cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sėjamoji seradėlė
Augalas vienmetis. Stiebai keli atsišakoja nuo pamato, iki 80 cm aukščio, ploni, gležni, statūs arba kylantys. Šaknis liemeninė, ilga. Lapai priešiškai neporomis plunksniški, iki 15 cm ilgio. Žiedai susitelkę į skėtiškas kekes, rausvi, smulkūs. Vaisius – ankštis su ovaliomis sėklomis.
Sėjamoji seradėlė nuo XX a. pr. pradėta auginti kaip pašarinis augalas, tinkamas žaliajam pašarui, šienui, silosui. Gerai auga apyrūgščiame priesmėlyje ir smėlyje, todėl dažna pietų ir pietryčių Lietuvoje. Sulaukėjusi pasitaiko pamiškėse, pasėliuose. Lietuvoje išvestos veislės – 'Neris', 'Vilnelė'.
Al-Tilal SC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1905 m. Tuomet vadintas Al Ittihad Al Mohammadi.
Nuo 1975 m. liepos 18 d. žinomas Al Tilal Sports & Cultural Club pavadinimu.
Futbolo komanda dukart tapo šalies čempionais (1991, 2005 m.).
2012 m. vasario 18 d. žaidė AFC taurės turnyro atkrintamąsias rungtynes ir nugalėjo Victory SC (Maldyvai) rezultatu 3:2.
Rungtyniavo Jemeno Division 1. 2021 m. čempionate pateko į A grupę, bet pasitraukė iš čempionato. Jų pasiekimai buvo anuliuoti.
Darius Bražiūnas
Darius Bražiūnas (g. 1970 m. kovo 7 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
1994 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. 2000–2001 m. Lietuvos dailininkų sąjungos liejyklos „Bronzos amžius“ direktorius.
Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Turi dukrą Dominiką.
Kūryba
Sukūrė religinės, mitologinės, istorinės tematikos smulkiosios skulptūros kompozicijų (bronzinių statulėlių, medalių): „Judita“, „Šv. Kazimieras“, „Aukojimas“, „Choralas“ (1994–1996 m.), „Eglė“ (1997 m.), „Laivas“ (1998 m.), „Debesų laivas“, „Gyvenimo kelias“ (abu 2000 m.); portretinį medalioną ir memorialinę lentą smuikininko K. Guntnerio paminklui Grosbreitenbache (Vokietija, 2000 m.).
Bajoriškiai (Panevėžys)
Bajoriškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Panevėžio, 1 km į šiaurę nuo kelio, Nevėžio dešiniajame krante. Yra Aukštaitijos siaurojo geležinkelio stotelė.
Istorija
Gyvenvietės apylinkėse rasta žalvarinė antkaklė su kanopiniais galais, dvi senovės Romos bronzinės sparninės segės, du plokšteliniai antsmilkiniai su užsegimu, du ietigaliai ir įmovinys kirviui. Yra pilkapių su griautiniais II−IV a. kapais.
1790 m. Bajoriškiai priklausė Pajuostės dvarui (2 kiemai, 18 gyventojų).
Junijai
thumb|right|300px|[[Lucijus Junijus Brutas|Lucijaus Junijaus Bruto, tradiciškai laikomo vienu iš Romos respublikos įkūrėjų, biustas.]] Junijai  – viena seniausių ir įtakingiausių patricijų giminių senovės Romoje. Ši giminė buvo svarbi ir įtakinga dar Romos karalystės periodo pabaigoje. Lucijus Junijus Brutas buvo karaliaus Tarkvinijaus Išdidžiojo sūnėnas, o po karaliaus išvijimo 509 m. pr. m. e. – vienas iš pirmųjų Romos respublikos konsulų.
Bajoriškiai (Rokiškis)
Bajoriškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Panemunėlio kaimo.
Gerardo Martino
Per savo futbolininko karjerą Martinas daugiausia žaidė gimtojo Rosarijo miesto klube „Newell's Old Boys“. Trumpai rungtyniavo Ispanijoje, Ekvadore, karjerą baigė Čilės klube „C.D. O’Higgins“. Martinas „Newell’s Old Boys“ klubo fanų išrinktas geriausiu visų laikų klubo žaidėju.
Trenerio karjeros pradžioje dirbo su žemesnių lygų Argentinos klubais. 2002 m. tapo Paragvajaus klubo „Libertad“ treneriu ir su juo 2 kart iš eilės tapo šalies čempionu, po pertraukos iškovojo šį titulą trečią kartą. Martinas 2006 m. paskirtas Paragvajaus rinktinės treneriu. Nors Copa America čempionate aukštų rezultatų pasiekti nepavyko, tačiau jo vadovaujama komanda užtikrintai įveikė atranką į 2010 m. pasaulio čempionatą. Pasaulio čempionate Martino komandai pavyko pasiekti istorinį laimėjimą – patekti į ketvirtfinalį. Jame po atkaklios kovos 0:1 pralaimėta Ispanijai. Po čempionato treneris ketino pasitraukti iš posto, bet buvo įkalbėtas treniruoti komandą 2011 m. Copa America čempionate. Ten jo auklėtiniai pasiekė finalą, kuriame pralaimėjo Urugvajui. Pats treneris tame čempionate net du kartus buvo išvarytas iš aikštės už ginčus su teisėjais ir praleido finalo varžybas tribūnose.
2013–2014 m. sezone dirbo „Barcelona“ klube, bet didesnių laimėjimų nepasiekė. Vėliau su Argentinos rinktine laimėjo 3 sidabro medalius (pasaulio čempionato ir 2 Copa América turnyro). 2019 m. Martinas tapo Meksikos rinktinės treneriu, su komanda laimėjo Aukso taurę.
Žaidėjo karjera
Newell’s Old Boys
Trenerio karjera
Libertad Cerro Porteño ' ' Barcelona Atlanta United '''
Asmeniniai
Algimantas Bražinskas
Algimantas Bražinskas (1937 m. lapkričio 12 d. Vilkaviškyje – 2020 m. sausio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius.
