cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitozė
Telofazė
Toliau prasideda citokinezė – ląstelės citoplazmos pasidalijimas. Besidalijančioje gyvūninėje ląstelėje šį procesą atlieka ekvatorinėje zonoje susidaranti persmauga, kurią formuoja traukus aktininių fibrilių žiedas po membrana. Joms gilėjant, atsiskiria dukterinės ląstelės. Augalinės ląstelės padalinamos naujai suformuotos sienelės, kurią sudaro fragmoplastas.
Kiekviena mitozės fazė trunka nevienodai. Tai priklauso nuo audinio rūšies, fiziologinės organizmo būklės, išorės veiksnių (temperatūros, šviesos, cheminių medžiagų).
Dar žr.:
Bielsko apskritis
Istorija
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807–1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842–1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2010 m. sausio 27 d. pradėtas naudoti Bielsko apskrities herbas.
Administracinis suskirstymas
Apskrityje yra 8 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Veternas
Veternas (SV Vättern) – ežeras pietinėje Švedijoje, antras pagal dydį šalyje (po Venerno). Jį supa Nerkės, Smolando, Vestergetlando, Estergetlando provincijos. Nusidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 129 km. Krantai aukšti, uolingi. Veternas telkšo ledyninės-tektoninės kilmės duburyje. Pietinėje ežero dalyje yra Visingsės sala. Kanalais ir upėmis Veternas sujungtas su Baltijos jūra, įeina į Stokholmo-Geteborgo vandens kelią.
Veternas pasižymi itin švariu vandeniu. Ežero pakrantėse įsikūrę miestai: Jončiopingas, Mutala, Vadstena.
Dangerously in Love Tour
Dangerously In Love Tour – Beyoncé pirmasis solo koncertinis turas, pristatantis jos debiutinį solo albumą, Dangerously in Love. Koncertai vyko tik Europoje, vėliau Knowles koncertavo kartu su Missy Elliott ir Alicia Keys „Verizon Ladies First Tour“ Šiaurės Amerikoje.
Panoterių seniūnija
Panoterių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Jonavos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje.
Istorija
Įkurta 1919 m. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. pab. performuota į Panoterių apylinkę. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Anastasas Mikojanas
Anastasas Mikojanas (, armėn. Անաստաս Միկոյան, 1895 m. lapkričio 25 d. – 1978 m. spalio 21 d.) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas. A. Mikojanas – unikalus politinis ilgaamžis, pradėjęs karjerą kartu su Leninu, o baigęs – valdžioje esant L. Brežnevui.
Panoterių seniūnija
Istorija
Administracinis centras: Panoteriai.
Anastasas Mikojanas
Biografija
1916 m. – baigė Tifliso (Tbilisis) dvasinę akademiją, mokėsi dvasinėje akademijoje;
Panoterių seniūnija
Istorija
Seniūnai: Balsys Jasiūnas (1932 m.)
Anastasas Mikojanas
Biografija
1917 m. – pradėjo aktyviai veikti bolševikų partijoje;
1918 m. – eserų ir anglų kariuomenės suimtas, kaip vienas iš 26-šių Baku komisarų, vienintelis iš jų nesušaudytas;
1919 m. – dirbo partinį darbą Baku, Maskvoje, Azerbaidžiano profsąjungų vadovas;
1920 m. – Nižnij Novgorodo srities partijos sekretorius;
1922–1924 m. – RKP(b) Pietryčių biuro sekretorius, nuo 1924 m. – Šiaurės Kaukazo krašto sekretorius;
1926 m. – paskirtas TSRS vidaus ir užsienio prekybos liaudies komisaru;
1934–1938 m. – TSRS maisto pramonės liaudies komisaras;
1938–1949 m. – TSRS užsienio prekybos liaudies komisaras, ministras;
1953 m. kovo – rugpjūčio mėn. – TSRS vidaus ir užsienio prekybos, vėliau – prekybos ministras;
1955–1957 m. ir 1958–1954 m. – TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas,
1964–1965 m. – TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas 1965–1974 m. – TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo narys;
Nuo 1974 m. iki 1978 m.– pensijoje.
1922 m. – kandidatas į VKP(b CK narius, 1923–1976 m. – TSKP CK narys:
1926–1935 m. – kandidatas į CK Politinio biuro narius, 1935–1966 m. – Politinio biuro narys; 1-8 šaukimų TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas:
1943 m. – Socialistinio darbo didvyris;
Tocharų kalbos
Tocharų kalbos turi bendrumų su indoeuropiečių kalbomis, vartojamomis Vakarų Europoje.
Šioms kalboms būdinga: 3 giminės, 5 skaičiai (vienaskaita, dviskaita, porinis skaičius (kalbant apie natūraliai susidariusius dalykus, pvz., dvi ranki), pliuratyvas (reiškė „kiekvienas atskirai paėmus”) ir daugiskaita), visiškai perdaryta linksnių sistema (jų buvo iki 11), nelaipsniuojami būdvardžiai, sudėtinga asmenavimo sistema. Leksikoje gausu skolinių iš indoiranėnų ir neindoeuropietiškų kalbų.
Kai kurie kalbininkai mano, kad indoeuropiečių prokalbėje buvo šiaurės kalbų grupė, sudaryta iš baltų, slavų, germanų ir galbūt tocharų kalbų.
Naujanerių dvaras
thumb|200px|Naujanerių dvaro oficina Naujanerių dvaras, dar vadinamas Vilijanovos dvaru  – Vilniaus pakraštyje, Naujaneriuose, prie pat šiaurinės miesto ribos, esantis dvaras. Dalis dvaro sodybos gyvenama, dalis statinių virtę griuvėsiais.
Naujanerių dvare XIX a. viduryje veikė garsi spirito varykla ir alaus darykla. 1885 m. netoli dvaro rastas brangus lobis – užkastas XV a. katilėlis su pinigais, tarp kurių yra ir Vytauto laikų monetų. Už kelių šimtų metrų – holokausto aukų kapinės. Jose palaidota daugiau kaip 700 žydų tautybės žmonių.
Raul Meireles
Raulis Žozė Trindadė Meirelešas (g. 1983 m. kovo 17 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir Fenerbahçe klubo saugas.
Musica humana
Istorija
Ansamblį 1974 m. įkūrė ir iki šiol jam vadovauja Algirdas Vizgirda. Atlieka baroko ir XX a. kompozitorių kūrinius, propaguoja šiuolaikinių lietuvių kompozitorių kūrybą. Ansamblis vienas pirmųjų Lietuvoje įsiliejo į senosios muzikos autentiškos interpretacijos atgimimą Europoje, atkakliai ieškojo savo kūrybinio veido ir stiliaus. Stiprų impulsą muzikantams davė meno vadovo prof. Algirdo Vizgirdos studijos Paryžiaus Nacionalinėje konservatorijoje, ansamblio klavesinisto G. Kviklio studijos Čekijoje, padėjusios suformuoti raiškią, gyvybingą, kupiną vidinės ekspresijos atlikimo manierą.
Raul Meireles
2010 m. rugpjūčio 28 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Liverpool FC klubu.
žaidžia nuo 2006 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos čempionate.
