cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Įstatymo projektas
Įstatymo projektas – aukščiausios teisėkūros institucijos (įstatymų leidėjo – pvz., parlamento) rengiamas norminio teisės akto projektas. Lietuvoje tam tikrais atvejais turi būti rengiama įstatymo koncepcija (įstatymo reguliavimo dalyko ir tikslų bendrasis apibūdinimas, numatomo teisinio reguliavimo galimos pasekmės etc.). Projekte turi būti numatomo teisinio reguliavimo turinio bei ribų ir Konstitucijoje nustatyto teisinio reguliavimo turinio bei ribų atitiktis. Įstatymas turi neprieštarauti aukštesnės galios aktams (federalinių subjektų įstatymai – federaliniams, nacionaliniai – konstituciniams įstatymams, tarptautinėms sutartims ir pan.).
Skydinė žvynabudėlė
Skydinė žvynabudėlė (Lepiota clypeolaria) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, žvynabudėlių (Lepiota) genties grybų rūšis.
Spygliuočių, mišrieji miškai, parkai. Vasara, ruduo. Sporos plačiai verpstiškos, didelės, kepurėlės kraštai ir kotas plaušuoti.
Vaisiakūniai vidutiniai, nedideli. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, varpeliška, su rudu lygiu gūbreliu, o visa gelsvame fone smulkiai gelsvai rusvai žvynuota. Lakšteliai balti. Kotas 6–12×0,5–1 cm, kepurėlės spalvos, su puriu, draiskalotu, greitai nukrentančiu žiedeliu, žemiau kurio apšepęs baltais, gelsvais plaušeliais er žvyneliais. Sporos 10–16×5–6,5 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai plaušuoti, žvynuoti, kotas su žiedu. Trama balta, minkšta, malonaus kvapo ir skonio.
Auga pavieniui, retai grupelėmis. Valgoma, bet menkavertė. Dažna. Rinkti nesiūloma.
Lietuva 2011 m. Eurovizijoje
Dalyvavimas
2010 m. lapkričio 12 d. LRT paskelbė, kad galutinis sprendimas dėl dalyvavimo Eurovizijoje bus praneštas 2010 m. lapkričio 26 d. Lietuvos delegacijos pirmininkas Audrius Giržadas sakė, kad tikimybė Lietuvai dalyvauti Eurovizijoje yra apie 90 %.
Skydinė žvynabudėlė
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 202 psl.
Lietuva 2011 m. Eurovizijoje
Dalyvavimas
2010 m. lapkričio 24 d. LRT patvirtino, kad Lietuva dalyvaus 2011 m. Eurovizijoje.
Nacionalinė atranka
70 atlikėjų siuntė savo paraiškas, bet sudaryta speciali komisija, iš šių dainų atrinko tik 44 atlikėjus. Pusfinaliuose pasirodė 40 dalyvių, nes likę 4 pasitraukė. Pusfinaliai vyko vasario 5, 12 ir 19 dienomis, iš kurių žiūrovai ir komisija atrinko po tris dainas, kurie keliauja į finalą. Vėliau LRT atrinko dar po vieną dainą iš 3 pusfinalių. Dar vieną atlikėją delegavo portalo zebra.lt lankytojai. Finale pasirodė iš viso 13 atlikėjų. Nugalėjo Evelina Sašenko su daina „C’est ma vie“.
Superettan
Superettan – antrasis Švedijos futbolo sistemos lygmuo. Lyga buvo įkurta 2000 m., iki tol antruoju futbolo sistemos lygmeniu buvo pirmasis divizionas (Division 1). 2016 m. lygoje varžėsi 16 komandų. Dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos gauna teisę žaisti Allsvenskan lygoje, o dvi žemiausias vietas užėmusios komandos nukrenta į Švedijos pirmąjį divizioną.
Kanada
Kanada yra federacija, kurią sudaro 10 provincijų ir 3 teritorijos. Kanada yra antra pagal plotą pasaulio valstybė po Rusijos, jos plotas yra beveik 10 mln. kv. kilometrų. 2015 m. Kanadoje gyveno 35 mln. gyventojų, ji buvo 26-ta pagal gyventojų skaičių valstybė pasaulyje.
Superettan
Komandos
2019 m. sezono komandos.
Kanada
Kanados sostinė – Otava. Trys didžiausi šalies miestai yra Torontas, Monrealis ir Vankuveris.
Istorija
Pirmieji Kanados gyventojai buvo indėnai, kurie čia atkeliavo prieš maždaug 15 000 metų per paskutinį ledynmetį, kurio metu buvo nukritęs jūros lygis ir per susidariusius sausumos tiltus buvo galima Ameriką pasiekti iš Eurazijos. Pirmieji europiečių tyrinėtojai dabartinę Kanadą pasiekė XV a. pabaigoje.
Kanados istorija suskirstyta į keletą etapų, susijusių ir su viso pasaulio istorija. Kanados istorijai turėjo įtakos daug faktorių: Didieji geografiniai atradimai, Anglija, Prancūzija, jų tarpusavio vaidai, Pasauliniai karai ir kt.
Politinė sistema
Kanados politinė sistema yra konstitucinė monarchija. Monarchu patvirtintas Jungtinės Karalystės valdovas (dab. Karolis III). Jis tvirtina Kanados ministrą pirmininką, kurį išrenka Kanados parlamentas, bei savo atstovą valstybėje – Kanados generalgubernatorių, kurio kandidatūrą siūlo ministras pirmininkas. Kanados teritorijos suskirstymas yra federacinis.
Administracinis suskirstymas
Kanada padalinta į 10 provincijų bei 3 teritorijas.
Teritorijos – retai apgyvendinti šiauriniai regionai, turintys mažiau teisių nei provincijos. Skliaustuose nurodytos teritorijų sostinės:
Geografija
Kanada išsidėsčiusi Šiaurės Amerikos žemyno šiaurėje, tarp Ramiojo vandenyno vakaruose, Atlanto rytuose ir Arkties šiaurėje. Tai antra pagal dydį pasaulio valstybė, dydžiu nusileidžianti tik Rusijai. Kanada ribojasi su vienintele valstybe – JAV (ilgiausia dviejų valstybių siena pasaulyje – 8893 km).
Rytinė Kanados dalis – lygumos ir 300–1500 m aukščio plynaukštės. Beveik pusę žemyninės Kanados dalies užima kristalinis Kanados skydas. Vakaruose – plati Šiaurės Amerikos Kordiljerų juosta (Pakrantės kalnai, Uoliniai kalnai, Šv. Elijo kalnai), su aukščiausia šalies vieta – Logano k. (6050 m). Kranto linija smarkiai raižyta: daugybė įlankų, užutėkių, fjordų, estuarijų. Kanados šiaurę sudaro Kanados Arktinis salynas su gausybe didelių salų (Bafino, Elsmyro, Viktorijos, Devono ir kt.). miniatiūra|kairėje|260px|Robsono kalnas [[Britų Kolumbija|Britų Kolumbijos provincijoje, Kanados vakaruose.]]
