cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ignaz Philipp Semmelweis
Gydytojo veikla
Ignacas Filipas Semelveisas klinikoje įvedė rankų plovimą muilu ir chloro tirpalu, ir mirštamumas sumažėjo iki 1,5 proc. Vėliau jis pradėjo plauti medicinos prietaisus, kurie taip pat sumažino mirtingumą klinikoje. Jo viršininkas nepriėmė išvadų ir manė, kad mirtingumas mažėja dėl naujų ligoninės vėdinimo sistemų. Kiti gydytojai taip pat priešinosi šiai sistemai, nes rankų plovimas prieš gydant kiekvieną pacientą būtų per daug darbo ir manė, kad gydytojo rankos negali sukelti ligos.
Dėl gydytojų bendruomenės nepripažinimo Ignacas Filipas Semelveisas 1849 m. turėjo išvykti iš Vienos. Paskutiniais gyvenimo metais buvo laikomas psichikos ligoniu, 1865 m. paguldytas į psichiatrijos ligoninę, kurioje po 2 savaičių mirė nuo sepsio. Jo atradimas buvo pripažintas tik po mirties. Jo vardu pavadintas Budapešto medicinos ir sporto universitetas, o 1906 m. Budapešte pastatytas paminklas – „Motinų gelbėtojui“.
Bakuman
Bakuman yra manga, kurią parašė Tsugumi Ohba ir nupiešė Takeshi Obata. Joje pasakojama apie talentingą dailininką Moritaką Maširo ir rašytoją Akito Takagį. Abu jie yra devintokai, trokštantys tapti mangakomis.
Pirmasis skyrius buvo išleistas Japonijoje 2008 m. rugpjūčio 11 d. žurnale „Weekly Shōnen Jump“. 2009 m. sausio 5 d. buvo išleistas pirmasis mangos tomas.
2010 metų rudenį NHK kanalu pradėta rodyti 25 serijų anime adaptacija. Antras sezonas pradėtas rodyti 2011 m. spalį. Trečias sezonas pasibaigė 2013 m. kovą.
Víctor Cáceres
Nuo pat profesionalo karjeros pradžios runtyniauja klube Libertad.
Viktoras Kaseresas nuo 2007 m. kviečiamas į Paragvajaus rinktinę.
Laimėjimai
Libertad
Josvainių Visų Šventųjų bažnyčia
Josvainių Visų Šventųjų parapijos bažnyčia – mūrinė bažnyčia Josvainių miestelyje, Šušvės kairiajame krante.
Istorija
Josvainių dvare XVI a. buvo koplyčia. Klebono Motiejaus Kobilinskio rūpesčiu 1590 m. pastatyta medinė bažnyčia (konsekruota 1604 m.). Jai dovanoti Juodkaimių, Kunionių ir Macelių kaimai (30 valakų). Kanauninkas M. Kobilinskis iškėlė daug bylų evangelikams reformatams, reikalaudamas grąžinti bažnyčias. Manoma, kad bažnyčia 1655 m. buvo sunaikinta, nes tik 1665 m. konsekruota. 1818 m. bažnyčiai pakeisti sienojai, 1855 m. – pristatytos dvi šoninės koplyčios, 1858 m. – pastatyta mūrinė koplyčia.
1912–1915 m. čia vikaraujant kunigui Adomui Vilimavičiui-Vilimui, parapija tapo lietuviškesnė. Kunigas Pranciškus Vasiliauskas po 1920 m. įsteigė pavasarininkų judėjimą, nupirko jiems orkestro instrumentus, pastatė parapijos salę, įruošė senelių prieglaudą, įsteigė Blaivybės ir kitas organizacijas, rėmė smulkaus kredito, pieninės steigimo darbus. Bendradarbiavo spaudoje.
„Betleikos“
Josvainietis rašytojas Česlovas Grincevičius apie Josvainų bažnyčią rašo (ML II, 402 psl.):
Popokatepetlis
Popokatepetlis (, nah. Popōcatepētl), dar vadinamas El Popo ir Don Goyo – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Meksikoje, Meksikos ugnikalnių juostoje, Meksiko ir Pueblos valstijose. Šiaurėje Korteso perėja atskirtas nuo Ictaksiuatlio. Aukštis 5426 m (antras pagal aukštį Meksikoje, po Orisabos). Tai vienas aktyviausių Meksikos ugnikalnių. Nuo ispanų atvykimo 1519 m. jis smarkiai išsiveržė jau 21 kartą. Viršūnę dengia ledynai. Netoli ugnikalnio įsikūręs Pueblos miestas. Į Popokatepetlį 1519 m. įkopė Korteso ekspedicijos narys Diego de Ordaz. Kalno pavadinimas nahuatlių kalba reiškia „rūkstantis kalnas“.
Paskutinį kartą ugnikalnis išsiveržė 2019 m. Popokatepetlis vėl suaktyvėjo 2016 m. liepos pabaigoje ir rugpjūčio pradžioje, paskleisdamas pelenus ant kelių sostinės Meksiko rajonų.
Švento Kryžiaus vaivadija
Švento Kryžiaus vaivadija yra Lenkijos pietryčiuose. Plotas 11 711 km²; 1,27 mln. gyventojų. Sostinė – Kelcai. Pietuose ribojasi su Mažosios Lenkijos vaivadija, pietvakariuose – Silezijos vaivadija, šiaurės vakaruose – Lodzės vaivadija, šiaurėje – Mazovijos vaivadija, šiaurės rytuose – Liublino vaivadija, o pietryčiuose – su Pakarpatės vaivadija.
Vakarų Pamario vaivadija
Vakarų Pamario vaivadija yra Lenkijos šiaurės vakaruose, prie sienos su Vokietija. Plotas 22 892 km²; 1,72 mln. gyventojų (2014 m. duomenys). Sostinė – Ščecinas. Šiaurinius krantus skalauja Baltijos jūra, pietuose ribojasi su Liubušo vaivadija, pietryčiuose su Didžiosios Lenkijos vaivadija, o rytuose su Pamario vaivadija.
Kolchidė
Kolchidė  – senovės Gruzijos regionas ir karalystė Kaukaze, suvaidinusi didžiulį vaidmenį gruzinų tautos etniniam ir kultūriniam vystymuisi.
Kolchidė buvo žinoma kaip Ajeto ir Medėjos namai, argonautų kelionės tikslas.
Seniausi laikai
Kolchidėje gyveno kelios gentys, kurios buvo susijusios, tačiau ir labai skirtingos. Tos gentys taip skyrėsi savo išvaizda ir kalba, nuo kitų tautų, kad senovėje, net buvo kuriamos jų atsiradimo teorijos. Dauguma iš jų teigė, kad tų genčių protėviai buvo egiptiečiai.
Kolcha
XIII a. pr. m. e. dėl artimų genčių santykių buvo įkurta Kolchidės karalystė. 730-720 m. pr. m. e. ją užėmė Persijos imperija. Gentys, gyvenusios pietų Kolchidėje, buvo prijungtos prie vienos iš Persijos provincijų, o šiaurinė dalis kas kiekvienus 5 metus persams nusiųsdavo 100 berniukų ir mergaičių. Stipri Imperijos ekonomika padėjo sustiprinti Kolchidės ekonomiką. Vėliau karalystei pavyko atsikratyti Persijos įtakos ir buvo sukurta nepriklausoma valstybė.