Musica humana
Istorija
Surengė daugiau kaip 2000 koncertų, teminių koncertų ciklų, tarp jų – „Senoji Europos šalių instrumentinė ir vokalinė muzika“ (16 koncertų ciklas, 1994–1997 m.), „Baroko kelias“ (10 koncertų, 1997–1999 m.). Dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1999 m. vienas festivalio „Kuršių nerija“ rengėjų.
Įvertinimas
Algirdui Vizgirdai už konceptualias koncertų ir įrašų programas, kūrybiškas iniciatyvas, „Kuršių nerijos“ festivalio įgyvendinimą skirta 2006 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija. Apie ansamblį sukurtas filmas „Keturi sugrįžimai”.
Dubysos sutartis
Dubysos sutartis arba Dubysos sutartys – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir jo brolio Skirgailos 1382 m. spalio 31 d. Dubysos žiočių saloje parengtų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sutarčių su Vokiečių ordinu projektas.
Sutarčių esmė
Už pagalbą, suteiktą kovoje su Kęstučiu ir Vytautu, Jogaila žadėjo atiduoti kryžiuočiams lietuvių žemes tarp Vokiečių ordino valdų ir Dubysos, taip pat žadėjo be kryžiuočių sutikimo nepradėti karo, teikti jiems paramą ir per 4 metus priimti katalikų tikėjimą. Jogaila pirmasis iš XIV a. Lietuvos valdovų 150 m. trukusių kovų su kryžiuočiais ketino atsisakyti teisių į Žemaitiją.
Vokiečių ordinas su Lietuva rengėsi sudaryti sutartis kaip su politiniu subjektu. Buvo sutarta dar kartą 1383 m. liepos 19 d. susitikti saloje, ratifikuoti sutartis ir aptarti kitus klausimus, tačiau Jogailai Vokiečių ordino pagalbos jau nebereikėjo, numatytas iškilmingas susitikimas neįvyko, sutartys galios neįgijo ir nebuvo įgyvendintos.
Avilių apylinkė
Avilių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Antazavės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Mažvylių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Avilių apylinkė prijungta prie Imbrado apylinkės.
Neringa Dičiuvienė
Neringa Dičiuvienė (1931 m. balandžio 15 d. Ukmergėje – 2020 m. lapkričio 13 d. Vilniuje ) – Lietuvos architektė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1949–1955 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1956–1966 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektė. 1969–1971 m. Kauno politechnikos instituto dėstytoja. 1971 m. architektūros mokslų kandidatė. 1971–1987 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytoja, nuo 1975 m. docentė.
Lietuvos architektų sąjungos narė.
12 (skaičius)
Kaip teigiama, skaičius 12 turi daug sąsajų su dangumi, pvz., 12 mėnesių, 12 Zodiako ženklų (astrologija turi ir 12 specialių dangaus sektorių. Pasak astrologų, zonos apibūdina ir lemia specifinius charakterio bruožus, asmenybės bruožus ir žmogaus likimą. Pastarieji dangiškieji ekliptikos sektoriai vadinami Saulės ir Mėnulio namais ir yra susiję su ekliptikoje esančiai žvaigždynais bei jų daroma įtaką) ir pan., be to, senovėje buvo išskiriama 12 pagrindinių šiaurinių ir 12 pagrindinių pietinių žvaigždžių. Po 12 paros valandų priskiriamos atitinkamai dienos ir nakties metui.
Skaičius 12 neretai sutinkamas Biblijoje, tiek Senajame, tiek Naujajame Testamente. Minima 12 Izraelio genčių, 12 Jėzaus mokinių.
Kai kuriose kultūrose naudota dvyliktainė skaičiavimo sistema.
Chemijoje
Apytikslė anglies atominė masė lygi dvylikai.
Unikodas
Unikodas numato specialius ženklus (Ⅻ, ⅻ) šiam skaičiui žymėti. Į HTML dokumentus jie įterpiami sekomis  Ⅻ, ⅻ .
Kirkilai (Kelmė)
Kirkilai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Liolių, prie kelių ir  sankryžos bei Rūdijos upelio (Dratvens intakas).
Almochadai
Almochadai – arab.: الموحدون (al-Muwahhidūn) buvo berberų musulmonų dinastija, susikūrusi XII a. ir valdžiusi šiaurės Afrikoje iki Libijos ir Pirėnų pusiasalyje nuo 1146 m. iki 1269 m. Almochadų valstybė didžiausią teritoriją apėmė valdant Abdal Muminui.
Kilmė
Almochadų dinastijos įkūrėjas buvo Ibn Tumartas, kilęs iš Masmudų genties, nedidelio kalnų kaimelio Iglizo (pietų Marokas). Apie 1110 m. jis paliko gimtąsias vietas ir išvyko į piligriminę kelionę aplankyti Mekos, paskui siekti dvasinių mokslų į Damaską ir Bagdadą. Bagdade jis mokėsi Alašari (Abu al-Hasan al-Ash’ari) ortodoksinėje musulmoniškoje mokykloje, kur išvystė savo teologinį mokymą, kuris buvo paremtas unitarianizmu (nekrikščioniškas monoteismas) ir neigė nepriklausomo Dievo egzistavimą.
Dinastija
Po dešimties metų jis grįžo į šiaurės Afriką ir apsigyveno Bedžaje, čia atsirado ir pirmieji jo pasekėjai. Jų tarpe buvo ir Abdal Muminas. Moraliniai principai, kurių aiškinimus pradėjo reformatorius Tumartas, buvo charakterizuojami kaip labai griežti. Jis propagavo ankstyvąjį islamą, t. y. skatino atsisakyti alkoholio, draudė pasilinksminimus (tarp jų ir muziką), smerkė prabangą ir laisvas moteris. Visa tai nebuvo nauja, bet moraliniai principai, vyravę tuo metu Magrebe nuo Tuniso iki Marakešo buvo visai kiti. Apie 1120 m., kai jis turėjo dešimtis pasekėjų, Ibn Tumartas savo mokymą perkėlė į Atlaso berberų kraštą. Praėjo keleri metai ir aplinkinės gentys pripažino jį imamu, prisiekė nepalikti jo šventajame kare prieš Maroką valdančius Almoravidus. Ibn Tumartas pasiskelbė mahdi – neklystančiu imamu, Dievo pasiuntiniu, kad naikintų paklydėlius ir garantuotų savos tiesos tikėjimo pergalę. 1125 m. jis įsikūrė mažame Tinmalo kaimelyje. Kariniai veiksmai prieš Almoravidus prasidėjo dar 1122 m. 1128 m. Almochadų armija keturiasdešimt dienų buvo apsupusi Marakešą, bet galiausiai, patyrusi didelius nuostolius, atsitraukė. Praėjus keletui mėnesių po šios operacijos Ibn Tumartas mirė. Jo mirtis dvejus metus buvo slepiama nuo kitų Almochadų, o visus reikalus tvarkė „dešimtininkai“. Tik 1130 m. Abdal Muminas buvo pripažintas mahadi paveldėtoju ir gavo kalifo titulą.
