cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Platonas
Platono filosofinės idėjos
Platonas – objektyviojo idealizmo pradininkas. Sokrato mokinys, rėmęsis taip pat pitagorininkų Parmenido, Herakleito filosofija. Būdamas 40 metų Atėnuose įkūrė filosofijos mokyklą, vadinamąją Platono akademiją. Parašė apie 30 filosofinių dialogų. Chronologiškai Platono dialogai skirstomi į ankstyvuosius (sokratiškuosius), vidurinio laikotarpio (brandžiuosius) ir vėlyvuosius. Žymiausias jo mokinys — Aristotelis.
Palikimas ir įtaka
Žymiausi meno kūriniai, kuriuose vaizduojamas Platonas ir jo aplinka - I a. pr. m. e.- I m. e. m. datuojama freska Siminio Stefano viloje Pompėjoje, Rafaelio freską „Atėnų mokykla“. Platonas aprašytas XV a. Niurnbergo kronikoje.
Platono idėjos buvo dažnai lyginamos su jo žymiausio mokinio Aristotelio mintimis, tačiau Viduramžiais Vakarų Europoje Platonas buvo primirštas ir buvo Aristotelio, vadinto Filosofu, šešėlyje. Kita vertus, susidomėjimas Platono filosofija nenuslūgo Bizantijos imperijoje, kalifatuose per islamo aukso amžių ir Ispanijoje per žydų aukso amžių.
Vienintelis Vakaruose žinomas Platono kūrinys buvo „Timajas“, kol po Konstantinopolio žlugimo 1453 m. pradėti versti kiti Platono kūriniai. Platono raštus originalo kalba Europai pristatė graikų mokslininkas Gemistas Pletonas. Manoma, kad Pletonas perdavė „Dialogų" kopiją italų valstybės veikėjui Kozimui de Medičiui, kai 1438 m. Feraros susirinkimo, skirto suvienyti graikų ir lotynų bažnyčias ir dėl maro perkelto į Florenciją, metu, Pletonas skaitė paskaitą apie Platoną ir Platono santykį su Aristoteliu, taip sudomindamas Kozimą. Kozimas savo ruožtu Marsilijui Fičinui pavedė išversti į lotynų kalbą Platono tekstus. Ankstyvosios islamo eros metu persų, arabų ir žydų mokslininkai išvertė daug Platono į arabų kalbą ir rašė Platono, Aristotelio ir kitų platonistų filosofų kūrinių komentarus bei interpretacijas (žymiausi — Al-Kindis, Al-Farabis, Avicena, Averojus, Hunainas ibn Išakas). Platoną taip pat mini žydų filosofas ir Talmudo tyrinėtojas Maimonidas savo knygoje „Suglumusių vadovas“. Daugelis šių komentarų apie Platoną buvo išversti iš arabų į lotynų kalbą ir taip paveikė Viduramžių scholastinius filosofus.
Susidomėjimas Platono filosofija Vakaruose smarkiai išaugo Renesanso epochoje, atgijus domėjimuisi klasikine civilizacija. Daugelis didžiausių ankstyvųjų naujųjų laikų mokslininkų ir menininkų, atsisakiusių scholastikos ir skatinusių Renesanso idėjas, paskatinti Platono įkvėpto Lorenco (Kozimo vaikaičio), Platono filosofiją laikė meno ir mokslo pažangos pagrindu. Problemiškesniu buvo laikomas Platono tikėjimas metempsichoze, taip pat jo etinės pažiūros (ypač poliamorijos ir eutanazijos klausimais), nesutapusios su krikščionišku mokymu. Būtent Pletono mokinys Besarionas sutaikė Platoną su krikščioniškąja teologija, teigdamas, kad Platono pažiūros yra tik idealai, nepasiekiami dėl žmogaus nuopuolio. XVII a. Kembridžo universitete jau veikė įtakinga platonistų grupė.
Nėra žinoma, kokiu mastu ir ar išvis ATR buvo paplitę Platono raštai. Pirmieji Platono dialogai išversti į lietuvių kalbą Tarpukariu — „Kritonas“ (1925 m.), „Fedonas“ (1930 m.), „Faidonas“ (1935 m.), „Puota“ (1935 m.) Vienas populiariausių Lietuvoje Platono veikalas „Valstybė“ išleistas santykinai vėlai — 1981 m. Kai kurie Platono kūriniai į lietuvių kalbą išversti jau po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo („Kratilas“, vėlyvieji dialogai).
Bibliografija
Apie Platoną
Vertimai į lietuvių kalbą
VDR futbolo taurė
VDR futbolo taurė – pagrindinis VDR futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1949 iki 1991 metų.
Talino Kalev
Talino Kalev – įvairių sporto šakų Estijos klubai.
Telchinai
Pagal vieną iš versijų jie apibūdinami kaip žuvies vaikai, kurie vietoje rankų turėjo pelekus ir šuns galvas. Ši versija siejasi su jų kilme, kadangi juos pagimdė jūros dievai.
Vardai
Minimų vardų variantai:
Titan Quest
Kompiuteriniame vaidmenų žaidime Titan Quest minimi telkinai (Telkines), kurie vaizduojami kaip blogi galingi burtininkai siekiantys pražūdyti žmonių pasaulį ir panaikinti ryšį su dievais. Jie vaizduojami kaip turintys pilką odą, šviečiančias akis. Žaidime minimi trys telkinai: Megalesijus (Megalesios), Aktajus (Aktaios) ir Ormenas (Ormenos).
Gasių piliakalnis
Gasių piliakalnis, Katilničia, Piniginis Kalnas, Šaikinė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 30971; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. VT122) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Gasių kaime, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas iš plento pasukus į dešinę rytų kryptimi ir pavažiavus keliuku pro Skineikius į Gasius 1,7 km, yra pervažiavus mišką, priekyje, ties sodyba dešinėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiros pailgos kalvos aukščiausioje dalyje. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 10 m ilgio, 14 m pločio. Jos šiaurės vakarų gale yra 11 m ilgio, 0,8 m aukščio, 11 m pločio pylimas, pietryčių gale – 0,3 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šoniniai šlaitai statūs, 10-12 m aukščio, galiniai – nuolaidesni.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelė apaugusi pušimis ir tankiais krūmais.
700 m į pietvakarius yra Skineikių piliakalnis, tiek pat į rytus – Gugių piliakalnis.
Tyrimai
1999 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2006-11-15; Nr. KPD-RM-122. Paminklo teritorijos plotas 1,16 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šaltiniai
15.4. Lietuvos piliakalniai, atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 54-55.
Ferrari F40
Ferrari F40 – Italijos automobilių gamintojos Ferrari sportinis automobilis, varomas galiniais ratais. Šis modelis buvo gaminamas nuo 1987 iki 1992 m. (iš viso pagaminta 1315 vienetų). Nuo 1987 iki 1989 m. Ferrari F40 buvo laikomas greičiausiu serijiniu automobiliu pasaulyje. Taip pat F40 jo gaminimo metais buvo pats greičiausias, brangiausias ir galingiausias Ferrari modelis.
Pačioje gamybos pradžioje šis modelis kainavo nuo 400 000 $, tačiau vėliau buvo faktų, kai už F40 buvo sumokėta ir apie 1,6 milijono $.
F40 buvo gaminamas norint konkuruoti su tokiais modeliais kaip Porsche 959 ar Lamborghini Countach. F40 tapo paskutiniu modeliu, kurį kuriant dar gyveno Ferrari įkūrėjas Enzo Ferrari.
