cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rotoskopija
Istorija
Rotoskopavimas geriausiai žinoma kaip technika, suteikianti didesnio biudžeto animaciniams filmukams tikrumo pojūtį, Amerikos animacijos kompanija „Filmaiton“ atvirkščiai naudojo šią technika pigesnio biudžeto animacinėms TV serijoms, panaudodamos rotoskopuotas kūno judesio scenas keliuose animacijose (pvz., „Tarzan: Lord of the Jungle“, „Flash Gordon“, „Blackstar“, „He-Man and the Masters of the Universe“ ir t. t.).
Pšybožė
Istorija
Pšybožė rašytinuose šaltiniuose minima nuo XVI a. Vokiškai vadinta Pypenhagenu (Piepenhagen), Pypenbergu (Piepenberg). Nuo viduramžių iki XIX a. kaimas priklausė Borcke šeimai. Iki 1945 m., kuomet nebepriklausė Vokietijai, buvo atiduotas Ronšnaiderių šeimai. 1975–1998 m. buvo prijungtas prie Ščecino vaivadijos.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Senieji Pšybožės kapinių kryžiai
Rotoskopija
Istorija
1990-ųjų viduryje Bobas Sabistonas, animatorius ir kompiuterių mokslininkas veteranas MIT Media Lab, sukūrė interpoliacinį rotoskopavimą procesą, rotoskopavimo procesą su kompiuterio pagalba, kurį panaudojo kuriant trumpametražį filmuką „Snack and Drinks“, laimėjusį apdovanojimus. Prodiuseris Richard Linklater įdarbino Sabistoną ir jo programinę įrangą Rotoshop kuriant pilnametražį filmą „Waking Life“ (2001 m.) ir „A Scanner Darkly“ (2006 m.). Linklateris buvo pirmasis prodiuseris, panaudojęs rotoskopavimo procesą pilnametražio filmo kūrime. Vėliau Sabistono rotoskopavimo metodą panaudojo Charles Schwab reklamos kampanijoje „Talk to Chuck“ 2005–2008 metais.
2013 metais anime „The Flowers of Evil“ buvo labai sukritikuotas, kad naudojo rotoskopavimo techniką, nes anime stipriai skyrėsi nuo mangos. Tačiau už garsią kritiką anime laimėjo Anime News Network laimėjimą už iššauktą didžiausią pradinę reakciją.
Technika
thumb|Ši arklio animacija atlikta rotoskopo technika pagal [[Eadweard Muybridge|E. Muybridge nuotraukas, darytas XIX a.]] Perpiešiant rotroskopavimo metodu kadras iš kadro linijos perpiešiamos nevisiškai toje pačioje vietoje, tai sukelia „verdančios“, judančios, besikratančios linijos įvaizdį. Išvengti šios linijos judėjimo reikalauja didelio animatoriaus sugebėjimo taisyklingai perpiešti, tačiau kartais „virimo“ judančios linijos stiliaus efektas kuriamas specialiai padidinti surrealia kokybę, kaip, pvz., muzikos vaizdo klipe „Take On Me“ ir animuotose serijose „Delta State“. Pats pirmasis animuotas muzikos klipas „Routine Day“ taip pat buvo rotoskopuotas, jis buvo sukurtas Al Guest ir Jean Mathieson grupei Klaatu, naudojat sudengiančias, persišviečiančias linijas, kurios davė sapno pojūtį. Ta pati technika buvo panaudota ir Kansas muzikos videoklipe „All I Wanted“.
Rotoskopingas (trumpinamas kaip „roto“) dažnai naudojamas metodas vizualiems efektams tikruose filmuose išgauti. Perpiešiant siluetą (kaukę) sukuriamas objektas, kurį galima perkelti į kitą sceną, foną (panaši technika kaip mėlynas ar žalias ekranas). Nors mėlynas ar žalias ekranas padarė objekto perkėlimą ant kito fono kur kas lengvesnį, tačiau rotoskopavimas vis dar žaidžia didelę rolę vaizdo efektų gamyboje. Rotoskopavimui skaitmeninėje srityje dažnai padeda judesių sekimo ir  programinės įrangos.
Rotoskopavimas taip pat buvo naudojamas sukurti vizualiems efektams, kaip, pavyzdžiui, švytėjimas, kurį padėdavo sukurti „kaukės“ ir rotoskopuotos linijos. Vienas iš klasikinių pavyzdžių – „Žvaigždžių karai“, kuriuose rotoskopavimas buvo naudotas kuriant švytinčius kardus, kiekviename kadre apibrėžus kardus, jie buvo padidinami ir pridedamas švytėjimas.
Blaise Compaoré
Blezas Kompaorė (g. 1951 m. vasario 3 d., Uagadugu, Aukštutinė Volta – dabartinis Burkina Fasas) – Burkina Faso prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 1987 m. įvykdyto perversmo iki 2014 m. spalio 31 d. (2010 m. jis laimėjo jau ketvirtuosius rinkimus). Vakarų Afrikos šalių ekonominės bendrijos pirmininkas, šias pareigas ėjo nuo 1990 m. iki 1991 m. ir eina nuo 2007 m. sausio 19 d. Afrikos sąjungos pirmininkas, šias pareigas ėjo nuo 1998 m. birželio 8 d. iki 1999 m. liepos 12 d. Jis taip pat yra valdančiosios partijos "Progreso ir demokratijos kongresas" įkūrėjas.
Kompaorė buvo kaltinamas ankstesniojo prezidento Tomo Sankaros nužudymu. Prezidentu jis buvo išrinktas 1991 m., kuomet rinkimuose nedalyvavo opozicijos atstovai, o perrinktas tris kartus – 1998, 2005 bei 2010 metais. Save jis titulavo "regiono politinio stabilumo bei ekonominio progreso garantu".
Biografija
Prezidento žmona – Šantal Kampaorė (pranc. Chantal Compaoré) – buvusi aktyvi pagalbininkė Afrikoje, padedanti kovoti žemyno moterims ir vaikams prieš ŽIV ir AIDS. Kompaorė išpažįsta Romos katalikų tikėjimą.
Kampaorė buvo ruošiamas kariu Kamerūne bei Maroke, vėliau tapo ministru Sankaros administracijoje.
1987 m. įvykiai
Visas galias Kompaorė perėmė 1987 m. spalio 15 d., kai buvo nužudytas iki tol buvęs prezidentas Sankara. Kompaorė teisinosi, kad ši žūtis buvusi visiškai netyčinė, o šiuo pasiteisinimu daug kas abejojo. Perėmęs prezidentavimą, Kompaorė visiškai pertvarkė iki tol buvusią politiką teigdamas, kad konkurento veiksmai buvo priešiški Burkina Faso vystymuisi.
Prezidentas Kompaorė ir jo apsauga buvo apkaltinti ir žurnalisto Norberto Zongo žūtimi 1998 m. gruodžio mėnesį. Tai tik dar labiau padidino žiniasklaidos persekiojimus šalyje. Šio žurnalisto žūtis atskleidė tik vieną iš daugelio atvejų, kai prezidento galia buvo naudojama ne pagal paskirtį.
1991 m. rinkimai
1991 m. Kompaorė buvo išrinktas šalies prezidentu. Tiesa, šiuose rinkimuose atsisakė dalyvauti opozicijos atstovai, taip protestuodami prieš iki tol buvusią prezidento veiklą. Šiuose rinkimuose iš viso dalyvavo tik 25 % elektorato, o tai tik dar labiau paaštrino diskusijas apie šių rinkimų teisėtumą.