Kūryba
Parašė dainų, instrumentinių pjesių, dramos spektaklių, kino filmų muzikos. Kūriniai melodingi, impulsyvios ritmikos. Ansambliui „Lietuva“ aranžavo ir sukūrė originalių dainų: „Per tėviškėlę“, „Pabaigtuvių daina“, „Pabendraukim su gamta“, „O tėviškėle“, „Valioj mano dalgeli“, „Parugė“, „Derliaus daina“ ir kitas.
Įvertinimas
LTSR valstybinė premija 1973 m.
Plokščiašarvis vėžlys
Plokščiašarvis vėžlys (Malacochersus tornieri) – sausumos vėžlys plokščiais šarvais, kurio tėvynė yra Tanzanija ir Kenija. Rūšis pavadinta pagal būdingą šarvo formą. Ši rūšis yra vienintelė gentyje.
Aprašas
thumb|left|250px}Plokščiašarviai vėžliai Plokščiašarvis vėžlys yra turi neįprastai ploną, plokščią lankstų šarvą, kuris būna iki 18 cm ilgio. Daugelio kitų vežlių šarvų kaulai yra stori, tuo tarpu plokščiašarvio vėžlio šarvo kaulai turi daug angų, dėl ko šie vėžliai yra lengvesni ir vikresni už kitus vėžlius. Karapaksas yra rudas, dažnai kiekvienas skydelis turi įvairuojantį spinduliškai einančių linijų raštą, kuris yra maskuojantis šių vėžlių sausringose buveinėse. Plastronas yra blyškiai geltonas su tamsiai rudomis siūlėmis ir šviesiai geltonais spinduliais. Galva, galūnės ir uodega yra geltonrudžiai.
Visas šarvas labai suplotas, liečiant atrodo minkštas. Žiūrint iš pilvo pusės galima įžiūrėti kvėpavimo judesius. Patelės būna šiek tiek stambesnės už patinėlius (patinėliai sveria apie 360 g, patelės – apie 550 g).
Naujagimiai vėžliukai būna apie 4 cm ilgio, jų šarvas būna kietesnis ir labiau gaubtas nei suaugėlių. Jų karapaksas būna skaisčiai geltonas, o karapaksas toks pat, bet su rudai juodomis dėmėmis.
Dėl keistos plokščios, blyną primenančios išvaizdos šiuos vėžlius vertina kolekcionieriai, dėl ko gamtoje jų pernelyg daug išgaudo.
Arealas ir buveinės
Šie vėžliai aptinkami kalvų šlaituose su uolingomis atodangomis (salakalniai) sausringuose krūmynuose ir savanose, nuo 30 iki 1800 m virš jūros lygio. Rūšis gyvena Somalio-Masajų floristiniame regione, sausringose pusdykumėse, kurioms būdingi akacijų ir miramedžių krūmynuose ir dryžmedių retmiškiuose aukščiau esančiose vietovėse. Sausose savanose jie gyvena mažame aukštyje mažose uolėtose kalvelėse.
Ekologija ir elgsena
Plokščiašarviai vėžliai gyvena izoliuotomis kolonijomis, kai daug individų gyvena tame pačiame salakalnyje ar net plyšyje.
Patinėliai dauginimosi metu (sausis ir vasaris) kovoja dėl patelių, ir stambesnieji patinėliai turi daugiau šansų sėkmingai susiporuoti. Gamtoje šie vėžliai lizdus rengia liepą ir rugpjūtį, nors nelaisvėje kiaušinius gali dėti ištisus metus. Patelė palaido smėlio grunte iškasa apie 7,5-10,0 cm gylio lizdo ertmę. Paprastai vienu metu padeda tik vieną kiaušinį, bet per vienerius metus patelė gali padėti daug kiaušinių. Kiaušiniai dedami kas keturias-aštuonias savaites. Nelaisvėje kiaušinių inkubacija trunka 4-8 mėnesius, ir tik išsiritę jaunikliai išsyk yra savarankiški. Tiek laukiniai, tiek sugauti individai, atrodo, neturi žiemos miego, tačiau yra pranešimų, kad karščiausius vasaros mėnesius jie gali praleisti po plokščiais akmenimis užmigę vasaros miegu.
Šie vėžliai aktyviausi rytą arba vėlai pavakary ar ankstyvą vakarą. Dažniausias maistas – sausos žolės ir kitokia augalija. Plokščiašarviai vėžliai yra greiti ir vikrūs laipiotojai. Jie retai aptinkami toli nuo savo uolėtų namų, o išgąsdinti gali staigiai nerti į artimiausią uolos plyšį. Šiuos vėžlius dėl jų silpnų šarvų nesunkiai užmuša plėšrūnai, todėl šie vėžliai pasikliauna greičiu ir lankstumu, siekdami pabėgti esant pavojingai situacijai, o ne slepiasi savo šarve. Šarvo lankstumas leidžia plokščiašarviams vėžliams įropoti į siaurus uolų plyšius ir ten slėptis nuo plėšrūnų. Taip šie vėžliai išnaudoja aplinką, kur kiti vežliai neišgyvena.
Grėsmes ir apsauga
Didžiausios grėsmes plokščiašarvių vėžlių populiacijoms yra buveinių naikinimas ir per didelis išgaudymas prekybai gyvūnėliais. Dėl specifinės išvaizdos ir elgesio šios rūšies vėžliukai patrauklūs kolekcionieriams. Šie vėžliai lėtai dauginasi, tad populiacijos, kurių gausumas sumažėjo dėl per intensyvaus gaudymo, atsistato lėtai.
Plokščiašarviams vėžliams tinkamos buveinės nėra dažnos ir didelės, todėl buveinių naikinimas sunkina jų išgyvenimą. Populiacijos Kenijoje nyksta nuo krūmynų kirtimo verčiant juos žemės ūkio naudmenomis, o Tanzanijoje šie vėžliai nyksta nuo per intensyvaus galvijų ir ožkų ganymo.
