cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petras Bielskis
Biografija
1956–1961 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1970–1980 m. Lietuvos TV režisierius. 1975 m. prie Menininkų rūmų Vilniuje įkūrė Novelės teatrą, iki 1985 m. jame režisavo. Nuo 1980 m. Klaipėdos universiteto (iki 1991 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetas) dėstytojas, nuo 1991] m. Teatro pedagogikos katedros vedėjas; nuo 1986 m. docentas, nuo 2010 m. profesorius.
Parašė novelių, pjesių.
Donatas Vaclovas Simaitis
Donatas Vaclovas Simaitis (1944 m. sausio 6 d. – 2021 m. rugsėjo 14 d. Tauragėje ) – Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Pranas Petrošius
Pranas Petrošius (g. 1951 m. gegužės 27 d. Balskuose, Tauragės rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Donatas Vaclovas Simaitis
Biografija
1951–1962 m. mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje, 1963–1966 m. Vilniaus elektromechanikos technikume, 1974–1979 m. studijavo Vilniaus universitete.
Jauniūnai (Kupiškis)
Jauniūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Subačiaus.
Donatas Vaclovas Simaitis
Biografija
1966–1973 m. Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos meistras, 1973–1987 m. cecho viršininkas, 1987–1992 m. gamybos skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. gamyklos „Telga“ spausdintų plokščių tarnybos viršininkas. 1993–2001 m. Tauragės teritorinės darbo biržos direktorius, 2001–2019 m. SPUAB „Tauragės šilumos tinklai“ generalinis direktorius. Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos narys.
Pranas Petrošius
Biografija
Mokėsi Balskų pradžios mokykloje, 1967 m. baigė Šilalės raj. Didkiemio aštuonmetę mokyklą, 1971 m. – Pajūrio Žemės ūkio technikumą, agronomas, 1986 m. – Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
Nuo 1971 m. kolūkio brigadininkas, agronomas, kolūkio pirmininko pavaduotojas, pirmininkas. 1992–1997 m. verslininkas. 1997–2001 m. UAB „Bernotiškės“ direktorius, tikrosios ūkinės bendrijos „Rimtija“ savininkas, 2001–2003 m. UAB „Elgonita“ direktorius.
Donatas Vaclovas Simaitis
Biografija
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1999 m. ir nuo 2001 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Pranas Petrošius
Biografija
2003–2007 m. ir 2010–2014 m. Tauragės rajono savivaldybės meras, 2008–2010 m. savivaldybės mero pavaduotojas.
Donatas Vaclovas Simaitis
Biografija
1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Pranas Petrošius
Biografija
1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, nuo 1995 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 1990–1995 m., 2000–2003 m., 2008–2010 m. Tarybos finansų komiteto pirmininkas. .
Donatas Vaclovas Simaitis
Biografija
Sutuoktinė Angelė.
Pranas Petrošius
Biografija
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys. Nuo 2004 m. skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
Chuigalpa
Chuigalpa  – miestas vidurio Nikaragvoje, 140 km į rytus nuo Managvos, Ameriskės aukštumų slėnyje. Čontaleso departamento centras. Pro miestą eina Managvos–Bliufildso kelias. Svariausias šalyje gyvulininkystės centras. Maisto (pieno, mėsos) pramonė. Veikia kelių universitetų filialai. Yra katedra, Thomas Belt zoologijos sodas, Gregorio Aguilar Barea archeologijos muziejus.
Istorija
Chuigalpa įkurta 1668 m. Departamento centru tapo 1877 m. (iki tol buvo Akojapa). Miesto statusą gavo 1879 m.
Araukanijos regionas
Araukanijos regionas, IX Čilės regionas – vienas iš 15 Čilės regionų (pirmo lygio administraciniai valstybės vienetai). Sostinė – Temukas, kiti du stambūs miestai – Angolis (Angol) ir Padrė Las Kasas (Padre las Casas).
Regioną sudaro dvi provincijos:
Gamta
Regione daug miškų, kuriuose auga blizgusis ir kvapusis notofagas, Laureliopsis philippiana, kiparisai. Vieni aukščiausių medžių yra čilinės araukarijos, kurias vietiniai gyventojai vadina pehuén. Jų sėklos, vadinamos piñón, yra vienas pagrindinių vietinių indėnų pehuenčų maisto objektų.
Didelę dalį miškų saugo įvairiuose nacionaliniuose parkuose (Nahuelbuta, Tolhuaca, Conguillío, Villarrica ir Huerquehue) bei nacionaliniuose rezervatuose (Malalcahuello, Las Nalcas ir Alto Biobío).
Istorija
Araukanija yra mapučių (dar vadinamų araukanais) tėvynė. Mapučiai priešinosi tiek inkų, tiek ispanų užkariavimams. Teritorija nuo Araukanijos okupavimo (1861–1883), po 1885 m. buvo Čilės dalis. Iki tol ispanai išliejo daug kraujo siekdami užkariauti mapučius, ispanai buvo priversti įsitvirtinti palei Bio Bio upę. Čilės vyriausybė, iškovojusi nepriklausomybę nuo ispanų, nevykdė okupacijos iki 1861 m., kai buvo įkurti nauji miestai, nutiesti telegrafas, keliai ir geležinkelis.
Ekonomika
Ilgą laiką pagrindinė regiono ūkio šaka buvo javų auginimas, dėl ko regioną vadino „Čilės aruodu“. Kviečiai iki šiol tebėra pagrindinė kultūra, tačiau regione augina avižas, rapsus, lubinus, Vystoma sodininkystė ir gėlininkystė.
Ryškus miestų ir komercijos vystymas, plačios turizmo galimybės suteikia galimybių pažangai. Turistus traukia kazino Pucón’e, karštieji šaltiniai, nuotykių trasos, triatlonas (Half-Ironman Triathlon – 1,9 km plaukimas, 90 km dviračiu ir 21 km bėgimas).
Gdansko Starogardas
Gdansko Starogardas – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, apie 50 km į pietus nuo Gdansko–Gdynės–Sopoto „Trimiesčio“ (Trójmiasto) aglomeracijos prie Gdansko įlankos. Administracinis apskrities (Powiat starogardzki) centras. 1975–1998 m. buvo Gdansko vaivadijos centru. Turi apie 48,1 tūkst. gyventojų.
Istorija
Apie „seno miesto“ gyvenvietę pirmą kartą rašoma 1198 m. Pomeranijos kunigaikščio Gžymislavo II dokumente, ją perduodant Maltos Ordino riteriams. Miesto statusą 1348 m. pagal Kulmo teisę suteikė Vokiečių ordino magistras Heinrichas Dusemeris.
1920 m. pagal Versalio sutartį miestas atiteko Lenkijai.
Stonaičiai (reikšmės)
Stonaičiais vadinami kaimai:
Marijos Terezos taleris
Marijos Teresės taleris (MTT) – sidabrinis bulionas, pirmą kartą nukaltas 1741 m., dedikuotas Šventosios Romos imperijos imperatorienei Marijai Teresei (valdė 1740–1780). Ji buvo naudota kaip prekybinė valiuta.
1780 m. mirus imperatorienei, visose vėlesnėse monetose buvo kaldinama tik „1780“ metų data. Savo, kaip prekybinės valiutos, statusą įgijo 1858 m. Pransiškaus Juozapo I dekretu.