1998 m. jis buvo perrinktas šalies prezidentu.
2005 m. Komaporė pranešė, kad sutelks visą savo dėmesį į naujus šalies prezidento rinkimus. Tai labai papiktino opoziciją, kuri citavo šalies konstituciją, kuri teigia, kad šalies prezidentu tas pats žmogus gali būti tik du kartus iš eilės. Tiesa, konstitucinis teismas pranešė, jog kadangi konstitucija priimta tik 2000 m., tad Kompaorė gali pretenduoti į dar vieną kadenciją.
2005 m. rinkimai
2005 m. lapkričio 13 d. įvykusiuose rinkimuose perrinktas prezidentas nugalėjo 12 konkurentų ir surinkęs 80,35 % balsų tapo šalies prezidentu.
Valdymo ypatumai
Jo rankose yra vykdomoji valdžia, jis skiria ministrą pirmininką bei turi didžiulę įtaką šalies karinėms pajėgoms. Nors Blezas Kompaorė buvo perrinktas 1998, 2005 ir 2010 metais, tačiau tai nereiškia, jog nebuvo jo režimo kritikų ir opozicijos. Jis vykdė nepopuliarius politinius bei ekonominius pokyčius, buvo įtariamas dėl kelių žmogžudysčių bei kaltinamas nesirūpinantis šalies ekonomine padėtimi. 2003 spalį kilo incidentas, kada buvo apkaltinti ir suimti keli žmonės, esą, planavę nuversti Kompaorės režimą, o 2008 metais Burkina Fase vyko riaušės bei streikai.
Kompaorė yra pakankamai aktyvus veikėjas tarptautiniuose ir regioniniuose reikaluose. 1993 metais jis vadovavo Burkina Faso delegacijai, dalyvavusiai pirmojoje Tarptautinėje Tokijo konferencijoje dėl Afrikos vystymosi (angl. Tokyo International Conference on African Development).
2006 Kompaorė buvo tarpininkas Togo vidaus ginče tarp vyriausybės ir opozicinių partijų. Nesutarimai baigėsi pasiektu susitarimu. Jis veikė kaip tarpininkas ir per Dramblio Kaulo Kranto krizę, kai buvo pažeistas taikos susitarimas.
Jungtinių Tautų manymu, jis padėjo maištininkams per Siera Leonės pilietinį karą, pasibaigusį 2002 m.
2022 m. balandį specialus karinis tribunolas pripažino jį kaltu dėl bendrininkavimo nužudant prezidentą Sankarą.
Liliūnai
Liliūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės rytuose, 2 km į pietvakarius nuo Pagirių miestelio. Šalia kaimo teka Rudekšna, eina Pagirių–Šėtos kelias, vakaruose dunkso Runeikių miškas.
Seniau Liliūnus supo Pagirių vaismedžių sodai, bet dabar jie sunaikinti.
Kambrė mūšis (1918)
Kambrė mūšis buvo Šimto dienų puolimo metu Pirmajame pasauliniame kare vykęs mūšis, kuriame Pirmoji, Trečioji ir Ketvirtoji Britų armijos kovėsi prieš Vokietijos imperijos pajėgas. Mūšis vyko Kambrė mieste ir aplink jį 1918 m. spalio 8-10 d. Šiame mūšyje buvo panaudotos naujausios 1918 m. karinės taktikos, ypač tankai. Jų panaudojimas per labai trumpą laiką nulemdavo dideles pergales ir sumažino aukų skaičių.
Mūšis
Mūšio metu, maždaug 6 400 metrų fronto ruožą saugojo trys Vokietijos pajėgų linijos, saugotos 20-osios Landwehr, 54-osios rezervo divizijos, bei ne daugiau kaip 150 pabūklų. Prastą vokiečių gynybą nulėmė Sąjungininkų puolimas Vakarų fronte, o konkrečiai šiame ruože – staigus kanadiečių korpuso priartėjimas. Korpusas ankstesnėmis dienomis užėmė daugybę stiprių gynybinių įtvirtinimų. Vokiečių gynėjai nebuvo pasiruošę „uraganiniam bombardavimui“ pasitelkiant 324 tankus, pėstininkus ir lėktuvus.
Spalio 8 d. Antroji Kanadiečių divizija įžengė į Kambrė ir sulaukė tik nedidelio pasipriešinimo. Vis dėlto jie staigiai pasistūmėjo į šiaurę, palikdami miestą užimti Trečiajai Kanadiečių divizijai, sekusiai iš paskos. Kai Trečioji divizija įžengė į miestą spalio 10 d., rado jį visiškai apleistą. Žuvo mažiau nei 20 aukų. Mūšio metu buvo sužeistas karo medikas Frederikas Bantingas, insulino atradėjas.
Padariniai
Nors Kambrė užėmimas įvyko anksčiau nei planuota, vokiečių pasipriešinimas į šiaurę nuo miesto sustiprėjo, taip sulėtindamas Kanadiečių korpuso veržimąsi į priekį.
Didlapiai
Didlapiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 18 km nuo Kataučiznos.
Philips Wouwerman
Filipsas Vouvermanas (Vauvermansas,, ar Wouwermans, 1619 m. gegužės 24 d.(?), Harlemas, Nyderlandai – 1668 m. gegužės 19 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas. Tapė peizažus, buities vaizdus, gyvulius, mūšių scenas.
Biografija
Filipsas Vouvermanas gimė Harleme. Pakrikštytas 1619 m. gegužės 24 d. Jis buvo vyriausias iš 3 tapytojo Pouwels Joosten sūnų. Jo motina Susanna van den Bogert buvo ketvirtąja tėvo žmona. Iš pradžių Vouvermanas tikriausiai mokėsi pas tėvą, po to − pas Fransą Halsą. Gali būti, kad dėl arklių vaizdavimo jį instruktavo tapytojas Pieter Verbeeck. 1638 m. Vouvermanas trumpai lankėsi Hamburge, pasak jo mokinio Matthias Scheits, norėdamas vesti katalikę moterį Annetje Pietersz van Broeckhof prieš protestantiškos giminės nuostatas. Hamburge Vouvermanas mokėsi pas menkai žinomą istorinį tapytoją Evert Decker (m. 1647 m.).
Iki 1640 m. Filipsas Vouvermanas su žmona grįžo į Harlemą ir 1640 m. rugpjūčio 8 d. įstojo į Harlemo Šv. Luko tapytojų gildiją. 1642 m. jo mokiniais minėti švedas Koert Witholt, olandai Nicolaes Ficke ir Jacob Warnars. 1642 ir 1655 m. Vouvermanas registruotas vietos civilinėje sargyboje. Jis su žmona turėjo daug vaikų, iš kurių 7 išgyveno vaikystę. Filipsas Vouvermanas mirė 1668 m. gegužės 19 d., buvo palaidotas Harlemo Naujojoje bažnyčioje (Nieuwe Kerk). Filipsas Vouvermanas pažymėtas apie 1000 paveikslų autoriumi, visgi didelę dalį šio palikimo iš tikro nutapė jo broliai Piteris (1623–1682) ir Janas (1629–1666), bei kiti imituotojai. Labai mažai paveikslų datuoti, todėl nustatyti Vouvermano kūrybos chronologiją yra sunku.