Ponto valdžioje
Mitridatas IV numalšino didelį sukilimą Kolchidėje 83 m. pr. m. e. ir atidavė ją valdyti sūnui Mitradatui Krestui, kuris greitai buvo nužudytas, nes buvo įtariama, kad jis norėjo įvykdyti sąmokslą prieš tėvą. Kai Mitridatas IV buvo nugalėtas 65 m. pr. m. e., Kolchidė buvo užgrobta Pompėjaus. Palemonui I valdant dalis šalies priklausė Pontui, kita dalis Bosporo karalystei. Po Palemono mirties šali valdė jo antroji žmona Pitodoridė, kuri valdė Kolchidę ir Pontą, tačiau Bosporo karalystė buvo nugvelbta jai iš po nosies. Imperatorius Neronas privertė jos sūnų Palemoną II atsisakyti sosto, ir Kolchidė su Pontu buvo prijungti prie Galatijos (63 m.), o vėliau prie Kapadokijos (81 m.) provincijų.
Romos valdžioje
Nekreipiant dėmesio į tai, kad visos pajūrio tvirtovės buvo užimtos, romėnų valdžia buvo silpna. 69 m. Kolchidės ir Ponto žmonės sukilo prieš romėnus, tačiau sukilimas buvo numalšintas. I a. šiame regione ėmė plisti krikščionybė. Tačiau dar iki IV amžiaus buvo paplitusi pagonybė. Kolchidė buvo suskilusi į mažas karalystes. III-IV amžiuje tos karalystės buvo pavergtos Lazikos.
Valdovai
Apie Kolchidės valdovus mažai žinoma:
Jūrės pradinė mokykla
Istorija
miniatiūra|250px|left
1926 m. įkurta pradžios mokykla, 1951–1961 m. septynmetė, 1961–1973 m. aštuonmetė, nuo 1973 m. vėl pradinė. Nuo 2011 m. uždaryta. Kurį laiką buvo Kazlų Rūdos pradinės mokyklos skyrius.
Savidėnai
Savidėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km į vakarus nuo Joniškio.
Istorija
1738 m. minimi Molėtų bažnyčios santuokų metrikų knygoje. 1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Inkūnų Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia
Istorija
Vyskupui leidus Angelės Stukaitės-Šukienės namuose įrengtoje koplyčioje 1939 m. pradėtos laikyti pamaldos. Nuo to laiko pradėta kurti Inkūnų parapija. Ją administravo Andrioniškio klebonas kunigas Dominykas Mikšys (1939 m.) ir kunigas Matas Šermukšnis (1939-1940 m.). Pirmasis parapijos klebonas Jonas Uogintas (1940-1944 m.). Kunigo Jono Uoginto (1911–1988) rūpesčiu pagal išeivio iš Andrioniškio inžinieriaus Pranciškaus Markūno (1873–1964) projektą 1941–1942 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją 1942 m. spalio 18 d. pašventino Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas. 1943 m. pastatyta klebonija. Po kunigo Jono Uoginto parapijai vadovavo Kazimieras Žukas (1944-1945 m.), Antanas Gružauskas (1945-1946 m.), Povilas Kučinskas (1946-1948 m.), Povilas Kairys (1948-1950 m.), Feliksas Savčiukas (1950-1956 m.). 1956–1966 m. klebonavo Eduardas Vaišnoras (1906–1982), Karagandos kalinys. 1966-1973 m. klebonavo Sigitas Uždavinys. Šis kunigas ypač daug pasidarbavo tobulindamas ir turtindamas bažnyčią, ją sutvarkė (iškalė, išgražino, išdažė) bažnyčios vidų, sutvarkė kapines. Sovietinės valdžios nuteistas metams pataisos darbų (miško kirtimo darbams) už kapinių sutvarkymą. 1973-1998 m. klebonavo Jonas Labakojis. Jo pastangomis bažnyčia buvo apkalta lentomis, nudažyta. Nuo 1998 m. parapija klebono neturi, ją aptarnavo Andrioniškio klebonas Jonas Labakojis, nuo 2004 m. Virginijus Taučkėla.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside ir zakristija. Bažnyčia vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriaus tvora metalinė (be vartų).
Generalinis štabas
Generaliniam štabui vadovauja generalinio štabo viršininkas.
Jūrės herbas
Jūrės herbas – Jūrės miestelio heraldinis atributas.
Aprašas
Sidabriniame lauke stovintis juodas ilgaragis ožys, tarp kurio ragų prakištas raudonas jurgino žiedas ilgų žaliu kotu su keliais lapais.
Autorius - Arvydas Každailis.
Istorija
Patvirtintas 2008 m. lapkričio 19 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Nr. 1K-1589.
Sete Laguasas
Sete Laguasas  – miestas pietryčių Brazilijoje, vidurio Minas Žeraise, 72 km į šiaurės vakarus nuo Belo Horizontės. Pro miestą eina Belo Horizontės–Montes Klaroso geležinkelis ir Brazilijos–Rio de Žaneiro plentas. Vystoma maisto (pieno, cukraus) pramonė, metalurgija, transporto priemonių gamyba, turizmas (vandens sportas). Aplink miestą plėtojama žemdirbystė (auginami ryžiai, pupelės, manijokai, kukurūzai, cukriniai runkeliai, medvilnė), gyvulininkystė, yra kvarco kasyklų, marmuro skaldyklų.
Sete Laguase veikia žemės ūkio tyrimų institutas, istorijos, geležinkelių muziejai, kultūros centras. Netoli miesto yra keliautojų lankomas „Girios karaliaus“ (Rei do Mato) urvas, kurio ilgis – 998 m, taip pat senovinės olų tapybos pavyzdžiai. Yra Šv. Antano (pastatyta 1843–1886 m.), Šv. Elenos (1852 m.) bažnyčios, XVIII a. rūmai.
Istorija
XVII–XVIII a. Sete Laguaso („septyni ežerai“) apylinkėse ėmė kurtis aukso, deimantų, brangakmenių ieškotojai. 1867 m. sudaryta Sete Laguaso savivaldybė.
Silezijos vaivadija
Silezijos vaivadija – administracinis-teritorinis vienetas Lenkijos pietuose, Aukštutinės Silezijos ir Mažosios Lenkijos regione. Plotas 12 294 km²; 4 599 447 gyventojai (2014 m. duomenys). Administracinis centras – Katovicai. Tai labiausiai išvystytas Lenkijos pramoninis rajonas.
Istorija
Vaivadija sukurta 1999 m. sausio 1 d. iš buvusių Katovicų, Čenstakavos ir Belsko-Bialos vaivadijų pagal 1998 m. vietinės savivaldos reorganizavimo įstatymą.
Geografija
Vaivadija pietuose ribojasi su Čekija ir Slovakija. Rytuose ribojasi su Opolės vaivadija, šiaurėje – Lodzės vaivadija, šiaurės rytuose – Švento Kryžiaus vaivadija, o rytuose – su Mažosios Lenkijos vaivadija.
Vaivadijos centre ir šiaurės vakaruose yra Silezijos aukštuma, šiaurės rytuose – Krokuvos-Čenstakavos aukštuma. Pietinę sieną sudaro Beskidų kalnai (Silezijos Beskidai ir Žyveco Beskidai).
Maždaug pusė dabartinės Silezijos vaivadijos nėra istorinio Silezijos regiono dalis. Tokie miestai kaip Čenstakava, Zavercis, Myškuvas, Javožnas, Sosnovecas, Žyvecas, Dombrova Gurniča ir Bendzinas istoriškai priklauso Mažosios Lenkijos regionui.
Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
'''Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Ilguvos kaime, 3,5 km į pietryčius nuo Veliuonos, prie Nemuno ir Nykos santakos. Liaudies architektūros formų. thumb|200px|Bažnyčios varpinė
Istorija
Upytės seniūnas Pranciškus Grincevičius 1765 m. pastatė bažnyčią. Ji buvo Veliuonos filija. 1794 m. įkurta parapija. 1813 m. į bažnyčią trenkė žaibas, ji sudegė.
Architektūra
Bažnyčia yra architektūros paminklas. Ji liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 šoniniais priestatais, apside ir 3 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Šventorius aptvertas medinių statinių tvora, skiriančia nuo civilinių kapinių. Jame stovi medinė 3 aukštų varpinė.
Rudasis vėžlys
Rudasis vėžlys (Manouria emys) – sausumos vėžlių rūšis, gyvenanti Indijoje (Asamas), Bangladeše, Mianmare, Tailande, Malaizijoje ir Indonezijoje (Sumatra, Borneo).
Aprašas
thumb|250px|left|Rudasis vėžlys thumb|left|250px|Poravimasis Rudasis vėžlys yra stambiausias žemyninės Azijos sausumos vėžlys: šiaurinio porūšio (M.e. phayrei) stambūs individai laisvėje siekia iki 25 kg, o nelaisvėje būna ir dar stambesni. Masė iki 31 kg, o karapakso ilgis – iki 47 cm.
Gyvena musoniniuose amžinai žaliuosiuose miškuose, drėgnose vietovėse. Didelį dalį laiko praleidžia po miško paklote, įsirausę į drėgną gruntą.
Daugiausia augalėdžiai, tačiau pasitaikius progai ėda ir įvairius bestuburius bei smulkius varliagyvius.
Šarvas gana plokščias, aukštis nesiekia pusės šarvo ilgio. Priekinis ir užpakalinis šarvo kraštai atlenkti, daugiau ar mažiau dantyti. Turi nuchalinį skydelį, antuodeginiai (suprakaudaliniai) skydeliai du, pilviniai skydeliai koncentriškai juostuoti, dažnai įdubę. Slanksteliniai skydeliai platesni nei ilgesni, plotis ne mažesni už šonkaulinių skydelių plotą. Plastronas didelis, gerklinė sritis gana išsikišusi, paprastai su išpjova. Užpakalinė skiautė giliai skelta. Krūtininiai skydeliai gali būti plačiai atitolę vienas nuo kito (nuo trumpos medialinės siūlės). Ašinis skydas labai mažas, kirkšninis – didelis.
Galva vidutinio dydžio, turi du didelius prieškaktinius skydelius ir didelį kaktinį. Snapas nekabliškas. Žandikauliai silpnai dantyti. Viršutinio žandikaulio alveolinis paviršius su tvirta medialine ketera. Priekinės kojos priekyje turi labai didelius aštrius žvyniškus gumburėlius, kurie sudaro 4 ar 5 išilgines eiles. Užpakalinės kojos turi labai didelius gumburėlius padiniame paviršiuje, kiti dideli gumburėliai, kūgiški, primenantys pentinus yra ant kulnų; grupė irgi didelių kūgiškų gumburėlių yra kiekvienoje šlaunų pusėje.
Manoma, kad rudieji vėžliai yra vieni primityviausių iš visų dabar išlikusių vėžlių, tai rodo molekuliniai ir morfologiniai tyrimai.
Porūšiai
M. e. emys turi atskirtus krūtininius skydelius, o M. e. phayrei skydeliai sujungti.
Mazovijos vaivadija
Mazovijos vaivadija  – didžiausia ir labiausiai apgyvendinta Lenkijos vaivadija, esanti šalies rytinėje dalyje. Centras – Varšuva. Vaivadija sudaro 11,4% šalies teritorijos. Šiaurėje ribojasi su Varmijos Mozūrų vaivadija, šiaurės vakaruose – Kujavijos Pamario vaivadija, pietvakariuose – Lodzės vaivadija, pietuose – Švento Kryžiaus vaivadija, pietryčiuose – Liublino vaivadija, o šiaurės rytuose – Palenkės vaivadija.
Istorija
thumb|left|Istorinis [[Mazovija|Mazovijos regionas]]
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. rytinėje ir šiaurinėje dabartinės vaivadijos teritorijoje gyveno baltų gentys jotvingiai, galindai ir prūsai. Antrame mūsų eros amžiuje palei Vyslą link jos aukštupio įsikūrė ir plito toliau gotai,perskirdami baltų genčių apgyvendintą plotą.Šios vaivadijos teritorijoje esančias žemes į rytus nuo Vyslos upės X a. pabaigoje užkariavo lenkų kunigaikštis Meška I. Nuo X a. iki 1526 m. didžioji dalis dabartinės vaivadijos žemių priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1795 m. Mazovijos vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. šiaurinė vaivadijos dalis priklausė Prūsijos karalystės Naujajai Rytų Prūsijai, rytinė Pietų Prūsijai, pietinė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1807–1816 m. šiaurės rytinė dalis priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui, pietrytinė Sedlcų, pietinė Radomo, vidurinė Varšuvos ir vakarinė Plocko departamentui.
1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, Mazovijos vaivadijai ir Plocko vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Augustavo gubernijai, Mazovijos gubernijai ir Plocko gubernijai. 1844–1867 m. priklausė Augustavo gubernijai, Radomo gubernijai, Plocko gubernijai ir Varšuvos gubernijai. 1867–1915 m. priklausė Lomžos gubernijai, Radomo gubernijai, Sedlcų gubernijai, Plocko gubernijai ir Varšuvos gubernijai.
1915–1918 m. šiaurinė dalis priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai, o pietinė dalis Liublino Generalgubernijai. 1918–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai ir Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. šiaurinė dalis priklausė Trečiojo Reicho Rytų Prūsijai, o pietinė Generalgubernijai.
1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Varšuvos, Plocko, Cechanuvo, Ostrolenkos, Sedlcų ir Radomo vaivadijoms.
Dabartinė vaivadija įkurta 1999 m. sausio 1 d. sujungiant Varšuvos, Plocko, Ciechanovo, Ostrolenkos, Siedlcės ir Radomo vaivadijas remiantis 1998 m. Vietinės valdžios reorganizacijos aktu. Vaivadijos vardas kilo nuo tradicinio regiono pavadinimo Mazovija, tačiau jos ribos nesutampa su istoriniu Mazovijos regionu: pietinė vaivadijos dalis su Radomo miestu priklauso istoriniam Mažosios Lenkijos regionui, o Mazovijai priklausanti Lomža ir jos apylinkės dabar yra Palenkės vaivadijoje.
Dalis dabartinių Losicės, Sedlcų, Palenkės Sokoluvo ir Vengruvo apskričių žemių nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Administracinis suskirstymas
thumb|Vaivadijos administracinis suskirstymas
Vaivadija sudaryta iš 37 apskričių ir 5 miestų-apskričių. Vaivadijoje yra 314 valsčių, iš kurių 35 miesto tipo, 50 kaimo-miesto ir 229 kaimo tipo.
