cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alka (Šilutė)
Istorija
Tenenio upės žemumoje, daugiau kaip dešimtį kilometrų nusidriekusioje nuo geležinkelio Klaipėda-Šilutė rytuose iki dabartinės Minijos vagos vakaruose, plytėjo didžiulės pelkės, žėlė šlapšiliai ir krūmynai. Piečiau – už dabartinės Tenenio vagos kilo didžiosios Aukštumalos pelkės gūbrys – tūkstantmečiais suklostytų durpių kalnas. Toje liūnų ir klampynių šalyje buvo užsilikę savų salelių. Vieną, supamą Aukštumalos pelkės plotų, vėliau žmonės vadino Pilies kalnu. Praėjusių laikų archeologai ten buvo radę senovinio gyvenimo pėdsakų – matyt, ten glaudėsi labai senų laikų čiabuviai. Dar viena pakilumėlė, apsupta šlapynių bei protakų, tebestūkso šiauriau Tenenio, upės dešiniojoje pakrantėje. Nuo seno ji vadinta labai iškalbingu vardu – Alka (šventviete).
Vėlesniais amžiais pakilumą tarp šlapynių aptiko ūkininkai, čia atvilioti ir per didžiausias sausras aplink žaliavusių žolynų. Sausesnėje kalvelėje, užliejamoje tik smarkesnių Tenenio potvynių, buvo patogu apsigyventi ir statytis ūkinius pastatus. XVIII a. pabaigoje kaimas pagal gyventoją Joną Šedvilą dar vadintas „John Schedwill“. Tai buvo karališkasis kaimas, tiesiogiai priklausęs Prūsijos valdovui. Kaime tuomet buvo aštuoni ugniakurai (sodybos – gyvenamieji pastatai). Kaimas priklausė Šilutės (Šilokarčemos) valsčiui bei Verdainės parapijai. Tuomet žinotas ir Alkos vietovardis. Alką tada supo klampynės, keliukas ją siejo su artimesniu Petrelių kaimu ir tolesnėmis – sausesnėmis bei tankiau gyvenamomis vietomis.
Konstantynuvas (Liublinas)
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1452 m., kaip Kozierady. Iki 1616 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Bresto apskričiai. 1660 m. kaime buvo susirinkę Stefano Čarneckio vadovaujami pulkai prieš pradedant žygį į ATR-Maskvos karą. 1729 m. kaimo valdytojas Karol Józef Odrowąż Siedlnicki pervadino kaimo pavadinimą į Konstantinuvą, savo žmonos Konstancijos Branickos garbei bei išrūpino gyvenvietei miesto teises. 1744 m. kaimo valdytojas pasistatė kaime baroko architektūros stiliaus rūmus su parku.
Alka (Šilutė)
Istorija
Alkos pakilumėlė buvo vos 3-4 metrus pakilusi virš vandens lygio, tad didesnieji potvyniai pasiekdavo ir sodybų pastatus. Smarkiausių potvynių laiku tenykščiai pastatai būdavo užliejami. Ten apsigyvenusieji nuo seno kovojo su drėgmės pertekliumi – kasė griovelius vandeniui nuvesti, pastatus kilstelėdavo ant aukštesnių pamatų. Palaipsniui aplinka buvo kultūrinama, radosi vis daugiau tinkamų žemdirbystei sausesnių plotelių. 1815 m. Alka apibūdinta kaip žemdirbių ūkininkų kaimas. Ten stovėjo dešimt sodybų, kuriose gyveno 71 žmogus. Kaime stovėjo ir vėjo malūnas – tuomet jau buvo užauginama nemažai javų derliaus, vietos žmonėms prireikė ir malūno.
Konstantynuvas (Liublinas)
Istorija
XVIII a. pabaigoje kaimą nusipirko Palenkės vaivada Tomas Aleksandrovičius, kurio šeimai kaimas priklausė iki XIX a. pabaigos. Apie 1840 m. kaimo valdytojas Stanislavas Aleksandrovičius užsakė perstatyti kaimo rūmus angliškuoju neogotikiniu architektūros stiliumi, pagal architekto Pranciškaus Jaščoldo projektą. 1869 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės. XIX a. pabaigoje kaime gyveno apie 2000 žmonių.
Alka (Šilutė)
Istorija
XIX amžiuje Alkos pakilumėlę kirto naujasis plentas Žemaitkiemis-Sakūčiai, jį tiesiant supiltas iki 3 metrų aukščio pylimas. Tas lygiagrečiai Tenenio upei ėjęs kelias sujungė du svarbius krašto plentus Klaipėda-Priekulė- Šilutė ir Priekulė-Ventė. Jis sujungė Alką su didesniais krašto centrais. Didelis inžinerinis įrenginys (buvo supiltos sankasos, iškasta daug griovių, įrenginėtos pralaidos ir tilteliai) kartu padėjo sausinti apylinkes. Plentas tradiciškai buvo apsodintas medžių eilėmis. Prie kiekvieno medžio iš abiejų pusių buvo įkasta po akmenį, kyšantį virš žemes iki 50 cm, kurio paskirtis – apsaugoti medžius nuo sužalojimo vežimais. Alkos ribose pastatyti keturi tiltai, kurių tikslas – leisti nubėgti pavasarinio potvynio vandeniui. 1966 m. buvę mediniai tiltai pakeisti betoniniais.
Konstantynuvas (Liublinas)
Istorija
1902-1903 m. pastatyta Konstantinuvo Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė. 1909 m. 85% miesto gyventojų iš 2300 žmonių buvo žydai. 1909 m. įkurta Konstantinuvo Šv. Elžbietos Vengrės parapija. 1867-1932 m. kaimo vardu buvo vadinama Konstantinuvo apskritis, kurios centras buvo Palenkės Januve. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Konstantinuvo žydų kapinės. 1952-1954 m. kaimas buvo Zakanalės valsčiaus centras.
Alka (Šilutė)
Istorija
1871 m. Alkos kaime stovėjo 15 sodybų, kuriose gyveno 94 žmonės. Maždaug šimtmetį kaimo sodybų skaičius padvigubėjo – vietovė buvo patraukli gyventojams, galėjo išmaitinti daug žmonių. Tuomet kaime stovėjo keli daugiabučiai namai – matyt, juose gyveno samdiniai, talkinę laukų darbuose, ar kiti žmonės. Po klestėjimo laikų Alkos kaimas pradėjo palaipsniui menkėti. Matyt, žmones paviliodavo didesnis uždarbis miestuose ar Vakarų įmonėse bei šachtose. 1905 m. Alkos kaime buvo likusios vienuolika sodybų, kuriose gyveno 67 gyventojai. Tebestovėjo keli daugiabučiai pastatai. Tuomet kaimas valdė 688 hektarus žemės, vienai sodybai vidutiniškai teko net po 63 hektarus valdų. Tiesa, didžiąją dalį tų plotų sudarė pievos bei ganyklos, būta mažai derlingų vietų. Tačiau vis tik tas vidutinis žemės valdų plotas buvo įspūdingas – nedaug kur Mažojoje Lietuvoje kaimiečiai turėdavo po tiek daug žemės.