Iš viso buvo pagaminta 1315 modelio vienetų, iš kurių 213 skirti JAV rinkai.
Techniniai duomenys
Transmisija Važiuoklė Matmenys Charakteristika
Nuorodos
F40
Žemutinė Normandija
Žemutinė Normandija  – regionas Prancūzijos šiaurės vakaruose, prie Lamanšo. Sostinė – Kanas (Caen). Plotas – 17,6 tūkst. km²; 1,42 mln. gyventojų (1999). Kartu su Aukštutine Normandija sudaro istorinį Normandijos regioną.
Viduriavimas
miniatiūra|[[Rotavirusai, vieni iš diarėjos sukėlėjų.]] Viduriavimas, arba diarėja  – pasikeitęs tuštinimosi pobūdis, kai išmatos tampa nenormaliai skystos ir (ar) gausios, dažniausiai didėjant ir tuštinimosi dažnumui. Sukelia mikrobai, apsinuodijimas maistu, vaistais, taip pat ir parazitai. Viduriavimo priežastimi gali būti ir nerviniai sutrikimai, pvz., išsigandus. Viduriavimą taip pat gali sukelti storosios žarnos vėžys, opinis kolitas ir kt.
Klasifikacija
Viduriavimo rūšys:
Irena Ričkuvienė
Irena Ričkuvienė (g. 1962 m. birželio 6 d.) – Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierė-statybininkė.
Liberalų ir centro sąjungos narė, LiCS pirmininko pavaduotoja, valdybos narė, LiCS Tauragės skyriaus pirmininko pavaduotoja, tarybos narė. Nuo 2013 m. birželio mėn. nutraukė narystę partijoje.
2007 m. bei 2010–2011 m. ir 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Arūnas, sūnus Laisvūnas. .
Čikagos universitetas
thumb|270px Čikagos universitetas  – privatus JAV universitetas Čikagoje. Vienas garsiausių pasaulyje universitetų. 5000 studentų fakultetuose, apie 9000 studentų mokyklose, 2160 dėstytojų. 98 Čikagos universiteto mokslininkams skirta Nobelio premija.
Istorija
Čikagos universitetą 1892 m. įkūrė naftos magnatas Džonas Devisonas Rokfeleris.
Struktūra
Yra eksperimentinių mokyklų, medicinos centras, 8 bibliotekos, botanikos sodas, observatorija, planetariumas, meno ir gamtos muziejai, orientalistikos ir kitų mokslinių tyrimų institutai.
Argonne nacionalinė laboratorija ir Fermi nacionalinė laboratorija, abi netoli Čikagos, yra suryšti su Čikagos universitetu. Yerkes Observatorija Viskonsine priklauso Čikagos universiteto Astronomijos ir Astrofizikos Skyriui.
Žmonės
98 Čikagos universiteto mokslininkams skirta Nobelio premija, iš jų 24 fizikos, 22 ekonomikos, 14 chemijos, 11 biomedicinos mokslų, 2 literatūros (iki 2001 m.).
Lietuviai
Čikagos universitetą baigė: Joana Akelaitytė, Elena Bradūnaitė, Vytautas Černius, Mykolas Drunga, Vytautas Dudėnas, Kazys Gineitis, Petras Jonikas, Eglė Juodvalkė, Kleopas Jurgelionis, Benediktas Vytenis Mačiuika, Vitas Manelis, Antanas Skirius, Juozas Varkala ir kiti.
Sikorai (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Sikorai  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Bielanų, apie 10 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 81 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vincent De Moor
Vincent de Moor (g. 1973 m. Delfte, Nyderlanduose) – Nyderlandų Trance muzikos atlikėjas.
Biografija
Vincent de Moor pirmą kartą pasirodė scenoje 1993 m. pasivadinęs Fix To Fax. Po šiuo pseudonimu jis išleido savo pirmuosius kūrinius „Enjoy Yourself“, „Do U Feel It“, „Pick It Up“ ir „Take Control“. Kiti ankstyvi leidiniai buvo „Het Vliegende Kunstgebit“ po Gmoork pseudonimu, „Chinese Juice“ ir „Exotic Mind“ pasivadinus Outline, „Voice In The Dark“, „Frame Of Pleasure“ ir „Brazilia Carnavelas“ pasivadinus Sidewalk.
Kūrinys, kuris jam padėjo išpopuliarėti, buvo „Flowtation“, išleistas po savo tikruoju vardu. Kūrinys buvo išleistas 1996 m. ir kitais metais pakliuvo į britų topus. Daina pasiekė #54 vietą. Buvo išleistos kelios šios dainos versijos, vėliau, 2002 m. išleistas remiksas su vokalais.
1998 m. de Moor kartu su Ernst Bijlsma sukūrė bendrą projektą Cache ir išleido singlą „Don’t Hurt Me“. Tais pačiais metais sukūrė dar vieną dainą „Orion City“ bei išleido savo debiutinį albumą tuo pačiu pavadinimu. Taip pat rado laiko išleisti ir daugiau kūrinių po VDM vardu, tai „Darwin’s Voyage“, „Magnetic“ ir „Domino Runner“.
1999 m. buvo laikomi metais per kuriuos Trance muzika labiausiai išpopuliarėjo ir de Moor buvo atsakingas už vieno populiaraus singlo išleidimą. „Carte Blanche“ išleido projekte Veracocha, kurį sudarė Vincet de Moor ir Ferry Corsten. Britų topuose daina pasiekė #22 vietą ir liko populiari iki šių dienų. Pavadinimą projektui sugalvojo Ferry po to kai pasižiūrėjo TV laidą apie inkus.
Kūrinį buvo galima užgirsti antrame Vincento albume „Moor“ (2000), kartu su populiariais kūriniais „Shamu“, „Between 2 Fires“ ir „Eternity (Forever)“. Tais pačiais metais Vincentas išleido singlą „Fly Away“, kuris yra pripažintas pačiu sėkmingiausiu jo kūriniu. 2001 m. daina pasiekė #30 vietą. Dėl kažkokių priežasčių, singlas taip pat buvo išleistas po Vincento pseudonimu Emerald.
2003 m. de Moor išleido dainas „Crystal Clouds“ ir „Nexus“ po Questia pseudonimu. Kitais metais išleido „Desdemonia“ pasivadinęs Raster, „Grooveslide“ ir „Energy Reflect“ pasivadinęs Flashbang.
Vincentas dar yra žinomas dėl savo sėkmingų remiksų, sėkmingiausi remiksai yra Tenth Planet „Ghosts“, De Bos „On The Run“, Armin van Buuren „Communication“ ir Ayumi Hamasaki „Fly High“.
2007 m. buvo išleistos naujos senųjų dainų versijos su įvairių atlikėjų remiksais. Tai Roy Gates „Flowtation“, Cosmic Gate bei Sean Tyas „Fly Away“ ir Arctic Quest „No Hesitation“ kartu su nauja Vincento perdirbta 2007 m. versija.
Amianas Marcelinas
Biografija
Gimė greičiausiai Antiochijoje, 376 m. atvyko į Romą. Dalyvavo įvairiuose imperijos karo žygiuose. Romoje parašė iš 31 knygos sudarytą istorijos knygą Rerum gestarum libri. Iki šių laikų išliko tik 18 paskutiniųjų knygų, aprašančių 352–378 m. įvykius. Savo aprašymuose beveik niekur nenurodė šaltinių, nors kai kur visgi mini žymius graikų ir romėnų mokslininkų darbus.
