Basanavičius ir Adomas Jakštas, tačiau nepalaikė nei lietuvių, nei lenkų nacionalizmo. Ji save laikė lietuve, bet kalbėjo lenkiškai ir palaikė Lenkijos ir Lietuvos uniją pagal istorines Abiejų Tautų Respublikos tradicijas. 1914 m. išleido 10 puslapių brošiūrą lietuvių kalba „Nosce te ipsum“, kurioje kritikavo skirstymą į „mus“ ir „juos“ tik pagal kalbą – apgailestavo, kad lietuviai atmetė poetą Adomą Mickevičių ir kompozitorių Stanislovą Moniušką vien dėl to, kad jie rašė lenkiškai. Nors jos istoriniai veikalai buvo populiarūs, ji susilaukė kritikos ir buvo atstumta tiek lenkų (kurie ją laikė „separatiste“), tiek lietuvių (kurie nelaikė jos tikra lietuve). Matydama neišvengiamą nacionalizmo augimą, laiške J. Basanavičiui save pavadino „paskutine mohikane“.
Po Pirmojo pasaulinio karo Pinską valdė Antroji Lenkijos Respublika. Istorikė kritikavo Želigovskio maištą (per kurį Lenkija užėmė Vilnių) ir Lenkijos politiką etninių mažumų atžvilgiu. Skirmuntaitė ragino Lenkiją suprasti ir gerbti Kresuose gyvenančius žmones, kurių tautybė ir kultūra skiriasi nuo lenkų. Šias pažiūras ji išreiškė 1925 m. išleistoje brošiūroje „Idea jagiellońska a polityka kresowa“ ir 1933 m. išleistoje brošiūroje „Kwestja zasad“. Kartu ji kritikavo Lietuvos vyriausybę už 1920 m. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutarties pasirašymą ir Lietuvos Steigiamąjį Seimą už pradėtą žemės reformą, pagal kurią buvo nacionalizuota bajorams priklausiusi žemė.
Bibliografija
kairėje|miniatiūra|205x205px|Konstancijos Skirmuntaitės kapas Pinske. Pagrindiniai veikalai:
Florence Nightingale
Florencija Naitingeil (Florence Nightingale,, 1820 m. gegužės 12 d. – 1910 m. rugpjūčio 13 d.) – anglų socialinė reformatorė, statistikė, profesionaliosios slaugos pradininkė ir rašytoja. Naitingeil išgarsėjo dirbdama slaugytojų vadove ir instruktore Krymo karo metu, per kurį ji organizavo sužeistų kareivių priežiūrą Konstantinopolyje. Ji žymiai sumažino mirtingumą gerindama higienos ir maitinimo kokybę. Naitingeil pakėlė slaugytojų prestižą, tapo Viktorijos laikų kultūros ikona, praminta „Ponia su lempa“, naktimis lankiusi sužeistus kareivius.
Nors manoma, kad tuometė žiniasklaida perdėjo Naitingeil pasiekimus per Krymo karą, kritikai sutaria dėl jos milžiniško indėlio į moderniąją slaugą. 1860 m. Naitingeil Londono Šv. Tomo ligoninėje atidarė savo mokyklą ir slaugos namus, taip padėdama profesionalios slaugos pamatus. Tai buvo pirmoji pasaulietinė slaugos mokykla pasaulyje, vėliau prijungta prie Londono karališkojo koledžo. Naitingeil priesaika vadinamas pažadas, kurį duoda naujos slaugytojos. Taip pat Florencijos Naitingeil garbei įsteigtas vardinis medalis, laikomas aukščiausiu tarptautiniu slaugytojos apdovanojimu (juo 1927 m. apdovanota ir medicinos sesuo lietuvė Ona Čebelytė-Jankauskienė). Per Naitingeil gimimo metines kasmet minima Tarptautinė slaugytojų diena. Jos socialinės reformos apėmė visų Didžiosios Britanijos visuomenės sluoksnių sveikatos priežiūros gerinimą, efektyvesnę kovą su žmonių badavimu Indijoje, prostituciją draudžiančio įstatymo Britų imperijoje panaikinimą. Taip pat jos iniciatyva įkurta Karališkoji sveikatos komisija.