1925 m. Alkos kaime buvo priskaičiuota 60 gyventojų. Tuomet kaimas priklausė Šilutės apskričiai, Saugų valsčiui ir parapijai. Iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos išliko ypatingas didžiažemių kaimas, kur kiekvienam gyventojui vidutiniškai teko net po dešimt hektarų valdų, nors ir drėgnų pievų.
Antrojo pasaulinio karo veiksmai tiesiogiai nepalietė Alkos kaimo sodybų. Deja, kaip ir kitur netekta daugumos senųjų gyventojų, pasitraukusių į Vakarus. Nebuvo saugu ir savo sodybose pasilikusiems. Antai, 1945 m. vienos sodybos savininką naujieji ateiviai nušovę tiesiog pačiame kaime. Dalis ūkininkų po karo pasitraukė į vakarus, iš likusių čia gyventi – Gelžinių ir Vilkų šeimos 1950 m. ištremtos į Sibirą (Krasnojarsko kraštą). Hofmaną plėšikaujantys rusų kareiviai nušovė 1945 m. Hofmanas vietinius gyventojus aprūpindavo medinėmis klumpėmis, kurias dirbdavo iš gluosninės medienos. Iš senųjų kaimo gyventojų iki mirties (1979 m.) čia gyventi liko tiktai vienas ūkininkas – Jurgis Grinius.
Vykdant melioracijos darbus, Alkos kaime buvo pastatyti 4 laikini barakai, kuriuose apgyvendintos 24 šeimos, dirbusios prie melioracijos darbų. Didžiausias gyventojų skaičius Alkos kaime buvo 1965 m. Tada suaugusių (turinčių rinkimo teisę) buvo virš 80 žmonių.
Nusausinus pievas ir sukultūrinus bei pylimais atitvėrus nuo Tenenio ir Minijos upių buvo gaunamas neblogas daugiamečių žolių derlius, kuris buvo perdirbamas į žolės miltus. Alkos kaime veikė 4 žolės miltų gamybos agregatai, kiekvienas galintis per valandą pagaminti po 1,5 tonos žolės miltų. Atgavus Lietuvos nepriklausomybę, dėl pasikeitusių ekonominių sąlygų ir iširus tarybiniams ūkiams, nustota juos gaminti.
Rugelis
Rugelis – miestas ir šiauriausia Lichtenšteino žemė. 2006 m. apskrityje gyveno 1932 gyventojai, užimamas plotas – 7,37 km².
Nors Lichtenšteinas yra kalnuota šalis, Rugelis įsikūręs žemumoje prie Reino upės, kur susikerta Lichtenšteino, Austrijos ir Šveicarijos sienos.
Tarakonys
Tarakonimis vadinami kaimai:
Konstantinuvo žydų kapinės
Konstantinuvo žydų kapinės  – žydų kapinės Konstantinuvo kaime, ''ul. Kościuszki'' gatvėje, šalia katalikų kapinių. Kapinės neaptvertos, paminklų neišlikę.
Alatyris (upė)
Alatyris  – upė Rusijoje; Suros kairysis intakas. Prasideda Pavalgio aukštumoje, Žemutinio Naugardo srityje. Teka į rytus per Mordoviją, pačiame žemupyje – per Čiuvašiją. Įteka į Surą ties Alatyrio miestu.
Dominic Antonelli
thumb|250px|Dominic Anthony Antonelli
Alatyris (upė)
Didžiausi intakai: Rudnia, Insaras (dešinieji).
Miestai prie Alatyrio upės – Ardatovas, Alatyris.
Dominic Antonelli
Išsilavinimas ir karinė tarnyba
Bendras Antonelio skrydžių laikas – per 3 200 valandų.
Kolobai
Kolobai (Colobus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui.
Gentyje 5 rūšys:
Team Fortress 2
Team Fortress 2 (liet. Komandos tvirtovė 2) – komandinė pirmojo asmens šaudyklė, išleista 2007 m. spalio 10 d. Žaidimą sukūrė ir išleido „Valve Corporation“; „Team Fortress Classic“ tęsinys.
Apžvalga
Žaidimo tikslas piklauso nuo žemėlapio tipo: užimti tam tikras zonas – taškus, nustumti vežimėlį su bomba į priešininkų stovyklą (yra ir dvigubo stūmimo režimas, kuomet abi komandos yra priverstos stumti savąjį vežimėlį bei trukdyti oponentų stūmimui, norėdamos laimėti) arba pagriebus priešininkų žvalgybinį lagaminėlį (Intel) jį pernešti į savąją stovyklą. Taip pat žaidime yra ir arenos režimas, labiau orientuotas į greitas, trumpas kovas mažuose žemėlapiuose.
Klasės
thumb|left|200px|Iš kairės į dešinę: pirotechnikas, inžinierius, šnipas, sunkiosios ginkluotės vyrukas, snaiperis, žvalgas, kareivis, minuotojas ir medikas Žaidime yra 9 unikalios ir skirtingos veikėjų klasės:
Žemėlapiai
Žemėlapių tipai yra skirstomi pagal pirmųjų pavadinimo raidžių reikšmę:
Ramučių tvenkinys (Kaunas)
Ramučių tvenkinys – tvenkinys Kauno rajone, prie Ramučių gyvenvietės šiaurės rytinio pakraščio. Susidaręs patvenkus 4,1 km nuo jos žiočių Zversą – kairįjį Neries intaką. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,04 km, plotis iki 0,13 km. Altitudė 52,7 m. Krantai daugiausia aukšti. Aplink plyti pievos, tik šiaurinius krantus supa Pilėnų miškas, šiaurine pakrante eina kelias.
Debitas:
Užtvankos ilgis 90 m, plotis 3 m. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1987 m.
Jono Pauliaus I herbas
Šv. Morkaus Venecijos liūtas primena tai, jog Jonas Paulius I buvo Venecijos arkivyskupas.
Šelenbergas
thumb|115px
Šelenbergas – Lichtenšteino šiaurės vakaruose įsikūrusi apskritis. 2005 m. duomenimis gyveno 952 žmonės, užimama teritorija - 3,5 km².
Varzim SC
Povua de Varzino SC – Portugalijos futbolo klubas iš Povua de Varzino.
Konecburas
Konecburas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Račkų, apie 10 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 103 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Riedlentė
thumb|250px|Riedlentė Riedlentė – platforma su ant ašių esančiais keturiais ratais, naudojama riedlenčių sportui. Riedlentės būna klasikinės, miesto, ilgosios ir hibridinės.
Miesto riedlentės (kruizeriai) būna nuo 22 iki 32 colių ilgio, turi užlenktą kicktail galą vienoje lentos pusėje ir yra itin manevringos, tinkamos kelionėms.
Ilgosios riedlentės (longbordai) būna nuo 32 iki 48 colių ilgio, turi į stabilias reverse-kinggpin ašis, didelius iki 80 mm diametro ratukus ir skirtos riedėti dideliu greičiu nuo kalno.
Hibridinės riedlentės yra klasikinių riedlenčių ir ilgųjų riedlenčių hibridas su gana trumpa 32 colių lenta ir ilgųjų riedlenčių ašimis bei ratukais. Jomis galima greitai riedėti nuo kalno, atlikti gatvės triukus ir manevringai judėti mieste.
