cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ispanijos administracinis suskirstymas
Savivaldybės
Savivaldybės ( arba concejos,, ir 🇪🇺) yra žemiausio lygmens teritoriniai vienetai, atitinka savivaldybių tarybą ir yra administruojami mero arba tarybos nario, kurie renkami visuotiniuose rinkimuose.
Kiti teritoriniai subjektai
Autonominiai regionai turi teisę įsteigti papildomus teritorinius vienetus, paliekant provincijas ir savivaldybes. Pvz. Katalonija turi papildomai du teritorinius subjektus: komarkas ir bagurijas.
Agluona (Tauragė)
Intakai: Duobaitė, Agluona (Agluonos intakas) (kairieji), Stinčius (dešinysis).
Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo aglė.
Kiaulakiai (Telšiai)
Kiaulakiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Tryškių.
Nove Granė
Nove Granė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Eduardas Červinskas
Eduardas Červinskas (1921 m. rugpjūčio 15 d. Penza, Rusija) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Gimė garvežio mašinisto šeimoje. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, šeima grįžo ir įsikūrė Kybartuose, 1934 m. persikėlė gyventi į Kauną. Sesuo aktorė Marija Červinskaitė-Pauliukonienė. 1941 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. Vilniaus universitete dvejus metus studijavo geologiją, 1950 m. baigė fizinę geografiją. 1956 m. geografijos mokslų kandidatas.
1943–1945 m. Kretingos gimnazijos mokytojas. 1950–1987 m. dirbo Vilniaus universitete, 1960–1972 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, nuo 1961 m. – docentas.
Mokslinė veikla
1951 m. dalyvavo pirmoje kompleksinėje Kuršių marių tyrimo ekspedicijoje. 1954–1982 m. organizavo Kuršių marių ir Nemuno deltos tyrimus, paskelbė straipsnių apie vandens apykaitą Klaipėdos sąsiauryje, Nemuno deltos ir Kuršių marių hidrologinį režimą, nuosėdų kaupimąsi, marių kranto linijos ir dugno reljefo keitimąsi, Kuršių marių kartografinio vaizdo raidą.
Varliažuvinės
Varliažuvinės (Batrachoididae) – kaulinių žuvų šeima, vienintelė varliažuvių (Batrachoidiformes) būryje. Paplitusios vandenynų priekrantėse. Kai kurios rūšys turi nuodingas liaukas.
Sistematika
Šeimoje 19 genčių ir apie 70 rūšių.
Armanai
Armanai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kruonio.
Kaskadiniai kalnai
thumb|right|240px|Kaskadiniai kalnai. Laseno nac. parkas Kaskadiniai kalnai  – kalnų grandinė Šiaurės Amerikoje, vakarinėje Šiaurės Amerikos Kordiljerų juostoje, JAV (Vašingtone, Oregone, Kalifornijoje) ir Kanadoje (Britų Kolumbijoje). Ilgis apie 1000 km. Sudaryti iš kristalinių uolienų. Kaskadiniuose kalnuose yra daug ugnikalnių: Reinyras (4392 m), Šasta (4317 m), Lasenas (3187 m), Džefersono k. (3199 m), Hudo k. (3429 m) ir daug kitų. Šlaituose auga spygliuočių miškai, alpinės ir subalpinės pievos. Kaskadinių kalnų gamta saugoma Kraterio Ežero, Reinyro kalno, Laseno nacionaliniuose parkuose, daugelyje provincinių parkų ir nacionalinių miškų.
KK137
KK137 – krašto kelias, jungiantis Pilviškius ir Jurbarką. Kelio ilgis – 57,81 kilometro. Šiame krašto kelyje yra 4 „juodosios dėmės“.
Maršrutas
Kelias prasideda Pilviškiuose, į šiaurę nuo geležinkelio Kazlų Rūda – Kybartai. Eina per Vilkaviškio ir Šakių rajonus, taip pat 1 km – Jurbarko rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Dvarnieji, Baltrušiai, Barzdai, Griškabūdis, Šakiai, Valenčiūnai, Žygėnai, Kiduliai. Baigiasi Jurbarke, Vydūno gatvėje, dešiniajame Nemuno krante tilto pabaigoje. 1 km į šiaurę nuo Pilviškių kelias kerta Višakio upę, ties Bliuviškių kaimu – Novos upelį, Šakiuose – Siesartį, ties Ritiniais – Oriją, ties Mozūriškiais – Jotiją. Prie Jurbarko, ilgiausiu Lietuvoje tiltu kelias kerta Nemuną.
Mr. Brightside
Mr. Brightside – daina, įrašyta grupės The Killers albumui „Hot Fuss“. Antrąkart išleista ši daina Jungtinės Karalystės muzikos tope bei Amerikos muzikos topuose užėmė 10 vietą.
Eduardas VII
thumb|left|100px|Eduardo VII monograma Eduardas VII (1841 m. lapkričio 9 d. Londonas – 1910 m. gegužės 6 d. ten pat) – D. Britanijos karalius, Indijos imperatorius (1901–1910 m.).
Biografija
1861 m. karinėje tarnyboje užmezgus romaną su aktore, karalienė Viktorija jį ilgam nušalino nuo valstybės reikalų. Iki 1892 m. jam drausta skaityti ministrų kabineto posėdžio protokolus. Jo populiarumas Europoje padėjo vyriausybei 1904 m. sudaryti Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos Antantės sąjungą (Entente Cordiale). Eduardo parama karo ministro R. Burdono vykdytoms reformoms leido geriau pasirengti Pirmajam pasauliniam karui.
Crystal Reports
Crystal Reports – programinė įranga, skirta ataskaitoms iš įvairialypių duomenų šaltinių rengti. Įrangą kuria Business Objects įmonė. Crystal Reports taip pat yra pateikiama kaip bendrojo pobūdžio ataskaitų kūrimo priemonė įmonės planavimo sistemoms, tokioms, kaip PeopleSoft, arba integruota programų kūrimo aplinkose, pvz., Microsoft Visual Studio.
Atrajotojai
Atrajotojai (Ruminantia) – porakanopių žinduolių pobūris. Ramstosi tik III ir IV pirštais, o II ir V yra labai maži ir nesiekia žemės arba visai išnykę. Viršutinių kandžių, dažniausiai ir viršutinių ilčių, nėra, o apatiniai iltiniai dantys prisišlieję prie kandžių ir savo forma nuo jų nesiskiria. Skruostiniai dantys selenodontiniai, su 4 pusmėnulio formos briaunomis malamajame paviršiuje. Šie žinduoliai gali atrajoti, nes jų skrandis sudarytas iš keturių skyrių – didžiojo prieskrandžio, tinklainio, knygenų ir šliužo. Liaukos, kitaip nei tryniakojų, yra tik paskutiniame skranžio skyriuje. Patinai dažnai raguoti. Paplitę visuose žemynuose, išskyrus Australiją ir Antarktidą. Pobūryje yra 6 šeimos.
Pobūris pats didžiausias rūšių skaičiumi (apie 140 rūšių). Skirstomas:
Iš laukinių atrajotojų kilo naminės avys, ožkos ir galvijai.
Elena Červinskienė
Elena Červinskienė (1920 m. kovo 12 d. Smukučiai, Jurbarko valsčius – 2003 m. gegužės 23 d. Vilnius) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1938–1940 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. ištremta į Altajaus kraštą, vėliau į Jakutiją. 1948 m. grįžo į Lietuvą. 1953 m. baigė Maskvos universitetą. 1982 m. filologijos mokslų daktarė.
