cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Druskių kapinynas
Istorija
Iki 1976 m. ši vieta archeologams nebuvo žinoma. Tačiau Istorijos instituto archeologas Algirdas Girininkas, tais pačiais metais vykdydamas buvusio Jaros ežero akmens amžiaus stovyklos kasinėjimus, pastebėjo 6-13 cm skersmens ir 15-30 cm aukščio iškasinėtus kauburėlius.
Iškasus 6x4 m plotą, 1,25 m gylyje buvo atidengtos supuvusio medinio karsto liekanos. Aptiktos 4 kalvio darbo vinys su plačiomis galvutėmis. Nustatyta, kad čia palaidota moteris, jai į kapą įdėtas odinis maišelis su trimis monetomis: sidabrinis Rygos solidas ir du variniai Jono Kazimiero Vazos pinigėliai, vienas iš jų 1657 metų. Tiriant žemę, nustatytas 4-6 cm storio tamsios žemės sluoksnis, kuriame matėsi pelenų, sudegusių smulkių kaulų medžio anglies trupinėlių,  manoma, tai buvusio įrengto pilkapio pagrindas.
Antrieji žvalgomieji archeologiniai tyrimai atlikti 1998 m. Povilo Tebelškio. Jų metu ištirtas 64,5 m² plotas (2 perkasos ir 2 šurfai). Pirmoje perkasoje neradus pilkapiui būdingų požymių, nustatyta, kad tai supustyta kopa. Antroje perkasoje 15-20 cm gylyje nuo žemės paviršiaus surinktas nedidelis kiekis smulkių kaulų. Pagal tyrimus, kuriuos atliko VU Medicinos fakulteto dr. Rimantas Jankauskas, nustatyta, kad tai 5-10 metų vaiko, deginti kaulai, kremuoto 400–600 pagal Celsijų temperatūroje, tačiau nerastos jokios įkapės.
Meksikiečiai
Meksikiečiai (, iš  – vieno iš actekų savivardžių) – lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Meksikoje. Sudaro labai didelę diasporą Jungtinėse Amerikos Valstijose, taip pat meksikiečių gyvena Kanadoje, Ispanijoje, Gvatemaloje, Vokietijoje ir kitur. Populiacija – 130–150 mln. žmonių. Kalba ispaniškai. Didžiuma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų (daugiausia baptistų), kitų tikybų (tarp jų ir indėniškų) išpažinėjų.
Druskių kapinynas
Paminklo apsauga
1993 m. sausio 11 d., patvirtintas teritorijos planas, 1993 m. sausio 14 d. įtrauktas į naujai išaiškinamų archeologijos paminklų sąrašą. Kultūros vertybių registre unikalus kodas – 12213.
Meksikiečiai
Meksikiečių tauta susidarė XVI a. prasidėjus europiečių (pradžioje – ispanų konkistadorų) antplūdžiui į Meksiką. Ispanų kolonistai susimaišė su vietinių tautų (ypač actekų, majų, otomių, mištekų, sapotekų ir kt.) atstovais, susidarė gausus metisų sluoksnis. Taip pat iš dalies įsimaišė ir vergų juodaodžių palikuonys. Tautinis branduolys susidarė XIX a. vykstant kovai prieš Ispaniją, dar labiau sustiprėjo po 1910–1917 m. vykusios Meksikos revoliucijos.
Druskių kapinynas
Lokalizacija
Druskių kapinynas yra Šimonių sen., 1,35 km į P-PR pusę nuo Kupiškio-Utenos kelio (Nr. 118) kryžkelės su keliu į Adomynę, 0,8 km į PV nuo Druskių kaimo senųjų kapinių, 0,2 km į PR nuo Aluotų, Druskių piliakalnio, miške.
Meksikiečiai
Metisai sudaro ~60–90 % šalies gyventojų, nors tikslius skaičius nusakyti sunku, nes daug metų Meksikos indėnai buvo skatinami asimiliuotis su ispanakalbiais ir „tapti metisais“. Baltieji sudaro ~9 % meksikiečių – tai daugiausia ispanų, italų, prancūzų, vokiečių kilmės žmonės (gyvena daugiau šiaurinėse valstijose). Juodaodžiai ir mulatai sudaro nedidelę meksikiečių dalį ir gyvena daugiausia Meksikos įlankos ir Ramiojo vandenyno pakrantėse (Oachakoje, Gerere, Verakruse). Taip pat yra arabų (libaniečių, sirų, irakiečių, palestiniečių), azijiečių (kinų, japonų, filipiniečių) kilmės meksikiečių.
Druskių kapinynas
Pasakojimai, padavimai
Pasak vietinio gyventojo Juozo Augulio (g. 1921 m.) žmonės tą vietą vadino Senaisiais kapais. Maždaug iki 1959 m. kalvelėje stovėjo medinis kryžius su 1888 metų data. Pirmojo pasaulinio karo metu toje vietoje yra palaidoti kareiviai, o jiems atminti Petras Jakutis iš Aluotų kaimo ant pušies prikalė kryželį.
Meksikiečiai
Tradiciniai verslai – žemdirbystė (daugiausia auginami kukurūzai, pupelės, ryžiai, sorgai, kviečiai, taip pat medvilnė, cukranendrės, kavamedžiai, subtropiniai augalai, agavos), gyvulininkystė (laikomi galvijai, avys, kiaulės, arkliai). Dabar daug meksikiečių dirba pramonėje, paslaugų bare.
Kaimiškų vietovių meksikiečiai gyvena daugiausia padriko plano kaimeliuose (aldea) ir sodžiuose (rancheria). Bendruomenės centras – miestelis (pueblo). Jo centre – aikštė su bažnyčia, skveru, šuliniu arba fontanu, savivaldybės rūmais, mokykla. Nuo aikštės spinduliškai driekiasi gatvės. Namai statomi iš plūkto molio, plaušplyčių, akmens, medienos, šiaudų. Tradicinis meksikiečių būstas paprastai vienos patalpos, neretai be langų, su plūkta asla. Miegama ant demblių, pietuose vietomis hamakuose. Stogas tropikuose paprastai šiaudinis, šiauriau – čerpinis. Atskirai nuo būsto įrengta virtuvė, klėtis (apskrita arba kvadratinė, kartais – vazos pavidalo kueskomatė), garinė pirtis (temaskalis). Turtingųjų namai – akmeniniai, su daugeliu patalpų, su verandomis, išdailintomis medžio raižiniais, su vidiniu kiemu (patijumi).
Meksikietišką virtuvę sudaro kukurūzų patiekalai (ypač tortilijos), gaminiai iš pupelių, mėsos, sūrio, vartojami aštrūs padažai, prieskoniai. Pakrantėse vartojama daug žuvies, jūros gėrybių, pietuose – vaisių.
Fabiano Caruana
Fabianas Luidžis Karuana (g. 1992 m. liepos 30 d. Majamyje, Floridoje) – JAV–Italijos šachmatininkas. Jis turi JAV ir Italijos pilietybes. Nuo 2005 m. gyveno Europoje ir priklausė Italijos šachmatų federacijai, bet 2015 m. grįžo į JAV šachmatų federaciją.
Šachmatų vunderkindas: nuo pat jaunystės išryškėjo jo gabumai, žaidžiant šachmatais: FIDE meistras (2002); tarptautinis meistras (2005); turėdamas 14 metų, 11-kos mėn. ir 20 dienų tapo didmeistriu (2007).
Fabianas Karuana yra eilės pasaulio elitinių turnyrų nugalėtojas bei prizininkas. 2014 m. spalio mėn. bei 2018 m. gegužės mėn. jo FIDE reitingas buvo 2-as pasaulyje.
