cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čoktavai
Per Amerikos revoliuciją, dauguma čoktavų palaikė pirmųjų trylikos kolonijų siekį tapti nepriklausomomis ir atsiskirti nuo Britų imperijos. Čoktavai ir Jungtinės Valstijos iš viso pasirašė devynias taikos sutartis – paskutinėmis trimis (Douko užuovėjos, Vašingtono miesto ir Šokančio triušio) čoktavų gentis buvo iškeldinta į vakarus nuo Misisipės upės. JAV prezidentui Endriu Džeksonui pradėjus indėnų iškeldinimą, čoktavai pirmieji keliavo savuoju Ašarų keliu. Čoktavai buvo iškeldinti iš savo gimtųjų žemių, Jungtinėms Valstijoms nusprendus plėstis ir pradėti naudingųjų iškasenų gavybą. Vyriausybė teisinosi norėdama juos išgelbėti nuo išnykimo. 1831 metais ratifikavus Šokančio Triušio įlankos taikos sutartį, čoktavai, kurie norėjo pasilikti naujai sukurtoje Misisipės valstijoje, buvo pirmoji didelė neeuropiečių etninė grupė, tapusi JAV piliečiais. Čoktavai taip pat prisimenami dėl savo dosnumo per Didįjį airių badą (1845-1849 m.), kai aprūpino svetimą tautą humanitarine pagalba ir pinigais, šiais laikais skaičiuojamais milijonais (dvidešimt metų prieš įkuriant Raudonajį Kryžių). Vykstant Amerikos pilietiniam karui, čoktavai tiek Oklahomos, tiek Misisipės valstijose daugiausia dėjosi prie Konfederacinių Valstijų. Pirmojo pasaulinio karo metu jie tarnavo Jungtinių Valstijų kariuomenėje, kur naudodamiesi savo gimtąja kalba transliavo koduotus pranešimus.
Naujojo pasaulio senovė
Beveik prieš 12 000 metų, vietiniai amerikiečiai arba paleoindėnai, atsidūrė pietinėje Šiaurės Amerikos dalyje. Pietryčiuose jie užsiėmė rankiojimu bei medžiokle. Medžiojo įvairius gyvūnus, taip pat megafauną, kuri Pleistocenui baigiantis pradėjo nykti. Gali būti, jog čoktavai išnykimui pasmerkė Tombigbio upės teritorijos mamutus, kurie ten gyveno apie 4-8 tūkst. metų. Pasirodžius žmonėms, mamutai maitinosi gana skurdžiai, nes tose vietose jau buvo beveik nebelikę jiems tinkamo maisto, taip pat keliavo nedideliais būriais, todėl sunkiai galėjo apsiginti nuo užpuolikų. Tai labai greitai kritiškai sumažino jų skaičių. Paleoindėnai medžioklėje po truputį specializavosi ir ėmė persekioti tokią Pleistoceno gyvūniją, kaip bizonai, mastodontai, šiauriniai elniai ir kt. Indėnai tapo organizuotesni, greičiau kėlėsi iš vienos vietos į kitą.
Kilmė
XIX amžiaus istorikai ir šiuolaikiniai Misisipės čoktavų pasakotojai teigia, jog čoktavai kilo nuo Nanih Vajos arba iš kokio urvo netoli jos. Ši gentis atsirado visai netikėtai. Pasakojimas apie čoktavų kelionę iš vakarų:
Pagal archeologinius ir kartografinius įrodymus, čoktavų kaip vieningos tautos nebuvo iki pat XVII amžiaus; iki to laiko egzistavo tik įvairios pietrytinės indėnų tautelės – Maundvilio, Plakemino ir kitų Misisipės kultūrų palikuonys, iš kurių vėliau susiformavo čoktavų gentis. Šiaip ar taip, čoktavai, ar indėnai, iš kurių susidarė čoktavų tauta, glaudžiai susiję su Nanih Vaja. Pylimą ir aplink jį esančią teritoriją čoktavai laiko šventa žeme.
Postkolumbinė era
right|200px|thumb|Misisipės kultūros šventikas, laikantis apeiginį titnago vėzdą.
Čoktavų protėviai priklausė Misisipės upės slėnio kultūrai. Ją sudarė pyliminės statybos vietinių Amerikos gyventojų grupės, Misisipų kultūra gyvavo centrinėse, rytinėse ir pietryčių Jungtinių Valstijų žemėse nuo 800-ųjų iki 1200 m.e. metų. Kai ispanai surengė pirmuosius žygius į žemyno gilumą, politinių Misisipės kultūros centrų jau nebebuvo likę arba jie po truputį nyko. Tuo metu regione gyveno vidutinio dydžio vietinių grupės, vadovaujamos vadų, o tarp jų buvo įsiterpę visiškai nepriklausomi kaimeliai ir gentinės grupės. Ispanų keliautojai Misisipų kultūrą aptiko anksčiausiai, pradedant Chuanu Ponsu de Leonu, išsilaipinusiu Floridoje 1513-ųjų balandžio 2 d. ir baigiant Luko Vaskeso de Ajuljano ekspedicija į Pietų Karoliną 1526 metais.
Ernandas de Sotas (1540)
Sugrįžęs į Ispaniją, vienas iš išsigelbėjusių Narvaeso ekspedicijos narių Kabesa de Vaka, Hernando de Soto teismui papasakojo, jog Naujasis pasaulis buvo turtingiausias iš visų. Ernandas de Sotas buvo ispanų tyrinėtojas ir konkistadoras, vadovavęs pirmajai ekspedicijai į Šiaurės Amerikos gilumą. Paskatintas tariamų turtų, de Sotas pradėjo rengti naują ekspediciją ir paprašė de Vakos keliauti kartu, tačiau šis vėliau atsisakė. Nuo 1540 iki 1543 metų, Hernandas de Sotas keliavo per Floridą ir Džordžiją, po to leidosi į Alabamą bei Misisipės teritoriją, kurioje vėliau apsigyveno čoktavai.
De Sotas turėjo puikiai paruoštą armiją. Jis buvo puikiai žinomas visoje Ispanijoje ir daugybė žmonių, svajojusių apie neapsakomus Naujojo pasaulio turtus, prisidėjo prie jo kelionės. Tuo tarpu čoktavų protėviai žinojo apie ankstesnių de Soto kelionių žiaurumus, todėl nusprendė apsiginti nuo ispanų. Mabilos mūšyje čoktavai galutinai palaužė Hernando de Soto ekspediciją:
Mobile Suit Gundam 00
Mobile Suit Gundam 00  – vienuolikta daugelį metų besitęsiančios Gundam anime frančizės dalis. Serialo režisierius – Seiji Mizushima, o scenarijų parašė Yōsuke Kuroda. Pirma serija parodyta 2007 m. spalio mėn., paskutinė 2009-ųjų kovą, viso parodyta 50 serijų. 2010 m. gruodžio 25 d. pasirodė Awakening of the Trailblazer filmas DVD ir Blu-ray formatais, tai šių anime serijų tęsinys. Mobile Suit Gundam 00 yra pirmosios Gundam serijos išleistos plačiaekranės raiškiosios televizijos formatu ir pirmosios, kuriose veiksmas vyksta nefiktyvioje mūsų laikų eroje. Veiksmas vyksta futuristinėje Žemėje, kur fiktyvi sukarintoji organizacija Celestial Being bando išvaduoti pasaulį nuo karo ir konfliktų dėvėdami unikalius ir nepaprastai pažangius mobiliuosius kostiumus, žinomus kaip gundam.