Savo veikale Amianas Marcelinas aprašo 365 m. Kretos žemės drebėjimą ir Aleksandriją užgriuvusį cunamį. Nors žinomos baltų gentys jo aprašymuose neminimos, tačiau užsimena apie nežinomas gentis gyvenančias toliau nuo Rifėjų kalnų bei rašo apie taikaus būdo arimfėjus, kuriuos, dėl panašaus vėlesnių istorikų baltų apibūdinimo, galima sieti ir su baltais. Taip pat paminėjo ir Vyslos  upes bei neurus.
Stambiažiedė pereskija
Stambiažiedė pereskija (Pereskia grandifolia) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos krūmiškas augalas. Stiebas iki 5 m aukščio, lapai iki 20 cm ilgio ir 3-4 cm pločio. Iš kiekvienos areolės išauga 2 dygliai. Žiedai sukrauti skėtiškuose žiedynuose, išaugusiuose stiebų galuose. Vaisius – kriaušiška uoga.
Auga Brazilijoje. Dažnai auginamas oranžerijose ir botanikos soduose.
thumb|left|210px|Stambiažiedė pereskija
Mankuviškės II
Mankuviškės II – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kruonio.
Airijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Airijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
1990–1991 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Henrikas Marija Stanislovas Tiškevičius
Henrikas Marija Stanislovas Tiškevičius (, g. 1909 m. sausio 3 d. Krokuvoje, Didžioji Krokuvos kunigaikštystė, Austrija-Vengrija) – lenkų bajoras, Leliva herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Juozapas Tadas Tiškevičius. Motina Irena Jezierska (g. 1887 m.). Brolis Kristupas Marija Stanislovas Tiškevičius.
1935 m. birželio 27 d. Chotuve (Lenkija) vedė Izabelę Niezabitovską (, 1906 m. spalio 13 d. – 2000 m. vasario 18 d.), 1928–1930 m. Lenkijos Respublikos seimo senatoriaus Karolio Stanislovo Niezabitovskio (1865–1952) dukrą. Vaikų nesusilaukė.
Gailiškiai (Molėtai)
Gailiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Giedraičių.
Istorija
1843 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Gailiškių vienkiemis.
Tamsiaūsė skydblakė
Tamsiaūsė skydblakė (Carpocoris fuscispinus) – skydblakių šeimos blakių rūšis.
Blakės ilgis 10-14 mm. Kūno spalva varijuoja nuo purvinai geltonos iki rudai raudonos. Antenos juodos, tik pirmas antenos narelis rudai raudonas su juodu dryželiu. Krūtinės skydelio priekiniai kampai smailūs, pakilę ir ištempti į priekį. Šoniniai skydelio kraštai apvesti plačia juoda juosta. Ant krūtinės skydelio yra 4 juodos links sparnų blankstančios juostos. Kvapiųjų liaukų skylutės ištemptos, elipsės formos. Kojos rausvos.
Polifagas, dažniausiai pastebima maitinantis ant astrinių, salierinių šeimos augalų.
Dažniausiai sutinkama birželio-spalio mėnesiais lapuočių ir mišrių miškų zonose.
Trebienas
Trebienas  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tamsiaūsė skydblakė
Paplitusi visoje Europoje.
Panašios rūšys: Rausvasparnė skydblakė
Luciūnai
Luciūnai – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Staškūniškio.
Velička (miestas)
Velička  – miestas Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, Krokuvos metropolinėje zonoje. Miestą 1290 m. įkūrė kunigaikštis Premislas II. 2006 m. buvo 19 128 gyventojai.
Įkurtas prie seniausių Europoje garsių druskos kasyklų. Yra druskų muziejus, sanatorija.
Kaišiadorių miesto seniūnija
Kaišiadorių miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, apimantis Kaišiadorių miestą.
Istorija
Seniūnija įsteigta 1999 m. sausio 4 d.
Seniūnaitijos
2009 m. vasario 1 d. (remiantis savivaldybės tarybos sausio 29 d. nutarimu Nr. 2009 V17-9) įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Buzulukas
Buzulukas  – miestas Rusijoje, Orenburgo srities vakaruose, 140 km į pietryčius nuo Samaros, prie Samaros upės ir jos intako Buzuluko žiočių. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Samaros–Orenburgo linijos. Plentai į Bugulmą, Oralą, Samarą, Orenburgą. Naftos gavybos ir perdirbimo pramonės centras. Taip pat mašinų gamybos, baldų pramonė. Apylinkėse pumpuojama nafta. Veikia krašto muziejus, humanitarinis–technologinis institutas.
Istorija
1736 m. rusų ekspedicija prie Samaros upės, baškirų piliavietėje, įkūrė Buzuluko tvirtovę. 1781 m. Buzulukas tapo miestu ir apskrities centru. Veikė turgūs, rusų vyrų ir moterų vienuolynai.
Kristupas Jonas Tiškevičius
Kristupas Jonas Tiškevičius (, g. 1942 m. spalio 21 d. Varšuvoje, Generalinė gubernija, Trečiasis Reichas) – lenkų bajoras, Leliva herbo grafas.
Vainabalis
Vainabalis – ežeras pietryčių Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 3,5 km į pietvakarius nuo Valkininkų, Vainabalio miške. Ežero ilgis iš vakarų į pietryčius – 1,2 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 119 m. Krantai aukštoki, tik vakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Gan užpelkėjęs – palei visus ežero krantus plyti priekrantės užpelkėjusi 5,9 ha dydžio Vainabalės sala. Salos kranto linija labai vingiuota, 3,24 km ilgio. Vakarinėje dalyje yra dar viena nedidelė pelkėta sala (0,15 ha). Šiaurėje išteka upelis link Merkio upės. Vietinių Vainabalių ežeras vadinamas tiesiog ežerėliu.
Michelangelo
thumb|230px|Mikelandželo „[[Dovydas (Mikelandželas)|Dovydas“ Florencijos Akademijos galerijoje − viena iš žinomiausių skulptūrų pasaulyje]]
Konduktorius (laivynas)
Konduktorius (, iš 'vadovaujantis veiklai, lydintysis', iš ) – Rusijos imperijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, kurį suteikdavo puskarininkiams specialistams, ištarnavusiems tam tikrą laiko tarpsnį ir išlaikiusiems nustatytą egzaminą.
Michelangelo
Mikelandželas Buonarotis (, 1475 m. kovo 6 d. Kaprezė, Toskana, Italija – 1564 m. vasario 18 d. Roma, Italija) – italų renesanso dailininkas, skulptorius, architektas, poetas, inžinierius. Kilęs iš Florencijos. Tai vienas iškiliausių visų laikų menininkų ir žymiausių istorinių asmenybių. Jo kūryba turėjo didžiulį poveikį tolimesniam Europos tapybos ir skulptūros vystymuisi. Po 1520 m. sekusios manierizmo stilistikos dailininkai tiesiogiai įkvėpimo sėmėsi iš Mikelandželo.
Jau gyvenimo metu Mikelandželas buvo įvardijamas iškiliausiu gyvu menininku. Amžininkai jį praminė „dieviškuoju“ (il Divino). Meno istorijoje jo kūryba dažnai vertinama kaip renesanso dailės vystymosi viršūnė. Kaip asmenybė, Mikelandželas buvo nenuolankaus būdo, nuolat konfliktavo su kitais menininkais ir užsakovais − ne mažiau ambicingais ir įnoringais Romos popiežiais. „Nepaisant koks turtingas buvau, visuomet gyvenau kaip vargšas“ − taip senatvėje savo gyvenimą apibūdino Mikelandželas.
