cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leviratas
Paprotys
Paplitęs Kalifornijos indėnų, Australijos aborigenų, Afrikos bantų ir kitose gentyse. Leviratas užtikrina susiformavusių socialinių ir ūkinių ryšių tęstinumą, suteikia tam tikrą socialinę apsaugą našlei ir jos vaikams. Jei jaunesnysis brolis jau vedęs, našlė tampa jo antrąja žmona.
Senovės žydų gentyse sūnus, pradėtas našlės ir buvusio vyro brolio, perimdavo mirusiojo vardą, vaidmenį ir tęsdavo giminę. Maorių gentyse našlę vedęs brolis perimdavo mirusiojo vardą. Šie papročiai laikomi matriarchalinių santykių liekana.
Žyginiai
Žyginiai (Caraboidea) – plėšriųjų vabalų antšeimis, kuriam priklauso 5 Lietuvoje gyvenančių vabalų šeimos:
Linažiedžiai
Linažiedžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Vadoklių, prie Daniūnų–Anciškio vieškelio. Prie vakarinio pakraščio teka Uslaja, plyti Juodžių miškas.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1948–1949 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1948–1949 m.
Gamal Abdel Nasser (karo laivas)
Gamal Abdel Nasser – Mistral klasės karo laivas, pagamintas Prancūzijos. Pradžioje jis buvo ruoštas Rusijos karinėms pajėgoms, tačiau 2014 m. įsiplieskęs karinis konfliktas tarp Rusijos ir Ukrainos privertė Prancūziją atšaukti šį sandorį.
2015 m. rugpjūčio 7 d. Prancūzijos prezidentas François Hollande patvirtino, kad dėl laivo pardavimo susitarė su Egiptu.
Laivas buvo užsakytas 2011 m. Jo gamyba buvo paskirstyta taip, jog 60 procentų gamybos atliko Prancūzija, likusius 40 – Rusija. 2012 m. vasario 1 d. buvo pradėti statybos darbai, o tų pačių metų spalio mėnesį savo darbus pradėjo Rusijos pusė Sankt Peterburge. 2013 m. spalio 15 d. laivas buvo nuleistas į vandenį, o 2014 m. kovą pradėjo bandymus vandenyje.
Šio laivo įsigijimas buvo laikomas vienu didžiausių gynybos susitarimų tarp Rusijos ir Vakarų Europos nuo II pasaulinio karo.
2014 m. Rusijos intervencija į Ukrainą ir kariniai veiksmai joje sukėlė didelių diskusijų visame pasaulyje apie šį sandorį. Prancūzija sulaukė didelio spaudimo atsisakyti vykdyti jį ir 2014 m. rugsėjo 3 d. šalies prezidentas François Hollande pranešė apie šio susitarimo nutraukimą dėl įvykių rytų Ukrainoje. 2014 m. rugsėjo 13 d. laikinos paliaubos Ukrainoje suteikė progą šiam laivui atlikti bandymus vandenyje, kuriuose dalyvavo ir rusų personalas.
Kunigiškiai (Šeimena)
Kunigiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Klampučių, prie Širvintos.
Katheryn Winnick
Katerina Vinik (Katheryn Winnick, tikras vardas – Katerena Anna Vinitska; g. 1977 m. gruodžio 17 d.) – ukrainiečių kilmės Kanados aktorė. Geriausiai žinoma už vaidmenis filmuose „Amusement“ (2008), „A Glimpse Inside the Mind of Charles Swan III“ (2012) ir „The Art of the Steal“ (2013) bei televizijos serialuose „Kaulai“ (2010) ir „Vikingai“ (2013–2020).
Čekijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Čekijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Japonijos žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės ministerija
thumb|right|300px|Įėjimas į ministerijos pastatą [[Tokijas|Tokijuje.]] Japonijos žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės ministerija (, dar žinoma pagal anglišką sutrumpinimą MAFF) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės politikos įgyvendinimą. Ministerija dabartiniu pavadinimu buvo įsteigta 1978 m., jos būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.
Istorija
Ministerija gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos ministerijos, kuri 1925 m. buvo reorganizuota į Žemės ūkio ir miškininkystės ministeriją. Po Antrojo pasaulinio karo pagrindinė jos atsakomybė buvo žemės reformos administravimas ir maisto kontrolės sistemos organizavimas. 1978 m. ministerijos valdymui perdavus žuvininkystės sritį, pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį.
Struktūra
Ministeriją sudaro:
Pietų provincija (Naujoji Kaledonija)
Pietų provincija  – viena iš trijų Naujosios Kaledonijos autonomijos provincijų. Administracinis centras – Numėja.
Provincija apima pietinę Naujosios Kaledonijos salos dalį, Pušų salą ir kitas mažas aplinkines salas. Tai labiausiai ekonomiškai išsivysčiusi, urbanizuota ir daugiausiai gyventojų turinti Naujosios Kaledonijos dalis.
Komunos
Į provinciją patenka 13,5 komunų.
Kuširas (miestas)
Kuširas  – miestas, įsikūręs Kušire, Hokaido prefektūroje, Japonijoje; Kuširo subprefektūros sostinė.
2008 m. liepą čia gyveno 189 539 žmonės.
Istorija
Kuširas miesto statusą įgavo 1922 m. rugpjūčio 1 d.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – rėžiukas, medis – amūrinė alyva.
LGBT judėjimai
LGBT judėjimai siekia visuomeninio homoseksualumo, biseksualumo bei transseksualumo pripažinimo. Šiuos judėjimus vienija kova už socialinę lygybę; taip pat yra skiriamas dėmesys LGBT bendruomenių vystymuisi.
LGBT organizacijos skleidžia informaciją apie homoseksualumą visuomeninėms institucijoms siekdamos mažinti homoseksualų diskriminaciją bei kitas homofobijos apraiškas; dalyvauja rengiant antidiskriminacinius ir registruotos partnerystės įstatymus; organizuoja visuomeninius ir kultūrinius renginius homoseksualams.
Kaip teigia projekto EQUAL Lietuvoje atstovai, ''„Ideologija, kuri grindžiama prietarais ir diskriminacija prieš gėjus ir lesbietes, visada įrodinėja, kad heteroseksualumas „normalus“ arba „natūralus“, o homoseksualumas – „nenormalus“ arba „perversiškas“. Heteroseksualūs santykiai pateikiami kaip pranašesni – taip pat kaip ir kitose prietarų srityse.“''
LGBT judėjimai yra pastovus įvairių organizacijų bei asmenų kritikos objektas dėl moralinių, religinių ir kitų prieštaravimų homoseksualumui. Tyrimai parodė, kad neigiamai homoseksualumą vertinantys žmonės dažniausiai yra vyriškos lyties, vyresnio amžiaus, religingi, konservatyvių pažiūrų. Tokios socialinės grupės taip pat yra labiau linkusios turėti negatyvią nuomonę dėl kitų mažumų grupių bei palaikyti tradicines lyčių roles.
Travis Fimmel
Biografija
T. Fimelis gimė netoli Ečukos, Viktorijos valstijoje. Turi angliško ir vokiško kraujo. Paauglystėje trokšdamas tapti profesionaliu australiškojo futbolo žaidėju, T.Fimelis persikėlė į Melburną žaisti už miesto klubą „St Kilda FC“ AFL lygoje, bet dar prieš sezono pradžią lūžusi koja užkirto jam kelią. Jis buvo pakviestas studijuoti komercinę architektūrą ir inžineriją RMIT universitete, bet nusprendė išvykti užsienin.
