cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berdas
Berdas (🇦🇲; prieš tai buvo žinomas kaip Berdagyugh, Tavuzghala, Tauzkend, Tovuz, Volorut, Shlorut ir Ghalakyand) – miestelis Tavušo srityje, Armėnijoje. Įsikūręs kairiajame Tuvašo upės krante. Nutolęs 211 km nuo Jerevano. Apsuptas nedidelių kalnų.
Berdas yra Armėnijos agrikultūros centras. Šalia miestelio yra auginami vaisiai, tabakas. Gerai išvystytos vyndarystė ir bitininkystė.
Pasikartojantis kodas
Pasikartojantis kodas – ta pati instrukcijų seka programos tekste pasikartoja dukart ar daugiau. Tokią programą sunkiau prižiūrėti (jei pasikartojančiame fragmente aptinkama klaida, ją reikia taisyti iškart keliose vietose). . Pasikartojantis kodas yra rimta ir paplitusi programavimo problema. Manoma, jog daugelyje didesnių sistemų jis sudaro apie 10%–15% viso kodo.
Pavyzdys
Pavyzdžiui, sakiniai:
daug aiškiau atrodytų bei būtų greičiau vykdomi sujungti į vieną:
Trijų pakartojimų taisyklė
Yra žinoma "trijų pakartojimų taisyklė", kurios autoriai siūlo imtis pertvarkymų (atsikratant pakartojimo) jei kodo fragmentas kur nors kartojasi daugiau nei du kartus. Kiti šaltiniai siūlo apskritai vengti bet kokių pasikartojimų.
Tabarai (Vilkaviškis)
Tabarai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Keturvalakių.
Kančiūnai (Širvintos)
Kančiūnai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemųjų Viesų.
Boravskiai (reikšmės)
Boravskiais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Hrudo Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija
Hrudo Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija  – parapija, įsikūrusi Hrudo kaime. Parapija įkurta 1925 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui. 1666 m. pastatyta medinė parapijos bažnyčia.
Svetlana Medvedeva
thumb|right|D.Medvedevas ir S.Medvedeva Svetlana Medvedeva (, iki vedybų – Linnik, g. 1965 m. kovo 15 d. Kronštate) – trečiojo Rusijos prezidento Dmitrijaus Medvedevo žmona.
Biografija
Gimė ekonomistės ir karo jūreivio šeimoje. Baigė tuometinio Leningrado ekonomikos ir finansų instituto statistikos, buhalterinės apskaitos ir ekonominės analizės fakultetą, dar mokymosi metais pradėjo dirbti pagal specialybę.
Su D. Medvedevu mokėsi paralelinėse klasėse Leningrado 305-oje vidurinėje mokykloje, 1989 m. jie susituokė, 1996 m. sutuoktiniams gimė sūnus Ilja.
S. Medvedeva vadovauja kompleksinės tikslinės programos „Rusijos jaunosios kartos dvasinė ir moralinė kultūra“ globėjų tarybai, yra Sankt-Peterburgo internato Nr.1 globėja.
Gumelnicos kultūra
Arealas
Gumelnicos kultūra 5 tūkstantmetyje pr. m. e. – 3 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje buvo paplitusi Balkanų pusiasalyje, dab. Bulgarijos, Rumunijos Moldavijos ir Ukrainos Odesos srities teritorijose. Ji nuo Juodosios jūros pakrančių plito į rytus, iš Vidurio Bulgarijos – į vakarus, nuo Dunojaus deltos – į šiaurę, nuo Trakijos – į pietus.
Kultūra
Gumelnicos kultūros žmonės gyveno vadinamosiose teli tipo (Karanovas, Harspva, Bordušani), kartais įtvirtintose gyvenvietėse. Kai kuriose jų kultūrinio sluoksnio storis siekia 6 m. Žinoma apie 1000 Gumelnicos kultūros gyvenviečių. Statėsi stačiakampius namus.
Vertėsi žemdirbyste. Naudojo varinius kirvius ir ylas, titnaginius strėlių antgalius, akmeninius plokščius gludintus kirvius, kaulinius (ylas, kaltus) įrankius ir ginklus, pilkai juodą gludintą ir raudonai rudą bei pilkai žalią grubią keramiką. Šiuo laikotarpiu pasirodė pirmieji auksiniai dirbiniai – daugiausia papuošalai, paplito molinės gyvūnų ir moterų statulėlės. Gyvenvietėse rasta daug įvairių keraminių dirbinių, puoštų raižiniais, smulkiais lipdiniais, dažytų ar pieštų grafiti, antropomorfinių pavidalų indų, molinių dievukų, gausiai iš kaulo ar briedžio rago darytų įrankių.
Mirusieji laidoti po vieną, dažniausiai paguldyti ant šono. Varnos nekropolyje (Bulgarija) rasta turtingų kapų, kurie rodo buvus socialinę diferenciaciją. Ilgainiui teritorijoje į pietus nuo Balkanų (Dikili Taše, Sitagoris) iki Karpatų iš Bojano kultūros, Maritos kultūros ir Karanovo kultūros susiklostė lokalinė Gumelnicos–Karanovo kultūrinė grupė, kartais laikoma Karanovo kultūros šeštuoju periodu.
VV Schoten
Harlemo „Schoten“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Harlemo.
Pakalnė (Vidiškiai)
Pakalnė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vidiškių.
Gumbinės apygarda
thumb|left|Gumbinės apygarda iki 1905 m. thumb|Gumbinės apygardos rūmai Gumbinės apygarda, Gumbinės administracinė sritis  – 1818–1871 m. (formaliai nuo 1808 m. gruodžio 16 d.) Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho administracinis teritorinis vienetas. Centras – Gumbinė.
Istorija
Sudaryta per 1815–1818 m. reformą po Vienos kongreso vietoj Mažosios Lietuvos Lietuvos departamento. Apygardą administravo Gumbinės karo ir domenų rūmai. Apygarda apėmė pagrindinę Mažosios Lietuvos dalį ir Mozūriją.
Nuo 1815 m. Gumbinės apygardai buvo priskirtos 9 savivaldžios apskritys (Landkreis), turėjusios savo landratus:
Mažosios Lietuvos lietuviškos apskritys sudarytos vietoj 3 didelių apskričių (Hauptamt) – Tilžės, Ragainės ir Įsruties. Klaipėdos apskritis, buvusi Lietuvos departamente, 1816 m. rugsėjo 1 d. prijungta prie sudarytos Karaliaučiaus apygardos – taip Karaliaučiaus apygardoje buvo sujungti Klaipėdos ir Karaliaučiaus uostai. Kaip kompensacija iš buvusio Rytų Prūsijos departamento sudarant Karaliaučiaus apygardą Gumbinės apygardai buvo priskirtos 13 lietuviškų parapijų dalys. 1818 m. Gumbinės apygardos plotas buvo 15 880 km², iš jų lietuviškų apskričių – 10 000 km².
Gumbinės apygardą sudarė:
1896 m. Tilžė ir 1901 m. Įsrutis tapo laisvaisiais miestais ir sudarė miestus-apskritis. 1905 m. įkūrus atskirą Alnaštyno apygardą, prie jos prijungta Gumbinės apygardai priklausanti rytinė Mozūrija. Gumbinės apygardai palikta tik Alėckos apskritis.
