cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilks Baris
Istorija
Vilks Barį europiečiai lenapių žemėse įkūrė 1769 m. Vilks Barį 1778 m,. nusiaubė gaisras. Gyvenvietė sparčiai augti ėmė XIX a. pr., apylinkėse radus didelius antracito telkinius. Suklestėjo metalurgijos, metalo apdirbimo pramonė, į miestą plūdo imigrantai (lenkai, vokiečiai, airiai, valai, italai, slovakai, rusai, lietuviai ir kt.). 1871 m. Vilks Bariui suteiktas miesto statusas. Apie 1930 m. čia gyveno virš 80 tūkst. žmonių. Nuo XX a. vid. pramonės reikšmė sumažėjo, o XX a. antrojoje pusėje uždarytos visos anglies kasyklos.
Lietuviai
Vilks Baris buvo svarbus lietuvių išeivijos centras. Lietuviai čia ėmė kurtis nuo XIX a. antrosios pusės: 1982 m. jų būta ~600, 1914 m. – ~4300, 1980 m. – mažiau nei 2000. XXI a. pr. lietuvių kilmės žmonės sudarė ~9 % Vilks Bario gyventojų. Vilks Bario lietuviai buvo įsteigę savišvietos kuopas ir draugijas, turėjo chorą „Aidas“.
Dar XIX a. pab. įsteigtos Švč.Trejybės, Šv.Mykolo, Šv.Jurgio draugijos ir „Algirdo draugystės“ organizacija. 1906 m. susirinkę delegatai įkūrė Amerikos lietuvių Romos katalikų federaciją. Kurį laiką mieste veikė Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje centras, nuo 1930 m. leidžiamas laikraštis „Garsas“. Veiklą vystė Amerikos lietuvių darbininkų lietratūros draugijos ir Susivienijimo lietuvių Amerikoje kopos, draugija „Daina“ ir Moterų apšvietos klubas. 1909–1912 m. spausdintas seniausias lietuvių dienraštis „Draugas“. Vilks Bare vargonininkais ir chorvedžiais darbavosi Petras Karašauskas, Mamertas Karbauskas, Juozas Žilevičius, Jonas Šaučiūnas, Vaclovas Romanas-Ramanauskas. Čia paskutinius savo gyvenimo metus praleido buvęs kunigas, o vėliau gydytojo praktiką mieste turėjęs Antanas Varnagiris. Miesto koledže kurį laiką profesoriavo Bronis Kaslas.
right|thumb|250px|Senoji Švč. Trejybės bažnyčia XIX amžiaus pabaigoje Pirmąją tautišką parapiją įkūrė gretimame Plimute klebonavęs kun. Aleksandras Burba. 1893 m. iškilo lietuviška Švč. Trejybės bažnyčia (1911 m. pašventintas naujas neogotikinis pastatas). Pamaldoms kun. A.Burba atvykdavo iš Plimuto, vėliau klebonais tarnavo vietiniai kunigai: Mykolas Šedvydis, Antanas Kaupas, Jonas Balsevičius, J.Martin (airis), Adomas Lopatto, Aleksandras Šulinskas, dr.Vincentas Vizgirda, Jonas Šupšinskas, Pankracas B. Paukštis ir kt. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Švč.Trejybės parapija įsigijo sklypų kapinėms, taip pat buvo nupirkti 1728 balsų „Tellers Kent“ firmos vargonai ir marmurinis altorius.
CR Belouizdad
CR Belouizdad arba Chabab Riadhi de Belouizdad – profesionalus Alžyro futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs Alžyro mieste. Namų rungtynes žaidžia 1955 m. rugpjūčio 20 d. stadione, talpinančiame tūkst. žiūrovų.
Istorija
Daugkartiniai šalies čempionai ir futbolo taurės laimėtojai. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Lisa Ann
Liza En (, tikrasis vardas – Lisa Anne Corpora; g. 1972 m. gegužės 9 d. Pensilvanija, JAV) – pornografinių filmų aktorė ir režisierė.
Biografija
left |thumb|120px Liza En gimė Ystone, Pensilvanijoje, gausioje išeivių iš Italijos šeimoje (turėjo 5 brolius ir buvo jauniausia iš vaikų). Ji augo mažame miestelyje, lankė privačią mokyklą, o nuo 15 metų ėmė pozuoti įvairiems katalogams kaip paauglių modelis. Kaip ir daugelis savo amato atstovių, Liza tvirtina anksti (13-os metų) praradusi nekaltybę ir dar paauglystėje rengusi pašėlusius vakarėlius. Ji yra baigusi koledžą ir įgijusi odontologo asistentės kvalifikaciją.
Į suaugusiųjų pramogų verslą ją atvedė pažintis su go-go šokėja, vardu Tanya. Liza ja susižavėjo ir nusprendė tapti tokia kaip ši: „- Ji turėjo viską – neįtikėtiną seksualinį patrauklumą, puikų gyvenimą. Viską. Aš norėjau tapti Tanya“. right |thumb|120px|2006 m.
Tanya ėmė globoti Lizą jai pradėjus šokėjos karjerą. Al Diamonds kabarete Reddinge Liza laimėjo mėgėjišką striptizo konkursą ir jai buvo pasiūlytas darbas minėtame klube. Pasivadinusi Sunshine ji šokdavo jame 3 savaites per mėnesį, o vėliau, jau tapusi žinoma pornografijos aktore, ne kartą gastroliavo jame kaip kviestinė žvaigždė.
Ad Diamonds kabaretas nuolat rengdavo įvairių pornografijos žvaigždžių pasirodymus ir Liza netruko susipažinti su keliomis iš jų. Ji ypač susidraugavo su Teri Weigel, kuri, kaip ir kitos aktorės, savo pasakojimais netruko sudominti Lizą galimu nauju amplua. Ji išsiuntinėjo savo nuotraukas įvairioms filmus suaugusiems kuriančioms kino kompanijoms ir po kurio laiko „Metro Home Video“ pakvietė ją atvykti į Los Andželą, kur Liza pasirašė pirmąją sutartį. Debiutinis filmas pavadinimu „Flesh for Fantasy“ pasirodė 1994 m., o jame kartu su Liza vaidino vėliau išpopuliarėjusi aktorė Rebecca Bardoux.
Pradėjusi vaidinti pornografinėse juostose, Liza netruko tapti žinoma, o jos nuotraukos pasirodė „Hustler“, „High Society“, „Swank“, „Cheri“ bei kituose suaugusiems skirtuose žurnaluose.
1997 m. spalį Liza nutraukė sutartį su kino kompanija ir baigė aktorės karjerą. Pagrindiniai motyvai buvo prastos filmavimosi sąlygos, dingusi aistra ir tuo metu kilęs AIDS protrūkis tarp pornografijos verslo atstovų.
Lizos, kuri dirbo kartu su Shelbee Myne, dėka nemažai merginų tapo „Danii“, „Hustler“ ir kitų kompanijų modeliais. Be to, ji pati keletą metų keliavo po JAV kaip striptizo šokėja, rengdama pasirodymus įvairiuose klubuose. left |thumb|120px|Serra Palin personažas 2005 m., po 7 metų pertraukos, Liza vėl pasirodė prieš kameras. Kaip vieną iš priežasčių Liza įvardino tai, kad, nepaisant ilgos pertraukos, pornografijos kūrėjai vis dar norėjo matyti ją filmuojantis. Lygindama savo pirmąjį ir antrąjį karjeros etapus ji sakė: „ – Industrija nuo devyniasdešimtųjų nepaprastai pasikeitė. Manau, žmonės labiau rūpinasi savo atliekamu darbu ir dabar visi skuba dėl kiekybės, o ne kokybės. Bet kiekiui yra paklausa. Manau, kad dabar yra daugiau žaidimo dalyvių ir daugiau verslo nei buvo prieš man pasitraukiant. Tuomet buvo daugiau 9 dešimtmečio gyvenimo būdo“.