2018 m. kandidatų turnyre iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su Magnusu Karlsenu.
Jaunystė
F. Karuana gimė Majamyje amerikiečių italų šeimoje bet nuo 4-ių metų, gyveno Parksloupe (Bruklinas).
Fabianas Karuana išmoko žaisti šachmatais būdamas penkerių. Nuo 6 metų jį treniravo nacionalinis meistras Bruce Pandolfini. Anksti pradėjo dalyvauti įvairiose varžybose. Būdamas 10-ies tapo jauniausiu amerikiečiu, nugalėjusiu didmeistrį oficialiose varžybose. Tai įvyko Manhatano Maršalo šachmatų klube vykusiame turnyre. 12-kos tapo FIDE meistru.
Iki 12 metų amžiaus grupėje, buvo pajėgiausias tarp JAV jaunųjų šachmatininkų. Šachmatais užsiiminėdavo po 36 val. per savaitę.
2004 m. su tėvais persikėlė į Europą.
Jaunimo
Žaidė Panamerikos jaunių čempionatuose: 2001 m. Argentinoje, Mendosoje, vykusiame čempionate, amžiaus grupėje iki 10 metų, laimėjo sidabro medalį, 2002 m. Argentinos Vilja Chiardino mieste vykusiame Panamerikos jaunių čempionate iki 10 m. amžiaus grupėje, surinko 8,5 tšk. iš 9 galimų ir iškovojo aukso medalį; 2003 m. Bogotoje iki 12 m. amžiaus grupėje, kartu su Emiliju Kordova surinko po 8 tšk. iš 9 bei buvo apdovanotas aukso medaliu.
Jis žaidė ir pasaulio jaunių šachmatų čempionatuose, kuriuose finišuodavo turnyrinės lentelės viršuje, bet medalių nepelnė:
2002 m. Heraklione iki 10 m. amžiaus grupėje, surinkęs 8 tšk. iš 11, užėmė 6-ą vietą; ten pat vykusiame 2004 m. čempionate iki 12 metų amžiaus grupėje, surinkęs 7,5 tšk. iš 11, liko 10-as.
Pasaulio
Dalyvauja pasaulio taurės, didžiojo prizo šachmatų varžybose, kandidatų turnyruose.
Šachmatų taurės varžybos
F. Karuana dalyvavo taurės varžybose (2009; 2011; 2013; 2015; 2017) m. Į jas dažniausiai jis patekdavo dėl savo aukšto reitingo. Tačiau šiose varžybos jo nelydėjo sėkmė: geriausias jo pasiekimas per (2009–2017) m. laikotarpį – 2013 m. ketvirtfinalis.
Į 2009 m. pasaulio šachmatų taurės varžybas pateko FIDE prezidento pasiūlimu. F. Karuanos debiutas buvo sėkmingas: pirmajame rate nugalėjo Lazarą Brusoną (rtg. 2619) iš Kubos, antrame jo tautietį – Leinierą Domingesą (rtg. 2719) ir trečiame – Jevgeniju Aleksejevą (rtg. 2715) iš Rusijos. Ketvirtajame rate, susitikęs su Vugaru Gašimovu (rtg 2758, pasaulyje Nr. 6) iš Azerbaidžano, po dviejų lygiųjų pagrindiniame mače, žaidžiant 4-ias papildomas greitąsias partijas neatsilaikė ir pralaimėjo bendru rezultatu – 1,5:3,5.
Į 2011 m pasaulio taurės varžybas buvo pakviestas dėl aukšto reitingo. Pirmajame rate įveikė Aleksejų Pridorožnį, antrame – ukrainietį Jurijų Drozdovskį, bet trečiame rate pralaimėjo, žaisdamas papildomas greitųjų šachmatų partijas Rusijos DM Piotrui Svidleriui.
Į 2013 m. pasaulio taurės varžybas vėl pateko dėl aukšto reitingo. Pirmame rate, įveikė TM G. Akašį iš Indijos, antrajame – Ju Jangjį iš Kinijos, trečiame – Vladimirą Malakhovą iš Rusijos, ketvirtame – Peru DM Chulijų Grandą, bet buvo sustabdytas ketvirtfinalyje, žaidžiant su Maksimu Vašje-Legravu iš Prancūzijos. Dėl aukšto reitingo dalyvavo 2015 m. pasaulio taurės varžybose. Pirmame rate laimėjo prieš Tuniso atstovą Amirą Zaibi, antrajame – Azerbaidžano DM Raufą Mamedovą, trečiajame – Ukrainos-Kanados DM. Antoną Kovaliovą, tačiau ketvirtajame rate, susitikęs su dar vienu Azebaidžano DM Šakhrijaru Mamedjarovu pralaimėjo 0,5:1,5 ir iškrito iš taurės varžybų.
Dėl aukšto reitingo buvo pakviestas ir į 2017 m. taurės varžybas iš kurių teko pasitraukti trečiame rate, pralaimėjus per papildomas greitųjų partijas Jevgenijui Najerui iš Rusijos. Bendras susitikimo rezultatas – 1,5:2,5.
Didžiojo prizo varžybos
Jis sėkmingiau žaidė didžiojo prizo šachmatų varžybose: Taškente (2012) vykusiame turnyre, surinkęs 6 taškus iš 8, užėmė 4-ą vietą ir pelnė 80 didžiojo prizo balų, Cuge (2013) dalijosi trečią – ketvirta vietomis bei uždirbo 100 balų, Salonikuose (2013), pasidalijęs antra-trečia vietomis pridėjo dar 125 balus.
Po trijų turnyrų jo balų suma buvo 305. Kad užimtų bendrąją antrąją vietą, suteikiančią teisę žaisti kandidatų turnyre, Paryžiuje jam reikėjo iškovoti 165 balus. Tam reikėjo užimti gryną pirmąją vietą ir gauti 170 balų.
Tačiau tiek balų nepasisekė surinkti, nes teko dalytis pirmąja – antraja vietomis su Borisu Gelfandu už kurias abu varžovai gavo tik po 155 balus. Tad liko trečias, surinkęs bendroje įskaitoje 380 balų ir į 2014 m. kandidatų turnyrą nepateko.
Į 2014-15 m. didžiojo prizo šachmatų varžybas, kurios buvo 2016 m. pasaulio šachmatų čempionato ciklo dalis pateko dėl aukšto savo reitingo.
Kandidatų turnyrai
2016 m. kandidatų turnyrą Fabianas Karuana pradėjo atsargiai: po septynių ratų jis, su Anišu Giriu, dalijosi 4-5 vietomis – jų sąskaitose buvo po 3,5 taško.
Po 13-kos ratų priekyje vis dar F. Karuanas, šį kart su S. Karjakinu. Jie buvo surinkę po 7,5 taško. Trečias, su 7 taškais – V. Anandas.
Paskutiniame rate lyderiai susitiko tarpusavyje. F. Karuana juodosiomis figūromis žaidė su S. Karjakinu. Partijos vertė buvo didelė – nugalėtojas iškovotų teisę žaisti mačą su M. Karlsenu dėl pasaulio čempiono titulo. Juodieji, žaidę aštrų siciliškosios gynybos variantą, suklydo (36….Be4?, geriau 36….Re4). S. Kariaginas šia klaida pasinaudojo ir sekančiu ėjimu, paaukojęs bokštą (37. B:d5), laimėjo partiją bei surinkęs 8,5 taško, tapo turnyro nugalėtoju. F. Karuana su V. Anandu, turėję po 7,5 taško, dalijosi 2-3 vietas. Karuana buvo arti tikslo: jis turėjo neišnaudotų rezervų, kaip nelaimėta partija palankioje padėtyje prieš V. Topalovą turnyro pirmoje pusėje, ar vėliau, 13-ame rate, prieš P. Svidlerį. F. Karuanos debiutas parodė kad jis jau pasiruošęs pasaulio čempionato mačams.
