cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amerikos tarptautinės teisės bendrija
Amerikos tarptautinės teisės bendrija (, ASIL) – teisėtyrininkų draugija tarptautinės teisės (mokslo) srityje JAV. Įkurta 1906 m. Buveinė - Vašingtonas. ASIL vienija 4 000 narių iš 100 šalių.
Leidžia mokslinį teisės žurnalą American Journal of International Law, vieną žymesnių tarptautinės teisės moksle.
Kaspariškiai (Pabaiskas)
Kaspariškiai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pabaisko.
Tiesa (Urugvajus)
Tiesa – Urugvajaus lietuvių katalikų laikraštis, leistas 1939 m. Montevidėjyje.
Istorija
Leistas lietuvių ir ispanų kalba. Redaktorius Pranas Sacikauskas. Išleisti 5 numeriai.
Lukštų pagrindinė mokykla
Rokiškio rajono Lukštų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio raj., Lukštuose, Obelių g. 2, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190245527. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba. Filialas: Gediškių pradinio ugdymo skyrius.
2009 m. mokykla uždaryta. miniatiūra|250px|left|2014 m.
Kupstinė kūlingė
Kupstinė kūlingė (Trichophorum caespitosum) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos žolinių augalų rūšis.
Augalai trumpomis palaipomis, auga pavieniui arba grupelėmis. Stiebas bukai tribriaunis, šiurkštus. Apyžiedžio šereliai balti, vaisiams atsiradus pailgėja iki 15-20 mm ilgio ir toli kyšo iš pažiedžių. Auga pelkėtose pievose, durpynuose, paežerių liūnuose. Lietuvoje ši rūšis apyretė.
Zalutinas
Zalutinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Piščaco, apie 17 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 98 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2011 m. balandžio 6 d. Rokiškio rajono savivaldybės meru išrinktas Vidmantas Kanopa, už jį balsavo 15, už konservatorių Almantą Blažį – 10 tarybos narių.
Paprastasis raudonspuogis
Paprastasis raudonspuogis (Nectria cinnabarina) – aukšliagrybių klasės grybų rūšis.
Milris
Milris  – vienas aukščiausių Airijos salos kalnų. Jo aukštis – 814 m. Priskiriamas Majaus grafystei Konachte. Nusileidus šlaitu krantą skalauja vienintelis Airijos fjordas – Kilario krantinė.
Vachovskiai
thumb|right|250px|Vachovskės [[2012 m. (Lilly ir Lana)]] Vachovskės (angl. The Wachowskis) – (buvę broliai) seserys Lana Wachowski ir Lilly Wachowski, JAV kino režisierės, scenaristės ir prodiuserės.
Jų režisūros debiutas buvo 1996 m. su kriminaliniu trileriu Bound. Labiausiai seseris išgarsino 1999 m. filmas Matrica bei vėliau sekę tęsiniai Matrica: Perkrauta ir Matrica: Revoliucijos (2003). Taip pat režisierės prisidėjo kuriant kitus Matricos kūrinius – vaizdo žaidimą, filmą The Animatrix ir komiksus. Už Matricą režisierės buvo apdovanotos Saturn apdovanojimu geriausios režisūros kategorijoje.
2006 m. režisierės baigė darbus su Alan Moore ir David Lloyd romano adaptacija V – tai vendeta. Filme pateikta mažiau anarchizmo, atnaujintos aktualijos, kad geriau atitiktų dabartinius laikus. Filmo pagrindinės temos – laisvė, terorizmas ir totalitarizmas.
2015 m. pasirodė du Vachovskių kūriniai – kosminė opera Jupiter Ascending ir mokslinės fantastikos drama serialas Sense8.
Sausasis sūdymas
thumb|right|200px|Sausai sūdomas kumpis Sausasis sūdymas - maisto konservavimas sausa druska. Tai vienas seniausių maisto (paprastai - žuvies ar mėsos) konservavimo būdų.
Žuvis ar mėsa apiberiama druska. Druskai tirpstant susidarančiam sūrymui leidžia nutekėti.
Sūdymas pagrįstas osmosiniu vandens išsiurbimu iš konservuojamo maisto objekto (mėsos, žuvies) ląstelių bei jame esančių mikroorganizmų ląstelių. Druska, tirpdama produkto syvuose, sudaro stiprų sūrymą, kuris osmosiškai siurbia vandenį. Mėsos ar žuvies audinyje mažėjant vandens kiekiui lėtėja savų fermentų veikla. O pagrindinis veikimo būdas yra mikroorganizmų gyvybinės veiklos sustabdymas atėmus jų ląstelių vandenį. Dalis mikrobų tokiomis sąlygomis žūsta, dalis pereina į anabiozę. Ant sūdytos džiovintos žuvies geba išgyventi tik halobakterijos (Halobacteria).
Nuorodos
Salting (food)
Roano Chorale Basket
Roano Chorale Basket – Prancūzijos krepšinio klubas, žaidžiantis LNB lygoje.
Pasiekimai
thumb|center|400px|2007-2008
Velkomas
Velkomas (angl., afrik.: Welkom) – miestas Pietų Afrikos Respublikos centrinėje dalyje, Fristeito provincijos šiaurės vakaruose, 160 km nuo Blumfonteino, 1372 m aukštyje. 408,2 tūkst. gyventojų (2001).
Miestas įkurtas 1947 m. netoliese radus didelių aukso ir urano telkinių. Velkomas sparčiai augo ir 1968 m. gavo miesto statusą. Tai antras pagal dydį provincijos miestas. Be aukso ir urano gavybos dar išgaunama geležies rūda; vystoma plieno lydymo, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Yra technologijų institutas. Netoliese išsidėstęs nedidelis oro uostas. Velkomą pasiekia Keiptauno – Johanesburgo geležinkelio atšaka.
Postum
postum ( – 'paskutinis', žodžio 'sekantis' superlatyvas;  – 'po' ) – „po mirties“ (pasirodysiantis); prierašas, kuriuo nurodoma, kad kas nors įvyko po asmens mirties. Pvz., publikuotas, išleistas darbas, kaip nors pagerbtas arba apdovanotas asmuo (ordinu, premija). Naujaisiais amžiais Postumus arba Posthumus buvo prievardis valdovo, gimusio po tėvo mirties (pvz., Ladislaus Postumus).
Tiesos balsas (Getingenas)
Tiesos balsas – lietuvių evangelikų liuteronų laikraštis, leistas 1947 m. kovo 21-birželio 19 d. Getingene, Vokietijoje.
Istorija
Redagavo, leido ir savo paties spaustuvėje spausdino kunigas Mikas Preikšaitis. Išėjo 8 numeriai.
ÍF/Víkingur (moterys)
ÍF/Víkingur – Farerų futbolo komanda iš Fuglafjorduro ir Eisturojaus.
2016, 2017, 2018 m. dalyvavo 1. deild kvinnur pirmenybėse.
Istorija
Moterų futbolo komanda susikūrė 2014 m.
Džitė
thumb|right|250px|Džitės thumb|right|250px|Džitės demonstravimas 2006 m. San Paule (Brazilija) vykusioje Samurajaus Dienoje.
