cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riksarkivet (Švedija)
Istorija
Kruopščiai saugomi karalystės dokumentai kelis kartus kentėjo dėl gaisrų. Taip per 1419 m. gaisrą išdegė Trijų karūnų pilis ir žuvo miesto archyvas. 1697 m. toje pačioje pilyje liepsnose žuvo daugybė senovinių daiktų ir dokumentų. Iš saugotų 24 500 knygų ir 1 400 rankraščių pavyko išnešti iš gaisravietės tik 6 000 knygų ir 400 rankraščių. Pagal legendą, viena žinomiausių Švedijos knygų – Sidabrinė Biblija (SV Silverbibeln) arba Codex Argenteus –  buvo išmesta per pilies langą ir taip išgelbėta. thumb|left|250px|Centriniai rūmai Riksarkivet nuo 1899 m. kuruoja regioninius archyvus: pirmuoju tapo archyvas Vadstene, vėliau pavalduman pateko ir įstaigos Lunde, Upsaloje, Visbyje, Geteborge, Estersunde, Hernesande. Nuo 1995 m. padalinio teisėmis įjungtas Karinis archyvas (SV Krigsarkivet).
1953 m. suformuotas Heraldikos padalinys sprendžia klausimus, susijusius su valstybėje naudojamų herbų, vėliavų ir emblemų dizainu, taip pat kuria heraldinius ženklus naujai atsiradusioms institucijoms.
Fondai
thumb|right|250px|Viena iš skaityklų Archyvo rinkiniuose sukauptų dokumentų vertė peržengia šiuolaikinės Karalystės valstybines sienas. Pavyzdžiui, fonduose saugomas didžiausias privačių dokumentų rinkinys iš XVII–XIX a. švedų valdytos valdytos Pomeranijos (dabar priklauso Vokietijai).
Archyve sukaupta nemažai medžiagos, kurią garsusis švedų admirolas ir feldmaršalas Karlas Gustafas Vrangelis (SV Carl Gustaf Wrangel) 1656 m. (Švedų tvano metu) parsivežė iš Lenkijos–Lietuvos valstybės. Feldmaršalas atsigabentus rankraščius ir spausdinius laikė Skuklosterio pilyje, 1892 m. rankraščiai buvo perkelti į šį archyvą Stokholme, o spausdiniai liko pilyje. Lenkų ir švedų mokslininkai tyrinėjo šiuos dokumentus, jų aprašymas išleistas keturių tomų rinkinyje ''Polonika w Riksarkivet. Skoklostersamlingen.'' Daug archyvinės medžiagos galima pamatyti pasitelkus Riksarkivet internetinę svetainę.
Kananara
Kananara – nedidelis miestas Australijos šiaurėje, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione. Vindamo-Rytų Kimberlio savivaldybės centras. Įsikūręs valstijos šiaurės rytuose, apie 27 km nuo Šiaurės teritorijos sienos, Ordo dešiniajame krante, prie Viktorijos plento. 5494 gyventojai (2021 m.), iš jų beveik ketvirtadalis (24,9 %) – aborigenų kilmės.
Ispanijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Atkrintamosios rungtynės dėl patekimo į La Liga
Pusfinalio rungtynės:
Kananara
Mieste yra 4 bažnyčios, mokyklos, ligoninė, valdžios įstaigos, viešbučiai, muziejus, meno galerijos, biblioteka, radijo stotis, botanikos sodas. Pagrindinės ūkio šakos – žemės ūkio ir kasybos pramonės aptarnavimas, turizmas. Šalia miesto įsikūręs Rytų Kimberlio regioninis oro uostas, vykdomi skrydžiai į Pertą, Brumą ir Darviną (2022 m. duomenimis). Miesto apylinkėse intensyviai vystomas žemės ūkis, Ordo vandeniu drėkinamuose plotuose auginami santalai, mangai, ispaniniai šalavijai, citrusai, melionai ir kitos atogrąžų kultūros, veikia Franko Vaizo atogrąžų žemės ūkio institutas (Frank Wise Institute of Tropical Agriculture).
Ispanijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Atkrintamosios rungtynės dėl patekimo į La Liga
Finalo rungtynės:
Kananara
Kananara pradėjo kurtis 1959 m. kaip užtvankos ir drėkinimo sistemų statytojų gyvenvietė, 1961 m. tapo miestu. Šalia miesto 1963 m. patvenktas Ordas, sudarytas Kananaros tvenkinys. 1995–2007 m. veikė cukraus fabrikas.
Šatijų tvenkinys
Šatijų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 11 km į šiaurės rytus nuo Kauno miesto centro, į šiaurę nuo Lapių miestelio. Sudarytas užtvenkus Veiseistės upelį (Neries intakas) jo aukštupyje 3,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinys netaisyklingos T raidės formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,58 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 66,7 m. Krantai daugiausia žemi. Pasroviui už 0,11 km telkšo Agnapolio tvenkinys. Aplinkui įsikūrusi Šatijų sodų bendrijos gyvenvietė.
Dabravolios valsčius
Dabravolios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dabravolia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo panaikintas.
Mabai
Mabai – Čado ir Sudano tauta. Jų yra apie keletą šimtų tūkstančių. Visi musulmonai. Jie labiausiai išsilavinusi Čado tauta, viena pirmųjų atsivertusi į islamą. Jie įkūrė Vadajaus imperiją XV a. Jie kalba mabų kalba, kuri priklauso Nilo-Sacharos kalboms.
Bajorų valsčius
Bajorų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Bajorai, vėliau – Didžioji Kalanaja.
Užliedžių tvenkinys
Užliedžių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 6 km į vakarus nuo Domeikavos. Sudarytas užtvenkus Liedos upę (Nevėžio intakas) 2,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,6 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 56 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos prasideda Nevėžio kraštovaizdžio draustinis. Į šiaurės vakarus įsikūrusi Užliedžių gyvenvietė.
Petras Kimbrys
Petras Kimbrys (1948 m. kovo 20 d. Telšiuose – 2018 m. balandžio 21 d. Kaune) – vertėjas, kultūrologas, „Naujasis Židinys-Aidai“ steigėjas ir vyriausiasis redaktorius.
Biografija
Gimė Telšiuose, mokytojų šeimoje.
Pirmasis krikščioniškosios kultūros žurnalo „Naujasis Židinys-Aidai“ vyriausiasis redaktorius suredagavo daugybę originalių ir verstinių biblistikos, teologijos, filosofijos, istorijos, dailėtyros ir grožinės literatūros veikalų, buvo Šventojo Rašto ekumeninio leidimo specialiuoju redaktoriumi.
Dirbdamas M. K. Čiurlionio muziejuje, P. Kimbrys parengė Mykolo Žilinsko kolekcijos katalogą, paskelbė straipsnių Lietuvos taikomosios dailės ir M. K. Čiurlionio kūrybos tematika.
Parašė filosofo Juozo Girniaus biografinę apybraižą „Kelionė ten ir atgal“ (1995 m.), parengęs „Biblijos vardų adaptavimo principus“ (kartu su kt., 1997 m.) ir sudaręs „Biblijos vardų žodyną“ (2000 m.).
2011 m. P. Kimbriui skirta Literatūros redaktoriaus premija, 2017 m. – Bronio Savukyno premija.
