cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raliavimas
Raliavimai skirti raminti gyvuliams, netgi magiškai juos apsaugoti, paveikti, kad sočiau priėstų, karvės duotų daugiau pieno. Aukštaičių raliavimai dažniausiai improvizaciniai, neturintys nusistovėjusios poetinės ir muzikinės formos, jų melodijos – laisvos formos ir ritmo, kuris dažniau nereguliarus, rubatiškas, melodijos rečituojamos, šūksnius keičia meloso elementai. Raliavimai sudaryti iš trumpų tercijos arba kvartos, kvintos apimties melodinių intonacijų darinių: Aukštaitijoje mažorinio, Dzūkijoje – minorinio kolorito. Kiekvieno darinio pradžioje ir pabaigoje atliekamas šūksnis, kuris pasižymi ritmo formule su užtęstu paskutiniuoju arba priešpaskutiniu skiemeniu (gaida). Kai kuriais atvejais pabaigoje dar nuūkiama. Dalis raliavimų vienbalsiai, kiti – dvibalsiai, tribalsiai (aukštaitiški). Dzūkų raliavimams būdingas griežtesnis ritmas, pastovesnės formos melodijos. Taip pat dzūkų raliavimams būdingesnis priedainis „generalia“.
Baktrozauras
Baktrozauras (Bactrosaurus johnsoni) – ančiasnapių dinozaurų (Hadrosauridae) šeimai priklausantis ornitopodas, ankstyviausias iš žinomų ančiasnapių dinozaurų.
Ilgis – 4 m. Liekanų rasta Azijoje. Jis pasirodė vėlyvajame kreidos periode, tuo metu kai pasaulyje plito žiediniai augalai. Šis gausus maisto šaltinis ir gerai išsivystę žandikauliai galbūt lėmė ančiasnapių suklestėjimą.
1931 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Čempionato eiga
Turnyras vyko ratų sistema, kur kiekvienas su oponentu žaidė po dvi partijas, vyko Kaune.
Pradžia
Sausio 18 d. Lietuvos šachmatų sąjungos patalpose (Ožeškienės 27) buvo atidarytas stipriausių Kauno šachmatininkų turnyras. Burtais buvo nustatyta žaidimo tvarka turnyre.
Sausio 20 d. šachmatininkų klube, savanorių ugniagesių salėje, 20 val. prasidėjo stipriausių Lietuvos šachmatininkų turnyras. Jis turėjo nulemti, kas sudarys Lietuvos komandą Prahos šachmatų olimpiadoje.
Pirmajame rate A. Machtas 28 ėjime nugalėjo A. Jegliną, L. Abramavičius per 53 ėjimus įveikė M. Sorenzoną. A. Kolodno su Z. Kolodnu bei M. Luckio su I. Vistaneckiu partijos buvo atidėtos apylygėse padėtyse.
Penktadienį sausio 23 d. buvo žaidžiamas 2-as ratas, kuriame M. Sorenzonas netikėtai įveikė M. Luckį. L. Abramavičius kombinaciniu stiliumi nugalėjo Z. Kolodną. A. Machtas įveikė A. Kolodną, o A. Jeglinas su I. Vistaneckiu baigė taikiai. Nebaigtoje 1-o rato partijoje M. Luckis su I. Vistaneckiu sutiko baigti lygiosiomis.
Šeštadienį, sausio 24 d., buvo baigta partija A. Kolodnas – Z. Kolodnas. Pastarajam pavyko išnaudoti nedidelę medžiaginę persvarą ir laimėti partiją.
Po trijų ratų
Sekmadienį, sausio 25 d. buvo žaidžiamas 3-ias ratas, kur A. Jeglinas po 47 ėjimų nugalėjo M. Sorenzoną. Partija tarp A. Kolodno ir I. Vistaneckio tęsėsi 4 val. I Vistaneckis, įgijęs inciatyvą. išlaikė ją iki pabaigos ir privertė varžovą pasiduoti. Partijoj A. Machtas – Z. Kolodnas baltieji debiute padarė klaidą ir pralaimėjo pėstininką. Šią persvarą atkaklusis Z. Kolodnas įstengė išlaikyti iki partijos pabaigos. Partija buvo atidėta. Trečiajame rate jaunajam L. Abramavičiui teko žaisti su M. Luckiu. Partija buvo aštri. Jos viduryje padėtis komplikavosi, bet L.Abramavičius susiorientavo, perėjo į ataką ir laimėjo 28 ėjimu.
Po 3 ratų turnyre pirmavo L L. Abramavičius 3 taškai iš 3 galimų, antroje vietoje – A. Machtas 2 taškai (viena nebaigta partija), trečias – I. Vistaneckis – 2 taškai, ketvirtas – A. Jeglinas – 1½, 5-as Z. Kolodnas – 1 (viena nebaigta), 6-as M. Sorenzonas – 1, 7-as M. Luckis – ½ ir A. Kolodnas – 0 taškų.
Ketvirtasis ratas
Sausio 28 d. savanorių ugniagesių klube šachmatų turnyro 4-as ratas gerokai pritraukė šachmatų mėgėjų, stebinčių varžybas. Didesnė jų dalis glaudėsi apie stalą, prie kurio žaidė L. Abramavičius ir A. Machtas, nes buvo susidomėję L. Abramavičiaus, pirmuose trijuose ratuose įveikusiu visus savo priešininkus, žaidimu. Šįkart jis baltaisiais, užuot žaidęs ramiai ir atsargiai, leidosi ieškoti gražių kombinacijų, bet A. Machtas apsigynė ir 20 ėjime paskelbė matą per 5 ėjimus.
M. Luckis, neišleisdamas iniciatyvos iš savo rankų, visą partiją spaudė A. Jegliną ir po 29 ėjimų šis pasidavė. M. Sorenzonas atakavo savo varžovą A. Kolodną ir tai davė jam naudos: po 47 ėjimų varžovas pasidavė.
Gyvai ir įdomiai praėjo I. Vistaneckio partija su Z. Kolodnu. Partijos pradžioje Z. Kolodnas taip sustatė savo figūras, kad I. Vistaneckiui beliko ieškoti lygiųjų. Besikeičiant situacijoms partija pasiekė pabaigą, kuri buvo įdomi ir nestigo kombinacijų. Nors Z. Kolodnas manė, kad lygiosios garantuotos ir, leidus I. Vistaneckiui pravesti pėstininką į valdoves, jam teko pralaimėti.
Septintasis ratas
Partijos A. Machtas – M. Luckis ir I. Vistaneckis – M. Sorenzonas buvo atidėtos. A, Jeglinas įveikė Z. Kolodną, o A. Kolodnas – L. Abramavičių
Turnyro rezultatai
Turnyre buvo sužaistos 56 partijos, iš jų lygiomis baigėsi 9-ios. Turnyre dominavo Aleksandras Machtas, jis iš 14-os sužaistų partijų pralaimėjo tik kartą (prieš M. Luckį), o tris baigė lygiosiomis. A. Machtas surinkęs 11,5 taško iš 14, tapo Lietuvos čempionu.
Antroje vietoje liko jaunas Vytauto Didž. universiteto šachmatų čempionato nugalėtojas Isakas Vistaneckis. Turnyre jis pralaimėjo triskart: abi partijas būsimam čempionui A. Machtui ir vieną L. Abramavičiui, 4-ias sužaidė lygiomis bei surinko 9 turnyro taškus.