Nuo 1939 iki 1944 m. pabaigos apygardai priskirtas nacių Vokietijos aneksuotas Klaipėdos kraštas (Klaipėdos apskritis, Pagėgių apskritis ir Šilutės apskritis). Po Antrojo pasaulinio karo, pagal 1945 m. Potsdamo konferencijos nutarimus, Gumbinės apygardos teritorijos (be Klaipėdos krašto) 6621 km² pavesta administruoti TSRS, 2778 km² – Lenkijai.
Gyventojai
1818 m. apygardoje gyveno 378 000 žmonės, iš jų dešimtyje lietuviškų apskričių – 273 460 žmonės. Iš jų miestuose gyveno 34 970 žmonių. Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1818 m. apygardoje užrašyta: lietuviais – 91 301, vokiečiais – 177 798, lenkais – 108 401.
1825 m. lietuvių užrašyta 102 134, 1843 m. – 121 640, 1852 m. – 110 175 (vokiškai kalbančiųjų – 390 900).
1861 m. iš 691 753 gyventojų lietuviais užrašyta – 104 583 (15 %), lenkais – 148 071 (21,3 %), vokiečiais – 439 099.
1885 m. apygardos plotas buvo 15 870 km², joje gyveno 788 074 gyventojai, iš jų 756 448 evangelikai liuteronai, 12 064 katalikai, 5791 žydas.
1910 m. apygardoje buvo 804 871 gyventojas.
1939 m. Gumbinės apygarda apėmė 11 821 km², 12 apskričių ir 3 miestus, buvo 693 239 gyventojai.
Saulius Adomauskas
Saulius Adomauskas (g. 1969 m. liepos 30 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Sirijus Klaipėda (iki 1995, Lietuvos čempionas 1990), Žalgiris Vilnius (1996), Atlantas Klaipėda (1997–1998) komandose.
Andiniai elniai
Andiniai elniai (Hippocamelus) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolių gentis, paplitusi Pietų Amerikoje, Andų kalnuose.
Sudaro dvi rūšys:
Gyvena aukštikalnėse, tarpukalnių slėniuose. Maitinasi žole, viksvomis, samanomis, krūmų, medžių lapais.
Šalmabudiniai
Šalmabudiniai (Mycenaceae) – agarikiečių (Agaricales) eilės grybų šeima.
Lietuvoje auga šios eilės grybų gentys:
Lietuvos raudonosios knygos šalmabudiniai
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie grybai:
Olendai (Bransko valsčius)
Olendai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Bransko, apie 31 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 54 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Craig Gordon
Kreigas Gordonas (Craig Gordon; g. 1982 m. gruodžio 31 d.) – Škotijos futbolininkas, Škotijos nacionalinės rinktinės vartininkas. 2006 m. laimėjo Škotijos futbolo apžvalgininkų asociacijos žaidėjo titulą. Jis yra pirmasis „Hearts“ žaidėjas nuo 1986 m. laimėjęs šį titulą.
2007 m. rugpjūčio pradžioje persikėlė į Anglijos Sunderland AFC klubą ir pasirašė 5 metų kontraktą su juo.
2020 m. birželio pabaigoje sugrįžo į Edinburgo klubą ir pasirašė dvejų metų sutartį su „Hearts“.
Rinktinėje debiutavo 2004 m. gegužės 30 d. mače prieš Trinidadą ir Tobagą, šiame mače praleido 1 įvartį.
Paprastasis moliūgas
Paprastasis moliūgas (Cucurbita pepo) – vienmetis žolinis moliūginių (Cucurbitaceae) šeimos augalas.
Stiebas ilgas šliaužiantis, laipiojantis arba trumpas, plaukuotas; lapai dideli, šiurkštūs; žiedai dideli, geltoni; vaisiai dideli, pailgos formos.
Auginamas daržuose, žydi birželio-rugsėjo mėnesiais.
Paprastasis moliūgas yra vienas iš seniausiai auginamų kultūrinių augalų. Šiai rūšiai priklauso daugybė veislių, kurias galima sugrupuoti į šias pagrindines grupes: cukinija (C. pepo var. cylindrica), agurotis (C. pepo var. fastigata), patisonas (C. pepo var. clypeata), paprastojo moliūgo tipinis varietetas (C. pepo var. pepo), "gilės" tipo moliūgai (C. pepo var. turbinata) ir kt.
Moliūgo minkštime yra daug cukraus, baltyminių medžiagų, organinių rūgščių, vitaminų, mineralinių medžiagų. Sėklose riebalinis aliejus sudaro 20-50 %. Minkštimas vartojamas kaip dietinis produktas gydant cukraligę; gerina žarnyno darbą; taip pat kaip šlapimą varanti priemonė, naudingas sergant anemija, gelta, nutukimu. Sergant virškinamojo trakto ligomis vartojamos šviežios sultys. Sėklomis varomos kirmėlės. Moliūgo minkštimu taip pat gydomi nudegimai, pažeista oda.
Maistui moliūgas vartojamas virtas, keptas ar garintas. Kadangi moliūgas turi daug fluoro, pastoviai jį vartojant sumažėja karieso pavojus.
Sabnių valsčius
Sabnių valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Sabniai. Ribojasi su Jablona Lackos, Kosuv Lackų, Repkų, Sterdino ir Palenkės Sokoluvo valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 107,92 km², iš kurių: Valsčius sudaro 9,54 % apskrities teritorijos.
Administracinis suskirstymas
Chmielnikas, Emilinas, Grodziskas, Hilaruvas, Holovienkai, Jadvisinas, Klepkai, Kolonija Holovienkai, Kolonija Kurovicė, Kolonija Zembruvas, Kostki Pienkai, Kupientinas, Kupientin Kolonija, Kurovicė, Neceč Dvuras, Neceč Vlošcianska, Neviadoma, Pienki Suchodolskiai, Pošviontnė, Sabniai, Stasinas, Suchodul Šlacheckai, Suchodul Vlošcianskai, Tchužnica Šlachecka, Tchužnica Vlošcianska, Vimislai, Zembruvas.
Leonas X
Leonas X (, tikrasis vardas Džiovanis di Lorencas de Medičis,, 1475 m. gruodžio 11 d. Florencijoje – 1521 m. gruodžio 1 d. Romoje) – popiežius nuo 1513 m. iki mirties, labiausiai žinomas dėl nesėkmingų bandymų sustabdyti reformaciją, kuri prasidėjo jam būnant popiežiumi, kai Martynas Liuteris (1483–1546 m.) apkaltino katalikų bažnyčią dvasine ir materialia korupcija.
Biografija
Kilęs iš Florencijos Medičių giminės, antrasis Lorenco de Medičio sūnus. Jo pusbrolis Džiulijus di Džiulianas de Medičis tapo popiežiumi Klemensu VII (1523–1534 m.).
1489 m. kardinolas in pectore (paskelbtas slaptai), 1492 m. kovo 26 d. šešiolikmetis Džiovanis buvokardinolu paskelbtas viešai ir persikėlė į Romą. Po kelių mėnesių jo karjeros perspektyvas aptemdė beveik vienu metu ištikusi jo tėvo ir popiežiaus mirtis, po kurių pasibaigė taiki era Italijoje ir prasidėjo užsienio invazijų ir vidinių konfliktų periodas.
Į Italiją įsiveržus Prancūzijos kariuomenei, Medičių šeima 1494m. lapkritį buvo ištremta iš Florencijos. Bandęs kiek įmanoma priešintis, kardinolas de Medičis prieglobstį rado Bolonijoje, keliavo po užsienio šalis su grupe draugų. Grįžęs iš kelionių apsistojo Romoje, nesikišo į viešąjį gyvenimą.