Išskirtiniais Vouvermano kūriniais laikomi paveikslai, vaizduojantys arklius, dažniausiai mūšio ar medžioklės metu. Kai kurių peizažų stilistika artima itališkai. Nemanoma, kad Vouvermanas kada nors būtų buvęs Italijoje, tikriausiai itališkus motyvus jis paėmė iš Harlemo tapytojo Pieter van Laer (1592−1642), kuris praleido keletą metų Italijoje, kūrybos. 1737 − 1759 m. laikotarpyje Jean Moyreau publikavo 89 graviūras pagal Vouvermano paveikslus, tokiu būdu dailininkas XVIII a. tapo vienu iš žinomiausių Olandijos tapytojų.
Kenesa
thumb|right|250px|Kenesa Vilniuje
Kenesà (arba kinesė) – karaimų maldos namai. Dėl architektūrinio panašumo, kenesos dažnai painiojamos su judėjų žydų sinagogomis. Nors vyrai ir moterys lankosi tuose pačiuose maldos namuose, jie turi atskiras maldos patalpas. Paprastai vyrai įsikūrę pirmame aukšte, moterys palėpėje. Įėjimas į karaimų maldos namus yra šiaurinėje pusėje. Vestibiulyje (azar) būtina nusiauti batus. Pagrindinėms kenesos maldos patalpoms (Shulkhan) būdingos žemos lubos, grindys išklotos kilimais, yra klauptai, mediniai suolai. Naujesnėse kenesose yra pakyla nukreipta į pietų pusę, skirta ritualinei arkai ir šventikui.
Iki šių laikų išlikusios tik kelios kenesos Turkijoje, Ukrainoje ir Lietuvoje. Lietuvoje kenesos pradėtos statyti XIV a., jų būta Panevėžyje, Kėdainiuose, Biržuose ir kituose miestuose. Vilniaus kenesa ir Trakų kenesa veikia iki šiol, Trakų rajone išlikęs Moluvėnų kenesos pastatas.
thumb|left|180px|Kenesa Trakuose
Didžiųjų Mostaičių paminklas partizanams
Didžiųjų Mostaičių monumentalus kryžius ir tipinis atminimo ženklas Žemaičių apygardos Kardo rinktinės 2-ojo rajono partizanams atminti yra pietvakariniame Plungės rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 4,4 km į pietvakarius nuo Kulių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčios, Didžiųjų Mostaičių kaimo Peklinės miške (Kulių seniūnija). left|thumb|200px|Monumentalus kryžius Kardo rinktinės 2-ojo rajono partizanų mūšio ir žuvimo vietoje left|thumb|200px|Tipinis atminimo ženklas (aut. dizaineris Romas Navickas) Peklinės miške žuvusiems partizanams atminti
Atminimo vieta
Atminimo vieta yra Peklinės miško kvartalinėje linijoje, tarp dujotiekio trasos ir miško kelio, 330 m į pietryčius nuo jo. Ją ženklina 6 m ilgio šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi ir 4 m pločio aikštelė, iš pietvakarių puslankiu apjuosta stambiais akmenimis. Aikštelės šiaurės vakarų pusėje stovi tipinis atminimo ženklas, o 2 m į pietryčius nuo jo – medinis monumentalus kryžius. Už aikštelės miške įrengta poilsinė.
Paminklinės teritorijos plotas – 20 m².
Memorialinis kryžius
Kryžius monumentalus, kryžmiškas, lotyniškas, medinis. Stiebas nežymiai platėja į apačią, suapvalintomis briaunomis. Jo viršutinėje dalyje iš priekio įmontuotas skersinis, kuris keturkampio skerspjūvio, nusklembtais kampais. Kryžiaus viršūnės ir pečių galai stačiai nukirsti. Priekyje prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra. Ją iš viršaus puslankiu juosia skardos stogelis, kurio priekinė dalis karpyta trikampiu ornamentu ir užlenkta į viršų. Virš stogelio prikalta lieto metalo vėliavėlė su iškilių raidžių santrumpa: „INRI“.
Kryžius aukštis – 2 m, pečių plotis – 1,15 m.
Atminimo ženklas
Atminimo ženklas tipinis, trikampės stačiasienės Laisvės kolonos su Jogailaičių dvigubo kryžiaus siluetu viršūnėje pavidalo, betoninis, įtvirtintas į apskritą postamentą ir įbetonuotas žemėje.
Priekinėje (šiaurės rytų) plokštumoje yra įgilintas tekstas: „PEKLINĖS MIŠKE / 1948 10 03 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / PARTIZANAI / RAJONO VADAS / PETRAS MELEŠIUS / KĘSTUTIS / KARIBUTO KUOPOS / ŽVALGYBOS SKYRIAUS / VIRŠININKĖ / IR KUOPOS SEKRETORĖ / RŪTA LILIŠKYTĖ / AUŠRA / G. 1919 M.“, pietinėje plokštumoje: „DAUGVAIŠO KUOPOS / PARTIZANAI / KUOPOS VADAS / EDVARDAS PETRIKAS / KRIVAITIS / G. 1921 M. / PRANAS PETRIKAS / GIRDVAINIS / G. 1922 M. / JANINA JUZIKAITĖ / ŠVIESA / G. 1928 M. / KASTANTINAS ŠIMKUS / DAKTARAS / G. 1905 M. / VIRŠILAS JUPITERIS“, vakarinėje plokštumoje: „VYGIMANTO KUOPOS / PARTIZANAI / JULIJONA LUKAUSKIENĖ / G. 1898 M. / JUOZAPAS PAULAUSKIS / RAMBYNAS / G. 1903 M. / JUOZAPAS LUKAUSKIS / G. 1926 M.“ Užrašai paryškinti baltais emulsiniais dažais.
Paminklo aukštis – 1,70 m, sienelių plotis – 31,5–32,5 cm.
Istorija
1948 m. spalio 3 d. MGB vidaus kariuomenės kareiviai, padedami agento, apsupo Plungės apskrities Kulių valsčiaus Didžiųjų Mostaičių kaimo Peklinės miške buvusią Žemaičių apygardos Kardo rinktinės 2-ojo rajono partizanų stovyklavietę. Per susišaudymą žuvo 10 kovotojų: rinktinės 2-ojo rajono ir Kaributo (Endriejavo) kuopos vadas.Edvardas Melešius–Kęstutis, Gediminas, Kaributo (Endriejavo) kuopos sekretorė ir žvalgybos skyriaus viršininkė Rūta Liliškytė–Aušra (g. 1919 m.), Daugvaišo (Kulių) kuopos vadas Edvardas Petrikas–Krivaitis (g. 1921 m.), Janina Juzikaitė–Šviesa (g. 1928 m.), Pranas Petrikas–Girdvainis (g. 1922 m.), Kastantinas Šimkus–Daktaras (g. 1905 m.) ir Viršilas–Jupiteris, Vygimanto (Gargždų) kuopos partizanai Juozapas Lukauskis–Rambynas (g. 1903 m.), Juozapas Lukauskis (g. 1926 m.), Julijona Viršilaitė-Lukauskienė (g. 1898 m.).
Žuvusių partizanų kūnus vežimu į Gargždus nugabeno Viržintų gyventojas Povilas Gliožys. Stribai kūnus pametė prie MGB Gargždų valsčiaus poskyrio būstinės. Vieni liudytojai teigia, kad kūnai buvo užkasti lankoje prie Minijos, o kitų nuomone jie buvo sumesti į MGB būstinės kieme buvusį šulinį.
