cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasaulio moterų šachmatų čempionatas
Trumpųjų mačų sistema
left |thumb |200px |[[Džu Čen (2001–2004 m.)]] Nuo 2000 m. FIDE įvedė pasaulio moterų šachmatų čempionate trumpųjų atkrentamųjų mačų sistemą. Turnyre turėjo dalyvauti 64 šachmatininkes, bet kelioms per vėlai atsisakius, 2000 m. lapkričio–gruodžio mėn. Delyje vykusiame čempionate dalyvavo 61 žaidėja, tame tarpe, ir tuometinė pasaulio čempionė Sie Dziun, žaidusi nuo 2-o rato. Ji pasiekė finalą ir 4 partijų mače nugalėjo savo tautietę Sin Kanjing (+1-0=3) ir apgynė čempionės titulą.
Kinių dominavimą pratęsė Džu Čen, kuri 2001 m. trumpųjų mačų moterų šachmatų čempionate, baigusi lygiosiomis 4 partijų finalinį mačą, per papildomas pridėtas partijas, nugalėjo Aleksandrą Kosteniuk (+2-2=0; +1-1=0; +2-0=0) iš Rusijos ir tapo pasaulio čempione. right |thumb |200px |[[Antoaneta Stefanova (2004–2006 m.)]] Sekantis atkrentamųjų mačų pasaulio moterų šachmatų čempionatas vyko 2004 m. gegužės 21–birželio 21 d. Elistoje. Varžybas laimėjo bulgarė Antoaneta Stefanova. Ji finale, 4-ių partijų mače, įveikė E. Kovalevskają 2½ : ½ ir tapo pasaulio moterų šachmatų čempione. Kaip prieš penkerius metus Z. Polgar, varžybose dėl nėštumo nedalyvavo čempionė Džu Čen.
2006 m. atkrentamųjų mačų pasaulio moterų čempionatas vyko Jekaterinburge. Jis baigėsi kinės Siu Juhua pergale. Ji finale, 4-ių partijų mače, įveikė Alisą Galiamovą 2½ : ½ ir tapo pasaulio moterų šachmatų čempione. left |thumb |200px |[[Aleksandra Kosteniuk (2008–2010 m.)]] 2008 m. atkrentamųjų mačų pasaulio moterų čempionatas vyko Nalčike. Jis baigėsi rusės Aleksandros Kosteniuk pergale. Ji finale, 4-ių partijų mače, įveikė kinę Hou Ifan 2½ : 1½ ir tapo pasaulio moterų šachmatų čempione. right|thumb|240px| [[Hou Ifan (2010–2012), (2013–2015 ir (2016-2017)]] 2010 m. atkrentamųjų mačų pasaulio moterų čempionatas vyko Antakijoje. Jau trečiajame rate pasaulio čempionė, per papildomas partijas pralaimėjusi (1½ : 2½) kinei Ruan Lufei, pasitraukė iš kovos dėl titulo. Ruan Lufei finale susitiko su savo tautiete Hou Ifan. 4-ių partijų mačas baigėsi lygiosiomis 2:2, bet žaidžiant 4 papildomas partijas Hou Ifan nugalėjo 3 : 1 ir tapo pasaulio moterų šachmatų čempione.
Mišri čempionato sistema
Trumpųjų atkrentamųjų mačų sistema turėjo kritikų. Jie teigė, kad pasaulio čempionėmis tapo ir žaidėjos, kurios neturėjo aukščiausių reitingų. FIDE priėmė dalinį problemos sprendimą – varžybose dėl pasaulio čempionės titulo gražinti mačus tarp čempionės ir pretendentės. Buvo priimta nauja mišri moterų čempionato tvarka, pagal kurią čempionatai rengiami kas met: lyginiais – kaip ir anksčiau – trumpųjų mačų čempionatas, kuriame turi dalyvauti ir čempionė, o nelyginiais – rengti mačą tarp tuometinės čempionės ir pretendentės, kuri išaiškinama moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybose.
left |thumb |200px |2011 m. pasaulio moterų čempionato mačas tarp [[Hou Ifan (Kinija) ir Humpy Koneru (Indija) ]] Pagal šią tvarką vyko 2011 m. čempionatas. Indijos šachmatininkė Humpy Koneru, laimėjusi 2011 m. moterų didžiojo prizo varžybas, įgijo teisę žaisti mačą dėl čempionės titulo su pasaulio čempione Hou Ifan. Dešimties partijų mačas 2011 m. lapkričio mėn. vyko Tiranoje. Hou Ifan mačą įtikinamai laimėjo anksčiau laiko (po 8 partijų): pasiekusi 3 pergales ir 5-ias baigusi lygiosiomis. right |thumb |200px |[[Ana Ušenina (2012–2013 m.)]] 2012 m. atkrentamųjų mačų pasaulio moterų čempionatas vyko Chanty Mansijske. Jis baigėsi Ukrainos šachmatininkės Anos Ušeninos pergale. Čempionė Hou Ifan antrajame rate, per papildomas partijas pralaimėjusi M. Socko (1 :3), netikėtai iškrito iš tolesnės kovos. Ana Ušenina 4-ių partijų finalinį mačą su bulgare Antoaneta Stefanova baigė lygiosiomis, bet per pridėtas dvi partijas, įveikusi ją bendru rezultatu 3½ : 2½, tapo pasaulio moterų šachmatų čempione.
Mačas buvo iš 10 partijų, lygiųjų atveju žaidžiamos papildomos 4-ios greitosios partijos (25 min. + 10 sek.), jei vėl lygų – dvi žaibo partijos po 5 min + 3 sek. Jei vis dar lygu - sekančios dvi žaibo partijos partijos. Jei nugalėtoja nepaaiškėja ir po penkių mačų, žaidžiama viena „ staigios mirties“ žaibo partija.
Metelių regioninis parkas
Gamtos vertybės
thumb|left|Direkcijos pastatas thumb|left|Lankytojų centras thumb|left|Ežeras Metelys thumb|left|Didysis Širvinto ąžuolas
Pasaulio moterų šachmatų čempionatas
Mišri čempionato sistema
Viso to neprireikė: mačas baigėsi anksčiau laiko (8 partijos) įtikinama Hou Ifan pergale 5½ : 1½ (+4-0=3) ir ji susigrąžino pasaulio moterų čempionės titulą. thumb|left| 200px| [[Marija Muzyčiuk (2015–2016)]]
Metelių regioninis parkas
Gamtos vertybės
Parke saugomas Didžiųjų Pietų Lietuvos ežerų dubumos su Dusios, Metelio ir Obelijos ežerais ir jos apylinkių kraštovaizdis, unikalų moreninį Teizų masyvas su pailgos formos kalvomis, pakraštinių moreninių darinių masyvas su stambiomis plokščiakalvėmis Žagarių apylinkėse. Metelių regioninis parkas yra šiaurvakarinėje Dzūkų aukštumos agrarinių mažai miškingų ežerynų ir moreninių kalvynų zonoje, kuriai būdingas sukultūrintos bei mažai sukultūrintos stambiai ežeruotos plaštakinės dubumos ir tarplaštakinio moreninio masyvo ekosistemų Užnemunėje kraštovaizdis. Miškingiausia yra parko rytinė dalis, joje išsidėstę 3 didesni miško masyvai: Bijotų‑Širvinto, Statiškės ir Trako.
Didžiausios parko gamtos vertybės – tai vieni švariausių ir tinkamiausių poilsiui šalyje Dusios, Metelio ir Obelijos ežerai su plačiais smėlio atabradais. Jie suteikia ilgalaikį prieglobstį didžiausiam migruojančių vandens paukščių būriui Dzūkijoje, išsiskiria gausiomis ežeruose gyvenančių žuvų atsargomis.