Klimatas: pietuose ir centrinėje dalyje – vidutinių platumų, toliau į šiaurę – subarktinis ir arktinis. Pakrantėse (rytinėje ir vakarinėje) būdingas jūrinis klimatas, centrinėje dalyje ir šiaurėje – žemyninis ir ryškiai žemyninis. Žiemos šiaurėje ilgos, speiguotos, be storos sniego dangos. Temperatūros nukrenta žemiau -40 °C. Speigai būdingi ir prerijų sritims, gausu sniego ir Kordiljerose. Pietvakariuose ir rytuose žiemos šiltos. Vasarą prerijose nereti dideli karščiai (25-30 °C, pasitaiko ir virš 40 °C), pakrantėse vyrauja gaivesni orai (žemiau 20 °C), o šiaurėje temperatūros vos keliais laipsniais viršija 0 °C. Drėgniausia vakarinėje pakrantėje (ypač Vankuverio saloje), kur per metus gali iškristi virš 2000 mm kritulių. Drėgna ir pietryčiuose (>1000 mm). Centrinėje dalyje daug sausiau, neretos ilgos sausros (300–500 mm). Sausiausia arktinėse srityse (iki 250 mm), o Elsmyro salos šiaurėje iškrenta vos 100 mm kritulių. Didelę dalį šalies teritorijos užima amžino įšalo žemė.
Kanados hidrografinis tinklas labai tankus. Šalyje yra daug didelių ežerų (Didieji ežerai, Vinipego, Didysis Vergų, Didysis Lokių ir kt. ežerai). Kanados ežeringumas 7,6 %. Ežerai ir kalnų ledynai duoda pradžią vandeningoms upėms: Makenziui, Jukonui, Saskačevanui, Šv. Lauryno upei, Freizeriui, Nelsonui ir kt. Arktines salas ir aukštikalnes dengia ledynų kupolai.
Dėl didelio šalies ploto joje didelė gamtinių zonų įvairovė. Arktinėse salose būdingi arktinių dykumų landšaftai su labai skurdžia augalija, toliau einant pietų link driekiasi tundrų ir miškatundrių tyrai. Kanados centrine dalimi tęsiasi plati taigos juosta (auga balteglės, juodosios eglės, cūgos, maumedžiai, kėniai, rytuose – pušys). Pietvakarinėje dalyje auga mišrieji miškai (klevai, ąžuolai, uosiai, besimaišantys su spygliuočiais). Centriniuose pietuose – prerijų stepės (dabar daugiausia išdirbtos).
Didžiausios Kanados metropolinės zonos
Ekonomika
Gausu naudingųjų iškasenų, medienos. Aukšto išsivystymo valstybė. Prerijose auginami kviečiai ir plėtojama gyvulininkystė. Tarp Ontarijo ir Erio ežerų eina sodų juosta. Šalyje išplėtota sunkioji ir lengvoji pramonė, žvejyba, medžio apdirbimas ir kailinių žvėrelių eksportas.
Demografija
Pasak 2006 m. surašymo, Kanados gyvena 31 612 897 žmonių. Per penkerius metus nuo (nuo 2001 m. iki 2006 m.) Kanados populiacija išaugo 5,4 %. Augimas vyksta dėl imigracijos ir, mažesne dalimi, dėl natūralaus prieaugio. Maždaug trys ketvirtadaliai Kanados populiacijos gyvena mažiau nei 150 km atstumu nuo sienos su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis. Panaši gyventojų dalis gyvena miestuose.
Kaip ir daugelyje išsivysčiusių valstybių, Kanadoje didėja amžiaus mediana ir tuo pačiu mažėja darbingo amžiaus žmonių procentas. Surašymas parodė, kad padidėjusi emigracija šio proceso nesulėtino. 2006 m. Amžiaus mediana buvo 39,5 m. . Pasak 2009 metų apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Kanadoje yra 81,23 m. (78,69 vyrams, 83,91 moterims).
Gyventojų amžiaus struktūra (2009 m. apskaičiavimai) :
Pasak 2001 m. surašymo, 77,1 % kanadiečių laiko save krikščionimis. Iš jų, didžiausią grupę sudaro katalikai (43,6 % visos Kanados populiacijos). Apie 16,5 % nepriskiria savęs jokiai religijai, o likę 6,4 % yra kitų religijų atstovai, daugiausiai musulmonai (1,9 % visos Kanados populiacijos), judėjai (1,1 %), budistai (1 %), hinduistai (1 %) ir sikhai (0,9 %).
Etninė sudėtis
2006 metų duomenimis didžiausios Kanados etninės grupės buvo tokios (apklausoje buvo galima pasirinkti daugiau nei vieną variantą): miniatiūra|dešinėje|560px|[[Torontas yra vienas iš etniškai įvairiausių pasaulio miestų. 49,9 % procento mieste gyvenančių žmonių gimė už Kanados ribų ir pagal šį rodiklį Torontas pirmauja pasaulyje. ]] ir kt.
Kanada pirmauja pasaulyje pagal imigrantų skaičių vienam gyventojui. Valstybė skatina imigraciją ir priima daug pabėgėlių. Tikimasi, kad 2009 m. į šalį imigruos nuo 240 000 iki 265 000 žmonių. 2007 m. apklausos duomenimis, beveik penktadalis (19,8 %) kanadiečių gimė kitoje šalyje. Mažumų procentas šalyje nuolat auga ir Kanados statistikos departamentas prognozuoja, kad iki 2017 m. jis padvigubės. Beveik 60 % visų imigrantų yra iš Azijos. Dauguma atvykėlių apsistoja dideliuose miestuose, dažniausiai Vankuveryje, Toronte arba Montrealyje. Šiuo metu apie 80 % Kanados gyventojų laiko save baltaodžiais.
Kalbos
Kanadoje dvi oficialios kalbos – prancūzų ir anglų. 1969 m. liepos 7 d. patvirtinus Oficialiųjų kalbų aktą prancūzų kalba buvo sulyginta su anglų visais atžvilgiais, tai pradėjo Kanados tapimo dvikalbe šalimi procesą.
Prancūzų ir anglų kalbos turi vienodą padėtį federaliniame teisme, parlamente ir visose federalinėse institucijose. Visuomenė turi teisę į oficialias įstaigas kreiptis abejomis kalbomis ir gauti atsakymą ta pačia kalba.
Vyraujančios kalbos Kanadoje pasiskirsčiusios regioniškai. Vakarinėse provincijose (Britų Kolombijoje, Albertoje, Saskačevane) vyrauja anglų kalba. Šalies rytuose esanti didžiausia Kebeko provincija – prancūzakalbė. Kebeko prancūzų kalbos variantas yra plačiausiai vartojamas šalyje ir nuo prancūzų kalbos Prancūzijoje labiausiai skiriasi leksika ir tarimo ypatybėmis. Akadijos prancūzakalbių bendruomenė sudaro 33% Naujojo Bransviko gyventojų. Nedidelės akadų bendruomenės išliko pietryčių Naujojoje Škotijoje, Keip Bretono ir Princo Edvardo salose. Dauguma Ontarijo gyventojų – anglų kilmės kanadiečiai, prancūzakalbiai sudaro 5% proc., o 11% provincijos gyventojų yra prancūzų kilmės. Šalyje taip pat priskaičiuojama 11 indėnų ir eskimų kalbų grupių.
Kanados provincijos ir teritorijos turi teisę nusistatyti savo oficialias kalbas. 1977 m. prancūzų kalba įteisinta kaip vienintelė oficiali Kebeko kalba. Oficialiai dvikalbė Naujojo Bransviko provincija. Kitos provincijos oficialios kalbos nėra griežtai reglamentavusios. Greta anglų kalbos prancūzų kalba jose vartojama švietime, teismuose ir kitose valdžios įstaigose. Manitoboje ir Ontarijuje abi anglų ir prancūzų kalbos leidžiamos vartoti provincijų valdžios organuose ir vietiniai įstatymai priimami dviem kalbomis. Ontarijuje prancūzų kalba turi tam tikrą teisinį statusą, tačiau nėra antra oficiali. Ontarijuje Kebeko pašonėje įsikūrusioje šalies sostinėje Otavoje 2002 m. oficiali tapo dvikalbystės politika. 62,8% miesto gyventojų šneka angliškai, 14,9% prancūziškai, o 37% laisvai komunikuoja abiem kalbomis.
