cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Massimiliano Allegri
Massimiliano Allegri (g. 1967 m. rugpjūčio 11 d.) – buvęs Italijos futbolininkas, nuo 2003 m. dirbantis futbolo treneriu. Nuo 2014 iki 2019 m. jis vadovavo Juventus klubui, jame pakeitęs Antonio Conte. 2021 m. italas vėl sugrįžo treniruoti Turino komandą.
2007–2008 m. sezone su Sassuolo ekipa M. Allegri triumfavo Lega Pro Prima Divisione lygoje.
2010–2011 m. sezone trenerio vadovaujama Milan ekipa laimėjo savo pirmą Serie A trofėjų nuo 2004 m. Tais pačiais metais Milan laimėjo ir Italijos futbolo supertaurę.
2019 m. gegužės 17 d. Juventus pranešė, kad sezono pabaigoje M. Allegri paliks komandą.
2021 m. gegužės 28 d. italas vėl grįžo vadovauti Turino komandai joje pakeitęs Andrea Pirlo.
Biriukas
Biriukas – upė Rusijoje, Jakutijoje (Oliokminsko ulusas); Lenos kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka daugiausia pietų kryptimi. Įteka į Leną 2160 km nuo jos žiočių, ties Biriuko gyvenviete (į rytus nuo Neriuktiajinsko I).
Didžiausias intakas: Meličianas (dešinysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės, patvinsta gegužę (debitas siekia 162 m³/s). Prie Biriuko yra Kiliero, Olomo gyvenvietės.
Janis Krastinis
Janis Krastinis (, 1943 m. birželio 23 m. Ryga) – latvių architektas, architektūros teoretikas.
Biografija
1972 m. baigė Rygos politechnikos institutą.
Nuo 1972 m. Rygos politechnikos instituto dėstytojas; nuo 1992 m. profesorius.
Parašė monografijų, daugiausia apie Rygos architektūrą; daugelis jų išleista ir rusų, anglų, vokiečių kalbomis. 1967–1999 m. suprojektavo gyvenamųjų namų, parengė interjerų, pastatų rekonstrukcijos projektų.
Grafologija
Grafologija – pseudomokslas, studijuojantis rašyseną ir bandantis iš jos nusakyti žmogaus charakterį, asmeninius įpročius, kartais net ateitį, karjeros perspektyvas. Kartais šiuo terminu klaidingai vadinami moksliniai rašysenos tyrimai, tikrinant, ar dokumentas nėra klastotė.
Klyksmas
Klyksmas yra
Akis (Vilniaus m.)
left|120px
Žuvys: karosai, lynai, saulažuvės, gružliai.
Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio akis („aketė, kiaurymė beužaugančiame liūne“).
Yorke
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ylienė
Ylienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Ylaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Yla.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vladikiškės
Vladikiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Kaišiadorių. Seniūnaitijos centras. Vladikiškių dvaras buvo Stasiūnuose, į šiaurę nuo Vladikiškių – išlikusi dalis dvaro sodybai priklausiusių pastatų: gyvenamasis namas (dalis namo apkalta lentomis, kita dalis – mūrinė), mūrinis tvartas ir svirnas, taip pat dalis parko ir tvenkinys. Kapinės ir Vladikiškių koplyčia yra Mažosiose Vladikiškėse.
miniatiūra|250px|left|Vladikiškės miniatiūra|250px|left|Kelias Vladikiškėse
Gediminas Rudžionis
Biografija
1969–1972 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, 1973 m. baigė Vilniaus universitetą, istorikas.
Lydė metalą Kuro aparatūros gamykloje, dirbo kroviku, vadovavo vaikų poilsiavietei. Po 1990 m. ėmėsi verslo, 1997–2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo pirmininko pavaduotojo padėjėjas, 2001 m. UAB „Gerva“ konsultantas. 2009 m. Europos Parlamento nario Juozo Imbraso padėjėjas.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2007–2011 m. Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Jurgita, vaikai Dovilė, Rokas, Antanas.
Pjedfortas
Pjedfortas – monetos variantas, paprastai tiksliai dukart sunkesnis ir storesnis už standartinę tokią monetą, kadangi nukaldintas iš specialiai parinkto dukart storesnio ruošinio. Pjedfortus paprastai kaldina kaip parodomąsias monetas, skirtas kolekcionieriams ar svarbiems asmenims dovanų.
Pjedfortai buvo labiausiai paplitę Europoje nuo XVI a. vid. iki XVII a vidurio, kada karalių tarpe pasidarė madinga savo rato žmones ir kitų šalių valdovus apdovanoti ypatingai nukaldintomis monetomis. Pvz., Rusijoje pirmas pjedfortas buvo nukaldintas Petro I laikais – tai buvo dvigubas červoncas, nukaltas paprastais štampais, buvęs dukart storesnis ir sunkesnis.
Po ilgos pertraukos 1890 m. pjedfortų kaldinimą atnaujino Paryžiaus monetų kalykla, kaldinusi pjedfortus specialiai kolekcionieriams.
Didžiosios Britanijos Karališkoji monetų kalykla garsėja tuo, kad kaldina daug pjedfortų. Nuo 1982 m. ji kiekvienais metais išleidžia po pjedfortą.
kilęs iš pied 'svoris' + fort 'stiprus, sunkus'. Pažodžiui piedfort reiškia 'sunkiasvoris' ('sunkioji moneta)'.
Young
Young − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kerblonys
Kerblonys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Miežiškių, Nevėžio aukštupyje prie kelio.
Niutono gravitacijos dėsnis
Niutono visuotinės traukos dėsnis sako, kad bet kokie du Visatos kūnai veikia vienas kitą jėga, kurios modulis yra:
Du kūnai vienas kitą tik traukia, todėl
Čia F – jėga, m_1 ir m_2 – sąveikaujančių kūnų masės, r – atstumas tarp kūnų, – gravitacijos konstanta.
Dar pats Niutonas žinojo pagrindinį šio dėsnio trūkumą. Pagal Niutono teoriją jėga veikia akimirksniu. Dabar žinome, kad ribinis greitis yra šviesos greitis. Be to, Niutonas negalėjo paaiškinti, kodėl dėsnis yra būtent toks. Dabar žinome, kad masyvūs kūnai iškreipia erdvėlaikį.
Vokiškėliai
Vokiškėliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, tuoj į šiaurę nuo Vilkaviškio, šalia kelio. Vokiškėlių biblioteka yra Karalių kaime.
Tuolba
Tuolba  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Oliokminsko ulusas); Lenos dešinysis intakas. Prasideda šiaurės vakariniame Aldano kalnyno pakraštyje, teka į šiaurės rytus. Žiotyse skaidosi į protakas. Įteka į Leną 1875 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Sanyjachtacho.
Didžiausi intakai: Syalysardachas (dešinysis), Sytyganas (kairysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės, patvinsta gegužę (debitas siekia 398 m³/s). Prie Tuolbos yra Aleksejevkos gyvenvietė.