Trečioje vietoje, pustaškiu atsilikęs, liko jaunasis Leonardas Abramavičius (8,5 tšk.). Patyręs žaidėjas, 1929 m. Kauno čempionas, Markas Luckis buvo 4-as (7,5 tšk.).
Liuksemburgo futbolo varžybos 1923–1924 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1923–1924 m.
Liginiškis
Liginiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kuktiškių.
Kovaičių akmenys
miniatiūra|250px|right|Kovaičių akmenys
Kovaičių akmenys – Kovaičiuose, Kruonio seniūnijoje, Kaišiadorių rajone saugomi gamtinio kraštovaizdžio objektai. Tai valstybinės reikšmės gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 1999 m.
Duomenys
miniatiūra|250px|right|Statusis ir Gulsčiasis akmenys miniatiūra|250px|left|Už akmenų driekiasi dirbami laukai Statusis akmuo yra aukščiausias rajone: Gulsčiasis akmuo yra greta minėto akmens:
Brahmanai
Brahmanai ( „susijęs su Brahmanu = žinantis šventąją tiesą“) – vienas iš keturių luomų (varnų) hinduizmo socialinėje santvarkoje. Tradiciškai jam priklausanti visuomenės dalis turi lemiamą vaidmenį religinėje sferoje ir elitinėje intelektualinėje kultūroje. Šiai visuomenės daliai priklauso dvasininkai ir mokslininkai – aukščiausio luomo atstovai Indijoje. Brahmanai rečituoja vedas, atlieka apeigas, aiškina kitoms 3 kastoms priklausantiems žmonėms jų dharmą, dalyvauja mokslinėje ir intelektualinėje veikloje, visuomeniniame gyvenime. Brahmanų privilegija lemia tai, kad jie privalo laikytis griežtų religinių-socialinių normų (drabužių devėsena, maitinimasis, apeiginės švaros palaikymas ir pan.).
thumb|left|250px|Du brahmanai iš [[Karnataka|Karnatakos. Jų luomą žymi įšventinimo juostelė skersai kūno, balti rūbai, tilakos ženklai ant kaktos]]
Brahmanai atsirado I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje Šiaurės Indijoje. Įvedus Brahmos kultą ir sudėtingus religinius ritualus, žynio pareigos tapo paveldima profesija. Brahmanai užima aukščiausią pakopą kastų hierarchijoje Indijos tautose, išpažįstančiose hinduizmą. Dabar Indijoje brahmanai dirba ne tik kulto tarnais, bet ir valdymo aparate, teisme, įstaigose, taip pat verčiasi žemdirbyste ir amatais. Kitos varnos: kšatrijas, vaišijas ir šudra.
Žmogus gimęs brahmanų šeimoje yra vadinamas:
Miego dujos
Miego dujos – onirogeninis anestetikas, naudojamas žmogui sukelti būseną, kuomet jis praranda sąmonę ir nesigaudo aplinkoje. Dauguma miego dujų turi nepageidaujamų šalutinių efektų arba veikia didelio nuodingumo zonoje.
Anestezinės dujos turi kvapą, tad jas lengviau pajusti. Tuo tarpu tokios bekvapės medžiagos kaip metanas (CH4), anglies dioksidas (CO2) ir anglies monoksidas (CO) smarkiai kritikuojamos, nes objektai gali laiku jų nepajusti ir nespėti pasitraukti į saugią aplinką.
Pasitaiko atvejų, kuomet miego dujas naudoja nusikaltėliai. Kai kur galima įsigyti signalizacijų, pranešančių apie tokių dujų pavojų.
2011 m. vienoje menonitų bendruomenėje Bolivijoje buvo nubausti 8 vyrai, kurie 2005–2009 m. laikotarpiu pasinaudodami miego dujomis išprievartavo 130 moterų.
Diržioniai
Diržioniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Betygalos.
Kurklių Stepono Kairio pagrindinė mokykla
Anykščių rajono Kurklių Stepono Kairio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kurkliuose (Anykščių raj.), Šviesos g. 2, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290047820. Dabar tai Anykščių A. Baranausko mokyklos skyrius.
Buvęs filialas – Anykščių rajono Kurklių pagrindinės mokyklos ikimokyklinio ugdymo skyrius.
Istorija
1782 m. Kurkliuose įsikūrė parapijinė mokykla, 1866 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1919–1940 m. pradžios mokykla. 1940 m. mokykla perorganizuota į šešių skyrių pradinę, 1945 m. – į septynmetę, 1956 m. – į vidurinę. 1980 m. pagal individualų ir originalų projektą pastatyta vidurinė mokykla, kuri talpina apie 400 mokinių. 2001 m., mažėjant mokinių skaičiui, reorganizuota į Kurklių pagrindinę mokyklą. 2008 m. suteiktas Nepriklausomybės akto signataro Stepono Kairio (1879–1964) vardas. 2019 m. Kurklių mokykla prijungta prie Anykščių A. Baranausko mokyklos kaip skyrius.
Direktoriai
thumb|180px|Steponas Kairys
Budionovka
thumb|right|Raudonarmietis su budionovka (1926 m.) Budionovka  – smailiaviršūnė raudonarmiečių milinė kepurė, kuri forma priminė senovės Rusios karių naudotus šišako tipo šalmus.
Kepurę pradžioje vadino bogatyrka, kadangi ji priminė senovės karių šalmus. Vėliau ją ėmė vadinti pagal pavardes karvedžių, kurių daliniai pirmieji gavo šias kepures – pagal M. Frunzę frunzevka (фрунзевка) ir pagal S. Budioną budionovka. Budionovka tapo pagrindiniu pavadinimu.
1919 m. buvo paskelbtas oficialus žieminės budionovkos aprašymas. Tai šalmo šišako pavidalo kepurė iš dengiamosios spalvos milo su vatiniu pamušalu. Viršugalvinę dalį sudaro šeši viršun siaurėjantys trikampiai. Priekyje šalmas turi dygsniuotą ovalų snapelį, o užpakalyje – antsprandį, kuri kampai atsikišę pirmyn ir po smakru užsegami sagomis. Antsprandis gali būti užlenktas aukštyn ir prisegtas prie viršugalvinės dalies dviem sagomis. Virš snapelio prisiuvama audeklinė 8,8 cm skersmens juodai apkraštuota žvaigždė. Žvaigždės centre įsegamas ženkliukas kokarda. Žvaigždės spalva atitiko kariuomenės rūšies spalvą:
Vasarinės budionovkos buvo siuvamos iš palapinėms naudojamos drobės ar medvilninio šviesiai pilko ar panašios spalvos audeklo, o antsprandis buvo neatverčiamas. 1924 m. vasarines budionovkas vėl pakeitė furažkos.
JUMZ-6
thumb|240px|„JUMZ-6KL“ thumb|240px|„JUMZ-6AKM“ valo sniegą JUMZ-6  – universalūs ratiniai traktoriai, skirti žemės ūkio ir pramonės reikmėms. Gaminti nuo 1970 m. iki 2001 m. Pietų mašinų gamykloje (Dnipre). Išleistos kelios skirtingos versijos. Pirmasis egzempliorius pagamintas 1966 m.