2008 m. Liza pasirodė pornografinėje politinėje parodijoje „Who‘s Nailin‘ Paylin?“ Filme ji vaidino Respublikonų partijos kandidatę į prezidentus Sarrah Palin, o jos kolegės – kitas JAV politikos asmenybes: Nina Hartley įkūnijo Hillary Clinton, o Jada Fire – Condoleezza Rice. Juosta pasirodė lapkričio 4 d., prezidento rinkimų dieną. Po didelio juostos populiarumo pasirodė keletas tęsinių, kuriuose taip pat vaidino Liza: „Obama is Nailin‘ Paylin“, „Letterman is Nailin Palin“, „You‘re Nailin Palin Interactive“, „Hollywood is Nailin Palin“ ir „Who‘s Nailin Pailin 2“. Taip pat jos kuriamas personažas Serra Paylin pasirodė Eminemo vaizdo klipe „We Made You“, o pati Liza yra nusifilmavusi Bugsy, JustMugz (kartu su Phoenix Marie) bei „Hollywood Undead“ vaizdo klipuose.
Šiuo metu Liza yra viena populiariausių „Mif“ ir „Cougar“ stiliaus pornografijos aktorių. right |thumb|120px|2007 m.
Kita veikla
2006–2010 m. Liza buvo įkūrusi savo talentų agentūrą, pavadintą „Clear Talent Management“, vėliau pervadintą į „Lisa Ann‘s Talent Management“.
Ji yra dalyvavusi Howard Stern pokalbių laidose, 2011 m. žurnalo „Complex“ išrinkta į sąrašą „The Top 100 Hottest Porn Stars (Right Now)“, o 2011, 2012 ir 2014 m. pateko į NCBS „The Dirty Dozen: Porn‘s Most Popular Stars“ sąrašą
2009 m. ji debiutavo kaip režisierė filmu „Hung XXX“. 2013 m. Liza įkūrė savo kompaniją „Lisa Ann Productions“. Jos pirmasis filmas šioje kompanijoje „MILF Revolution“ 2014 m. pelnė AVN apdovanojimą „Best MILF Release“ kategorijoje.
right |thumb|120px|2009 m.
Asmeninis gyvenimas
Lizos ūgis 157 cm. Aktorė netekėjusi, šiuo metu gyvena Niujorke. Ji mėgsta sportą ir yra „Los Angeles Lakers“ bei amerikietiško futbolo gerbėja.
AVN apdovanojimas
right |thumb|120px|2009 m. right |thumb|120px|2010 m. right |thumb|120px|2011 m. right |thumb|120px|2011 m. right |thumb|120px|2011 m. right |thumb|120px|2013 m.
Jumenošima stadionas
Jumenošima stadionas  – daugiafunkcis sporto stadionas Tokijuje, Japonijoje.
2020 m. vasaros olimpinių žaidynių metu stadione vyko šaudymo iš lanko varžybos.
Rakytai
Rakytai – buvęs kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 3 km į pietryčius nuo Rimaldiškės, kairiajame Medilos upės krante, prie pat sienos su Lietuva.
Istorija
XIX a. Rakytai buvo seniūnijos centras Adutiškio valsčiuje.
Šlynynė
Šlynyne vadinami kaimai Anykščių rajone:
Rožinis vynas
thumb|200px|Rožinis vynas Sancerre
Rožinis vynas arba rausvasis vynas yra vynas, kurio spalva gali būti įvairiausia – nuo vos blyškios, pilkšvos rožinės iki ryškios ir gilios, priklausomai nuo vynui gaminti naudojamų vynuogių ir maceracijos trukmės, t. y. to, kiek ilgai vynuogių odelės mirkomos vynuogių sultyse.
Kuo trumpesnė maceracija (ji gali siekti nuo vos kelių valandų iki kelių parų), tuo vynas bus šviesesnis, ir priešingai.
Rožiniai vynai gaminami saldūs, pusiau sausi ir sausi. Būtent pastarojo stiliaus yra dauguma Europos vynų.
Dauguma rožinių vynų gaminami iš raudonųjų vynuogių veislių. Dažnai – iš 'Pinot Noir', 'Syrah', 'Grenache', 'Merlot', 'Malbec', 'Cabernet Sauvignon', 'Tempranillo', 'Sangiovese', 'Zinfandel' ar mažai žinomų vietinių veislių, priklausomai nuo šalies ar regiono tradicijų.
Rožiniai vynai nėra skirti ilgai laikyti, jie trumpaamžiai. Gaiviausi – jauni, išlaikyti iki vienerių metų. Vėliau gali kisti ir spalva, ir aromatas, ir skonis.
Rožiniai putojantieji rosé, kaip ir rožinis šampanas, tradiciškai gaminami iš raudonųjų ir baltųjų veislių mišinių. Kartais taip gaminami ir tykieji vynai, tačiau rimti gamintojai šio metodo netaiko.
Rožiniai vynai patiekiami tik labai gerai atšaldyti, nuo 4 iki 8 °C.
Erich von Manstein
Erichas fon Manšteinas (, 1887 m. lapkričio 24 d. Berlyne – 1973 m. birželio 10 d. Ikinge) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1942 m.). Laikomas vienu geriausių Vermachto strategų.
Jaunystė
Gimė Berlyne vokiečių artilerijos generolo Eduardo von Lewinski šeimoje. Gimimo metu gavo Fritz Erich Georg Eduard von Lewinski pavardę. Iškart po gimimo buvo įsūnytas motinos jaunesniosios sesers ir jos sutuoktinio, generolo leitenanto Georgo fon Manšteino šeimos, negalėjusios turėti palikuonių. Jo dėde iš motinos pusės buvo būsimasis Vokietijos prezidentas (1925-1934 m.) P. fon Hindenburgas. 1899 m. E. fon Manšteinas baigė Strasbūro katalikų gimnaziją. 1906 m. baigė Plėno ir Lichterfeldo (Berlynas) kadetų mokyklas ir pradėjo tarnybą Vokietijos imperijos kariuomenės 3-iajame Prūsijos gvardijos pėstininkų pulke. 1907 m. pakeltas į leitenantus. 1913 m. pradėjo mokytis Prūsijos karo akademijoje, kurioje baigė vienerių mokslo metų kursą. Vėliau mokslų karo akademijoje nebaigė.
Pirmasis pasaulinis karas
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, buvo perkeltas į aktyviąją karo tarnybą ir tarnavo 2-ajame gvardijos pėstininkų pulke bataliono adjutanto pareigose. Dalyvavo įsiveržime į Belgiją. 1914 m. rugsėjį E. fon Manšteino dalinys buvo perkeltas į Rytų frontą. Dalyvavo Mozūrų mūšyje su Rusijos kariuomene, vėliau mūšiuose Aukštutinėje Silezijoje. 1914 m. lapkritį buvo sunkiai sužeistas. 1915 m. birželį paskirtas tarnauti 10-osios armijos štabe, netrukus pakeltas į kapitonus, dalyvavo Rytų fronto kautynėse. 1914 m. spalį apdovanotas Geležinio kryžiaus 2-osios klasės, o 1915 m. lapkritį – 1-osios klasės ordinais. 1916 m. kovą vėl perkeltas į Vakarų frontą. 1917 m. spalį grąžintas į Rytų fronte veikusią 4-ąją kavalerijos diviziją. Po 1918 m. kovą Centrinių valstybių ir Rusijos pasirašytos Brest-Litovsko taikos sutarties buvo vėl perkeltas į Vakarų frontą, tarnavo 213-osios pėstininkų divizijos, veikusios prie Reimso, štabe.