ÍF/Víkingur (moterys)
Istorija
Tai dviejų futbolo klubų bendras projektas (ÍF Fuglafjørður ir Víkingur Gøta).
2019 m. sezone ÍF/Víkingur ir B68 Toftir komandos žaidė susijungusios į vieną ekipą. Buvo suformuota nauja komanda ÍF/Víkingur/B36.
Sudėtis
2018 m. sudėtis pateikta faroesoccer.com svetainėje
(kapitonė)
Džitė
Džitė (jap. 十手;, jitte) – specializuotas beašmenį buką durklą primenantis ginklas, skirtas nuginkluoti kalaviju ginkluotą priešininką, kurį Edo periodo Japonijoje naudojo policininkai. Dabar džitės naudojamos Juttejutsu kovos mene.
Arklinės antilopės
Arklinės antilopės (Hippotraginae) – dykaraginių (Bovidae) žinduolių pošeimis. Tai stambios, tvirto kūno sudėjimo antilopės su labai ilgais ragais. Vienų jie būna tiesūs, kitų išlinkę ar net raityti. Patelės turi po 2 poras spenių.
Džitė
Šiuolaikinės džitės būna apie 45 cm ilgio, geležtė neturi jokių ašmenų, garda turi tik vieną „skersinio pusę“, kuri užlenkta viršum, prie geležtės. Džitė skirta sugauti priešininko kalavijo geležtę tarp džitės geležtės ir atlenktos atšakos. Priešininko geležtei papuolus į darbinį džitės plyšį, džitę prislenka prie sugautojo kalavijo rankenos ir tuomet naudojant džitę galima išplėšti priešo kalaviją ar užlaužti jo ranką. Arba kita ranka nudurti.
Arklinės antilopės
Arklinės antilopės (Hippotragus) Oriksai (Oryx) Adaksai (Addax)
Džitė
Kartais teigiama, kad kuriant sają panaudota džitės idėja, nes džitė naudojama seniau. O kartais teigiama atvirkščiai – kad sajas yra senesnis, ir džitė sukurta pagal sają.
Džitės variantu kartais laiko marohošį (marohoshi), kuris dar vadinamas marahoši džiute (marohoshi jutte). Marohošio geležtė trumpesnė su su ašmenimis.
Kęstutis Bubnaitis
Kęstutis Bubnaitis (g. 1947 m. gruodžio 18 d. Kaune) – Lietuvos architektas, restauratorius.
Biografija
1972 m. baigęs Lietuvos dailės institutą dirbo Kauno paminklų restauravimo projektavimo institute.
Vladas Bublys
Vladas Bublys (1903 m. spalio 12 d. Narbučiai, Svėdasų valsčius – 1985 m. gruodžio 28 d. Birminghemas, Mičigano valstija) – Lietuvos agronomas, agronomijos daktaras, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1934 m. baigė žemės ūkio akademiją Dotnuvoje. 1947 m. baigė Bonos universitetą, agronomijos daktaras.
1933-1941 m. agronomas. 1938–1944 m. bendrovės „Lietūkis“ tarybos narys. 1940 m. Tauragės žemės ūkio skyriaus viršininkas ir Lietuvių repatriacijos iš Vokietijos komisijos pirmininkas. 1941-1944 m. bendrovės „Pienocentras“ direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Bodensverderyje su kitais suorganizavo lietuvių pabėgėlių stovyklą.
1949 m. persikėlė į JAV. Iki 1969 m. dirbo „Ford Motor“ bendrovėje Detroite. Su kitais Soutfilde (netoli Detroito) įkūrė šeštadieninę lituanistinę „Žiburio“ mokyklą. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo narys. Vienas „Dainavos“ jaunimo stovyklos steigėjų, jos valdybos ir tarybos narys.
Sūnus Algimantas Bublys.
Estijos elektroninis universitetas
Estijos elektroninis universitetas – Estijos virtualusis universitetas, oficialiai įsteigtas 2003 metų vasario 21 d. kaip 6 Estijos aukštojo mokslo institucijų konsorciumas.
Istorija
Pirmasis atvirasis universitetas Estijoje buvo įsteigtas 1996 metais, o 1998-2001 metais buvo įgyvendinamas pirmasis Tempus projektas „Estijos atvirojo universiteto infrastruktūros kūrimas“, kurio partneriai buvo trys didžiausi Estijos universitetai. Pagrindinis projekto tikslas – spręsti tarpuniversitetinio bendradarbiavimo klausimus.
2001 metais buvo įsteigtas Estijos universitetų tęstinio švietimo tinklas, kuris suvienijo 8 universitetus. Vėliau, 2002 metų sausį įvyko keletas seminarų, kuriuose buvo diskutuojama apie skirtingus virtualaus universiteto modelius. Konferencijoje „Estijos atvirasis universitetas – tarpuniversitetinis bendradarbiavimas, plėtojant atvirąjį nuotolinį mokymąsi“ dalyvavo septynių universitetų, Švietimo ir mokslo ministerijos atstovai bei kiti suinteresuoti juridiniai asmenys. Šioje konferencijoje buvo priimtas sprendimas imtis atvirojo universiteto idėjos įgyvendinimo veiksmų.
2002 metų vasarą Rektorių taryba patvirtino bendrą elektroninio universiteto idėją, o rudenį – Švietimo ir mokslo ministerija sukvietė darbo grupę, kurios pagrindinė užduotis buvo priimti sprendimus dėl elektroninio universiteto veiklos ir finansavimo principų.
2003 metų vasario 21 d. šešių universitetų rektoriai, švietimo ir mokslo ministras, Estijos informacinių technologijų fondo vadovas pasirašė „Gerosios valios protokolą“, kuriuo ir buvo oficialiai įsteigtas elektroninis universitetas.
Konsorciumas
Konsorciumo steigimo nariai:
Vėliau prie konsorciumo prisijungė 2 privačios aukštojo mokslo mokyklos:
Lazdininkų apylinkė
Lazdininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vakarų Lietuvoje, į vakarus-šiaurės vakarus nuo Darbėnų, abipus kelio Darbėnai–Palanga–Šventoji ir Darbos upelio.
Istorija
Apylinkė 1940 m. įkurta, 1944 m. atkurta vietoje Lazdininkų seniūnijos. 1949 m. buvo Darbėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žibininkų apylinkės, dalis Juzumų apylinkės ir dalis Šventosios apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Darbėnų apylinkės.
Estijos elektroninis universitetas
Taryba
Taryba sudaryta iš 12 narių:
Paežeris (Raseiniai)
Paežeris – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Nemakščių. Smėlio telkinys. Stovi Paežerio Šv. Trejybės koplyčia.
Longfordas
Longfordas – miestas Airijoje, prie Dublino-Slaigo kelio. Longfordo grafystės sostinė.
Zahoruvas
Zahoruvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietryčius nuo Piščaco, apie 29 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 100 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a. įkurta Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Juodreliai
Juodreliai (arba Judreliai) – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Akmenės, greta Pakempinių.
Istorija
XX a. pradžioje Juodrelių dvaras priklausė V. Zubovui.
Krugersdorpas
Krugersdorpas (angl., afrik.: Krugersdorp) – miestas Pietų Afrikos Respublikoje, Gautenge, Vitvatersrando gavybos rajone. 290 tūkst. gyventojų (2001).
