cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klėjo
thumb|left|Klėja. Fragmentas iš [[Janas Vermejeris|Jano Vermejerio Tapybos menas (1666).]] Klėja, Klio ( 'šlovintoja', ) – Graikų mitologijoje herojinės poezijos ir istorijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra. Su Makedonijos karaliumi Pieru turėjo sūnų Hiacintą. Jos simboliai – pergamento ritinys, knyga arba lentelių komplektas. Klėja taip pat žinoma kaip „skelbiančioji“.
Iglu
thumb|250px|Iglu [[Bafino Žemėje]]
Iglu – eskimų žiemos būstas. Kupolo formos, 3-4 m skersmens, apie 2 m aukščio, statomas iš suslėgto sniego ar ledo blokų. Esant giliam sniegui įrengiamas koridorius. Išėjimas iš iglu turi būti žemiau grindų lygio, kad vyktų vėdinimas, tačiau būtų išlaikoma ir termoizoliacija. Šviesa į pastatą patenka per sniegą, nors kartais kaip langas įstatomas skaidraus ledo luitas ar ištempiama ruonio gleivinė.
Eskimai neretai įkuria ištisas iglu gyvenvietes, kur pastatai tarpusavyje sujungti posnieginiais praėjimais. Statinio vidus neretai padengiamas odomis. Apšildymui užtenka taukinės lempos skleidžiamos šilumos. Vidinis sniego paviršius išsilydo, bet netirpsta, o vėliau atšalęs virsta ledu ir dar labiau sustiprina pastatą. Temperatūra iglu viduje gali pakilti iki 16 °C.
Statant iglu gali būti naudojami specialūs sniego peiliai.
Informacinių technologijų teisė
Informacinių technologijų teisė (ITT) – teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, kylančius naudojant informacines technologijas (IT). Apima informacinių technologijų, elektroninės erdvės, interneto, elektroninės komercijos, elektroninių dokumentų teisinį reglamentavimą.
Sąvoka
ITT dar gali būti vadinama interneto teise, kibernetine („online“) teise, informatikos teise, „kompiuterine“ teise ir kt. Informacinių technologijų teisė apima tokias sritis kaip informatikos teisė, interneto teisė (kibernetinė teisė) ir kitas.
Ryšys su informatikos teise ir teisės informatika
Gimininga sritis – teisinė informatika, apimanti teisės ir informacinių technologijų sąveiką, teisinę informaciją, elektroninės erdvės reguliavimą, teisinių ir technologinių mechanizmų derinimą. Abiejose srityse veikia tiek teisininkai, tiek ir informatikai, kadangi yra reikalingas IT ir teisės išmanymas.
ITT kartais vadinama informatikos teise, tai istoriškai ankstyvesnis mokslo šakos pavadinimas, sietinas su informatikos mokslo populiarumu Lietuvoje XX a. 6-9 dešimtmečiais.
Informacinės (žinių) visuomenės plėtra
ITT pošakis, nagrinėjantis informacinės visuomenės plėtrą, vykstančius visuomeninių santykių pokyčius ir dėl atsirandantį teisinio reguliavimo poreikį.
Teisiniai tyrimai apima ir jau įprastas, ir besivystančias tyrimų sritis tokias kaip nanotechnologijos.
Interneto turinio reguliavimas
ITT pošakis, apimantis internete skelbiamo turinio teisinį reguliavimą. Nagrinėjami tokios teisės kategorijos kaip saviraiškos laisvė, viešoji informacija, ribojamas ir draudžiamas turinys, prieigos prie neteisėto turinio panaikinimas ir kt.
Daug dėmesio sulaukianti tyrimų sritis – azartinių lošimų reguliavimas.
Draudžiama informacija
Taip pat VIĮ draudžia platinti dezinformaciją ir informaciją, šmeižiančią, įžeidžiančią žmogų, žeminančią jo garbę ir orumą. Draudžiama skleisti informaciją, pažeidžiančią nekaltumo prezumpciją ir kliudančią teisminės valdžios nešališkumui.
Ribojama informacija
Viešo naudojimo kompiuterių tinkluose neskelbtinos informacijos kontrolės ir ribojamos viešosios informacijos platinimo tvarkos 4 punktas apibrėžia „Ribojamą viešąją informaciją“. Tai kenkianti nepilnamečių fiziniam, protiniam ir doroviniam vystymuisi viešoji informacija, kurios platinimas ribojamas siekiant apsaugoti nepilnamečius, kaip reikalauja Lietuvos Respublikos nepilnamečių apsaugos nuo neigiamos viešosios informacijos poveikio įstatymas, kiti nacionaliniai teisės aktai, Jungtinių Tautų Organizacijos Vaiko teisių konvencija, Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys.
Privatumas
Lietuvos civilinio kodekso 2.23 straipsnis įtvirtina pamatinę teisės normą, jog fizinio asmens privatus gyvenimas neliečiamas ir informacija apie privatų gyvenimą gali būti skelbiama tik su asmens sutikimu. Atskiros privatumo kategorijos detalizuojamos CK 2 knygos II skirsnyje (2.20-2.27 straipsniai).
Šių veiksmų reglamentavimą nustato ne tik ADTAĮ, bet ir Elektroninių ryšių įstatymas (ERĮ), kurio dažniausiai nagrinėjamos nuostatos dėl tiesioginės rinkodaros (69 straipsnis). Straipsnio 1 dalyje įtvirtina pagrindinė opt-in taisyklė:
"Naudoti elektroninių ryšių paslaugas, įskaitant elektroninio pašto pranešimų siuntimą, tiesioginės rinkodaros tikslu leidžiama tik gavus išankstinį abonento ar registruoto elektroninių ryšių paslaugų naudotojo sutikimą."
Ta pati tyrimų sritis susilaukia dėmesio ir reklama kaip ribojamos informacijos kategorija.
Elektroninė nuosavybė
Elektroninė nuosavybė – ITT pošakis, apimantis naujas, tik internetui būdingas, nuosavybės formas.
Domenų vardai
Nagrinėjami interneto svetainių domenų vardai, jų santykis su prekių ženklais ir piktnaudžiavimas  jų nuosavybės teisėmis.
Intelektinė nuosavybė
Atskira tyrimų sritis – intelektinės nuosavybės teisinė apsauga elektroninėje erdvėje  , taip pat žinių  plačiąja prasme apsauga.
Elektroninis verslas
Tyrimų sritis nagrinėjanti informacinių ryšio technologijų (IRT) taikymą įmonėse, IRT poveikį mikro, mezo ar makro lygmenyse, elektroninės komercijos, elektroninės nuosavybės, vartotojų teisių, vartotojų elgsenos virtualioje erdvėje  ir kitus su IRT taikymu susijusius klausimus.
Elektroninė komercija
Elektroninė komercija – privatinės (civilinės) teisės santykiai, atsirandantys dėl pirkimo-pardavimo sutarčių sudarymo nuotoliniu būdu bei susiję kiti teisiniai santykiai.
Elektroninės komercijos teisinio reglamentavimo Europos Sąjungos lygiu pradžia – 2000 m. priimta Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva).