Tarpukaris
Po karo tęsė tarnybą Reichsvere. Nuo 1921 m. iki 1923 m. tarnavo 5-ojo Prūsijos pėstininkų pulko kuopos vadu. Vėliau tęsė tarnybą įvairiose štabo karininko pareigose. 1927 m. pakeltas į majorus. Nuo 1929 m. rugsėjo tarnavo Karo ministerijoje. 1932 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus ir paskirtas vadovauti 4-ojo pėstininkų pulko batalionui. 1934 m. vasario 1 d. pakeltas į pulkininkus ir paskirtas 3-osios karo apygardos štabo viršininku. Nuo 1935 m. liepos tarnavo Generaliniame štabe. Pasiūlė Vermachte sukurti šturmo artilerijos dalinius, skirtus paremti puolančius pėstininkus. Šie savaeigės artilerijos daliniai buvo plačiai panaudoti Antrojo pasaulinio karo metu. 1936 m. spalį pakeltas į generolus majorus. 1938 m. vasarį paskirtas 18-osios pėstininkų divizijos vadu. 1938 m. kovą rengė Austrijos užėmimo planus.
Antrasis pasaulinis karas
Antrojo pasaulinio karo pradžioje buvo pakeltas į generolus leitenantus ir paskirtas į Lenkiją įsiveržusios armijų grupės Pietūs štabo viršininku. Nuo 1940 m. vasario vadovavo 38-ajam pėstininkų korpusui. Prieš pat Prancūzijos puolimą Vermachto sausumos pajėgų vadovybė faktiškai nesvarstė keisti Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos bandyto realizuoti A. fon Šlyfeno plano apsupti Prancūzijos pajėgas Belgijoje ir Nyderlanduose bei tokiu būdu priversti greitai kapituliuoti Prancūziją bei, tokiu būdu, išvengti karo vienu metu dviem frontais Vakaruose ir Rytuose. Sąjungininkai taip pat tikėjosi, kad Trečiasis Reichas bandys pakartoti Šlyfeno planą ir antrą kartą. Tačiau E. fon Manšteinas pasiūlė pagrindinį smūgį Sąjungininkų pajėgoms dislokuotoms Belgijoje smogti Vermachto armijų grupės A tankų daliniais piečiau, per Ardėnų kalnus iki Prancūzijos Kalė uosto ir Lamanšo sąsiaurio. Nepaisant galimos rizikos, šį planą parėmė A. Hitleris. Operacijos metu E. Manšteino vadovaujamos pajėgos veikė Vermachto 4-osios armijos sudėtyje. Panaudojus blickrygo taktiką Sąjungininkų pajėgos regione buvo žaibiškai sutriuškintos. Po to, kai 1940 m. gegužės 20 d. puolantys Vermachto daliniai pasiekė Amjeną ir Abilį, V. Čerčilis įsakė evakuoti Britų ekspedicines pajėgas, blokuotas ties Diunkerku. Birželio 22 d. Prancūzija pasirašė paliaubas. Faktiškai didžioji Prancūzijos dalis buvo Vermachto okupuota. 1940 m. liepos 19 d. E. Manšteinas buvo pakeltas į generolus ir apdovanotas Geležinio kryžiaus Riterio kryžiumi. Palaikė rizikingą Vermachto įsiveržimo į Angliją planą. Vėliau šis planas nebuvo vykdomas, po to, kai Liuftvafė pralaimėjo Britanijos mūšį.
1941 m. vasarą, Barbarosos operacijos metu, vadovavo armijų grupės Šiaurė 56-ajam tankų korpusui, kuris puldamas per Lietuvą siekė užimti Leningradą. 1941 m. rugsėjo pradžioje 56-asis korpusas ties Demiansku dalyvavo mūšiuose prieš Sovietų Sąjungos 34-ąją armiją. Nuo 1941 m. rugsėjo E. fon Manšteinas buvo paskirtas vadovauti 11-ajai armijai, sėkmingai puolusiai SSRS pietuose. Tuo metu Vermachtas užėmė didžiąją dalį Ukrainos ir priartėjo prie strateginę reikšmę turėjusio Krymo. E. fon Manšteino vadovautoms pajėgoms buvo pavesta užimti Krymą. Iki 1941 m. lapkričio vidurio Vermachtas užėmė visą pusiasalį, išskyrus įtvirtintą Sevastopolio rajoną. Šį miestą pavyko užimti tik po trečio šturmo 1942 m. liepos pradžioje. 11-ajai armijai Sevastopolį užėmus E. fon Manšteinas buvo pakeltas į feldmaršalus. Po šios operacijos, 11-oji armija buvo nukreipta šturmuoti Leningradą, tačiau dėl Raudonosio armijos pradėto puolimo šiame fronte buvo priversta gintis. Nuo 1942 m. lapkričio – armijų grupės Donas vadas. 1942 m. pabaigoje – 1943 m. pradžioje vadovavo bandymams išlaisvinti prie Stalingrado apsuptą generolo F. Pauliaus vadovaujamą 6-ąją armiją. Šios pastangos baigėsi nesėkme, nes E. Manšteinas baiminosi, kad tai galėjo grėsti viso Vermachto tuometinio Rytų fronto pietinio sparno pralaimėjimu. Nuo 1943 m. vasario jo vadovaujamos pajėgos – armijų grupė Pietūs – dalyvavo Charkovo gynyboje ir jį Trečiojo Charkovo mūšio metu 1943 m. kovą apgynė. 1943 m. liepos – rugpjūčio mėnesiais vykusiame Kursko mūšyje vadovavo Vermachto pajėgų armijų grupei Pietūs. Vermachtui mūšį pralaimėjus, strateginė iniciatyva Rytų fronte perėjo Raudonajai armijai. 1944 m. žiemą jo vadovaujama Vermachto 1-oji tankų armija vidurio Ukrainoje buvo apsupta Raudonosios armijos 1-ojo ir 2-ojo Ukrainos frontų. E. Manšteinui įsakius Vermachto pajėgoms trauktis, apie pusė jų išėjo iš apsupties, tačiau buvo prarasta didelė dalis armijos turėtos sunkiosios ginkluotės. 1944 m. kovo pabaigoje, nesutardamas karo su SSRS klausimais su A. Hitleriu, buvo atleistas iš karo tarnybos ir perkeltas į rezervą. Atmetė pasiūlymą dalyvauti 1944 m. liepos 20 d. sąmoksle prieš A. Hitlerį. Iki karo pabaigos gyveno savo dvare Rytų Pomeranijoje, vėliau, artėjant frontui, traukėsi į Vakarus.
Šlynai
Šlynai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 12 km nuo Kalvarijos.