Išrinkimas popiežiumi
1513 m. kovo 9 d. nebūdamas kunigu išrinktas popiežiumi, po rinkimų įšventintas kunigu ir vyskupu, kovo 11 d. įšventintas popiežiumi. Kaip teigiama, jis pasakęs savo broliui Džiulianui: „Jei Dievas suteikė mums popiežiaus vietą, mėgaukimės ja.“ Nors apie tai pranešęs Venecijos pasiuntinys nebuvo nešališkas, be to, tuo metu net nebuvo Romoje, ši frazė gerai iliustruoja į malonumus linkusio popiežiaus būdą ir rimtumo stoką. Ir iš tikrųjų jis mėgavosi rengdamas Romoje paradus su panteromis ir baltuoju drambliu Hanno.
Nuo 1513 m. vadovavo Laterano V susirinkimui; jam pasibaigus skelbė popiežiaus viršenybę Susirinkimo atžvilgiu. 1516 m. su Prancūzijos karaliumi Pranciškumi I sudarė Bolonijos konkordatą, kuriuo suteikė karaliui teisę skirti vyskupus. Jo politikai buvo būdingas nepotizmas. Išplėtė prekybą indulgencijomis, tai paskatino M. Liuterį paskelbti savo 95 tezes, nuo kurių prasidėjo Reformacija.
Leonas X pradėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščio Kazimiero beatifikacijos bylą: 1517 m. sudarė komisiją gyvenimo šventumui ištirti, 1520 m. šiam darbui į Vilnių siuntė legatą vyskupą Z. Fererį.
Leonas X garsėjo labdara: ligoninėms, atleistiems kareiviams, piligrimams, vargšams studentams, pabėgėliams, luošiams, ligoniams ir įvairiausiems nelaimėliams kasmet buvo išdalinama daugiau nei 6000 dukatų. Globojo žydus. Buvo Renesanso kultūros žinovas, rėmė menininkus (Rafaelį, Mikelandželą ir kitus).
Leonas X taip pat pasižymėjo architektūros projektais, pratęsė Šventojo Petro bazilikos statybą.
Reformacija
1520 m. liepos 15 d. popiežius Leonas X išleido popiežiaus bulę „Exsurge Domine“ ir 1521 m. sausio 3 d. ekskomunikavo Liuterį (bulė Decel Romanum Pontificem). Ši bulė buvo ignoruojama, o Liuteris ją viešai sudegino. Tai buvo ne vienintelis Leono X dokumentas, į kurį nebuvo kreipiamas dėmesys.
Anglijos karaliui Henrikui VIII paprašius popiežiaus leidimo skyryboms, Leonas X atsisakė. Jis nenorėjo supykdyti Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Karolio V. Popiežiui atsisakius Henrikas VIII nusprendė įkurti anglikonų bažnyčią, pasiskirdamas save šios bažnyčios galva. Netrukus po to popiežius susirgo maliarija ir 1521 m. mirė.
Mročkai (reikšmės)
Mročkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Konstantin Päts
Konstantinas Petsas (, 1874 m. vasario 23 d. – 1956 m. sausio 18 d.) – vienas aktyviausių ir įtakingiausių tarpukario Estijos politikų, pirmasis Estijos prezidentas.
Biografija
Jis buvo vienas pirmųjų estų, pradėjusių aktyvią politinę karjerą. Beveik 40 metų jis konkuravo su kitu šalies politiku Janu Tynisonu – iš pradžių žurnalistikoje, vėliau ir politikoje. 1905 m. revoliucijos metu K. Petsas buvo nuteistas mirties bausme, tačiau sugebėjo išskristi į Šveicariją. Vėliau iškeliavo į Suomiją, kur tęsė literatūros darbus. Grįžęs į Estiją, buvo įkalintas 1910–1911 m.
1917 m. K. Petsas pradėjo vadovauti autonominei Estijos vyriausybei, tačiau Spalio revoliucijos metu buvo priverstas savo veiklą tęsti pasislėpus. 1918 m. vasario 18 d. politikas tapo vienu iš trijų Estijos išsilaisvinimo komiteto narių – vėliau šis komitetas paragino sudaryti Estijos nepriklausomybės deklaraciją. 1918 m. vasario 24 d. K. Petsas vadovavo laikinajai Estijos vyriausybei, taip pat buvo užsienio reikalų ir karo ministerijų vadovu. Tai leido jam Estijos nepriklausomybės karo metu organizuoti šalies ginkluotę ir pasipriešinimą.
Frank Sinatra
Francis Albertas „Frenkas“ Sinatra (1915 m. gruodžio 12 d. – 1998 m. gegužės 14 d.) – amerikiečių dainininkas (ne operinis baritonas) ir aktorius.
Muzikinę karjerą pradėjo tuomet vyravusio svingo eroje. Kaip solo atlikėjas pripažinimo sulaukė XX a. 5-ojo dešimtmečio viduryje, kai pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Columbia Records“. Pirmąjį albumą „The Voice of Frank Sinatra“ išleido 1946 m. Jo profesionalo karjera buvo nustojusi kilti iki šeštojo dešimtmečio, kai 1953 m. jis pelnė Oskaro apdovanojimą už geriausią antro plano vaidmenį filme „From Here to Eternity“. Tais pačiais metais sudarė sutartį su „Capitol Records“ ir išleido keletą šlovės susilaukusių albumų, kaip kad „Wee Small Hours“, „Songs for Swingin' Lovers“, „Come Fly with Me“, „Only the Lonely“ ir „Nice 'n' Easy“. 1961 m. paliko „Capitol“, kad įkurtų savo įrašų kompaniją „Reprise Records“. Buvo vienas iš „Rat Pack“ šutvės įkūrėjų ir palaikė artimus ryšius su įvairiomis šou verslo žvaigždėmis ir valstybės pareigūnais, įskaitant Džoną F. Kenedį. 1965 m., būdamas 50-ties, įrašė albumą „September of My Years“, vaidino Emmy laimėjusiame televizijos šou „Frank Sinatra: A Man and His Music“ bei įrašė hitus „Strangers in the Night“ ir „My Way“. Smunkant jo įrašų pardavimams bei po kelių nesėkmingų filmų, 1971 m. F. Sinatra pranešė baigiąs karjerą, tačiau į sceną grįžo po dvejų metų pertraukos ir įrašė keletą albumų bei top 40 hitą „New York, New York“ 1980 m.
F. Sinatros aktoriaus karjera klostėsi taip pat sėkmingai. Vieną kartą laimėjo Oskarą, taip pat pelnė Oskaro nominaciją už vaidmenį „The Man with the Golden Arm“ (1955 m.) bei kritikų pripažinimą už vaidmenį filme „Mandžūrijos kandidatas“ (1962 m.). Sinatra taip pat atliko vaidmenis miuzikluose „High Society“, „Pal Joey“, „Guys and Dolls“ ir „On the Town“. 1983 m. apdovanotas Kenedžio centro apdovanojimu, 1997 m. Ronaldo Reigano apdovanotas Prezidento laisvės medaliu. F. Sinatra taip pat pelnė 11 Grammy apdovanojimų.
Šėtos koplyčia
Šėtos koplyčia stovi Kėdainių rajone, Šėtos miestelyje, parapijos kapinėse.