Benino vėliava
right|thumb|188px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Benino vėliava, pločio ir ilgio santykis 2:3]] right|thumb|190px|Benino Liaudies Respublikos vėliava (1975–1990)
Benino vėliava buvo įteisinta 1959 metų lapkričio 16 dieną. 1975–1990 metais ši vėliava nebuvo naudojama. Dabartinė Benino Respublikos vėliava dar kartą įteisinta 1990 metų rugpjūčio 1 dieną.
2017 m.
2017 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Benino vėliava
Benino vėliavą sudaro viena vertikali ir dvi horizontalios juostos. Vėliavą sudaro daugeliui Afrikos šalių valstybių vėliavoms būdingos panafrikietiškos spalvos: žalios spalvos vertikali juosta ir geltonos bei raudonos spalvų horizontalios juostos.
Benino vėliavoje žalia spalva simbolizuoja viltį, geltona – turtą, raudona – drąsą.
Istorija
Iki kolonizacijos gyvavusioje Dahomėjos karalystėje buvo naudojami tam tikri šalies simboliai, tarp jų ir vėliavos. Prancūzijai perėmus krašto kontrolę šioje teritorijoje galiojo Prancūzijos administracijos simbolika. Šaliai atgavus nepriklausomybę, buvo įteisinta dabartinė trispalvė, tik 1975–1990 metais, kuomet šalyje vyravo prokomunistinės pažiūros, vėliava buvo pakeista. Ji buvo žalios spalvos su raudona penkiakampe žvaigžde kairiame viršutiniame kampe. Žalia spalva simbolizavo agrarinę valstybę Beniną, raudona žvaigždė revoliuciją, socializmą ir tautų vienybę.
Aponiškės
Aponiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Žaslių.
Klyksmas (paveikslas)
Klyksmas (Skrik) – 1893–1910 m. paveikslų ir litografijos serija, sukurta norvegų ekspresionisto Edvard Munch.
Zablockis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Zablockienė (ištekėjusi moteris) ir Zablockytė (mergautinė pavardė).
Klyksmas (paveikslas)
Viena tapyta versija saugoma Oslo nacionalinėje galerijoje, kita tapyta ir pastelinė versijos saugomos Munko muziejuje. Paveikslus nekartą bandyta pavogti.
Zablockis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Klyksmas (paveikslas)
2012 m. gegužės 2 d. vienas iš paveikslų neatskleistam pirkėjui parduotas už rekordinę viešam aukcionui 119 922 500 JAV dolerių sumą.
Virgainiai
Virgainiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Viduklės. Seniūnaitijos centras.
Veikia Danutės Juškienės individuali įmonė, Žemės ūkio kooperatinė bendrovės „Žemaitijos pašarai“ elevatorius, Viduklės ir Nemakščių seniūnijų melioracijos statinių naudotojų asociacija, Lietuvos ūkininkų sąjungos Raseinių skyriaus gamybinė-komercinė firma, Žemaičio parduotuvė, UAB „Agrochemos mažmena“ Viduklės žemdirbių aptarnavimo centras, kooperatinės bendrovės „Raseinių prekyba“ parduotuvė Nr. 14 (geležinkelio stotyje), UAB „Baltic Agro“ Raseinių klientų aptarnavimo centras.
Etimologija
Vietovardžio kilmė nėra aiški. Manoma, kad kilo nuo lotynų kilmės asmenvardžio „Virgas“ ir priesagos „-ain-“. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, , ,.
Geografija
Kaimas plyti tarp Viduklės miestelio ir Viduklės geležinkelio stoties, Žemaičių plento ir Kauno–Klaipėdos autostrados. Rytiniu pakraščiu teka Ynauja (Apusino dešinysis intakas), o vakariniame pakraštyje išteka Tramalko upelis (kairysis Šešuvio intakas). Pietiniu pakraščiu praeina autostrada, o šiauriniu – krašto kelias , prie kurio išliko Virgainių senosios kapinės.
Istorija
Nuo XVIII a. žinomas Virgainių dvaras, kurio sodyba stovėjo Žemaičių plento pietinėje pusėje, tarp Viduklės ir Nemakščių.
Dvaras priklausė bajorams Bogdanavičiams. XIX a. jį įsigijo lenkų kilmės bajorai Konarskiai, tarpukariu tapę Kanarskais. I. Konarskis buvo 1831 m. sukilėlių laikinosios Raseinių apskrities valdžios narys. 1893 m. Adomas Konarskis valdė 513 dešimtinių (per 560 ha) žemės.
Alfonsas Matulis
Alfonsas Matulis (1927 m. lapkričio 1 d. Bastūnuose, Želvos valsčius – 2017 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Berčiūnų apylinkė (Panevėžys)
Berčiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Alfonsas Matulis
Biografija
Mokėsi Želvos pradžios mokykloje, Giedraičių vidurinėje mokykloje, 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. medicinos mokslų daktaras.
Virgainiai
Istorija
1919–1939 m. žemės reformos metu pusė dvaro žemės buvo paimta valstybės nuosavybėn ir išdalinta kumečiams bei Viduklės valsčiaus savanoriams. Paskutinioji dvarininkė Jadvyga Grincevičiūtė-Kanarskienė (1886–1945) 1941 m. birželio 14 d. ištremta į Syktyvkarą (Komija, Rusijos Federacija).
Berčiūnų apylinkė (Panevėžys)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Berčiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panevėžio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gustonių apylinkės, dalis Spirakių apylinkės, dalis Degionių apylinkės, dalis Molainių apylinkės, dalis Vilkelių apylinkės ir dalis Nausodės apylinkės, 1963 m. – dalis Gustonių apylinkės ir dalis Upytės apylinkės. 1973 m. kovo 28 d. Berčiūnų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Smilgių apylinkės ir Naujamiesčio apylinkės.
Alfonsas Matulis
Biografija
1954–1997 m. dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute; 1961–1970 m. Terapijos sektoriaus vadovas, 1970–1994 m. instituto direktorius. 1993–1997 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.
Virgainiai
Istorija
1941 m. birželio 23 d. prie Virgainių dvaro surengtoje pasaloje raudonarmiečiai nušovė vermachto kareivį. Keršydami už tai, vokiečių kariškiai Viduklėje suėmė ir sušaudė 5 lietuvius ir 1 žydą.
Alfonsas Matulis
Biografija
1994 m. kartu su kitais įkūrė žurnalą „Acta medica Lithuanica“, iki 1997 m. jo vyr. redaktorius. 1971–1997 m. Lietuvos reumatologų draugijos pirmininkas. 1992–1994 m. Baltijos šalių reumatologų asociacijos prezidentas, 1988–1992 m. Pasaulio ir Europos reumatologų lygų tarybos narys.
Virgainiai
Istorija
Sovietmečiu Virgainių dvaro sodyboje veikė kolūkio ūkinis-gamybinis centras ir gyveno kolūkiečių šeimos. Vėliau ji buvo nugriauta, o dvarvietėje ir aplinkui ją susiformavo naujakurių gyvenvietė.