Struogiškės (Marijampolė)
Struogiškės – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Daugirdų, buvusi šiaurės rytinė Struogiškių kaimo (Alytaus rajonas) dalis.
Tamme-Lauri ąžuolas
Tamme-Lauri ąžuolas – seniausias ir storiausias Estijos medis, gamtos paminklas, saugomas nuo 1939 m. Ąžuolas auga pietryčių Estijoje, Veru apskrityje, Urvastės valsčiuje, Tamme-Lauri vienkiemyje. miniatiūra|200px|left|Ąžuolas pavaizduotas ant 10 kronų kupiūros
Į ąžuolą daug sykių smogė žaibas, pažeisdamas jo šakas ir kamieną, kurio centre susidarė ertmė. 1970–aisiais medį restauruojant aptikta sena pokario partizanų slėptuvė. Joje galėjo sutilpti 7 stovintys žmonės. Ertmė buvo užtaisyta supilant 8 tonas betono skiedinio. Medis išlieka gyvybingas, nors ir netekęs viršūnės.
Mokslininkai yra nustatę, kad ąžuolas pasodintas apie 1326 m. Jo vardas Tamme-Lauri kilęs nuo ūkio, kurio žemėje jis augo, pavadinimo. Savo ruožtu ūkis pavadintas dvasios, kaip manoma, gyvenusios ąžuole vardu. Ji galėjo atnešti blogį, kartais – sėkmę. Tai buvo ugnies dvasia Laurits.
Tamme-Lauri ąžuolas įamžintas ant 10 Estijos kronų banknoto (reverse). Žemę, kurioje auga ąžuolas, 2006 m. išpirko Estijos Aplinkos ministerija.
Vyčiaus tvenkinys
Vyčiaus tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 3,5 km į pietryčius nuo Garliavos miesto centro. Sudarytas užtvenkus Vyčiaus upę (Jiesios intakas) 1,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,62 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 50,6 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai aukšti. Tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai gausiai apaugę krūmynais ir medžiais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Pavytės kaimas.
Tvenkinys yra Rokų poligono teritorijoje.
Samaravičų valsčius
Samaravičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Samaravičai, vėliau – Padbalocė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo panaikintas.
Vyborgo rajonas
Vyborgo rajonas  – Rusijos Leningrado srities rajonas, esantis šiaurės vakaruose, Suomijos įlankos pakrantėje ir Suomijos pasienyje. Administracinis centras – Vyborgas.
Istorija
Nuo 1944 m. Rusijos Leningrado srities administracinis-teritorinis vienetas. Ribojasi su Suomija, kuriai priklausė 1917–1940 m. ir 1941–1944 m. Nuo 1940 iki 1941 m. priklausė Suomijos-Karelijos tarybų socialistinei respublikai.
Geografija
Rajonas yra Suomijos įlankos pakrantėje. Paviršius kalvotas, akmenuotas – plyti Baltijos skydas. Pakrantėse gausu šcherų. Apie 2/3 teritorijos dengia miškai (daugiausia spygliuočių).
Tankus upių tinklas, gausu ežerų. Pagrindinė upė – Vuoksa. Didžiausias ežeras – Glubokojė (Muolanjarvis). Įsteigti 8 draustiniai.
Gyventojai
64 % rajono gyventojų gyvena urbanizuotose vietovėse. Pagrindinės gyvenvietės:
Arakano rohinjų išvadavimo armija
Arakano rohinjų išvadavimo armija (MY အာရ်ကန်ရိုဟင်ဂျာ ကယ်တင်ရေးတပ်မတော်), arba ARSA, anksčiau vadinta Harakah al-Yaqin – ginkluotų sukilėlių grupuotė, veikianti šiaurės vakarų Mianmare, Rachinų valstijoje, kovojanti su Mianmaro kariuomenės ir policijos pajėgomis už musulmonų mažumos rohinjų teises.
Tarptautinės Krizių Grupės 2016 m. gruodžio mėn. ataskaitoje nurodyta, kad ARSA sukilėliams vadovavo rohinjas Ata Ullah, gimęs Karačyje (Pakistanas), augęs Mekoje (Saudo Arabija). Kiti grupuotės lyderiai priklausė rohinjų emigrantų Saudo Arabijoje komitetui. ARSA veikia Rachinų valstijos šiaurėje, pasienyje su Bangladešu. Grupuotę sudaro apie 500–600 narių.
Istorija
2017 m. rugpjūčio 26 d. Mianmaro oficialioji valdžia rohinjų sukilėlių grupuotę ARSA paskelbė teroristine organizacija.
2013 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
thumb|240px|right|[[Dominykas Butvilas 2013 m. ralyje „Kauno ruduo“]] '''2013 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)''' – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 8 etapai iš kurių po vieną vyko Latvijoje ir Lenkijoje. „Vilniaus ralio“ metu, trečiame greičio ruože, po nesėkmingo šuolio per tramplyną Arūno Majausko ir Luko Pečeliūno ekipažas nesuvaldė automobilio, kuris rėžėsi į žiūrovus ir partrenkė moterį, kuri nuo patirtų sužalojimų mirė. Laimėjęs tris etapus, pirmą kartą Lietuvos automobilių ralio čempionu tapo Dominykas Butvilas su šturmanu Renatu Vaitkevičiumi.
Apžvalga
thumb|240px|left|[[Karolis Raišys 2013 m. ralyje „Saulė 777“]] 2013 m. sezonas prasidėjo tradiciniu raliu „Halls Winter Rally“, kuriame nugalėjo Deividas Jocius pilotuodamas „Mitsubishi Lancer Evo IX“. Latvijoje vykusiame „Sarma“ ralyje LARČ įskaitoje nugalėjo Dominykas Butvilas su šturmanu Renatu Vaitkevičiumi. „Vilniaus ralyje“, čempionato įskaitoje nugalėjo Vytautas Švedas, kuris greičiausias buvo raliuose „Saulė 777“ ir „300 Lakes Rally“. Šeštajame etape, savo pirmąją pergalę karjeroje absoliučioje ralio įskaitoje pasiekė Dominykas Butvilas. Bendrame Lenkijos ir Lietuvos etape „Lenkijos“ ralyje, Lietuvos čempionato įskaitoje greičiausias buvo Dominykas Butvilas. Tradiciškai paskutinį čempionato etapą „Rally Classic Druskininkai“ laimėjo Giedrius Notkus.
Laimėjęs tris etapus Lietuvos čempionu tapo Dominykas Butvilas, antroje vietoje palikęs Vytautą Švedą. Trečias liko Martynas Samuitis.
Komandinėje įskaitoje nugalėjo Kauno „Autoralio“ komanda.
Giedrius Notkus čempionatą pradėjo nauju automobiliu „Mitsubishi Lancer Evo IX“, vietoje buvusio „Subaru Impreza STi“.