Filippo Volandri
Filipas Volandris (g. 1981 m. rugsėjo 5 d.) – profesionalus Italijos tenisininkas, olimpietis. . Aukščiausia jo pasiekta vieta ATP reitinge buvo 25. Volandris gimė ir dabar gyvena Livorne, Italijoje. Per savo karjerą Filipas yra laimėjęs 2 ATP titulus. Volandris profesionalu tapo 1997 metais. Jis žaisdamas tenisą užsidirbo jau 2 576 044 JAV dolerių. Filipą treniruoja Fabricijus Fanučis. Volandris pradėjo žaisti tenisą būdamas septynerių metų amžiaus. Jo tėtis, Renatas, yra farmacijos kompanijos vadovas, o mama, Donatela, namų šeimininkė.
Papanokinės
Papanokinės (Cheimarrhichthyidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – papanoka (Cheimarrichthys forsteri). Paplitusi Naujosios Zelandijos gėluose vandenyse.
Rudieji kolobai
Rudieji kolobai (Piliocolobus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui.
Gentyje 10 rūšių:
Minsko traktorių gamykla
Pagrindinę MTZ produkciją sudaro Belarus serijos traktoriai. Taip pat gamina vikšrinius traktorius, specializuotą techniką.
Padaliniai
thumb|Minsko traktorių gamykla MTZ bendrovei priklauso šios gamyklos:
Lokautas (2012 filmas)
Istorija
Filmą prodiusavo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, „Canal+“ ir „Ciné+“. Filmavimo vieta − Belgradas, kurta Belgrado kino studijoje „PFI Studios“. Filmo premjera įvyko 2012 m. balandžio 13 d. JAV. Filmas nebuvo ypatingai komerciškai sėkmingas, jo biudžetas siekė 20 mln. JAV dolerių ir pasaulio kino teatruose jis surinko apie 28,7 mln. JAV dolerių. Filmas susilaukė vidutinio kritikų įvertinimo, pagal Metacritic tinklalapio suvestinę filmas įvertintas 48 balų iš 100 vidurkiu. Buvo pagirta Guy Pearce vaidyba, išsakytos mintys, kad filmas labiau tinka DVD ar TV peržiūrai nei didiesiems kino teatrų ekranams. Filme yra veiksmo filmų parodijos elementų, jumoristinių situacijų, pokalbių.
Siužetas
Emili apklausia vieną iš stazės miego būsenos pažadintą kalinį, kuris apklausos metu pagrobia iš apsauginio pistoletą ir išsivaduoja. Užvaldęs kalėjimo valdymo pultą kalinys priverčia įkaitą išbudinti ir išlaisvinti kitus kosminės stoties kalinius, kurių kalėjime yra apie 500. Kaliniai įkaitu paima ir Emili. JAV prezidentas informuojamas apie situaciją. Specialioji slaptoji tarnyba imasi planų išlaisvinti prezidento dukterį. Jie planuoja pasiųsti Snou su specialia užduotimi išlaisvinti Emili iš kalėjimo. Snou iš pradžių atsisako, bet sužinojęs, kad kalėjime MS1 yra įkalintas žmogus, kuris žino, kur yra slapti dokumentai ir taip galima įrodyti jo nekaltumą − sutinka. Tuo tarpu Emili su apsauginio pagalba pabėga nuo kalinių.
Fidžio prezidentas
Fidžio prezidentas – aukščiausias titulas Fidžio salose. Prezidentą paskiria Fidžio vadovų Taryba penkerių metų kadencijai. Pats prezidentas šalyje neturi daug galių, tačiau jis paskiriamas šalies karinių pajėgų vadovu.
Fidžio prezidento pareigos buvo įkurtos tik po 1987 m. šalies karinių perversmų. Tokiu būdu pirmuoju šalies vadovu tapo karinių perversmų vadas generolas Sitiveni Rabuka. Metų pabaigoje Rabukas paskyrė pirmąjį tikrą šalies prezidentą – Penaia Ganilau. Jis vadovavo šaliai iki 1993 m.
Antruoju šalies prezidentu tapo pirmasis Fidžio ministras pirmininkas Kamisese Mara. Jis vadovavo iki 2000 m., kuomet kilo dar vienas karinis valdžios perversmas. Šio perversmo vadas karininkas Frank Bainimarama paiskelbė šalies valdovu. Tačiau greitai po to buvo paskirtas ir naujasis prezidentas – Josefa Iloilo.
Iloilo šaliai vadovavo iki pat 2006 m. Tų metų gruodžio mėnesį šalyje įvyko jau trečiasis karinis perversmas. Jo vadovu vėl buvo karininkas Frank Bainimarama. Tačiau po mėnesio Bainimarama vėl užleido prezidento postą Josefa Iloilo. 2009 m. liepos 30 d. Josefa Iloilo pasitraukė iš prezidento posto nepateikdamas jokios viešos priežasties. Jį pakeitė Fidžio viceprezidentas Epeli Nailatikau.
Jakubas
Jakubas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Peter Odemwingie
Karjera
Gimė Uzbekistane, imigrantų iš Nigerijos šeimoje. Treniravosi Kamaz, vėliau CSKA jaunimo klubuose. Buvo pripažintas neperspektyviu. Tėvo pagalba buvo išsiųstas į Nigeriją, kur pradėjo žaisti „Bendel Insurance“ klube. Vėliau žaidė Belgijoje, Prancūzijoje. 2007 m. grįžo į Rusiją, žaidė „Lokomotyve“. Ten nebuvo itin rezultatyvus, dažnai susidurdavo su rasizmu. 2010 m. rugpjūčio 20 d. persikėlė į Angliją, West Bromwich Albion klubą, su kuriuo pasirašė dvejų metų sutartį. Odemivingis netrukus tapo ne tik rezultatyviausiu klubo žaidėju, bet ir pagerino klubo rezultatyvumo rekordą (16 įvačių per sezoną).
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2004 m.
Su rinktine dalyvavo 2004, 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur įmušė įvartį į Argentinos vartus.
Vežimo važtaraštis CMR
Vežimo važtaraštis CMR tenkina kelių vežimų tarptautinės konvencijos reikalavimus, kurie buvo priimti 1956 m. Ženevoje, Šveicarijoje.
Važtaraščio struktūra
Važtaraštyje nurodomi vardai ir adresai krovinio siuntėjo, transporto įmonės ir krovinio gavėjo, taip pat atitinkami duomenys apie antrą arba trečią transporto įmonę, jeigu jos dalyvauja vežimo procese. Pateikiamas krovinio aprašymas, gabaritai, vietų skaičius ir markiravimas bei sąrašas visų pridedamų dokumentų, taip pat nurodymai krovinio siuntėjui, muitinei ir kiti formalumai. Lentelinė forma leidžia registruoti rinkliavas ir nurodo, kam jos buvo sumokėtos, o transporto įmonės atžymoms numatyta atitinkama vieta. Yra vieta ir atžymoms apie krovinio būklę. Važtaraštyje taip pat yra punktas, nurodantis jo priklausomumą Konvencijai CMR.
Vytautas Geralavičius
Vytautas Geralavičius (g. 1924 m. liepos 19 d. Joniškyje) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1958 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1953–1956 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1957–1959 m. Žemės ūkio ministerijoje. 1959–1990 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto mokslinis sekretorius.