2002 m. T. Fimelis pasirašė kontraktą su modelių agentūra „LA Models“, praktiškai neturėdamas pinigų, ir vėliau tapo pirmuoju vyru pasaulyje, sudariusiu šešiaženklės sumos sandorį dirbti modeliu vieneriems metams išskirtinai mados namams „Calvin Klein“. Aktorystės meno Travisas mokėsi Holivude pas Ivana Chubbuck. 2003 m. nusifilmavo „Warner Bros.“ seriale „Tarzanas“. Vėliau vaidino įvairaus spektro vaidmenis tiek mažajame, tiek didžiajame ekranuose.
Ispanijos futbolo varžybos 1926 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1926 m.
Narsingdis
Narsingdis – miestas vidurio Bangladeše. 281,1 tūkst. gyventojų (2007). Tankiai apgyvendintas pramoninis miestas, išvystyta tekstilės pramonė.
Domėnai
Domėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Sedos.
Kirgizijos futbolo varžybos 2018 m.
Kirgizijos futbolo varžybos 2018 m.
Linciškės
Linciškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Smalvų.
Kirgizijos futbolo varžybos 2018 m.
Finalo rungtynės
--
Galutinė lentelė
Šaltinis: flashscore.com svetainės duomenys soccerway
Frydšteino pilis
thumb|right|Pilies [[bergfrydas|bergdryso vaizdas iš šiaurinės pusės]]
Podkruluvekas
Podkruluvekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Frydšteino pilis
Frydšteino pilis  – pilis Libereco krašte, netoli Turnovo miesto (Čekija). Tai viena iš trijų pilių Jabloneco prie Nisos rajone. Ji yra tipiška uolų pilis, stovi ilgos smiltainio uolos viršūnėje, netoli Frydšteino kaimo (buvusi Zásada). Pilis viešpatauja virš gretimo Jizeros upės slėnio ir seno prekybos maršruto iš Turnovo į šiaurę.
Istorija
thumb|left|200px|Frydšteino pilis Frydšteino pilis buvo pastatyta XIV a., metai nėra žinomi. Pirmą kartą paminėta bažnyčios dokumentuose 1385 m.
1432 m. rugpjūtį ji priklausė katalikui, tad ją apgulė husitai. Pilies valdovas sugebėjo susitarti su apgulėjais, o vėliau pats prisijungė prie husitų.
Pilis kelis kartus keitė savininkus. Po pardavimo 1556 m. pilį nustojo naudoti kaip sargybinį postą. XVI a. pabaigoje ji jau buvo nebegyvenama. Trisdešimtmečio karo metais pilyje glaudėsi marodieriai, dezertyrai ir bėgliai.
Kur buvo pradinis įėjimas į pilį nėra žinoma. Manoma, kad jis galbūt buvo dešiniau bokšto, pirmajame rūmų, pilies valdovo rezidencijos, aukšte. Dabartinis įėjimas yra pastatytas šiais laikais.
Pilyje buvo mažai patalpų, todėl uoloje buvo iškalta nemažai mažų kambarėlių ir maža koplyčia. Būdingas Frydšteino pilies bruožas yra didelis bokštas bergfrydas, pastatytas ant aukščiausios uolos. Šis bokštas yra geriausiai išlikusi pilies dalis. Jis yra 15 m aukščio, jo skersmuo yra 9 m, o sienos – 2 m storio. Vienintelis įėjimas buvo pirmame aukšte, maždaug 6-7 m lygyje virš kiemo.
Žmonėms buvo leista lankyti pilies griuvėsius nuo XIX a. 10-to dešimtmečio, kai Turnovo gražinimo klubas nupirko pilį iš Rohanų, kurie gyveno Sychrovo rūmuose. Klubo užsakymu buvo sutvirtinti išlikę mūrai. Turnovo muziejuje saugomi to meto archeologinių kasinėjimų radiniai.
Dabar pilies savininkas yra Frydšteino kaimas, kuris prižiūri pilį.
Lineliai
Lineliais vadinami kaimai:
Naujoji Kachovka
Naujoji Kachovka  – miestas Chersono srityje, pietų Ukrainoje. Svarbus Dniepro upės ir Kachovkos tvenkinio uostas. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 48 298 gyventojai, aglomeracijoje – 69 896 gyventojai.
Istorija
1947–1948 m. pastačius hidroelektrinę buvo statomi gyvenamieji namai darbuotojams.
Naujoji Kachovka įkurta 1952 m. vasario 28 d., vietoje 1891 m. įkurto kaimo, maždaug 15 km nuo Kachovkos.
Karo metas
Miestas buvo užimtas Rusijos kariuomenės.
2023 m. birželio 6 d. sunaikinta miesto pakraštyje buvusi Kachovkos hidroelektrinė.
Futbolas
Per savo gyvavimo laikotarpį futbolo ekipa 21 kartą iškovojo regiono taurę ir 25 kartus tapo regiono čempionato čempione.
2021–2022 m. dalyvavo Antros lygos pirmenybėse, bet 2022 m. vasario mėn. po Rusijos invazijos čempionatas buvo nutrauktas.
Po Rusijos invazijos, o vėliau Rusijos kariuomenei užėmus miestą, „Enerhijos“ komanda buvo išformuota. Rungtynes žaisdavo „Enerhijos“ stadione.
Tenisas
Novokachovskajos teniso mokykla – viena stipriausių Ukrainoje. Žymūs Ukrainos ir pasaulio tenisininkai: vyrai - Andrejus Šaškovas, Maksimas Dubovas, Sergejus Jarošenko, Sergejus Vergunas, Aleksandras Maksimovas, Dmitrijus Biletskis, merginos - Natalija Biletskaja, Juliana Fedak, Galina Furgailo. Mokykla garsėja savo treneriais – Sergejumi Žickiu (Ukrainos nusipelnęs treneris), Sergejumi Korovaiko, Andrejumi Dubovu, Tatjana Furgailo, Olga Kušnirenka, Anatoliju Bileckiu.
Motobolas
Motobolininkai 2001 m. Ukrainos čempionate iškovojo sidabro medalius.
Dviračių sportas
Mieste vykdavo dviračių lenktynės „Legendinė Tačanka“.
Šaudymas iš lanko
Miestas turi šaudymo iš lanko sporto kompleksą „Dinamo“, kuriame vienu metu gali varžytis iki 70 sportininkų. Mieste buvo rengiami Ukrainos čempionatai ir Ukrainos taurės varžybos.
Tarp žinomų lankininkų, kuriuos išugdė mieste – Tamara Literova, Vadimas Reznikovas, Liudmila Aržannikova.
Gary Payton
Gary Payton (g. 1968 m. liepos 28 d.) – buvęs NBA krepšininkas.
1990 m. NBA naujokų biržoje G. Payton’ą 2 šaukimu pasirinko Seattle „SuperSonics“ klubas. 1996 m. buvo pakviestas į JAV rinktinę. Startiniame penkete žaidė 6-iose iš 8 rungtynių. 2003 m. vasario 20 d. buvo iškeitas Milwaukee „Bucks“ klubui. 2003 m. liepos 16 d. pasirašė sutartį su Los Angeles „Lakers“ klubu. 2004 m. rugpjūčio 8 d. buvo iškeistas Boston „Celtics“ klubui. 2005 m. rugsėjo 22 d. pasirašė sutartį su Miami „Heat“ klubu.
Nemrut Dagas
Nemrut Dagas ( arba Nemrut Dağı,, ) – 2134 m aukščio kalnas pietrytinėje Turkijos dalyje, 50 km į šiaurės rytus nuo Adijamano provincijos centro Adijamano. Kalno viršūnėje yra Komagenos karaliaus Antiocho I Teoso iš Komagenos mauzoliejus, pastatytas 62 m. pr. m. e. Šis archeologijos paminklas 1987 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Karaliaus Antiocho I mauzoliejus buvo papuoštas 8–9 m aukščio akmeninėmis skulptūromis: Antiocho I, liūtų, erelių, bei graikų, armėnų ir persų Dievų atvaizdais: Heraklio–Vachagno, Dzeuso–Aramazdo arba Ahūra Mazdos, Tichės ir Apolono–Mitros.