MTT moneta aptinkama Etiopijoje, Mozambike, Somalyje, gausiai naudota visame arabų pasaulyje: Omane, Saudo Arabijoje. Tarp 1751–2000 metų buvo nukalta daugiau kaip 389 milijonai šių talerių.
Specifikacijos
Taleris yra 39,5–41 mm diametro, 2,5 mm storio. Svoris 28,06 gramo, iš kurio 23,38 gramo yra gryno sidabro (0,752 Trojos uncijos). Monetai suteikiama praba – 0,833, likusią dalį 0,166 sudaro varis.
Averse matomas lotyniškas užrašas „M. THERESIA D. G. R. IMP. HU. BO. REG.“, reverse „ARCHID. AVST. DUX BURG. CO. TYR. 1780 X“. Tai trumpiniais užrašytas tekstas: ''Theresia, Dei Gratia Romanorum Imperatrix, Hungariae Bohemiaeque Regina, Archidux Austriae, Dux Burgundiae, Comes Tyrolis. 1780 X, kurio reikšmė yra Marija Tereza, palaiminta dievo, Romos imperatorienė, Vengrijos ir Hohemijos karalienė, Austrijos hercogienė, Burgundijos kunigaikštienė, Tirolio grafienė. 1780''. X yra Andriaus kryžius, pradėtas kalti 1750 m.
Baltrus Matusevičius
Baltrus, Baltramiejus Matusevičius (1863 m. Keturvalakiuose, Vilkaviškio raj. – 1910 m. Maskvoje) – matematikas, varpininkas, knygnešys.
Biografija
Baigė Marijampolės gimnaziją, 1892 m. – Maskvos universiteto matematikos skyrių. Studijuodamas priklausė slaptai studentų draugijai, 1887–1892 m. vadovavo draugijos chorui.
Dirbo Maskvoje, Valstybės banke. Dažnai važinėdamas į Lietuvą gabendavo didelius kiekius tuo metu draudžiamos literatūros lietuvių kalba. Maskvos studentus aprūpino ir politine spauda. 1893 m. iš lenkų į lietuvių kalbą išvertė „Ojciec Szymon“ (Genių dėdė).
Lomžos Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parkas
thumb|300px|left|[[Narevas|Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parkas]]
Šventosios vingis
Šventosios vingis – laikraštis Veprių krašto žmonėms, ėjęs nuo 1988 m. liepos 20 d. iki 2002 m.
Istorija
Iki 1991 m. – S. Nėries kolūkio laikraštis, 1991–1994 m. – Ukmergės rajono Veprių apylinkės savivaldybės laikraštis. Leistas kas mėnesį, nuo 1992 m. – kas 2-3 mėnesius. Tiražas 1988 m. – 600 egz., 1993 m. – 500 egz., 1997 m. – 600 egz.
Antis apelsinų padaže
Antis apelsinų padaže – 1975 m. Italijoje sukurta komedija.
Pagirių geležinkelio stotelė
Pagirių geležinkelio stotelė – stotis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, Šukiškėse 1 km į šiaurę nuo Pagirių kaimo, prie Vilniaus–Kauno geležinkelio.
Antis apelsinų padaže
Turinys
Lizos ir Livijo santuokai artėja pabaiga: jiedu jau 10 metų kartu, vaikais sėkmingai rūpinasi seneliai, vyras nuolat užimtas verslo reikalais, o žmona leidžia dienas parduotuvėse arba grožio salonuose. Galiausiai Lizai visa tai pabodo ir ji, susiradusi meilužį, nusprendė palikti vyrą. Apie tai sužinojęs Livijo pasiūlo prieš jai išvykstant praleisti atsisveikinimo savaitgalį jų užmiesčio viloje: vyras, žmona, jos meilužis ir jo sekretorė: graži, tačiau kvailoka mergina...
Pagirių geležinkelio stotelė
Istorija
Iki 2016 m. geležinkelio stotis turėjo atskiros gyvenvietės statusą, bet buvo prijungta prie Šukiškių kaimo. Iki XXI a. pradžios stotelėje stodavo elektriniai traukiniai Vilnius–Kaunas.
Frankfurto oro uostas
thumb|240px|Frankfurto oro uostas naktį Frankfurto prie Maino oro uostas (, taip pat Rhein-Main-Flughafen ) – stambus tarptautinis oro uostas Vokietijoje. Pagal keleivių skaičių 2017 m. buvo ketvirtas pagal dydį Europoje, nusileisdamas tik Londono Hitrou, Paryžiaus Šarlio de Golio ir Amsterdamo Schipholo oro uostams, pasaulyje Frankfurto oro uostas pagal keleivių pervežimą užima 14 vietą. 2019 m. Frankfurto oro uoste buvo pervežti 70,5 mln. keleivių.
Oro uosto operatorė – akcinė bendrovė Fraport AG, kuri didžiąja dalimi priklauso Heseno žemei ir Frankturto ant Maino miestui.
Frankfurto oro uoste yra įsikūrusios „Lufthansa“, įskaitant „Lufthansa CityLine“ ir „Lufthansa Cargo“, „Condor Flugdienst“ ir „Sunexpress Deutschland“ oro bendrovių pagrindinės bazės. 59,3 % pervežamų keleivių ir 50,9 % krovinių Frankfurto oro uoste tenka „Lufthansa“ bendrovei. Dėl „Lufthansa“ reikšmės Frankfurte yra ir „Star Alliance“ būstinė.
Oro uosto teritorijoje dirba 75 000 žmonių (tame tarpe 13 000 oro uosto operatoriaus „Fraport AG“ darbuotojų). Frankfurto oro uostas buvo vienas iš pirmųjų oro uostų, pradėjusių naudoti automatinę bagažo rūšiavimo sistemą.
Istorija
Oro uostas nebuvo svarbiu jungiamųjų reisų centru iki 1972 m., kai buvo pastatytas naujasis keleivių terminalas (Terminal 1).
Iki 2005 m. gruodžio pietinėje oro uosto dalyje buvo JAV karinių oro pajėgų bazė.
Terminalai
Oro uostas užima 2300 ha plotą. Jame yra 2 pagrindiniai terminalai (1 ir 2), galintys aptarnauti 65 mln. keleivių per metus, ir nedidelis pirmosios klasės terminalas (First Class Terminal) naudojamas išskirtinai tik „Lufthansa“ bendrovės.
Skirtingai nuo kitų oro uostų, terminaluose skrydžiai grupuojami pagal oro linijų bendroves ir jų aljansus, o ne pagal vietinius ir tarptautinius maršrutus.
Išskirtinai „Lufthansa“ naudojamas pirmosios klasės keleivių terminalas neprieina kitų oro linijų, net ir priklausančių „Star Alliance“, keleiviams. Čia 200 darbuotojų kasdien aptarnauja apie 300 keleivių. Čia įrengta atskira saugumo patikra, muitinė, restoranai, poilsio kambarys, ofisai, rūkomieji ir dušai. Po pasienio kontrolės keleiviai iš terminalo iki lėktuvų yra vežami Mercedes Benz ar Porsche Panamera automobiliais.
Kilimo takai
Oro uostas turi 4 kilimo ir tūpimo takus. Vieno jų danga yra asfaltas, kitų – betonas. Trys kilimo takai yra išsidėstę paraleliai vienas kitam rytų-vakarų, o ketvirtasis – šiaurės-pietų kryptimi.
Pastačius ketvirtąjį kilimo ir tūpimo taką (šiaurės vakarų), oro uostas įgavo galimybę vienu metu leistis ir kilti lėktuvams, nes tarp jo ir pietinio kilimo tako yra 1400 m atstumas, o tai atitinka ICAO reikalavimus.
