cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaligrafija
Populiarus rankraštinėse knygose, taikomosios grafikos kūriniuose, laiškuose, senųjų Rytų šalių, islamo mene (kufiškasis raštas); ypač buvo paplitęs viduramžiais. Kaligrafijos raida susijusi su šrifto istorija bei stilistine dailės evoliucija.
Lapės (žinduolis)
Lapė – šuninių šeimos visaėdžiai žinduoliai. Būdingi bruožai – kūnas mažo arba vidutinio dydžio, siauru pailgu snukiu, trikampio formos ausimis, puria, paprastai ilga uodega.
Lapės paplitusios visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą. Labiausiai paplitusi rūšis (sutinkama ir Lietuvoje) – rudoji lapė (Vulpes vulpes), išskiriama bent į 47 porūšius. Lapių išplitimas ir vyraujanti gudraus gyvūno reputacija lėmė tai, kad šis žinduolis plačiai sutinkamas įvairių tautų folklore, yra dažnas personažas tiek pasakose, tiek populiariojoje kultūroje. Lapių medžioklė, pasitelkiant medžioklinius šunis, buvo nereta pramoga tarp Europos, įskaitant LDK, didikų.
Klasifikacija
Lapėmis vadinami šie gyvūnai:
Juljanava (Biržai)
Juljanava – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 23 km į šiaurę nuo Biržų.
Istorija
1957–1991 m. Nausėdžių kolūkio gyvenvietė.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Apylinkių kraštovaizdžiai
Saulės šerdis
Saulės šerdis – tai saulės rutulio centras. Šerdies dydis yra 0,35RS spindulio, joje vyksta termobranduolinės protoninio ciklo reakcijos ir išsiskiria energija. Dėl spinduliavimo Saulė netenka ~4,5 mln. tonų masės per 1 s (7•10–14 MS per 1 m.). Maždaug tiek pat masės nusineša Saulės vėjas. Centre medžiagos tankis162 g/cm3, temperatūra 15,7 mln. K.
Saulės šerdį supantys sluoksniai
Spinduliavimo sluoksnis. Virš šerdies yra ~0,5 RS storio sluoksnis, kuriame energija pernešama spinduliais.
Konvekcijos sluoksnis. Tai ~0,15 RS storio išorinis sluoksnis, kurio temperatūra ties apatine riba yra ~1,1 mln. C°. Šiame sluoksnyje energija pernešama į Saulės atmosferą konvekciniu būdu, maišantis skirtingos temperatūros medžiagos srautams.
Tuoj virš konvekcijos sluoksnio prasideda Saulės atmosfera. Ją sudaro fotosfera ( (kilm. photos) 'šviesa', sphaira 'rutulys'), chromosfera ( 'spalva', sphaira 'rutulys') ir vainikas.
Bagirmi
Bagirmis  – istorinė valstybė Sahelio civilizacijoje, buvusi dabartinio Čado pietinėje dalyje. Valstybė egzistavo nuo XVI–XIX a.
Cadillac STS
Cadillac STS (Seville Touring Sedan) yra vidutinės klasės sedanas, kurį gamina Cadillac nuo 2005 metų. 2008 metams automobilis buvo atnaujintas.
Bagirmi
Geografija
Bagirmi priskirtina istoriniam Kanem-Bornu regionui, užėmė jo pietrytinę dalį. Savo egzistavimo laiku jis buvo įsiterpęs tarp Bornu vakaruose ir Vadajaus šiaurės rytuose. Į šiaurę nuo jo plytėjo retai gyvenamos dykumos, o į pietus – savana.
Gaimanas
Gaimanas  – miestas Argentinoje, Čubuto provincijoje, 15 km į vakarus nuo Trelju, prie Čubuto upės. Argentinoje gyvenančių velsiečių regiono Y Wladfa kultūrinis centras. 6000 gyventojų.
Miestą 1874 m. įkūrė imigrantai iš Velso. Miesto pavadinimas indėnų teuelčų kalba reiškia „akmenų kalnas“. Spalio mėnesį mieste vyksta kasmetinis Velso kultūros festivalis Eisteddfod de Chubut. Regiono istorijos muziejus, kuriame saugomi velsiečių kultūros eksponatai. Gaimane daug protestantų koplyčių (didžiausia Betelo koplyčia). 10 km į pietus yra Brin Gvinas (Bryn Gwyn), kuriame saugomos fosilijos, rastos apylinkėse.
Cadillac STS
2005
STS yra gaminamas Lansinge, Mičigane kartu su mažesniuojiu Cadillac CTS ir Cadillac SRX visureigiu.
SLS
2006 metais, Cadillac pristatė prailginta SLS versija, kuri parduodama tik Kinijos rinkoje. Jį gamina Shanghai GM, automobilis turė 3,9in daugiau vietos gale.
Bagirmi
Istorija
Bagirmio valstybė per visą savo istoriją buvo įtakojama kultūriškai senesnės ir stipresnės Kanem ir Bornu valstybių vakaruose. XIII a. ši teritorija priklausė Kanemui, ir tik XIV a. Kanemui nusilpus, jo kultūrinės įtakos rytinėje provincijoje ėmė konsoliduotis nepriklausoma valstybė.
Pirmasis žinomas Bagirmio valdovas Birni Besse pradėjo valdyti 1522. Jis davė pradžią Kenga dinastijai, kurios visi valdovai tituluoti mbangi. XVI a. sostinė įtvirtinta Masenijoje, čia pastatyti rūmai, o valdant Abdullah IV (1568–1608) buvo introdukuotas Islamas. Svarbiausia valstybės etninė grupė buvo bagirmiai, nuo kurių ir kilo valstybės pavadinimas.
1571–1603 m. gretimoje Bornu valdant valdovui Idris Alooma, Bagirmis buvo prijungtas prie jo imperijos, tačiau vėliau išsilaisvino ir buvo nepriklausomas iki XVIII a. vidurio, kol vėl buvo priverstas mokėti duoklę Bornu. thumb|200px|Bagirmio karys Nuo XVIII a. II pusės Bagirmi tapo stipria valstybe, sugebėjusia apjungti aplinkines tautas į vieningą darinį. Tačiau XIX a. II pusėje jo ekonominė ir politinė galia sumenko dėl vidaus nesutarimų tarp skirtingų etninių grupių. Bagirmi užgožė Vadajus šiaurės rytuose, tuo metu išgyvenęs didžiulį klestėjimą ir kontroliavęs transsacharinės prekybos kelią. 1871 m. Bagirmis buvo priverstas Vadajui mokėti duoklę, kas jį paskatino užmegzti draugiškus santykius su Prancūzija.
XIX a. pabaigoje Sudano karvedys Rabih az-Zubayr nusiaubė visą rytinį Sahelį, 1893 m. sudegindamas Bagirmio sostinę Maseniją. Tai paskatino tuo metu valdžiusį 25-ąjį mbangi paprašyti Prancūzijos pagalbos ir protektorato statuso. Tai pabaigė nepriklausomo Bagirmio egzistavimą: jis buvo įjungtas į Prancūzijos Kongo koloniją.
Bagirmio sultonatas iki šiol nominaliai egzistuoja, turi sostinę Maseniją, ir renkami jo mbangiai.
Jurgis Aleksandras Liubomirskis
Kunigaikštis Jurgis Aleksandras Liubomirskis (, apie 1669–1735 m. lapkričio 14 d., Varšuva) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis stovyklininkas (1703–1729 m.), Sandomiro vaivada (1729–1735 m.), Sadecko seniūnas.