Apžvalga
Veiksmas vyksta 2307 ir 2308 metais. Tuo metu jau visas Žemės iškastinis kuras sunaudotas ir visa Žemės energija išgaunama trimis milžiniškais saulės energijos kolektoriais, pastatytais kosmose. Saulės kolektorius su Žeme jungia tūkstančius kilometrų besitęsiantys „liftai“. Kiekvieną tokį būtiną išlikimui ir kartu labai trapų įrenginį savo galioje turi skirtingos išgalvotos Žemės karinės sąjungos: Union (apimanti dabartinę JAV, Japoniją ir Australiją), HRL (apimanti Aziją) ir AEU (gerokai prasiplėtusi dabartinė ES). Dalis pasaulio negauna nieko, kita dalis pasaulio skursta, nes niekas nebeperka naftos likučių. Dėl viso to kyla aibė kitų problemų ir konfliktų.
Tuo tarpu garsus mąstytojas jau XXI amžiuje numatė, kad tai nutiks ir sukūrė beprotišką planą. Panaudojant Jupiteryje esančius resursus pagaminti kelis galia smarkiai laikmetį pranokstančius kovinius, pilotuojamus robotus Gundam, kurie tiesiog sunaikintų, bet ką, kas nori kariauti ir taip užtikrintų taiką. Deja, noro kautis ir užimti valdžią bei turtus iš žmonių galvų taip lengvai pašalinti nepavyksta, priešingai tuoj atsiranda grupelė narsių karių, kurių visas gyvenimo tikslas nugalėti Gundam nesvarbu kaip ir kam. O net ir Gundam pilotai, negali tarpusavyje susitarti ir kaunasi vieni su kitais dėl įvairių dalykų, kaip, kad ar teisinga yra naikinti karo mašinų gamyklas.
Veikėjai
Pagrindiniai veikėjai: Setsuna F. Seiei, Lockon Stratos, Allelujah Haptism ir Tieria Erde.
Muzika
Serialui muziką sukūrė Kendžis Kavai. Viso yra keturi TV serijų garso takelių rinkiniai, pirmasis pasirodė 2008 m. sausio 10 d., antrasis – 2008 m. kovo 26 d., trečiasis – gruodžio 24 d. ir ketvirtasis – 2009 m. balandžio 1 d. Garso takelis skirtas filmui pasirodė 2010-ųjų rugsėjo 22 d.
Video žaidimai
3D veiksmo žaidimas Mobile Suit Gundam 00, skirtas Nintendo DS konsolei, buvo išleistas bendrovės „Namco Bandai Games“ 2008 m. kovo 27 d. Antrasis – Mobile Suit Gundam 00: Gundam Meisters pasirodė 2008-ųjų spalio 16 d., žaidimas skirtas PlayStation 2 konsolei. Kitaip nei pirmajame žaidime, šiame pirmo sezono siužeto linija yra pilnai adaptuota su minimaliais nukrypimais.
Bukas
Bukas (Fagus) – bukinių (Fagaceae) šeimos lapus metančių medžių gentis, papilitusi Europoje, Tolimuosiuose Rytuose ir Šiaurės Amerikoje.
Buko lapai lygiais ar šiek tiek dantytais kraštais, 5–15 cm ilgio ir 4–10 cm pločio. Žiedai nedideli, vienanamiai žirginiai. Žievė lygi, šviesiai pilkos spalvos. Vaisius – 10–15 mm ilgio riešutas.
Betiškių piliakalnis
Betiškių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7240; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1843) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Betiškėse, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Vencavai – Sadūnai, prieš Sadūnus pasukus į dešinę šiaurėn, už 1,3 km - vėl į dešinę rytuosna, už 770 m yra kairėje vakaruose, už aukštos įtampos elektros linijos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, 23 m skersmens, iki 1 m iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiauriniame šlaite auga paskiros pušelės.
Tyrimai
1949 m. ir 1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Gailašiai
Gailašiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 15 km nuo Avižienių.
Juodoji saulė
Nors šis simbolis, kaip ir svastika, buvo naudojamas dar tautų kraustymosi laikais, dabar jis daugiau siejamas su nacionalsocializmu ir neonaciais. Labiausiai išreikštas ornamentas su Juodąja saule randamas Vevelsburgo pilies marmuro grindyse, buvusioje SS grupenfiurerių salėje, kurioje naciai buvo įrengę okultinių apeigų vietą. Šiais laikais šį simbolį kaip atpažinimo ženklą naudoja neonaciai ir naujieji pagonys.
Juodoji saulė laikoma paslaptingu reiškiniu alchemijoje, neaprėpiamos energijos ir galios šaltiniu, žmonėse užslėpta mistine jėga, kurią galima išlaisvinti, bet negalima suvokti protu. Tai tamsioji žmogaus sielos pusė, kuri leidžia suvokti, kaip transformuojasi siela, surasti sielos prigimtį.
Mankevičiai
Mankevičiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Pabarės, prie Maltupio ištakų.
Gailiai (reikšmės)
Žodis gailiai gali reikšti:
Mankevičiai
Istorija
XIX a. pab. šlėktų okolica Lydos apskrityje.
Vilamovas
Vilamovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
FC Flora Tallinn
Talino „Flora“ – Estijos futbolo klubas iš Talino.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 metais. Daugkartinis šalies čempionas ir taurės laimėtojas.
Pereskija
Pereskija (Pereskia) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso lapus ir dygliuotą stiebą turintys kaktusai. Išvaizda panašūs į laukines rožes. Senesni augalai panašūs į medelius. Stiebas iki 1 m aukščio, tačiau laipiojančios rūšys gali siekti net iki 5 m. Žiedai 1-5 cm skersmens. Jie būna balti, geltoni, raudoni, susitelkę į žiedynus. Ramybės periodu lapus gali numesti.
Paplitę nuo Meksikos iki Brazilijos. Gentis pavadinta prancūzų botaniko Nicolas Fabre de Peiresc garbei.,
Gentyje yra 25 rūšys:
Šeduvos valsčius
Šeduvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Šeduva.
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Šeduvos miestas:
Šeduvos valsčius:
Valdas Babaliauskas
Valdas Babaliauskas (g. 1961 m. Dauguose) – aktorius ir režisierius.
Biografija
1979 m. baigė Daugų vidurinę mokyklą ir įstojo i tuometinę LTSR valstybinės konservatorijos ir televizijos režisūros specialybę. Baigęs tarnavo armijoje. 1986 m. pradėjo dirbti LTV literatūros ir meno redakcijoje. Gerai buvo įvertintas jo diplominis darbas – TV dokumentinės apybraižos „Vanduo ir tiek“ bei „Seku, seku pasaką“. Režisavo literatūros skaitymus, laidas „Iš parodų salės“, „Kino ir TV pasaulyje“, „Metai ir žmonės“, buvo TV spektaklio „Valdovas“ antrasis režisierius.
