cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stasys Sližys
Biografija
Nuo 1980 ėmė vargonininkauti Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite. Čia suorganizavo mišrųjį chorą, kurio svarbiausia pareiga buvo giedoti kas sekmadienį lietuviškose pamaldose. Be choro, daug metų vadovavo moterų vokaliniam kvartetui, o vėliau vokaliniam ansambliui. Su chorais ir vokaliniais ansambliais koncertavo daugelyje JAV miestų ir miestelių. Šv. Antano lietuvių parapijos 75-mečio proga 1995 m. rugpjūčio 13 d. choras atliko S. Sližio „Lietuviškas mišias".
S. Sližys nuveikė didelį kultūrinį visuomeninį darbą. Buvo 1971 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje vaikų jungtinio choro dirigentas, 1978 5-osios analogiškos dainų šventės Toronte repertuaro komisijos narys, Detroito Lietuvių mokytojų draugijos sekretorius, parapijos komiteto narys ir liturginės muzikos komisijos pirmininkas, Lietuvių žurnalistų sąjungos Detroito skyriaus sekretorius, Amerikos Lietuvių muzikų sąjungos vicepirmininkas, Vargonininkų sąjungos narys, nuo 1987 žurnalo „Muzikos žinios“ redaktorius. Paskelbė straipsnių įvairiais muzikos klausimais „Muzikos žiniose“, „Drauge“ ir „Žurnaliste“. Parengė lituanistinių mokyklų aštuntam skyriui Lietuvių kalbos pratimus (1966) ir giesmyną „Viešpatie, išklausyk“ (1985). Buvo „Dainavos" Jaunimo stovyklos Manchesteryje, MI, vasaros kursų dainavimo instruktorius, dėstytojas ir programų su studentų choru atlikėjas.
S. Sližys žinomas ir kaip produktyvus kompozitorius. Harmonizavo daug lietuvių liaudies dainų, aranžavo klasikinių kūrinių savo vadovaujamiems kolektyvams, sukūrė dainų, giesmių ir mišių chorams, kūrinių vargonams. Tai „Lietuviškos šv. Mišios“, giesmės ir dainos: „Išklausyki Lietuvos“, „Senolio kryžius“, „Motinos ženklai“, „Lietuvaitės baladė“, „Kryžių kalnas“, „Tau dėkinga Lietuva“, „Tyli, šventa naktis“, „Kristus prisikėlė“, „Skiemonių Marijai“, „Giesmė Imbrado Marijai“, „Šv. Šiluvos Mergelei Marijai“, „O Angele, man skirtas“, „Štai ateinam prie altoriaus“, „Traupio himnas“, „Skrenda mintys į Tėvynę“, „Menu gegužį“, „Sugrįžt negaliu“, „Vasaros romantika“ ir kt. Dainos „Tėvynės varpai“ ir „Tėvelių kraštas" skambėjo 1966 ir 1971 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje. Su Šv. Antano lietuvių parapijos mišriuoju ir moterų chorais S. Sližys išleido audiokasetę. Joje įrašytos S. Sližio ir kitų kompozitorių giesmės ir vargonų muzika.
1994 vasarą Maestro lankėsi Lietuvoje -Vilniuje stebėjo I Pasaulio lietuvių dainų šventę ir gražiai apie ją atsiliepė išeivijos spaudoje.
Stasys Smilinskas
Biografija
1977–1990 m. Vilniaus individualaus drabužių siuvimo fabriko „Ramunė" moterų choro vadovas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose. 1983–1991 m. Vilniaus 2-osios ligoninės medicinos darbuotojų vokalinio ansamblio vadovas. Ansamblis padarė įrašų Lietuvos radijui, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
Stasys Sližys
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Smilinskas
Biografija
Nuo 1992 m. Vilniaus 43-osios („Ryto") vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, dalyvavo su juo konkurse ir pelnė diplomą.
S. Smilinskas pasireiškia ir kaip dainininkas. 1967–1973 m. buvo Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ choro artistas solistas, 1973–1997 m. Lietuvos aklųjų draugijos mišriojo choro „Vilnius" artistas solistas. 1996 m. Vilniaus miesto jaunimo menų šventės dirigentas. 1996 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.
Baraičiai
Baraičiai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Raseinių.
Panaikintas 1983 m. gruodžio 28 d.
Dviese
Dviese – spalvotas laikraštis jaunimui (poroms), leistas 1994 m. Vilniuje.
Senovės dienos
miniatiūra|250px|right|Senovės diena [[Merkinėje, 1935 m.]] miniatiūra|250px|right|Senovės diena [[Lazdijai|Lazdijuose, 1938 m.]]
Dviese
Istorija
Leistas 2 kartus per mėnesį. Leidėja – UAB „Jaunatis“. Pirmasis numeris išėjo kaip žurnalo „Jaunimo gretos“ priedas. Tiražas 12 800 egz. Išėjo 5 numeriai.
Senovės dienos
Senovės dienos – tarpukario Lietuvoje, Dzūkijoje, vykusios masinės liaudies meno šventės, pasižymėjusios unikaliu etnografiškumu, liaudies sukurtų materialinės ir dvasinės kultūros turtų demonstracija. Senovės dienos 1935–1938 m. surengtos Merkinėje, Dauguose, Prienuose, Seirijuose, Alytuje. Jose stengtasi visapusiškai atskleisti savo regiono liaudies kultūrą: rengtos liaudies meno, apyvokos daiktų parodos, kviesti liaudies dainininkai ir muzikantai, daugumoje vietų vaidintos vestuvės. Senovės dienose dalyvavo aukščiausi valstybės asmenys, tarp jų ir Prezidentas Antanas Smetona. Buvo sakoma, kad Senovės diena lituanistams, menininkams, teatralams, muzikams, tautosakininkams ir kitiems lietuvių senovės tyrėjams buvo studijų objektas, o visuomenei nemaža pramoga, graži šventė, iškilmės.
Dviese
Istorija
Vyr. redaktorius Valdas Daškevičius.
Senovės dienos
Senovės dienų metu miesteliuose rengtos gausios surinktų tradicinių namų apyvokos daiktų, įvairių senienų parodos. Seirijuose jų parodyta apie 4000, Dauguose – 10 000, Merkinėje – 2300 (iš jų 1500 rūbų ir audinių, 800 žemės ūkyje vartojamų ir namų apyvo­kos daiktų). Muziejininkystės Lietuvoje pradininkas Paulius Galaunė ragino valdžią pasirūpinti, kad visi šie eksponatai šventėms pasibaigus ne iškeliautų su jų savininkais namo, bet atsidurtų muziejuose.
Senovės dienose skambėjusios Dzūkijos dainos ir muzika išliko 1935–1941 m. fonografo įrašuose.