Parko vakarinė dalis pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais su paskutiniojo ledyno sustumtais Teizų, Verstaminų, Kalniškės drumlinų formos kalvagūbriais ir kalvomis, daubomis, stačiais, sufozinių cirkų paveiktais gūbrių šlaitais ir ant jų susiformavusia augalija, turtingu vabzdžių pasauliu.
Saugomi lapuočių miškai su retomis skroblų bendrijomis, Trako miške yra vienintelis Lietuvoje išlikęs bekočių ąžuolų miškas. Šios vietos saugomos rezervatų statusu. Nedideliuose vandens telkiniuose parko teritorijoje tebegyvena vieni rečiausių krašto gyvūnų – baliniai vėžliai, kuriems įsteigtas specialus draustinis.
Žagarių geomorfologiniame draustinyje, prie kelio Meteliai-Seirijai, ant kalvos yra apžvalgos aikštelė. Dusia geriausiai apžvelgiama nuo Prelomciškių piliakalnio. Paukščių stebykla – nuo Padusio kalvų Prelomciškių gamtiniame take.
Pasaulio moterų šachmatų čempionatas
Mišri čempionato sistema
Marija Muzyčiuk (Ukraina) ir Natalija Pogonina (Rusija) pateko į finalą kur žaidė 4-ių partijų mačą. Po lygiųjų pirmojoje partijoje, antrąją laimi, baltosiomis figūromis žaidusi Marija Muzyčiuk ir ji išeina į priekį 1½ : ½. Likusiom dviem partijoms pasibaigus lygiosiomis, bendras rezultatas išliko Marijos Muzyčiuk 2½ : 1½ naudai ir ji tampa 15-ąja moterų pasaulio šachmatų čempione.
Dėl asmeninių priežasčių čempionate negalėjusi dalyvauti ankstesnė pasaulio čempionė Hou Ifan, neteko čempionės titulo, bet ji, kaip 2013-2014 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybų nugalėtoja, turėjo teisę žaisti mačą su naująja čempione. Ji tuo pasinaudojo ir 2016 m. kovo 2-14 d. Lvove žaidė mačą su pasaulio čempione Marija Muzyčiuk. 10-ies partijų mačą su kine Hou Ifan, sužaidusi devynias partijas Marija Muzyčiuk pralaimėjo rezultatu 3 : 6 (+0; -3; =6) ir prarado pasaulio čempionės titulą.
2017 m. pasaulio moterų atkrentamųjų mačų šachmatų čempionatas vyko Teherane vasario 10 – kovo 5 d. Jame dalyvavo 64 žaidėjos, tarp kurių eilė žinomų žaidėjų: tai buvusios pasaulio moterų čempionės Aleksandra Kosteniuk (Rusija), Ana Ušenina (Ukraina), Džu Čen (Kataras) ir Antoaneta Stefanova (Bulgarija) ir kt. thumb|Tan Džunji (29517169160) (cropped)|right| 200px| Pasaulio čempionė [[Tan Džunji (2017–2018)]]
Tačiau nebuvo eilės pajėgių žaidėjų atsisakiusių dalyvauti čempionate: pasaulio čempionės Hou Ifan, 2015-2016 m. čempionės Marijos Muzyčiuk, 4-ą reitingą pasaulyje turinčios Humpy Koneru (Indija).
Po penkių atkrentamųjų varžybų ratų į finalą pateko ukrainietė Ana Muzyčiuk ir kine Tan Džunji.
Kinė pusfinalyje atkaklioje kovoje įveikė Hariką Dronavali iš Indijos. Jų pagrindinis mačas baigėsi lygiosiomis 1:1. Nugalėtojos išaiškinimui buvo žaidžiamos papildomos partijos. Lygus rezultatas buvo po greitųjų, sužaidus dvi žaibo ir tik po Armagedono partijos, kurioje Tan Džunji, pasirinkusi juodąsias figūras, pasiekė lygiąsias ir pateko į finalą.
Kitame pusfinalyje Ana Muzyčiuk (Ukraina) lengviau pateko į finalą, įveikusi 2:0 Aleksandrą Kosteniuk (Rusija). Keturių partijų finalinis mačas buvo įtemptas: po lygiųjų pirmoje partijoje Tan Džunji laimi antrąją, bet Ana Muzyčiuk, pasiekusi pergalę trečiojoje - išlygina. Ketvirtajai partijai pasibaigus lygiosiomis, bendras mačo rezultatas lygus - 2:2.
Žaidžiant papildomas greitąsias partijas, Tan Džunji nugalėjo Aną Muzyčiuk – 1,5:0,5 ir tapo 16-ąja pasaulio moterų šachmatų čempione.
Kinijos didmeistrė Džju Vendžjin, laimėjusi 2015-2016 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybas iškovojo teisę 2018 m. pasaulio moterų šachmatų čempionate žaisti mačą su pasaulio čempione Tan Džunji.
Šis pasaulio moterų šachmatų čempionato dešimties partijų mačas  tarp dviejų kinių: pasaulio moterų čempionės Tan Džunji ir pretendentės Džju Vendžjin vyko gegužės 2-20 d. Kinijoje. Pirmoji mačo pusė (penkios partijos) vyko Šanchajuje, antroji – Čongčinge. Po penkių partijų Džju Vendžjin pirmavo 3,5:1,5. Antrojoje mačo pusėje Tan Džunji, laimėjusi 6-ąją partiją, sušvelnino rezultatą iki 3,5:2,5. Tačiau daugiau jai laimėti nepavyko: likusios 4-ios partijos baigėsi lygiosiomis ir Džju Vendžjin, laimėjusi mačą 5,5:4,5, tapo pasaulio moterų šachmatų čempione.
2018 m. atkrentamųjų mačų moterų pasaulio šachmatų čempionatas vyko Chanty Mansijske lapkričio 1-23 d.. Į finalą, kuriame buvo žaidžiamas 4 partijų mačas, pateko kinė, pasaulio čempionė Džju Vendžjin ir  Rusijos didmeistrė Katerina Lagno. Finalas buvo atkaklus: po antrosios partijos  į priekį išsiveržė K. Lagno ir tik ketvirtojoje, paskutinėje partijoje,  pasaulio čempionė išlygino rezultatą ir pagrindinis mačas baigėsi lygiosiomis 2-2.
Po papildomų dviejų greitųjų (25 min + 10 sek.) partijų, kurios abi baigėsi lygiosiomis, buvo paskirtos dar dvi papildomos 10 min. + 10 sek. partijos, kurias 2-0 laimėjo  Džju Vendžjin. Bendras mačo rezultatas tapo 5-3 jos naudai ir ji išsaugojo pasaulio moterų šachmatų čempionės titulą.
2020 m. pasaulio moterų šachmatų čempionato 12-kos partijų mačas tarp pasaulio čempionės kinės Džju Vendžjin ir 2019 m. FIDE kandidačių turnyrą laimėjusios Rusijos didmeistrės  Aleksandros Goriačkinos  vyko 2020 m. sausio 4-25 d. dviejuose miestuose: pirmosios 6-ios partijos (sausio 4-12 d.) -  Šanchajuje, likusios 6 partijos Vladivostoke (sausio 13-25 d.)