Šiaurės Vakarų teritorijose yra net 9 oficialios kalbos (greta anglų ir prancūzų kalbų šis statusas suteiktas eskimų ir indėnų kalboms.) Jukone oficialios abi valstybinės kalbos. Nunavute vyrauja čiabuvių inuitų inuktituto kalba (69,54%), ji greta anglų ir prancūzų yra oficiali teritorijos kalba. 2006 metų visuotinio surašymo duomenys taip pat parodė, jog 7,86% Nunavuto gyventojų (2305 žmonės) nemoka nei angliškai, nei prancūziškai.
Apie 6 milijonų Kanados gyventojų gimtosios kalbos neturi oficialaus statuso, tai daugiausia kinų, vokiečių, pandžabų ir ispanų kalbos.
Kultūra
Kanados kultūra istoriškai buvo paveikta britų, prancūzų, aborigenų kultūrų bei tradicijų. Ji taip pat buvo stipriai paveikta amerikiečių kultūros dėl JAV artumo ir didelės migracijos tarp abiejų šalių. Didžioji dauguma anglakalbių imigrantų į Kanadą tarp 1755 ir 1815 m. buvo amerikiečiai iš „Trylikos kolonijų“. Per ir po karo už nepriklausomybę 46 000 Amerikos „Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos sąjungos“ šalininkų atvyko į Kanadą. Tarp 1785 ir 1812 m. „Vėlyvieji sąjungininkai“ emigravo į Kanadą, kaip į pažadų žemę.
Amerikos žiniasklaida ir pramogų pasaulis yra labai populiarūs (jei ne dominuojantys) anglakalbėje Kanados dalyje. Ir atvirksčiai: dauguma Kanados kultūros produktų ir pramogų pasaulio atstovų yra sėkmingi Jungtinėse Valstijose ir pasauliniu mastu. Dauguma kultūrinių produktų yra gaminami Šiaurės Amerikos ir pasaulinėms rinkoms. Kanados kultūros kūrimas ir išsaugojimas yra paremtas federacinės valdžios programomis, įstatymais ir institucijomis, tokiomis kaip nacionalinis transliuotojas „CBC/Radio-Canada“, filmų kompanija „Office national du film du Canada/National Film Board“ ir radijo ir televizijos komisija „Conseil de la radiodiffusion et des télécommunications canadiennes/Canadian Radio-television and Telecommunications Commission“ (CRTC).
Kanada yra geografiškai plati ir etiškai įvairi šalis. Kanados kultūra taip pat buvo labai paveikta imigracijos iš viso pasaulio. Dauguma kanadiečių vertina daugiakultūriškumą ir Kanados kultūrą mato kaip daugiakultūrišką iš prigimties. Daugiakultūriškas kultūros paveldas yra „Kanados teisių ir laisvių chartijos“ 27 skyriaus pagrindas.
thumb|250px|Momentas kai Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė, [[2010 m. žiemos olimpinės žaidynės|2010 m. Olimpinėse žaidynėse, Vankuveryje, laimėjo aukso medalius]] Kanados nacionaliniai simboliai yra paveikti gamtinių, istorinių ir „Pirmųjų tautų“ šaltinių. Kaip Kanados simbolis klevo lapas pradėtas naudoti nuo XVIII amžiaus. Klevo lapas yra pavaizduotas ant dabartinių ir buvusių vėliavų, 1 cento monetos ir herbe. Kiti populiarūs simboliai yra bebras, kanadinė berniklė, ledinis naras, Anglijos karūna, karališkoji Kanados raitotoji policija ir vėlesni: totemo stulpas ir inukšukas.
Kanados oficialios nacionalinės sporto šakos: ledo ritulys (žiemą) ir lakrosas (vasarą). Ledo ritulys yra nacionalinis laisvalaikio užsiėmimas ir populiariausias sportas šalyje. Taip pat tai yra sportas plačiausiai žaidžiamas kanadiečių: 1,65 milijonų žaidėjų 2004 m. Kanados šeši didžiausi didmiesčiai – Torontas, Monrealis, Vankuveris, Otava, Kalgaris ir Edmontonas turi privilegijas „National Hockey League/Ligue nationale de hockey“ (NHL/LNH) ir daugiausiai žaidėjų, negu iš visų kitų šalių kartu sudėjus. Kitos populiarios sporto šakos yra kerlingas ir futbolas: pastarasis yra profesionaliai žaidžiamas „Canadian Football League/Ligue canadienne de football“ (CFL/LCF). Golfas, beisbolas, slidinėjimas, amerikietiškas futbolas, tinklinis ir krepšinis yra plačiai žaidžiami jaunimo ir mėgėjų, bet profesionalių lygų nėra.
Kanadoje vyko keli aukšto lygio tarptautiniai sporto renginiai, tokie kaip 1976 vasaros olimpinės žaidynės Monrealyje, 1988 žiemos olimpinės žaidynės Kalgaryje ir „2007 FIFA pasaulio taurė“. Kanadoje, Vankuveryje taip pat vyko 2010 žiemos olimpinės žaidynės.
Nuorodos
Kanados valdžios tinklalapiai: Kanados profilis: Kitos žinios apie Kanadą: Kanados žemėlapiai: Kanados pagrindinė spauda, radijas, televizija (įskaitant ir Kanados lietuvių): Kanados laikas ir orai:
Pironas Elidietis
Pironas Elidietis (Pyrrhōn Ēleios; apie 365–275 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, skepticizmo (pironizmo) pradininkas.
Pažiūros žinomos iš mokinių Timono Flijuntiečio ir Eusebijo raštų. Pironas teigė, jog daiktai nepažinūs. Žmonių sprendimai apie juos esą ir teisingi, ir klaidingi. Viskas yra santykiška, todėl žmogus turįs susilaikyti nuo bet kokių teiginių. Tai užtikrinsią jam dvasinę nepriklausomybę nuo aplinkos (ataraksiją), tuo pačiu ir laimę.
Kaniavėlė (upė)
Kaniavėlė – upė pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje; Ūlos dešinysis intakas. Prasideda šalia Kruklių kaimo, 3 km į vakarus nuo Panočių. Teka į pietus, pietryčius Dainavos giria, žemupyje pasuka į pietvakarius. Įteka į Ūlą 52 km nuo jos žiočių, prie Margių kaimo, tuoj žemiau Ūlos–Katros bifurkacijos.
Okinavos prefektūra
Okinavos prefektūra (, okinaviškai: Uchinā) – piečiausia Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kiūšiū regione. Prefektūrą sudaro šimtai Riukiu salyno salų, 1000 km ilgio virtine nutįsusių į šiaurės vakarus nuo didžiųjų Japonijos salų: Honšiū, Šikoku ir Kiūšiū. Prefektūros sostinė Naha įsikūrusi pietinėje Okinavos salos, kuri yra didžiausia prefektūroje ir tankiausiai apgyvendinta, dalyje. ginčytinos Senkaku salos taip pat priskiriamos prie Okinavos prefektūros.
Istorija
Salos, dabar priklausančios Japonijos Okinavos prefektūrai, kadaise priklausė nepriklausomai tautai – Riūkiū karalystei. Gera geografinė padėtis: lengvas susisiekimas su Japonija, Kinija ir kitom pietryčių Azijos šalimis lėmė sėkmingą prekybą, tačiau ilgą laiką Riūkiū karalystė turėjo mokėti duoklę Kinijai.