Daugelis Mikelandželo kūrinių yra vieni žinomiausių pasaulyje. Tai skulptūros „Pieta“ (atlikta iki 1499), „Dovydas“ (1504), „Mozė“ (1515). Iš tapybos − Siksto koplyčios lubų freskos (1512), kurių garsiausias epizodas yra „Adomo sutvėrimas“, ir „Paskutinis teismas“ (1541). Savo Lauryno bibliotekos dizainu ir Naująja zakristija (projektuotos 1520-23) Šv. Lauryno bazilikoje Mikelandželas pradėjo manieristinę stilistiką architektūroje. Jis suprojektavo Šv. Petro bazilikos kupolą. Gyvenimo metu Mikelandželas kūrė sonetus, 1529 m. projektavo Florencijos gynybinius įtvirtinimus karo metu.
Jaunystė ir mokslai
Mikelandželas gimė 1475 m. kovo 6 d. Kaprezės miestelyje Italijoje, apie 100 km į rytus nuo Florencijos. Jis buvo antras Lodoviko ir Frančeskos Buonaroti šeimos sūnus iš penkių. Pakrikštytas vardu Michelagnolo di Lodovico Buonarroti Simoni. Vaikui buvo suteiktas arkangelo Mykolo vardas. Vėliau itališkas vardo variantas Michelagnolo (Mikelanjolas) buvo lotynizuotas ir modernizuotas į Michelangelo (Mikelandželas). 1499 m. Mikelandželas pirmą ir paskutinį kartą iškalė savo autografą (ant statulos „Pieta“, lotyniškai), pasirašydamas MICHAELACELUS.
Buonaročių šeimos šaknis pagal dokumentus galima atsekti nuo XIII amžiaus. Jie užėmė svarbias pareigas Florencijos respublikoje, užsiėmė bankininkyste ir prekyba. Mikelandželo gimimo metu Buonaročių šeima išgyveno ne pačius sėkmingiausius laikus. Tėvas pagal trumpalaikį kontraktą užėmė magistrato (panašiai kaip meras) pareigas mažame Kaprezės miestelyje. Po maždaug dviejų mėnesių nuo Mikelandželo gimimo šeima grįžo į Florenciją ir apsistojo Setinjano gretimame kaime, kuriame turėjo ūkį.
Mikelandželas buvo atiduotas žindyti gretimai gyvenusio akmenskaldžio žmonai. Vėliau Mikelandželas nurodęs, kad jis nuo pat mažens „su žindyvės pienu“ įgavo sugebėjimus valdyti skulptoriaus kaltą ir plaktuką. Setinjane tuo metu buvo daug akmens skaldyklų, iš kurių būdavo gabenami akmenys statyboms Florencijoje. Motina Frančeska nebuvo stiprios sveikatos. Po Mikelandželo gimimo ji pagimdė dar tris sūnus ir mirė, kai Mikelandželui buvo 6 metai. thumb|left|300px| [[Florencija 1493 m.]]
Konduktorius (laivynas)
Konduktoriai buvo artimiausi karininkų padėjėjai, jiems būdavo pavesta mokyti žemutinių laipsnių jūrininkus specialybės dalykų. Laivo konduktoriams vadovaudavo vyresnysis bocmanas. Konduktoriai laivyne turėjo privilegijų – turėjo atskirą kajutkompaniją, gaudavo didesnę algą (pvz., buvo skiriamos pašalpos vaikų auklėjimui), gaudavo nemokamą gydymą ir mokamas atostogas ir t. t.
GS Dogana
Doganos GS – buvęs Italijos futbolo klubas iš Doganos.
Konduktorius (laivynas)
Už nuopelnus konduktoriai galėdavo gauti aukštesnius laipsnius ir tapti karininkais.
Michelangelo
Jaunystė ir mokslai
Mikelandželo tėvas Lodovikas išsiuntė sūnų mokytis gramatikos į Florenciją pas mokytoją Francesco da Urbino. Mikelandželui labiau rūpėjo dailė, jis piešė ir siekė susipažinti su Florencijos menininkais. Norėdamas atgrasinti sūnų nuo menų, tėvas jį mušdavo, nes, jo nuomone, menininkai buvo tik amatininkai, žemesnės vertės žmonės. Florencijoje Mikelandželas susipažino su Francesco Granacci, Domeniko Girlandajo mokiniu. Šis jį nuvedė į Girlandajo dirbtuves, kurios Mikelandželą labai sužavėjo. Tėvas daugiau neprieštaravo sūnaus polinkiams. 1488 m. jis pasirašė 3 metų kontraktą su Girlandaju, kuris priėmė Mikelandželą mokiniu. Kad jau tuomet Mikelandželas rodė išskirtinį talentą, rodo Girlandajo įsipareigojimas mokėti už Mikelandželo darbus dirbtuvėse. Pasakojama, kad kai Mikelandželas atėjo daryti eskizų į Brankači koplyčią pagal Mazačo freskas, jis kažką pasakė greta dirbusiems kitiems jauniems mokiniams. Vienas jų, Pietro Torrigiano, trenkė kumščiu Mikelandželui į veidą ir sukreivino nosį. Veido defektas matosi visuose vėlesniuose Mikelandželo portretuose.
Konduktorius (laivynas)
Pagal Rusijos imperijos ginkluotosiose pajėgose galiojusias taisykles į konduktorius kreipdavosi Господин кондуктор ('ponas konduktoriau').
Michelangelo
Jaunystė ir mokslai
Girlandajo dirbtuvėse Mikelandželas išbuvo tik apie metus laiko. Vėliau pradėjo mokytis pas skulptorių Giovanni di Bertoldo, kuris mokėsi pas Donatelą ir prižiūrėjo faktinio Florencijos respublikos valdytojo Lorenco Medičio skulptūrų sodą. Kartu su Francesco Granacci Mikelandželas apsilankė šiame sode, kuriame Lorencas Medičis laikė didelę antikinių skulptūrų kolekciją. Mikelandželas taip susižavėjo, kad daugiau į Domeniko Girlandajo dirbtuves negrįžo. Jis leisdavo laiką sode piešdamas ir dirbdamas įvairius darbus. Jo dėmesį patraukė nebaigta antikinė fauno statula. Mikelandželas sukūrė savą baigtos statulos versiją. Pamatęs statulą Lorencas Medičis pajuokavo dėl to, kad Mikelandželas seną fauną pavaizdavo su visais dantimis. Mikelandželas po to paėmė ir vieną dantį statuloje „išmušė“. Jaunojo menininko talentas darė didelį įspūdį. Lorencas Medičis susitarė su Mikelandželo tėvu, kad jis globos berniuką. Mikelandželas apsigyveno Medičių rūmuose, kuriuose susipažino su Florencijos intelektualinių sluoksnių aplinka: neoplatonikų poetais ir filosofais. Florencijos Santo Spirito (Šv. Dvasios) bažnyčios ligoninėje Mikelandželas mokėsi anatomijos iš mirusiųjų kūnų. Atsidėkodamas bažnyčiai jis sukūrė medinį krucifiksą.