Naitingeil buvo statistikos pradininkė; ji pavaizdavo savo analizę grafinėmis figūromis, aiškiau perteikusiomis duomenis. Šiuolaikinei apskritiminei histogramai pradžią davusios poliarinės ploto diagramos autorystė priskiriama Naitingeil (dar vadinama Naitingeil rožės diagrama). Naitingeil diagrama vis dar reguliariai naudojama duomenims perteikti.
Naitingeil buvo talentinga ir įvairiapusė rašytoja. Didžioji dalis per gyvenimą parašytų ir publikuotų darbų susiję su medicinos žinių sklaida. Kai kurie jos traktatai buvo parašyti supaprastinta anglų kalba, kad juos lengvai suprastų mažiau raštingi žmonės. Ji taip pat buvo duomenų vizualizacijos pradininkė, naudojusi infografiką ir grafiškai atvaizdavusi statistinius duomenis. Daugelis jos raštų, įskaitant jos plataus masto veikalus apie religiją ir misticizmą, buvo paskelbti tik po mirties.
Svarbiausiais veikalais laikomos šios knygos :
Vilniaus metropolitenas
Vilniaus metropolitenas – planuojamas ir projektuojamas metropolitenas Lietuvos sostinėje – Vilniuje.
Istorija
Nuo 2007 metų Vilniuje vyksta diskusijos dėl tolimesnio miesto viešojo transporto plėtros būdo pasirinkimo. 2008 m. pradėti kurti du sprendimai: greitasis tramvajus arba metro. 2011 m. pabaigoje buvo priimtas galutinis sprendimas greitajam tramvajui, nes jis yra pigesnis ir labiau atitinkantis miesto keleivių srautą, tačiau metro kūrimo klausimas nebuvo išbrauktas iš darbotvarkės.
Greitojo tramvajaus rėmėjas buvo buvęs Vilniaus meras – Artūras Zuokas (2001–2007 metų kadencijos metu); paskesnis meras – Juozas Imbrasas (2007–2009) – optimaliausiu sprendimu laikė metro.
2014 metų vasarį Lietuvos Vyriausybė pritarė parengtam metropoliteno statybų koncesijos naudojimo įstatymo projektui, bet tuometė Lietuvos Respublikos prezidentė Dalia Grybauskaitė, tokį sprendimą vetavo.
2018 m. Lietuvos Respublikos Seimas priėmė naują metro plėtros aktą, kuris įsigaliojo 2020 m. sausio 1 d. Šis aktas leidžia privatiems investuotojams pradėti metro tranzito sistemų statybas Lietuvoje. Projektus turėtų įgyvendinti savivaldybės, kurios galėtų nupirkti iki 50 procentų statybos bendrovių akcijų. Projektai būtų vystomi bendradarbiaujant arba koncesijos būdu valstybei ir privačioms įmonėms.
Lietuvos Respublikos vyriausybė 2021 metų balandžio 14 dieną pritarė Susisiekimo ministerijos parengtai išvadai, kuria siūloma nepritarti Seimo nutarimo projektui Vilniaus metropoliteno projektą pripažinti ypatingos valstybinės svarbos projektu.
Linijos
Siūlomos pirmosios trys metro linijos:
Diskusija dėl metropoliteno Vilniuje poreikio
Nors visuomenėje vyrauja nuomonė, jog metro projektas yra per didelė našta Lietuvos ekonomikai ir nėra reikalingas, tačiau Vilniaus metro šalininkai teigia, jog besivystančiam miestui jis gyvybiškai svarbus. Metro Vilniuje išspręstų ne tik ekologines problemas, tačiau ir sumažintų eismo spūstis, nes, kaip tikimasi, daugiau žmonių naudotųsi viešuoju transportu, sumažėtų eismo užimtumas ir CO2 išmetimas Vilniuje.
Dirvelinis
left|120px
Dirvelinis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į rytus nuo Mindūnų, paribyje su Švenčionių rajonu. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,5 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 158,3 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Labanoro giria, Pagraužės miškas. Už 80 m į rytus telkšo Vaikščiuko ežeras. Šalia įsikūręs Žičkelių kaimas. Dirvelinio ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas).