Žuvusiųjų partizanų Lukauskių giminaitės Julijonos Lukauskaitės-Liutikienės (Gargždai), Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Klaipėdos rajono filialo ir Lietuvos gyventojų ir rezistencijos tyrimo centro iniciatyva žuvimo vietoje 2011 m. liepos 16 d. pašventintas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas) ir monumentalus kryžius.
Gediminas Kalinauskas
Gediminas Kalinauskas (g. 1945 m. sausio 30 d. Juodiškių kaime, Utenos rajone) – Lietuvos futbolo istorikas, rašytojas ir statistikos rinkėjas. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos, Tarptautinės sporto žurnalistų asociacijos ir Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, Lietuvos futbolo federacijos propagandos ir istorijos komiteto sekretorius.
BIOGRAFIJA
Kudikystėje netekęs tėvų, su broliu Vytautu augo globojami senelių Burokų, knygnešio Balio Buroko ir jo žmonos Onos Vaškelytės - Burokienės bei jų dukros Leokadijos Pikauskienės. 1953 - 1956 m. mokėsi Sirutėnų pradinėje, 1957 - 1960 m. - Utenos 2 -je vidurinėje mokykloje, 1960 - 1964 m. - Vilniaus prekybos technikume. 1969 - 1974 m. Vilniaus un-to Prekybos fakultete įsigijo materialinio aprūpinimo ekonomisto specialybę. Baigęs universitetą, 28 metus dirbo tiekėju įvairaus profilio Vilniaus įmonėse ir Paruošų ministerijoje. Nuo 2005 m. laisvas žurnalistas. Spaudoje bendradarbiauja nuo 1966 m.
Anksti pradėjęs žaisti futbolą, pradėjo gilintis į Lietuvos futbolo istoriją, spaudoje paskelbė daugybę straipsnių, parašė 8 knygas. "Kaupiant istorines žinias, man futbolas vis labiau darėsi panašus į ąžuolą su giliomis šaknimis, kurios maitina visą Lietuvą" - rašo Gediminas knygoje "Ąžuolo šaknys" (2007).
Kilnioji blezdingūnė
Kilnioji blezdingūnė (Chamaemelum nobile) – astrinių (Asteraceae) šeimos, blezdingūnių (Chamaemelum) genties augalas.
Elmis
Elmis – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 1,5 km į vakarus nuo Rubikių kaimo. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 133,8 m. Vakarinis ežero galas gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai daugiausia žemi, pietinis ir šiaurvakarinis pelkėti. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, vietomis auga krūmynai. Šiaurės rytuose išteka Šventosios intakas Elmė, o iš vakarinės ežero dalies išteka Strėlupys (Elmės intakas). Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Elmiškio kaimas.
Kilnioji blezdingūnė
Augalas stipraus aromato. Graižuose yra eterinio aliejaus. Vartojamas kaip vaistinė ramunė, tačiau veikimas gerokai stipresnis. Auginamas ir kaip dekoratyvinis augalas. thumb|left|250px
Sandžakbėjus
Sandžakbėjus (, sanjaq - bey) – sandžako karinio vado ir kartu civilinio valdytojo titulas Osmanų imperijoje.
Tai buvo aukštas osmanų titulas, bet sandžakbėjai paprastai nebūdavo pašos. Sandžakbėjai būdavo pavaldūs vilajeto vadui, o atskirųjų sandžakų sandžakbėjai - tiesiogiai sultonui.
Rėmichas
Rėmichas (liuks. Réimech) – miestas Liuksemburge, Rėmicho kantone. Kantono sostinė ir pagrindinis miestas. 2005 m. mieste gyveno 2883 gyventojai.
Karalienės mokytojų seminarija
Karalienės mokytojų seminarija – mokytojų seminarija, speciali vidurinė mokykla, rengusi pedagogus lietuviškoms mokykloms, 1811–1926 m. veikusi Karalienėje (, nuo 1938 m. Luisenberg, Įsruties apskritis, nuo 1946 m., Kaliningrado sritis).
Istorija
Seminarija įsteigta 1811 m. rugpjūčio 5 d. Šveicarų pedagogo J. H. Pestalocio mokinys K. A. Celeris ją įsteigė Prūsijos karalienės Luizės lėšomis. Iki 1882 m. tai buvo vienintelė specialioji vidurinė mokykla, rengusi pedagogus Mažosios Lietuvos mokykloms. 1819 m. seminarijai suteiktos valdinės mokyklos teisės. Į ją buvo priimami tik vyrai, po 25-30 kasmet, baigusieji parapines mokyklas ir 2 m. (vėliau 3 ar 4 m.) mokęsi parapijose veikiančiuose parengiamuosiuose kursuose. Mokslas truko 3-4 metus. Dauguma seminaristų buvo lietuvininkai, iki 1818 m. daugiausia našlaičiai ir neturtingų tėvų vaikai, valstybės lėšomis išlaikomi internate.
XIX a. pirmoje pusėje buvo mokoma remiantis J. H. Pestalocio pradinio ugdymo metodikomis ir A. Dystervego pedagogų rengimo idėjomis. Vėliau įsigalėjo pietizmo ir Prūsijos vokiečių nacionalistinė ideologija. Buvo mokoma vokiečių kalba, iki 1882 m. kaip dalykas dėstyta ir lietuvių kalba. Rektoriais dirbo ir lietuvininkai J. Romeikis (1891–1898 m.) ir Valteris Tomušaitis (1898–1904 m.). Iki 1911 m. seminarija parengė 2208 mokytojus, iki 1926 m. ją baigė 2 385 absolventai.
Karalienės mokytojų seminarija turėjo bažnyčią, biblioteką (1875 m.apie 31 000 tomų), mokomąjį sodą ir bityną. Jos auklėtiniai daug nuveikė puoselėdami Mažosios Lietuvos sodininkystę ir bitininkystę. Pedagoginę praktiką būsimieji mokytojai atlikdavo Povyliškių kaimo pavyzdinėje triklasėje mokykloje. 1882 m. įsteigus Ragainės ir Įsruties, o 1900 m. ir Klaipėdos mokytojų seminarijas, Karalienės mokytojų seminarijos reikšmė sumažėjo.
Auklėtiniai
Seminariją baigė žymūs Mažosios Lietuvos lietuvių raštijos ir spaudos darbuotojai: Fridrichas Bajoraitis, Ferdinandas Augustas Borkas, Adomas Einaras, Albertas Fiulhazė, Johanas Ferdinandas Kelkis, Kristupas Kropaitis, Vilhelmas Kučius, Jurgis Meškaitis, Endrikis Radžiūnas, Robertas Rudaitis, Mikelis Šapalas, Erdmonas Šesnakas, Jonas Urbonas, Jonas Greičius, Karlas Josukas, Ermanas Juška, Kristupas Kūmutaitis, Richardas Ožaitis, Kristupas Piečaitis, Julius Pričkaitis, Mauras Pucas, Augustas Šalna, Augustas Šimanskis, Augustas Varnaitis, Vilhelmas Zingeris, Vilhelmas Matulis ir kiti.