Koplyčia yra regioninės reikšmės kultūros paveldo objektas, 1992 m. įrašytas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas ), architektūros paminklas. Stūkso aukščiausioje Šėtos kapinių vietoje. Nuo daugelio kitų mauzoliejinių koplyčių ji skiriasi tuo, kad pastatyta be rūsio, bet su įrengtu kolumbariumu. miniatiūra|220px|left|Koplyčios altorius – nuo žemės iki lubų, su balkonėliu užnugaryje
Istorija
Klasicistinė koplyčia pastatyta dvarininkų Veličkų 1824 m. (kituose šaltiniuose – 1855 m. ).
Sovietmečiu koplyčia buvo apleista. Restauruota 1985–1986 m., lėšų gavus iš valdžios ir surinkus iš gyventojų. Kurį laiką čia buvo įrengta ir veikė šarvojimo salė, vyko pamaldos. Savivaldybei skyrus 50 000 lt, 2012 m. atliktas statinio kosmetinis remontas.
Architektūra
Tai gana puošnus bei rafinuotas architektūros kūrinys. Pastatas stačiakampis, darnių proporcijų. Vakarinėje pusėje (galinė siena) yra kolumbariumas, talpinantis aštuoniolika karstų. Pagrindinis fasadas su keturių kolonų portiku. Viršuje jis baigiasi frontonu. Koplyčios sienose yra nišos skulptūroms, o per vidurį – dvivėrės durys ir ovalus langas. Šoninių fasadų kampai suremti piliastrais, sienos suskaidytos stačiakampiais langais.
Interjero akcentas – keturiomis jonėninėmis kolonomis papuoštas altorius. Kolonos remia antablementą ir žemą segmentinį frontoną. Vidaus erdvę dengia plokščios medinės lubos. Pietinėje sienoje, kairėje nuo altoriaus, išmūryti siauri sukti laipteliai, kuriais patenkama į balkonėlį už altoriaus. Į koplyčios pastogę prie įėjimo durų kampe kyla originalūs laiptai.
Kozula
Kozula  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kandaharas
Kandaharas (, PS کندهار (Kandahār)) – miestas Afganistano pietinėje dalyje, prie Arghandabo upės, vakarų Hindukušo pašlaitėse; provincijos centras. Trečias pagal dydį šalies miestas. Yra tarptautinis oro uostas (už 25 km nuo miesto), plentai į Kabulą, Heratą, Kvetą. Maisto (vaisių perdirbimo, cukraus), tekstilės pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė, cukriniai runkeliai, vynuogės, vaisiai, veisiami gyvuliai. Nuo seno miestas garsėja dekoratyviniu menu (auksakalystė, audimas). Kandaharo apylinkėse kasamas auksas, juvelyriniai akmenys. Yra muziejus.
Istorija
Kandaharo apylinkės gyvenamos nuo priešistorinių laikų.
Miestą IV a. pr. m. e. įkūrė Aleksandras Makedonietis netoli senovinio Mundigako miesto (įkurto apie 3000 m. pr. m. e. už 54 km nuo dabartinio miesto) vietoje ir pavadino Arachosijos Aleksandrija (🇬🇷). Miestas buvo Arachosijos krašto sostine. Vėliau atiteko Partų, Kušanų karalystėms. Netoli Kandaharo, dab. šiaurės Pakistane gyvavo indų valstybė Gandhara: jos pavadinimas neretai siejamas su Kandaharu, nors šis greičiausiai atsirado iškraipius Aleksandrijos pavadinimą.
VII a. užimtas arabų. X–XI a. valdė Gaznevidai; Kandaharas buvo prekybos, amatų (audimas, juvelyriniai dirbiniai), kultūros centras, pro miestą ėjo Šilko kelias. XIII a. 3 dešimtmetyje užimtas ir sugriautas Mongolų imperijos įkūrėjo Čingischano, XIV a. antroje pusėje – Timūro.
thumb|left|240px|Achmado Šacho Duranio mauzoliejus
1738 m. Kandaharą sugriovė Persijos šachas Nadyras. 1747 m. čia karūnuotas šiuolaikinės Afganistano valstybės įkūrėjas Achmadas Šachas Duranis. Valdant jo pradėtai Duranių dinastijai, Kandaharas buvo Duranių valstybės sostine (iki 1773 m.). XIX a. miestą užėmė Dost Mochamedas Chanas ir įjungė į Afganistano valstybę.
TSRS–Afganistano karo metu Kandaharas aršiai priešinosi komunistų pajėgoms, smarkiai nuniokotas. Vėliau tapo svarbiu Talibano centru, nukentėjo per JAV įsiveržimą 2001 m.
Zenonas Atutis
Zenonas Atutis (g. 1966 m. gruodžio 31 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Sirijus Klaipėda (1990, 1994), Aras Klaipėda (1993, 1995), Panerys Vilnius (1993), Atlantas Klaipėda (1996–1997), Banga Gargždai (1999) klubuose. Baigęs profesionalo karjerą žaidė Argus Klaipėda komandoje.
Neringa Akstinienė
Neringa Akstinienė (g. 1972 m. balandžio 19 d. Vilniuje) – lietuvių audėja, tautodailininkė.
Kandrėnai
Kandrėnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Skapiškio, prie Vaduvos upelio. Šalia plyti Vaduvų miškas.
Neringa Akstinienė
Biografija
1990–1995 m. studijavo LŽŪA agronomijos fakultete, namų ūkio technologijos specialybėje. Dirba Druskininkų "Atgimimo" vidurinės mokyklos etninės kultūros ir technologijų mokytoja.
Vyras Marius.
Kūryba
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1990 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2005 m. Parodose dalyvauja nuo 1985 m.
Ilvaitas
miniatiūra|Ilvaitas Ilvaitas sorosilikatinis mineralas iš geležies ir kalcio turintis formulę: CaFe2+2Fe3+Si2O7O(OH).
Ilvaitas kristalizuojasi ortorombinėje sistemoje ir sudarytas iš prizmiškų kristalų bei stulpelinės masės. Ilvaitas savo stuktūra artimas lavsonitui.
Kietumas pagal Moso skalę nuo 5.5 iki 6.0, specifinis tankis nuo 3.8 iki 4.1.
Spalva nuo juodos iki rudai juodos ar pilkos.
Ilvaitas slūgso kontaktinio metamorfizmo vietose ir skarno rūdų telkiniuose. Kiek rečiau aptinkamas sienituose.
Ilvaitas pirmą kartą buvo aprašytas 1811 m. Elbos saloje (Italija) ir pavadintas pagal Ilva lotynišką Ilvos salos pavadinimą.
Una
Una − upė Bosnijoje ir Hercegovinoje ir Kroatijoje, Savos dešinysis intakas.
Unos intakai:
Una prasideda prie Stražbenicos (Stražbenica) kalno ir teka pro šiuos miestus:
Una įteka į Savą prie Jasenovaco (Jasenovac) miesto (Kroatijoje).
Obritkai (reikšmės)
Obritkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Žarnakvapiai
Anatomija
Žarnakvapių kūnas cilindriškas, sudarytas iš trijų dalių: straublio, apykaklės ir liemens. Burna yra apykaklėje prieš straublį. Oda padengta blakstienėlėmis ir gleivių liaukomis. Gyvūnai juda blakstienėlių ir kūno susitraukimų pagalba. Kvėpuojant vanduo įtraukiamas pro burną ir išeina per žiaunas. Širdis atlieka ir inkstų funkcijas. Kaip ir chordiniai, žarnakvapiai turi žiauninius plyšius ryklėje ir dažnai tuščiavidurį nervinį vamzdelį. Anksčiau manyta, kad žarnakvapių struktūra stomochordas yra homologiškas chordai, tačiau panašu, kad taip nėra.