1609 m. Sacumos klanas, kuris kontroliavo dabartinės Kagošimos prefektūros teritoriją, užgrobė Riūkiū karalystę. Nuo tada Riūkiū karalystė turėjo mokėti duoklę ne tik Kinijai, bet dar ir Sacumai.
Sacuma darė didelę įtaką Riūkiū karalystei. Maždaug Meidži restauracijos laikotarpiu Japonija prisijungė buvusią karalystę kaip savo koloniją ir pavadino ją Okinava han. Okinava buvo paskelbta prefektūra tik 1879 m., tuo tarpu 1872 m. visos kitos Japonijos teritorijos buvo paskelbtos prefektūromis.
Nuo 1945 m. iki 1972 m. Okinava buvo okupuota JAV.
Miestai
thumb|350px|Okinavos prefektūros žemėlapis Okinavos prefektūroje yra 11 miestų.
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2002 m. balandžio 1 d.
Klimatas ir gamta
Salos, priklausančios prefektūrai, yra koralinės kilmės, todėl dėl lietaus erozijos čia atsirado daug uolų, kurios labai pagelbėjo Okinavos mūšio metu. Turistus ypatingai traukia plati klintinė Giokusendo ola.
Sakoma, kad Okinavos paplūdimiai – gražiausi Japonijoje. Klimatas taip pat labai tinkamas poilsiavimui – didžiąją metų dalį čia laikosi ne žemesnė kaip 20 °C temperatūra.
Okinavos gyventojai pasižymi ilgaamžiškumu. Čia šimtamečių gyvena daugiau nei bet kur kitur Japonijoje, o vidutinė gyvenimo trukmė yra pati didžiausia pasaulyje: vyrai čia gyvena vidutiniškai 90 metų, moterys – net 93 metus. Teigiama, kad taip yra dėl to, jog Okinavos gyventojai daugiausiai minta žuvimi ir daržovėmis.
Karatė
Okinava – karatė kovos menų gimtinė. Keletas stilių atsirado būtent čia. Tai Shotokan, Shorin-Ryu, Wado Ryu, Uechi Ryu, Goju Ryu, Isshin-Ryu, Shito-Ryu, Moto bu Ryu, Shorinji Ryu ir Shuri-Ryu.
Sportas
Futbolo:
Oro uostai
Prefektūroje yra net 13 oro uostų.
Autostrados
Pagrindiniai greitkeliai Okinavos prefektūroje – Okinavos autostrada. Taip pat svarbūs greitkeliai – Nahos oro uosto greitkelis ir 58, 329, 330, 331, 332, 390, 449, 505, 506 ir 507 plentai.
Geležinkeliai
Okinavos vienbėgis geležinkelis – vienintelis geležinkelis prefektūroje. Traukinys pakankamai negreitas – jo didžiausias greitis 65 km/h.
Uostai
Okinavos prefektūra turi daug uostų. Pagrindiniai šeši yra įsikūrę Nahoje, Untene, Kinvane, Nakagusukavane, Hirare ir Išigakyje.
Ženklas
thumb|Šis [[Biologinis pavojus|biologinio pavojaus ženklas nurodo gamtos jėgą arba natūralų reiškinį, kuris gali sukelti pavojų arba pridaryti žalos.]] thumb|[[Durų ženklas (iškaba) viešbutyje]]
Ženklas – suvokiamas kaip objektas, kuris nurodo atitinkamą jo reikšmei objektą arba reiškinį. Kaip teigia J. C. Alexander, ženklai yra matomi socialiniai faktai – veiksmai, kuriuos matome, įvykiai, kuriuos galime prisiminti bei informacija, kurią gebame rinkti. Natūralus ženklas turi priežastinį ryšį su savo objektu, pvz.: griaustinis yra laikomas audros ženklu, ar medicinos simptomai reiškiantys ligą. Sutartinis ženklas turi nustatytą reikšmę, (pvz.: taškas reiškia sakinio pabaigą) panašiai yra žodžių ir išraiškos kalba, taip pat kūno gestai gali būti laikomi ženklais, turinčiais tam tikras reikšmes. Fiziniai objektai, dažniausiai vadinami ženklais (pranešimai, kelio ženklai ir t. t. bendrai žinomi kaip ženklų sistema) informuoja ar nurodo naudojant parašytą tekstą, simbolius, nuotraukas ar jų kombinacijas. Kaip teigė R. Ambraziejienė simbolių (ženklų) vartojimas yra būdas, kuriuo siekiama nukreipti žmogaus pasąmonės galias norima linkme.
Filosofinė studija tyrinėjanti ženklus ir simbolius yra vadinama semiotika; tai apima semiotikos tyrinėjimą, kuriame ženklai (semiotine prasme) veikia.
Ženklai mokslininkų darbuose
Ne vienas autorius yra nagrinėjęs ženklų (simbolių) temą. Remiantis K. G. Jungo nuomone, proto viešpatavimas privedė prie senųjų simbolių magiškosios galios netekimo, kuomet žmogus prarado jautrųjį, nesuvoktą tapatumą su gamtos reiškiniais, ir tuo pačiu išnyko jautrioji jėga, kurią šis įvaizdinis ryšys kūrė. J. C. Alexander teigia, kad ženklus sudaro neregimas teorinis žyminys bei empirinis žymiklis. Todėl ženklai ir simboliai atrodo kaip realūs objektai, tačiau juos sukuria mūsų vaizduotė. Taip pat, autorius apibūdina asmenų lytį kaip socialinių žymenų žymiklį, kuris suvokiamas kaip faktas-ženklas arba kultūros struktūra.
Gamta
Semiotika, epistemologija, logika ir kalbos filosofija yra susijusios su gamtos ženklais. Daugiausiai gamtos ženklų ir simbolių, jų reikšmių ir apibrėžimų, elementų ir tipų yra apibūdinę senovės mokslininkai Aristotelis, Augustinas ir Akvinietis. Pagal šiuos autorius, reikšmė yra santykis tarp dviejų dalykų: ženklų ir tai ką jie reiškia (numato, apibūdina ar reiškia), kur vienas terminas neišvengiamai reiškia tai, kas ateina į galvą. Skirdama natūralius ir tradicinius ženklus, tradicinė Augustino ženklų teorija nustato kitą trigubą daiktų padalijimą: visi nuorodų, įrodymų, simptomų ir fizinių signalų požymiai visada yra ženklai (kaip proto subjektas yra idėjos ir atvaizdai, mintys ir jausmai, konstrukcijos ir ketinimai); taip pat yra ženklų, kurie įgauna reikšmę (kaip kalbinis subjektas ir kultūriniai simboliai). Taigi, kai natūralūs ženklai tarnauja kaip reikšmės šaltiniai, žmogaus protas tampa tarpininku per kurį ženklai reiškia natūraliai įvykstančius reiškinius, tokius kaip objektai: teiginiai, savybės, kiekis, įvykiai, procesai ar santykiai. Žmonių kalba ir pokalbiai, komunikacija, filosofija, mokslas, logika, matematika, poezija, teologija ir religija yra tik keletas studijų ir veiklos sričių, kur suvokus ženklų ir simbolių pobūdį bei modelius, jie gali turėti lemiamą reikšmę.