Traktoriaus „JUMZ-6“ sukurtas ant „MTZ-5“ bazės.
Techninis aprašymas
Traktorius turėjo „D-65“ variklį, kuris išvystė 46-49 [arklio galia|AG]], 5 (+1) pavarų dėžę, pagreitintoją. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 4140 mm, plotis 1884 mm, aukštis 2750 mm. Vairas buvo mechaninis, su stiprintuvu. Traktoriaus pagrindu taip pat buvo gaminami ekskavatoriai ir krautuvai.
Išvaizda
„JUMZ-6“ buvo gaminamas 4 variantais:
JUMZ-6L
Pirmosios serijos traktoriai, panašūs į „MTZ-5“. Šių traktorių variklių gaubtai buvo su užapvalintomis grotelėmis. Išoriškai jie panašūs į ankstesnius traktorius „MTZ-50“.
JUMZ-6AL
Šie traktoriai turėjo reguliuojamo aukščio vairo padėtį, modifikuotą prietaisų skydelį salone, naują stačiakampio formos variklio gaubtą, taip pat pokyčius stabdžių sistemoje.
JUMZ-6K
Traktoriuje nebuvo hidraulinės sistemos, bet jis turėjo tvirtinimo taškus ekskavatoriaus ir buldozerio įrangai.
JUMZ-6AK
Gaminta nuo 1988 m. Traktoriuje buvo montuojama nauja kabina su geresniu matomumu (panaši į „MTZ-80“).
Kova (1944)
Kova – komunistinis laikraštis, ėjęs 1944 m. pirmoje pusėje.
Istorija
Leido LKP Pietų srities komitetas. Spausdintas sovietinių partizanų spaustuvėje Rūdninkų girioje. Informavo apie padėtį frontuose, ragino priešintis vokiečiams.
Redaktorius Genrikas Zimanas.
Lygiosios (Plungė)
Lygiosios – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Platelių.
Šv. Pilypo parapija (Antigva)
'''Šv. Pilypo parapija'''  – administracinė parapija Antigvoje ir Barbudoje, Antigvos salos rytuose.
Parapijoje yra šios gyvenvietės: Karlislis, Kolinzas, Fritaunas, Lavingtonzas, Vilougbai, Vilikizas, Glenvilzas, Greizas, Monpeljė, Sainas, Simpsonas, Lajanzas, Dženingzas ir Sitonzas.
Leonas Gustaitis
Leonas Gustaitis (1897 m. rugpjūčio 7 d. Jiestrakyje – 1942 m. balandžio 4 d. Karagandoje, Kazachija) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.
Biografija
1908 m. baigė pradžios mokyklą. 1912–1915 m. studijavo ir baigė Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo. 1917 m. apsigyveno Gudžiūnų valsčiuje, mokytojavo Devynduonių pradinėje mokykloje. 1918 m. lankė mokytojų kursus, kuriuose kartu dėstė lietuvių kalbą.
Nuo 1919 m. kovo 28 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, suteiktas leitenanto laipsnis. 1920 m. gruodžio mėn. – 1922 m. balandžio mėn. ir 1923 m. liepos mėn. – 1926 m. Šeštojo pėstininkų pulko kuopų vadas. 1920 m. vasario – gruodžio mėn. dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais ties Turmantu, Seinais, Varėna, Trakais. 1921 m. vyresnysis leitenantas. 1922 m. balandžio mėn. – 1923 m. liepos mėn. pulko adjutantas. 1926 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926 m. rugsėjo mėn. – 1927 m. gruodžio mėn. Devintojo pėstininkų pulko vyresnysis karininkas, kuopos vadas.
1927 m. kapitonas. Nuo 1927 m. gruodžio mėn. Karo mokslo valdybos vadovėlių rengėjas. 1928 m. majoras. 1932 m. baigė Italijos Generalinio štabo akademiją Turine. Nuo 1932 m. dirbo Generalinio štabo 2-ajame ir 3-ajame skyriuose, nuo 1934 m. kovo mėn. Generalinio štabo 2-ojo (žvalgybos) skyriaus viršininkas, nuo 1934 m. rugpjūčio mėn. dar ir Karo mokyklos lektorius.
Vachšas
Vachšas  – upė Vidurinėje Azijoje; Kirgizijoje ir Tadžikistane; Amudarjos dešinioji ištaka. Ilgis 524 km (786 km su Kyzil Su). Prasideda pietų Kirgizijoje Kyzyl Su pavadinimu. Teka į pietvakarius. Susiliejusi su Muksu vadinama Surchobu. Žemiau santakos su Obichingou upe įgauna Vachšo pavadinimą. Toliau teka Vachšo slėniu, kur plačiai naudojama drėkinimui. Ties Afganistano siena susilieja su Pjandžu ir sudaro Amudarją.
Svarbiausi intakai – Muksu ir Obichingou (abu dešinieji).
Leonas Gustaitis
Biografija
1934 m. pulkininkas leitenantas. Nuo 1935 m. rugsėjo mėn. Pirmojo pėstininkų pulko vadas, 1936 m. Generalinio štabo pulkininkas. 1939 m. pulkininkas. 1939 m. pulkas, tik įsikūręs Lietuvai sugrąžintame Vilniuje gavo garbingą užduotį iškelti trispalvę Gedimino pilies bokšte. Tai atliko pats pulko vadas 1939 m. spalio 29 d. 10 val. ryto grojant pulko orkestrui, griaudžiant artilerijos saliutui. Nuo 1940 m. vasario mėn. Pirmosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas.
Vachšas
Upės mityba pagrįsta kalnų ledynų tirpsmo vandeniu. Didelis vandens drumstumas (4,16 kg/m³). Upės žemupys intensyviai naudojamas drėkinimui ir energetikai (Nureko, Golovnajos, Rogūno, Bajpazino HE).
Leonas Gustaitis
Biografija
Lietuvą okupavus SSRS ir likviduojant Lietuvos kariuomenę 1940 m. rugsėjo mėn. paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179 šaulių divizijos štabo viršininku. 1940 m. gruodžio mėn. Vilniuje suimtas, išvežtas į Rygą, vėliau į Petropavlovską. 1941 m. rugsėjo 27 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas 8 metams pataisos darbų. 1941 m. spalio 4 d. SSRS NKVD I spec. skyriaus 4-ojo poskyrio viršininko pavaduotojo įsakymu išvežtas į Karagandos lagerį. Mirė kalėjime.
Kūryba
Parengė kariūnams skirtą studiją „1918 m. vokiečių puolimas Vakarų fronte“. Dalyvavo karinėje spaudoje. Žurnalo „Mūsų žinynas“ redaktorių kolegijos narys. 1928 m. žurnalo „Karys“ redaktorius.
Vachšas
Prie upės įsikūrę Nureko ir Kalininabado miestai.
Lapkričio 27
Vardadieniai
Almanta – Almantas – Girvydė – Maksas – Maksima – Maksimas – Maksimilijonas – Skomantas – Skomantė – Skomina – Skominas – Vergilija – Vergilijus – Virgas – Virgilija – Virgilijus
Gintaras Beresnevičius
Gintaras Beresnevičius (1961 m. liepos 7 d. Kaune – 2006 m. rugpjūčio 6 d. Vilniuje) – lietuvių religijotyrininkas, etnologas, prozininkas, publicistas, eseistas.