Power Nine
thumb|250px|right|Black Lotus (liet. „Juodasis lotosas“) yra brangiausia M:tG korta, rinkoje kainuojanti apie 16 tūkst. JAV dolerių. Ši konkreti korta yra su jos dailininko Christopher Rush autografu Power Nine (liet. „galingasis devynetukas“) – paplitęs terminas devynerioms Magic: the Gathering žaidimo kortoms, kurios buvo išleistos pačiuose pirmuose žaidimo leidimuose: „Alpha“, „Beta“ ir „Unlimited“ 1993-iųjų pabaigoje ir 1994-ųjų pradžioje. Šiuo metu jos turi „restricted“ statusą „Vintage“ turnyrų formate (kiekvienos iš devynerių galima tik viena kopija kaladėje, vietoje normaliai taisyklių leidžiamų 4 kopijų) ir yra uždraustos „Legacy“ formate – vieninteliai du „vienas prieš vieną“ turnyrų formatai, kur tokių senų leidimų kortos dar leidžiamos apskritai.
Visos devynios kortos buvo tokios universaliai galingos, kad žaidėjai jas naudodavo beveik visose kaladėse, taip mažinant skirtingų kaladžių įvairovę. Taip pat, jos suteikdavo didžiulį pranašumą prieš žaidėjus, kurie šių kortų neturėdavo. Perkant iš antrų rankų, jų rinkos kaina priklausomai nuo kortos siekia tūkstančius ar keliolika tūkstančių JAV dolerių už vieną. Kainą kelia ne tik jų galingumas žaidime, bet ir kortų žinomumas, paklausa tarp kolekcionierių. Dėl savo kainos jos, kaip ir kitos retesnės ir brangesnės Magic: the Gathering kortos, būna padirbinėjamos. Egzistuoja įvairūs metodai atpažinti padirbtas kortas, dažniausiai dėl jų prastesnės kokybės.
Daugumos šių kortų efektai vėliau buvo perleisti naujuose leidimuose ant kitų kortų, tačiau arba tik panašūs bet silpnesni, arba tų kortų manos kaina padidinta kad būtų adekvatesnė duodamai naudai, arba pridėti papildomi apribojimai ar papildoma alternatyvi kaina. Pačios kortos originalioje formoje, skirtingai nei daug kitų, niekada nebuvo perleistos. Vienintelis modernus „Power Nine“ perleidimas, su alternatyviais moderniais piešiniais, buvo tik kortų, skirtų kaip prizai už pasiekimus turnyruose – šios specialios kortos yra didesnės už įprastas ir jų negalima naudoti žaidime.
Šventosios herbas
Šventosios herbas - vienas iš Šventosios heraldikos atributų.
Istorija
Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. birželio 4 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1367. Herbo etalono autorius – dailininkas Petras Baronas.
Monte Patrija
thumb|left|150px|Monte Patrijos komunos padėtis Kokimbo regione thumb|left|250px|Dirbami laukai Monte Patrijos komunoje Monte Patrija – miestas Kokimbo regione (Čilė), Limario provincijoje, Monte Patrijos komunos centras.
Monte Patrijos komuna
Monte Patrijos komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 4337 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 30276 gyv. (gyventojų tankis 6,98 žm./km²), iš jų: Pagal gyvenamą vietą: Komunos gyventojai sudaro 5,1% Kokimbo regiono ir 19,2% Limario provincijos gyventojų.
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 22 rajonai:
Koritkai (Suvalkų apskritis)
Koritkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bambos hipotezė
Bambos hipotezė (arba omfalo hipotezė) – 1857 m. Filipo Henrio Gose knygoje „Omphalos“ aprašyta idėja, kad Dievas sukūrė Žemę mažiau nei prieš 10 000 metų, tokioje pat būsenoje kokioje ji yra dabar – su visais gyvais padarais, augalais ir senumo požymiais. Iš to Gose padarė išvadą, kad jokie Žemės arba Visatos amžiaus įrodymai negali būti laikomi patikimais, nes, pagal jo teoriją, ir ką tik sukurta Žemė atrodė taip, lyg būtų iki tol egzistavusi daugybę metų. XX amžiuje šią idėją atgaivino dalis moderniųjų kreacionistų, kurie praplėtė argumentą, sakydami kad ką tik susikurtoje Visatoje iš Žemės netgi matėsi žvaigždės, iš kurių šviesa normaliai turėtų keliauti milijonus metų. Tiesa, daug kreacionistų nesutinka su šia hipoteze ir mano, kad Adomas ir Ieva neturėjo bambų, Edeno sodo medžiai buvo be rievių ir t. t.
Kada prasidėjo netikra istorija?
Kai kurie mąstytojai pastebėjo, kad tikint bambos hipoteze negalima atmesti ir galimybės, kad Visata (kartu su visais mūsų prisiminimais) buvo sukurta prieš 5 minutes. Ši teorija yra kartais vadinama „praeitu ketvirtadienizmu“. Toks pavadinimas kilo iš posakio „pasaulis galėjo būti sukurtas ir praeitą ketvirtadienį“ (arba bet kurią kitą dieną). Tokio dalyko net iš principo yra neįmanoma nei patvirtinti, nei paneigti jokiais moksliniais metodais, nes, pasak hipotezės, visi empiriniai duomenys, gauti iš bet kokios medžiagos, atrodytų taip, kad tobulai meluotų apie savo amžių.
Havajinis šepečiažiotis
Havajinis šepečiažiotis (Ctenochaetus hawaiiensis) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis.
DNA
DNA – debiutinis britų muzikos grupė „Little Mix“ albumas, išleistas 2012 m. lapkričio 16 d.
Singlai
Džiaugdamosi didžiuliu „Wings“ pasisekimu, 2012 m. lapkričio 11 d. Little Mix išleido antrąjį skaitmeninį singlą – „DNA“.
Kęstutis Lapinskas
Kęstutis Lapinskas (g. 1937 m. sausio 29 d. Bedaliuose, Šakių valsčius) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, politinis bei visuomenės veikėjas.
DNA
Singlai
„Change Your Life“ bus išleista kaip trečiasis singlas 2013 m. vasario 3 d.
Kęstutis Lapinskas
Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą (VU TF), įgijo teisininko kvalifikacinį laipsnį. 1960–1963 m. Juridinės komisijos prie LSSR Ministrų Tarybos konsultantas. 1963–1966 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto aspirantūroje, teisės mokslų kandidatas. 1966–1990 m. VU TF vyresnysis dėstytojas, prodekanas; nuo 1969 m. docentas, 1973–1990 m. Valstybinės teisės katedros vedėjas, VU TF Konstitucinės ir administracinės teisės katedros dėstytojas.
1990–1992 m. LR AT deputatas, išrinktas Šiaulių Gubernijos rinkimų apygardoje. Signataras, LR Konstitucijos projekto rengimo grupės narys, Laikinosios komisijos LR Konstitucijos projektui parengti pirmininkas. Rengė LR Konstitucinio Teismo įstatymo, kitų įstatymų projektus, dalyvavo kurdamas šalies teismų sistemą, dirbo aukštų pakopų bendrosios kompetencijos bei administraciniame teismuose.