Alizavos seniūnija
Alizavos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kupiškio rajono savivaldybės šiaurėje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
2015 m. seniūnaitijos reformuotos:
Ksežinas
Ksežinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 5 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1865 metais. 1983 m. kaime įkurta parapija ir pastatyta bažnyčia.
Lesagūrai
Lesagūrai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Nedzingės, tarp Vinkšninės upelio ir Lesagūrų miško. Praeina keliukas Nedzingė–Meškučiai. Į pietus nuo kaimo stūkso Mikniūnų piliakalnis, dar žinomas kaip Lesagūrai.
Istorija
XIX a. pab. Lesagūrų dvaras pateko į Trakų apskrities Nezdingės valsčių, Merkinės parapiją. 1850 m. priklausė Godčevskiui, kuris čia valdė 740 dešimtinių žemės. Buvo koplyčia, spirito varykla.
Bang (grupė)
220px|miniatiūra|„Bang“ 1987 m.
„Bang“ buvo graikų pop muzikos grupė, gyvavusi 1987–1991 metais.
Duetas „Bang“ susikūrė 1987 metais narių Thanos Kalliris ir Vasilis Dertilis. Thanos buvo vokalistas, o Vassilis – pritariantysis vokalistas ir grojo klavišiniais. 1987 metais Bang varžėsi graikų atrankoje į 1987 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Belgijoje. Jų daina „Stop“ surinkusi 51 tašką užėmė pirmą vietą.
„Eurovizijoje“ daina „Stop“ gavo 64 taškus ir užėmė 10 vietą tarp 22 kitų dalyvavusių dainų.
Iki 1991 m. duetas išleido tris albumus. Daina „Holding my Heart“ pateko į topus JAV, o video klipas buvo įrašytas Holivude. Singlas „You’re the One“ sulaukė populiarumo Jungtinėje Karalystėje.
1992 metais Thanos pradėjo solinę karjerą, 10-ame dešimtmetyje sulaukęs didžiausio populiarumo.
Livikai
Livikai (savivardis: livgilaizet) – senovinė Baltijos finų gentis ir etninė dabartinių karelų subgrupė, tiek savo kalba, tiek kultūra besiskirianti nuo tikrųjų karelų.
Teritorija
Oloneco Karelija šiaurėje ribojasi su Baltąja Karelija, vakaruose – su Ladogos ežeru ir Ladogos Karelija, pietuose buvo vepsų žemės, o rytuose ją ribojo Onegos ežeras
Istorija
Livikai yra viena pirmųjų genčių Karelijoje, minimi jau VI a. istoriko Jordano. Juos mini sąraše drauge su meriais ir mordviais, livikai įvardijami kaip Thiudos in Aunxis, kas gali reikšti „Oloneco čiudai“. Greičiausiai ši gentis tuo metu buvo vesių dalis.
Nors livikų etnogenezė nėra iki galo ištyrinėta, spėjama, kad joje dalyvavo senieji vesiai ir nuo XI a. kraštą kolonizavę korelai iš vakarų. Taip formavosi kalba, rasiniai bruožai, kultūra. Dalis mokslininkų kelia klausimą dėl livikų giminystės lyviams. Hipotezė teigia, jog lyviai galėjo migruoti iš pietų į šias teritorijas ir atsinešti savo pavadinimą.
Livikai patys valstybės nesukūrė, tačiau iki XIII a. buvo kolonizuoti korelų, kurie kėlėsi į rytus ir plėtė Karelijos kunigaikštystės teritorijas. Čia įdiegta pravoslavybė. Vėliau kunigaikštystė priklausė Novgorodo Respublikai. Kartu su ja livikai 1478 m. atiteko Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Nuo tada Oloneco Karelija visada buvo Rusijos (t. y. Rytų Karelijos) dalis. XIX a. ji buvo administruojama kaip dalis Oloneco gubernijos, tačiau, pačiam Olonecui praradus savo prekybinę ir strateginę reikšmę, gubernijos centru tapo Petrozavodskas, kuris iki dabar yra didžiausiu regiono miestu.
1917 m. Suomijai paskelbus nepriklausomybę, suomiai siekė suvienyti baltijos finų tautas, todėl rengė užkariaujamus žygius į Oloneco Kareliją, tačiau 1920 m. pretenzijų atsisakė, ir ji atiteko TSRS. Čia suformuota Karelijos ATSR, kuri 1940-56 m. buvo vadinama Karelijos-Suomijos TSR. 1991 m. Karelijos ATSR pervardinta Karelijos Respublika,
Olonets Karelian language Aunusekarjala keel
Tabariškių kapinės
Tabariškių kapinės – veikiančios kapinės Tabariškiuose, Kauno rajone. Tabariškių kapines prižiūri Kauno rajono savivaldybės administracijos Ringaudų seniūnija.
Į kultūros vertybių registrą 2005 m. balandžio 18 d. įrašytas kapinėse esantis gamtininko profesoriaus Tado Ivanausko kapas (unikalus objekto kodas – 12159). Antkapinis paminklas pastatytas 1976 m. (aut. archit. Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis, skulp. Stepas Šarovas). Jo vieta: kapinių centrinė dalis, 18 m į pietvakarius nuo centrinio tako.
Istorija
thumb|left|220px|Tado Ivanausko kapas Prieš kelis dešimtmečius dabartinės Tabariškių Kristaus Karaliaus bažnyčios klebonijos vietoje dar stovėjo buvusio dvaro statinys. Po Lietuvos žemės reformos dvaro žemė išdalinta gyventojams, įsisteigusiai parapijai 1927–1928 m. buvo skirtas 8 ha sklypas, kuriame vietinių ūkininkų pastangomis įrengta medinė bažnyčia. Prie jos įkurtos ir Tabariškių kapinės.
San Nikolasas (Buenos Airės)
San Nikolasas – kvartalas rytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas Córdoba, Callao, Rivadavia, La Rábida Norte, Eduardo Madero gatvių. Pavadinimas kilo nuo 1773 m. įkurtos Šv. Mykolo (San Nicolás) bažnyčios. San Nikolase įsikūrę daugiausia bankai, įstaigos, valstybinės institucijos. Kvartale yra Kolono teatras, Buenos Airių obeliskas.
thumb|left|240px|Roque Saenz Peña gatvė
Bronius Keturakis
Bronius Keturakis (1908 m. rugsėjo 24 d. Jonučiuose, Garliavos valsčius – 2001 m. sausio 24 d. Niu Berline, Viskonsino valstija, JAV) – Lietuvos lengvaatletis, sporto žurnaistas ir organizatorius.
Biografija
1928 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, 1930 m. Karo mokyklą. 1922–1932 m. priklausė Lietuvos fizinio lavinimo sąjungai, vėliau – klubams „Grandis“ (Kaunas) ir „Sūdavija“ (Vilkaviškis). 1930–1937 m. tarnavo būrio vadu Penktajame pėstininkų LDK Kęstučio pulke, 1937–1940 m. Vilkaviškio šaulių rinktinės vado padėjėju, 1940–1941 m. 297-tojo pėstininkų pulko fizinio lavinimo vadovu.
1935–1937 m. buvo Lengvosios atletikos sąjungos komiteto pirmininku. Bėgikas, šalies lengvosios rinktinės narys (800 m, 1500 m ir estafetė). Bendradarbiavo spaudoje, visuomenėje išgarsėjo reportažais apie III Europos krepšinio čempionatą katalikų laikraštyje „XX amžius“.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1952–1956 m. FASK'o įgaliotinis anglų zonoje. 1947 m. Rozenheime pasiekė vienos mylios, taip pat ir 3000 m Lietuvos ėjimo rekordus. Persikėlė į JAV, bendradarbiavo lietuviškuose laikračiuose „Draugas“, „Naujienos“, „Lietuvių balsas“ ir Lietuvių enciklopedijoje.