Gyvenimo būdas
Žarnakvapiai gyvena U formos urveliuse įvairiame gylyje. Dalis minta panašiai kaip sliekai – ryja dumblą ar smėlį, turintį organinių medžiagų. Kiti filtruoja mikroorganizmus ir kitas organikos daleles iš vandens.
Lytinis nukrypimas
Neretai lytiniu nukrypimu vadinamas bet koks nukrypimas nuo lytinio elgesio normų. Todėl vienokio ar kitokio lytinio elgesio kažko laikymas nukrypimu ir priklauso nuo visuomenės normų bei ilgainiui kinta. Pavyzdžiui, masturbacija, oralinis seksas ir homoseksualumas (kuris Amerikos Psichiatrų asociacijos buvo išbrauktas iš parafilijų sąrašo 1973 m.) tam tikru metu irgi buvo laikomi lytiniais nukrypimais, tuo tarpu kai kraujomaiša buvo pakenčiama mažesnėse populiacijose, siekiant išlikti ekstremaliomis sąlygomis. XX–XXI a. daugiausia ginčų sukelia homoseksualumas, ir nors daug kas vis dar laiko jį nukrypimu nuo normos, visgi nei Pasaulio sveikatos organizacijos Tarptautinėje ligų klasifikacijoje (kurio F.66 skyriuje aiškiai pabrėžta, kad seksualinė orientacija pati savaime nėra laikoma jokiu sutrikimu), nei Amerikos psichiatrų asociacijos leidžiamame Diagnostiniame ir statistiniame psichinių sutrikimų vadove   homoseksualumas nėra priskiriamas prie parafilijų. Kartais lytiniams nukrypimams bandoma priskirti ir išprievartavimą, tačiau dažniausiai jis yra kitokio lytinio nukrypimo pasekmė (pvz., sadizmo).
Emigrantas (filmas)
Emigrantas – 1973 m. Italijoje sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Adriano  Celentano ir Claudia Mori.
Lytinis nukrypimas
Lytinio nukrypimo nepriimtinumas visuomenėje pasireiškia įvairiai – nuo pajuokos arba neapykantos iki bausmių pagal įstatymą. Lytinių nukrypimų priežastys nėra aiškios – kartais tai būna įgimti sutrikimai, organų pažeidimai, endokrininės sistemos pokyčiai, ligų pasekmės ir kt., tačiau nė viena iš teorijų nepajėgia visiškai paaiškinti lytinio sutrikimo atsiradimo priežasčių. Be to, neretai priežastys būna kelios, o ne viena.
Lytinių nukrypimų atsiradimą gali lemti sąlyginiai refleksai, atsirandantys lytinio brendimo metu ar pradedant aktyvų lytinį gyvenimą. Tokiais atvejais ne visada galima nustatyti ribą tarp normos ir patologijos. Pavyzdžiui, koks nors specifinis kvapas, muzika ar drabužis gali būti susijęs su anksčiau patirtomis meilės akimirkomis, ir į jį neretai atsižvelgiama ieškant kito partnerio, tačiau jeigu ši sąlyga (pvz., aukštakulniai bateliai) yra esminė pasirenkant partnerį, tuomet beveik vienaprasmiškai galima teigti, kad tai yra nukrypimas (lytinis fetišizmas).
Emigrantas (filmas)
Turinys
19 amžiaus pradžioje Saturnino Kavalo paliko šeimą ir išvyko ieškoti laimės į Ameriką. Po daugelio metų jo sūnus 24 metų Pepino išsirengia į Niujorką, tikėdamasis rasti tėvą, nors teturi fotografiją, darytą prieš 20 metų vienoje picerijoje. Kadangi nėra atlikęs karinės tarnybos, patekti į laivą jis persirengia moterimi, tačiau netrukus išaiškinamas ir priverstas slėptis. Jis susipažįsta su jame pasirodymus rengiančia Rosita Flores, kuri pasirodo besanti mafijos vadeivos dono Nikolonės krikšto dukra.
Niujorke Pepino susipažįsta su nevykėliu anarchistu Toniu, o pats nesėkmingai ieško tėvo ir verčiasi trumpalaikiais darbais: dirba picerijoje, valo batus, pardavinėja laikraščius, tačiau niekaip negali pamiršti Rositos. Mėgindamas patekti į jos pasirodymą, jis sukelia sumaištį ir sulaukia dono Nikolonės pasiūlymo palikti šalį. Vienas jo parankinių, Ralfas, tampa tiesioginiu Pepino konkurentu siekiant Rositos rankos. Šis pasiūlo jai susituokti, tačiau kol neturi galimybių išlaikyti šeimą, Rosita atsisako ir Pepino nusprendžia prašyti darbo pas dona Nikolonę. Kartą išgelbėjęs jam gyvybę, Pepino tampa artimo dono patikėtiniu, o pastarasis jam praneša sužinojęs apie jo tėvo likimą: neva šis prieš 10 metų plaukė garlaiviu, kuris nuskendo. Pepino prasigyvena, tačiau dabar Rosita jį atstumia dėl ryšių su nusikaltėliais. Kai galiausiai jiedu susitaiko ir pradeda planuoti vestuves, Ralfas praneša Pepino, kad šio tėvas buvo ne nuskendo, o buvo nužudytas dono Nikolonės įsakymu. Pepino išgauna šio prisipažinimą, tačiau nenužudo, o šiam išėjus tai padaro Ralfas iš jo ginklo. Pepino apkaltinamas žmogžudyste ir suimamas. Rosita kreipiasi pagalbos į Ralfą, kuris dabar tapo įtakingu žmogumi ir šis padeda jam pabėgti iš kalėjimo. Pepino atgabenamas į laivą ir kartu su Rosita išplaukia į Italiją...
Heratas
Heratas ( = Herāt) – miestas Afganistano šiaurės vakaruose, netoli sienos su Iranu; provincijos centras. 272,8 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta tekstilės, maisto pramonė, audžiami kilimai.
Miestą puošia Didžioji mečetė (XIII–XX a.), į šiaurės vakarus nuo miesto yra didžiulis architektūros ansamblis Musalla (1417-1438 m.).
Merė yra Zana Wahide.
Istorija
Manoma, kad miestą įkūrė Aleksandras Makedonietis. Heratas priklausė įvairioms senovės ir Viduramžių valstybėms Vidurio Rytuose. Miesto klestėjimo metas – XV amžius. XIX a. buvo kunigaikštystės centras, dėl kurios vyko stiprios kovos tarp afganų ir persų, taip pat tarp anglų ir persų (Herato konfliktai 1837-1842 m. ir 1851-1863 m.). 1863 metais Heratas galutinai atiteko Afganistanui.
Angelo Badalamenti
Angelo Badalamenti (1937 m. kovo 22 d. – 2022 m. gruodžio 11 d. ) – JAV kompozitorius, garso takelių filmams kūrėjas. Labiausiai žinomas dėl savo bendradarbiavimo su režisieriumi David Lynch: yra sukūręs muziką filmams Mėlynasis aksomas, Malholando kelias, Pamirštas greitkelis bei serialui Twin Peaks.