XXI a. pr. prie kaimo prijungta Viduklės GS gyvenvietė.
Alfonsas Matulis
Mokslinė veikla
Vienas pirmųjų sergančiuosius reumatinėmis ligomis pradėjo gydyti imunosupresantais, įdiegė daug naujų reumatinių ligų diagnostikos metodų. Tirdamas sąnarių degeneracinių ligų gydymo efektyvumą kartu su V. Vasilionkaičiu pasiūlė naują vaistą – polivinilpirolidoną, kuris 1984 m. pripažintas išradimu. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių.
Džeras
thumb|250px|Džero kapo stela Džeras – trečiasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Manetonas jį vadina Atočiu ar Atoti. Valdė apie 3000 m. pr. m. e.
Beveik nieko nėra žinoma apie Džero gyvenimą. Pagal Manetoną, jis valdė 57 metus. Palermo akmens fragmentuose Kaire paminėti devintieji jo valdymo metai. Sečio I šventyklos Abydose karalių sąraše jis tikriausiai vadinamas vardu Iti. Manoma, kad kovojo kelete mūšių prieš libiečius Nilo deltoje.
Kaip ir jo pirmtakas Aha, Džeras, manoma, buvo palaidotas Abydose, Um el Kaabo nekropolyje. Jo kapas buvo iš kelių kambarių, kurie buvo skirti atskirai sudėti objektus pomirtiniam gyvenimui. Kape rasta į lininį audinį susukta ranka su aukso papuošimais ir brangakmeniais, kurios nerado kapų plėšikai. Ranka buvo pergabenta į Kairo muziejų ir išardyta − papuošalai palikti, o pati ranka išmesta ir nežinoma, ar ji priklausė Džero mumijai. Šalia kapo buvo įrengta daug palydovinių kapų jo tarnams ir haremo moterims. Netoli jo kapo rastas, kaip spėjama, jo žmonos Merneitės, Deno motinos, kapas. Iš Džero kape rastos kaulo plokštelės įrašų tikėtina, kad karalius lankėsi Buto ir Saise, tikriausiai tam, kad pagarbinti vietos dievybes. Kape rasta objektų, kurie liudija apie prekybą su Sirija ar Palestina.
Nuo Viduriniosios karalystės pradžios Džero kapas Abydose buvo egiptiečių sutapatintas su vietos dievybės Ozyrio kapu. Kapą XIX a. pb. atidaręs Émile Amélineau rado Ozyrio statulą ant laidojimo sofos.
Džero gyvenimo įrodymai:
Džono F. Kenedžio tarptautinis oro uostas
Džono F. Kenedžio tarptautinis oro uostas yra tarptautinis oro uostas esantis Kvinse, Niujorke. Oro uostas yra įsikūręs maždaug 19 kilometrų atstumu nuo Žemutinio Manhatano ir yra pagrindiniai vartai užsieniečiams vykstantiems į JAV. JFK aptarnauja daugiau kaip 80 įvairių pasaulio oro bendrovių. Kenedžio oro uostas yra 22-oje vietoje pasaulyje pagal keleivių skaičių, 6-oje vietoje Jungtinėse Valstijose ir yra pats judriausias oro uostas Niujorke. 2017 m. oro uostu naudojosi daugiau nei 59 mln. keleivių.
Per savo egzistavimo laiką, oro uostas turėjo net keturis pavadinimus. Iš pradžių oro uostas vadinosi Idlewild oro uostu, vėliau buvo pervadinimas į Majoro Generolo Aleksandro E. Andersono oro uostą. 1948 metais oro uosto pavadinimas buvo dar kartą pakeistas į Niujorko tarptautinį oro uostą. Paskutinį kartą pavadinimas buvo pakeistas 1963 metais, JAV prezidento Džono F. Kenedžio garbei. Pastarasis pavadinimas yra naudojamas iki šių dienų, tačiau žmonės dažniausiai trumpina pavadinimą ir vadina jį tiesiog „Kenedžio“ arba „JFK“ oro uostu.
Pierre-André Latreille
thumb|right|Pjeras Andrė Latreilis
Pjeras Andrė Latreilis (1762 m. lapkričio 29 – 1833 m. vasario 6) – prancūzų biologas, specializavęsis nariuotakojų tyrinėjime.
Biografija
thumb|left|Latreilio gimimo vieta [[Brive-la-Gaillarde]] Pjeras Andrė Latreilis gimė 1762 m. lapkričio 29 Brive-la-Gaillarde mieste. Įstojo į Collège du Cardinal Lemoine, kur mokėsi kunigystės. Vėliau savo studijas tęsė Paryžiuje. 1780 m. buvo įšventintas į diakonus. Nepaisant to, Latreilis vėliau rašė, jog niekada neatlikinėjo dvasininko funkcijų, nors kelerius metus ir pasirašinėjo savo laiškus kaip „l’Abbé Latreille“ (Šventasis Latreilis) ar „Latreille, Prêtre“ (Latreilis kunigas). Savo studijų metu Latreilis jau domėjosi gamta, mokėsi botanikos iš René Just Haüy, vėliau susipažino ir su Lamarku.
Sykį kalėjimo gydytojas lankė kalinius ir atrado Latreilį nagrinėjantį vabaliuką ant savo kameros grindų. Kai Latreilis paaiškino, jog tai yra retas vabzdys Necrobia ruficollis, gydytojas buvo sužavėtas ir išsiuntė vabalą apžiūrėti vietiniam (tuo metu 15mečiam) gamtininkui Bory de Saint Vincent. Vincentas pripažino Latreilio darbą ir parūpino jam, ir jo kameros draugui laisvę.
Vėliau Latreilis gyveno kaip mokytojas, konsultavosi su įvairiais entomologais, įskaitant Fabricijų. Nors Latreiliui buvo skirtas namų areštas, bet Georges Cuvier, Bernard Germain de Lacépède ir Žano Batisto de Lamarko įtakos dėka Latreilį pavyko išvaduoti ir paskirti dirbti į Paryžiaus nacionalinį gamtos istorijos muziejų (Muséum national d’histoire naturelle), kur kartu su Lamarku prižiūrėjo nariuotakojų kolekcijas ir paskelbė daugybę mokslinių darbų.
1821 m. Pjerui Andrė Latreiliui buvo įteiktas Garbės Legiono Riterio ordinas.
1832 m. buvo vienas iš Prancūzijos entomologų draugijos įkūrėjų ir paskirtas pirmuoju (garbės) prezidentu.
Publikacijos
Pastaba: Standartinis autoriaus trumpinys Latreille yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą.
Muskatmediniai
thumb|right|260px|Muskato riešutai
Muskatmediniai (Myristicaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Auga Azijos ir Australijos tropinėse juostose. Kai kurių augalų rūšių sėklos (muskato riešutai) (kvapiojo muskato) ir kt. vartojamos farmacijoje, kulinarijoje, parfumerijoje, tabako pramonėje.