Direktyvos pamatinė kategorija – informacinės visuomenės paslauga (IVP) – blanketine norma apibrėžta 2 straipsnio (a) punkte, jog tai paslaugos, apibūdintos direktyvoje 98/34/EB su pakeitimais, padarytais direktyva 98/48/EB. Iš jų gauname tokį apibrėžimą :
"informacinės visuomenės paslauga – paprastai už atlyginimą per atstumą, elektroninėmis priemonėmis ir asmenišku paslaugų gavėjo prašymu teikiama paslauga."
Direktyvos paaiškina IVP požymius:
Direktyvos V priede yra pateiktas orientacinis paslaugų, kurios nelaikomos IVP, sąrašas. Be to, direktyva netaikoma radijo transliavimo paslaugoms ir televizijos transliavimo paslaugoms, kurioms taikoma direktyva 89/552/EEB.
Lietuvoje ES elektroninės komercijos direktyvos nuostatas į nacionalinę teisę perkelia Informacinės visuomenės paslaugų įstatymas (IVPĮ), priimtas 2006 m. Iki tol galiojo 2002 m. LR ūkio ministro įsakymu patvirtintas kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teikimo vidaus rinkoje reglamentas.
Civilinės teisės sandorių prasme pagrindinė sąlyga Lietuvoje elektroninei komercijai plėtoti, leidžianti teisiškai galiojančius sandorius sudaryti internetu, yra Civilinio kodekso (LR CK) 6.192 straipsnio 2 dalis, nustatanti sąlygą, jog sandorių sudarymo rašytine forma reikalavimą tenkina ir informacinių technologijų panaudojimo atvejai:
Hifas
thumb|right|Hifas Hifas – išsišakojusi, susiraizgiusi ir tankiai susipynusi gijelė. Daugybė plonyčių hifų sudaro grybo grybieną, arba micelį.
Informacinių technologijų teisė
Elektroninė komercija
"Kai pagal įstatymus ar šalių susitarimą sutartis turi būti paprastos rašytinės formos, ji gali būti sudaroma tiek surašant vieną šalių pasirašomą dokumentą, tiek ir apsikeičiant raštais, telegramomis, telefonogramomis, telefakso pranešimais ar kitokiais telekomunikacijų galiniais įrenginiais perduodama informacija, jeigu yra užtikrinta teksto apsauga ir galima identifikuoti jį siuntusios šalies parašą."
Hifas
Hifai labai ploni, 1-20 mikronų storio, auga viršūniniu būdu. Substrate grybiena plečiasi spinduliškai į visas puses, todėl išoriniai hifai būna patys jauniausi. Hifai suaugdami tarp savęs sudaro ilgas skaidulas. Paviršiuje jie susiraizgo į kompaktinę masę – vaisiakūnį.
Grybiena gali būti įvairios spalvos, vienų grybų rūšių ji yra balta, kitų – pilka, melsva, gelsva, oranžinė, violetinė, geltona ir kt., bet daugiausiai pasitaiko baltos ir pilkos spalvos.
Informacinių technologijų teisė
Elektroninė komercija
Tai detalizuojančias daiktų pardavimo ir paslaugų teikimo, kai sutartys sudaromos naudojant ryšio priemones, taisykles 2001 m. savo įsakymu patvirtino LR ūkio ministras.
Atskira elektroninės komercijos sritis – vartotojų teisės elektroninėje komercijoje. Tai reglamentuoja 1997 m. ES direktyva dėl vartotojų apsaugos, susijusios su nuotolinės prekybos sutartimis, 2004 m. ES reglamentas (dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo, taip pat 2005 m. ES nesąžiningos komercinės veiklos direktyva. Lietuvoje šių teisės aktų nuostatos įtvirtintos Vartotojų teisių gynimo įstatyme.
Leipalingio herbas
Leipalingio herbas - vienas iš Leipalingio miestelio (Druskininkų savivaldybė) heraldikos atributų.
Informacinių technologijų teisė
Vartotojų teisės elektroninėje erdvėje
CK 6.366 straipsnis reglamentuoja daiktų pardavimą pagal sutartis, sudaromas naudojant ryšio priemones. Straipsnio nuostatos mutatis mutandis taikomos ir vartojimo paslaugų bei kitoms vartojimo sutartims.
Leipalingio herbas
Aprašas
Herbo auksiniame lauke iš žalios skydo papėdės auganti žalia liepa.
Istorija
2003 m. liepos 10 d. herbą patvirtino dekretu Nr. 156 Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius - dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Informacinių technologijų teisė
Vartotojų teisės elektroninėje erdvėje
thumb|right|200px|Pagrindinė interneto paslaugų tiekėjų funkcija – interneto prieigos užtikrinimas
Interneto paslaugų teikėjai
ITT pošakis, nagrinėjantis interneto paslaugų teikėjų teisinį statusą – subjekto sampratą, jų teises ir pareigas, atsakomybės principus ir sąlygas.
Ši sritis artimai susijusi su savarankiška Elektroninių ryšių teise. Vienas aktualiausių klausimų – tai elektroninių ryšių kontrolės teisiniai aspektai, taip pat IP telefonijos , telekomunikacijų teisinio reguliavimo ribos.
Elektroniniai atsiskaitymai
ITT pošakis, nagrinėjantis elektronine forma ir dažniausiai nuotoliniu būdu vykdomus atsiskaitymus. Teisės aktuose reglamentuoti tokie teisės institutai kaip elektroninės mokėjimo priemonės, pinigų plovimo prevencija, finansinių institucijų, vykdančių elektroninius atsiskaitymus, veiklos sąlygos, teisių ir pareigų visuma, rizikos vertinimas.
Atskira tyrimų sritis – elektroniniai pinigai kaip alternatyva realioms mokėjimo priemonėms.
thumb|right|200px|Elektroninis parašas veikia naudodamas viešo ir privataus raktų porą bei ją naudojančią infrastruktūrą
Elektroniniai dokumentai
Elektroninių dokumentų teisė – ITT pošakis, nagrinėjantis elektroninių dokumentų teisinį reglamentavimą. Patenka tokios kategorijos kaip dokumento originalas, technologinės priemonės užtikrinant dokumento autentiškumą, santykis su elektroniniu parašu, elektroninio dokumento galiojimo samprata ir terminas.
Elektroninis parašas
Elektroninio parašo teisė – ITT pošakis, nagrinėjantis elektroninio parašo naudojimo ir teisinio reguliavimo klausimus. Apima elektroninio parašo sampratą, dviejų raktų (viešojo ir privataus) sąveikos ir infrastruktūros klausimus, tarptautinį bendradarbiavimą užtikrinant skirtingų technologinių sprendimų suderinamumą.
Elektroninio parašo įstatymo (EPĮ) 8 straipsnio 1 dalis įtvirtina pagrindines elektroninio parašo teisinės galios sąlygas:
"Saugus elektroninis parašas (žr. EPĮ 2 str. 5 p.), sukurtas saugia parašo formavimo įranga (žr. EPĮ 2 str. 10 p.) ir patvirtintas galiojančiu kvalifikuotu sertifikatu (žr. EPĮ 2 str. 15 p.), elektroniniams duomenims turi tokią pat teisinę galią kaip ir parašas rašytiniuose dokumentuose ir yra leistinas kaip įrodinėjimo priemonė teisme."