Henrikas Vencevičius (1927)
Henrikas Vencevičius (1927 m. gruodžio 8 d. Turžėnai, Kauno apskritis – 1979 m. Vilnius) – Lietuvos spaudos, radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1945–1946 m. mokėsi Vilniaus partinėje mokykloje.
Senovės Roma
right|thumb|230px|Žaliai pažymėtos graikų apgyvendintos teritorijos, geltonai – etruskų, violetine spalva – kartaginiečių. thumb|right|230px|Romos valstybės plėtra: {{legend|#a64|[[Romos respublika}} {{legend|#a6a|Romos imperija}} {{legend|#48a|Vakarų Romos imperija}} {{legend|#bc4|Rytų Romos imperija}} ]] thumb|300px|Senovės Romos žemėlapis
Henrikas Vencevičius (1927)
Biografija
1944–1945 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius, nuo 1945 m. laikraščio „Tiesa“ Kaune, laikraščio „Tarybų Lietuva“ korespondentas. Nuo 1957 m. – Lietuvos radijo Propagandos redakcijos atsakingasis redaktorius, Lietuvos televizijos visuomeninių-politinių laidų vyriausias redaktorius.
Senovės Roma
Senovės Roma – senovės civilizacija, išsivysčiusi iš mažos žemdirbių bendruomenės, įsikūrusios Apeninų pusiasalyje X amžiuje pr. m. e. Išsidėsčiusi palei Viduržemio jūrą, Senovės Roma tapo viena iš didžiausių senovės pasaulio imperijų.
Per visą savo gyvavimo istoriją Romos civilizacijos santvarka iš monarchijos keitėsi į oligarchinę respubliką, o vėliau į autokratinę imperiją. Dėl užkariavimų ir asimiliacijos ši imperija dominavo pietvakarių ir pietryčių Europoje, Balkanuose ir Viduržemio jūros regionuose.
Henrikas Vencevičius (1927)
Biografija
Spaudoje rašė apie praeities kultūrinį palikimą, restauratorių darbus. Apybraižas ir straipsnius spausdino laikraščiuose „Tiesa“, „Valstiečių laikraštis“, žurnaluose „Švyturys“, „Jaunimo gretos“.
Senovės Roma
Nukamuota vidinio nestabilumo ir barbarų genčių puldinėjimų, penktame amžiuje vakarinė imperijos dalis, įskaitant Italiją, Romos Ispaniją, Galiją, Britaniją ir Afriką, susiskaldė į nepriklausomas karalystes.
Rytų Romos imperija, valdyta iš Konstantinopolio miesto, sudaryta iš Graikijos, Balkanų, Mažosios Azijos, Sirijos ir Egipto, išgyveno krizę. Nors prarado Siriją ir Egiptą, Rytų Romos imperija gyvavo ir kitame tūkstantmetyje iki, kol paskutiniai jos likučiai buvo užimti iškilusios Osmanų imperijos. Ši rytinė, krikščioniškoji, į Viduramžius įžengusi imperija istorikų dažniausiai yra vadinama Bizantijos imperija.
Romos civilizacija yra dažnai priskiriama Antikai, kuriai taip pat priklauso ir senovės Graikija – civilizacija, įkvėpusi senovės Romos kultūrą. Senovės Roma labai daug prisidėjo prie Vakarų pasaulio teisės, karo pramonės, meno, literatūros, architektūros, technologijų, religijos ir kalbos vystymosi. Senovės Romos istorija ir toliau daro didelę įtaką šiandieniniam pasauliui.
Įkūrimas ir Romos karalystė
Naujasis karalius bijojo, kad Romulas ir Remas susigrąžins sostą, todėl įsakė juos nuskandinti. Vilkė (arba, pasak kelių šaltinių, piemens žmona) išgelbėjo ir užaugino juos, ir kai broliai buvo pakankamai suaugę, šie susigrąžino Alba Longos karaliaus sostą.
Tada dvyniai įkūrė savo miestą. Tačiau susiginčiję dėl to, kam atiteks Romos karaliaus sostas, arba, pasak kelių šaltinių, dėl to, kurio iš jų vardu pavadinti miestą, Romulas užmušė Remą. Taigi Romulo vardu ir buvo pavadintas Romos miestas. Kadangi, pasak legendos, mieste nebuvo moterų, lotynai pakvietė Sabinų gentį į festivalį ir pagrobė netekėjusias mergeles, kas lėmė lotynų ir sabinų susiliejimą.
Laikotarpis truko 753–510/508 pr. m. e.
Romos miestas susiformavo pelkėtoje lygumoje, ribojamoje Kapitolijaus, Palatino ir Kvirinalo kalvomis. Kultūriškai besiformuojanti civilizacija patyrė didžiulę etruskų ir senovės graikų įtaką.
Etruskai
Apie II t-metį pr. m. e. įvairios tautos persikėlė per Alpes į Italiją. I t-metyje pr. m. e. čia apsigyveno etruskai. Jie statė namus iš akmenų ir plytų. Karių ir žynių diduomenė sudarė privilegijuotą gyventojų dalį. Miestus valdė karaliai. VII a. pr. m. e. dvylika miestų sudarė laisvą Lotynų miestų sąjungą. Jos nariai švęsdavo bendras religines šventes, spręsdavo tarpusavio konfliktus. IV a. pr. m. e. romėnai sąjungą likvidavo.
Gyventojų verslai: žemdirbystė, amatai, prekyba. Etruskai prekiavo su Kartagina, Finikija, Graikija.
Respublika
Laikotarpis truko 510–27 pr. m. e.
Imperija
Laikotarpis truko 30/27 pr. m. e.–476 m.
30 m. pr. m. e. vainikuotas pirmasis imperatorius Gajus Julijus Oktavianas Augustas.
Šernų miškai
Šernų miškai – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 7 km į pietvakarius nuo Gargždų, 7 km į pietryčius nuo Klaipėdos pakraščio. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Šernų girininkijai). Apima 9 km² plotą.
Senovės Roma
Imperija
Senovės Roma pasižymėjo karingumu ir imperialistine politika. Valdant imperatoriui Trajanui (98 – 117) valstybės plotas siekė nuo dabartinės Škotijos iki Artimųjų Rytų.
Civilizacijos saulėlydis prasidėjo V a. Vakarinė imperijos dalis, įskaitant Ispaniją, Galiją ir Italiją suskilo į nepriklausomas karalystes. Rytų Romos imperija, valdoma iš Konstantinopolio, po 476 m., kurie tradiciškai laikomi „Romos žlugimo“ metais, paprastai vadinama Bizantija.
Šernų miškai
Medynai:
Senovės Roma
Imperija
Paskutinis imperatorius Romulas Augustulas.
Šernų miškai
Jaunuolynai sudaro 34 % medynų, pusamžiai medžiai 61 %, pribręstantys 3 %, brandūs 2 %.
Senovės Roma
Kultūra
Romos imperija stipriai paveikė ne tik savo valdomas teritorijas, bet ir aplinkines šalis. Žymiausiais romėnų poetais ir rašytojais laikomi Ciceronas ir Vergilijus. Romėnai pasiekė aukštų pasiekimų architektūroje, statė didelius pastatus, akvedukus, akmeninius tiltus ir kelius. Dalis jų išlikę iki šių dienų.