Mokslinių interesų kryptys – konstitucinė teisė, administracinė teisė, dėstomi dalykai – lyginamoji konstitucinė teisė, konstitucinė priežiūra. Parašė teisės knygų, paskelbė mokslinių straipsnių iš valstybinės ir administracinės teisės, dalyvavo konferencijose, mokslinių, mokslinių-metodinių tarybų, redkolegijų veikloje.
Vedęs, turi 2 dukras ir sūnų.
Jakubauskas
Jakubauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakubauskienė (ištekėjusi moteris) ir Jakubauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Plaukadantinės
Plaukadantinės (Trichodontidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje.
Trumpauodegiai langūrai
(Simias concolor)
Trumpauodegiai langūrai (Simias) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos monotipinė primatų gentis, kurioje vienintelė rūšis – trumpauodegis langūras, arba simakobas (Simias concolor).
Raphael Schäfer
Rafaelis Šeferis (, ; g. 1979 m. sausio 30 d.) – Vokietijos futbolininkas ir 1. FC Nürnberg vartininkas.
Karjera
Jis žaidė futbolą Hildesheime. 1991 m. jis žaidė futbolą Hanovero Hannover 96 jaunių komandoje. Nuo 1998 m. iki 2001 m. jis žaidė Liubeko VfB Lübeck klube. Nuo 2001 m. liepos iki 2007 m. liepos jis žaidė Niurnbergo 1. FC Nürnberg. Po vienerių metų, kur jis žaidė Štutgarto VfB Stuttgart, jis grįžo į Niurnbergą.
Ekstremofilai
right|thumb|300px|[[:en:Snottite|Snottite bakterijų ekstremofilų kolonijos Cueva de Villa Luz sieros urve, Meksikoje]] Ekstremofilai – organizmai, dažniausiai vienaląsčiai, kurie gyvena ekstremaliomis aplinkos sąlygomis, kokios būtų netinkamos daugumai mezofilinių sausumos organizmų gyvenimui.
Dauguma ekstremofilų yra vienaląsčiai mikroorganizmai (pvz., archėjos ir bakterijos). Nors dažniausiai ekstremofilai tapatinami su archėjomis, tarp pastarųjų yra daug mezofilų, kaip ir daug ekstremofilų tarp bakterijų. Ne visi ekstremofilai taip pat yra vienaląsčiai, pvz., Pompėjos kirminas, psichrofilai Grylloblattodea vabzdžiai, Euphausia superba (Antarktidos vėžiagyvis), Tardigrada tipo atstovai.
Ekstremofilų tipai
Yra daug skirtingų ekstremofilų grupių, priklausomai nuo to, kuo jų niša skiriasi nuo daugumos mezofilinių organizmų. Klasifikacija nėra išskiriamoji, t. y. daug ekstremofilų gali patekti į kelias kategorijas, pvz., organizmai, gyvenantys karštose uolienose po žeme, yra termofilai ir barofilai.
Ekstremofilai ir astrobiologija
Astrobiologija yra mokslo sritis, apimanti teorijas apie gyvybės visatoje pasiskirstymą, pobūdį ir ateitį. Astrobiologai ypatingai daug dėmesio skiria ekstremofilams, nes tokio tipo organizmai gali išgyventi sąlygomis, kokios būdingos kitoms planetoms. Pvz., Marse giliai požemyje galėtų egzistuoti endolitų populiacijos. Jupiterio palydovo Europos požeminiuose vandenyse gali egzistuoti nežemiška gyvybė, ypatingai hipotetinėse hidroterminėse angose vandenyno dugne.
Susijungimai ir įsigijimai
Etapai
Susiliejimų ir įsigijimų sandorių etapai yra teisinis, finansinis įvertinimas (auditas), techninis auditas, kitokios patikrinimo rūšys (pvz., aplinkos arba ekologinis auditas).
Reikšmė
Susiliejimų ir įsigijimų nauda pasireiškia:
Susiliejimų ir įsigijimai ne visada gali atnešti naudos. Dėl per greito, per didelio išsiplėtimo įmonė gali tapti didelė, sunkiai valdoma. Verslas, sandorių nauda gali būti pervertinama (įsigyjamos įmonės suteikiamos sinergijos pervertinimas). Konkurentai, sužinoję, kad įmonė yra pardavimo ar susijungimo procese, gali pasinaudoti situacija ir bandyti pervilioti geriausius vartotojus, įvairiomis priemonėmis stengtis užimti didesnę rinkos dalį, kol susijungiančioji įmonė yra užsiėmusi vidaus reikalais.
Įsigijimai
Įsigijimo objektai – įmonė ar jos dalis, t. y. verslas, perkant akcijas (ar jų dalis), įgyjant teisę valdyti verslą. Taip pat gali būti įsigyjamas įmonės turtas.
Susiliejimai
Susiliejimai (susijungimai) – sandoris, kuomet sukuriama nauja įmonė, kurioje apjungiamos susijungiančios įmonės. Susiliejimais tikimasi išplėsti verslą, siekiant ilgalaikio pelningumo. Tačiau net iki 90 % visų sandorių nepasiekia savo tikslų ir neduoda visos norimos pridėtinės vertės.
Didžiausi sandoriai (1990–2000 m.)
Didžiausi susijungimų ir įsigijimų sandoriai pasaulyje (milijonais JAV dolerių) nuo 1990 iki 1999 m.:
Didžiausi susiliejimai ir įsigijimai nuo 2000 m
Didžiausi susiliejimų (susijungimų) ir įsigijimų sandoriai pasaulyje (milijonais JAV dolerių) nuo 2000
Nuorodos
Susiliejimų ir įsigijimų patarėjai Lietuvoje: SUMMA Advisers (www.summaadvisers.com)
Mažieji Lygainiai
Mažieji Lygainiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Didžiųjų Lygainių. Veikia pradinė mokykla. Greta tyvuliuoja Ilgučio ežeras.
Istorija
XIX a. pabaigoje Didžiuosiuose ir Mažuosiuose Lygainiuose gyveno 253 gyventojai.
thumb|left|Lygainių kapinės
Jakučionis
Jakučionis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kiršoniai
Kiršoniai – kaimas Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į vakarus nuo Biržų.
Rudakuprės čiulpikės
Rudakuprės čiulpikės (Moxostoma) - čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Jakučionis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakučionienė (ištekėjusi moteris) ir Jakučionytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Beprotiška meilė
Beprotiška meilė  – 2017 metų rusiškas filmas, drama.
Siužetas
Anastasija ir Andrėjus dirba vienoje firmoje, yra kolegos ir meilužiai. Tačiau tai yra jų paslaptis, apie kurią nežino niekas, net Nastios geriausia draugė. Vieną rytą ji stovėjo kamštyje, o jos veidrodėlį kliudė ir nulaužė motorolerininkas, kuris dingo iš įvykio vietos. Vėliau ji susipažįsta su Kostia. Jai darosi aišku, kad tasai eismo įvykio kaltininkas yra būtent jis. Jų santykių aiškinimasis persikėlė į garažą, bet vyrukas turi tik 40 rublių ir nesugebėtų niekaip atsipirkti. Nastia pasiūlo susitikti "Venecijoje", restorane į kurį įleidžia tik pagal sąrašus. Keistuolis atvyko motoroleriu. Ji labai nustebo, kai be problemų įėjo į šią vietą. (Nors prieš tai superžvaigždė liko neįleista.) Jie kartu vakarieniauja, net šoka .Ji net pabučiuoja naują pažįstamą, tačiau tik tam, kad paerzintų čia esantį Andrėjų. Kitą rytą atėjusi į darbą ji randa daugybę balionų, radijas ištransliuoja palinkėjimą nuo Kostios. Vakare jie eina į karaokės barą. Vėliau lankosi koncerte, net miške geria kisielių. Mergina puikiai supranta, kad Kostia niekaip neįsipaišo į jos gyvenimo planus, tačiau su juo linksma, puikiai sutaria ir smagiai leidžia laiką. Tiesa, mergina nežino, kad jis serga keista liga. Staiga gali tapti „daržove“, o po kažkurio laiko paleistas iš ligoninės vėl grįžta į normalų gyvenimą, galvoja, kad jam 17 metų ir džiaugiasi gyvenimu tarsi vaikėzas.