Nuosmukis ir Pirėnų pusiasalio praradimas
Šis pralaimėjimas buvo Almochadų imperijos žlugimo pradžia. 1214 m. mirė Muhamedas Anasyras ir šalį paveldėjo 16-etis jo sūnus Jusufas II, kurį domino tik pasilinksminimai. Tais metais vidurio Magrebe gyvenančios Zenata gentys tapo nepriklausomos nuo Almochadų. 1224 m. jaunasis kalifas mirė nepalikęs įpėdinio. Visagalis viziris Ibn Džami perdavė valdžią Jusufo I-jo sūnui Abdal Vahidui I, bet šis paskyrimas sukėlė provincijų valdytojų, kurie buvo Abu Jakubo sūnūs ir jų vaikai, nepasitenkinimą. Vienas jų, Abdalahas Aladilas, Ispanijoje pasiskelbė kalifu. Apie tai sužinoję Maroko šeichai pasmaugė Abdal Vahidą I-jį, o vizirį Ibn Džamį ištrėmė. Bet šis perversmas nesuvienijo šalies. Marokas Abdalahą Aladilą pasitiko Almochadų, kurie nenorėjo pripažinti jo kalifu, nesutarimais. 1227 m. jis buvo paskandintas rūmų baseine. Kalifu buvo paskelbtas Muhamedo Anasyro sūnus Jahija Almutasimas, bet dėdė Idris Almamunas Ispanijoje su tuo nesutiko. 1228 m. prieš Jahiją sukilo ir Mursijos emyras Ibn Hudas (Ibn Hud). 1229 m. Idris sudarė su Kastilijos karaliumi Ferdinandu III-ju taiką, gavo iš jo 12 000 raitelių armiją ir patraukė į Marakešą. Bet Idrio valdžios nepripažino Tuniso vietininkas Hafsidas Abu Zakarija Jahija I ir jis atsiskyrė nuo Almochadų. 1232 m. valdžia atiteko Idrio Almamuno jauniausiajam sūnui Abdal Vahidui II-jam. 1235 m. Tlemseno emyras Abu Jahija Jagmurasanas ir Tuniso emyras Abu Jahija I bin Zaijanas (Abu Yahya I bin Zayyan) paskelbė nepriklausomybę ir atsiskyrė nuo Maroko, o Andalūzijos centre krikščionys užėmė Kordobą. Pačiame Maroke Almochadus spaudė Marinidai (Banu Marin gentis), kurie buvo apsupę Meknesą. 1242 m. Abdal Vahidas II-is mirė, valdžią paveldėjo jo brolis Ali Asaidas. Jis dar mėgino suvienyti Almochadų imperiją, o 1248 m. puolė Zajanidus Alžyre ir žuvo. Marinidai užėmė Fesą ir Meknesą. Tais pačiais metais Almachadai prarado ir Seviliją. Almochadams buvo likęs tik Marakešas ir žemės į šiaurę iki Um ar-Rbijos (Oum Er-Rbia) upės. Nuo 1262 m. Maroko kalifas turėjo mokėti Marinidams duoklę, o 1269 m. Marinidai užėmė ir Marakešą. Almochadų dinastija žlugo. right|400px
Pomecija
Pomecija  – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.
Istorija
Valdant Benito Mussolini buvo galutinai nusausintos Pontino pelkės ir toje vietoje pastatytas naujas miestas Pomecija šalia senojo Lavinijaus. 1939 m. spalio 29 d. inauguruoto miesto gyventojus sudarė vargani Veneto, Friulio ir Romanijos valstiečiai. Italiją okupavus naciams Pomecija buvo subombarduota per Ancijaus mūšį. Po karo miestas tapo stipriu pramoniniu centru, kur ypač buvo vystomi medicinos ir farmacijos sektoriai, plėtėsi rekreacija.
Pratica di Mare yra Pomecijos savivaldybės dalis, kur yra Lavinijaus griuvėsiai 6 km nuo Tirėnų jūros. Senovės miestas buvo ant kalvų prie upės žiočių. Plokščiame plote tarp kalvų ir dabartinio pajūrio yra įsikūrusi oro pajėgų bazė.
13 (skaičius)
Yra prietaras, kad jis atneša nelaimes. Tačiau Katalikų bendruomenėje teigiama, jog 13 yra Mergelės Marijos skaičius: kiekvieną 13 mėnesio dieną Šiluvoje minima Marijos diena.
Chemijoje
13 yra aliuminio atominis skaičius.
Enciklopedija, arba Aiškinamasis mokslų, menų ir amatų žodynas
„Enciklopedija, arba Aiškinamasis mokslų, menų ir amatų žodynas“, vadinama tiesiog „Enciklopedija“ – prancūziška enciklopedija, didžiausias Prancūzijos Švietimo epochos mokslo ir kultūros paminklas.
„Enciklopedijos“ 35 tomai buvo leisti XVIII a., 1751–1780 m. Pagrindinį leidimą sudarė 17 tomų teksto (60 000 straipsnių) ir 11 tomų graviūrų – teksto iliustracijų.
1776–1777 išleisti 4 papildomi tomai, skirti iliustracijoms, 1780–1782 tomai nuorodoms, rodyklėms. Deni Diro buvo pagrindinis organizatorius, atsakingasis redaktorius, prospekto sudarytojas bei daugumos tiksliųjų mokslų straipsnių autorius. Daugiausia straipsnių (apie 17 300 medicinos, biologijos, ekonomikos ir kitų temų) „Enciklopedijai“ parašė Lui de Žokuras. Antruoju „Enciklopedijos“ redaktoriumi iki 1758 buvo Žanas Le Ronas d'Alamberas.
Reikšmė
„Enciklopedijos“ istorinė reikšmė yra ta, kad ji ideologiškai prisidėjo prie Didžiosios Prancūzijos revoliucijos; straipsniai, parašyti patrauklia, populiaria forma, buvo nukreipti prieš feodalizmo santvarką.
„Enciklopedija“ pagal to meto mastus pasiekė plačius gyventojų sluoksnius. Prenumeratorių skaičius – apie 4 000.
Enciklopedija buvo pakartotinai leidžiama Lukoje (1758–76), Ženevoje (1778–1779), Lozanoje (1778–81), daugelyje valstybių buvo verčiama ištisai arba iš dalies.
Kalnupis II
Kalnupis II – dešinysis ir antrasis tokiu pavadinimu Šaltuonos intakas. Ilgis apie 13 km. Prasideda piečiau Raseinių, Norgėlų kaime. Įteka į Šaltuoną vakariau Pašaltuonio kaimo, 44 km nuo jos žiočių. Prie magistralės A1 yra du tvenkiniai – pirmasis Paklanių (užtvenktas pats Kalnupis), kitas – Gabšių (Kalnupis teka jo pašonėje). Prie ištakų susisiekia su kitu Šaltuonos intaku – Prabauda per Anulyno tvenkinį.
Vienas kairysis intakas – Serbenta.
Upėvardis reiškia kalno upė.
Šoušingas
Šoušingas ( – „Ilgo gyvenimo žvaigždė“) arba Senelis Šou, Šoulao (kin: 壽老人 Shou Laoren) – kinų mitologijoje ilgo gyvenimo žvaigždės dievas, vienas iš trijų astralinės kilmės dievybių, žinomų kaip Fulušou (Fulushou).