Šernų miškai
Šernų miškuose sutinkamos stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, bebrai, ūdros, slankos, jerubės. Auga čia įveisti maumedžiai, pocūgės, raudonieji ąžuolai, išlikę seni eglynai ir dviardžiai pušynai.
Senovės Roma
Kultūra
Svarbi populiariosios romėnų kultūros dalis buvo gladiatorių kautynės, kurios buvo panašios į dabartinį sportą, tačiau kautynių metu dažnai buvo kaunamasi iki mirties. Tarp pramogų populiarios buvo ir žirgų traukiamų vežimų lenktynės.
Šernų miškai
Šernų miškuose gausu paminklinių objektų:
Senovės Roma
Kultūra
Pagrindinis piniginis vienetas buvo denarai (monetos).
Šernų miškai
Miškai tankiai apgyvendinti – į pietinę jų dalį įsiterpę Žiaukų sodai, rytuose – Kisiniai. Taip pat greta yra Šernai, Jurgiai, Gedminai, Rusliai.
Senovės Roma
Romėnų teisės filosofija
thumb|300px|Romos Imperijos valdymo sistema Romoje didelę įtaką politikai turėjo ne filosofai, o juristai. Romėnų civilizacijos simboliu galėtų būti Antikos teisė. Romėnų teisės filosofija ne abstrakčiai svarstė, kas teisinga ir kas neteisinga, šitų sąvokų prasmę, bet svarstė praktišką teisingumo įsikūnijimą, to teisingumo, kurį sukūrė iš visų to meto tautų įstatymų padarę vieną universalią valstybės teisę.
Adrian Gunnel
Adrianas Ganelas (Adrian Gunnel, g. 1972 m. rugpjūčio 24 d.) – profesionalus angliškojo biliardo žaidėjas. Šiuo metu užima 36 vietą. Gyvena Telforde, Anglijoje.
Senovės Roma
Romėnų teisės filosofija
Romėnams teisė (ius) ir įstatymas (lex) nesutampa, nors tokią klasikinę teisės sampratą romėnai turėjo ne visada. Įstatymus leido komicijos.
Adrian Gunnel
1994 m. tapo profesionaliu angliškojo biliardo žaidėju. Aukščiausias pasiekimas – šešioliktfinaliai 2001 m. Thailand Masters ir 2005 m. China Open. Maksimalią taškų sumą – 147 taškus – A. Ganelas įmušė 1999 m. Thailand Open turnyre.
Mažoji mazama
Mažoji mazama (Mazama rufina) – nedidelių elnių mazamų rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos šiaurės vakaruose (Kolumbijoje, Peru, Ekvadore).
Senovės Roma
Romėnų teisės filosofija
Lex data – teisė duota užkariautiesiems, nelabai jų atsiklausiant. Tai potvarkiai, duodami prokonsulų, prokuratorių nukariautoms tautoms, provincijoms.
Romėnų medicina
Romos imperijoje medicina nesiskyrė nuo graikų, daugelis gydytojų naudojo tokius pat žolinius vaistus bei gydymo būdus, tačiau vis dar tikėjo dievų pagalba susirgus. Romėnai turėjo nemažai gerų vaistų, gaminamų iš žolių (pankolių, šalavijų, debesylų, rozmarinų) ir kitų augalų (česnakų), be to, ypač rūpinosi higiena: nuolat prausdavosi ir maudydavosi viešosiose pirtyse – termose, miestai dažniausiai būdavo švarūs ir tvarkingi. Taip pat buvo išrasta sudėtingos švaraus vandens tiekimo ir kanalizacijos sistemos bei išvietės.
Mažoji mazama
Gyvena iki 7 metų.
Senovės Roma
Romėnų medicina
Kanalizacijos sistema Romoje veikė jau VI a. pr. m. e. Vėliau nutiesti akvedukai aprūpindavo miestą geriamuoju vandeniu, visoje imperijoje įrengtos termos bei specialios gimnastikos salės stabdė ligų plitimą. Susirgus buvo teikiama gana aukšto lygio pagalba senovės ligoninėse, tačiau sunkių ligų romėnai nemokėjo gydyti, todėl tie, kuriuos reikėjo operuoti ar kurie sirgo infekcinėmis ligomis, paprastai mirdavo.
Romėnai kremuodavo savo mirusiuosius. Pelenus supildavo į marmurines ar stiklines urnas, kurias laikydavo šeimos kapuose bei bendrose kapinėse.
Doc Rivers
thumb|200px|right|D. Riversas 2011 m. Glenas Antonas „Dokas“ Riversas (, g. ) – buvęs profesionalus JAV krepšininkas ir dabartinis NBA Los Andželo „Clippers“ komandos vyriausiasis treneris. Dar kai žaidė, D. Riversas garsėjo savo gynyba. Žaidimas įžaidėjo pozicijoje suformavo D. Riversui įgūdžius, kurie padėjo jam tapti treneriu.
Žaidėjo karjera
D. Riversas su JAV rinktine atstovavo savo šaliai 1982 m. pasaulio čempionate, nors finale ir prametė pergalę komandai galėjusį atnešti metimą. D. Riversui baigus studijas Marketės universitete, 1983 m. naujokų biržos antrajame rate jį 31-uoju šaukimu pasirinko Atlantos „Hawks“ komanda. Ateinančius septynis sezonus D. Riversas buvo Atlantos klubo startinio penketuko žaidėjas, kartu su Dominiku Vilkinsu padėjęs komandai būti tarp lyderių reguliariajame sezone. 1986–1987 m. sezone jis vidutiniškai surinkdavo dvigubą dublį – pelnydavo po 12,4 taško ir atlikdavo po 10 rezultatyvių perdavimų. Vėliau vieną sezoną D. Riversas praleido Los Andželo „Clippers“ komandoje ir du – Niujorko „Knicks“ ekipoje, vis dar būdamas vienas iš rungtynes pradedančių žaidėjų. Savo karjerą jis baigė būdamas atsarginiu žaidėju San Antonijo „Spurs“ klube.
Orlando „Magic“ (1999 m. – 2003 m.)
Trenerio karjerą D. Riversas pradėjo 1999 m. Orlando „Magic“ komandoje, kurią treniravo daugiau kaip keturis sezonus. 2000 m., po pirmųjų praleistų metų su „Magic“ ekipa, treneris buvo pripažintas metų treneriu. Tą sezoną jis visų nurašytą komandą beveik atvedė iki atkrintamųjų varžybų. Ateinančius trejus metus D. Riversas padėjo komandai patekti į atkrintamąsias varžybas, tačiau 2003 m., po tragiškos sezono pradžios, jis buvo atleistas.
Bostono „Celtics“ (nuo 2004 m. iki 2013 m. )
Po pergalės prieš Niujorko „Knicks“ komandą 2008 m. sausio 21 d. D. Riversas, kaip daugiausiai pergalių Rytų konferencijoje iškovojęs treneris, buvo paskirtas vadovauti Rytų komandai visų žvaigždžių rungtynėse Naujajame Orleane. 2008 m. birželio 17 d. D. Riversas, kaip vyriausiasis treneris, iškovojo savo pirmąjį NBA čempiono titulą, nors tam jo komandai reikėjo sužaisti 26-erias rungtynes atkrintamosiose varžybose (NBA rekordas). Keistas likimo posūkis: treneris žaidė komandoje, kuriai priklausė ankstesnis daugiausiai sužaistų rungtynių vieno sezono atkrintamosiose varžybose rekordas – 1994 m. Niujorko „Knicks“ sužaidė 25-erias rungtynes.