Radiochirurgija
miniatiūra|250px|right|Radiochirurginė operacija miniatiūra|180px|right|Gama peilio veikimo principas
Radiochirurgija – viena iš chirurgijos specializuotų sričių, kai naudojama spinduliuotė tiksliai atrinktų audinių sričių sunaikinimui pasitelkiant jonizuojančiąją spinduliuotę, o ne išpjovimą skalpeliu. Kaip ir kitos spindulinės terapijos formos (taip pat vadinamos radioterapija), ji dažniausiai naudojama vėžiniams susirgimams gydyti. Švedijos neurochirurgas Larsas Lekselis (1907–1986) radiochirurgiją apibrėžė kaip „vieną didelę spinduliuotės dozę, stereotaksiniu būdu nukreiptą į konkretų intrakranijinį tikslą“. 1951 m. jis panaudojo stereotaksinį neurochirurginį galvos fiksavimo įrenginį, turintį trimatę koordinačių sistemą, nukreipiančią rentgeno spindulių pluoštą į trišakį nervą.
Stipria jonizuojančių spindulių doze apšvitinama labai tiksliai nustatytas ir apibrėžtas taikinys (dažniausiai navikas) paciento kūne, kurį sunaikinti yra radiochirurgijos tikslas. Tai padaroma neskausmingai, be chirurginės invazijos, bendrinės nejautros. Labai didelė spinduliuotės dozė taikoma į ligos židinį, tačiau ši dozė staigiai mažėja už taikinio ribų, todėl leidžia maksimaliai saugoti greta esančius audinius ir organus.
Įranga
Stereotaksinėje radiochirurgijoje naudojama trimatė koordinačių sistema, reikalinga nustatyti faktinę ligos židinio (taikinio) padėtį paciento kūne remiantis diagnostiniais vaizdais. Taikinys turi būti aiškiai matomas moderniomis radiologinio vaizdinimo priemonėmis: kompiuteriniais, magnetinio rezonanso tomografais ir kt. Procedūrų metu fiksuojama švitinama sritis, registruojami ir kontroliuojami taikinio judesiai (dėl paciento kvėpavimo), nustatomos taikinio išorinės koordinatės. Labai tiksliai jonizuojamųjų spindulių pluoštą formuojantis įrenginys keičia jonizuojamųjų spindulių pluošto formą ir intensyvumą naviko švitinimo metu.
Anksčiau naudotą stereotaksinį rėmą radiochirurgijoje pakeitė modernios trimatės radiologinės vaizdinimo sistemos. Vienas iš naujausių radiochirurgijoje naudojamų įrenginių – gama peilis. Pasitelkus kompiuterinę tomografiją, magnetinių virpesių spektrogramą arba angiogramą, sudaromas ligonio smegenų „žemėlapis“. Jis perkeliamas į kompiuterinę sistemą, kuri nustato taikinį ir jo koordinates. Tuomet pacientas paguldomas gama peilio aparate ir pradedamas gydymas gama spinduliais. Kiekvienas jų sveikų audinių nežaloja, nes yra per silpnas, o visi susidūrę ligos židinyje – gydo ląsteliniame lygyje.
Kenneth O. Morgan
Kenetas Ovenas Morganas, baronas Morganas (Kenneth Owen Morgan, g. 1934 m. gegužės 16 d.) – valų istorikas ir darbų autorius, ypač žinomas dėl veikalų apie šiuolaikinę britų istoriją, politiką ir Velso istoriją. Jis yra nuolatinis apžvalgininkas ir vedėjas televizijos bei radijo laidose. K. O. Morganas buvo Leiboristų partijos intelektualas.
Biografija
Užaugo Velso kaime, lankė Aberdevio (Aberdyfi) tarybos kaimo mokyklą Gvinede, Hampstedo Universiteto koledžo mokyklą Londone ir studijavo Oksfordo universiteto Orielio koledže. 1958 m. Oksforde apgynė disertaciją ir tapo daktaru.
1958–1966 m. Svonsyje dėstė Velso universitete, 1962–1963 m. Niujorko Kolumbijos universitetas jam buvo skyręs Amerikos mokslo draugijų tarybos įsteigtą stipendiją, Kolumbijos universitete 1965 m. dėstė. 1966–1989 m. dirbo Oksfordo universiteto Karališkajame koledže, 1989–1995 m. ėjo Velso universiteto rektoriaus pavaduotojo pareigas. Eidamas šias pareigas 1991–1992 m. dirbo neetatiniu Velso mokslo darbuotoju Oksfordo universiteto Jėzaus koledže. 10-ajame dešimtmetyje vadovavo Velso universitetui Aberistvite.
1983 m. buvo išrinktas Britų Akademijos nariu, 1992 m. tapo Oksfordo universiteto Karališkojo koledžo, o 2002 m. – Orielio koledžo garbės nariu. 2008 m. tapo kūrėjų, propaguojančių valų kalbą, draugijos „Gorsedd Cymru“ druidu, o 2009 m. Londone įsikūrusi valų mokslo organizacija Garbingoji vieningųjų brolių draugija jam įteikė aukso medalį už gyvenimo nuopelnus. K. O. Morganas taip pat yra vienas iš Velso mokslo draugijos įkūrėjų.
K. O. Morganas – Leiboristų partijos narys, 2000 m. birželio 12 d. iki gyvenimo pabaigos jam suteiktas pero barono Morgano iš Aberdevio Gvinedo grafystėje titulas. Dirbo Specialiajame lordų konstituciniame komitete.
Juškų valsčius
Juškų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Juškovy Grudas, vėliau – Luplianka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo panaikintas.
Coton Sport FC de Garoua
Coton Sport Football Club de Garoua arba Coton Sport – Kamerūno futbolo klubas iš Garua, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Roumdé Adjia stadione, talpinančiame 22 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1986 m. įkurtas klubas įkurtas. Nuo 1994 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.
Zizų tvenkinys
Zizų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone ant Šakių rajono ribos, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Lekėčių miestelio. Sudarytas užtvenkus Liekės upę (Nemuno intakas) 5,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,73 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 44,3 m. Rytinis ir pietinis krantai aukšti, aplinkui stūkso Rūdšilio miškas. Šalia įsikūręs Zizų kaimas.
Montego Bay United FC
Montego Bay United Football Club, o trumpiau vadinamas Montego Bay United – profesionalus Jamaikos futbolo klubas, įsikūręs Montego Bėjuje.
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m.. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 1987, 1997, 2014, 2016 m. tapo čempionais.
Nuo 2011–2012 m. sezono rungtyniavo stipriausioje šalies lygoje. Buvo iškritę į Antrą lygą.
Nuo 2022 m. sezono vėl rungtyniavo Premjer lygoje. Užėmė dvyliktą vietą ir vos išvengė iškritimo.
2022–2023 m. sezone po 26 turų ekipa buvo x vietoje ir nepateko į finalinį etapą.
Livenca
Livenca  – upė šiaurės rytų Italijoje, Friulio-Venecijos Džulijos ir Veneto regionuose.
Prasideda Polčenigo vietovėje, Alpių priekalnėse telkšančiame Gorgaco (Santisimos) šaltinyje (debitas 15 m³/s). Teka į pietvakarius istorine riba tarp Friulio ir Venecijos Respublikos, vidurupyje sudaro ribą tarp dabartinių Friulio-Venecijos Džulijos ir Veneto regionų. Žemupyje teka plokščia lyguma, įteka į Adrijos jūros Venecijos įlanką ties Kaorle.
Didžiausi intakai: Meduna (kairysis), Meskijas, Montikanas (dešinysis).