Senovėje buvo tikima, kad ši žvaigždė pasirodo danguje tik taikos ir ramybės laikais, o neramumų metais išnyksta. Jai pasirodžius danguje valdovai tikėdavo, kad jų valdymas truks ilgai, o paprasti žmonės melsdavo ilgo gyvenimo. Ilgainiui šios žvaigždės dievybė anropomorfizuota, ir taip susiformavo Šoušingo įvaizdis.
Ikonografijoje Šoušingas dažniausiai vaizduojamas kartu su kitais dviem laimės dievais. Nuo kitų atskiriamas pagal būdingus simbolius: jis juokiasi, yra linksmas, plikas, aukšta kakta. Jis dažniausiai laiko persiką arba moliūgą, pripildytą ilgo gyvenimo eliksyro.
Vladimiras Suchomlinovas
Vladimiras Suchomlinovas (1848 m. rugpjūčio 16 d. Telšiuose, Rusijos imperija – 1926 m. vasario 2 d. Berlyne, Veimaro Respublika) – Rusijos imperijos kariuomenės kavalerijos generolas, Rusijos imperijos karo ministras, generolas-adjutantas.
Biografija
Gimė 1848 m. rugpjūčio 16 d. Telšiuose. Tėvas Aleksandras Suchomlinovas, motina Olga Lunska. Jaunesnysis brolis Nikolajus Suchomlinovas buvo Orenburgo gubernijos gubernatorius. 1861 m. V. Suchomlinovas įstojo į Vilniaus kadetų mokyklą. 1863 m. Lietuvoje prasidėjus sukilimui buvo perkeltas į Sankt Peterburgo karininkų mokyklą. Baigęs karininkų mokyklą toliau tęsė mokslus kavaleristų mokykloje, kurią baigė 1867 metais. Baigęs šią mokyklą buvo išsiųstas tarnauti į Varšuvą, kur toliau tobulinosi karininkų mokykloje. 1871 m. įstojo į Rusijos imperijos generalinio štabo akademiją, kurią baigė po trejų metų ir buvo paskirtas štabo rotmistru.
1874 m. spalio 25 d. paskirtas 1-osios kavalerijos divizijos vyresniuoju adjutantu. 1877–1878 m. dalyvavo Rusijos-Turkijos kare. Po karo buvo pakviestas skaityti paskaitų kavalerijos mokykloje. 1884 m. lapkričio 25 d. paskirtas pulko komendantu Suvalkuose. 1897 m. balandžio 16 d. paskirtas 10-osios kavalerijos divizijos, kuri buvo įsikūrusi Kijevo apylinkėse vadovu. 1904 m. spalio 23 d. paskirtas Kijevo karinės apygardos vadovu. 1905 m. spalio 19 d. buvo paskirtas Kijevo, Podolės ir Volynės generalgubernatoriumi ryšium su tuo, kad 1905 m. šiose teritorijose prasidėjo įvairūs darbininkų protestai.
1908 m. gruodžio 2 d. paskirtas generalinio štabo vadu. 1909 m. kovo 11 d. paskirtas karo ministru. Naujasis ministras stengėsi modernizuoti Rusijos imperijos kariuomenę, buvo tobulinama ir atnaujinama karinė technika, įtvirtinimai, kuriami nauji mobilizacijos planai. 1915 m. prasidėjus karui tarp Rusijos ir Vokietijos imperijų, paaiškėjo, kad Rusijos kariuomenė nebuvo tinkamai pasiruošusi karui, trūko šaudmenų ir įvairios kitokios karinės įrangos. 1915 m. birželio 13 d. caras atleido V. Suchomlinovą iš karo ministro pareigų. Atleidus V. Suchomlinovą prasidėjo įvairūs tyrimai dėl jo galimo valstybės lėšų švaistymo ir bendradarbiavimo su vokiečiais. 1916 m. kovo 8 d. buvo atleistas nuo karinės tarnybos.
1916 m. balandžio 29 d. buvo areštuotas ir uždarytas Petropavlovsko tvirtovėje. 1916 m. spalio 11 d. buvo paleistas, bet jam skirtas namų areštas. Nuo 1917 m. rugpjūčio 10 d. iki rugsėjo 12 d. vyko V. Suchomlinovo teismo procesas. 1917 m. rugsėjo 20 d. buvo pripažintas kaltu dėl valstybės lėšų švaistymo, kyšininkavimo ir aplaidumo einant karo ministro pareigas už tai jam buvo paskirta katorga neribotam laikui. Buvo įkalintas Petropavlovsko tvirtovėje, bet po Spalio revoliucijos perkeltas į Kresty kalėjimą Sankt Peterburge. 1918 m. gegužės 1 d. buvo paleistas suteikus amnestiją, kuri buvo suteikta dėl garbaus 70 metų amžiaus. Išėjęs iš kalėjimo V. Suchomlinovas pasitraukė į Suomiją, o vėliau į Vokietiją, kur likusius gyvenimo metus rašė memuarus. Mirė 1926 m. vasario 2 d. Berlyne.
Nervinis audinys
thumb|Nervinis audinys Nervinis audinys  – audinys, sudarantis nervų sistemą. Susideda iš nervinių ląstelių (neuronų) ir neuroglijos. Nervų sistema reguliuoja visą organizmo veiklą ir palaiko ryšį su aplinka. Nervinį audinį sudaro neuronai ir neuroglija. Neuronas, yra pagrindinis struktūrinis ir funkcinis nervinio audinio vienetas. Jis yra specialiai prisitaikęs perduoti elektrocheminį impulsą iš neurono į neuroną ar kitą organą.
Neurono kūnas turi branduolį, kuris dėl didelio chromatino aktyvumo dažosi silpnai. Branduolyje yra vienas du branduolėliai. Neurono plazmolema, be būdingos visoms ląstelėms funkcijos, pasižymi impulso perdavimu. Neurono citoplazma (neuroplasma) turi visas organeles: Goldžio kompleksą, mitochondrijas, lizosomas, neurofibriles, kurios sudaro neurono griaučius. Kūne ir dendrituose yra gerai susiformavęs endoplaminis tinklas, kuris dar vadinamas tigroidinė medžiaga. Šis grūdėtasis endoplazminis tinklas garantuoja viduląstelinę neurono regeneraciją ilgaamžiškumą. Impregnavus sidabro druskomis neuronų kūne išryškėja siūlinės struktūros – neurofibrilės, kurios atlieka atraminę funkciją ir dalyvauja visduląstelinėje medžiagų pernašoje.
Ataugos yra dviejų rūšių – aksonas (neuritas) ir dendritas. Kiekvienas neuronas turi tik vieną aksoną. Juo impulsas eina iš kūno į periferiją. Aksonas nuo neurono kūno prsideda kalvele ir baigiasi išsišakojimu – telodendronu. Neuronas gali turėti vieną ir daugiau dendridų. Dendritais impulsas ateina į neurono kūną. Dendritai yra trumpesni ir jie šakojasi arti neurono kūno. Ataugos panašios į medį, todėl ir vadinamos dendritais ( – medis). Kiekviena atsišakojusi atauga baigiasi sustorėjimu, kuriuo siejasi su kitais neuronais.