Semiotika
Semiotika yra mokslas, tiriantis ženklus ir ženklų sistemas, natūralias ir dirbtines kalbas, kaip ženklų sistemas semantiniu sintaksiniu ir pragmatiniu aspektu. Kaip atskira mokslinė disciplina, semiotika susiformavo XX a. 6-7 dešimtmetyje. Kaip teigė J. Lotmanas, semiotika susiformavo susidūrus skirtingoms mokslinėms disciplinoms: struktūrinei lingvistikai, informacijos teorijai, kibernetikai ir logikai. Taip pat, pastebima, kad semiotika yra glaudžiai susijusi su filosofija (labiausiai su fenomenologija ir hermeneutika). Semiotikos tyrinėjimo objektu įvardijamas ženklas, nors šiuolaikinė semiotika nagrinėja ir santykius tarp ženklų, ženklinimo procesą ir pan. Kadangi klasikinių ženklo apibrėžimų semiotikoje yra mažiausiai du, atsiranda kelios semiotikos mokslo kryptys: Peirece’o / Morriso semiotika ir Saussure’o semiologija. Pirmajai krypčiai daugiausiai atstovauja europiečių mokslininkai (ypač prancūzai), o antrajai – amerikiečių, todėl išsiskyrė ir pavadinimai, kai amerikiečiai šį mokslą vadino semiotika, o europiečiai – semiologija.
Nors tiek semiotikos, tiek semiologijos mokslui svarbūs yra ženklai, jų požiūriai skiriasi. Peirse’as teigia, kad ženklas susideda iš trijų komponentų: objekto, reprezentavimo ir interpretantės. Čia ypatingai svarbią vietą užima semiozė (ženklinimo procesas). Peirce’as semiotiką skirstė į tris dalis: spekuliatyviąją gramatiką (bendrąją gamtos ženklų reikšmės teoriją); kritiką ir metodeutiką. Saussure’as teigė, kad semiologijos mokslas turėtų būti laikomas socialinės psichologijos dalimi. Semiologija turi nagrinėti ženklų funkcionavimą visuomenėje. Anot mokslininko, kalbotyra yra tik bendrojo mokslo dalis.
Galima teigti, kad tiksliausiai semiologijos kryptį apibrėžė A. J. Greimas savo žodyne, išleistame 1979 m. Jame nurodomos trys termino „semiotika“ reikšmės: 1) tai tam tikras išreikštas dydis, kurį siekiama pažinti; 2) tai pažinimo objektas, kuris išryškėja jį aprašant ir pateikiant kaip aprašymo rezultatą; 3) priemonės, kurios leidžia jį pažinti, visuma. Mokslinė semiotika yra suprantama kaip semiotika-objektas, aprašomas pasitelkus (ekspliticinę ar impliticinę) semiotikos teoriją.
Galima daryti išvadą, kad semiotikos kryptys yra aiškiai atskiriamos, net jei aiškinant jas nuomonės nesutampa. Taip pat nėra pagrindo teigti, kad viena iš semiotikos krypčių veda į filosofiją, o kitą – į konkrečių ženklų tyrinėjimus.
Ženklų tipai
Ženklas gali turėti daug įvairių reikšmių: thumb|180px| [[Iškaba Durbano paplūdimyje apartheido eroje Pietų Afrikoje rodo rasiniu požiūriu suskirstytą paplūdimį, skirtą vien baltaodžiams piliečiams.]]
Šv. Augustinas ir ženklai
Šv. Augustinas buvo pirmas, kuris susintetino klasikinę ir Helenistinę ženklų teorijas. Jam, ženklas yra daiktas, kuris naudojamas išreikšti kitus daiktų esmę ir priversti apie juos galvoti (De Doctrina Christiane [toliau DDC] 1.2.2; 2.1.1). Dažniausiai ženklai yra rašytinės ir sakytinės kalbos žodžiai (DDC 1.2.2; 2.3.4-2.4.5). Nors Dievo negalima aiškiai išreikšti, Augustinas skyrė dėmesį Dievo bendravimui su žmonėmis rašto ženklų pagalba (DDC 1.6.6). Augustinas sukūrė ir patvirtino klasikines ir Helenistines ženklų teorijas. Pagrindinio srauto ženklų teorijose, (t. y. Aristotelio ir stoikų teorijos), kuriose dėmesys sutelkiamas į Ciceroną (106-43 BC, De inventione rhetorica 1.30.47-48) ir Kvantilianą (circa 35-100, Institutio Oratoria 5.9.9-10), kuriose ženklas buvo laikomas išvestine priemone. Savo komentare, Aristotelio De Interpretatione Amonijus sakė “pagal filosofo Teofrasto skirstymą, kalbos santykis yra dvejopas, pirmiausia atsižvelgiant į auditoriją, kuriai kalba šį tą reiškia, ir antra, atsižvelgiant į dalykus, kuriais pranešėjas ketina įtikinti auditoriją”. Jei mes suderiname DDC su šiuo skistymu, pirma dalis priklauso DDC IV knygai, o antra dalis I–III DDC knygoms. Remiantis šiomis teorijomis, Augustinas aukštino savo teologinę ženklų teoriją, kuria naudojantis galima daryti išvadą apie Dievo protą įvykiuose ir Šventojo Rašto žodžiuose.
II ir III knyga iš DDC išvardija visas ženklų rūšis ir paaiškina, kaip jas interpretuoti. Ženklai yra skirstomi į gamtos (natūralius) ir visuotinius (duomenis); pastarieji yra padalinti į gyvūnų (bestiae) ir žmogaus (homines); toliau skirstomi į neverbalinius (cetera) ir verbalinius (verba); vėliau skirstomi į sakytinius žodžius (voces) ir rašytinius žodžius (litterae); pastarieji padalyti į nežinomus ženklus (signa ignota) ir dviprasmiškus ženklus (signa ambigua); ankstesni ir pastarieji yra skirstomi į konkrečius (signa propria) ir perkeltinius ženklus (signa translata), tarp kurių nežinomi perkeltinės prasmės ženklai priklauso pagonims. Papildomai interpretuojant žinias (Quintilian, Institutio Oratoria 1.4.1-3 and 1.8.1-21), kurios vadovaujasi skaitymo tvarka (lectio), teksto kritiką (emendatio), paaiškinimu (enarratio) ir sprendimu (iudicium), žmogus privalo žinoti pamatinę kalbą (hebrajų ir graikų) ir pagrindinę informaciją apie Šventąjį Raštą (DDC 2.9.14-2.40.60).
Augustino ženklų suvokimas apima kelias hermeneutines prielaidas kaip svarbius veiksnius. Pirma, interpretuotojas turi elgtis nuolankiai, nes tik nuolankus žmogus gali suvokti Šventojo Rašto tiesą (DDC 2.41.62). Antra, interpretuotojas turi turėti aktyvaus tyrimo dvasią ir nedvejoti mokytis bei panaudoti pagonišką išsilavinimą, siekiant priartėti prie krikščionybės studijų, nes visa tiesa yra Dievo tiesa (DDC 2.40.60-2.42.63). Trečia, interpretuotojo širdyje turi būti įskiepyta, įsišaknijusi ir sukurta meilė, kuri yra viso Šventojo Rašto galutinis tikslas (DDC 2.42.63).
Ženklas neturi veikti kaip savo paties tikslas (res significans, DDC 3.9.13). Dievas davė ženklus kaip priemones atskleisti save; Krikščionys turi laikytis hermeneutinių principų, siekdami suprasti dieviškąjį apreiškimą. Net jei Šventojo Rašto tekstas yra neaiškus, jis yra prasmingas. Kadangi tekstas yra neaiškus, jis neleidžia mums tapti išdidžiais, kelia mūsų intelektą (DDC 2.6.7), grūdina mūsų tikėjimą apreiškimo istorija (DDC 3.8.12), ir tobulina mūsų protą, kad jis būtų tinkamas šventųjų slėpiniams (DDC 4.8.22). Aiškinant ženklus, visų pirma reikia ieškoti tiesioginės, o tik vėliau – perkeltinės prasmės (DDC 3.10.14-3.23.33). Augustinas siūlo naudoti hermeneutinį principą, kai neaiškias Šventojo Rašto eilutes reikia aiškinti remiantis aiškiomis ir paprastomis eilutėmis, kurios suformuotos iš “scriptura scripturae interpres” (Šventasis Raštas yra Šventojo Rašto vertėjas) reformacijos laikų. Be to, jis įveda septynias taisykles iš Tikoniaus donatistų interpretavimo neaiškią Biblijos prasmę, kuri parodo savo savitumą, kad visa tiesa priklauso Dievui (DDC 3.3.42-3.37.56). Siekiant tinkamai taikyti Augustino hermeneutiką ženklams šiais laikais, turi būti įtrauktas kiekvienas teologijos skyrius ir naudojami tarpdisciplininiai metodai.