Mačas pasibaigė lygiosiomis 6:6 (+3, =6, - 3). Nugalėtojos nustatymui buvo paskirtos keturios greitųjų šachmatų (po 25 min) partijos. Šį papildomą mačą 2,5:1,5 (+1, =3, - 0) laimėjo pasaulio čempionė Kinijos didmeistrė Džju Vendžjin ir išlaikė pasaulio čempionės titulą.
1939 metai
Pirmoji iš Lietuvos šachmatininkių, dalyvavusių pasaulio moterų čempionate buvo Elena Raclauskienė. Ji 1939 m. Buenos Airėse vykusiame moterų pasaulio šachmatų čempionate užėmė 18 vietą (3½ taško iš 19 galimų).
2001 metai
2001 m. Kamilė Baginskaitė pirmajame rate susitiko su Rusijos šachmatininkę Svetlaną Prudnikovą. Pagrindinis dviejų partijų mačas baigėsi lygiosiomis. Po paskirtų dviejų papildomų partijų vėl buvo lygu. Paskyrus dar dvi papildomas partijas, K. Baginskaitė laimėjo abejas ir pateko į sekantį ratą.
Antrajame rate K. Baginskaitė susitiko su Serbijos šachmatininke Nataša Bojkovič ir įveikė ją per pagrindinį dviejų partijų mačą – 1,5 : 0,5.
2001 m. dalyvavusi D. Čiukšytė irgi praėjo du atrankos ratus. Pirmajame, per dvi pridėtas partijas (pagrindiniame mače varžovės pasidalijo po pergalę 1:1) įveikė Gruzijos šachmatininkę Ketevan Arakhamiją bendru rezultatu 2,5 : 1,5.
Antrajame rate susitiko su Kinijos šachmatininke Čiu Eien ir laimėjusi 1-ąją partiją, o antrąją – baigusi lygiosiomis, įveikė ją 1,5 : 0,5.
Trečiajame rate jai teko daugkartinė pasaulio moterų čempionė Maja Čiburdanidzė. Dagnė Čiukšytė, pralaimėjusi 0 : 2, iš tolesnių varžybų iškrito.
2004 metai
2004 m. čempionate Viktorija Čmilytė susitiko su jauna Indijos šachmatininke Dronavali Harika ir, laimėjusi abi partijas, pateko į sekantį ratą.
Antrajame rate, laimėjusi pirmą partiją, o antrąją baigusi lygiosiomis, eliminavo iš varžybų rusę Aleksandrą Kosteniuk bei pateko į trečiąjį ratą.
Trečiajame rate, jai teko žaisti su Švedijos šachmatininke Pia Kramling ir po atkaklios kovos ją įveikė: pagrindinis mačas po dviejų lygiųjų neišaiškino nugalėtojos. Po dviejų papildomų partijų, kurios irgi pasibaigė lygiosiomis, buvo paskirtos dar dvi partijos, kurias abi laimėjusi V. Čmilytė, eliminavo iš varžybų Pia Kramling.
Ketvirtajame rate (ketvirtfinalyje) V. Čmilytei atiteko Gruzijos šachmatininkė, daugkartinė pasaulio čempionė Maja Čiburdanidzė. Pagrindinis mačas buvo rezultatyvus: pirmąją partiją laimėjo M. Čiburdanidzė, bet antrąją, išlyginusi rezultatą – Viktorija Čmilytė. Per pirmas dvi paskirtas partijas įvykiai klostėsi atvirkščiai: pirmąją laimėjo V. Čmilytė, o antrąją – M. Čiburdanidzė. Per dar dvi pridėtas partijas pirmoje partijoje laimi Maja Čiburdanidzė, o antroji baigiasi lygiomis. Bendras mačo rezultatas 3,5 : 2,5 Majos Čiburdanidzės naudai, kuri patenka į varžybų pusfinalį.
2006 metai
2006 m. Jekaterinburge vykusiame pasaulio čempionate Viktorija Čmilytė pirmajame rate susitiko su Irano šachmatininke Atosa Pvrkašijan ir įveikusi ją rezultatu 1,5 : 0,5 pateko į sekantį ratą.
Čia susitiko su kinei Ruan Lufei. Pagrindinis dviejų partijų mačas neišaiškino nugalėtojos: abi partijos pasibaigė lygiosiomis. Per paskirtąsias dvi papildomas partijas pirmavo Ruan Lufei laimėjusi pirmąją partiją, bet V. Čmilytė išlygino ir mačas baigėsi lygiosiomis. Žaidžiant dar vieną papildomą dviejų partijų mačą V. Čmilytė laimi abi partijas ir patenka į tolimesnį etapą.
Trečiajame etape jos varžovė Rusijos šachmatininkė Aleksandra Kosteniuk, bet V. Čmilytė per pagrindinį mačą 1,5 : 0,5 ją įveikia.
Ketvirtame rate (ketvirtfinalyje) Ji susitinka su gruzine, buvusia pasaulio čempione, Maja Čiburdanidze ir ją įveikia per papildomą dviejų partijų mačą rezultatu 2 : 0 (Pagrindinis mačas baigėsi lygiosiomis – varžovės pasidalino po pergale).
Pusfinalyje V. Čmilytė susitiko su Rusijos šachmatininke Alisa Galiamova ir pralaimėjo 0,5 : 1,5 (pirmoji partija – lygiosiomis) ir baigė pasirodymą 2006 m. pasaulio moterų čempionate.
2008 metai
Tačiau antrajame rate per papildomą mačą (pagrindinis, dvejos lygiosios), pralaimėjusi Rusijos šachmatininkei Nadeždai Kosintcevai 0,5 : 1,5, nepateko į tolimesnį etapą.
2010 metai
2010 m. pasaulio čempionate Antakijoje dalyvavo Kamilė Baginskaitė, kuri pirmajame rate susitiko su kinei Ruan Lufei. Pagrindinis dviejų partijų mačas buvo rezultatyvus: Pirmąją laimi Ruan Lufei, antrąją – Kamilė Baginskaitė. Ruan Lufei nugali per papildomą dviejų partijų mačą: laimi pirmąją partiją, o antrąją – baigia lygiosiomis. K. Baginskaitė eliminuojama iš tolesnių etapų.
Viktorija Čmilytė pirmajame rate, laimėjusi abi partijas prieš Rusijos šachmatininkę Juliją Deminą, patenka į sekantį etapą.
Antrajame rate susitinka su vokiete Elizabeta Pec. Pagrindinis mačas baigiasi lygiosiomis, nes varžovės pasidalija po pergale: E. Pec laimi – pirmąją, bet V. Čmilytė, atsirevanšavusi antrojoje, išlygina rezultatą. Viktorija Čmilytė per paskirtą papildomą mačą, po lygiųjų pirmojoje partijoje, laimi antrąją ir patenka į trečiąjį ratą.
Čia ji susitinka su Prancūzijos šachmatininke Almirą Skripčenko. Pagrindiniame dviejų partijų mače nugalėtoja nepaaiškėjo: abi partijos baigėsi lygiosiomis. Per papildomą pirmąjį dviejų partijų mačą, abiem partijom pasibaigus lygiosiomis – irgi. Per papildomą antrąjį mačą, pralaimėjusi abi partijas, Viktorija Čmilytė į tolimesnį etapą nepateko.
2012 metai
2012 m. Chanty Mansijske vykusiame pasaulio čempionate, pirmajame rate Viktorija Čmilytė žaidžia su Peru šachmatininke Aliaga Fernandes, Ingrid ir laimi 1,5 : 0,5 bei patenka į tolimesnį etapą.
2013 metai
2011–2012 m. vyko Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos, kurių nugalėtoja, pagal mišriąja čempionatų tvarką, iškovoja teisę 2013 m. žaisti mačą su pasaulio šachmatų čempione.
