cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geležiai (Zujūnai)
Geležiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Zujūnų. Seniūnaitijos centras.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1964–1965 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1964–1965 m.
Viktoro Fachardo provincija
Viktoro Fachardo provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 12 apygardų. Sostinė – Uankapis.
Apygardos
thumb|left|240px|[[Sarva]]
Kedonys
Kedonys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Butrimonių ir 9 km į vakarus nuo Pivašiūnų.
Gyventojai
thumb|left|160px|Kaimo kryžius
Stepinis gelsvys
Stepinis gelsvys (Colias croceus) – baltukų (Pieridae) šeimos drugys. Tai labai reta rūšis Lietuvoje, atskrenda iš pietinių kraštų (Vidurio Europos, Mažosios Azijos). Patinas oranžinis, sparnų išorinis pakraštys rudas, su geltonomis gyslelėmis. Patelės oranžinės, užpakaliniai sparnai su ryškiomis apvaliomis oranžinėmis dėmėmis.
Hapoel Yehud FC
Hapoel Yehud FC – Izraelio futbolo klubas iš Jehudo. 1998 m. iširo, 2004 m. atkurtas.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m., kai buvo įkurtas Hapoel Yehud.
Nuo 2004 m. žinomas hHpoel Ironi Yehud pavadinimu.
Ispanijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Hečbekas
250px|thumb|right|Nissan Sunny California hečbekas Hečbekas – Europoje populiarus lengvojo automobilio kėbulo tipas. Tai keleivinis automobilis su sėdynėmis dviejose eilėse. Nuo sedanų skiriasi tuo, kad automobilio galinis stiklas atsidaro kartu su bagažine ir kad automobilio stogas tolygiai žemėja link bagažinės pabaigos arba netoli jos.
Linksmakalnis (Kazlų Rūda)
Linksmakalnis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 6 km nuo Bagotosios.
Hečbekas
Žodis hečbekas reiškia 'atsidarantis galas'. Automobilio su hečbeko kėbulu salonas vientisas su bagažine. Plačiai atsidarantis bagažinės dangtis leidžia pakrauti daiktus. Sulanksčius galinę sėdynę net nedidelio automobilio bagažo skyrius įspūdingai padidėja. Trumpa galinė dalis leidžia lengviau manevruoti transporto grūstyse.
Tačiau hečbeko keleiviai turi susitaikyti su bagažo kaimynyste (triukšmas, kvapai ir kt.). Be to, daugumos hečbekų galinis langas aptaškomas vandeniu bei purvu, esant šlapiam orui jį nuolat tenka plauti bei valyti.
Atskira hečbeko atmaina – liftbekas ('pakeliamas galas'), labiau paplitęs tarp didesnių automobilių. Liftbekų bagažinės dangtis atsidaro kartu su galiniu stiklu, bet savo forma šie automobiliai labiau panašūs į sedanus. Toks sprendimas suteikia hečbeko praktiškumą ir sedano estetinius ir aerodinaminius privalumus.
Drageliškės
Istorija
1925 m. išskirstytas į vienkiemius. 1934 m. durpyne, 50 cm gylyje, prie kaimo aptiktas XIII–XIV amžiaus Drageliškių lobis.
Liuteinizuojantis hormonas
Liuteinizuojantis hormonas (sutrumpintai LH) – tai vienas iš gonadotropinių hormonų, kurį gamina priekinė hipofizės dalis (adenohipofizė). Tiek vyro, tiek ir moters organizme šis hormonas skatina lytinių liaukų hormonų (lytinių steroidų) sekreciją: pas vyrą stimuliuojama testosterono gamyba, pas moterį – androgenų ir estrogenų. Be to, pas moterį maždaug mėnesinių ciklo viduryje LH labai pagausėja ir tai skatina ovuliaciją. Šis hormonas po ovuliacijos skatina folikulo pavirtimą geltonkūniu, kuris gamina progesteroną.
LH koncentracijos paprastai yra gana mažos vaikystėje, pasiekia normą lytinės brandos metu, tačiau labai padidėja po menopauzės.
Krekenava (viensėdis)
Krekenava – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, prie Krekenavos miestelio.
Panzerkampfwagen I
Panzerkampfwagen I (sutrumpintai PzKpfw I) – Vokietijos lengvasis tankas, naudotas Antrajame pasauliniame kare.
Panzerkampfwagen I pradėtas projektuoti 1932 m., o 1934 m. pradėta masinė gamyba. Nors Panzerkampfwagen I buvo projektuotas buvo kaip mokomasis tankas, jis buvo naudotas Ispanijos pilietiniame kare, Antrajame pasauliniame kare ir Antrajame Kinijos-Japonijos kare. Kai kurios modifikacijos buvo naudotos Ispanijos kariuomenėje iki pat 1954 m.
Švenčionių Zigmo Žemaičio gimnazija
Švenčionių Zigmo Žemaičio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švenčionyse, Adutiškio g. 18, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190505829.
Istorija
1918 m. kilo sumanymas turėti lietuvišką mokyklą Švenčionyse. Iniciatyvos kartu su kitais šio krašto šviesuoliais ėmėsi prof. Zigmas Žemaitis. Po daugelio sunkumų pamokos gimtąja kalba gimnazijoje prasidėjo 1919 m. sausio 9 d. Nuo pat įkūrimo dienos gimnazija yra svarbus lietuvių kultūros židinys, kurio dėka Rytų Lietuvoje puoselėjama lietuvių kalba ir kultūra. Mokslas tais laikais ne kiekvienai merginai ir vaikinui buvo prieinamas. Okupuotame Vilniaus krašte buvo tik dvi lietuviškos gimnazijos: Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija ir Švenčionių Lietuvių gimnazija (anksčiau ji buvo vadinama „LDK Kęstučio gimnazija“). 1937 m. gimnazija, kurioje mokėsi apie 180 mokinių, lenkų valdžios buvo uždaryta. Švenčionių lietuvių gimnazija atkurta tik 1940 m. Lenkams okupavus Vilniaus kraštą, mokykla iš užimamų patalpų buvo iškraustyta į parapijos namus. Lenkų okupacijos metais gimnaziją baigė tik 27 abiturientai ir dar 28 išlaikė brandos egzaminus eksternu Vytauto Didžiojo gimnazijoje.
Lenkų okupuotame Vilniaus krašte Švenčionių lietuvių gimnazija ne kartą buvo uždaryta, dažnai keičiami jos direktoriai, netvirtinami mokytojai. Mokyklai vadovavo ir direktoriaus pareigas ėjo tikras šio krašto šviesuolis ir patriotas dr. Aleksandras Rymas.
Karo ir pokario metai nebuvo vadovėlių, rašymo priemonių, kuro, trūko kvalifikuotų mokytojų, tinkamų patalpų, nes miestas per karą buvo visiškai suniokotas. Švenčionių 1-oji vidurinė mokykla įkurdinta baltame mūriniame pastate. Pamažu mokykla augo, didėjo mokinių ir klasių skaičius. 1969 m. mokyklai suteiktas profesoriaus Z. Žemaičio vardas. Nuo 1995 m. mokyklos bendruomenės pastangų dėka pradėta steigti gimnazijos klasė, o 1998 m. atkurta gimnazija. 2020 m. prijungtos Adutiškio pagrindinė mokykla ir Švenčionių progimnazija.