1957–1992 m. Vilniaus universitete dėstė rusų literatūrą, 1984–1992 m. Rusų literatūros katedros vedėja, nuo 1984 m. profesorė.
Maroko istorija
Priešistorė
Šiame regione buvo gyvenama nuo gilios senovės (Homo erectus). Maroke rasti paleolito įrankiai datuojami ~30 000 m. pr. m. e., Homo sapiens apsigyveno 15 000–10 0000 m. pr. m. e. Neolitinė Kapso kultūra Maroke išplito apie 8000 m. pr. m. e., kai Magrebas buvo ne toks sausas kaip dabar. Berberų kalba greičiausiai paplito tuo pačiu metu kaip ir žemdirbystė ir buvo naudojama tiek vietinių gyventojų, tiek šią kalbą atnešusių imigrantų.
Senovės istorija
Autochtoniniai Š. Afrikos gyventojai buvo berberai. XII–VIII a. pr. m. e. Š. Afrikos pakrantėje atsirado nedidelės finikiečių faktorijos: Tinga (Tanžeras), Abyla (Seuta), Liksus (Larašas) ir kt. Maroko teritorijoje, Kartagina (dabar Tunise). Kartaginai tapus imperija (V a. pr. m. e.), jos kultūra (ypač žemdirbystės) darė ženklią įtaką berberams. Jie mokėjo kartaginiečiams mokesčius ir tarnavo kariuomenėje Pūnų karuose. Anot Herodoto, kartaginietis keliautojas Hano (Hanno) V a. pr. m. e. apiplaukė Maroko vakarinę pakrantę įsteigęs pakrantėse prekybos postus. Kartaginai silpstant, regione atsirado kelios naujos valstybės, tarp jų Mauritanija, apėmusi ir dalį Maroko. Mūsų amžiaus 40 m. romėnai ją nukariavo ir padalino į dvi provincijas – Mauretania Caeseriensis (dabar Mauritanijos ribose) ir 450px|thumb|Maurétanie Tingitane (vakaruose), Maurétanie Césarienne (centre), [[Numidija (rytuose)]] Mauretania Tingitana su sostine Tingis (dabar Tanžiras). Maroko teritorija buvo tolima provincija, kurioje romėnai efektyviai kontroliavo tik pakrantės miestus ir kelius. Miestuose nemažą gyventojų dalį sudarė romėnų karo veteranai ir fermeriai (Colonus ). Kaimo bendruomenės ir gentys turėjo autonomiją. Su nepriklausomomis kalnų gentimis romėnams dažnai tekdavo kariauti. Romėnų laikais sparčiai vystėsi ūkis: pagal turimus paskaičiavimus, romėnų Afrikoje buvo išauginama apie 1 mln. tonų grūdų, kurių ¼ buvo eksportuojama į Italiją, gaminamas alyvų aliejus, išsivystė gyvulininkystė, buvo nutiesti keliai. Š. Afrika buvo iš dalies romanizuota, nuo II a. plito krikščionybė. Iki šių dienų išliko romėnų statyto Volubilio, Liksus miestų griuvėsiai. Tačiau Maroko teritoriją progresas palietė mažiau negu Tunisą ir kitas artimesnes Romos imperijos provincijas. III a. Mauritanijos kalnuose įvyko trys maurų sukilimai, privertę imperatorių Maksimianą (Marcus Aurelius Valerius Maximianus Herculius) 297 m. aplankyti provinciją ir atsisakyti didelės dalies Mauretania Tingitana provincijos. Čia, skirtingai nei Galijoje, Ispanijoje ir Rumunijoje, vietiniai gyventojai neperėmė lotynų kalbos ir krikščionybės. 422 m. į Š. Afriką įsiveržė karaliaus Gunderiko (Gunderic) vadovaujami vandalai, kurie nusiaubė Mauritaniją ir visą Viduržemio jūros regioną. Tik Maroko aukštųjų kalnų teritorija išliko berberų rankose. 533 m. vandalus sumušė Bizantijos imperatoriaus Justiniano generolas Belisarijus, kuris per keliolika metų numalšino ir berberų pasipriešinimą. Tačiau Bizantijos valdžia Magribe greitai nusilpo ir nesugebėjo efektyviai pasipriešinti arabų invazijai.
Viduramžiai
VII a. visą Š. Afriką nukariavo arabai. Berberai priėmė jų religiją – islamą, tačiau daugeliu atvejų tik formaliai, išsaugodami pagonybę. 780 m. Idris I-jo vadovaujamas Marokas atsiskyrė nuo Abbasidų kalifato (sostinė Bagdadas) ir sukūrė vietinę Idrisidų dinastiją. Marokas (arab.: Al Maghrib – „Vakarai“) tapo civilizuota ortodoksalaus sunitiškojo islamo galinga valstybe ir išsaugojo nepriklausomybę iki pat XX a. pradžios. Valdovus arabus 1073 m. pakeitė berberų dinastijos: Almoravidai, Almochadai, Marinidai ir Vatasidai. Tačiau kiekvieną dinastiją sužlugdydavo konfliktai tarp berberų genčių. Tuo vėl pasinaudojo arabai, atkūrę Sadi ir Alauitų dinastijas, pretendavusias į kilmę nuo pranašo Mahometo. Krikščionių rekonkistos Ispanijoje metu į Maroką iš Ispanijos persikėlė daug musulmonų ir žydų, atnešdami europietiškos urbanistinės kultūros elementų. XVI a. pradžioje Maroką bandė prijungti Osmanų imperija, užėmusi kaimyninį Alžyrą. Tačiau jie buvo atmušti, ir Marokas išliko vienintele arabų valstybe, išvengusia turkų valdžios. 1578 m. rugpjūčio 4 d. marokiečiai laimėjo kautynes su portugalais prie Ksar el Kebiro. Tai trims šimtmečiams sustabdė europiečių mėginimus kolonizuoti Maroką. Mūšyje žuvo Portugalijos karalius Sebastianas (Sebastian of Portugal) ir Maroko sultonas Abdal Malikas (Abd al-Malik). thumb|right|200px|Marokas ir Magribas 1843 m.