Ankstyvieji darbai Romoje ir Florencijoje
1492 m. mirė Lorencas Medičis Puikusis. Florencijoje pasikeitė politinė situacija, Pjeras Medičis priėmė žeminančias Prancūzijos karaliaus Karolio VIII taikos sąlygas. Medičiai buvo išvyti iš Florencijos, kurioje įtaką pradėjo įgauti teokratiškasis vienuolis Džirolamas Savonarola. Politinės suirutės metu Mikelandželą keliavo į Veneciją, po to − į Boloniją, kur jį savo namuose priglaudė Francesco Aldrovandi, kuris buvo Boloniją valdančios Bentivoglio giminės artimas draugas. Aldrovandi parūpino Mikelandželui prestižinį užsakymą Šv. Dominyko bažnyčioje sukurti 3 skulptūras Šv. Dominyko relikvijų arkoje. Apie 1495 m. Mikelandželas grįžo į Florenciją, sukūrė Amūro statulą, kuri buvo tokia panaši į antikinę, kad kažkas (gal Medičių giminės narys Lorenzo di Pierfrancesco de' Medici) ar pats Mikelandželas sugalvojo padaryti, kad statula atrodytų sena ir ją parduoti kaip antikinę. Statula buvo nusiųsta į Romą kardinolui Raffaele Riario, kuris ją nupirko užmokėdamas 200 dukatų, vietoj įprastų 15 už tų laikų Italijos statulas. Apgaulei išaiškėjus kardinolas panoro, kad talentingas skulptorius iš Florencijos dirbtų jam. Mikelandželas kardinolo kvietimu atvyko į Romą 1496 m. thumb|right|180px| „Madona prie laiptų“, vienas pačių ankstyviausių Mikelandželo kūrinių (apie 1490, Buonaročio namas, Florencija)
Konduktorius (laivynas)
Istorija
Konduktoriai Rusijos kariniame laivyne atsirado 1798 m., pradžioje jie buvo Kronštato kanalo inžinerinio personalo dalis.
Pola Wawer
Pola Komaj-Vaver (1914 m. gegužės 1 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1997 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos gydytoja, okulistė.
Michelangelo
Ankstyvieji darbai Romoje ir Florencijoje
Pirmas užsakymas, kurį atliko Mikelandželas, buvo „Bakcho“ statula (dabar Bardželo muziejuje). Statula kardinolui nepatiko ir ją įsigijo Romos bankininkas Jacopo Galli. Po to Prancūzijos ambasadorius Vatikane, kardinolas Jean Bilhères de Lagraulas 1498 m. užsakė skulptūrą „Pieta“ (dabar Šv. Petro bazilikoje). Iki 1499 m. atliktas kūrinys išgarsino Mikelandželą visoje Italijoje. Vėliau grįžęs į Florenciją Mikelandželas pats nustebo, kad jis joje yra garsus. Pasakojama, kad kai kūrinys buvo išstatytas, atėjęs Mikelandželas rado būrį svečių iš Lombardijos, kurie labai ja žavėjosi. Vienas paklausė, kas ją sukūrė, ir kažkas atsakė: „tai mūsų Gobbo iš Milano“. Likęs vienas Mikelandželas iškalė statuloje užrašą MICHAELACELUS BONAROTUS FLOREN FACIEBA, kas reikštų „Mikelandželas Buonarotis iš Florencijos tai sukūrė“.
Po „Pietos“ sukūrimo Mikelandželas dirbo Romoje apie 2 metus. Tuo metu jo produktyvumas buvo nedidelis, jis atlikinėjo užsakymą altorinei tapybai Sant Agostino (Šv. Augustino) bažnyčioje, kurio nebaigė. Gali būti, kad Romoje jis galėjo sukurti „Briugės Madonos“ skultūrą, arba pradėti ją iškart, kai grįžo į Florenciją 1501 m. dėl šeimyninių aplinkybių. Kita grįžimo priežastis buvo ta, kad naujasis faktinis Florencijos valdytojas Pjeras Soderinis ieškojo, kas galėtų atlikti Florencijos nepriklausomybę įkūnijantį darbą iš marmuro luisto, kurį Mikelandželas neabejotinai turėjo būti matęs esant už Santa Maria del Fiore katedros esančiame kieme. Florencijos respublikoje tuo metu jau buvo panaikinta Džirolamo Savoranolos teokratija ir apribota Medičių giminės įtaka. Atvykęs į Florenciją Mikelandželas pateikė savo kandidatūrą konkursui, o pats tuo metu užsiėmė skulptūrų užsakymu Sienos katedrai. 1501 m. rugpjūčio mėn. Florencijos valdžia skyrė marmuro luistą Mikelandželui ir pasirašė kontraktą darbams. Tai buvo garsiosios „Dovydo“ statulos pradžia. Ties ja Mikelandželas dirbo ilgiau nei 2 metus. Baigtos statulos dėl svorio nebuvo įmanoma užkelti ant Santa Maria del Fiore fasado kaip buvo planuota. Skulptoriui buvo leista pasirinkti vietą, kur jis norėtų, kad ji stovėtų. Mikelandželas pasirinko vietą prieš to meto Florencijos respublikos vyriausybės Sinjoros rūmų pagrindinį įėjimą (šiuo metu čia yra kopija, o originalioji „Dovydo“ statula yra Florencijos Akademijos galerijoje).
Po „Dovydo“ sukūrimo Florencijos valdžia užsakė Mikelandželui sukurti freską Sinjoros rūmuose, kur darbus jau buvo pradėjęs Leonardas da Vinčis. Mikelandželas turėjo pasirinkti ir pavaizduoti Florencijos istorijos epizodą. Mikelandželas pasirinko Kašinos mūšio temą. Pagal istoriją, kariai maudėsi, kai išgirdo kvietimą į mūšį. Tema leido vaizduoti Mikelandželo mėgstamas nuogas figūras. Mikelandželas sukūrė paruošiamąjį kartoną, bet freskos taip ir nepradėjo. Vėliau kartonas buvo sunaikintas. Apie 1506−1508 m. Mikelandželas atliko „Doni Tondo“ − apskritos formos paveikslą, kuriame pavaizdavo Šv. Šeimą. Garsas apie Mikelandželo meistriškumą plačiai paplito Italijoje ir patraukė popiežiaus Julijaus II dėmesį. Julijus II puoselėjo grandiozinius planus paversti Romą tikruoju krikščioniškojo pasaulio centru. Tam jis kvietėsi pačius geriausius menininkus. 1505 m. kovą, tarpininkaujant draugui architektui Giuliano da Sangallo, Mikelandželas atvyko į Romą.
Konduktorius (laivynas)
Istorija
XIX a. konduktorius rengė specialios mokymo įstaigos:
Sėkmingai baigę absolventai gaudavo konduktoriaus laipsnį, kuris buvo dviejų lygių: Konduktoriai buvo įvairių profilių specialistai ir turėjo galimybę išsitarnauti karininko laipsnį.
Michelangelo
Mikelandželas ir popiežius Julijus II
Popiežiaus ir Mikelandželo susitikimas įvyko Bolonijoje, kurią tuomet užėmė Julijaus II karinės pajėgos. Dviejų ambicingų asmenybių susitikimą nuo galimų konfliktų išgelbėjo vienas iš dalyvavusių dvasininkų, kuris bandė nesėkmingai atsiprašyti popiežiaus už Mikelandželą. Julijus II savo rūstybę nukreipė jo atžvilgiu. Susitaikymo vardan Mikelandželas priėmė naują popiežiaus pasiūlymą − sukurti Julijaus II skulptūrą. Tam popiežius skyrė 1000 dukatų. Mikelandželas sukūrė bronzinę popiežiaus skulptūrą per 2 metus gyvendamas Bolonijoje (skulptūra buvo užkelta ant Bolonijos katedros fasado ir jau 1511 m. nuversta užėmus Boloniją priešiškai kariuomenei, o jos likučiai perlydyti į patrankas).