Paberžės kraštovaizdžio draustinis
Paberžės kraštovaizdžio draustinis – savivaldybės kraštovaizdžio draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurėje, Surviliškio ir Gudžiūnų seniūnijose, prie Paberžės gyvenvietės.
Draustinis įkurtas 1992 m. Jame saugomi istoriniai ir kultūriniai paminklai (Paberžės bažnyčia, Tėvo Stanislovo muziejus, Sukilimo muziejus) taip pat Nykio ir Liaudės upių slėnių gamtinis kompleksas. Draustinis užima 149 ha plotą.
Draustinis pasiekiamas keliu Miegėnai-Žibartoniai.
Gauruotieji mangabai
Gauruotieji mangabai (Lophocebus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos beždžionių gentis, priklausanti markatų pošeimiui. Gentyje 3 rūšys:
Tachografas
thumb|right|Tachografo grafikas Tachografas – automobiliuose arba sunkvežimiuose įrengtas prietaisas, registruojantis informaciją apie vairuotojų vairavimo ir poilsio laikotarpius, mašinos judėjimą.
Duomenys į tachografą nuolat perduodami iš greičių dėžės. Anksčiau buvo naudojami analoginiai tachografai, kurie transporto priemonės judėjimą registruodavo grafiku, brėžiamu ant apvalios popierinės kortelės. Paskutiniu metu vis daugiau transporto priemonių naudoja skaitmeninius tachografus, informaciją registruojančius į korteles ir kitokias skaitmenines laikmenas, taip apsaugodami įrašus nuo lengvo klastojimo. Duomenys apie vairuotojų režimą reikalingi saugiam eismui ir vežėjų konkurencijai užtikrinti: per ilgai važiuojantys vairuotojai kelia didelį pavojų eismo dalyviams, o viršvalandžius nesaugiai važiuojantys vairuotojai yra nesąžiningos konkurencijos pasekmė.
James
James − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pageluvio kraštovaizdžio draustinis
left|120px
Pageluvio kraštovaizdžio draustinis  įsteigtas 1995 m. norint išsaugoti vaizdingą Pageluvio kraštinių moreninių darinių bei prieledyninio baseino aplygintą ruožą su liekaniniais ir termokarstiniais Šermukšnyno, Raudinuko, Širvos, Kurtuvos, Dubuko, Barsukyno, Geluvos ežerėliais, taip pat retuosius augalus (tridantes bazanijas, bukalapes saulašares, skėstalapius paparčius) ir kultūros paveldą.
Heizeno ežeras
Heizeno ežeras  – ežeras Kanadoje, Nunavuto valstijoje, Elsmyro saloje. Prie ežero yra įsikūrusi Heizeno stovykla. Heizenas yra ilgiausias pasaulio ežeras aukščiau Šiaurės poliaračio. Šis ežeras yra Kutinirpako nacionalinio parko dalis.
Šaltiniai
thumb|250 px|left|Ežero padėtis|250 px
Krūvio sąsajos įtaisas
thumb|right|300px|Krūvio nuskaitymo procesas
Krūvio sąsajos įtaisas  – analoginis poslinkio registras, kuris įgalina analoginį signalą nuskaityti (kaip elektrinį krūvį) perstumiant jį iš vienos matricos celės į kitą (kontroliuojant laikrodžio signalu). CCD matrica sudaryta iš silicio, padengto silicio oksido plėvele, ant kurios pritvirtinti elektrodai. Paduodant į elektrodus įtampą, keičiasi jų aplinkos elektriniai potencialai. Padavus teigiamą įtampą, sukuriama potencialinė duobė, į kurią renkasi elektronai iš gretimų sričių. Nuosekliai stumiant šią duobę viena kryptimi, galima nuskaityti CCD matricos celes.
Šiandien jie daugiausiai naudojami kaip šviesos davikliai. Kalboje santrumpa CCD dažnai klaidingai vartojama kaip vaizdo nuskaitymo daviklio sinonimas. Tačiau, griežtai kalbant, CCD reiškia tik tam tikrą vaizdo signalo nuskaitymo būdą (jų yra ir daugiau, pvz., CMOS technologijos).
thumb|right|300px|CCD ultravioletinė vaizdų kamera
CCD naudojamas skaitmeninėje fotografijoje, astronomijoje, elektroniniuose mikroskopuose, medicinoje, optinėje ir UV spektroskopijoje, kur reikia nuskaityti daug vaizdų.
Gutenberg
Žodis Gutenberg turi keletą reikšmių:
Upa
Upa  – upė Rusijoje, Tulos srityje, dešinysis Okos intakas. Teka Vidurio Rusijos aukštuma, suformuoja dideles kilpas. Teka į šiaurę, pratekėjusi Tulos miestą pasuka į vakarus.
Didžiausi intakai: Voronka, Plava, Tulica, Upiorta, Mizgėja, Šatas. Įrengtas tvenkinys. Miestai prie Upos yra Sovietskas ir Tula.
Alatyris
Alatyris  – miestas Rusijoje, pietų Čiuvašijoje, prie Suros ir Alatyrio upių santakos. Rajono centras.
Istorija
Miesto teisės nuo 1780 m.
Merkurijus (mitologija)
Romėnų mitologijoje Merkurijus – prekybos, iškalbos, keliautojų, komercijos ir pelno dievas, Majos sūnus. Jis taip pat buvo sielų palydovas į mirusiųjų šalį, dievų pasiuntinys ir tarnas, menų bei amatų globėjas, magijos ir astrologijos žinovas. Buvo manoma, kad Merkurijus gali parodyti, kur paslėptas lobis. Vardas kildinamas iš lotynų kalbos žodžio „merx“ arba „marcator“, kuris reiškia „pirklys“. Identifikuojamas su graikų dievu Hermiu ir etruskų Turmsu (Turms). Vaizduojamas su sparnuota kepure ir batais, laikantis kaducėjų, lazdą su susipinusiomis gyvatėmis, kuri yra dievo Apolono dovana.
thumb|Merkurijus. Hendrick'o Goltzius'o paveikslas
Kepeninė siurbikė
Kepeninė siurbikė (Fasciola hepatica) – siurbikių (Trematoda) klasės parazitinė kirmėlė, siekianti iki 40 mm ilgio. Kepeninių siurbikių gyvybinis ciklas yra gana sudėtingas, jų tarpinis šeimininkas – mažoji kūdrinukė. Galutiniai kepeninės siurbikės šeimininkai – žolėdžiai gyvūnai, dažniausiai raguočiai, rečiau – žmogus. Kepeninės siurbikės gali sukelti fascioliozę, ūminį hepatitą, pažeisti kepenų audinius. Žmogus gali užsikrėsti gerdami metacerkarijomis užterštą vandenį arba valgydami užterštu vandeniu laistytas daržoves.