Pagal atliekamą funkciją neuronai skiriami į tokias grupes:
a) tarpiniai – asociaciniai;
b) juntamieji – aferentiniai
c) motoriniai – eferentiniai
Be minėtų, yra sekreciniai neuronai, kurie geba patys sekretuoti. Jie randami pogumburio branduoliuose. Be nervinių ląstelių, nervinis audinys turi neurogliją, o šią sudaro ląstelės gliocitai (gliocytus). Gliocitai nervinio impulso nepraleidžia, bet atlieka daug pagalbinių funkcijų: paremia neuronus, izoliuoja, atlieka trofinę funkciją, dalyvauja atsinaujinant nervinėms skaiduloms, atlieka apsauginę funkciją. Neurologija skirstoma taip:
1. Centrinė:
a) Makroglija – astrocitai, oligodendrocitai, ependimocitai;
b) Mazgų gliocitai.
Astriocitai (astrocytus) yra dviejų rūšių – skaiduliniai ir protoplazminiai. Protoplazminiai astrocitai dalyvauja medžiagų apykaitos procesuose, atlieka mechaninę funkciją. Skaiduliniai turi ilgas ataugas, išsidėstę netoli kraujagyslių ir sudaro pasienines glijines mambranas.
Oligodendrocitai gali būti dvejopi:
a) kaip palydovinės ląstelės, išsidėsčiusios pilkojoje medžiagoje apie motorinius neuronus;
b) mieliną sudarančios ląstelės. Periferinėje nervų sistemoje jos vadinamos neurolemocitais ar Švano ląstelėmis.
Vinčesteris
Vinčesteris  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Hampšyro grafystėje, 109 km į pietvakarius nuo Londono. Plentų mazgas, geležinkelio stotis. Verčiamasi lengvąja pramone, prekyba, turizmu.
Nervinis audinys
Ependimocitai (ependymocytus) iškloja nugaros smegenų centrinį kanalą ir smegenų skilvelius. Tai aiškiai poliarizuotos ląstelės, viršuniniame gale turinčios blakstienėlės, pamatiniame gale – ilgą ataugą. Pasižymi sekrecine, dengiamąja ir paramine funkcija.
Vinčesteris
Vinčesteryje išlikęs taisyklingo plano senamiestis. Stovi XI–XV a. gotikinė katedra (su XIII a. drožinėtais suolais, XII a. freskomis), XIV–XV a. gotikinis koledžo ansamblis, XII a. Šv. Kryžiaus ligoninė, 1873 m. neogotikinė rotušė.
Nervinis audinys
Mikroglija (microglia) – mažos ląstelės, turinčios daug ataugų. Randams CNS ir PNS. Prireikus geba daugintis mitoziškai, tampa smegenų makrografais.
Vinčesteris
Istorija
Tai sena keltų, vėliau romėnų gyvenvietė, vadinta Venta Belgarum. Tai buvo vienas didžiausių romėnų miestų Britanijoje, bet IV a. sunyko. VI a. Vinčesteris tapo Vesekso karalystės sostine, pastatyta bažnyčia. IX–X a. buvo karališkąja rezidencija. Viduramžiais miestas garsėjo vilnos dirbinių gamyba.
Nervinis audinys
Neurolemocitai (neurolemocytus) – mažos ląstelės, kurios supa pereferinų nervų mielininių nervinių skaidulų vieną ašinį cilindrą, o nemielininių – daug ašinių cilindrų.
Vinčesteris
Istorija
thumb|left|250px|Katedra
Nervinis audinys
Mazgų gliocitai (gliocytus ganglii) – ląstelės, supančios nervinių mazgų neuronų kūnus. Šie gliocitai atlieka apsauginę, medžiagų apykaitos tarp kapiliarų ir neuronų funkcijas
Neurono ataugos, apsuptos dangalais, sudaro nervines skaidulas (neurofibrae). Nervinės skaidulos centre gali būti dendritas ar aksonas.
Mielininės skaidulos yra baltos spalvos. Kielviena mielininė skaidula turi vieną ašinį cilindrą, apsuptą dangalų. Ašinį cilndrą sudaro aksoplazma, korioje išilgai išsidėsčiusios neurofibrilės. Daug neurosomų, ypač mazgų srityje. Ašinį cilindrą supa mielininis dangalas. Šis dangalas ištisinės makšties apie cilindrą nesudaro, bet periodiškai nutrūksta. Toje vietoje susidaro nervinės skaidulos mazgas. Nervinės atkarpos dalis tarp dviejų mazgų vadinama skaidulos segmentu. Jis atitinka vieną neurolemocitą. Mazgas yra riba tarp dviejų gretimų neurolemocitų, kurie kontaktuoja vienas su kitu interdigitacijos būdu. Mazgo vietoje mielino nėra. Čia neurolema yra glaudžiai prigludusi prie ašinio cilindro. Mazgo vietoje vyksta medžiagų apykaita ir toje vietoje greičiau plinta nervinis impulsas.
Mielininis dangalas susidaro formuojantis skaidulai. Ašinis cilindras įsiterpia į grandinėle išsirikiavusius neurolemocitus, kurių galai vienas su kitu jungiasi pirštinėmis jungtimis.
Nemielininės nervinės skaidulos išplitusios vegetacinėje nervų sistemoje. Į nemielininės nervinės skaidulos sudėtį įeina iki 20 ašinių cilindrų, priklausančių įvairiems neuronams.
Tarpneuroninės sinapsės
Tarpneuroninės sinapsės (synapses interneurales) yra dviejų neuronų morfologinės jungtys, kuriomis nervinis impulsas iš vieno neurono plinta į kitą. Sinapsę sudaro trys dalys: priešinapsinė membrana, sinapsinis plyšys ir posinapsinė membrana. Pastarąją sudaro inervuojamos ląstelės plazmolema. Morfologiniu funkciniu pagrindu sinapsės klasifikuojamos į tris pagrindines grupes:
Sinapsės
1. Neuroninės sinapsės:
a) aksodendritinės (synapsis axodendritica)
b) aksosomatinės (synapsis axosomatica)
2. Neuromuskulinės (synapsis neuromuscularis) neurito ir skersaruožės raumeninės skaidulos sinapsė – motorinė plokštelė.
3. Neuroglandulinė sinapsė (synapsis neuroglandularis) neurono ir liaukos sinapsė. Nervinių skaidulų periferiniai galai baigiasi nervinėmis galūnėmis (terminationes neurales). Jos sujungia neuronus su įvairiais audiniais vadinamosiomis periferinėmis sinapsėmis. Pagal atliekamą funkciją nervinės galūnės skirstomos į dvi grupes: efektorines ir receptorines. Efektorinės – tai motorinių neuronų aksonų galūnės.
Efektorinės nervinės galūnės sudarytos sinapsių principu. Skiriama priešsinapsinis polius – efektorinio neurono aksonas, ir posinapsinis polius – griaučių skersaruožio raumens skaidula. Tokia sinapsė vadinama motorine plokštele.
Receptorinės nervinės galūnės – tai juntamųjų neuronų dendritų galai. Jomis prasideda visi reflekso lankai. Pagal struktūros ypatumus skiriamos dvi nervinių galūnių grupės: laisvosiosios ir nelaisvos. Laisvųjų nervinių galūnių (terminationes nervi liberae) randama epitelyje, gleivinėse, jungiamajame audinyje, raumenyse. Laisvosios nervinės galūnės priima lietimo, spaudimo temperatūros jutimus.