Nepriklausomybės laikotarpis
Sultonas Mohamedas V, 1957 m. rugpjūtį oficialiai paskelbtas karaliumi, prancūzams spaudžiant suformavo vyriausybę, kurioje buvo atstovaujamos pagrindinės gyventojų grupės (arabai, berberai, žydai). Vietoj parlamento karalius suformavo Konsultacinę asamblėją, kuri turėjo parengti konstituciją. 1959 m. nuo „Istiqlal“ partijos atskilo socialistinės pakraipos frakcija, pasivadinusi Nacionaline liaudies jėgų sąjunga (Pranc.: UNFP – Union Nationale des Forces Populaires). 1961 m. vasario 26 d. mirus karaliui Mohamedui V, sostą užėmė jo sūnus Hasanas II. Jis įvedė konstituciją, išsaugojusią monarcho galias, taip pat teisę užimti ministro pirmininko postą. Konstitucija buvo patvirtinta referendumu 1962 m. gruodį. 1963 m. gegužę parlamentinius rinkimus nežymiai laimėjo nauja rojalistinė koalicija, remiama daugiausia berberų. 1965 m. birželį po nesėkmingo bandymo įvykdyti perversmą, karalius paleido parlamentą, paskelbė ypatingąją padėtį ir valdė autoritariniais metodais iki 1970 m., kada įsigaliojo nauja konstitucija. 1971 m. liepą ir 1972 m. rugpjūtį kariškiai vėl nesėkmingai bandė nuversti karalių, šalyje politinė atmosfera buvo įtempta. 1977 m. rinkimus, kurių rezultatai buvo ženkliai falsifikuoti, laimėjo karaliaus šalininkai. Karaliaus populiarumą padidino Vakarų Sacharos, 1884–1976 m. buvusios Ispanijos kolonijos, aneksija ir prasidėjęs karas su sachariečių partizaniniu nepriklausomybės judėjimu Polisario (Polisario Front). Tačiau dėl kelių nederlingų metų ir karo Vakarų Sacharoje išlaidų šalyje augo nepasitenkinimas, Kasablankoje 1981 m. birželį vyko masiniai neramumai. Kitą dešimtmetį monarchas liberalizavo politinę sistemą, išplėtė asmenines žmogaus teises, paskelbė amnestiją tūkstančiui politinių kalinių, numatė suteikti kiek daugiau galių parlamentui. 1996 m. rugsėjo referendumu priimtos konstitucijos pataisos. 1997 m. rinkimus laimėjo opozicinės partijos, ministru pirmininku tapo socialistas Abderahmanas Jusufis. 1999 m. liepos 23 d. mirė karalius Hasanas II ir sostą paveldėjo jo sūnus Mohamedas VI. Jis inicijavo politinę liberalizaciją: buvo paleisti 17 000 politinių kalinių, kitiems sumažinta įkalinimo trukmė, suteikta daugiau teisių moterims, švietimo sistemoje pradėta vartoti berberų kalbą. 2002 m. laisvuose rinkimuose daugiausia vietų (50 iš 325) laimėjo Socialistinė liaudies jėgų sąjunga (Pranc.: Union Socialiste des Forces Populaires, USFP), ir buvo suformuota koalicinė vyriausybė. Demokratijos elementų Maroke daugiau, negu kitose arabų šalyse, legaliai veikia beveik 30 politinių partijų. Tačiau kaip ir daugelyje kitų musulmoniškų šalių, Maroke stiprėja islamiškasis radikalizmas, žymia dalimi sąlygojamas skurdo. 2003 m. gegužę Kasablankoje musulmonų savižudžių išpuoliuose žuvo 45 žmonės. Keli tūkstančiai ekstremistų 2003–2004 m. metais areštuoti, daugiau nei 1000 nuteista.
Šaltiniai
I. Dalle, Les trois rois. La monarchie marocaine de l’independence à nos jours, Paris, 2004; A. Dziubiński, Historia Maroka, Wrocław, 1983; B. Lugan, Histoire du Maroc des origines à nos jours, Paris, 2000; R. Pennel, Morocco since 1830, New York University Press, 1999.
Project Zero
thumb|right|260px| „Project Zero“ žaidimuose žaidėjas paprastai valdo jauną merginą, kuri naktį ar prieblandoje gali pasišviesti žibintuvėliu. Žaidimų veiksmas vyksta apie 1980 m. ir šiek tiek vėliau. Veikėja atvyksta į apleistą sodybą ar kaimelį, paprastai miške, išsiaiškinti artimų žmonių žūties ar dingimo aplinkybių. Veikėją puola [[vaiduokliai, nuo kurių galima apsiginti tik vienu būdu − juos nufotografuojant su camera obscura. Japoniškose žaidimų versijose merginas galima valdyti aprengtas tik maudymosi kostiumėliais ar naktiniais. Kitų regionų leidimuose šie kostiumėliai pakeisti nuosaikesniais apdarais.]] Zero (Japonijoje, ), Project Zero (Europoje) arba Fatal Frame (Š. Amerikoje) – išlikimo siaubo kompiuterinių žaidimų serija, kurią sukūrė Japonijos „Koei Tecmo“ kompanija (anksčiau „Tecmo“).
Apie žaidimus
Japonijoje žaidimai leidžiami „Zero“, Europoje ir Australijoje − „Project Zero“, Š. Amerikoje − „Fatal Frame“ pavadinimais. Nuo 2001 m. iki 2015 m. išleistos 5 žaidimų serijos dalys ir viena gretutinės linijos dalis. Ketvirtoji dalis buvo išleista tik Japonijoje. Pirmuosiuose trijuose žaidimuose veiksmas buvo perteikiamas iš fiksuotos kameros vaizdo, nuo ketvirtojo žaidimo naudojama iš per petį matomo trečiojo asmens vaizdo perspektyva.
Žaidimai
Žaidimų serija:
Silvanava
Silvanava – kaimas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Butrimonių.
Finansų apskaita
Finansų apskaita – apskaitos sritis, susijusi su finansinio balanso paruošimu, sprendimų priėmėjams: bendrovės akcininkams, tiekėjams, banko atstovams, darbuotojams, valstybinėms įstaigoms, įmonės savininkams ir jos tarpininkams.
Finansinio kapitalo rezervą galima įvertint dvejopai: nominalios vertės bei pastovios perkamosios galios vienetais. Pagrindinis finansinės apskaitos poreikis yra susijęs su įmonės skaidrumu bei principinės agento problemos išsprendimu. Šios problemos sprendimui reikalingas agentų atliekamo darbo stebėjimas ir įvertinimas bei Gautos informacijos pranešimas suinteresuotiems asmenims. Finansų apskaita kaip ir Vadybos ir kaštų apskaita yra buhalterinės apskaitos rūšis.
Paskirtis, tikslai
Finansinės atskaitomybės paskirtis – teikti įvairiems vartotojams, priimantiems ekonominius sprendimus, naudingą informaciją apie finansinę įmonės būklę, veiklos rezultatus ir pinigų srautus.
Finansinės atskaitomybės tikslai – sudaryti bendros paskirties finansinius balansus, aprūpinti įmones informacija skirta sprendimams priimti, planų sudarymui bei bendrovės veiklos įvertinimui, atitikti valstybinės priežiūros reikalavimus
George Herbert (1866)
Džordžas Edvardas Karnarvonas, 5-asis Karnarvono erlas (, 1866 m. birželio 26 d. Haiklero pilis, Berkšyro grafystė – 1923 m. balandžio 5 d. Kairas) – anglų archeologas egiptologas.
Biografija
Lordas. Archeologo H. Karterio globėjas ir asistentas. Studijavo Kembridžo universitete. 1906–1911 m. kasinėjo Tėbus, nuo 1907 m. dirbo su H. Karteriu, nuo 1908 m. partneriai. Kasinėjo XII ir XVIII faraonų dinastijų kapavietes. 1922 m. su H. Karteriu atrado Tutanchamono kapą, 1923 m. atidarė laidojimo kambarį. Jį atidarius D. Karnarvoną įgėlė moskitas ir jis mirė nuo infekcijos. Tutanchamono sarkofagas atidengtas 1924 m.
AMX
Triraidė santrumpa AMX gali reikšti:
Hepatoceliulinė gelta
Hepatoceliulinė (parenchiminė) gelta – geltos rūšis.
Ji prasideda, kai pažeistos kepenų ląstelės nebepajėgia netiesioginio bilirubino (hemobilirubino) paversti tiesioginiu (cholebilirubinu) ir išskirti jo į tulžį. Tulžis patenka į perisinusoidines ertmes, o iš čia – į kraują.
Tokios geltos priežastys – infekcinis hepatitas, leptospirozė, apsinuodijimas fosforu, chloroformu ir kiti atvejai, kai pažeidžiamos kepenys.