Šiose varžybose dalyvavusi Viktorija Čmilytė, surinko 285 balus ir užėmė galutinę 7-ąją vietą.
2015 metai
2015 m. Sočyje vykusiame pasaulio čempionate, pirmajame rate Viktorija Čmilytė (Rtg 2530) žaidė su Bangladešo šachmatininke Akter Liza Shamima (2130) ir laimėjusi 2 : 0, patenka į tolimesnį etapą.
Trečiajame rate sėkmė Viktorijos Čmilytės nelydėjo (1½ : 2½): nors pagrindinis mačas su Gruzijos šachmatininkė Meri Arabidze (2374) po dviejų lygiųjų pasibaigė 1 : 1, bet žaisdama dviejų greitųjų partijų papildomą mačą: pralaimėjusi pirmąją, o antrąją baigusi lygiosiomis, į tolimesnįjį etapą nepateko.
Deimantės Daulytės (Rtg 2395) debiuto nelydėjo sėkmė. Jau pirmajame rate jai atiteko patyrusi varžovė iš Lenkijos – Monika Socko (Rtg 2463, vyrų didmeistrė (2008), Europos moterų šachmatų čempionato bronzos medalininkė (2010 m.). Tad D. Daulytei, nors ir po atkaklios kovos, teko nusileisti: pagrindinis mačas po dviejų lygiųjų pasibaigė 1 : 1, po papildomo dviejų greitųjų partijų mačo (po dviejų lygiųjų) vis dar lygu. Teko žaisti dar vieną dviejų greitųjų partijų mačą, kurį laimėjo M. Socko 2: 0 ir Deimantei Daulytei, pralaimėjusiai susitikimą bendru rezultatu 2 : 4, teko pasitraukti iš čempionato.
Čempionate žaidė ir, JAV atstovaujanti, Kamilė Baginskaitė (Rtg 2192). Jai pirmajame rate teko itin pajėgi Rusijos žaidėja Valentina Gunina (Rtg 2528, vyrų didmeistrė (2013); beto, čempionato pirmajame rate žaidėjos poruojamos tokia tvarka: didžiausią reitingą turinti žaidėja su mažiausią reitingą turinčia žaidėja). Pasipriešinti K. Baginskaitei nepavyko: 0 : 2 ir ji nepateko į sekantį ratą.
2017 metai
Pasaulio moterų atkrentamųjų mačų šachmatų čempionatas vyko Teherane 2017 m. vasario 10 – kovo 5 d. Jame dalyvavo 64 žaidėjos tarp kurių Lietuvos šachmatininkių nebuvo.
2018 metai
Pasaulio moterų atkrentamųjų mačų šachmatų čempionatas vyko Chanty Mansijske  2018 m. lapkričio 1 – 23 d. Jame dalyvavo 64 žaidėjos tarp kurių Lietuvos šachmatininkių nebuvo.
Stigma (sociologija)
Klasifikacija
Kai kurie autoriai (K. Jones, 1984; J. Price, 1995) teigia, kad stigmos skiriasi savo negatyvumu (t. y., savo bjaurumo laipsniu), kuris priklauso nuo: Stigmos negatyvumui nusakyti nėra fiksuotos vertės (mato). Tai priklauso nuo kultūros, subkultūrų, nuo to, kokiu lygiu yra bendraujama ir ar kreipiamas dėmesys į tą stigmą bendraujant.
Pagal teoretiką E. Goffman, stigmos skirstomos:
Visuomenės elgesys
Visuomenės nariai nenoriai bendrauja su stigmatizuotųjų grupėmis, atstumia jas, nes bendravimas su tos grupės nariais kelią nerimą, baimę, įtampą. Žmonės linkę negatyviai, stereotipiškai apibūdinti stigmatizuotuosius, atmesti ar blogai su jais elgtis. Visuomenė primeta savo stereotipinę nuostatą tai ar kitai grupei (yra „priklijuojama" etiketė). Iš jų laukiama tam tikro elgesio. Sudaromos tokios sąlygos, dėl kurių stigmatizuotasis negali pasielgti kitaip, nei buvo tikėtasi, todėl visuomenės kelta hipotezė apie stigmatizuotojo elgesį pasitvirtina, o vėliau individas ir pats ima elgtis taip, kaip iš jo buvo laukta. Šis procesas yra vadinamas stigmatizavimu (t. y. žmogui, turinčiam tam tikrą stigmą, priskiriamas dažniausiai blogas, negatyvus elgesys, charakterio, asmenybės bruožai ir kt.).
Stigmatizacijos teorijos
Stigmatizavimui paaiškinti sukurta įvairių teorijų. Viena iš jų yra K. Katz ir D. Glass ambivalentiškumo (prieštaringos) reakcijos išplėtimo teorija. Ji remiasi tokiomis prielaidomis:
E. Jones (1984), remdamasis vaidmenų teorija, iškėlė mintį, kad stigmatizuotieji visuomenėje vaidina „vaiko tarp suaugusiųjų" vaidmenį, būna neveiklūs, stengiasi atkreipti į save dėmesį, atsiskirti ir panašiai. Tai jiems sukelia prisitaikymo visuomenėje kėblumų.
J. Brigham (1991) kelia idėją, kad stigmatizuotieji – tai naujas, neįprastas akstinas, o akstino naujumas visada gąsdina. Todėl žmonės į stigmatizuotuosius reaguoja su baime, įtampa, stengiasi nuo jų atsiriboti.
E. Goffman (1963) išskyrė asocijuotąją stigmą kaip atskirą stigmatizavimo rūšį. Asocijuota stigma – tai tokia stigma, kai asmuo būnantis ar bendraujantis su stigmatizuotuoju, bet pats neturintis jokių nukrypimo požymių, priskiriamas prie stigmatizuotųjų grupės arba jame imama įžvelgti įvairias dorovės ir elgesio silpnybes. A. Farina ir kiti, atlikę tyrimus, teigia, jog visuomenės nuomone, studentai, kurių tėvai yra alkoholikai ar yra įkalinti bei kt., turi sunkumų mokydamiesi. A. Farina aiškina, kad asocijuotoji stigma atsiranda dėl to, kad tikima paveldimumo ir išmokimo įtaka kartų elgesiui.
Stigmos atsiradimo istorija
Tai yra svarbi sąlyga vertinti, nuostatai formuotis. Stigmos istorija – tai paaiškinimas, kaip atsirado stigma. Jei stigmos atsiradimo priežastys yra svarios ir neišvengiamos, tai toks stigmatizuotasis vertinamas palankiau nei tas, kurio stigma atsirado dėl neaiškių priežasčių ar jos atsiradimą lėmė asmenybės veiksniai (M. Rodin, J. Price, 1995).
Žmonės, nebeturintys stigmos, bet anksčiau ją turėję, vis tiek laikomi stigmatizuotaisiais ir yra atstumiami. Stigmatizuotiesiems priskiriamos ne tik elgesio, bet ir dorovinės silpnybės (K. Ebourh, 1988). Jei nėra galimybės išvengti ar atstumti stigmatizuojamųjų, žmonės dažniau linkę juos pasirinkti kaip bendradarbius, nei užmegzti asmeninius, artimus ryšius (draugauti, mylėti, kurti šeimą ar kt.) (H. Rodin, J. Price, 1982).
Destigmatizacija
Tai yra visuma išorinių ir vidinių priemonių, kurias naudojant bandoma sumažinti arba panaikinti psichologinį atstumą tarp stigmatizuotojo ir visuomenės, siekiant integruoti jį į visuomenę.