Neuronai
Neuronas yra struktūrinis ir funkcinis nervinio audinio vienetas. Jis susideda iš kūno ir ataugų. Kūną sudaro branduolys ir citoplazma (neuroplazma) su joje esančiais organoidais. Neurono kūnas gali būti apskritas, ovalus, piramidės ar kriaušės formos. Ataugos yra dviejų rūšių: viena ilga – aksonas ir daug trumpesnių ataugų – dendritų. Neuronai priima aplinkos signalus, perduoda juos kitiems neuronams bei perduoda raumenų ir kitokioms ląstelėms signalus veikti.
Neurono veiklą lydi elektriniai reiškiniai: ramybės būsenoje jis aplinkos atžvilgiu įelektrintas neigiamai, sužadinus šis neigiamas krūvis trumpam išnyksta. Todėl smegenų darbą galima tirti įvairiais elektriniais prietaisais.
Neuroglija
Neuronus supančios neuroglijos ląstelės (gliocitai) irgi gali daryti įtaką signalų perdavimui, tačiau pagrindinės jų funkcijos yra trofinė (maitinti neuronus), ir atraminė bei apsauginė (apsaugoti juos nuo smūgių bei sukrėtimų). Neuroglijos ląstelės gali vykdyti fagozitozę.
Juozas Baublys
Juozas Baublys (g. 1961 m. lapkričio 19 d. Varėna) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalteris, 1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
1984–1992 m. Krivilių kolūkio vyr. buhalterio pavaduotojas. 1992–1993 m. AB „Merkys“ vyr. buhalterio pavaduoyojas, ekonomistas–finansistas. 1993–2016 m. ūkininkas.
2011–2016 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Varėnos rajono skyriaus narys.
Žemdirbių asociacijos Varėnos skyriaus pirmininkas, Nenašių žemių asociacijos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.
Hurnavanas
Hurnavanas (SV Hornavan) − ežeras šiaurinėje Švedijos dalyje, Norboteno lėne, Arjeplogo komunoje. Tai aštuntas pagal dydį ir pirmas pagal gylį ežeras Švedijoje.
Hurnavano ežeras išsidėstęs Skandinavijos kalnuose, 425 m virš jūros lygio. Ežere yra apie 400 nedidelių salų, kurios skiriasi savo flora ir fauna bei ekosistemų įvairove.
Kalkuliacija
Kalkuliacija – išlaidų, priskiriamų kiekvienam produkcijos vienetui, nustatymas.
Rinkoje gamintojams parduodant produkciją su vos keleto nuošimčių pelnu, savikainos kalkuliavimas yra būtinas. Taip pat būtina savikainą apskaičiuoti kuo tiksliau. Iš žemiau pateikiamų pavyzdžių matyti, kad prekių savikaina ne visada tiksliai kalkuliuojama.
Jei įmonė gamina vieną produktą, labai lengva apskaičiuoti jo savikainą – visos išlaidos priskiriamos vienam produktui. Daug sudėtingiau, kai gaminama ne viena produkcijos rūšis. Tada iškyla problema, kaip paskirstyti bendras išlaidas. Tokiu atveju daroma taip: apskaičiuojamos tiesioginės išlaidos produkto gamybai, o netesioginės išlaidos padalinamos proporcingai tiesioginėms išlaidoms. Kartais netiesioginės išlaidos gali būti daug didesnės negu tiesioginės išlaidos.
Pvz.
Aukštakalniai (reikšmės)
Aukštakalniais vadinama:
Europa pirmiausia
Europa pirmiausia, taip pat žinoma kaip Vokietija pirmiausia, buvo pagrindinis Jungtinių Amerikos Valstijų ir Jungtinės Karalystės strategijos Antrajame pasauliniame kare elementas. Pagal šią strategiją, Jungtinės Valstijos ir Didžioji Britanija savo išteklių persvarą pirmiausia nukreipė Vokietijos nugalėjimui Europoje. Jos taip pat kovėsi Ramiojo vandenyno regione prieš Japoniją, siekdamos sulaikyti šios agresiją, tačiau tam naudojo mažesnius išteklius. Po Vokietijos, kuri Sąjungininkų buvo laikoma didesne grėsme nei Japonija, sutriuškinimo visos sąjunginės pajėgos turėjo būti sutelktos prieš Japoniją.
Jungtinės Karalystės motyvai
Vokietija buvo pagrindinė grėsmė Jungtinei Karalystei, ypač po to, kai Vokietija nugalėjo Prancūziją ir Jungtinė Karalystė liko viena kovoti su Vokietija. Vokietijos planuotas įsiveržimas į Jungtinę Karalystę, operacija „Jūrų liūtas“, neįvyko, nes per mūšį dėl Britanijos Vokietijai nepavyko užsitikrinti viešpatavimo Jungtinės Karalystės oro erdvėje.
Daugelis britų lėktuvų kolonijose buvo pasenusių tipų, nes modernesni tipai, pvz., Supermarine Spitfire buvo labai reikalingi metropolijos gynybai. Dėl to britai neturėjo galimybės pasiekti viršenybę ore Tolimuosiuose Rytuose. Oro pajėgos ten nebuvo stiprinamos ir dėl to, kad sąjungininkai nepakankami įvertino japonų lėktuvų, tokių kaip A6M Zero, galimybes.
JAV motyvai
Japonijai užpuolus JAV, Jungtinė Karalystė jau dvejus metus kariavo Europoje ir turėjo nedideles galimybes apsaugoti visame pasaulyje išsimėčiusias savo kolonijas. 1941 m. gruodžio 11 d. Vokietijai paskelbus karą JAV, Jungtinėms Valstijoms teko priimti sprendimą dėl išteklių paskirstymo šiuose dviejuose karo židiniuose.
Viena vertus, Japonija tiesiogiai užpuolė JAV Pearl Harbore, o Japonijos laivynas grėsė JAV žymiai labiau nei nedidelį laivyną turinti Vokietija. Kita vertus, Vokietija laikyta stipresne ir pavojingesne valstybe, daugiausia dėl savo ekonominės galios, sėkmingai jai besiklostančio karo ir padėties netoli Jungtinės Karalystės ir TSRS.
Dar iki užpuolant Pearl Harborą, amerikiečių strategai numatė galimybę kovoti dviejuose frontuose. Jūrų laivyno operacijų vadas Harold Rainsford Stark patvirtino Plan Dog memorandumą, pagal kurį pagrindinis dėmesys turėjo būti kreipiamas į pergalę Europoje, o Ramiajame vandenyne laikomasi gynybinės taktikos. Šis planas tapo „Europa pirmiausia“ politikos pagrindu.