Kama (aistra)
Kama ( „aistra, troškimas“) hinduistinėje pasaulėvokoje – meilė, meilės geismas, erotinis ar estetinis mėgavimasis. Pagal tradicinę klasifikaciją tai vienas iš keturių žmogaus gyvenimo tikslų (purušarthų), podraug su dharma, artha ir mokša. Kama priskiriama malonumo (preja) kategorijai, kuri priešpriešinama gėriui (šrejas). „Mahabharatoje“ teigiama, kad kama yra tiek dharmos, tiek arthos šaltinis, nes be jos žmonės nejaučia noro ko nors siekti. Kama ypač svarbi grihastha ašramos (santuokinio pasaulietinio laikotarpio) metu.
Kamos siekiamybė sudarė atskirą žanrą (kamašastras, iš kurių garsiausia III–IV a. Vatsjajanos „Kamasūtra“) ir vaidino svarbų didaktinį vaidmenį klasikinėje indų visuomenėje.
Mitologijoje kamą įkūnija Kamadeva.
Pajūrinė zunda
Pajūrinė zunda (Eryngium maritimum) – salierinių (Apiaceae) šeimos dvimetis arba daugiametis augalas. Paplitusi įvairiuose pasaulio pajūriuose (išskyrus subpoliarinio ir poliarinio klimato juostas).
Augalas 30–40 cm aukščio, pilkšvas. Stiebas šakotas. Turi labai ilgą šaknų sistemą. Lapai ištisiniai arba skiautėti, dygliuotais dantytais kraštais. Žiedai smulkūs, melsvi arba balti, susitelkę galvutėmis, 12–14 mm ilgio. Zunda žydi nuo birželio iki rugpjūčio. Vaisius – žvynuotas skeltavaisis. Dauginasi sėklomis.
Pajūrinė zunda auga pajūrio smėlynuose, kopose. Šviesomėgė. Lietuvoje labai reta rūšis, įtraukta į Raudonąją knygą, sutinkama tik Kuršių nerijos pajūryje (Nidos, Preilos ir Pervalkos ruože). Seniau augo ir prie Palangos, bet nebeaptinkama jau daugiau bei 30 metų. Nyksta dėl skynimo, šernų rausimosi. Sunkiai įveisiama.
Linksmavietė
Linksmaviete vadinami kaimai:
Kinas (žurnalas)
Kinas – mėnesinis kino žurnalas, leistas 1972–1994 m. ir nuo 1998 m. Vilniuje, Bernardinų g. 10.
Istorija
1972–1979 m. ėjo kaip Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros biuletenis, 1980–1990 m. – iš pradžių LTSR Valstybinio kinematografijos komiteto, o nuo 1984 m. Lietuvos kultūros ministerijos ir Lietuvos kinematografininkų sąjungos mėnesinis leidinys lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1972 m. – 42 300 egz., 1989 m. – 40 900 egz. lietuvių k. ir 7800 egz. rusų k., 1994 m. – 5000 egz. Iki 1991 m. buvo leidžiamas savaitinis reklaminis priedas „Savaitės ekranas“, vėliau tapęs savarankišku savaitraščiu, 1992 m. pavadintas „7 meno dienos“.
Rašė apie naujausius filmus, kino artistų darbus, spausdino recenzijas bei reklamą.
1998–2010 m. ėjo iš pradžių vieną, vėliau, kai rėmė Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondas – keturis-penkis kartus per metus.
Tiražas 2011 m. – 1200 egz.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1965–1966 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1965–1966 m.
Draginiai
Draginiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Papilės.
Apencelis-Auserodenas
Apencelis-Auserodenas  – kantonas šiaurės rytų Šveicarijoje. Vyriausybė ir parlamentas įsikūrę Herizau mieste (kantono sostinė), o teisinė valdžia Trogene. Apencelis-Auserodenas yra šiaurės rytų Šveicarijoje ir ribojasi su Sankt Galeno ir Apencelio-Inerodeno kantonais.
Istorija
Kantone žmonės apsigyveno VII–VIII a. palei Glato upę. Sankt Galeno vienuolynas turėjo didelės įtakos vietinei bendruomenei. Herizau pirmąkart paminėtas 907 m., o kantonas (Appenzell: abbatis cella) – 1071 m.
1401 m. kantonas sukilo prieš vyskupą. Po mūšių virtinės, vadinamos Apencelio karu, Apencelis tapo nepriklausomas nuo vienuolyno.
1513 m. Apencelis prisijungė prie Šveicarijos federacijos kaip tryliktasis kantonas. 1597 m. dėl religinių priežasčių Apencelio kantonas buvo padalintas į katalikišką Apencelį-Inerodeną ir protestantiškąjį Apencelį-Auserodeną.
Nuo XVI a. pradėta vystyti audinių pramonė. Įsikūrus stambioms audimo firmoms vienos pradėjo specializuotis audime, kitos – siuvinėjime. Tekstilės pramonė žlugo 1920–1939 m.
1834 m. pirmąkart priimta konstitucija, reformuota 1876 ir 1908 m. Dėl geležinkelio linijų tiesimų 1875–1913 m. išaugo vietinė pramonė, o gyverntojų skaičius pasiekė maksimumą 1910 m. (57 973 žmonės). 2001 m. kantone gyveno 53 200 žmonių.
Našlėnai
Našlėnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, prie kelio. Šiaurės rytuose prieina Našlėnų miškas.
Istorija
XIX a. pradžioje minimas Našlėnų dvaras, priklausęs Siručiams.
Emfizema
thumb|right|200px|Sunki emfizema Emfizema (🇬🇷 'išsipūtimas') – oro arba dujų susikaupimas audiniuose arba organuose.
Dažniausiai pasitaiko plaučių emfizema. Jai būdinga tai, kad nuolat didėja oro pripildomas plotas. Kartais po krūtinės ląstos traumos, pažeidus stemplę, plyšus krūtinplėvei ir patekus orui į plaučių vartus atsiranda tarpuplaučio emfizema. Tada oras spaudžia svarbiausias kraujagysles, širdį ir gali sukelti asfiksiją, širdies veiklos nepakankamumą.
Pranas Baltrušaitis
Pranas Baltrušaitis (g. 1927 m. birželio 15 d. Varvaliai, Kelmės valsčius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1954 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1954–1960 m. Pasvalio raj. ligoninės chirurgas, 1960–1962 m. dirbo Kauno medicinos instituto Bendrosios chirurgijos katedroje. Nuo 1969 m. dirba Lietuvos onkologijos centre. 1971–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – virškinamojo trakto navikų radiologinės diagnostikos tobulinimas, jų ankstyvųjų formų diagnostikos galimybės. Paskelbė apie 80 mokslo darbų.
Vladimiras Baltrušaitis
Biografija
1947 m. mokėsi B. Kelbausko baleto studijoje Kaune. 1948–1959 m. ir 1961–1998 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto artistas. 1959–1963 m. stažavo Rygos operos ir baleto teatre.