Juodreliai
Istorija
Klykolių apylinkės Juodrelių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Krugersdorpas
Miestas įkurtas 1887 m. ir pavadintas būrų sukilimo lyderio Polo Kriugerio garbei. Aukso, urano, mangano, geležies, asbesto, kalkių gavyba. Chemijos, metalo apdirbimo pramonė.
Kopūstėliai (Pabaiskas)
Kopūstėliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Pabaisko, ryčiau Šventosios. Šalia gyvenvietės sovietmečiu buvo įsikūrusi raketinė bazė. Ši bazė užėmė apie 100 ha plotą. Joje buvo dislokuojamos vidutinio nuotolio SS-4 klasės raketos.
Trasa Paul Ricard
Trasa Paul Ricard (pilnas pavadinimas ASA Circuit Paul Ricard, Circuit du Castellet ) – Formulės 1 trasa, netoli Marselio, Prancūzijoje. Joje vyksta Formulė 1 Prancūzijos Grand Prix lenktynės.
Istorija
Trasa pastatyta 1969 m. Jos savininkas gėrimų magnatas Paul Ricard. Nuo 1971 m. iki 1990 m. jose su pertraukomis vyko Formulė 1 Prancūzijos Grand Prix lenktynės. 1986 m. trasoje bandymų metu žuvo Elio de Angelis. Po trasos savininko mirties 1999 m., Paul Ricard buvo parduota kompanijai Excelis, kurios savininkas yra Formulė 1 teisių savininkas Bernie Ecclestone. Trasa buvo perstatyta. Joje įdiegta daug naujovių, be to, galima lenktyniauti įvairaus ilgio keliuose žieduose. Dėl puikaus oro žiemą ir šilto klimato tuo metu, trasoje dažnai yra bandomi Formulės 1 bolidai. 2016 m. buvo pranešta, jog ši trasa 2018 m. grįžta į kalendorių. Tai bus pirmasis Prancūzijos GP nuo 2008 m. lenktynių Magny-Cours trasoje ir pirmasis GP trasoje nuo 1990 m.
2018 m. Formulės 1 lenktynės sugrįžo į šią trasą.
2020 m. lenktynės dėl COVID-19 pandemijos nevyko.
Adresas
Route Nationale 8
F-83330 Le Beausset
Aloiza Paškievič
Aloiza Paškevič – Kairienė – Ciotka (1876 m. liepos 15 d. Peščinoje, Lydos apskrities Vosyliškių valsčiuje – 1916 m. lapkričio 5 d.) – baltarusių poetė ir įžymi revoliucinė bei baltarusių tautinio atgimimo veikėja.
Biografija
1911 m. vasario 20 d. Vilniuje, šv. Rapolo bažnyčioje, ištekėjo už inžinieriaus ir socialdemokratų lyderio Stepono Kairio. Po metų studijų Lvove grįžusi į Vilnių įsitraukė į kultūrinę veiklą, suorganizavo dramos mėgėjų būrelį, rašė žurnalui „Naša niva“, redagavo jaunimui skirtą žurnalą „Lučynka“, dalyvavo lietuvių kultūros draugijos „Rūta“ veikloje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui nuėjo dirbti gailestingąja sesele Vilniaus užkrečiamųjų ligų barakuose. Vilnių užėmus vokiečiams organizavo viešąsias valgyklas varguomenei. 1916 m. nuo jos gimtajame krašte siautusios šiltinės mirė tėvas. Tėvų dvare liko padėti nuo epidemijos kenčiantiems gimtojo krašto žmonėms. Belankydama sergančiuosius, pati užsikrėtė šiltine ir netrukus mirė, ten ir palaidota.
Ciotka
Kūrybai būdingas romantinis pakilumas, tautosakos įvaizdžiai, revoliucijos metais – patriotizmas ir revoliucingumas. Ne visada jai buvo lengva žodžiais išreikšti savo išgyvenimus bei jausmus, ji dažnai ilgai ir lėtai triūsė, kol reikalingos mintys įgaudavo tinkamą formą popieriuje. Be poezijos rašė apsakymus, kuriuose vaizdavo sunkų caro valdžios slegiamą Baltarusijos valstiečių gyvenimą.
Atminimas
Lvovo universitete prie sienos pritvirtinta memorialinė lenta. Baltarusijos Ščučino rajono Ostrynos mieste jos vardu pavadinta vidurinė mokykla, Naujojoje Vilnioje – gatvelė. Ostrynoje ir Ščiučine pastatyti paminklai.
Palenkės Bialos stačiatikių dekanatas
Palenkės Bialos stačiatikių dekanatas  – vienas iš penkių Liublino-Chelmo stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanatas ribojasi su Terespolio, Liublino, Semiatičės, Krokuvos ir Varšuvos dekanatais. Dekanato centras yra Palenkės Bialos mieste.
Parapijos
Dekanate yra 5 parapijos:
Vėdinimo įrenginys
Tokie įrenginiai gali būti naudojami uždarų erdvių vėdinimui, oro šildymui, vėsinimui, drėkinimui, sausinimui ar valymui. Paprasai vėdinimo įrenginys – stačiakampė metalinė dėžė, kurios sienelės užpildytos triukšmą ir ugnį izoliuojančia medžiaga. Gali būti sumontuoti tiek lauke, tiek ir patalpose.
Vėdinimo įrenginiai skirstomi pagal prijungimą prie ortakių tinklo į horizontaliuosius ir vertikaliuosius.
Sudėtinės dalys
Vėdinimo įrenginyje sumontuoti elektros varikliai, ventiliatoriai, oro valymo filtrai, rekuperatorius (šilumokaitis), oro šildytuvas, automatinis valdiklis, uždarymo sklendės. Kaip papildomi priedai pagal poreikį gali būti sukomplektuoti oro vėsintuvas, drėkintuvas ar papildomas šildytuvas.
Delta II
thumb|righ|200px|Delta II raketa, gabenanti [[Dawn kosminį aparatą, paleidžiama karinėje Kanaveralo kyšulio oro bazėje.]] Delta II buvo JAV kosminė raketa, iš pradžių projektuota ir kurta bendrovės „McDonnell Douglas“. Tai viena iš Delta raketų šeimos, buvo eksploatuota nuo 1989 m. iki 2011 m. lapkričio 1 d.
Po to, kai 1997 m. „McDonnell Douglas“ susijungė su „Boeing“, Delta II raketos buvo gaminamos „Boeing Integrated Defense Systems“ padalinio iki 2006 m. gruodžio 1 d., kai raketų gamyba tapo „United Launch Alliance“ (ULA) atsakomybe.
Pasirodžius pirmiesiems daugkartiniams erdvėlaiviams buvo planuota palaipsniui nutraukti visų JAV kosminių raketų eksploataciją, tačiau po 1986 m. Challenger katastrofos Delta programa buvo atnaujinta. 2007 m. duomenimis, Delta II raketos sėkmingai pradėjo 125 projektus, įskaitant keletą NASA misijų į Marsą.