Geležinkelio (Palemono) fortas
Pirmojo pasaulinio karo metai
Šimtmečio bėgyje, vykstant karams, plečiantis miestui, pakito apylinkių gamtinės ir ūkinės sąlygos. Statybos objektuose, Palemono-Amalių plento vietoje įtvirtinimai buvo sugriauti arba užpilti. Čia pastebimi žemės iškilimai išduoda palaidotus ugnies taškus. Dalis jų linijos flange atsidūrė Kauno marių tvenkinyje.
Įtvirtinimų kompleksas
1993 m. Architektūros ir statybos institutas nustatė šio komplekso (kaip kraštovaizdinio urbanistinio paminklo) apsaugos zonos ribas. 1996 m. į dokumentus kartu su fortu įtraukta 27, 2009 m. – 29 šaudymo lizdai-slėptuvės. 2008 m. teritorija pažymėta informacinėmis rodyklėmis, minimaliai pritaikant lankymui ir pažinimui.
Ričardas II
Ričardas II (1367 m. sausio 6 d. Bordo – 1400 m. vasario 14 d. Pontefrakto pilyje) – Anglijos karalius.
Geležinkelio (Palemono) fortas
Įtvirtinimų kompleksas
Forto teritorija apjuosta gynybinių konstrukcijų ir apkasų grandine. Įrengti aktyvieji ir pasyvieji statiniai su įvairaus dydžio (apie 10 m²) stačiakampiais kazematais, dažniausiai su vienu arba dviem simetriškais išėjimais, papildomais traversais. Įrengti mažo ploto (apie 1 m²) betoniniai stebėjimo punktai, aktyviosios slėptuvės su ambrazūromis, skirtomis šaulių ir kulkosvaidžių ugniai. Statiniai išdėstyti linijose kas 20-50 m ir tankiau.
Dabartinė būklė
thumb|200px||Stebėtojo bokštelis Nors Palemono rekreacinėje zonoje draudžiamos statybos, šio objekto vientisumui iškilusi grėsmė, nes kai kurie statiniai atsidūrę privačiuose sklypuose (ant vieno iš jų pastatytas namas), sumažėję žaliųjų plotų.
Forto teritorijoje statiniai smarkiai apardyti ir veikiami gamtos veiksnių, fizinė būklė bloga, tačiau stabili. Juosiančioje slėptuvių linijoje daugelis jų užversti šiukšlėmis, gruntu, apaugę medžiais ir tankiais krūmais, vandalų apgadintais metalo sutvirtinimais, daugelyje jų stovi vanduo. Šaudymo lizdų ir slėptuvių formos išsilaikiusios autentiškos. Išlikę apkasų ruožai.
Skirtinguose statiniuose matomos kokybiškai išbetonuotos horizontalios bei arkinės vidaus patalpų lubos, kai kur jos sustiprintos geležinkelio bėgiais, nerūdijančio plieno gofruotais lakštais, lenktomis lovio profilio (~ nr. 30 ) sijomis. Akivaizdu, jog fortą juosiančiame ruože dauguma matomų slėptuvių nėra nukentėjusios nuo karinių veiksmų.
Kontroversijos
Kai kurių karo paveldo tyrinėtojų nuomonės skiriasi dėl šio objekto statinių amžiaus ir priklausomybės:
Tikrosios salamandros
Gentys
Šeimoje išskiriami 3 pošeimiai ir 21 gentis ir priskaičiuojamos 128 rūšys :
Salamandriniai Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos dviejų genčių dvi rūšys :
Stigma (sociologija)
Destigmatizacija
Vidinės destigmatizacijos priemonės – pačių stigmatizuotųjų pastangos integruotis į visuomenę. Šios pastangos gali reikštis elgesiu (menine, sportine veikla ir kt.) arba suvokimu (žmogaus vertinimo pakeitimas, stigmos neigimas). P. Griffit (1970) yra pažymėjęs, kad stigmatizavimui daug įtakos turi asociacijos ir stereotipai. Pavyzdžiui, juodaodį stigmatizuojant galima sieti su tinginyste. Taigi destigmatizacija reiškia ir sąsajos keitimą.
Išorinės destigmatizacijos priemonės apima visuomenės švietimą ir visumą kitų būdų (įdarbinimą, mokymąsi ir kt.), kuriais bandoma įtraukti stigmatizuotuosius į visuomenę (L Neuberg, 1994).
Kopahuė
Tai stratovulkanas, susidaręs iš eoceno ir plioceno vulkaninių ir nuosėdinių uolienų. Yra plioceno laikotarpio kaldera, kurios matmenys 15x20 km. Ji susidarė prieš 0,6–0,4 mln. metų, ugnikalniui išmetus daug piroklastų. Dabartinė struktūra yra skydinis ugnikalnis, kurio storis nuo 8 iki 22 km. Jis holocene išsiveržė bent 6 kartus (paskutinį – 2012 m. gruodžio 23 d.). Rytinėje dalyje yra rūgštingas kraterio ežeras.
Kalno pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „sieringo vandens vieta“.
Björn Skifs
Pirmiausiai išgarsėjo 1962 m. kaip švedų grupės Slam Creepers` narys. Po grupės atskyrimo, įkūrė kitą grupę Blue Swede, su kuria labiausiai išgarsėjo su singlu „Hooked on a Feeling“. 1976 m. Björn paliko grupę ir pradėjo solo karjerą. Du kartus dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse: 1978 m. su daina „Det blir alltid värre framåt natten“ užėmė 14 vietą ir 1981 m., kai su daina „Fångad i en dröm“ liko dešimtas.
Pirates of the Sea
Pirates of the Sea – muzikos grupė, kuri atstovavo Latvijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse Belgrade su daina „Wolves of the Sea“. Grupę sudaro Latvijoje gyvenantis italų dainininkas Roberto Meloni, moderniojo šokio šokėja Aleksandra Kurusova, taip pat televizijos ir radijo laidų vedėjas Janis Vaišlia. Roberto Meloni 2007 m. jau atstovavo Latvijai Eurovizijoje su grupe Bonaparti.lv.
Dainą „Wolves of the Sea“ sukūrė švedų autoriai Jonas Liberg, Johan Sahlen, Claes Andreasson ir Torbjorn Wassenius. Pirates of the Sea su savo daina pirmiausia žiuri vertinimu pakliuvo tarp 20 Eirodziesmos pusfinalininkų. 2008 m. vasario 2 d., Pirates of the Sea startavo I pusfinalyje ir gavo daugiausia televizijos žiūrovų balsų iš abiejų pusfinalių, surinkdami 12010 balsus. Tačiau žiuri vertinimu grupė savo pusfinalyje užėmė 9-tą vietą iš 10.
Prystovų Čerauninko kūlis
Prystovų akmuo, vadinamas Čerauninko kūliu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas registro kodas – M156, senas laikinosios apskaitos Nr. 377/3) – mitologinis akmuo rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prystovuose, 150 m į pietryčius nuo kelio Kūlupėnai–Sauseriai–Prystovai, Mišupės dešiniajame krante.
Akmuo
Netaisyklingos formos, pailgas šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 2,5 m ilgio, nuo 1,2 iki 2,3 m pločio ir nuo 70 iki 110 cm aukščio. Šiaurės rytinis, apie 90 cm pločio akmens kraštas ištrupėjęs, tarsi atskeltas. Paviršius plokščias, lygus. Jo pietrytinėje dalyje yra 6 cm skersmens ir 2 cm gylio duobutė, vadinama Velnio pėda. thumb|300px|left|Čerauninko kūlis. Bendras akmens vaizdas Teritorijos plotas – 100 m².