Anksčiau šios skulptūros buvo tvarkingai pastatytos aplink mauzoliejų. Dabar skulptūrų galvos mėtosi dideliame plote ir daugelio veidai (ypač nosys) yra subjauroti. Manoma, kad tai religijų kaitos pasekmės. Taip pat sugriauta ir visur mėtosi mauzoliejaus bareljefinio frizo akmeninės plytos.
Visos mauzoliejaus liekanos išmėtytos ant 50 m aukščio ir 150 m skersmens pilkapio. Vakarinėje terasos dalyje esančioje plokštėje su liūto atvaizdų yra pavaizduota žvaigždžių, bei Jupiterio ir Marso planetų padėtis 62 m. pr. m. e. liepos 7 d. Spėjama, kad tai mauzoliejaus statybų pradžios data. Rytinė terasos dalis yra geriausiai išsilaikiusi.
Šį kapą 1881 m. surado vokiečių kelių inžinierius Karlas Sesteras. Nuo tada čia pastoviai vyko archeologiniai tyrinėjimai. 1989 m. Nemrut Dagas ir jo apylinkės paskelbtos nacionaliniu parku.
Ylnikų pilkapynas
Ylnikų pilkapynas – prūsų pilkapynas Semboje, prie Ylnikų kaimo (, Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. – Sarajevo, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis).
Tyrimai
Vietovė 1348 m. minima Ilnikino, 1352 m. – Ilniko vardu. Pilkapyne buvo 6 pilkapiai. Vieną jų ištyrė Otas Tišleris, kiti vėliau buvo suardyti. Tirtame pilkapyje rasti šešių sudegintų mirusiųjų palaidojimai: trys mirusieji buvo palaidoti ant pilkapio pagrindo, jo viduryje įrengtoje akmeninėje dėžėje. Joje rastos trys urnos ir žalvarinis įmovinis kirvukas. Kiti trys buvo palaidoti pilkapio sampile; aptikti trys kapai su urnomis, apdėtomis plokščiais akmenimis. Vienoje urnoje rastas žalvarinis įvijinis smeigtukas. Viename iš suardytų pilkapių rasta antkaklė ir du smeigtukai. Pilkapynas datuojamas ankstyvuoju geležies amžiumi. Manoma, iš šio pilkapyno į muziejų „Prussia“ buvo patekęs pincetas ir žalvarinis kirvukas.
Kazys Grinius
thumb|Kazys Grinius 1919 m. thumb|right|Medalis Prezidentui Dr. Kaziui Griniui atminti. Autorius – skulptorius [[Juozas Kalinauskas]] thumb|left|Pirmoje eilėje iš kairės sėdi: motina Ona Griniuvienė, tėvas Vincas Grinius, stovi dr. Kazio Griniaus vaikai – Kazys ir Gražina, sėdi žmona Joana. Antroje eilėje iš kairės: Jonas Grinius, Ona Griniūtė ir dr. Kazys Grinius. Apie 1908 m. LCVA. thumb|Kazio Griniaus kapas Mondžgirėje prie [[Selemos Būda|Selemos Būdos 1994m. skulptorius Kęstutis Balčiūnas]]
Dr. Kazys Grinius (Grinevičius, Hryniewicz, Гриневич; 1866 m. gruodžio 17 d. Selemos Būda, Marijampolės apskritis – 1950 m. birželio 4 d. Čikaga, Ilinojus, JAV) – Lietuvos politikas, visuomenės ir kultūros veikėjas, humanistas, vienas pirmųjų Lietuvos demokratų, varpininkas, gydytojas, švietėjas, visuomenės sveikatos aktyvistas, publicistas, knygnešys. Steigiamojo Seimo komiteto, rengusio Lietuvos Konstituciją, pirmininkas, Steigiamojo, I, II ir III Seimų narys. Šeštasis Lietuvos premjeras (1920 m. lapkričio 19 d. – 1922 m. sausio 18 d.), pirmasis premjeras, vadovavęs parlamentinei Lietuvos vyriausybei. Trečiasis Lietuvos Respublikos Prezidentas (1926 m. birželio 7 d. – gruodžio 17 d.). Paskutinis demokratiškai išrinktas tarpukario Lietuvos Prezidentas. Vienas iš Demokratų partijos bei Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos steigėjų ir lyderių. Po mirties apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi už žydų kilmės Lietuvos žmonių gelbėjimą per Holokaustą, o 2016 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio titulas.
Politinės ir filosofinės pažiūros, asmenybės bruožai
A. Eidinto vertinimu, „K.Grinius – Lietuvos parlamentarizmo suklestėjimo simbolis“. Apibūdinamas kaip vienas aktyviausiai demokratines idėjas puoselėjusių XX a. Lietuvos politikų, teigiama, jog nuosekliai laikėsi demokratijos principų, buvo ištikimas kolektyviniam valdymui, valdžios institucijų kompetencijų atskyrimui, pasižymėjo korektiškumu, pakantumu kitų nuomonei ir pozicijai. Spaudos draudimo metais laikėsi požiūrio, kad lietuviams reikia aktyviai reikšti norą legalizuoti spaudą, o kol ji spausdinama ir platinama nelegaliai – ją remti, steigė slaptas ir viešas draugijas, kurių tikslas buvo visuomenės švietimas ir spaudos lietuvių kalba platinimas. 1926 m. K.Grinių išrinkus Prezidentu Lietuvoje panaikinta karo padėtis ir cenzūra, atkurta žodžio, asmens, sąžinės ir spaudos laisvė, praplėstos asmens ir piliečio teisės. Parašė veikalą, skirtą demokratijai ir jos raidai Lietuvoje. Kritikavo teigusius, esą Lietuvos visuomenė dar nepasiruošusi demokratijai: „Mano giliu įsitikinimu, kalbėti apie demokratiją, kovoti už demokratiją gali būti tiktai per vėlu, bet niekad ne per anksti“. Visuomeninėje veikloje ieškojo racionalaus sprendimo, kompromiso. Pabrėžė nuomonių įvairovės ir politinio pliuralizmo svarbą demokratijai, kritikavo ir tendencingais vadino tuos, kurie neigiamai kalbėjo apie „visuomenės srovinį susiskaidymą“: „Politiškai nesusikaidžiusi visuomenė gali būti tik diktatūriniuose kraštuose“. Partinius susigrupavimus vertino kaip normalią demokratinę praktiką ir tvirtino, kad Lietuva negali būti išimtis: „Tik diktatūriniuose kraštuose vienas vadas, viena valia ir net partija, kuria remiasi diktatorius, yra bevalė politiniams sprendimams ir reikalinga tik vadui prisidengti„. Tarptautinėje politikoje manė jog Lietuva turėtų lygiuotis į Skandinaviją ir remtis Anglija bei Prancūzija, o ne Rusija ar Vokietija. Pasižymėjo humoro jausmu, aštria ironija, kuklumu, taupumu ir elegancija. Laisvamanis, pasisakė už asmens religinių įsitikinimų laisvę. Kairysis, anglų filosofo, sociologo, klasikinio liberalizmo politinio teoretiko Herberto Spenserio (Herbert Spencer) idėjų sekėjas – K.Griniaus žodžiais, studijų laikais H.Spenseris jį „išgelbėjo“ nuo pasidavimo Karlo Markso ir Frydricho Engelso teorijoms. Domėjosi Karlo Kautskio idėjoms. Privalomojo sveikatos ir socialinio draudimo, progresinių mokesčių, socialinės rūpybos įstatymų ir nemokamo mokslo šalininkas. Teigė, jog daugelis ligų Lietuvoje turi socialines priežastis, kurias pašalintų tinkama socialinė politika ir švietimas, savo pareiga laikė viešai ir suprantamai kalbėti medicinos ir higienos klausimais, vykdė sėkmingą ligų profilaktiką. Pasisakė už stiprią savivaldą, o centrinės valdžios galių didinimą savivaldos sąskaita laikė monarchizmo ženklu. 1905 m. tekste „Teisingas žemės valdymas Lietuvoje“ rašė: „žemė turi prigulėti tam, kas ją dirba ir iki jis ją dirba“.