Biografija
Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Sadecko ir Prejaslavlio seniūno Aleksandro Mykolo Liubomirskio (m. 1675) ir Katerinos Anos Sapiegaitės (m. po 1699) vyresnysis sūnus.
1675 metais po tėvo mirties Jurgis Aleksandras su dviem broliais ir seserimi perėjo į savo dėdės Jeronimo Augustino Liubomirskio globą. 1694 metais buvo pristatytas karaliaus dvare kaip Sadecko seniūnas. 1697 metais elekciniame seime Jurgis Aleksandras Liubomirskis palaikė Prancūzijos princo Francua Lui de Burbon-Konti kandidatūrą, bet vėliau perėjo į Saksonijos kurfiursto Augusto II Stipriojo pusę. 1702 metais gavo Karūnos didžiojo stovyklininko pareigybę. thumb|left|Liubomirskių rūmai [[Rivnė|Rivnėje]] 1704 metais Jurgis Aleksandras Liubomirskis nusprendė palaikyti Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą, bet liko su savo kariuomene rinkimų lauke. 1706 metais po savo dėdės, Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jeronimo Augustino Liubomirskio mirties, perėjo į Augusto Stipriojo pusę. 1709 metais po Augusto Stipriojo restauracijos į Lenkijos sostą perėjo į jo opoziciją. Daug kartų buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimą nuo Sandomiro vaivadijos. 1729 metų gegužės 9 d. gavo Sandomiro vaivados pareigybę, bet pasiliko opozicijoje Augustui Stipriajam.
Kalba
Kalba – lingvistinių ženklų sistema.
Jurgis Aleksandras Liubomirskis
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirma žmona buvo baronaitė Johana fon Starzhausen, nuo santuokos su ja turėjo dukterį ir du sūnūs:
Kalba
Svarbiausia kalbos paskirtis – būti žmonių bendravimo priemone, atlikti komunikacinę funkciją. Kiekvienos tautos kalba yra jos kultūros, literatūros kūrimo priemonė (estetinė funkcija), tautos savimonės, tautos vertybių – būdo, papročių, mąstymo išraiška. Joje sukaupta tautos istorija, psichologija (reprezentacinė funkcija). Kalboje atsispindi santykiai su kitomis tautomis.
Jurgis Aleksandras Liubomirskis
Šeima ir vaikai
Antrą kartą vedė Anellę Terezę Michovskaitę, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo.
Kalba
Kalbų rūšys:
Kalbos mokslas
Mokslas, tiriantis kalbą, vadinamas kalbotyra arba lingvistika. Mokslo, matematikos ir kitų formalių sistemų pasiekimai XX a. paskatino pastangas formalizuoti kalbos kaip „semantinio kodo“ studijas. Taip atsirado akademinė kalbotyros (lingvistikos) disciplina, kurios sukūrimas priskiriamas Ferdinandui de Sosiūrui (Ferdinand de Saussure).
Tokie filosofai kaip Liudvigas Vitgenšteinas (Ludwig Wittgenstein), V. V. O. Kvainas (W. V. O. Quine) ir Žakas Derida (Jacques Derrida) abejojo tokio griežto kalbos mokslo galimybe, ginčydami daugelį jam būtinų prielaidų ir nurodė savo požiūrius į kalbos esmę. Šis ginčas toli gražu nėra baigtas.
Žmonių kalbos
Pasaulyje yra 6909 kalbos. Daugiausia kalbos vartotojų turi kinų kalba, kuria kalba daugiau kaip 1,3 milijardo žmonių.
Žmonių kalbų kilmė
Vokalinė muzika gali būti senesnė už kalbą bei galbūt padėjusi jai atsirasti.
Biologija
Žmogui būdingos į sudėtingai čiulbančių paukščių panašios jungtys tarp smegenų žievės neuronų ir gerklės, liežuvio, plaučių judesius valdančių neuronų. Tokių jungčių kiti primatai neturi. Žmogus gali ištarti apie šimtą vien pagrindinių garsų (2005 m IPA kataloge buvo 107 raidės). Yra žinomas FOXP2 genas, plačiai paplitęs tarp visų stuburinių, kurio žmogaus versija nuo daugumos kitų skiriasi dviem aminorūgštimis. Šie tarsi nežymūs skirtumai būdingi visiems žmonėms, ir jų nerandama kituose primatuose. Mutacijos šiame gene sukelia sunkius kalbos sutrikimus. FOXP2 kartais vadinamas „kalbos genu“. Taip pat žmogaus smegenyse žinomas kalbinis centras, Broca sritis, kurios pažeidimai suaugusiam žmogui atima sugebėjimą kalbėti (jauname amžiuje Broca centro rolę gali perimti gretimos smegenų sritys). Visų paveldėtų galimybių pakanka tam, kad iš bet kurios pasaulio vietos kilęs vaikas galėtų išmokti bet kurią kitos pasaulio vietos kalbą, ko nesugeba joks kitas primatas. Šiuo metu nepriimta manyti, jog kuri nors kalba yra objektyviai geresnė už kitą, sėkmingiau perteikdama kalbančiojo mintis. Manoma jog pati kalba nėra paveldima, tačiau paveldimas sugebėjimas ir polinkis kalbėti.
Dialektologinis kalbos skaidymas
Dialektologiškai gali būti sudaryta tokia kalbos hierarchija:
Esama ir daugiau lingvistinių-dialektologinių vienetų: supradialektas, interdialektas, mikrokalba, pokalbė (subkalba) ir kt.
Vadovė (žurnalas)
Istorija
Rašė apie skaučių organizaciją uždavinius, veiklą, auklėjimo būdus, skelbė draugovės dokumentus, pasakojo apie kitų šalių skaučių gyvenimą.
Redagavo Elena Barščiauskaitė, E. Motuzaitė, Petronėlė Lastienė, Ksavera Žilinskienė.
Pratulinas
Pratulinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante. Kaime įsikūrusi Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1478 m., kaimo pavadinimas tuo metu buvo užrašomas Hornów, Hornowo, Ornowo. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a. kaimo valdytoju tapo Lietuvos dvaro paiždininkis Juozapas Pranciškus Sapiega, kuris 1732 m. pervadino kaimą į Pratulin, nuo lotyniško žodžio Pratum (pieva) bei suteikė gyvenvietei miesto teises. Nuo 1754 m. priklausė Potockiams.
Lietuvos pataurininkis Joachimas Karolis Potockis išgavo iš karaliaus Augusto III privilegiją į teisę rengti muges du kartus per savaitę. 1820 m. lapkričio 11 d. gyvenvietei buvo atimtos miesto teisės. 1838 m. pastatyta ''Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia''. 1874 m. sausio 24 d. kaime Rusijos imperijos karininkai nužudė 13 unitų, kurie gynė savo tikėjimą nuo stačiatikybės. Nužudytieji dar vadinami Palenkės kankiniais. 1996 m. nužudytuosius beatifikavo popiežius Jonas Paulius II.
Guajapė
Guajapė  – upė rytų Hondūre, Olančo departamente; viena iš Patuką sudarančių upių. Prasideda kalnuose, į pietus nuo Chutiapos. Teka į pietryčius kalnuotomis ir miškingomis vietovėmis. Vėliau pasuka į rytus, žemupyje smarkiai vingiuoja, sudaro meandras. Į pietryčius nuo Chutikalpos susilieja su Guajambarės upe ir sudaro Patuką (įteka į Karibų jūrą).