Istorija
Antrajame Nepriklausomos Lietuvos dešimtmetyje imta su rūpesčiu kalbėti apie liaudies kultūros nykimą modernėjančiame Lietuvos kaime. Šį klausimą kėlė tautosakinės organizacijos, kraštotyros ir tautotyros draugijos. Kaimų ir miestelių mokytojai rengė liaudies kūrybos vakarus, gegužines, dainų dienas, chorų reper­tuarą turtino tautosakos elementais. Šie inteligentai ska­tino nepamiršti senųjų dainų, papročių ir tautinio meno. Jų iniciatyva imtos organizuoti nedidelės regioninės (valsčiaus arba apskrities) tautos meno šventės. Po 1930 m. suintensyvėjo lietuvių tautosakos rinkimas, leidimas ir ty­rinėjimas. Energingai to darbo ėmėsi 1935 m. įkurtas Lietuvių tautosa­kos archyvas, kuriam vadovavo tautosakininkas Jonas Balys. Aktyviai reiškėsi katalikiška jaunimo organizacija „Pavasarininkai“. Organizacija per kuopų ir kitas šventes rengdavo audinių ir kitų liaudies dirbinių parodėles, dainuodavo liaudies dainas.
1936 m. tautosakos rinkėjas ir etnografas Antanas Mažiulis pateikė plačią tautos tyrimo programą, kuri paskui buvo realizuota atitinkamose šventėse. Jis kvietė pavasarininkus „išeiti rankioti visų tautos senienų ir kitų senovės laikus primenančių liekanų į gimtojo krašto lūšnas". Rengiant tokias šventes reikalauta, kad būtų surengiamos ir tautos senienų parodėlės, kurioms medžiagą siūlyta rinkti iš žmonių. Tam autorius pateikė renkamų senienų sąrašą bei papročių rinkimo anketas.
Pirmoji šventė, kaip tik vadinta Senovės dienos vardu, įvyko 1935 m. birželio 9–10 d. Merkinėje, globojama Prezidento Antano Smetonos. Senovės dienai Merkinėje ruošti komitetas birželio 6 d. išspausdino „Senovės daiktų katalogą“. Šventę surengė Dzūkų kraštotyros draugija, kuriai vadovavo mokytojas Jonas Miš­kinis. Merkinės apylinkėje buvo surinkta daug senųjų darbo įrankių, audi­nių, surengta paroda. Tą dieną, kaip ir rekomenduota A. Mažiulio straips­nyje, pasirodė gyvieji paveikslai: per miestelį žygiavo skerdžiai su piemenu­kais, sėjėjai, pjovėjai, verpėjos, audėjos ir kt. Šventėje dalyvavo apie 10 tūkst. žmonių, o Dzūkų muziejus Alytuje pasipildė naujais eksponatais. J. Miškinis ir gydytojas Simas Janavičius (1890–1956) suorga­nizavo dar kelias tokias Senovės dienas: 1936 m. – Alytuje, 1937 m. – Dau­guose, 1938 m. – Seirijuose. Minėtina dar ir 1938 m. įvykusi Rokiškio kooperacijos diena, kurioje ne tik veikė didelė senienų paroda, bet ir šokti liaudies šokiai, dainuotos sutartinės.
1733 m.
1733 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Dzūkas (Lazdijai)
250px|thumb|right Dzūkas – Lazdijų rajono Sąjūdžio tarybos leidinys, ėjęs 1989–1990 m.
Paprastoji rainė
Paprastoji rainė, rainė (Phoxinus phoxinus) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai.
Lietuvoje labai dažna žuvis, paplitusi upėse ir upeliuose.
Taip pat skaityti
Lietuvos žuvys
Kubos savivaldybė
Kubos savivaldybė  – buvęs Libijos administracinis vienetas šalies šiaurės rytinėje dalyje. Kaimyninės savivaldybės: Darnos savivaldybė – šiaurės vakaruose, rytuose – Butnano savivaldybė, pietuose – Vahato savivaldybė, Džabal al Achdaro savivaldybė – vakaruose. Taip pat turi priėjimą prie Viduržemio jūros.
2007 m. prijungta prie Darnos savivaldybės.
Laužavietė
Laužavietė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raguvos.
Supermodel of the World
Supermodel of the World – tarptautinis mados ir grožio konkursas, kuriame varžosi modeliai iš daugiau nei 50 pasaulio šalių.
Konkursas vyksta nuo 1981 m. ir remiamas kompanijos „Eileen Ford“. Konkurso nugalėtoja pelno 250 000 dolerių vertės kontraktą su kompaniją „Ford Models“. 2001 m. konkursą laimėjo lietuvaitė Asta Buziliauskaitė.
Radviliškio miesto centrinis stadionas
Radviliškio miesto centrinis stadionas – futbolo ir lengvosios atletikos stadionas Radviliškyje. Priklauso Radviliškio rajono savivaldybei. Namų rungtynes žaidžia miesto futbolo komanda FSK Radviliškis
Pastatytas 1975 m. Jame buvo įrengta futbolo aikštė, bėgimo takai, tribūnos su pagalbinėmis patalpomis. 2006 m. stadione įrengta dirbtinės dangos futbolo aikštelė. thumb|left|250px|Stadionas 2015 m.
Miesto stadione kiekvienais metais vyksta apie 200 sportinių renginių: miesto šventės, rajono, apskrities, respublikinės, zoninės ir tarpzoninės futbolo varžybos, bendrojo lavinimo mokyklų lengvosios atletikos varžybos, tarptautiniai susitikimai. thumb|250 px|Stadiono rekonstrukcija (stendas)
Stadione yra:
Nuno Morais
Nuno Moraišas (g. 1982 m. sausio 21 d.) – portugalų futbolininkas, žaidžiantis APOEL FC klube, kairiojo saugo pozicijoje.
Gustas
Gustas:
Marinos Mižigurskajos privati gimnazija
Istorija
Marinos Mižigurskajos bendrojo lavinimo mokykla yra pirmoji Lietuvoje privati mokykla, kuri buvo įsteigta 1993 m. 2000 m. mokykla tapo Marinos Mižigurskajos privačia mokykla, o 2013 m. tapo Marinos Mižigurskajos privačia gimnazija.
52 m. pr. m. e.
'''52 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Čibanga
Čibanga  – miestas pietvakarių Gabone, prie Niangos upės. 24,0 tūkst. gyventojų (2008 m.). Per miestą ena Majumbos-Lastursvilio kelias. Yra ligoninė, dvi aukštosios mokyklos, paštas, katalikų bažnyčia, oro uostas. Prekyba bananais, žemės riešutais, pipirais, mėsa. Verčiamasi žemės ūkiu, amatais.
Čibangoje gyvena keli tūkstančiai pabėgėlių iš Kongo.
Anjangas
Anjangas gali reikšti:
Viršutinis centrinis kandis
thumb|Viršutiniai centriniai kandžiai pažymėti raudonai. Kairėje – nuolatiniai dantys, dešinėje – pieninių dantų lankas
Viršutiniai centriniai kandžiai yra dantys žmogaus viršutiniame žandikaulyje. Pakėlus lūpas – labiausiai matomi dantys. Šių dantų vainikas, priklausomai nuo individo, gali būti stačiakampio, rečiau trikampio ar trapecijos formos. Vainikas siauriausias ties danties kakleliu ir platėja link kandamojo krašto. Vainiko aukštis matuojant iš prieanginio paviršiaus 9-12 mm. Plotis ties kandamuoju kraštu 8-9 mm. Dantis turi vieną 11,5-15 mm ilgio šaknį.