Grigalius Kazimieras Padberieskis
Grigalius Kazimieras Padberieskis (m. 1677 m. birželio 20 d.) – Smolensko vaivada nuo 1667, Lietuvos didysis prievaizas nuo 1663/1664, LDK armijos gerealinis pulkininkas nuo 1666, Gulbinsko ir Upytės seniūnas.
Jono Sobieskio elektorius nuo Smolensko vaivadijos 1674 metais.
Kauno Petrašiūnų darbo rinkos mokymo centras
Kauno Petrašiūnų darbo rinkos mokymo centras – valstybinė mokymo įstaiga, įsikūrusi Kaune, Petrašiūnuose. Įstaigos kodas – 133663153, steigėjas – Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija.
2022 m. centre vykdomi floristikos, medžio apdirbimo, santechnikos, siuvimo, slaugos, statybos, suvirinimo, transporto mokymai.
Istorija
Mokykla įkurta 1958 m.
2017 m. baigta administracinio pastato renovacija, suremontuoti keli mokymo kabinetai. Tais pačiais metais „Turto bankas“ pranešė netrukus rinkai pasiūlysiantis valstybės kontroliuojamą 54,18 proc. centro akcijų paketą. 2018 m. UAB „Kauno Petrašiūnų darbo rinkos mokymo centras“ 54,18 proc. akcijų paketas parduotas už 293 047 eurų.
Šipultiškės
Šipultiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Santaikos.
Dziaražyčų valsčius
Dziaražyčų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dziaražyčai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Horvalės valsčius
Horvalės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Horvalė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Širviai
Širviais vadinami kaimai:
Horišni Plavniai
Horišni Plavniai  – miestas centrinėje Ukrainoje, Poltavos srities pietvakariuose, prie Kamianskės tvenkinio; Kremenčiuko rytinis priemiestis. Rajono centras. Yra rūdų sodrinimo kombinatas.
Istorija
Įkurtas 1960 m. prie Dniepro ir vadinosi Komsomolsku prie Dniepro (Комсомольск-на-Днепре). Gyvenvietė labai sparčiai augo ir 1972 m. buvo suteiktos miesto teisės, pervadintas tiesiog į Komsomolską (Комсомольск). 2016 m. gegužės 19 d. Komsomolskas pervadintas į Horišni Plavnius (Aukštutinius Plavnius).
Sportas
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Hirnyk-Sport“, kuris 2014/2015 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje.
Širšuliškė
Širšuliškė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo į pietvakarius Pabradės, Pailgio miške. Šalimais eina geležinkelis Vilnius–Turmantas, už jo teka Žeimena.
Gazuotas gėrimas
Gazuotas gėrimas – gėrimas, dirbtinai prisotintas anglies dioksido.
Gazuoti gėrimai dirbtinai įsotinami anglies dioksido iki 0,3–0,6%. Ištirpęs anglies dioksidas gėrimui suteikia gaivinantį veikimą, veikia kaip konservantas, nes padidina rūgštingumą, kuris slopina mikroorganizmų gyvybinę veiklą. Gazuotų gėrimų gaivinantis veikimas ir skonis geriausiai pasireiškia kai gėrimas atvėsintas iki 10–12°С. Neretai gazuoti gėrimai praturtinami vitaminais.
Gazuotiems gėrimams priskiriamas paprastas gazuotas vanduo, gazuotas vanduo su sirupu (paprastai pardavinėjami iš gazuoto vandens pardavimo automatų), gazuoti gėrimai, kurie pardavinėjami paruošti vartojimui, taip pat – sausi gazuotų gėrimų mišiniai. Į gatavus gazuotų gėrimų sudėtį įeina vaisių (kartais – ir daržovių) sultys, vaisių, daržovių ir žolelių sirupai ir ekstraktai, cukrus ir dirbtiniai saldikliai, vynai, trauktinės, aromatizatoriai, kiti maisto priedai.
Gazuojami ir kai kurie alkoholiniai gėrimai – pvz., putojantys vynai
Prekybos laivynas
thumb|250px|right|Šiuolaikinis prekybinis laivas Prekybos laivynas  – valstybės prekybinių laivų visuma. Skirtingų valstybių prekybos laivynai savo dydžiu labai skirtingi.