Erich von Manstein
Pokario metai
1945 m. rugpjūtį buvo suimtas Jungtinės Karalystės pajėgų. 1946 m. rugpjūtį davė parodymus Niurnbergo tribunole, kuriame teigė esą Vermachtas nebuvo atsakingas už Holokaustą Antrojo pasaulinio karo metu. 1946 m. rudenį perkeltas į specialų sulaikytiems aukštiesiems karininkams lagerį D. Britanijoje, Bridžende. 1948 m. grąžintas į Vokietiją. Nuo 1949 m. rugpjūčio iki gruodžio buvo teisiamas Britų karo tribunolo Hamburge. 1950 m. nuteistas 18 m. kalėjimo už karo nusikaltimus – nepakankamą dėmesį apsaugant civilių gyvybes karo veiksmų metu bei išdegintos žemės strategijos taikymą. Vėliau nuosprendis buvo sumažintas iki 12 metų kalėjimo, o 1953 m. dėl pablogėjusios sveikatos, E. fon Manšteinas buvo paleistas. Pakviestas pirmojo pokario Vakarų Vokietijos kanclerio K. Adenauerio, prisidėjo prie Bundesvero kūrimo. 1955 m. parašė atsiminimų knygą Verlorene Siege (liet. – Pralaimėtos pergalės), kurioje kritikavo A. Hitlerio vadovavimą, analizavo karinius Antrojo pasaulinio karo aspektus, tačiau faktiškai ignoravo karo politinį ir etinį kontekstą. 1973 m. birželio 10 d. mirė nuo insulto. Buvo palaidotas su karinėmis iškilmėmis. Britų dienraštis The Times E. fon Manšteino atminimui 1973 m. birželio 13 d. išspausdino nekrologą.
Šeima
1920 m. birželio 10 d. susituokė su Jutta Sibylle von Loesc. Šeima susilaukė trijų vaikų: dukters Giselos ir sūnų Gero bei Riudigerio. Vyresnysis sūnus Gero fon Manšteinas, užimdamas leitenanto pareigas Vermachto 18-ojoje pėstininkų divizijoje, žuvo 1942 m. spalio 29 d. Rytų fronte.
TR
TR gali reikšti:
Obuolių sūris
miniatiūra|250px|right|Lietuviškas obuolių sūris miniatiūra|250px|right|Lietuviškas obuolių sūris Obuolių sūris – sūrio formos, tamsus, kietokas džiovintas desertinis gaminys iš obuolių, pripažįstamas kulinarinio paveldo dalimi Lietuvoje ir Lenkijos pietryčiuose, Švento Kryžiaus vaivadijoje.
Obuolių sūrio gamyba priskiriama senajam saldumynų gamybos amatui. Ji yra vien rankų darbo, ilgai užtrunkanti, todėl reikalaujanti virėjo kantrybės. Sūriui geriausiai tinka vėlyvųjų (rudeninių ir žieminių) veislių obuoliai, ypač raudona žievele, nes juose daugiausiai pektino. Priklausomai nuo rūšies, skiriasi obuolių masės virimo laikas. Supjaustytų obuolių gabaliukai užpilami cukrumi ir verdama apie 6 - 8 val. Obuolius galima maišyti su kitais vaisiais (slyvomis, kriaušėmis, svarainiais), taip galutiniam produktui suteikiant vis kitokį atspalvį ir skonį. Produktas gali būt gardinamas riešutais, cinamonu, gvazdikėliais, apelsino žievelėmis, kvapniaisiais pipirais. Išvirta masė supilama į sūrmaišį, džiovinama ant pečiaus, po to slegiama tarp lentų, vėl džiovinama. Obuolių sūris bręsta, džiūsta iki 1-1,5 mėn. Iš 5 kg obuolių pagaminama apie 1 kg sūrio.
Istorija
Obuolių sūrio kilmė yra ne iš etnografinės virtuvės, o iš viduramžių valdovų ir didikų dvarų. Taip yra dėl to, kad obuolių sūriui reikalingas cukrus arba medus, kurie anksčiau buvo pakankamai brangūs produktai, prieinami dvarų virtuvėse.
Bene seniausias obuolių sūrio receptas Lietuvoje minimas Radvilų virėjo XVII a. užrašuose. Patiekalas pavadintas „Cidonijų sūriu“, bet recepto pabaigoje priduriama, kad „...tokį pat sūrį galima ir iš obuolių gaminti...“. Panašus obuolinis sūris pristatomas Vincentos Zavadskos kulinarinėje knygoje „Lietuvos virėja“, kuri lietuviškai buvo išleista jos vyro Zavadskio spaustuvėje Vilniuje 1907 m. Pasak autorės, sūriui pagaminti reikia 1-2 svarų obuolių masės, trijų ketvirtadalių - pusantro svaro cukraus, trupučio apelsino žievelės, cinamono ir gvazdikėlių. Sūrio gamybos pradžioje siūloma iškepti rūgščius obuolius, juos išspausti per kiaurasamtį. Masę sudėjus į puodą, virinti valandą maišant šaukštu. Pridėti tris ketvirtadalius svaro cukraus vienam svarui obuolių masės ir toliau virti. Vėliau sudėti sukapotas apelsino žieveles, truputį rupiai sugrūsto cinamono ir gvazdikų, išmaišyti ir baigti virti ant mažos ugnies. Obuolienę sudėti į drobinį sūrmaišį ir prispausti akmeniu. Iš tos suspaustos plokščios masės galima išpjauti ritinėlius, mirkyti sirupe, apibarstyti cukrumi ir dėti į pečių kad išdžiūtų. Vietoj cukraus galima vartoti medų.
Gintaras Leonavičius (1983)
Gintaras Leonavičius (g. 1983 m. spalio 29 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, funkcionierius.
2019 m. gegužės pabaigoje paskelbė baigiąs profesionalo karjerą.
Woman
Woman – penktasis studijinis amerikiečių atlikėjos Jill Scott albumas, išleistas 2015 m. liepos 24 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmą savaitę pardavus 58 tūkstančius kopijų.
Penya Encarnada d'Andorra
Andoros „Penya Encarnada“ – Andoros futbolo klubas iš Andoros la Veljos.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Nuo 2009–2010 m. rungtyniavo Segona Divisió (II pakopa).
2015–2016 m. rungtyniavo Primera Divisió, liko aštuntoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2016–2017 m. rungtyniavo Segona Divisió ir liko antroje vietoje. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną.
2021–2022 m. sezone tapo Segona Divisió nugalėtojais. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Primera Divisió, tačiau liko penktoje vietoje.
Šveicarijos moterų futbolo rinktinė
Šveicarijos moterų futbolo rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Šveicarijai atstovaujanti futbolo tarptautinėse varžybose.
Suburta 1972 m., o 1972 m. gegužės 4 d. sužaidė pirmąsias tarptautines rungtynes prieš Prancūzijos rinktinę.
Šlynynė (Viešintos)
Šlynynė – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Andrioniškio, prie kelio. Piečiau kaimo auga Akmenos miškas.
Bulgarijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Jarsanizmas
Jarsanizmas arba Ahle hakai ( – 'Tiesos žmonės') – religija, išpažįstama daugiausia kurdų goranių, aprėpianti tradicinių kurdų tikybų (jazdanizmo) bei šiitinio islamo bruožus. Paplitusi daugiausia Kermanšacho provincijoje Irane, taip pat vietomis Irake aplink Kirkuką ir rytų Turkijoje. Be kurdų, šios religijos sekėjų yra ir tarp azerbaidžaniečių, lurių bei persų. Jarsanizmas dažnai įvardijamas kaip šiitų atšaka ar sufijų ordinas, tačiau sutapimas su islamu daugiau paviršutiniškas. Griežtojo islamo teologai ahle hakus laiko satanistais arba Ali dievintojais (Ali-Ilahi), todėl jarsanizmas veikia daugiausia pogrindyje, jo išpažinėjai gyvena uždarai nuo kitatikių. Išpažinėjų skaičius nežinomas, spėjama kad apie 2–3 mln. žmonių. Išskirtinis bruožas – vyrams privalomas barzdos neskutimas.