Pagrindiniai miestai prie Livencos: Sačilė, Mota di Livenca, San Stino di Livenca, Kaorlė.
Stuburai
Stuburai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Antašavos, prie kelio Antašava–Salamiestis, Pyvesos dešiniajame krante.
Vilčukų valsčius
Vilčukų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vilčukai, kurį laiką – Aranai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Panaikintas iki XX a. pradžios.
Giedrio kailių gamybinis susivienijimas
Istorija
Įmonę 1932 m. įkūrė broliai Vinikai, iš pradžių veikė Kėdainiuose, o nuo 1935 m. Kaune. Tarpukariu įmonė vadinosi Vilkas. Sovietmečiu nacionalizuota pervadinta į Giedrio kailių gamybinis susivienijimą, komunisto Kazio Giedrio vardu. 1977 m. dirbo 1500 darbininkų. 2000 m. įmonės pagrindu įkurta nauja įmonė UAB „Vilko kailiniai“, 2013 m. įmonėje dirbo 22 darbininkai. 2011 m. buvusios gamyklos pastatuose atsidarė loftas Gargaras.
Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla
Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi santechnikos įrenginius.
Istorija
1879 m. vokiečių pramonininkas V. Šmidtas Kaune, Šančiuose pradėjo statyti vielos, vinių bei geležies dirbinių fabriką „Westfalia“, kuris veliau tapo viena stambiausių metalo dirbinių gamykla – visoje Rusijos imperijoje (1913 m. joje dirbo 1300 darbininkų). 1922 m. fabriką nupirko broliai Jonas Vailokaitis ir Juozas Vailokaitis, kurie vėliau įkūrė „Metalo“ įmonę. 1938 m. fabrikas-liejykla su 7,5 mln. Lt. kapitalu buvo didžiausia privati įmonė Lietuvoje. Sovietmečiu (nuo 1961 m.) čia veikė J. Greifenbergerio santechnikos įrenginių gamykla, gamintos kriauklės, vonios, radiatoriai ir kt. Gamykla pavadinta komunisto Juozo Greifenbergerio vardu. Sovietmečiu Šančių gyventojai fabriką vadino „Metalu“. Pro fabriko kaminus verždavosi tiršti dūmai, nudažantys aplinkinius kvartalus ruda spalva. Valdžia žmonėms skirdavo nemokamą pieną kaip kompensaciją už sveikatos gadinimą. 1976 m. įmonėje dirbo 1000 darbuotojų.
Kosminė erdvė
upright=1.3|thumb|[[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminiu teleskopu daryta nuotrauka, kurioje matomos galaktikos, skiriamos vakuuminės erdvės.]] Kosminė erdvė, dar vadinama kosmosu (🇬🇷 'tobula, daili tvarka'), – erdvė, esanti už Žemės atmosferos ir tarp dangaus kūnų. Kosminė erdvė nėra visiškai tuščia – tai vakuumas, kuriame yra mažo tankio dalelių, daugiausiai vandenilio ir helio plazmos, taip pat elektromagnetinių bangų, magnetinių laukų, neutrinų, kosminių dulkių ir kosminių spindulių. Įprastinė kosminės erdvės temperatūra – 2,7K, arba −270,45 °C, kurią šiek tiek pakelia Didžiojo Sprogimo sukelta elektromagnetinė kosminė spinduliuotė. Manoma, kad tarpgalaktinė plazma sudaro apie pusę Visatos barioninės medžiagos, kurios dalelyčių tankis – vos vienas vandenilio atomas kubiniam metrui, o temperatūra siekia milijonus kelvinų. Vietinės medžiagos koncentracijos kondensavosi į žvaigždes ir galaktikas. Net 90 % daugumos galaktikų masės sudaro tamsioji medžiaga, kuri išskyrus gravitaciją, su likusia Visatos medžiaga nesąveikauja. Stebėjimais grįsti duomenys rodo, kad dauguma masės ir energijos stebimojoje Visatoje yra tamsioji medžiaga, vakuumo energijos rūšis, apie kurią menkai žinoma. Tarpgalaktinė erdvė užima didžiąją Visatos tūrio dalį, tačiau net galaktikos ir žvaigždžių sistemos sudaro beveik visiškai tuščią erdvę.
Nėra visuotinai sutariama, nuo kur prasideda kosminė erdvė, todėl kosmoso teisėje naudojama Karmano linija, riba, esanti 100 km aukštyje virš Žemės jūros lygio. 1967 m. pasirašyta Kosminės erdvės sutartis, kuria nubrėžtos gairės tarptautinės kosmoso teisės sistemai. Sutartis yra atvira visoms valstybėms.
Aleksander Brückner
Aleksanderis Briukneris (, 1856 m. sausio 29 d. Berežanai, Austrijos imperija  – 1939 m. gegužės 24 d. Berlynas, Vokietijos Reichas) – lenkų literatūros istorikas ir kalbininkas, Krokuvos (1888), Sankt Peterburgo (1890), Čekijos, Bulgarijos, Serbijos mokslų akademijos narys.
Biografija
1875 m. baigė Lvovo universitetą, jame studijavo klasikines, indoeuropiečių ir slavų kalbas. 1876 m. Vienos universitete apgynė disertaciją „Lietuvių–slavų tyrimai. Slaviška leksika lietuvių kalboje“. 1876–1878 Leipcigo ir Berlyno universitetuose studijavo slavistiką. 1878–1881 m. Lvovo universitete ėjo privatdocento pareigas, dėstė slavų kalbų gramatiką. Nuo 1881 m. Berlyno universitete ėjo slavų kalbų profesoriaus pareigas. Mokslinių interesų sritys: etimologija ir toponimika, lituanistika, etnografija, rusų literatūros ir folkloro istorija. Vienas pirmųjų tyrė lietuvių mitologiją, parašė studiją apie baltų ir slavų kalbų tyrinėjimo istoriją, M. Petkevičiaus katekizmą. Lietuvių ir slavų santykių, jų istorijos klausimais ne visada buvo objektyvus.
Drauge su kitais žinomais Europos mokslininkais rašė ir redagavo straipsnius ketvirtajam P. D. Šantelio de la Sosė leidimui „Religijos istorijos vadovas“.
1913 m. A. Briukneris knygoje „Die Wahrheit über die Slavenapostel“ rašė, kad slavų šventieji Kirilas ir Metodijus darbavosi tik Bizantijos naudai ir visų mažiausiai galvojo apie slavus. Brolių iš Salonikų veikla, jo nuomone, slavams padarė didelę žalą, nes nemažą slavų dalį atskyrė nuo palankios Vakarų (katalikiškos) civilizacijos įtakos.
Sebastian Kurz
Sebastianas Kurcas (g. 1986 m. rugpjūčio 27 d. Vienoje) – Austrijos politinis ir valstybės veikėjas. miniatiūra|240px|left|Su JAV valstybės sekretoriumi [[John Kerry, 2016 m.]]
Austrijos federalinis kancleris (2017–2019, 2020–2021), Austrijos užsienio reikalų ministras (2013–2017), Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) pirmininkas (2017), Austrijos liaudies partijos (Österreichische Volksparteiis) lyderis (nuo 2017).