Prekybos laivyną sudarantys prekybiniai laivai karo atveju gali būti mobilizuoti ir panaudojami kariuomenei ir kariniams kroviniams pervežti arba gali būti perdirbami į pagalbinius karo laivus.
Prekybos laivyno laivų įgulų nariai (jūrininkai) paprastai turi prekybos laivyno sistemoje naudojamus rangus. Jūrininkai, pagal tarptautinę sutartį turi turėti pripažintus tarptautinius prekybinio jūrininko dokumentus.
Lietuva
2000 m. Lietuvoje buvo registruoti 249, o 2011 m. 121 prekybiniai ir žvejybiniai laivai.
Raudonžiedė pasiflora
Raudonžiedė pasiflora (Passiflora incarnata) – pasiflorinių (Passifloraceae) šeimos augalų rūšis.
Apibūdinimas
Raudonžiedė pasiflora yra sparčiai augantis daugiametis vijoklinis augalas. Augalo stiebai ilgi, besidriekiantys, turintys daug ūselių, gali būti lygūs arba pūkuoti. Lapai dažniausiai triskiaučiai, 6–15 cm ilgio. Žiedą sudaro penki melsvai balti vainiklapiai. Tarp kuokelių ir vainiklapių yra smulkios struktūros, baltai purpurinės spalvos vainikas. Sunokę vaisiai – gelsvos, kiaušiniškos formos uogos.
Panaudojimas
Raudonžiedės pasifloros vaisiai gali būti naudojami uogienėms, džemams ir desertams gaminti, išspaustomis sultimis gardinami gėrimai. Augalo sudėtyje gausu flavonoidų ir alkaloidų. Tradicinėje medicinoje raudonžiedė pasiflora buvo naudojama nerimo, nemigos ir hipertenzijos sutrikimams gydyti. Nedidelių klinikinių tyrimų teigimu, raudonžiedės pasifloros veiksmingumas yra tikėtinas siekiant palengvinti nestiprius psichinio streso simptomus ir pagerinti miego kokybę.
Dziornavičų valsčius (Rečyca)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Eupeitas
Eupeitas (🇬🇷) – itakietis graikų mitologijoje, Antinojo tėvas.
Pasakojama, kad Eupeitas kartą užpuolęs tesprotiečius, itakiečių sąjungininkus. Odisėjas apsaugojęs jį nuo pasipiktinusių Itakės gyventojų. Odisėjui po ilgų kelionių sugrįžus namo, Eupeitas norėjęs atkeršyti už sūnaus Antinojo, vieno iš Penelopės jaunikių, nužudytų Odisėjo, mirtį. Eupeitas vedęs į kovą itakiečių būrį, tačiau žuvęs.
Širviai (Šalčininkai)
Širviai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Šalčininkų, prie kelio.
Voisas
Voisas  – ežeras Baltarusijoje, Vitebsko srities, Breslaujos rajone. Į šiaurę nuo Breslaujos. Priklauso Breslaujos ežerų grupei. Ilgis – 3,75 km. Plotis – 1,6 km. Baseino plotas – 249 km². 4 salos, bendras plotas – 0,11 km². Seklumose dugnas smėlėtas, giliau – dumblinas.
Protakais jungiasi su Strusto ir Nespišo ežerais.
Hatajaus valstybė
Hatajaus valstybė, Hatajaus respublika – pereinamasis politinis darinys, valstybė, kuri formaliai egzistavo nuo 1938 m. rugsėjo 7 d. iki 1939 m. birželio 29 d. Ši valstybė buvo suformuota Prancūzijos Sirijos mandatinės teritorijos Aleksandretos sandžake. 1939 m. birželio 29 d. Turkijos aneksuota ir tapo Hatajaus provincija (Turkija).
Istorija
Būsimos Hatajaus valstybės teritorija anksčiau buvo Osmanų imperijos Alepo vilajeto dalis. Po Pirmojo pasaulinio karo šią teritoriją okupavo Prancūzija ir valdė kaip Prancūzijos Sirijos mandatinės teritorijos dalį.