Pola Wawer
Biografija
Gimė 1914 m. gegužės 1 d. Trakuose, žydų inteligentų Komaj šeimoje. Tėvas Don Komaj buvo elektrotechnikas, motina Maria Epstein buvo ginekologė. 1938 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, tapo okuliste. Antrojo pasaulinio karo metu buvo uždaryta į Vilniaus getą, bet su motina sugebėjo pabėgti ir pasislėpti. Po karo 1945 m. emigravo į Lenkiją. Iš pradžių apsistojo Balstogėje, vėliau Belsko-Bialoje, vėliau Katovicuose ir Krokuvoje, kur rūpinosi žydais našlaičiais. Atvykusi į Varšuvą vėl pradėjo dirbti okuliste. 1950-1953 m. dirbo sveikatos apsaugos departamente. Vėliau dirbo įvairiose valstybinėse institucijose ir ligoninėse. Įkūrė pirmąją laboratoriją Lenkijoje akių grybeliui tirti. 1962 m. pradėjo dirbti Varšuvos medicinos universitete. 1970 m. tapo mokslų daktarė. 1990 m. išėjo į pensiją. Mirė 1997 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje.
Konduktorius (laivynas)
Istorija
1860 m. kovo 22 d. Jūrų ministerijos įsakymu Nr. 34 jūrų artilerijos, laivyno šturmanų, laivų inžinierių ir inžinierių mechanikų korpusuose buvo įsteigtas konduktoriaus laipsnis, kurį gaudavo specialiųjų mokyklų absolventai. Jie prarado teisę išsyk gauti karininko laipsnį. Buvo numatyta, kad konduktoriai turėjo 2 metus atitarnauti kaip konduktoriai, tik tada galėjo laikyti egzaminą karininko laipsniui.
Michelangelo
Mikelandželas ir popiežius Julijus II
1508 m. Mikelandželas tikėjosi grįžti į Florenciją, bet Julijus II vėl jį iškvietė į Romą. Jis pasiūlė Mikelandželui sukurti freskas Siksto koplyčios lubose. Mikelandželas niekuomet nebuvo dirbęs freskos technika ir tokiame aukštyje (apie 20 m). Siksto koplyčios lubos buvo lenkto profilio, kaip statinės, dėl ko užduotis buvo dar sunkesnė. Savo gyvenimo metu Mikelandželas buvo įsitikinęs, kad Bramantė pakurstė popiežių šiam projektui, kurio jis esą negalėtų atlikti. Bramantė pasakė popiežiui, kad yra blogas ženklas statyti savo kapą esant gyvam, tačiau žinoma, kad Siksto koplyčios lubų dekoravimą Julijus II planavo jau 1506 m. Nuo 1508 m. iki 1512 m. Mikelandželas koplyčios lubose sukūrė vieną iš pačių žymiausių dailės kūrinių istorijoje − apie 340 figūrų biblijinių istorijų motyvais Žmonijos išganymo tema. Visą tapybos kūrinį Mikelandželas atliko pats vienas. 1509 m. sausio mėn. laiške tėvui jis rašė: „dirbu, kiek begaliu … neturiu nė smulkiausios monetos, iš manęs nėra ką vogti … esu nelaimingas, mano sveikata prastėja būnant čia … tikiuosi, kad Dievas man padės“. Mikelandželas nuolat konfliktavo su Julijumi II, kuris norėjo, kad projektas būtų kuo greičiau baigtas. 1512 m. lapkričio 1 d., Visų Šventųjų dieną, Julijus II jau priiminėjo lankytojus su pilnai atidengtomis ir baigtomis Mikelandželo freskomis. Po keturių mėnesių, 1513 m. vasarį, Julijus II mirė. Sekančius trejus metus Mikelandželas dirbo ties Julijaus II kapo projektu susitaręs su paveldėtojais. Sukūrė vieną garsiausių savo skulptūrų − „Mozę“. Tuo metu kapo kūrimo finansavimas išseko, o naujasis popiežius Leonas X labiau norėjo, kad Mikelandželas dirbtų jam ir jo Medičių giminei.
Mikelandželas ir Medičių popiežiai
Nuo 1515 m. popiežius Leonas X pradėjo spausti Mikelandželą apleisti darbą ties Julijaus II kapo monumentu ir pradėti dirbti jam. 1518 m. Mikelandželas pasirašė kontraktą naujam projektui − Šv. Lauryno bažnyčios fasado sukūrimui Florencijoje. Julijaus II giminės, Urbino hercogai Roverės, protestavo ir kaltino Mikelandželą sutarties nesilaikymu. Mikelandželas dėl popiežių įnorių nebaigė monumento kaip buvo planuota ir nuolat turėjo dėl to aiškintis su Julijaus II Roverių gimine. Šv. Lauryno bažnyčios (kuri buvo beveik asmeninis Medičių giminės mauzoliejus) fasadas buvo dar vienas grandiozinis projektas. „Aš galvoju jį … padaryti architektūros ir skulptūros veidrodžiu visai Italijai“ − rašė Mikelandželas. Jis vėl vyko į Kararos marmuro skaldyklas ieškoti tinkamų akmenų, bet projektas užsibaigė nė neprasidėjęs. Leonas X atšaukė jį dėl lėšų trūkumo. Popiežius pasiūlė kitus projektus − sukurti pomirtinę koplyčią Medičių giminės nariams ir Šv. Lauryno bažnyčios Medičių biblioteką (it. Biblioteca Medicea Laurenziana) Medičių turimai manuskriptų kolekcijai. Šv. Lauryno bažnyčia liko be fasado iki pat šių dienų.
thumb|left|180px| „Mozė“ [[San Pietro in Vincoli bažnyčioje Romoje]] 1520 m. prasidėjo Šv. Lauryno bažnyčios Naujosios zakristijos, 1523 m. − bibliotekos statybos. Mirus Leonui X projektus pratęsė kitas Medičių giminės popiežius Klemensas VII. Vienu metu statybose galėjo dalyvauti apie 300 Mikelandželo padėjėjų ir kitų menininkų. Naujojoje zakristijoje buvo planuota sukurti kapų monumentus 4 Medičių giminės nariams, taip pat turėjo būti pavaizduotos keturių Italijos upių alegorinės skulptūros. Projektai nebuvo baigti. Tam sutrukdė politinės aplinkybės. 1527 m. plėšikaujanti Šv. Romos imperijos kariuomenė užėmė Romą. Medičių autoritetas smuko, jie buvo išvyti iš Florencijos, atgaivinta respublikinė santvarka. 1529 m. Florencijos valdžia, supratusi, kad teks atlaikyti imperinių jėgų puolimą, pradėjo miesto įtvirtinimą (popiežius Klemensas VII ir imperatorius Karolis V susitarė Florenciją gražinti Medičiams). Mikelandželas buvo patvirtintas vienu iš 9 respublikos pareigūnų, atsakingų už gynybinių bastionų ir kitokių įtvirtinimų projektavimą, bei įgyvendinimą. Pagrindinis Mikelandželo darbas buvo susijęs su svarbiausios Florencijos tvirtovės San Miniato kalvoje įtvirtinimais. Gynybinių įtvirtinimų klausimais Mikelandželas lankėsi aplinkiniuose Toskanos miestuose, Pizoje ir Feraroje. Trumpai pabuvojo Venecijoje. Spėdamas Florencijos miesto užėmimą, 1530 m. Mikelandželas bėgo iš miesto palikdamas savo postą ir apsistojo Venecijoje. Spėjama, kad Mikelandželas galėjo planuoti išvykimą į Prancūziją. Pagrasinus Florencijos valdžiai, kad su išdavikais susijęs turtas Florencijoje bus konfiskuotas ir parduotas, Mikelandželas grįžo į miestą.