Miestai-apskritys
Miestai ir miesteliai
Vaivadijoje yra 85 miesto statusą turinčios gyvenvietės, 5 iš jų sudaro atskirus miestus-apskritis ir 30 miesto tipo valsčius.
2006 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
2006 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – 83-asis Lietuvos lengvosios atletikos federacijos rengtas lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko 2006 m. liepos 21 - liepos 22 dienomis Kaune.
Vėžlienos sriuba
Vėžlienos sriuba – iš vėžlio mėsos gaminamos sriubos ar troškiniai. Šie patiekalai egzistuoja įvairiose kultūrose ir dažniausiai laikomi delikatesiniais.
Aureliano Torres
Aurelianas Toresas Romanas (Aureliano Torres Román; g. 1982 m. birželio 16 d.) – Paragvajaus futbolininkas, rungtyniaujantis kairiojo saugo arba kairiojo gynėjo pozicijoje. Argentinos klubo Club Atlético San Lorenzo de Almagro žaidėjas.
Vėžlienos sriuba
JAV ir Jungtinėje Karalystėje vėžlienos sriuba paprastai ruošiama iš žaliojo vėžlio mėsos, JAV dar populiarus ir kaimaninis vėžlys. Azijos šalyse labiau paplitę patiekalai iš minkštaodžių vėžlių. Sriubai čia sunaudojamos beveik visos minkštos vėžlio dalys – mėsa, viduriai, oda. Dėl religinių – mitologinių priežasčių Kinijoje sriubai beveik nenaudojami ne minkštaodžiai vėžliai.
Šiuo metu daug kur vėžlio sriuba, kaip ir apskritai patiekalai iš vėžlių, yra nelegali, kadangi daug valgomų vėžlių rūšių yra nykstančios ir draudžiamos gaudyti. Kaimaninis vėžlys JAV yra viena išimčių, jo sriubos galima gauti įvairiuose restoranuose ar parduotuvėse – konservuotos skardinėse.
Aureliano Torres
Per savo karjerą rungtyniavo Paragvajuje, Japonijoje, Meksikoje, Ispanijoje, Argentinoje.
Aurelianas Toresas nuo 2004 m. kviečiamas į Paragvajaus rinktinę. 2004 m. su Paragvajaus olimpine rinktine laimėjo sidabro medalius Atėnų olimpinėse žaidynėse.
Laimėjimai
San Lorenzo Paragvajus U-23
Harju apskritis
Harju apskritis, Harjuma (Harjumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies šiaurėje, Suomių įlankos pakrantėje. Rytuose ribojasi su Vakarų Viru, pietryčiuose – su Jervos apskritimi, pietuose – su Raplos apskritimi, pietvakariuose – su Lianės apskritimi. Administracinis centras – šalies sostinė Talinas.
Gyventojai
Apskrityje gyvena daugiau nei trečdalis šalies gyventojų. Dauguma gyventojų – estai, tačiau yra nemažai rusų, šiek tiek suomių. Net 77 % apskrities gyventojų gyvena Taline. Dauguma likusių gyventojų susitelkę aplink sostinę.
Miestai:
Administracinis skirstymas
thumb|right|320px|Administracinio skirstymo žemėlapis Miestų savivaldybės: Kaimų savivaldybės:
Rapėjai
Istorija
1700 m. minimas Videniškių bažnyčios santuokų metrikų knygoje.
Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Imbrado kaime, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, prie kelio. Klasicistinė, turi liaudies architektūros bruožų.
Parapijoje veikia Suvieko ir Kvintiškių koplyčios.
Istorija
Bažnyčią 1786–1787 m. pastatė Pranciškus Molis. Jono ir Pranciškaus Prūsokų lėšomis ji 1891 m. atnaujinta, pristatyta zakristija, šventorius aptvertas akmenų tvora. Tarpukariu bažnyčia suremontuota ir perdirbta (restauravo 1930–1939 m. klebonas M. Šapnagys ir kunigas G. Prijalgauskas parapijiečių lėšomis). Iki 1920 m. pamaldos (be lotynų) laikytos tik lenkų, nuo 1940 m. – tik lietuvių kalba. 1939 m. atnaujintas interjeras.
Ilgametis parapijos klebonas Vytautas Antanas Samsonas (1912–1961 m.), į Imbradą paskirtas prieš Antrąjį pasaulinį karą, kėlė parapijiečių religinį ir tautinį sąmoningumą. Buvo nužudytas, palaidotas šventoriuje.
1967 m. Imbrado parapijoje, Kvintiškių kaime apsireiškė Švč. Mergelė Marija. 2014 m. pašventinta Kvintiškių koplyčia.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, turi liaudies architektūros bruožų, medinė, ilgo stačiakampio plano, su trisiene apside ir prie jos prišlieta zakristija. Ant kraigo – bokštelis. Vienanavė. Joje 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė.
Bažnyčia su mūrinėmis kolonomis ir liaudies architektūros elementais. Bažnyčios viduje vertingi paveikslai („Šv. Jeronimas“ XVIII a. pab., „Šv. Jonas evangelistas“ XIX a. pradžia, „Kristus alyvų darželyje“, „Šv. Martynas su elgeta“, abu XIX a. antra pusė), dvi medinės krucifikso skulptūros (XIX a.), neobarokinis altorėlis, klasicistinės žvakidės (1811 m., nuliejo V. Feldmanas).
Hyju apskritis
thumb|right|250px|Savivaldybių žemėlapis Hyju apskritis, Hyjuma (Hiiumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies vakaruose. Apskritį sudaro Hyjumos sala ir aplinkinėse mažytės salelės (Kasaris ir kt.). Rytuose ribojasi su Lianės, o pietuose – su Sarės apskritimis. Administracinis centras ir vienintelis miestas – Kerdla.
Administracinis skirstymas
Kaimų savivaldybės:
Parikutinas
Parikutinas  – ugnikalnis Meksikos Mičoakano valstijoje, netoli lava užlieto to paties pavadinimo kaimo.
Ugnikalnis veržtis pradėjo taraskų ūkininko Dionisio Pulido kukurūzų lauke 1943 m. vasario 20 d. Ariant lauką Pulido, jo žmona ir sūnus stebėjo pirminį pelenų ir akmenų išsiveržimą. Ugniklanio kūgis išaugo per pirmuosius metus, kol ugnikalnis tebebuvo piroklastinėje fazėje. Šalia esantys Parikutino ir Nuevo San Juan Parangaricutiro kaimai buvo palaidoti po lavos ir pelenų sluoksniu, jų gyventojai iškelti. Veržiantis šiam ugnikalniui aukų nebuvo.
thumb|left|Kūgis 1943 metais Baigiantis pirmajai ugnikalnio augimo fazei po maždaug metų jis pasiekė 336 m aukštį. Per kitus aštuonerius metus ugnikalnis nuolat išsiverždavo, tačiau tai buvo santykinai ramūs lavos, kuri padengdavo aplinkinius 25 km², išsiveržimai. Ugnikalnio aktyvumas šiuo laikotarpiu mažėjo iki paskutinių šešių mėnesių, kai padažnėjo dideli išsiveržimai ir sprogimai. 1952 m. išsiveržimai baigėsi ir nuo to laiko Parikutinas liko ramus, pasiekęs 424 m aukštį virš kukurūzų lauko, kuriame iškilo.