Saulius Nefas
Saulius Nefas (g. 1960 m. gruodžio 8 d. Taujėnuose, Ukmergės rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Taujėnų vidurinę mokyklą. 1983 m. baigęs Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos – pedagogikos fakultetą įgijo istorijos mokytojo specialybę ir pradėjo dirbti Anykščių Antano Vienuolio ir Viešintų vidurinėse mokyklose istorijos mokytoju. 1990 m. – 1995 m. A. Vienuolio vidurinės mokyklos, 2000–2004 m. A. Vienuolio gimnazijos direktorius. 1997–2000 m. mokėsi Pedagoginio universiteto doktorantūroje, tyrimų tema – bendruomeniškumo plėtra Lietuvoje. Nuo 2004 m. Lietuvos teisės universiteto Politikos ir vadybos fakulteto Viešojo administravimo katedros lektorius. 2009–2015 m. – Mykolo Romerio universiteto Politikos ir vadybos fakulteto Viešojo administravimo instituto docentas, nuo 2015 m. – profesorius.
Politinė karjera
1989 m. įsitraukė į Sąjūdžio visuomeninį judėjimą, buvo Sąjūdžio rajono tarybos pirmininkas, 1993 m. įstojo į Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) partiją.
1995 m. ir 1997 m. išrinktas Anykščių rajono savivaldybės tarybos nariu ir Anykščių rajono savivaldybės meru. 2004 m. nuo birželio 29 d. iki lapkričio 14 d. Seimo narys.
1997–2000 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) struktūrinio padalinio – Tėvynės savivaldos sąjungos pirmininkas ir Lietuvos atstovas vietos ir regionų valdžių kongrese Strasbūre.
Šeima
Žmona Dangira, augina penkis vaikus – Gintarę, Mindaugą, Gediminą, Rūtą ir Eglę. Laisvalaikio pomėgiai: krepšinis, pašto ženklų ir vokų kolekcionavimas.
Dūdiškės
Dūdiškėmis vadinami kaimai:
Teorija
Teòrija [gr. theōria – požiūris, paremtas stebėjimo faktais, tyrimas]: 1. tikrovės reiškinių aiškinimas abstrakčia log. forma; 2. kurios nors srities tiriamąjį dalyką aiškinančių mokslinių teiginių sistema.
Kiaulėdžiai
Kiaulėdžiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Antašavos.
Lietuvos futbolo taurė 2001–2002 m.
Lietuvos futbolo taurė 2001–2002 m. – 13-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras. Vyko nuo 2001 m. birželio iki 2002 m. gegužės.
1900 m.
1900 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Roy Wilkins
thumb|right|300px|Rojus Vilkinsas [[1968 metais.]] Rojus Vilkinsas (1901 m. rugpjūčio 30 d. – 1981 m. rugsėjo 8 d.) buvo garsus pilietinių teisių judėjimo aktyvistas (nuo ketvirto iki aštunto amžiaus dešimtmečių). Vilkinsas buvo Nacionalinės asociacijos už spalvotųjų žmonių pažangą lyderis.
Gintautas Kėvišas
(g. 1954 m. lapkričio 13 d. Kaune) – Lietuvos pianistas, pedagogas, kultūros veikėjas.
Išsilavinimas
1972 m. baigė Kauno 22-ąja vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos fortepijono skyrių. 1978 m. baigė LSSR konservatorijos prof. Olgos Šteinbergaitės fortepijono klasę. 1980–1982 m. mokėsi Maskvos Gnesinų pedagoginiame muzikos institute (aspirantūra) prof. Jevgenijaus Libermano klasėje.
Karjera
Koncertavo kaip pianistas. Įkūrė kamerinės muzikos ansamblį, su juo gastroliavo Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje, Estijoje, Islandijoje, Italijoje, Latvijoje, Slovėnijoje, Švedijoje.
1992-1994 m. dirbo Monake, vadovavo įstaigai. 2001-2002 m. gyveno ir užsiėmė veikla Monake.
Dirba kaip tarptautinių festivalių konsultantas bei tarptautinių meno projektų vadybininkas. 1997 m. įkūrė ir vadovavo „Vilniaus festivaliui”. Suorganizavo per 80 koncertų su lordu Yehudi Menuhinu, Lietuvos kameriniu orkestru ir Kauno valstybiniu choru P. Amerikoje (Buenos Airių Colon teatre), P. Afrikoje, Egipte, Europoje; kelias dešimtis Lietuvos nacionalinio simfoninio orkestro ir Kauno valstybinio choro koncertų žymiausiose pasaulio festivaliuose bei koncertų salėse, dalyvaujant Mstislavui Rostropovičiui, Krzystofui Pendereckiui, Jessye Norman, Maurice Andre, Jurijui Bašmetui, Vadimui Repinui, Julianui Rachlinui. Taip pat organizavo LNOBT baleto trupės gastroles Vokietijoje, Graikijoje, JAV (Vašingtono Kennedy Arts Centre), Japonijoje, Didžiojoje Britanijoje (Londono Barbican Centre), diriguojant Mstislavui Rostropovičiui.
Dalyvavo pagrindinių tarptautinių atlikėjų menų asociacijų – Tarptautinės atlikėjų menų asociacijos (ISPA), Tarptautinės menų vadybininkų asociacijos (IAMA), Europos festivalių asociacijos (EFA) – metinėse konferencijose ir generalinėse asamblėjose. Skaitė pranešimus ISPA konferencijoje Stokholme, tarptautinėje konferencijoje „Moderni kultūros vadyba – kultūros politikos dalis” Vilniuje, ES kultūros ir audiovizualinių reikalų ministrų apskritojo stalo diskusijoje Falune (Švedija), dalyvavo UNESCO organizuotoje kultūros ministrų apskritojo stalo diskusijoje.
LNOBT
2017 m. nepasitikėjimą G. Kėvišu išreiškė visi aukščiausi valstybės pareigūnai : kultūros ministrė Liana Ruokytė Jonsson, Seimo pirmininkas Viktoras Pranckietis , premjeras Saulius Skvernelis , prezidentė Dalia Grybauskaitė.
2019 m. gruodžio 30 d. Vilniaus apygardos teismas atmetė G. Kėvišo prašymą grąžinti jį į pareigas LNOBT arba priteisti negautą darbo užmokestį už daugiau nei penkerius metus. 2020 m. spalio 14 d. Lietuvos Vyriausiasis administracinis teismas panaikino VTEK nutarimą: komisija pripažinta savo išvadą surašiusi vienašališkai.
2022 m. balandžio 28 d. LAT atnaujino G. Kėvišo bylą dėl jam skirtos drausminės nuobaudos.
Kivačas
thumb|250px|Kivačo krioklys 2008 m.
Kivačas  – krioklys Rusijoje, Karelijoje, Sunos upėje, 27 km nuo jos žiočių Onegos ežere. Aukštis 11 m. Tai antras pagal aukštį Europos lygumų krioklys (po Reino krioklio). Krioklio debitas 66 m³/s. Seniau jis buvo didesnis, tačiau dalis Sunos upės vandens nukreipta į Kondopogos HE, be to, medienos plukdymui įrengtas apeinamasis kanalas. Krioklys ir jo apylinkės įtrauktos į Kivačo rezervatą (plotas 10 880 ha). Šalia veikia muziejus, arboretumas.
Krioklio pavadinimas kilo nuo suomių kalbos žodžio kiivas, reiškiančio 'galingas'.
Čekijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Čekijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Runų akmuo
right|thumb|250px|Runų akmuo [[Švedija|Švedijoje]] Runų akmuo (SV Runsten) − tai senieji germanų ir skandinavų rašmenys.