Didžiausias intakas – Chalanas (kairysis). Prie upės yra keletas nedidelių kaimelių, tarp jų Eskilinčučė.
Dulgalachas
Dulgalachas  – upė Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje; kairioji Janos ištaka. Prasideda Verchojansko kalnagūbrio šiauriniame šlaite. Teka į šiaurę Janos plokščiakalniu. Piečiau Verchojansko susilieja su Sartangu ir sudaro Janą.
Skaistakalnis (Velžys)
Skaistakalnis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Maženių.
Dulgalachas
Laivuojama 175 km nuo žiočių. Upe plukdyta mediena.
Lubovič Kontai
Lubovič Kontai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 81 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 99 gyventojai, iš kurių 1 stačiatikis.
Grankulkė
Grankulkė – didesnio skersmens šratas (nuo 5,25 iki 10 mm), paprastai švininis. Grankulkės naudojamos užtaisyti lygiavamzdžių šovinius. Naudojamos medžioklėje.
Gaminami iš švino, plieno, metalo lydinių. Paprastai rutulio formos, bet gali būti ir kitokių formų.
Dažniausiai naudojami šernų, vilkų, stirnų medžioklėse.
Ringovė
Ringovė – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 6 km į vakarus nuo Vilkijos, dešiniajame Nemuno krante šalia kelio. Rytiniame kaimo pakraštyje stūkso Ringovės piliakalnis, nuo kurio atsiveria Vilkijos ir Nemuno vingių vaizdai, apylinkėse įkurtas draustinis (209 ha).
miniatiūra|220px|left|Viena gražiausių sodybų Vilkijos apylinkėse miniatiūra|220px|left|Įamžinta 1863 m. sukilėlių vado A. Mackevičiaus suėmimo vieta miniatiūra|220px|left|Piliakalnis, 2016 m.
ISO 3166-2:VC
ISO 3166-2:VC – Tarptautinės standartizacijos organizacijos nustatyto standarto ISO 3166-2 pokodis, kuris taikomas Sent Vinsentui ir Grenadinui nusakyti administracinius vienetus.
Šiuo metu Sent Vinsentui ir Grenadinui ISO 3166-2 kodai yra nustatyti 6 parapijoms.
Kiekvienas kodas yra sudarytas iš dviejų dalių, atskirtas brūkšnio. Kodo pradžia yra <tt>VC</tt> – ISO 3166-1 Alfa-2 kodas. Antra dalis yra du skaitmenys:
Angelė Vyšniauskaitė
Angelė Vyšniauskaitė (1919 m. gegužės 15 d. Skriaudžiuose – 2006 m. liepos 9 d.) – Lietuvos etnografė, habilituotoji mokslų daktarė, profesorė, Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikė (nuo 2000 m.). Lietuvos istorijos instituto Etnologijos skyriaus vyr. mokslo darbuotoja, Vytauto Didžiojo universiteto Etnologijos ir folkloristikos katedros profesorė.
Biografija
1939-1940 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-Filosofijos fakulteto Filosofijos skyriuje. Čia ji studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, pedagogiką ir psichologiją. 1940–1943 m. studijavo lituanistiką Vilniaus universitete, 1950–1951 m. eksternu pabaigė lituanistikos studijas Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1957 m. jai suteiktas istorijos mokslų kandidato (dabar – daktaro) laipsnis etnografijos srityje. Nuo 1961 m. – vyresnioji mokslo bendradarbė (docentė).
Nuo 1948 iki 1993 m., kai išėjo į pensiją, dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute etnografijos srityje.
Vaga (žurnalas)
Vaga – mėnesinis visuomenės, kultūros ir pasaulėžiūros žurnalas, ėjęs 1931 m. kovo – gruodžio mėn. Kaune.
Istorija
Leido Mokslo ir švietimo draugija. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.
Svarstė sąžinės laisvės, pasaulėžiūros formavimo, demokratijos ir religijos sąsają, mokslo plėtotės, laisvosios minties sklaidos ir kt. temas.
Bendradarbiavo V. Čepinskas, Tadas Ivanauskas, Pranas Jodelė, Vincas Kvieska, Mykolas Romeris, Vincas Ruzgas, Andrius Rondomanskis, Jonas Šliūpas, T. Šulcas, Jonas Gudaitis-Vabalas, A. Vanagauskas ir kt.
Redagavo Vladas Dubas, Pranas Gudavičius-Gudas.
Jugoslavijos krepšinio taurė
Jugoslavijos krepšinio taurė – nuo 1959 iki 2002 m. organizuotas nebeegzistuojančių Jugoslavijos Socialistinės Federacinės Respublikos valstybių nacionalinės krepšinio taurės turnyras.
Michailas Čigiris
Michailas Čigiris (, g. 1948 m. gegužės 29 d. Minsko srities Usovo kaime) – baltarusių politikas, buvęs Baltarusijos Ministras pirmininkas (1994–1996 m.).
Biografija
1970 m. baigęs Baltarusijos TSR valstybinį liaudies ūkio institutą dirbo įvairiuose TSRS Valstybinio banko padaliniuose. 1991–1994 m. buvo „Belagroprombanko“ valdybos pirmininkas.
1994 m. Baltarusijos prezidentu išrinktas Aleksandras Lukašenka M.Čigirį paskyrė šalies Ministru pirmininku. 1996 m. lapkričio mėn. A. Lukašenkai inicijavus referendumą dėl Konstitucijos pataisų, atsistatydino.
Iki 1999 m. dirbo koncerno „GEA“ atstovybės Maskvoje valdytoju.
2001 m. dalyvavo Baltarusijos prezidento rinkimų kampanijoje, tačiau nesurinko reikalingo palaikančiųjų parašų skaičiaus.
Gvazdikiniai
Gvazdikiniai (Caryophyllaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.Vienamečiai, dvimečiai arba daugiamečiai žoliniai augalai, rečiau krūmokšniai. Dvistypiuose, cimininiuose žiedynuose arba turintys pavieniui sukrautus žiedus. Augalų šaknys liemeninės. Stiebas status, šakotas. Lapai - sveiki, lygiakraščiai, priešiniai arba menturiniai, atskiri lapai pražanginiai, dažniausiai be prielapių, bekočiai arba su trumpais koteliais. Žiedai dvilyčiai, retkarčiais vienalyčiai. Taurėlapiai 4-5, taurelės pamatas kartais apsuptas lapelių. Vainiklapiai 4-5, palaidi, su atbraila ir nageliu arba be nagelio. Kuokelių dažniausiai 10. Mezginė viršutinė, vienalizdė, dažniausiai su daugeliu sėklapradžių. Vaisius – dėžutė.
Auga pievose, miškuose, laukuose, daržuose, pakrantėse, dykvietėse. Apdulkinami beveik išimtinai vabzdžių. Paplitę beveik visame Žemės rutulyje, ypač gausiai auga Viduržemio pajūrio srityse. Yra dekoratyvinių, vaistinių augalų, daug piktžolių, kai kurios rūšys nuodingos. Pasaulyje yra daugiau kaip 2000 rūšių, priklausančių 88 gentims, Lietuvoje – 20 genčių, 60 rūšių:
Kegriai
Kegriai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Viekšnių, prie kelio. Šalia yra Kegrinės miškas. Prie Virvytės, apie 700 m į šiaurę nuo senojo Gudų kaimo vandens malūno, yra Kegrių senkapis. Kaime yra kapinaitės, laukuose – koplytstulpis. Žvyro telkinys. thumb|left|200px|Kegriai (Kedria) pavaizduoti XVI–XVII amžiaus Livonijos žemėlapyje
thumb|left|210px|Koplytstulpis Kegrių k. laukuose thumb|left|230px|Kegrių kaimo kapinaitės
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 43 ūkiai ir 250 gyventojų.