Albanijos himnas
Himni i Flamurit (lietuviškai: Himnas Vėliavai) yra nacionalinis Albanijos himnas. Žodžius jam parašė albanų poetas Aleksander Stavre Drenova. Pirmą kartą poema buvo išspausdinta Bulgarijos sostinėje Sofijoje leidžiamame laikraštyje Liri e Shqipërisë (lietuviškai: Albanijos laisvė) 1912 m. balandžio 12 d. Vėliau poema buvo išleista Drenovos rinkinyje Ëndra e lotë (lietuviškai: Svajos ir ašaros). Himnas Vėliavai turi septynis posmus, tačiau tik keturi yra pripažinti himnu.
Himne grojamą muziką sukūrė Rumunijos kompozitorius Ciprian Porumbescu dainai "Pe-al nostru steag e scris Unire" (kitaip "E scris pe tricolor unire").
Eilės
Yra dvi himno versijos, ilgoji ir trumpoji. Apačioje pateikiama ilgoji versija. Antrasis posmas yra laikomas priedainiu ir kartojamas dainos gale. Trumpojoje versijoje giedami tik du pirmi posmai ir kartojamos dvi paskutinės antrojo posmo eilutės. Įprasta, kad sporto varžybų metu grojama trumpoji himno versija.
Me një dëshir' e një qëllim,
Të gjith' atje duke u betuar
Të lidhim besën për shpëtim.
Prej lufte veç ai largohet
Që është lindur tradhëtor,
Kush është burrë nuk frikësohet,
Po vdes, po vdes si një dëshmor!
Kosakai
Kosakai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pabaisko.
Albanijos himnas
Eilės
Në dorë armët do t'i mbajmë,
Jonas Oginskis
Jonas Oginskis (1592–1640 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Albanijos himnas
Eilės
Të mbrojmë atdheun në çdo kënd,
Jonas Oginskis
Biografija
Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Marcijonas Bogdanas Oginskis. Broliai Dimitrijus Oginskis, Aleksandras Oginskis (1590–1653), Samuelis Levas Oginskis (1595–1657 m.)
Šeima
Žmona Kotryna Žilinskaitė.
Albanijos himnas
Eilės
Të drejtat tona ne s'i ndajmë;
Jonas Oginskis
Dvarai
1623 m. Ukmergės apskrityje nusipirko pusę Raguvos dvaro, o kita pusė jam atiteko kaip žmonos Kotrynos Žilinskaitės kraitis. Kitą to kraičio dalį sudarė Tulovo dvaras Vitebsko vaivadijoje bei valda Sieversko vaivadijoje.
Albanijos himnas
Eilės
Që kombe shuhen përmbi dhé,
Jonas Oginskis
Dvarai
1629–1636 m. Jonas Oginskis globojo Boguslavą Radvilą ir gavo Pakapių kaimą Kauno seniūnijoje bei Viazino dvarą Minsko vaivadijoje.
Albanijos himnas
Eilės
Po Shqipëria do të rrojë;
Për të, për të luftojmë ne!
Jonas Oginskis
Valstybės tarnyba
Artimai bendravo su Jonušu Radvila. 1633 m. paskirtas Mstislavlio pilininku, vėliau Mstislavlio vaivada.
Albanijos himnas
Nuorodos
Albanijos prezidento tinklalapis su himno vertimu į anglų kalbą
Algimantas Justinas Bubnys
Algimantas Justinas Bubnys ( 1937 m. lapkričio 16 d. Kaune – 2012 m. liepos 2 d. ) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – išopėjusios dalies ir skrandžio sekrecinės funkcijos chirurginė korekcija gydant gastroduodenines opas. Sukūrė originalių skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligės operacijų metodų. Minimaliai invazyvių (lendoskopinių ir laparoskopinių) operacijų Lietuvoje vienas pradininkų.
Paplaujos tiltas
Paplaujos tiltas – tiltas per Vilnią Vilniuje, jungia Aukštaičių ir Paupio gatves. Tiltas pastatytas 1882 m. Metalinio santvarinio tilto ilgis 20,25 m, plotis 7,8 m. 1955 m. atliktas kapitalinis tilto remontas, 1996 m. tiltas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Medinis tiltas šioje vietoje buvo pastatytas XVIII a.
Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas
thumb|Steigiamojo susirinkimo posėdžio nuotrauka Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas  – demokratiniuose rinkimuose išrinktas susirinkimas, turėjęs nustatyti Rusijos santvarką po Vasario revoliucijos ir vykęs 1918 m. sausio 5 (18)-sausio 6 (19) d.
Bezansono BCD
Bezansono BCD – Prancūzijos krepšinio klubas.
Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas
Istorija
Rusijoje supratimą „Steigiamasis susirinkimas“ įvedė narodnikai.
Bezansono BCD
Aukščiausias klubo pasiekimas nacionalinėje lygoje – aštuntoji vieta (1998 m.).
Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas
Istorija
1917 m. kovo pabaigoje Petrogrado Tarybos Vykdomasis Komitetas sudarė komisiją Steigiamojo susirinkimo organizavimui. Gegužę ypatingajame pasitarime pradėtas ruošti rinkimų projektas (komisijoje dalyvavo visų didžiausių politinių partijų atstovai). Tik 1917 m. liepą, kai pribrendo rimta vyriausybės krizė, Laikinoji vyriausybė paskyrė rinkimų datą – 1917 m. rugsėjo 17 (30) d. Rugpjūtį pradėjo veikti Visos Rusijos komisija rinkimų reikalams.
Sušaukti Steigiamąjį susirinkimą buvo nuspręsta rugsėjo 30 (spalio 13) d. Po to Laikinoji vyriausybė paskelbė naujus rinkimų ir sušaukimo terminus – 1917 m. lapkričio 12 (25) d. ir lapkričio 28 (gruodžio 11) d. atitinkamai. Balsavimas vyko pagal 1917 m. rugsėjo partijų sąrašus. Petrograde balsavo daugiau kaip 70 procentų, o Maskvoje apie 70 procentų. Didžiuosiuose miestuose rinkimų procedūrų pažeidimų nebuvo pastebėta. Rinkimų rezultatai: eserai – 58,5 proc., bolševikai – 25 proc., menševikai – 2,6 proc., kadetai – 4,7 proc., kitų partijų atstovai - 9,2 proc.
Rusijos steigiamasis susirinkimas prasidėjo 1918 m. sausio 5 (18) d. Taurijos rūmuose Peterburge. Dalyvavo 410 deputatų iš 715 išrinktų. Susirinkimas atmetė Jakovo Sverdlovo pristatytus bolševikų vado Vladimiro Lenino bei II Visos Rusijos tarybų suvažiavimo dekretus, ir tada bolševikai paliko susirinkimą, galutinai suardydami kvorumą bei apšaudė susirinkimą palaikiusią taikią demonstraciją. Peterburgo ČK vadas Moisiejus Urickis uždraudė demonstracijas prie Taurijos rūmų. Demokratijos šalininkai kitą dieną vėl surengė demonstraciją, kuri buvo apšaudyta iš kulkosvaidžių – žuvo 21 žmogus ir šimtai buvo sužeisti.