Sultonas Sahakas, teigiama, įsteigęs 7 chandanus – šventąsias bendruomenes. Vėliau jų skaičius išaugo iki 11. Kiekvienas ahle hakas priklauso kuriam nors chandanui. Bendruomenei vadovauja dvasininkas, vadinamas sajedu. Tik jam prieinami visi šventieji tekstai. Jarsanizmo sekėjai turi išpažinti visišką atsidavimą sajedui. Nors jarsanizmas – uždara religija, į ją priimami atsivertusieji iš kitų religijų.
Tikima, kad ezoterinės žinijos dėka žmogus galįs dvasiškai tobulėti: pripažįstamos 4 dvasinės pakopos – šariatas (dorovingo elgesio taisyklės), tarikatas (žengimas dvasiniu keliu), marefatas (ezoterinės žinijos pažinimas) ir hakikatas (galutinė tikrovė). Tikima, kad dar šiame žemiškame gyvenime pasiekęs hakikatą, žmogus amžiams pasilieka Dievo artumoje. Tačiau, pasak ahle hakų, hakikato neįmanoma pasiekti per vieną gyvenimą, todėl siela gali persikūnyti iki 1001 įsikūnijimo, kad jį galiausiai pasiektų. Taip pat tikima Paskutiniuoju teismu, kada bus nuspręstas dorų ir nedorų sielų likimas.
Pagrindinė ahl hakų apeiga yra džemas (djem) – religinės bendruomenės susirinkimas, kuriame skaitomi šventieji tekstai, atliekama religinė muzika. Taip pat tikintieji kasmet švenčia Niyat Marnovi šventę, kuri primena musulmonų Ramadaną, bet pasninkaujama ne mėnesį, o tik 3 dienas. Be to, švenčiami vaikų įšventinimai į chandaną, kurie turi įvykti iki vaikas sulauks vienerių metų. Kartais atliekami panašūs į sufijų ekstatiniai zikro šokiai, tačiau juos galimai lydi gyvūnų aukojimas.
Uždara partija
Uždara partija – šachmatų debiutas, pradedamas ėjimais: Kadangi šio debiuto teorija labai išvystyta, dabar jis laikomas atskira debiutų grupe.
Jarsanizmas
Svarbiausi jarsanizmo religiniai centrai yra sultono Sahako kapavietė Šeichano kaime bei Baba Jadagiro kapavietė netoli Sarpole Zahabo. Be to, yra ir daugiau smulkesnių šventviečių Kermanšacho provincijoje.
Panerių skulptūrų parkas
thumb|N. Nasvyčio „Mėnesiena“
Uždara partija
Ėjimas 1.d4 suteikia tokius pačius privalumus centro kontrolės ir figūrų vystymo atžvilgiu kaip ir 1.e4, tačiau priešingai nei karaliaus pėstininko debiutuose, po pirmojo ėjimo valdovės pėstininkas yra apgintas. Šis nedidelis skirtumas turi didžiulį efektą debiutui. Pvz., jei karaliaus gambitas laikomas rizikingu ir žaidžiamas retai, tai valdovės gambitas yra vienas populiariausių šių laikų debiutų. Be to, uždarose partijose dažnesnės ir daug svarbesnės transpozicijos.
Panerių skulptūrų parkas
Panerių skulptūrų parkas – betoninių skulptūrų parkas Aukštuosiuose Paneriuose, Vilniuje, esantis ties magistralinio kelio ir Žarijų g. sankryža. Parke yra šešios 1985 m. rudenį – 1986 m. pavasarį rengto betono skulptūrų simpoziumo „Skulptūra pramoniniame peizaže“ metu sukurtos betoninės skulptūros (keturios pievoje, dvi miške). Simpoziumo iniciatorius – skulptorius Mindaugas Navakas, organizatoriai – Lietuvos dailininkų sąjungos jaunųjų skulptorių sekcija ir buvusi Vilniaus stambiaplokščių namų detalių gamykla, kurios teritorijoje įkurdintas skulptūrų parkas. Ekspozicijos dizaineris – architektas Vytautas Jakubauskas.
2014 m. pradėti parko tvarkymo darbai: apgenėti krūmokšniai, visos skulptūros nugruntuotos.
TM
TM gali reikšti:
Tm gali reikšti:
Uždara partija
Richterio-Veresovo ataka retai žaidžiama. Kolė sistema, Londono sistema ir Akmeninės sienos ataka panašesnės į sistemas, o ne į debiutų variantus. Juose baltieji ruošiasi ramiai vystytis, beveik neatkreipdami dėmesio į juodųjų veiksmus. Šios sistemos populiarios tarp klubų žaidėjų ir mėgėjų, nes jas lengva išmokti, bet retai naudojamos profesionalų, nes juodieji gali nesunkiai išlyginti padėtį.
Blekmaro-Dymerio gambitas yra bandymas greitai atverti linijas. Profesionalų nuomone, šis gambitas yra per daug rizikingas, tačiau šį debiutą mėgsta mėgėjai ir greitųjų šachmatų žaidėjai.
Aukšto lygio žaidime vienintelis populiarus tęsinys – valdovės gambitas (2.c4). Baltieji aukoja pėstininką, kurio priėmimas gali būti bereikalingas, nes baltieji užima centrą ir greičiau veda figūras, o gint pėstininką pavojinga.
Priimtame valdovės gambite (2…dc) juodieji tikisi vesti savo figūras, kol baltieji atsiiminėja pėstininką, o vėliau žaisti …c5 ir …cd, paliekant juodiesiems izoliuotą pėstininką, kuris gali tapti atakos objektu. Tačiau baltieji spėja išvesti figūras ir gauna galimybes atakai.
Juodieji turi dvi populiarias galimybes atmesti auką: slaviškąją gynybą (2…c6) ir atmestą valdovės gambitą (2…e6).
Abu šie debiutai reikalauja rimtų teorinių žinių.
Likę atsakymai į 2.c4 laikomi neįprastais.
Čigorino gynyba (2…Žc6) yra reta, nors žaistina. Simetrinė gynyba (2…c5) yra iššūkis valdovės gambito teorijai, tačiau tai silpnas atsakymas, nes daugumos teoretikų manymu, paprasčiausiai kopijuodami baltųjų ėjimus juodieji neišlygina padėties, o kartais ją ir sugadina. Baltiškoji gynyba (2…Rf5) iškart išsprendžia problemą dėl juodųjų valdovės flango rikio, kuris po 2…e6 tampa suvaržytas. Tačiau juodųjų valdovė išprovokuojama ateiti į centrą be jokios grėsmės po '''3. cd Vxd5'''. Nors ji nėra mėgstama elitinių žaidėjų, nėra galutinai atmesta ir kartais žaidžiama didmeistrių. Albino kontrgambitas (2…e5) taip pat retai naudojamas aukšto lygio turnyruose, nes laikomas pernelyg rizikingu juodiesiems. Silpniausiu atsakymu laikoma Maršalo gynyba (2…Žf6). Ji beveik nenaudojama aukšto lygio partijose.
Mizan Zainal Abidin
Al-Wathiqu Billah Tuanku Sultan Mizan Zainal Abidin Ibni Al-Marhum Sultan Mahmud Al-Muktafi Billah Shah (1962 m. sausio 22 d.) – 16-tasis Terenganu valstijos ir 13-asis Malaizijos sultonas – konstitucinis šalies valdovas.
Biografija
Mizan Zainal Abidin yra pirmasis šalies valdovas gimęs po šalies nepriklausomybės paskelbimo 1957 m. Mizanas mokėsi vietinėse sultonų pagrindinėje ir vidurinėje mokyklose. Vėliau mokėsi Džilongo (Australija) aukštojoje mokykloje. 1988 m. jis baigė aukštuosius bakalauro mokslus Londone.