Vilkas Huamano provincija
Vilkas Huamano provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Vilkashuamanas.
Lil Wayne
Dwayne Michael Carter (jaunesnysis, geriau žinomas kaip Lil Wayne g. 1982 m. rugsėjo 27 d. Naujajame Orleane, Luiziana) – amerikiečių reperis, dainų autorius, aktorius.
Kramava
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Krōmē prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.
Naujoji Airija
thumb|250px|Salos žemėlapis Naujoji Airija  – didelė sala Papua Naujajai Gvinėjai priklausančiame Bismarko salyne. Driekiasi tarp Ramiojo vandenyno šiaurėje ir Bismarko jūros pietuose. Šv. Jurgio sąsiauriu atskirta nuo Naujosios Britanijos. Sala labai ištęsta, ilgis siekia 320 km, tuo tarpu plotis mažiau nei 10 km. Naujosios Airijos plotas 8650 km². Paviršius kalnuotas, tankiai apaugęs tropikų džiunglėmis. Aukštis iki 2150 m (Lambelo k.).
Saloje gyvena ~110 tūkst. gyventojų. Didžiausias miestas – Kaviengas. Priklauso Naujosios Airijos provincijai.
Zmijivas
Zmijivas – miestas Charkovo srityje, Ukrainoje. Zmijivo rajono administracinis centras. Tarp 1976 m. ir 1990 m. buvo pervadintas Čekoslovakijos politiko Klemento Gotvaldo garbei į Gotvaldą. Zmijivas išsidėstęs dešiniajame Doneco upės krante. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 15 305 gyventojai.
Istorija
Miestas įkurtas 1604 m. Miesto teisės buvo suteiktos 1797 m.
Transportas
Zmijivo geležinkelio stotis atidayta 1910 m. Elektriniai traukiniai važiuoja į Charkovą, Merefą ir Iziumą. Autobusų stotis yra vietinių autobusų maršrutų stotelė. Turi nuolatinius reisus į Charkovą (nutolis 40 km).
Juozas Gruodis
Juozas Gruodis (1884 m. gruodžio 20 d. Rokėnuose, Dusetų valsčius – 1948 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, pedagogas, profesorius.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo – dailidės ir muzikos instrumentų dirbėjo. Mokėsi Antazavės pradžios mokykloje, Obeliuose pas Miką Petrauską ir vargonininką P. Lotočką. Baigęs Rokiškio muzikos mokyklą, 1901–1902 m. vargonininkavo Raguvėlėje, 1903–1905 m. – Utenoje. Čia suorganizavo mėgėjų chorą ir orkestrą, rengė vakarus-koncertus, kuriuose pats smuikuodavo ir dainuodavo.
1905–1908 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Mintaujoje bei Utenoje. 1909–1914 m. su savo mokiniu Juozu Karosu vargonininkavo ir vadovavo chorams Leliūnuose, Kuktiškėse, Alantoje.
1914 m. išvyko į Maskvą, kur vienerius metus privačiai mokėsi harmonijos pas N. Laduchiną, kontrapunkto – pas A. Iljinskį. 1915–1916 m. Maskvos konservatorijoje studijavo muzikos teoriją pas A. Iljinskį ir A. Gedikę, vadovavo Lietuvių studentų draugijos chorui.
1916 m. dėl ligos buvo priverstas studijas nutraukti ir išvykti gydytis į Jaltą. Mobilizuotas į carinę armiją, apie metus dirbo kariuomenės orkestro kapelmeisteriu, vėliau, iki 1920 m., gydėsi ir gyveno Jaltoje, privačiai mokėsi kompozicijos pas kompozitorių V. Rebikovą, dėstė Jaltos liaudies konservatorijoje, vadovavo lietuvių išeivių chorui, rengė Antano Grudzinsko vakarus-koncertus.
1920 m. grįžo į Lietuvą, Kaune surengė savo kūrinių koncertą. Gavo Švietimo ministerijos stipendiją ir išvyko studijuoti į Leipcigo konservatoriją. Iki 1924 m. Leipcigo konservatorijoje studijavo kompoziciją pas S. Krėlį, P. Grenerį ir Z. Kargą-Elertą, o dirigavimą – pas profesorių H. Sittą ir M. Hochkoflerį.
1924–1927 m. buvo Valstybės teatro antrasis dirigentas. Dirigavo šias premjeras: Džakomo Pučini „Toską“ (1924 m. spalio 28 d.), Piotro Čaikovskio „Pikų damą“ (1925 m. gegužės 22 d.), Richardo Wagnerio „Lohengriną“ (1926 m. kovo 3 d.), Džiuzepės Verdi „Kaukių balių“ (1926 m. spalio 30 d.) ir F. Halėvy „Žydę“ (1927 m. kovo 6 d.). Dirigavo operos kolektyvo gastrolėse Klaipėdoje 1925 m.
Nuo 1926 m. dėstė muzikos teorijos disciplinas Kauno muzikos mokykloje, 1927–1937 m. ir 1940 m. buvo muzikos mokyklos ir konservatorijos direktorius, teorijos-kompozicijos klasės vedėjas.
Nuopelnai ir atminimo įamžinimas
thumb|250px|Juozo Gruodžio memorialinis muziejus Kaune 1929 m. J. Gruodis išrinktas Latvijos, 1932 m. – Helsinkio konservatorijų garbės nariu. 1929 m. įteiktas „Italijos karūnos“ ordinas. 1936 m. pirmam iš lietuvių muzikų suteiktas kompozicijos profesoriaus vardas. 1944 m. suteiktas nusipelniusio meno veikėjo vardas.
1960 m. Petrašiūnų kapinėse pastatytas antkapinis paminklas (skulpt. Vladas Žuklys, arch. Vytautas Dičius). 1984 m. kompozitoriaus 100-ųjų gimimo metinių proga, Kauno valstybinio muzikinio teatro sodelyje pastatytas paminklinis biustas iš granito (skulpt. Konstantinas Bogdanas, arch. Jonas Jucaitis). 1945 m. skulptorius Petras Rimša sukūrė J. Gruodžiui skirtą medalioną.
1974 m. Žaliakalnyje, name, kuriame gyveno kompozitorius, įsteigtas J. Gruodžio memorialinis muziejus. 1984 m. gruodžio 20 d. atidaryta pirmoji ekspozicija, 1994 m. atnaujinta, papildyta iki tol neskelbta archyvine medžiaga.
1948 m. balandžio 17 d. Kauno muzikos mokyklai suteiktas J. Gruodžio vardas. Nuo 1993 m. rugsėjo 1 d. mokykla vadinama Juozo Gruodžio konservatorija. Čia veikia muziejus, kurio ekspozicijoje nušviečiama profesoriaus veikla. Kas dveji metai organizuojami Kauno ir kitų šalies miestų muzikos ir meno mokyklų Juozo Gruodžio vardo jaunųjų dirigentų konkursai.