Sausio 6 (19) d. vakare bolševikų CK paskelbė, kad uždaro susirinkimą, o tą pačią dieną III Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas jį panaikino. Sausio 9 (22) d. Maskvoje buvo apšaudyta ir išvaikyta Steigiamąjį susirinkimą palaikiusi demonstracija. Žuvo 50 ir buvo sužeista daugiau nei 200 žmonių.
Belgijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
2009–2010 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Tikrosios antilopės
Tikrosios antilopės (Antilopinae) – dykaraginių (Bovidae) žinduolių pošeimis, kuriam priklauso grakščios ilgakojės stirnos dydžio antilopės su šiek tiek raitytais ir su daugeliu skersinių žiedų ragais. Turi 1-2 poras spenių.
Gyvena bandomis Afrikos ir Azijos stepėse bei pusdykumėse. Pošeimyje 14 genčių ir 38 rūšys:
Gabrielius Landsbergis (1982)
Gabrielius Landsbergis (g. 1982 m. sausio 7 d. Vilnius) – Lietuvos politikas, Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministras, buvęs Europos parlamento narys. 2015 m. išrinktas TS-LKD pirmininku. Seimo narys nuo 2016 m., nuo 2020 m. pavasario iki rudens - Seimo opozicijos lyderis.
Nuo 2020 m. gruodžio 11 d. eina Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministro pareigas, XVIII-oje, Ministrės Pirmininkės Ingridos Šimonytės vadovaujamoje, undefinedLietuvos Respublikos Vyriausybėje.
Biografija
2003 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė istorijos bakalauro, 2005 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute – tarptautinių santykių magistro studijas.
Dirbo Lietuvos Respublikos ambasadoje Belgijos Karalystėje ir Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei.
Rusijos prezidentas
Rusijos Federacijos Prezidentas – Rusijos vadovas, vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas, aukščiausias Rusijos pareigūnas.
Gabrielius Landsbergis (1982)
Biografija
Buvo LR Vyriausybės kanceliarijos Užsienio ir Europos reikalų skyriaus patarėjas.
Rusijos prezidentas
Formaliai Rusijos Konstitucija nenurodo prezidento kaip aukščiausio valdančiojo instituto, Rusijos vyriausybei vadovauja premjeras.
Dabartinis Rusijos prezidentas (išrinktas 2018 m.) yra Vladimiras Putinas. Artėjantys rinkimai – 2024 m.
Sovietmečiu Rusijai vadovaudavo Rusijos TFSR vadovai.
Gabrielius Landsbergis (1982)
Biografija
Vedęs. Žmona Austėja Landsbergienė, UAB „Vaikystės sodas“ įkūrėja ir generalinė direktorė. Sūnūs Augustas ir Vilhelmas. Dukros Morta ir Gertrūda.
Senelis – politikas Vytautas Landsbergis. Tėvas – poetas, publicistas, teatro ir kino režisierius Vytautas V. Landsbergis.
Rusijos prezidentas
Rinkimai
thumb|right|250px|Rusijos prezidento štandartas Rinkimai vyksta dviejų etapų principu – jei per pirmąjį ratą nei vienas kandidatas negauna daugiau nei pusės balsavusių balsų, rengiamas antras ratas.
Kita
Iki 2008 m. prezidentai politinėms partijoms nepriklausė. 2008 m. Vladimiras Putinas tapo valdančiosios partijos „Vieningoji Rusija“ pirmininku, vėliau jį pakeitė Dmitrijus Medvedevas.
Oficialus Rusijos prezidento štandartas yra kvadratinė Rusijos trispalvė su viduryje įkeltu dvigalviu Rusijos herbo ereliu.
Prezidentas naudojasi lėktuvu Iljušin Il-96.
Paeglynis
Paeglynis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, piečiau Užkalnių. Šalia kaimo eina magistralė, teka Upynikė. Yra degalinė ir viešbutis.
Reynaldo Bignone
Reinaldas Binjonė ( 1928 m. sausio 21 d. – m. 2018 m. kovo 7 d.) – buvęs Argentinos generolas ir de facto šalies prezidentas (1982 m. liepos 1 d. – 1983 m. gruodžio 10 d.).
Binjonė šalies vadovu tapo pasitraukus Leopoldui Galtjeriui po pralaimėjimo Folklandų kare. Jam valdant prasidėjo demonstracijos ir protestai prieš karinę diktatūrą. Nors Binjonė stengėsi išlaikyti esamą režimą, tačiau 1983 m. buvo nuverstas. Naujuoju prezidentu tapo Raulis Alfonsinas.
Hiparchas (karininkas)
Hiparchas  – kavalerijos karininkas senovės Graikijoje, vadovavęs hiparchijai (500 kavaleristų dalinys). Dviem tokiems daliniams vadovaudavo epihiparchas.
Hiparchai Atėnuose
Atėnuose kasmet išrinkdavo du hiparchus, kurie vadovaudavo kavalerijai. Pvz., Peloponeso karo metu Atėnai turėjo 1200 kavaleristų, iš kurių 200 buvo samdiniai skitų raitieji lankininkai. Likusiems 1000 raitelių vadovavo du hiparchai.
Hiparchų pareigos :
Kiekvienas hiparchas vadovavo penkioms filėms – čia filė būdavo vienos genties kavalerija, kiekvienai kavalerijos filei vadovaudavo filarchas. Filarchus išsirinkdavo kiekviena gentis.
Skardinė Katedra
thumb| Serafimas ir Skardinė Katedra
Skardinė Katedra buvo pirmoji nepriklausoma Ukrainos bažnyčia Šiaurės Amerikoje. Tai Serafimų bažnyčios širdis. Įkurta Vinipege, ji nebuvo prisijungusi nė prie vienos Europos bažnyčios.
Ukrainos emigrantai pradėjo keltis į Kanadą 1891 metais, daugiausiai iš Austrijos-Vengrijos provincijos, Bukovinos ir Galicijos regionų. Naujieji atvykėliai iš Bukovinos buvo rytų stačiatikiai, o iš Galicijos – rytų katalikai. Visiems jiems buvo gerai pažįstamos bizantinės apeigos. Iki 1903 metų ukrainiečių emigrantų skaičius Vakarų Kanadoje tapo pakankamai didelis, kad pritrauktų religinių vadovų, politikų ir švietimo veikėjų dėmesį.