Sultonas
1979 m. lapkričio 6 d. Mizanas buvo karūnuotas princu, o mirus jo tėvui Mahmud Al-Muktafi Billah Shah, 1998 m. gegužės 15 d., jis tapo Terenganu valstijos sultonu.
2006 m. lapkričio 3 d. Mizanas buvo išrinktas 13-uoju šalies sultonu penkerių metų kadencijai. Jis tapo antruoju šalies sultonu pagal amžių ir pirmuoju, gimusiu nepriklausomoje Malaizijoje.
Nuo 2001 iki 2006 m. jis buvo pirmasis Malaizijos Terenganu universiteto rektoriumi.
1990 m. sausio 28 d. Mizanas vedė Tuanku Nur Zahirah, kuri vėliau, Mizanui tapus sultonu, tapo šalies karaliene.
Valletta FC (moterys)
Valletta Football Club – Maltos futbolo klubas iš Valetos. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame divizione.
Istorija
Klubas įkurtas 1904 m., o vėlesniais metais suburta moterų futbolo ekipa, kuri dalyvavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
2023–2024 m. sezone pateko į aukščiausią moterų futbolo divizioną.
Šlišai
Šlišai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Girėnų, prie kelio.
Kill the Lights
Kill the Lights – penktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Luke Bryan albumas, išleistas 2015 m. rugpjūčio 7 d. Albumas susilaukė daugiausia kritikų įvertinimų ir, per pirmą savaitę pardavus 345 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Viršūnėje išbuvo dvi savaites ir tapo trečiuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu pirmąją vietą.
TC
Tc gali reikšti:
Didžioji džioveklė
Didžioji džioveklė (Orobanche elatior) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos džioveklių (Orobanche) genties bechlorofilis parazitinis augalas. Ši rūšis yra labai reta, todėl įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Žiedynas ilgas, negausiažiedis. Pažiedės lancetiškos, tokio pat ilgio kaip žiedai. Taurelės segmentai rudi, odiški, plaukuoti, kiekvienas su 2 danteliais. Vainikėlis rausvai gelsvas, iki 2 cm ilgio, kiek plaukuotas; viršutinė lūpa dviskiautė, apatinė – triskiautė; skiaučių kraštai smulkiai dantyti. Kuokeliai prisegti 3–6 mm atstumu nuo vamzdelio pamato, jų koteliai prie pamato tankiai apaugę paprastais plaukeliais, o viršutinė dalis plika arba liaukinga; apatiniai kuokeliai ilgesni už viršutinius. Liemenėlis liaukingas; purka geltona.
Žydi nuo birželio iki rugpjūčio mėnesio. Dauginasi sėklomis, kurias išnešioja vėjas ar vanduo.
Parazituoja ant didžiagalvių bajorių (Centaurea scabiosa) šaknų ir kai kurių kitų graižažiedžių.
Paplitimas ir augavietės
Natūraliai paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Rytų Europos pietinëje dalyje, Pietvakarių ir Centrinėje Azijoje. Lietuvoje labai reta, aptikta Trakų, Panevėžio, Kėdainių rajonuose.
Apsauga
Didžioji džioveklė į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta 2007 m.
Augalui grėsmę kelia parazituojamų augalų nykimas bei nešienaujamos ir neganomos pievos, kurių storas sudžiūvusios žolės sluoksnis neleidžia didžiosioms džioveklėms augti ir žydėti.
Enzo Fernández
Ensas Cheremijasas Fernandesas (Enzo Jeremías Fernández, g. 2001 m. sausio 17 d.) – Argentinos futbolininkas, vidurio saugas.
Treniravosi Buenos Airių „River Plate“ jaunimo komandose, 2020 m. debiutavo pagrindinėje komandos sudėtyje. Paskolintas kitam Argentinos klubui „Defensa y Justicia“, su kuriuo laimėjo Pietų Amerikos taurę. Kitą sezoną grįžęs į „River Plate“ tapo svarbiu žaidėju, padėjo laimėti šalies čempionatą. 2022 m. parduotas į Lisabonos „Benfica“ už 10 mln. eurų.
Atstovavo Argentinos U-18 rinktinei, o 2022 m. rugsėjį pakviestas į nacionalinę rinktinę, o po kelių mėnesių paimtas į pasaulio futbolo čempionatą. Pasirodęs po keitimo rungtynėse su Meksika įmušė įvartį ir paskui tapo pagrindinės sudėties žaidėju. Su Argentina laimėjo auksą, ir išrinktas geriausiu čempionato jaunuoju žaidėju.
Norito Hashiguchi
Karjera
Saugas futbolą žaidė Biwako Seikei sporto koledže.
Mongolija
Žaidė Mongolijoje Athletic 220 FC ekipoje. Per du sezonus (2018 ir 2019 m.) Hashiguchi sužaidė 40 rungtynių ir pelnė 16 įvarčių.
FK „Banga“
2021 m. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FK Banga Gargždai. Žaidė ir Banga B ekipoje, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje. Žaidėjas patyrė Achilo sausgyslės traumą, futbolininkui buvo atlikta operacija. Hashiguchi sužaidė devyneriose „Optibet A lygos“ rungtynėse (sužaidė 290 minučių) ir du kartus „Banga B“ ekipoje Pirmoje lygoje (115 minučių). Gegužės mėn. patirta trauma reiškė, kad žaidėjas likusią sezono dalį turės praleisti.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kalnupžiogis
left|120px
Kalnupžiogis – ežeras Lietuvoje, Šilutės rajone, 4 km į pietvakarius nuo Rusnės, Nemuno deltoje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,69 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 0 m. Krantai žemi, aplinkui plyti pievos. Prateka iš šiaurėje telkšančio Smailiažiogio ežero Pelintakio upelis į pietuose telkšantį Juodvalkio ežerą. Iki pietinio ežero kranto nutiestas kelias Nr.4218 (Rusnė – bevardis upelis).
Šliuotiškiai
Šliuotiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Obelių.
CE Carroi
Andoros „Carroi“ – Andoros futbolo klubas iš Andoros la Veljos.
Isorija
Klubas įkurtas 2015 m. 2015–2016 m. sezone Segona Divisió užimta antra vieta. Dalyvavo pereinamosiose rungtynės dėl patekimo į elito divizioną, bet nepateko.
Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Primera Divisió. Debiutiniame sezone liko septintoje vietoje.
2020–2021 m. sezone vėl buvo septintoje vietoje.
2021–2022 m. sezone Primera Divisió liko aštuntoje vietoje ir po sezono iškrito į Segona.
Langobardų karalystė
Langobardų karalystė, dar vadinta Visos Italijos karalyste  – langobardų tautos sukurtų valstybių sąjunga viduramžių Italijoje. Didžiausio išsiplėtimo laikais (VIII a. vid.) valdė didžiąją dalį Apeninų pusiasalio.
Įkūrimas
thumb|left|Langobardai ir Bizantija 572 m. Iki langobardų įsiveržimo į Italiją Apeninų pusiasalį kontroliavo Bizantijos imperija, kuri šias teritorijas kontroliavo kaip Ravenos egzarchatą. Tačiau Bizantija buvo pavargusi po ilgai trukusių karų su ostgotais, o Italijos teritorijos buvo nusiaubtos ir ištuštėję. Ši situacija leido kitai germanų genčiai, Alboino vadovaujamiems langobardams, pajudėti iš Panonijos 568 m. ir įsiveržti į Italiją.
Iki 572 m. langobardai užėmė visą Padaniją, pasiekė Paviją, kurią paskelbė savo sostine. Taip pačiais metais Alboinas buvo nužudytas sąmokslo metu. Po jo mirties 32 kunigaikščiai Pavijoje karaliumi išrinko Klefą, kuris praplėtė sritis užimdamas Toskaną. Maždaug tuo pat metu kiti langobardų kunigaikščiai patyrė laimėjimus pietuose, kur buvo įkurtos Spoleto ir Benevento kunigaikštystės.