Susitarimas
Netrukus po to, kai Vokietija paskelbė karą JAV, Arkadijos konferencijoje Jungtinės Valstijos ir Jungtinė Karalystė susitarė laikytis „Europa pirmiausia“ strategijos. JAV įsipareigojo išsiųsti savo kariuomenę ir oro pajėgas kovai prieš Vokietiją Europoje ir Afrikoje, kai tik tam bus pasiruošusi. Kampanija prieš Japoniją buvo nukreipta į Japonijos ekspansijos sulaikymą iki bus laimėtas karas prieš Vokietiją, po kurio visos Jungtinės Karalystės, JAV ir, greičiausiai TSRS pajėgos, turėjo būti mestos prieš Japoniją.
Poveikis
„Europa pirmiausia“ politikos akivaizdi pasekmė buvo tai, kad operacijos Europos karo veiksmų katile dažniausiai buvo kruopščiai suplanuoti veiksmai. Turėdami mažesnius išteklius JAV karo vadai Ramiojo vandenyno regione vykdė mažesnės apimties operacijas, buvo priversti būti lankstesniais strateginiame planavime, kad galėtų išvengti gausių karinių pajėgų nuostolių.
Viadukas
thumb| thumb|Viadukas Viadukas – transporto infrastruktūros statinys, statomas skersai ar įstrižai kelio, gatvės arba geležinkelio. Viadukas taip pat gali kirsti slėnį ar daubą. Viadukai yra palyginti neilgi (dažniausiai pakanka 1-3 tarpatramių gatvei perdengti) ir neaukšti. Pagal tipą viadukai gali būti pėsčiųjų, automobilių transporto ir kt. Ilgesnis statinys vadinamas estakada.
Funkcijos
Viadukai padeda spręsti vieną svarbiausių mieste – transporto spūsčių – problemą. Taip pat pagerinti susisiekimą, jo sąlygas gyventojams, (tolimųjų reisų ir kt.) vairuotojams, padidinti gatvių pralaidumą, miesto pakraščiu nukreipti (pvz., sunkųjį tranzitinį) transportą ir kt.
Lietuvoje
thumb|Pėsčiųjų viadukas per geležinkelį [[Palemonas|Palemone]] thumb|rigth|220px|Geležinkelio viadukas [[Tenžės slėnyje šalia Kretingos (1892 m.)]] Lietuvoje viadukai statomi miestuose bei virš kelių. Pvz., magistralės Via Baltica viadukas (projektuotas 2002–2004 m.). Šiuo metu Vilniuje yra planuojami keli viadukai, turintys sumažinti transporto spūstis.
Kirkilai (Radviliškis)
Kirkilai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Skėmių, prie kelio ir Staviko upelio.
Istorija
XX a. buvo bajorkaimis Šiaulių apskrityje, Baisogalos parapijoje.
Vytautas Jurgis Dičius
Biografija
1955 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1956–1971 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas. Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1990–1999 m. architektūros fakulteto dekanas, nuo 1993 m. profesorius.
1999–2005 m. Lietuvos architektų sąjungos pirmininkas. 2007–2010 m. vienas iš Lietuvos architektų rūmų kūrėjų, pirmasis pirmininkas. Žmona architektė Neringa Dičiuvienė.
Aukštaičiai (Kupiškis)
Aukštaičiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Palėvenės. Iš šiaurės vakarų prieina Aukštaičių miškas, pietiniu pakraščiu teka Lėvuo. Per kaimą eina kelias Kupiškis–Subačius. Prie šio kelio yra mitologinis kalnas Ožkalnis (arba Ožiakalnis), ant kurio anksčiau vaidenosi ožys.
Buvusiame dvaro centre ant kalvos stovi griūnantis stačiakampio plano tvartas, o kitų ūkinių pastatų liko tik fragmentai. Dar išlikęs perstatytas gyvenamasis namas ir tvenkinys.
Istorija
1672 m. apylinkės minimos kaip Mykolo Gradovskio (vėliau – Komarų) valdytas Palėvenės dvaro Aukštutinės Palėvenės (Gorny Polawen) palivarkas. Iš šio pavadinimo ir kilo sutrumpinimas Gurnas. Vėliau buvo išverstas į Aukštadvarį ir galiausiai į Aukštaičius.
1944–1945 m. apylinkėse veikė Antano Skupo-Bartulio partizanų grupė.
1949 m. gegužės 12 d. įkurtas Aukštaičių kolūkis.
Piliakalnių seniūnija
Piliakalnių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Jonavos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje.
Istorija
Įkurta 1919 m. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. pab. performuota į Piliakalnių apylinkę. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Administracinis centras: Piliakalniai.
Seniūnai: Andrius Gečiauskas (1932 m.)
Lithuanian Journal of Physics
thumb|190px|Lithuanian Journal of Physics viršelis. Lithuanian Journal of Physics  – Lietuvos mokslo žurnalas, leidžiamas nuo 1961 m. Vilniuje. Žurnalą leidžia Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos fizikų draugija. Straipsniai skelbiami anglų kalba, išleidžiamas vienas 4-ių numerių tomas per metus. Vyriausiasis redaktorius – Evaldas Tornau, tiražas – 150 egz. .
Žurnalo tikslas – pateikti naujausius mokslo pasiekimus įvairiose teorinės, eksperimentinės ir taikomosios fizikos srityse. Žurnalas reguliariai skelbia autorių iš Lietuvos ir kitų šalių mokslinių tyrimų straipsnius, trumpus pranešimus ir aktualias apžvalgas. Specialūs žurnalo numeriai skiriami geriausiems darbams, pristatytiems nacionalinėse ir tarptautinėse mokslinėse konferencijose.
1991–2009 m. kaip priedas leistas fizikos populiarinimo žurnalas „Fizikų žinios“.
Istorija
Dar 1956–1957 m. Povilas Brazdžiūnas ir Adolfas Jucys įvairių tarybų posėdžiuose skelbė vieno fizikos mokslinio žurnalo leidimo idėją. 1958 m. vasario 1 d. Vilniuje vykusiame III Respublikiniame fizikos mokslo darbuotojų pasitarime dauguma dalyvių pritarė žurnalo leidimui. 1958 m. gegužės 12 d. Vilniuje vykusiame fizikų ir matematikų pasitarime buvo pasiūlyta ir pritarta rengti du atskirus fizikos ir matematikos žurnalus. Tačiau dėl tuometinės TSRS valdžios ypatumų buvo atsisakyta žurnalų ir apsistota ties mokslo darbų rinkiniais.
Pirmasis „Литовский физический сборник“ tomas išėjo 1962 m. antroje pusėje, nors ir buvo pažymėtas 1961 m. Tokiu pavadinimu ėjo iki 1993 m., išleisti 32 tomai. Nuo 1993 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį.
Iki 1991 m. straipsniai žurnale skelbti rusų kalba, o iki 2000 m. – anglų ir rusų kalbomis. Buvo verčiamas į anglų kalbą ir leistas JAV: 1974–1988 m. kaip „Soviet Physics – Collection“, 1989–1999 m. kaip „Lithuanian Physics Journal“.
Monterotondas
Monterotondas  – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.
Istorija
Pasak kai kurių istorikų, Monterotondas yra sabinų miesto Ereto įpėdinis, nors jis atsirado X-XI a. visai kitoje vietoje. Pavadinimas atsirado viduramžiais iškraipius Mons Eretum.