Asmenybės
thumb|upright|[[Kirilas Genikas (1857–1925)]]
Svarbiausia Ukrainiečių bendruomenės Vinipege asmenybė tuo metu buvo Kirilas Genikas (Кирило Геник; 1857–1925). Jis atvyko iš Galicijos, baigęs Ukrainos Lvovo akademinę gimnaziją ir trumpai studijavęs teisę Černovicų universitete. Genikas buvo Ukrainos rašytojo Ivano Franko (Іван Франко), Lapė Mikita (Лис Микита) autoriaus, kuriam buvo paskirta Nobelio premija už literatūrą, draugas. Kandi Franko to laikmečio dvasininkų satyra ir jo socialistiniai polinkiai buvo artimi Genikui, kuriam teko būti pirmuoju pabroliu autoriaus vestuvėse. Liaudies laisvinimas nuo dvasininkijos kartu su žemės reforma, buvo valstietijos išlaisvinimo kelias nuo kitur gyvenančių žemvaldžių, kurie kontroliavo žemės valdymą, veikdami išvien su bažnyčios hierarchais. Kai Genikas atvyko į Kanadą, jis tapo pirmuoju ukrainiečiu, kurį įdarbino Kanados vyriausybė, jis dirbo imigracijos agentu, kviesdavo į Kanadą naujakurius iš savo sodybų Ukrainoje. Geniko pusbrolis Ivanas Bodrugas (Іван Бодруг) (1874–1952) ir Bodrugo draugas Ivanas Negričas (Іван Негрич) (1875–1946) taip pat atvyko iš Kolomijos apskrities, Berezivo kaimo ir turėjo pradinės mokyklos mokytojų Galicijoje kvalifikaciją. Tie trys vyrai sudarė Ukrainos bendruomenės inteligentijos branduolį ir buvo žinomi kaip Berezivo Trejybė (Березівська Трійця). Genikas, vyriausias, buvo vienintelis iš trijų jau vedęs. Jo žmona Polina (mergautine pavarde Curkovska (Цюрковська)), buvo kunigo duktė, išsilavinusi moteris, jie turėjo tris sūnus ir tris dukteris.
Kitas asmuo, kuris dalyvavo įvykiuose, pasibaigusiuose skardinės katedros sukūrimu, buvo Serafimo padėjėjas Makarini Marčenko (Макарій Марченко). Marčenko dirbo diakonu arba kantoriumi ir padėjo Serafimui patarnauti bažnyčiai, ką jis gerai mokėjo. Jis atvažiavo su Serafimu iš Jungtinių Valstijų. Arkivyskupas Lanževenas (Ланжевен), įsikūręs Šv. Boniface, buvo Romos katalikų vyskupijos Vakarų Kanadoje vadovas ir turėjo tiesioginį ryšį su Romos popiežiumi. Jis tikėjo, kad jo kunigai buvo ypatingai kompetentingi Ukrainos gyventojų poreikiams patenkinti. Kiti veikėjai, tarp kurių buvo dr. Viljamas Patrikas (Williams Patrick), Manitobos koledžo vadovas, presbiterionų koledžas Vinipege; Manitobos Liberalų partija; Rusijos stačiatikių misionieriai.
Padariniai
Tikra drama įvyko tada, kai Manitobos įstatymų leidžiamojo organo narys Jozefas Bernieris (Жозеф Берньє) 1902 metais pateikė įstatymo projektą „perduoti graikų ruteniečių (ukrainiečiai taip pat buvo žinomi kaip ruteniečiai), esančių to paties tikėjimo kaip ir Romos žmonės, bažnyčios turtą korporacijų, kurias kontroliuoja Romos bažnyčia, valdymui“. Arkivyskupas Lanževenas paskelbė, jog „ruteniečiai turi įrodyti, kad jie yra katalikai ir perduoti nuosavybę bažnyčiai, o ne taip, kaip protestantai …asmeniui ar pasauliečių komitetui, nepriklausomiems nuo kunigo ar vyskupo“. Ukrainiečių gyventojų skaičius prerijose traukė rusų stačiatikių misionierius. Tuo metu rusų stačiatikių bažnyčia išleisdavo 100 000 $ per metus misionierių darbui Šiaurės Amerikoje. Presbiterionų bažnyčia taip pat susidomėjo ukrainiečiais ir kvietė jaunuolius iš ukrainiečių bendruomenės stoti į Manitobos koledžą (dabar Vinipego universitetas), kur buvo įkurti specialūs skyriai jauniems ukrainiečiams, norintiems tapti mokyklos mokytojais (o vėliau – nepriklausomais graikų dvasininkais). Laisvai mokėjęs vokiečių kalbą koledžo direktorius dr. Kingas (King), klausinėjo du kandidatus Bodrugą ir Negričą vokiškai. Genikas išvertė raštu jų mokyklinius dokumentus iš lenkų kalbos į anglų. Jie buvo pirmieji ukrainiečiai, tapę Šiaurės Amerikos universiteto studentais – Manitobos koledžas tuo metu buvo Manitobos universiteto dalis.
Genikas, Bodrugas ir Negričas išskubėjo gelbėti bendruomenę. Jie pakvietė Serafimą. Jis atvyko į Vinipegą 1903 m. balandį įkurti bažnyčią, kuri nepriklausytų nuo jokios Europos bažnyčios, nebūtų lojali jokioms religinėms interesų grupėms, besivaržančioms dėl ukrainiečių imigrantų sielų prerijose. Jų pasitenkinimui, Serafimas įkūrė Stačiatikių rusų bažnyčią (ne Rusų stačiatikių), kurios vadovu jis pasiskelbė ir, kad nuteiktų savo naudai ukrainiečius, ją pavadino Serafimų bažnyčia. Jis teikė parapijiečiams rytietiškas apeigas, kurios imigrantams buvo pažįstamos, pradėjo įšventinti kantorius ir diakonus ir „…1903 m. gruodžio 13 d. rytinėje MakGregoro gatvės pusėje, tarp Manitobos ir Prichardo prospektų, mažas karkasinis pastatas, kuris buvo pavadintas Šventosios Dvasios bažnyčia (Holy Ghost church), buvo Serafimo įšventintas ir atidarytas pamaldoms.“ 1904 metais King gatvės ir Stella prospekto kampe jis pradėjo statyti visiems gerai žinomą 'skardinę katedrą' iš metalo laužo ir medienos atraižų. Charizmatiškasis Serafimas įšventino apie 50 kunigų ir daugybę diakonų, daug pusiau bemokslių, kurie atliko dvasininkų pareigas visose gyvenvietėse, skelbė nepriklausomą stačiatikybę, o bažnyčios turtą – patikėtinių nuosavybe. Per dvejus metus buvo užregistruota apie 60 000 pasekėjų.
„Dėl įvairių neprotingų poelgių ir alkoholio problemų“ jis prarado inteligentijos, kuri jį pakvietė į Vinipegą, pasitikėjimą, ir jiems teko atlikti gudrų ėjimą, atsikratant jo, bet nepašalinant iš kongregacijos. Serafimas išvažiavo į Sankt Peterburgą bandyti įgyti pripažinimą ir Rusijos Šventojo Sinodo finansavimą Serafimų bažnyčios klestėjimui. Kol Serafimo nebuvo, Ivanas Bodrugas ir Ivanas Negričas, jau Manitobos koledžo teologijos studentai, taip pat Serafimų bažnyčios kunigai, sugebėjo gauti Presbiterionų fondo finansavimo garantijas Serafimų bažnyčiai, su ta sąlyga, kad per tam tikrą laiką ji bus performuota į Presbiterionų bažnyčią. „Vėlyvą 1904 m. rudenį Serafimas sugrįžo iš Rusijos, bet jokių 'lėšų' (пособія) neparvežė.“ Vos grįžęs, jis sužinojo apie išdavystę ir tuoj pat ekskomunikavo visus kunigus, kurie buvo susiję su klasta. Vietiniame laikraštyje jis išspausdino jų nuotraukas su ant krūtinių užrašytais vardais, lyg jie būtų nusikaltėliai. Jo kerštas, pasirodo, buvo trumpalaikis, nes paaiškėjo, kad jis pats buvo ekskomunikuotas Rusijos Šventojo Sinodo: „…kai Šventasis Sinodas ekskomunikavo Serafimą ir visus jo kunigus, 1908 metais jis išvažiavo ir niekada nesugrįžo.“
Įvykiai
Po tokios socialinės ir dvasinės krizės, kuri išvalė prerijas, Ukrainos kanadiečių bendruomenė ėmė kilti.