Biografija
1979–1984 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją. 1986–1989 m. buvo Kauno politechnikos instituto Filosofijos katedros asistentas. 1990–1999 m. Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Etnologijos ir folkloristikos katedros dėstytojas. Humanitarinių mokslų daktaras: 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų srities etnologijos krypties mokslų daktaro disertaciją „Pomirtinio gyvenimo samprata senovės lietuvių pasaulėžiūroje“.
Pradėjo bendradarbiauti su žymiausiu lietuvių etnologu Vytautu Bagdanavičiumi, įsteigusiu Čikagos lituanistikos tyrimo ir studijų centrą. 1993 m. stažavosi Vokietijoje. Nuo 1995 m. VU Religijos tyrimų ir studijų centro docentas. 1996–1997 m. buvo VDU etnologijos ir folkloristikos katedros vedėju. Taip pat skaitė paskaitas Vilniaus dailės ir Lietuvos muzikos akademijose. Dėstyti kursai: religijotyros įvadas, religijų istorija, lietuvių religija ir mitologija.
Nuo 1990 m. dirbo Kultūros, filosofijos ir meno institute Baltų kultūros skyriuje, nuo 2004 m. buvo šio skyriaus vyriausiasis mokslo darbuotojas. Buvo Lietuvos religijotyrininkų draugijos pirmininkas, mokslinio žurnalo „Darbai ir dienos“ redakcinės kolegijos narys, „Naujojo židinio“ bendradarbis, „Metų“ kolumnistas, „Šiaurės Atėnų“ religijos skyriaus redaktorius.
Išleido 17 knygų, tarp jų – kelis mokslinius veikalus. Pirmojo lietuvių postmodernistinio romano autorius. Publikavo apie 60 mokslinių straipsnių baltų religijų istorijos ir teorijos temomis, apie 500 publicistinių, eseistinių straipsnių, recenzijų, keliolika novelių literatūrinėje spaudoje.
1997 m. apdovanotas literatūrinio žurnalo „Nemunas“ novelistikos premija, 1997 m. – „Literatūros ir meno“ publicistikos premija, 2000 m. – Druskininkų poetinio rudens premija už poetinį debiutą (už poeziją eseistikoje), 2000 m. – Kultūros ministerijos premija už eseistiką, 2001 m. – Lietuvos Prezidentūros premija už esė Lietuvos istorijos temomis rinkinį „Ant laiko ašmenų“ (2002 m.). Palaidotas Romainių kapinėse.
Kūryba
Lietuvių kalba:
Literatūros kritika:
Vokiečių k.:
Gambija
Gambijos Respublika (Gambija) – valstybė Vakarų Afrikoje. Gambiją iš visų pusių supa Senegalas, išskyrus nedidelę Atlanto vandenyno pakrantę.
Istorija
Arabų keliautojai Gambiją mini nuo IX-X a. Arabai ten prekiavo vergais, auksu, dramblio kaulu. XII-XIII a. iš Tekrūro valstybės į Gambijos slėnį išplatintas islamas. XIV a. dabartinės valstybės teritorija priklausė Malio imperijai. XIV a. Gambijos pakrantes pasiekė portugalai ir tapo svarbiausiais prekybininkais regione. Gambija tapo svarbiu vergų eksporto į Ameriką centru.
1588 m. Portugalija pardavė prekybines teises Gambijos slėnyje Anglijai. 1651–1661 m. dalis Gambijos žemių priklausė Kuršo kunigaikščiui Jakobui Ketleriui (buvo ATR vasalinės žemės kolonija). XVII a. pab. – XVIII a. dėl Senegambijos regiono varžėsi Anglija ir Prancūzija. 1783 m. Versalio sutartimi Gambijos slėnis pripažintas Anglijai, o likusi teritorija – Prancūzijai. Pradžioje Gambija buvo valdoma iš Siera Leonės, bet 1888 m. tapo atskira kolonija (Britų Gambija). 1906 m. buvo uždrausta vergovė.
1962 m. Gambija gavo autonomiją, o 1965 m. paskelbė nepriklausomybę ir tapo Tautų Sandraugos nare (t. y. valdoma Anglijos monarcho). Po 1970 m. šalis tapo respublika. Pirmuoju prezidentu tapo Dauda Džavara. 1981 m. opozicija bandė surengti perversmą, o jam nepavykus paprašė Senegalo pagalbos. 1982 m. šalis buvo priversta jungtis į Senegambijos konfederaciją ir būti priklausoma nuo Senegalo. 1989 m. Gambija iš konfederacijos pasitraukė. 1994 m. prezidentu tapo Jahja Džamė.
Kauno sportas (laikraštis)
Kauno sportas – sporto laikraštis, nuo 1995 m. rugsėjo 18 d. iki 1999 m. leistas Kaune.
Gambija
Politinė sistema
Gambija – daugiapartinė, demokratinė, prezidentinė respublika. Šalies ir vyriausybės vadovas – prezidentas. Įstatymų leidžiamąją valdžią atlieka vienerių rūmų parlamentas. Politinė padėtis šalyje nėra stabili – dažnai bandomi surengti valstybiniai perversmai, varžoma opozicija.
Administracinis suskirstymas
thumb|300px|Gambijos padaliniai
Gambija yra suskirstyta į 5 padalinius ir vieną atskirąjį miestą (Bandžulį). Padaliniai savo ruožtu dalinami į rajonus, kurių Gambijoje iš viso yra 48.
Padaliniai (skliaustuose – adm. centras):
Geografija
thumb|240px|Mangrovių sąžalynai Gambijoje
Gambija yra labai maža ir siaura šalis su sienomis nusidriekusiomis ties Gambijos upe. Šalies plotis svyruoja nuo 24 km iki 80 km, ilgis iš rytų į vakarus apie 470 km, visa jos teritorija užima 11 300 km². Dabartinės Gambijos sienos buvo nustatytos 1889 m. po sutarties tarp Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos. Gambija yra beveik Senegalo anklavas ir mažiausia šalis Afrikos kontinente.
Klimatas tropinis, pasatinis. Nuo birželio iki lapkričio trunka lietingasis laikotarpis, vyrauja aukšta oro temperatūra. Nuo lapkričio iki gegužės tęsiasi sausasis laikotarpis, oro temperatūra vėsesnė.
Šalies teritorijos dalis nesiribojanti su upe, yra sausringa ir smėlėta. Didžioji šalies dalis lyguma, didžiausias geografinis aukštis nedaugiau nei 89 m virš jūros lygio. Šalyje yra mangrovės pelkių, tačiau dalis jų išnaikinta ir dabar ten ryžių laukai.
Ekonomika
thumb|240px|Žuvų turgus
Gambija yra viena iš skurdžiausių pasaulio šalių. Nepaisant žemės ūkio produktų asortimento išplėtimo, Gambijos ekonomika remiasi eksportuodama riešutus ir jų produktus į kitas Afrikos šalis. Apie tris ketvirtadalius Gambijos gyventojų dirba žemės ūkyje. Auginami ryžiai, soros, sorgai, kukurūzai ir manijokai. Taip pat auginami galvijai, ožkos, avys.