Ešerinis (Anykščių r.)
Ešerinis arba Ešerinėlis – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 5,5 km į vakarus nuo Svėdasų, 0,35 km į pietus nuo Priegodo ežero, rytinėje Šimonių girios dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 104,6 m. Krantai žemi. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Linksmavietė (Kėdainiai)
Linksmavietė – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šėtos, Obels kairiajame krante, priešais Pašėtę. Ūkiniai statiniai.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Pašėtės.
Šlaitinis juodvabalis
Aptinkamas sausose smėlėtose dirvose, po akmenimis, tarp augalų.
Lietuvoje neretas.
Lesčiūnai
Lesčiūnai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Gelvonų.
Vinco Kudirkos premija
Vinco Kudirkos premija – svarbiausia Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos kasmetinė premija, skiriama nuo 1992 m. sąjungos nariams už praėjusių metų kūrybinę veiklą.
Premija
Vinco Kudirkos premija skiriama žurnalistui arba jų kūrybinei grupei už brandžius, humanistines, etines vertybes ir pilietinės-patriotinės visuomenės ugdymo prioritetus, puoselėjančius bei valstybingumą stiprinančius spaudos, radijo, televizijos ar fotožurnalistikos autorinius darbus. Autoriai premijuojami už išleistas knygas, periodinėje spaudoje paskelbtus straipsnius ir kitas publikacijas, radijo bei televizijos laidas.
Laureatai anksčiau buvo skelbiami gruodžio 31-ąją – Vinco Kudirkos (1858–1899) gimimo dieną, o premijos įteikiamos gegužės 7-ąją, lietuviškosios spaudos atgavimo dieną. Laureatui įteikiamas specialus diplomas, laureato premijos ženklas ir 5000 litų (nuo 2015 m. – 1450 eurų, anksčiau – 10 tūkstančių litų) piniginis prizas.
Vinco Kudirkos premija pakeitė 1964–1989 m. teiktą Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premiją. Nuo 1997 m. teikiama Vytauto Gedgaudo premija, nuo 2008 m. – Antano Macijausko premija, taip pat Mato Šalčiaus premija, Jono Vileišio premija.
Laureatai
Vinco Kudirkos premija buvo pagerbti:
Sint Martenas
Sint Martenas – Nyderlandų Karalystės dalis, esanti San Marteno salos pietinėje dalyje, Gvadelupės salyne, Mažųjų Antilų salyne, Karibų jūroje, Atlanto vandenyne. Šiaurėje ribojasi su Prancūzijos užjūrio bendrija San Martenu.
Iki 2010 m. spalio 10 d. priklausė Nyderlandų Antilų autonominiam regionui.
thumb|left|Sint Martenas pietinėje salos dalyje
BCG vakcina
Kalmeto-Gereno lazdelių (Bacillus Calmette–Guérin (BCG)) vakcina, dar vadinama BCG arba tuberkuliozės skiepu – vakcina, kuria visų pirma skiepijama siekiant apsaugoti nuo tuberkuliozės. Kraštuose, kuriuose tuberkuliozė pasitaiko dažnai, sveikus naujagimius patariama skiepyti kuo anksčiau po gimimo. Negalima skiepyti naujagimių, turinčių ŽIV / AIDS. Kraštuose, kur tuberkuliozė pasitaiko nedažnai, paprastai imunizuojami tik didelės rizikos grupės naujagimiai, o įtarus tuberkuliozę, ištiriami ir, jeigu reikia, gydomi konkretūs pacientai. Taip pat gali būti skiepijami anksčiau neskiepyti suaugusieji, dažnai turintys kontaktuoti su vaistams atsparia tuberkulioze.
Sukūrimas
Vakcina sukurta iš Mycobacterium bovis kuri panaši į dažniausią tuberkuliozės sukėlėją Mycobacterium tuberculosis. M.bovis įprastai pasitaiko karvėse. Šie mikroorganizmai susilpninti bet gyvi.
Ieškant vakcinos, buvo pastebėta, jog kai kuriomis augimo sąlygomis M.bovis gebėjimas užkrėsti gyvūnus labai susilpnėja. Bakterija evoliucionuoja taip, jog kuo geriau prisitaikytų prie esamos mitybinės terpės, ir praranda sugebėjimą maitintis vien kraujuje esančiomis maisto medžiagomis. Vakcina pagaminta iš ilgai šiomis sąlygomis augintų bakterijų kurios žmogaus ir gyvūnų užkrėsti nebesubega.
Veiksmingumas, skyrimo būdas ir atsargumo priemonės
Įvairiuose kraštuose nustatyti apsaugos trukmės rodikliai stipriai skiriasi ir svyruoja nuo vienų iki dvidešimties metų. Vaikų populiacijoje skiepas apsaugo nuo užsikrėtimo maždaug 20 % paskiepytųjų, o pusę užsikrėtusių paskiepytųjų apsaugo nuo ligos išsivystymo. Vakcina leidžiama po oda. Ar naudinga skirti papildomas dozes, įrodymų nėra. Šią vakciną taip pat galima naudoti tam tikrų rūšių šlapimo pūslės vėžiui gydyti. Prieš skiepijant BCG vakcina visada reikia atlikti tuberkulino odos testą (Mantu mėginį), išskyrus atvejus, kai skiepijami naujagimiai. Teigiama tuberkulino odos testo reakcija reiškia skiepijimo BCG vakcina kontraindikaciją. Asmenys, kurių tuberkulino mėginys reagavo, BCG vakcina neskiepijami, nes jiems kyla didelė stipraus vietinio uždegimo ir randėjimo rizika, o ne todėl (kaip dažnai neteisingai suprantama), kad toks mėginio rezultatas reiškia, jog asmuo jau turi imunitetą ir jo skiepyti nereikia. Asmenis, kurių tuberkulino mėginio reakcija buvo teigiama, reikia ištirti, ar jie neserga aktyvios formos tuberkulioze. BCG vakcina taip pat kontraindikuojama tam tikriems asmenims, turintiems IL12 receptorių pasažo defektų, nes jie susiję su imuninės sistemos sutrikimais.