J. Gruodžio gyvenimo ir kūrybos tyrinėjimo baruose daug nusipelnė muzikologas Algirdas Ambrazas. Jis parašė tris knygas: „Kompozitorius Juozas Gruodis“ (1960 m.), „Juozas Gruodis“ (1965 m.), „Juozo Gruodžio gyvenimas ir kūryba“ (1981 m.), sudarė ir išleido kompozitoriaus vokalinius kūrinius „Kūriniai chorams“ (1984 m.).
Kiti leidiniai: D. Kazlauskienė „Juozas Gruodis: Bibliografinė rodyklė“ (1984 m.), žmona Stasė Gruodienė „Iš mūsų gyvenimo knygos“ (1984 m.), O. Narbutienė „Juozas Gruodis“ (1984 m.), K. Mikuličiūtė-Vaitkūnienė „Juozas Gruodis, 1884-1948“ (2004 m.).
Kūryba
J. Gruodžio kūryba pasižymi aukštu profesionaliu lygiu, intelektualumu, temperamentingumu, momentalumu, ryškiais nacionaliniais bruožais. Sukūrė daug originalių kūrinių chorams, harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė stambių vokalinių ir instrumentinių kūrinių. J. Gruodis buvo pirmasis lietuvių kompozitorius, savo kūryboje plačiai panaudojęs sutartines.
Kompozitorius vienas pirmųjų Lietuvoje ėmėsi kurti stambiuosius muzikos žanrų kūrinius: baletą „Jūratė ir Kastytis“ (1933 m.), simfonines poemas „Gyvenimo šokis“ (1928 m.), „Iš Lietuvos praeities“ (1939 m.), „Variacijas liaudies dainų temomis“ (1945 m.), dvi siuitas simfoniniam orkestrui, smuikui (1936 m.), siuitą „Šarūnas“ chorui ir simfoniniam orkestrui (1930 m.), instrumentines pjeses, solo ir choro dainas, lietuvių liaudies dainų harmonizacijas, dramos spektaklių muziką.
Parašė dainas „Lietuva – šalis gražioji“, „Užtrauksim dainužę“. Originalios chorinės dainos: „Žvejai”, „Žiema”, „Op, op”, „Ei jaunieji”, „Audžia, audžia”, išvystytos liaudies dainos „Mergužėle, mano miela”, „Skamba, skamba kankliai”, „Oi, ant kalno, ant aukštojo” ir daugelis kitų. Savo kūriniuose J. Gruodis siejo lietuvių liaudies melodijas su naujomis muzikinės raiškos priemonėmis. Kompozitoriaus kūryba – didelis indėlis į lietuvių muzikinę kultūrą.
J. Gruodis išugdė daug žymių lietuvių kompozitorių: A. Budriūną, A. Račiūną, J. Juzeliūną, J. Nabažą ir kt.
Ispanijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Halo
thumb|right|200px|Žaidimų serijos logotipas thumb|right|240px| „Halo 3“ žaidimo kadras. „Halo“ žaidimų veiksmas vyksta iš pirmojo asmens perspektyvos matant vaizdą iš pagrindinio herojaus šalmo ir valdant įvairius fantastinius ateities ginklus nežemiškų planetų ir kosminių konstrukcijų aplinkoje Halo – sci-fi kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama JAV „Microsoft“ kompanijos nuo 2001 m. Pagrindiniai serijos žaidimai yra pirmojo asmens šaudyklės žanro. Tai vieni komerciškai sėkmingiausių žaidimų „Xbox“ konsolėms. Žaidimų herojai nežemiškose planetose kovoja su priešiškais ateiviais.
Apie žaidimus
„Halo“ žaidimų seriją pradėjo JAV „Bungie“ žaidimų studija, kuri priklausė „Microsoft“. Pirmasis žaidimas „Halo: Combat Evolved“ išleistas 2001 m. kartu su „Microsoft“ pirmosios žaidimų konsolės „Xbox“ pasirodymu rinkoje. Jis turėjo vieno žaidėjo ir kelių žaidėjų režimus, Co-op režimą. Tuo metu dar neveikė „Microsoft“ internetinė paslauga „Xbox Live“, todėl kelių žaidėjų režimas buvo įmanomas tik vietiniame tinkle arba tarp dviejų žaidėjų žaidžiant perskirto ekrano režimu. Vėliau sekę „Halo“ žaidimai turėjo pilnavertę daugelio žaidėjų žaidimo galimybę internetu.
Žaidimų siužetas
Žaidimų istorija nukelia toli į ateitį, kai žmonės kolonizavo tolimas galaktikos planetas ir buvo užpulti priešiškų ateivių. Žaidėjas valdo herojų − super karį, sukurtą kovoms. Jis vadinamas kariniu rangu Master Chief ir paprastai matomas tik apsirengęs koviniu kostiumu. Herojams žaidimo eigoje padeda AI Cortana, reprezentuojama mėlynos spalvos moters pavidalo holograma. Halo − taip vadinamos senai išnykusios, kažkada galaktikoje dominavusios ateivių rūšies pastatytos kosminės žiedo formos milžiniškos konstrukcijos, sukurtos karo tikslais.
Žaidimai
Pagrindinių žaidimų serija: „Halo“ serijos papildomi žaidimai:
Romanai
thumb|right|280px| Cortana ir įvairūs Master Chief − [[cosplay 2014 m. Čikagos „Comic & Entertainment Expo“]] „Halo“ serijos romanai:
Viktorija Karatajūtė-Šarauskienė
Viktorija Karatajūtė-Šarauskienė (1948 m. gruodžio 12 d. Vilniuje – 2007 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė.
Biografija
1966–1971 m. studijavo Vilniaus dailės institute ir įgijo dailininkės keramikės specialybę. 1971–1996 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato dailininkė. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių plokščių, horeljefų (Antokolskio g. Vilniuje namų interjerui ir eksterjerui, 1995–1996 m., visi su broliu dizaineriu Romu Karatajumi), dekoratyvinių kompozicijų („Pasveikinimas“, 1974 m.; „Nuotaikos“, 1980 m.; „Šventiška dekoracija“, 1983 m.; „Drugelių šventė“ 1998 m.), instaliacijų („Pavasaris“, 2002 m.).
Kūriniai konceptualūs, asociatyvūs, poetiški, šviesių spalvų, dažni gamtos motyvai perteikia nuotaiką. Molis ir porcelianas kompozicijose derinamas su įvairiomis medžiagomis. Nuo 1972 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje ir Kaune 1986 m., su tėvu Vladu Karatajumi, Vilniuje 1994 m., 1998 m. Dalyvavo tarptautiniuose keramikos simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, privatūs asmenys Lietuvoje ir užsienyje.
Skaistis (Anykščių r.)
Skaistis – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 9,5 km į vakarus nuo Svėdasų, Šimonių girioje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,4 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 102,5 m. Krantai žemi, pelkėti – plyti ~ 22 ha dydžio Skaisčio pelkė. Ežeras nenutekantis, priklauso Kirmėlynės upelio baseinui (Šventosios intakas). Pietvakarinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.