Kilmė, šeima
Gimė Sasnavos valsčiuje Selemos Būdos kaime (dabar – Selema) Marijampolės apskrityje, trečias vaikas iš 11. Griniai į Suvalkiją atsikėlė Žygimanto Augusto Valakų reformos (1560 m.) metu, protėviai – bajorai, baudžiavos nėjo. Tėvas Vincas Grinius (1837–1915) – nepasiturintis ūkininkas, 30 margų (15 ha), rašytojo, vieno 1863 m. sukilimo vadų Mykolo Akelaičio sūnėnas, mokėjo rašyti ir skaityti, galėjo susikalbėti rusiškai ir lenkiškai, talkino matininkams, perrašė iš lenkų kalbos išverstą medicinos knygą, turėjo nedidelę biblioteką – maldaknygių, L.Ivinskio ir lenkiškų kalendorių, M.Akelaičio, M.Valančiaus knygų, įstatymų, P.Vileišio leidinių. Mama Ona Vosyliūtė – Griniuvienė (1839–1919) iš Šunskų parapijos 40 margų ūkio, kalbėjo tik lietuviškai, griežtai religinga katalikė. Brolis Jonas Grinius (1877–1954), stalius auksuotojas, visuomenininkas, knygnešys. Sesuo Ona Griniūtė – Bacevičienė, visuomenininkė, knygnešė, jos sūnus, Griniaus sūnėnas Vytautas Bacevičius – Vygandas – Lietuvos kariuomenės karininkas, gen. P.Plechavičiaus Vietinės rinktinės kuopos vadas, Lietuvos laisvės armijos Varnių kuopos vadas, partizaninio judėjimo Tauro apygardos štabo viršininkas.
Santuokos, vaikai
Kartu su Stasiu Matulaičiu jaunystėje nesėkmingai piršosi rašytojai Marijai Pečkauskaitei – Šatrijos Raganai. Pirmoji žmona Joana Dominika Pavalkytė – Griniuvienė (1865–1918), su kuria susituokė 1895 m. rugpjūčio 18 d. Alvito parapijoje, Vilkaviškio apskrityje, visuomenės ir kultūros veikėja, politikė, publicistė, knygnešė, nušauta Kislovodske bolševikų plėšikų. Sūnūs Kazys Grinius (1899–1965) – karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas. Duktė Gražina Griniūtė (1902–1918) per apiplėšimą Kislovodske sužeista revolverio šūviu į galvą, po kelių savaičių mirė, palaidota kartu su motina Kislovodske, jų kapas neišliko. Sūnus Jurgis Grinius (1909–1919) gimė silpnos sveikatos po to, kai abu Griniai buvo įkalinti dėl „Šviesos“ organizacijos bylos, mirė Paryžiuje. Antroji žmona Kristina Arsaitė – Grinienė (1896–1987). Sūnus Liūtas Grinius (1927–1989) – karo pramonės inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, artimas Prezidento Valdo Adamkaus draugas.
Mokykla (1876–1887 m.)
Skaityti mokė mama, skaičiuoti ir rašyti – tėvas. 1876 m. rudenį būdamas 9 m. pradėjo lankyti Ožkinės rusišką pradžios mokyklą, po trijų mėnesių – Linmarkuose, Gudelių pradžios mokyklą, nuo 1877 m. mokėsi Marijampolėje, 1879 m. būdamas 12 m. priimtas į Marijampolės gimnazijos I klasę. Iki trečios klasės su bendraklasiais kalbėdavosi daugiausiai lenkiškai. Trečioje klasėje pradėjo lankyti lietuvių kalbos pamokas. Lietuvių kalbos mokė poetas Petras Arminas-Trupinėlis, vėliau Petras Kriaučiūnas, kurie padarė didelę įtaką būsimajai K. Griniaus visuomeninei ir publicistinei veiklai. Paskatintas 1883 m. pasirodžiusios „Aušros“, kartu su suolo draugu J. Mačiu-Kėkštu leido rankraštinį laikraštėlį „Priešaušris“. Kartu su dviem bendramoksliais pareikalavo, kad pamokslai gimnazistams būtų skaitomi ne lenkiškai, o lietuviškai, P.Kriaučiūnui patikėjus platino „Aušrą“ ir kitus draudžiamus leidinius, kartais pats parsigabendamas jų iš Prūsijos.
Studijos, aktyvizmas (1887–1893 m.)
Baigęs gimnaziją ir 1887 m. įstojęs į mediciną Maskvos universitete tapo slaptos lietuvių studentų draugijos nariu, pirmininkavo jai nuo 1889 m. iki savo studijų pabaigos. Draugija organizavo studentų savišvietą ir savišalpą, platino lietuvišką spaudą, bendradarbiavo su latvių ir lenkų studentų draugijomis. K.Griniaus pasiūlymu organizuotos loterijos metu draugijos surinkti 300 rublių panaudoti lietuviškų knygų leidybai, jo iniciatyva studentai Maskvoje įkūrė „Fondą lietuvių knygoms leisti“. Studijuodamas paskelbė pirmą savo straipsnį JAV laikraštyje „Lietuviškas balsas“. Būdamas 22 m. kartu su V.Kudirka ir dar 6 bendraminčiais 1888 m. dalyvavo susirinkime (vadinamame pirmuoju lietuvių demokratų suvažiavimu) Marijampolėje „Varšuvos“ viešbutyje (dabar – paštas), kur nutarta leisti „Varpą“, 1893 m. išrinktas Varpininkų komiteto nariu, organizavo „Ūkininko“ leidimą. Kartu su kitais 4 studentais parašė „Trumpą senovės Lietuvių istoriją“, išleistą 1892 m. Tilžėje ir perleistą dar tris kartus. Studijų metais gyveno skurdžiai, asketiškai. Atostogų metu keliavo po Lietuvą, platino lietuvišką spaudą, vedė „priešvalstybinę propagandą“, rinko folklorą. 1889 m., kaip studentų neramumų Maskvoje dalyvis. suimtas ir pasodintas 9 paroms į Butyrkų kalėjimą. Dar nebaigęs studijų, 1892 m. rudenį Minske buvo punkto kovai su cholera gydytojas. Baigęs mokslus, neturėjo lėšų įsikurti Lietuvoje, 1893 m. gavo laivo gydytojo vietą ir apie 9 mėnesius plaukiojo Kaspijos jūra.
Visuomeninė veikla (1894–1914 m.)