Į 2018 m. kandidatų turnyrą F. Karuana vėl pateko dėl aukšto savo FIDE reitingo. Skirtingai nuo 2016 m. kandidatų turnyro jis sėkmingiau žaidė turnyro pradžioje. Pradėjęs turnyrą pergale prieš JAV DM Vesli So, ketvirtajame rate juodosiomis figūromis laimėjo prieš Vladimirą Kramniką ir tapo varžybų lyderiu (3 tšk. iš 4). Po jo buvo V. Kramnikas (2,5), Š. Mamedjarovas, L. Aronianas, A. Griščiukas, D. Liženis (visi po 2).
Septintajame rate F. Karuana juodosiomis figūromis atmušė aktyviai žaidusio Armėnijos didmeistrio Levono Aroniano atakas ir laimėjo. Įveikęs turnyro pusiaukelę, surinkęs 5 taškus iš 7 galimų, pirmavo. Antras buvo Š. Mamedjarovas (4,5), trečias – V. Kramnikas (3,5).
Dešimtajame rate jam teko atlaikyti Azerbaidžano didmeistrio Šachrijaro Mamedjarovo bandymą laimėti prieš jį ir išsiveržti į pirmą vietą, bet F. Karuana, išlaikė apyligę padėtį ir jų partija baigėsi lygiosiomis. Po dešimties ratų tebepirmavo; F. Karuana (6.5 tšk.), antras buvo Š. Mamedjarovas (6), trečias – A. Griščiukas (5.5).
Po 12-ojo rato turnyrinė padėtis pasikeitė. kai F. Karuana pralaimėjo iki tol 4-ove vietoje buvusiam 2016 m. kandidatų turnyro nugalėtojui Rusijos didmeistriui S. Karjakinui ir šis taškais pavijęs, dėl geresnių papildomų rodiklių išėjo ir į pirmą vietą. Prie to prisidėjo ir 12-ame rate Š. Mamedjarovo pralaimėjimas kinui D. Liženiui. F. Karuanos padėtis susikomplikavo, nes siekiant mačo su Magnusu Karlsenu, per likusias dvi partijas jam reikėjo surinkti daugiau taškų už S. Karjakiną. Be jų, į pirmąją vietą dar pretendavo trys, tik pustaškiu atsilikę dalyviai.
F. Karuana susikaupė ir 13-ame rate, laimėjęs prieš L. Aronianą, vėl tapo turnyro lyderiu, nes S. Karjakinas savo partiją su Vesli So baigė lygiosiomis. Dalyvių vietos prieš paskutinį ratą buvo: 1-as – F. Karuana (8 tšk.), 2-as – Š. Mamedjarovas (7.5), 3-ias S. Karjakinas (7.5), 4-as – D. Liženis (7).
Paskutiniame rate, prieš pirmąją laiko kontrolę, partijos dar vyko įtemptai – ilgai buvo neaišku, kas užims pirmą vietą. Bet visi, siekusieji pirmos vietos, F. Karuanos varžovai partijas baigė lygiosiomis.
Fabianas Karuana paskutiniame rate, pasiekęs pergalę prieš Rusijos didmeistrį Aleksandrą Griščiuką, surinko 9 taškus ir laimėjo kandidatų turnyrą bei iškovojo teisę žaisti mačą su pasaulio šachmatų čempionu Magnusu Karlsenu.
Pasaulio čempionato mačai
2018 m. lapkričio 9 - 28 Londone žaidė pasaulio šachmatų čempionato mačą su pasaulio čempionu Magnuso Kalsenu. Pagrindinis 12-kos partijų mačas baigėsi lygiosiomis 6-6 (visos partijos baigėsi lygiosiomis). Pagal nuostatus buvo žaidžiamas papildomas keturių greitųjų (25 min. + 10 sek.) partijų mačas. Jį 3-0 laimėjo Magnusas Karlsenas.
Klasikiniai šachmatai
Fabianas Karuana yra nugalėjęs, ar tapęs prizininku, eilėje tarptautinių šachmatų turnyrų. 2014 m. Sent Luise Singfildo taurės turnyre (vid. rtg 2802), surinkęs 8,5 tšk. iš 10 galimų, nugalėjo bei 3 taškais aplenkė M. Karlseną (5,5 tšk.)
2017 m. gruodžio mėn. dalyvavo Londone vykusiame 9-ajame klasikinių šachmatų turnyre (vid. rtg 2779). F. Karuana, kartu su rusu DM J. Nepomniačiu, surinko po 6 tšk. iš 9 ir dėl geresnių papildomų rodiklių užėmė pirmąją vietą. Trečias buvo M. Karlsenas – 5. tšk.
Po sėkmingo 2018 m. Kandidatų turnyro, balandžio mėn. laimėjo Karlsrūjėje ir Baden Badene vykusį 20-os kategorijos (vid. rtg 2736) šachmatų turnyrą, surinkęs – 6,5 taško iš 9 galimų (+4–0=5), tašku aplenkė pasaulio čempioną Magnusą Karlseną.
2018 m. birželio mėn. Fabianas Karuana, surinkęs 5 taškus iš 8 galimų, laimėjo Stavangeryje (Norvegija) vykusį 9 dalyvių šachmatų superturnyrą. Antras liko pasaulio čempionas Magnusas Karlsenas, trečias Hikaru Nakamura, ketvirtas Višvanatanas Anandas – visi po 4,5 tšk.
Greitieji šachmatai
2014 m. dalyvaudamas Dubajuje birželio mėn. vykusiame pasaulio greitųjų šachmatų ir žaibo čempionate, F. Karuana, kartu su dar trim dalyviais: V. Anandu, L. Aronianu ir A. Morozevičiumi, surinko pustaškiu mažiau už čempionu tapusį M. Karlseną, bet dėl aukštesnių papildomų rodiklių jam atiteko 2-oji vieta.
Komandinės varžybos
Fabianas Karuana nemažai dalyvauja įvairiose komandinėse šachmatų varžybose.
Šachmatų olimpiados
F. Karuana atstovavo Italijai šachmatų olimpiadose (2008, (2010), 2012 ir 2014) prie 1-os lentos. , žaisdamas 2016 m. prie 1-os lentos JAV rinktinėje, iškovojo asmeninį bronzos ir komandinį aukso medalį.
Europos komandinis čempionatas
Jis žaidė Italijos šachmatų rinktinėje 2007, 2009, 2011 ir 2013 m. Europos komandinėse šachmatų čempionatuose.
Geriausi jo pasirodymai, žaidžiant Italijos rinktinėje buvo ketvirtos vietos prie 1-os lentos 2009 m. (5,5 iš 8) ir 2013 m. (6 iš 9).
Europos klubinių komandų čempionatas
Žaisdamas Europos klubinių komandų čempionate už įvairias komandas iki 2018 m. iškovojo po vieną komandinių sidabro ir bronzos medalių ir vieną aukso medalį už individualų žaidimą.
Fabianas Karuana žaidė: Maskvos S64M, Azerbaidžano SOCA ir Italijos GCPA komandose. Žaisdamas prie 3-ios lentos Maskvos S64M komandoje (2009, 2010 ir 2011), medalių neiškovojo. Geriau sekėsi žaidžiant Azerbaidžano SOCA komandoje – 2013 m. laimėtas komandinis bronzos medalis. O prie aukščiausios lentos Italijos GCPA komandoje (2014) m. už individualų žaidimą laimėjo pirmą vietą.