Ekonomika sutelkta apie žemės ūkio produktų apdirbimą ir lengvąją pramonę. Yra žvejybos pramonė.
Eksportuojami riešutų produktai, vytinta ir rūkyta žuvis, medvilnės pluoštas, palmių branduoliai, kailiai ir odos. Importuojami maisto produktai, kuras, įvairūs transporto įrengimai. Indija, Jungtinė Karalystė, Kinija, Senegalas yra didžiausi šalies mainų partneriai.
Demografija
Gambijoje įstatymais numatyta religinė laisvė, nėra valstybinės religijos statuso, nors apie 90 % šalies gyventojų išpažįsta islamą. Gambijos musulmonai yra sunitai, plačiai paplitusios sufizmo tradicijos. Krikščionys sudaro 8 % šalies gyventojų (gyvena vakaruose ir pietuose), daugelis jų yra Romos katalikai. Apie 2 % gyventojų išpažįsta vietinius tikėjimus, yra neskaitlingas bahajų, budistų kiekis.
Vachanas
Vachanas arba Vachandarja  – upė šiaurės rytų Afganistane, Badachšane, Vachano koridoriuje; viena Piandžą sudarančių upių (Amudarjos baseinas). Išteka iš Vrevo ledyno Pamyro pietiniuose šlaituose, į vakarus nuo Vachdžiro perėjos. Iki santakos su Karakija vadinama Vachdžiru. Teka į vakarus giliu tarpukalnių slėniu tarp Hindukušo ir Vachano kalnagūbrio (Pamyro). Ties siena su Tadžikistanu susilieja su Pamyro upe ir sudaro Piandžą.
Gambija
Demografija
Apie 57 % šalies gyventojų gyvena miestuose, urbanizacijos rodiklis pastaraisiais metais sparčiai kyla. Tankiausiai gyvenami šalies vakarai, rečiau – rytinė dalis.
Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Gambija
Kultūra
Gambijai būdingos Vakarų Afrikos kultūrinės tradicijos. Populiari muzika, atliekama tradiciniu regiono instrumentu kora. Iš šalies kilę keletas muzikantų, susilaukusių tarptautinio dėmesio (Foday Musa Suso, Papa Susso, Bai Konte ir kt.). Populiariausias sportas šalyje – futbolas.
Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Sudarius koaliciją, į kurią įėjo Liberalų ir centro sąjunga, Naujoji Sąjunga, Partija „Tvarka ir teisingumas“, Tėvynės sąjunga ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga, savivaldybės meru 15 val. 15 min. išrinktas Genadijus Mikšys. Mero pavaduotojomis tapo Alma Javtokienė ir Daiva Matonienė. Administracijos direktoriumi paskirtas Rimundas Domarkas, jo pavaduotojais Gintautas Mikučiauskas ir Mykolas Argordas Kostka. Vietoje M. A. Kostkos 2008 m. paskirtas Denis Michalenko, 2008 m. gruodžio 18 d. administracijos direktoriumi paskirtas Vladas Damulevičius.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Gazalis
Gazalis arba Algazelis, tikras vardas – Abu Hamidas Muhamadas ibn Muhamadas Gazalis (1057 m. liepos 5 d. – 1111 m. gruodžio 19 d. ) – persų kilmės islamo filosofas, teologas, sufijus. Daug prisidėjo prie sufizmo idėjų plėtojimo ir jų susiejimo su pagrindine islamo teologija.
Gazalis studijavo teologiją ir filosofiją Bagdado ir Nišapuro universitetuose, vadovavo Bagdado aukštajai mokyklai. Pradžioje pritarė Alfarabijaus ir Avicenos intelekto teorijai, reiškinių priežastingumui. Vėliau šių pažiūrų atsisakė, ryšį tarp reiškinių aiškino Dievo valia. Pasisakė prieš filosofinį Dievo pažinimą, kuris, pasak Gazalio, yra ribotas. Teigė, kad Dievą pažinti galima tik intuityviai, esant dvasinės ekstazės būsenoje. Neigiamai vertino Aristotelio ir Platono filosofiją kaip bedievišką, ir netinkamą islamui. Tačiau Gazalis palaikė mokslinio, matematinio pasaulio reiškinių pažinimo teoriją.
Kūryba
Gazalis parašė apie 70 kūrinių, filosofiškai ir teologiškai nagrinėjančių būties aspektus. Svarbiausi veikalai:
Anglijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Anglijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Rudesos šv. Jono Krikštytojo koplyčia
'''Rudesos šv. Jono Krikštytojo koplyčia''' - koplyčia Rudesoje, tarp Baltųjų Lakajų ir Rudesėlio ežerų. Arčiausiai stovinti šventovė - Inturkės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, už 6 km.
Istorija
miniatiūra|250px|left|
1726 m. paminėta. 1812 m. karo metu koplyčia nukentėjo, o 1820 m. suremontuota, viduje įrengti nauji altoriai. Koplyčia ilgą laiką buvo apleista, sovietų valdžia neleido jos remontuoti – suremontuota buvo Inturkės klebono rūpesčiu. 1989 m. grąžinta tikintiesiems.
Atenai
Atenai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Naujinės, 12 km į šiaurę nuo Augustavo ir 93 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Bliznos ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pasodninkų piliakalnis
Pasodninkų piliakalnis, Batarėja – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Pasodninkų kaime, Gelvonų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Juodonys – Mikalajūnai, pravažiavus Pasodninkus, už daubos pasukus į kairę vakarų kryptimi žvyruotu keliu, vedančiu kiek atgal beveik iki sodybos, pavažiavus 400 m – yra 100 m į kairę rytuose nuo jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje tarp Širvintos dešiniojo kranto ir bevardžio upelio slėnio. Aikštelė trikampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 10 m ilgio, 12 m pločio vakarų gale. Ji iš visų pusių buvo apjuosta pylimu, aukščiausiu vakarų pusėje (3,5 m aukščio, 18 m pločio). Šiaurinėje bei rytinėje aikštelės pusėse pylimas yra 0,3 m aukščio, 5 m pločio. Vakarų pylimo išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 9 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais medžiais.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 18800 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 902000 m².
Dirvenis
Dirvenis (Ononis) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Daugiamečiai žoliniai augalai su trilapiais lapais. Žiedai auga po 1-2 lapų pažastyse. Ankštys trumpos, truputį išpūstos.
Gentyje yra apie 75 rūšis:
thumb|left|210px|[[Šlaitinis dirvenis (Ononis arvensis)]] thumb|left|220px|Ononis natrix
Lietuvoje auga trys rūšys:
Afganistano demografija
thumb|400px|Afganistano gyventojų skaičiaus kitimas 1963–2003 m. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Afganistano demografiją.
Gyventojų skaičius: 30 419 928 (2012 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,22 % (2011 m. apsk.)
Gimstamumas: 39,3 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Mirtingumas: 14,59 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): –2,51 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 23 % (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 4,7 % (2011–15 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:
Dotnuvos apylinkė
Dotnuvos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Afganistano demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Dotnuvos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dotnuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungtos Aušros apylinkė, Ąžuolaičių apylinkė, Dotnuvos akademijos apylinkė, dalis Urniežių apylinkės ir dalis Padotnuvio apylinkės, 1963 m. – Šlapaberžės apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1975 m. prijungta dalis naikinamos Mantviliškio apylinkės.