Simboliai krikščionybėje
Pagrindinis ženklas krikščionybėje yra kryžius. Tai figūra, kuri sudaryta iš dviejų susikertančių tiesių. Šis simbolis turi daug reikšmių, tačiau pagrindine galima įvardyti Kristaus kačią – nukryžiavimą. Krikščionybėje egzistuoja daug skirtingų kryžių, tačiau pagrindiniais galima laikyti lotyniškąjį, graikiškąjį ir stačiatikių kryžius. Be kryžiaus, krikščionybėje svarbūs simboliai yra balandis, žuvis, akis trikampyje ir trys šešetai. Balandis simbolizuoja nakltybę, taiką, laimę, o kai kuriose kultūrose ir nelaimę. Religiniame mene balandis laikomas Šventosios Dvasios simboliu. Žuvis yra vienas seniausių krikščionybės simbolių. Ji buvo laikoma pirmųjų krikščionių simboliu. Graikiškai žuvis vadinama ichtys, o šios penkios raidės gali būti tokia formuluotė: Jesous Christos Theos Yios Soleter (Jėzus Kristus Dievo Sūnus Išganytojas). Akis trikampyje simbolizuoja Šventąją Trejybę – Dievą Tėvą, Dieną Sūnų ir Dievą Šventąją dvasią. Skaičius trys, daugelyje religijų laikomas šventu, turinti gimimo ir gyvenimo; proto, kūno ir sielos; praeities, dabarties ir ateities reikšmes. Kiekvienas trikampio kampas vaizduoją asmenį iš Šventosios Trejybės, o akis trikampio viduje – Dievo akį, nuolat visus sergėjančia. Trys šešetai tapatinami su šėtonu (velniu). Jis yra požemių valdovas, pas kurį po mirties patenką nusidėjėlių sielos.
Ženklai mitologijoje
Ženklai labai svarbūs ir mitologijoje. Jų pastebima itin daug ir įvairių, turinčių skirtingas reikšmes. Pagrindiniai ženklai mitologijoje yra: miniatiūra|Mitologiniai simboliai
Ženklai muzikoje
miniatiūra|Natų pavadinimai klaviatūroje. Ženklai ir simboliai yra svarbūs daugelyje sričių. Viena iš jų – muzika. Visų pirma, tai muzikos garsų vaizdavimo priemonė, kuria užrašoma muzikinė kalba. Pagrindiniai muzikos ženklai yra natos. Jos būna skirtingų rūšių:
Be natų, muzikoje dominuoja simboliai, kuriais užrašomas natų aukštis – tonas. Pagrindiniai simboliai sudaro gamą – nuoseklią garsų eilę vienos ar kelių oktavų ribose.
Skaitmeniniai natų pavadinimai: do, re, mi, fa, sol, la, si, do.
Raidiniai natų pavadinimai: C, D, E, F, G, A, H, C.
Karolis Šlikas
Karolis Šlikas (g. 1983 m. lapkričio 2 d. Elektrėnuose) – ledo ritulininkas, brolis Martynas Šlikas taip pat ledo ritulininkas.
Donata Linčiuvienė
Donata Linčiuvienė (g. 1938 m. gruodžio 3 d. Kaune) – Lietuvos vertėja, tekstologė.
Biografija
Tėvas Pranas Dielininkaitis, vyras Augustinas Linčius. 1961 m. baigė lietuvių k. ir literatūrą Vilniaus universitete. 1962–1969 m. leidyklų „Mintis“, 1969–1994 m. „Vaga“, 1996 m., 1997–1998 m. „Katalikų pasaulis“ redaktorė. Nuo 1994 m. – Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto redaktorė.
Kūryba
Daugiausia verčia iš prancūzų kalbos. Sudarė ir parengė dvi O. Milašiaus poetinių vertimų rinktines („Vienatve, mano motina“ 1994 m., „Poezija“ 1996 m.), A. Vaičiulaičio kūrybos rinktinę „Linksmam būti yra sunkiausia“ (2006 m.)
2008 m. D. Linčiuvienei skirta Literatūros redaktoriaus premija.
Kurėjai
Kurėjai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie vakarinio Lyduokių pakraščio.
Vandenmėgė trapiabudė
Vandenmėgė trapiabudė  – tai pievagrybinių šeimos nevalgomas grybas.
Sinonimai:
Išvaizda
Kepurėlė 2 -5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili arba paplokščia, kraštai permatomai rievėti sutrūkinėję, padengti apvalkalo liekanų. Luobelė dažniausiai lygi ir sausa, kartais šiek tiek raukšlėta. Kotas 4 – 10 cm ilgio ir 0,5–0,8 cm storio, cilindriškas kreivas trapus tuščiaviduris, paviršius aksiomiškai lygus. Lakšteliai tankūs ploni priaugintiniai, tamsiai rudi, pakraščiai balti. Trama trapi, be jokio ypatingo skonio ir kvapo. Sporos rudos spalvos ir yra 5,5-6,5 x 3-3,5 µm. Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo tamsiai rudos iki rusvai alyvinės. Lakšteliai iš pradžių šviesiai rudi, vėliau tamsiai rudi. Kepurėlės ir apatinės koto dalies trama ruda, likusi dalis balta.
Augavietė
Vandenmėgė trapiabudė sutinkama lapuočių miškų drėgnose vietose arba ant kelmų ir šaknų, dažnai didelėmis kolonijomis.
Sezonas: rugpjūtis – lapkritis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su kisliąja kelmiuke ( Kuehneromyces mutabilis), kuri išsiskiria rudais žvyneliais apžėlusiu kotu.
Putokšnis
UAB Putokšnis – pirmaujanti PET ruošinių ir PET taros gamintoja Baltijos šalyse. Įkurta 1994 m. Jai priklauso dvi PET ruošinių gamyklos Lietuvoje ir Ukrainoje bei PET taros gamykla Lietuvoje. Adresas: Aerouosto g. 35, LT-77103, Šiauliai.
Apyvarta – 146 mln. Lt (2007 m.). Savininkas ir generalinis direktorius – Alvydas Stulpinas (2004 m. – Egidijus Vitkevičius). Bendrovė stato nuosavą kogeneracinę jėgainę, gaminsiančią elektrą ir šilumą (projekto vertė – 8,2 mln. Lt). Pagrindinė rinka – Vokietija (parduodama apie 40 % produkcijos).
Įmonėje yra įdiegtos kokybės valdymo sistemos ISO9001 ir ISO1400, bendrovė dalyvauja VšĮ Žaliasis Taškas (Lietuva) ir „Petcycle“ (Vokietija) veikloje. Lietuvos pramonininkų konfederacijos, Lietuvos chemijos pramonės įmonių asociacijos (LChPĮA) narė.