Biografija
Kurcas gimė inžinieriaus ir pedagogės šeimoje, mokėsi Vienos gimnazijoje. Po gimnazijos, 2004–2005 m. atliko karinę tarnybą, po to įstojo į Vienos universiteto Teisės fakultetą.
2013 m. paskirtas Austrijos užsienio reikalų ministru, jauniausiu Europos Sąjungos šalyse. 2017 m. pirmalaikiuose šalies parlamento rinkimuose Kurco vadovaujama Liaudies partija užėmė pirmąją vietą. 2017 m. gruodžio 18 d. jis davė priesaiką kaip naujasis federalinis kancleris – tuo momentu jauniausias vyriausybės vadovas pasaulyje.
2019 m. gegužės 27 d. Austrijos parlamentas nubalsavo atleisti kanclerį Kurcą iš užimamų pareigų dėl korupcinio „Ibizageito“ (Ibiza-Affäre) skandalo. Kitą dieną, gegužės 28 d., Kurcas įteikė atsistatydinimo pareiškimą. Po šio skandalo Austrijos prezidentas Alexander Van der Bellen paskyrė Brigitte Bierlein eiti kanclerės pareigas iki parlamento rinkimų 2019 m. rugsėjo mėn.
Astrometrija
Astrometrija (iš 'žvaigždė' ir 🇬🇷 'skaičiuoju, matuoju') – astronomijos šaka, tirianti šviesulių koordinačių kitimą dangaus sferoje, Žemės sukimąsi, astronominį laiką, astronomines konstantas. Astrometrija nurodo Saulės sistemos, Paukščių Tako ar kitų žvaigždžių sistemų ar galaktikų kinematiką bei fizikinę kilmę.
Astrometrijos istorija glaudžiai susijusi su žvaigždžių katalogais, kuriuos piešė babiloniečiai, senovės graikai, kinai, persai ir arabai. Katalogai padėję senovės astronomams sudėti dangaus kūnų atskaitos taškus ir sekti jų judėjimą danguje. Dar 190 m. pr. m. e. Hiparchas atrado Žemės precesiją naudodamasis ankstyvesnių astronomų Timochario ir Aristilio katalogais. Taip pat sukūrė ryškumo skalę, tebenaudojamą iki šių dienų. Hiparchas sudarė katalogą su 850 žvaigždžių ir jų padėtimis. Hiparcho įpėdinis Klaudijus Ptolemėjus išplėtė katalogą iki 1022 žvaigždžių ir paskelbė savo traktate „Almagestas“, nurodydamas kiekvienos padėtį, koordinates ir ryškumą.
Šelvenų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gruzdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. 1954 m. prijungta Saveikių apylinkė, Piktuižių apylinkė, dalis Šakynos apylinkės, o dalis Šelvenų apylinkės prijungta prie Žarėnų apylinkės. 1960 m. rugpjūčio 30 d. Šelvenų apylinkė performuota į Piktuižių apylinkę.
Martynas Kurčas
Biografija
1560 metais rotmistro titulu dalyvavo Livonijos kare (1558–1582). 1567 metais vadovavo pilies statybai Sariče, Vitebsko vaivadijoje. Vadovaujant Lietuvos lauko etmonui Romanui Fiodorovičiui Sanguškai, dalyvavo Ulos mūšyje 1567 metų birželio 21 d. ir Ulos tvirtovės paėmime 1569 metais. 1578 metais minimas kaip Vitebsko vaiskis. 1580–1582 metais dalyvavo Lietuvos-Lenkijos žygiuose vadovaujant Steponui Batorui Velikije Luki apgultyje ir Pskovo apgultyje.
1585–1589 Martynas Kurčas užėmė karaliaus rūmų maršalkos pareigybę, o 1600 metais buvo paskirtas Dorpato vaivada. Už karinius nuopelnus Martynas Kurčas nuo karaliaus gavo Odelsko (1576) ir Felinsko (1586) seniūno titulus.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Aplonija Vasiljevna Korsakaitė, Polocko horodničiaus Vasilijaus Michailovičiaus Korsako duktė. Vaikai: Eustachijus, Leonas, Marina, Bogdana, Ana, Raina.
Antrą kartą vedė Sofiją Ivanovną Sapiegaitę, Drohičino seniūno Ivano Ivanovičiaus Sapiegos (m. 1580) ir Bogdanos Druckos-Sakalinskos (m. apie 1584) dukterį. Vaikai: Michailas, Jonas, Stanislovas, Terezė, Marina ir Steponas.
Barbara Strozzi
thumb|270px|right|Gambenspielerin (Viola da gamba atlikėja), apie 1630–1640 m., (Gemäldegalerie, [[Dresdenas), Bernardo Strozzi. Manoma, kad paveiksle nutapyta moteris yra Barbara Strozzi. Nėra aišku, ar dailininkas tiesiogiai susijęs su Strozzi šeima.]]
Barbara Strozzi (, pakr. 1619 m. rugpjūčio 6 d. – 1677 m. lapkričio 11 d.) – italų Baroko atlikėja ir kompozitorė. Jos kompozicijos buvo publikuotos jai esant gyvai.
Biografija
Poetas ir libretų autorius Giulio Strozzi pripažino Barbarą Stroci savo įvaikinta dukra. Tikėtina, kad ji buvo nesantuokinė Strozzi ir jo ilgametės tarnaitės Isabella Garzoni dukra. Stroci buvo pakrikštyta Šventosios Sofijos bažnyčioje Venecijoje.
Giulio Strozzi skatino savo dukros muzikinį talentą; jis įkūrė akademiją, kurioje Stroci pasirodydavo viešai. Tačiau dainavimas nebuvo jos vienintelis talentas – Stroci taip pat sugebėjo rašyti muziką, todėl savo tėvo padedama ji mokėsi pas kompozitorių Francesco Cavalli.
Barbara Stroci gyveno gana ramų gyvenimą. Susilaukė keturių vaikų, bent trys iš jų – nuo to paties vyro.
Stroci mirė 1677 m. būdama 58-erių. Manoma, jog ji palaidota Eremitani bažnyčioje.
Muzika
Stroci buvo laikoma „produktyviausia Venecijos spausdintos pasaulietinės muzikos kompozitore amžiaus viduryje“. Jos kūryba ypatinga ir tuo, jog ji rašė tik pasaulietinė vokalinę muziką, su viena išimtimi – vieno sakralinių dainų tomu. Stroci buvo žinoma dėl poetiškumo bei kompozicinio talento.
Beveik trys ketvirtadaliai jos spausdintų darbų buvo parašyti sopranui, yra darbų ir kitiems balsams. Jos muzikinės kompozicijos kyla iš Seconda practica tradicijos. Stroci muzika primena Cavalli dvasią, tačiau jos muzika lyriškesnė ir daug labiau priklausoma nuo gryno balso skambesio. Daug jos dainų tekstų buvo parašyti jos tėvo. Vėliau tekstus rašė jos tėvo kolegos arba ji pati.
Spaigių apylinkė
Spaigių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruopių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kruopių apylinkės.
Linas Kojala
Linas Kojala (g. 1990 m. liepos 18 d.) – Lietuvos politologas, VU TSPMI dėstytojas, Rytų Europos studijų centro (RESC) direktorius.