Vaišijai
Vaišijų kasta yra vienas iš keturių luomų hinduizmo socialinėje santvarkoje. Šį luomą sudarė pirkliai, amatininkai ir žemdirbiai. Jų pareigos buvo ūkininkavimas, užsiėmimas įvairias amatais bei prekiavimas. Galiausiai jie tapo žemvaldžiais, finansininkais ir įtakingais pirkliais. Jiems dažniausiai yra priskiriami nuopelnai už kapitalizmo ideologijos skatinimą Indijoje. Jie taip pat kaip pirkliai svariai prisidėjo prie indiškos kultūros plitimo. Kitos varnos: brahmanas, kšatrijas, vaišijas ir šudra.
Benediktas Tiškevičius Logoiskis
Benediktas Tiškevičius Logoiskis (, 1849 m. kovo 21 d. Andrušove – 1939 m. spalio 13 d. Poremboje) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Stanislovas Tiškevičius Logoiskis. Motina Helena Kolyško. Broliai Henrikas Tiškevičius Logoiskis, Mykolas Tiškevičius Logoiskis III
Šeima
1885 m. lapkričio 28 d. Pševorske vedė, žmona Marija Liubomirska, sūnūs:
Sodas (etnografija)
thumb|right|Sodas ([[Marcinkonys|Marcinkonių etnografiniame muziejuje)]] Sodas – iš suvertų ant siūlo šiaudelių surištas papuošalas, kuris kabinamas virš vestuvinio stalo. Sugrįžę iš jungtuvių vestuvininkai rasdavo stalą apsėstą persirengėliais, todėl pabroliai turėdavo vietas „išpirkti“. Sodas, o kartu ir vietos prie stalo būdavo išperkami atitinkamo turinio dainomis, saldainiais, degtine. Paprotys buvo paplitęs visoje Lietuvoje, bet ilgiausiai išsilaikė Aukštaitijoje (iki XX a. pradžios).
Šiaudiniai sodai – viena įspūdingiausių lietuvių paprotinės dekoratyvinės dailės rūšių, gyvybingų iki šių dienų. Tai tūriniai griežtai geometrinės formos šiaudų dirbiniai. Lietuvoje vyrauja keturšlaitės piramidės silueto ir iš jos kilusių sudėtingesnės struktūros sodai. Labiausiai mėgstamą sodų pavidalą sudaro oktaedras – dvigubos to paties keturkampio pagrindo piramidės, kurių viršūnės simetriškai nukreiptos į priešingas puses – viršų ir apačią.
Pats paprasčiausias sodas sudarytas iš dviejų piramidžių su bendru pagrindu. Prie keturių kampų ir apatinės piramidės viršūnės tvirtinami mažesni tokios pat formos pakabukai. Kad papuošalas suktųsi, jį kabindavo ant vaškuoto siūlo ar ašuto. Būdavo ir kitokios formos sodai: ritiniai, kubai, rutuliai, bet jie mažiau paplitę. Sodo viduje galėdavo patalpinti papuošalą (lėlytę, obuoliuką, paukščiuką ir kt.). Kartais sodą rišdavo iš eglutės arba kadugio. Etnografas Jonas Vaiškūnas mano, kad šis paprotys yra senesnis. Įvairiose Lietuvos vietose sodas vadinamas ir liktoriumi, voru, žarondeliais.
thumb|left|Sodai [[Antano ir Jono Juškų etninės kultūros muziejus|Antano ir Jono Juškų etninės kultūros muziejuje]] Paprotys puošti patalpas sodu buvo paplitęs ir Latvijoje, Estijoje, Vokietijoje, skandinavų, slavų kraštuose bei kitur.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1924–1925 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1924–1925 m.
Lodzės medicinos universitetas
Universitetas buvo įkurtas 2002 m. spalio 1 d. sujungus dvi Lodzės medicinos aukštąsias mokyklas: Lodzės medicinos akademiją (įkurtą 1950 m. sausio 1 d.) ir Karo medicinos akademiją (įkurtą 1958 m. liepos 1 d). Aukštoji mokykla sėkmingai tęsia abiejų akademijų tradicijas. Pirmuoju jos rektoriumi tapo prof. med. moks. hab. dr. Andrzej Lewiński.
Visose studijų programose yra galimybė studijuoti civilinėse arba karinėse studijose.
Diržioniškės
Istorija
Kaimas XX a. pab. nunyko, bet apie 2020 m. atsikūrė kaip nausėdijų kvartalas.
Vincentas Dienys
Vincentas Dienys (1936 m. balandžio 22 d. Aleknose, Juodupės valsčiuje – 2022 m. balandžio 2 d. Vilniuje ) – Lietuvos fizikas.
Biografija
1958–1966 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute. 1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967–1990 m. dirbo Puslaidininkių fizikos institute, 1968–1974 m. ir nuo 1985 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 1968 m. karštųjų elektronų laboratorijos vedėjas, nuo 1988 m. profesorius. 1981 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. Nuo 1987 iki 2011 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 1990–1994 m. LR kultūros ir švietimo ministrų Dariaus Kuolio ir Dainiaus Trinkūno pavaduotojas. 1994–1996 m. dirbo Pedagogikos institute. Nuo 1996 iki 2005 m. Profesinio mokymo metodikos centro direktorius.
Mokslinė veikla
Darbai iš puslaidininkių fotolaidumo, elektros laidumo stipriame elektros lauke, pernašos reiškinių puslaidininkiuose, relaksacinių reiškinių puslaidininkiuose silpnai kaitinančiame elektros lauke, edukologijos.
Nurekas
Nurekas  – miestas pietvakarių Tadžikijoje, 70 km į rytus nuo Dušanbės, Vachšo slėnyje, 882 m aukštyje, Vašcho upės kairiajame krante. 20 tūkst. gyventojų.
Miestas išaugo 1960 m. pradėjus Nureko HE statybas. Be hidroelektrinės dar yra gelžbetonio gamykla, siuvimo fabrikas, duonos kepykla. Netoli Nureko, 2200 m aukštyje yra Rusijos kosminių karinių pajėgų stebėjimo bazė.
Bocmanmatas
Bocmanmatas  – Rusijos karinio jūrų laivyno puskarininkių pareigos, egzistavusios nuo XVIII a. pradžios iki 1917 m.
Pareigos jau egzistavo 1699 m. Tuo metu bocmanmatas vadinosi pabocmanis. Pareigos buvo įteisintos 1720 m. Petro I Jūrų statute. Bocmanmatai buvo rikiuotės puskarininkiai. Už juos vyresni buvo bocmanai, žemesni – paprasti rikiuotės puskarininkiai. Bocmanmatais tapdavo puskarininkiai, turintys bent metų stažą ir išlaikę atestaciją, jei būdavo vakansija. Bocmanmato vardą suteikdavo ir vairininkams, signalininkams, narams.
Bocmanmatas turėdavo išmanyti takelažo darbus, rangauto pakėlimo ir nuleidimo tvarką, laivo ginkluotę, kompasą, valčių buriavimą ir vairavimą, laivo švartavimą, skylių korpuse uždengimą lopais. Bocmanmatas vadovavo savo skyriui, todėl turėjo žinoti savo pavaldinių darbines vietas, prižiūrėti jų aprangos ir artelės indų švarą. Kai nebūdavo bocmano, bocmanmatas turėjo teisę jį pavaduoti ir vadovauti denio komandai.