Įprastinėmis sąlygomis du išoriniai paraleliniai takai (07L / 25R ir 07R / 25L) naudojami nusileidimams, o centrinis (07C / 25C) ir vakarinis (18) kilimo ir tūpimo takai naudojami pakilimui. Trys paraleliniai takai turi du vardus, nes gali būti naudojami iš abiejų pusių, o vakarinis takas gali būti naudojamas tik viena kryptimi.
Padėtis
Oro uostas įsikūręs 12 km į pietvakarius nuo Frankfurto, penktojo pagal dydį Vokietijos miesto ir vieno iš didžiausių pasaulio finansų centrų.
Tarptautinė reikšmė
Pagal krovinių gabenimą oro uostas užima pirmąją vietą Europoje (2 076 734 tonos 2015 m. ) ir aštuntąją pasaulyje.
Per Frankfurto oro uostą eina daug jungiamųjų tarptautinių skrydžių, jai naudojasi 54 proc. keleivių (plg. 35 proc. Hitrou oro uoste, 32 proc. Šarlio de Golio oro uoste ir 42 proc. Amsterdamo Schipholo oro uoste).
Madeira
Madeira (, „mediena“) reiškia:
Ešerinis (Varėnos r., Varėnos sen., Perlojos km.)
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, Perlojos kaimo šiauriniame pakraštyje, Šačios miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 111,6 m. Krantai žemi, pelkėti, tik vakarinis krantas aukštas. Pietuose išteka Mildupio upelis link Merkio upės.
Gojaus šv. Mikalojaus Stebukladario sentikių cerkvė
miniatiūra|250px|right|Atminimo kryžius
'''Gojaus Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė''' – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Šalčininkų rajone, Jašiūnų seniūnijoje, Gojaus kaime, apie 2 km į pietus nuo Jašiūnų, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio. Priklauso Gojaus sentikių religinei bendruomenei. Šiuo metu bendruomenę sudaro apie 60 narių. Bendruomenei pirmininkauja Piotr Griaznov, jam talkina Antonina Jankovskaja.
2014 m. liepos 12 d. buvo švenčiamos sentikių bendruomenės įkūrimo Gojaus kaime 300–osios metinės. Šia proga baigėsi 2012 m. inicijuotas šventovės remonto projektas, taip pat pašventintas kiemelyje paminklas–kryžius, įamžinantis pirmųjų Gojaus sentikių atminimą.
Vietos kapinėse palaidoti ir katalikai, ir stačiatikiai, ir sentikiai. Taip pat čia yra sovietų karių, žuvusių nukritus lėktuvui Antrojo pasaulinio karo metais.
Istorija
Manoma, jog Gojaus sentikiai įsikūrė dvarininkų Balinskių žemėse. Ankstyvoji bendruomenės istorija beveik nėra žinoma. Ji XIX ir XX a. turėjo glaudžių ryšių su Daniliškių sentikių bendruomene, kuri yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Istoriniai dokumentai taip pat liudija, kad sentikiai jau XVII a. pabaigoje ir XVIII a. pradžioje kėlėsi iš Rusijos Toropeco ir Smolensko valsčių į dabartinės Lietuvos pietryčius.
1920 m. pabaigoje Gojaus bendruomenėje buvo 368 nariai, gyvenę Gojaus (28 namai) ir aplinkiniuose kaimuose. 1937 m. buvo baigta statyti naujoji cerkvė. Iki jos buvo meldžiamasi senojoje. Senoji medinė maldykla stovėjusi netoli tos vietos, kur stovi dabartinė.
Pokario metais bendruomenę sudarė apie 350 narių, 1950–1980 m. šis skaičius mažėjo. Kolektyvizacija lėmė, kad gyventojai kėlėsi į miestus, dalis iš jų persikėlė į Šalčininkus ir Vilnių.
Šilinė (Zarasai)
Šilinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Antalieptės, prie plento.
Gyventojai
1923 m. buvo viena Dūdėnų sodyba.
Keršytojai (serialas)
Keršytojai  – kriminalinis televizijos serialas, ilgiausias Didžiosios Britanijos televizijos istorijoje rodytas šou (nuo 1961 iki 1969 m. buvo sukurta 161 epizodas).
Pradžioje buvo planuota, kad pagrindiniais jo veikėjais bus daktaras Deividas Kylis (Dr. David Keel, aktorius Ian Hendry) ir jo asistentas Džonas Stydas (John Steed, aktorius Patrick Macnee). Vis dėlto po pirmojo sezono Kylio buvo atsisakyta ir Stydas tapo kertiniu personažu, o kartu su juo ekrano porą atskirais sezonais sudarydavo moterys: Ketrina Geil (Catherine Gale), Ema Pyl (Emma Peel) ir Tara King.
Serialas yra demonstruotas daugiau kaip 90 šalių. 1976–77 m. buvo sukurtas jo tęsinys „Naujieji keršytojai“, kuriame taip pat vaidino Patrick Macnee.
1961 m.
Pirmajame serialo sezone, sukurtame 1961 m., pagrindiniais veikėjais buvo kriminalinius nusikaltimus tiriantys medicinos daktaras Deividas Kylis ir Džonas Stydas. Pirmojoje serijoje „Hot Snow“ Kylis, tiriantis savo draugės Pegės nužudymo bylą, susipažįsta su Stydu. Jiems kartu pavykus išnarplioti nusikaltimą, Kylis jam pasiūlo ir toliau dirbti kartu. Kuo toliau, tuo Stydo vaidmuo seriale darėsi vis svarbesnis, o kai kuriose serijose – netgi pagrindinis.
Pasibaigus pirmajam sezonui, Kylį vaidinantis aktorius Ian Hendry nusprendė pasitraukti ir sutelkti dėmesį į kino aktoriaus karjerą.
1962–1964 m.
Pasitraukus Kyliui, Stydas tapo pagrindiniu serialo veikėju, o jam į pagalbą buvo pasitelkti keli pagalbininkai. Pirmuoju tapo daktaras Martinas Kingas (Dr. Martin King, aktorius Jon Rollason), pasirodęs vos 3 epizoduose. Jis turėjo būti tarsi daktaro Kylio pamaina, tačiau prodiuseriai gana greitai persigalvojo ir personažo buvo atsisakyta, o serijos su juo iš sezono pradžios perkeltos į vidurį.
Antrąja Stydo asistente tapo naktinio klubo dainininkė Venus Smit (Venus Smith, aktorė Julie Stevens). Priešingai nei ankstesni veikėjai, ji neturėjo ir ekrane nedemonstravo kovinių įgūdžių ir pasirodė 6 serijose, kuriose atsirado ir keli muzikiniai intarpai, skirti parodyti aktorės dainavimo galimybes.
Serialui reikėjo labiau įsimenančio personažo ir tokiu tapo antropologijos daktarė Keitė Geil (Dr. Cathy Gale, aktorė Honor Blackman). Pagal scenarijų, ji skelbėsi gimusi Afrikoje, esanti našlė, įvaldžiusi dziudo ir nuolatos vilkinti odinį kostiumą. Toks savarankiškos ir galinčios pakovoti už save moters personažas buvo visiška naujovė televizijoje ir netrukus padarė Blackman televizijos žvaigžde.