Viduramžiais miestas buvo abipus Via Salaria, tad buvo svarbus Romos gynybai. Iš pradžių jis priklausė Kapoči šeimai, kuri XII a. pardavė miestą Orsiniams, kurie jį išlaikė iki XVII a. 1432 m. Monterotondą užėmė karo vadas Niccolò Fortebraccio, o 1485 m. jį padegė Orsiniai.
1634 m. miestą įsigijo Barberiniai ir jį išplėtė, pastatė katedrą 1639 m. Romą ir Monterotondą sujungė geležinkelis 1864 m. balandžio 28 d.
1943 m., kai Italija pasidavė sąjungininkams, miestą nesėkmingai bandė užimti 800 vokiečių parašiutininkų.
Sperma
thumb|right|200px|Vyro sperma petri lėkštelėje Sperma (sėkla) – skystis, susidedantis iš spermatozoidų, ir pridėtinių liaukų sekreto ir paprastai išsiskiriantis sueities metu. Jo sudėtyje dar gali būti lipidų lašų, pigmento granulių ir kt. Spermos pH yra ~7,7. Spermatozoidai judrūs tampa neutralioje terpėje, todėl rūgšti makšties terpė yra neutralizuojama.
Sperma išsiskiria tam tikru nuoseklumu. Erekcijos metu iš pradžių išsiskiria šlaplės stormens ir šlaplės liaukučių sekretas, kuris suvilgo šlaplės gleivinę, o po to ejakuliacijos metu išsiskiria prostatos sekretas, kuris neutralizuoja rūgščią šlaplės bei makšties terpę ir spaudžiant prielipo bei sėklinio latako raumenims, su didele jėga išmetami spermatozoidai (orgazmas).
Sperma yra pilkšva, klampi, drumsta, specifinio kvapo, silpnai šarminga. Praėjus 15–30 minučių po išsiveržimo suskystėja. Jos kiekis būna 2–5 ml, vidutiniškai apie 3–4 ml. Kiekis iš dalies priklauso nuo sėklos išsiveržimų dažnumo, todėl po ilgo lytinio susilaikymo spermos išsiveržia daugiau nei po kelių dienų.
Spermos patekimas ant vulvos, netgi pro apatinį trikotažą, gali sukelti pastojimą, todėl poros, besisaugojančios nuo nėštumo, turėtų tai žinoti. Be to, ejakuliacija taip pat nėra būtina pastojimui – tam gali užtekti ir penetracijos (varpos patekimo į makštį). Kadangi prejakuliate irgi būna, nors ir santykinai labai mažas kiekis spermos. Nepaisant to, nutrauktosios sueities metodo patikimumas siekia apie 96 % (taikant taisyklingai); 80 % (įprastomis aplinkybėmis dėl iškylančių psichologinių kliūčių).
Spermoje yra ne tik subrendę spermijai, bet ir kitų spermatogenezės ląstelių, baltymų, aminorūgščių, fermentų, gliukozės, fruktozės, citrinos rūgšties ir kt. medžiagos.
Vyro spermos tyrimas vadinamas spermograma.
Vaivadiškiai (Anykščiai)
Vaivadiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, Anykščių seniūnijoje, 7 km į pietvakarius nuo Anykščių, prie plento. Į rytus nuo kaimo teka Šventoji ir jos intakas Limanė.
Kūdriniai garniai
Kūdriniai garniai (Ardeola) – garninių (Ardeidae) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso maži, apie 40–50 cm aukščio ir 80–100 cm išskėstų sparnų plotį turintys paukščiai.
Dauguma veisiasi atogrąžose, bet per migraciją pasirodo Pietų Europoje, Artimuosiuose Rytuose, žiemoja Afrikoje.
Minta vabzdžiais, žuvimis ir varliagyviais. Dažnai aptinkami mažuose tvenkiniuose.
Rūšys
thumb|left|210px| [[Baltasparnis garnys (Ardeola bacchus)]]
Bielsko getas
Bielsko getas – II pasaulinio karo metu, 1941 m. liepos-rugpjūčio mėnesį, Bielsko mieste įkurtas žydų getas. Į getą buvo suvaryta gyventi apie 5000-6000 žydų. Getas užėmė didžiąją dalį miesto centro, ''ul. Mickiewicz, Jagielloń, Kopernik ir Kazimierzowsk'' gatvėse. Getą supo medinė tvora su 3 metrų aukščio spygliuota viela. 1942 m. lapkričio 2-11 d. getas buvo panaikintas ir visi žydai išsiųsti į Treblinkos koncentracijos stovyklą. Apie 200 žydų buvo išsiųsti į Balstogės getą.
Piliakalnių apylinkė
Piliakalnių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Kirkilai (Šakiai)
Kirkilai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Slavikų, 3 km į pietvakarius nuo kelio.
Elias von Cyon
thumb|right|250px|1907 metais Elijas von Cionas (1843 m. kovo 25 d. Telšiuose, Rusijos imperija – 1912 m. spalio 23 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos žydų kilmės rusų-prancūzų fiziologas, gydytojas, profesorius ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1843 m. kovo 25 d. Telšiuose. Baigė gimnaziją Černigove. 1858–1859 m. studijavo Varšuvos medicinos universitete, tačiau metė mokslus ir perėjo mokytis į Kijevo universitetą, kurį baigė 1862 metais. 1862–1864 m. studijavo Berlyno Frydricho Vilhelmo universitete, kur įgijo medicinos ir chirurgijos daktaro laipsnį. 1865 m. dar kartą mokėsi doktorantūroje Sankt Peterburge. 1866 m. Leipcige ir Vienoje dirbo kartu su vokiečių fiziologais Carl Ludwig ir Ernst Wilhelm von Brücke. Nuo 1867 m. dėstė anatomiją ir fiziologiją Sankt Peterburgo universitete, buvo fiziologijos laboratorijos direktorius. Tuo metu vienas iš jo studentų buvo būsimasis Nobelio premijos laureatas Ivanas Pavlovas.
1870 m. tapo profesoriumi, 1874 m. studentų nepasitenkinimu dėl jo politinių pažiūrų buvo atleistas iš universiteto. 1877 m. emigravo į Prancūziją, kur dirbo su prancūzų fiziologu Claude Bernard. 1878 m. Paryžiuje įgijo medicinos daktaro laipsnį ir tapo Prancūzijos piliečiu. 1908 m. tapo kataliku. Mirė 1912 m. spalio 23 d. Paryžiuje.
Darbai
Moksliniai:
Bikėnų apylinkė
Bikėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Degučių apylinkės, dalies Trinkūniškių apylinkės, dalies Berčiūnų apylinkės, dalies Kiemionių apylinkės ir dalies Grybiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Salako apylinkės. Atkurta 1966 m. gruodžio 30 d. iš dalies Salako apylinkės, tačiau 1977 m. balandžio 4 d. vėl prijungta prie Salako apylinkės.
Škotijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Škotijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Finalo rungtynės
-
Aukštakalniai (Lazdijai)
Aukštakalniai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lazdijų, netoli kelio. Telkšo Aukštakalnio ežeras. Gyvenvietės pavadinimas, matyt, kilęs nuo pietinėje jos dalyje iškilusios 179,4 m aukščio kalvos. Dar viena kalva – 148 m aukščio – dunkso pietiniame Aukštakalnio ežero krante.