Nėjus
Nėjus yra didžiausias gėlavandenis ežeras Šiaurės Airijoje ir visose Britų salose. Nėjaus ežero plotas yra 392 kvadratiniai kilometrai, jis yra vienas iš 40 didžiausių ežerų Europoje. Apie 30 km ilgio ir 15 km pločio, esantis 30 km į vakarus nuo Belfasto. Ežero pakrantės yra lėkštos, vidutinis jo gylis yra 9 m, giliausia vieta 25 m.
Meščerų kalba
Meščerų kalba buvo Uralo kalbų, finougrų grupės kalba, kuria kalbėjo meščerai, gyvenę Okos upės baseine. Duomenų apie šią kalbą mažai, bet žinoma, kad ji priklausė Volgos finų pogrupiui ir buvo gimininga mokšų ir erzių kalboms. Meščerų kalba išnyko XVI a.
Indrė Mikelėnaitė
Indrė Mikelėnaitė (g. 1990 m. rugpjūčio 17 d. Šiauliai) – viena geriausių Lietuvos krepšininkių, geriausia 2008 metų Europos krepšininkė. Dažniausiai rungtyniauja krašto, gynėjo pozicijoje. 2006 m. su Lietuvos rinktine iškovojo bronzos medalius, o 2008 m. – aukso. 2 kartus buvo pripažinta geriausia Šiaulių sportininke.
Laužiškis
Laužiškis – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Zibalų. Stūkso Laužiškio piliakalnis.
Kazachstano futbolo varžybos 1993 m.
Kazachijos futbolo varžybos 1993 m.
Mardžo savivaldybė
Mardžo savivaldybė – Libijos administracinis vienetas šalies šiaurės rytinėje dalyje, prie Viduržemio jūros. Gretimos savivaldybės: Džabal al Achdaro savivaldybė rytuose, Vahato savivaldybė pietuose ir Hizam al Achdaro savivaldybė vakaruose.
1734 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Augustavo sinagoga
Augustavo sinagoga – nuo 1840 m. iki II pasaulinio karo, Augustavo mieste egzistavusi sinagoga. 1839 m. buvo priimtas sprendimas pastatyti didžiąją žydų sinagogą (Beit ha-Kneset ha-Gadol). Sinagogos statybos kainavo apie 52 000 zlotų. Statybų vadovas buvo Józef Foks. Sinagogos statybos prasidėjo 1840 m. vasario mėnesį. Statybos užbaigtos 1843 metais. Bažnyčios ilgis buvo 63,5 m, plotis 36,5 m, o aukštis 10 metrų. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo sugriauta. Po karo nebuvo atstatyta, jos vietoje XX a. 5 dešimtmetyje buvo pastatyta pieninė.
Dambavaragis
Dambavaragis (arba Ąžuolų Ragas) – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Verebiejų, Žuvinto pusiasalyje. Kaimą mena Dambavaragio piliakalnis.
Etimologija
Liaudies etimologija pasakoja legendą, kad ant Bambininkų piliakalnio buvęs palaidotas paskutinis šios apylinkės Perkūno garbintojas Demburis. Jam dar gyvam esant čia buvusi iškasta duobė, kurioje jį palaidoję. Čia pasibaigę jo vargai, todėl ir piliakalnį pavadinę Dembavaragiu.
Istorija
Simno apylinkės Dambavaragio kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Kaljario judikatas
thumb|right|250px|[[Sardinijos judikatai. Pietuose rausvai pažymėtas Kaljario judikatas.]] Kaljario judikatas  – vienas iš keturių (pietinis) Sardinijos judikatų viduramžiais. Jo teritorija buvo pietinė ir pietrytinė Sardinija. Judikatą sudarė trylika kuratorijų. Į šiaurę ir į vakarus nuo Kaljario judikato buvo Arborėjos judikatas, šiaurėje – Logudoro ir Galuros judikatai. Laikais, kai saloje dėl įtakos varžėsi Pizos ir Genujos respublikos, Kaljario judikatas buvo Pizos stovykloje.
Kaljario judikatas apima didelę dalį Kampidano (Campidano) lygumos, iškasenomis turtingą Sulkio (Sulcis) regioną ir kalnuotą Ogliastrą.
Kaljaris istoriškai buvo vienas svarbiausių Sardinijos miestų, jis iki šiol yra didžiausias salos miestas. Valdant vandalams ir bizantiečiams Kaljaris buvo provincijos sostinė. Vėliau, X a., Kaljario miestas tapo vienvardės valstybės (Kaljario judikato) sostine.
Savo istorijos pradžioje Kaljario judikatas aneksavo Agugliastros judikatą, kuris buvo rytinėje Sardinijos pakrantėje. Šis prijungimas labai padidino Kaljario judikato plotą.
Kaljario regionas dėl savo artumo su Sicilija ilgą laiko buvo placdarmas išsilaipinantiems užkariautojams arba paskutinis punktas besitraukiantiems. Anksčiau Kaljaris buvo svarbiausias vandalų miestas ir paskutinė saracėnų tvirtovė, kurioje jie ilgiausiai išsilaikė, kol XI a. pradžioje juos visiškai išstumė Pizos respublika. Piza pirmiausia užėmė Sulkio regioną pietryčiuose, paskui užėmė patį Kaljarį ir jį atstatė. Pizos respublika buvo labai suinteresuota Sardinija, kadangi tai buvo puiki bazė, iš kurios buvo lengva kontroliuoti prekybinius maršrutus tarp Italijos ir Šiaurės Afrikos.
Pirmasis istorikams žinomas judikas buvo Torkitorijus I (Torchitorio I). Jo gimimo vardas buvo Orzoccorre, o Torkitorijus buvo dinastinis vardas. Tuo metu Kaljario judikate valdžią pakaitomis turėdavo du klanai – Torchitorio de Ugunale ir Salusio de Lacon. Torchitorijus buvo judikas, kai pertvarkant katalikybę Grigaliaus reformomis Sardinijoje pasirodė katalikų vienuolių ordinai. Kaljaris, kaip ir kiti judikatai, pripažino popiežiaus ir Pizos vyresnumą. Torkitorijus globojo Monte Kasino (Monte Cassino) vienuolius, kurie vyko į salą su ekonominėmis, technologinėmis ir religinėmis reformomis. Po Torkitorijaus I į sostą 1089 m. įžengė jo sūnus Konstantinas I, turėjęs titulą rex et iudex Caralitanus 'Kaljario karalius ir teisėjas'.
Viena iš tų laikų judikų tradicijų buvo patvirtinti vieną iš pirmtako įsakų, dažniausiai žemės ar privilegijų dovanojimo įsaką. Konstantinas II globojo vienuolynus, įkurtus vienuolių iš šv. Viktoro abatijos Marselyje (Abbaye Saint-Victor de Marseille). Tačiau prasidėjo konfliktai tarp Provanso kilmės vienuolynų ir Pizos arkivyskupijos įtakos. Vėliau Kaljario judikas Konstantinas II, kartu su Toreso judiku Gonarijumi II (Gonario II) ir Galuros judiku Komita I (Comita I), prisiekė būsią ištikimi Pizos arkivyskupijai. Tai rodė, kad Kaljario judikatas orientavosi į naujai reformuojamą katalikybę, nors tuo metu jis buvo pusiau nepriklausomas.