Kadangi Venus Smit personažo prodiuseriai atsisakė, nuo trečiojo sezono Keitė Geil tapo nuolatine Stydo partnere. Stydas, serialo pradžioje pristatytas kaip slaptųjų tarnybų darbuotojas, vėlesnėse serijoje užsakymus tirti gaudavo iš įvairių užsakovų, o jo tikroji darbovietė nėra įvardijama, tik užsimenama, kad Stydas dalyvavo Antrajame pasauliniame kare.
Kartu su Geil pasirodymu, Stydo personažas taip pat įgavo naujų bruožų: pradžioje tai buvo įtarus, paltą vilkintis agentas, kuris tapo tipišku anglų džentelmenu, visuomet dėvinčiu kostiumą, skrybėlę (su plienine juosta sutvirtintu apvadu, naudojamu kaip mėtomas ginklas) ir turinčiu skėtį su paslėptu durklu.
1965-68 m.
right |thumb|180px|Ema Pyl 1964 m. Honor Blackman sulaukė kvietimo vaidinti filme „Kamuolinis žaibas“ ir apsisprendė palikti serialą. 1965 m. JAV televizija ABC sumokėjo tuo metu milžinišką 2 milijonų dolerių sumą už pirmųjų 26 serijų demonstravimo teises ir „Keršytojai“ tapo vienu pirmųjų Britanijos serialų, demonstruotų šioje šalyje. Pelningas sandėris sudarė sąlygas skirti didesnes lėšas kūrybai ir kiekvienos serijos biudžetas pasiekė 56 tūkstančius svarų sterlingų – didžiausią sumą, tais laikais skirtą serialo gamybai.
Naująja Stydo partnere tapo misis Ema Pyl (Mrs. Emma Peel, aktorė Diana Rigg). Pradžioje ji turėjo vadintis Samanta Pyl, tačiau po svarstymų galiausiai buvo pasirinkta Emos Pyl vardas. Šios vyras, anot legendos, dingo be žinios skrisdamas virš Amazonės, o į vaidmens atlikėjos vietą pretendavo daugiau kaip 60 kandidačių. Pirmasis prodiuserių pasirinkimas priklausė aktorei Elizabeth Shepherd, tačiau galiausiai buvo pasirinkta tuo metu beveik nežinoma aktorė Diana Rigg.
Seriale atsirado fantastikos elementų, o Ema Styl visiškai pakeitė Keitės Geil stilių: buvo atsisakyta odinių kostiumų, drabužiai tapo labiau šiuolaikiški ir stilingi – tuo ėmė rūpintis dizaineris Alun Hughes, tuo tarpu Stydo apranga – Pierre Cardin.
Nuo 1966 m. serialas tapo spalvotas, tačiau prasidėjo nesutarimai tarp prodiuserių ir Dianos Rigg, kuriai nepatiko kaip su ja buvo elgiamasi ir kiek mažai mokama. 1967 m. spalį aktorė paliko serialą, pasekdama Honor Blackman pėdomis – tapo Bondo mergina filme „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“.
1968–69 m.
right |thumb|180px|Stydas ir Tara King Dianai Rigg palikus serialą, buvo nuspręsta kiek pakeisti jo struktūrą ir, atsisakius fantastikos motyvų, vėl tapti labiau realistišku. Prodiuseriu tapęs John Bryce vaidinti pakvietė savo tuometinę draugę, vos 20 sulaukusią Lindą Thorson, kurios personažas gavo Taros King vardą. Vis dėlto Bryce buvo atleistas nufilmavus vos 3 epizodus, o prodiuseriais vėl tapo iki tol serialą kūrę Clemens ir Fennel. Rigg pasitraukimas buvo pagrįstas tuo, kad atsirado dingęs Emos Pyl vyras ir ši paliko Slaptąją tarnybą, kad galėtų būti su juo. Nors serialas ir toliau buvo itin populiarus Britanijoje ir Europoje, JAV jo žiūrimumas gerokai sumažėjo ir galiausiai transliacija buvo visiškai nutraukta. Tai gerokai sumažino kūrėjų pajamas bei biudžetą ir galiausiai lėmė paties serialo sustabdymą 1969 m.
Tęsiniai
1998 m. serialo motyvais buvo sukurtas vaidybinis filmas „Keršytojai“, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Uma Thurman (Ema Pyl) ir Ralph Fiennes (Džonas Stydas). Juosta sulaukė daugybės neigiamų kritikų ir žiūrovų atsiliepimų.
Užpelkių geležinkelio stotelė
Užpelkių geležinkelio stotelė – buvusi stotis Kelmės rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Užpelkių kaimo. Iki 2012 m. turėjo atskiros gyvenvietės statusą.
Cvetlis
Cvetlis  – miestas Žemutinės Austrijos žemėje, Austrijoje. Įsikūręs prie Kampo ir Cvetlio upių santakos. Savivaldybės plotas apima 256,7 km² ir yra trečias pagal dydį šalyje, po Vienos ir Volfsbergo.
Manoma, kad miesto pavadinimas kilęs iš slavų žodžio svetla, reiškiančio „erčią“. Archeologinių įrodymų, kad vietovėje gyventa slavų, nėra. Cvetlis įkurtas Kuenringo riterių. Pirmą kartą paminėtas 1139 m. 1200 m. gruodžio 28 d. suteiktos miesto teisės.
Fiardas
thumb|290px|Marjagerio fiardas Danijoje
Fiardas, fjardas (šved. fjärd) yra įlankos tipas, kuriam būdingi žemi krantai. Fiardų yra Danijoje, Vokietijoje, kiek mažiau Suomijoje, Švedijoje, keli Kanadoje. Vokietijoje fiardai yra vadinami fiordais, nors Vokietijoje nėra fiordo požymių turinčių įlankų.
Fiardų ir fiordų skirtumai
Fiardai nėra fiordai, nors jų išvaizda yra panaši. Pagrindiniai skirtumai: Kartais šie du įlankų tipai neišskiriami dėl nustatymo sunkumų.
Fiardų kilmė
Fiardai susidarė per paskutinįjį apledėjimą, kai stačiašlaičius slėnius išplovė ledyno tirpsmo vanduo. Vėliau, kai teritorija nusileido, ją apsėmė jūros vanduo. Fiardų kryptys sutampa su ledyno traukimosi kryptimi.
Uostai
Fiardai yra labai gilūs, todėl ties jais yra patogu įkurti uostus. Žemiau pateikiami didžiausi uostamiesčiai įsikūrę prie fiardų:
Skalbimo mašina (filmas)
Skalbimo mašina – 1993 m. sukurtas siaubo filmas.
Turinys
Policijos inspektorius Aleksandras Stacevas tiria žmogžudystę, kurios aukos kūnas buvo rastas sumaitotas skalbimo mašinoje. Vis labiau gilindamasis į aplinkybes, jis pats netrukus įtraukiamas į keistas melo ir apgaulės pinkles, kurias rezga nužudytojo draugė Vida, bei 2 jos seserys...
Piontnicos valsčiaus herbas
150px|right|thumb|Piontnicos valsčiaus herbas thumb|right|250px|Piontnicos forto vaizdas Piontnicos valsčiaus herbas  – Piontnicos valsčiaus heraldinis simbolis, pradėtas naudoti 2011 m. sausio 30 dieną.
Aprašas
Skydo viršuje paplatinta auksinė galva, kurioje juodas sparnus demonstruojantis šikšnosparnis, o žaliame lauke auksinis fortas su dvejais dvigubais juodais langais, virš kurių po juodą apskritą šaudymo angą. Herbas simbolizuoja Piontnicos fortus ir juose gyvenančius šikšnosparnius.