Plokščiašarviai vėžliai Tarptautinėje raudonojoje knygoje priskirti pažeistoms rūšims, o Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencijoje (CITES) jie paminėti II priede. 1981 m. Kenija uždraudė šių vėžlių eksportą, nebent išvežimas leistas raštišku aplinkos ir gamtos išteklių ministro leidimu. Tanzanija šią rūšį saugo remdamasi 1974 m. laukinės gamtos apsaugos įsaku. Jie yra saugomi Serengečio nacionaliniame parke. CITES kvotos riboja iš Tanzanijos eksportuojamų plokščiašarvių vėžlių skaičių, tačiau manoma, kad šias kvotas viršija. Europos Sąjunga 1988 m. uždraudė importuoti plokščiašarvius vėžlius. Šie vėžliai veisiami nelaisvėje, dabar jų veisimą koordinuoja Europos zoologijos sodų programa. Tačiau komerciškai pardavinėjimui šių vėžlių niekas neveisia.
Al-Saqr SC
„Al-Saqr SC“ – Jemeno futbolo klubas iš Taizo.
Istorija
Klubas įkurtas 1969 m. Pilnas pavadinimas – Al-Saqr Sports & Cultural Club. Užsiimama ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis.
Futbolo komanda tris kartus tapo šalies čempionais (2006, 2010, 2014 m.).
2014 m. iškovojo Prezidento taurę. 2021 m. rungtyniavo Division 1, B grupėje. Joje užėmė antrąją vietą. Pateko į atkrintamąsias rungtynes. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko ketvirti.
Breiðablik UBK
Koupavoguro „Breiðablik“ – Islandijos sporto klubas iš Koupavoguro.
Istorija
Klubas įkurtas 1950 m. Turi krepšinio komandas (vyrų ir moterų), bei futbolo komandas (vyrų, bei moterų).
Moterų futbolo komanda
Klubo moterų futbolo komanda žaidžia aukščiausioje šalies lygoje. 17 kartų tapo šalies čempionėmis, 12 kartų iškovojo šalies taurę.
Jašiūnų šv. Onos bažnyčia
'''Jašiūnų šv. Onos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Jašiūnų miestelyje, 24 km į pietus nuo Vilniaus, prie magistralinio kelio, Merkio dešiniajame krante. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis. miniatiūra|180px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Jašiūnų altarijai 1515 m. paskirta žemės su 4 valstiečiais. Nuo XVI a. antrosios pusės priklausė evangelikams reformatams. Katalikų bažnyčią 1640 m. apiplėšė Jonušo Radvilos vadovaujami kariai. Ją XVIII a. pradžioje sudegino Švedijos kariuomenė.
1744 m. bažnyčia neminima. 1767 m. minima Rūdninkų filija. Vėliau bažnyčia sunyko. 1830 m. įrengta koplyčia. Jašiūnuose 1864 m. gyveno Jašiūnų dvaro išlaikomas vienuolis dominikonas. 1866 m. koplyčia uždaryta.
1926 m. kovo 7 d. įvyko visuotinis Jašiūnų ir apylinkių gyventojų susirinkimas, kuriam pirmininkavo metropolijos kurijos delegatas kun. Mykolas Sopočka (dar žinomas kaip šventosios Faustinos Kovalskos nuodėmklausys). Miestelyje buvo nuspręsta pastatyti šventovę. Statybines medžiagas ir žemės sklypą būsimai bažnyčiai padovanojo tuometiniai Jašiūnų dvaro savininkai Aleksandras ir Anna Pereświt-Sołtan. 1927 m. spalio 16 d. iškilmingai pašventintas kertinis akmuo būsimai bažnyčiai. Medinės bažnyčios su lenkų liaudies architektūrai būdingais bruožais projektą parengė architektas Henryk Ganello. Statybos darbai truko metus ir pastatą iškilmingai pašventino būsimasis parapijos klebonas kun. Józef Staszkiewicz. 1930 m. įsteigta parapija. 1934 m. liepos mėnesį bažnyčią aplankė vysk. Romualdas Jalbžykovskis. Kitas svarbus įvykis parapijos istorijoje – 1935 m. parapijiečių lėšomis (už 600 zlotų) nupirkta Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos paveikslo kopija. Rugsėjo 8 d. paveikslas buvo iškilmingai įneštas į bažnyčią. Tuo metu Jašiūnų parapijoje buvo 2080 tikinčiųjų. Apie 95 proc. sudarė lenkai, o žydų ir baltarusių buvo labai mažai. Grąžinus Vilniaus kraštą Lietuvai, čia atvykę lietuviai daugiausia buvo pareigūnai, su kuriais kildavo ginčų dėl vartojamos kalbos. 1943 m. pavasarį parapijos klebonas Piotr Wojno-Orański Jašiūnų lietuvių administracijos iniciatyva buvo suimtas ir įkalintas Lukiškių kalėjime. Po šešių mėnesių jis buvo paleistas žinomo Vilniaus advokato Mieczysław Engiel pastangomis.
Klebono Nikodemo Jauros rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis bažnyčia 1965 m. atnaujinta.
Architektūra
Jos apačia mūrinė, viršus medinis, vienabokštė, su bokšteliu, žemomis zakristijomis. Vidus 3 navų (šoninės gerokai žemesnės), atskirtų pilioriais. Yra 5 altoriai.
Barčiai (Elektrėnai)
Barčiai – viensėdis Elektrėnų savivaldybės rytuose.
Psychromatic
Psychromatic – trečiasis Italijos metalo muzikos grupės Raintime studijinis albumas. Viršelio autorius – Enrico Caputo.
Jonavos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
'''Jonavos šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Jonavoje, Neries dešiniajame krante.
miniatiūra|220px|left|Interjeras
Istorija
Jonavoje 1750 m. pastatyta medinė bažnyčia. Apie 1775 m. įsteigtas marijonų vienuolynas. Iki 1782 m. marijonai įkūrė parapinę mokyklą. Vietoj marijonų Jonavoje 1791 m. įkurdinti trinitoriai.