Vaga (Argentina)
Vaga – Argentinos lietuvių mėnesinis laikraštis, leistas nuo 1961 m. iki 1988 m. Buenos Airėse.
Ventos vidurupio žemuma
Žemumos plotas apie 3000 km². Aukštis 60-100 m. Paviršių suformavo paskutiniojo ledynmečio ledyno plaštaka, traukdamasi į šiaurę. Ji paliko skirtingo aukščio lygumų ruožus, žemėjančius iš pietų į šiaurę. Jie eina lankais, išgaubta puse atkreiptais į pietus. Kairiojoje Ventos pusėje paviršius daugiausia lygus, dešiniojoje – gūbriškos bangos ir lėkšti tarpgūbriai. Ventos slėnis negilus. Yra pelkių (Kamanos, Mūšos tyrelis), miškų.
Vaga (Argentina)
Istorija
Iki 1984 m. ėjo dukart per mėnesį. Tiražas 1961 m. – 500 egz., vėliau – 200 egz.
Mino (reikšmės)
Žodžio Mino reikšmės:
Mino civilizacija priešheleninė bronzos amžiaus civilizacija Kretoje ir Egėjo jūroje.
Mino pavadinta daugelis su Japonija susijusių vietų:
Mino vardu pasivadinęs lietuvių dainininkas Mindaugas Mickevičius.
Šliktinės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje.
Madagaskarinis šonakaklis vėžlys
Madagaskarinis šonakaklis vėžlys (Erymnochelys madagascariensis; ) – šonakaklis vėžlių rūšis, gyvenanti Vakarų Madagaskaro lėtai tekančiose upėse bei ežeruose.
Rūšį aprašė 1867 m. Grandidier. Sinonimiški pavadinimai: thumb|left|300px|Madagaskarinio šonakaklio vėžlio galva Šie endeminiai vėžliai gyvena vakarų Madagaskaro žemumų upių baseinuose nuo Manguku upės pietuose iki Sambirano upės apylinkių šiaurėje. Rūšis gyvena vietovėse iki 500 m aukščio virš jūros lygio. Aprašytos dvi genetiškai besiskiriančios formos. Tose pačiose teritorijose gyvena ir vėžliai Pelomedusa subrufa bei Pelusios castanoides.
Pagal 2001 m. duomenis rūšies gausumas buvo apie 10 tūkstančių individų maždaug dvidešimtyje subpopuliacijų. Teritorijos, kurioje madagaskariniai šonakakliai vėžliai iš tiesų gyvena, plotas yra apie 1300 kvadratinių kilometrų.
Madagaskarinių šonakaklių vėžlių buveinės yra lėtai tekančios upės, ežerai, pelkės. Mėgstamiausias buveinių tipas – nuolatinės atviros šlapynės. Šie vėžliai mėgsta šildytis ant rąstų, akmenų ir pan.(Kuchling and Garcia 2003). Garcia (1999, 2006) bei Garcia ir Lourenco (2007) tyrė šių vėžlių išmatas bei skrandžių turinį ir nustatė, kad jaunikliai daugiausia minta vandens bestuburiais, o suaugėliai – moliuskais, maitomis ir augaliniu maistu (lapais, sėklomis bei vaisiais).
Šie vėžliai peri nuo rugsėjo iki sausio (dažniausiai spalio-gruodžio mėnesiais). Patelės kiaušinius deda kas antri metai, dalis patelių juos deda lyginiais, kitos – nelyginiais metais. Per sezoną patelė padeda 1-3 dėtis, kiekvienoje dėtyje paprastai būna apie 13 kiaušinių, nors realus dėčių dydis yra nuo 6 iki 29 kiaušinių.(Kuchling 1988, 1993a and b; Garcia 2006; Pedrono 2008).
Apsauga
Ši rūšis laikoma viena iš labiausiai nykstančių vėžlių rūšių, tačiau šie vėžliai iki šiol naudojami maistui, juos plačiai eksportuoja į Aziją kaip tradicinės Azijos medicinos priemonę. Yra pradėta šių vėžlių veisimo nelaisvėje programa, kuri turėtų apsaugoti rūšį nuo išnykimo. Vėžlių saugojimo fonas ketino surinkti 5,6 mln. JAV dolerių finansuoti penkerių metų „Globalių veiksmų planą“, kuris apima veisimą nelaisvėje ir reintrodukcijos projektus, prekybos stebėjimą, naujus gelbėjimo centrus, vietinės apsaugos planus ir švietimo programas.
Vietiniai gyventojai šiuos vėžlius naudoja maistui, jie atsitiktinai pagaunami su žuvimis žvejojant tinklais.(Kuchling 1993a, 1997; Kuchling and Mittermeier 1993; CBSG 2001; Garcia and Goodman 2003).
Jų buveines naikina žemės ūkio plėtra ir miškų kirtimas. Kita grėsmė yra uždumblėjimas ežerus verčiant ryžių laukais.(CBSG 2001).
Daugelis populiacijų yra nesaugomose teritorijose, bet net ir saugomuose plotuose esančios šių vėžlių populiacijos yra eksploatuojamos.(Garcia and Goodman 2003).
Robert McNamara
Robertas Streindžas Maknamara (, 1916 m. birželio 9 d. San Fransiske – 2009 m. liepos 6 d. Vašingtone ) – Jungtinių Amerikos Valstijų verslininkas, valstybės veikėjas, aštuntasis gynybos sekretorius, penktasis Pasaulio banko prezidentas.
Biografija
Gimė San Fransiske airių kilmės parduotuvės vadybininko šeimoje. 1933 m. baigė Pidmonto vidurinę mokyklą. 1937 m. baigė ekonomikos bakalauro studijas Kalifornijos universitete Berklyje. 1939 m. Harvardo verslo mokykloje baigė magistro studijas. Po jų metus dirbo PriceWaterhouse kompanijoje. 1940 m. rugpjūtį pradėjo dėstyti Harvardo verslo mokykloje. Nuo 1943 m. pradžios kapitono pareigose tarnavo JAV karinių oro pajėgų Statistikos kontrolės biure. Šiose pareigose analizavo JAV sunkiųjų bombonešių B-29 Superfortress veiksmų efektyvumą Antrajame pasauliniame kare, sukūrė statistinius jų valdymo blokus. 1946 m., būdamas pulkininku leitenantu, tarnybą baigė. Nuo 1946 m. dirbo Ford kompanijoje. 1960 m. lapkričio 9 d. tapo kompanijos prezidentu.
1961 m. sausio 21 d. pradėjo dirbti JAV gynybos sekretoriumi naujai išrinkto JAV prezidento Dž. F. Kenedžio sudarytoje vyriausybėje. 1962 m. spalį vykusios Karibų krizės metu palaikė Kubos jūrų blokados, o ne salos bombardavimo veiksmus. Gynybos sekretoriaus pareigose siekė sustiprinti JAV gynybinius pajėgumus. 1964 m. rugpjūtį, po Tonkino įlankos incidento, R. Maknamara palaikė didesnį Jungtinių Valstijų įsitraukimą į Vietnamo karo veiksmus. Laikomas pagrindiniu Vietnamo karo architektu. 1967 m. lapkritį pateikė JAV prezidentui L. Džonsonui memorandumą, kuriame siūlė daugiau nedidinti JAV pajėgų, dislokuotų Vietname skaičiaus, baigti Šiaurės Vietnamo bombardavimus ir didžiąją karo naštą su Šiaurės Vietnamu perkelti Pietų Vietnamo pajėgoms. Prezidentui memorandumą atmetus, 1968 m. vasario 29 d. atsistatydino iš pareigų.