1530 m. rugpjūtį Florencija kapituliavo. Prasidėjo respublikos gynėjų persekiojimas ir teismai. Mikelandželas kurį laiką slėpėsi nuo viešumo, tačiau Klemensas VII nebuvo jam numatęs jokio persekiojimo. Atvirkščiai, jis patvirtino Mikelandželą tolimesniems darbams Šv. Lauryno bažnyčioje ir grąžino buvusį užmokestį (Mikelandželas pažinojo popiežius Leoną X ir Klemensą VII nuo jų vaikystės). Florencijoje buvo įsteigta Florencijos kunigaikštystė, monarchais patvirtinta Medičių giminė. Kunigaikštis Alesandras Medičis organizavo slaptą susidorojimą su savo priešininkais. 1534 m. Mikelandželas paliko Florenciją ir daugiau į ją nebegrįžo. Giorgio Vasari teigimu, Mikelandželas turėjo pagrindo bijoti naujojo Florencijos valdovo. Ascanio Condivi pažymi, kad Mikelandželui pasisekė, kad, kai jo gynėjas Klemensas VII mirė, jis buvo Romoje. Projektus Šv. Lauryno bažnyčioje baigė Mikelandželo mokiniai. Iš Medičių kapų projektų buvo sukurti tik du, palyginus nesvarbiems Medičių šeimos nariams: Lorencui, Urbino hercogui, ir Džuljanui, Nemuro hercogui.
Klemensas VII iniciatyva buvo pakeistas Julijaus II kapo projektas. Pagal naują susitarimą su Urbino hercogais Mikelandželas Julijaus II kapui turėjo sukurti tik 6 skulptūras. Prieš pat mirtį 1534 m. popiežius Klemensas VII užsakė Mikelandželui sukurti „Paskutinio teismo“ freską Siksto koplyčios altoriaus pusės sienoje.
Vėlyvieji metai
1534 m. naujasis popiežius Paulius III pakvietė Mikelandželą dirbti jam. Peržiūrėjęs „Paskutinio teismo“ eskizus popiežius nusprendė, kad dailininkas turi tęsti darbą. Mikelandželas bandė atsisakyti, tuo tik sukeldamas popiežiaus pyktį. „Trisdešimt metų aš laukiau, kad galėčiau tau įsakyti ir dabar tu man atsakai“ − tokia buvo popiežiaus reakcija. Į bandymą pasiteisinti Julijaus II kapo projektu, popiežius reagavo taip: „parodykit man tą sutartį, aš ją nutrauksiu“. Paulius III organizavo sutarties perrašymą su Julijaus II paveldėtojais ir iš 6 statulų jame Mikelandželas turėjo atlikti tris, kitas tris − jo mokiniai. Iki 1541 m. Mikelandželas dirbo ties „Paskutiniojo teismo“ freska, kuri buvo atidengta 1541 m. spalio 29 d. Tuo metu Mikelandželui jau buvo 66 metai. Skulptūrų skaptavimas buvo sunkus darbas, jis dirbdavo lėtai. Pagal paskutinę sutartį ir paskutinį Julijaus II kapo projektą iš Mikelandželo rankų darbo jame teliko tik „Mozė“ − skulptūra, kurią jis sukūrė apie 1515 m. Kitas dvi statulas pagal Mikelandželo dizainą ir visą projektą San Pietro in Vincoli bažnyčioje įgyvendino jo mokiniai. thumb|right|180px| Mikelandželo kapo monumentas [[Santa Croce (Florencija)|Šv. Kryžiaus bazilikoje, Florencijoje (Giorgio Vasari bendrasis dizainas). Skulptūros, iš kairės: skulptūros, tapybos ir architektūros menų alegorijos, apraudančios mirusį menininką, aukščiau centre − Mikelandželo biustas.]]
Gailiškiai (Skuodas)
Gailiškiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ylakių.
Vandžas
Vandžas – miestas Tadžikistane, Kalnų Badachšano vakaruose, kalnų apsuptyje, prie Vandžo upės, netoli sienos su Afganistanu.
Bėlaitis
left|120px
Bėlaitis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, Bėlio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,44 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 180,7 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais, tik šiaurvakarinis krantas žemas. Šiaurėje išteka upelis link už 0,07 km telkšančio didesnio Bėlio ežero (Sirvėto ežero intako Žeimenėlės baseinas).
Kiek atokiau į vakarus įsikūręs Kochanovkos kaimas. Šiaurvakarinėje ežero pakrantėje įrengta Bėlaičio stovyklavietė.
Michelangelo
Vėlyvieji metai
1542 m. popiežius Paulius III pasiūlė Mikelandželui sukurti freskas jo koplyčioje (Cappella Paolina). Darbas ties jomis užtruko ilgai: „Šv Pauliaus atsivertimo“ freska nutapyta iki 1545 m., o „Šv. Petro nukryžiavimo“ − iki 1550 m. Paskutiniai Mikelandželo skulptūros darbai užtruko ir nebuvo baigti: „Florencijos Pieta“ ir „Pieta Rondonini“. Senatvėje Mikelandželas pradėjo kreipti dėmesį į mažiau fizinių pastangų reikalaujančius menus: architektūrą ir poeziją. Nuo 1546 m. Mikelandželas turėjo baigti popiežiaus Pauliaus III giminės Farnezės rūmus. 1546 m. Paulius III patvirtino Mikelandželą vyriausiuoju Šv. Petro bazilikos architektu, kuriuo menininkas išbuvo iki mirties. Tuo metu bazilika vis dar neturėjo kupolo, o jos statybos buvo beveik sustojusios po Bramantės mirties. Mikelandželas paruošė naują bazilikos planą ir suprojektavo kupolą (jis buvo pastatytas jau po Mikelandželo mirties ir šiek tiek pakeistas). Mikelandželas pertvarkė Piazza del Campidoglio aikštę Kapitolijaus kalvoje. Popiežiaus Pijaus IV užsakymu suprojektavo Porta Pia (Pijaus vartai) vartus Romoje (pastatyti 1561-65 m.).
1550 m. pasirodė pirmoji Mikelandželo biografija, kurią parašė Giorgio Vasari. 1553 m. pasirodė antroji, kurią parašė Mikelandželo mokinys Ascanio Condivi. 1563 m. Mikelandželas buvo pakviestas tapti pirmosios Europoje meno akademinės institucijos, įkurtos Florencijoje, globėju. Mikelandželas mirė 1564 m. vasario 18 d. prieš pat savo aštuoniasdešimt devintąjį gimtadienį. Per savo ilgą gyvenimą Mikelandželas dirbo 7 popiežiams, pergyveno didžiuosius geografinius atradimus, reformaciją, 1527 m. Romos užėmimą, aukštojo renesanso idealų žlugimą ir manierizmo įsigalėjimą mene, M. Koperniko heliocentrinės teorijos paskelbimą. Jis nebuvo vedęs ir nesusilaukė žinomų vaikų. Bažnytinė valdžia tikėjosi jį palaidoti Šv. Petro bazilikoje Romoje. Mikelandželo giminės beveik slaptai išgabeno kūną į Florenciją tam, kad išpildytų paskutinį jo norą: „grąžinkite mane į Florenciją, kai aš būsiu miręs, nes negaliu ten grįžti būdamas gyvas“. Mikelandželas buvo palaidotas su drabužiais, batais ir kepure Šv. Kryžiaus bažnyčioje Florencijoje.