1791–1793 m. bažnyčia ir vienuolynas perstatyti ir išplėsti (manoma, pagal Lauryno Gucevičiaus projektą). Valdžia 1827 m. trinitorius iš Jonavos iškėlė. Vienuolyne apsigyveno kareiviai. Formaliai vienuolynas uždarytas 1832 m. Bažnyčioje 1830 m. pamokslai daugiausia sakyti lenkiškai, tik retkarčiais lietuviškai.
1851 m. bažnyčia suremontuota. Kareiviai 1894 m. iš vienuolyno išsikėlė. 1905 m. kas antrą šventadienį pamaldos laikytos lietuvių kalba. Pastatas 1907 m. atiteko parapijai. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebono Petro Vaitiekūno rūpesčiu 1934–1935 m. bažnyčia suremontuota ir išdažyta, pastatyti 2 bokštai (Vaclovo Michnevičiaus projektas), nugriauta senoji varpinė. Prie bažnyčios liko mūrinis dviaukštis vienuolynas ir dviaukštė klebonija.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Didysis altorius užima visą presbiterijos plotį. Rūsyje palaidoti vyskupo Juozapo Kazimiero Kosakovskio (1737–1794 m.), Lietuvos didžiojo etmono Simono Martyno Kosakovskio (1741–1794 m.), generolo Juozapo Antano Kosakovskio (1772–1842 m.) ir kt. palaikai.
Šventoriuje palaidoti kunigai Vincas Algirdas Pranckietis (1923–2016), Pijus Čižauskas (1906–2000).
Mariner 4
Mariner 4 – JAV ketvirtasis serijos Mariner kosminis aparatas, skirtas planetų tyrinėjimams jas praskrendant, ir pirmasis praskridęs Marso planetą, bei atsiuntęs Marso paviršiaus nuotraukų. Tai buvo pirmosios kitos planetos nuotraukos, gautos iš praskrendančio pro jas kosminio aparato. Mariner 4 buvo sukurtas iš arti moksliškai stebėti Marsą ir perduoti stebėjimų duomenis į Žemę. Kitas iš misijos tikslų – vykdyti laukų ir dalelių matavimus tarpplanetinėje erdvėje aplink Marsą bei gauti inžinerinių žinių apie ilgai trunkančius tarpplanetinius skrydžius.
Kosminis aparatas ir jo posistemės
Kosminis aparatas susideda iš aštuonkampio 1270 mm įstrižainės ir 457 mm aukščio magnio karkaso. Karkaso viršuje pritvirtintos 4 saulės elementų plokštės su saulės slėgio sparnais, padidinačios aparato matmenis iki 6,88 m. Karkaso viršuje įrengta 1168 mm skersmens didelio jautrumo parabolinė antena. Bekryptė žemo jautrumo 2235 mm aukščio stiebo formos antena pritvirtinta virš parabolinės antenos. Taigi kosminio aparato aukštis yra 2,89 m. Kosminio aparato apčioje centre sumontuota televizijos kamera. Aštuonkampio karkaso viduje sumontuota elektroninė įranga, kabeliai, krypties nustatymo sistema bei pozicijos valdymo reguliatoriai. Beveik visa moksliniams eksperimentams reikalinga įranga sumontuota aparato išorėje: be televizijos kameros jame dar buvo magmetometras, dulkių detektorius, kosminių spindulių teleskopas, radiacijos detektorius, saulės plazmos tyrėjas, jonizacijos kamera, Geigerio skaitiklis.
Kosminiam aparatui energija buvo tiekiama iš 28224 saulės baterijos elementų (keturios 176x90 cm saulės elementų plokštės), kurios sukurdavo 310W galios elektros energijos esant prie Marso. Taip pat naudotos 1200 vatvalandžių pakraunamos sidabro-cinko baterijos, skirtos manevravimui bei atsarginei programai. Varymui naudojamas raketinis kursas hidrazinas 222 N kurso kontrolės 4 menčių variklyje, pritvirtintame prie aštuonkampio karkaso. Padėtį erdvėje valdė 12 šalto azoto srautų, išdėstytų saulės elementų plokščių galuose, bei trys giroskopai. Saulės vėjo sparnai, kurių kiekvieno plotas buvo 0,65 kvadratinio metro, pritvirtinti saulės baterijų plokščių galuose. Pozicija edvėje nustatoma 4 Saulės sensorių bei Žemės, Marso ir Canopus žavigždės sensoriaus pagalba.
Telekominikacinę įrangą sudarė dvigubas žemo dažnio 7 W triodų 10 W stiprinimo TWTA siųstuvas ir vienas imtuvas, kuriais duomenys siunčiami žemo ir didelio jautrumo antenomis 8 1/3 ir 33 1/3 bitų per sekundę sparta. Duomenis taip pat buvo galima iššaugoti 5,24 milijono bitų magnetinėje juostoje ir persiųsti vėliau.
Misijos aprašymas
Po paleidimo Agena D gaubtas, dengiantis Mariner 4, 1964 m. lapkričio 28 d. 14:27:23 UTC atsijungė nuo Atlas D raketos nešėjos. Agena D pirmą kartą degė nuo 14:28:14 iki 14:30:38 pernešdama kosminį aparatą į Žemės orbitą, antrą kart degė nuo 15:02:53 iki 15:04:28 pernešdama į kelionės į Marsą orbitą. 15:07:19 Mariner 4 atsiskyrė nuo Agena D ir pradėjo kelionės opreacijas. Saulės elementų plokštės išsiskleidė 15:15:00, energijos gavyba prasidėjo po 16 minučių.