Grįžęs (2015) m. į SOCA komandą, prie 3-ios lentos iškovojo komandinį sidabro medalį, o individualiai buvo ketvirtas.
Mitropos taurė
Nuo o 2006 m. ir 2008–2010 m. žaisdamas prie 1-os, o 2007 m. prie 2-os lentos, Italijos komandoje Mitropos taurės komandinėse šachmatų varžybose, laimėjo tris aukso už individualų žaidimą bei vieną aukso ir du sidabro komandinius medalius. 2008 m. jam už individualų žaidimą atiteko auksas, 2009 m. – auksas ir sidabras. 2010 m. buvo apdovanotas komandiniu ir individualiu aukso medaliu. 2008 m. jis surinko 7,5 iš 9 galimų ir pasirodymo reitingas siekė 2810.
Kitos komandinės varžybos
Dar Fabianas Karuana žaidė Vokietijos Bundes lygoje (2008 ir 2009) m.; Italijos komandiniuose šachmatų čempionatuose (2009 ir 2012), Ispanijos lygoje (2009), Šveicarijos komandų čempionatuose (2010–2012), Prancūzijos „12-kos geriausių“ varžybose (2011) ir Graikijos komandiniame šachmatų čempionate (2012) m.
Justinas Šeibokas
Justinas Šeibokas (1929 m. sausio 4 d. Kaune – 2015 m. rugpjūčio 2 d.) – Lietuvos architektas.
Biografija
1937–1941 m. mokėsi Kauno 4-ojoje pradinėje mokykloje, 1941–1946 m. Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje, 1946–1948 m. Vilniaus 1-ojoje berniukų gimnazijoje. 1954 m. baigė LSSR dailės instituto Architektūros fakultetą.
1954–1959 m. Mokslinės restauracinės gamybinės dirbtuvės architektas. 1960–1965 m. dirbo Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1965–1986 m. Miestų statybos projektavimo institute. 1986–2005 m. VISI (nuo 1996 m. VGTU) Architektūros katedros dėstytojas; 1991 m. profesorius. Nuo 1987 m. projektavimo bendrovės „J. Šeiboko architektūros studija“ vadovas.
Projektai
thumb|Ryšių ministerija thumb|„Lietkoopsąjungos“ pastatas
Čilpansingas
Čilpansingas (, pilnas pavadinimas Chilpancingo de los Bravo) – miestas pietvakarių Meksikoje, į pietus nuo Meksiko, Pietų Siera Madrės kalnuose, prie Huakapos upės. Gerero valstijos sostinė ir antras pagal dydį jos miestas.
Pro miestą eina federalinis greitkelis 95 Meksikas-Akapulkas. Veikia vietinės reikšmės oro uostas. Verčiamasi maisto, odos, medžio apdirbimo pramone. Apylinkėse plėtojamas drėkinamosios sodininkystės ūkis (auginami citrinmedžiai, mangai). Į vakarus nuo Čilpansingo yra stibio rūdos telkinys. Veikia Gerero autonominis universitetas (įkurtas 1960 m.).
Balstogės universiteto Vilniaus Ekonomikos-informatikos fakultetas
Balstogės universiteto Vilniaus Ekonomikos-informatikos fakultetas – Lenkijos Balstogės universiteto filialas, veikiantis Vilniuje, vykdantis bakalauro ir magistro studijos.
Čihuahua dykuma
thumb|250px|Dykumos kraštovaizdis pietų Teksase
Čihuahua dykuma  – dykuma Šiaurės Amerikoje, Meksikos šiaurėje bei pietiniame JAV pakraštyje. Driekiasi tarp Rytų ir Vakarų Siera Madrės kalnų, apima Mapimi tektoninę įdubą. Apima ~ 362 600 km² teritoriją. Būdingas paviršiaus aukštis 1000–1500 m. Yra švino, vario rūdos telkinių.
Klimatas žemyninis tropinis, sausas. Per metus iškrenta apie 200 mm kritulių. Ežerai druskingi, krantų linija nepastovi. Upės periodiškai išdžiūsta. Didžioji Čihuahua dykumos dalis ištisai padengta augalija. Vyrauja dykumų kserofitinė augalija – geltonasis keimaris, įvairios akacijos, opuncijos, jukos, algarobai, stambiažiedis širdamedis ir kt. prie sausringo klimato prisitaikę augalai.
Svarbiausi miestai dykumoje: El Pasas, Siudad Chuaresas, Čihuahua, Toreonas, Albukerkė, Las Krusesas.
Balstogės universiteto Vilniaus Ekonomikos-informatikos fakultetas
Istorija
2014 m. vasarą Fakultetas gavo būtinus leidimus vykdyti Ekonomikos krypties magistro studijas. Naujais 2014–2015 akademiniais metais į ekonomikos krypties II pakopą buvo priimtas 51 studentas, į ekonomikos krypties I pakopą – 64 studentai, informatikos krypties – 34 studentai.
2007-2016 m. Fakultete studijas baigė 550 absolventų, kurių didžioji dauguma įsidarbino Vilniaus krašte buhalteriais, vadybininkais, programuotojais, tinklų administratoriais, taip pat savarankiškai.
2016 m. rudenį Fakultete studijavo 405 studentai.
2019 m. Vilniuje, Aguonų gatvėje, greta Adomo Mickevičiaus gimnazijos, buvo planuojama pradėti Balstogės universiteto naujo pastato, tinkamo 300 studentų studijoms, statybas.
Jonas Mykolas Strutinskis
Jonas Mykolas Strutinskis (m. 1746 m.) – Livonijos kaštelionas 1737–1744, Vilkmergės stalininkas, Seivejsko seniūnas, Vilkmergės seniūnas 1713–1732, Vilkmergės taurininkas 1697–1701, ATR diplomatinis atstovas Osmanų imperijoje 1720 metais.
Argentinos vyrų tinklinio rinktinė
Argentinos vyrų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Argentinai tarptautinėse vyrų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Argentinos tinklinio federacija.
Čapultepekas
thumb|250px|Čapultepeko rūmai
Čapultepekas  – uolėta kalva Meksikos sostinės Meksiko vakariniame pakraštyje. Aukštis 60 metrų. Plotas 6,5 km². Kalvoje veikia 4 muziejai, Nacionalinė karo akademija (įkurta 1841 m.). Stovi Čapultepeko rūmai, pradėti statyti 1785 m. Juose 1780–1821 m. veikė Naujosios Ispanijos vicekaraliaus, 1864–1867 m. imperatoriaus Maksimiliano, iki 1940 m. Meksikos prezidentų rezidencija.
Istorija
Ikikolumbiniais laikais Čapultepekas buvo Tenočtitlano priemiestis. Tuomet su juo buvo sujungtas kūlgrinda per telkšojusį Teskoko ežerą. Iš miesto į Tenočtitlaną buvo nutiestas akviadukas. 1325–1521 m. Čapultepeke buvo actekų religinis centras ir valdovų rūmai, vešėjo sodai, buvo pastatyti paminklai valdovams. Po Tenočtitlano žlugimo smarkiai nuniokotas. 1847 m. prie Čapultepeko įvyko lemiamas JAV-Meksikos karo (1846–1848 m.) mūšis, kurį laimėję amerikiečiai užėmė Meksikos sostinę.
Brazilijos japonai
Brazilijos japonai – Brazilijos tautinė mažuma, turinti šios šalies pilietybę ir yra japonų palikuonys arba japonų imigrantai, gyvenantys Brazilijoje.