Jis sukūrė vaidybinius filmus „Vilniaus legendos“, „Vidurnakčio vagonai“, „Vargšų biblija“ ir kt. Režisavo publicistines laidas „Savęs link“, „Nakviša“, „Liaudies kūryba“, laidų ciklą apie dailę. Išbandė ir aktoriaus profesiją – Tadas Urniežius iš serialo Giminės.
Ašakinis
Ašakinis tai:
Mankūnai (reikšmės)
Mankūnais vadinami kaimai:
Tešubas
250px|miniatiūra|dešinėje|Bareljefe pavaizduotas karalius Tyana, besimeldžiantis audrų dievui Tešubas – huritų dangaus ir audrų dievas. Kilęs iš hatų dievo Taru. Hetitai ir luviai jį vadino Tarhun (kiti variantai Tarhunt, Tarhuwant, Tarhunta). Hetitiškas vardas kilęs iš šaknies 'sutriuškinti, nukariauti'.
Aprašymas
Tešubas būdavo aprašomas kaip laikantis trigubą žaibą ir ginklą, paprastai kovos kirvį (dažnai kirvį dviguba galva labrį) ar buožę.
Anatolijoje įprastas šventas gyvūnas bulius buvo jo gyvūnas atributas. Tešubo karūna buvo raguota, jo vežimą traukė buliai Seris ir Huris, ant jų jis jodavo.
Šeima
Pagal huritų mitą apie Tešubo kilmę Tešubo gyvybė užsimezgė, kai dievas Kumarbis nukando ir prarijo savo tėvo Anu genitalijas. Tuo šis mitas panašus į graikų mitą apie Uraną, Kroną ir Dzeusą, kuris aprašytas Hesiodo „Teogonijoje“. Tešubo broliai buvo Aranzah (Tigro upės personifikacija), Ulikumis (Ullikummi, akmeninis milžinas) ir Tashmishu.
Huritų dievų sistemoje Tešubas poroje su deive motina Hebata, o hetitų dievų sistemoje jo pora saulės deivė Arinitė (Arinniti) (Arinos miesto deivė). Tai buvo labai senas kultas, panašus į bulių ir motinų garbinimą Čatal Hiujuke neolito laikais. Tešubo sūnus buvo kalnų dievas Saruma.
Drakonai
Pagal hetitų mitus vienas didžiausių Tešubo žygių buvo drakono Ilujankos nužudymas.
Egzistuoja ir mitų apie jo konfliktą su jūrų būtybe (galbūt gyvate) Hedammu .
Spraudis
Spraudis (arba Spraudė) – kaimas Rietavo savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Žadvainų, netoli automagistralės. Per kaimą teka Letausas, į jį čia įteka Žygis ir Paparstas. Spraudžio seniūnaitija. Kaime stovi Spraudžio Šv. apaštalo Pauliaus bažnyčia. Kaime auga 30 kamienų turinti Girinio liepa.
Johannes Ockeghem
thumb|right|180px| Johaneso Okehemo portretas thumb|right|260px| MS Chigi 234 manuskripto fragmentas su Okehemo „Missa Ancilla Domini“ [[Kyrie natomis.]]
Johanesas Okehemas (kiti vardo variantai − Žanas, Janas, pranc. Johannes Ockeghem, kiti pavardės užrašymo variantai jo gyvenimo metu − Okeghem, Ogkegum, Okchem, Hocquegam, Ockegham, apie 1410-25 − 1497 m. vasario 6 d.) – prancūzų-flamandų (arba Nyderlandų) muzikos mokyklos kompozitorius. Laikomas reikšmingiausiu flamandų kompozitoriumi tarp Gijomo Diufaji ir Žoskeno Deprė.
Biografija
Johanesas Okehemas gimė Sent Gisleno kaime (dab. Belgija) Kambrė vyskupijoje. Tiksli gimimo data nežinoma. Jo mirties minėjimuose minima, kad jis mirė nesulaukęs 100 metų, kas spėjamą gimimo datą nukeltų iki apie 1410 m. Bendru atveju, manoma, kad jis galėjo gimti apie 1420 m. Nieko nežinoma apie jo mokslus. Gali būti, kad jis buvo paveiktas Burgundijos dvaro kompozitoriaus Gilles Binchois, kuris tuo metu dar gyveno Flandrijoje, bet jokių žinių apie tai nėra. Tai spėjama iš Okehemo raudos Mort tu as navré de ton dart, kuri parašyta po Gilles Binchois mirties 1460 m., bei ankstyvųjų Okehemo kūrinių, kuriuose yra referencijų į Binchois kūrybą. Spėjama, kad jaunystėje jis mokėsi Monso mieste.
1443-44 m. Okehemas pirmąkart minimas vikaru-giedotoju Antverpeno katedroje. Po dvejų metų jis giedojo hercogo Karolio I Burbono chore. Dar po dvejų metų Okehemas persikėlė giedoti į Prancūzijos karaliaus Karolio VII chorą Paryžiuje. 1453 m. jis pažymėtas pirmojo kapeliono pozicijoje karaliaus tarnyboje. 1459 m. Okehemas buvo paskirtas saugotojo poste Šv. Martyno abatijoje Ture, kurios garbės abatais buvo Prancūzijos karaliai. Šis postas, karaliaus nuosavybės administratorio, leido Okehemui gauti nemenkas pajamas. 1461 m. jam buvo panaikinta prievolė nuolat būti Ture.
Po Karolio VII mirties Okehemas tarnavo karaliams Liudvikui XI ir Karoliui VIII. 1464 m. jis tapo Liudviko XI karališkojo choro kapelmeisteriu. 1483 m. pareigybę patvirtino Karolis VIII Maloningasis. Būdamas kapelmeisteriu Okehemas kūrė mišias, kurių 13 buvo surinktos ir užrašytos manuskripte apie 1500 m. (Vatikano bibliotekoje, MS Chigi 234). 1462 ir 1464 m. Okehemas lankėsi Kambrė, kur buvo apsistojęs pas garsųjį vyresnį kompozitorių Guillaume Dufay. Palaikė ryšius su Burgundijos dvaro kompozitoriumi Gilles Binchois. 1463-70 m. Okehemas ėjo kanauninko pareigas Paryžiaus katedroje. Įmanoma, kad jis galėjo turėti kurį nors posta Kambrė vyskupijoje, nes dažnai ten lankėsi.
Minima, kad 1470 m. su karaliaus siuntimu Okehemas viešėjo Ispanijos karaliaus dvare. 1488 m. jis dar buvo minimas Prancūzijos karaliaus dvaro dokumentuose dalyvavęs religinėje ceremonijoje. Okehemas mirė 1497 m. vasario 6 d. Ture. Kitu spėjimu, jis galėjo būti miręs 1495 m., nes 1496 m. Prancūzijos karalius paskyrė kitą žmogų į Šv. Martyno abatijos saugotojo postą.