Nuo 1968 m. balandžio iki 1981 m. birželio vadovavo Pasaulio bankui. Šiose pareigose siekė daugiau finansuoti socialinius projektus, pateikė Pasaulio banko finansuojamų projektų naujų efektyvumo vertinimo metodų.
1982 m. siūlė, kad JAV įsipareigotų pirmoji nenaudoti branduolinio ginklo Europoje. Parašė 10 knygų, 1995 m. – atsiminimus. Mirė 2009 m. liepos 6 d. Palaidotas Arlingtono nacionalinėse kapinėse.
Pajūrio žemuma
Pajūrio žemumos plotis Kuršo pusiasalio ir Vidžemės pakrantėje 2-3 km, prie Rygos 45-50 km, Lietuvoje 20-40 km. Žemumą sudaro 3 išilginiai paviršiaus ruožai: Baltijos pakrantės smėlingos jūrinės terasos, susiformavuios Baltijos ledynuotojo ežero, Joldijos jūros, Anciliaus ežero, Litorinos jūros ir dabartinės, Postlitorininės jūros metu, moreninis kalvagūbris ir moreninio priemolio (prie Rygos – smėlio) lyguma. Latvijos dalyje yra jūrinės kilmės ežerų, pelkių. Pakrantės ruožas apaugęs pajūrio pušynais ir pajūrio smėlių augalais, kitur – dirbamoji žemė, pievos.
Lukas Skaivokeris
Lukas Skaivokeris – „Žvaigždžių karų“ veikėjas, riteris džedajus. Lukas Skaivokeris veikia III, IV, V, VI, VII ir VIII epizoduose (III – tik kūdikis). Luko Skaivokerio dvynė sesuo – Lėja Amidala Skaivoker. Jų tėvai – džedajus, pasukęs į Tamsiąją Jėgos pusę, – Anakinas Skaivokeris – ir Padmė Amidala, buvusi Nabu planetos karalienė, vėliau – senatorė.
Luką užaugino jo teta ir dėdė Tatuino planetoje. Lukas buvo vienas pagrindinių herojų pilietiniame Galaktikos kare. Džedajaus meno jį mokė Obivanas Kenobis ir Joda.
Epizoduose IV, V ir VI Luką Skaivokerį vaidino Markas Hamilas (Mark Hamill).
Figuren aus Star Wars
Vyriausiasis kariuomenės vadas
thumb|right|200px|[[Krašto apsaugos ministras brigados generolas Stasys Dirmantas ir Lietuvos kariuomenės vadas Stasys Raštikis 1937 m.]] Vyriausiasis kariuomenės vadas, nuo 1935 m. Kariuomenės vadas – aukščiausias Lietuvos kariuomenės karinis valdininkas, skiriamas Lietuvos Respublikos prezidento, kaip aukščiausio valstybės pareigūno, o nuo 1935 m. kaip Vyriausiojo kariuomenės vado.
Istorija
Kol vyko Lietuvos kariuomenės organizavimasis kovai su bolševikais ir pirmosios kovos, Vyriausiojo kariuomenės vado funkcijas – koordinuoti kariuomenės veiksmus, atliko Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas. Tik susikūrus pirmiesiems keturiems Lietuvos kariuomenės pulkams ir kariuomenei išsikėlus uždavinį valstybės teritoriją išlaisvinti nuo priešišką ideologiją skleidusių ginkluotų lietuvių bei kitų tautybių Lietuvos gyventojų gaujų ir jiems į pagalbą atėjusių reguliariosios Raudonosios armijos dalinių, atsirado būtinybė griežčiau kontroliuoti ir organizuotai planuoti kariuomenės dalinių veiksmus. Pirmuoju kariuomenės vadu 1919 m. gegužės 7 d. paskirtas Generalinio štabo viršininkas, ir toliau ėjęs šias pareigas, generolas Silvestras Žukauskas. Jo suplanuota ir sėkmingai įvykdyta Kurklių-Panevėžio operacija, kurios metu išvaduoti Ukmergė ir Panevėžys, buvo pirmasis karinis Vyriausiojo kariuomenės vado laimėjimas. Paskutiniajam kariuomenės vadui Vincui Vitkauskui teko neitin garbinga misija TSRS okupuojant Lietuvą 1940 m. įsakyti kariuomenei sutikti okupantų karius „draugiškai“, nes buvusios valstybės valdžios nuolaidos, 1939 m. įsileidžiant „ribotą“ Raudonosios armijos kontingentą ir leidus TSRS kariuomenės dalinius dislokuoti strategiškai pavojingiausiose vietose, praktiškai sukaustė vienos iš geriausiai Europoje parengtos ir apginkluotos Lietuvos kariuomenės veiksmus.
Įgaliojimai
Vyriausiaisiais kariuomenės vadais paprastai buvo skiriamas aukščiausią karinį laipsnį turintis veikiantis karininkas. Jam buvo pavaldūs visi Lietuvos kariuomenės daliniai ir tarnybos, o nuo 1935 m. sausio 1 d. tapo pavaldus ir Vyriausiasis kariuomenės štabas, kuris iki tol buvo atskaitingas krašto apsaugos ministrui.
Antanas Gelgaudas
Antanas Gelgaudas (1792 m. balandžio 27 d. Panemunės pilis, Jurbarko raj. – 1831 m. liepos 13 d. Šnaukštai, Klaipėdos apskr.; palaidotas Kisinuose, Dovilų valsčius) – 1831 m. sukilimo Lietuvoje vadas, brigados generolas.
Tura (upė)
Tura  – upė Rusijoje, Vakarų Sibire; Tobolo (Obės baseinas) kairysis intakas. Prasideda Sverdlovsko srityje, Viduriniame Urale. Teka į rytus Vakarų Sibiro lyguma. Žemupyje teka Tiumenės sritimi. Įteka į Tobolą ~100 km į rytus nuo Tiumenės.
Didžiausi intakai: Salda, Tagilas, Nica, Pyšma (dešinieji).
Tura užšąla nuo spalio ar lapkričio iki balandžio. Laivuojama 635 km nuo žiočių. Upė patvenkta 3 hidroelektrinių tvenkiniais. Prie Turos įsikūrę miestai: Verchniaja Tura, Nižniaja Tura, Verchoturjė, Turinskas, Tiumenė.
Antanas Gelgaudas
Biografija
Palaikė Napoleoną I, 1812 m. savo lėšomis suformavo pėstininkų pulką, už nuopelnus prancūzų kariuomenei suteiktas pulkininko laipsnis. Vėliau stojo į Lenkijos kunigaikštystės karinę tarnybą. 1818 m. Kongreso karalystės Pirmosios divizijos pirmosios brigados vadas, brigados generolas.
1830 m. Lenkijoje vadovavo sukilėlių daliniams.
1831 m. gegužės 29 d. žygyje į Lietuvą prie Raigardo (Balstogės vaivadija) jo vadovaujama 12 000 karių kariuomenę sumušė Rusijos imperijos kariuomenės F. Sakeno 5800 karių dalinį.