Herbo autorius Robert Szydlik.
Antalieptės herbas
Aprašas
Mėlyname herbinio skydo lauke sidabrinis lanku išlenktas lieptas su turėklu ir su auksiniu lotyniškuoju kryžiumi, stovinčiu ant turėklo.
Avataras (internetas)
Avataras – dirbtinė internetinė asmenybė, kurią žmogus naudoja virtualioje erdvėje (internete) bendraudamas su kitais.
Antalieptės herbas
Simbolika
Atsižvelgus į vietovės vardo etimologiją (priešdėlis anta- + šaknis liept- – 'ant liepto; antalieptė'), Lietuvos heraldikos komisija pasiūlė mėlyname lauke pavaizduoti sidabrinį lieptą su auksiniu kryžiumi. Kryžius siejamas su parapijos bažnyčia ir su nuveiktais vienuolių darbais vietovės labui. Mėlyna spalva simbolizuoja gyventojų ištikimybę ir tvirtumą.
Avataras (internetas)
Dažniausiai avatarą sudaro tik pasirinktas vardas bei su vardu susietas paveikslėlis. Tačiau neretai žmogus su avataru susieja ir tam tikrus psichologinius asmenybės bruožus, ypač jei turi kelis avatarus, kuriais provokuoja ginčus, diskusijas ir pan. Gali imituoti diskusiją, kurioje dalyvauja du to paties žmogaus avatarai, atstovaujantys skirtingas ideologijas, pažiūras ir turintys skirtingus charakterius (tai vienas iš metodų, kuriuos naudoja internetiniai troliai).
Avataro grafinis atvaizdas gali būti pasirenkamas iš didelio rinkinio, galima importuoti savo sukurtą piešinį ar nuotrauką. Kartais unikalų avataro vaizdą generuoja pagal pasirinktą vardą ar registruojantis nurodytus parametrus.
Veleikiai
Veleikiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybės pietvakariuose, 6 km į pietvakarius nuo Antalieptės. Netoli kaimo telkšo Indrajų ežeras ir teka Indrajos upelis (kaimas dešiniajame krante). Respublikinės reikšmės istorijos paminklas – nebeveikiančios Veleikių kaimo senosios kapinės, jos yra 100 m į šiaurės rytus nuo kelių Vasaknos–Veleikiai ir Zabičiūnai–Antalieptė sankryžos. Į šiaurės rytus, Antalieptės link dešinėje kelio pusėje stovi Gutaučių piliakalnis.
Istorija
Kaimas pradėjo kurtis prie čia buvusio Nendrijos dvaro, kuris pirmą kartą paminėtas 1594 m. didiko Jono Radvilos valdų aprašyme. Po Radvilų,1650–1780 m. valdė dvarininkai Drazdauskai, vėliau baronai Duntenai. Po 1831 m. sukilimo dvaras atiteko pravoslavų bajorui Aleksandrui Durnovui. 1911 m. gruodžio mėn. dvaro centrą su 129 žemės nupirko užpalėnas Vincentas Vilutis. 1912–1913 m. kaimas, turėjęs 2556,45 ha žemės, išsiskirstė viensėdžiais. Tais metais gyveno 32 žemvaldžių šeimos. 1918–1961 m. dvaro pastate veikė pradinė mokykla.
Veleikių vandens malūnas
Malūnas gali būti statytas 1863 m. (malūno sienoje yra įrašas „1863”). Statinio pamatai ir sienos iš lauko akmenų ir kalkių skiedinio mūro. Pasak malūnininko dukros Mildos Petrėnaitės (savininkas su šeima 1951–1957 metus praleido Sibire), malūne buvo prasto malimo girnos, pitlius, kruopinė, vilnų karšykla, milų velykla, elektra, kurią gamino metalinės vandens turbinos sukamas agregatas, gateris ir zeimeris.
1949 m. malūnas buvo nacionalizuotas ir perduotas tuometiniam „Jaunosios gvardijos” kolūkiui. Sovietiniais metais kolūkis malūną perdavė Panevėžio kompresorių gamyklai. Naujasis jo šeimininkas 1984–1985 metais malūną rekonstravo, sunaikino visus išlikusius įrenginius ir įrengė vilą.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1994 metais vandens malūnas ir 12 ha žemės privatizuotas.
Gyventojai
thumb|240px|Ragaišių tėviškės sodybą žymįs akmuo
Lobis
Tarybiniais metais kaimo apylinkėse, prie piliakalnio, rastas IX–X a. arabiškų monetų lobis.
Senato registratorius
Senato registratorius  – valdininkų rangas carinėje Rusijoje, įvestas 1764 m. ir rangų lentelėje priskirtas XIII klasei (kuriai iki 1884 m. priklausė armijos paporučikis). Panaikintas 1834 m. Senato registratoriai buvo smulkūs valdininkai, dažniausiai Senate.
Rutulys
thumb|right|Rutulys Rutulys – geometrinis kūnas, kurį riboja sfera. Rutulio paviršiaus plotas ir tūris apskaičiuojami pagal formules:
kur
Vincentavas
Vincentavas – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Lekėčių, prie kelio. Į rytus nuo kaimo auga Vincentavo miškas.
Rutulys (reikšmės)
Rutulys gali reikšti:
Nilas
thumb|200px|[[Baltasis Nilas|Baltasis ir Mėlynasis Nilas.]] Nilas  – upė Afrikos žemyne, viena ilgiausių (su Amazone) upių pasaulyje. Ilgis – 6650 km. Nilas teka per Burundį, Ruandą, Tanzaniją, Keniją, Kongo DR, Ugandą, Etiopiją, Pietų Sudaną, Sudaną ir Egiptą.
Etimologija
thumb|left|100px|Nuotrauka iš palydovo „Nilas“ kilo iš graikiško Nilo pavadinimo Neilos (Νειλος), reiškiančio upės slėnį. Kitas graikiškas Nilo pavadinimas buvo Aigyptos (Αιγυπτος), kuris yra Egipto pavadinimo šaltinis.
Ilgiausios upės statusas
Daugelis mokslininkų laiko Nilą ilgiausia upe pasaulyje. Tačiau kiti diskutuoja, kad Amazonė irgi gali pretenduoti į šį titulą. Nesutarimai kyla dėl vietos, nuo kurios reiktų matuoti, nes Nilo aukštupiu gali būti vadinamos dvi didelės upės – Baltasis Nilas (prasidedantis Rytų Afrikoje ties pusiauju) ir Žydrasis Nilas (prasidedantis Etiopijoje), kurios susilieja ties Chartumu.
Baltasis Nilas
Tradiciškai laikoma, kad Nilas išteka iš Viktorijos ežero, esančio tarp Ugandos, Kenijos ir Tanzanijos. Tačiau į ežerą įteka kelios ilgos upės, savo ruožtu ištekančios iš kitų didelių Afrikos ežerų. Tad būtų galima tarti, kad Nilas tik prateka pro šį ežerą ir čia neprasideda. Tolimiausios Nilo ištakos prasideda Rytų Afrikos lūžių juostoje, Rukararos upe, kuri yra Kageros, įtekančios į Viktorijos ežerą, ištaka.