1894 m. grįžęs į Lietuvą vertėsi laisvo gydytojo praktika Marijampolėje, po poros metų persikėlė į Virbalį, dar vėliau – į Naumiestį. 1898–1902 m. gyveno Pilviškiuose, pakeitė ištremtą į Rusiją knygnešį gyd. S. Matulaitį. 1902 m. vėl grįžo į Marijampolę. Grinių namai buvo lietuvybės skleidimo židinys, Užnemunės kultūrinio sąjūdžio centras. Už lietuvių kultūrinę veiklą trumpai kalintas Marijampolėje. 1905 m. gyveno Vilniuje, 1906 m. vėl Marijampolėje, kur vėl kartu su žmona 2 savaites kalintas kalėjime už lietuvišką veiklą. 1908–1910 m. gyveno Vilniuje. 1910 m. Marijampolės kalėjime vėl kalintas apie 1,5 mėnesio. Artimai bendravo su V. Kudirka, P. Kriaučiūnu, J. Bagdonu, P. Matulaičiu, vienas iš Užnemunėje 1894–1897 m. veikusios lietuvių valstiečių spaudos platintojų ir rėmėjų „Sietyno“ draugijos aktyvistų. Nuo 1893 m. iki 1905 m. pabaigos Varpininkų komiteto narys, kasmet dalyvavo varpininkų suvažiavimuose. 1904 m. caro administracijai leidus gyventojams rašyti peticijas, padėdavo valstiečiams jas rašyti, Suvalkų gubernatoriaus administracijoje jo raštą atpažindavo, vėliau kai kurios peticijos buvo išspausdintos „Lietuvos žiniose“ ir „Lietuvos ūkininke“, kad žmonės turėtų pavyzdžių; K.Griniaus požiūriu, keleri metai, kai lietuviai gausiai rašė peticijas dėl ūkinių reikalų, lietuvių kalbos vartojimo valdžios įstaigose ir mokyklose, draugijų steigimo ir kitų klausimų veikė valdžios nusistatymą, aktyvino žmones, išmokė juos kelti reikalavimus, ugdė būsimus politikus ir parengė dirvą 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo atsišaukimui, kuriame suformuluotas politinės Lietuvos autonomijos reikalavimas.
„Šviesos“ draugija
Kartu su J.D.Pavalkyte–Griniuviene ir knygnešiu Liudu Ciplijausku parengė kultūros ir švietimo draugijos įstatus ir be valdžios leidimo sukvietė savo namuose steigiamąjį susirinkimą. Draugija įsteigta 1905 m. lapkričio 27 d. po to, kai Marijampolės apskrities viršininkas uždraudė J.D.Pavalkytės-Griniuvienės rūpesčiu veikusią lietuvišką mokyklą. Draugijos tikslas buvo steigti mokyklas, pedagoginius bei vakarinius kursus, knygynėlius, platinti lietuviškus spaudinius, šelpti besimokantį jaunimą, bet kadangi nelegaliai veikti buvo rizikinga dėl Suvalkų gubernijoje įvestos karo padėties, netrukus teko draugijos veiklą sustabdyti. 1906 m. kovo mėn. buvo priimtos „Laikinosios taisyklės dėl draugijų ir sąjungų“, leidusios kurtis profesinėms sąjungoms, kultūros-švietimo draugijoms bei kitoms organizacijoms, jų įstatus turėjo teisę tvirtinti vietos gubernatoriai. 1906 m. spalio 26 d. Suvalkų gubernatorius įteisino „Šviesos" draugiją, leisdamas jai veikti. Per trumpą laiką draugija įsteigė savo skyrius Suvalkijos miesteliuose ir gyvenvietėse – Šakiuose, Vilkaviškyje, Sasnavoje, Liudvinave, Lukšiuose, Gižuose, Keturvalakiuose ir kt. 1908 m. veikė 28 draugijos „Šviesa" skyriai, draugijai priklausė apie 1000 narių, surengta nemaža paskaitų įvairiomis temomis, Marijampolėje suburtas choras, įsteigta 40 moksleivių mokykla, kurioje mokytojavo Veronika Milčinskaitė, rengti lietuviški vakarai, steigtos lietuviškų knygų bibliotekėlės. Viena bibliotekų veikė Grinių namuose. Draugija 1907 m. Marijampolėje įsteigė mergaičių pradžios mokyklą, organizavo kursus mokytojams rengti. „Šviesos“ draugija buvo katalikiškos draugijos „Žiburys“, įregistruotos 1906 m., konkurentė. Aktyvi draugijos veikla kėlė susirūpinimą carinei žvalgybai, dar ir dėl to, kad draugijai priklausė socialdemokratų partijos nariai. 1908 m. rugsėjo 23 d. buvo atliktos kratos draugijos veikėjų namuose, žandarai suėmė Grinius ir išvežė į Kalvarijos kalėjimą, suimti skyrių pirmininkai, valdybų nariai, bibliotekų vedėjai. Iki 1909 m. suimta 19 žmonių, o 24 patraukti baudžiamojon atsakomybėn. Griniams įsakyta palikti Marijampolę, jie išvyko į Vilnių. Vėliau visi draugijos nariai išteisinti „neradus nusikaltimo sudėties“. 1911 m. „Šviesos“ draugija likviduota.
Dalyvavimas partijų kūrime
K.Grinius priklausė radikaliam varpininkų sparnui, kurio pagrindu 1895–1896 m. įsikūrė Lietuvos socialdemokratų partija (LSDP). 1896 m. paruošė pirmojo socialdemokratų laikraščio „Lietuvos darbininkas“ Nr. 1 lietuvišką vertimą, išvertė LSDP programą iš lenkų į lietuvių kalbą, 1898 m. išvertė ir antrąjį „Lietuvos darbininko“ numerį. 1902 m. varpininkų suvažiavimas įsteigė Lietuvių demokratų partiją (LDP), prie šios partijos programos rengimo K.Grinius prisidėjo, 1906 m. pats parašė Lietuvių demokratų partijos programą, taip pat parengė 1905 m. įsikūrusios Lietuvos valstiečių sąjungos (LVS) programą ir buvo aktyvus 1917 m. įsteigtos Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos (LSLDP) veikėjas. Grinių namai Marijampolėje buvo ir Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP), kuriai priklausė J.D. Pavalkytė – Griniuvienė, centras ir susirinkimų vieta. 1905 m. abu Griniai atvyko į Vilnių, K.Grinius dalyvavo Lietuvių demokratų partijos (LDP), o J.D.Pavalkytė – Griniuvienė – Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) susirinkimuose. F.Bortkevičienės atsiminimuose rašoma, kad išeidama iš LSDP susirinkimo J.D. Pavalkytė – Griniuvienė sakė: „Jūs [LDP ir LSDP] Vilniuje pešatės tarp savęs, o mes su Grinium geruoju gyvename ir visą Suvalkiją už čiupros laikome“. 1920 m. pradžioje K.Grinius dalyvavo rinkimų į Steigiamąjį Seimą kampanijoje agituodamas už Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos (LSLDP) ir Lietuvos valstiečių sąjungos (LVS) bloką. Kairiųjų – kairiojo centro partijų programos ragino kurti demokratinę respubliką, išdalyti dvarininkų žemę tiems, kas ją dirba, prie bažnyčių palikti tik 3 ha žemės, įvesti progresinius mokesčius, priimti socialinio aprūpinimo įstatymus, užtikrinti nemokamą mokslą. 1920 m. vasarį išrinktas LSLDP Centro komiteto (CK) nariu ir kartu su M.Sleževičiumi tapo partijos lyderiais.
Darbas spaudoje
Vienas aktyviausių „Varpo“ bendradarbių, kurį laiką jį redagavo, paskelbė 34 straipsnius, daug informacinių žinučių, 1905 m. suredagavo paskutinį „Varpo“ numerį. 1897–1899 m. redagavo „Ūkininką“. Bendradarbiavo „Lietuvos ūkininke“, „Vilniaus žiniose“. 1909 m. su G. Petkevičaite–Bite redagavo „Lietuvos žinias“, 1910 m. su A. Rimka – „Lietuvos ūkininką“. Su F.Bortkevičiene 1909 m. įkūrė pasitikėjimo bendrovę „F. Bortkevičienė ir K. Grinius“ „Lietuvos ūkininkui“ ir „Lietuvos žinioms“ leisti. Įsteigė „Lietuvos ūkininko“ priedus „Žemė“, „Sveikata“, „Mokykla“, „Aušrinė“. Redagavo leidinius „Kova su džiova“, „Pieno lašas“. Parašė botanikos, medicinos, istorijos veikalų. 1906 m. kaip atskira knygelė išėjo anksčiau „Varpe“ publikuotas tekstas „Teisingas žemės valdymas Lietuvoje“, daug joje išsakytų idėjų pateko į 1922 m. žemės reformos įstatymą.