Saugumas
Sunkus šalutinis poveikis pasireiškia retai. Dažnai tai būna injekcijos vietos paraudimas, tinimas ir lengvas skausmas. Gyjant injekcijos vietoje gali susidaryti maža opelė ir nedidelis randas. Jeigu BCG vakcina atsitiktinai suleidžiama po oda, gali susiformuoti vietinis abscesas (vadinamoji BCG-oma), kuris kartais gali išopėti ir gali reikėti nedelsiamo gydymo antibiotikais, nes negydant infekcija gali išplisti ir pažeisti gyvybiškai svarbius organus. Čia svarbu pastebėti, kad abscesas (votis) ne visada susijęs su netinkamu vakcinos suleidimu. Tai viena iš dažnesnių komplikacijų, galinčių išsivystyti po skiepijimo. Medicininiais tokių abscesų gydymo antibiotikais tyrimais gauta įvairių rezultatų, tačiau prieita vienos bendros nuomonės, kad ištyrus iš voties išsiurbtus pūlius, neįprastų mikroorganizmų nerasta, o toks absecas paprastai per kelias savaites išgyja savaime. Šalutinis poveikis dažnesnis ir gali pasireikšti sunkesniais simptomais asmenims, kurių nusilpusi imuniteto funkcija. BCG vakciną atsitiktinai suleidus pacientui, kurio imuninės sistemos funkcija sutrikusi (pvz., kūdikiui, turinčiam sunkų kombinuotąjį imunodeficitą, gali kilti išsėtinė arba gyvybei pavojinga infekcija. Remiantis apie tokią komplikaciją dokumentuotais atvejais, jos dažnis siekia mažiau nei vieną atvejį milijonui skiepijimų. Šią vakciną naudoti nėštumo laikotarpiu nesaugu. . Jeigu asmuo buvo skiepytas BCG vakcina, tuberkulino odos mėginys gali būti klaidingai teigiamas, tačiau labai akivaizdus teigiamas rezultatas paprastai reiškia aktyvią ligą.
Istorija, visuomenė ir kultūra
BCG medicininei paskirčiai pirmą kartą panaudota 1921 m. Ji įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. viena dozė didmeninės prekybos tinkle kainavo 0,16 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose šiai vakcinai kasmet išleidžiama apie 100–200 JAV dolerių. Kasmet ja paskiepijama maždaug 100 milijonų vaikų.
Apsauga nuo COVID-19
Buvo pastebėta, jog šalys, kuriose tebeskiepijama nuo BCG, nuo COVID-19 nukentėjo mažiau. Pavyzdžiui, Ispanijoje (kur privalomas skiepijimas panaikintas 1985) stebima apie 580 mirčių iš milijono. Tuo tarpu Portugalijoje, kur skiepijimas tebevyksta, iš milijono miršta tik 135. Panašiai stebimi dideli skirtumai tarp Rytų ir Vakarų Vokietijos (Vakarų Vokietija skiepyti nustojo 1975 metais, Rytų Vokietijoje privalomas skiepijimas galiojo iki susijumgimo). Todėl rimtai įtariama jog vakcina gali suteikti dalinį atsparumą virusui, nors galutinių išvadų kol kas nėra. WHO BCG apsaugai nuo COVID-19 nesiūlo.
Sana
Sana (Sanaá) – miestas Jemene, į šiaurės rytus nuo uosto Hodeidos; sostinė ir didžiausias miestas. Pagrindinis centras vaisius auginančiame regione. Miestas sąlyginai padalintas į dvi dalis, kurias jungia buvusių Jemeno imamų rūmai. Rytinėje dalyje yra senamiestis: keletas mečečių, turgus, kuriame gausu juvelyrinių dirbinių, sidabro ir odos gaminių, šilko ir kilimų. Vakarinėje dalyje daugiausia yra gyvenamieji rajonai. Yra Sanos universitetas (įkurtas 1970 m.).
Istorija
Gyvenvietė jau IV a. tapo svarbiu centru, kuriame gyveno senovės arabai – himjaritai. Miestą 632 m. užėmė musulmonų kalifatas, apie 1870 m. atiteko Osmanų imperijai. XX a. antrojoje pusėje tapo nepriklausomos Jemeno Arabų Respublikos (Šiaurės Jemeno) sostine, o kai 1990 m. ši respublika susijungė su Jemeno Liaudies Demokratine Respublika (Pietų Jemenu), ji tapo ir jungtinio Jemeno sostine (Adenui atiteko ekonominės sostinės vaidmuo).
Demografija
thumb|Sanos žmonės thumb|Turgus Sanoje
Bisenas
Bisenas (liuks. Biissen) – miestas Liuksemburge Meršo kantone. 2010 m. mieste gyveno 2871 gyventojai. Mieste yra plieno gamykla, kuri priklauso antrai pagal dydį plieno bendrovei pasaulyje „Arcelor“.
Oro užkarda
Oro užkarda, skirtingai nei strateginis bombardavimas, nėra atskira operacija siekianti vien oro jėga palaužti priešo pajėgas. Jos veiksmai yra skirti padėti ant žemės veikiančioms pajėgoms. Pagrindiniai taikiniai yra priešo pajėgų susitelkimo naikinimas/sutrukdymas, jų aprūpinimo reikalingais produktais nutraukimas.
Istorija
Pirmosios tokio pobūdžio operacijos pradėtos vykdyti dar Pirmojo pasaulinio karo metu, jų pagrindas yra klasikinės oro operacijos, kai turimas pranašumas ore. Vykdant operacijas už fronto linijos, populiariausiais taikiniais tapo geležinkelio linijos, tiltai, tiekimo konvojai. Dėl technologinių dalykų bei aviacijos naujumo karuose, tokie veiksmai buvo greičiau išpuoliai nei nuolatiniai veiksmai.
Antrojo pasaulinio karo metu tokios veiksmų operacijos tapo dažnu reiškiniu, žymiausi veiksmai ir labiausiai nuo to priklausiusios sausumos operacijos buvo Sąjungininkų išsilaipinimas Normandijoje.
Po pasaulinių karų, šie veiksmai buvo gausiai naudoti didžiųjų valstybių per Korėjos, Vietnamo, Irako karus. Taip pat tokia taktika panaudota 1999 m. NATO atakuojant Jugoslaviją, siekiant sustabdyti Slobadano Miloševičiaus pajėgas bei 2011 m. NATO įsitraukus į Libijos pilietinį karą.
Didlaukis
Didlaukis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vaiguvos.
Kevlaras
thumbnail|Kevlaro išradėja Stephanie Kwolek. Kevlaras – aromatinių angliavandenilių pagrindu sudarytas poliamidinis pluoštas. Jį 1965 m. DuPont laboratorijoje sukūrė JAV gyvenusi lenkų kilmės chemikė Stephanie Kwolek.
Kevlaras pasižymi dideliu atsparumu tempimui. Lyginant pagal svorį, jis 5 kartus stipresnis už plieną. Kevlaras nedegus, nelaidus elektrai. Didelį kevlaro atsparumą sąlygoja pluošto gamybos būdas bei molekulių savybės. Skirtingai nuo daugelio kitų plastmasių, kevlaro molekulės yra plokščios formos, lengvai kristalizuojasi, kai kuriomis savybėmis jis artimas skystiesiems kristalams (turi ir skysčiams būdingų savybių, kaip įprastos plastmasės, ir tuo pat metu yra kristalinis). Šio pluošto plaušai ištempiami iš išlydyto kevlaro, o ne gaunami pynimo būdu, kaip kad gaminant kitokį poliamidinį pluoštą.
Dėl savo unikalių savybių kevlaras plačiai naudojamas karinėje pramonėje, aeronautikoje, sporto inventoriaus gamyboje. T. y. tose srityse, kur reikalingas tvirtumas ir kuo mažesnis gaminio svoris. Iš kevlaro pluošto gaminamos šarvinės liemenės, lengvi šalmai, teniso raketės, juo armuojami optiniai kabeliai, ir burlenčių burės bei pačios lentos.
Lyviškiai
Lyviškiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pagirių, 1,5 km į šiaurę nuo Vaiškonių. Dirbami laukai.
Logos
Logos gali reikšti:
Vilniaus lokomotyvų remonto depas
thumb|2023 m. thumb|Vilniaus lokomotyvų depas (2014 m.)