Po 7,5 mėnesio skrydžio, 1964 gruodžio 5 d. atlikus vieną kurso manevrą, kosminis aparatas praskriejo Marsą 1965 m. liepos 14 ir liepos 15 dienomis. Planetos tyrimo režimas buvo įjungtas 1965 m. liepos 14 d. 15:41:49 UTC. Kameros duomenis pradėta gauti liepos 15 d. 00:18:36 UTC. Iš viso įrašyta 21 nuotrauka ir 21 eilutė 22-osios nuotraukos. Nuotraukose matomas nutrūkstantis Marso vaizdas pradedant 40°Š 170°R, žemyn iki 35°P 200°R ir po to iki 50°P 255°R, iš viso apie 1 % Marso paviršiaus. Mariner 4 labiausiai prie Marso paviršiaus priartėjo 1965 m. liepos 15 d. 01:00:57 UTC ir buvo 9846 km nuo jo. Visos padarytos nuotraukos buvo išsaugotos magnetinėje juostoje. 02:19:01 Mariner 4 „užlindo“ už Marso taip, jog jis nebebuvo tiesiogiai matomas iš Žemės, ir radiosignalai nutrūko. 03:13:04 kosminis aparatas vėl tapo matomas ir radijo ryšys atstatytas. Nuotraukų perdavimas į Žemę prasidėjo praėjus 8,5 valandos po signalo atstatymo ir tęsėsi iki rugpjūčio 3 d. Visos nuotraukos buvo siunčiamos 2 kartus, baiminantis duomenų sugadinimo ir praradimo.
Kosminis aparatas įvykdė visą suplanuotą veiklą sėkmingai ir išsiuntė visus naudingus duomenis iki 1965 m. spalio 1 d. 22:05:07 UTC, kai atstumas nuo Žemės siekė 309,2 mln. km, o dėl antenos orientacijos pradėjo trūkinėti ryšys. Duomenų perdavimas sėkmingai atstatytas tik 1967 m. pabaigoje. Kosminių dulkių detektorius 17 įvykių per 15 minučių rugsėjo 15 d. Tai buvo menamas mikrometeoroidų lietus, dėl kurio laikinai pasikeitė Mariner 4 padėtis erdvėje ir galbūt šiek tiek buvo apgadintas terminis skydas. Gruodžio 7 d. pasibaigė dujų atsargos padėties valdymo sistemoje, o gruodžio 10 ir 11 dienomis užregistruoti iš viso 83 mikrometeoroidai, kurie sutrikdė kosminio aparato padėtį ir sumenkino signalo stiprumą. 1967 m. gruodžio 21 d. susisiekimas su Mariner 4 buvo pasibaigė.
Misijos rezultatai
Per visą misijos laikotarpį iš Mariner 4 buvo gauta 5,2 milijonų bitų informacijos. Visi misijos eksperimentai įvykdyti sėkmingai, išskyrus susijusius su jonizacijos kamera ir Geigerio skaitikliu, kuris sugedo iki 1965 m. vasarį, ir plazmos tyrėju, kuris neveikė nuo 1964 m. gruodžio 6 d. dėl rezitoriaus gedimo.
Gautose nuotraukose buvo matomas Mėnulio tipo planetos paviršius su krateriais (vėlesnių misijų metu įsitikinta, kad tai nėra tipinis Marso paviršius, tiesiog Mariner 4 praskriejo būtent pro šį regioną). Užfiksuotas atmosferos slėgis nuo 4,1 iki 7,0 mbar (410-700 paskalių), o dienos temperatūra numatyta kaip -100 laipsnių Celsijaus skalėje. Magnetinio lauko nebuvo užfiksuota.
Mariner
Bajoriškiai (Utena)
miniatiūra|250px|left|Sodyba
Carlos Alberto Rentería Mantilla
thumb|right|Carlos Alberto Renteria Mantilla Carlos Alberto Renteria Mantilla (pravarde Beto, g. 1945 m. kovo 11 d.) – Kolumbijos narkobaronas, manoma, šiuo metu vadovaujantis Šiaurės Slėnio karteliui.
Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Juodeikių kaime, prie Žagarės–Šakynos kelio.
Juodkrantės evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
Juodkrantės dailidė Klimkus Grigalaitis (1750–1825) 1770–1780 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. 1878 m. per Jonines gaisras šią bažnyčią sunaikino.1885 m. rugpjūtį buvo pašventinta nauja mūrinė evangelikų liuteronų bažnyčia, kurią suprojektavo žymus vokiečių architektas Frydrichas Augustas Štiuleris. Kadangi XVIII a. Karvaičių parapijoje, kuriai priklausė Juodkrantė, 4/5 gyventojų buvo kuršininkai ir lietuviai, tai Juodkrantės žvejai pamaldas klausė tik lietuviškai. 1920 m. jau tik 50 iš 367 juodkrantiškių lankė lietuviškas pamaldas. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta. 1976 m., atlikus kapitalinį apleistos Juodkrantės bažnyčios remontą, bažnyčioje buvo įrengta Miniatiūrų muziejaus ekspozicija (arch. Vladas Vizgirda). 1988 m. bažnyčia grąžinta evangelikams, o nuo 1989 m. nuomojama katalikų.
Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Išskirtiniai bruožai: stambus kvadratinis bokštas virš stogo su aukštu piramidiniu stogu, geležiniai šventoriaus vartai, puošti ornamentais. Šventoriaus kampe stovi Tėvo Stanislovo namelis–muziejus.
Istorija
Kunigo Vincento Jarulaičio rūpesčiu 1920 m. pastatyta dabartinė bažnyčia, 1921 m. – klebonija. Bažnyčiai 1937 m. buvo pakeisti supuvę rąstai, paaukštintas bokštas. Klebonas Gerardas Dunda už partizanų rėmimą 1947 m. spalio mėnesį areštuotas.