Ivanas Bodrugas, vienas iš Serafimų bažnyčios maištininkų, tapo naujos nepriklausomos bažnyčios vadovu ir buvo gana charizmatiškas kunigas, dėl presbiterionų įtakos teisėtai skelbė evangelišką krikščionybę. Jis gyveno iki 1950-ųjų metų. Nepriklausomos bažnyčios pastatai buvo Prichardo prospekto ir MakGregoro gatvės kampe, ir nors pirmasis, kurį Serafimai naudojo kaip pirmąją bažnyčią, buvo nugriautas, antrasis pastatas, kurį pastatė Presbiterionų fondas, ir šiandien tebestovi priešais Darbo šventovę, šiaurinėje Vinipego pusėje.
Arkivyskupas Lanževinas stengėsi asimiliuoti Ukrainos bendruomenę su Romos katalikų tikinčiaisiais. Į bazilionų šv. Nikolo bažnyčią jis skyrė belgų kunigus, tėvą Delaerą (Delaere) ir kitus, kurie aukojo mišias senąja bažnytine slavų kalba, rengėsi graikų apeiginiais rūbais, o pamokslus sakė lenkų kalba. Ši bažnyčia buvo kitoje gatvės pusėje, prieš Nepriklausomą ukrainiečių katalikų šv. Vladimiro ir Olgos katedrą, stovinčią MakGregoro gatvėje, šiaurinėje Vinipego pusėje. Tokia konkurencija sudarė puikią progą Ukrainos kanadiečių vaikams mokytis kalbėti ukrainietiškai.
Liberalų partija, įsitikinusi, kad ukrainiečiai nebėra arkivyskupo Lanževino ir Romos katalikų, kurie buvo linkę jungtis prie Konservatorių partijos, sąjungininkai, finansavo paties pirmojo laikraščio Kanadoje ukrainiečių kalba ,,Kanados ūkininkas” (Kanadskyi Farmer) leidimą, kurio pirmasis redaktorius buvo ne kas kitas, o Ivanas Negričius.
Serafimas dingo apie 1908 metus, bet laikraštyje Ukrainos balsas (Ukrainskyi Holos) (kuris iki šiol leidžiamas Vinipege), iki 1913 m. pasirodydavo pranešimai, kad prie Britų Kolumbijos geležinkelio jis darbininkams pardavinėja biblijas. Kita šios istorijos versija – jis grįžo į Rusiją.
Kurį laiką Kirilas Genikas su savo vyresne dukra ir sūnumis buvo persikėlęs į Jungtines Valstijas, į Šiaurės Dakotą, paskui sugrįžo ir 1925 metais mirė.
Makarijus Marčenko, po Serafimo išvykimo, pasiskelbė ne tik naujuoju Serafimų bažnyčios vyskupu, bet taip pat ir arkipatriarchu, arkipopu, arkietmonu ir arkikardinolu. Nenorėdamas rizikuoti ir nerodydamas jokio favoritizmo, nustojo bendrauti su popu ir Rusijos Šventuoju Bažnyčios Sinodu. Dokumentuose užfiksuota, kad iki 1930 metų jis keliavo po kaimo vietoves ir laikė pamaldas ukrainiečiams, kuriems labai reikėjo rytietiškų apeigų.
Kreivakiškis
Kreivakiškis – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Medikonių. Kaimą iš pietų supa Žalgirio miškas, šalia teka Vekiškės upelis, yra įsteigtas Draumėnų kraštovaizdžio draustinis. Išlikęs medinis Kreivakiškio dvarelis su ūkiniais pastatais ir sodu. Greta eina kelias.
Gyventojai
thumb|left|260px|Kreivakiškio dvaro ūkinis pastatas
Rėkyva (kaimas)
Rėkyva – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio. Į vakarus nuo gyvenvietės plyti 34 km² Rėkyvos pelkė, kurioje kasamos durpės. Vakarinė kaimo dalis priklauso Šiaulių miestui.
thumb|left|Sodyba Rėkyvos kaime
Etimologija
Liaudies etimologija mena legendą, anot kurios kadais gyvenęs žilabarzdis senukas, su kuriuo niekas negalėdavęs pasišnekėti. Kartą vienam naktigoniui pabėgo žirgas ir jis niekaip negalėjęs jo rasti. Beieškodamas piemuo pamatęs, kaip senolis ištraukė iš krepšio pusmaišį riešutų, išrinko vieną apvalų, prikišęs prie nosies kažką suniurnėjo ir sviedė atbula ranka. Tuo metu vanduo tuoj pat apsėmė lanką. Tada piemuo griebė maišą, o senukas šoko vytis jį. Abu vyrai susikibo ir grūmėsi tol, kol abu suvirto ežeran. Pasakojama, kad ir dabar Rėkyvos ežere galima girdėti garsus, kaip tiedu toliau rėkia vienas ant kito. Nuo to rėkimo neva ir buvusi pavadinta vieta.
Istorija
1578 m. minimas Rėkyvos dvaras. 1923 m. dvare buvo 105 gyventojai. Rėkyva išaugo XX a. viduryje pastačius elektrinę. 1965 m. vakarinė Rėkyvos dalis prijungta prie Šiaulių, rytinė gyvenvietės dalis liko rajono teritorijoje.
Navanas
Navanas – miestas Airijoje, 50 km į šiaurės vakarus nuo Dublino, prie Boino upės. Mido grafystės sostinė. Kilimų ir baldų gamyba. Miestas sparčiai auga dėl imigracijos.
Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija'''  – viena iš Palenkės Bialos stačiatikių dekanato parapijų, Zahoruvo kaime. Pirmoji cerkvė pastatyta XX a. pradžioje. 1938 m. cerkvė nugriauta lenkų valdžios įsakymu. Dabartinė Zahoruvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė pastatyta 1991-1993 metais.
Gordai
Gordai – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vijurkų.
Istorija
Anksčiau buvo žinomi kaip Gardėnai, Gardai, Gordai. XIX a. pradžioje minimas Gordų dvaras, prie kurio apie 1814 m. buvo pastatyta Gordų koplyčia. 1858 m. Gordų filija priskirta Kurtuvėnų parapijai. XX a. dvaras išdalintas rusų kolonistams.
XX a. sovietmečiu čia veikė Gordų mokykla (aštuonmetė). Viensėdis panaikintas 1971 m. spalio 27 d., tuomet buvo Grimzių apylinkėje.
Toringtonas
Toringtonas – kaimas ir apylinkė pietinėje Anglijoje, Tendringo rajone, 5 km į rytus nuo Vaivenhou ir 3 km į šiaurę nuo Braitlinsy. Nors bažnyčia yra pašventinta Marijos Magdalenos vardu, ji yra Šventojo Jono koledžo Kembridže dovana ir bažnyčioje dabar gyvena žmonės.