Runos yra seniausi germanų, ir visų pirma skandinavų, rašmenys. Tūkstantį metų − nuo maždaug III a. iki XIII a. Skandinavijoje nevartota jokių kitų rašmenų.
Iš pradžių runos raižytos medyje. Netrukus ir ant įvairių papuošalų − segių, žiedų, pakabukų, šukų, monetų ir kitų smulkių daiktų. Vėliau atsirado nauja tradicija − runomis raižyti antkapiniai akmenys. Senosiomis runomis raižytų akmenų nedaug. Pirmiausia pradėta raižyti ant uolų − Skandinavijoje, ypač Švedijoje, ant uolų paišyta jau bronzos amžiuje (garsieji vakarų pakrantės uolų raižiniai), vėliau greta piešinių pasirodė runų užrašai. Neretai statyti akmenys kenotafai − atminimui kur nors svetimoje šalyje žuvusiems žmonėms, tarsi netikri kapai.
Akivaizdu, kad nuo vikingų laikų runos tampa normaliu, kone visuotinai vartojamu raštu, o akmenys primena šių laikų antkapinius akmenis. Nurodydamas kartais net iki šeštos kartos savo protėvius, sūnus taip įsitvirtindavo kaip paveldėtojas. Taip pat neretai akmenys buvo statomi tarp dviejų valdų tarsi riboženkliai.
Pats žodis „runa“ reiškia paslaptį. Ankstyvaisiais laikais runos laikytos dievų dovana. Skandinavijoje, kaip ir daugelyje kitų šalių, paslaptingas aktas, kuriuo efemeriškam žodžiui suteikiama pastovi forma, buvo priskiriamas dieviškosioms jėgoms. Vyresnioji Eda, XIII a. Islandijos rankraštis su seniausiomis skandinavų giesmėmis apie dievus ir didvyrius, pateikia nedviprasmišką runų žodžio reikšmę: runas sukūręs pats Odinas. Dieviškąją prigimtį patvirtina ir kai kurie ankstyvieji užrašai. Nemažai išsakyta ir mokslinių teorijų apie runų prigimtį. Kaip žinoma, raštas atsiranda norint perduoti informaciją. Iš pradžių ši informacija perduodama piešiniais (piktogramomis), kurie nežymi atskirų žodžių, o tik apibūdina veiksmą, vaizdą. Vėliau atsiranda idiogramos, kurių atskiras piešinys reiškia atskirą žodį, sąvoką. Germanai iki atsirandant runoms, tai yra raidiniam raštui, taip pat turėjo tam tikrų piktogramų, idiogramų − magiškų simbolių. Kai kurie simboliai išliko iki pat vikingų laikų, pavyzdžiui, svastikos ženklas, žymįs dievo Toro kūjį. Spėjama, kad kai kurios runos kilusios būtent iš senųjų simbolių.
Galutinai įsigalėjus naujajai religijai bei kultūrai (maždaug 1100 metais) lotyniški rašmenys įveikė senuosius skandinaviškus, pamažu pamirštas ir paprotys statyti žuvusiam žmogui antkapinį akmenį jo gimtosiose vietose, žmonės imti laidoti kapinėse, šventoje žemėje, o nebe savo giminės kapuose prie namų; statomi antkapiai su lotyniškais įrašais. Runos nebegrįžtamai užgožiamos naujosios kultūros. Tačiau ir šiandien atkasami senieji pagoniški akmenys, kurie byloja apie senuosius laikus.
Antanas Mockus (1918)
Antanas Mockus (1918 m. rugsėjo 7 d. Kriokliuose, Akmenės sen. – 1995 m. vasario 21 d., Vilniuje) – lietuvių tautosakininkas, pedagogas, kultūros veikėjas.
1949 m. baigė Vilniaus universitetą. Humanitarinių mokslų daktaras (1994 m.), filologijos mokslų kandidatas – 1956 m. 1953–1958 metais Lietuvių kalbos ir literatūros instituto Tautosakos sektoriaus vadovas. 1959–1991 m. dirbo pedagogikos institute.
Tautosakos tyrinėjimai
Beveik visą gyvenimą paskyrė tautosakininkų brolių Antano ir Jono Juškų gyvenimui ir palikimui tyrinėti. 1956 m. balandžio 10 d. apgynė filologijos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją iš lietuvių tautosakos tema „Broliai Juškos - lietuvių liaudies dainų rinkėjai ir leidėjai“. Paruošė spaudai ir išleido A. Juškos parengtą trijų tomų lietuvių liaudies dainų rinkinį „Lietuviškos dainos“ (1954). Antano Mockaus pastangomis brolių Antano ir Jono Juškų palaikai pargabenti iš Kazanės ir perlaidoti Veliuonoje (1990 m.).
Pedagoginė veikla
Lietuvos mokyklų pradinėse klasėse įdiegė ir išpopuliarino metalofoną. Parašė straipsnių tautosakos ir pedagogikos klausimais.
Butrimiškės
Butrimiškėmis vadinami du kaimai:
Euklidinė geometrija
Euklidinė geometrija – geometrijos teorija, besiremianti III a. pr. m. e. graikų mokslininko Euklido suformuluotų aksiomų (postulatų) sistema.
Euklidinė geometrija yra neišlenktos erdvės geometrija. Pirmasis išlenktos erdvės pavyzdys yra sferos paviršius. Svarbiausios Euklido geometrijos sąvokos yra taškas, tiesė, atkarpa, kraštinė, apskritimas su spinduliu ir centru, statusis kampas ir kongruencija.
XIX a. buvo rasta kitų geometrijos formų, tokios geometrijos pradėtos vadinti neeuklidinėmis.
Euklido aksiomos
thumb|Euklido postulatai
Euklidas savo veikale „Pradmenys“ suformulavo tokias aksiomas:
Penktoji aksioma dar yra vadinama tiesių lygiagretumo aksioma arba lygiagretumo postulatas. Yra įrodyta, jog ji neišvedama iš likusių kitų.
XIX a. buvo įrodyta, kad Euklido aksiomų sistema yra nepilna.
Visą Euklido geometrijos aksiomų sistemą 1899 m. suformulavo Hilbertas ir išdėstė ją Geometrijos pagrinduose (Grundlagen der Geometrie).
Euklidinis atstumas
Euklidinėje geometrijoje atstumas tarp dviejų taškų (x_1, y_1) ja (x_2, y_2) plokštumoje yra vadinamas Euklidiniu atstumu, apskaičiuojamas naudojant Pitagoro teoremą:
Elena Glinskaja
Elena Glinskaja (m. 1538 m. balandžio 3 d. Maskva) – Maskvos didžioji kunigaikštienė.
Biografija
Mykolo Glinskio dukterėčia. Po vyro mirties kaip regentė valdė už mažametį sūnų Ivaną IV. Stiprino centrinę valdžią, įkalino du Vasilijaus III brolius (1534 ir 1537 m.). 1535 m. įvedė bendrą pinigų sistemą. Pastatydino tvirtovių (LDK pasienyje – Sebeže ir Zavoločėje). 1534–1537 karą su LDK baigė paliaubomis nepraradusi žemių, nors pralaimėjo prie Starodubo. Spėjama, nunuodyta bojarinų.
Olševas (Semiatičės apskritis)
Olševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Aldona Česaitytė-Nenėnienė
Aldona Česaitytė-Nenėnienė (1949 m. spalio 13 d. Daugirdai, Krokialaukio valsčius – 1999 m. balandžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos rankininkė.
Biografija
1972 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1971–1982 m. Kauno „Žalgirio“ moterų rankinio komandos žaidėja ir kapitonė, 1974–1982 m. TSRS moterų rankinio rinktinės žaidėja.