Ištekėjęs iš Viktorijos ežero, Baltasis Nilas vadinamas Viktorijos Nilu. Upė teka apie 500 km, prateka Kiogos ežerą, už jo sudaro Merčisono krioklį ir pasiekia Alberto ežerą. Čia Viktorijos Nilas yra pervadinamas į Alberto Nilą. Jis teka į šiaurę link Sudano, kur jį vietiniai gyventojai vadina Bahr al-Džabalu. Tik po santakos su kita 720 km ilgio upe, vietinių vadinama Bahr al-Ghazaliu, ši atšaka tampa Baltuoju Nilu. Šis pavadinimas kilo nuo Nilo vandenyje ištirpusio baltojo molio. Teka dykumingomis lygumomis, tėkmė lėta.
Bendrasis Nilas
Po Baltojo ir Žydrojo Nilų santakos ties Chartumu vienintelis didesnis Nilo intakas yra Atbaros upė, prasidedanti Etiopijoje, į šiaurę nuo Tanos ežero. Jos ilgis siekia apie 800 km. Atbara įteka į Nilą apie 300 km nuo abiejų Nilų santakos. Šioje vietoje Nilas yra tik pusiaukelėje iki jūros. Toliau upės debitas pradeda mažėti dėl intensyvaus garavimo ir drėkinimo sistemų. Ties Asuanu upė patvenkta Asuano užtvanka ir sudaro didelį Nasero tvenkinį. Užtvanka sustabdė kasmetinius Nilo potvynius, o tvenkinys užliejo daugumą Nilo slenksčių. Nilas įteka į Viduržemio jūrą į rytus nuo Aleksandrijos ir sudaro didelę deltą. Deltoje upė išsiskiria į dvi pagrindines atšakas – Dumjatą ir Rašidą, taip pat į daugybę protakų ir ežerėlių. Deltos šiaurėje yra keletas lagūnų – Menzala, Burulusas, Marjutas ir kt. Delta kanalais sujungta su aplinkinėmis vietomis: Ibrahimijos kanalu – su Biriket Karuno ežeru ir El Fajumo oaze, Izmailijos kanalu – su Sueco kanalo pakrantėmis, taip pat Jusufo ir kt. kanalais. thumb|250px|Nilas prie senovės Tėbų
Pagrindiniai Nilo intakai: Asva, Sobatas, Žydrasis Nilas, Atbara (dešinieji), El Gazalis (kairysis). Ekvatorinėje baseino dalyje stebimi vasaros ir žiemos laikotarpių poplūdžiai, o didžiojoje Sudano dalyje ir Egipte poplūdžiai būna vasarą ir rudenį. Vidutinis debitas ties Asuanu 2600 m³/s, minimalus – 400–500 m³/s, didžiausias – 15 000 m³/s. Per metus upė nuneša 73,1 km³ vandens. Metinis tvirtųjų nešmenų kiekis 62 mln. m³ (didelė jų dalis nusėda tvenkiniuose, pakrančių laukuose, drėkinimo kanaluose). Be Asuano užtvankų komplekso ant Nilo dar įrengtos Nag Hamadžio, El Fajumo, Oven Folso hidroelektrinės.
Nilas laivuojamas atskiromis atkarpomis: nuo Chartumo ir Džubos, nuo Nimulės iki Alberto ežero, aukščiau – trumpose atkarpose. Visas baseino laivybinių kelių ilgis – 3200 km.
Nilo slėnis ir delta gyvenamas nuo seniausių laikų. Čia klestėjo Senovės Egipto ir Nubijos civilizacijos, kurioms Nilas buvo svarbiausias vandens šaltinis ir laivybinė arterija. Upės pakrantėse išlikusios senovės laikų piramidės ir šventyklos. Dabar pagrindiniai miestai prie Nilo yra Chartumas, Omdurmanas (Sudane), Asuanas, Luksoras, Kena, Asjutas, El Minja, Giza, Kairas, El Mansura (Egipte).
Piontnicos dekanatas
thumb|300px|right|Lomžos vyskupijos dekanatai
Piontnicos dekanatas - tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Szczepan Dobecki. Dekanate yra 15.673 tikinčiųjų.
Parapijos
Dekanate yra 7 parapijos:
Jauniūnai (Joniškis)
Jauniūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Meškuičių, prie kelio. Per kaimą teka Mūšos intakas Tautinys ir jo intakas Lukštynė. Seniūnaitijos centras. Memorialinis botanikos parkas Saulės mūšiui atminti.
Istorija
thumb|left|300px|Spėjama [[Saulės mūšis|Saulės mūšio vieta]]
Spėjama, kad greta kaimo, Mūšos ir Tautinio upelių santakoje, 1236 m. įvyko Saulės mūšis. Sovietinės okupacijos metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Vincentavas (reikšmės)
Vincentavu vadinami kaimai:
Tetėnų koplyčia
Tetėnų koplyčia – veikianti koplyčia Šalčininkų rajone, Tetėnų kaime. Priklauso Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai. Pamaldos vyksta kas savaitę, laikomos lenkų kalba. miniatiūra|250px|left|Koplyčios interjeras
Istorija
Koplyčia kaimo gyventojų rūpesčiu ir lėšomis 2000 m. įrengta buvusiame apleistame kaimo klube. Sovietmečiu kultūros įstaiga buvo įkurta privačiame name, kurios savininkas buvo ištremtas į Sibirą. Atgimimo metais pastatas buvo gražintas teisėtiems šeimininkams, tačiau nenaudojamas, vėliau buvo perduotas parapijos žinion. Pastatas buvo prastos būklės, tačiau vietos bendruomenė nusprendė jį pritaikyti įrengti koplyčiai. Per pusmetį buvęs klubas buvo kapitališkai suremontuotas. 2000 m. spalio mėn. pabaigoje naująją koplyčią pašventino vyskupas.
Agvarikas
Agvarikas  – upė Ekvadore ir Peru; Napo kairysis intakas. Prasideda Sukumbijoso provincijoje, Andų rytinėse pašlaitėse, Pimampiro Kordiljeroje. Pačiame aukštupyje teka tarpukalnių slėniu, toliau – į rytus per Amazonės žemumą. Smarkiai vingiuoja, skaidosi į protakas, sudaro meandras. Žemupyje teka riba tarp Sukumbijoso ir Oreljanos provincijų. Pačiame žemupyje staiga pasuka į pietus, sudaro Ekvadoro-Peru valstybinę sieną. Įteka į Napą ties Kabo Pantocha.
Didžiausi intakai: Čingualis, Duė, Kujabenas, Lagarto-Koča.
Agvariko baseine vyksta naftos gavyba. Prie upės įsikūręs Nueva Lochos miestas. Kitos gyvenvietės – indėnų (daugiausia sionų) kaimai.
Upės pavadinimas ispaniškai reiškia 'gausi vandens'.
Tavira
Istorija
Miestas buvo gyvenamas jau finikiečių laikais (vadintas Balsa). Vėliau priklausė romėnams, veikė uostas. Nuo VIII a. Tavira priklausė arabams, pastatyta daug balto mūro pastatų, pilis, dvi mečetės, rūmai, klestėjo žvejyba. 1242 m. miestą užkariavo portugalai. 1755 m. Tavirą nusiaubė žemės drebėjimas ir cunamis, po to miesto reikšmė sumenko.
Dvaro patarėjas
Dvaro patarėjas  – valdininkų rangas carinėje Rusijoje. Iki 1745 m. rangų lentelėje priskirtas VIII klasei, vėliau – VII klasei (kuriai priklausė armijos papulkininkis).