Vulkanizmas yra įprastas Meksikos kraštovaizdžiui. Parikutinas tėra tik jauniausias iš daugiau nei 1 400 tokio tipo ugnikalnių, kurie yra Meksikos ugnikalnių juostoje. Ugnikalnis unikalus tuo, kad jo susiformavimas buvo stebimas nuo pat pirmųjų išsiveržimo ženklų.
Gotautė Kalmatavičiūtė
Gotautė Kalmatavičiūtė (g. 1992 m. gruodžio 9 d. Kaune) – Lietuvos šokėja, šiuolaikinio šokio kūrėja, buvusi Kauno šokio teatro „Aura“ narė, Auksinio scenos kryžiaus laureatė (2014 m.).
Biografija
Gotautė Kalmatavičiūtė augo Kaune. Paauglystėje pradėjo lankyti Kauno šokio teatro „Aura“ studijoje vedamas pamokas. Joje susipažino su šiuolaikiniu šokiu. Nuo 2011 iki 2014 metų dirbo teatro „Aura“ šokėja. Pirmoji choreografė – Birutė Letukaitė. Vėliau dirbo su užsienio choreografais: Amos Ben-Tal (2012 m. „Nužudyti Viktorą“), vengrų choreografu Ferenc Feher (istoriniame spektaklyje „1863“), vokietijos choreografu Johannes Wieland (spektaklyje „Melancholijos dėžutė“), Anne-Linn Akselsen, Adrian Minkowicz, Ferenc Feher, Deborah Light.
2014 metų rugpjūčio 11-16 d. dalyvavo Vasaros šokio mokykla’14 Vilniuje, Menų spaustuvėje.
Nuo 2014 metų rudens iki 2015 metų Gotautė Kalmatavičiūtė šoko Kaselio valstybiniame teatre, choreografo Johannes Wieland trupėje (Vokietijoje) šokėjo-svečio teisėmis. Dirbo perstatant choreografo Hofesh Shechter spektaklį „Dog“, pastatytą Škotijos šokio teatre (Jungtinė Karalystė).
Jutos Jazz
Jutos „Jazz“  – NBA Vakarų konferencijos Šiaurės vakarų pogrupio komanda iš Jutos valstijos Solt Leik Sičio miesto.
Sirutiškis (Utena)
Sirutiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vyžuonų.
Jutos Jazz
Naujojo Orleano metai (1974–1979)
miniatiūra|kairėje|200px|P. Maravičas 1977 m.1974 m. birželio 7 d. Naujojo Orleano „Jazz“ prisijungė prie NBA lygos. 1974 m. vasarą Jutos „Jazz“ išmainė 4 pirmojo rato pasirinkimus ir 2 komandos žaidėjus už Atlantos „Hawks“ atakuojantį gynėją Pitą Maravičą.
P. Maravičas 1976–1977 m. sezone vidutiniškai pelnydavo 31,1 taško ir pirmavo lygoje. miniatiūra|Naujojo Orleano „Jazz“ logotipas.
Persikėlimas į Jutą (1979–1984)
1979 m. komanda nusprendė persikelti į Solt Leik Sitį dėl Luizianos valstijos aukštų mokesčių. Komanda pasirinko Solt Leik Sitį, nes mieste seniau žaidė populiari ABA komanda.
Dėl blogo reklamavimo naujame mieste, komandos rungtynių lankomumas buvo žemas. Komanda, norėdama pakelti lankomumą, nusprendė išmainyti Spencerį Heivudą už lengvajį kraštą Adrijaną Dantlį.
A. Dantlis 1979–1980 m. sezone vidutiniškai pelnė 28 taško ir tapo NBA Visų žvaigždžių rungtynių žaidėjas. Komanda, pabaigusi sezoną su 24 pergalingomis rungtynėmis, NBA Naujokų biržos loterijoje išlošė antrąjį pasirinkimą ir pašaukė Darelį Grifitą iš Luisvilio Universiteto. D. Grifitas savo pirmąjąme sezone laimėjo NBA Metų naujoko apdovanojimą.
1981–1982 m. sezono pradžioje „Jazz“ atleido trenerį Tomą Nisalkę ir pasamdė Franką Laideną. Jutos „Jazz“ pabaigė sezoną 25-57.
1982 m. NBA Naujokų biržoje, komanda pašaukė Dominyką Vilkinsą, tačiau tą pačią naktį jį išmainė į Atlantos „Hawks“ komandą.
1983–1984 m. sezone komanda, turėdama pasveikusį A. Dantlį, naujoką Turlą Beilį ir Marką Eatoną, pateko į atkrintamąsias rungtynes, kuriose ji pralaimėjo konferencijos pusfinaliuose Finikso „Suns“ komandai 2-4.
Sezonai
99x99px|thumb|2004-2010
Žaidėjai
2023 m. kovo 28 d. duomenys :
Liulenčia
Liulenčia arba Lilinčia – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 3 km į pietvakarius nuo Sangrūdos. Ežeras širdies formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 165,9 m. Krantai žemi, pelkėti, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Vaiponiškės kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Vaiponės upės baseinui.
Ežerėvardis Liùlenčia kilęs iš žodžių liulėti („linksėti, liumpsėti“), liūlynas („liūnas, pelkė, klampynė“).
Machairodus
Machairodus – katinių (Felidae) šeimos, kardadančių kačių (Machairodontinae) pošeimio gentis.
thumb|260px|right|Machairodus genties individo iš viduriniojo [[Miocenas|mioceno laikotarpio rastų fosilijų Ispanijos Cerro de los Batallones, morfologinė rekonstrukcija]]
Machairodus gentis yra kilusi iš Proailurus genties kaip ir visos tikrosios katės. Manoma, kad iš Machairodus genties kilo gentis Homotherium. Genties pavadinimas Machairodus kilęs iš graikiško kalavijo „machairos“ pavadinimo.
Genties rūšys gyveno Europoje, Azijoje, Afrikoje ir Šiaurės Amerikoje viduriniojo mioceno laikotarpyje maždaug prieš 12-2 mln. metų.
Machairodų rūšys labai skyrėsi savo dydžiu ir proporcijomis, bet visoms joms buvo būdingi dantyti stambių ilčių kraštai. Tas kraštų dantytumas nusidėvėdavo per pirmus kelis gyvenimo metus. Pagrinde Machairodus genties rūšys buvo panašis dydžių į dabartinius liūtus (Panthera leo) ir tigrus (Panthera tigris) - 2 m kūno ilgio ir 1 m aukščio.
Varmijos Mozūrų vaivadija
Varmijos Mozūrų vaivadija  – administracinis teritorinis vienetas Lenkijos šiaurės rytuose. Administracinis centras ir didžiausias miestas – Olštynas.
Istorija
Varmijos Mozūrų vaivadija buvo įkurta 1999 m. sausio 1 d. iš buvusios Olštyno vaivadijos ir didelių Elbingo ir Suvalkų vaivadijos dalių, taip pat prijungiant dalį Torūnės, Cechanuvo ir Ostrolenkos vaivadijų.
Administracinis suskirstymas
Varmijos Mozūrų vaivadija sudaryta iš 2 miestų-apskričių ir 19 apskričių. Savo ruožtu apskritys suskirstytos į 116 valsčių: 16 miesto, 33 miesto-kaimo ir 67 kaimo valsčių.
Geografija
Varmijos Mozūrų vaivadijoje yra Mozūrijos ežerynas, kuriame yra apie 2700 ežerų.
Vaivadijos šiaurėje, prie sienos su Kaliningrado sritimi yra mažesnioji Romintos girios dalis (didžioji dalis yra Kaliningrado srities Nesterovo rajone).