Įdomybės
Tarybiniai rusakalbiai sporto komentatoriai stebėjosi Nenėnienės pavarde, kuri rusų kalba atrodo visai neeuropietiška (Нененене).
Albanijos apskritys
Albanija yra suskirstyta į 12 apskričių. Kiekvienoje apskrityje yra po atskirą skaičių apygardų. Dabartinis administracijos suskirstymas įsigaliojo nuo 1938 m. framed|kairėje|Albanijos apskritys
Taip pat skaitykite
Albania
Rytų Karelijos sukilimas
Rytų Karelijos sukilimas arba Antrasis Tarybų Rusijos-Suomijos karas vyko 1921-22 m. tarp Rytų Karelijos separatistų ir juos palaikančių suomių savanorių ir Tarybų Rusijos dėl Rytų Karelijos nepriklausomybės. Prasidėjo 1921 m. lapkričio 6 d. suomių pajėgoms įsiveržus į Rytų Kareliją. Konfliktas baigėsi 1922 m. kovo 21 d. sudarius „Sutartį tarp Tarybų Rusijos ir Suomijos vyriausybių dėl priemonių išlaikyti Tarybų Rusijos-Suomijos sienos neliečiamumą“. Šalys susitarė sumažinti pasieniečių skaičių ir pasienio teritorijas laikyti neapgyvendintomis. Į Suomiją persikėlė apie 30000 pabėgėlių iš Karelijos. Šis konfliktas buvo vienas iš heimosodat - „broliškųjų karų“.
Priešistorė
Suomijai paskelbus nepriklausomybę nuo Rusijos, dalis suomių nacionalistų palaikė Didžiosios Suomijos idėją, pagal kurią turėjo būti aneksuota Rytų Karelija. Taip turėjo būti suvienytos finų tautos, kurias suomių nacionalistai laikė broliškomis. Du suomių savanorių įsiveržimai į Rusiją, pavadinti Vienos ir Aunuso ekspedicijomis suomių istoriografijoje nelaikomi karais prieš Rusiją. Rusijoje šie konfliktai, taip pat suomių žygiai į Rytų Kareliją ir Kolos pusiasalį 1918-20 m. laikomi karinėmis intervencijomis ir vadinami „Pirmuoju Tarybų Rusijos-Suomijos karu“. Šis nesutarimų ir netikrumo dėl sienų laikotarpis baigėsi Tartu sutartimi, kuria Suomija ir Baltijos valstybės pripažino Rusijos Tarybų Federacinę Socialistinę Respubliką ir nustatė sieną tarp Suomijos ir Rusijos TFSR.
Antrąjį konfliktą sukėlė rytų karelų patirtis gyvenant valdant bolševikams, maisto trūkumas, noras ištaisyti „gėdingą taiką“ sudarytą Tartu (tokia ją laikė pabėgėliai iš Rytų Karelijos, kurie tikėjosi grįžti į gimtinę. Suomių aktyvistai 1921 m. vasarą lankėsi Rytų Karelijoje ir agitavo vietinius gyventojus. Patys gyventojai vadino save miško partizanais ir rudenį kontroliavo didžiąją dalį šiaurės rytų Karelijos. Sukilimo pradžioje jame dalyvavo apie 2500 miško partizanų ir juos lydėjo sėkmė. Trauktis jiems nebuvo kur, nes jie išžudė visus vietinius komunistus.
Sukilimo eiga
1921 m. gruodžio pabaigoje karelų-suomių pajėgos sudarė apie 5-6 tūkst. karių, kurie užėmė dalį Rytų Karelijos iki linijos Kestenga-Suomusalami-Rugozero-Padanai-Porosozero. Tik gruodžio pabaigoje į Kareliją buvo permesti Raudonosios armijos daliniai ir sudarytas Karelijos frontas, vadovaujamas A.Sediakino.
Tai, kad Suomija palaikė sukilėlius Rytų Karelijoje, nekreipdama dėmesio į Tartu taikos sutartį, sukėlė įtampą tarp Rusijos ir Suomijos. Pvz., Levas Trockis pareiškė, kad jis dabar galįs žengti į Helsinkį. Tarybinės pajėgos turėjo iki 20 000 karių, ir ši persvara, taip pat badas ir stiprūs šalčiai, lėmė, kad miško partizanų frontas buvo pralaužtas. Puldami iš Petrozavodsko Raudonosios armijos daliniai 1922 m. sausio pradžioje užėmė Porosozero, Rebolus ir Kimasozero bei sutriuškino pagrindines priešų pajėgas. Sausio 25 d. šiaurinė tarybinės kariuomenė grupuotė užėmė Kestengą ir Kokisalmą.
Gegužinis
Kaimą vietiniai gyventojai vadina Zykų kaimu, nes čia nuo senų laikų gyveno gyventojai kilę iš Zykų giminės, ir beveik visi turėjo pavardę Zykus. 2008 m. Vita Zykutė sudarė Zykų giminės geneologinį medį, kurio šaknys siekia apie 1700 metus.
Gyventojai
Gegužinio (Zykų) kaime yra gimę Lietuvai nusipelnusių žmonių. Turbūt garsiausias iš jų – Pranas Zykus. Jis yra garsiausias krašto knygnešys.
Eunice Gayson
Junicė Geison (, 1928 m. kovo 17 d. Londonas – 2018 m. birželio 8 d.) – Didžiosios Britanijos aktorė.
Biografija
Junicė Geison prieš tapdama aktore mokėsi operinio dainavimo ir eilę metų dainavo Londono „Palace Theatre“. Kine ji debiutavo 1948 m. filme „My Brother Jonathan“ ir per savo karjerą iki 1972 m. sukūrė 37 vaidmenis kine bei televizijoje.
Ji geriausiai yra žinoma Silvijos Trenč vaidmenimis pirmosiose juostose apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Daktaras Ne“ ir „Iš Rusijos su meile“. Pradžioje Junicė pretendavo vaidinti Bondo sekretorę mis Manipeni (Moneypenny), tačiau šis vaidmuo atiteko aktorei Lois Maxwell. Silvija Trenč yra vienintelis moteriškas personažas, be Manipeni, pasirodantis daugiau negu viename bondiados filme. Abejose juostose jos balsas buvo dubliuojamas aktorės Nikki van der Zyl.
1995 m. bondiados filme „Auksinė akis“ masinėje scenoje kazino filmavosi jos duktė.
Irakiečiai
Irakiečiai  – žmonės, kilę iš Irako. Juo sudaro Irako arabai (~78 %) bei kurdai (~18 %), taip pat mažesne dalimi – turkmėnai, asirai, armėnai, azerbaidžaniečiai, jezidai. Gyvena Irake, taip pat sudaro didelę diasporą Europoje (Jungtinėje Karalystėje, Vokietijoje, Švedijoje, Nyderlanduose, Austrijoje, Suomijoje), Artimuosiuose Rytuose (Irane, Libane, Turkijoje, Jordanijoje, Kuveite, Egipte, Jungtiniuose Arabų Emyratuose), JAV, Australijoje. Tikinčiųjų dauguma (97 %) – musulmonai (~64–69 % šiitai, ~29–34 % sunitai), yra šiek tiek krikščionių (daugiausia senųjų Rytų bažnyčių nariai), jezidų, zoroastrų, mandėjų, šaibėjų. Vartoja arabų kalbą, taip pat kurdų ir kitas tautinių mažumų kalbas.