Šeimoje yra apie 18-20 genčių ir iki 400 rūšių.
Toksiškumas ir haliucinogeninis poveikis
Didesnės nei 7,5g dozės gali būti pavojingos sukelti viso kūno skausmus, konvulsijas.
Tokie kiekiai kokiais šis augalas naudojamas kaip prieskonis laikomi nepavojingais.
Akis (Vilniaus r.)
Akis – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Mickūnų, Kairėnų kaime. Apskritas (skersmuo ~0,2 km). Altitudė 161,5 m. Krantai žemi, labai pelkėti, apaugę vandens augmenija ir krūmais. Aplinkui plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Vilnios upės baseinui.
Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio akis („aketė, kiaurymė beužaugančiame liūne“).
ISO 259
ISO 259 tarptautinis standartas skirtas hebrajų rašto perrašai į lotyniškąjį.
ISO 259-3 (paskutinė, 1996 m. ISO 259 versija):
! Hebrajų ! Lotynų
Liudvigsortas
Liudvigsortas arba Laduškinas (, nuo 1929 m. Ludwigsort, nuo 1946 m. ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, ant Kaliningrado įlankos kranto, į pietvakarius nuo Karaliaučiaus, netoli sienos su Lenkija, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos centras.
Istorija
Notangos žemės gyvenvietės pavadinimas vokiškos kilmės. Įkurtas kryžiuočių ordino 1314 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities Brandenburgo valsčiaus dvaras, nuo 1926 m. kaimas ir savivaldybės centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Hailigenbailio rajono, 1946 m. rugsėjo 7 d. – 1962 m. gruodžio 12 d. Laduškino rajono, nuo 1962 m. gruodžio 12 d. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apylinkės, nuo 1997 m. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apygardos, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos miestas.
1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pavadintas Tarybų Sąjungos didvyrio Ivano Laduškino vardu.
thumb|right|260px|Balgos pilis XVII a. thumb|right|260px|Paminklas I. Laduškinui
Turizmas
Sudarytos sąlygos turizmui ir poilsiui prie jūros įlankos. Istorinių paminklų nėra, tačiau sūrių gamyklos teritorijoje auga 800 m. ąžuolas. 10 km nuo Laduškino stovi XIII a. Balgos pilis (dabar Vesioloje), greta – tokio pat amžiaus Brandenburgo pilis, Ušakove – XIV a. kirchė.
Apylinkė
Laduškino miesto apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Buotama
Buotama  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda šiauriniame Aldano kalnyno pakraštyje, teka į šiaurės rytus Lenos plynaukšte, lygiagrečiai su Lenos upe. Įteka į Leną 1609 km nuo jos žiočių, priešais Bestiachą.
Upė būna užšalusi nuo spalio ar lapkričio iki balandžio ar gegužės Buotamos baseine yra >200 ežerų.
Užbaliai (Jurbarkas)
Užbaliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Smalininkų, 1 km šiauriau. Kaime stūkso 59 m absoliutinio aukščio Gegužės kalnas.
Gintaras Kazakas
Biografija
1989 m. baigė Vilniaus komunalinių paslaugų aukštesniąją mokyklą. 2003 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Vilniaus miesto skyriaus narys.
2007-2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Baudžiamoji atsakomybė už bandymus papirkti
2011 m. Vilniaus miesto 1-asis apylinkės teismas pripažino Gintarą Kazaką kaltu dėl bandymų papirkti Vilniaus miesto savivaldybės pareigūnus. Teismas nustatė, jog 2007 m. rugsėjo 28 d. jis susitiko su Vidu Urbonavičiumi ir pasiūlė šiam kyšį dėl bendrovės „Lazdynų būstas“ privatizavimo. Taip pat Gintaras Kazakas pripažintas kaltu ir dėl 2008 m. sausį duoto 10 tūkst. litų kyšio Vidui Urbonavičiui, norint paveikti Birutę Galinienę, kad ši balsuotų už bendrovės „Corpmanagement“, kuri per viešą konkursą buvo nusipirkusi Misionierių ligoninės patalpas, atleidimą nuo 2 mln. litų delspinigių.
Zaleckas
Zaleckas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Zaleckienė (ištekėjusi moteris) ir Zaleckaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Klaudijus Ptolemėjus
thumb|Klaudijus Ptolemėjus Klaudijus Ptolemėjus (~90 – ~168 m.) – graikų geografas, astronomas ir astrologas, gyvenęs ir dirbęs Aleksandrijoje.
Svarbiausi traktatai, kelis amžius buvę vieni svarbiausių mokslo veikalų Europos ir islamiškajame moksle – „Almagestas“ ir „Geografija“. Sudarė „Karalių chronologinį kanoną“ – svarbų chronologijos šaltinį. Apie jo biografiją duomenų praktiškai nėra.
Astronomija
Svarbiausias astronominis veikalas – „Almagestas“. Į jį sudėtos visos iki tol sukauptos astronominės žinios, labai daug remtasi Hiparcho astronominiais darbais (parašytais prieš 3 amžius). Ptolemėjus suformulavo geocentrinę sistemą. „Almageste“ buvo žvaigždžių katalogas, aprašyti 48 žvaigždynai. Ilgus metus ši knyga buvo navigacijos pagal žvaigždes vadovėlis.
Geografija
Aštuonių tomų veikale „Geografija“ apibendrino senovės graikų ir romėnų geografijos žinias, išdėstė žemėlapių sudarymo pagrindus, surašė daugiau nei 8000 geografinių vietų, nurodė daugumos jų koordinates, įdėjo 26 žemės paviršiaus žemėlapius. Traktatas sudarė vieną knygą, o koordinačių lentelės - veikalo dalį nuo antro iki septinto tomo. Šis mokslo darbas teikė instrukcijas, kaip sudaryti matematiškai pagrįstus žemėlapius. Ptolemėjus nemažai rėmėsi kitų graikų mokslininkų – Eratosteno, Hiparcho, Poseidonijo, Marino Tyriečio darbais. Veikalas „Geografija“ net 14 šimtmečių buvo laikomas svarbiausiu Europoje geografijos ir kartografijos šaltiniu. Ptolemėjas sukūrė dvi žemėlapių projekcijas: kūginę, kurioje platumą žyminčios lygiagretės parodytos kaip koncentriniai apsriti lankai, ir pseudokūginę, kurioje ilgumą žyminčios linijos yra ne lenktos, o tiesios.
Ptolemėjus savo darbe mini Sarmatų vandenyną (Baltijos jūrą), venedus ir Venedų įlanką (Gdansko įlanka), Turunto, Rubono ir Chrono upes, kurios tapatinamos su Dauguva, Venta ir Nemunu, bei kelias baltų gentis – sudinus (soduvius), galindus, sėlius (saloi), stavanus ir kitus.
Muzikos teorija
Ptolemėjaus veikale „Harmonija“ aprašyti muzikos garsų matematiniai santykiai. Jis pirmasis apibūdino oktavos sąvoką.