Pradžioje asmenys, gavę šį rangą automatiškai įgydavo ir paveldimą bajorystę. Po 1856 m. reformos jie gaudavo tik asmeninę bajorystę. Nuo 1803 m. šį laipsnį galėdavo suteikti ministerijų departamentų direktoriai ir gubernijų valdytojai (gubernatoriai, vietininkai, generalgubernatoriai). Nuo XIX a. pradžios visi asmenys, tapę mokslų daktarais ar profesoriais automatiškai gaudavo ir dvaro patarėjo rangą. Taip didelė dalis žymių to meto Rusijos mokslininkų tapo paveldimais bajorais.
Dvaro patarėjo antpečiai ar apykaklės antsiuvai ant dviejų išilginių siaurų juostelių turėdavo tris žvaigždutę bei žinybos emblemą.
Į dvaro patarėjus, kaip ir į kitus VII klasės rangų turėtojus, kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
Artūras Vieta
Artūras Vieta (g. 1961 m. gegužės 30 d. Šiauliuose) − Lietuvos baidarininkas.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, gynė jos garbę Barselonos olimpinėse žaidynėse (irklavo finale ir užėmė dvi devintąsias vietas 500 m ir 1000 m distancijose).
Šiuo metu A. Vieta dirba baidarių irklavimo treneriu Trakų kūno kultūros ir sporto centre, vadovauja savo vardo sporto klubui.
Pabradės miesto seniūnija
Pabradės miesto seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybėje, apėmęs tik Pabradės miestą.
Istorija
Įkurta 1995 m. Miesto seniūnija 2013 m. gruodžio 1 d. buvo prijungta prie Pabradės seniūnijos.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 13 seniūnaitijų:
Pontininkai
Pontininkai – rytų aukštaičių tarminė grupė. Būdinga tarimo ypatybė – vietoje bendrinės kalbos am, an, em, en, ą, ę tariama om, on, ėm, ėn, o, ė; pavyzdžiui: somt(i)s (vietoj samtis), lonk(a)s (vietoj lankas), tėmpt (vietoj tempti), pėnkts (vietoj penktas), žosis (vietoj žąsys), žemė (vietoj žemę).
Klounas
thumb|Klounas Klounas arba juokdarys – komiškas aktorius, cirko atributas, dažniausiai išsiskiriantis spalvinga apranga ir tipiniu veido makiažu. Šabloniški cirko klounai taip pat dažniausiai avi itin didelio dydžio batus, specialų kamuoliuką, skirtą nosies stilizavimui, bei peruką. Kartais klounai linksmina žmones persirengę komiškomis arba mėgstamomis išjuokti asmenybėmis. Šiaurės Amerikoje paplitę komiški gyvūnų išjodinėtojai – rodeo klounai.
Jurkiškės (Zarasai)
Istorija
Nuo 1905 m. čia gyveno bajoro Kazimiero Jakimavičiaus šeima (giminės herbas Dabrowa). 1944 m. gruodžio 3 d. stribai su kariuomene, ieškodami „Eimučio“ būrio partizanų, sudegino Mečislovo Jakimavičiaus sodybą, o jį patį nušovė. Nuo 2006 m. tėvų sodybą tikisi atstatyti nužudytojo duktė Kazė su vyru Narcizu Vilučiu.
Dumsiai
Dumsiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietus nuo Jonavos, prie geležinkelio atšakos Kaunas–Gaižiūnai. Netoli kaimo yra geležinkelio stotis. LTSR laikais buvo Dumsių apylinkė, Dumsių girininkija.
Žilaičiai (reikšmės)
Žilaičiais vadinami kaimai Žemaitijoje:
Paupariai (Šiauliai)
Paupariai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Šiaulių, į vakarus nuo kelio Šiauliai–Gruzdžiai, Gubernijos – Pauparių miške.
Istorija
Kaimo žemėje išlikęs Pauparių pilkapis. 1589 m. Pauparių palivarkas priklausė įsteigtai Šiaulių ekonomijai, o 1649 m. Gruzdžių trakto revizijos akte Paupariai priskiriami Šiluvėnų ir Kūros vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, nuo 1929 m. Račių seniūnijai, XX a. pradžioje Pauparių dvare gyveno nemažai rusų, atsikėlusių iš centrinių Rusijos gubernijų. Nuo 1950 Gruzdžių apylinkės kaimas priklausė kolūkiui „Pirmyn“. Apie 1980 m. kaimas nugriautas.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 14 ūkių.
Steponas Biežis
Steponas Biežis (1889 m. kovo 18 d. Bliūdžiai, Panevėžio apskr. – 1973 m. balandžio 6 d. Čikaga) – JAV gydytojas chirurgas, lietuvių visuomenės veikėjas, medicinos daktaras (1916 m.).
Biografija
1910 m. su tėvais atvyko į JAV. 1912 m. baigė Valparaiso universitetą (Indianos valstija), 1916 m. Čikagos medicinos ir chirurgijos koledžą.
1917–1919 m. tarnavo JAV kariuomenėje, leitenantas. Dirbo Šv. Kryžiaus ligoninėje Čikagoje, 1951 m. Čikagos sanitarijos regiono vyr. gydytojas.
Antalieptės vėliava
thumb|right|200px|Antalieptės vėliava. Proporcijos: 10:13
Antalieptės vėliava – baltame lauke per centrą vertikali mėlyna juosta (heraldikoje vad. stulpu), kurios plotis – 1/2 vėliavos ilgio. Šioje juostoje įkomponuotas liepto ir kryžiaus motyvas, pasiskolintas iš Antalieptės herbo. Laisvieji vėliavos kraštai apvesti siaura sidabrine juostele.
Centrinė Kordiljera (Kosta Rika)
thumb|300px|Pagrindinės viršūnės ir perėjos
Centrinė Kordiljera arba Centrinė Vulkaninė Kordiljera  – kalnagūbris Kosta Rikoje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų kalnų sistemos dalis. Driekiasi iš šiaurės rytų į pietvakarius 80 km, nuo Tapesko perėjos iki Pakuarės upės. Sudaro 4 vulkaniniai kūgiai: Poasas (2708 m), Barva (2906 m), Irasu (3432 m) ir Turialba (3340 m). Visuose ugnikalniuose veikia fumarolės, jie yra snaudžiantys ir gali išsiveržti. Tarp ugnikalnių kūgių yra kelios įdubos ir perėjos, jungiančios Kosta Rikos centrinį slėnį su Karibų jūros pakrantės lyguma.
Centrinėje Kordiljeroje įsteigta keletas nacionalinių parkų: Poaso, Braulijo Karilijo, Irasu ir Turialbos.
Tamprioji guotenė
Tamprioji guotenė (Hygrocybe laeta) – guoteninių šeimai priklausantis nevalgomas grybas.
Sinonimai: Agaricus laetus, Gliophorus laetus, Hygrophorus houghtonii, Hygrophorus laetus, Hygrophorus laetus f. hougthonii.
Išvaizda
Kepurėlė (1–3,5 cm skersmens) ochros geltonumo arba rausva, kraštai giliai rievėti, plona nemėsinga. Luobelė labai lipni, padengta pilkų gleivių. Kotas 3–12 cm ilgio ir 0,2–0,6 cm skersmens, plonas cilindriškas arba kreivas, jo paviršius taip pat gleivėtas. Trama kepurėlės spalvos arba šiek tiek šviesesnė, be ypatingo skonio ar kvapo. Lakšteliai tramos spalvos, reti platūs priaugintiniai. Sporos baltos arba šviesiai kreminės spalvos, beveik kiaušinio formos, lygaus paviršiaus. Sporos 5-8 x 3-5 mikronų.