Pirmieji japonų imigrantai į Braziliją atvyko 1908 m. Šiuo metu Brazilijoje gyvena apie 2 mln. žmonių ir tai yra didžiausia pasaulio japonų bendruomenė.
Imigracijos priežastys
Japonija ilgą laiką pasižymėjo tuo, kad šalis buvo izoliuota nuo išorinio pasaulio. Nuo 1636 iki 1853 metų Japonijos sienos buvo giežtai saugomos – niekas negalėjo nei išvykti, nei atvykti į šalį. Išimtys turėjo tik olandų pirkliai ir misionieriai. Ši šalies izoliacija baigėsi Meidži restauracijos laikotarpiu 1853 m., kai amerikiečių komadoras Matthew C. Perry pateikė ultimatumą ir pareikalavo atidaryti Japonijos uostus. Tuometinė Šioguno valdžia buvo priversta priimti ultimatumą ir 1854 m. kovo mėnesį, tarp Japonijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų, buvo pasirašyta Kanagava sutartis (jap. 日米和親条約 Nichibei Washin Jouyaku, angl. Japan–US Treaty of Peace and Amity). Tačiau patys japonai laisvai ir legaliai keliauti į užsienio šalis galėjo tik nuo 1860 m. Atidarius Japonijos sienas, prasidėjo ir pirmosios japonų emigracijos bangos. Viena iš didžiausių bangų buvo emigracija į Braziliją. XIX a. pab. – XX a. pr. Brazilijoje kava buvo didžiausias eksportinis produktas. Iki 1850 m. vergai iš Afrikos talkino fermeriams darbui kavos plantacijose. Vėliau, kai vergovė Brazilijoje buvo panaikinta, bandyta prisivilioti pigios darbo jėgos iš kitų šalių. Prieš pat prasidedant japonų emigracijai, kavos plantacijose jau dirbo imigrantai iš Europos.
XIX a. pab. Japonijos ekonomikos progresas buvo labai lėtas, o užmokestis už darbą – mažas. Be to, didėjant skurdui, rasti darbą Japonijos teritorijoje žmonėms buvo labai sunku. Todėl 1925 m. Japonų valdžia ruošė plačią reklaminę kampaniją, skatinančią japonus išvykti dirbti į Braziliją. Taip pat dalis nusprendė emigruoti ir savo noru: dėl susiklosčiusios demografinio augimo problemos – daug žmonių gyveno mažoje teritorijoje.
Pirmieji imigrantai
1908 m. birželio 8 d. Japonija į Braziliją išsiuntė pirmąjį imigrantų laivą „Kasato Maru“, kurio keliavo 780 žmonės. Per pirmuosius septynerius metus į Braziliją atvyko daugiau kaip 14 900 japonų. Nuo Pirmojo pasaulinio karo žmonės iš Japonijos emigravo jau didesniais mastais. Iki 1940 m. į Braziliją geresnio gyvenimo ieškoti atkeliavo daugiau kaip 164 000 žmonių. Didžioji dauguma jų atvyko į San Paulą, kuriame buvo daugiausiai kavos plantacijų.
Japonų imigrantų populiacija pagal metus (1908–1989 m.)
Integracija ir asimiliacija
Dauguma atvykėlių į šią šalį buvo jauni ir be perspektyvų žmonės. Japonų tikslas – kurį laiką dirbti Brazilijoje, užsidirbti daug pinigų ir grįžti atgal į tėvynę. Tačiau realybė buvo visai kitokia – žmonės turėjo dirbti Afrikos vergų sąlygomis. Jų darbdaviai fermeriai buvo labai autokratiški – jei imigrantai atsisakydavo dirbti, jie būdavo gąsdinami ir kartais prieš juos naudojamas smurtas. Taip pat už viršvalandžius nudirbtą darbą japonams buvo mokamas labai mažas atlyginimas.
Kalbos barjeras, religija, gyvenimo būdų ir klimatų skirtumai įtakojo japonus patirti kultūrinį šoką ir daugelis norėjo grįžti atgal į Japoniją. Tačiau brazilų fermeriai reikalavo dirbti kavos plantacijose tol kol, oficialiai baigsis kontraktas. Tarp 1925 m. ir 1940 m. dauguma imigrantų, pasibaigus kontraktui, paliko kavos plantacijas ir tapo nepriklausomais fermeriais. Savo verslą pradėdavo pirmiausiai išsinuomojant žemę, vėliau ją išsipirkę. Ilgainiui augindami ryžius, kavą, medvilnę bei kitus augalus, japonų imigrantai užsitikrino sau ekonominį stabilumą. Tačiau grįžimą į savo šalį vis atidėliodavo dėl lėto žemės ūkio investicijų atsipirkimo.
Brazilams buvo sunku prisitaikyti prie naujųjų imigrantų iš Japonijos. Iki 1930-ųjų kilo viešos diskusijos dėl japonų asimiliacijos potencialo ir ar mažinti tolimesnes imigrantų bangas. 1938 m. Brazilijos valdžioje įsivyravo nacionalistinė santvarka, kuri vėliau draudė bet kokias užsieniečių (įskaitant ir japonų) mokyklas, knygas, laikraščius, žurnalus ir pan. Taip pat visoms tautinės mažumoms buvo uždrausta puoselėti savo tradicijas. Tačiau nepaisant to, japonai mokydavo savo atžalas japonų kalbos ir papročių savo namuose ar tam tikrose bendruomenėse. Bėgant laikui, kenčiantis kartoms ir mažėjant kalbų represijai, kultūriniai skirtumai vis tiek išliko gyvi, bet integracijos ir socialinio mobilumo situacija keitėsi.
Japonijos kapituliacija 1945 m. sukėlė sumaištį imigrantams. Dauguma jų buvo įsitikinę, jog pralaimėjimas – neišvengiamas. Kiti susitaikė su mintimi, kad Japonija, kaip šalis, į kurią jie tikėjosi kada nors grįžti, liovėsi egzistavusi ir nusprendė pasilikti Brazilijoje visam laikui. Po 1945-ųjų žemės ūkis Brazilijoje smuko ir dauguma japonų iš kaimų persikėlė gyventi į miestus. Baigiantis šeštajam dešimtmečiui beveik pusė imigrantų gyveno miestuose, daugiausiai jų – San Paule.
Tuo pačiu laikotarpiu prasidėjo naujoji imigrantų banga. Šią bangą lėmė Japonijos ekonominiai nuosmukiai, patirti po Antrojo pasaulinio karo. Tačiau ekonomika po truputį vėl pradėjo kilti nuo 1960 m. Vėliau 1973 m. Japonijos vyriausybė oficialiai panaikino emigracijos programą.
Religija
Pirmoji imigrantų karta (Nikkei) išpažino Budizmą. Pirmoji budistų šventykla buvo atidaryta 1932 m. Po Antrojo pasaulinio karo japonų religinės institucijos siuntė misionierius patarnauti bendruomenėse. Iki tol imigrantai turėjo savitą religinės plėtros būdą. šią šeimos veiklą japonai Brazilijoje išsiųsdavo perimti savo vyriausią sūnų: jis kalbėdavo japoniškai, išmanydavo Japonų kultūros ir religijos normas. Tuo tarpu jaunesnieji vaikai stodavo į universitetus, klabėdavo portugalų kalba, dažnai būdavo krikštijami krikščioniškai.
Devintajame dešimtmetyje tik 25 % imigrantų išpažino tradicinę japonų religiją kaip budizmas ar šintoizmas ir net beveik du trečdaliai laikė save Romos katalikais.