Kerbušiai
Kerbušiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 19 km nuo Piniavos, Žaliosios girios pakraštyje, prie Laidės upelio.
Belousovo ir Žabotinskio reakcija
Belousovo ir Žabotinskio reakcija – osciliuojančios cheminės reakcijos tipas. Tai yra netiesinis osciliatorius, pasireiškiantis sistemose be termodinaminės pusiausvyros. Ši reakcija buvo pirmasis keistasis atraktorius, stebimas cheminėse sistemose.
Karališkasis pitonas
Karališkasis pitonas (Python regius) – pitoninių (Pythonidae) šeimos roplys.
Belousovo ir Žabotinskio reakcija
Reakcijos mechanizmas
Palikus sistemą ramybėje, po kiek laiko (nuo kelių minučių iki valandos) osciliacijos nurimsta dėl įvairiausių disipacinių procesų (reagentų nusėdimas, išgaravimas – sistema pasiekia pusiausvyrą). Todėl norint palaikyti pastoviai vykstančią reakciją, būtina nuolat papildyti reagentų kiekį. Belousovo ir Žabotinskio reakcijos tipo reiškiniai labai svarbūs suprasti periodiniams procesams, vykstantiems gyvuosiuose organizmuose (pvz., širdies plakimas, paros ritmas).
Taba
Taba (ar. طابا, hebr. טאבה) – Egipto miestelis šiauriau Raudonosios jūros Akabos įlankos, šalia sienos su Izraeliu.
Galerija
<Gallery> Image:Taba_border_crossing_-_Egyptian_side.jpg Image:Taba_border.jpg </Gallery>
Beagle 2: Evolution
miniatiūra|Beagle 2 Evolution schema Beagle 2: Evolution (vadinamas ir Beagle 3 ) – pasiūlytas nusileidimo aparatas į Marsą, skirtas ieškoti planetoje buvusios arba esamos gyvybės. Beagle 2: Evolution yra kito ESA kosminio aparato (Beagle 2) „įpėdinis“. Šio kosminio aparato kūrimui vadovavo profesorius Colin Pillinger.
Beagle 2: Evolution projektas buvo atšauktas 2004 m.
Zaunius
Zaunius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Zaunienė (ištekėjusi moteris) ir Zauniūtė (mergautinė pavardė).
Vosbutai
Vosbutai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurę nuo Seredžiaus, 4 km į pietus nuo Butkiškės. Seniūnaitijos centras. Veikia Vosbutų kaimo bendruomenė.
Šilininkai (Švėkšna)
Šilininkai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Švėkšnos, abipus kelio Švėkšna – Žemaičių Naumiestis; iš pietvakarių prieina Paičių miškas. Ribojasi su Surinkiškių, Razmų, Jonelių ir Paičių kaimais.
Istorija
Nuo 1820 m. Šilininkų kaimas priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 metais, dvarui vykdant savo žemių atribavimą, Šilininkų kaimo gyventojai įvairiais būdais trukdė tuos darbus vykdyti.
1923 m. Šilininkų kaime buvo 6 ūkiai, 43 gyventojai.
Piniavos apylinkė
Piniavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Piniavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panevėžio rajonui. 1954 m. prijungtos Stanionių apylinkė, Paliūniškio apylinkė, Vaivadų apylinkė, Pakuodžiupių apylinkė, Bliūdžių apylinkė, dalis Naujikų apylinkės, dalis Karūžiškių apylinkės, dalis Nausodės apylinkės ir dalis Spirakių apylinkės, 1963 m. – Adomavos apylinkė ir Puodžiūnų apylinkė, o dalis Piniavos apylinkės prijungta prie Skaistgirių apylinkės. 1976 m. gruodžio 29 d. Piniavos apylinkė prijungta prie Panevėžio apylinkės.
Pilies kalnas (Lenkija)
Pilies kalnas  – moreninė kalva Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, netoli Šiurpilio kaimo. Kalnas įsikūręs tarp Šiurpilio, Eglinio ir Klučisko ežerų. Kalno viršūnė yra 45 metrų aukštyje nuo artimiausių ežerų, o paties kalno aukštis yra 228 m virš jūros lygio. Pilies kalnas yra vienas iš įdomiausių gynybinių pilių architektūros pavyzdys ir vienas iš svarbiausių archeologinių palikimų Suvalkijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. VI a. pr. m. e. vietiniai gyventojai ant kalno pastatė gynybinius įtvirtinimus. Kalno papėdėje buvo supilti pylimai, kuriuos sudarė medžių kamienai, fašinos, įvairios uolienos ir viskas užpildyta žvyru ir moliu. Kalno viršūnėje buvo apvalus kaimas, o jo viduje maidanas. IX a. pradžioje ant kalno esantys pastatai buvo sugriauti ir kalnas tapo religinio kulto vieta. Rytinių pylimų griuvėsiuose degdavo šventoji ugnis. X a. pradžioje ant kalno pastatyta daugiau nei 800 metrų perimetro tvirtovė. Apačioje įrengti papildomi akmeniniai pylimai. Tvirtovėje gyveno vietiniai gyventojai, kareiviai ir sargybiniai. Labiausiai pažeidžiamoje pietinėje kalno pusėje buvo iškastas vandens kanalas jungiantis Šiurpilio ir Klučisko ežerus. Ežerų pakrantėse buvo įrengtos gynybinės stebėjimo aikštelės. 1283 m. pilį užkariavo kryžiuočiai, kurie vėliau čia įsirengė savo tvirtovę. Dėl pilies labai ilgai nesutarė ir kariavo kryžiuočiai su lietuviais, kol galiausiai pilis atiteko lietuviams, kurie čia įrengė medžioklės namelį. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. šis kalnas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį ši vietovė buvo priskirta Lietuvos Respublikai.
Apylinkės
Nuo kalno atsiveria gražūs aplinkinių ežerų ir kalvų vaizdai. Iš čia matosi Košcielnos ir Cmentarnos kalnai. Pietrytinėje kalno pusėje yra Šiurpilio ežero įlanka vadinama Juodoji ir kurioje yra stati Pustelnios sala. Kalno papėdėje yra daug akmenų – gamtos paminklų.
Legendos
Sklinda legendos, kad pilies kalne dar yra neatrasti trys pilies vartai, pilies požemiai ir požeminiai įtvirtinimai. Kalbama kad kalno apylinkėse galima rasti žmonių kaulų, senovinių strėlių antgalių, kryžiuočių ginklų ir senovinių pinigų.
Zavackas
Zavackas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Zavackienė (ištekėjusi moteris) ir Zavackaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Erškėtžvirblis
Erškėtžvirblis (Prunella modularis) – erškėtžvirblinių šeimos paukštis.
Paplitimas
Paplitimas. Arealas pertrauktas. Europoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki rytinio Uralo šlaito. Šiaurėje arealai siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros aukštupį, pietuose tęsiasi iki Volgos vidurupio, šiaurinės Ukrainos, Karpatų, Marmuro, Viduržemio jūrų pakrančių. Gyvena Kryme, Britų, Hebridų salose. Žiemoja pietinėse arealo dalyse, Afrikoje.