Venetas
Ekonomika
Veneto BVP sudaro 9,4 % Italijos BVP, t. y. 138 993,5 mln. eurų. Vienam gyventojui tenka 29 225,5 eurų BVP. Svarbiausios ūkio šakos yra žemės ūkis (daržovės, obuoliai, vyšnios, cukriniai runkeliai, pašarai, tabakas, kukurūzai, žirneliai), žvejyba, maisto, tekstilės, metalo apdirbimo pramonė, turizmas, prekyba.
Administracinis suskirstymas
Venetas suskirstytas į septynias provincijas:
Geografija
Didžiausios upės
Gruodžio 7
Gruodžio 7 yra 341-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 342-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 24 dienos.
Vardadieniai
Ašmantas – Ašmantė – Laigeda – Laigedė – Laigedas – Leinartas – Leinartė – Leonarda – Leonardas – Lynartas – Lynartė – Melanijus – Vygaudė
Samaras
thumb|right|240px|Samaro salos vieta žemėlapyje Samaras – Visajų salyno sala Filipinų centre. Sala yra padalinta į tris provincijas: Samaro, Šiaurės Samaro ir Rytų Samaro provincijas. Šios provincijos kartu su Leito ir Bilirano provincijomis yra Rytų Visajų regiono dalis. Plotas 13 tūkst. km². Gyvena 1,75 mln. gyventojų. (2010 m.)
Samaras labiausiai į rytus nutolusi Visajų sala. Apie trečdalis salos ploto sudaro Samaro nacionalinis parkas. San Chuaniko sąsiauris, kuris siauriausioje vietoje yra 2 km pločio, skiria šią salą nuo Leitės salos. Per sąsiaurį nuotiestas San Chuaniko tiltas. Samaras yra į pietryčius nuo Bikolo pusiasalio Lusono saloje. San Bernardino sąsiauris skiria Lusoną nuo Samaro. Į pietus nuo Samaro yra Leitės įlanka, kur per Antrą pasaulinį karą vyko svarbus mūšis tarp Japonijos ir Sąjungininkų laivynų.
Kragai
Kragai (Podiceps) – kraginių paukščių būriui (Podicipediformes) priklausanti vandens paukščių gentis. Jos atstovai peri Eurazijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Daugelis šiaurės pusrutulyje gyvenančių rūšių žiemą migruoja į pietus. Peri apžėlusiuose gėluose ežeruose, lizdą suka pakrančių žolynuose. Minta žuvimi.
Raguotasis kragas
Raguotasis kragas (Podiceps auritus) – kraginių (Podicipedidae) šeimos vandens paukštis.
Išvaizda
Raguotasis kragas yra mažesnis už rudakaklį. Patino ir patelės galva bei apykaklė juodi. Nuo snapo pamatinių dalių galvos šonais eina šviesi ruda juostelė, apimanti ir pailgėjusias pakaušio plunksnas–ragelius. Nugarinė pusė juodai pilka. Kaklas, krūtinės ir kūno šonai ryškiai rudi. Apatinė kūno dalis, sparnų apačia ir mažosios plasnojamosios plunksnos balti. Snapas juodas, viršūnė pilkšva. Kojos alyvinės pilkos spalvos. Akys raudonos. Nuo kaklo apatinė kūno pusė balta. Kūno šonai pilki. Jaunikliai papanšūs į suaugusius raguotuosius kragus žiemos apdaru, nors jis pilkesnis.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Šiaurinis arealas siekia Botnijos įlankos, Onegos ežerą, Obės, Jenisejaus vidurupį, Anadyrio baseiną. Į pietus paplitęs iki Amūro baseino, Mongolijos, Kazachstano, Kuibyševo srities, pietinio Pabaltijo.
Gyvena Šiaurės Amerikoje, Islandijoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse. Lietuvoje aptiktas perint Biržų rajone. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
thumb|250px|left|Raguotojo krago kiaušiniai.
Biologija
Mėgsta seklius, apaugusius vidaus vandenis. Dažnai apsistoja mažesniuose užpelkėjusiuose ežerėliuose, tvenkiniuose, didesnių ežerų užtakiuose, sekliose įlankose, kuriose daug augalijos. Vengia plačių vandenų, gilių ežerų. Atsargūs, paslaptingi paukščiai, tik veisimosi periodu pasirodo atviruose vandenyse.
Dieną slepiasi tarp augalų, prietemoje išeina pasiganyti į atviras vietas. Skrenda beveik vien naktį, nesudarydami būrių.
Dauginimasis
Monogamas. Poruojasi dar žiemavietėse arba tik parskridę. Lizdą krauna abu paukščiai iš šlapių augalų liekanų. Lizdas plūduriuoja vandenyje arba pritvirtintas prie retų meldų, švendrų, nendrių stiebų. Dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 22 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas.
Mityba
Minta vandens bestuburiais, vabzdžiais, nedidelėmis žuvimis, mailiumi.
Žalgiris
Žalgiris gali reikšti:
Vadi al Hajos savivaldybė
Vadi al Hajos savivaldybė – Libijos savivaldybė šalies vakaruose.
Vadi al Haja ribojasi su: šiaurėje Vadi al Šati savivaldybė, rytuose – Sabhos savivaldybė, pietuose – Murzuko savivaldybė, vakaruose – Gato savivaldybė.
Naminis arklys
thumb|160px|Kanopa
Naminis arklys, arklys arba žirgas  – arklinių (Equidae) šeimos porūšis, kuris kilęs iš tarpanų ir Prževalskio arklių. Nors įvairios naminių arklių veislės labai skiriasi savo dydžiu, jos visos priklauso vienam porūšiui – Equus ferus caballus. Baltaodžių angliakalbėse valstybėse poniu įprastai vadinamas nedidelis naminis arklys, kurio ūgis per gogą ne didesnis kaip 146 cm. Naminiai arkliai yra bene vieninteliai gyvūnai, turintys atskirus pavadinimus priklausomai nuo plaukų spalvos (žr. arklio plaukas).
Taip pat išskiriami mustangai – pabėgusių nuo žmonių ir sulaukėjusių naminių arklių palikuonys. Mustangai kilę iš Ispanijos naminių arklių veislių, kuriuos XVI amžiuje konkistadorai įvežė į Šiaurės Amerikos žemyną, bet per daugelį gyvenimo metų laisvėje, tapo įvairių veislių mišiniu.
Išvaizda
Naminių arklių kailio spalva gali būti labai įvairi. Jai apibūdinti kiekviena tauta turi savo specialius žodžius.
Lietuvoje populiariausi juodos ir rudos spalvos naminiai arkliai, vadinami juodžiais, bėriais ar sarčiais. Kitokiems arklių spalvos pavadinimams įtakos turi ne vien tik pagrindinė kailio spalva, tačiau ir karčių bei uodegos spalvos, įvairios dėmės.
Naminių arklių klausa bei uoslė išsivysčiusios labiau negu žmogaus. Tipiškas ilgas arklio snukis reikalingas ne tik dideliems dantims. Dauguma suaugusių arklių turi po 40–42 dantis. Nuo šiurkščios žolės arklių dantys pamažu dyla, keičia spalvą. Specialistai iš arklio dantų skaičiaus, jų nudilimo gali nustatyti jo amžių.