I Pasaulinis karas (1914–1918 m.)
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui vokiečių armijai priartėjus prie Marijampolės, vietos caro žandarų ir karinės kontražvalgybos nurodymu 1914 m. rugsėjo mėnesį su šeima iš pafrontės pasitraukė į Rusiją, 1915 m. kovą atvyko į Šiaurės Kaukazą ir dirbo ten iki 1918 m., iš pradžių Nalčike, o nuo 1915 m. birželio Čečėnijoje, prie Grozno esančiame Goriačevodske įkurtos didelės laikinos reabilitacinės karo ligoninės vyriausiuoju gydytoju. Rūpinosi lietuvių tremtinių ir pabėgėlių organizavimu ir šalpa. 1917 m. Voroneže kartu su Jonu Jablonskiu ir Pranu Mašiotu sukūrė iniciatyvinę grupę, triumviratą, vyriausiajam Rusijos lietuvių organui – Vyriausiajai lietuvių tarybai Rusijoje (VLTR) – sukurti, triumviratas į ją pateko be rinkimų, K.Grinius vienbalsiai išrinktas VLTR prezidiumo pirmininku. Prasidėjus pilietiniam karui Kislovodskas, kuriame gyveno K.Griniaus šeima, ėjo iš rankų į rankas, per Raudonosios armijos puolimą 1918 m. spalio 8 d. plėšikaujantys kareiviai nušovė J.D. Pavalkytę-Griniuvienę ir sunkiai sužeidė Grinių dukrą Gražiną, kuri netrukus po sužeidimo mirė. K. Grinius jas palaidojo Kislovodsko stačiatikių kapinėse. Gegužės mėnesį K. Grinius su sūnumis Kaziu ir Jurgiu traukiniu pasiekė Novorosijską, iš kur laivu Viduržemio jūra atvyko į Prancūziją, o lapkričio mėnesį sugrįžo į Lietuvą. Sergantis Jurgis Grinius Lietuvos nepasiekė – liepos mėnesį mirė, palaidotas Pietų Prancūzijoje.
Politinė veikla (1919–1926 m.)
1919 m. Paryžiuje buvo Lietuvos repatriacinės komisijos pirmininku, padėjo apie 1000 lietuvių iš vokiečių nelaisvės grįžti į Lietuvą. Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą ruoštis Steigiamojo Seimo rinkimams kaip vienas valstiečių liaudininkų bloko lyderių. Aktyviai siekė, kad kuo greičiau būtų sušauktas 1918 m. Vasario 16 d. akte numatytas Steigiamasis Seimas, turėjęs nustatyti Lietuvos santvarkos pobūdį ir valstybės sąrangą, kritikavo dešiniųjų delsimą jį šaukti, pavyzdžiu rodė estus, kurie parlamentą išsirinko 1919 m. 1920 m. pradžioje išrenkamas į Marijampolės miesto tarybą, tapo jos pirmininku. Po 1920 m. vasario 22-23 d. Kauno įgulos maišto kartu su inžinieriumi S. Grinkevičiumi lankėsi pas Prezidentą Antaną Smetoną ragindami kuo greičiau rengti rinkimus. Netrukus Vyriausybė pakoregavo 1919 m. priimtą rinkimų įstatymą, suteikė teisę juose dalyvauti kariams, 1920 m. kovo 1 d. atšaukė karinę padėtį (išskyrus 30 km ruožą prie demarkacinės linijos su Lenkija) ir paskelbė atsišaukimą raginantį piliečius balandžio viduryje aktyviai dalyvauti rinkimuose. Agituodamas už LSLDP ir LVS bloką rinkimų kampanijos metu daugiausiai kritikavo pagrindinius konkurentus – Lietuvos krikščionių demokratų partiją(LKDP). thumb|left|Valstiečių liaudininkų frakcija Steigiamajame Seime. Pirmoje eilėje antras iš kairės – dr. K. Grinius. Kaunas, 1920–1921 m. LCVA
Steigiamasis Seimas (1920 m.)
thumb|Kazio Griniaus daiktai [[Istorinė Lietuvos Respublikos Prezidentūra Kaune|Lietuvos Respublikos Prezidentūroje Kaune]] Pirmųjų visuotinių, lygių, slaptų, tiesioginių rinkimų Lietuvoje metu 1920 m. balandžio 14–15 d. Steigiamojo Seimo nariu išrinktas nuo Marijampolės apygardos. Išrinkti 112 Steigiamojo Seimo nariai, rinkimus laimėjo krikščionys demokratai (59 mandatai), K.Griniaus LSLDP ir LVS blokas gavo 29 vietas (23 proc. rinkėjų balsų), treti – socialdemokratai, 13 vietų. Likusius mandatus pasidalijo tautinių mažumų (žydų, lenkų, vokiečių) atstovai. Seime K.Grinius stebėjo, kad būtų laikomasi demokratijos principų ir nebūtų procedūros pažeidimų, ką tik išrinktam Seimo pirmininkui A.Stulginskiui pasiūlė išstoti iš savo partijos, ragino įstatymus rengti atidžiai, ne paskubomis, buvo pirmasis, prajuokinęs Seimą – pirmajame posėdyje, kai jo pirmininkas pasiūlė sudaryti komisiją atsakymams į sveikinimus ruošti, pasakė, kad ji nereikalinga, nes „tą darbą gali atlikti prezidiumas, [kuriame yra] net trys pirmininkai ir keturi sekretoriai (salėje juokiasi)“. Gynė tautinių mažumų interesus: siūlė į komisijų darbą įtraukti ir lenkų atstovus, o žydams leisti kalbėti ta kalba, kurią jie pasirinks. Gegužės 20 d. suformulavo rezoliuciją, kad mirties bausmė nebus vykdoma iki tol, kol bus paskelbta amnestija, Seimas pasiūlymui pritarė. Darbo, Socialinės apsaugos ir sveikatos, Užsienio reikalų bei Laikinosios Konstitucijos komisijų narys, pastarajai vadovavo, komisija parengė Konstitucijos projektą. Kilus diskusijai dėl Prezidento institucijos ir socialdemokratams parengus alternatyvinį Konstitucijos projektą, teigė, jog Prezidentas valstybei reikalingas, balsavimo metu susilaikė. Prezidento institucija į Konstituciją įtraukta daugiausiai krikščionių demokratų balsais, Prezidento rinkimai atidėti. Krikščionys demokratai turėjo Seime daugumą ir iš pradžių manė sudaryti Vyriausybę vieni, premjeru siūlydami tapti teisininkui A.Tumėnui, tačiau paskui pasiūlė valstiečiams liaudininkams sudaryti koalicinę Vyriausybę, atiduodami jiems premjero postą, sau reikalaudami tik Švietimo ir Užsienio reikalų ministerijų. K.Grinius 1920 m. birželio 19 d. paskirtas vadovauti koalicinės krikščionių demokratų ir valstiečių liaudininkų vyriausybės Ministrų kabinetui, kuris dirbo iki 1922 m. vasario 2 d.