Po Konstantino II valdė jo dukra su vyru Petru (Pjetro). Jai mirus Piza bandė ji pašalinti iš sosto ir pasiuntė Masos (Massa) markgrafą Obertą, kad šis užkariautų judikatą. Spėjama, kad Obertas pats tapo judiku, o jam mirus Pizos respublika judiku padarė jo sūnų Vilhelmą I.
Vilhelmo I valdymo metu (1188–1214) Kaljario judikatas nuolat kariavo su Arborėjos, Galuros ir Logudoro judikatais. Vilhelmo I paliepimu buvo suimtas ir įkalintas Arborėjos judikas Petras I (Pjetro), ir Vilhelmas I pastarojo vardu valdė Arborėjos judikatą. Jis bandė nukariauti Galuros judikatą, bet jį atrėmė Lambertas Viskontis (Lamberto Visconti). Giljomas I gerai sutarė su Pizos respublika, bet mirdamas paliko tik dukteris. Jo įpėdinė Benedeta (Benedetta) ištekėjo už Arborėjos judiko Barisono III (Barisó II d’Arborea), taip du judikatai susjungė. 1217 m. mirus Barisonui II jiedu vėl atsiskyrė. Kaljario judikatas lėtai iro, kol įvairios partijos kovojo dėl Benedetos. Pizos dominavimas sustiprėjo kaip niekada.
1256 m. judikas Jonas (Chiano) pabandė atsikratyti priklausomybės nuo Pizos, ir tapo Genujos respublikos sąjungininku, bet jį nužudė Pizos agentai. Po Jono sostą perėmė jo sūnus, bet 1258 m. Piza padalino Kaljario judikatą, ir šio istorija pasibaigė.
Dalia Kristina Kamaitienė
Dalia Kristina Kamaitienė (g. 1943 m. balandžio 17 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė, šokėja, Tarptautinės sportinių šokių federacijos (IDSF) licencijuota teisėja.
Biografija
1968 m. Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultete baigė šildymo ir vėdinimo inžineriją. 1970–1984 m. dirbo Vilniaus inžineriniame statybos institute. Nuo 1984 m. Vilniaus sportinių šokių kolektyvo „Vijūnas“ meno vadovė ir trenerė.
Rugpjūčio 11
Rugpjūčio 11 yra 223-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 224-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 142 dienos.
Barsukovka (Bartukaičiai)
Barsukovka (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Bartenhöh, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 10 km į vakarus nuo Ragainės, 5 km į pietvakarius nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) dvaras, 1938 m. spalio 1 d. sujungtas su Pamletų dvaru (Pamletten, 1910 m. buvo 101 gyventojas). 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas.
Išorinės žvalgybos akademija
Išorinės žvalgybos akademija (, АВР) - Rusijos aukštojo mokslo įstaiga, ruošianti karininkus Rusijos Išorinės žvalgybos tarnybai (Служба внешней разведки Российской Федерации, trumpinama СВР) ir kitoms Rusijos specialiosioms tarnyboms.
Istorija
Šaltojo karo metais, kai TSRS ir JAV blokų žvalgybų kova sustiprėjo, Žvalgybos mokykla buvo labai pertvarkyta - buvo keičiamos mokymo programos, atsirado naujos dėstomos disciplinos, naujos katedros. 1948 m. rugsėjį Žvalgybos mokykla pervadinta į Aukštąją žvalgybos mokyklą. KGB susirašinėjime šią mokyklą dar vadindavo 101-ąja mokykla (101-ая школа).
1967 m. gruodžio 19 d. už mokyklos auklėtinių nuopelnus TSRS mokyklai įteikė Raudonosios Vėliavos ordiną. 1968 m. mokykla performuota į Raudonosios Vėliavos ordino KGB Institutą, turėjusį aukštosios mokyklos teises. Mirus Jurijui Andropovui institutas gavo Andropovo vardą.
Paskutinė reorganizacija vyko 1994 m. pabaigoje, mokykla gavo dabartinį pavadinimą - Išorinės žvalgybos akademija.
Moreta
Moreta  – karštas kavos alkoholinis kokteilis iš Fano (Pezaro ir Urbino provincija Italijoje), populiarus žvejų gyvenamoje pakrantėje. Tai stiprus saldus gėrimas, paprastai geriamas pavalgius ar kaip sušildantis gėrimas šaltomis popietėmis.
Istorija
Spėjama kad šį gėrimą sugalvojo jūrininkai ir žvejai iš Fano uosto, nes tenai jie naudoja tokius ingredientus kaip moretoje tam, kad sušiltų ir įgytų daugiau energijos. Vėliau iš šių ingredientų ir buvo sukurta moreta. 2004 m. AIBES (Associazione Italiana Barman e Sostenitori) oficialiai pripažino moretą kaip kokteilį.
Gaminimas
Karšto kokteilio alkoholinė dalis yra mišinys iš vienodomis dalimis sumaišytų anyžinio likerio, romo ir brendžio. Naudojamos konkrečios alkoholinių gėrimų rūšys priklauso asmeninio skonio ar konkretaus recepto. Pvz., vietoj brendžio gali būti naudojamas konjakas, vietoje anyžinio likerio – saldymedžio likeris. Mišinys kaitinamas garu įdėjus cukraus ir citrinos ar apelsino žievelės, tada supilamas į stiklinę. Cukrus turėtų ištirpti.
Tada ant mišinio lėtai, kad nesusimaišytų, užpilama šilta kava, geriausiai espresas.
Moreta pateikiama mažose skaidriose stiklinėse, kad matytųsi trys sluoksniai – viršuje puta, viduryje kava, apačioje – alkoholinis mišinys. Prieš geriant geriantysis visa tai gali sumaišyti
Antanas Lalis
Antanas Lalis (Lėlys, 1873 m. lapkričio 16 d. Skaistgiriuose, Pušaloto valsčius – 1960 m. vasario 17 d. Panevėžyje, palaidotas Panevėžio senosiose kapinėse) – Lietuvos žodynininkas, JAV lietuvių spaudos darbuotojas.
Biografija
1889–1894 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Vienas slaptos lietuvių moksleivių „Kūdikio“ draugijos kūrėjų. 1894 m. atvyko į JAV. Dirbo anglių kasyklose, 1896–1898 m. redagavo laikraštį „Pensilvanijos darbininkas“, nuo 1897 m. pavadintą „Darbininkas“, 1899 m. Baltimorėje – laikraštį „Nauja draugija“, 1900–1901 m. talkino J. Laukiui redaguojant laikraštį „Ateitis“. 1902 m. su J. Laukiu leido laikraštį „Darbininkas“.
1905–1908 m. Berno universitete lankė filosofijos ir kitų paskaitas. Grįžęs į JAV 1910–1912 m. dirbo laikraščio „Lietuva“ redakcijoje. 1913 m. vienas iš „Naujienų bendrovės socialistiniam laikraščiui leisti“ iniciatorių ir tos bendrovės pirmasis sekretorius, dirbo dienraščio „Naujienos“ redakcijoje. 1931 m. grįžęs į Lietuvą gyveno Šapalų dvare (Vilkaviškio apskritis), nuo 1944 m. – Panevėžyje.