Elgsena
Pagal prigimtį naminis arklys yra bandos gyvūnas, labai prisirišantis prie kitų savo grupės narių. Ši ištikimybė lengvai perkeliama jo šeimininkui – žmogui. Užsimezgus šiam ryšiui, arklys iš visų jėgų bandys paklusti net ir šiurkščioms komandoms. Dėl to arkliai buvo žiauriai išnaudojami, bet ir labai mylimi, tikriausiai labiau negu bet kuris kitas gyvūnas žmonijos istorijoje.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1966–1967 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1966–1967 m.
Naminis arklys
Elgsena
Nepaisant artimų ryšių su žmogumi, naminis arklys ir asilas išlaikė savo laukinių protėvių instinktus ir natūralios elgsenos bruožus. Jie gina savo teritoriją ir žindo kumeliukus lygiai taip pat kaip ir laukiniai arkliai bei asilai.
Ibn Saudas
Karalius Abdulazizas Ibn Saudas buvo pirmasis Saudo Arabijos karalius. Beveik per visą karjeros laikotarpį jis buvo vadinamas ibn Saudu.
Atkovojęs savo šeimos miestą Rijadą 1902 m., jis įtvirtino valdžią Nedžde 1922 m. ir užkariavo Hidžazą 1925 m. Užkariavęs visą centrinę Arabiją jis sujungė savo valdas į Saudo Arabijos karalystę 1932 m. Jam valdant buvo rasta nafta 1938 m. ir pradėtas jos išgavimas po Antrojo pasaulinio karo. Jis turėjo 45 vaikus.
Naminis arklys
Istorijoje
Pirmosios žinios apie arklių panaudojimą žmonijos karuose siekia III tūkstantmetį pr. m. e. Pagal istorinius šaltinius, apie 2300 m. pr. m. e. Mesopotamijoje, prijaukinti arkliai traukė kovos vežimus. Vėliau nešė raitelį – atsirado pirmoji kavalerija.
Ibn Saudas
Jaunystė
1901 m. pavasarį ibn Saudas su pusiau broliu Mohamedu ir keliais pusbroliais įsiveržė į Nedždą, taikydamas Rašidams palankias gentis. Kai reidas tapo pelningu, prisidėjo kiti dalyviai. Pralaukę rudenį Jabrino oazėje ir per ramadaną stebėję Rijadą, jie nusprendė jį atgauti iš Rašidų. 1902 m. sausio 15 d. su 40 vyrų ibn Saudas per palmes persikėlė per miesto sienas ir užėmė Rijadą. Miesto valdytojas Adžlanas buvo nužudytas prieš savo tvirtovę. Miesto atgavimas laikomas trečiosios Saudo valstybės pradžia.
Iškilimas
Po Rijado užėmimo daugelis buvusių Saudo rėmėjų atsiliepė į jo prašymą griebtis ginklų. Jis buvo charizmatiškas lyderis, parūpino ginklų rėmėjams. Per du kitus metus ibn Saudas atkovojo iš Rašidų beveik pusę Nedždo.
1904 m. ibn Rašidas kreipėsi į Osmanų imperiją, prašydamas paramos. Birželio 15 d. bendra Rašidų ir turkų armija nugalėjo ibn Saudą, tad jis griebėsi partizaninio karo prieš turkus. Per kitus dvejus metus turkų tiekimas sutriko ir jie buvo priversti atsitraukti.
Naminis arklys
Istorijoje
Iki Homero, VIII a. pr. m. e. graikų poeto laikų, jojimas arkliais ir asilais tapo įprastu keliavimo būdu, bet kovos vežimai tebebuvo naudojami kare. Klasikiniu civilizacijos laikotarpiu senovės graikai ir romėnai statė specialias arenas ir tiesė kelius arklių lenktynėms, suteikdavusioms daug išgyvenimų miniai, stebinčiai varžybas, kuriose dalyvaudavo raiteliai, važnyčiotojai ir arkliai.
Ibn Saudas
Iškilimas
1912 m. ibn Saudas užėmė Nedždą ir rytinę Arabijos pakrantę. Po to jis įkūrė Ikvaną, karinę-religinę broliją, kuri padėjo jo tolimesniuose užkariavimuose su Salafi ulamos pritarimu. Tuo metu jis pradėjo žemės reformą, apgyvendindamas klajoklius beduinus kolonijose ir panaikindamas genčių organizaciją Ikvano naudai.
Per Pirmą pasaulinį karą britai užmezgė diplomatinius santykius su ibn Saudu. Britų agentą kapitoną Viljamą Šekspyrą beduinai priėmė labai maloniai. Britai užmezgė santykius su kitais galingais arabų valdovais, kurie būtų galėję suvienyti arabus ir stabilizuoti regioną. 1915 m. gruodžio Darino sutartimi ibn Saudo valdos tapo britų protektoratu. Mainais ibn Saudas pažadėjo kariauti su turkų sąjungininkais Rašidais.
Linksmavietė (Anykščiai)
Linksmavietė – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kurklių.
Naminis arklys
Veislės
thumb|200px|Arabų arklys thumb|200px|Darbiniai arkliai thumb|200px|Arklio bėgimas thumb|200px|Arkliai taip pat naudojami sportui
Ibn Saudas
Iškilimas
Pergalė prie Rašidus padvigubino ibn Saudo valdas. Tai leido sudaryti naują geresnę sutartį su britais. Ukvairo sutartis 1922 m. pripažino Saudo užkariavimus, mainais ibn Saudas pripažino britų valdas Persų įlankos pakrantėje ir Irake. Tai buvo svarbu britams, nes britų prekybinis laivynas naudojosi anglies stotelėmis kelyje iš Britų Indijos į Angliją per Sueco kanalą.
1925 m. ibn Saudas užėmė šventąjį miestą Meką ir užbaigė Hašemitų 700 metų valdymą. 1926 m. sausio 8 d. Mekos, Medinos ir Džedos vadai paskelbė ibn Saudą Hidžazo karaliumi. 1927 m. gegužės 20 d. Džedos konferencija panaikino protektoratą ir pripažino nepriklausomą ibn Saudo valstybę.
Saudas užėmė visą Centrinę Arabiją, bet susipyko su Ikvanu, nes uždraudė tolimesnius reidus, kadangi tos teritorijos turėjo sutartis su britais. Ikvanas manė, kad visi, nepripažįstantys vahabizmo yra stabmeldžiai. Galiausiai Ikvanas sukilo 1927 m. Po dvejų metų kovos ibn Saudas nugalėjo Ikvaną Sabilos mūšyje 1929 m. kovą.
1932 m. rugsėjo 23 d. ibn Saudas sujungė savo valdas į Saudo Arabiją ir pasiskelbė karaliumi. Jis turėjo panaikinti savo paties tėvo pretenzijas į sostą, apkarpyti penkių brolių, ypač vyresniojo Mohamedo, ambicijas.
Valdymas
1938 m. amerikiečių geologai atrado naftą Saudo Arabijoje. Patarus St. John Philby ir Ameen Rihani, ibn Saudas 1944 m. leido naftą išgauti JAV kompanijoms, o tai sukėlė britų nepasitenkinimą, nes jie rėmė ibn Saudo iškilimą ir tikėjosi priėjimo prie Saudo Arabijos naftos.