Lietuvoje dažna rūšis.
Kasmet peri 100 000–200 000 porų.
Išvaizda
Kūno ilgis 15 cm, sveria 21 g. Kūno viršutinė pusė tamsiai ruda, su juodomis dėmėmis, apatinė – melsvai pilka. Galva ir kaklas pilki, pilvas baltas, kūno šonai su išilginiais tamsiais dryžiais.
Elgsena
Gyvena lapuočių ir spygliuočių miškuose, kur tankus pomiškis. Slapstosi tankynėse. Lizdą suka neaukštai, krūmų tankmėje. Jo gamybai naudoja samanas, o vidų iškloja plaukais, plunksnomis. Deda 4-5 kiaušinius, kurie melsvai žalios spalvos. Peri 12-14 dienų. Išaugina dvi vadas (gegužės – liepos mėn.). Jaunikliail lizdą palieka po 11-14 dienų. Maitinasi dažniausiai ant žemės. Pagrindinis maistas – vabzdžiai, rudenį ir pavasarį lesa įvairias sėklas.
Lietuvoje išplitusi rūšis, tik dėl slapaus būdo nelabai pastebima.
Hatušilis II
Hatušilis II - hetitų karalius, valdė XIV a. pr. m. e. pradžioje, tikriausiai Arnuvando I sūnus.
Paulo Wanchope
Nacionalinėje rinktinėje žaidė nuo 1996 metų, dalyvavo 2002 m. bei 2006 m. pasaulio čempionate. 2006 metų čempionate žaidė visose trejose rungtynėse, o čempionato atidarymo rungtynėse į Vokietijos rinktinės vartus įmušė 2 įvarčius.
Beigęs karjerą 2008–2009 m. treniravo Kosta Rikos klubą „Club Sport Herediano“, tačiau dėl prastų rezultatų iš pareigų pasitraukė ir išvyko tobulintis į Angliją.
Božimai (Semiatičės apskritis)
Božimai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Perlejevo, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 74 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1451 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 27 namai ir 129 gyventojai, iš kurių 126 katalikai ir 3 stačiatikiai, iš kurių 2 gudai.
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra
thumb|200px|Šoninis [[altorius]]
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra stovi Panevėžyje. Istoristinė, turi klasicizmo ir baroko bruožų.
Istorija
Panevėžyje XIX a. pradžioje buvo 3 bažnyčios: parapinė, pijorų ir kapų koplyčia. Pastaroji iki 1869 m. buvo mokinių bažnyčia. Nuo 1869 m. liko tik parapinė bažnyčia.
1902 m. inžinierius Nikolajus Andrejevas suprojektavo naują mūrinę bažnyčią, bet tik 1904 m. gautas valdžios leidimas statyti. Rusijos-Japonijos karas ir nederliaus metai statybą nutęsė. Ji pradėta 1908 m. Vėliau nutarta pirma pastatyti kleboniją ir įrengti laikiną koplyčią. Joje 1913 m. atlaikytos pirmosios pamaldos, paskirtas nuolatinis kunigas Jonas Maciejauskas.
1914 m. bažnyčios sienos išmūrytos iki langų. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai statybines medžiagas konfiskavo. Po karo toje pačioje parapijoje atgauta pijorų bažnyčia, todėl naujoji toliau nestatyta. Tais pačiais metais įkurtos parapinės kapinės. Po metų čia palaidoti pirmieji panevėžiečiai.
Sanindo
San'indō arba San'ino sritis (山陰道) – viena senųjų Japonijos sričių, kuriai priklausė dabartinės Šimanės ir Totorio prefektūros ir šiaurinė Jamagučio pusė.
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra
Istorija
1926 m. Panevėžiui tapus vyskupijos centru, nutarta vietoj pradėtos mūryti bažnyčios pastatyti katedrą. Ją suprojektavo architektas Romanas Steikūnas ir inžinierius Aleksandras Gordevičius. Vyskupas Kazimieras Paltarokas paaukojo 1000, vyskupijos kunigai – apie 60 000 litų. Statybai vadovavo dekanas kanauninkas J. Maciejauskas, nuo 1928 m. – prelatas Pranciškus Strakšas (paskirtas katedros administratoriumi). 1930 m. kovo 4 d. Katedrą pašventino prelatas Jonas Mačiulis-Maironis, šiai progai parašęs himną Kristui Karaliui (muziką sukūrė prelatas Teodoras Brazys).
1931 m. pašventinti 4 varpai, nuliedinti Šilingų varpų liejykloje Apoldoje, Vokietijoje, įrengti 25 registrų vargonai, pagaminti Karaliaučiaus meistro Bruno Goebel. 1933 m. birželio 30 d. dar ne visai įrengtą katedrą konsekravo Kauno arkivyskupas metropolitas Juozapas Skvireckas. Sukurta skulptoriaus Juozo Zikaro Kristaus Karaliaus skulptūra Didžiajame altoriuje. 1938–1939 m. dailininkas Povilas Puzinas su kitais išdekoravo katedros vidų.
Sanindo
Sritis buvo įsteigta Asukos laikotarpiu, kaip viena iš Gokišičido (五畿七道, penkių žemių ir septynių sričių). Sričiai priklausė Tambos, Tango, Tadžimos, Inabos, Hokio, Idzumo, Ivamio ir Okio žemės.
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra
Istorija
Vikaras Jonas Juodelis 1950 m. areštuotas, nuteistas kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).
Architektūra
Katedra istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų, halinė (55x27 m), vienabokštė, su gelžbetoniniu bokštu. Vidus 3 navų, gelžbetoniniais cilindriniais skliautais. Šventoriaus tvora plytinių stulpų ir metalinių grotelių.
Bažnyčią freskomis ir paveikslais dekoravo Povilas Puzinas (1907–1967).
BrO-11
BrO-11 (BrO 'Bronius Oškinis') – Broniaus Oškinio konstrukcijos vaikų mokymo sklandytuvas, gamintas 1954–1960 m.
BrO-11 buvo skirtas 40–60 kg sveriančių paauglių skridimui, amortizatoriumi iškeliant ne aukščiau kaip 5 m lėkštuose, sklandytuvo sklendimo kampą atitinkančiuose šlaituose.
Pirmąjį BrO-11 prototipą B.Oškinis pagamino per dvi savaites 1954 m. rugpjūtį Simferopolio ARM dirbtuvėse. Skridimo bandymams BrO-11 buvo atgabentas į Maskvą ir 1954 m. lapkričio 16 d. jį bandė 8 lakūnai-bandytojai. Tušino aerodrome BrO-11 skrido net su 90 kg sveriančiais pilotais.