CK 1.73 straipsnio 2 dalis įtvirtina panašią, bet kitokią teisės normą:
"Rašytinės formos sandoriai sudaromi surašant vieną dokumentą, pasirašomą visų sandorio šalių, arba šalims apsikeičiant atskirais dokumentais. Rašytinės formos dokumentui prilyginami šalių pasirašyti dokumentai, perduoti telegrafinio, faksimilinio ryšio ar kitokiais telekomunikacijų galiniais įrenginiais, jeigu yra užtikrinta teksto apsauga ir galima identifikuoti parašą."
"Jeigu sandoris buvo sudarytas panaudojant telekomunikacijų galinius įrenginius, tai visais atvejais privalo būti pakankamai duomenų sandorio šalims nustatyti. Jeigu tokių duomenų nėra, šalys, kilus ginčui, negali remtis liudytojų parodymais sandorio sudarymo faktui įrodyti."
Elektroniniai įrodymai
Atskira tyrimų sritis – elektroniniai įrodymai.
Balsavimas internetu
2006 m. Seimas nutarimo patvirtino Balsavimo internetu rinkimuose ir referendumuose koncepciją.
Valstybės informacinis saugumas
Atskira tyrimų sritis – valstybės informacinio saugumo teisinis reglamentavimas.
Elektroniniai nusikaltimai
ITT pošakis, tiriantis tik elektroninei erdvei būdingus teisės pažeidimus, atsiradusius dėl specifinės komunikacijos formos, kai trūkstant akivaizdaus skirtingų pusių dalyvavimo atsiveria didesnės galimybės piktnaudžiauti pasitikėjimu, apgaulingai naudoti asmens privačius duomenis, finansinę informaciją ir lėšas.
Europos Tarybos Konvencija dėl elektroninių nusikaltimų (KEN) skiria keturias elektroninių nusikaltimų grupes .:
Steponiškiai (Tauragė)
Steponiškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Lauksargių. Kaime yra dvejos neveikiančios kapinės.
Informacinių technologijų teisė
Elektroniniai nusikaltimai
Lietuvos baudžiamajame kodekse (BK) elektroniniai nusikaltimai yra atskirų nusikaltimų specifinė rūšis (pavyzdžiui, asmens privatumo pažeidimai – 166 straipsnis, netikros ar neteisėtos elektroninės mokėjimo priemonės – 214–215 straipsniai, pornografinio turinio dalykai – 309 straipsnis), taip pat išskirti nusikaltimai elektroninių duomenų ir informacinių sistemų saugumui (XXX skyrius, 196–1982 straipsniai), kurie iš esmės atitinka pirmąją KEN grupę.
Elektroninių nusikaltimų tyrimui Lietuvoje įkurta Lietuvos kriminalinės policijos biuro (LKPB) Nusikaltimų elektroninėje erdvėje tyrimo valdyba.
Atskirų elektroninių nusikaltimų tyrimų sritis – informacijos sauga, nagrinėjant tiek teisines prevencines priemones, tiek ir padarytus teisės pažeidimus.
Santykinai nauja elektroninių nusikaltimų rūšis – tapatybės vagystė, kai elektroninėmis priemonėmis kito asmens vardu atliekami sandoriai, teikiama informacija, perduodami duomenys , vykdoma kita veikla.
Teismų praktika Lietuvoje
Pagrindinės įvairių instancijų teismuose bei kitų institucijų nagrinėtos bylos ar teisės pažeidimai:
Teisės šaltiniai
Informacinių technologijų teisė – įvairias teisės šakas apimanti teisės sritis, tačiau keletą norminių teisės aktų galima priskirti kaip skirtų būtent šios teisės šakos institutų reguliavimui. Iš tokių paminėtini:
Moksliniai tyrimai ir studijos Lietuvoje
Tarp mokymo įstaigų paminėtinas VU Informatikos teisės centras, MRU Socialinės informatikos fakultetas (Elektroninio verslo katedra (MRU) ).
Šiuo metu MRU dėstomi tokie su ITT susiję dalykai:
Berčiūnai (Panevėžys)
Berčiūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Panevėžio pakraščių, Sanžilės kanalo pakrantėje. Panevėžio–Šiaulių geležinkelio atskirtas nuo Berčiūnų Naujamiesčio seniūnijoje. Veikia Berčiūnų pagrindinė mokykla.
Paleičių valsčius
Paleičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Paleičiai.
Kraštai (Biržai)
Kraštai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Papilio, šalia Skrebiškių. Teka Garšvų upelis (Rovėjos intakas). Yra Kraštų dvaras.
Paleičių valsčius
Istorija
Įkurtas po II pasaulinio karo, panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Juknaičių valsčiaus.
Erata
thumb|left|Erata. Erotas ir Erata, dail. Simon Vuet. Erata arba Erato ( 'meilioji') – Graikų mitologijoje elegijos mūza. Ji buvo Dzeuso ir Mnemosinės dukra, su Arku turėjo vieną sūnų Azaną. Eratos simbolis – lyra.
Jungfrau
Jungfrau ( 'mergelė') – aukščiausia to paties pavadinimo kalnų masyvo viršūnė Berno kantone, Šveicarijos Alpėse. Aukštis – 4158 metrai. Kitos dvi iškilios masyvo viršunės – Eigeris (3970 m) su savo žymiąja Šiaurine Siena ir Monchas (4107 m).
Pirmą kartą į Jungfrau įkopė broliai Meyer iš Aarau 1811 m. Anksčiau buvęs sunkiai pasiekiamas, šiuo metu kalnas yra lengvai prieinamas turistams Jungfraubahn geležinkelio linija, kuri užsibaigia aukščiausia Europos geležinkelio stotimi Jungfraujoch (3454 m).
Pietinėje Jungfrau kalnų masyvo pusėje prasideda didžiausias Alpių ledynas – Alečas.
Kalmarai
Kalmarai (Teuthida) – galvakojų (Cephalopoda) moliuskų būrys.
Geri plaukikai. Minta žuvimis, vėžiagyviais. Gaudomi maistui.
Būryje yra 30 šeimų, apie 300 rūšių. Architeutis yra didžiausias galvakojis pasaulyje.
Kaatinga
thumb|230px| Kaatingos gamtinė sritis žemėlapyje thumb|230px|[[Pernambukas|Pernambuko valstijoje esančio Katimbau nacionalinio parko panorama]] thumb|230px|Kaatingos kraštovaizdis [[Bahija|Bahijos valstijos šiaurinėje dalyje esančioje Uaujos savivaldybėje]] thumb|230px|Sužaliavusi Kaatinga lietingo sezono metu thumb|230px|Kaatingos tipiška augalija thumb|230px|[[Mažoji mėlynoji ara|Mažosios mėlynosios aros (Anodorhynchus leari) skrydyje Raso da Katarinoje]]
Kaatinga  – viena iš šešių Brazilijos gamtinių sričių, esanti šalies šiaurės rytuose.
Geografija
Regionas apima apie 10 % šalies teritorijos, arba virš 900 000 km² plotą. Kaatinga apima Piaujo, Paraibos, Searos, Pernambuko, Šiaurės Rio Grandės, Alagoaso, Seržipės ir dalį Bahijos valstijos. Ši gamtinė sritis užima tarpinę padėtį tarp drėgnųjų Atlanto miškų esančių pietuose, pietryčiuose ir Serado savanų pietvakariuose. Jos šiaurinę dalį skalauja Atlanto vandenynas.
Klimatas
Paprastai per 3-5 mėnesių drėgnąjį sezoną iškrenta apie 30-100 cm lietaus. El Ninjo metais lietaus gali visiškai nebūti. Didelės sausros pasitaiko kas 30-40 metų.
Augalija
Kaatingos augalija tai atogrąžose esanti krūmynų pusdykumė ir dygliuočių miškas, kurį visų pirma sudaro sezoniškai numetantys lapus dygliuoti, 4,5-6 m aukščio žemaūgiai medžiai. Apatinį ardą sudaro kaktusai, augalai storais stiebais, dygliuoti krūmokšniai ir prie sausros prisitaikiusios žolės. Daugelis vienmečių augalų auga, žydi ir miršta trumpo lietaus sezono metu.
Kaatingos augalija dar ir 2008 m. buvo menkai žinoma. Drėgnųjų kalnų kalnagūbriuose yra ir Amazonės, ir Atlanto vandenyno pakrantės miškų augalijos elementų (Kaatingos drėgnųjų miškų anklavai). Anot Fernandes ir Bezerra (1990 m.), prieš Gondvanos skilimą kreidos periode maždaug prieš 90-95 mln. metų, Brazilijos šiaurės rytai kartu su gretima Afrikos dalimi (pvz., Nigerija) buvo „tiltas“ tarp šių dviejų dabartinių – Pietų Amerikos ir Afrikos žemynų augalijos, kurios tikriausiai nebuvo skirtingos.
Kaatinga sužaliuoja ir sužydi per 3-5 mėnesius trunkantį lietaus sezoną, o per 7-9 mėnesius, arba maždaug gegužėje-lapkrityje trunkančią sausrą dauguma augalų numeta lapus, nudžiūsta.
Gyvūnija
Gyvūnija panaši kaip ir kitų Amerikos atogrąžų regionų.
Kadaise manyta, kad čia gana mažai žinduolių rūšių, tačiau dabar užregistruotos 156 žinduolių rūšys, tai yra daugiau nei Pantanalyje ar Gran Čake, bet mažiau nei Amazonėje ar Atlanto vandenyno pakrantės miškuose. Iki XX a. dešimtojo dešimtmečio vienintelis endeminis žinduolis buvo žinomas tik Keradon rupestris, tačiau nuo to laiko į sąrašą įtraukta dar 12 graužikų rūšių, taip pat viena primatų rūšis – Callicebus barbarabrownae ir dvi šikšnosparnių rūšys.
Kaatinga laikoma Pietų Amerikos paukščių endemizmo centru. Nurodoma kad čia gyvena apie 400–500 rūšių, tik mažesnė jų įvairovė gyvena sausuosuose miškuose. Tarp endeminių rūšių: mažoji mėlynoji ara (Anodorhynchus leari), Spikso papūga (Cyanopsitta spixii), kaktusinė aratinga (Aratinga cactorum) ir kt. Taip pat Brazilijos endeminė rūšis kaip kad dėmėtasis nistalas (Nystalus maculatus), barzdotasis aštriasnapis kopikas (Xiphocolaptes falcirostris), ir kt.
Ropliai ir varliagyviai vis dar nėra gerai ištirti. Šiuo metu žinoma, kad čia yra 175 rūšys, iš kurių 12 proc. endeminės.
Pati įvairiausia tarp stuburinių gyvūnų grupė yra žuvys, kurių endeminių gėlavandenių yra 2 587 rūšių.
1962 m. Stokholmo Tarpzoninis turnyras
'''1962 m. Stokholmo tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1961–1963) atrankinės šachmatų varžybos. Penktasis tarpzoninis vyrų turnyras vyko 1962 m. sausio 26 – kovo 7 d. Stokholme.
Turnyras
Šeši, geriausiai pasirodę turnyre žaidėjai, pateko į 1962 m. Kandidatų turnyrą.
Rezultatai
Turnyrą laimėjo R. Fišeris – 17½ taško. Antra – trečia vietomis pasidalijo J. Geleris ir T. Petrosianas – po 15 taškų. Ketvirtąją- penktąją vietas pasidalijo V. Korčnojus ir M. Filipas – po 14.
Turnyro lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato Tarpzoninis turnyras, Stokholmas 1962 m. sausio 26 – kovo 7 d.
6-8 vietas pasidaliję šachmatininkai dėl vieno likusio kelialapio žaidė papildomą turnyrą (po dvi partijas su kiekvienu). Jo rezultatai: 1. L. Šteinas – 3 taškai; 2. P. Benko – 2½; 3. S. Gligoričius – ½ taško.
Pagal FIDE taisykles iš vienos šalies kandidatų turnyre negalėjo dalyvauti daugiau kaip 5 žaidėjai – todėl vietoj L. Šteino į 1962 m. Kandidatų turnyrą pateko P. Benko.
Nuorodos
[http://www.pgnmentor.com/events/Interzonal19628/ 1962 m. Stokholmo tarpzoninio turnyro partijos]
Lekėčių herbas
Lekėčių herbas – vienas iš Lekėčių miestelio (Šakių raj.) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo žaliame lauke penkios auksinės, tarpusavyje sujungtos medžio įpjovos su auksiniu lašu apačioje. Herbas pažymi sakų rinkimą.
Istorija
1999 m. balandžio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 370. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.
Puošnioji raizgilė
Puošnioji raizgilė (Neomoorea irrorata) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalas, priklausantis monotipinei raizgilės (Neomoorea) genčiai.
Gentis pavadinta anglų botaniko F. W. Moore garbei. Šakniagumbis didelis, kiaušinio formos, su 2 storais lapais.
Halė
Halė (oficialus pavadinimas Halė prie Zalės) – miestas Vokietijoje, Saksonijos-Anhalto žemėje. Išvystyta mašinų gamyba, chemijos, poligrafijos, siuvimo, maisto pramonė. Yra akademija.
Išlikusi Morico pilis (Moritzburg, 1484–1503 m.), XIV–XVI a. bažnyčios.
thumb|left|240px|Halė-Noištatas 1967 m. šalia Halės pastatytas naujas miestas – Halė-Noištatas (Halle-Neustadt), skirtas daugiausia darbininkams, sudarytas iš didelių daugiabučių kvartalų. 1990 m. prijungtas prie Halės miesto.
Halėje gimė:
Blew EP
Blew yra amerikiečių grunge grupės Nirvana dainos pavadinimas ir EP albumas. Daina buvo parašyta 1988 m. Kurto Cobaino ir pasirodė debiutiniame albume Bleach.
Sausgalvių valsčius
Sausgalvių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Sausgalviai.
Istorija
Įkurtas po II pasaulinio karo, panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Juknaičių valsčiaus.
Kirani James
Kirani James (g. 1992 m. rugsėjo 1 d.) – Grenados lengvaatletis, sprinteris. Būdamas vos aštuoniolikos metu tapo pasaulio čempionu. 2012 m. jis laimėjo Grenadai pirmąjį aukso medalį per visą šios šalies istoriją.
Jaunių varžybos
2007 m. sportininkas laimėjo aukso medalį 200 m bėgime CARIFTA žaidynėse. Tais pačiais metais jis sudalyvavo pasaulio jaunių čempionate. Ostravoje vykusiose varžybose jis 400 m distanciją įveikė per 46,96 s ir pelnė sidabro medalį. 2008 m. grenadietis pelnė aukso medalį Sandraugos jaunių žaidynėse. 2009 m. pasaulio jaunių čempionatas vyko Italijoje. Šįkart sportininkas varžėsi dvejuose nuotoliuose: 200 m ir 400 m bėgimuose. 200 m distanciją sprinteris įveikė per 21,05 s, o 400 m distanciją per 45,89 s. Abiejuose rungtyse James iškovojo aukso medalius.
Jaunimo varžybos
2008 m. Lenkijoje vykusiame pasaulio jaunimo čempionate James 400 m distanciją įveikė per 45,70 s ir iškovojo sidabro medalį. 2009 m. Pan Amerikos jaunimo čempionate sprinteris laimėjo aukso medalį 400 m bėgime. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate James dalyvavo antrą kartą. Šįkart sportininkas 400 m bėgime buvo lėtesnis ir distanciją įveikė per 45,89 s, bet vis tiek iškovojo aukso medalį. 2011 m. lengvaatletis sudalyvavo Pan Amerikos jaunimo čempionate, kur pelnė aukso medalį 200 m bėgime.
Suaugusiųjų varžybos
2011 m. žiemos sezono metu Kirani James 400 m distanciją įveikė per 44,80 s ir tapo trečiu greičiausiu šią distanciją įveikusių žmogumi uždarose patalpose. Vasaros sezono metu bėgikas būdamas vos aštuoniolikos metų pasiekė pasaulio čempionato ir olimpinį 400 m bėgimo kvalifikacinį normatyvą. 2011 m. pasaulio čempionate Kirani James finaliniame 400 m bėgime aplenkė olimpinį čempioną LaShawn Merritt ir tapo pasaulio čempionu, bei pirmuoju savo šalies medalininku čempionato istorijoje.
Leidinys
Šiais laikais vis labiau plinta elektroniniai leidiniai.
Serijinis leidinys
Serijinių leidinių rūšys:
Eldono gera informacija
LKBL 2003–2004 m. sezonas
LKBL 2003–2004 metų sezonas – 10-sis Lietuvos krepšinio B lygos sezonas.
YO
Yo gali reikšti:
yo gali reikšti:
Berkinėnai
Berkinėnai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Telšių.
Hoabinio kultūra
Hoabinio kultūra arba Hoa Binio kultūra  – paleolito ir mezolito Indokinijos archeologinė kultūra, prancūzų archeologų pavadinta pagal Hoa Binio provinciją (Šiaurės Vietnamas), kurioje rasta urvų su radiniais. Apibrėžiama pagal akmeninių darbo įrankių požymius, datuojama 10-2 tūkstantmečiu pr. m. e.
Pirmieji kasinėjimų Hoabinio provincijoje rezultatai buvo paskelbti 1927 m. Aprašytoji kultūra gamino primityvius akmeninius darbo įrankius, dažnai apdirbtus tik iš vienos pusės, kurie vėliau pavadinti sumatralitais. Be akmeninių įrankių plačiai buvo naudojami ir įrankiai iš kaulo. Iš viso buvo rasti 82 dvidešimt aštuonių tipų radiniai. Vėliau kultūros apibrėžimas buvo tikslinamas.
1994 m. konferencijoje Hanojuje Vietnamo archeologai pateikė įrodymus, kad Hoabinio kultūra egzistavo jau prieš 17 tūkst. metų. Konferencijoje pasiūlyta laikyti, kad Hoabinio kultūra nėra atskira archeologinė kultūra, o greičiau darbo įrankių gaminimo tradicija.
Arealas
Hoabinio kultūra buvo paplitusi teritorijoje, kurioje dabar yra Vietnamas, Tailandas, Laosas, Mianmaras, Kambodža ir Indonezija (Sumatra). Santykinai daug kultūros stovyklų (120) rasta Vietname, tačiau tai greičiau atspindi tyrinėjimų intensyvumą, o ne tai, kad čia buvo tankiausiai apgyvendinta ar centrinė kultūros dalis. Kai kurie archeologai mano, kad kultūra siekė pietų Kiniją, Taivaną, Nepalą ir Australiją.
Manoma, kad Hoabinio kultūra pirmiausia susiklostė Honghos upės (Raudonoji upė) slėnyje, vėliau išplito.
9 de Julio aveniu
thumb|right|240px|Birželio 9-osios aveniu 9 de Julio aveniu, Liepos 9-osios aveniu  – viena pagrindinių Argentinos sostinės Buenos Airių gatvių. Pavadinta šalies nepriklausomybės dienai atminti. Driekiasi nuo Retiro kvartalo šiaurėje iki Konstitucijos stoties pietuose. Aveniu sudaro 14 eismo juostų (po septynias abejose pusėse). Liepos 9-osios aveniu įsikūrusi Prancūzijos ambasada, Kolono teatras, Buenos Airių obeliskas, Don Kichoto paminklas, Konstitucijos geležinkelio stotis. Avenius statyba pradėta 1937 m., galutinai baigta 1960 m.
Dėl savo neįprasto platumo Liepos 9-osios aveniu pėstiesiems pereiti prireikia keleto minučių. Nors įrengta daug šviesoforų, bet einant normaliu žingsiu prireikia bet 3 žalių šviesų.
Leliūnų herbas
Leliūnų herbas – vienas iš Leliūnų miestelio (Utenos raj.) heraldikos atributų.
Istorija
2004 m. gegužės 25 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 81. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.
Zenitinis kulkosvaidžių įrenginys
thumb|right|250px|JAV visureigis M16 MGMC su suketverintu 12,7 mm zenitiniu kulkosvaidžių įrenginiu Maxson M45 Zenitinis kulkosvaidžių įrenginys  – automatinis ginklas, sudarytas iš į vieną sistemą sujungtų ir į vieną taikinį vienu metu šaudančių kulkosvaidžių. Paprastai toks įrenginys turi 2 ar 4 kulkosvaidžius, nors yra ir įrenginių su vienu kulkosvaidžiu (pvz., rusiški ZPU-1 ir ZGU-1). Visi kulkosvaidžiai turi vieną bendrą nutaikymo sistemą, skirta taikytis į oro taikinius (dažniausiai iki 2000 m), nors paprastai šie ginklai turi ir papildomą galimybę šaudyti į antžeminius taikinius.
Vieno kulkosvaidžio techninė šaudymo sparta paprastai apie 600 šūv./min., kovinė – apie 150 šūv./min. Vertikalus šaudymo kampas siekia iki 90°, horizontalus – 360°. Paprastai šaudoma šarvamušėmis padegamosiomis kulkomis. Kulkų masė 45-65 g, pradinis greitis – 900–1000 m/s.
Zenitiniai kulkosvaidžių įrenginiai būna velkamieji, įtaisyti automobiliuose, šarvuočiuose, laivuose. Įrenginiai ant ratinės ar vikšrinės bazės paprastai vadinami zenitinėmis savaeigėmis.
Tokie įtaisai atsirado XX a. 4-ą dešimtmetį. Paprastai kalibras būna 12,7–14,5 mm, nors seniau naudojo ir šautuvinio kalibro zenitinius kulkosvaidžių įrenginius.
Tipiški atstovai:
Giroskopas
thumb|right|Giroskopo veikimas thumb|right|Giroskopo precesija thumb|right|Paminklas vilkeliui [[Haga|Hagoje]] Giroskopas – prietaisas, skirtas sukimuisi surasti. Bendru atveju tai yra bet koks greitai besisukantis kietas kūnas, kurio ašis gali erdvėje keisti savo kryptį. Visi reiškiniai susiję su greitu giroskopo sukimusi vadinami giroskopiniais. Giroskopas yra skridinys, kurio ašies kryptis laisvai kinta. Žaislinis giroskopas yra paprasto giroskopo modelis. Įsuktas giroskopas priešinasi tokioms jėgoms kaip sunkis, kurie veikia jo ašį, ir stengiasi išlaikyti pusiausvyrą. Giroskopinis kompasas turi giroskopą, kurio ašis, ją įsukus, nukrypsta šiaurės kryptimi.
Didžiausią vertę moksle ir technikoje turi simetriniai giroskopai, kurie turi sukimosi simetriją ašies atžvilgiu. Ta ašis vadinama geometrine arba giroskopo figūrine ašimi. Simetrinio giroskopo teorija paprastesnė ir svarbesnė negu nesimetrinio giroskopo. Paprastai vienas giroskopo ašies taškų yra įtvirtintas – giroskopo atramos taškas: giroskopo figūros ašies taškas O, kurios atžvilgiu nagrinėjamas giroskopo sukimasis. Bendru atveju giroskopo judėjimas susideda iš atramos taško O judėjimo ir sukimosi apie momentinę ašį, einančią per tą tašką O (pvz., vilkelis – giroskopas su judančiu atramos tašku).
Pagrindiniu teorijoje laikomas giroskopas, kurio atramos taškas nejuda, tap pat tiriami giroskopai su judančiu atramos tašku. Kad giroskopo ašis galėtų laisvai suktis erdvėje, giroskopas įstatomas kardaninėje pakaboje. Giroskopo smagračio sukimosi ašis AA, vidurio žiedo sukimosi ašis BB ir išorinio žiedo sukimosi ašis DD kertasi taške, vadinamame kardaninės B pakabos centru (AA ⊥ BB), o (BB ⊥ DD). Toks giroskopas turi tris laisvės laipsnius ir gali laisvai suktis apie kardaninės pakabos centrą. Jeigu D kardaninės pakabos centras arba atramos taškas sutampa su giroskopo masių centru, tai toks giroskopas vadinamas pusiausvyruoju. Pagal Oilerio teoremą, giroskopo judėjimą nejudančio atramos taško O atžvilgiu galima įsivaizduoti kaip sukimąsi apie neorientuotą ašį, einančią per šį tašką.
Molinė (Ukmergė)
Molinė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Želvos, į šiaurę nuo kelio. Aptikti Bliūdašilio pilkapiai (arba Kapčiai). Iš šiaurės supa Jernimavos miškas, teka Siesartis.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs prie bendrinės kalbos žodžio molis pridėjus priesagą -inė. Šioje vietovėje žemė labai molinga, todėl kaimas taip ir pavadintas.
Liaudies etimologija byloja, kad čia atvykę ir apsigyvenę žmonės pastebėjo, kad šioje vietovėje esama labai daug molio. Laikui bėgant jie surado būdą, kaip šiuo turtu pasinaudoti. Jie rinko molį ir gamino plytas, iš kurių statė namus, žiedė ąsočius, puodelius, lėkštes. Tad keliautojai, kurie atvykdavo į šį kaimą, jį pavadino Moline.
Serbentinė pumpurinė kandis
Serbentinė pumpurinė kandis (Synanthedon tipuliformis) – serbentinių makštinių kandžių (Prodoxidae) šeimos drugys, plačiai paplitęs serbentų kenkėjas. Lietuvos individualiuose soduose serbentinė kandis masiškai pradėjo kenkti 1981 metais. 1983−1986 m. pradėjo plisti ir pramoninėse plantacijose. Serbentinės kandies pažeisti pumpurai pavasarį neišsprogsta, ištisi ūgliai ir šakos nudžiūsta, kiti vasarą išskleidžia pavienius lapus. Pavasarį serbentinės kandies pažeisti serbentai būna plonomis šakomis ir atrodo tarsi nudeginti.
Serbentinės purpurinės kandies vikšrai žiemoja baltuose kokonuose, po žievės atplaišomis ir dirvos paviršiuje. Anksti pavasarį jie palieka žiemojimo vietas ir įsigraužia į pumpurus. Pažeistų pumpurų paviršiuje matyti krūvelės ekskrementų trupinėlių, sukibusių voratinklio siūleliais. Vienas vikšras per savo gyvenimą sunaikina 3−7 pumpurus. Vikšrai – 7-8 mm ilgio, padengti smulkutėmis karpelėmis su šviesiais plaukeliais. Jauni vikšrai būna raudonos, o užaugę žalios spalvos. Lėliukėmis vikšrai virsta gegužės mėn. I dekadoje. Lėliukių randama dirvos paviršiuje po krūmais, rečiau – pažeistuose pumpuruose. Serbentams baigiant žydėti, praėję lėliukės stadiją, pasirodo suaugėliai – drugiai. Jie išskleistais sparnais – 13-17 mm pločio. Priekiniai sparnai gelsvai rudi, su dviem balsvai gelsvomis dėmelėmis ir skersine juostele. Patelės kiaušinius deda į žalias uogų užuomazgas. Išsiritę vikšrai įsigraužia į uogos vidų ir ten maitinasi išgrauždami jaunas sėklas. Maitindamiesi uogomis, vikšrai būna raudonos spalvos. Pažeistos uogos anksčiau už kitas prinoksta ir dėl to lengvai pastebimos. Vikšrai iš pažeistų uogų išlenda žiemoti. Taigi kenkėjas daro dvigubą žalą – pažeidžia pumpurus ir uogas.
Įvairias serbentų veisles kandis pažeidžia nevienodai. Jų išplitimą nulemia keletas faktorių: pavasarį – oras, dirvos drėgmė, veislių atsparumas ir ankstyvumas, krūmų tankumas ir kt. Tačiau ypač gausu kandžių ant senų, apleistų ir nuskurusių krūmų. Gausu jų ir ten kur po krūmais nepurenama dirva.
Kovos priemonės
Kasmet anksti pavasarį apgenėti krūmus, pašalinti pažeistas šakas, nepalikti kelmų (pjauti prie pat žemės), nelaikyti tankių krūmų.
Serbentų krūmus purkšti tabako nuoviru arba dulkinti tabako dulkėmis.
Augalus patręšti mineralinėmis ir organinėmis trąšomis. Krūmus auginti tol, kol jie būna produktyviausi (iki 10 metų). Vėliau juos reikia arba atnaujinti, arba išnaikinti ir, laikantis sėjomainos, sodinti naujus.
Sodinti tik sveikus, kenkėjų nepažeistus sodinukus.
Lietuvos geležinkeliai
miniatiūra|[[Vilniaus geležinkelio stotis (2020 m.)]]
„“ (sutr. LTG, anksčiau Litrail) – lietuviška geležinkelių įmonių grupė. Eksploatuoja ir prižiūri geležinkelius, veža keleivius ir krovinius, remontuoja riedmenis ir kt.
1851–1915 m. Rusijos imperija, Vokietijos imperija
1851 m. Rusijos imperijos vyriausybė priėmė nutarimą dėl Sankt Peterburgo – Varšuvos geležinkelio tiesimo, kurio dalis trasos ėjo per Lietuvą. 1853 m. kilo Krymo karas, geležinkelio tiesimas nutrauktas. 1858 m. tiesimo darbai atnaujinti. 1858 m. gegužės 15 d. prie Vilniaus 18 varstų kelio atkarpoje buvo atlikti pirmieji bandomieji darbai.
Tiesiant pirmąjį geležinkelį Lietuvoje, buvo pastatyta daug inžinerinių statinių. Stambiausi ir svarbiausi iš jų buvo Kauno ir Panerių tuneliai (pastatyti 1861 m. rudenį), tiltai per Nerį, Vilnelę, Merkį bei Nemuno upę Kaune. Šioje linijoje buvo pastatytos pirmosios Lietuvoje geležinkelio stotys (21 stotis): aukščiausios klasės Lentvario ir Virbalio, pirmos klasės – Vilniaus ir Kauno, antros klasės – Švenčionėlių, trečios klasės – Dūkšto, Kazlų Rūdos, Varėnos ir Žaslių, ketvirtos klasės – Bezdonių, Ignalinos, Marcinkonių, Mauručių, Pabradės, Pilviškių, Rūdiškių, Turmanto, Valkininkų, Vievio ir Vilkaviškio.
Rusijos valstybė, norėdama pradėti eksportuoti Ukrainos grūdus per Liepojos uostą, paruošė ir patvirtinto naujų geležinkelių projektus Liepoja – Kaišiadorys ir Naujoji Vilnia – Romnai. 1871-1873 m. vyko geležinkelio tiesimo darbai.
1871 m. rugsėjo 4 d. pradėtas viešasis eismas Liepojos – Kaišiadorių linija. Naujosios Vilnios – Minsko kelio ruožas viešajam eismui atidarytas 1873 m. sausio 14 d.
1872 m. kovo 18 d. pradėta tiesti kelio Mažeikiai – Jelgava atkarpa. 1873 m. lapkričio 3 d. Jelgavos – Mažeikių kelias pradėjo viešąjį eismą.
Buvo nutiestos strategiškai svarbios linijos: Radviliškis – Daugpilis (1873 m.), Vilnius – Lyda (1884 m.), Varėna – Alytus – Šeštokai – Suvalkai (1899 m. visa linija; 1895 m. atkarpa Varėna – Poteronys). Iki šių dienų atkarpa Varėna – Alytus neišliko.
Taip pat Lietuvoje buvo tiesiami ir siaurieji geležinkeliai. 1895 m. lapkritį atidaryta siaurojo (750 mm) geležinkelio linija Švenčionėliai – Pastovys. 1901 m. gegužės mėnesį atidaryta siaurojo geležinkelio linija Švenčionėliai – Panevėžys. 1884 m. pradėtas įrenginėti Kauno tvirtovės siaurojo geležinkelio tinklas. Vėliau dalis jo tapo Kaune esančių plačiųjų ar buvusių siaurųjų geležinkelių ruožų dalimis.
Prie naujų geležinkelio linijų kūrėsi nauji miesteliai ir miestai – Kaišiadorys, Švenčionėliai, Mažeikiai, Kazlų Rūda. Pradėjo sparčiai augti kiti Lietuvos miestai, ypač tie, kurie tapo geležinkelių mazgais – Radviliškis, Šiauliai ir kiti.
miniatiūra|Ilgametė buveinė (~1901–2021 m.)
1872 m. kovo 25 d. Vokietijos imperijos valdžia priėmė įstatymą dėl Tilžės – Pagėgių – Klaipėdos geležinkelio tiesimo. 1875 m. birželio 1 d. šis 95 km ilgio geležinkelis buvo atidarytas viešajam eismui ruože Pagėgiai – Klaipėda, 1875 m. spalio 1 d. ruože Pagėgiai – Tilžė. 1892 m. atidaryta linija Klaipėda – Bajorai, o 1904 m. Pagėgiai – Lauksargiai. Abi šios linijos ėjo iki pasienio su Rusijos imperija ir buvo tikimasi, kad Rusija toliau nuties geležinkelius sava teritorija. Vokietijoje ypač plačiai buvo plečiamas siaurųjų ir vietinės reikšmės geležinkelių tinklas. 1902 m. nutiestas siaurasis geležinkelis (1000 mm) Pagėgiai – Smalininkai, o 1914 m. (faktiškai veikė jau 1913 m. rudenį) ši linija papildyta elektrifikuotu siauruoju geležinkeliu Tilžė – Mikytai. 1906 m. rudenį atidarytas Klaipėdos siaurųjų geležinkelių (1000 mm) tinklas. 1913 m. nutiestas vietinės reikšmės platusis geležinkelis Šilutė-Miestas – Šilutė – Kulėšai.
1915–1918 m. Pirmasis pasaulinis karas
1915 m. kaizerinė Vokietija okupavo Lietuvą. Karinė vadovybė ėmė sparčiai perkalti geležinkelius į 1435 mm pločio vėžę. Vokiečiai įsteigė specialią Lietuvos geležinkelių administraciją, kurios centras buvo Varšuvoje. Vėliau buvo įsteigta karinė geležinkelių direkcija Vilniuje, dalį Šiaurės Lietuvos geležinkelių administravo karinė geležinkelių direkcija Rygoje.
Carinės Rusijos sudėtyje buvusioje Lietuvoje geležinkelių tinklas buvo retas, veikė tik viena Virbalio – Eitkūnų geležinkelio jungtis su Rytų Prūsijos geležinkeliais. Todėl vokiečių karo reikmėms buvo tiesiami taip vadinami karo lauko (siaurieji) geležinkeliai, ėję pafrontės zonoje. Pirmasis siaurasis geležinkelis, nutiestas karo reikmėms, buvo Lauksargių – Tauragės – Skaudvilės – Kelmės geležinkelis, atidarytas etapais 1915 vasarą. 1916 m. nutiestas Jonavos – Ukmergės siaurasis geležinkelis. Taip pat buvo tiesiami siaurieji geležinkeliai ir krašto išteklių eksploatacijai bei išgabenimui į Vokietiją. Platus siaurųjų geležinkelių tinklas buvo sukurtas miškuose į šiaurę nuo Kazlų Rūdos, pasiekė Nemuną ties Pavilkiju. Taip pat buvo nutiesti kiti siaurieji geležinkeliai krašto išteklių eksploatavimui.
miniatiūra|[[Lyduvėnų tiltas (2022 m.)]]
Vokiečiai karo reikmėms ėmė tiesti plačiuosius geležinkelius. Iki 1915 m. spalio 1 d. per 3 mėnesius nutiesė Bajorų–Priekulės (Latvijoje) geležinkelio 74 km ruožą (54 km ruožas Lietuvoje), 1916 m. birželio 20 d. baigtas Lauksargių–Šilėnų geležinkelis (124,4 km). Šioje linijoje buvo pastatytas laikinas 42 m aukščio ir 670 m ilgio medinis tiltas per Dubysos upę ties Lyduvėnais. Vėliau šis tiltas pakeistas geležiniu ant betono atramų. Naująjį Lyduvėnų tiltą pradėta statyti 1916 m. rudenį, o atiduota eksploatuoti 1918 m. gegužės 17 d. 1944 m. tiltas susprogdintas, 1951 m. atstatytas. Dabar Lyduvėnų geležinkelio tiltas yra ilgiausias Lietuvoje tiltas (ilgis – 599 m).
1916 m. gegužės 7 d. vokiečių karinė vadovybė įsakė pradėti tiesti kelią Šiauliai–Joniškis–Jelgava. Darbai naujoje linijoje pradėti gegužės 16 d. Kelias baigtas tiesti 1916 m. spalio 1 d. 1916 m. vokiečių valdžios įsakymu nutiestas geležinkelis tarp Palemono (Kaune) ir Gaižiūnų. Šis 25 km dvikelis geležinkelis labai sutrumpino kelionę geležinkeliu iš Kauno Jonavos, Kėdainių, Šiaulių kryptimi. Fronto poreikiams buvo nutiestas 1435 mm vėžės Pabradės–Lentupio geležinkelis. Taip pat Šiaurės Rytų Lietuvoje bei teritorijose, dabar priklausančiose Latvijai bei Baltarusijai, buvo sukurtas platus karo lauko siaurųjų geležinkelių tinklas, kurių dalį pasibaigus karui imta naudoti viešajam eismui (Dūkštas–Druja, Skapiškis–Suvainiškis), o didesnioji dalis buvo išardyta.
Buvo planuojamos ir naujos magistralinės plačiojo geležinkelio linijos, kai kurios iš jų netgi pradėtos tiesti (atlikti kai kurie nedidelės apimties žemės darbai), bet Vokietijai pralaimint karą ir sunkėjant jos ekonominei padėčiai, tų geležinkelių tiesimo darbai buvo nutraukti.
1918–1940 m. Nepriklausoma Lietuva
thumb|Uniforminė geležinkelių stoties budėtojo kepurė, ant kurios pavaizduotas [[Lietuvos herbas|Vytis, 1937 m.]] thumb|Lietuvos geležinkelių valdybos tarnautojo kepurė, 1937 m.
1918 m. lapkričio 14 d. finansų ministras M. Yčas sudarė susisiekimo tarybą. Buvo įkurta Geležinkelių valdyba su dvejomis tarnybomis: Eksploatacijos ir Traukos. Lietuvos geležinkelių valdyba vedė nuolatines derybas su vokiečių geležinkelių valdyba. 1919 m. liepos 4 d. Lietuvos Vyriausybė, dirbusi Kaune, pasirašė sutartį su Vokietija dėl geležinkelių tinklo perdavimo Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijai. Vadovaujantis šia sutartimi buvo perduoti ne tik geležinkelio ruožai, bet ir nuomojami už nustatytą mokestį garvežiai, keleivių, bagažo, prekiniai, atvirieji vagonai ir kt. 1919 m. liepos 6 d. buvo paleistas pirmas traukinys plačiuoju geležinkeliu iš Kaišiadorių į Radviliškį, o rugpjūčio 1 d. prasidėjo traukinių eismas siauruoju geležinkeliu Kaune tarp senamiesčio ir Panemunės,
Atgautieji iš Vokietijos geležinkelio ruožai atrodė labai prastai: telegrafo linijos sutraukytos, telefono ir telegrafo aparatai išgrobstyti, stočių inventorius nusiaubtas. Lietuvos geležinkeliams tuomet priklausė 943 km kelių, o riedmenų ūkį sudarė iš vokiečių išnuomoti 6 garvežiai, 15 keleivinių ir 57 prekiniai vagonai. Tuo metu Lietuvos geležinkeliai bendro tinklo nesudarė. 1922 m. lapkričio 1 d. Lietuvos kariuomenės geležinkelio bataliono pirmoji kuopa pradėjo tiesti Šeštokų–Kazlų Rūdos jungiamąjį kelią ir iki 1923 m. gruodžio 20 d. sujungė Kazlų Rūdą su Marijampole. Lietuvos geležinkeliai buvo sujungti į bendrą tinklą.
1923 m. atgavus Klaipėdos kraštą, esantys šiame krašte valstybiniai geležinkeliai tapo Lietuvos geležinkelių sistemos dalimi, buvo sukurta pagrindinė tranzito arterija į Klaipėdos uostą. Ši arterija nebuvo tiesi, traukiniai turėjo daryti didelį lanką į Klaipėdą per Tauragę, Pagėgius, Šilutę, arba važiuoti trumpesniu keliu, bet per Latvijos teritoriją: Mažeikius–Priekulę–Skuodą–Kretingą. Todėl 1926 m. pavasarį buvo nutiestas Kužių–Telšių geležinkelio ruožas, o 1932 m. rudenį Telšių–Kretingos geležinkelis. Dėl Vilniaus krašto okupacijos susisiekimas su Lenkija buvo nutrauktas, todėl per sieną ir demarkacinę liniją einančios geležinkelio linijos buvo nenaudojamos ir išardytos: nuo Šeštokų iki sienos su Lenkija, Alytaus–Varėnos linija (1927 m.; nes dėl menko judėjimo nesant susisiekimo su lenkų okupuota Varėna ir Vilniumi tilto atstatymas Alytuje buvo ekonomiškai nepagrįstas), siaurasis geležinkelis Utena– Švenčionėliai išardytas Lenkijos okupuotoje teritorijoje nuo Švenčionėlių iki demarkacinės linijos. Taip pat neveikė Kauno–Vilniaus ruožas tarp Vievio ir demarkacinės linijos su Lenkija, o linija Kaišiadorys–Gaižiūnai buvo užkonservuota (kai kurie šaltiniai rodo, kad visgi ja vyko retas krovininių traukinių eismas).