1,4 km yra Prystovų akmuo su dubeniu, 0,52 km į pietvakarius yra akmuo, vadinamas Didžiuoju kūliu.
Istorija
Akmuo vietos gyventojų žinomas nuo seno, vadinamas Čerauninko kūliu. Šiaurės rytinį akmens kraštą, anot padavimų, atskėlęs perkūnas, o pėdą įminęs velnias. Pasakojama, kad kartą šventą dieną ant akmens atsisėdęs žmogus pradėjo keikti kaimyną. Besikeikdamas prilipo prie akmens ir taip išbuvo visą parą. Tik iškėlęs rankas į dangų ir prisiekęs daugiau gyvenime nebesikeikti, atlipo nuo to akmens.
1994 m. įrašytas į laikinąją istorijos ir kultūros paminklų apskaitą (l. a. 377/3), 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše (registro kodas M156), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tyrimai
1993 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2014 m. – Julius Kanarskas.
Laurynas Vakaris Lopas
Biografija
Nuo 1973 m. mokyklos simfoninio orkestro antrasis dirigentas, nuo 1982 m. meno vadovas ir dirigentas. Orkestras koncertavo Lietuvoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Estijoje, Vokietijoje ir Prancūzijoje. Koncertų programose buvo J. Haydno, W. A. Mozarto, L. van Beethoveno, F. Schuberto, V. Bartulio simfonijos ir kitų kompozitorių smulkesni kūriniai. Orkestras su chorais atliko H. Purcello operą „Didona ir Enėjas“. W. A. Mozarto „Regina coeli“, A. Vivaldi „Kyrie“, J. Haydno „Orgelmesse“, G. Frido „Vaivorykštę", G. Sakalausko Mišias.
1977–1979 m. Vilniaus miesto vokalinio instrumentinio ansamblio „Vėtrungė“ meno vadovas. 1973–1980 m. su pertrauka „Ąžuoliuko“ ir Vilniaus valstybinio universiteto akademinio choro chormeisteris – dirigentas. 1985 m. Vilniaus mokytojų namuose subūrė kamerinį vyrų chorą (24 „Ąžuoliuko" auklėtiniai), kuris 1985 m. respublikinės dainų šventės konkurse tapo laureatu, surengė koncertų.
1991–1995 m. L. V. Lopas buvo Lietuvos muzikos akademijos studentų simfoninio orkestro dirigentas, nuo 1995 m. Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1996 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, Lietuvos chorų sąjungos narys, „Ąžuolų“ klubo valdybos narys, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas. Su Lietuvos valstybiniu pučiamųjų orkestru „Trimitas“ parengė klasikinės muzikos programų ir koncertavo Lietuvoje, Anglijoje, Norvegijoje. 1996 m. su kameriniu choru „Jauna muzika“ įrašė kasetę „Tyliąją naktį". Sukūrė chorinės ir kamerinės – instrumentinės muzikos kūrinių, muzikos dramos spektakliams, varpams ir mušamiesiems instrumentams.
Rukainių seniūnija
Geografija
Seniūnija ribojasi su Kalvelių, Medininkų, Marijampolio, Rudaminos, Nemėžio, Šatrininkų ir Mickūnų seniūnijomis. Užima 14 360 ha plotą, iš jų 8 472 ha užima žemės ūkio naudmenos, 5 744 ha – miškai, 144 ha – vandenys ir kitos paskirties plotai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Juodeikių senosios kapinės
Istorija
1976 m. Juodeikių gyventojas Valys Račinskis kapinėse atnaujino sunykusią koplytėlę su Švč. Mergelės Marijos, Marijos Sopulingosios ir nežinomo šventojo skulptūromis. Tai jis atliko vykdydamas 1975 m. prie kapinių jam apsireiškusios nepažįstamos moters paliepimą.
1979 m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Bulkai
Bulkai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Maironių.
Ignas Danilevičius
Mokslinė veikla
Parašė mokslo darbų iš teisės ir politinių mokslų. Tyrė senovės Lietuvos teisės šaltinius, daugiausia Lietuvos Statutą, parašė apie jį 24 veikalus. Lietuvos teisės atsiradimą aiškino luomų kova. Vertino teisės reikšmę visuomenei: esanti gerų įpročių šaltinis, kiekvienam piliečiui garantuojanti nuosavybę, tačiau turinti būti visiems aiški ir vienoda, pagrįsta protu ir teisingumu, tik tada piliečių asmeniniai interesai derinsis su viešaisiais.
Rado ir paskelbė vertingų teisės šaltinių. Tarp jų:
Spaudai parengė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos istorinių šaltinių publikaciją „Popiežių, imperatorių, karalių, kunigaikščių aktų lobynas“ (Skarbiec dyplomatów papieskich, cesarskich, królewskich, książęcych, 2 t. 1860-1862, išleido Eustachijus Tiškevičius).
Livadijos rūmai
thumb|250px|Livadijos rūmai
Livadijos rūmai – rūmai Livadijos gyvenvietėje (Krymas, Ukraina), 3 km nuo Jaltos. Tai buvę Rusijos carų rūmai, XIX a. architektūros paminklas.
Rūmų architektas – Nikolajus Krasnovas. 1835 m. nedidelis Krymo totorių kaimas buvo pervadintas Livadija (senovės graikų mitologijoje – laukymė, pievelė) ir jame pastatyti ištaigingi balto akmens rūmai, taip pat pat pasodintas parkas. Nuo 1861 m. Livadijos rūmai tapo Rusijos imperatoriaus Aleksandro II ir jo šeimos vasaros rezidencija. 1894 m. Livadijoje mirė caras Aleksandras III. 1945 m. vasario mėn. Livadijoje vyko Jaltos konferencija, kurioje dalyvavo trijų antihitlerinės koalicijos šalių vadovai – J. Stalinas, V. Čerčilis bei F. Ruzveltas.
Livadijos rūmų ansamblį sudaro pradžioje Didieji rūmai, Pažų korpusas, rūmų ministro barono Frederikso rūmai bei 1872 m. pastatyta cerkvė ir itališkasis kiemelis. Šiuo metu rūmų teritorijoje įsikūręs pasaulinio garso kardiologinis centras „Livadija“ ir vienas iš gražiausių Krymo pietinėje pakrantėje 40 ha Livadijos parkas, pasodintas beveik prieš 160 m. Šiame parke prasideda terenkūras – 7 km ilgio Saulės (Caro) takas.
Vytautas Leitonas
Vytautas Leitonas (1927 m. kovo 20 d. Joneliškėse, Jūžintų valsčiuje – 2010 m. balandžio 14 d. Kaune ) – Lietuvos imtynininkas, sunkiosios atletikos treneris, Tarptautinės kategorijos sunkiosios atletikos teisėjas, pedagogas.
Biografija
1935–1941 m. mokėsi Jūžintų pradžios mokykloje, 1941–1943 m. Dusetų progimnazijoje, 1943–1946 m. Rokiškio gimnazijoje, 1946–1947 m. Kauno 1-ojoje vakarinėje gimnazijoje.
1946–1947 m. Kauno statistikos inspekcijos jaunesnysis inspektorius. 1947–1951 m. studijavo Lietuvos valstybiniame kūno kultūros institute (LKKI).