Vakarinėje pusėje Tenpenio Upokšnis yra riba, skirianti Toringtono ir Alresfordo parapijas. Toje vietoje kur upokšnis tampa Alresfordo užtakiu(viena atšaka iš Kolnės estuarijos) stovi Toringtono malūnas. Tai yra potvynių ir atoslūgių malūnas, pastatytas 1831 metais ir dabar tai yra valstybės saugomas istorinis paminklas.
Kolčesterio-Klaktono geležinkelis eina ties kaimo šiaure, seniau ten buvo Toringtono stotis, bet dabar ji uždaryta, liko tik geležinkelio pervaža su užtvaru, artimiausia geležinkelio stotelė yra Didžiajame Bentlyje.
Panemunėlio mokykla-daugiafunkcis centras
Rokiškio rajono Panemunėlio mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panemunėlio GS (Rokiškio raj.), Kamajų g. 11, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190251195. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Juozas Pranckūnas, 1951–1991 m. buvęs mokyklos direktoriumi, prisimena, kad mokyklos patalpos buvo nukentėję nuo karo, mažai remontuotos. Mokykloje mokėsi 280 mokinių ir jų skaičius augo, nes apylinkėje buvo 5 pradinės mokyklos, iš kurių į penktas klases ateidavo daug mokinių, todėl visos klasės buvo paralelės. Baigę septynmetę, dauguma mokinių toliau nesimokė. Iškilo reikalas prašyti, kad Panemunėlyje būtų atidaryta vidurinė mokykla.
1953 m. vietos valdžia, mokinių tėvų komitetas, pritariant rajono vadovybei, kreipėsi į Švietimo ministeriją. Prašymas buvo patenkintas ir nuo 1954 m. Panemunėlio septynmetė reorganizuota į vidurinę mokyklą. 1957–1958 mokslo metais mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. Mokykloje mokinių skaičius siekė 411. 1957 m. rugsėjo 2 d. rajono valdžia priėmė nutarimą statyti naują Panemunėlio vidurinės mokyklos pastatą. 1963 m. rugpjūčio mėnesį statyba baigta. Rugsėjo 1-oji panemunėliečiams buvo džiugi diena – jie gavo naują 520 vietų mokyklą. 1981–1982 mokslo metais mokėsi 294 mokiniai. Mokykla iškilmingai pažymėjo savo 75-metį. Iškilmės sutapo su paskutinio skambučio švente 25 abiturientų laidai. 2001 m. rugsėjo 1 d. Panemunėlio vidurinė mokykla reorganizuota į Panemunėlio pagrindinę mokyklą. 2018 m. prijungtas Panemunėlio UDC, o mokykla pervadinta Panemunėlio mokykla-daugiafunkciu centru.
Dukeriai
Dukeriai (Cephalophinae) – dykaraginių (Bovidae) žinduolių pošeimis.
Pošeimyje 2 gentys ir 19 rūšių:
Kuoduotieji dukeriai (Cephalophus) Krūmininiai dukeriai (Silvicapra) ir kt.
Pomirtinis gyvenimas
Pomirtinis gyvenimas (taip pat požeminis pasaulis, mirusiųjų karalystė) – teorinė idėja, kad žmogaus siela (sąmonė) tebeegzistuoja po fizinės kūno mirties. Tai gali būti suvokiama ir kaip transcendentinė erdvė, ir kaip reali vieta. Idėja apie pomirtinį pasaulį ar kitokias egzistencijos po mirties formas sutinkama praktiškai visuose tikėjimuose ir kultūrose.
Abraominėse religijose (krikščionybėje, islame, judaizme) tikima, kad po mirties siela atsiskiria nuo kūno ir patenka į vieną iš dviejų pomirtinių erdvių – Rojų arba Pragarą (dalyje krikščioniškų srovių dar išskiriama tarpinė erdvė – skaistykla). Dieviškojo teismo metu nusprendžiama, kurios sielos patenka į Rojų ir būna greta Dievo, o kurios patenka į Pragaro kančias. Žydų sekta Sadukiejai tikėjo Dievu, bet netikėjo pomirtiniu gyvenimu.
Indijos religijose (hinduizme, sikhizme, džainizme) tikima reinkarnacija – mirusiojo siela patenka į naują kūną ir pamiršta buvusį gyvenimą. Budizme panaši koncepcija yra atgimimas. Persikūnijimas priklausąs nuo buvusių gyvenimų (karmos) – kuo geresnis žmogus buvo, tuo geresnes sąlygas gaus naujame gyvenime, o gyvenę netinkamai gali persikūnyti į gyvūną, patirti kančias. Toks persikūnijimų ratas vadinamas samsara, o tikinčiojo tikslas yra galiausiai persikūnyti į Dievą (mokša) arba (budizme) pasiekti nirvaną.
Senovės egiptiečių tikėjime mirusiojo siela keliauja į mirusiųjų kraštą Aaru. Ten Ozyris sveria mirusiojo širdį – jei ji lengvesnė už plunksną, siela keliauja tolyn, o jei sunkesnė – atiduodamas demonui Amit. Egiptiečiai taip pat tikėjo prisikėlimu iš mirusiųjų, todėl atlikdavo mumifikaciją, prie mirusiojo palikdavo Mirusiųjų knygą. Senovės graikai tikėjo, kad po mirties siela, Hermio padedama, keliauja į mirusiųjų pasaulį – Hadą. Į jį savo valtimi per Stiksą plukdo Charonas. Ten mirusiojo siela teisiama ir patenka į Eliziejų, Hadą arba Tartarą. Panašiai pomirtinis gyvenimas suvoktas ir skandinavų mitologijoje – jis skirstytas į Valhalą (išrinktųjų karalystę), Helą (daugumos atilsio vietą) ir Niflhelą (kančių vietą nusidėjėliams).
Senovės lietuvių mitologijoje dausos minimos kaip protėvių buveinė, kurioje gyvena mirusių vėlės bei žiemoja paukščiai. Vėlė, esanti anapusiniame pasaulyje, suprantama antropomorfiškai. Įvairiuose pagoniškuose tikėjimuose dažnai egzistuoja sielos persikūnijimo į gamtos tvariniją idėja. Senovės lietuvių tikėjime užsimenama apie žmogaus virsmą žvėrimi, gyvuliu, paukščiu, augalu, medžiu. Tačiau žmogaus atgimimas nauju žmogaus kūnu neminimas. Zoomorfiniai ir kt. gamtos objektai laikomi totemais.
Moksliniu požiūriu, nėra jokių įrodymų, kad po smegenų mirties žmogaus sąmonė kažkokia forma išlieka. Tokia būsena vadinama amžinąja užmarštimi. Šiam požiūriui oponuojama pasitelkiant apymirtines patirtis, patirtas išgyvenusiųjų klinikinę mirtį. Kita vertus, paprastai pastarosios patirtys laikomos haliucinacijų, vaistų, pakitusios sąmonės būsenos padariniais.
XIV pasaulio futbolo čempionato atranka
XIV pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 1988 m. balandžio 17 iki 1989 m. lapkričio 21 dienos. Užsiregistravo 116 rinktinių.
Šiaulėnų valsčius
Šiaulėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Šiaulėnai.