2011 m. gegužės 13 d., kelis mėnesius sklidus gandams, kad D. Riversas baigs karjerą, ESPN kanalas pranešė, jog treneris sutiko dar 5-eriems metams pratęsti sutartį. Už juos jis turėtų gauti 35 milijonus JAV dolerių (apie 85 mln. Lt).
Asmeninis gyvenimas
D. Riversas yra buvusio NBA žaidėjo Džimo Bruerio sūnėnas, taip pat buvusio gynėjo Bairono Irvino ir buvusio MLB žaidėjo Keno Singltono (Ken Singleton) pusbrolis. Jis su savo žmona Kristen Rivers ir keturiais vaikais gyvena Orlande. Vyriausias jo sūnus Jeremijas (Jeremiah) seniau žaidė Džordžtauno universiteto krepšinio komandoje, o vėliau persikėlė žaisti į Indianos universitetą. Dukra Kelė (Callie) žaidžia tinklinį Floridos universitete. Jaunesnysis D. Riverso sūnus Ostinas (Austin) žaidžia gynėjo pozicijoje. O. Riversas yra sutartinai laikomas vienu iš 10 geriausių 2011 m. subręsiančios kartos atakuojančių gynėjų. 2011 m. O. Riversas žais Maiko Šeševskio treniruojamoje Diuko universiteto komandoje.
D. Riversui jo pravardę „Doc“ („Daktaras“) davė tuometinis Marketės universiteto krepšinio komandos trenerio asistentas Rikas Madžerasas (Rick Majeras). D. Riversas į vasaros krepšinio stovyklą atvyko apsivilkęs marškinėlius su užrašu „Dr. J“ (Džulijaus Irvingo pravardė), ir R. Madžerasas iškart jį „pakrikštijo“ „Daktaru“. Nuo to laiko ši pravardė D. Riversui ir „prilipo“.
Kiekvienais metais D. Riversas rengia žvaigždžių golfo turnyrą, kuriame surinkti pinigai skiriami vietinei ne pelno siekiančiai organizacijai.
Žvairumas
thumb|right|210px|Žvairumas Žvairumas – akį judinančio aparato patologija. Būna paslėptas žvairumas, paralyžinis žvairumas, drauginis žvairumas ir nistagmas. Pagal atsiradimo laiką žvairumas būna įgimtas arba įgytas.
Tai tokia būsena, kai akys matomo vaizdo negali sulieti į vieną, t. y. praranda binokulinį (abiakį) matymą. Tokie žmonės žiūri tik viena, dešine ar kaire, akimi. Žvairumo gydymo tikslas – abiakis žiūrėjimas, kad kiekviena akimi matomas vaizdas susilietų, o ne vien kosmetinio defekto pašalinimas. Žvairumas būna įvairių tipų. Jis gali būti pastebėtas kūdikystėje iki 6 mėnesių amžiaus ar vėliau bei suaugusiems. Žvairumas turi būti neatidėliotinai gydomas akių ligų gydytojų – strabologų specialiuose kabinetuose ar stacionaruose. Strabologas – akių ligų specialistas, diagnozuojantis žvairumą ir gydantis žvairuojančiuosius.
Kyzylo urvai
Kyzylo urvai  – urvų kompleksas Rytų Turkestane, Muzato slėnyje, 65 km į vakarus nuo Kučos (dab. Sindziangas, Kinija). Tai budistinis šventųjų urvų ansamblis, veikęs III–VIII a. Muzato upės skardyje, prie šilko kelio trasos.
Kyzylo urvai yra vieni iš trijų urvų kompleksų, kurie įkurti tocharų valdytos Kučos karalystės (kitidu – Kumturos, Simsimo). 2 km ilgio skardžio šlaite įrengti 236 urvai, iš kurių 135 gana gerai išsilaikę. Dalyje urvų yra centrinis stulpas, atstojantis stūpą, aplink kuri piligrimai sukdavo maldos ratus. Priešais koloną būna didelė skliautuota patalpa, kurioje būdavo Budos skulptūra (nėra išlikusių), o už kolonos būna nedidelė patalpa su sienine tapyba, vaizduojančia budistines scenas (džatakas, paranirvaną, avadanas). Didesniąją dalį urvų visgi sudaro vienuolių kambarėliai (viharos), kuriuose piešinių nebuvo.
Daug Kyzylo urvų piešinių išsigabeno vokiečių archeologas Albert von Le Coq. Nemažai fragmentų pateko į Rusijos, Japonijos, Korėjos, JAV muziejus, tačiau yra ir išlikusių urvuose. Ankstyvieji piešiniai yra graiko-indiškojo stiliaus, vidurinysis laikotarpis rodo Sasanidų įtaką, o vėlyvasis pasižymi kino-tiurkišku stiliumi. Piešinių tapyboje naudotas brangus pigmentas lapis lazuli. Kyzylo urvuose taip pat rasta vertingų rankraščių tocharų kalbomis.
Lygioji keramika
Lygioji keramika – lipdyta lygiu paviršiumi keramika iš molio su grūsto granito ar smėlio priemaišomis. Indų paviršius gali būti šiurkštus, išlygintas ar nugludintas.
Kultūros
Lietuvoje lygioji keramika pradėta naudoti neolite, paplito nuo m. e. I tūkstantmečio vidurio. Brūkšniuotosios keramikos kultūros laikotarpio gyvenvietėse lygiosios keramikos randama nedaug, tik keli procentai visos randamos keramikos. Daugiau jos aptinkama nuo II a. – III a. plintant grublėtajai keramikai.
Lygioji keramika – dažniausiai lipdyti įvairaus dydžio žemais kakleliais mažai profiliuoti ar kibiro pavidalo puodai platesne už dugną anga, kartais viršutinėje dalyje puošti duobučių eilėmis, gnaibymu. Lygioji keramika dažniausiai aptinkama Rytų Lietuvos pilkapių kultūros paminkluose – vyrauja neaukšti dubenėliai, puodynės.
Tam tikrą grupę sudaro juodu ar rudu gludintu paviršiumi lipdyta keramika, kuri Lietuvoje atsirado I tūkstantmetyje pr. m. e., plačiau paplito nuo III a. – V a. m. e.
Vė
thumb
Klasė (biologija)
Klasė – mokslinės klasifikacijos taksonominis rangas (hierarchinė pakopa) biologinėje sistematikoje. Gali būti skirstoma į antklasius ir poklasius.
Vė
Skandinavų mitologijoje Vė – dievas, priklausantis asų grupei, Bestlos ir Boro sūnus. Jo broliai – Vilis ir Odinas. Žinomas tuo, kad davė žmonijai kalbėjimo ir išorinių pojūčių galias.
Klasė (biologija)
Klasė apima giminingus būrius (gyvūnų) arba eiles (augalų, grybų). Pavyzdžiui, graužikų, plėšriųjų ir kt. būriai priklauso žinduolių klasei. Giminingos klasės, kurių atstovai yra panašios sandaros ir kilę iš bendrų protėvių, jungiamos į tipus (gyvūnai) arba skyrius (augalai). Pavyzdžiui, varliagyviai, paukščiai, žinduoliai priklauso chordinių tipui. Vienaskilčiai ir dviskilčiai augalai priklauso gaubtasėklių skyriui.