1831 m. birželio mėn. ties Gelgaudiškiu susijungė su generolo H. Dembinskio junginiu.
Paskirtas vyriausiuoju Lietuvos sukilėlių vadu, prie savo štabo sudarė Laikinąją lenkų centrinę vyriausybę Lietuvoje. Apskrityse jo pastangomis buvo atkurta sukilėlių valdžia.
thumb|left|Paminklo Panerių kautynėse 1831 m. birželio 19 d. žuvusiems Antano Gelgaudo sukilėliams atidengimas, 2001 m. birželio 6 d. Ilgai delsęs tik birželio 11 d. generolams D. A. Chlapovskiui ir H. Dembinskiui įsakė žygiuoti į Vilnių; tikėjosi, kad Rusijos kariuomenė be mūšio apleis miestą. Jo vadovaujami Lietuvos sukilėliai ir Lenkijos kariuomenė birželio 19 d. Panerių kautynėse dėl Vilniaus pralaimėjo persigrupuoti spėjusiems Rusijos imperijos kariuomenės daliniams. Žuvo 600 Lietuvos sukilėlių ir 364 Rusijos kariai.
Vėliau stengėsi įsitvirtinti tarp Neries ir Šventosios nuo Kauno iki Ukmergės, Žemaitijoje ir kitur organizavo naujus sukilėlių pulkus. Liepos 8 d. jo kariuomenė bandė išvaduoti Šiaulius, bet Šiaulių kautynes pralaimėjo atvykusiems Rusijos rezervinės armijos junginiams, kuriems vadovavo generolas Ivanas Delingshauzenas.
Rusijos kariuomenei užkirtus kelią į Lenkiją į Prūsiją atsitraukiančią sukilėlių kariuomenę suskirstė į 3 dalis. Liepos 13 d. sukilėliams pereinant sieną kilus sąmyšiui nušautas sukilėlių kapitono Stepono Skulskio.
Po jo mirties Gelgaudų (Panemunės) pilis buvo nusavinta.
101-as kilometras
Šimtas pirmas kilometras – neoficialus terminas, apibrėžiantis TSRS egzistavusį žmogaus teisių apribojimo būdą.
Stalininių represijų metais pagal Baudžiamojo kodekso 58 straipsnį represuotiems asmenims ir jų šeimos nariams buvo draudžiama gyventi 100 kilometrų spinduliu aplink Maskvą, Leningradą, TSRS respublikų sostines (Kijevą, Minską ir kt.), stambius pramoninius bei „uždarus miestus“ (Sevastopolis, Dnepropetrovskas). Lietuvoje negalima buvo gyventi 100 km atstumu nuo Vilniaus ir Kauno.
Šis reikalavimas taip pat buvo taikomas ir kitoms žmonių kategorijoms – grįžusiems iš kalėjimo ar tremties, disidentams, prostitutėms, vadinamiesiems veltėdžiams ar pan.
1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu remiantis šiuo principu iš Maskvos buvo išvežti visi asocialūs asmenys.
Skurdeniai
Skurdeniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Velykių.
Tiražas
Tiražas – :
Paprastai tiražas būna didelis, todėl tiražuoti dailės gaminiai bei kūriniai nenumeruojami pagal seriją.
Meliboja
Graikų mitologijoje Melibojos vardu – vadinami du personažai.
Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija''' - parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Palenkės Januvo dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1838 metais.
Jundeliškės (Prienai)
Jundeliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Jiezno, Verknės kairiajame krante, prie Jundeliškių HE tvenkinio. Kitame krante – Jundeliškės Birštono savivaldybėje.
Lebeniškių šv. kankinio Nikandro cerkvė
'''Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro cerkvė''' stovi Lebeniškiuose, Biržų rajone. Link cerkvės veda 2,6 km. Priklauso Lebeniškių Šv. kankinio Nikandro parapijai.
Kupranugariniai
Kupranugariniai (Camelidae) – porakanopių (Artiodactyla) žinduolių šeima.
Kilmė
Kupranugariai kilo iš Šiaurės Amerikos, nors laisvėje gyvenančių kupranugarinių nebuvo dar Kolumbui atradus Ameriką. Šių gyvūnų pradininkas atsirado prieš 45 mln. metų. Jų kaulų randama nuosėdinėse uolienose. Jie buvo nedideli, be kupros, bet jau turėjo kupranugariams būdingų požymių.
Prieš 4-5 mln. metų, iškilus Panamos sąsmaukai, pradėjo emigruoti į P. Ameriką. Ten išsivystė nemaža jų rūšių – lamos, alpakos, vikunijos, guanakai. Maždaug prieš 2 mln. m. Beringo tiltu kupranugariai pateko į Aziją, vėliau ir į Afriką
Dabar šeimoje 3 gentys ir 6 rūšys:
Superekslibrisas
Superekslibrisas – ( – virš + ekslibrisas), ekslibrisas, atspaudas knygos viršelyje arba nugarėlėje. Paprastai sudarytas iš knygos savininko herbo (arba jo motyvų) ir monogramos piešinio. Dažnai spalvotas, paauksuotas, įspaustas metalo spaudais. Atsirado XV a. Vokietijoje, XIX a. ėmė nykti. Lietuvoje kurtas nuo XVI a. pr.
Raugerškis
Rauger̃škis – raugerškinių (Berberidaceae) šeimos augalų gentis. Lietuvoje auga šios rūšys: thumb|left|250px thumb|left|250px|Berberis x Ottavensis Superba
Prienų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Prienų rajono savivaldybės taryba – Prienų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Juozapas Jokubauskas, jo pavaduotoju Alfonsas Kazimieras Senikas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Audrius Narvydas.
Princesė Lėja
Princesė Lėja Organa Solo (g. Lėja Amidala Skaivoker) – „Žvaigždžių karų“ veikėja. Lėja veikia III, IV, V ir VI epizoduose (III – tik kūdikis). Lėjos dvynys brolis – Lukas Skaivokeris. Jų tėvai – džedajus, pasukęs į Tamsiąją Jėgos pusę, – Anakinas Skaivokeris – ir Padmė Amidala, buvusi Nabu planetos karalienė, vėliau – senatorė.
Lėją Alderano planetoje užaugino senatorius princas Beilis Organa ir jo žmona karalienė Breha Organa. Lėja tapo Imperijos senatore, tačiau aktyviai veikė sukilėlių Aljanse.
VI epizodo pabaigoje Lėja tampa Hano Solo žmona.
Epizoduose IV, V ir VI Lėją vaidino Carrie Fisher.
Jundilai
Jundilai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kudirkos Naumiesčio, prie Aukspirtos upelio, greta kelio.
Juozas Sakalauskas
Juozas Sakalauskas (1864 m. balandžio 17 d. Guikaliuose, Raseinių raj. – 1950 m. sausio 28 d. Trakiškiuose, Raseinių raj., palaidotas Viduklėje) – knygnešys, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
Pats išmoko skaityti, rašyti, įrišti knygas, nuo 1886 m., paragintas Jurgio Bielinio, tapo knygnešiu profesionalu, vienu aktyviausių Garšvių knygnešių draugijos narių. Tik 1895 m. vasarą apie jo profesionalų užsiėmimą iš laiško, rasto pas K. Ūdrą sužinojo policija. 1896 m. pavasarį nuo jos teko bėgti, palikus arklius ir vežimą. 1896 m. suimtas, porą mėnesių kalėjo Panevėžyje.