Juodkrantės evangelikų liuteronų bažnyčia
Nuorodos
2007 m. Juodkrantėje atkurtas miniatiūrų muziejus
Juodkrantės Liudviko Rėzos kultūros centras
Partija (reikšmės)
Žodis partija gali reikšti:
Taip pat:
Carlos Alberto Rentería Mantilla
Už informaciją, padėsiančią jį areštuoti, JAV vyriausybė paskyrusi 5 milijonų dolerių apdovanojimą. Šiaurės Slėnio kartelis iš Kolumbijos į JAV jau yra eksportavęs apie 500 tonų kokaino už apytiksliai 10 milijardų JAV dolerių.
Mantilla narkotikų verslu užsiima jau daugiau, nei 15 metų.
Valdžią kartelyje Mantilla įgijo greičiausiai po Diego Montojos arešto 2007 m. pabaigoje. Sugautas ir areštuotas 2010 metais.
ÍA Akranes
Akraneso ÍA – Islandijos futbolo klubas iš Akraneso.
Istorija
Klubas įkurtas 1945 m. Daugkartinis šalies čempionas ir taurės laimėtojas, tačiau šie pasiekimai iškovoti ankstesniais metais.
2018 m. praleido antros pakopos pirmenybėse, kurias laimėjo ir sugrįžo į elito divizioną.
Spalvinė gama
Juoda ir geltona.
Santa Rosa
Santa Rosa turi keletą reikšmių:
Bajoriškiai (Kupiškis)
Bajoriškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Palėvenės, 6 km į rytus nuo Subačiaus geležinkelio stoties, prie Šiaulių−Daugpilio geležinkelio.
Pro Bajoriškius teka Gorpys (Lėvens kairysis intakas). Į pietvakarius nuo Bajoriškių tęsiasi Subačiaus miškas.
Istorija
Pirmą kartą kaimas paminėtas 1681 m. Palėvenės bažnyčios metrikų knygose, priklausė Palėvenės dvarui. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiui, 1919–1946 m. – Panėvežio apskrities Subačiaus valsčiui.
Per Bajoriškių žemes 1873 m. nutiesta geležinkelio linija Radviliškis–Kalkūnai.
1919 m. gegužės 26–28 d. ties kaimu vyko įnirtingos Panevėžio atskirojo bataliono kovos su Kupiškį gynusiais bolševikais.
8–9 praėjusio amžiaus dešimtmečiais šiaurinė dalis priklausė „Šviesos“ kolūkiui, pietinė – „Laisvės“.
Pilkapynas
3 km nuo Radžiūnų geležinkelio stoties, Suosos pakrantėje buvo pilkapynas. Tyrinėjimų metu prieš Pirmąjį pasaulinį karą rusų armijos pulkininkas Masalitinovas atkasė 26 tuščius pilkapius. Į pietus nuo esančiuose kituose dviejuose pilkapiuose, apjuostuose akmenų vainikais, rasta II–III ar III–IV amžiaus griautinių kapų su gausiomis įkapėmis. Juose rasta žalvario plokštelinių antsmilkinių su rakto formos skylute, antkaklis trimitiniais galais, apyrankė purpuriniais galais, apskrita diržo sagtis, geležinių ietigalių ir įmovinių kirvių.
Šiuo metu pilkapynas sunaikintas, o dalis eksponatų saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.
Toyota 2000GT
Toyota 2000GT – sportinis automobilis, pagamintas ribotu kiekiu. Automobilis pristatytas 1965 m. Tokijo automobilių parodoje. Pasirodymas iš pagrindų pakeitė vaizdą Japonijos automobilių rinkoje. Anksčiau, kaip manyta, šioje šalyje buvo gaminamos tik praktiškos transporto priemonės. Šis modelis įrodė, kad Japonijos gamintojai gali pagaminti sportinį automobilį, kuris pajėgus konkuruoti su europietiškais tokio tipo automobiliais.
Audrašaukliniai paukščiai
Audrašaukliniai arba vamzdžianosiniai (Tubinares) – paukščių (Aves) būrys. Tai visame pasaulyje paplitę jūriniai paukščiai. Snapas pailgas, jo galas nulinkęs žemyn, lyg kablys. Ramfoteką sudaro raginės plokštelės, šnervės yra raginių vamzdelių galuose. Sparnai siauri ir ilgi. Kojų tris priekinius pirštus jungia odos plėvė, užpakalinis pirštas sunykęs. Gerai skraido, didžiąją laiko dalį praleidžia virš vandenynų, sausumoje nevikrūs, čia būna tik veisimosi periodu. Minta vandens gyvūnais, kuriuos stveria nuo vandens paviršiaus. Stambesnės rūšys lesa ir stambių jūrinių gyvūnų dvėseną ir kartais puola pingvinų jauniklius.
Monogamai. Patinai nesiskiria nuo patelių. Dauginasi sausumoje, dažniausiai neprieinamose salose ar ant skardžių. Kasmet jie grįžta į įprastines dauginimosi vietas, kuriose sudaro iki milijono porų dydžio kolonijas. Patelė deda tik po vieną kiaušinį – dažnai minkštoje dirvoje išraustame urve ar uolų plyšiuose ir peri abu porelės nariai. Naktimis jaunikliai maitinami aliejine medžiaga, kuri gaminasi suaugėlių skrandyje. Jaunikliai lizdatupiai, vystosi labai lėtai. Užaugusius riebius jauniklius suaugę staiga palieka. Savaitę pabadavę jauni paukščiai palieka lizdus ir nusileidžia į jūrą.
Adolfas Brėskis
Adolfas Brėskis (1938 m. vasario 26 d. Genėtiniuose, Raguvos valsčius – 2016 m. lapkričio 14 d. ) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.
Audrašaukliniai paukščiai
Būryje 4 šeimos, 23 gentys ir 108 rūšys.
Alina Briedelytė-Kavaliauskienė
Alina Audronė Briedelytė-Kavaliauskienė (1942 m. kovo 17 d. Panevėžys – 1992 m. lapkričio 18 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.
Audrašaukliniai paukščiai
Lietuvoje stebima tik viena retkarčiais užklystanti rūšis – šiaurinis audrašauklis.