„LTG Cargo“ Riedmenų aptarnavimas (buv. Vilniaus lokomotyvų remonto depas ) – „Lietuvos geležinkelių“ padalinys. Remontuoja ir atnaujina lokomotyvus bei kitus riedmenis, gamina kelio mašinas.
Istorija
1884 m. įkurtas Vilniaus garvežių grąžos depas.
2003 m. spalio 1 d. įsteigta UAB „Vilniaus lokomotyvų remonto depas“.
2013 m. apyvarta viršijo 200 mln. litų.
2021 m. balandžio 1 d. UAB „Vilniaus lokomotyvų remonto depas“ prisijungė prie AB „LTG Cargo“.
Aukštųjų asmenų apsaugos tarnyba
Aukštųjų asmenų apsaugos tarnyba (, SPHP) − Prancūzijos nacionalinės policijos dalinys, atsakingas už Prancūzijos ir Prancūzijoje besilankančių užsienio šalių aukštus postus užimančių asmenų apsaugą ir techninės paramos teikimą jų apsaugai. SPHP taip pat diegia organizacines ir saugumo priemones, būtinas organizuojant oficialius vizitus Prancūzijoje ir užsienyje.
Organizacija
Ji įsikūrusi rue de Miromesnil gatvėje Paryžiuje, netoli Vidaus reikalų ministerijos ir Eliziejaus rūmų. SPHP taip pat turi savo nuolatinį biurą Strasbūre, kur įsikūrę ES parlamentas ir kelios kitos ES institucijos.
Tarnyboje tarnauja beveik 600 policijos valdininkų. Tarnybos nariais gali tapti Nacionalinės policijos valdininkai, atitarnavę joje mažiausiai trejus metus. Praėję apmokymą, policininkai gauna vietą tarnyboje vienai kadencijai, kuri gali būti pratęsta kas 5 metai.
Aukštųjų asmenų apsaugos tarnybos sudėtyje yra:
SPHP buvo įkurta 1934 m., po Jugoslavijos karaliaus Aleksandro I ir užsienio reikalų ministro Lui Bartu (Louis Barthou) nužudymo. Tada ji vadinosi Oficialiųjų kelionių tarnyba (, VO).
Dabartinis pavadinimas suteiktas 1994 m.
Nuo 2007 m. lapkričio SPHP vadovas yra generalinis inspektorius Jean-Louis Fiamenghi. Iki tol jis vadovavo Recherche Assistance Intervention Dissuasion (RAID), kitam panašiam Prancūzijos nacionalinės policijos daliniui.
Daubarai
Daubarais vadinami kaimai:
Ešeris
Ešeris (arba Pavirinčių ežeras) – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kurklių miestelio. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,38 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 86,5 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės apaugę miškeliais, vietomis plyti pievos. Pietvakariuose išteka 2 upeliai, kurie už 0,8 km suteka į vieną ir teka link Virintos upės. Į vakarus už 0,13 km telkšo mažesnis Pavirinčių ežeras. Šalia įsikūrę Pavirinčių ir Pakalnių kaimai.
Ksežino Kolonija
Ksežino Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurę nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 6 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gorodkovas (Skėriai)
Gorodkovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Jasnojės apylinkės kaimas.
Lurdas (reikšmės)
Lurdas gali reikšti:
Imperion
Imperion yra naršyklinis žaidimas, priklausantis Vokietijos bendrovei „Travian Games GmbH“. Iš esmės labai primena savo pirmtaką „Travian“. Tačiau čia žaidimas vyksta kosmose, 2137 metais. Žaidėjas gali pasirinkti vieną iš trijų rasių – besiginančius titanus, agresyviuosius ksenus arba subalansuotus teraniečius. Žemėlapis yra paveldėtas iš „Travian“, tačiau čia žaidėjai kolonizuoja ne gyvenvietes, o planetas.
Žaidimo eiga
Pasirinkę gentį, žaidėjai turi nuspręsti, kurioje iš trijų galaktikų žais. Užsiregistravę vartotojai yra supažindinami su žaidimo pagrindais ir planetos išsidėstymu. Planetos viršuje jie turi statyti pastatus, o apatinėje planetos pusėje išgauti pagrindinius resursus – metalą, kristalus bei deuterį (titanams – tritį). Visi pastatai reikalauja tam tikro kiekio kiekvieno resurso. Pastatytas pastatas taip pat naudoja energiją, išgaunamą generatoriuose. Kai žaidėjai pastato civilinių arba karinių laivų gamyklas, jie gali skraidyti po galaktiką ir rinkti atliekas iš asteroidų ir kometų arba puldinėti aplinkinius žaidėjus. Tyrimų laboratorijoje žaidėjai atrakina naujus laivus ir patobulinimus, kurie paspartina augimą. Ambasados pagalba žaidėjai gali įstoti į aljansą arba sukurti savo.
Vaizdai
Rasių išvaizda yra labai panaši į žaidimo „Starcraft“ Terran'ų, Protoss'ų bei Zerg'ų rases.
Tribūnas
Tribūnas – Senovės Romos pareigūnas (magistratas). Šį titulą dalinosi 2–3 skirtingos vyriausybinės ir karinės institucijos.
Iš pradžių tribūnais buvo vadinami „genčių“ arba tribų (tribus) atstovais. Triba buvo savotiškas administracinis vienetas, kuriuo romėnai buvo suskirstyti kariniais ir balsavimo tikslais. Vėliau atsirado karo tribūnai ir liaudies (plebso) tribūnai.
Karo tribūnai
Karo tribūnai buvo dviejų rūšių. Vieni vadovavo legionams (po 6 kiekviename legione). Be to, 444–367 m. pr. m. e. egzistavo karo tribūnai, turėję konsulo valdžią: jais būdavo skiriami plebėjai. Po reformos vienu iš konsulų pradėjus rinkti plebėją institucija buvo panaikinta.
Liaudies tribūnai
Liaudies tribūnai (nuo 494 m. pr. m. e.) buvo aukščiausi pareigūnai, kuriuos galima rinkti iš plebėjų. Turėjo teisę vetuoti iš patricijų rinktų magistratų ir Senato sprendimus ar kitaip kištis į jų veiklą. Sudarė 2 ar 4, o vėliau ir 10 žmonių kolegiją, kuri turėjo asmens neliečiamybės statusą. Imperijos metais institucija formaliai išliko, tačiau jos pareigos perėjo imperatoriui.
Žymiausi liaudies tribūnai buvo Flaminijus, Apulėjus Saturnas bei broliai TIberijus ir Gajus Grakchai, iniciavę agrarines reformas ir demokratinius pertvarkymus.
Aštuntokas
Aštuntokas ( '2 zlotų moneta') – Abiejų Tautų Respublikos XVIII a. sidabrinė moneta, lygi 60 varinių grašių, arba 2 tuometiniams zlotams. Pavadinimas aštuntokas kilo iš to, kad moneta taip pat buvo lygi 8 sidabriniams, t. y. naujiems grašiams (tuo metu 1 sidabrinis grašis buvo lygus 7,5 varinio grašio), pasiūlytiems reformos metu.
Išleista 1753 m. valdant Augustui III. Monetos masė 7,03 g, skersmuo 28–29 mm. Aversas – valdovo biustas, legendoje – valdovo vardas, titulai. Reversas – Abiejų Tautų Respublikos herbas bei legendos tęsinys.