Į bocmanmatą kreipdavosi „Pone bocmanmate“.
Bocmanmato pareigos buvo panaikintos 1917 m.
Vachšo slėnis
Vachšo slėnis – slėnis Vidurinėje Azijoje, pietvakarių Tadžikistane, Vachšo upės žemupyje. Ilgis 110 km. Aukštis nuo 400 m iki 1200 m. Sudarytas daugiausia iš aliuvinių nuogulų. Naftos ir dujų telkiniai (Kičik Belis, Kyzyl Tumšukas). Drėkinamose žemėse – medvilnės pasėliai. Sodininkystė. Slėnyje Vachšo upė daugelyje vietų patvenkta. Svarbiausi miestai: Nurekas, Kalininabadas, Kurgantepa.
Diržonys
Diržonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km nuo Kazokiškių.
Vachšo slėnis
Lietuviai
Po Antrojo pasaulinio karo slėnyje pradėtos išgauti naudingosios iškasenos. Darbams buvo pasitelkiami politiniai kaliniai ir tremtiniai. 1945 m. birželį į slėnį buvo atgabenta iki 2 tūkstančių Lietuvos gyventojų, daugiausia liuteronų, turinčių vokiškas pavardes ar giminių Vokietijoje. Tremtiniai dirbo vilnamedžių laukuose, kasė bei prižiūrėjo drėkinimo laukus, atliko kitus darbus. Apie 1955-1956 m. tremtiniai buvo reabilituoti. Dauguma jų grįžo gyventi į Lietuvą, kiti pasiliko gyventi Tadžikijoje.
Rūdninkų giria
thumb|240px|Dideli negyvenami Rūdninkų girios plotai. [[Žygmantiškių geomorfologinis draustinis]] thumb|240px|[[Šalčia Rūdninkų miškuose]] thumb|240px|Viržynai Rūdninkų poligone
Rūdninkų giria − penktas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas Šalčininkų ir Varėnos rajonuose, 23 km į pietus nuo Vilniaus esantis Lietuvos pietryčiuose. Girios plotas ~37 500 ha (mišku apaugę 32 900 ha). Vakarinę masyvo dalį kerta plentas, šiaurinę dalį −  kelias. Girios šiaurinėje dalyje įsikūręs miestelis – Baltoji Vokė. Tolėliau nuo girios, jos pietryčiuose maždaug 7 kilometrų atstumu įsikūrę Šalčininkai.
Geografija
Rūdninkų girios masyvą sudaro 23 miškai: Dargužių, Jašiūnų, Girios, Nevainionių, Pirčiupių, Rakliškių, Rūdninkų, Sėlų, Valkininkų, Žygmantiškių ir kt. 67 % masyvo yra valstybinės reikšmės miškai (dalis jų priklauso Krašto apsaugos ministerijai).
Masyvas 26 km ištįsęs iš rytų į vakarus. Pietuose Šalčios upė Rūdninkų girią skiria nuo Šalčios–Tetėnų miškų. Girios šiauriniu ir vakariniu pakraščiu teka Merkys (bei smulkūs jo intakai Raudonėlė, Špigulė, Didysis Pirčiupis, Mažasis Pirčiupis, Upėsė), pietine dalimi Šalčia (Merkio intakas) ir jos intakas Visinčia (jos intakai Kernavė, Didelis Cudykas).
Rūdninkų giria driekiasi smėlėtos Pietryčių lygumos pietine dalimi, kurią sudaro Merkio senslėnis. Vakaruose ir šiaurės vakaruose ji siekia Merkio vidurupio − Vokės zandrinės lygumos rytinį pakraštį, kuris rytų kryptimi palaipsniui pereina į Merkio terasinę lygumą. Pirčiupių ir Rūdninkų apylinkėse terasinė lyguma yra apie 135 m absoliutinio aukščio, labai šlapia. Čia yra didelių pelkių: Macelių pelkė, Raudonėlės pelkė, Rūdninkų pelkė, Šakos pelkė, Zigmantiškių pelkė; jose prasideda Merkio intakai.
thumb|left|240px|Milžiniški girios plotai, iškirsti 2023 m. įrenginėjant karinį poligoną
Šiaurinę girios dalį užima buvęs tarybinis Rūdninkų poligonas, kur vyrauja atviri smėlynai ir viržynai.
thumb|240px|Vilko pėdsakai girios take
Medynai
Miško augavietės nederlingos arba derlingos, dažniausiai normaliai drėgnos, bet kartais laikinai įmirkstančios. Dalis pelkių ir šlapių medynų nusausinta.
thumb|left|240px|[[Vėjalandė šilagėlė|Vėjalandės šilagėlės girioje]]
Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 13 %, brandūs 12 %. Medynų vidutinis amžius 54 m., bonitetas II,2, skalsumas 0,75, tūris 207 m³/ha, metinis prieaugis 6 m³/ha.
Gyvūnija
Girioje gyvena briedžiai, šernai, stirnos, vilkai, lapės, lūšys, usūriniai šunys, kiškiai, voverės, kiaunės, barsukai, bebrai, ūdros, ondatros. Yra įvairių paukščių (tetervinai, kurtiniai, jerubės, slankos, vandens, plėšrieji paukščiai). Saugomi reti paukščiai: tetervinai, kurtiniai, vapsvaėdžiai, lututės, lėliai, ligutės, tripirščiai geniai, dirvoniniai kalviukai.
Istorija
thumb|right|240px|Giria 1910 m. žiemą thumb|240px|Paminklas Caro kariuomenės leitenantui Arbuzovui thumb|240px|Bažnyčios kalnas thumb|240px|Jašiūnų–Pirčiupių kelias pro Rūdninkų girią
XV a. Rūdninkų giria sudarė dalį didžiulio girių masyvo, kuris tęsėsi į pietus nuo Vilniaus ir apėmė beveik visą Lietuvos pietrytinę dalį.
Girioje buvo nedidelių geležies rūdos telkinių, nuo seno naudojamų. Vietovardžiai Rudnia, Rūdninkai, Geluža rodo buvus geležies liejyklų.
Girioje veisėsi stumbrai, taurai, meškos. 1470 m. Kazimieras Jogailaitis girioje įkūrė medžioklės dvarą ir žvėryną. Lietuvos didžiųjų kunigaikščių medžioklės namai ir žvėrynai gyvavo iki XVII a., kai sunyko per karus Rusijos–Švedijos karus.
1795 m. didesnioji girios dalis atiteko Rusijos imperijos iždui. XVIII–XIX a. daug miškų išdalyta privatiems savininkams. Miškai buvo intensyviai kertami, sunyko medžiojamoji fauna. 1885 m. girioje nušauta paskutinė meška.