Alina Briedelytė-Kavaliauskienė
Biografija
1960–1966 m. studijavo tekstilę Lietuvos dailės institute. Nuo 1965 m. dirbo dailininke restauratore Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje. Sukūrė gobelenų („Jūra“ 1976 m. Palangos poilsio namuose „Žuvėdra“, „Šviesa ir šešėliai“ 1978 m. Lietuvos aklųjų draugijos kombinate, „Žydintis medis“ 1980 m., „Rudens muzika“ 1982 m., „Vartai į kosmosą“ 1984 m.), erdvinių kilimų („Quo vadis. Hirosimai atminti“ 1985 m.), batikų, aplikacijų, margintų audinių etalonų Panevėžio linų kombinatui, tekstilės miniatiūrų.
Kūriniai dekoratyvūs, kompozicija grįsta sąlygiškų apibendrintu formų derme, erdvė savitai pakeista pagal optinio meno principus. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Kauno karo muziejuje.
Adolfas Brėskis
Biografija
1955 m. baigė Raguvos vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1969 m. technikos mokslų kandidatas.
1991–1997 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto dekanas, 1993 m. laikinasis universiteto rektorius, 1991–2007 m. prorektorius.
Mokslinė veikla
Išrado įrenginį įtempimų relaksacijai aukštose temperatūrose tirti (1963 m.). Paskelbė mokslinių darbų iš energetinių įrenginių medžiagų ilgalaikio stiprumo.
Antanas Briedelis (1913)
Antanas Briedelis (1913 m. gruodžio 30 d. Vaišvilaičiai, Naujamiesčio valsčius – 2005 m. kovo 11 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas durpininkas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1962 m. technikos mokslų kandidatas.
1946–1961 m. Durpių pramonės valdybos prie LTSR Ministrų Tarybos vyr. inžinierius, valdybos viršininko pavaduotojas. 1961–1992 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1963–1989 m. – Kompleksinio durpių panaudojimo probleminės laboratorijos mokslinis vadovas, 1965–1989 m. Durpininkystės katedros vedėjas, 1966–1977 m. Mechanikos fakulteto dekanas; nuo 1976 m. profesorius.
Kita rūšis
Kita rūšis – 2006 m. sukurtas siaubo filmas, demonstruotas Kanų kino festivalyje ir kurį prodiusavo Wes Craven.
Turinys
Grupė jaunuolių atskrenda į salą, priklausančią vieno jų dėdei, praleisti joje keletą dienų ir pasilinksminti, tačiau netrukus jie susiduria su čia karaliaujančiais šunimis, nusiteikusiais sudraskyti kiekvieną čia užklydusį žmogų...
Jungtinių Valstijų Kabinetas
Jungtinių Valstijų kabinetas (paprastai dar JAV prezidento kabinetas arba tiesiog Kabinetas) – JAV federalinės administracijos organas, sudarytas iš aukščiausių paskirtųjų federalinės Jungtinių Amerikos Valstijų vykdomosios valdžios pareigūnų. Kabinetas egzistavo dar pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono valdymo metais, kai prezidentas paskyrė kabinetą, susidėjusį iš 4 žmonių: valstybės sekretoriaus Tomo Džefersono, iždo sekretoriaus Aleksandro Hamiltono, karo sekretoriaus Henrio Nokso ir JAV generalinio prokuroro Edmundo Randolfo. Tuomet kabinetas buvo skirtas patarti ir padėti prezidentui eiti pareigas. JAV Kabineto pareigūnus JAV prezidento teikimu tvirtina Jungtinių Valstijų Senatas. Jei pareigūnų kandidatūros patvirtinamos, šie yra prisaikdinami ir pradeda eiti savo pareigas. Išskyrus JAV generalinį prokurorą, visiems JAV prezidento kabineto pareigūnams suteikiamas sekretoriaus vardas. Kabineto nariai yra atskaitingi JAV prezidentui, kuris gali bet kurį pareigūną, bet kuriuo metu atleisti.
Viršenybė ir prezidento pareigų paveldėjimo linija
thumb|250px|[[Barakas Obama|Barako Obamos kabineto posėdis Baltųjų Rūmų Kabineto kambaryje]]
Viršenybė
JAV prezidento kabineto posėdžių metu, kabineto nariai yra susodinami, remiantis JAV viršenybės tvarka – aukštesnio rango pareigūnai sėdi arčiau stalo vidurio. Vadinasi, prezidentas ir viceprezidentas sėdi vienas priešais kitą ovalaus stalo viduryje. JAV valstybės ir gynybos sekretoriai sėdi atitinkamai į dešinę ir į kairę nuo JAV prezidento, o iždo sekretorius ir generalinis prokuroras sėdi atitinkamai viceprezidento dešinėje ir kairėje. Toks susodinimas pagal rangus tęsiamas, o vyriausybinio lygio pareigūnai yra susodinami pačiuose stalo galuose – toliausiai nuo prezidento ir viceprezidento.
Prezidento pareigų paveldėjimo linija
JAV prezidento kabinetas taip pat svarbus JAV prezidento pareigų parėmimo linijoje, kuri nustato kokia tvarka prezidento mirties ar atsistatydinimo atveju kabineto nariai paveldi ar perima prezidento pareigas. JAV viceprezidentas, JAV Atstovų rūmų pirmininkas, JAV Senato pro tempore prezidentas ir JAV valstybės sekretorius yra pagrindiniai pareigūnai JAV prezidento pareigų parėmimo linijoje. Dažnai stengiamasi, kad visas kabinetas nebūtų susirinkęs vienoje vietoje, net tokiomis formaliomis progomis, kaip Sąjungos padėties kalba. Tai yra mažiausiai vienas kabineto narys nedalyvauja. Tada jei prezidentas, viceprezidentas, Atstovų rūmų pirmininkas ir kiti prezidento kabineto nariai žūsta, šis asmuo saugomas ir paruošiamas valdžios parėmimui.