Imigrantų palikuonys
Japonų imigrantų palikuonių kartos yra skiriamos pagal skirtingus pavadinimus: nissei – imigrantų vaikai, sansei – anūkai ir yonsei – proanūkiai. Kiekviena iš šių kartų skirtingai reagavo ar reaguoja į japonų bendruomenę ir į savo gimtosios šalies bendruomenę. Sansei ir Yonsei kartos yra mažiau paveikti bendruomenės tradicijų ir labiau integruoti į Brazilijos kultūrą kitaip jų tėvai ir seneliai. Pavyzdžiui, didžioji dalis net nekalba japonų kalba. Tačiau jiems tikrai nėra svetimos iš kartos į kartą perduotų tradicinių vertybių, ypač tų, kurios padėjo palypėti į aukštesnį socialinį statusą, t. y. pastangos ir gebėjimas įveikti sunkumus. Tai, ką japonų imigrantai vadina bušido dvasia (karys, kuris save kontroliuoja). Tai pagrindinės vertybės, kuriomis kitos kartos rėmėsi dirbdamos, šeimoje, ir perduotos nuo Meidži laikotarpiu auklėtų imigrantų.
HD 104985 b
HD 104985 b – egzoplaneta, skriejanti apie G9 III spektrinės klasės žvaigždę HD 104985. Nuo Saulės sistemos nutolusi 329 šviesmečius.
HD 104985 b yra dujinė milžinė. Planeta yra 8,3 karto masyvesnė už Jupiterį (už Žemę – 2638 kartus ), o jos spindulys – apytikriai 1,12 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 199,5 paros, jos orbitos spindulys – 0,95 av, o ekscentricitetas – 0,09.
Apie HD 104985 b atradimą pranešta 2003 m. Planeta aptikta Okajamos astrofizikos observatorijoje (Japonija), taikant radialinių greičių metodą. HD 104985 b yra vienintelė HD 104985 sistemoje aptikta planeta.
Bernardo Bertolucci
Bernardas Bertolučis ( 1941 m. kovo 16 d. Parmoje, Italija – 2018 m. lapkričio 26 d. Romoje) – italų kino režisierius ir scenaristas, sukūręs tokius fimus kaip Konformistas, Paskutinis tango Paryžiuje, The Last Emperor ir The Dreamers.
Biografija
Mama Ninetta, mokytoja. Tėvas Attilio Bertolucci, poetas, meno istorikas, antologas ir filmų kritikas. Užaugęs kūrybiškoje aplinkoje, Bertolučis pradėjo rašyti būdamas 15 metų ir netrukus po to už savo pirmąją knygą jis gavo kelis prestižinius apdovanojimus. Jaunystėje Bertolučis norėjo tapti poetu, kaip ir jo tėvas. Nuo 1958 m. iki 1961 m. lankė modernios literatūros fakultetą Romos unversitete, bet universiteto taip ir nebaigė. 1962 m., būdamas 22 metų amžiaus, jis pastatė pirmąjį pilnametražį filmą „La commare secca“. 1968 m., kartu su S. Leone ir D. Argento, parašė filmo „Kartą Laukiniuose Vakaruose“ scenarijų. 1970 m. parašė labai novatorišką scenarijų draminiam filmui Konformistas, išgarsinusiam B. Bertolučį pasaulyje.
Akmenslydis 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Akmenslydis 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyks Gangninge, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje.
Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vyks mišrių porų akmenslydžio varžybos.
Medalininkai
dopingo testas buvo teigiamas.
Greitasis čiuožimas 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Olimpinėse žaidynėse pirmą kartą vyko vyrų ir moterų masinio starto varžybos. Pirmą kartą nuo 1988 m. trumpiausioje 500 m sprinto rungtyje sportininkai čiuožė tik vieną kartą, o ne du kaip anksčiau.
== Medalininkai ==
Kvalifikacija
Greitojo čiuožimo kvotos buvo padalintos atsižvelgus į Pasaulio greitojo čiuožimo taurėje pasiektus greičiausius sportininkų laikus.
Abakų koplyčia
Abakų koplyčia, taip pat Kartenos (Abakų) Lurdo koplyčia – koplyčia, esanti Kretingos rajone, Abakų kaime (Kartenos sen.), 0,5 km į pietvakarius nuo Kartenos piliakalnio, į pietvakarius nuo Minijos ir Kūlupio santakos, 0,7 km į šiaurę nuo kelio. Šiame kelyje pastatytos lankomų objektų nuorodos į piliakalnį ir Lurdo grotą. Tai tautos kultūros paveldo objektai, priklausantys Salantų regioninio parko teritorijai, lankomi ir tikinčiųjų, ir turistų. Šalia įrengta aikštelė atvykstantiems lankytojams su automobiliais, pastatytas informacinis stendas. miniatiūra|200px|left|Koplyčia papuošta dailininkės tapytais angelais miniatiūra|200px|left|Vaizdas į balkoną (nesaugūs laiptai nuardyti)
'''Abakų Švč. Mergelės Marijos gimimo koplyčia''' priklauso Kartenos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai. Į koplyčią ir prie Lurdo triskart per metus renkasi žmonės bendrai maldai: žiemą, per gegužines pamaldas ir rugpjūtį per Žolinę.
Istorija
1922 m. koplyčią ir akmeninę Lurdo grotą šalia stebuklais garsėjančio šaltinio pastatė kaimo vienišius Kazimieras Navirauskas, kai jam net triskart prisisapnavo Dievo Motina ir Kristus.
Sovietmečiu valdžia siekė įvairiais būdais įtikinti abakiškius, kad jie atsisakytų tikėjimo, nelankytų kaime esančio Lurdo. 1949 m. du ginkluoti milicininkai išdaužė koplyčios langus, o įsiveržę į vidų apgadino angelų skulptūras. Kolūkių laikais šventa vieta buvo aptverta spygliuota viela, koplyčia naudota grūdams sandėliuoti. XX a. 9-jo dešimtmečio pradžioje koplyčią remontavo parapijos klebonas Jonas Jesinevičius, vėliau – kunigas Petras Merliūnas, kuris vertingesnius paveikslus perkėlė į bažnyčią. Koplyčioje kabojo ir medinė Nukryžiuotojo skulptūra, kuri 1922 m. buvo atkelta iš Budrių bažnyčios. Ji polichromuota, nežinomo XIX a. Budrių apylinkių liaudies meistro darbo, 100 cm aukščio, pritvirtinta prie medinio kryžiaus. Buvo vietinės reikšmės dailės paminklas (DV-4159).
Kartenos bendruomenės narių iniciatyva, 2005 m. koplyčia buvo restauruota. Meistras Arvydas Klovas su pagalbininkais atliko kapitalinį pastato remontą. Buvo įrengtas pėsčiųjų takas nuo Minijos slėnio papėdės per mišku apaugusią kalvą, koplyčios link. Papėdėje išdrožti simboliniai vartai, pastatyti koplytstulpiai. Abakų koplyčia buvo apkalta lentomis, uždengtas skiedrų stogas. Ji papuošta kraštietės dailininkės Reginos Songailaitės-Balčikonienės nutapytais angelų paveikslais, stovi XVIII a. pabaigoje darytas meniškas vėlyvojo baroko altorius, parvežtas iš senosios Budrių bažnyčios.
Giacomo Agostini
Giacomo Agostini (g. 1942 m. birželio 16 d. Brešoje, Italija) – buvęs Italijos motociklininkas. Jis yra daugkartinis pasaulio motociklų čempionatų nugalėtojas. Šiuo metu jam priklauso daugiausiai pergalių pelniusio motociklininko vardas – per savo karjerą jis pelnė 122 pergales. Taip pat 15 kartų jis tapo čempionato nugalėtoju – 8 kartus pirmas buvo 500 cm³ klasėje, 7 – 350 cm³ klasėje.