Okehemo kūrybinis palikimas nėra didelis. Jį sudaro 10 pilnų mišių, keliolikos mišių fragmentai, keliolika motetų ir 22 šansonai. Gyvenimo metu Okehemas garsėjo kaip talentingas giedotojas (atlikdavo boso partijas). Jo įtaką patyrė Jacob Obrecht, pomirtinei poemai muziką sukūrė Josquin des Prez. Okehemo muzikos stilistikai būdingas nuotaikingumas, skirtingai nuo Guillaume Dufay didingumo. Kūrinių technika pažymėtina labai sudėtingomis kontrapunktinėmis kompozicijomis. Okehemas laikomas vienu Vakarų polifoninės klasikinės muzikos „tėvų“.
Didžioji Kasablanka
Didžioji Kasablanka  – vienas iš šešiolikos Maroko regionų. Jis yra šiaurės vakarų Maroke, užima 1 615 km² plotą. Čia gyvena 3 631 061 (2004 m. surašymas) žmonių. Regionas ribojasi su regionais: Rabato-Sale-Zamuro-Zearo šiaurėje, Dukalo-Abdo pietuose, Šauijos-Urdigo rytuose ir Atlanto vandenynu vakaruose. Sostinė Kasablanka.
Regionui vadovauja Mahometas Kabadžis (Mohammed Kabbaj).
Regionui priklauso šios prefektūros ir provincijos:
Nuorodos
Didžiosios Kasablankos regionas
Bronislovas Lopata
Bronislovas Lopata (g. 1920 m. balandžio 29 d. Panevėžyje) – sovietinis partinis, komjaunimo bei profsąjungų veikėjas.
Biografija
1940–1941 m. LLKJS Panevėžio apskrities komiteto darbuotojas. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 2-ojo atskirojo lietuviško bataliono komjaunimo organizacijos sekretorius.
1944–1948 m. LLKJS CK sekretorius. 1948–1955 m. LKP Alytaus apskrities Daugų rajono komitetų I sekretorius. 1955–1961 m. LKP CK partinių organų skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1977 m. Respublikinės profesinių sąjungų tarybos sekretorius, 1963–1966 m. dar ir Žemės ūkio darbininkų ir tarnautojų profesinės sąjungos respublikinio komiteto pirmininkas.
1949–1952 m. ir 1971–1976 m. LKP Revizijos komisijos, 1952–1956 m. LKP CK narys. 1961–1971 m. kandidatas į LKP CK narius. 1951–1959 m. LSSR AT deputatas.
Advokato karštoji linija
Advokato karštoji linija – teisinio konsultavimo paslauga Vokietijoje, teikiama nuo 1998 m. Skambinantys iš karto sujungiami su advokatu. Iki 2005 m. pabaigos Tel. Nr. pradžia buvo "0190", nuo 2006 m. - "09001". Justitia Direct, seniausias rinkos žaidėjas, šią paslaugą pirmiausiai pasiūlė 1998 m. pradžioje.
Kžižikai
Kžižikai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Čarna Bialostockos ir apie 19 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Politinė geografija
Politinės geografijos pradžia tapatinama su A. R. Turgot ir I. Kanto paskaitomis, kuriose jau galima rasti šį terminą, apibrėžiamą kaip atskirų politinių vienetų priklausomybę nuo jų fizinių - geografinių sąlygų. Friedrich Ratzel (1844–1904), kuris 1886–1904 m. profesoriavo Leipcigo universitete, savo darbuose padėjo geopolitikos kaip savarankiško mokslo metodologinius pamatus, kurie išliko nepasikeitę ir XX-ame amžiuje. Tačiau tik po Pirmojo pasaulinio karo prasidėjo spontaniškos politinės geografijos (geopolitikos) vystymasis Europoje ir Lietuvoje.
Politinė geografija apima labai platų tyrimų lauką. Tarp tyrimo objektų yra:
Žymiausiu lietuvių politinės geografijos ir geopolikos mokslininku laikomas Kazys Pakštas, kuris šia tema išleido knygą „Baltijos Respublikų politinė geografija“ (1929 m.). Politinės geografijos tema K. Pakštas taip pat paskelbė nemažai straipsnių spaudoje – „Iš praėjusio dešimtmečio į ateinantį“ (1928), „Lietuvos ribų problema“ (1939), „Baltoskandijos konfederacija“ (1936), „Kodėl Lietuva turi būti nepriklausoma?“ (1943) ir kt.
Gailiai (Biržai)
Gailiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tamošiūnų.
Dankovas
Dankovas  – miestas Rusijoje, Lipecko srities šiaurėje, prie Dono upės; rajono centras. Geležinkelio stotis (neveikianti) prie Čalygino–Volovo linijos, plentai į Lipecką, Čalyginą, Jefremovą. Chemijos, dolomito apdirbimo, gelžbetonio, maisto (duonos) pramonė. Veikia krašto muziejus, A. Plotinovo meno muziejus, planetariumas, kelios XVIII–XX a. cerkvės.
Istorija
Dankovas įkurtas 1568 m., nors apylinkėse jau seniau būta Donkovo miesto, kurį sugriovė totoriai. 1804 m. tapo miestu ir apskrities centru. 1924 m. neteko miesto statuso (jis grąžintas 1957 m.).
Žarnų nepraeinamumas
Žarnų nepraeinamumas – žarnyno patologinė būklė, atsirandanti dėl kliūčių chimusui slinkti žarnose. Dėl to sutrinka žarnų motorika, iš pažeistos žarnų sienelės kyla patologiniai refleksai, pasireiškiantys stipriu skausmu. Dėl padidėjusio nuolatinio centrinės nervų sistemos jaudinimo, gali ištikti šokas. Nepraeinamumo vietoje įvyksta uždegimas, edema, nekrozė, kraujagyslių paralyžius. Skausmo impulsai stabdo rezorbciją. Pažeista žarnos dalis išsitempia, tirštėja kraujas, sutrinka širdies veikla ir kt.
Būna mechaninis, dinaminis ir tromboembolinis žarnų nepraeinamumas.
Eifelio bokštas
Istorija
Mintis pastatyti bokštą kilo vokiečių kilmės inžinieriui iš Dižono Gustavui Eifeliui (Gustave Eiffel, 1832–1923 m.). 1889 m. Prancūzijos revoliucijos šimtosioms metinėms paminėti Paryžiuje buvo rengiama Pasaulinė paroda. G. Eifelis, laimėjęs konkursą aukščiausiam pastatui, pažadėjo, kad Prancūzija bus vienintelė šalis, kurios vėliava plevėsuos ant 300 m aukščio stiebo.
Tačiau šiuo projektu pasipiktinusi inteligentija pateikė vadinamą „Trijų šimtų” protestą. Tarp pasirašiusių buvo Ch. Garnier, Operos architektas, kompozitorius Šarlis Guno, rašytojai Aleksandras Diuma (sūnus), Gi de Mopasanas ir kt. Rašytojas Gi de Mopasanas pareiškė, jog Eifelio bokštas subjaurojo Paryžiaus veidą ir stengėsi vaikščioti tomis gatvėmis, iš kur mažiausiai bokštas matyti.