1949 m. Lietuvos graikų-romėnų imtynių čempionas, 1949–1951 m. Pabaltijo respublikų spartakiadų prizininkas. 1950–1957 m. Lietuvos imtynių federacijos pirmininko pavaduotojas. 1950–1952 m. Lietuvos sportinės akrobatikos rinktinės narys. 1951–1960 m. Lietuvos sporto draugijos „Spartakas“ Kauno mokomojo-sportinio skyriaus viršininkas. Tuo pat metu aktyviai sportavo. 1958–1960 m. Lietuvos bokso federacijos pirmininkas. 1958 m. prie Kauno „Spartako“ draugijos įsteigė pirmąjį TSRS bokso sporto klubą. 1960–1992 m. Lietuvos sunkiosios atletikos federacijos pirmininkas.
1963, 1975, 1979 ir 1983 m. Lietuvos sunkiosios atletikos rinktinės vyriausiasis treneris, rengiantis SSRS Tautų spartakiadoms. Du iš jo parengtų sunkiaatlečių tapo šių spartakiadų čempionais. 1975 m. suteiktas LTSR nusipelniusio trenerio vardas ir tarptautinė sunkiosios atletikos teisėjo kategorija.
1960–1962 m. LKKI dėstytojas. 1962–1992 m. LKKI sporto klubo „Atletas“ instruktorius. 1962–1975 m. LKKI Dvikovos sporto šakų katedros vyr. dėstytojas, 1975–1980 m. LKKI Sunkiosios atletikos katedros vedėjas, 1980–1985 m. vyr. dėstytojas, nuo 1985 m. docentas. 1999 m. išėjo į pensiją. 2010 m. balandžio 14 d. docentas Vytautas Leitonas mirė nuo Alzheimerio ligos.
Pedagoginė veikla
Parengė 24 sporto meistrus, 20 Lietuvos čempionų. 1994 m. Lietuvos sporto departamentas pripažino racionalųjį pasiūlymą „Štangos traukos registracijos priemonė“, kurio bendraautoris yra docentas Vytautas Leitonas. Ne vienerius metus bendradarbiavo sunkiosios atletikos kompleksinėje mokslinėje grupėje. Du jo auklėtiniai tapo habilituotais daktarais (prof. Kęstutis Kardelis ir prof. Valerijus Jasiūnas).
Beveik 40 darbo metų atidavė Lietuvos kūno kultūros akademijai. Bendradarbiams ir Lietuvos sporto visuomenei pažįstamas kaip labai kruopščiai, sąžiningai ir pasiaukojančiai savo pareigas atliekantis žmogus.
Tadas Juzumas
Biografija
Steigė parapines mokyklas. Su J. K. Račkauskiu išleido naują maldaknygės „Senas aukso altorius“ leidimą (1848 m., iki 1890 m. išėjo 40 leidimų).
Vaškų šv. Juozapo bažnyčia
Istorija
1878 m. prašyta leisti statyti naują mūrinę bažnyčią, kurios sąmatinė vertė 28 235 rb. Statyti neleista, kol nebus surinkta daugiau kaip pusė sąmatoje numatytų pinigų. Surinkus 17 000 rb, statyti 1880 m. leista. Klebono Broniaus Stasevičiaus rūpesčiu 1881 m. pabaigoje pastatyta dabartinė bažnyčia. Grūžių ir kitų Kalneliškių dvaro savininkas paaukojo statybinės medžiagos už 65 000 rb. Klebonas B. Stasevičius 1887 m. įrengė 25 registrų vargonus, 1888–1890 m. – 5 altorius, 1892 m. įsigijo Kryžiaus kelio stočių paveikslų. Bažnyčią 1894 m. konsekravo Žemaičių vyskupas Mečislovas Paliulionis.
1907 m. įsteigta parapijos bibliotekėlė. Nuo 1908 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą varpai išvežti į Rusiją. 1932 m. nupirktas bronzinis varpas. 1934 m. bažnyčia apdengta skarda. 1938 m. klebonas Jonas Didžiulis su parapijiečiais bažnyčią suremontavo.
Veisiejų šv. Jurgio bažnyčia
Istorija
Per kelerius metus iki 2010 m. į bažnyčią atvežta 10 Šv. Jurgio skulptūrų. 2010 m. balandžio 23 d. (per Jurgines) į bažnyčią iš visos Lietuvos atvežta dar 13 šv. Jurgio skulptūrų.
Architektūra
Bažnyčia tinkuoto mūro. Turi neobaroko ir klasicizmo bruožų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
SGC Sampierdarenese
Società Ginnastica Comunale Sampierdarenese – buvęs Italijos futbolo klubas iš Genujos.
Istorija
XX a. 4-ajame dešimtmetyje su kitomis miesto komandomis buvo susijungusi į Liguria Genova klubą. 1946 m. kartu su SG Andrea Doria komanda susijungė į Sampdoria Genova klubą.
Danguolė Lukauskienė-Puronaitė
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Paprastasis tritonas
Lietuvoje dažnas, vietomis labai gausus.
Subręsta po 2-3 metų, išgyvena iki 14 metų.
Iljušin Il-14
Il-14 (, pagal NATO kodifikaciją Crate) – SSRS sukurtas trumpų ir vidutinių nuotolių keleivinis lėktuvas, varomas dviem stūmokliniais varikliais, žemasparnis monoplanas su atvirkščio strėliškumo sparnais; paskutinis sovietinis kelevinis lėktuvas su stūmuokliniais varikliais. Sukurtas XX a. penktojo dešimtmečio pabaigoje pakeisti pasenusius Li-2 ir Il-12. Septintame-aštuntame dešimtmeyje šį orlavį pakeitė An-24/26 ir Jak-40.
Tai buvo patikimas, saugus, ekonomiškas, paprastas valdyti ir aptarnauti, galintis tūpti ir kilti nedideliuose, gruntiniuose oro uostuose, lėktuvas. Lėktuvo bazė buvo pritaikyta įvairiai paskirčiai: padidinto komforto (Il-14S, Il-14PS, Il-14SI, Il-14SO), krovininis (iki 3500 kg) Il-14G, transportinis (Il-14Т), transportinis desanto (Il-14-ZOD), aerofotografijos (Il-14FK ir Il-14FM).
Aleksandras Kolčiakas
Aleksandras Kolčiakas (, 1874 m. lapkričio 16 d. Sankt Peterburgas – 1920 m. vasario 7 d. Irkutskas) – Rusijos karinis veikėjas, admirolas (1917 m.).
Iljušin Il-14
Eksploatacija
Pirmas Il-14 skrydis įvyko 1950 m. liepos 13 d. 1952 m. prasidėjo lėktuvo bandymai įvairiomis meteorologinėmis sąlygomis. Pastatyti 1348 tokie lėktuvai (iš jų 1065 Maskvoje (gamykla Nr. 30, 1956 - 1958 m.), Taškente (Gamykla Nr. 84), 80 VDR, Drezdeno aviacijos gamykloje, 203 - tuometinėje Čekoslovakijoje (kaip Avia-14). Licencinę Il-14 kopiją buvo ketinama pradėti gaminti ir Kinijoje, pavadinimu Harbin Y-6, tačiau šie planai nebuvo įgyvendinti, dėl pradėtos modernesnio orlaivio Harbin Y-7 gamybos.
Aleksandras Kolčiakas
Biografija
Per 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karą gynė Port Artūrą, tarnaudamas kreiseryje „Askold“, nors eskadros vadas admirolas Stepanas Makarovas jam siūlė tarnybą šarvuotyje „Petropavlovsk“. Pasirinkimas išgelbėjo jam gyvybę – šarvuotis užplaukė ant minos, žuvo 600 jo jūreivių. Tarp jų buvo pats admirolas ir garsus rusų dailininkas batalistas Vasilijus Vereščiaginas. A. Kolčiakas perėjo į minininką „Serdityj“, bet arktinėse ekspedicijose gautas reumatas privertė jį išlipti į krantą ir vadovauti artilerijos baterijai. Buvo sužeistas, keturis mėnesius išbuvo japonų nelaisvėje. Grįžęs apdovanotas Georgijaus ginklu – jam įteiktas auksinis kardas „Už drąsą“, kareiviško Georgijaus kryžiaus ordino analogas karininkams. Jam suteiktas antrojo rango kapitono laipsnis.