Viktoras Kuprevičius (1925)
Viktoras Kuprevičius (1925 m. birželio 16 d. Kaune – 2005 m. spalio 14 d.) – Lietuvos ir Rusijos kompozitorius, kompozitoriaus Viktoro Kuprevičiaus sūnus.
Biografija
Gimė 1925 m. birželio 16 d. Kaune. 1951 m. baigė pianino klasę Maskvos valstybinę P. Čaikovskio konservatoriją, 1960 m. kompozitoriaus klasę. 1951-1954 m. vadovavo įvairiems Maskvos instrumentiniams ansambliams. 1963-1964 m. buvo žurnalo Кругозор redaktorius. Kūrė muziką įvairiems filmams, estradinėms dainoms. Mirė 2005 m. spalio 14 dieną.
Tiger Woods
Eldrick Tont „Tiger“ Woods (Taigeris Vūdsas) (g. 1975 m. gruodžio 30 d.) – profesionalus golfo žaidėjas iš JAV. Jis yra vienas sėkmingiausių visų laikų golfo žaidėjų pasaulyje. Kelerius metus iš eilės jis buvo geriausiai apmokamas sportininkas visame pasaulyje. 2014 m. „Forbes“ geriausiai apmokamų sportininkų sąraše T. Vūdsas buvo 6-as (61,2 milijono dolerių), o pagal iš reklamos gautas pajamas – pirmas pasaulyje (55 milijonai dolerių).
Biografija
Po labai sėkmingos karjeros pradžios, žaidžiant dvejus metus koledže, į profesionalų lygą T. Vūdsas atėjo 1996 m., būdamas 20 metų. Jau 1997 m. balandį sportininkas laimėjo savo pirmąjį Masters turnyrą. Jame jis varžovą aplenkė 12 kamuoliukų ir laimėjo 486 000 $ prizą. Tų pačių metų birželį pasaulio reitinge T. Vūdsas pasiekė viršūnę. Joje jis išbuvo nuo 1999 iki 2004 ir nuo 2005 iki 2010 m.
Nuo 2009 m. pabaigos iki 2010 m. balandžio žaidėjas atsitraukė nuo golfo dėl šeimyninių reikalų po to, kai buvo apkaltintas neištikimybe savo žmonai. Tais pačiais metais jie išsiskyrė. 2011 m. lapkritį žaidėjo forma pasiekė blogiausią 58 reitingą pasaulyje. 2011 m. pabaigoje jis nutraukė 107 savaičių be pergalių seriją ir nugalėjo „Hero World Challenge“ turnyre. Nugalėjęs dar viename turnyre 2013 m. kovo 25 d. T. Vūdsas vėl tapo numeris vienas pasaulyje. Šioje vietoje jis išsilaikė iki 2014 m. gegužės. 2014 m. balandį sportininkui buvo atlikta nugaros operacija, o po jos T. Vūdso forma prastėjo. 2015 m. kovo 29 d. sportininkas pirmą kartą per savo karjerą buvo už pirmojo 100 pasaulyje – 104.
2016 m. gegužę žaidėjo reitingas pirmą kartą karjeroje nusileido žemiau 500 ribos. 2017 m. pabaigoje T. Vūdso reitingas buvo 1199 pasaulyje. Po šio taško žaidėjas pradėjo sėkmingai dalyvauti turnyruose ir 2018 m. rugpjūtį pakilo į 26 vietą pasaulyje. Šį mėnesį 2018 m. PGA čempionate T. Vūdsas užėmė antrąją vietą – tai buvo geriausias jo rezultatas PGA turnyruose nuo 2009 m.
2019 m. balandį amerikietis laimėjo Masters turnyrą. Tai buvo pirmoji pergalė didžiuosiuose turnyruose nuo 2008 m. ir 15-tas jo karjeroje laimėtas didysis turnyras. T. Vūdsui tuo metu buvo 43 metai ir jis tapo antru pagal vyriausią amžių, laimėjusiu Masters turnyrą, po Jack Nicklaus pergalės 1986, kai jam buvo 46.
2019 m. spalio 27 d. amerikietis laimėjo PGA turnyrą „ZOZO“ Japonijoje ir pelnė 82-ą pergalę PGA turuose. Pagal šį rodiklį jis yra pirmoje vietoje kartu su kitu JAV žaidėju Sam Snead.
2021 m. vasario 23 d. žaidėjas patyrė avariją ir susižeidė abi savo kojas. Vėliau ligoninėje jam buvo atlikta operacija. 2021 m. lapkritį T. Vūdsas prasitarė, kad profesionalaus žaidėjo karjera jam baigta, tačiau jis tikisi sužaisti kelis turnyrus per metus. Pirmą kartą po šios avarijos amerikietis į profesionalaus golfo turnyrą sugrįžo 2022 m. balandžio 7 d., startavęs „Masters“ čempionate.
Pasiekimai
Per savo karjerą T. Vūdsas pasiekė daugumą golfo rekordų. Jis išbuvo numeris vienas pasaulyje daugiausiai savaičių iš eilės ir daugiausiai savaičių iš viso. PGA metų žaidėjo apdovanojimą jis gavo 11 kartų. 10 skirtingų sezonų sportininkas užėmė pirmą vietą tarp daugiausiai uždirbusių golfo žaidėjų. Per savo karjerą jis laimėjo 14 pagrindinių golfo turnyrų. Pagal šį rodiklį T. Woods nusileidžia tik Jack Nicklaus, laimėjusiam 18. Sportininkas tapo jauniausiu golfo žaidėju, pelniusiu „Grand Slam“ pasiekimą (laimėjusiu visus pagrindinius turnyrus viename sezone).
Švelnūs tardymai
Švelnūs tardymai – 2005 m. išleista lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės knyga, kurioje publikuojama daugiau nei 20 interviu su menininkais, filosofais ir kt. Tarp jų – Leonidas Donskis, Paulius Normantas, Rolandas Kazlas, Nijolė Oželytė ir kt. Kai kurie interviu prieš tai publikuoti spaudoje.
Knygoje vengiama banalių, kasdienių temų, gvildenamos egzistencinės bei filosofinės dilemos. Tai viena paskutinių Jurgos Ivanauskaitės knygų.
Pagal šią knygą pavadinta radijo programoje „LRT Opus“ transliuojama pokalbių laida (vedėjas – Richardas Jonaitis).
Sobralis
Sobralyje veikia 1968 m. įkurtas universitetas, astronomijos observatorija, planetariumas, vyskupijos, Saulės užtemimo, meno muziejai, kultūros namai (pastatyti 1858 m.), San Žuauno municipalinis teatras (1875 m.), Švč. Mergelės nekaltojo prasidėjimo katedra (1778 m.), yra Fatimos Mergelės arka.
Istorija
1726 m. prie Akarau upės įsikūrė Kaisaros ūkis (Fazenda Caiçara). 1773 m. susikūrė miestelis, o 1841 m. tapo Sobralio miestu. 1882 m. miestą pasiekė geležinkelis, vietovė pradėjo sparčiai augti. 1919 m. Sobralyje buvo atliekami svarbūs saulės užtemimo stebėjimai, kurie buvo susiję su reliatyvumo teorijos patvirtinimu.
Spodumenas
200px|thumb|Spodumenas
Mineralo kristalai prizminiai, dažnai dideli. Šis mineralas randamas ličio praturtintuose granituose ir pegmatituose.