Karjera
Agostini tėvui nepatiko sūnaus aistra motociklams, tačiau kai 1963 m. Giacomo nugalėjo 125 cm³ su Moto Morini motociklu, tėvas nebetrukdė tęsti karjerą. Po metų italas dar kartą tapo čempionu, tik šį kartą aukštesnėje Italijos 350 cm³ klasėje.
Po tokių rezultatų sportininkas buvo pastebėtas ir aukščiausių lygų komandų. 1965 m. jis pasirašė sutartį su MV Agusta komanda. Debiutiniame sezone italas liko antras, tačiau po to jis tapo nepralenkiamas – iki 1977 m., kuomet baigė savo sportininko karjerą, Agostini pelnė 15 čempiono titulų ir 122 pergales. Savo karjerą jis baigė važiuodamas Yamaha komandos gretose.
Liliuokalani
Liliuokalani (, gim. Lydia Liliʻu Loloku Walania Kamakaʻeha; 1838 m. rugsėjo 2 d. – 1917 m. lapkričio 11 d.) – Havajų karalystės valdančioji karalienė ir paskutinė šalies monarchė, valdžiusi šalį nuo 1891 m. sausio 29 d. iki monarchijos nuvertimo 1893 m. sausio 17 d.
Liliuokalani gimė 1838 m. rugsėjo 2 d. Honolulu mieste, tėvams Analea Keohokālole ir Caesar Kapaʻakea. Ją įsivaikino vadas Abner Pākī su žmona Laura Kōnia, kur ji augo su jų dukra Bernice Pauahi Bishop. Kartu su broliais ir pusbroliais ji buvo karaliaus paskelbta kaip viena iš galimų būsimųjų kandidačių į šalies sostą. Jos broliui David Kalākaua tapus karaliumi, ji bei broliai gavo vakarietiško stiliaus titulus – tapo princais ir princesėmis. Kai 1877 m. mirė jos jaunesnysis brolis Leleiohoku II, ji buvo paskelbta sosto įpėdine.
1891 m. sausio 29 d., praėjus devynioms dienoms po šalį valdžiusio jos brolio mirties, jį oficialiai tapo karaliene. Valdymo metais ji bandė sukurti naują šalies konstituciją, turėjusią atkurti tiek monarchijos galias, tiek ir suteikti visuotinę balsavimo teisę. Išsigandę jos siekių panaikinti senąją „Durtuvų“ konstituciją, proamerikietiški elementai išprovokavo perversmą.
Po šio įvykio buvo sukurta Havajų respublika, nors pagrindiniu tikslu buvo salyno JAV aneksija. Po nesėkmingo sukilimo, siekusio atstatyti monarchiją, šalies valdžia paskelbė buvusiai karalienei namų areštą. 1895 m. sausio 24 d. ji buvo priversta oficialiai atsisakyti sosto. Nors buvo bandymų monarchiją atstatyti ir pasipriešinti būsimąjai aneksijai, tačiau Ispanijos-JAV karo metu įvyko aneksija ir Havajai tapo Jungtinių Valstijų teritorija.
Juozapas Strutinskis (1800)
Juozapas Strutinskis (m. po 1800 m.) – generolas-majoras 1794, Liaudies kavalerijos rotmistras 1791-1792, karaliaus kamerdineris.
1794 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, Švento Stanislovo ordino kavalierius.
Ukrainos vyrų rankinio rinktinė
Ukrainos vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Ukrainai tarptautinėse rankinio varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Ukrainos rankinio federacija.
Pirkas Negraso perėja
thumb|245px|Kelias pro Pirkas Negraso perėją
Ledo ritulys 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Ledo ritulys 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Gangninge, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje.
Valeri Kuridze
Valerijus Kuridzė (Valeri Kuridze; g. 1995 m. rugsėjo 11 d.) – futbolininkas kilęs iš Gruzijos, rungtyniaujantis centro puolėjo pozicijose.
Karjera
Rungtyniavo „C.A. Paris“ ir „Viry-Chatillon“ komandose (Prancūzijoje) bei „Nove Zamky“, „Moldava“, „Rimavska Sobota“ ekipose (Slovakijoje)
2019 m. liepos 29 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FC Džiugas Telšiai.
Jozef Kuqi
Jozefas Kučis (Jozef Kuqi; g. 2000 m. sausio 5 d.) – futbolininkas, kilęs iš Kroatijos, rungtyniaujantis centro saugo pozicijose.
Karjera
Saugas yra Rijekos „HNK Rijeka“ (Kroatija) klubo sistemos auklėtinis. Žaidė Slovėnijoje, kur buvo paskolintas Liublijanos „Olimpija“ klubui.
Amanula
Amanula (PS امان الله خان; ‎1892 m. birželio 1 d. – 1960 m. balandžio 25 d.) – XX a. Afganistano emyras ir karalius, valdęs 1919−1929 m.
Jozef Kuqi
Karjera
2019 m. vasarą dalyvavo „Manchester City“ akademijos peržiūroje.
Amanula
Biografija
Amanula buvo trečiasis Afganistano emyro Habibulos sūnus. Jis gimė 1892 m. birželio 1 d. Valdant tėvui Amanula sumaniai politikavo, nukonkuravo brolius. Jam buvo patikėtas Kabulo valdytojo postas, jis valdė šalies iždą ir ginklų arsenalą. Tuo metu Afganistane didžiausią įtaką turėjo Didžioji Britanija, kuriai anksčiau emyras Abdur Rahmanas buvo perdavęs teises reguliuoti šalies užsienio politiką mainais į apsaugą nuo Rusijos imperijos kišimosi ir britų išmokas bei paramą. Po Pirmojo pasaulinio karo Rusijos imperija žlugo, o D. Britanija buvo nusilpusi. 1919 m. vasarį pasikėsinimo metu buvo nužudytas emyras Habibula. Tapęs emyru Amanula pasinaudojo politinėmis aplinkybėmis ir inauguracinėje kalboje paskelbė visišką Afganistano nepriklausomybę nuo D. Britanijos. Britams su tuo nesutikus, jis nurodė pradėti karinius veiksmus prieš britus už Diurando linijos. 1919 m. gegužės 3 d. kilo Trečiasis anglų-afganų karas. Tačiau prastai apmokyta ir apginkluota afganų kariuomenė keliolikoje susirėmimų bemaž nieko nepasiekė. Kita vertus, D. Britanijos Indijos pajėgos buvo silpnos ir po derybų 1919 m. rugpjūtį D. Britanija atsisakė savo kontrolės Afganistane, pripažino nepriklausomybę. Amanula užmezgė diplomatinius ryšius su Sovietų Rusija ir kai kuriomis kitomis šalimis. Jis gaudavo paramos iš SSRS, bet nedaug.