Tarpuvaldis
thumb|Langobardų karalystės dalys 574 m. Klefas buvo nužudytas, o neišrinkus naujo karaliaus tarpuvaldis tęsėsi iki 585 m. Tai sudarė prielaidas įsitvirtinti smulkiems kunigaikščiams.
Skirtingai nei anksčiau Italijoje viešpatavę ostgotai, langobardai niekada nebuvo vienvaldžiai Apeninuose. Jie dalinosi valdžia su Bizantija, kuri išlaikė valdžią svarbiausiuose pajūrio miestuose. Šios Bizantijos sritys buvo administruojamos kaip Ravenos egzarchatas, Romos, Neapolio ir Kalabrijos hercogystės. Jos teritoriškai atskyrė langobardų kontroliuojamas žemes ir neleido joms vieningai vystytis.
Be to, pati Langobardų karalystės organizacija buvo daugiau atskirų kunigaikštysčių (hercogysčių) konfederacija nei kad centralizuota valstybė. Šiaurinė karalystės dalis buvo vadinama Didžiąja Langobardija. Joje priskaičiuojama daugiau nei 20 smulkių kunigaikštysčių, kuros formavosi aplink didžiuosius miestus. Jose praktiškai vienvaldžiai buvo kunigaikščiai (dux), turėję politinę ir karinę galią. Žemiau jų stovėjo gastaldai. Šių kunigaikštysčių centrai buvo Friulis, Čeneda, Trevizas, Vičenca, Verona, Trentas, Parma, Redžas, Pjačenca, Milanas, Bergamas, Pavija, Turinas, Aosta, Ivrėja, Persičeta ir kiti miestai. Šios kunigaikštystės buvo grupuojamos į tris dideles dalis. Ją sudarė Neustrija šiaurės vakaruose, Austrija šiaurės rytuose ir Tuscija pietuose.
Pietinė karalystės dalis, buvusi piečiau Romos ir atskirta Bizantijos žemių, buvo vadinama Mažąja Langobardija. Čia egzistavo dvi didelės kunigaikštystės – Spoletas ir Beneventas.
Religiniai nesutarimai
Kadangi Langobardų karalystei trūko vienybės, jai grasino Frankų valstybė bei Bizantija. Todėl kunigaikščiai buvo priversti rinkti naują karalių. Juo 585 m. išrinktas Autaris. Jis sugebėjo konsoliduoti valdžią, apsiginti nuo frankų ir netgi užpulti Bizantiją. Siekdamas savo tikslų jis sudarė sąjungą su frankų priešais bavarais, vesdamas princesę Theudelindą. Jo valdymas traktuojamas kaip pirmasis stabilumo laikotarpis Langobardų karalystės istorijoje.
590 m. nužudžius Autarį, jo žmona savo vyru išsirinko Turino kunigaikštį Agilulfą, kuris tapo nauju karaliumi. Toliau buvo stiprinama centralizuota valdžia, siekiant vietos kunigaikščius paversti savo žemių administratoriais. Valdymo modelių langobardai mokėsi iš seniau čia gyvenusių romėnų, kurie palaipsniui buvo įtraukiami į valstybės valdymą. Tokiu būdu langobardai vis labiau perėmė pažengesnę romėnų civilizaciją.
Tai buvo susiję ir su religiniais klausimais. Langobardai buvo pagonys arba arijonai, tuo tarpu brendo poreikis priimti katalikybę. Agilulfas ir Theudelinda rėmė šią krikščionybės formą. Ši politika tęsėsi ir po 616 m., valdant Agilulfo sūnui Adaloaldui, kuris buvo mažametis, todėl regentavo jo motina.
625 m. valstybėje įvyko perversmas, kurio metu karaliumi tapo Turino hercogas Arioaldas. Jam ir jo įpėdiniams valdant stiprėjo arijoniškoji langobardų frakcija, kuri priešinosi santykių su Bizantija ir popiežiumi gerinimui bei lotynakalbių vietos gyventojų įtraukimui į politinius procesus. Ši priešprieša ryškėjo ir geografijoje: šiaurės rytinė karalystės dalis (Austrija) buvo labiau arijoniška, o šiaurės vakarinė (Neustrija) - katalikiška.
Iki VII a. vidurio Langobardų karalystė galutinai įsitvirtino šiaurės Italijoje. Buvo sutramdyti avarai, nukariauta Ligūrija, sutriuškintas Ravenos egzarchas. Tačiau stiprėjo Frankų valstybės įtaka ir grėsmė.
653 m. karaliumi išrinktas Aripertas I, Theudolindos anūkas (vadinamoji "Bavariškoji dinastija"), kuris laikėsi prokatalikiškos linijos. Katalikybę skatino ir jo sūnus Pektaritas, valdęs 671-688 m. bei anūkas Kunipertas. Šiuo laikotarpiu religinis susipriešinimas tik augo, ir ne kartą prasiveržė kaip Austrijos kunigaikščių sukilimai bei maištai. Nepaisant to, iki VIII a. pradžios langobardų karaliams pavyko įtvirtinti katalikybę kaip pagrindinę valstybės religiją.
Liutprando valdymas
thumb|left|Langobardų valdos 744 m.
700 m. mirus Kunipertui ir sostą paveldėjus jo mažamečiam sūnui, prasidėjo kovos dėl valdžios, kurių metu valdžią paimti bandė skirtingi langobardų kunigaikščiai. Galiausiai 712 m. įsitvirtino Liutprandas, laikomas stipriausiu šios valstybės karaliumi.
Liutprandas sudarė stiprias sąjungas su frankais ir avarais, kas leido jam užsitikrinti ramybę šiaurinėse karalystės sienose. Tačiau augo grėsmė pietuose, nes šalį aktyviai puldinėjo saracėnai. Be to, vyko kivirčas tarp popiežiaus ir Bizantijos egzarcho, kilęs dėl ikonoklazmo klausimų. Šiame kivirče Liutprandas rodė diplomato gebėjimus, laviruodamas tarp abiejų pusių interesų. Iš pradžių jis palaikė popiežiaus pusę ir netgi praplėtė Romos hercogystę savo valdų sąskaita. Vėliau jis sudarė sąjungą su Bizantija.
Liutprando laikais valstybė pasiekė didžiausią centralizacijos lygį. Sostinė Pavija tapo jos administraciniu centru, o vietos kunigaikščiai bei gastaldai - provincijų administratoriais. Buvo sutvarkytos mokesčių, teisinės sistemos. Be viso to, pasiekta stipri kontrolė Mažojoje Langobardijoje - langobardų valstybėse Italijos pietuose.
Paskutinieji valdovai
Po Liutprando mirties 744 m. į valdžią atėjo silpnas valdovas Ratčis, kuriam kilo daug iššūkių stengiantis centralizuoti valdžią ir derėtis su stiprėjančia Frankų valstybe. Šis karalius buvo priverstas vis labiau remtis romėnais ir gaivinti senuosius vietinius papročius bei tradicijas. Nutraukęs Perudžos apgultį jis susilaukė nepasitikėjimo iš kunigaikščių, kurie karaliumi išrinko jo brolį Aistulfą.
Didžiausias Aistulfo nuopelnas buvo 751 m. įvykęs Ravenos paėmimas, kuris labai nusilpnino Bizantijos pozicijas Italijoje. Kartu šis žingsnis simboliškai padarė langobardus Romos imperijos paveldėtojais. Paėmęs Istriją Aistulfas pasiekė Langobardų karalystės didžiauso išsiplėtimo, o kartu ir kontrolės Mažojoje Langobardijoje.