Kietumas pagal Moso skalę yra 6,5-7.
Spodumenas būna bespalvis, gelsvas, violetinis, rožinis, gelsvai žalias, žalias.
Dvi mineralo atmainos kuncitas ir hidenitas naudojamos juvelyrikoje.
Jesus Franco
Jo filmų dažniausios temos – eksploatacinis žanras, ypač temos „moterys kalėjime“, „vampyrės lesbietės“, sadomazochizmas, zombiai bei „sexploitation“ žanras (Franko ekranizavo keletą Markizo de Sado kūrinių). Be šių filmų sukūrė keletą juostų karo tema, apie šnipus, taip pat fantastines juostas bei istorines dramas. Per savo karjerą Franko sukūrė daugiau kaip 160 filmų, tačiau tikslus skaičius nėra žinomas: režisierius paprastai filmuodavo keletą juostų vienu metu, supindamas scenas arba panaudodamas jas keliuose filmuose ir net aktoriai kartais nežinodavo, kad vaidina ne viename, o keliuose filmuose iš karto. Be to, neretai filmai atskirose šalyse pasirodydavo skirtingais pavadinimais bei yra žinomas ne vienas pradėtas, tačiau nebaigtas kūrinys. Beveik visi jo filmai buvo mažo biudžeto ir jų demonstravimas buvo ribojamas cenzūros arba, karjeros pabaigoje, išleidžiami tik DVD formatu. Tai faktiškai leisdavo kurti filmus savo nuožiūra, nederinant darbo su kino kompanijų reikalavimais.
Franko filmams būdingos ilgos, ištęstos erotinės scenos, o kai kurios juostos balansuoja ties pornografijos riba. Jis dažnai filmuodavo laikydamas kamerą rankoje, stambiu planu, kas suteikdavo didesnio realistiškumo. Kitas būdingas režisieriaus bruožas – tie patys aktoriai, bendradarbiavę su juo daugelyje filmų: Lina Romay, Soledad Miranda, Klaus Kinski, Maria Rohm, Monica Swinn, Christopher Lee, Susan Hemingway, Howard Vernon, Alice Arno, Olivier Mathot. Pats režisierius taip pat dažnai atlikdavo nedidelius vaidmenis savo filmuose.
Biografija
Jau būdamas 6, Chesus, skatinamas vyresniojo brolio Enrique, susidomėjo muzika ir įstojo į Madrido konservatoriją, kurioje baigė pianino klasę.
Grįžęs į Ispaniją, Franko pradėjo darbuotis kino industrijoje, pradžioje kaip kompozitorius, vėliau – kaip režisieriaus asistentas, dirbdamas su tokiais režisieriais kaip Joaquin Marchent, Leon Klimovsky, Juan Antonio Bardem, o kompanijoje „Agata Films S.A.“ – ir kaip prodiuseris bei rašytojas. Po daugiau kaip 20 filmų, kuriuose jis buvo asistentu, 1959 m. Franko pradėjo režisuoti pats.
1961 m. kartu su prodiuseriu pamatęs filmą „Drakulos nuotakos“, Franko nusprendė kurti siaubo filmus. Tais pačiais metais pasirodė kultiniu tapęs „L’Horrible Dr. Orlof“, sulaukęs populiarumo ir Jungtinėje Karalystėje bei JAV. Franko filmą ne tik režisavo, bet taip pat parašė scenarijų ir dalį muzikos.
7 dešimtmetyje jis toliau kūrė siaubo filmus, taip pat keletą juostų apie šnipus bei „softcore“ erotinius filmus pagal Markizo de Sado kūrybą. Nors Franko nufilmavo keletą įdomių filmų („99 moterys“ bei 2 filmus su aktoriumi Christopher Lee pagrindiniame vaidmenyje – „Bloody Judge“ ir „Grafas Drakula“), tačiau didesnės finansinės sėkmės nesulaukė.
Tuo laiku režisierius „atrado“ aktorę Soledad Miranda, kuri pirmą didesnį vaidmenį atliko filme „Grafas Drakula“). 1969 m. Franco persikėlė į Prancūziją, kur galėjo kurti filmus su daugiau erotikos ir smurto. Tai buvo mažo biudžeto juostos, beveik visada skirtos suaugusiųjų auditorijai, be didelio finansinio pasisekimo, bet tam tikruose sluoksniuose kultinio, kaip ir pats režisierius, statuso.
Viljandžio apskritis
Gamta
Pietinę apskrities dalį užima Sakalos aukštuma (aukščiausia vieta – 144 m, Rutu k.). Šiaurės rytuose – pelkėtos žemumos. Nemažą apskrities dalį užima miškai (spygliuočių ir smulkialapių). Teritorijos rytuose telkšo Vertsjervo ežeras.
Jesus Franco
Biografija
Režisieriaus mūza Soledad Miranda buvo nusifilmavusi 6 jo filmuose iš eilės (tarp kurių žinomiausias – „Vampyros Lesbos“), kai 1970 m. žuvo automobilio avarijoje Portugalijoje. Po metų Franko atrado 17-metę aktorę Lina Romay, kuri tapo jo mūza ir kine, ir gyvenime.
Nepaisant to, kad 1970-ųjų pradžioje Franko sukūrė keletą sėkmingų siaubo filmų, daugelis laikė jį pornografinių filmų režisieriumi, nes didžioji dalis jo kuriamų filmų buvo skirta suaugusiųjų kategorijai. 1980-ųjų pradžioje jis vėl sukūrė eilę mažo biudžeto siaubo filmų, tačiau po 1983-ųjų vėl grįžo prie erotinių juostų kūrimo.
Viljandžio apskritis
Gyventojai
Viljandima užima 6 vietą Estijoje pagal gyventojų skaičių (beveik 4,5 % gyventojų). Tankiau gyvenama centrinė apskrities dalis. Didžioji gyventojų dauguma – estai.
Jesus Franco
Biografija
1988 m. ir 1996 m. Franko sukūrė du didelio biudžeto siaubo filmus („Beveidė“ ir „Killer Barbys“), įrodydamas, kad, esant pakankamam finansavimui, gali kurti ir tokius filmus, tačiau po 1996 m. nei vienas jo filmas nebuvo demonstruojamas kino teatre, po sukūrimo iš karto išleidžiamas DVD formatu.
Asmeninis gyvenimas
1962–75 m. Franko buvo vedęs Nicole Guettard, kuri keletą metų padėjo jam rašyti scenarijus kino filmams bei keliuose jų atliko nedidelius vaidmenis. Kartu jie susilaukė dukters Caroline Riviere, taip pat vaidinusios keliuose jo filmuose.
Viljandžio apskritis
Gyventojai
Miestai:
Jesus Franco
Asmeninis gyvenimas
Po to, kai 1970 m. automobilio avarijoje žuvo jo mėgstama aktorė Soledad Miranda, Franko susipažino su tuo metu tik 17 sulaukusia Lina Romay, kurią ėmėsi globoti, ketindamas paversti savo filmų žvaigžde. Jiedu kartu praleido keturis dešimtmečius, Romay buvo ne tik jo mėgstama aktorė, bet ir mūza bei gyvenimo draugė, suvaidinusi daugiau kaip 100-e jo režisuotų filmų.
Jiedu susituokė tik 2008 m. 2012 m. Romay mirė nuo vėžio, būdama 57, o Franko – po metų, sulaukęs 82.