Vidaus politikoje Amanula siekė reformuoti ir modernizuoti Afganistano visuomenę. Po sutarties su D. Britanija jis buvo tapęs nacionaliniu didvyriu. Amanula įvedė daugelį socialinių reformų. Moterims Kabule buvo leista nedėvėti šydų, valdininkai raginami vilkėti europietiškus kostiumus. Buvo pradėta įgyvendinti nauja, pasaulietinė švietimo sistema su Europos kalbų mokymu, pradėti mokyti klajokliai. Panaikintas priverstinis darbas ir vergovė. 1921 m. Amanula įsteigė karines oro pajėgas, siuntė kariškius tobulintis į Europą. 1923 m. buvo patvirtinta pirmoji Afganistano konstitucija, praplėtusi moterų teises ir įtvirtinusi nacionalinę teisėtvarkos sistemą. Pasistatė naują savo rūmų ir vyriausybės pastatų kompleksą Darul Amaną, kurį planavo tapsiant nauja sostine. Reakcingai ir konservatyviai nusiteikusiems afganams šios reformos nepatiko. Be to, pats Amanula buvo impulsyvus, netaktiškas, apsisupo nevykusiais patarėjais. 1924 m. kilo maištai prieš jo reformas. Juos numalšinus 1926 m. Amanula pasiskelbė Afganistano karaliumi. Tikėdamas padėties tvirtumu 1927 m. gruodį jis išvyko į Europą. Jam grįžus kilo keliolikos genčių sukilimai. Tadžikų plėšikautojų vadas Bačė Sakau užėmė Kabulą ir pats pasiskelbė valdovu. Grimztant šaliai į suirutę Amanula 1929 m. sausį atsisakė sosto ir tų metų gegužę galutinai paliko Afganistaną per Britų Indiją išvykdamas į Europą. Jis gyveno Italijoje, Šveicarijoje. Amanula mirė 1960 m. balandžio 25 d. Ciuriche, buvo palaidotas šalia tėvo Habibulos Džalalabade.
Jozef Kuqi
Karjera
2020 m. vasario 12 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FC Džiugas Telšiai. O vasario 21 d. oficiali svetainė paskelbė, kad šio žaidėjo komandoje nebus.
2023 m. perėjo į NK Sesvete (Kroatija).
Rinktinės
Žaidėjas yra atstovavęs Kroatijos U-15 rinktinei.
Yamaha Motor Racing
Yamaha Motor Racing – Italijos motociklų komanda, šiuo metu lenktyniaujanti Moto GP čempionate. Ji priklauso Yamaha Motor Corporation kompanijai. Šiuo metu komanda lenktyniauja oficialiu FIAT Yamaha pavadinimu. Komanda buvo įkurta 1999 m. Iš pradžių komandos būstinė buvo Olandijoje, tačiau nuo 2002 m. jis perkelta į Italiją.
Pirmus metus komanda nepasiekė didelių pergalių, tačiau viskas pasikeitė su italo Valentino Rossi atėjimu į komandą 2004 m. Tą sezoną italas pelnė 9 pergales ir tapo čempionu. Per kitus 5 metus italas su šia ekipa tapo dar 3 kartus čempionu. 2009 m. sezone abu komandos lenktynininkai – ispanas Jorge Lorenzo ir italas V. Rossi – kovo dėl čempiono titulo; stipresnis buvo italas.
Čungaros-Tambo Kemado perėja
thumb|250px|Vilkikų vilkstinė Čungaros-Tambo Kemado perėjoje
Čungaros-Tambo Kemado perėja  – Andų kalnų perėja, esanti ties Čilės (Parinakotos provincija) ir Bolivijos (La Paso departamentas) siena. Šalia telkšo Čungaros ežeras ir Kotakotanio lagūnos, stūkso Pajačatos ugnikalniai, įsteigti Laukos nacionalinis parkas ir Sachamos nacionalinis parkas. Aukštis – 4680 m.
Pro Čungaros-Tambo Kemado perėją eina kelias tarp La Paso ir Arikos (pagrindinis kelias tarp Čilės ir Bolivijos). Jis yra žemyninės trasos Santosas–Arika/Ikikė dalimi. Perėja pravažiuojama ištisus metus, kelias asfaltuotas.
Yudai Koike
Judajus Koikė (Yudai Koike; g. 1995 m. lapkričio 5 d.) – futbolininkas kilęs iš Japonijos, krašto saugas.
DFK Dainava
2018 m. I lygos sezoną pradėjo Alytaus „Dainavos“ ekipoje, o vasaros pertraukos metu perėjo į „Kupiškio“ klubą.
FC Kupiškis
2018 m. antroje pusėje žaidė Kupiškio ekipoje.
2019 m. sezone ir toliau atstovavo FC Kupiškis. Pirmoje lygoje per sezoną sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo 7 įvarčiais.
FC Džiugas
2020 m. sausio 28 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FC Džiugas Telšiai.
2021 m. gegužės 27 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pasižymėjo solidžiu žaidimu ir buvo išrinktas į simbolinę XVI (16) turo rinktinę. Telšiškiai 2:1 palaužė čempionato lyderius.
2023 m. sausio mėn. tapo aišku, kad pratęsta sutartis su „Džiugo“ klubu.
Liaudies konservatorija
Liaudies konservatorija – XX a. pirmosios pusės muzikos švietimo įstaigos tipas, būdingas Rusijai ir kai kurioms kitoms Rytų Europos šalims. Tikslas – skleisti muzikos žinias visuomenei, populiarinti akademinę muziką koncertų-paskaitų forma.
Yudai Koike
Vėlesnė karjera
2023 m. rungtyniavo Dinamo Samarqand (Uzbekistanas).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Liaudies konservatorija
Istorija
Pirmosios liaudies konservatorijos buvo atidarytos Maskvoje 1906 m. kaip Liaudies universitetų draugijos muzikos sekcija ir Sankt Peterburge (1908 m.). Bendros mokymo programos jos neturėjo.
Lietuvoje
1930–1940 m. liaudies konservatorija veikė Kaune, ją įsteigė, išlaikė ir joje dėstė Maskvos konservatorijos absolventė Elena Laumenskienė. Turėjo fortepijono ir solinio dainavimo klases, konservatorijoje kasmet mokėsi apie 50 mokinių, už nedidelį mokestį (neturtingieji veltui) jie buvo mokomi specialiųjų ir teorinių muzikos dalykų, rengiami stoti į Kauno konservatoriją. Be atlyginimo dėstė Jonas Bendorius, Jadvyga Čiurlionytė, Balys Dvarionas, Juozas Karosas, Konradas Kaveckas, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas. {{šaltinis|{{VLE|XIII|73|Algirdas Ambrazas{|Liaudies konservatorija}}}}
Castlebar Celtic (moterys)
Castlebar Celtic moterų komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Kaslbaro (Mėjo grafystėje).
Moterų komanda dalyvavo Nacionalinėje moterų lygoje.
Namų rungtynes žaidė „Celtic Park“ stadione (air. Páirc na gCeilteach), kuris talpina 1,5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1924 m. Vyrų komanda dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.
Raheny United (moterys)
Raheny United moterų komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Rachenio (Dublino mikrorajonas).
Moterų komanda dalyvavo Nacionalinėje moterų lygoje.
Raheny United WFC
Moterų komanda buvo suformuota 2011 m. ir kovojo aukščiausioje lygoje. Debiutiniame sezone liko antroje vietoje.
2012–13, 2013–14 m. sezonuose tapo šalies čempionėmis.
Žadeikių (Kartenos) I pasaulinio karo kapinės
Žadeikių (Kartenos) I pasaulinio karo karių kapinės – neveikiančios karių kapinės Kretingos rajono savivaldybės teritorijos rytinėje dalyje, Žadeikių kaime (Kartenos seniūnija), 2,8 km į pietvakarius nuo Kartenos, 0,84 km į pietus nuo kelio Palanga-Šiauliai, kelio Kartena-Rubuliai dešinėje pusėje, Daigų miške, Palčio upelio dešiniajame krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Kapinių teritorija ir aplinka apaugusių želdinių atžalomis. Kapų žymių nesimato.
Teritorijos plotas - 0,07 ha.