Morfologija
Kepeninė siurbikė savo suplota forma primena lapelį. Vidutinis šio parazito ilgis 3–4 centimetrai. Siurbikė prie aplinkos tvirtinasi dviem raumeningais siurbtukais – burniniu ir pilviniu. Jos burna pereina į ryklę, o ši išsišakodama – į siurbikės žarną. Dvišakė žarna turi daug mažų atsišakojimų ir baigiasi aklinai. Kepeninės siurbikės neturi analinės angos, o nesuvirškintas maisto medžiagas atryja per burną.
Kepeninės siurbikės – hermafroditiniai parazitai. Jų lytinę sistemą sudaro tiek vyriškos, tiek moteriškos lytinės liaukos. Vyriškos lytinės liaukos – šakotos sėklidės. Jos yra porinės ir užima visą siurbikės užpakalinę kūno dalį. Iš abiejų sėklidžių išeinantys sėklatakiai susijungia virš pilvinio siurbtuko į sėklos išmetamąjį lataką, atsiveranti kloakoje. Siurbikės kiaušialąstės formuojasi šakotoje kiaušidėje, o apvaisinimas vyksta kiaušintakio praplatėjime, vadinamame ootipu. Ootipą gaubia ir kiaušinėlio lukštui susiformuoti padeda Meliso liauka. Į ootipą taip pat atsiveria du trynio liaukų latakai. Šiais latakais kiaušinėlis aprūpinamas jam reikalingomis maisto medžiagomis. Iš ootipo išeina vingiuota siurbikės gimda, kurioje yra kaupiami ovalo formos kiaušinėliai. Iš kitos pusės gimda atsiveria į lytinę kloaką.
Gyvybinis ciklas
Į išorę su galutinio šeimininko išmatomis patekę kiaušinėliai toliau vystosi vandenyje. Kiaušinėliuose per 17–18 dienų susidaro miracidijos (pirmoji lervos stadija), jos plaukioja vandenyje iki kol susiranda ir aktyviai prasiskverbia į savo tarpinį šeimininką – mažąją kūdrinukę. Įvykus miracidijos metamorfozei, ši virsta į motininę sporocistą. Motininėje sporocistoje intensyviai partenogeneziškai dauginasi gemalinės ląstelės, sudarydamos dukterinius gemalus – redijas. Redijos suardo motininės sporocistos dangalą ir iš kūdrinukės kūno ertmės patenka į jos kepenis, tuomet ten formuojasi naujos redijų kartos. Praėjus 1–2 mėnesiams nuo moliusko apsikrėtimo pradžios, redijose susiformuoja cerkarijos. Šios stadijos lervos palieka moliuską ir iškeliauja atgal į vandens telkinį. Cerkarija savo uodegėlės pagalba nuplaukia ir prisitvirtina prie augalų lapų ar stiebo ir, numetusi uodegėlę, apsitrauka aplinkai atspariu dangalu – tampa adelocerkarija. Gyvūnui išgėrus vandens su metacerkarijomis, šios ištirpsta skrandyje arba dvylikapirštėje žarnoje. Tuomet jaunos siurbikės, prasiskverbusios pro žarnų sienelę, patenka į pilvo ertmę. Pasiekusios kepenis fasciolos patenka į kepenų parenchimą, po 20–40 dienų šeimininkui pasireiškia kepenų uždegimas, pažeidžiamas kepenų audinys.
Literatūra
Ona Kublickienė „Parazitinės kirmelės", Vilnius, 2002
Cutuchiliai
Cutuchiliai (Tz’utujil, Sutujil) – indėnų tauta, priklausanti majams. Gyvena Gvatemaloje, daugiausia aplink Atitlano ežerą. Kalba cutuchilių kalba, priklausančia majų kalbų šeimai.
Dabar jie gyvena daugiausia šiuose Sololos departamento miesteliuose ir aplink juos esančiuose kaimuose: San Chuan La Lagunoje, San Pablo La Lagunoje, San Markos La Lagunoje, San Pedro La Lagunoje, Santjago Atitlane, Panabache, šiek tiek San Lukas Tolimane.
Cutuchiliai verčiasi daugiausia žemės ūkiu (augina kukurūzus, kavą ir kt.), taip pat tradiciniais amatais (ypač tekstile). Vis didesnę svarbą įgija turizmas, nes turistai perka majų dirbinius. Daug cutuchilių yra išlaikę tradicinę majų religiją.
4X
4X – strateginių kompiuterinių žaidimų žanras. Keturi X yra nuo keturių angliškų žodžių: explore, expand, exploit, exterminate (eksploracija, ekspansija, (aplinkybių ir resursų) išnaudojimas, išnaikinimas). Paprastai tai yra žaidimai, kuriuose žaidėjas valdo kažkokią imperiją. Didelę reikšmę turi imperijos ekonomikos valdymas, nuo kurios dažnai priklauso kiek ir kokio pajėgumo karinių vienetų galės turėti, kaip vyks mokslo pažanga, miestų gyventojų palaikymas ir daug kitų aplinkybių. Dažnai yra bent keli skirtingi būdai laimėti žaidimą, iš kurių dalis – ne kariniai. 4X žaidimai dažniausiai yra sudėtingi, strategiškai gilūs, suteikiantys didelę sprendimų ir žaidimo būdų pasirinkimo laisvę.
Ankstyviesiems 4X žaidimams įtaką padarė strateginiai stalo žaidimai ir seni kompiuteriniai tekstiniai žaidimai. Iš pradžių jie visi buvo pagrįsti ėjimais, šiuo metu yra ir realaus laiko strateginių 4X žaidimų. Vienas svarbiausių šio žanro žaidimų yra Sid Meier's Civilization, kaip tipiškas XX a. dešimto dešimtmečio 4X žaidimų atstovas. Civilization buvo pirmą kartą panaudota daug šiuo metu žanrui būdingų ar esminių aspektų.
Apibrėžimas
Keturis X pirmą kartą panaudojo žaidimų apžvalgininkas Alan Emrich 1993 m. žaidimo Masters of Orion apžvalgoje „Computer Gaming World“ žurnale. Jis juokaudamas davė žaidimui reitingą XXXX (keturis X. Trys X būdavo pornografijos reitingas) ir paaiškino, ką kiekvienas X reiškia. Vėliau kiti žaidimų apžvalgininkai pradėjo naudoti 4X ženklą apibūdinti žaidimams, atitinkantiems tam tikrus kriterijus:
Papildomi būtini kriterijai yra didelis žaidimo sudėtingumas, apimtis (daug miestų, kovinių vienetų ir panašiai, žaidimas reikalauja daug laiko pasiekti pergalei), keli skirtingi pergalės tipai, reikšmingas ekonomikos ir galbūt diplomatijos vaidmuo. 4X žaidimai priešpastatomi tokiems, kaip Command & Conquer, kurie atitiktų „keturis X“ tačiau orientuoti labiau į karybą nei ekonomiką, yra paprastesni, dažniausiai turi vienintelį būdą pergalei pasiekti, trumpesni ir panašiai.