Dirbo tarnautoju ir rengė lietuvių-anglų (baigė apie 1936 m.) ir anglų – lietuvių kalbų (apie 1950 m.) žodynus (abu neišspausdinti). Parengė „Lietuviškos ir angliškos kalbų žodyną“ (1903 m., Čikaga), Angliškos ir lietuviškos kalbų žodyną (1905 m., Čikaga; abu papildyti ir perspausdinti 1907 m., 1910–1911 m., 1915 m., paplito ir Lietuvoje), Lenkų ir lietuvių kalbos žodyną (Podręczny slownik polsko – litewski, 1912 m., 3 leid. 1922 m., visi Vilniuje). Išvertė M. Gorkio apsakymų rinkinį „Pasakojimai“ (1906 m.). Išvertė į anglų kalbą Lietuvos himną.
Lietuvių studentų šalpos draugijos „Aušra“ vienas kūrėjų, Tėvynės mylėtojų draugijos narys, priklausė Amerikos lietuvių socialistų sąjungai.
Anangai
Anangai – etninė grupė, laikoma ibibijų tautos subgrupe. Jos kalba laikoma ibibijų kalbos dialektu. Anangai gyvena aplink Ikot Ekpene miestą (Nigerija). Jie sukūrė Anango valstybę.
Anangai gyvena Nigerijos pietrytinėje dalyje į šiaurę nuo ibibijų (siaurąja prasme) ir į vakarus nuo Kroso upės. Į šiaurę nuo jų gyvena igbai, rytuose, už upės gyvena efikai.
Kazachstano vėliava
thumb|right|250px|[[Vaizdas:FIAV 111100.svg|20px Proporcijos: 1:2]] thumb|right|200px|[[Vaizdas:FIAV 000001.svg|20px Jūrų vėliava]]
Anangai
Istorija
Anangai, kaip ir visi ibibijai, migravo į Nigerijos teritoriją, kur atsiskyrė nuo kitų subgrupių. Ilgainiui jie buvo įtraukti į Kalabaro miesto inicijuotą Kalabaro konfederaciją. Kadangi anangai neturėjo priėjimo prie jūros, jie buvo priversti prekiauti su europiečiais per pajūrio tarpininkus ibibijus, efikus, eketus ir oronus. Pajūrio tautos skleidė gandus apie anangų kanibalizmą, taip baugindami europiečius ir neleisdami jiems užmegzti tiesioginių kontaktų.
Kazachstano vėliava
Kazachstano vėliava – stačiakampė, žydrame fone, per centrą, auksinis saulės diskas su spindulėliais. Po juo auksinis stepinis erelis išskleistais sparnais. Flagštoko pusėje – auksinis vertikalus tautinis ornamentas.
Vėliava kaip oficialus Kazachstano simbolis įteisinta 1992 m. liepos 4 d. Pakeitė anksčiau naudotą Kazachijos TSR vėliavą.
Anangai
Istorija
Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, anangai atsidūrė jos valdžioje.
Kazachstano vėliava
Sukūrė kazachų dailininkas Šakenas Nijazbekovas.
Simbolika
Žydra spalva – tradicinė tiurkų tautų spalva, kuri vėliavoje simbolizuoja bekraštį dangų, ramybę, gausybę, taiką ir vienybę.
Prie flagštoko esantis tautinis ornamentas simbolizuoja Kazachijos kultūrą ir tradicijas. 1992–1996 metais šis ornamentas buvo raudonos spalvos.
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Žydra – Pantone 3125; RGB spalvų sistemoje: Žydra – 0, 173, 206.
Pantone spalvų sistemoje: Auksinė – Pantone 810; RGB spalvų sistemoje: Auksinė – 255, 206, 9.
Bounty (reikšmės)
Bounty gali reikšti:
Linija (matavimo vienetas)
Linija – senovinis ilgio matavimo vienetas.
Linijos yra trijų rūšių:
Kantalis (departamentas)
Departamentą sudaro 3 apskritys, 15 kantonų, 18 municipalinių susivienijimų ir 246 komunos. Plotas – 5 726 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Langedoko Overno provincijoje.
Aukščiausi kalnai
Žemiausia vieta – 250 m virš jūros lygio.
Klimatas
Klimatas nepastovus su nedidele Atlanto įtaka. Vidutinė žiemos temperatūra -15 °C, vasaros – +25 °C. Saulėta būna apie 2080 valandų per metus (3 vieta).
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos – žemės ūkis ir turizmas. 378 187 ha žemės auginama (2000 m.) 467 000 jaučių, 56 200 avių, 53 700 kiaulių. Primelžta 3 623 000 litrų pieno, iš kurio pagaminta 47 220 tonų sūrio.
Iš pramonės šakų svarbiausia – medienos apdirbimas.
Turizmas
Turistus labiausiai traukia Overno regioninis vulkanų parkas ir kalnai – laipiojimas uolomis, speleologija ir kitos ekstremalaus sporto šakos.
Liorano slidinėjimo stotis žiemą traukia kalnų slidinėjimo, sniegrogių ir čiuožimo mėgėjus.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Rožė Besas ir Pjeras Žarlieris, Atstovų rūmuose – Ivas Kusenas ir Alenas Marlei. Generalinę tarybą sudaro 27 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Silvia Dionisio
Silvija Dionizijo  (g. 1951 m. rugsėjo 28 d. Roma) – italų aktorė.
Biografija
left|thumb|120px Gimusi Romoje, kine Silvija pirmą kartą nusifilmavo būdama 14-os, atlikdama epizodinį vaidmenį romatinėje dramoje „Darling“. Po šio filmo ji pasirodydavo ekranuose nuolatos, karjeros pradžioje dažniausiai tai būdavo tuo metu populiarūs Italijoje muzikiniai filmai su tokiais atlikėjais kaip Mario Tessuto,Gianni Dei, Little Tony ir Mal. Vieno iš filmo kūrimo metu ji susipažino su režisieriumi Rugerro Deodado, už kurio 1971 m. ištekėjo (išsiskyrė 1979 m.). Judviejų sūnus Saverio Deodado taip pat tapo aktoriumi.
8 praėjusio amžiaus dešimtmetyje Silvija daugiausia vaidino veiksmo ir kriminaliniuose filmuose, taip pat keliose erotinėse juostose. Vienas žymiausių jos vaidmenų yra 1975 m. filme „Ondata di piacere“, kuriame jai teko įkūnyti pagrindinę piktadarę.
Iki 1985 m. ji sukūrė 55 vaidmenis kine ir televizijoje. Paskutinis pasirodymas buvo trumpametražiame Federico Fellini filme „Che bel paesaggio“.
Silvijos jaunesnė sesuo Sofia Dionisio irgi aktorė.
Filmografija
right|thumb|170px right|thumb|170px
Luišo Pirmojo tiltas
Don Luišo Pirmojo tiltas – arkinis geležinkelio tiltas per Duero upę Portugalijoje. Jungia Porto ir Vila Nova de Gajos miestus. Dviaukštis tiltas naudojamas pėsčiųjų, automobilių bei geležinkelio transporto susisiekimui. Jo 172 m ilgio tarpatramis tilto pastatymo metu buvo ilgiausias arkinis tarpatramis pasaulyje.