Kūrybos apžvalga
Tradiciškai Mikelandželas meno istorijoje nėra laikomas tokiu universaliu kūrėju kaip jo vyresnysis amžininkas Leonardas da Vinčis, tačiau Mikelandželo visapusiškumas irgi įspūdingas. Jo darbai net trijose meno srityse: tapyboje, skulptūroje ir architektūroje, vertinami vienais žinomiausių ir reikšmingiausių Vakarų kultūros istorijoje. Freskos, kuriomis jis išdekoravo Siksto koplyčios Romoje lubas, yra laikomos vienu iškiliausių vaizduojamojo meno pasiekimų istorijoje. Pats Mikelandželas pirmiausia save laikė skulptoriumi ir daugelio menotyrininkų įvardijamas talentingiausiu, kada nors gyvenusiu, skulptoriumi. Tarp žymiausių jo skulptūrų: „Pietos“, „Dovydo“ ir „Mozės“ statulos.
Mikelandželas laikomas nepralenktu nuogo vyriško kūno vaizdavime. Savo moterų vaizdiniams Mikelandželas naudodavo vyriškus modelius. Kaip niekas kitas, Mikelandželas savo tapyboje ir skulptūroje įkūnijo tai, kas įvardijama „didingumu“, „didybe“ (terribilita). Jo freskų herojai spinduliuoja antžmogiška dvasine ir kūniška jėga. Tuo pasireiškia dailininko humanizmas, dėmesys žmogui ir jo išgyvenimams. Mikelandželas meno prasmę matė žmogaus vaizdavime. Apie peizažus jis sakė, kad juos reikėtų užmiršti, kad jie yra „žaidimai vaikams ir neišsilavinusiems žmonėms“. Savo mene dailininkas nedarė nuolaidų pats sau. Anot jo, lengvesnė aliejinė tapyba tinkama „moterims ir tinginiams“.
Mikelandželo pasiekimus ir novatoriškumą architektūroje labai vertino amžininkai. Tarp jo pasiekimų šioje srityje yra Medičių koplyčios ir Lauryno bibliotekos projektai Florencijoje, kuriais Mikelandželas pradėjo manieristinę stilistiką architektūroje. Jis daug metų buvo Šv. Petro bažnyčios Romoje vyriausiuoju architektu. Mikelandželas buvo talentingu poetu, kūrė eilėraščius ir apie 300 iš jų išliko. Jo sonetai ir kiti eilėraščiai buvo išleisti tik po mirties.
„Pieta“
thumb|right|240px| „Pieta“ [[Šv. Petro bazilika|Šv. Petro bazilikoje Romoje]]
„Pieta“ yra Šv. Petro bazilikoje Romoje ir laikoma vienu garsiausių skulptūros kūrinių pasaulyje. Užsakovas kardinolas Jean Bilhères de Lagraulas taip jos ir nepamatė, nes mirė atlikimo metu. Statula yra vienintelis Mikelandželo kūrinys ant kurio jis pasirašė. Giorgio Vasari apibūdino ją tokiais žodžiais: „tikriausias stebuklas, kad akmuo, beformis iš pradžių, galėjo įgyti tokią formą, kurią Gamta retai sugeba atkartoti kūne.“ 1972 m. geologas puolė „Pietą“ su plaktuku ir nuskėlė kai kurias statulos dalis. Lankytojai puolė rinkti atskilusius gabaliukus. Marijos nosį teko restauruoti atskeliant gabaliuką marmuro iš statulos nugaros pusės. Po šio vandalizmo „Pieta“ buvo uždengta nepramušamu ir neperšaunamu stiklu. Briugės Dievo Motinos bažnyčioje „Briugės Madonos“ skulptūra irgi buvo uždengta.
„Dovydas“
„Dovydas“ statula sukurta 1501–1504 m. 5,17 metro aukščio marmurinė statula iš pradžių buvo skirta Santa Maria del Fiore katedros vienam kontraforsui, tačiau vėliau paaiškėjo, kad apie 6 tonas sveriančio kūrinio ten neišeis užkelti. Iš žymių Florencijos menininkų sudaryta komisija sprendė dėl jos pastatymo vietos ir priėmė Mikelandželo siūlytąjį variantą − prieš Sinjoros rūmų įėjimą. Dovydas nuo seno buvo Florencijos respublikos nepriklausomybės ir savarankiškumo simbolis. Savas Dovydo statulas sukūrė Donatelas ir Andrea del Verrocchio. Skirtingai nuo minėtų meistrų darbų, Mikelandželas Dovydą pavaizdavo ne nugalėjusį Galijotą, o tik besiruošiantį kovai. Jo rankų plaštakos pavaizduotos neproporcingai didesnės − simbolizuoja tvirtumą. Susikaupęs žvilgsnis rodo susitelkimą kovai. Pačia sava poza prieš Florencijos vyriausybės rūmus „Dovydas“ tarsi simbolizavo respublikos tvirtybę ir charakterį.
Marmuro luistas, iš kurio nukaltas „Dovydas“, buvo atgabentas į Florenciją anksčiau ir buvo kaltas ankstesnio menininko Agostino di Duccio, kuris 1464 m. nesėkmingai bandė statulai iškalti tarpą tarp kojų. Luistas buvo laikomas sugadintu, kol Santa Maria del Fiore menininkų komisijai jo neskyrė Mikelandželui. Mikelandželas darbą pradėjo 1501 m. rugsėjo 13 d. Žinoma, kad jis darė eskizus ir vaško figūrėles tam, kad nustatytų, ką galima sukurti iš luisto, praminto „Milžinu“ (il Gigante). Statulos kūrimo metu Mikelandželas tapo vienu geriausiai apmokamų menininkų Italijoje. Jis tapo pirmuoju menininku, kuris buvo vertinamas savo kūriniais pralenkęs tuo metu tobuliausiu laikytą antikinį meną. Giorgio Vasari taip rašė apie statulą: „iš tiesų, tam, kas matė šią skulptūrą, nebėra reikalo matyti kitas skulptūras, sukurtas šiais ar kitais laikais, nesvarbu kokio menininko.“
Statulos gabenimas nuo Santa Maria del Fiore katedros iki Sinjoros rūmų užtruko tris dienas, teko platinti vienerius miesto vartus. Pati statula gabenimo metu buvo apmėtyta akmenimis. Spėjama, kad tai galėjo padaryti nepatenkinti Medičių šalininkai. 1873 m. statula buvo perkelta į specialiai jai paruoštą patalpą Florencijos akademijos galerijoje. 1910 m. Sinjoros aikštėje, buvusioje originalioje vietoje pastatyta kopija. Kita „Dovydo“ kopija pastatyta ant virš Florencijos iškylančių kalvų, Mikelandželo aikštėje. Iškart po „Dovydo“ statulos nukalimo Mikelandželas buvo sukūręs jos bronzinę kopiją, kuri buvo išsiųsta į Prancūziją. Šio darbo likimas nežinomas.