1921–1923 m. Aleksandretos sandžakas buvo autonominis sandžakas. Tai buvo paremta 1921 m. spalio 20 d. Prancūzijos-Turkijos sutartimi, atsižvelgiant į tai, kad sandžake gyveno ne tik arabai, kurdai ir armėnai, bet ir didelė turkų bendruomenė. Vėliau Aleksandretos sandžakas buvo prijungtas prie Alepo valstybės, o 1925 m. – prie Sirijos valstybės, bet išlaikė ypatingą statusą.
Tuometinis Turkijos parlamento pirmininkas Mustafa Kemalis Atatiurkas nepripažino, kad Aleksandretos sandžakas yra Prancūzijos mandatinėje teritorijoje. 1923 m. kovo 15 d. jis, sakydamas prakalbą Adanoje, pareiškė, kad tas kraštas „keturiasdešimt šimtmečių buvo turkų tėvynė“ ir „negali būti belaisvis priešų rankose“. Turkų politikai siekė prisijungti Aleksandretos sandžaką, kai 1935 m. pasibaigs Prancūzijos Sirijos mandatas. Vietiniai turkai kūrė įvairias organizacijas ir institucijas, kurios propagavo ir populiarino susijungimo su Turkija idėjas.
1936 m. sandžake vyko neramumai, įsikišo Tautų Sąjunga, ir 1937 m. lapkritį įvestas naujas srities statutas, pagal kurį sandžakas tapo „atskiru, bet neatskirtu“ nuo Sirijos užsienio reikalų požiūriu, jo gynybą užtikrino tiek Prancūzija, tiek Turkija.
1936 m. Atatiurkas Aleksandretos sandžakui sukūrė pavadinimą Hatajaus provincija, o Hatajaus klausimą iškėlė Tautų Sąjungoje. Tautų Sąjungos pavedimu Prancūzijos, D.Britanijos, Nyderlandų, Belgijos ir Turkijos atstovai parengė Hatajaus konstituciją. Pagal konstituciją Hatajus tapo autonominiu sandžaku Sirijos viduje. Nežiūrint šiokio tokio tarpetninio smurto, 1938 m. viduryje įvyko rinkimai į vietinę įstatymų leidybos asamblėją, kuri ėmė veikti.
1938 m. rinkimai
thumb|250px|right|Protestai Damaske 1939 m. – demonstruoja moterys, protestuodamos prieš Turkiją, aneksavusią Aleksandretos sandžaką. 1938 m. prancūzų valdžia atliko etninį gyventojų surašymą, pagal kurį buvo padalintos 40 sandžako asamblėjos vietų: 22 atiteko turkams, 9 arabams alavitams, 2 arabams sunitams, 2 arabams krikščionims, 5 – armėnams. Tačiau surašymo rezultatai buvo abejotini, nes jie lėmė vietų paskirstymą, o Turkija vykdė aktyvią propagandą alavitų, kurdų ir čerkesų tarpe, kuriuos Ankara oficialiai laikė turkais.
Pagal oficialų etninį gyventojų surašymą 1938 m. liepos 22 d. Aleksandretos sandžake buvo 57 008 balsuotojai, priklausę šioms etninėms grupėms:
Vietos parlamente buvo paskirstytos ne partiniu principu, o pagal etninę priklausomybę. 40 parlamento vietų buvo paskirstytos taip:
Nepriklausomybės paskelbimas
1938 m. rugsėjo 7 d. Hatajus priėmė vėliavą, kurios eskizą paruošė Mustafa Kemalis Atatiurkas.
1939 m. vasario 6 d. Hatajaus įstatymų leidybos institucija priėmė visus Turkijos įstatymus.
1939 m. kovo 13 d. Hatajus oficialia valstybės valiuta padarė Turkijos lirą.
Dudzičų valsčius (Rečyca)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Skagerakas
thumb|220px|right|Skagerakas ir Kategatas Skagerakas  – sąsiauris tarp Skandinavijos ir Jutlandijos pusiasalių. Skagerakas – vienas iš sąsiaurių jungiančių Šiaurės jūrą su Baltijos jūra.