Gvadelupos herbas
thumb|right|Gvadelupos herbas thumb|right|200px|Neoficialus herbas Gvadelupos herbas – Prancūzijos valdos Gvadelupos simbolis. Vaizduoja mėlyname ir žaliame kvadrate stilizuotą saulę ir paukštį. Logotipo apačioje yra užrašas: „REGION GUADELOUPE“, kuris yra paryškintas geltonai. Taip pat turi ir neoficialų herbą.
Dambiškės
Dambiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ažulaukės.
Chlorurus
Chlorurus – papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvų gentis.
Notarinė apylinkė
Notarinė apylinkė ( - „notarinė apygarda“) - notarų (-o) biuro aptarnaujama, notaro veiklos teritorija, apylinkė. Nustatoma pagal atitinkamą teritorinį-administracinį suskirstymą. Lietuvoje notaro veiklos teritoriją nustato LR teisingumo ministras. Rusijoje - justicijos organai su Notarų rūmais. Tai turi reikšmę, pvz., paveldėjimo bylų atvejais, kuomet reikia kreiptis į nustatytą notaro biurą pagal paveldėjimo gyvenamąją vietovę.
Komunikatorius
Komunikatorius – delninis kompiuteris turintis GSM ryšio funkciją.
Komunikatoriaus pagrindinis skirtumas nuo protingo telefono (angl. smartphone – intelektualus telefonas) yra pilnavertė OS ir lietimui jautrus ekranas. Kai kurie gamintojai (pvz., Palm) savo gaminamus komunikatorius vadina „smartphone“, bet tai klaidingas pavadinimas. „Smartphone“ yra mažesnis už delninį kompiuterį ir labiau pritaikytas naudoti kaip telefonas.
53 m. pr. m. e.
'''53 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Antanas Sodeika
Antanas Sodeika (1890 m. sausio 23 d. Jurbarke – 1979 m. rugsėjo 12 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (baritonas), vargonininkas, pedagogas.
Biografija
1905 m. baigė Jurbarko pradžios mokyklą. Tėvai pasiuntė jį mokytis siuvėjo amato, bet nejausdamas jam potraukio, vaikinas įsitaisė Jurbarko valsčiaus raštinėje, bet netrukus išsiprašė tėvų leidimą mokytis muzikos, kurios keletą metų mokėsi pas vietos vargonininką A. Pocių. Vis tik karjerą pradėjo ne dainuodamas, o Jurbarko teatro mėgėjų pastatytoje Keturakio komedijoje „Amerika pirtyje“ suvaidinęs piemenuką.
1907 m. išvyko į JAV ir apsigyveno Filadefijoje. 1908–1910 m. mokėsi vargonuoti pas Joną Hodelį ir dirbo vienoje Čikagos parapijoje. Susipažinęs su Miku Petrausku, pas jį mokėsi dainuoti ir skambinti fortepijonu. Čikagoje dalyvavo „Birutės“ draugijos veikloje, 1909 m. M. Petrausko operos „Birutė“ spektaklyje atliko Senojo Vaidilos vaidmenį.
1911 m. persikėlė į Mahanoi Sitį (Pensilvanija, JAV) ir įstojo į Pottsvillo muzikos mokyklos fortepijono klasę, vadovavo mišriajam ir mergaičių chorams, rengė koncertus ir statė operetes. Persikėlęs į Scrantoną (Pensilvanija, JAV), vargonininkavo Šv. Juozapo lietuvių parapijoje, organizavo chorus ir statė M. Petrausko muzikinius veikalus. 1917 m. ALKR Vargonininkų sąjungos metinio seimo metu parodė M. Petrausko operą „Birutė“ ir operetę „Adomas ir Ieva“. Buvo Komiteto nukentėjusiems dėl karo lietuviams šelpti sekretorius. Mobilizuotas į JAV kariuomenę, orkestre grojo trimitu.
1920 m. sugrįžęs į Lietuvą, apsigyveno Kaune ir aktyviai įsijungė į muzikinį gyvenimą. Dalyvavo Lietuvių meno kūrėjų draugijosveikloje, buvo vienas iš Operos vaidyklos kūrėjų. 1920 m. gruodžio 31 d. pirmame lietuviškos operos spektaklyje Džiuzepės Verdi „Traviata“ atliko Žermono vaidmenį. 1922 m. paskirtas Valstybės teatro direktoriumi, 1920–1944 m. Valstybės teatro, 1944–1950 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas.
Apie 50-yje klasikinių operų sukūrė raiškių dramatinių vaidmenų. Dainavimo studijas dar tęsė Italijoje: 1921 m. Romoje, 1924 m. Milane. Kaip solistas koncertavo JAV miestuose, Romoje, Milane, Rygoje ir kitur. 1945–1949 m. Kauno konservatorijos, nuo 1949 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos dėstytojas, nuo 1948 m. docentas, 1950–1951 m. Solinio dainavimo katedros vedėjas, nuo 1957 m. profesorius. Parengė visą būrį gerų dainininkų. Parašė atsiminimų knygą „Mano kelias į muzikos meną“ (1958 m.). 1945 m. suteiktas nusipelniusio artisto, 1950 m. – liaudies artisto garbės vardai.
Užaugino tris vaikus: Antanas Kęstutis – gydytojas, Erdvilas Jonas – pianistas ir pedagogas, Angela Teresė – pedagogė.
Permių kalbos
Permių kalbos – kalbų grupė, priklausanti Uralo kalbų šeimai, finougrų kalbų finų pogrupiui. Permės kalbomis kalbama Uralo kalnų regione.
Permių kalbas sudaro:
Laužupis
Laužupis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Petriškių.
Darbuotojų motyvavimas
Darbuotojų motyvavimas – poveikis dirbantiesiems, nukreipiantis ir išsaugojantis žmones bei jų elgesį; tokio poveikio priemonė.
Darbuotojų motyvavimas viena iš trijų sunkiausių užduočių su kuriomis susiduria darbdavys, norėdamas sėkmingai valdyti verslą. Darbuotojų motyvavimas gali būti tiesioginiame konflikte su darbdavio naudojamomis kontrolės priemonėmis. Dubin (1958) apibrėžia motyvaciją, kaip „kažką kas pastūmėja žmogų veikti ir stūmėja ištisai, jei jau veikla prasideda.
Priemonės
Gali būti taikomos įvairios darbuotojų motyvavimo priemonės:
Echonė
Graikų mitologijoje Echonė (gr. Ηχώ) oreadė (kalnų nimfa), įsimylėjusi savo balsą. Jos vardo kilmė susijusi su aidu.
Išliko keletas šio mito versijų, klasikinė aprašoma Ovidijaus „Metamorfozėse“. Kitame variante pasakojama, kad Echonė buvo nimfa, nuostabi dainininkė ir šokėja, kuri atstumdavo visų vyrų meilę. Tai supykdė Paną, ištvirkimo dievą, ir jis paliepė savo pasekėjams užmušti ją. Echonė buvo suplėšyta į gabalus ir jos kūno dalys išnešiotos po visą Žemę. Žemės deivė Gaja gavo dalelę Echonės, kurios balsas vis atkartodavo paskutinius kitų žodžius. Kai kuriose versijose Echonė ir Panas turėjo vieną vaiką Jambę.