Profesinės veiklos teisė
Profesinės veiklos teisė - teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių laisvai dirbančių profesijų atstovų veiklą, jos pagrindus, įtvirtinančių profesine veikla užsiimančių asmenų (pvz., architektų, auditorių, notarų) statusą, veiklos priežiūrą, savivaldą, reglamentuojančių profesinės veiklos sąlygas bei tvarką. Pvz., LR advokatūros įstatymas reguliuoja advokatų teikiamų teisinių paslaugų teikimą, ES teisininkų teisinės veiklos sąlygas. Profesinės veiklos teisės pošakiai išskiriami pagal atitinkamą laisvąją profesiją - mokesčių patarėjų teisė, advokatūros teisė, notariato (notarų profesinės veiklos) teisė ir kt.
Schibsted
Schibsted – Norvegijos žiniasklaidos koncernas, veikiantis Skandinavijoje ir Europoje. Jo veikla yra susijusi su žiniasklaidos produktais laikraščių, televizijos, filmų, leidybos ir mobiliųjų paslaugų srityse.
Lietuvoje
Iki 2013 m. Lietuvoje „Schibsted“ priklausė didžioji dauguma akcijų žurnalų leidybos įmonėje „Žurnalų leidybos grupė“, leidžianti žurnalus „Žmonės“, „Laima“, „Edita“, „Ji“ ir kt., laikraščius „L.T.“ (valdė 51 % akcijų), „15 min“ (valdė 99,99 % akcijų), UAB „Plius“.
15min
15min („Penkiolika minučių“) – viena didžiausių naujienų svetainių Lietuvoje. Naujienų portalas „15min“ per mėnesį pasiekia daugiau nei milijoną unikalių lankytojų.
UAB „15min“ priklauso Estijos kompanijai „Postimees Grupp“ (60 %) ir 40 % bei valdymo kontrolė UAB „4 Bees“, kuri priklauso Tomui Balžekui, Martynui Basokui, Gabrielei Burbienei. Jungtinė įmonė Lietuvoje veikia „15min group“ vardu.
Istorija
2005 m. rugsėjo 1 d. pradėtas leisti tabloidinis laikraštis. Po septynių mėnesių Norvegijos žiniasklaidos koncernas „Schibsted“ įsigijo UAB „15 minučių“ žiniasklaidos bendrovę. 2008 m. rugpjūčio 7 d. paleistas naujienų portalas 15min.lt. Nuo 2005 m. ėjęs dienraštis 2012 m. tapo savaitraščiu, o 2013 m. birželį laikraščio leidyba buvo sustabdyta. 2013 m. rugsėjį Norvegijos bendrovė „Schibsted“ pasitraukė iš Baltijos šalių rinkos pardavusi „15min“ portalą Estijos bendrovei „Eesti Meedia“.
2015 m. balandį „15min“ tapo portalu be vyr. redaktoriaus, daugiau atsakomybės patikėta skyrių vadovams. 2016 m. balandį „15min“ atnaujino portalo dizainą. Tu pačių metų gegužę portalas atsisakė anoniminių komentarų portale, paskelbdamas „Interneto higienos“ judėjimą. Taip pat apribojo galimybę skaityti naujienas naudojantis reklamos pašalinimo įskiepius bei iš dalies apmokestino turinį.
Iki 2017 m. „15min“ portalas pagal partnerystės sutartį atstovavo tuometinės Žurnalų leidybos grupės prekių ženklams („Žmonės“ ir kt.). Vėliau „15min“ jas pakeitė naujomis skiltimis – „Vardai“, „Maistas“, „Gyvenimas“. Tačiau 2021 m. paskelbta apie UAB „15min“ jungimąsi su UAB „Media bitės“. Užbaigus susijungimą „15min Group“ tapo naujienų portalas „15min“, naujienų agentūra BNS, žurnalo „Žmonės“ savininke.
2020 m. rugsėjo 25 d. susibūrė profesinė sąjunga „Nepriklausoma 15min redakcija“, o Tyrimų skyriaus žurnalistai išėjo iš darbo.
Kobra (upė)
Plukdoma mediena. Kobra laivuojama vasaros poplūdžių metu, 90 km nuo žiočių ruože.
Dvarapievis
Dvarapievis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Svirkų.
Melkys (ežeras)
Melkys – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 8,5 km į rytus nuo Maišiagalos. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietus – 0,88 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 162 m. Šiaurrytinis ir pietinis krantai žemi, pelkėti, kiti krantai aukštoki, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos. Pietuose išteka upelis link Taučiliškių ežero (Dūkštos upės baseinas). Šalia įsikūręs Melkio kaimas, veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Šiaurine pakrante eina kelias.
Mecenatas
Mecenatas (iš asmenvardžio Gaius Cilnius Maecenas – garsus Romos kultūros rėmėjas, miręs 8 m. pr. m. e.) – asmuo, materialiai remiantis kokią nors kultūrinę, meninę veiklą ar sritį.
Nuo rėmėjo ar labdaros teikėjo mecenatas paprastai skiriasi tuo, kad finansuoja ne socialines ar biologines reikmes, bet meną, kultūrą.
El Hamra
El Hamra arba Hamada el Hamra – plynaukštė šiaurės vakarų Libijoje, Sacharoje. Sudaryta iš kalkakmenio. Vyraujantis aukštis 500 m, aukščiausia vieta 968 m (Džebel Nefuso k.). El Hamra bevandenė ir praktiškai nepadengta augalijos.
Japonijos vyrų futbolo rinktinė
Japonijos vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, atstovaujanti Japonijai tarptautiniuose turnyruose. Tai viena galingiausių Azijos rinktinių – ji daugiausia kartų yra laimėjusi Azijos čempionatą (4 kartus). Taip pat dalyvavo 7 pasaulio čempionatuose, tiesa, aštuntfinalio barjero japonams nėra pavykę įveikti.
Pasaulio futbolo čempionatas
rinktinė pralaimėjo ir  rinktinėms, su  sužaidė lygiosiomis ir užėmusi paskutinę vietą grupėje, į aštuntfinalį nepateko.
Copa América čempionatas
1999 ir 2019 m. Japonija pakviesta svečių teisėmis į Copa América čempionatą.
Treneriai
Žymesni treneriai:
Tengrizmas
thumb|250px|Tuvių šamanas
Tengrizmas – iš Sibiro ir Vidurinės Azijos kilusi religija, turinti šamanizmo, animizmo, protėvių kulto, totemizmo elementų. Tradiciškai buvo paplitusi tarp tiurkų genčių, mongolų, vengrų. Tengrizmas koncentruojasi apie dangaus dievybę Tengri, sudievintą dangų ( 'dangus'). Mongolai šią sakralinę esatį dar įvardina kaip munch chuch tengri 'amžinasis žydrasis dangus'. Dabartinėje Turkijoje tengrizmas įvardinamas kaip Gök Tanrı 'dangaus dievybė'.
Tengrizme gyvenimo prasmė įvardijama kaip gyvenimas harmonijoje su aplinkiniu pasauliu. Žmonių gyvenimą prižiūri šventasis dangus Tengri, motina-žemė Umai ir kitos dvasios. Dangus, Žemė ir protėvių dvasios suteikia žmonėms visko, ko jiems reikia. Gyvendamas teisingą ir garbingą gyvenimą žmogus palaiko pasaulio harmoniją ir maksimalizuoja savo jėgas. Su dvasiomis bendrauja šamanai, svarbus šventųjų kalnų, ežerų kultas.
Tengrizmas tebepraktikuojamas dalies tuvių, chakasų, mongolų, išgyvena atgimimą Turkijoje, Kazachstane, Kirgizijoje. Dalyje tiurkų ir mongolų tautų tengrizmas yra susipynęs su Tibeto budizmu, viena iš tokių sintezių vadinama burchanizmu.