Evaldas Taujanskis
Evaldas Taujanskis (g. 1980 m. rugpjūčio 21 d. Telšiuose) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, šokejas, choreografas.
Juozas Sakalauskas
Biografija
1896 m. rugpjūčio 25 d. Viduklėje vėl sulaikytas ir po dviejų savaičių 3 m. ištremtas į Mogiliovą. Pristatinėjo spaudą ten gyvenusiems lietuviams. 1899 m. grįžęs į Viduklę vedė, bet spaudos gabenimo ir platinimo neatsisakė, nuo 1903 m. ją pristatinėjo ir Maskvos bei Petrapilio socialdemokratams.
Evaldas Taujanskis
Biografija
Nuo 1999 m. iki 2002 m. Lietuvos muzikos akademijos Teatro ir kino fakultete studijavo aktoriaus-šokėjo specialybę (dėst. Anželika Cholina). E. Taujanskis vaidino LNK serialuose Nekviesta meilė.
Juozas Sakalauskas
Biografija
Nepriklausomybės metais buvo renkamas į valsčiaus tarybą.
Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu ir II laipsnio Vytauto Didžiojo ordinu, nuo 1926 m. gavo 30 Lt knygnešio pensiją.
Šarnelės apylinkė
Šarnelės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Žemaitijoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alsėdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Žemaičių Kalvarijos apylinkės.
FC Nürnberg
Niurnbergo FC – Vokietijos futbolo klubas iš Niurnbergo.
Sodeliškiai (Velžys)
Sodeliškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3,5 km nuo Velykių.
Almirante Braunas
Almirante Braunas  – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Tai ketvirtas pagal gyventojų skaičių partidas aglomeracijoje. 65 % partido yra urbanizuota, likusią teritoriją užima kaimiškos vietovės ir industriniai statiniai. Verčiamasi maisto, tekstilės, metalo apdirbimo pramone.
Partidas pavadintas airių kilmės argentiniečių admirolo Guillermo Brown garbei.
Gyvenvietės
Almirante Brauno partide yra šios gyvenvietės:
Telesto
Graikų mitologijoje Telesto („pasisekimas“) – okeanidė. Ji buvo Okeano ir Tetijos dukra.
Keturspyglė šoniplauka
Keturspyglė šoniplauka (Pallasiola quadrispinosa) – į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta šoniplauka. Tai yra viena iš dviejų ledynmečio reliktams priklausančkų aukštesniųjų vėžiagyvių rūšių (taip pat priklauso ir reliktinė mizidė).
Dėl pavadinimų keitimų virš 30% šaltinių ši rųšis vadinama Pallasea quadrispinosa.
Išvaizda
Keturspyglė šoniplauka tai apysuriame ir gėlame vandenyje gyvenanti, žalsvai gelsva šoniplauka (iki 2,8 cm ilgio). Nuo kitų šoniplaukų ji skiriasi apskritomis akimis ir dviem porom, ant aštunto ir devinto kūno segmentų nugarinio paviršiaus esančių, tvirtų spyglių (kartais jie gali būti redukuoti).
Mityba
Keturspyglės šoniplaukos juda vaikščiodamos, nardydamos ir aktyviai plaukiodamos. Funkciškai šios šoniplaukos yra priskiriamos rinkėjų tipui ir minta įvairiu maistu, daugiausia maitinasi augaliniu maistu ir detritu. Taip pat gali vartoti ir gyvūninį maistą, pavyzdžiui, irklajokus ir šakotaūsius vėžiagyvius, uodų trūklių lervas ir mažašeres žieduotasias kirmėles.
Puras
Puras  – upė Rusijoje, šiaurės vakarų Sibire, Tiumenės srityje. Susidaro susiliejus Piakupuro ir Aivasedapuro upėms, prasidedančioms Sibiro skliautkalvėse. Teka į šiaurę Vakarų Sibiro lyguma. Įteka į Karos jūros Tazo užutėkį; sudaro deltą.
Keturspyglė šoniplauka
Dauginimasis
Keturspyglės šoniplaukos yra skirtalyčiai organizmai, kurie auginasi net kelis kartus per metus (pagrinde rudenį ir žiemą). Pallaseopsis quadrispinosa gyvenimo ciklas trunka 1 – 2 metus. Turi peryklines plokšteles, vadinamuosius oostegitus. Peryklinės plokštelės turi vidinėje pusėje ilgus plaukelius (setae), kurie prilaiko kiaušinėlius ir suformuoja kiaušinėlių kamera. Kiaušinius patelės nešiojasi kol jie pilnai išsivysto. Vienoje dėtyje yra priskaičiuojama nuo 20 iki 50 kiaušinių. Keturspyglių šoniplaukų dauginti pradeda spalio mėnesį. Pirmosia jaunikliusveda didžiausios patelės. Subrendę patinai yra didesni už pateles.
Puras
Užšalęs nuo lapkričio iki gegužės, tačiau kai kuriais metais ledai neištirpsta. Laivuojama. Puro baseine yra naftos ir gamtinių dujų telkinių.
Keturspyglė šoniplauka
Vertikali migracija
Pallaseopsis quadrispinosa yra epibentosinė rūšis, kuriai yra būdinga vertikali migracija. Ji gali gyventi tiek litoralinėje ar sublitoralėje, tiek ir giluminėje dalyje. Vasarą šoniplaukos migruoja į gilesnius vandens telkinio sluoksnius (≤ 10 °C), o rudenį juda į litoralę bei yra aptinkamos priekrantėje. Ledynemčio reliktai dažnai yra deguoniui reiklios rūšys. P. quadrispinosa yra deguonies stygiui atspariausia ledynmečio reliktų rūšis, žemiausia toleruotina vandenyje ištirpusio deguonies koncentracija yra apie 1 mgO2/L. Yra pastebimas erdvinė jauniklių izoliacija nuo suaugėlių, jaunikliai yra labiau linkę likti gilumoje.
Paplitimas
Keturspyglė šoniplauka yra paplitusi Šiaurės Europos ir Baltijos jūros baseino ežeruose. Ji gali gyventi ne tik ežeruose, bet ir tekančiame vandenyje bei migruoti į aukščiau esančius vandens telkinius. Iki dabar ši rūšis galimai gyvena 40 – yje Lietuvos ežerų: Aisete, Alauše, Antalieptės mariose, Asalnuose, Asvejoje, Avilyje, Balte, Baltuosiuose Lakajuose, Baluoše, Baluošuose, Bebrusuose, Čičiryje, Dringyje, Galste, Galvėje, Gavyje, Ilguose, Luokesuose, Juoduosiuose Lakajuose, Lukoje, Lūšiuose, Metelyje, Peršokšnuose, Rašuose, Samave, Seirijyje, Skaistyje, Smalve, Šakarvuose, Švente, Tauragne, Ūkojuje, Ūsiuose, Vencave, Verniejuje, Vievyje, Vištytyje, Zarase, Žeimenyse, Žiezdre. Gausiausios populiacijos stebėtos penkiuose ežeruose: Asvejoje, Aisete, Lūšiuose, Šakarvuose ir Vencave. Kituose ežeruose šios rūšies šoniplaukų randama mažiau.