Echonė ir Narcizas
Dzeusui patiko būti tarp gražių nimfų, todėl jis jas dažnai lankydavo žemėje. Galiausiai jo žmonai, Herai, pasidarė įtartini jo dažni lankymaisi žemėje ir ji ketino pagauti Dzeusą su nimfomis. Echonė norėjo apsaugoti savo drauges nimfas, todėl ji užkalbino Herą (jos aistra buvo kalbėjimas). Taip ji norėjo suteikti laiko Dzeusui ir nimfoms pasišalinti. Bet Hera suprato Echonės pokalbio tikslą, todėl nubaudė ją. Nuo tada Echonė galėjo kalbėti tik atkartodama kieno nors kito ištartų sakinių paskutinius žodžius.
Echonė įsimylėjo Narcizą, kuris mylėjo tik save patį. Echonė, negalėdama kalbėti, stengėsi apsakyti Narcizo ištartais žodžiais savo meilę jam, bet jis ją atstūmė, kaip ir visas kitas. Sudaužyta širdimi ji meldėsi Afroditei, prašydama mirties. Jos maldos buvo išklausytos, bet deivei patiko Echonės balsas, todėl ji paliko jos balsą skambėti amžinai.
Narcizas medžiodamas miškuose atstūmė daug jį įsimylėjusių nimfų. Viena iš jų jam sušuko, kad jis pamiltų žmogų ir jo meilė liktų be atsako. Supyko meilės deivė Afroditė, kad Narcizas atstūmė jos dovanas, ir nubaudė Narcizą. Narcizas pamilo savo atvaizdą pamatęs upokšnio vandenyje. Kankinamas meilės jis nei valgė, nei gėrė ir taip numirė. O toje vietoje išdygo gėlė – narcizas.
ICloud
„iCloud“ (, 'debesis') – virtuali informacijos saugykla internete, kompanijos „Apple Inc.“ nuotolinių kompiuterinių išteklių paslauga. „iCloud“ yra debesų kompiuterijos produktas, jos tikslas – saugoti „debesyje“ vartotojo muziką, nuotraukas, programas, kalendoriaus įrašus, dokumentus ir visa kita. Vienu mygtuko paspaudimu visi (arba pasirinkti) duomenys gali atsidurti visuose klientų „Apple“ įrenginiuose bevieliu ryšiu.
Paslauga pradėjo veikti 2011 m. spalio 12 d. 2013 m. sausio mėn. duomenimis, ji turėjo 250 mln. vartotojų.
„iCloud“ pagrindinės vykdomos funkcijos:
Pagrindinės galimybės
Fonoteka. Naudojant „iCloud“, automatiškai galima atsiųsti naują įsigytą muziką į visus kliento įrenginius. „iCloud“ automatiškai parsiunčia visus naujus vartotojo pirkinius iš „iTunes Store“ į visus prietaisus, pasitelkiant Wi-Fi ar 3G ryšį. Bevieliu ryšiu ir nesinchronizuojant galima pasiekti anksčiau įsigytą muziką iš bet kurio savo įrenginio. Visi kiti įrenginiai automatiškai prisimena vietą, ties kuria buvo sustabdytas įrašas, transliacija. Sumokėjus nedidelį mokestį, vartotojai su „iTunes Match“ aplikacija gali į „debesį“ perkelti beveik visą savo fonoteką (net iki 20 000 muzikos įrašų). „iCloud“ skenuoja savo vartotojo standžiajame diske esančią muziką ir automatiškai siūlo jam priėjimą prie atitinkamos kompozicijos savo tarnybinėje stotyje. Tai skirtumas nuo „Amazon“ ir „Google“ „debesų“, kurie reikalauja savarankiškai įkelti muziką, o „iCloud“ tai atlieka automatiškai visuose įrenginiuose.
Nuotraukos. Fotografuojama vienu „iOS“ įrenginiu, o nuotraukos taip pat automatiškai patenka į kitus įrenginius, taip pat „Mac“ arba AK. Į kompiuterį importuojamos naujos nuotraukas iš skaitmeninio fotoaparato, o „iCloud“ per Wi-Fi nukopijuoja jas į „iPhone“, „iPad“ ir „iPod touch“. Per „Apple TV“ naujausios nuotraukos peržiūrimos dideliame ekrane. Nereikia sinchronizavimo, neprisegami e-pašto priedai ir neperduodami failai.
Naršymas internete. „iCloud“ visuose įrenginiuose atnaujina adresyną, rodo visus „iPad“, „iPhone“, „iPod touch“ ir „Mac“ atidarytus tinklalapius, todėl galima tęsti naršymą nuo ten, kur buvo baigta. „Safari“ skaitymo sąraše išsaugo tinklalapius, ne tik saitus, todėl nereikia prisijungti prie interneto.
Kalendorius, paštas. „iCloud“ turi viską, kas susiję su vartotojo adresais, kalendoriumi, e-paštu. Be to, atnaujina jų duomenis ir bet kokius pakeitimus visuose įrenginiuose.
Aplikacijos. Atsisiuntus naują programą į „iPhone“, ji automatiškai atsiduria ir „iPad“. Seniai įsigyta programa matoma bendroje patogioje vietoje – „App Store“ pirkinių istorijoje. Anksčiau įsigytas programas galima dar kartą be jokio papildomo mokesčio atsisiųsti į savo įrenginius. Skaitant „iBookstore“ įsigytą naują knygą, pažymint tekstą, rašant pastabas ar sukuriant žymes, „iCloud“ automatiškai atnaujina turinį vartotojo „iPhone“ bei „iPod touch“.
Atsarginės kopijos. Per Wi-Fi automatiškai kasdien sukuriamos atsarginės kopijos, kai įrenginys yra prijungtas prie maitinimo šaltinio. Nustačius naują „iOS“ įrenginį ar norint atkurti jau turimo įrenginio informaciją, „iCloud“ atsarginių kopijų kūrimo paslaugos pagalba viską padaro pati. Prijungus įrenginį prie Wi-Fi ir įvedus „Apple“ ID bei slaptažodį, asmeniniai duomenys kartu su įsigyta muzika, programomis, knygomis automatiškai atsiranda vartotojo įrenginyje.
Paieškos. Įsijungus programą „Find My iPhone“ ir radus įrenginio buvimo vietą žemėlapyje, nusiunčiamas pranešimas į jo ekraną, nuotoliniu būdu užkoduojami. Asmeninius duomenis galima pašalinti ir su funkcija „Remote Wipe“. Naudojant „iOS 6“, prarasto įrenginio režimas automatiškai užrakina įrenginį keturių skaitmenų prieigos kodu ir nusiunčia į jį pranešimą su kontaktiniu numeriu. Tokiu būdu „radėjas“ gali vartotojui paskambinti iš užrakinamo ekrano, bet negali pasiekti likusios įrenginio informacijos. Su programa „Find My Friends“ galima pranešti apie savo buvimo vietą svarbiems žmonėms, šeimos nariams. Taip pat gaunami ir su buvimo vieta susiję įspėjimai, pvz., kai vaikai išeina iš mokyklos ar grįžta namo. „Find My Friends“ ir „Find My iPhone“ leidžia nustatyti „iOS“ įrenginių buvimo vietą, kai jie yra įjungti ir prijungti prie registruoto Wi-Fi tinklo arba juose įjungtas duomenų planas.