Dilenijiniai
Dilenijiniai (Dilleniaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso medžiai ir žoliniai augalai.
Paplitę tropinio ir subtropinio klimato zonose.
Šeimoje yra 11 genčių, apie 400 rūšių.
Sencer Sarı
Sencer Sari (Sencer Sari g. 1982 m. kovo 15 d.) – turkų keramikas.
Akademinė veikla
S. Sari studijas pradėjo Stambulo Jeditepės universiteto vizualinės komunikacijos ir dizaino skyriuje 2001–2002 m. Jis studijas tęsė Çanakkale Onsekiz Mart universitete, vaizduojamojo meno fakulteto keramikos skyriuje 2002–2006 m., ten pat 2007–2010 m. įgijo magistro laipsnį.
2010 m. Çanakkale Onsekiz Mart universitete jo baigiamasis magistro darbas „Žemos degimo temperatūros chromo glazūra" buvo publikuotas mokslinių tyrimų projektų duomenų bazėje.
Studijų metu S. Sari susitelkė į meninės keramikos išraiškos galimybes bei į jas palaikančias eksperimentines keramikos technologijas.
2006 m. S. Sari kartu su Nuri Civelek dirbo Civelek Porselen keramikos ir deimantų tyrimų laboratorijoje su šarminių metalų ir keraminių kompozitų sinterizavimo (karšto presavimo) procesu, kur jis dalyvavo vietinės gamybos ugniai atsparių šarvų ir karšto presavimo aliuminio pagrindu pagamintų neperšaunamų liemenių tyrime ir vystyme.
2005–2009 m. S. Sari kartu su keramiku/skulptoriumi Ibrahimu Taifunu Duratu dirbo su žemos temperatūros glazūra ir chromuota glazūra.
Nuo 2011 m. S. Sari dirbo su keramika, išnaudodamas radioaktyvaus urano silikato švytėjimo tamsoje savybes. S. Sari lygiagrečiai dirbo su technologija ir menu, nuo 2011 m. savo darbuose išnaudodamas radioaktyvaus urano silikato švytėjimo tamsoje savybes porceliane.
Pasak S. Sari, yra du raudoni atspalviai (vario raudona ir urano raudona), kuriuos sunku išgauti glazūroje bei keramikoje ir kad mažas plotas urano raudonos gali būti gaunamas, deginant urano nitratą aukštoje temperatūroje.
Doktorantūros studijų metu Sofijoje, menininkas eksperimentavo su retais radioaktyviais elementais ir ženkliai sumažino alfa dalelių spinduliavimą glazūroje ir keramikoje su radioaktyviuoju uranu, panaudojęs švino ir ličio oksido sluoksnį, jį dar papildomai padengiant stiklo sluoksniais.
2012 m. lapkričio 30 d. VUZF universitete S. Sari vedė seminarą „Uranas keramikos mene“ ir surengė parodą, kurioje eksponavo savo darbus su raudonuoju uranu.
2012 m. rugsėjo 15 d. S. Sari Šeštajame Tarptautiniame Eskişehir Terra Cotta simpoziume pristatė darbą tema „Retų elementų panaudojimas keramikos glazūroje ir stikle“, kuriame aptarė retų cheminių elementų elgesį glazūruotos keramikos bei porceliano kūnuose. 2013 m. S. Sari įgijo mokslų daktaro laipsnį Sofijos Nacionalinėje meno akademijoje Bulgarijoje, keramikos ir stiklo fakultete su moksliniu darbu „Vario raudonio glazūros išgavimas žemos temperatūros deguonies prisodrintoje terpėje“. Doktorantūros studijų metu, S. Sari atnaujino technologijų tyrimą bei išvystė „bedūmės redukcijos techniką” elektrinėse krosnyse ir uždarose erdvėse, redukuojant naftą. Šiuo nauju metodu menininkas išgavo keramikoje itin sunkiai gaunamą vario raudonumo spalvą. Sarı is also a member of the International Association Of Art Turkish National Committee UNESCO AIAP, since 2007.
S. Sari nuo 2007 m. yra Tarptautinės Meno Asociacijos (angl. AIAP) Turkijos nacionalinio komiteto prie UNESCO narys.
Nuo 2014 m. rugsėjo iki 2016 m. vasario jis buvo lektorius Marmario universiteto taikomųjų menų, keramikos ir meninio stiklo fakultete. Nuo 2016 m. iki dabar S. Sari yra ekspertas liudininkas Turkijos Respublikos Teisingumo ministerijoje.
S. Sari nuo 2019 m. kovo iki dabar – Tbilisio meno akademijos kviestinis profesorius.
Meninė veikla
2006 m. lapkričio 1-20 dienomis, S. Sari dalyvavo mišrių technikų darbų parodoje, 5-ajame keramikos degimo, naudojant aprūkymo techniką, seminare, Izmiro Adnan Franko meno galerijoje.
2007 m. rugsėjo 12 d. S. Sari surengė autorinę darbų parodą „Kaukės ir pojūčiai” (turk.: Duyumlar ve Maskeler) UNESCO Tarptautinės Plastinių Menų Asociacijos (AIAP) galerijoje, Stambule.
Tų pačių metų spalio 27 d. dalyvavo dviejose skirtingų grupių parodose – UNESCO AIAP surengtoje „Viduržemio jūra ir namų ilgesys” (turk.: Akdenizlilik ve Gurbet) bei mišrių technikų darbų parodoje Tuyap meno mugėje, kurią 2007 m. surengė Turkijos Kolektyvinė Menininkų Sąjunga.
2012 m. lapkričio 30 d. VUZF universitete S. Sari vedė seminarą urano keramikos mene tema. Taip pat čia surengė solo parodą „Aktinijos raudonai“ (angl.: Amenones in Red), kuriuose atskleidė savo darbą su urano raudoniu. 2014 m. spalio 20 d. – lapkričio 7 d. Stambulo Tünel meno galerijoje buvo surengta menininko paroda „Iš jūros” (turk.: Denizden Gelenler). 2014 m. lapkričio 8-16 d. S. Sari dalyvavo Kolektyvinės Menininkų Sąjungos parodoje „Negalima užmiršti“ (turk.:Unutmamak İçin), kuri vyko 24-ojoje Stambulo meno mugėje, Tuyap parodų ir konferencijų centre.
2017 m. vasario 8 d. S. Sari savo paskaita pradėjo XXIII kasmetinę ekspertų konferenciją doktorantams „Neorganinės nemetalinės medžiagos“ Prahos chemijos ir technologijos universitete. S. Sari pristatė tyrimą tema „Urano junginiai mene“.
2017 m. rugpjūčio 16 d. S. Sari dalyvavo 5-ame tarptautiniame keramikos simpoziume „Keramikos laboratorija“ Daugpilyje, Latvijoje.
2017 m. rugpjūčio 14 d. – rugsėjo 15 d. S. Sari surengė parodą „Liuminescencinės fėjos“ VDA/Lauko ekspo parodiniame paviljone, Vilniuje.
2018 m. rugsėjo 14 – 16 dienomis, S. Sari surengė sėkmingą porceliano parodą „Dekadansas, dabar!“ Akhaltsikhe mieste, Gruzijoje.
Patentuoti išradimai
2016 m. vasario 2 d. (patento numeris: TUR 2016/01448) – Nešiojama lydymo krosnis
Gefle IF
Jevlės IF – Švedijos futbolo klubas iš Jevlės.
Istorija
Senas tradicijas turintis futbolo klubas.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Napoleonas Petrulis
Napoleonas Petrulis (1909 m. rugpjūčio 14 d. Eikiniškyje, Rokiškio rajonas – 1985 m. kovo 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, pedagogas.