Serijinė BrO-11 gamyba vykdyta Simferopolio aviacijos dirbtuvėse ir Kropotkino DOSAAF dirbtuvėse Pamaskvėje (kiekvienose po 20-30 sklandytuvų per mėnesį). Daug šių sklandytuvų gaminosi patys sklandymo mėgėjai, nes sklandytuvas buvo specialiai sukonstruotas, kad jį būtų galima pigiai pasigaminti. Prasidėjus masinei mokomojo sklandytuvo BrO-11 gamybai, visoje TSRS pradėjo veikti daugybė sklandymo būrelių. Sklandymo būreliai, kuriuose buvo prakutusių sklandytojų ir sumanių instruktorių, išvilkimui naudojo savos gamybos mechaninius išvilktuvus, su kuriais buvo kylama iki 100 m ir didesnio aukščio. Tai buvo pavojinga, nes BrO-11 tokiems skridimams nebuvo skirtas. Taip buvo skraidoma ne tik Lietuvoje, bet ir Rusijoje. Dažniausiai taip skraidė ten, kur nebuvo vilties įsigyti treniruočių sklandytuvų.
Sklandytuvai BrO-11 Rusijoje kai kur naudojami iki šiol.
Konstrukcija
BrO-11 – medinis vienvietis aukštasparnis. Sparnai paremti spyriais, o plokščia liemens ferma fiksuojama atatampomis. Skirtas 15–17 metų paaugliams. Jeigu piloto svoris viršija 60 kg, ant kilio dedamas 3 kg svoris normaliai centruotei grąžinti.
Medinės sklandytuvo detalės (išskyrus uosinę slidę) pagamintos iš pušies ir trisluoksnės faneros. Metalinės detalės pagamintos iš lakštinio plieno ir plieninių vamzdžių bei duraliuminio.
Sklandytuvas skrenda išsviestas guminiu 18 mm storio ir 30 m ilgio lynu (amortizatoriumi), ant kurio esantis žiedas užkabinamas už kablio prie sklandytuvo pavažos. Startui gali būti naudojami ir mažo galingumo išvilktuvai. Susipažinimui su sklandytuvo vairavimu sukurtas svirtinis B.Oškinio konstrukcijos treniruoklis.
Techniniai duomenys
! Charakteristika ! vertė
Michael Scott
Maiklas Skotas (Michael Scott, 1981 m. balandžio 3 d.) – britų istorikas, profesorius Klasikos ir Senovės istorijos fakultete, Voriko universitete, Didžiojoje Britanijoje. Geriausiai žinomas dėl istorinės dokumentikos senovės istorijos tematika, pavyzdžiui, BBC4 kanale rodytu laidų ciklu „Senovės Graikija: Didžiausias šou žemėje“ (Ancient Greece: The Greatest Show on Earth) arba „Nematomas Romos mestas“ (Rome's Invisible City ), transliuotu BBC1 kanalu, kartu su britų aktoriumi Xander Armstrong. Taip pat serijos knygų autorius apie Senovės Graikijos ir Romos visuomenes, pvz., „Nuo demokratų iki karalių“ (From Democrats to Kings ), „Delfai: Senovės pasaulio centras“ (Delphi: Centre of the Ancient World ) bei „Erdvė ir visuomenė Graikijos ir Romos pasauliuose“ (Space and Society in the Greek and Roman Worlds ).
Algirdas Matulis
Algirdas Matulis (g. 1939 m. sausio 20 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. Juozo Matulio sūnus.
Michael Scott
Studijos
Maiklas Skotas užaugo Londone, Vimbldono rajone, lankė Įtono mokyklų grupės Karaliaus koledžą (King's College School). Vėliau įstojo į Kembridžo universitetą, kurio Kristaus koledže apgynė Klasikos mokslų bakalaurą, filosofijos magistrą, o Magdalenos koledže – filosofijos doktorantūrą. Studijų Kembridže metu, taip pat dirbo Mozės ir Meri Finlėjų tyrimų grupės bendradarbiu Senovės istorijos srityje, Kembridžo universiteto, Darvino koledže, bei kaip bendradarbiaujantis dėstytojas Klasikos fakultete. Dabar M. Skotas yra profesorius adjunktas Klasikos ir Senovės istorijos fakultete, Voriko universitete. Specializuojasi Senovės Graikijos ir Romos istorija bei archeologija.
Algirdas Matulis
Biografija
1957 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą ir išvyko studijuoti į Maskvos universitetą. Jį su pagyrimu baigė 1962 m. Grįžęs pradėjo dirbti LMA Fizikos ir matematikos institute. 1964 m. įstojo į Vilniaus Valstybinio universiteto aspirantūrą ir 1967 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Diagraminių perturbacinių metodų taikymas kvantmechaninėje atomo teorijoje (vad. Adolfas Jucys ir Antanas Rimvidas Bandzaitis)“. 1982 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto fizinių mokslų daktaro) disertaciją „Slenkstiniai ir rezonansiniai reiškiniai puslaidininkiuose, sąlygoti neelastinės elektronų sklaidos“.
Michael Scott
Studijos
Už Delfų istorijos tyrinėjimus bei populiarinimą pasaulyje M. Skotas 2015 m. lapkričio 25 d. oficialioje Atėnuose vykusioje ceremonijoje tapo Delfų miesto garbės piliečiu – ΔΕΛΦΟΙ ΔΕΛΦΩΝ ΕΠΟΙΗΣΑΝ.
Algirdas Matulis
Biografija
Nuo 1967 m. – Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1973–2006 m. – Kietojo kūno teorijos laboratorijos vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1991–1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 2003 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 2006 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1990 m. – profesorius. Nuo 1994 m. skaito paskaitas užsienio universitetuose.
Michael Scott
Darbas televizijoje
2010 m. M. Skotas parašė scenarijų ir pats vedė pirmąją savo BBC dokumentinę laidą apie Delfus – „Delfai: Senojo pasaulio centras“. Didžiosios Britanijos BBC4 kanalu rodyta laida tyrinėjo „Garsiausias senojo pasaulio orakulės paslaptis“. Nuo to laiko istorikas toliau rašo scenarijus bei veda plataus spektro televizijos ir radijo programas dokumentikos tematika, įskaitant „Guilty Pleasures: Luxury in Ancient Greece“, transliuota BBC4 kanalu 2011 m. birželį. . Jo kurtos senovės istorija paremtos dokumentinės laidos transliuojamos Nacionalinės Geografijos kanalu („Jesus: Rise To Power“), BBC1 kanalu („Rome's Invisible City“), BBC2 kanalu („Who Were The Greek“), BBC4 kanalu („Ancient Greece: The Greatest Show on Earth“) ir ITV („Roman Britain From The Air “ kartu su Šiaurės Airijos televizijos vedėja Christine Bleakley). Radijo (BBC4 radijo programa) laidų cikle „Spin the Globe“ M. Skotas nagrinėja garsiausias pasaulio istorijos datas, apžvelgdamas ne tik jų įvykius, bet ir erdvinį kontekstą.
Algirdas Matulis
Biografija
1994–1999 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Nuo 1987 m. buvo „Lithuanian Journal of Physics“ redaktorių kolegijos narys.