Viljandžio apskritis
Administracinis skirstymas
Miestų savivaldybės: Kaimų savivaldybės:
Inturkės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
miniatiūra|left|Bažnyčia 2014 m.
Istorija
Inturkės bažnyčiai 1555 m. dovanotas Rudesos palivarkas su Kačergų kaimu. Antroji bažnyčia statyta iki 1674 m. Nauja bažnyčia pastatyta 1739 metais. XVIII a. veikė parapinė mokykla. 1763 m. įkurta Šv. Rožančiaus brolija. Iki 1782 m. pastatyta koplyčia. Dabartinė medinė bažnyčia pastatyta 1855 m. Klebono Petro Prunskio rūpesčiu 1908 m. rugpjūčio 9 d. Inturkėje surengtas pirmasis viešas lietuvių vaidinimas.
1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1924 m. į Inturkę paskirtas klebonas Stanislovas Šlamas padėjo Kiprui Petrauskui baigti muzikos ir dainavimo studijas. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią parapijiečių lėšomis suremontavo kunigai Vincentas Sladkevičius ir Mykolas Balnys.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su trisiene apside ir žemu bokštu. Lubos kesoninės. Yra 5 barokiniai altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šalia vartų stovi medinė XVIII a. varpinė.
Blood Money
Blood Money – 2002 m. ANTI- įrašų kompanijoje išleistas Tomo Vaitso studijinis albumas. Jį sudaro dainos, parašytos pjesei Woyzeck, kurią režisavo Robert Wilson. Su juo Vaitsas dirbo ir kitose pjesėse: The Black Rider ir Alice. Joms sukurtą muziką taip pat išleido albumuose.
Metacritic 2002 m. albumų trisdešimtuke, Blood Money užėmė 18 vietą. Šveicarijoje šis albumas buvo 25 vietoje, Jungtinėje karalystėje - 21, o JAV - 32.
Trikampis (Čepkeliai)
Trikampis (arba Ilgis) – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 9 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje, 0,3 km į pietvakarius nuo Ešerinio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 132,8 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę pelkiniu retmiškiu.
Ežeras priklauso Ūlos baseinui.
Surviliškio herbas
Surviliškio herbas – Surviliškio miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Milvydiškiai
Milvydiškiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Janapolės. Pietinėje dalyje prateka Druja (arba Gūšra), telkšo Gūšros ežeras. Kaime buvo senos kapinaitės, kurias savavališkai suarė Seimo narys Jonas Ramonas, gimęs šiame kaime.
Surviliškio herbas
Aprašas
Žaliame skyde auksinis vieno iš V. Svirskio kryžių viršutinis fragmentas.
Liolių herbas
Liolių herbas – Liolių miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Mėlyname lauke įžambiai sukryžiuoti kardas sidabrine pjūkliška geležte ir auksine rankena ir sidabrinė alebarda auksiniu kotu. Kardo rankena heraldiškai dešiniame viršutiniame kampe, o geležtės smaigalys kairiame apatiniame kampe, alebardos kotas dešiniame apatiniame kampe, o galvos smaigalys kairiame viršutiniame kampe.
LGBT
LGBT (arba GLBT) – inicialai, kuriais apibūdinamos lesbietės, gėjai, biseksualūs ir translyčiai žmonės. Terminas naudojamas nuo XX a. 10-o dešimtmečio vietoje „LGB“, kuris prieš tai pakeitė frazę „gėjų bendruomenė“, kuri nereprezentavo daugelio LGBT bendruomenės narių. Šiuolaikinėje vartosenoje terminas LGBT naudojamas norint pabrėžti kultūrų paremtų seksualumo ir lyties tapatybe įvairovę bei kartais vartojamas kalbant apie asmenis, kurie yra neheteroseksualūs, t. y. ne tik homoseksualūs, biseksualūs ar transeksualūs. Šiuo atveju dažnai pridedama raidė „Q“, apibūdinanti queer žmones ar tuos, kurie nėra tikri dėl savo seksualinio identiteto (pvz., LGBTQ). Akronimas tapo vyraujančiu pavadinimu ir buvo priimtas daugumos LGBT bendruomenės centrų bei LGBT žiniasklaidos daugelyje anglakalbių šalių.
Kai kurie homoseksualūs ir translyčiai asmenys savęs nesieja su šiais inicialais ir pasirenka nebūti LGBT bendruomenės dalimi. Viena vertus, kai kurie interseksualai norėtų būti įtraukti į LGBT grupes ir teiktų pirmenybę terminui LGBTI. Kita vertus, kai kurie individai priklausantys vienai grupei gali jaustis neturintys nieko bendro su individais kitoje grupėje ir laiko tokius nuolatinius lyginimus įžeidžiančiais. Kai kurie tvirtina, kad transseksualų reikalai nėra tokie patys kaip LGB žmonių. Su šiomis idėjomis koreliuoja tikėjimas „lesbiečių ir gėjų separatizmu“, kuris tikina, kad lesbietės ir gėjai turėtų formuoti atskirą bendruomenę nuo grupių, kurios yra paprastai įtraukiamos. Kiti žmonės nesirūpina terminu, laikydami užrašą per daug politiškai korektišku, pastanga suskirstyti įvairias žmonių grupes į vieną pilką zoną ir kad tai reiškia, jog pagrindinių reprezentuojamų grupių problemos ir prioritetams skiriamas vienodas dėmesys.
Salaperaugis (ežeras)
Salaperaugis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 7 km į pietryčius nuo Liubavo, 2 km į šiaurę nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,57 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 179,5 m. Šiaurės rytuose medžiais apaugusios dambos ir kelio atskirtas nuo Mažojo Salaperaugio. Šiaurės vakaruose ir pietryčiuose krantai žemi, su terasomis, vakariniai, šiaurės rytiniai ir pietvakariniai – aukšti ir statūs, o pietinis – pelkėtas. Ežero dugną dengia molis. Iš Salaperaugio išteka upelis į Mažajį Salaperaugį.
Vandenvardis Salapéraugis sudarytas iš žodžių sala ir peraugti.
Vėžaičių herbas
Vėžaičių herbas – Vėžaičių miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Žemutinės Silezijos vaivadija
Žemutinės Silezijos vaivadija yra Lenkijos pietvakariuose, ribojasi su Vokietija (vakaruose) ir Čekija (pietuose). Plotas 19 947 km²; 2,91 mln. gyventojų. Sostinė – Vroclavas. Šiaurėje ribojasi su Liubušo vaivadija, šiaurės rytuose – Didžiosios Lenkijos vaivadija, pietryčiuose – Opolės vaivadija.
Istorija
Vaivadija įkurta 1999 m. iš buvusių Vroclavo, Legnicos, Jelenia Guros, Valbžycho vaivadijų ir dalies Kališo vaivadijos.
Vėžaičių herbas
Istorija
Herbą 2011 m. birželio 28 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-744.
Sauselio ežeras
Sauselio ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 7 km į pietryčius nuo Liubavo. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 175,1 m. Krantai aukštoki, tik šiaurinis krantas žemas ir pelkėtas, apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Šalia įsikūręs Sauselio kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Krošlės upelio baseinui (Šešupės baseinas).
Janapolės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Janapolės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Janapolės miestelyje, 8 km į šiaure nuo Varnių. Architektūros ir dailės paminklas (unik. kodas ).