Biografija
1997–2009 m. mokėsi Vilniaus Gabijos gimnazijoje, po mokyklos baigimo 2009–2013 m. studijavo VU TSPMI, kur įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį, 2013–2015 m. studijavo Europos studijų magistrantūroje. 2017–2018 m. buvo vizituojantis tyrėjas Harvardo universitete. 2022 m. su pagyrimu baigė Globalaus verslo diplomines studijas Oksfordo universitete ir gavo prizą už geriausią baigiamąjį darbą. Nuo 2022 m. studijuoja Verslo administravimo programoje (MBA) Kembridžo universitete.
Politologas Linas Kojala iki 2016 m. buvo Rytų Europos studijų centro (RESC) analitikas, 2016 m. paskirtas įstaigos vadovu. Prieš įsidarbindamas RESC, L. Kojala dirbo žiniasklaidoje, taip pat Užsienio reikalų ministerijoje, vadovavo įvairiems tarptautiniams projektams, rengė akademinius tekstus. Šiuo metu Linas Kojala yra Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas, Harvardo universiteto K. W. Daviso, Rusijos ir Eurazijos studijų centro derybų grupės docentas (JAV) ir tyrimų centro „Foreign Policy Research Institute” (JAV) tyrėjas. Gavęs „Fulbright“ stipendiją mokėsi Harvardo universitete JAV (2017-2018 m.). Linas Kojala yra knygų „Europa?: pokalbiai su prezidentais, ministrais, patarėjais ir taksistais apie mūsų ateitį“ ir „Baltieji rūmai ir Lietuva: Bushas, Obama, Trumpas..?“ autorius ir knygos „Rusijos raidos scenarijai: implikacijos Lietuvos ir regiono saugumui“ bendraautorius.
2021 m. birželio 26 dieną Linas Kojala Vilniuje, Dievo Gailestingumo šventovėje, susituokė su psichiatrijos gydytoja rezidente Ieva Radzevičiūte. Tais pačiais metais Delfi Lietuvos įtakingiausių visuomenininkų rinkimuose politologas užėmė trečią vietą, 2022 m. - antrą vietą.
Romaškių II tvenkinys (12050450)
Romaškių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Domeikavos. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Lapienės upelio intakas, Neries baseinas) prie pat jo įtekėjimo į Romaškių I tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,31 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 71,7 m. Krantai žemi. Pietinėje pakrantėje stūkso miškelis, aplink kitas pakrantes plyti dirbami laukai. Į rytus įsikūręs Smiltynų I kaimas.
Stučiai (Klaipėda)
Stučiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dovilų.
FA Noah
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. vasarą. Tuo metu vadinosi Artsakh Football Club arba Arcako futbolo klubas.
Jo steigėju tapo armėnų kilmės verslininkas Sevan Aslanyan iš Čekijos.
Klubas namų rungtynes žaidė Jerevane. Užsiima ir futbolu, ir krepšiniu.
2017–2018 m. sezone klubas žaidė Pirmoje futbolo lygoje.
2018–2019 m. debiutavo Aukščiausioje lygoje.
FC Noah (Fowtbolayin Akowmb Noah)
2019 m. pradžioje buvo pranešta, kad Karenas Abrahamianas tapo naujuoju Arcako futbolo klubo savininku.
2019 m. vasarą buvo įvykdytas klubo rebrendingas ir pakeistas pavadinimas. Nuo 2019 m. vasaros klubas žinomas kaip FC Noah.
2020 m. sausio mėn. paskelbta, kad Rokas Krušnauskas išvyksta į Armėniją ir atstovaus aukščiausioje lygoje žaidžiančią FC Noah. Tuo metu ekipa buvo šeštoje vietoje su 24 taškais. Nuo lyderių atsilikinėjo vos ketiriais taškais.
Sezonai
Šaltiniai:
Čelina
Didžiausi intakai: Setimana, Čimoliana.
Čelina ties Barčiso miesteliu patvenkta.
Hakan Çalhanoğlu
Hakanas Čalhanohlu (g. 1994 m. vasario 8 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės ir Milano „Intero“ saugas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2011 m. Karlsruher SC. 2013–2014 m. sezone atstovavo Hamburger SV. 2014–2017 m. rungtyniavo Bayer Leverkusen.
Vėliau persikėlė į Italiją. 2017–2021 m. atstovavo AC Milan, o nuo 2021 m. – Inter Milan.
Rinktinės
žaidė nuo 2013 m.
Pasiekimai
Inter Milan
Čarna Vesės valsčius
Čarna Vesės valsčius yra buvęs:
Noglikis
250px|miniatiūra|dešinėje|Vaizdas į Noglikį nuo tilto Noglikis  – miesto tipo gyvenvietė, Noglikio miesto apygardos administracinis centras Sachalino srityje (Rusija). Gyvenvietė yra Sachalino šiaurrytinėje dalyje, dešiniajame Tymės upės krante, už 9 km nuo jos žiočių Nyjos įlankoje (Ochotsko jūra).
Gyvenvietėje yra geležinkelio stotis, aerouostas. Gyvenvietė užstatyta mažaukščiais pastatais, nes kraštas seismiškai aktyvus.
Etimologija
Vieni teigia, kad gyvenvietės pavadinimas yra etnoniminės kilmės, nes viena iš Sachalino nivchų giminių vadinosi Noglan, pagal tai jų stovykla buvo vadinama Noglvo (Ноглво), o surusintai – ) (Nogliki).
Kiti teigia, kad pavadinimas yra hidroniminės kilmės, nes gyvenvietė pavadinta pagal nedidelį upelį Nogliki, kuris yra dešinysis Imčino upės intakas, o šis savo ruožtu įteka į Tymę šios žemupyje. Dabartinis šio upelio pavadinimas yra iškraipytas nivchiškas Ноглы-нги (Nogly-ngi), o jų stovykla, kažkada stovėjusi dabartinio rajono centro vietoje, vadinosi Ногл-во (Nogl-vo). Upelio pavadinimas siejamas su gausiais naftos pasireiškimais upelio baseine ir reiškia 'kvapioji upė' (ногла 'kvapus' + i 'upė').
Istorija
Šiaurinį Sachaliną, kuriame yra Noglikis, Japonija buvo okupavusi nuo 1920 m. balandžio 21 d. iki 1925 m. gegužės 15 d.
Antrojo pasaulinio karo metais Noglikio nafta buvo naudojama karo reikalams.
Noglikis miesto tipo gyvenvietės statusą gavo 1960 m.
2009 m. gyvenvietėje buvo pastatyta Centrinė rajono ligoninė ir sporto kompleksas „Arena“, didžiausias toks kompleksas visame Sachaline.
Ekonomika
Rajono ekonomika paremta gamtos išteklių naudojimu. Pagrindinė miestą formuojanti įmonė – naftos ir dujų gavybos įmonė „Katanglineftegaz“, priklausanti ribotos atsakomybės įmonei „RN-Sachalinmorneftegaz“
1999 m. lapkričio 18 d. pradėjo veikti 48 megavatų galingumo Noglikio dujinė elektrinė.