Svarba
Ledynmečio reliktiniai vėžiagyviai svarbūs dėl kelių priežasčių. Jų populiacijų būklė yra geras ir informatyvus ežerų ekologinės būklės rodiklis, jų biologija ir evoliucija yra įdomūs moksliniu požiūriu ir galiausiai, reliktiniai vėžiagyviai yra svarbūs ledyninės kilmės ežerų mitybos tinkluose ir yra gausiai vartojami įvairių žuvų rūšių. Pagrindinė informacija apie reliktinius vėžiagyvius Lietuvoje sukaupta praeitame šimtmetyje. Kai kurie tyrimai atlikti pirmą šio šimtmečio dešimtmetį.
Grėsmės ir apsauga
Dėl antropogeninės taršos, kai kuriuose giliuose ledyninės kilmės ežeruose, vyksta eutrofikacija, dėl kurios vegetacijos sezono pabaigoje sumažėja deguonies koncentracija giliuose šaltuose ežero vandenyse dėl to vėžiagyviai traukiasi į aukštesnius vandens sluoksnius arba gali net ir išnykti.
Akivaizdžių įrodymų, kad invazinės šoniplaikos gali lemti keturspyglės šoniplaukos išnykimą, nėra. Kita vertus mažėjant deguonies koncentracijai giliuose šaltuose vandenyse deguonies ledynmečio reliktai gali būti priversti pasitraukti į seklesnius vandenis, kur susidurtų su invazinėmis rūšimis ir sąveikos tarp šių vėžiagyvių grupių turėtų suintensyvėti.
Neigiamą įtaką reliktiniams vėžiagyviams gali daryti ir dėl klimato kaitos kylanti vandens temperatūra.
Melioratorius Kretinga
Kretingos „Melioratorius“ arba MMS – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Kretingos.
Istorija
thumb|250px|Kretingos MMS [[1958 m.]] 1958-1960 m. Kretingos „Melioratorius“ dar vadinamas MMS dalyvavo A klasės pirmenybėse.
Kretingos „Melioratorius“ 1958 m. „Tiesos“ taurės turnyre pasiekė finalą.
1960–1961 m. dalyvavo Kretingos „Laisvės“ komanda.
Vytautas Pavilanis
Vytautas Pavilanis (g. 1920 m. birželio 7 d. Kaune, m. 2006 spalio 8 d. ) – gydytojas, virologas, Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas (nuo 1970 m.), Lietuvių enciklopedijos bendradarbis.
Belgijos himnas
„La Brabançonne“ (, – ‘Brabanto daina’) – nacionalinis Belgijos himnas. Himnas turi prancūzišką, olandišką ir vokišką versijas, visoms trimis valstybinėmis kalbomis.
Vytautas Pavilanis
Biografija
1937 m. baigė Kauno Aušros gimnaziją. 1942 m. baigė VDU Medicinos fakultetą. Baigęs studijas ten pat liko dirbti Patologijos katedros jaunesniuoju asistentu. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos.
Studentaudamas priklausė korporacijai Fraternitas Lituanica. 1946–1947 m. pirmininkavo Paryžiaus lietuvių studentų draugijai.
Belgijos himnas
Istorija
Ženevalis, prancūzas, kurio tikrasis vardas Alexandre Dechet (kartais dar rašoma Louis-Alexandre Dechet), iš tikro parašė Brabanto daina. 1830 metų rugpjūtį jis dirbo aktoriumi teatre, kuriame ir prasidėjo revoliucinis judėjimas. Kare dėl nepriklausomybės Alexandre Dechet žuvo. Muzika sukūrė François Van Campenhout ir pirmą kartą daina atlikta 1830 m. rugsėjį.
Vytautas Pavilanis
Mokslinė veikla
1945–1948 m. specializavosi Pastero institute Paryžiuje (iš pradžių kaip stipendininkas, vėliau kaip asistentas), gavo mikrobiologijos (1946 m.) ir hematologijos ir serologijos (1948 m.) diplomus. Nuo 1948 m. profesoriavo Kanadoje Monrealio universiteto higienos mokykloje.
Vadovavo poliomielito, gripo ir kt. virusų vakcinų gamybai. Eksperimentinėje virologijoje ir epidemiologijoje domėjosi poliomelitu, encefalitais, influenca, Q-šiltine, limfogranuloma, leukopenija, leukemija.
Nikelinas
Nikelinas – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra 8 km į pietvakarius nuo Turino.
Šilutės Pamario progimnazija
Šilutės Pamario progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutėje, Žalgirio g. 16, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190696633. Steigėjas Šilutės rajono savivaldybės taryba.
Belgijos himnas
Istorija
1860 m. Belgija oficialiai pripažino Brabanto dainą himnu.
Nikelinas
Istorija
1559 m. Nikelinas buvo Oseli šeimos feodas, o 1564 m. tapo grafyste. XVII a. pabaigoje mieste buvo 400 gyventojų, dauguma valstiečiai. 1854 m., kai Nikeline buvo 1700 gyventojų, buvo pastatyta pirmoji traukinio stotelė. Gyventojų skaičius išliko stabilus iki XX a. vidurio, kai dėl didelės emigracijos iš Pietų Italijos gyventojų skaičius padidėjo nuo 15 tūkst. 1961 m. iki 45 tūkst. 1971 m.
Šilutės Pamario progimnazija
Filialas – Šilutės Pamario progimnazijos Rusnės skyrius.
Vytautas Pavilanis
Mokslinė veikla
Savo tyrinėjimus skelbė šiuose leidiniuose: Annales de l‘Institut Pasteur (nuo 1947), L‘Union Medicale du Canada (nuo 1951), Canadian Medical Asociation Journal (nuo 1953), Revue Canadienne de Biologie (nuo 1953), Canadian Journal of Public Health (nuo 1955), Montreal Medical (nuo 1957), Canadian Journal of Microbiology (nuo 1958).
Šilutės Pamario progimnazija
Istorija
1962 m. įkurta Šilutės aštuonmetė mokykla, kuri 1976 m. tapo Šilutės 4-tąja vidurine mokykla. 1981 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 2001 m. mokykla išleido 25-ją, paskutiniąją abiturientų laidą, mokykla pavadinta Šilutės Pamario pagrindine mokykla. Mokyklą puošia mokinių sukurtos freskos, piešiniai, įvairios parodos, kurios dažnai eksponuojamos ne tik mokykloje. 2009 m. prijungta Laučių Mikelio Hofmano pagrindinė mokykla.
Vytautas Pavilanis
Mokslinė veikla
Skaitė pranešimus moksliniuose suvažiavimuose (tarp kitų XIX tarptautiniame fiziologijos kongrese Monrealyje 1953 m.).
Belgijos himnas
Paminklas
thumb|right| Brabanto dainos monumentas [[Briuselis|Briuselyje]] 1930 metais skulptorius Charles Samuël Briuselyje sukūrė paminklą Brabanto dainai kuris kartu simbolizuoją ir laisvę. Ant postamento iškaltas dalinis prancūziškas ir belgiškas himno tekstas. Paminklas panašus į Paryžiuje stovinčią Marselietę, kuri yra Prancūzijos himnas bei laisvę simbolizuojantis paminklas.
Šilutės Pamario progimnazija
Istorija
2021 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T1-725 Šilutės Pamario pagrindinė mokykla pertvarkyta į Šilutės Pamario progimnaziją su skyriumi Rusnėje.
1904 m.
1904 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Neaprašyti
Balandis
Šilutės Pamario progimnazija
Mokiniai
Per 25-erius vidurinės mokyklos gyvavimo metus į gyvenimą išlydėta per 1000 abiturientų.
1904 m.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai: