cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malargujė
Anksčiau miestas buvo svarbus urano gavybos ir naftos perdirbimo centras. Dabar vystomas kaip ekoturizmo centras. Kalnų slidinėjimas (Las Leñas ir Los Molles vietovėse). Taip pat Malargujėje yra Piero Augerio observatorija, kurioje tiriami kosminiai spinduliai. 27 km nuo miesto yra Castillos de pincheira uola, suformuota vėjo ir vandens ir labai primenanti pilį. Be to, netoli miesto yra požeminis Raganų urvas (Caverna de Las Brujas), kuriame galima išvysti stalaktitų ir stalagmitų galerijas. 75 km į rytus yra Llancanelo ežeras ir gamtos rezervatas, kuriame galima stebėti įvairius Pietų Amerikos paukščius.
Telšių kareivių sinagoga
Telšių kareivių sinagoga – buvusi žydų sinagoga Telšiuose (Aukštoji g. 3).
Istorija
Pastatyta 1870 m. Projektuota profesionalaus architekto. Statybas finansavo žydų bendruomenė.
Pastatas mūrinis, dviejų aukštų, saikingos architektūros, kompaktinio tūrio. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą sinagoga daugiausia naudojosi įgulos žydai. Tai vienas seniausių mūrinių pastatų Telšių mieste išlikęs iki šių dienų.
Hadžar Ymas
Hadžar Ymas  – Maltos saloje esantis megalito ansamblis, milžiniška neolito amžiaus konstrukcija, viena Maltos megalito šventyklų. 1992 m. įtraukta į Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos (UNESCO) pasaulio paveldo sąrašą. thumb|left| Pro šventyklos liekanas matosi [[Filfla|Filflos sala ]] thumb|left
Istorija
Pradėta kasinėti 1839 m.
Suomijos ledo ritulio lyga
Suomijos ledo ritulio lyga (SM-liiga) – aukščiausia Suomijos ledo ritulio federacijos lyga. Ji buvo įkurta 1975 m. Lygoje žaidžia 14 komandų, kurių skaičių reguliuoja speciali komisija, ji atsižvelgia į tam tikrus standartus ir sprendžia ar priimti komandą iš „Mestis“ lygos (antra aukščiausia Suomijos ledo ritulio lyga).
SU
Su gali reikšti:
su gali reikšti:
Kapčiškės (Kaišiadorys)
Kapčiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žaslių.
Jurgis II
Biografija
Jurgio I sūnus.
Valdymas
Dėl Hanoverio interesų įtraukė D. Britaniją į Austrijos įpėdinystės karą (1740–1748 m.), nepopuliarų D. Britanijoje. Jurgis II įgijo pagarbą už drąsą 1743 m. Gottingeno mūšyje Bavarijoje. Tai buvo paskutinis mūšis, kuriame D. Britanijos monarchas dalyvavo asmeniškai. 1745 m. numalšino paskutinį jakobitų (ištremto Stiuartų dinastijos karaliaus Jokūbo palikuonių šalininkai) sukilimą. 1737 m. Gottingene įsteigė Jurgio Augusto universitetą. 1753 m. Londone – Britų muziejų. Kariavo su Prancūzija dėl Š. Amerikos kolonijų. Paskutiniais gyvenimo metais mažai domėjosi politika.
Šeima
Nuo 1705 metų vedė Karoliną Brandenburg-Anbachę (1683–1737). Vaikai:
E261
Europos kelias E261 – 350 km ilgio greitkelis Lenkijoje. Prasideda Vroclave, eina per Poznanę ir Bygdoščių ir baigiasi Svecėje.
Mašutkiniai
Mašutkiniai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Vižainio, apie 32 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 140 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. šios vietovės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas 1867-1868 m. kai Ešeriškių administracija suteikė 143 bežemiams 476 margus žemės. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Haradokas
Haradòkas (arba Gorodokas, ) – miestas šiaurės rytų Baltarusijoje, 30 km į šiaurę nuo Vitebsko, prie Gorožankos upės. Rajono centras. Lengvoji pramonė.
Istorija
Miestas žinomas nuo XVI a. vidurio kaip Haradokas prie Polocko. XVII a. priklausė Vitebsko vaivadijai. Miesto statusą įgijo 1772 m. XIX a. buvo Vitebsko gubernijos Haradoko apskrities centras.
Lietuvos vyrų tinklinio rinktinė
Lietuvos vyrų tinklinio rinktinė – nacionalinė šalies rinktinė, kuri atstovauja Lietuvą tinklinio tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos tinklinio federacija.
Olštynekas
Olštynekas (,  – miestas Lenkijos šiaurėje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Olštyno apskrityje, 28 km į pietvakarius nuo Olštyno, Olštyneko valsčiaus administracinis centras. 7648 gyventojai (2004 m.)
Istorija
Miestą įkūrė Vokiečių ordino Ostrudos komtūras Giunteris fon Hohenšteinas kaip tvirtovę kovoms su prūsais. Pirmą kartą paminėtas 1351 m., o 1359 m. didysis Vokiečių ordino magistras Vinrichas Kniprodė jam suteikė miesto teises.
Miesto planas buvo tipiškas kitiems kryžiuočių įkurtiems miestams. Jo centre buvo didelė turgaus aikštė su bažnyčia ir rotuše, į kurią susibėgo dvi gatvės. Miestas buvo apsuptas 245 x 170 m mūrine 10 m aukščio siena, jame gyveno apie 450 daugiausia vokiečių atsikėlėlių.
Po 1410 m. Žalgirio mūšio miestelėnai pripažino Lenkijos karaliaus valdžią. Per Bado karą 1414 m. miestas nukentėjo nuo lenkų kariuomenės. 1520 m. per Riterių karą miestą užėmė lenkų kariuomenė, o Karūnos didysis etmonas Mikalojus Firlėjus patvirtino jam miesto teises. 1656 m. Olštyneką (mažąjį Olštyną) nusiaubė švedai ir totoriai. 1740 m. jame gyveno 728, o 1811 m. 778 gyventojai. 1764 m. Olštyneke gimė filologas Kristupas Celestinas Mrongovijus.
1888 m. nutiestas geležinkelis į Dzialdovą, o 1891 m. – į Ostrudą. 1927–1945 m. netoli miesto stovėjo didžiulis monumentas 1914 m. Tanenbergo mūšiui atminti, vadinamasis Hindenburgo mauzoliejus. Jame 1934 m. buvo palaidotas Vokietijos feldmaršalas ir Veimaro respublikos prezidentas Paulis fon Hindenburgas.
Miestas nukentėjo ir per abu pasaulinius karus. Nuo 1939 m. spalio iki 1945 m. jame veikė nacių koncentracijos stovykla Stalag I-B Hohenstein. 1945 m. miestą smarkiai sugriovė Raudonoji armija. Sudaužytas ir Hindenburgo mauzoliejus, jį mena tik prie miesto rotušės pastatyta liūto skulptūra. 1945 m. miestas atiteko Lenkijai, 1975–1998 m. priklausė Olštyno vaivadijai.
Transportas
Olštyneką kerta geležinkelis Olštynas – Dzialdovas, automobilių magistralė E77 Gdanskas – Elbingas – Olštynekas – Varšuva, kelias DK51 Olštynas – Bezledas ir DK58 Ščitnas – Ščučinas.
Turizmas
Olštyneke išlikusi XIV a. kryžiuočių pilis, apgriauta XVII a. ir atstatyta 1847–1849 m. steigiamai gimnazijai. Išlikę XV a. miesto sienos fragmentai, didelė dalis senojo miesto plano ir pastatų. Yra Varmijos ir Mozūrijos liaudies statybos muziejus.
Per Olštyneką praeina daug turistinių kelių, iš kurių pagrindinis – į Žalgirio mūšio lauką, kuriame kasmet rengiama mūšio inscenizacija. 2008 m. šventėje dalyvavo apie 4000 riterių ir jų padėjėjų, suvaidinusių Žalgirio mūšio eigą ir apie 200 000 žiūrovų.
Juozas Ambraziejus (1877)
thumb|200px|Juozapas Ambrozevičius Juozas Ambraziejus (1877 m. kovo 17 d. Panausupys, Padovinio valsčius, Marijampolės apskritis – 1959 m. birželio 25 d. Niujorkas) – Lietuvos spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Nuo 1899 m. laikraščio „Ūkininkas“ bendradarbis. 1898 m. įkūrė slaptą kaimo jaunimo organizaciją „Šienpjoviai“ ir 1901 m. „Artojų draugiją“ nelegaliai lietuviškai spaudai platinti ir vaidinimams rengti. Organizavo lietuviškos spaudos (knygų, laikraščių, atsišaukimų) platinimą. Kaip artistas dalyvaudavo draugijos rengiamuose vaidinimuose. Padėjo savo dėdei, knygnešiui, kunigui Adomui Grinevičiui – pranešdavo apie gresiamas kratas. Įtraukė į lietuviškos spaudos platinimą jaunąjį Mykolą Krupavičių.
Veikė Barzdos slapyvardžiu. Įkliuvo klijuojant atsišaukimus. 1902 m. įtrauktas į „Artojų“ draugijos narių bylą, kaltintas lietuviškos spaudos, gautos iš Vinco Bielskaus, platinimu, atsišaukimų klijavimu. Dėl 1904 m. caro manifesto byla nutraukta. 1905 m. Didžiojo Vilniaus seimo atstovas, už jo nutarimų propagandą kalintas Kalvarijos kalėjime ir ištremtas į Oloneco guberniją (Karelija). Po caro manifesto grįžo į Lietuvą.
Kryžkelis (Akmenė)
Kryžkelis – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kruopių.
Istorija
Kruopių apylinkės Kryžkelio kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Juozas Ambraziejus (1877)
Biografija
Vengdamas persekiojimų, 1907 m. išvyko į Škotiją, nuo 1908 m. gyveno Brukline, Niujorke (JAV). Įsitraukė į lietuvių veiklą, pelnė „dėdės Ambraziejaus“ vardą. 1914–1916 m. laikraščio „Vienybė lietuvninkų“ administratorius. 1914–1917 m. Lietuvos autonomijos fondo iždo globėjas. 1920–1928 m. Lietuvos atstatymo bendrovės direktorius. 1928–1940 m. Lietuvių laivakorčių agentų sąjungos pirmininkas. Vienas Amerikos lietuvių tautinės sandaros kūrėjų. Susivienijimo lietuvių Amerikoje ir Tėvynės mylėtojų draugijos narys. 1935 m. už nuopelnus Lietuvai apdovanotas LDK Gedimino trečiojo laipsnio ordinu.
Mišabelis
300px|thumb|Mischabel kalnų masyvas
Kitos dvi iškilios Mischabel viršūnės yra Täschhorn (4491 m) ir Südlenz arba Lenzspitze (4294 m).
Mischabel papėdeje įsikūręs žymus Šveicarijos slidinėjimo kurortas Saas Fee, turintis aukšciausią Europoje slidinėjimo metro (viršutinė metro stotelė Mittel Allain – 3454 m)
Airėnai II
Airėnai II – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose, 8 km į pietvakarius nuo Maišiagalos. Rytuose yra Ąžuolyno miškas, vakaruose už 1 km teka Neris. Pro Airėnus eina kelias.
Istorija
Airėnai I XIX a. buvo Airėnų kaimas ir palivarkas, priklausęs kunigaikščiams Giedraičiams. Airėnai II įsikūrė XX a. pradžioje, atkėlus gyventojų iš Gardino gubernijos.
Debian
Debian – laisvoji operacinė sistema. Šis Linux platinamasis paketas sudarytas tik iš laisvų programų su galimybe atsisiųsti nuosavybines programas iš interneto saugyklų. Debian pritaikyta įvairių architektūrų kompiuteriams. Tai vienas seniausių Linux platinamųjų paketų – apie jį pirmą kartą viešai paskelbta 1993 m. rugpjūčio 16 d. Skirtingai nuo kitų laisvų operacinių sistemų su Linux branduoliu, Debian galima naudoti ir su kitais operacinių sistemų branduoliais – šiuo metu palaikomi FreeBSD bei GNU/Hurd branduoliai. Debian GNU/Linux kuria ir prižiūri virš 1000 savanorių iš viso pasaulio šalių. Platinamieji paketai, sukurti Debian pagrindu, yra Baltix, Ubuntu, Kanotix, Knoppix, Libranet, LinEx, Linspire, MEPIS, Morphix, OPEN COLINUX, Parsix, Goobuntu, Kubuntu, Edubuntu, Xubuntu, Xandros.
Savybės
Debian operacinė sistema yra skirta plačiam naudojimui įvairaus tipo kompiuteriuose, ypač paplitusi serveriuose, taip pat plačiai naudojama ir asmeniniuose kompiuteriuose.
Paketų sistema
Šioje operacinėje sistemoje naudojama APT programų paketų įdiegimo sistema. Vartotojui pateikiami patogūs įrankiai paketams diegti ir tvarkyti – aptitude (veikiantis tekstiniame terminale) ir Synaptic (veikiantis grafinėje aplinkoje). Naudojant šią paketų sistemą ir turint interneto prieigą galima lengvai praplėsti šios operacinės sistemos galimybes, įdiegiant papildomą laisvai platinamą programinę įrangą, dokumentaciją ir pan.
Visa programinė įranga, kuri pasiekiama per paketų sistemą, saugoma tam tikrose programinės įrangos saugyklose, dar vadinamose programinės įrangos šaltiniais (arba archyvais), dažniausiai pasiekiamose internetu (gali būti ir CD/DVD diskuose ar kitose laikmenose). Toks programinės įrangos įdiegimo būdas yra labai patogus ir saugus, kadangi visa Debian saugyklose esanti programinė įranga yra išbandyta ir pritaikyta konkrečiai Debian versijai.
Programinės įrangos saugyklos yra suskirstytos į tam tikras grupes, atsižvelgiant į laisvosios programinės įrangos filosofiją. Debian saugyklos yra tokios:
Grafinė aplinka
Debian naudotojai gali rinktis iš kelių grafinių aplinkų: pagrindinės yra GNOME, KDE ir XFCE grafinės aplinkos. Įmanoma įdiegti ir kelias patinkančias grafines aplinkas vienu metu. Taip pat yra sukurti operacinės sistemos CD/DVD atvaizdžiai, specialiai pritaikyti tam tikroms grafinėms aplinkoms, kad vartotojas galėtų rinktis labiausiai jo poreikius atitinkantį variantą.
Diegimas
Debian sistemos diegimas vykdomas iš savaime pasikraunančios kompaktinės plokštelės arba kitos išorinės laikmenos, pvz USB atmintuko. Standartiškai diegimo programa pasileidžia grafinėje aplinkoje, nors pradiniame meniu galima pasirinkti ir diegimą tekstinėje aplinkoje. Yra ir neoficialus LiveCD variantas, kur prieš diegimo procesą užkraunama iš esmės visiškai funkcionuojanti operacinė sistema.
Versijų istorija
Debian versijų kodiniams pavadinimams naudojami animacinio filmo Žaislų istorija veikėjų vardai.
Chorchės Niuberio tarptautinis oro uostas
Jorge Newbery oro uostas yra Argentinos sostinėje Buenos Airėse, Palermo kvartale, šalia La Platos. Aptarnauja daugelį vietinių Argentinos skrydžių. Oro uostą aptarnauja Argentinos ir Urugvajaus oro bendrovės. Oro uostas turi karinį sektorių, kuriame bazuojasi ir prezidento lėktuvas. Oro uostas pavadintas aviatoriaus Jorge Newbery garbei.
Mauda (kaimas)
Mauda – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Vižainio, apie 29 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 137 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Maudos ežeras.
Chorchės Niuberio tarptautinis oro uostas
Incidentai
1999 m. rugpjūčio 31 d. tik pakilęs reisui LAPA 3142 į Kordobą iš Newbery oro uosto LAPA oro bendrovės lėktuvas Boeing 737-204C rėžėsi į žemę. Avarijos metu žuvo 65 žmonės, 17 sunkiai sužeista.
Mauda (kaimas)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pabėgimas (1995 albumas)
Pabėgimas – pirmasis Andriaus Mamontovo solinis albumas.
Skarabėjinis antspaudas
350px|miniatiūra|dešinėje|Skarabėjiniai antspaudai Skarabėjinis antspaudas – reljefinių antspaudų kategorija, būdinga Senovės Egiptui. Tai maži antspaudai (apie 1,5 cm ilgio), kurių plokščioji pusė išraižyta atspaudui išgauti, o kita pusė paprastai iškila ir taip išraižyta, kad primena skarabėjų. Atspaudas paprastai ovalus. Buvo naudojami ir kaip amuletai. Kartais šiuos antspaudus gamindavo iš pusbrangių akmenų.
Darydavo ir gerokai didesnius analogiškus dirbinius, kurie būdavo naudojami, pvz., kaip prespapjė.
Namų kompiuteris
thumb|right|Vaikai žaidžia žaidimą „Paperboy“ kompiuteriu [[Amstrad CPC|Amstrad CPC 464. 1988 m.]] thumb|right|[[Sinclair ZX81 (su integruota klaviatūra) ir BASIC vadovu, kasetofonu ir nespalvotu TV, naudojamu vietoje monitoriaus.]] Namų kompiuteris – viena iš mikrokompiuterių klasių, rinkoje pasirodžiusi 1977 m. ir plačiai paplitusi XX a. 9-ąjį dešimtmetį. Pirkėjams jie buvo pristatomi kaip lengvai įperkami kompiuteriai, skirti techninių žinių neturintiems naudotojams. Rinkoje šie kompiuteriai užėmė ryškų segmentą ir paprastai kainavo mažiau nei verslui, mokslui ar inžinerijai skirti to laikmečio kompiuteriai, tokie kaip IBM PC (jų klonai) ar Mac, bei pasižymėjo mažesne atmintimi ir panaudojimo galimybėmis. Tačiau namų kompiuteriai paprastai pasižymėjo geresne grafika ir garso sistema negu to paties laikmečio verslui skirti kompiuteriai. Daugiausiai tokie kompiuteriai naudoti kompiuterinių žaidimų žaidimui.
Savybės
Tai daugiausia buvo nesudėtingi kompiuteriai su į karkasą įmontuota klaviatūra. Juos galima buvo pajungti prie televizoriaus. Daugiausia buvo skirti žaisti žaidimus ir naudoti administracinėms programoms. Programų ir duomenų išoriniam saugojimui paprastai buvo naudojami kasetofonai vietoje standžiųjų diskų ir diskelių. Daugelyje jų buvo įmontuoti lizdai kištukiniams moduliams pajungti.
Pagrindinė kompiuterio sistema paprastai būdavo BIOS (dažnai vadinama MOS, Machine Operating System), pastoviąją atmintį (ROM) tipiškai atstodavo BASIC interpretatorius. Sistemai pradėjus veikti ji pirmiausia įgalindavo BASIC interpretatoriaus veikimą, o šiuo tada jau galima buvo duoti komandas kompiuteriui paleisti kitas programas.
Jonas Varnas (1936)
Jonas Varnas (g. 1936 m. liepos 6 d. Papušynyje, Šiaulių apskritis) – Lietuvos dailininkas karikatūristas, grafikas.
Mnaidra
Mnaidra  – Maltos saloje esantis megalito ansamblis, milžiniška neolito amžiaus konstrukcija, viena Maltos megalito šventyklų. 1992 m. įtraukta į Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos (UNESCO) pasaulio paveldo sąrašą.
Jonas Varnas (1936)
Biografija
1948 m. šeima buvo išvežta į Sibirą. 1948–1953 m. mokėsi Zulmajaus (Irkutsko sritis) septynmetėje mokykloje, 1953–1956 m. Centrinio Chazano vidurinėje mokykloje. 1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute.
Mnaidra
Istorija
Mnaidros megalito ansamblis − tai trys šventyklos, pastatytos skirtingu laiku. Viena jų − apie 3600−3200 m. pr. m. e., dvi likusios − apie 3150−2500 m. pr. m. e.
Jonas Varnas (1936)
Biografija
1967–1980 m. „Lietkoopsąjungos“ dailininkas, nuo 1980 m. laisvas dailininkas. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ karikatūristas.
Dalyvavo apie 450 karikatūrų, plakatų, firmos ženklų parodų Lietuvoje ir užsienyje. Surengė 53 autorines karikatūrų, plakatų ir firmų ženklų parodas. Daugelio respublikinių ir tarptautinių apdovanojimų, premijų bei diplomų laureatas. Darbus spausdino leidiniuose „Šluota“, „Respublika“, „Diena“ ir kituose.
Nuo 1971 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Bitininkiniai
Tai nedideli, ryškių spalvų paukščiai. Jų snapas plonas, ilgas, palinkęs žemyn. Kojos silpnos, nagai aštrūs. Lizdą suka urvuose. Deda apie 5–6 baltus kiaušinius.
Mityba
Bitininkiniai minta vidutinio dydžio ir stambiais įvairiais vabzdžiais. Priklausomai nuo geografinio regiono ir rūšies, skiriasi jų gaudomų vabzdžių įvairovė, bet daugelio šios paukščių genties rūšių mėgstamiausi yra plėviasparnių (Hymenoptera) būrio vabzdžiai, ypač bitės, taip pat kamanės, vapsvos, širšės. Pavyzdžiui, Ispanijoje po atliktų stebėjimų išaiškėjo, kad naminės bitės (Apis mellifera) sudaro didžiausią europinių bitininkų mitybos dalį – 69,4–82 %.
Taip pat minta ir šių būrių įvairiomis vabzdžių rūšimis: žirgeliais (Odonata), drugiais (Lepidoptera) ir jų vikšrais, tiesiasparniais (Orthoptera), ankstyvėmis (Plecoptera), lašalais (Ephemeroptera), vabalais (Coleoptera), termitais (Isoptera).
Paplitimas pasaulyje
Paplitę Afrikos, Eurazijos, Australijos atogrąžose, subtropikuose, ir tik dvi rūšys – vidutinių platumų klimato zonos pietinėse dalyse.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje aptinkama tik vienos tikrųjų bitininkų (Merops) genties viena rūšis:
Gentys ir rūšys
IOC World Bird List / v11.2, kurios sąrašus sudaro tarptautinė ornitologų sąjunga, išskiria 3 gentis ir 30 rūšių (žemiau genčių ir jose esamų rūšių sąrašas pagal 2021 m. duomenis):
Litajos
Litajos („maldininkės“) graikų mitologijoje - maldų personifikacijos, Atės palydovės. Šios deivės minimos Homero „Iliadoje“, 9 knygoje kaip luošos ir susiraukšlėjusios Dzeuso dukterys (motina neminima). Šios dukterys seka paskui Dzeuso ištremtą dukterį Atę kaip gydytojos, kurios nespėja su greitai keliaujančią Atę. Tai akivaizdi alegorija į tai, kad maldų dėka galima sušvelninti nelaimes (nuopolio), kurį sukelia Atė. Jei, kas nors rodo, joms nepagarba, jos keliauja pas Dzeusą ir prašo, kad tam žmogui būtų nusiųsta Atė.
Internetas
thumb|300px|Įvairių Interneto maršrutų grafinis atvaizdavimas. Internetas  – pasaulinis kompiuterių tinklas, jungiantis visuotinius ir vietinius kompiuterių tinklus.
Kompiuterių tinklai jungiami įvairiomis ryšio linijomis ir maršrutizatoriais (spec. įrenginiais arba kompiuterio programomis), kurie iš vieno tinklo gautus duomenų paketus modifikuoja ir nukreipia į kitą tinklą.
Interneto protokolai turi kelis lygius. Žemiausiame lygyje (kuris reikalingas visiems aukštesniems) naudojami IPv4 ar IPv6 protokolai, kiekvienam kompiuteriui suteikiant tuo metu unikalų IP adresą. Kitame lygyje, ryšiui tarp kompiuterių palaikyti naudojami TCP/IP ir UDP protokolai. Jie sukuria kanalą duomenims perduoti. Dar aukštesniame lygyje naudojami konkrečiam tikslui skirti protokolai (HTTP – tinklalapiams perduoti, SMTP – elektroniniam paštui, FTP – paskiroms byloms siųsti ir pan).
Naudotojo kompiuteris prie interneto gali būti jungiamas per modemą, ISDN įrangą, DSL įrangą arba skirtinę liniją (kai interneto paslaugą tiekia telefoninio ryšio bendrovė), kabelinį modemą (kai interneto paslaugą tiekia kabelinė televizija), radijo ryšį. Interneto vartotojo kompiuteryje turi būti įtaisyta tinklo plokštė, įdiegta speciali programinė įranga.
Interneto veiklą koordinuoja, plečia ir tobulina specialios organizacijos.
Rašyba
Internetas yra vieno konkretaus (nors ir labai plataus) kompiuterinio tinklo pavadinimas, taigi gali būti laikomas tikriniu daiktavardžiu, kuris anglų turėtų būti rašomas didžiąja raide. Tačiau ilgainiui plačiai vartojant anglų kalboje žodis daugelio pradėtas suvokti kaip bendrinis ir imtas rašyti mažąja raide. Lietuvių kalboje laikomas bendriniu daiktavardžiu ir rašomas mažąja raide.
Albertas Medzevičius
Albertas Medzevičius (g. 1931 m. rugpjūčio 28 d. Žiežmariai, Trakų apskritis - m. 2019 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, agrarinių mokslų daktaras, parazitologas helmintologas, imunologas, genealoginių medžių sudarytojas.
Biografija
Iki 1946 m. mokėsi Žiežmarų progimnazijoje, 1949 m. baigė Gruzdžių veterinarijos technikumą. 1949 m. Prienų apskrities veterinarinės ligoninės vedėjas. 1954 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo kvalifikaciją.
Iki 1955 m. LVA Fiziologijos katedros asistentas. 1955–1958 m. „Pergalės“ kolūkio (Vilkijos rajonas) pirmininkas. 1958–1961 m. LKP Lazdijų rajono komiteto sekretorius. 1961 m. Lazdijų rajono vyr. veterinarijos gydytojas. 1961–1992 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas): nuo 1964 m. Parazitologijos laboratorijos vadovas, nuo 1970 m. šios laboratorijos imunologinės grupės vadovas, nuo 1985 m. Imunologijos ir genetikos laboratorijos Imunologijos sektoriaus vadovas. 1965 m. veterinarijos mokslų kandidatas. 1967 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.
Visasąjunginės helmintologų draugijos narys, 1964–1972 m. Lietuvos helmintologų draugijos pirmininkas. 1965–1992 m. tęstinio tematinio leidinio „Acta parasitologica Lituanica“ vykdantysis redaktorius.
Veikla: Moksliniai tyrimai arba Mokslo darbuotojas. Veterinarinės medicinos mokslų daktaras (1965 m., laipsnis nostrifikuotas kaip agrarinių mokslų daktaras 1994 m. kovo 8 d. Lietuvos mokslo tarybos sprendimu Nr. 006777).
Šeima: sūnus Vilius (g. 1966 m.); dukros: Vida Puodžiukienė (1956–2002) ir Edita Dennig (g. 1969 m.). Tėvas: Konstantinas Medzevičius s. Jurgio (1901–1950), motina: Elena Lančinskaitė-Medzevičienė d. Mykolo (1907–1984).
Mokslinė veikla
Didžiąją mokslinių darbų dalį sudarė fundamentiniai eksperimentiniai tyrimai aiškinant organizmo atsaką į helmintų mono, super ir reinvazijas, imunologinio persitvarkymo dėsningumus, imuninio atsako valdymą naudojant helmintų antigenus, imunoglobulinus, antilimfocitinius serumus, hormoninius, fermentinius, antihistamininius preparatus, vitaminus, mikroelementus, antibiotikus, šių preparatų antigenines, imunologines, citotoksines, citostatines savybes ir kt.
Plika
250px|miniatiūra|dešinėje|[[Karolis IV Liuksemburgietis|Karolio IV aktas su plika]] Plika (iš 'klostė') – pergamentinio akto ar chartijos elementas, dvilinka apatinė dalis, sutvirtinanti apatinį dokumento kraštą. Toks sutvirtintas kraštas yra tvirtesnis pamatas pakabinamam atspaudui (pvz., popiežių bulėse). Plika apsaugo apatinį kraštą nuo plyšimo. Paprastai plikoje išpjaudavo plyšius, pro kuriuos praverdavo virvelę, ant kurios būdavo tvirtinamas metalinis ar kitoks atspaudas. 250px|miniatiūra|left|Popiežiaus [[Urbonas VIII|Urbono VIII bulė 1637 m.]]
Albertas Medzevičius
Mokslinė veikla
Taikomųjų darbų srityje parengė kovos ir profilaktikos priemonių su parazitozėmis, patobulino eksperimentinių tyrimų metodikas: sukūrė antigenų gamybos metodą ir invazinės medžiagos kultyvavimo metodiką. Tyrimų rezultatus paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių darbų.
Rengė mokslinius kadrus. Jo vadovaujami aspirantai: V. Kučiukas (1970 m.), A. V. Remeikis (1974 m.), Z. Eimontas (1975 m.), E. Mozalienė (1980 m.), A. Labeckaja (1985 m.) ir kt.
Genealoginiai tyrimai
Surinko archyvinę medžiagą, išanalizavo ją, sudarė Medzevičių, Lančinskų, Petrauskų, Rasiukevičių, Ambrizų, Šalkauskų, Paškevičių,Svinskų,Kasciukevičių, Lašinių, Stempožickų,Morkūnų,Racevičių, Bartuševičių, Gonestų, Kuprių, Balnių, Grilevičių ir keliolikos kitų giminių genealoginius medžius. Atskirose šakose išaiškinta nuo 11-os iki 14-kos gentainių kartų (generacijų).Identifikuota apie 1500 tiesioginių gentainių. Taip pat analizavo bei aprašė istorinių epochų ypatumus ir nagrinėjo protėvių nobiliteto (kilmingumo) problemas.
Žalvarniniai
Žalvarniniai (Coraciidae) – paukščių šeima, priklausanti žalvarininių paukščių (Coraciiformes) būriui. Ryškių spalvų, keliaujantys paukščiai. Snapas stiprus ir tiesus. Kojos stiprios su laisvais pirštais. Minta dideliais vabzdžais ir smulkiais stuburiniais. Deda 4-6 kiaušinius. Peri 18-19 d.
Šeimoje 2 gentys, 12 rūšių. Paplitę Europoje, Azijoje ir Afrikoje. Dauguma rūšių gyvena tropikuose. Lietuvoje aptinkama viena rūšis – žalvarnis (Coracias garrulus).
Cheneral Alvearas
Cheneral Alvearas  – miestas vakarų Argentinoje, Mendosos provincijoje, į pietryčius nuo San Rafaelio, prie Atuelio upės. Departamento centras. Beveik 45 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas dono Diego Alvearo 1884 m., kaip žemės ūkio centras. 1914 m. tapo departamento centru. Apylinkėse vystoma gyvulininkystė, vaisių, vynuogių auginimas. Lankytini miesto objektai yra generolo San Martino monumentas, Šv. Širdies (Sagrado Corazón de Jesús) bažnyčia, miesto istorijos muziejus. Taip pat vystomas eko ir agroturizmas. Cheneral Alvearas – svarbus prekybinis centras ir transporto mazgas.
Latvijos futbolo federacija
Latvijos futbolo federacija (LFF) – pagrindinė už futbolą atsakinga organizacija Latvijoje. Ji organizuoja Latvijos futbolo čempionatą (taip pat Virsligą ir žemesnių lygų turnyrus), Latvijos taurės varžybas, taip pat kuruoja Latvijos futbolo rinktinę. Jos pagrindinė būstinė yra Rygoje. LFF įstojo į FIFA 1922 m., bet buvo iš jos pašalinta po Latvijos prijungimo prie SSRS. Pakartotinis įstojimas įvyko 1992 m. po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo.
Kapčiškės (Trakai)
Kapčiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Bagdononių. Šalia kaimo telkšo Ungurio ežeras.
Ignacas Chodzka
Ignacas Chodzka (, 1794 m. rugsėjo 29 d. Zabloščyna, dab. Vileikos rajonas – 1861 m. rugpjūčio 1 d. Dzeviatnia, dab. Smurgainių rajonas) – Lietuvos rašytojas. Rašė lenkų kalba.
Biografija
1810–1814 m. studijavo Vilniaus universitete. Šubravcų draugijos narys (slapyvardis Viršaitis). Nuo 1855 m. Vilniaus laikinosios archeologinės komisijos narys.
Parašė buitinių pasakojimų – gavendų (ciklas „Lietuvos vaizdai“ Obrazy litewskie, 5 serijos 1840–1850, 2 serija „Vilijos krantai“ Brzegi Wilii, 1842 m., lietuvių k. 1900–1901 m.) Populiariausia 3 serija „Kvestoriaus atsiminimai“ (Pamiętniki ktvestarza) 1844 m., lietuvių k. sutrumpinta 1924 m., „Nauji kvestoriaus atsiminimai“ (Nowe pamiętniki kvestarza) 1862 m. Istorinėse apysakose (ciklas „Lietuvos padavimai“ Podania litewskie, 3 serijos 1852–1860 m.) idealizavo XVII a. – XIX a. pr. Lietuvos bajorų gyvenimą ir papročius. Kūriniams būdingas gyvas pasakojimas, humoras. Kūryba turėjo įtakos lietuvių didaktinės prozos raidai.
Stasys Čiurlionis
Stasys Čiurlionis (1887 m. balandžio 24 d. Druskininkuose – 1944 m. sausio 1 d. Kaune) – inžinierius, politikas, Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas.
Broliai Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Jonas Čiurlionis, Povilas Čiurlionis, Petras Čiurlionis, seserys Marija Čiurlionytė, Juzė Čiurlionytė-Stulgaitienė, Valerija Čiurlionytė-Karužienė, Jadvyga Čiurlionytė.
Biografija
1908 m. baigė Peterburgo realinę mokyklą, 1908–1911 m. mokėsi Varšuvos politechnikos institute. Studijuodamas prisidėjo prie Varšuvos lietuvių šalpos draugijos kūrimo, dalyvavo lietuvių studentų organizacijų veikloje. 1917 m. baigė Kijevo politechnikos institutą.
1912–1914 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1915–1916 m. tarnavo Kijevo žemietijoje. 1915–1917 m. Pabėgėliams šelpti draugijos įgaliotinis Kijeve ir Kijevo gubernijoje, įsteigė lietuvių mokyklą, prieglaudą, amatų dirbtuves. 1917–1918 m. buvo Kijevo gubernijos Boguslavo berniukų gimnazijos, komercijos mokyklos ir suaugusiųjų kursų mokytojas. 1918 m. Rygiškių Jono gimnazijos mokytojas.
1931–1940 m. dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1935 m. Kauno pirmosios vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1936 m. Kauno IV valstybinės gimnazijos direktorius. Lietuvos tautininkų sąjungos Centro valdybos narys. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją. Susirgęs džiova 1943 m. grįžo į Kauną.
Althofas
Althofas arba Gogolevskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Гоголевское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Železnodorožno miesto gyvenvietės kaimas 2 km į šiaurę nuo Železnodorožno.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities palivarkas, Girdavos pilies dvaras. Priklausė Girdavos parapijai. 1910 m. buvo 105 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Višniovojės apylinkės kaimas.
Lugano ežeras
thumb|220px|right|Lugano ežero žemėlapis
Lugano ežeras ( arba Ceresio) – ežeras pietinėje Šveicarijos dalyje, pasienyje su Italija. Pavadinimas kilo nuo šalimais esančio Lugano miesto. Apytikslės koordinatės: 45.98333°N, 8.96667°W.
Ežeras telkšo 274 m virš jūros lygio, didžiausias gylis – 288 metrai, tūris – maždaug 6500 mln. m³. Forma netaisyklinga, pietuose išsišakoja į keletą atšakų. Krantai aukštai, skardingi. Tresos upe jungiasi su Madžorės ežeru. Laivuojamas. Centrinėje dalyje ežerą kerta plentas ir geležinkelis Milanas-Liucerna. Aplink įsikūrę daug kurortų.
Šalia ežero išsidėstę šie miestai:
Alfonsas Vincentas Ambraziūnas
Alfonsas Vincentas Ambraziūnas (1933 m. gegužės 12 d. Valmantiškiuose, Vilkijos valsčiuje – 2020 m. gegužės 7 d. Vilniuje ) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos dailės institutą, skulptūrą studijavo pas J. Mikėną. 1962–1997 m. dėstė Čiurlionio meno mokykla|M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje.
Kūryba
Ankstyviesiems medžio drožiniams (triptikas „Gimtojo krašto žmonės“, ciklas „Dėdeliai“, abu 1959 m., „Geležinkelininkai“ 1961 m.) būdinga ekspresyvi, gruboka forma, lakoniška ir tiksli personažų charakteristika, liaudies drožybos įtaka. Vėlesnieji kūriniai, ypač memorialiniai, apibendrintų formų, pasižymi monumentalumu, emocionalumu. Sukūrė paminklinių, kamerinių skulptūrų, skulptūrinių portretų, dekoratyvinių reljefų.
Nuo 1958 m. dalyvavo parodose. Jo kūrinių turi Lietuvos, Rusijos, Vokietijos muziejai.
Spiešinas
Spiešinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Bransko, apie 29 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 56 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Čarnos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
John Ronald Reuel Tolkien
Džonas Ronaldas Ruelis Tolkinas (1892 m. sausio 3 d. Blumfonteine, PAR – 1973 m. rugsėjo 2 d. Bornmute, Jungtinė Karalystė) – filologas ir rašytojas. Geriausiai žinomas dėl knygų „Hobitas“, „Žiedų valdovas“ (pagal pastarąsias pastatyti filmai) ir „Silmariljonas“.
Biografija
Dž. R. R. Tolkino tėvai Artūras Tolkinas (Arthur Tolkien) ir Meibelė Tolkin (Mabel Tolkien, mergautinė pavardė Safild (Suffield)) iškart po vestuvių išvyko į Oranžo Laisvąją valstiją (dab. Pietų Afrika), kur Artūras gavo darbą banke. Čia gimė Džonas Ronaldas Ruelis ir jo brolis Hilaris Artūras Ruelis (Hilary Arthur Reuel). Ronaldui sulaukus trejų, Meibelė su abiem vaikais grįžo į Angliją, tačiau Artūras Blumfonteine mirė.
Šeima, likusi be pajamų, apsigyveno Birmingeme pas Meibelės tėvus. 1896 m. visi trys persikėlė į Serehoulą (Sarehole), miestelį Vorčesteršyre. Prisiminimai iš šio gyvenimo etapo darė didelę įtaką Tolkino kūrybai.
Abu savo sūnus Meibelė iš pradžių mokė pati. Iš jos Ronaldas (Tolkinas paprastai vadintas viduriniuoju vardu) išmoko lotynų kalbos pagrindus, piešti, perėmė motinos meilę augalams. Vėliau Ronaldas mokėsi Birmingemo Karaliaus Edvardo mokykloje, Šv. Filipo mokykloje bei, galiausiai, Oksfordo universitete.
1900 m. Meibelė priėmė katalikų tikėjimą ir taip sukėlė savo šeimos, priklausiusios anglikonams, pyktį. Po Meibelės mirties nuo diabeto 1904 m., Ronaldas viena iš motiną nualinusių priežasčių ėmė laikyti šiuos religinius nesutarimus. Motinos-kankinės įvaizdis skatino Ronaldą tapti atsidavusiu kataliku.
Mirus motinai, Ronaldas ir Hilaris pateko į tėvo Frensio Ksavjero Morgano (Francis Xavier Morgan) globą. Ne kartą kraustęsi iš vienos vietos į kitą, galiausiai berniukai atsidūrė ponios Folkner (Faulkner) nuomojamame kambaryje. Aukštu žemiau gyveno trejais metais už Ronaldą vyresnė mergina, vardu Edita Meri Brat (Edith Mary Bratt). Jaunuoliai greitai susidraugavo, tačiau tėvas Morganas, netyčia sužinojęs apie šį romaną, uždraudė porai susitikinėti. Kurį laiką Ronaldas su Edita vienas kito nematė. Sulaukęs pilnametystės, Ronaldas susirado mylimąją, tačiau ši jau buvo susižadėjusi su kitu. Sužadėtuvės buvo nutrauktos, ir 1916 m. kovo 22 d. Ronaldas vedė Editą. Juodu sutuokė tėvas Morganas.
1915 m. baigęs Oksfordo universitete anglų kalbą, Tolkinas tapo britų armijos leitenantu. 1916 m. jis buvo ryšininku Somos mūšyje. Per šį mūšį žuvo du geriausi jo draugai, su kuriais mokykloje buvo subūręs grupelę „T.C.B.S.“. Pats Tolkinas dėl silpnos sveikatos buvo priverstas grįžti į Angliją. Sveikdamas jis pradėjo rašyti „Prarastųjų sakmių knygą“ (The Book of Lost Tales). thumb|right|Editos Tolkin ir Ronaldo Tolkino kapas Po Pirmojo pasaulinio karo dirbo prie Oxford English Dictionary, 1920 m. gavo dėstytojo vietą Lidse, o 1925 m. tapo Oksfordo Pembrouko (Pembroke) koledžo anglosaksų kalbos profesoriumi. 1945 m. tapo Mertono koledžo anglų kalbos ir literatūros profesoriumi. Šiame poste liko iki 1959 m.
Gyvendamas ir dirbdamas Oksforde, Tolkinas priklausė diskusijų grupei, vadintai Inklingais.
Tolkinas buvo vidurinės anglų kalbos vakarinio dialekto specialistas. Šis dialektas jį patraukė tuo, kad iš juo kalbėjusios vietovės buvo kilusi jo motinos Meibelės giminė. Laisvai kalbėjo lotyniškai, graikiškai, islandiškai, mokėjo senąsias germaniškąsias kalbas. Jį labai žavėjo suomių ir valų kalbos, pagal jas sukūrė dvi dirbtines kalbas Quenya ir Sindarin. Kaip lyginamosios kalbotyros specialistas, žinojo ir apie lietuvių kalbą – pavyzdžiui, Oxford English Dictionary prie žodžio wasp cituoja ir lietuvišką vapsvą. Nors publikacijų Tolkinas išleido daugiau grožinių nei mokslinių, iki šiol cituojama jo poemos „Beovulfas“ kritikos analizė, darbai apie „Ancrene Wisse“, „Seras Gaveinas ir Žaliasis Riteris“ (Sir Gawain and the Green Knight) ir kt. Žinomas ir straipsnis „Apie pasakas“ (On Fairy-Tales), nagrinėjantis tiek pasakos reikšmę, tiek maginės fantastikos žanro galimybes.
Su žmona Edita susilaukė ketverto vaikų: sūnų John Francis Reuel (1918–2003), Michael Hilary Reuel (1920–1984), Christopher John Reuel (1924) ir dukters Priscilla Anne Reuel (1929). Vyriausiasis Džonas Frensis tapo kunigu, kartu su Priscila 1992 m. jie išleido The Tolkien Family Album. Kristoferis tapo pagrindiniu tėvo kūrinių redaktoriumi bei žemėlapių perpiešinėtoju. Po tėvo mirties jis sutvarkė įvairius rankraščius ir juos išleido daugiau nei keturiolikoje knygų.
Edita mirė 1971 m. Abu sutuoktiniai palaidoti Wolvercote kapinėse Oksforde. Ant antkapio po tikraisiais parašyti ir vardai Beren bei Lúthien – šių Tolkino mitologijų personažų istorija buvo įkvėpta paties Ronaldo romano su Edita.
Kūryba
Tolkinas dar būdamas vaikas ėmė kurti dirbtines kalbas, jos vis sudėtingėjo. Suprasdamas, kad kalbos bus negyvos, kol jomis niekas nekalbės, Tolkinas ėmė kurti pasaulį, vėliau pavadintą Arda, kuriame gyveno padermės ir tautos, turėjusios savo kalbas, istoriją, mitologiją ir t. t. Greitai buvo sukurta visa kalbinė etimologinė sistema. Dvi kalbos, Tolkino pasaulyje vartotos elfų, yra pakankamai išvystytos, kad jomis būtų galima kurti nesudėtingus tekstus (Quenya (kvenja) ir Sindarin, arba sindų kalba).
Šioms istorijoms kurti paskata buvo ir noras „sukurti mitologiją Anglijai, mano šaliai“. Tolkinas turėjo išskirtinę vaizduotę ir jam patiko literatūriniais bandymais bandyti atkurti tai, kas slepiasi už išlikusių senosios germaniškosios bei anglosaksiškosios mitologijų fragmentų. Pavyzdžiui, jis niekada nemėgo fėjų ir elfų, kokius juos vaizdavo airių mitologija ar Viljamas Šekspyras. Jam atrodė, kad, kai anglosaksų protėviai dar nebuvo įsikėlę į Britų salas, elfai buvo daug rimtesni ir svarbesni personažai. Tolkinas naudojosi edų, anglosaksų poemų, germanų, suomių ir kitų tautų mitologijų motyvais. Pavyzdžiui, jo istorija apie Tūriną Turambarą buvo įkvėpta Kulervo istorijos „Kalevaloje“.
„Mitologijos Anglijai“ prasidėjo su „Prarastųjų sakmių knyga“ (Book of Lost Tales) Pirmojo pasaulinio karo metais. Vėliau, nors pagrindiniai elementai išliko, mitologijų koncepcija kito, buvo atsisakoma vienų veikėjų, vietoj jų įvedami kiti, sudėtingėjo ir kito kalbos. Šias mitologijas Tolkinas rašė ir tobulino visą gyvenimą. Po mirties jo sūnus Kristoferis išleido jas knygoje „Silmariljonas“. Tačiau tai tėra vienas iš galimų variantų, nes Tolkinas rašydamas nuolat ką nors keisdavo ir niekaip negalėdavo apsispręsti dėl galutinės versijos. Todėl vėliau Kristoferis apibendrino gausų kūrybinį Tolkino palikimą, įvairius rankraščius, užrašus bei pastabas išleidęs „Nebaigtosiose sakmėse“ (Unfinished Tales) ir dvylikos tomų „Viduržemės istorijoje“ (The History of Middle-earth). thumb|right|Užeiga „The Eagle and Child“, kurią [[Inklingai vadino „The Bird and Baby“]]
Nors pats Tolkinas svarbiausiu gyvenimo kūriniu laikė niekaip nesibaigiantį „Silmarillion“, labiausiai žinomi kiti jo veikalai – „Žiedų valdovas“ ir „Hobitas“. „Hobitą“ jis pradėjo kaip pasaką vaikams prieš miegą, tačiau pamažu netyčia į ją įsipynė elementų iš mitologijų, pvz., Gendalfas ar elfai. Nors iš pradžių tai buvo tiesiog atsitiktinis vardų skolinimasis, vėliau, „Hobito“ gerbėjams reikalaujant tęsinio, Tolkinas atrado, kad gali susieti šią pasaką su mitologijomis. „Žiedų valdovą“ jis rašė septyniolika metų, nes trukdė akademinis darbas. Kuo toliau, tuo labiau „Žiedų valdovas“ tolo nuo „Hobito“, Tolkinas guodėsi leidėjams, kad knygos pobūdis bus jau nebe pasaka prieš miegą. Galiausiai paaiškėjo, kad knyga pasidarė per ilga. Leidėjai pareikalavo ją leisti ne visą iš karto. Nors „natūraliai“ knyga padalinta į šešias dalis, Tolkinas nenoromis sutiko jas sugrupuoti po dvi. Todėl „Žiedų valdovas“ buvo išleistas trimis tomais: „Žiedo draugija / brolija“ (The Fellowship of the Ring), „Du bokštai / Dvi tvirtovės“ (The Two Towers), „Karaliaus sugrįžimas“ (The Return of the King). „Žiedų valdovas“ neretai vadinamas „trilogija“, tačiau tai yra vientisas kūrinys; padalinimas į tomus buvo nesusipratimas, nulemtas leidėjų pageidavimų.
„Žiedų valdovo“ ir „Hobito“ veiksmas vyksta Tolkino sukurto pasaulio Ardos dalyje, vadinamoje Viduržeme (Middle-earth). Kadangi mitologijos glaudžiai siejasi su „mūsų pasauliu“, Ardos iš esmės negalima vadinti „kitu pasauliu“: pagal Tolkino sumanymą, dabartiniai laikai yra maždaug septintas – aštuntas Viduržemės Amžius.
Tolkinas taip pat parašė įvairių su Viduržeme nesusijusių kūrinių. Tai – apsakymai „Lapas, nutapytas Niekelio“ (Leaf by Niggle), „Kalvis iš Didžiojo Vutono“ (Smith of Wootton Major), „Fermeris Džailsas iš Hemo“ (Farmer Giles of Ham), pasakos vaikams.
Gerbėjai
Sutartinai Tolkino gerbėjai vadinami tolkinistais. Egzistuoja ir įvairios tolkinistų organizacijos. Didžiausia draugija vadinama The Tolkien Society, jos padalinių esama įvairiose pasaulio šalyse, tame tarpe Lenkijoje ir Estijoje. Internete egzistuoja daug Tolkinui skirtų puslapių, konferencijų, forumų. Tolkinistai aptarinėja Tolkino knygas, žaidžia vaidmenų žaidimus, rašo „fanfiction„, kai kurie mokosi Tolkino sukurtų kalbų bei rašto sistemų ir kt.
1968 m. Tolkinas pardavė „Hobito“ ir „Žiedų valdovo“ ekranizacijos bei teatrinių pastatymų teises „United Artists“, tačiau jie filmo nesukūrė, todėl 1976 m. teisės buvo parduotos „Tolkien Enterprises“, „Saul Zaentz Company“ atšakai. 1978 m. Ralph Bakshi sukūrė animacinį filmą pagal „Žiedų valdovo“ pirmąją pusę. Antrąją pusę pabaigė Rankin-Bass („Karaliaus sugrįžimas“, 1980). Taip pat Rankin-Bass 1977 m. buvo sukūrę animacinį „Hobitą“. Nė vienas iš šių filmų sėkmės nesulaukė. 2001–2003 m. ekranus pasiekė grandiozinis Piterio Džeksono projektas: trys vaidybiniai filmai „Žiedų valdovas“.
Sukurta įvairių Tolkino kūrinių parodijų. Garsiausia angliška parodija yra Henry N. Beard ir Douglas C. Kenney „Bored of the Rings“ (Nusibodo tie žiedai; 1968). Iš rusiškų galima paminėti „Zvirmarillion“ (aut. A. Sviridov), „Juodąją Ardos knygą“.
Įtaka
Tolkino įtaka fantastikai gali būti prilyginta Leonardo da Vinčio įtakai menui ar The Beatles muzikai. Viduržemės būtybės tapo neatsiejama šiuolaikinės tradicinės maginės fantastikos dalimi, jos figūruoja šimtuose knygų, filmų ar žaidimų, įskaitant RPG „Dungeons and Dragons“, kortų žaidimus „Magic: the Gathering“, „Spellfire“, kompiuterinius žaidimus „Heroes of Might and Magic“, „Age of Wonders“, „Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura“, „Dragon Age“, „Warcraft“. Epinio metalo grupė Summoning Tolkino kūrybai paskyrė ne vieną albumą.
Knygos apie Tolkiną
Apie Tolkiną knygų prirašyta labai daug, čia minimos tik žinomiausios.
Santrumpos
Anglų kalboje dažnai naudojamos santrumpos:
Stipirkiai
Stipirkiai – kaimas šiaurės rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, į pietvakarius nuo Naujosios Akmenės. Kapinės, kolektyviniai sodai.
Merkinė (Lenkija)
Merkinė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietus nuo Vižainio, apie 24 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 132 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Suvalkų kraštovaizdžio parke ir šalia Ančios ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Genovaitė Četkauskaitė
Genovaitė Četkauskaitė (1925 m. kovo 26 d. Paželviai, Ukmergės raj.), etnomuzikologė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1949 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Filologijos fakultetą, 1954 m. Lietuvos konservatoriją, Jadvygos Čiurlionytės klasę.
1950–1971 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos dėstytoja. 1956–1961 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto Tautosakos skyriaus mokslinė bendradarbė, 1954–2000 m. Lietuvos konservatorijos, nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Liaudies muzikos laboratorijos, nuo 1993 m. Muzikologijos instituto Etnomuzikologijos skyriaus bendradarbė, 1959–1984 m. kabineto (skyriaus) vedėja. 1984 m. menotyros kandidatė. Jai vadovaujant sudaryta nuosekli archyvinio darbo metodika, suintensyvėjo liaudies dainų šifravimas, rankraštinių rinkinių sudarymas, medžiagos sisteminimas, sudarant melodijų ir tekstų katalogus.
Mokslinė veikla
Kūrė lietuvių liaudies dainų melodijų katalogą. Sukūrė lietuvių liaudies dainų melodijų tipologinės klasifikacijos principus, kuriais remiantis sudarytas LMA Lietuvių liaudies dainų melodijų tipologinis katalogas. Jo klasifikacijos metodas taikytas ir jos pačios parengtame lietuvių liaudies dainų rinkinyje „Dzūkų melodijos“, o teoriškai pagrįstas bei apibendrintas monografijoje „Lietuvių liaudies dainų melodijų tipologija“. Parengė lietuvių liaudies dainų plokštelių leidinius.
Ilgadygliai ešerūnai
Ilgadygliai ešerūnai (Dinolestidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – ilgadyglis ešerūnas (Dinolestes lewini). Kūnas iki 84 cm, pailgas, blizgantis. Rūšis panaši į barakudas. Paplitę Indijos vandenyno rytinėje dalyje ir Pietų Australijos pakrančių vandenyse.
Juozas Tallat-Kelpša
thumb|150px
Juozas Tallat-Kelpša, arba Juozas Tallat Kelpša (1889 m. sausio 1 d. Kalnujuose, Raseinių valsčius – 1949 m. vasario 5 d. Vilniuje) – Lietuvos profesionalaus operos teatro organizatorius, operos dirigentas, kompozitorius, pedagogas, muzikas visuomenininkas.
Biografija
Protėviai buvo totorių bajorai, susigiminiavę su lietuviais. 1900 m. baigęs Ylakių liaudies mokyklą, mokėsi Palangos progimnazijoje, brandos atestatą gavo Peterburge (Rusija). Muzikos pradmenis gavo iš savo tėvo vargonininko. Vėliau mokėsi Rokiškio vargonininkų mokykloje pas Rudolfą Lymaną.
1905–1907 m. gyveno Vilniuje, kur Rusų muzikos draugijos mokykloje išmoko griežti violončele. Mokytojavo pradžios mokykloje, vargonininkavo Šv. Mikalojaus bažnyčioje, vadovavo Lietuvių savišalpos draugijos chorui – prisijungus „Kanklių“ draugijos chorui, susidarė 70–80 dalyvių kolektyvas, kuris rengė koncertus-vakarus, giedojo bažnyčioje. 1907 m. G. Landsbergio-Žemkalnio „Eglei žalčių karalienei“ parašė muziką ir su choru tą veikalą pastatė.
1907–1916 m. gyveno Peterburge: konservatorijoje studijavo kompozicijos teoriją pas A. Liadovą, M. Šteinbergą ir J. Vytuolį. Vadovavo lietuvių ir baltarusių chorams, dirigavo operečių spektaklius, dalyvavo dramos vaidinimuose, akompanavo solistams, kūrė muziką scenos veikalams. Vasaros atostogų metu Lietuvoje užrašinėjo liaudies dainas, organizavo chorus. 1909 m. sausio mėn. per atostogas Vilniuje pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“. Tais pačiais metais Lietuvių mokslo draugijos suvažiavime Vilniuje išrinktas dainų ir melodijų rinkimo komisijos nariu.
1910 m. ir 1914–1916 m. dirbo Šv. Kotrynos berniukų gimnazijoje dainavimo ir muzikos mokytoju. 1910 m. vasario mėn. su sustiprintu Peterburgo lietuvių choru dalyvavo etnografiniame keturiolikos tautų koncerte. 1912 m. Mikalojaus Konstantino Čiurlionio mirties metinių minėjimo koncerte, be kitų kūrinių, buvo atliktos ir M. K. Čiurlionio penkios harmonizuotos lietuvių liaudies dainos.
1916 m. buvo pašauktas atlikti karinę prievolę, tarnavo įvairiuose Rusijos miestuose: Mogiliave, Oriole, Kurske, Voroneže. 1918 m. apsigyveno Vilniuje, kur subūrė lietuvių mišrųjį chorą, dėstė muziką lietuvių gimnazijoje, rengė koncertus. Į valdžią atėjus bolševikams, išrinktas Švietimo liaudies komisariato muzikos kolegijos nariu, rūpinosi lietuvių operos teatro ir muzikinio švietimo organizavimu, išvyko į Maskvą susipažinti su muzikos mokyklų darbu.