Premjeras (1920–1922 m.)
thumb|Ministras pirmininkas Kazys Grinius lankosi [[Alytus|Alytuje 1920 m.]] K.Griniaus vadovaujama vyriausybė buvo pirmasis parlamentinės Lietuvos Ministrų kabinetas – iki tol buvusios penkios vyriausybės buvo sudarytos Valstybės Tarybos, laikinojo įstatymų leidybos organo. K.Griniaus vyriausybė baigė derybas su Sovietų Rusija ir pasirašė su ja taikos sutartį, nustatė sieną su Latvija, atmetė Hymanso projektų siūlomą sąjungą su Lenkija. Lietuvą de jure pripažino 9 valstybės, ji buvo priimta į Tautų sąjungą. Buvo sutvarkyta mokesčių sistema, steigtos ir plėstos ligoninės, mokyklos, vystytas viešasis transportas. Skirta lėšų Lietuvos dramos teatro įkūrimui ir M.K.Čiurlionio paveikslų konservavimui, Kaune įkurtas Lietuvos universitetas, jam parūpintos patalpos. Kovota su korupcija, atlikti paruošiamieji žemės reformos darbai, dešimtyse posėdžių svarstytas reformos projektas. Nors K.Griniaus idėjos reformos įstatyme liko, svarstant jį koalicija subyrėjo – krikščionys demokratai siekė grąžinti Katalikų bažnyčiai žemes ir namus, iš jos atimtus ir stačiatikiams atiduotus dar Rusijos imperijos valdžios, liaudininkai su tuo nesutiko. Krikščionims demokratams šį reikalavimą įrašius vienašališkai, 1922 m. sausio 13 d. liaudininkų frakcija atšaukė K.Grinių iš premjero pareigų. Savaitę trukusios derybos tarp partijų nedavė rezultatų, jas skyrė ideologija ir pasaulėžiūra, sausio 18 d. liaudininkų vadovybės nurodymu K.Grinius atsistatydino, Vyriausybė dar dirbo iki vasario 2 d., kol buvo sudarytas Ernesto Galvanausko vadovaujamas Ministrų kabinetas.
Parlamentaras (1922–1926 m.)
Atsistatydinęs iš premjero posto, toliau dirbo Seime, rengė nuolatinę Lietuvos Konstituciją, kurią Steigiamasis Seimas priėmė 1922 m. rugpjūčio 1 d. ir taip baigęs teisinį valstybės atkūrimo darbą išsiskirstė, paskelbęs I Seimo rinkimus. 1922 m. K.Grinius tapo Kauno miesto savivaldybės medicinos ir sanitarijos skyriaus vedėju. Išrinktas ir į Pirmąjį, Antrąjį bei Trečiąjį Seimus, atstovavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungai (LVLS), susidariusiai 1922 m. gruodį susijungus Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijai ir Lietuvos valstiečių sąjungai, buvo vienas opozicijos lyderių, gynė spaudos laisvę, tautinių mažumų teises, reikalavo didesnio dėmesio sveikatos apsaugai ir švietimui, kritikavo tautininkų ir kitoms Lietuvos politinėms jėgoms atstovaujančių veikėjų, ypač V.Krėvės, A.Voldemaro, A.Smetonos ir J. Purickio raginimą orientuotis vien į SSRS, kuri esą galinti padėti Lietuvai atgauti Vilnių ir apsiginti nuo Lenkijos – 1924 m. K.Grinius straipsnyje „Mūsų rusofilai“ rašė, kad naivu tikėtis, jog carinės Rusijos imperializmo neatsisakiusi SSRS nesavanaudiškai perduos Vilnių Lietuvai, ir ragino „pasilikti nuošaly nuo šių dviejų galybių [SSRS ir Vokietijos] ir gretintis prie Anglų ir prie Šiaurės Pabaltijos galimos sąjungos, [nes tokia kombinacija leistų lietuvių] valstybei ir tautai aplaikyti savo egzistenciją“. thumb|right|LR prezidentas Kazys Grinius [[Šiauliai|Šiauliuose 1926 m. greta jo – miesto tarybos pirmininkas Kazimieras Venclauskis]]
Prezidentas (1926 m.)
III Seimo rinkimuose 1926 m. gegužę nė viena partija negavo absoliučios daugumos, valstiečiai liaudininkai turėjo 22, socialdemokratai – 15, krikščionys demokratai – 14, Ūkininkų sąjunga – 11, Darbo federacija – 5, tautininkai – 3, Ūkininkų partija – 2 vietas, dar 9 atstovus turėjo tautinės mažumos. 1926 m. birželio 7 d. Seime iš 79 atstovų 50 balsavo, kad Lietuvos Prezidentu būtų K.Grinius, A.Smetona gavo 2 balsus, F.Bortkevičienė – vieną, G.Petkevičaitė-Bitė – vieną, 25 kortelės rastos tuščios. K.Griniui dirbant Prezidentu, pasirašyta nepuolimo sutartis su Sovietų sąjunga, kuria ji pripažino Lietuvos teises į Lenkijos okupuotą Vilnių, pradėtos derybos dėl prekybos sutarčių su Rusija ir Vokietija, valstybės administracijoje imtasi taupymo priemonių, santaupos buvo skiriamos kelių statybai, pramonės, švietimo ir kultūros reikalams, panaikinta karo padėtis ir demokratinių laisvių varžymai, cenzūra. Būdamas Prezidentu, nesinaudojo tarnybiniu transportu, į kaimą svečiuotis važiuodavo pakeleivingomis mašinomis, o giminaičių klausiamas, negi nėra kam Prezidento atvežti, sakydavo, kad Lietuvoje žmonės pernelyg vargingai gyvena. Pradėtos plačios demokratinės reformos sukėlė dešiniųjų konservatyvių jėgų nepasitenkinimą, o karinės padėties atšaukimas, prarandamos privilegijos, naujo kariuomenės štabo viršininko pulkininko K.Škirpos pradėta kariuomenės pertvarka ir apie 10 aukštų karininkų paleidimas į atsargą – dalies karininkų pasipiktinimą.
thumb|left|LR prezidentas K. Grinius savo darbo kabinete prezidentūroje. Kaunas, 1926 m. LCVA
Tate muziejus
|thumb|right|350px|Pirmasis Tate pastatas
Kazys Grinius
Perversmas (1926 12 17)
thumb|right|Dr. K. Grinius ištremtas iš Kauno, sesers O. Bacevičienės ūkyje [[Alksniškės (Kazlų Rūda)|Alksniškėse. Marijampolės apskr., 1943 m. LCVA]]
Tate muziejus
Tate muziejus (Teito muziejus) yra Jungtinės Karalystės institucija, kurioje saugoma nacionalinė britų meno ir tarptautinio šiuolaikinio meno kolekcija.
Kazys Grinius
Visuomeninė veikla, darbas savivaldoje (1926–1944 m.)
Po perversmo toliau dirbo Kauno miesto savivaldybėje, Medicinos ir sanitarijos skyriuje, padėjo pamatus sveikatos apsaugos sistemai.
Tate muziejus
Tate muziejų tinklui priklauso keturi padaliniai: Tate Britain (Londonas, įkurtas 2000-aisiais), Tate Liverpool (Liverpulis, įkurtas 1988-aisiais), Tate St Ives (Kornvalis, įkurtas 1993-iaisiais) bei Tate Modern (Londonas, įkurtas 2000-aisiais).
Kazys Grinius
Visuomeninė veikla, darbas savivaldoje (1926–1944 m.)
1928 m. gruodžio 6 d. Vyriausybė jam iki gyvos galvos paskyrė 1 200 litų kasmėnesinę pensiją.
Tate muziejus
Tate padaliniai
Tate galerija buvo įkurta 1897-aisiais ir pavadinta Nacionaline Britų meno galerija. Kai į jos vaidmenį įtraukta nacionalinė modernaus meno kolekcija ir nacionalinė britų meno kolekcija, ji pervadinta Tate galerija.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1949–1950 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1949–1950 m.
Tate muziejus
Tate padaliniai
|thumb|right|250px|Įėjimas į Tate Britain Muziejų
Kazys Grinius
Visuomeninė veikla, darbas savivaldoje (1926–1944 m.)