Naminis arklys
Veislės
Įvairias arklių veisles augintojai dažnai skirsto į tris grupes. Pirmieji yra „karštakraujai“, arba, „pilnakraujai“, – arabai ir grynakraujai arkliai. Šie arkliai turi tokią pat kraujo temperatūrą, kaip ir kitos veislės, taigi jie iš tikrųjų nėra „karšto kraujo“, bet taip vadinami, nes yra kilę iš arabų ir berberų veislių, iš karštų Šiaurės Afrikos ir Arabijos kraštų.
Antrieji yra „šaltakraujai“, kurie irgi nėra šalto kraujo, bet jie yra dideli, sunkieji darbiniai arkliai iš šalto šiaurinio klimato. Tretieji yra „šiltakraujai“, arba „maišyti“, kurie išvesti iš karštakraujų ir šaltakraujų. Iš šios grupės yra daugiausia dabartinių sportinių arklių, išskyrus lenktyninius arklius, kurie beveik visada yra grynakraujai. Visų grynakraujų kilmę galima atsekti iš trijų garsiųjų eržilų – turkų Barelio (apie 1689 m.), arabų Darlio (apie 1702 m.) ir arabų Godolfino (apie 1731 m.).
Ibn Saudas
Valdymas
Saudo Arabija buvo neutrali per Antrą pasaulinį karą, bet palanki Sąjungininkams. 1948 m. Saudo Arabija simboliškai dalyvavo Arabų-Izraelio kare.
1953 m. spalį ibn Saudas susirgo širdies liga. Jis mirė princo Faisalo rūmuose nuo širdies smūgio miegant 1953 m. lapkričio 9 d. sulaukęs 76 metų. Princas Faisalas buvo prie jo lovos. Ibn Saudas palaidotas Al Oudo kapinėse.
Naminis arklys
Veislės
Kiekviena šalis turi savo arklių veisles – pradedant Indijos polo poniu ir baigiant Pietų Afrikos Basutų poniu bei Didžiosios Britanijos šairu. Kiekviena veislė prisitaikiusi gyventi savo gimtosiose vietose ir kiekviena yra savaip naudojama. Veislės apibūdinamos pagal jų konstituciją arba dydį ir kūno formą, taip pat pagal spalvą ir bet kokias baltas žymes, kurias jie gali turėti ant galvų ir kojų.
Arklio ūgis matuojamas plaštakomis. Viena plaštaka, atitinkanti suaugusio žmogaus plaštakos plotį, yra lygi 10,16 cm. Jeigu arklio ūgis 15,2 plaštakos, tai jis yra 157 cm aukščio. Matuojant imamas atstumas nuo žemės iki arklio pečių viršaus, vadinamo gogu.
Arkliai yra nepakeičiami cirke, nes jie gali būti taip lengvai dresuojami. Jiems patinka atlikti sudėtingus ir neįprastus judesius.
Arkliai dažnai sustoja greta, galva prie uodegos, snukiais trindami vienas kitam nugaras ir karčius, taip užmegzdami santykius. Šių priežiūros ir apsivalymo laikotarpių dažnumas priklauso nuo metų laiko, jie paprastai tęsiasi apie tris minutes.
Lietuviškos naminių arklių veislės
Lietuvoje yra 4 lietuviškos naminių arklių veislės:
Solaris
Solaris gali reikšti:
Valentina Karatajūtė-Talimaa
Valentina Karatajūtė-Talimaa (1930 m. gruodžio 7 d. Lazdijuose – 2022 m. rugpjūčio 2 d.) – Lietuvos geologė, paleontologė, habilituota fizinių mokslų daktarė.
Biografija
Brolis Vladas Karatajus.
Baigė Ukmergės mergaičių gimnaziją. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1958 m. biologijos mokslų kandidatė. 1976 m. Maskvos universitete apsigynė disertaciją, geologijos ir mineralogijos mokslų daktarė.
Nuo 1957 m. Geologijos ir geografijos instituto (1963–2002 m. Geologijos institutas) mokslo darbuotoja, 1964–1965 m. Paleontologijos sektoriaus vadovė. 2002 m. stuburinių paleontologijos draugijos (JAV) garbės narė.
Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų sritys: Eurazijos šiaurės dalies silūro ir devono sistemų šarvuotųjų žuvų (Antiarchi), ankstyvųjų primityvių bežandžių (telodontai) ir seniausių kremzlinių (Chondrichthyes) žuvų radiniai, jų pasiskirstymas. Aprašė ir apibūdino 100 naujų rūšių. Dalyvauja UNESCO kuruojamuose projektuose. Dalyvavo geologinėse (stratigrafijos ir paleontologijos) ekspedicijose į Špicbergeną, Šiaurės Žemę, Taimyrą, šiaurės Uralą, šiaurės Kazachiją, Tuvą, Podolę, Baltijos kraštus ir kitur. Pagrindė silūro ir devono sistemų ribą ir patikslino stratigrafiją. 150 straipsnių, knygų autorė ir bendraautorė.
Ispanijos futbolo varžybos 1939 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1939 m.
Ridinas
Ridinas – miestas šiaurės rytų Velse. Buvusiame kalėjime įkurtas miesto muziejus („Gaol“).
Rokas Masiulis
Rokas Masiulis (g. 1969 m. rugpjūčio 6 d. Vilniuje) – „Litgrid“ generalinis direktorius, Lietuvos vadybininkas, buvęs naftos produktų krovos AB „Klaipėdos nafta“ vadovas, auditorius ir politinis veikėjas, 2014–2016 m. energetikos ministras, 2016–2019 m. – susisiekimo ministras. AB „Vilniaus šilumos tinklai“ valdybos narys.
Biografija
R. Masiulis mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, baigė Vilniaus universitete ekonomikos studijas. Studijuodamas ekonomiką, taip pat baigė tarptautinių santykių ir politikos mokslų studijas.
Dirbo tarptautinėse audito bendrovėse, ėjo direktoriaus pareigas finansinių paslaugų įmonėje. R. Masiulis buvo Audito rūmų viceprezidentas. 1994–2007 m. dirbo audito bendrovėse „Arthur Andersen“ ir „Ernst & Young“; 2007–2009 m. finansinių paslaugų įmonės „IS partners“ direktorius, 2009–2010 m. „Leo LT“ finansų direktorius, vadovavo įmonės likvidavimo procesui. Nuo 2010 m. ėjo generalinio direktoriaus pareigas valstybinėje bendrovėje „Klaipėdos nafta“, atsakingoje už Suskystintųjų gamtinių dujų terminalo projekto įgyvendinimą. 2014 m. per kasmetinius dienraščio „Verslo žinių“ teikiamus „Lietuvos verslo lyderių apdovanojimus“ R. Masiuliui atiteko daugiausiai žiniasklaidos dėmesio sulaukusio CEO nominacija.