A. Kolčiakas paskirtas į grupę karininkų, turėjusių atgaivinti Baltijos karinį laivyną, nes jame buvo likę tik du šarvuočiai ir 8 kreiseriai. Bet iki 1915 m. buvo pastatyti tik 6 linijiniai laivai, 10 kreiserių ir kelios dešimtys minininkų. Kitus užbaigti pavyko tik 1930 m. – beveik visas sovietinis Baltijos karinis laivynas buvo pastatytas pagal Kolčiako parengtą programą.
Iljušin Il-14
Eksploatacija
Reguliariai keleivius skraidinti šiuo lėktuvu pradėta 1954 m. lapkričio 30 d. Iki 1960-ųjų Il-14 buvo pagrindiniu Aeroflot lėktuvu magistraliniuose vidaus ir tarptautiniuose maršrutuose. Pradėjus naudoti dujų turbininiais varikliais varomus An-24 bei reaktyvinius Jak-40, Il-14 plačiai naudotas SSRS vidinėse linijose, ypač Tolimojoje šiaurėje, Sibire. Keleivinius Il-14 naudojo Bulgarija, Čekoslovakija, Kuba, VDR, Jugoslavija, Lenkija, Vengrija, Mongolija, Šiaurės Korėja, Jemenas; karinius – Albanija, Alžyras, Afganistanas, VDR, Egiptas, Indija, Irakas, Kinija, Šiaurės Korėja, Kuba, Lenkija, Sirija, Čekoslovakija ir Bulgarija.
Lėktuvas baigtas eksploatuoti 2005 m.
Vilius Bajoraitis
Biografija
Sukūrė ir harmonizavo dainų. Parengė populiarių, daugiausia liaudies, dainų ir žaidimų rinkinį „Dainos“ (su E. Grosu, 1926 m.).
Iljušin Il-14
Eksploatacija
thumb|right|200px|Il-14 pilotų kabina
Aleksandras Kolčiakas
Biografija
Nuo 1912 m. ir per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Baltijos laivyne. 1914 m. liepos 18 d. naktį, nelaukdamas jūrų ministro įsakymo, pagal anksčiau parengtą planą Suomijos įlanką pertvėrė minų užtvara, apsaugodamas sostinę nuo vokiečių laivyno. Vėliau jo vadovaujami minininkai ir kreiseriai panašiai užminavo vokiečių uostus Dancigą, Pilau, Bornholmo salas. Ant šių minų susisprogdino vokiečių kreiseriai „Friedrich Karl“, „Bremen“, „Gaselle“, keli mažesni kariniai laivai ir 23 transportiniai laivai. Nuo 1916 m. balandžio iki 1917 m. birželio mėn. viceadmirolas A. Kolčiakas – Juodosios jūros karo laivyno vadas. Jo vadovaujama eskadra minomis uždarė Bosforo sąsiaurį. Kilus 1917 m. Vasario revoliucijai, teko atidėti planus užimti Konstantinopolį. O sukilusio Sevastopolio jūreiviai pabandė iš jo atimti Auksinį kardą. Admirolas jį išmetė per laivo bortą, bet po trijų savaičių narai kardą ištraukė ir vėl įteikė savo vadui, išgraviravę įrašą: „Garbės riteriui admirolui Kolčiakui nuo armijos ir laivyno karininkų sąjungos“. Laikinoji Rusijos vyriausybė admirolui A. Kolčiakui pasiūlė tapti diktatoriumi. Jis išėjo į atsargą ir su karine misija išvyko į JAV užsitikrinti paramos. Tačiau įvyko spalio perversmas.
1918 m. pavasarį per Japoniją grįžo į Rusiją ir ėmė telkti jėgas kovai su bolševikais. Nuo 1918 m. lapkričio 4 d. Omske paskirtas laikinosios vyriausybės – Direktorijos karo ir jūrų laivyno ministru. Po 1918 m. lapkričio 18 d. karinio perversmo, kai buvo suimti direktorijos vadovai eserai, tapo diktatoriumi (vyriausiuoju valdytoju) ir baltagvardiečių kariuomenės vyriausiuoju vadu. Užėmė didesnę dalį Sibiro, Uralą, 1919 m. kovo mėn. pasiekė Volgą. 1919 m. vasarą ir rudenį per kovas su bolševikų kariuomene patyręs pralaimėjimų, 1920 m. sausio 4 d. vyriausiojo valdytojo pareigas perleido A. Denikinui. 1920 m. sausio mėn. suimtas Čekoslovakų korpuso kareivių, perduotas bolševikams. Irkutsko karinio revoliucinio komiteto sprendimu sušaudytas. 2004 m. Kolčiakui buvo atidengtas paminklas Irkutske.
Iljušin Il-14
Lėktuvo techniniai duomenys
thumb|right|200px|Keleivių salonas
Raminas
„Raminas“ – Lietuvos, Gruzijos ir Latvijos dokumentinis filmas (2011 m.), 58 min. trukmės. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2011 m. rugsėjo 22 d. Vilniaus dokumentinių filmų festivalyje.
Režisierius Audrius Sonys (g. 1966 m.) – aktyvus tarptautinių kūrybinių dirbtuvių vadovas, pagarsėjusio dokumentinio filmo „Neregių žemė“ autorius. Gruziniškos temos ėmėsi ne pirmą kartą. 1993 m. jis sukūrė filmą „Griuvėsių apaštalas“ apie Aleksandrą Oboladzę – gruziną, gyvenusį Lietuvoje. „Raminą“ kūrė apie metus. Kelis kartus vyko į Gruziją susipažinti su savo herojumi, paskui Kachetijoje, Kvarelio miestelyje, kur gyvena Raminas, buvo intensyviai filmuojama. Kūrybinė grupė su juo keliavo per visą Gruziją.
Vilius Bajoraitis
Biografija
Po Antrojo pasaulinio karo mokytojavo Meilėje. Lietuvininkų kalendoriuje 1952 m. metams (VFR) paskelbė Mažosios Lietuvos padavimų (slapyvardis V. B. Balandiškis). Rašė laikraščiui „Keleivis“ (1955 m.), almanachui „Krivūlė“ (Detmoldas, 1948 m.).
Doriano Grėjaus portretas
Veikėjai
Kūrinyje yra 3 pagrindiniai veikėjai. Pats Vaildas juos apibūdino kaip 3 jo atspindžius: Bezilis – kokiu vaizduoja save, Henris – kokiu jį vaizduoja kiti, Dorianas – kokiu norėtų būti.
Apie romaną
Vaildas kūrinį parašė per 3 savaites. Po romano publikavimo kilo skandalas – „Doriano Grėjaus portretą“ reikalauta uždrausti, o autorių nuteisti už amoralaus gyvenimo būdo propagavimą. Tačiau skaitytojų tarpe jis buvo populiarus. Kūrinys laikomas filosofiniu romanu su dekadentiška, faustiška dvasia. Čia Fausto vietoje – Dorianas Grėjus, o Mefistofelio – lordas Henris. Romane jaučiamos ir kitų kūrinių įtakos, bet bendrai jis laikomas unikaliu literatūros istorijoje.