Žaidimo elementai
Daugumoje 4X žaidimų žaidėjas valdo istorinę imperiją (pvz., Civilization, Europa Universalis), fantastinę imperiją kosmose (Masters of Orion, Galactic Civilizations) ar maginės fantastikos pasaulio fantastinę imperiją (Fallen Enchantress). Jo oponentai yra kompiuterio ar kitų žaidėjų valdomos panašios imperijos. Žaidimams būdingi šie elementai.
Mokslo progresas
Imperijos dažniausiai turi savo technologijų medį, atspindintį eilę mokslo pasiekimų, leidžiančių žaidėjui statytis naujus geresnius pastatus, geresnę kariuomenę ar kitaip pagelbėjančių žaidime. 4X technologijų medžiai dažniausiai būna dideli ir sudėtingi. Mokslo progresui naudojami kažkokie resursai, mokslui skirtų resursų kiekis dažnai lemia mokslo progreso greitį. Priklausomai nuo konkretaus žaidimo, moksliniai išradimai gali atspindėti realų žmonijos mokslo progresą (pvz., Civilization išradimai prasideda nuo rašto, rato, geležies apdirbimo ir pan. kol prieinama iki kosminių skrydžių, superlaidininkų ir pan.), ar fiktyvias technologijas fantastiniuose pasauliuose.
Dažnas 4X žaidimas turi mokslinę pergalę, t. y. šalis pirmoji išradusi tam tikrą technologiją laimi žaidimą. Kituose mokslinė pergalė yra kiek sudėtingesnė, neužtenka išrasti vieną technologiją. Pavyzdžiui, Civilization serijos žaidimuose moksline pergale laikomas kosminio kolonistų laivo į kitą žvaigždžių sistemą paleidimas. Kosminis laivas statomas iš daug komponentų, kuriems reikia atitinkamų mokslinių išradimų.
Mūšis
Mūšiai yra svarbi 4X dalis, kadangi leidžia laimėti žaidimą sunaikinant oponentus, ar užimant tam tikrą žaidimo pasaulio dalį, ar panašiai. Taip pat jie leidžia užsiimti daugiau resursų, patogesnes strategines pozicijas, sutrukdyti laimėti oponentui. Kai kuriuose žaidimuose susitikus dviem priešiškoms kariuomenėms, mūšio pabaiga apsprendžiama automatiškai, atsižvelgiant į armijų pajėgumą ir kažkiek - atsitiktinumo faktorių (Galactic Civilizations, Civilization). Kituose atidaromas atskiras mūšio žemėlapis, kur žaidėjas gali valdyti savo kariuomenę, ir jo veiksmai taip pat lemia pergalę ar pralaimėjimą (Masters of Orion). Tačiau apskritai būdingas 4X bruožas, kad net jei taktika mūšio metu egzistuoja, ji vaidina sąlyginai nesvarbų vaidmenį, lyginant su armijos kokybe ir kiekybe.
Lakštingalos
Lakštingalos (Luscinia) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
2010 m. atlikus molekulinius filogenetinius tyrimus šiai genčiai priskirto šios rūšys:
Perlamutriniai debesys
thumb|250px|Perlamutriniai debesys
Perlamutriniai debesys (poliariniai stratosferiniai debesys) – optiškai ploni debesys, besiformuojantys stratosferoje (15-30 km aukštyje). Dažniausiai perlamutriniai debesys matomi poliariniuose regionuose (rečiau vidutinėse platumose) žiemą, kai Saulė yra keliais laipsniais žemiau horizonto. Šiuo atveju Saulė apšviečia aukštai atmosferoje esančius debesis, kurie nusidažo įvairiomis nuolat kintančiomis spalvomis. Šie debesys matomi gana retai. Pavyzdžiui, Skandinavijoje per 60 metų (nuo 1888 iki 1949) jie pasirodė 96 kartus, ir tai ne kasmet. Debesys juda dažniausiai iš šiaurės arba šiaurės rytų palyginti lėtai – apie 30 m/s.
Debesų spalvos
Perlamutrinių debesų spalvos – raudona, oranžinė, auksinė, žalia, žydra, rausvai violetinė – išsidėsčiusios arba netvarkingomis dėmėmis, arba kaip vaivorykštėje. Debesų spalvos kartais esti tokios ryškios, kad sniegas ant žemės nusidažo raudona, žalia ar kita spalva. Tokias spalvas perlamutriniuose debesyse sukelia šviesos difrakcija debesų dalelytėse. Todėl, juose stebint spalvas, galima sužinoti iš kokio didumo dalelyčių sudaryti perlamutriniai debesys. Ryškios spalvos ir spalvotų dėmių didumas rodo, kad perlamutriniai debesys sudaryti iš labai smulkių, ne didesnių kaip 2-3 mikronų dalelių – kristalų.
Istorija
Nėra tikslios datos, kada ir kas pirmą kartą pastebėjo perlamutrinius debesis, tačiau įvairūs šaltiniai byloja, kad perlamutriniai debesys buvo žinomi, o reti jų pasirodymai dokumentuojami jau nuo XIX a. pabaigos. Tuomet vakaro žaroje vaivorykštės spalvomis švytintys debesys daugiausia buvo fiksuojami virš Skandinavijos. Vieną pirmųjų preciziškai dokumentuotų perlamutrinių debesų vaizdų 1901 m. yra nutapęs danų dailininkas H. Moltkė, kuris dalyvavo mokslinėje šiaurės pašvaisčių stebėjimo ekspedicijoje Suomijos šiaurėje ir kurio užduotis buvo tiksliai pavaizduoti šiaurės pašvaistes, kadangi anais laikais spalvota fotografija dar nebuvo išrasta. Į neįprastus debesis virš Antarktidos atkreipė dėmesį ir garsiosios R. Scotto ekspedicijos nariai.
Sandara ir stratosferos aerozoliai
Šiuolaikiniai moksliniai perlamutrinių debesų tyrimai, padėję atskleisti jų kilmę bei sandarą, pradėti 1982 m., atsiradus galimybei juos fiksuoti iš palydovo, taip pat naudojant antžeminius mokslinius prietaisus – lidarus, spektrometrus ir kt. Buvo nustatyta, kad šių paslaptingų debesų formavimasis yra glaudžiai susijęs su ekstremaliai žemomis stratosferos temperatūromis, kurias sukelia stabilių poliarinių sūkurių susidarymas virš poliarinių regionų žiemos mėnesiais. Kartu paaiškėjo, kad perlamutriniai debesys savo sandara smarkiai skiriasi nuo troposferinių debesų, kurie sudaryti iš vandens lašelių (žemojo ir viduriniojo aukšto debesys) ar ledo kristalų (plunksniniai ir patys aukščiausieji – sidabriškieji debesys, matomi mezosferoje). Tuo tarpu perlamutriniuose debesyse vanduo toli gražu nėra pagrindinis ir dažniausiai aptinkamas cheminis junginys. Pagal savo cheminę sudėtį, kuri nulemia ir fizinius ypatumus, perlamutriniai debesys skirstomi į tris tipus, kurie apibendrinti lentelėje.