Pakupelkis
Pakupelkis – kaimas šiaurinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Šaukėnų. Gretimame Pagančiukų kaime yra Pakupelkio sentikių cerkvė.
ICloud
Reikalinga įranga
Norint naudotis „iCloud“ paslauga reikalinga: Kai kurios funkcijos prieinamos ne visose šalyse. Prieiga prie kai kurių paslaugų gali naudotis tik iki 10 įrenginių.
1735 m.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Takelažas
300px|thumb|right|Klaipėdos Universiteto škunos „Brabander“ fokstiebio falaiTakelažas – laive esamų lynų ir trosų visuma.
Stovintysis takelažas
Dar vadinamas pastoviuoju takelažu. Skirtas rangautui sutvirtinti. Stovinčiajam takelažui priklauso:
Judantysis takelažas
Dar vadinamas bėgančiuoju takelažu, skirtas burėms reguliuoti. Judančiajam takelažui priklauso:
Skliaustės apylinkė
Skliaustės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ylakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta Vyžančių apylinkė. 1959 m. gruodžio 7 d. Skliaustės apylinkė prijungta prie Gėsalų apylinkės ir Židikų apylinkės.
Trakų–Kušliškių miškai
Trakų–Kušliškių miškai – miškingi plotai Švenčionių rajone, 4 km į pietvakarius nuo Švenčionių, tuoj į rytus nuo Sarių. Priklauso Švenčionėlių miškų urėdijos Modžiūnų girininkijai. Plotas – 32,8 km².
Trakų–Kušliškių miškus sudaro Trakų, Kušliškių (Kusliškės), Peršaukščio, Paulinavo, Kunigiškių, Verocijos miškai. Būdingas banguotas paviršius, o dirvožemiai – jauriniai silpnai sujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai priesmėliai. Miškai patenka į Žeimenos baseiną: pagrindinės upės – Mera, Saria, Mėžis. Telkšo Sarių, Peršaukščio, Kūno, Akulierių ežerai. Pietryčiuose jungiasi su Gelednios miškais, vakaruose – su Labanoro giria.
Medynų sudėtis:
Medynų amžius: jaunuolynai 48 %, pusamžiai medynai – 47 %, pribręstantys – 4 %, brandūs – 1 %.
Trakų–Kušliškių miškuose būdinga įprasta gyvūnija: šernai, stirnos, kiškiai, lapės, opšrūs, usūriniai šunys, kiaunės, voverės, bebrai, ondatros. Įsteigtas Kunigiškės kraštovaizdžio draustinis.
Miškuose įsikūrę kaimai: Sariai, Šutai, Juzina, Kusliškė, Trakai, Cegelnia, Petruškos, Matusonys, Šakaliai, Peršaukštis, Kasčiukai, Kunigiškė. Kerta plentas.
Dambynė
Dambynė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raubonių.
Kazachstano futbolo varžybos 1994 m.
Kazachijos futbolo varžybos 1994 m.
Dzūkas (laikraštis)
Istorija
Laikraštis skirtas Dzūkijos gyventojams, plačiai nušvietė Dzūkijos regiono gyvenimą, kritikavo Žemės ūkio sąjungos veiklą, polemizavo su dienraščiais.
Saulės privati gimnazija
Vilniaus „Saulės“ privati gimnazija – nevalstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Viršuliškių g. 103 (pradinis ugdymas) ir R. Jankausko g. 17 (pagrindinis, vidurinis ugdymas), vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191672717.
Istorija
1994 m. Vilniuje įkurta privati pradinė mokykla „Nykštukas“. Tai buvo septinta nevalstybinė ugdymo įstaiga Vilniuje. Mokyklos steigėja – istorijos ir pradinių klasių mokytoja Irena Baranauskienė. Pirmaisiais mokslo metais buvo tik parengiamoji ir dvi pirmosios klasės. Mokėsi 51 moksleivis, dirbo 8 mokytojai.
1998 m. pradinė mokykla tapo „Saulės“ pagrindine mokykla, o 2004 m. vidurine. LR Švietimo ir mokslo ministerija suteikė teisę vykdyti profilinį ugdymą.
2002 m. mokykla pirmoji iš Baltijos šalių pakviesta į Europos Nepriklausomų mokyklų asociaciją, dalyvavo metinėse šios asociacijos konferencijose.
2009–2010 m. m. mokykla ŠMM ministro įsakymu reorganizuota į VšĮ „Saulės“ privačią gimnaziją.
Mokykla pasirašiusi bendradarbiavimo sutartis su VU Filosofijos fakulteto psichologinių inovacijų ir eksperimentinių tyrimų centru, Tarptautine verslo ir teisės aukštąja mokykla, UAB „Nevda“, VPU, VŠI „Kitas variantas“, Nacionaline mokyklų vertinimo agentūra.
John Cloud
John Albert Cloud (g. 1952 m.) – JAV diplomatas, JAV ambasadorius Lietuvoje (2006–2009 m.)
Biografija
1975 m. Konektikuto universitete baigė bakalauro studijas, 1977 m. Džordžo Vašingtono universitete apsigynė tarptautinių santykių magistro laipsnį.
1988 m. pradėjo dirbti JAV Valstybės departamente, Bulgarijos ir Albanijos skyriuje. 1991–1995 m. buvo ekonomikos patarėjas JAV ambasadoje Bonoje.
1996–1999 m. buvo misijos vadovo pavaduotojas ambasadoje Varšuvoje, vėliu – JAV atstovybėje prie ES.
2001–2003 m. dirbo JAV nacionalinio saugumo tarybos užsienio ekonomikos reikalų direktoriumi.
2003 m. tapo JAV ambasadoriaus Berlyne pavaduotoju, 2005 m. vasario – rugsėjo mėn. vadovavo misijai.
2006 m. liepos 18 d. – 2009 m. liepos 7 d. Dž. Klaudas buvo JAV ambasadorius Lietuvoje. Vėliau dirbo profesoriumi JAV karinio jūrų laivyno koledže.
Germėnai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Girmainīs prūsiškos kilmės. 1331 m. minimas Germayn. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
2006 m. Formulės 1 sezonas
Prieš sezoną ir sezono pradžioje išryškėjo 4 šio čempionato favoritai: Ferrari, Honda, McLaren, Renault. Pirmasius tris Grand Prix laimėjo Renault (antrame GP iškovojo abi prmasias vietas). McLaren greičiu nenusileido Renault, tačiau variklio patikimumo ir kitokios problemos neleido komandai parodyti savo pilno potencialo.
Toyota komanda nesugebėjo konkuruoti su lyderiais, ir nusirito į komandinės įskaitos galą, nors visi tikėjosi 2005 sezono (4 vieta) pasiekimų pakartojimo.
Gerą komandinę ir sportinę formą pademonstravo Williams, ypač debiutavęs komandoje vokietis Nico Rosberg. Red Bull Racing ir BMW-Sauber taip pat pavyko pelnyti taškų.
Komandinės įskaitos gale atsidūrė Toro Rosso, Spyker (sezono metu nupirkusi sezono pradžioje dalyvavusią Midland F1) ir Super Aguri.
Prieš Italijos Grand Prix Michael Schumacher (Ferrari) pranešė apie savo pasitraukimą iš Formulės 1 lenktynių.