Darius Gudelis
Darius Gudelis (g. 1974 m. birželio 14 d. Anykščiuose) – Anykščių rajono politinis veikėjas, ryšių su visuomene konsultantas.
Irakiečiai
Istorija
Irakiečiai pradėjo formuotis VII a., kai arabai užkariavo Mesopotamiją, o VIII a. Bagdadas tapo Abasidų kalifato sostine. Arabai asimiliavo senąsias šio krašto tautas – asirus, aramėjus, babiloniečius, persus. Nors dalinai asimiliuoti didelį savitumą išlaikė Tarpupio nendrynų arabai.
Darius Gudelis
Biografija
1992 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą, 1996 m. – Vilniaus pedagoginį universitetą, 1998 m. – Kauno technologijos universitetą, 2004 m. – Mykolo Romerio universitetą, įgijo viešojo administravimo magistro laipsnį.
Irakiečiai
Istorija
Šiuolaikinė irakiečių nacija ėmė formuotis XX a. vid., sukūrus Irako valstybę. Dėl etninių, religinių, politinių konfliktų ji išliko labai nevienalytė (šiitų ir sunitų susirėmimai, kurdų nepriklausomybės siekis, Sadamo Huseino era, Irako karas). Nuo XX a. vid. iš šalies labai padidėjo emigracija – pradžioje žydų ir krikščionių, vėliau – S. Huseino santvarkos oponentų, karo pabėgelių. Susidarė plati irakiečių diaspora.
Darius Gudelis
Biografija
1996 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos Kraštotvarkos tarnybos žemėtvarkininkas, 1996–1998 m. – administracijos užsienio ryšių ir turizmo specialistas. 1998–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės mero patarėjas.
Irakiečiai
Kultūra
Tradiciškai Irako valstiečiai vertėsi ariamąja drėkinamąja žemdirbyste (augino kviečius, miežius, ryžius, soras, ankštines kultūras, finikus, tabaką, medvilnę) ir gyvulininkyste, o pietuose ir sodininkyste bei daržininkyste. Dykumose gyvenantys beduinai augina buivolus, kupranugarius, avis. Tradiciniai amatai – ūkio įnagių, drabužių, indų, demblių, safjano ir vilnos dirbinių, metalo dirbinių gamyba. Miestuose gyvena daugiausia amatininkai, pirkliai, paslaugų ir pramonės barų darbuotojai.
Darius Gudelis
Biografija
2001–2004 m. Anykščių rajono savivaldybės meras. 2004–2006 m. Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Vidaus politikos ir analizės skyriaus vadovas.
2006–2019 m. UAB „VIP Viešosios informacijos partneriai“ (VIP communications) steigėjas ir direktorius. 2017–2018 m. Vilniaus krepšinio klubo „Lietuvos rytas“ direktorius.
Irakiečiai
Kultūra
Tradicinė apranga panaši į kitų arabų: vyrų ilgi, paprastai balti rūbai, perjuosti juosta, skarelė (kufija), beduinai dėvi vilnonį paltą (aba). Moterų apranga tamsesnė, gausų papuošalų (žiedai, kabučiai, apyrankės, segės, auskarai ausyse, nosyje).
Darius Gudelis
Biografija
2000–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Irakiečiai
Kultūra
Tradiciniai maisto produktai – miežinė arba kvietinė nekildinta duona, pienas, ryžiai, datulės (naudojamos miltų, tyrės, alkoholio, cukraus gamybai). Mėsos patiekalai ruošiami iškilmingų švenčių metu. Gausiai valgomas rupių kviečių patiekalas bulguras, gardinamas fermentuotu pienu lebenu.
Darius Gudelis
Biografija
Liberalų ir centro sąjungos narys, šios partijos Anykščių skyriaus pirmininkas.
Irakiečiai
Kultūra
Dalis irakiečių tebesiskirsto į gentis (šiaurėje – šamar džarbai, anza amaratai; pietuose ir centre – kjabai, beni ljamai, muntefikai, duleimai, akeidatai, džburai, hazaliai, hasanai, ubeidai, fatlos ir kt.). Šeimos daugiausia mažosios, poligamija pasitaiko retai.
Išplėtotas muzikos menas – būdingi vokaliniai-instrumentiniai ansambliai makamai.
FK Lovćen Cetinje
Istorija
Klubas įkurtas 1913 m.
Sezonai
Šaltiniai:
KTO
Triraidė santrumpa KTO gali reikšti:
Brokhauzo ir Jefrono enciklopedinis žodynas
thumb|right|260px|Enciklopedinis Brokhauzo ir Efrono žodynas. Sankt Peterburgas, 1890-1907 m. thumb|right|260px|
Enciklopedinis Brokhauzo ir Efrono žodynas, Brokhauzas-Efronas (BEE) – rusiška universalioji enciklopedija. Ją išleido Brokhauzo-Efrono leidykla (Sankt Peterburgas) 1890–1907 m.
Enciklopediją sudaro 82 pagrindiniai bei 4 papildomi tomai. Pirmus aštuonis tomus redagavo I. E. Andrijevskis, likusius – K. K. Arsenjevas ir F. F. Petruševskis.
Iš pradžių enciklopedija planuota kaip vokiško „Conversations-Lexicon“ vertimas su nedidele adaptacija Rusijos publikai.
Apimtis
121 240 straipsnių, 7 800 iliustracijų, 235 žemėlapiai.
Tomai
1880–1907 m. išleisti 82 pustomiai ir 4 papildomi tomai:
Zaporožė (regionas)
Zaporožė ar Zaporožjė  – istorinis-kultūrinis regionas šių laikų rytų slavų teritorijoje. Šiuo metu yra šiaurės pietryčių Ukrainos teritorijoje. Sudaro dalį Ponto stepės, dar vadinamos Didžiąja dykra.
Brokhauzo ir Jefrono enciklopedinis žodynas
Tomai
Papildomi tomai:
Zaporožė (regionas)
Geografinė padėtis
Šiuo metu Zaporožė apima visą Ukrainos Dniepropetrovsko, Kirovogrado sritis, taip pat šiaurinį Zaporožės ir Donecko, pietinį Luhansko sričių pakraštį.
Teritorijos pavadinimas kilo nuo termino slenkstis, ir reiškė „už slenksčių“. Turėti omenyje pietiniai Dniepro upės slenksčiai, kurie buvo išsidėstę tarp dabartinių Dnipro ir Zaporožės miestų. Keliaujant iš Kijevo Rusios Dviepro upe į pietus, šie slenksčiai labai apsunkindavo susisiekimą ir buvo natūrali kliūtis didinusi krašto izoliaciją.
Svarbiausios regiono upės davė pavadinimus subregionams: Pobužjė (prie Bugo), Priingulė (prie Inhulo), Ingulečina (prie Inhuleco), Nadporižjė (ties Dniepru), tikroji Zaporožė, Pooriljė (prie Orilės), Posamarjė (prie Samaros), Luhanščina (prie Luhansko upės).
Istorija
Būdamas Ponto stepės dalimi, regionas patyrė gana dažnas klajoklių migracijas ankstyvųjų viduramžių laikotarpiu. Iš pradžių čia viešpatavo skitai, vėliau sarmatai, kuriuos pakeitė gotai, o dar vėliau užplūdo tiurkai. Iš jų pirmasis regioną kontroliavo Tiurkų kaganatas, vėliau jį pakeitė Didžioji Bolgarija, Chazarų kaganatas, pečenegai, o nuo XIII a. polovcai. Paskutinieji čia įsitvirtinę klajokliai buvo mongolai.