Politinė karjera
Nuo 2014 metų rugsėjo 25 d. iki 2016 metų gruodžio 13 d. – Lietuvos Respublikos energetikos ministras. 2014 m. rugsėjo 22 d. į šį postą R. Masiulį delegavo Darbo partija, nors šiai partijai jis ir nepriklauso, o paskyrė Dalia Grybauskaitė. Šiame poste jis pakeitė Jaroslavą Neverovičių, kuris taip pat buvo nepartinis energetikos ministras Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje. R. Masiulis Seime prisiekė 2014 metų rugsėjo 25 d.
2016 m. gruodžio 13 d. paskirtas susisiekimo ministru Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje.
Šeima
R. Masiulio mama – Janina Masiulienė – grafologė, teismo ekspertė, tėvas – Tadas Masiulis – fizikas ir matematikas. Brolis dvynys – Petras Masiulis, vadybininkas, telekomunikacijų bendrovės Tele2 vadovas.
R. Masiulis yra vedęs, turi du sūnus.
Laisvalaikis
Laisvalaikiu žvejoja, žaidžia futbolą (žaidžia Vilniaus „Ozo tapyrų“ futbolo komandoje), mokosi kinų kalbos.
Apdovanojimai
2014 m. vasario 16 d. R. Masiuliui Prezidentės dekretu už sėkmingą valstybės strateginių projektų įgyvendinimą buvo skirtas valstybinis apdovanojimas – Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius.
Kampuotasis česnakas
Kampuotasis česnakas (Allium angulosum) – amarilinių (Amaryllidaceae) šeimos česnako (Allium) genties augalas. Paplitęs Europoje, Sibire.
Daugiametis, svogūninis, žolinis, 20-50 cm aukščio augalas, natūraliai augantis drėgnose ir užliejamose pievose. Žydi liepos ir rugpjūčio mėnesiais, dauginasi sėklomis ir svogūnėliais. miniatiūra|250px|left|Kampuotasis česnakas pievoje
Gali būti vartojamas vaistams, kaip daržovė ir prieskonis.
Lietuvoje rūšis įtraukta į Raudonąją knygą (3(R) kategorija). Priskiriamas retoms rūšims, kurių populiacija Lietuvoje maža dėl jų biologinių ypatybių. Kultūroje auginamas kaip retesnis, tačiau dekoratyvus ir maistiniu požiūriu vertingas augalas.
Maccabi Ramat Amidar FC
Maccabi Ramat Amidar FC – Izraelio futbolo klubas iš Ramat Gano. Prijungtas prie Hakoah Maccabi Amidar Ramat Gan klubo.
Valdas Samonis
Valdas Samonis-Samulevičius (g. 1950 m. Šlynakiemio kaime, Punsko valsčius, Lenkija) – Royal Roads University (Kanada) profesorius ir Columbia University (JAV) mokslinis bendradarbis, vadybos ir ekonomikos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Punsko licėjuje, studijavo inžineriją Gdansko Technologijos universitete, vėliau tęsė studijas Varšuvos Ekonomikos mokykloje. Baigęs dirbo Varšuvos Tarptautinės prekybos tyrimo institute. Gavęs JAV Vyriausybės Fulbraito stipendiją, tęsė studijas ir mokslinį darbą Indianos, Kalifornijos, Merilando universitetuose bei kitose JAV ir Jungtinės Karalystės mokslo institucijose.
1981 m. paskelbus Lenkijoje karinę padėtį, V. Samulevičius pasiprašė politinio prieglosčio JAV, vėliau pervažiavo į Kanadą ir 1985 m. įsidarbino Toronto universitete. Pasikeitė savo pavardę į Samonio. Paskelbė daugiau kaip 200 straipsnių ir knygų žinių ekonomikos temomis. Tampriai bendradarbiauja su Varšuvos Ekonomikos mokykla, Vilniaus universitetu, Baltijos vadybos institutu, Kauno Vytauto Didžiojo universitetu. Kartu su kolega įkūrė Journal of East-West Business, skirtą ekonominiams ryšiams tarp postkomunistinių šalių ir Vakarų pasaulio. Konsultavo Lenkijos, Čekijos, Kanados bei Afrikos šalių vyriausybes, tarptautines organizacijas: UNCTAD, Pasaulio banką, The African Capacity Building Foundation ir žinomus koncernus: Andersen Consulting, Medley Global Advisors. Lietuvos mokslininkų sąjungos narys, ne kartą skaitęs paskaitas Lietuvos visuomenei ekonomikos temomis.
Panajus
thumb|180px|Panajus Flipinuose Panajus  – sala Filipinų centrinėje dalyje, Visajų salyne, į šiaurės vakarus nuo Negroso. Plotas 12 011 km². Salos paviršius kalnuotas, aukštis iki 2117 m (Madiaso k.). Dengia savanos ir musoniniai miškai.
Panajuje gyvena 3,5 mln. gyventojų (2000 m.). Gyventojų tankumas 291,4 žm./km². Auginami ryžiai, kukurūzai, cukranendrės, kokospalmės. Žvejyba. Pagrindiniai miestai – Iloilas, Rochasas.
Gbarnga
Gbarnga  – miestas Liberijoje, 170 km į šiaurės rytus nuo Monrovijos, netoli Gvinėjos sienos. Bongo apskrities centras. Plentai į Monroviją, Voindžamą, Harperį, Biukeneną. Maisto, gumos gamybos pramonė.
Dauguma gyventojų – kpelai ir mandinkai.
Istorija
Liberijos pilietinio karo metu Gbarnga smarkiai nuniokota, kadangi joje buvo Liberijos nacionalinio patriotų fronto vado Čarlzo Teiloro būstinė. Taip pat sunaikintas čia buvęs Afrikos muziejus bei koledžas.
Dragonys
Dragonys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Skaistgirių.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėti 1892 m.
Sosnovka (Aukštagiriai)
Sosnovka (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos – lietuviškos kilmės. 1312 m. minima prūsų gyvenvietė Auctigirgen.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Sosnovkos apylinkės (Сосновский cовет) centras, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės centras.
Apylinkė
Sosnovkos apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Augimo taškas
Augimo taškas  – kaimas ar mažas miestas Zimbabvėje, kuris yra menkai išvystytas ir iš vyriausybės gauna papildomų išteklių, skirtų skatinti tokio gyvenamojo punkto vystymą iki miesto. Vienas iš tikslų – tokio vystymo būdu sumažinti migraciją iš kaimų į miestus. Augimo taškai paprastai beveik visada yra bendruomenių žemėje, po vieną vienos bendruomenės teritorijoje. Augimo taškai gali būti laikomi bendruomenių žemių sostinėmis ir aptarnavimo centrais.
Augimo taškų pavyzdžiai Zimbabvėje: Magunje, Murambinda, Murombedzi, Sadza, Domboshawa ir Gwengwerere.
Ščepkai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1794 m. įkurta Ščepkų Šv. Juozapo parapija. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Geležinkelis
Kaimas turi dviejų platformų, dviejų peronų geležinkelio stotelę, per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija Nr. 40. Stotelė yra 82.354 šios linijos kilometre, nuo stotelės iki Plocično geležinkelio stotelės yra 8.497 km ir iki Bliznos geležinkelio stotelės 7.565 km.
Kirsapė
Kirsapė arba Družba (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1910 m. buvo 82 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.