Konstrukcija
Bokštas pastatytas per 2 metus, 2 mėnesius ir 5 dienas. Jo konstrukcijai prireikė 2,5 mln. kniedžių, 18 038 geležies gabalų, 60 tonų dažų. 7300 tonų sveriantis bokštas slegia žemę kaip žmogus, sėdintis ant kėdės (4 kg/cm²).
Eifelio bokšto konstrukcija, atraminių stulpų išlinkimas buvo preciziškai apskaičiuoti: vėjo lenkiamoji ir šlyties jėgos palaipsniui transformuojamos į gniuždymo jėgas, kurias bokšto atramos gali žymiai efektyviau atlaikyti. Eifelio inžinerija buvo tokia tiksli, kad net pučiant stipriausiam vėjui, bokštas nesvyruoja daugiau nei 12 cm. Visi didieji dangoraižiai, pastatyti nuo 1960 m., buvo sukonstruoti beveik tokiu pačiu principu.
Bokšte yra 1665 laipteliai ir trys platformos su apžvalginėmis aikštelėmis ir kavinėmis. Pirmoji aikštelė – 57 m (arba 345 laipteliai), antroji – 115 m, trečioji – 276 m aukštyje (talpina 800 žmonių). Giedromis dienomis iš apžvalgos aikštelių atsiveria 60 km panorama. Su televizijos antenomis, kurios XX a. pradžioje išgelbėjo bokštą nuo sugriovimo, jo aukštis – 320 metrų. 1986 m. bokšte įrengtos natrio lempos, vėliau – švieslentė, rodžiusi senkantį XX a. dienų skaičių.
72 vardai
Gustavas Eifelis ant bokšto šonų išraižė 72 įžymių prancūzų mokslininkų ir inžinierių pavardes. Šie užrašai dvidešimto amžiaus pradžioje buvo uždažyti, bet 1986–1987 metais Société Nouvelle d’exploitation de la Tour Eiffel (kompanija, su kuria buvo sudaryta sutartis valdyti su bokštu susijusius verslo reikalus) juos atkūrė.
Bataleris
Bataleris (, ботелер) – ūkinės pareigos Rusijos kariniuose laivuose XVIII a. pradžioje – 1917 m.
Bataleris yra laivo komisaro padėjėjas, kuris tvarko algų mokėjimą, aprūpinimą maistu ir mundiruote. Batalerio pavaduotojas vadinosi unterbataleris.
Vėliau bataleriai buvo revizoriaus pavaduotojai komisariato reikalams – aprūpinimui maistu ir mundiruote.
Pagal 1885 m. Jūrų statutą kautynių metu bataleris buvo pavaldus laivo gydytojui.
Batalerio pareigos buvo panaikintos 1918 m.
Zujevka (Rogainiai)
Zujevka (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Hornfelde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Marek Czasnojć
Biografija
Gimė 1942 m. spalio 14 d. Trakuose. Po karo emigravęs į Lenkiją, įsidarbino Ščecino uoste. 1968 m. pradėjo dirbti Głos Szczeciński redakcijoje. Keliaudavo su pramoniniais ir keleiviniais laivais po Amerikos pakrantes, Ramųjį vandenyną. Fotografo nuotraukas įsigydavo daugelis Lenkijos redakcijų ir leidyklų. Iki 1998 m. priklausė Lenkijos fotografų sąjungai, bet vėliau tapo laisvuoju menininku.
George Stephenson
Džordžas Stivensonas ( 1781 m. birželio 9 d. – 1848 m. rugpjūčio 12 d.) – anglų inžinierius, kilęs iš paprastos angliakasio šeimos. 1815 m. sukonstravo pirmąjį geležinkelį. Tais metais jis sukonstravo pirmąjį garu varomą lokomotyvą, kuris maždaug 4 mylių per valandą greičiu į kalną traukė aštuonis vagonus, pakrautus 30 tonų akmens anglies. 1825 m. pagal jo projektą buvo nutiesta pirmoji geležinkelio linija. 1829 m. nuo Mančesterio iki Liverpulio buvo nutiestas geležinkelis. Dž. Stivensonas su naujos konstrukcijos lokomotyvu "Rocket" nusprendė dalyvauti "Rainhill Trials" lokomotyvų varžybose. Varžybas ir 500 svarų laimėjo Dž.Stivensono garvežys "Rocket". Garvežio greitis tuo metu siekė 48 kilometrus per valandą.
Staškūniškis
Staškūniškis – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje. Seniūnaitijos centras. Veikia pradinė mokykla, biblioteka (nuo 1952 m.), paštas (LT-29241). Išlikusi senoji pašto stotis prie kelio. Šalimais, ant Judinio upelio sudarytas Staškūniškio tvenkinys.
Istorija
thumb|left|235px|Kaimo gatvė
1704 m. minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Fernando Gago
Fernandas Rubenas Gago (g. 1986 m. balandžio 10 d.) – Argentinos futbolininkas, Real Madrid klubo saugas.
Karjerą pradėjo Boca Juniors, o po sėkmingo žaidimo jame, 2007 m. pakviestas į Ispanijos klubą.
Fernando Gago 2007 m. taip pat pakviestas į nacionalinę rinktinę, su kuria dalyvavo 2007 m. Copa America čempionate.
2008 m. su rinktine laimėjo auksą Pekino olimpinėse žaidynėse.
Bozašči
thumb|200px|Mangystau geografija Bozašči arba Buzači  – pusiasalis vakarų Kazachstane, Mangystau srityje; Mangyšlako pusiasalio šiaurinė, lyguminė dalis. Išsikiša į šiaurės rytinę Kaspijos jūros dalį. Ribojamas Mangystau įlankos vakaruose, Kaidako įlankos rytuose ir Negyvojo Kultyko įlankos šiaurėje. Aukštis iki 61 m (pietryčiuose).
Plyti dykumos, šiaurėje – druskožemiai. Yra naftos ir gamtinių dujų telkinių.
Kudelčinas
Kudelčinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Bielanų, apie 8 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 84 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas buvo Kudelčino valsčiaus centras.
Gema Umbrasienė
Biografija
1975 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus universitetą, ekonomistė.
1987–1989 m. Panevėžio miesto vykdomojo komiteto ekonominio – socialinio vystymo skyriaus vedėja. 1990–1991 m. Panevėžio miesto merė. 1992–2003 m. ekonomistė Panevėžio verslo įmonėse ir bankuose. Nuo 2004 m. iki 2008 m. Panevėžio apskrities viršininkė. Kauno technologijos universiteto Panevėžio instituto dėstytoja. 2008-2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotoja.
Buvo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. Nuo 2017 m. Lietuvos žaliųjų partijos narė ir pirmininko pavaduotoja.
Sutuoktinis Arūnas, sūnus Arūnas.
Kaišiadorių apskritis
Kaišiadorių apskritis buvo tarp Vilniaus ir Kauno. Centras – Kaišiadorys.
Istorija
Apskritį 1915 m. lapkričio 23 d. sudarė vokiečių valdžia. 1915–1916 m. priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai. Nuo 1919 m. didesnė apskrities dalis įėjo į naujai sudarytą Trakų apskritį (centras – Kaišiadorys).