Augavietė
Paprastai jis auga grupėmis, pievose ar samanose, krūmynuose, miško pakraščiuose.
Sezonas: Birželis–spalis
Panašios rūšys: šis grybas labai panašus į Hygrocybe psittacinna, jis taip pat yra nevalgomas.
Esteli departamentas
Geografija
Departamento paviršius kalnuotas, išraižytas nedidelių upokšnių slėnių. Plyti savanos ir sukultūrinti kraštovaizdžiai, kalnuose yra miškų, krioklių.
Administracinis suskirstymas
Esteli departamentas administraciškai padalintas į 6 savivaldybes:
Skernevicės
Skernevi̇̀cės – miestas-apskritis vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, pusiaukelėje tarp Lodzės ir Varšuvos. Apskrities centras, įsikūręs prie Skernevkos (Skierniewka) upės. 1975–1998 m. laikotarpyje buvo Skernevicių vaivadijos centru. 49,1 tūkst. gyventojų.
Istorija
thumb|left|Rotušė
Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1359 m. Skernevicėms miesto teisės suteiktos 1457 m. pagal arkivyskupo Jano Sprovskio (Jan Sprowski) raštą. Teises 1463 m. patvirtino Kazimieras Jogailaitis. Garsioji Skernevicių geležinkelio stotis buvo Varšuvos–Vienos geležinkelio dalimi. 1884 m. rugsėjo 15 d. čia įvyko Trijų imperatorių lygos susitikimas, kuriame dalyvavo rusų caras Aleksandras II, austrų imperatorius Pranciškus Juozapas I ir vokiečių kaizeris Vilhelmas I. XIX a. čia buvo Varšuvos gubernijos Skernevicių apskrities centras.
Žymūs žmonės
Su miesto istorija susiję kompozitorius Frederikas Šopenas, rašytojas Vladislavas Reimontas, poetas Ignacijus Krasickis.
Ibn Gabirolis
Ibn Gabirolis (Solomon ibn Gabirol; – Solomon ben Jehuda ibn Gabirol;  – Abu Ajjub Soleiman ben Jachja, ibn Gabirol;, iškreiptas Ibn Gabirol apie 1021 m. Malagoje – apie 1058 m. Valensijoje) – hebrajiškai ir arabiškai rašęs Andalūzijos žydų filosofas, moralistas ir poetas, sujungęs religines žydų pažiūras su neoplatonizmu ir aristotelizmu.
Apie jo gyvenimą žinoma mažai. Svarbiausi ibn Gabirolio veikalai, išversti į lotynų kalbą, turėjo didelės įtakos viduramžių filosofijai. Daugelis jo hebrajiškų giesmių pateko į žydų, ypač pietų žydų, maldų knygas.
Landiškės
Landiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Antalieptės.
Istorija
1675 m. Vencavų dvaro inventoriuje rašoma, kad čia po valaką žemės turėjo Kazimieras ir Kasparas Peškaičiai. Po maro epidemijos čia apsigyveno bajoro Simanavičiaus ir miestelėno Stankevičiaus šeimos, kurių palikuonys gyveno iki 1970 m.
Plunksnočių pelkė
Dauguma durpių yra žemapelkinės, kitos – mišriaus pobūdžio. Durpių klodo vidutinis storis 1,9 m (didžiausias – 4,1 m). Durpių ištekliai 8,8 mln. m³. Durpės plynraistinės, jų peleningumas 7,4 %, vidutinis drėgnumas 84 %. Plunksnočių pelkės dugną dengia smėlis.
Vila parko stadionas
Villa Park – 42 788 žiūrovus talpinantis futbolo stadionas Birmingame, Anglijoje, kuriame savo namų rungtynes nuo 1897 m. žaidžia Aston Villa futbolo klubas. Stadione 16 kartų žaidė Anglijos vyrų futbolo rinktinė. UEFA šiam stadionui yra suteikusi 4 žvaigždučių įvertinimą, leidžiantį jame rengti UEFA taurės finalus. Stadione taip pat vyksta FA taurės pusfinaliai.
Švenčionėlių miesto seniūnija
Švenčionėlių miesto seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybėje, apėmęs tik Švenčionėlių miestą.
Istorija
Miesto seniūnija įkurta 1995 m., 2013 m. gruodžio 1 d. buvo prijungta prie Švenčionėlių seniūnijos.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 13 seniūnaitijų:
Aversas
thumb|right|260px|Romos imperijos moneta; nuo to laiko nusistovėjusi tradicija averse vaizduoti portretą
Aversas ir jo antonimas reversas reiškia dvi monetos ar kokio kito dvipusio daikto (pvz., vėliavos, medalio) puses. Averse vaizduojamas valdovo atvaizdas, valstybės herbas ar kokia kita emblema. Reverse paprastai yra koks nors įrašas.
Senovės Graikijos monarchų monetose vienoje pusėje buvo vaizduojamas dievas arba deivė ir ši pusė vadinta aversu, tuo tarpu reverse buvo mažesnis karaliaus portretas. Daugelyje respublikų, pvz., Atėnų ar Korinto, vienoje monetos pusėje buvo vaizduojamas valstybės simbolis, kartais deivė, ir ši pusė laikyta aversu.
Situacija pasikeitė nuo Aleksandro Didžiojo monetų, kurios buvo kalamos ir ilgai po jo mirties. Užkariavęs Egiptą Aleksandras nurodė savo atvaizdą kalti averse kaip dievo - karaliaus, iš dalies taip tikėdamasis užsitikrinti egiptiečių ištikimybę, kurie savo ankstesnius valdovus faraonus laikė dievais. Vėlesnių helenistinių dinastijų valdovai taip pat kaldino savo portretus averse.
Situacija vėl pasikeitė Bizantijoje, kur Kristaus portretas vaizduotas averse, o mažesnis imperatoriaus portretas - reverse. Šio auksinių monetų stiliaus įvedimas Justiniano II laikais nuo 695 m. paskatino Islamo Kalifato kalifą Abd al-Malik, kuris anksčiau kopijavo Bizantijos monetų dizainą pakeisdamas krikščioniškuosius simbolius islamiškais, sukurti atskirą islamišką monetų tipą, kuriose ant abiejų monetos pusių buvo tik užrašai. Tokio tipo monetos musulmoniškuose kraštuose kaldintos iki pat moderniųjų laikų.
Vakarų monarchijose, sekant helenistine ir Romos imperijos tradicija, ant vienos monetos pusės buvo vaizduojamas valdovo portretas; ši pusė buvo laikoma aversu.
Ust Omčiugas
Ust Omčiugas (, liet. t. p. Ustiòmčikas) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Magadano srityje, Tenkos rajono centras, kairiajame Detrino upės krante, Omčiugo upės žiotyse. 3915 gyventojų (2010 m.).
1949–1956 m. Ust Omčiuge buvo vieno iš Rusijos lagerių – Tenlago – valdyba.
Miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1953 m.
Lietuviai
XX a. 6–7 dešimtmečiuose čia gyveno daug lietuvių, paleistų iš lagerių (daugiausia – „Dalstrojaus“ Tenkos valdybos), kuriems nebuvo leista grįžti į Lietuvą.
Algirdas Šertvytis
Algirdas Šertvytis-Šurkus-Stumbras – žvalgybininkas, Lietuvos laisvės armijos (LLA) žvalgas.