Michael Scott
Knygos
Maiklas Skotas parašė penkias istorines knygas. Pirmoji „From Democrats to Kings“ išleista 2009 m.; netrukus – monografija apie senovės Delfų ir Olimpijos šventyklas. Naująją knygą „Space and Society in the Greek and Roman Worlds“ išleido 2012 m. lapkritį, o 2014 m. publikavo išsamią istorinę knygą apie Delfų šventyklą ir orakulę „Delphi: A History of the Center of the Ancient World“. 2016 m. pavasarį ketinama išleisti naujausią M. Skoto knygą, kuri apžvelgs jungtinę, mums pažįstamo pasaulio pradžios perspektyvą, dėl kurios skaitytojai leisis į kelionę po senąsias civilizacijas, prisiliesdami prie politikos, religijos ir karų nuo Graikijos iki Italijos bei nuo Pietų Amerikos iki Kinijos.
Algirdas Matulis
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: atomo fizika, klasikinė ir kvantinė kietojo kūno fizika, kvantinė nanofizika. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.
Lietuvos futbolo taurė 1997–1998 m.
Lietuvos futbolo taurė 1997–1998 m. – devintasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1997 m. liepos iki 1998 m. gegužės.
Zavadskas
Zavadskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Zavadskienė (ištekėjusi moteris) ir Zavadskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aldona Jodkaitė
Aldona Jodkaitė-Vrubliauskienė (1928 m. liepos 26 d. Vilkijoje, Kauno apskrityje – 2021 m. gegužės 24 d. Kaune ) – Lietuvos aktorė.
Biografija
Baigė Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą. 1949 m. baigė Kauno dramos teatro studiją. 1949–1993 m. su pertrauka Kauno dramos teatro (1949–1959 m. Kauno muzikinis dramos teatras), 1952–1956 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorė.
Svarbiausi vaidmenys
Teatre:
Kine:
Piliava
Piliava (arba Baltijskas,, nuo 1522 m. Pillau, nuo 1936 m. Seestadt Pillau, nuo 1939 m. Pillau, Frische Nehrung, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalyje, tarp Aistmarių ir Baltijos jūros, Aistmarių nerijos šiaurinėje dalyje, Baltijsko municipalinio rajono ir Baltijsko miesto gyvenvietės administracinis centras. Vakariausias Rusijos miestas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pilavō prūsiškos kilmės. Baltijos nerijos pietinė dalis buvo apgyvendinta dar geležies amžiuje. Vietovė pateko į istoriją 997 m., kai netoli dabartinio Baltijsko buvo užmuštas Prahos vyskupas Adalbertas Vaitiekus, vėliau paskelbtas šventuoju. Jo žūties vietoje pastatytas 1997 m. lenkų dovanotas kryžius. thumb|260 px|Baltijskas iš kosmoso
Vokiečių ordinas, XIII a. atsibastęs į sembų žemes, prie sąsiaurio pasistatė Laukstyčių (Lochštato) pilį, ilgai buvusią svarbiausiuoju centru Aistmarių nerijos šiauriniame gale, kurios liekanos išliko iki šiol kaip archeologijos, architektūros ir istorijos paminklas. XIII–XIV a. ties būsimąja Piliava gyvavo Vogramo ir Kamstigalio žvejų kaimai. Matyt, žvejybos verslui plečiantis, ties senąja protaka 1376 m. buvo įkurta žuvų prekyvietė – didesnės gyvenvietės užuomazga. Sembų pilaitės vietoje kryžiuočiai pasistatė savąją pilaitę – muitinę. 1430 m. minima Pilen gyvenvietė, kuri buvo deginama 1479 ir 1510 m. sąsmaukos šturmo metu.
Palaipsniui smėlis užnešė ties Laukstyčiais buvusią protaką į jūrą, bet 1497 m. didelė audra piečiau Piliavos pralaužė nerijos smėlio pylimą ir išplovė naują protaką tarp Aistmarių ir Baltijos jūros. 1510 m. naujoji protaka, vėliau pavadinta Piliavos sąsiauriu, buvo pritaikyta laivybai ir palaipsniui tapo vis svarbesniu vandens keliu į Karaliaučių, galop nukonkuravusiu kitas senąsias protakas Aistmarių nerijoje. Žmonių pastangomis ši protaka buvo „įamžinta“ palaipsniui sutvirtinant jos krantus, apsaugant nuo užnešimo smėliu, nuolat gilinant, paverčiant svarbiausiais vartais į jūrą. Pamaryje prie Vogramo kaimo įsikūrė ir Piliavos žvejų kaimas, vėliau vadintas Senąja Piliava, 1519 m. minėtas kaip Pillaw, 1522 m. – Pillau. 1537 m. pastatytas muitinės blokhauzas, 1598 m. – sava bažnyčia.
Iki 1525 m. Piliava priklausė Kryžiuočių ordinui, likvidavus Kryžiuočių ordino valstybę – jos vietoje sukūrusiai pasaulietinei Prūsijos kunigaikštystei, 1618 m. pateko Brandenburgo priklausomybėn. Klestėjo vietinis žvejybos verslas – Piliavoje gaudyti dabar jau nebežinomi eršketai, pelnytasi iš juodosios ikros. Ši žvejyba ir patys įspūdingieji eršketai ilgai buvo Piliavos simboliu – net žvejybos valdybos būstinė oficialiai vadinta Eršketų rūmais.
Po gan ramaus XVI amžiaus, nuo XVII a. pradžios padėtis Baltijos jūros pakrantėse susikomplikavo, kylant Švedijos galybei bei jos ekspansionistinėms užmačioms. Dar 1601 m. olandų specialistai planavo Prūsijos įtvirtinimus ties Piliava, vis labiau suvokiant tos vietos strateginę reikšmę. XVII a. pradžioje ties Piliava buvo dislokuoti samdiniai iš Škotijos, turėję sustiprinti Prūsijos kunigaikštystės karines pajėgas. Bet 1626 m. liepos 6 d. švedų karalius Gustavas II Adolfas su 37 laivų laivynu ir, anot istorinių šaltinių, net keturiolika tūkstančių vyrų, užėmė sąsiaurį ir pradėjo didžiuosius fortifikacinius darbus – Piliavoje pastatė redutą su blokhauzu, kaip būsimosios tvirtovės užuomazgą.
Po švedmečio susirūpinta pagrindinių jūros vartų į Karaliaučių saugumu, pradėta rimtai įsitvirtinti Piliavoje. 1634–1670 m. ten mūryta citadelė. Akmenys ir plytos į smėlingą Aistmarių neriją vežti iš ardytos Balgos pilies, tuomet pripažintos jau atgyvenusia naujojoje geopolitinėje situacijoje, kai grėsė įsiveržimas iš Baltijos jūros, o ne vidaus kovos, o vėliau ir iš Laukstyčių pilies, taip pat praradusios savo strateginę reikšmę, smėliui užnešus tenykštę protaką.