Kaišiadorių apskritis vėl sudaryta 1946 m. balandžio 24 d. Į ją įėjo buvusios Trakų apskrities Kaišiadorių, Žaslių, Žiežmarių valsčiai ir Kauno apskrities Kruonio, Rumšiškių valsčiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Kaišiadorių rajoną (25 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Vievio (4 apylinkės ir Vievis) ir Žiežmarių (24 apylinkės) rajonams.
Mankūnai (Joniškis)
Mankūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kriukų.
Edita Gruodytė
Edita Gruodytė (g. 1974 m.) – teisininkė, advokatė, teisėtyrininkė penalistė, Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) profesorė, MRU docentė.
Biografija
1991 m. aukso medaliu baigė Rumšiškių vidurinę mokyklą. 1996 m. VDU Humanitarinių mokslų fakultete baigė anglų kalbos ir literatūros studijas, bakalaurė. 1999 m. VDU Teisės institute baigė podiplomines teisės studijas, tarptautinės teisės magistrė. 2003 m. gruodžio 17 d. LTU apgynė disertaciją tema „Baudžiamoji atsakomybė už veikas, susijusias su neteisėta narkotinių ir psichotropinių medžiagų apyvarta", socialinių mokslų teisės daktarė.
Nuo 1998 m. Lietuvos taupomojo banko teisininkė (Kaune), nuo 2000 m. gegužės iki 2004 m. juristė bendrovėse „Antera“, UAB "Žalvaris", „N. Poligrafija“. Nuo 2001 iki 2004 m. advokato padėjėja, nuo 2004 m. advokatė. E, Gruodytė specializuojasi bendrovių, tarptautinėje, mokesčių ir baudžiamojoje teisėje. Mykolo Riomerio universiteto docentė.
2 monografijų autorė, daugelio mokslinių straipsnių, nuo 2000 metų Kauno teisininkų asociacijos valdybos narė, nuo 2005 metų – teisės ekspertė NVO „Tėvai prieš narkotikus".
Moka anglų, rusų kalbas, turi vokiečių kalbos pagrindus.
Ašakinis (Kupiškio r.)
Ašakinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 10 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio, Notigalės pelkėje, Notigalės telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 98,5 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Aplinkui stūkso Salagalio miškas. Šiaurėje išteka upelis (Nemunėlio intakas). Į šiaurę įsikūręs Salagalio kaimas.
Ekstraktorius
Žodis ekstraktorius lietuvių kalboje reiškia:
Pačuski Dužė
Pačuski Dužė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Bielanų, apie 10 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 79 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gailioniai
Gailioniais vadinami kaimai:
Gailiai (Panevėžys)
Gailiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Karsakiškio.
August Horn
Augustas Hornas (1866 m. rugpjūčio 27 d. Bomelio Vitėje, Prūsijos karalystė – 1925 m. kovo 26 d. Štetine, Veimaro Respublika) – vokiečių politikas, reichstago deputatas.
Biografija
Gimė 1866 m. rugpjūčio 27 d. Bomelio Vitėje, kur 1872–1880 m. mokėsi vietinėje mokykloje. 1880–1884 m. mokėsi batsiuvio amato Klaipėdoje. 1886 m. įstojo į Vokietijos socialdemokratų partiją. 1899–1905 m. dirbo auditoriumi Štetine ir kartu buvo Pamario Provincijos socialdemokratų partijos skyriaus vadovas. 1919 m. tapo Štetino miesto tarybos nariu. 1920 m. išrinktas į Reichstagą, kur atstovavo Vokietijos nepriklausomai socialdemokratų partijai. 1922 m. vėl tapo socialdemokratų partijos nariu. Reichstage dirbo iki savo mirties. Po mirties politiko vietą užėmė Albert Bülow.
Enteritas
Enteritas  – plonosios žarnos uždegimas. Yra ūminis (enteritis acuta) ir lėtinis (enteritis chronica) enteritas.
Duodenitas
Duodenitas – dvylikapirštės žarnos uždegimas, kurį sukelia nereguliari ir nepilnavertė mityba, žalingi įpročiai – alkoholio vartojimas, rūkymas, nervinis ir psichinis įtempimas, įvairūs parazitai (askaridės, kaspinuočiai ir kt.). Dažniausiai duodenitas atsiranda, sergant kitomis virškinamojo trakto ligomis (skrandžio, kasos uždegimu, opalige). Dėl šių priežasčių pagreitėja skrandžio peristaltika, rūgštus jo turinys patenka į dvylikapirštę žarną. Čia dėl sutrikusios kasos sulčių šarminančios galios jis nepakankamai neutralizuojamas ir žaloja dvylikapirštės žarnos gleivinę. Uždegimas gali pažeisti žarnos sienelės gleivinę arba visus jos sluoksnius.
Sergant duodenitu sutrinka hormonų pusiausvyra, išsivysto endogeninė intoksikacija. Svarbiausi simptomai yra šie: pastovus, maudžiantis, alkio ir nakties metu sustiprėjęs skausmas viršutinėje dešinėje pilvo dalyje, silpnesnis ar stipresnis pykinimas, galvos skausmai, nuovargis, mieguistumas ir kt. Be to, sergant duodenitu atsiranda ir kitų organų, kaip kasos, tulžies pūslės, stemplės, funkciniai sutrikimai su jų simptomika. Liga gali komplikuotis periduodenitu, dvylikapirštės žarnos susiaurėjimu su kraujavimu.
Budionovskas
Budionovskas  – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte, 220 km į pietryčius nuo Stavropolio, prie Kumos upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Mineralinius Vandenis. Plentai į Mineralinius Vandenis, Kaspijską, Svetlogradą, Divnojė. Chemijos, lengvoji, maisto, odos apdirbimo, mašinų gamybos, statybinių medžiagų pramonė. Veikia krašto muziejus, kultūros namai.
Tautinė sudėtis: rusai – 87,7 %, armėnai – 7,5 %, ukrainiečiai – 1,8 %, kiti – 3 %.
Istorija
XIII–XVI a. dabartinio Budionovsko vietoje klestėjo svarbus miestas, prekybinis centras – Madžaras. Čia gyveno tiurkų tautos, žydai, alanai, rusai. XV–XVI a. tiurkų valstybių karų metu sugriautas. Dar iki XIX a. pr. buvo išlikę mauzoliejų griuvėsiai. 1799 m. Madžaro vietoje armėnai įkūrė Sviatoj Kresto (Святой Крест) arba Karabagly miestą. 1883 m. įkurtas rusų stačiatikių vienuolynas. 1910 m. tapo apskrities centru. 1920 m. dėl antireliginių paskatų miestas pervadintas Prikumsku (Прикумск), o 1935 m. pavadintas Budionovsku tarybinio maršalo Semiono Budiono garbei. 1957–1973 m. vėl buvo grąžintas Prikumsko vardas. 1995 m. Budionovske čečėnų kovotojai buvo užėmę ligoninę.
Vaičiuliškiai
Vaičiuliškiai – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, į šiaurę nuo Staškūniškio.