Geografija
Ilgis 240 km, plotis 80–140 km. Gilėja link Norvegijos pakrantės, kur Norvegijos povandeniniame lovyje gylis siekia 700 m, pietuose yra daug seklumų. Paviršinė srovė (2–4 km/h) teka į vakarus, giluminė – į rytus. Didžiausi uostai prie sąsiaurio: Oslas, Kristiansandas, Arendalis (Norvegija).
Damanavičų valsčius
Damanavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Damanavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
AS Monaco (krepšinio klubas)
Monako „AS Basket“ (pilnas pavadinimas „Monako sporto asociacijos krepšinio klubas“ ) – krepšinio klubas iš Monako kunigaikštystės, Fonvjėjaus, rungtyniaujantis Prancūzijos krepšinio sistemoje. Priklauso „AS Monaco“ sporto klubui.
Stančių evangelikų liuteronų kapinės
Stančių evangelikų liuteronų senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 22269) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Stančiuose (Kretingalės seniūnija), 0,28 km į pietryčius nuo kelio, Dangės dešiniajame krante.
AS Monaco (krepšinio klubas)
Istorija
„AS Monaco“ krepšinio sekcija įkurta 1928 m. Pirmas rimtas pasiekimas – 1950 m. pasiekta antra vieta Prancūzijos krepšinio lygoje. 1973 m. laimėjo antrąjį šalies divizioną. 1974–1975 m. debiutavo tarptautinėje arenoje – Koračo taurėje. 1982–1983 m. pasiekė Koračo taurės pusfinalį. XX a. devintajame dešimtmetyje buvo pajėgi Prancūzijos lygos komanda, bet paskui sekė kritimas į žemesnius divizionus.
Stančių evangelikų liuteronų kapinės
Kapinės
Įrengtos aukštumos kyšulyje, pakilumoje, iškylančioje virš aplinkos iki 0,7 m aukščio. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 28 m ilgio ir 16 m pločio, apaugusios pavieniais medžiais. Kapinėse išliko 5 ažūriniai kaltiniai kryžiai, pora betoninių antkapių ir vieno akmeninio antkapinio paminklo postamentinė dalis. Dalis kryžių deformuota. Teritorija apaugusi daugiamete žole ir vaiskrūmiais, netvarkoma. Anotacinio ženklo nėra.
AS Monaco (krepšinio klubas)
Istorija
2014 m. „Monakas“ laimėjo trečiąjį Prancūzijos divizioną, kitais metais – antrąjį, ir galiausiai 2015–2016 m. grįžo į elitinį divizioną. 2016–2017 ir 2017–2018 m. rungtyniavo FIBA Čempionų lygoje, kurioje užėmė atitinkamai 2 ir 3 vietas, o 2018–2019 m. perėjo į Europos lygą. 2020–2021 m. sezone monakiečiai finale įveikė Kazanės „UNIKS“, laimėjo savo pirmąjį tarptautinį trofėjų ir pateko į „Eurolygą“.
Ščiutino apskritis
Istorija
Apskritis įkurta 1929 m. gegužės 21 d. iš dešimties nuo Lydos ir vieno nuo Gardino apskrities atskirtų valsčių. Priklausė Naugarduko vaivadijai. Plotas 2273 km², 107,2 tūkst. gyventojų (1931 m.). Nuo 1939 m. gruodžio 4 d. priklausė Baltarusijos TSR Baranovičių sričiai, 1940 m. sausio 15 d. likviduota, apskrities teritorijoje įkurti Ščiutino, Vosyliškių ir Žaludko rajonai.
AS Monaco (krepšinio klubas)
Istorija
Antrojo sezono Eurolygoje pabaigoje komanda pateko į finalo ketvertą, vykusį Kaune ir užėmė 3 vietą.
Stančių evangelikų liuteronų kapinės
Kapinės
Teritorijos plotas – 0,17 ha.
AS Monaco (krepšinio klubas)
Treneriai
Žymesni treneriai:
Širvydai
Širvydai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km nuo Vidgirių.
Stančių evangelikų liuteronų kapinės
Istorija
Veikė XVIII a. – 1944 m. Laidoti Stančių evangelikai liuteronai.
2016 m. Nyderlandų TT
2016 m. Nyderlandų TT – 8-tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. birželio 26 d. TT Circuit Assen trasoje, Asene.