Gyvenvietės telefono numeriai penkiaženkliai. Pagrindinis stacionariosios telefonijos operatorius yra AAB „Rostelekom Dalnij Vostok“ (ОАО Ростелеком Дальний Восток) filialas. Taip pat veikia 4 mobiliojo ryšio operatoriai – MTS (МТС), „Bilain“ (Билайн), (МегаФон) ir „TELE 2“.
Gyvenvietėje veikia ir miško, žuvies bei statybos pramonių įmonės.
Klimatas
Absoliutus oro temperatūros minimumas toks pat kaip Maskvoje – −42,2 °C. Absoliutusis temperatūros minimumas birželį Noglike yra -10 °C, kas yra žema temperatūra tokiose platumose.
Geležinkelis
1979 m. ėmė veikti Noglikio geležinkelio stotis, priklausanti Tolimųjų Rytų geležinkelio Sachalino regionui. Iš Noglikio be persėdimo galima pasiekti Južno Sachalinską, važiuoja keleiviniai traukiniai greitasis Nr. 001/002 ir keleivinis Nr. 603/604.
Aerouostas
Noglikio aerouostas atidarytas 2007 m. rugsėjo 17 d. Pradžioje aerouostas priiminėjo užsakomuosius reisus iš Južno Sachalinsko, kuriais atveždavo pamainas darbuotojų, dirbusių projektuose Sachalin-1 ir Sachalin-2, taip pat priimdavo sraigtasparnius, aptarnavusius Sachalino šelfo projektus. .
800px|miniatiūra|center|Noglikio panorama
Forni di Sopra
Forni di Sopra (, Karnijos tarme For Disora; ) – miestelis ir komuna Udinės provincijoje, Dolomitinių Alpių grandinėje šiaurės rytų Italijoje. Forni di Sopra išsidėsčiusi Taljamento slėnio aukštutinėje dalyje. Šioje vietovėje kabama friulų kalbos Fornio tarme ir italų kalba.
Forni di Sopra yra trečia pagal turistų lankomumą gyvenvietė Friulyje–Venecijoje Džulijoje ir lankomiausia kalnų gyvenvietė regione. Turistai dažniausiai atvyksta vasarą ir slidinėjimo sezono metu. Vasarą turistus labiausiai traukia vietinė laukinė augalija, čia priskaičiuojama apie 3000 rūšių. Įkurtas didžiausias Europoje draustinis be jame gyvenančių žmonių ir be jokių kelių (išskyrus 100 m keliuką, kuriuo naudojasi draustinio darbuotojai). left|thumb|250px|Forni di Sopros kalnai
Pirmosios istorinės žinios apie Forni di Soprą siekia 778 m., nors archeologiniai radiniai rodo, kad keltai karnai čia gyveno jau prieš 2500 m.
Forni di Soproje gyvena apie 1100 žmonių (2018). Komunos globėja – Švč. Mergelė Marija, jos diena švenčiama lapkričio 21 d.
Belindžamas
Belindžamas – kaimas Nortumberlande, į šiaurės vakarus nuo Niukaslo prie Taino. Kaimas yra Heršo upelio ir Šiaurės Taino upės santakoje.
Ypatybės
kairėje|miniatiūra|Iki 1966 m. Belindžamas turėjo geležinkelio stotį. Nuotrauka daryta 1962 m. Belindžamas žymus tuo, jog yra viena iš „Pennine Way“ nacionalinio pažintinio tako sustojimo vietų. Netoli kaimo yra Heršo krioklys.
„Hexham Courant“ – vietinis kaimo laikraštis. Taip pat Belindžame yra 18-kos duobučių golfo aikštynas, įkurtas 1893 m.
Belindžame yra įkurtas Belindžamo paveldo centras, kuriame eksponuojamos nuolatinės parodos apie pro Belindžamą ėjusią „Border Counties Railway“ geležinkelio liniją, plėšikus, siautusius palei Anglijos-Škotijos pasienį, kalnakasybą, ūkininkavimą, taip pat eksponuojami vietinio fotografo V P Koljerio darbai bei atkurta „Stannersburn“ kalvė, veikusi nuo pat 1830 m. iki 1970 m. Taip pat centre yra sukauptas archyvas apie vietines šeimas. Čia taip pat rengiamos specialios parodos, turinčios istorinę ir meninę reikšmę, vyksta poetų, pasakotojų, muzikantų ir šokėjų pasirodymai.
Šv. Katberto bažnyčia
XIII a. pastatyta Šv. Katberto bažnyčia yra įtraukta į Jungtinės Karalystės paveldo I laipsnio sąrašą. Bažnyčia dėl savo akmeninio barelio skliauto, kuris dengia centrinę navą ir pietinį transeptą, yra dažnai apibūdinama kaip „beveik unikali Anglijoje“. Benediktinų vienuolis Reginaldas iš Daramo, gyvenęs XII a., aprašė tris Šv. Katberto stebuklus, įvykusius Belindžame.
Šalia bažnyčios yra Šv. Katberto šulinys.
Nuo 1735 m. Belindžamo parapijos pastoriai buvo globojami „Grinvičo ligoninės“ valdytojų. Valdytojai nusprendė, jog pastoriai privalo būti Oksfordo arba Kembridžo universitetų absolventai ir karinių jūrų pajėgų kapelionai.
Žymūs pastatai
Belindžamo tiltas, pastatytas 1834 m., taip pat yra įtrauktas į Jungtinės karalystės paveldo sąrašą. Tiltas kerta Šiaurės Tainą.
Netoli Belindžamo esančiame „Hole“ ūkyje yra XVI a. „Hole Bastle“ – įtvirtintas ūkinis pastatas, skirtas apsiginti nuo pasienio plėšikų.
Sportas
Kaimo futbolo komanda varžosi Tainsaido mėgėjų lygos pirmajame divizione.
Juškaičių apylinkė (Žagarė)
Juškaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žagarės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Maželių apylinkės ir Žiurių apylinkės.
Apyvardė
Apyvardė  – upė rytų Lietuvoje ir vakarų Baltarusijoje. Jos vaga eina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena (rytinis krantas priklauso Breslaujos rajonui, o vakarinis – Ignalinos rajonui).
Upė išteka iš Apvardų ežero šiaurinės dalies, užžėlusia vaga neša vandenis į šiaurę. Lažmeniu vietinių žmonių vadintuose upės ištakose išlikusi senvagė. Prie Gireišių Apyvardė teka po mediniu buvusio siaurojo geležinkelio Dūkštas–Druja tiltu, o ties Švikščiasalės kaimu – po vieškelio Drūkšiai–Gaidė tiltu.
Anksčiau, pratekėjusi Stanionių kaimo laukus, Apyvardė įsiliedavo į Drūkšos upę. 1953 m. pastaroji upė buvo pertverta pylimu ir Apyvardė pradėjo nešti vandenis Drūkšos aukštupiu į Drūkšių ežerą (dabar upė jungia Apvardų ir Drūkšių ežerus). Hidrostatybiniai darbai buvo atlikti norint aprūpinti papildomu vandeniu TSRS Tautų draugystės hidroelektrinę prie Drūkšių miestelio.
Baseino plotas 26 km². Rašytiniuose šaltiniuose skirtingai nurodomas upės ilgis: baltarusiškuose – 8,5 km; lietuviškuose – 11,4 km.