Elzasas
Elzasas  – buvęs administracinis regionas Prancūzijos šiaurės rytuose, prie sienos su Vokietija. Sostinė – Strasbūras. Plotas 8,28 tūkst. km²; 1,79 mln. gyventojų (2004).
Abu Dabis
Abu Dabis  – miestas Jungtinių Arabų Emyratų šiaurės centrinėje dalyje, šalies ir to paties pavadinimo emyrato sostinė. Mieste 80 proc. gyventojų yra imigrantai. Pats miestas yra Persijos įlankos saloje, kurią su žemynu jungia Musafos ir Al Maktos tiltai.
Abu Dabis yra finansinis, transporto ir komunikacijų centras, esantis naftos gausiame regione. Jame yra tarptautinis oro uostas, dirbtinis Port Zaido uostas. Gaminami plieniniai vamzdžiai, cementas.
Miesto plėtros projektai leido įveikti būstų nepritekliaus problemą XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje. Pagrindinė gatvė – 7 km ilgio Corniche bulvaras, pasižymintis gražiai sutvarkyta gamta. Abu Dabyje yra mokslo institutas, taip pat didelis sporto centras. Veikia Jungtinių Arabų Emyratų centrinis bankas, Vertybinių popierių birža.
Istorija
Gyvenvietė buvo įkurta apie 1760 m., o 1793 m. tapo Abu Dabio emyrato sostine. Kitados buvo vietinės reikšmės miestu: iki XX a. septintojo dešimtmečio miestą sudarė paprasti statiniai, dažnai be elektros tiekimo ir kanalizacijos, tačiau, kai apie 1960 metus buvo atrastos didžiulės naftos atsargos ir buvo pradėta išgauti naftą, sąlygos pasikeitė – Abu Dabis tapo moderniu miestu. Miesto ekonomika ir infrastruktūra labai sparčiai auga.
1971 metais, sukuriant Jungtinių Emyratų valstybę, kompromiso tarp emyratų keliu Abu Dabis buvo paskelbtas laikinąja šalies sostine, o 1996 m. – nuolatine.
Abu Dabio emyratas – didžiausias ir turtingiausias iš visų Jungtinių Emyratų.
Ekonomika
Nuo 1981 m. veikia Abu Dabio tarptautinis oro uostas. Jis pastatytas 30 km už miesto, prie pagrindinės autostrados tarp Abu Dabio ir Dubajaus. Kaip atsakas į Burdž al Arabo (Burj Al Arab) viešbutį Dubajuje, 2004 m. atidarytas 5 žvaigždučių viešbutis „Emirates Palace Hotel“.
Išmetiklis
thumb|250px|right|Iššovus M4 karabinu tuščia tūtelė lekia oru
Išmetiklis, tūtų išmetiklis  – įtaisas, kuris išmeta iš šaunamojo ginklo iššautą tūtelę ar neiššautą šovinį. Paprastai išmetiklis užkabina tūtelę ar tūtą už dugno krašto specialiu dantuku. Revolverių išmetiklių konstrukcija kitokia.
Išmetiklius turi ir artilerijos pabūklai. Pabūklo išmetiklis yra spynos įtaisas, kuris po šūvio atsklendus spyną išmeta iššautą tūtą iš vamzdžio kameros:
Skoliozė
thumb|Skolioze sergančios šešiolikmetės stuburo [[Rentgeno spinduliai|rentgeno nuorauka]]
Skoliozė ( – „kreivas“) – stuburo išlinkimas į šoną. Dažniausiai stuburas ima linkti vaikams dėl slankstelių raidos sutrikimų, silpno raumenų ir raiščių aparato, rachito.
Išskiriama keletas skoliozės rūšių: kaklo, krūtinės, juosmens srities stuburo iškrypimai.
Skoliozė būna dalinė, kuomet į vieną šoną iškrypsta kuri nors stuburo dalis, ir visiška, kuomet iškrypsta visas stuburas įgaudamas S raidės formą. Apie vertikaliąją ašį pasisukus stuburo slanksteliams, susidaro kifoskoliozė – šonkaulių kuprelė.
Ankstyvos stadijos skoliozė sėkmingai gydoma masažu, gydomąja mankšta, progresuojanti arba sunki šios ligos forma – operacija.
Petras Pečiūra
Petras Pečiūra (1927 m. rugpjūčio 10 d. Starkonyse, Viešintų valsčius – 2012 m. lapkričio 27 d.) – Lietuvos publicistas, pedagogas, etnologas, ateizmo propaguotojas.
Biografija
Baigė Kupiškio gimnaziją. 1947–1952 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete. Tuo pačiu metu baigė LSSR dramos teatro studiją, įgijo lituanisto ir aktoriaus specialybes. 1952–1954 m. LLKJS CK lektorius. 1954–1962 m. Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugijos referentas. Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto Filosofijos katedros dėstytojas.
Vaidino Profsąjungų rūmų mėgėjų teatre, komiškus vaidmenis per LNK televiziją. Paskelbė daugiau kaip 1000 straipsnių, išleido apie 40 brošiūrų ir knygų. Nuo 1960 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Žurnalistų sąjungos senjorų klubo, Vilniaus kupiškėnų klubo narys.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Samarkandas
Samarkandas – trečiasis pagal dydį Uzbekistano miestas ir Samarkando vilajeto administracinis centras. Miestas įsikūręs Azijos Šilko kelio tarp Kinijos ir vakarų viduryje. Dauguma Samarkando gyventojų (90 %) kalba tadžikiškai. 2001 m., po keleto nutrūkusių bandymų, UNESCO įtraukė šį 2700 metų senumo miestą į Pasaulio paveldo sąrašą – „Samarkandas – kultūrų kryžkelė“.
Istorija
Samarkando apylinkėse žmonių gyvenimo pėdsakai randami nuo paleolito laikų. Samarkandas – vienas seniausių pasaulio miestų, klestintis dėl savo patogios padėties prekybiniame Šilko kelyje, jungiančiame Kiniją ir Europą. Buvo laikų, kai Samarkandas buvo svarbiausias Vidurinės Azijos miestas, tačiau didžiąją savo istorijos dalį miestas prabuvo pavergtas Persijos. Įkurtas maždaug 600 m. pr. m. e., Samarkandas jau buvo tapęs Achemenidų dinastijos Sogdianos satrapijos sostine, kai 329 m. pr. m. e. Persiją užkariavo Aleksandras Makedonietis. Valdant Sasanidų dinastijai Samarkandas suklestėjo ir tapo vienu svarbiausiu Persijos imperijos miestų.
712 m. iš vakarų tiurkų miestą užkariavo arabai (atvertę šią teritoriją į islamą). Vėliau valdė persų Samanidai, Karachanidai, turkai seldžiukai, Karakitajai ir Chorezmšachai, o 1220 m. užgrobė Čingischano vadovaujami mongolai, kurie miestą sugriovė.