Vadovavo kelioms visuomenės sveikata besirūpinančioms draugijoms, nuo 1934 m. redagavo metraštį „Kova su džiova“, leido ir redagavo „Pieno Lašo“ draugijos kalendorius, metraščius, vertė iš lenkų ir kitų kalbų grožinę bei mokslo populiarinimo literatūrą. Nuo 1927 m. politiniame gyvenime aktyviau pasireiškė pasirašydamas po memorandumais Prezidentui A.Smetonai, iki 1936 m. buvo valstiečių liaudininkų vadovas, kol sąjungos, kaip ir kitų partijų, veikla buvo sustabdyta. 1939 m. leidinyje „Varpininkų kelias“ paskelbė išsamų straipsnį „Demokratinių idėjų vystymasis Lietuvoje“, kur aprašė demokratinio valdymo pranašumus ir teigė, jog ateities valstybėse toks valdymas viešpataus, taip pat kad piliečiai tiesiogiai turėtų rinkti ne tik parlamentą, bet ir Prezidentą, o kitame 1939 m. tekste „Lietuvos žiniose“ įspėjo: „Lietuviams reikia visokiais būdais rūpintis, kad visokie smurtai su žydais nepasikartotų“.
Tate muziejus
Tate padaliniai
Šis vardas kilo nuo Henrio Tate, kuris paklojo kolekcijos pamatus. Tate galerija buvo įkurta dabartiniame Tate Britain pastate, kuris yra Millbanke, Londone. 2000-aisiais Tate galerija transformuota į dabartinį Tate muziejų, kuriam priklauso minėti keturi padaliniai:
Kazys Grinius
Visuomeninė veikla, darbas savivaldoje (1926–1944 m.)
Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, dirbo švietėjišką darbą medicinos srityje, redagavo mėnraštį „Liaudies sveikata”, vadovavo Kauno Higienos muziejui. Vokiečių okupacijos metais 1942 m. lapkritį kartu su J. Aleksa ir M. Krupavičiumi pasirašė ir įteikė Memorandumą vokiečių generaliniam komisarui Kaune dėl Lietuvos žydų žudymo ir Lietuvos kolonizavimo. Memorandumo autoriai suimti: J.Aleksa ir M.Krupavičius išvežti į Vokietiją, o K.Grinius ištremtas į Selemos Būdą, kur priiminėjo ligonius, pradėjo rašyti „Lietuvos demokrato principus“. Silpstant regėjimui, rašė ir skaitė naudodamas lupą. thumb|left|Dr. K.Griniaus kreipimasis. 1946 m. vasario 12 d., LCVA
Tate muziejus
Tate padaliniai
Visi keturi muziejai dalijasi Tate Kolekcija. Vienas iš žymiausių Tate renginių – kasmetinis Turner Prizo įteikimas, kuris vyksta Tate Britain muziejuje.
Istorija ir plėtra
Pirmoji Tate meno galerija buvo pavadinta Nacionaline Britų Meno Galerija ir įkurta Millbanke, Londone, buvusio Millbanko kalėjimo vietoje.
Nacionalinės Britų Meno Galerijos idėją 1820-aisiais iškėlė seras Johnas Leicesteris, Tabley baronas. Žingsnis link idėjos įgyvendinimo žengtas Robertui Vernonui paaukojus savo kolekciją Nacionalinei galerijai 1847-aisiais.
Kazys Grinius
Pomėgiai
Apie studijų metus rašė: „Iš pramogų beveik nieko neturėdavau, į teatrus nevaikščiodavau, nei patraukimo, nei pinigų neturėdavau, girsnot, lėbaut irgi aš netikdavau, buvau apskuręs, kartais būdavo mano batų kiauri užpenčiai, tai garantuodavo mane nuo gražiosios lyties pagundų. Kai kurios merginos ir moterys bandė daryti į mane agresijų, bet to pavojaus vis pavykdavo man išvengti“. Mėgo žaisti šachmatais, išmokė abu sūnus, žaidė ir Vokietijoje politinių emigrantų (DP) stovykloje išsidrožęs šachmatus, dabar jie saugomi Kauno Istorinėje prezidentūroje. Kolekcionavo prijuostes.
Tate muziejus
Istorija ir plėtra
Po dar dešimtmečio Jognas Sheepshanksas savo meno kūrinių kolekciją paaukojo South Kensingtono Muziejui (vėliau pervadintam Victoria&Albert muziejumi), kuris vadintas Nacionaline dailės galerija (toks pat buvo ir Tate pavadinimas).
|thumb|left|300px|Tate Britain pastatas LondonePo keturiasdešimt metų seras Henry Tate, cukraus magnatas ir stambus Viktorijos stiliaus dailės kolekcionierius, pasisiūlė subsidijuoti galerijos pastato statybas su sąlyga, kad valstybė užmokės už sklypą ir padengs mokesčius.
Henry Tate taip pat padovanojo galerijai savo asmeninę kolekciją. Iš pradžių tai buvo išimtinai moderniojo Britų meno kolekcija, kurioje atspindėti modernistų – Viktorijos amžiaus – dailininkai. Ją Nacionalinė galerija valdė iki 1954-ųjų.
1926-aisiais ir 1937-aisiais meno kolekcininkas ir patronas Josephas Duveenas sumokėjo už du didelius pastato plėtros projektus.
Henris Courtauldas taip pat apdovanojo Tate savo fondu. 20-ojo amžiaus viduryje šis fondas suteikė dvigubos naudos: atskleidė ir Britų meno, ir tarptautinio moderniojo meno istoriją.
1954-aisiais, Tate Galerija galiausiai buvo atskirta nuo Nacionalinės galerijos.
|thumb|right|250px|Tate Liverpool galerijaŠeštajame ir septintajame dešimtmečiuose Didžiosios Britanijos Dailės tarybos vizualinės dailės departamentas finansavo ir organizavo laikinas parodas Tate Galerijoje. 1966-aisiais galerijoje eksponuota Marcel Duchamp retrospektyva.
Vėliau Tate pradėjo organizuoti savo pačių laikinų parodų programą. 1979-aisiais, finansuojami Japonijos banko, jie atidarė didelę modernią patalpą, kurioje būtų galima talpinti didesnes pajamas surenkančias parodas.
|thumb|left|300px|Tate Modern muziejus nuo tilto per Temzę 1988-aisiais, Šiaurės vakarų Anglijos pakraštyje atidarytas Tate Liverpool padalinys. Jame eksponuojami meno dirbiniai iš Londono Tate muziejų ir vietinės laikinos parodos. 2007-aisiais, Tate Liverpool patalpose pirmą kartą už Londono ribų surengta Turner apdovanojimo įteikimo ceremonija.
Tai įvyko Liverpulio miestui 2008-aisiais tapus Europos kultūros sostine.
Tarptautinė buriavimo federacija
thumb|300px|[[Laser burlaivis – populiariausias ISAF administruojamas sportinis laivas.]] Tarptautinė buriavimo federacija (ISAF) – pasaulinė buriavimo sporto organizacija, siekianti populiarinti buriavimą visame pasaulyje ir kontroliuojanti buriavimo varžybas. Tarptautinis olimpinis komitetas pripažinęs tarptautinę buriavimo federaciją vienvaldžia pasauline organizacija buriavimo varžyboms reguliuoti. Organizacijai priklauso virš 120 valstybių.
Tate muziejus
Istorija ir plėtra
Nei vienas iš šių Tate padalinių neturėjo ryškaus poveikio pagrindinės Londono Tate galerijos veiklai, kuri nenustojo plėstis augant kolekcijai.
Tarptautinė buriavimo federacija
Buriavimo varžybose ISAF naudoja skirtingus burlaivius: jachtas, burlentes, katamaranus, trimaranus, jėgos aitvarus su banglentėmis, radijo bangomis valdomus laivus, eldijas, plokščiadugnius laivus. ISAF taip pat reguliuoja varžybų tipą: masinio starto varžybos, dvikovinės varžybos, grupinės varžybos.