Naujai išrinktas karalius Deziderijus kuriam laikui gebėjo suvaldyti situaciją. Jis atkūrė gerus santykius su savo pavaldiniais romėnais, susitaikė su popiežiumi Pauliumi I. Be to, jam pavyko ištekinti savo dukteris už Bavarų kunigaikščio Tasilo ir būsimojo Frankų imperatoriaus Karolio Didžiojo. Šis karalius rėmė religiją, gausiai kūrė vienuolynus ir bažnyčias, kaldino pinigus.
771 m. Karolis Didysis tapo Frankų karaliumi ir anuliavo savo santuoką su Deziderijaus dukra. Tai labai pablogino abiejų valstybių santykius. 772 m. popiežiumi tapo langobardams priešiškas Adrianas I. Šie įvykiai inspiravo Frankų armijos įsiveržimą į Langobardiją ir Pavijos paėmimą 774 m.
Tai reiškė karalystės pabaigą. Karalius Deziderijus su žmona buvo ištremti į Galiją, o jo sūnus Adalgis pabėgo į Bizantiją. Karalystė buvo įjungta į Frankų valstybę kaip sudėtinė jos dalis (kurį laiką egzistavo imperijos titulatūroje), ir jos valdymo struktūra perorganizuota. Nuo tada ši valda buvo vadinama Italijos karalyste. Pietuose buvusi Benevento kunigaikštystė nepatyrė frankų kontrolės ir liko egzistuoti kaip atskira valstybė.
Slovėnijos moterų futbolo rinktinė
Slovėnija moterų futbolo rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Slovėnijai atstovaujanti futbolo tarptautinėse varžybose.
Suburta 1993 m., o 1993 m. rugsėjo 25 d. sužaidė pirmąsias tarptautines rungtynes prieš Anglijos rinktinę.
Baltasis cukrus
Rafinuotas, kristalinis arba baltasis cukrus – rafinuotas cukrus, paprastai vartojamas Šiaurės Amerikoje ir Europoje, išgaunamas iš cukrinių runkelių arba cukranendrių. Baltojo cukraus molekulinė formulė – C12H22O11.
Cukrų rafinuojant visiškai pašalinama melasa. Po rafinavimo cukruje lieka apie 99,7% sacharozės. Iš cukranendrių ir cukrinių runkelių pagamintas baltasis cukrus chemiškai nesiskiria, vis dėlto įmanoma nustatyti jo kilmę atliekant anglies-13 analizę. Baltasis cukrus, gautas iš cukranendrių, gali būti ir ne veganiškas, nes jį rafinuojant gali būti panaudoti kaulų suodžiai. Cukrus gautas iš cukrinių runkelių visada yra veganiškas.
Cheminiu ir mitybos požiūriu baltame cukruje, palyginti su ruduoju cukrumi, nėra kai kurių mineralų (tokių kaip kalcis, kalis, geležis ir magnis), esančių melasoje, net jei rudajame cukruje šie kiekiai yra labai nedideli. Taigi vieninteliai pastebimi skirtumai yra balta spalva ir ne toks intensyvus skonis kaip rudojo cukraus.
Kosichas
thumb|200px|Kosicho skulptūrėlė
Kosichas arba Pitao Kosichas („didysis Kosichas“) – senovės sapotekų mitologijoje tai lietaus ir griaustinio dievas. Pasak mitų, nuo Pitao Kosicho priklauso žemės derlingumas, todėl jam aukotos žmonių aukos, ypač vaikų. Pitao Kosichas vaizduotas su šiurpia kauke ir akimis, nudirtomis storomis odos klostėmis, stačiakampe nosimi, plačiais nasrais, dideliais dantimis, dvišaku liežuviu.
Kosichą actekų mitologijoje atitinka Tlalokas.
Bitlisas
Bitlisas  – miestas Turkijos pietryčiuose, Kurdistane, 15 km nuo pietvakarinių Vano ežero krantų, Bitliso upės (Tigro intakas) slėnyje; ilo centras. Plentai į Tatvaną, Dijarbakyrą, Mušą. Tekstilės, odos apdirbimo, maisto pramonė. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (auginamas tabakas, javai, įvairūs vaisiai).
Orensės provincija
Orensės provincija  – priėjimo prie jūros neturinti Ispanijos provincija, esanti šalies šiaurės vakaruose, pietrytinėje Galisijos autonominio regiono dalyje. Administracinis centras – Orensė. Vakaruose ribojasi su Pontevedra, šiaurėje su Lugu, rytuose su Leonu ir Samora bei pietuose turi pasienio ruožą su Portugalija. Provincijos plotas yra 7 273 km² ir yra padalinta į 92-i savivaldybes.
Bitlisas
Mieste išlikusi tradicinė architektūra su mečetėmis, medresėmis, kapavietėmis. Yra XII a. didžioji mečetė su XV a. minaretu, XVI a. Gokmeidanio medresė ir Šerefijės mečetė. Seniau būta daug armėnų bažnyčių ir vienuolynų (dabar likusi viena XIX a. bažnyčia). Taip pat stovi Bitliso pilis.
Orensės provincija
Provincijos miestai
Žemiau yra pateiktas provincijos miestų sąrašas. Gyventojų skaičius 2012 m. duomenimis.
Bitlisas
Istorija
Senovėje Bitlisas (tada – Baghešas) buvo svarbus Armėnijos karalystės miestas, pateko į Aldzniko ašcharą. Miesto pilis saugojo kelią iš Armėnijos kalnyno link Mesopotamijos. VII a. miestą užkariavo arabai, o 930 m. Bizantijai miestą atkovojo armėnų kilmės karvedys Jonas Kurkuasas. X a. pab. į Baghešo apylinkes atsikraustė daug kurdų, besitraukusių nuo arabų puolimų. Nuo XI a. įsigalėjo tiurkų valstybės. XIII–XIX a. Bitlisas su apylinkėmis sudarė kurdų Bitliso kunigaikštystę. Ši pradžioje buvo persų, vėliau osmanų vasalė.
XIX a. pab. didesnę dalį gyventojų sudarė kurdai (sunitai ir alevitai), apie trečdalį – armėnai ir asirai. 1915 m. turkų ir kurdų pajėgos prisidėjo prie armėnų genocido ir nužudė ~15 tūkst. Bitliso armėnų. 1916–1917 m. miestą buvo užėmusi Rusija.
Gibraltaro futbolo varžybos 2023–2024 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2023–2024 m.
Aedanas ap Blegivridas
Aedanas ap Blegivridas (, m. 1018 m.) – Gvinedo, Poviso karalius (1005–1018 m.).
Biografija
Aedanas ap Blegivridas tapo Gvinedo ir Poviso karaliumi po Kinano ap Hivelo mirties 1005 metais. Aplinkybės, prie kurių Aedanas atėjo į valdžią nežinomos. Greičiausiai, jis užgrobė Gvinedo ir Poviso sostą jėga, kadangi nepriklausė valdančiai dinastijai. 1018 metais Aedanas buvo nugalėtas Livelino. Jo keturi sūnūs taip pat žuvo kovoje.
Šliurpės
Šliurpės – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Užvenčio.
Irako Konstitucija
Irako Konstitucija – pagrindinis Irako įstatymas, aukščiausią galią turintis norminis teisės aktas. Priimtas 2005 m. spalio 15 d. referendumu. Pakeitė iki tol veikusią laikinąją Konstituciją. Sunitų provincijoje Ninava priimta 78 % dauguma.