Steponas Kurčas
Steponas Kurčas (? – 1702 m.) – LDK valstybinis veikėjas. Lydos vaiskis nuo 1650 ir pakamaris nuo 1665 m., Bresto kaštelionas nuo 1668 m. ir Bresto vaivada nuo 1672 m.; Lietuvos Tribunolo maršalka 1677 m.
Biografija
Stanislovo Kurčo ir Dorotos Putiatos sūnus, Dorpato vaivados Martyno Kurčo anūkas.
Jis priklausė Sapiegų grupuotei. Valdė dvarus Plužanuose ir Valeikoje (pastatė dominikonų vienuolyną ir Unitų bažnyčią), Naugarduko vaivadijoje.
Šeima
Vedė Janą Petronėlę Sapiegaitę, Vilniaus kašteliono Mikalojaus Sapiegos dukterį. Vaikai: Jonas, Pranciškus, Teodora ir Sofija.
Saunorių II apylinkė
Saunorių II apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruopių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kruopių apylinkės ir Pakalniškių apylinkės.
Januliškio maumedžiai
left|150px
Istorija
Medžiai yra XIX a. įkurto parko liekanos. Januliškio apylinkių žemės priklausė vienam vokiečių kilmės grafui, kuris statėsi dvarą Januliškyje – dabartinės Prūdiškės girininkijos vietoje, šalia Januliškio koplyčios. Viena eile buvo pasodinta 20 sibirinių maumedžių, alyvų alėjos, guobos ir kiti medžiai. Alyvų prieglobstyje anksčiau stovėjo mokykla. Dalis alyvų sunaikinta statant fermą.
Januliškyje tarpukario metais dar egzistavo parkas, pasodintas Nemčinsko. Iš dabar išlikusių alyvų bei sibirinių maumedžių matyti, kad parkas užėmė maždaug 3 ha plotą. Pagrindiniai žinomi šio parko akcentai buvo alyvų alėjos ir eilėmis pasodinti sibiriniai maumedžiai. Nupjovus vieną maumedžio sausuolį, nulaužtą per 1982 m. vėtrą, paskaičiuota, kad šiems maumedžiams yra jau per 140 metų.
Bangladešas olimpinėse žaidynėse
Bangladešas dalyvavo visose vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1984 m. Šalis nei karto nepasirodė žiemos olimpinėse žaidynėse.
Bangladešas yra didžiausia šalis pagal gyventojų skaičių, kuri nėra laimėjusi nei vieno olimpinio medalio. Dauguma šalies atstovų patenka į olimpiadą tik per specialiuosius kelialapius skirtus silpnoms šalims. 2016 m. golfo žaidėjas Siddikur Rahman tapo pirmuoju bangladešiečiu, kuris pelnė olimpinį kelialapį savo jėgomis, o ne per specialųjį pakvietimą.
Mary McDonnell
Mary McDonnell (g. 1952 m. balandžio 28 d.) – amerikiečių kino, teatro ir televizijos aktorė. 1990 m. nominuota „Oskarui“ už geriausios antraplanės aktorės vaidmenį filme „Šokis su vilkais“. Labiausiai žinoma už prezidentės Lauros Roslin vaidmenį televizijos seriale „Galaktikos kovos“.
Biografija
Gimė Vilksberyje, Pensilvanijoje, užaugo Itakoje, Niujorko valstijoje. Baigusi Niujorko valstijos universitetą ir dramos mokyklą prisijungė prie prestižinės Rytų pakrantės „Ilgosios prieplaukos“ teatro trupės, su kuria dirbo 20 metų. Turi vyrą aktorių Rendlį Melą, du vaikus – Oliviją ir Maiklą. Aktorė laikosi liberalių pažiūrų.
1980 m. pelnė Obio apdovanojimą už vaidmenį pjesėje „Netrikdomas gyvenimas“. Brodvėjuje vaidino pjesėse „Execution of Justice“, „The Heidi Chronicles“ ir „Summer and Smoke“.
Po 21 metų teatro ir televizinio darbo, 1990 m. pirmą kartą suvaidino kine – Amerikos kolonistų palikuonę, užaugintą sijų, – Kevino Kostnerio filme „Šokis su vilkais“. Tuokart vaidindama sekso scenoje su Kevinu Kostneriu nervingai atsisakė pirminio scenarijaus.
Už vaidybą gavo „Oskaro“ nominaciją. 1992 m. už vaidmenį filme „Passion Fish“ buvo nominuota antrąkart.
2004 m. gavo vieną pagrindinių reguliarų Lauros Roslin vaidmenį seriale „Galaktikos kovos“.
Forni di Sotas
thumb|left|250px|Vienas iš trijų [[XIX a. fontanų]] Forni di Sotas  – komuna Udinės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje. Forni di Sotas išsidėstęs maždaug už 120 km į šiaurės vakarus nuo Triesto ir maždaug už 60 km nuo Udinės. 551 gyventojas (2021 m. vasario 28 d.).
Forni di Sotas ribojasi su šiomis komunomis: Ampecu, Klautu, Forni di Sopra, Saurisu, Sokjeve, Tramonti di Sopra.
Komunos globėja – Rožinio Švč. Mergelė Marija, jos diena švenčiama spalio 7 d.
Sucharas (Granada)
thumb|250px|Senosiose kuevose iki šiol gyvena žmonės thumb|250px|Pagrindinė miestelio aikštė thumb|250px|Daugelio gatvių gale matyti Chabalkonas
Súcharas – miestelis ir savivaldybė Ispanijos pietuose, Andalūsijoje, Granados provincijoje, Basos komarkoje, greta 1488 m aukščio Chabalkono kalno. Savivaldybėje 9 km nuo miesto yra Sucharo pirtys (Los Baños de Zújar) – natūralios karšto vandens ir sieros vonios, naudojamos poilsiui ir gydymui.
Susisiekimas
Sucharas pasiekiamas plentu A92 iš Almerijos arba Sevilijos ties Gadiksu pasukus keliu A92N link Basos šiaurės rytų kryptimi, o nuo Basos aplinkkelio – keliu A315 Basa – Toreperogilis. Nuo Viduržemio magistralės E15 Sucharas pasiekiamas keliu A334 nuo Santa Barbaros pasukus vakarų kryptimi iki Basos, toliau keliu A315. Iš Malagos tektų keliauti į šiaurę keliais A45 arba A46 iki plento A92 ir sukti į rytus. 2003 m. pašalinus pavojingiausias kelių kreives maršrutas tapo saugesnis ir greitesnis.
Atstumas iki Basos – 14 km, Granada – 110 km, Mursija – 168 km, Madridas – 451 km.
Istorija
Nemažai archeologinių duomenų rodo apylinkėse buvus neolito gyvenviečių, kai kuriuos vietos radinius galima priskirti bronzos amžiaus Argaro kultūrai ar 500–300 m. pr. m. e. Pirėnų klasikiniam laikotarpiui. Yra didelė tikimybė, kad dabartiniame Sucharo centre egzistavo maža Iberijos gyvenvietė. Romėnų valdymo laikotarpis jau pagrįstas dokumentais. III a. pr. m. e. Antonino kelionės aprašyme pažymėta Haktara 12 km nuo Basos miesto, romėnų vadinto Basti.