Valdant Abasidų dinastijai, 751 m., iš dviejų kinų belaisvių, paimtų po Talaso mūšio, buvo išgauta popieriaus gamybos paslaptis, o Samarkande buvo įkurtasis pirmasis islamo pasaulio popieriaus malūnas. Vėliau išradimas paplito likusioje islamiškojo pasaulio dalyje, o galiausiai ir Europoje (arba per Ispaniją, arba kryžiaus žygių metu).
VI–XIII a. Samarkandas buvo didesnis ir turėjo daugiau gyventojų negu šiais laikais, tačiau po mongolų užkariavimo tik nedidelė gyventojų dalis išgyveno. Nepaisant to Samarkandą dar bent kartą užpuolė chanas Barakas, norėdamas prisiplėšti turtų kariuomenės išlaikymui. Prireikė daugelio dešimtmečių, kad miestas atsigautų po šių nelaimių.
1370 m. Timūras (Tamerlanas) nusprendė paversti Samarkandą savo imperijos, besidriekusios nuo Indijos iki Turkijos, sostine. Per 35 metus jis pastatė naują miestą ir apgyvendino jį amatininkais iš visų užgrobtų teritorijų. Timūras garsėjo kaip išmintingas ir dosnus valdovas, o Samarkandas išaugo į Transoksianos regiono centrą.
Jo anūkas Ulugbekas valdė šalį 40 metų. Samarkande Ulugbekas įkūrė mokyklą, vienijusią iškilius astronomus ir matematikus. Ulugbekas taip pat laikomas uzbekų kalbos ir uzbekų tautos pradininku.
1507 m. timūridus išstūmė uzbekų Šabanidų dinastija. XVI a. Šaibanidai perkėlė sostinę į Bucharą, o Samarkandas ėmė degraduoti. XVIII a., po Persijos karvedžio Nadiro Šacho atakos, miestas buvo apleistas.
thumb|right|225px|1868 m., po pulkininko Abramovo šturmo, miestą užėmė Rusija
1868 m., po pulkininko Abramovo šturmo, miestą užėmė Rusija. Netrukus po to nedidelis 500 rusų garnizonas buvo užpultas. Puolimui vadovavo Abdula Malikas Tura, maištingas vyresnysis Bucharos emyro sūnus, ir rusams ataką pavyko atlaikyti tik patyrus didelių nuostolių. Abramovas, tuomet jau generolas, tapo pirmuoju karinės apskrities, rusų įkurtos palei Zeravšano upę, gubernatoriumi. Samarkandas tapo apskrities administracijos centru. Vėliau miestas tapo Rusijos Turkestano Samarkando srities sostine, o jo svarba dar labiau išaugo 1888 m. pastačius Transkaspijos geležinkelį. 1925 m. miestas tapo Uzbekijos SSR sostine, o 1930 m. sostinė perkelta į Taškentą.
Patrikozai
Patrikozai  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ignalinos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Ignalinos rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Ignalinos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2011 m. balandžio 6 d. Ignalinos rajono savivaldybės meru 20 balsų šeštąjį kartą išrinktas Bronis Ropė, mero pavaduotoju Henrikas Šiaudinis. Savivaldybės administracijos direktoriumi paskirtas nuo 2001 m. gruodžio mėn. šias pareigas ėjęs Rimantas Mačys.
Lietuvos geografija
thumb|400px|Lietuvos vaizdas iš [[Dirbtinis palydovas|dirbtinio palydovo]] Lietuvos geografinės koordinatės:
Lietuvoje yra geografinis Europos centras. Jo padėtį 1990 m. nustatė Prancūzijos geografijos institutas Paryžiuje. Tai – 54°54' šiaurės platumos ir 25°19' rytų ilgumos. Europos centras yra 26 km į šiaurę nuo Vilniaus, prie Vilniaus – Molėtų plento. Geografinis Lietuvos vidurys yra prie Kėdainių. Jo koordinatės – 55°10' šiaurės platumos ir 23°39' rytų ilgumos.
Vandens telkiniai
Ilgiausios upės
Didžiausi ežerai: (Vištytis – 1792,0 ha – būtų ketvirtas pagal dydį ežeras, tačiau didžioji jo dalis ne Lietuvoje)
Didžiausios pelkės (km²)
Žemiausias taškas – Nemuno deltoje, Atmatos ir Skirvytės juosiamoje Rusnės saloje (–1,3 m), aukščiausias – Aukštojo kalnas (293,84 m) Medininkų aukštumoje.
Gamtiniai ištekliai
Pagrindiniai gamtiniai ištekliai – smėlis, molis, žvyras, taip pat yra apie 1,6 milijonų m³ naftos, pietrytiniuose rajonuose – geležies rūda ir granitas.
Klimatas
Lietuvoje vyrauja vidutinių platumų klimatas, laipsniškai pereinantis iš jūrinio į žemyninį.
Žiemos permainingos, su dažnais atodrėkiais. Dangus dažnai padengtas debesimis, sninga, būna šlapdriba, pajūryje dažnai lyja. Vidutinė oro temperatūra svyruoja nuo -3 °C pajūryje iki -6 °C rytiniame pakraštyje. Kartais praūžia uraganinio stiprumo vėjai, dažnai siaučia pūga, būna plikledis, lijundra.
Pavasaris Lietuvoje permainingas, dažnai debesuotas, bet giedrų dienų vis daugėja ir gegužė neretai būna pats giedriausias metų mėnuo. Kovą dažnai sninga, o gegužę dažni trumpi lietūs su perkūnija. Gegužės pradžioje dar kartais pasitaiko šlapdribos.
Ruduo Lietuvoje dažnai apsiniaukęs, vėjuotas ir lietingas, ypač pajūryje. Pvz. 2005 m. vidutinė oro temperatūra buvo nuo +6,1 iki +8,3 °C (nuo +0,5 iki +1,1 °C aukštesnė nei vidutinė daugiametė).
Aplinkosauga
Lietuvoje saugomų teritorijų plotas yra 9988 km², tai sudaro 15,3 % Lietuvos ploto.
Saugomų teritorijų struktūra sudaro:
188 777 ha – Biosferos poligonai
177 994 ha – Draustiniai
436 922 ha – Regioniniai parkai
156 946 ha – Nacionaliniai parkai
37 250 ha – Rezervatai
Reljefas
Lietuva yra Rytų Europos lygumos vakariniame pakraštyje. Kalvotos aukštumos dienovidinių krypties ruožais kaitaliojasi su lėkštomis lygumomis. Baltijos pajūryje tęsiasi 15–20 km. pločio, iki 50 m absoliutaus aukščio Pajūrio žemuma, kurios pietuose yra Nemuno delta. Toliau į rytus yra Žemaičių aukštuma, susidedanti iš 3 dalių: kalvotos Vidurio Žemaičių aukštumos (aukščiausias taškas – Medvėgalis, 264 m) ir apie 100 m už ją žemesnės Vakarų žemaičių plynaukštės ir Rytų žemaičių plynaukštės. Į šiaurę nuo jos yra Ventos vidurupio žemuma. Lietuvos centrinėje dalyje iš šiaurės į pietvakarius tęsiasi Vidurio Lietuvos žemuma (didžiausias plotis apie 100 km, viduryje aukštis 80–90 m, šiaurėje 50–60 m, vakaruose 35–40 m).