1831 m. miškuose buvo formuojamas Vilniaus universiteto studentų sukilėlių legionas. Rūdninkų girioje vyko 1863 m. sukilimo mūšiai. Šiam įvykiui atminti girioje pastatytas ne vienas paminklas. Vienas jų pastatytas 1975 m. Rūdninkų kaimo šiauriniame pakraštyje, Merkio dešiniajame krante, prie kapinių. Taip pat sukilėlių ir caro kariuomenės mūšio vietoje pastatytas paminklas Caro kariuomenės leitenantui Arbuzovui, o netoli jo paminklas sukilėliams. Senųjų Macelių kapinėse taip pat yra medinis kryžius žuvusiems sukilėliams. Čia grumdamiesi su priešais žuvo 22 sukilėliai. Kaimo žmonės juos palaidojo ir pastatė aukštą ąžuolinį kryžių. Tarpukariu giria priklausė Lenkijai. Čia medžioti atvykdavo Lenkijos prezidentas Ignacas Moscickis. Senojoje Rūdninkų girininkijoje dirbęs girininkas Vlodimežas Korsakas parašė knygą „Rūdninkų giria“.
Antrojo pasaulinio karo metais girioje veikė raudonieji partizanai, buvo įkurta Rūdninkų partizanų bazė, kuri pokariu buvo paversta muziejumi (LTSR Revoliucijos muziejaus filialas). Antrojo pasaulinio karo metais Rūdninkų girioje buvo įsikūrę Armijos Krajovos būriai. Žuvusiems AK kariams pastatytas kryžius, kurio užrašas mena, kad šioje vietoje ilsisi 25 Armijos Krajovos kariai, žuvę 1945 m. sausio 6-7 d. nelygioje kovoje su NKVD pajėgomis. Nuo 1944 m. Rūdninkų girioje veikė Dainavos apygardos Kazimieraičio rinktinės Lietuvos partizanai. Girioje didesnio masto organizuoto pasipriešinimo nebuvo tiek dėl geografinės miškų padėties, tiek dėl vietos gyventojų nacionalinės sudėties. Karo metais vokiečiai sudegino keletą girios kaimų: 1944 m. birželio 3 d. vokiečių kariai, keršydami už sovietų partizanų nužudytus kelis savo bendražygius, sudegino Pirčiupių kaimą kartu su 119 gyventojų. 1944 m. balandžio 9 d. apsupo Gumbo kaimą, greta buvusio Beiterano dvarelio kluone sušaudė 12 žmonių, dar 18 asmenų nužudyta ūkininko Godlevskio kluone. Kartu žuvo ir kaimo gyventojai, ir dvarelyje apsistoję iš Baltarusijos pabėgę žmonės. Taip pat vokiečiai sudegino girioje buvusius Kernavės, Gudelių kaimus.
Tarybinės okupacijos metais Rūdninkų girioje įrengtas kariuomenės poligonas, kuriame vykdavo bombardavimo pratybos, palikusios sprogmenų išmuštas duobes, smėlynus. Nesusprogusių užtaisų girioje randama iki šiol. Atkūrus nepriklausomybę Rūdninkų girioje dislokuotas Lietuvos kariuomenės batalionas, vėliau čia įsikūrė Viešojo saugumo tarnybos mokymo centras.
thumb|left|240px|[[Visinčia (Pabarė)|Visinčios kaimas giliai Rūdninkų girioje]]
Erdvė
Rūdninkų miško 98 kvartale yra Senųjų Macelių pilkapynas, 21 – 1863 m. sukilimo sukilėlių kapai, Šilėnų miško 68 kvartale – Jundiliškių pilkapynas, taip pat Žygmantiškių pilkapynas, Bažynčios kalnas, Kuršių akmenys su pėdomis, sudegintų Pirčiupių ir Gumbo kaimų memorialai.
Pamyras (upė)
Pamyras  – upė Pamyro kalnuose; viena Piandžą sudarančių upių (Amudarjos baseinas). Praktiškai per visą savo ilgį sudaro Tadžikistano–Afganistano sieną. Prasideda Pamyro šlaituose, 4130 m aukštyje, Zorkulio ežere. Vingiuoja vakarų, pietvakarių kryptimi tarp Vachano (pietuose) ir Pietų Aličuro (šiaurėje) kalnagūbrių. Netoli Langaro kaimo susilieja su iš Afganistano atitekančia Vachandarja ir sudaro Piandžą.
Rūdninkų giria
Erdvė
Didelė dalis girios paskelbta saugomomis teritorijomis: Rūdninkų biosferos poligonas, Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis, Zygmantiškių geomorfologinis draustinis, Kernavo telmologinis draustinis, Šalčios hidrografinis draustinis, Visinčios hidrografinis draustinis, Visinčios kraštovaizdžio draustinis. Išskiriamos gamtinių buveinių apsaugai svarbios teritorijos: Rūdninkų viržynai, Visinčios upės slėnis ties Gudeliais, Kernavo pelkė, Šalčios ir Visinčios upių slėniai.
Pamyras (upė)
1839 m. upe keliavo škotų keliautojas John Wood, ieškojęs Amudarjos ištakų.
Rūdninkų giria
Erdvė
Girios pakraščiais eina keliai, , , Vilniaus–Lydos geležinkelis. Visa centrinė girios dalis negyvenama. Šiaurinėje dalyje įsikūrusi Baltoji Vokė, Rūdninkai, Senieji Maceliai, Ilgalaukis, Rudnia, rytiniame – Dainava, Kidarai, Gudeliai, Skerdimai, Didžiosios Sėlos, Gumbas, vakariniame – Pirčiupiai, Maceliai, Žygmantiškės, Užuperkasis, Dargužiai, Valkininkai, pietiniame – mažas Visinčios kaimas, Ūta, Kalitonys.
Petras Gužas
thumb|Kapas Rokiškio kapinėse
Petras Gužas (1892 m. spalio 15 d. Kreipšiai, Skapiškio valsčius, Zarasų apskritis – 1945 m. sausio 29 d. Rokiškis) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.
Biografija
Nuo 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės karo valdininkas. 1917 m. suvažiavime Smolenske išrinktas lietuvių pulkų kūrimo Rusijoje komisijos pirmininku. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. sausio 1 d. dalyvavo pirmąkart iškeliant Lietuvos vėliavą Gedimino pilyje Vilniuje. Nepriklausomybės kovų 1919 m. gruodžio mėn. – 1920 m. sausio mėn. su Raudonaja armija ir 1920 m. sausio 11 d. Lenkijos kariuomenės daliniais dalyvis.
Tadžikijos futbolo varžybos 2018 m.
Supertaurės rungtynės
---
Petras Gužas
Biografija
Nuo 1924 m. sausio mėn. tarnavo Pirmajame husarų pulke, nuo 1924 m. gruodžio mėn. 2-ojo eskadrono vadas. 1927 m. kovo mėn. – 1930 m. vasario mėn. tarnavo Kariuomenės teisme. 1930 m. pulkininkas leitenantas, išėjo į atsargą. Nuo 1930 m. advokatas Kaune. 1931–1940 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų-savanorių sąjungos pirmininkas. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją, 1943 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Rokiškyje.
Tadžikijos futbolo varžybos 2018 m.
Pereinamosios rungtynės
-
Mykolas Tiškevičius Logoiskis III
Mykolas Tiškevičius Logoiskis III (, 1860 m. Andrušove – 1886 m. rugpjūčio 3 d. Gniezne) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas – Stanislovas Tiškevičius Logoiskis, motina – Helena Kolyško, broliai – Henrikas Tiškevičius Logoiskis, Benediktas Tiškevičius Logoiskis.