XIV a. regioną pasiekė LDK, kuri užvaldė Kijevo žemę šiauriau, tačiau nesiėmė papildomų pastangų įsisavinti retai gyvenamą klajoklių stepę. Ji tapo buferine zona, skyrusia LDK ir mongolų įpėdinę Aukso orda. Vėliau čia ėjo riba tarp Krymo chanato ir Lenkijos karalystės. Formaliai Abiejų Tautų Respublika ją administravo kaip dalį Kijevo vaivadijos, tačiau kraštas de facto nekontroliuojamas.
Pradedant XV a. regioną ėmė apgyvendinti pabėgėliai kazokai iš ATR. Jie bėgo nuo Lenkijos priespaudos, o beveik nekontroliuojamose stepėse galėjo džiaugtis daline laisve. Tiesa, regioną nuolat siaubė Krymo chanato totoriai (priklausę Osmanų imperijai), kurie rengė reidus iki pat Galicijos, grobė vietos gyventojus ir vertė juos vergais. Nepaisant politinio nestabilumo, kazokai sugebėjo sukurti stepėse gana sukarintą ir centralizuotą valdžią, žinomą kaip Zaporožės sečė, vykdė atsakomuosius siaubiamuosius žygius į Osmanų imperiją.
Po 1654 m. Perejeslavo sutarties Zaporožė perėjo Rusijos globon. Netrukus po to regione prasidėjo pilietinis karas, į kurį kišosi ir išorinės jėgos – konkuruojančios ATR, Rusija ir Osmanų imperija. Šis laikotarpis žinomas kaip Ruina. XVII a. pabaigoje Rusija atkūrė čia stabilumą. Visa teritorija buvo suorganizuota į 8 kazokų pulkus (palankas): Bugogardo, Kodako, Perevizkos, Kalmukų, Orilos, Prognojevsko, Protovčano ir Samaros, kurie atitiko ir teritorinius vienetus.
Need for Speed: Porsche Unleashed
Need for Speed: Porsche Unleashed (Need for Speed: Porsche 2000, Need for Speed: Porsche) – penktasis kompiuterinių žaidimų serijos „Need for Speed“ žaidimas, sukurtas 2000 m. PlayStation konsolėms ir asmeniniams kompiuteriams, 2004 m. GBA konsolėms.
Zaporožė (regionas)
Istorija
1775 m. vykdant rusifikaciją, kazokų autonomija buvo suvaržyta, o regionas įtrauktas į gubernijų struktūrą. Čia įkurtos Jekaterinoslavo ir Chersono gubernijos. Siekiant ištrinti zaporožiečių tapatybę, regionas, kaip ir kitos stepės teritorijos, buvo pavadintas Naująja Rusija.
Need for Speed: Porsche Unleashed
Apžvalga
thumb|left|„Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidimo vaizdas „Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidimo tikslas laimėti visas lenktynes, turnyrus, prizus ir surinkti daugiausiai prizinių taškų vien tik su Porsche markės automobiliais. Žaidime pasikeitė vaizdas, grafika ir daugiau išryškintos automobilių ir trasų detalės. Valdymas pasidarė žymiai realistiškesnis. Dauguma „Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidimo trasų yra Europoje. Žaidime galioja priešininkų vairavimo lygio keitimas. „Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidime galima rasti labai daug informacijos apie Porsche automobilius ir koncerną.
Trasos
„Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidime yra 19 skirtingų trasų, kurių dauguma yra Europoje: Cote d’Azur, Schwarzwald, Pyrenees, Alps, Autobahn, Auvergne, Normandie, Zone Industrielle, Corsica,, French Riviera, Scotland, Arizona, Tokyo, Nurburgring ir dar 5 penkios skirtingos Monte Carlo trasos.
Automobiliai
„Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidimas labai pasižymi gausa automobilių, jų žaidime yra net 86 ir visi jie Porsche markės. Žaidime šie automobiliai skirstomi į grupes (klasikinė, auksinė, modernioji) ir į klases (1, 2, 3).
Buhalterinė apskaita
Buhalterinė apskaita – ūkinių operacijų ir ūkinių įvykių, išreikštų pinigais, registravimo, grupavimo ir apibendrinimo sistema, skirta informacijai, reikalingai priimant ekonominius sprendimus, gauti ir (arba) finansinių ataskaitų rinkiniui sudaryti. Buhalterinės apskaitos paskirtis – pranešti įmonės finansinę informaciją įvairiems suinteresuotiems asmenims.
Rūšys
Buhalterinė ap­skai­ta skirstoma į dvi svar­biau­sias ap­skai­tos rū­šis – fi­nan­si­nę ir va­dy­bos bei kaštų ap­skai­tas. Vadybos ir kaštų apskaita yra priemonė, skirta aprūpinti įmonės vadovus ir vadybininkus informacija, reikalinga vadybos sprendimams priimti, o finansinė apskaita aprūpina informacija akcininkus bei potencialius akcininkus, kreditorius, finansų analitikus, ekonomistus bei valstybines įstaigas.
Apskaita yra matematikos mokslo šaka, panaudojama praktikoje, kai norima atrasti bendrovės klestėjimo ar žlugimo priežastis. Apskaitos principai verslo įmonėse pritaikomi praktiškai atliekant auditavimą bei sudarant buhalterines apskaitas.
Teisė
Lietuvoje apskaitą reglamentuoja specialus įstatymas. Jis nustato ribotos ir neribotos civilinės atsakomybės juridinių asmenų, išteklių ir mokesčių fondų, ūkininkų ūkių, gyventojų, kurie verčiasi individualia veikla (nuolatinių Lietuvos gyventojų, kurie verčiasi individualia veikla, ir nenuolatinių Lietuvos gyventojų, veikiančių per nuolatinę bazę Lietuvos Respublikoje), užsienio juridinių asmenų filialų ir atstovybių, esančių Lietuvos Respublikoje, (ūkio subjektai) turto, nuosavo kapitalo, finansavimo sumų, įsipareigojimų buhalterinę apskaitą, jos organizavimą ir tvarkymą.
Arminai I (Alytus)
Arminai I – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Likiškėlių.
Leonidas Maurinis
Leonidas Maurinis (, g. 1943 m. gegužės 4 d. Ryga) – latvių dailininkas, grafikas.
Biografija
1969 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, iki 1985 m. joje dėstė.
Kūryba
Sukūrė monumentalių dekoratyvinių sienų tapybos kūrinių interjerams (kavinėje „Allegro“, 1969 m., vaikų darželyje, 1982–1983; abu Rygoje), grafikos kūrinių („Naktinis sapnas“ 1977 m., „Prisiminimai apie Viduržemio jūrą“ I, II 1981 m.), nutapė paveikslų („Indija“, „Variacijos pagal Mocartą“, abu 1975 m., „Variacijos pagal Rachmaninovą. Pavasario vandenys“ 1978 m., „Mergina su paukščiais“ 1987 m., „Šeima kaime“ 1989 m.). Kūryboje vyrauja deformuota žmogaus figūra, dažniausiai susipynusi su paukščių, gyvūnų figūromis, būdinga fragmentiškumas, ritmiškumas, dekoratyvumas, teikiama reikšmės spalvų emociniam poveikiui.
FG
Dviraidė santrumpa FG gali reikšti:
Zenta Mauriņa
Zenta Maurinia (, 1897 m. gruodžio 15 d. Lejasciemas, dab. Gulbenės savivaldybė – 1978 m. balandžio 25 d. Bazelis, Šveicarija, palaidota Bad Krocingene, Badenas-Viurtembergas) – latvių rašytoja, eseistė, kultūros filosofė.