Kabineto ir vyriausybinio lygio pareigūnai
Išvardintų pareigūnų kandidatūros buvo pateiktos Joe Bideno ir patvirtintos JAV Senate. Kai kurie pareigūnai veikia kaip laikinai einantys pareigas (jų paskyrimui Senato pritarimo nereikia). Išrinktam viceprezidentui nereikalingas Senato patvirtinimas. Patvirtinimo taip pat nereikia Baltųjų Rūmų personalo pareigybėms, tokioms kaip JAV prezidento administracijos vadovui ar atstovui spaudai.
Pranciškus (1989 filmas)
Pranciškus – 1989 m. režisierės Lilianos Cavani sukurtas istorinis filmas apie šventąjį Pranciškų Asyžietį pagal Hermann Hesse romaną.
Paskutinė galimybė
Paskutinė galimybė – 2002 m. sukurta drama apie rašytojo Frensio Skoto Ficdžeraldo paskutiniuosius gyvenimo metus.
Turinys
Stenografistė Frensė Krol įsidarbina pas garsų rašytoją Skotą Ficdžeraldą, ketinantį rašyti naują romaną ir ieškantį sekretorės, kuri jį užrašytų pagal jo diktavimą. Tačiau rašytojas gerokai įnikęs į alkoholį ir nesugeba be jo ištverti nei dienos. Po to, kai jis pagrasina žmonai Zeldai ginklu, ši jį palieka. Nepaisant jo sudėtingo charakterio, Frensė, pati svajojanti tapti rašytoja, lieka dirbti pas Ficdžeralą ir ilgainiui padeda jam suvaldyti savo priklausomybes bei pradėti rašyti romaną, tapsiantį jam paskutiniuoju...
Judrėnų šv. Antano Paduviečio bažnyčia
'''Judrėnų šv. Antano Paduviečio bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Judrėnų miestelyje, Klaipėdos rajone. Liaudies architektūros formų, įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
Parapijoje yra Judrėnų kapinių koplyčia.
Istorija
Liudvikas Semaška, Judrėnų seniūnas, žemaičių vyskupo Aleksandro Mikalojaus Gorainio (1717–1735) leidimu, savo lėšomis pastatė ir aprūpino koplyčią, suteikdamas jai šv. Antano Paduviečio vardą. Judrėnų koplyčiai 1732 m. paskelbti šv. Antano Paduviečio atlaidai. 1752 m. koplyčiai dovanotas valakas žemės, paskirtas kunigas, ji tapo filija.
1780 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1863 m. areštuotas kunigas Leonas Abramavičius, netrukus paleistas. 1906 m. įkurta parapija. Kunigo algai Judrėnų dvaro savininkas Nestoras Bucevičius paaukojo 10 600 rublių.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano su penkiasiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų plonais stulpais. Yra 5 barokinių formų altoriai. Puošniausias – centrinis šv. Antano Paduviečio altorius, presbiterijos dešinėje – vientarpsnis altorius-krikštykla su šv. Jono Krikštytojo paveikslu, kairėje – paprastesnių formų altorius. Šoninių navų altoriai dvitarpsniai, pastatyti įstrižai.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra kryžius, šventųjų skulptūrų.
Vargonai
Dauguma instrumento vamzdžių, oro skirstymo dėžė, mechanika yra autentiški. Būta trejų originalių, pleištinių dumplių, kurios XX a. demontuotos, padėtos bažnyčios palėpėje. Griežykla įtaisyta kairėje vargonų pusėje. Manoma, kad bažnyčioje stovi vietinio meistro padaryta vargonų prospekto kopija. Ji palyginti primityvi, trūksta puošiančių drožinių, kurie buvo būdingi XVIII a. kūriniams. Prospektą sudaro keturių elementų kompozicija be centrinio bokšto. Šie vargonai laikomi vėliausiu išlikusiu tokios kompozicijos pavyzdžiu. Iš dalies šią prospekto struktūrą primena vėlesni, po 1830 m. pastatyti Juozapavos bažnyčios vargonai.
Vargonai pastatyti apie 1810 m. Iki XX a. pirmosios pusės atliktų rekonstrukcijų metu vargonai buvo padidinti, iš viso turėjo 1 manualą, pedalus, 11 registrų. XX a. pradžioje vargonai buvo iš pagrindų remontuoti ir praplėsti.
Santa Rosa (Argentina)
Santa Rosa arba Santa Rosa de Toajas (Santa Rosa de Toay) – miestas centrinėje Argentinoje, Don Tomás lagūnos pakrantėje. La Pampos provincijos administracinis centras.
Istorija
Miestą įkūrė Tomás Mason 1892 m. balandžio 22 d. Vystėsi kaip žemės ūkio centras derlingame drėgnųjų pampų regione. Renkant provincijos sostinę buvo pasiūlyti 2 variantai: Santa Rosa arba Toajas. Tačiau galutinai sostinės parinkti nepavyko, todėl buvo pasiūlyta ištirti abiejų miestų geriamajį vandenį. Kuris būsiąs švaresnis, tas miestas ir taps sostine. Kalbama, kad Toajo vanduo buvo geresnis, tačiau veždamas tyrimams į Buenos Aires, Tomás Mason specialiai sumaišė mėginius, dėl to Santa Rosa tapo provincijos centru. Nepaisant visko, Santa Rosa yra vienas mažiausių provincijos centrų Argentinoje.
Susisiekimas
Keliai į Kordobą, Bahija Blanką, Buenos Aires. Susisiekimas geležinkeliais. 2 km nuo miesto yra Santa Rosos oro uostas iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires ir Bahija Blanką.
2005 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
'''2005 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas''' – 82-asis Lietuvos lengvosios atletikos federacijos rengtas lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko 2005 m. liepos 8 – liepos 9 dienomis Kaune. Varžybų vyriausiasis teisėjas – Algirdas Baranauskas.
Jurgis Brėdikis
Jurgis Brėdikis (1929 m. balandžio 30 d. Prahoje, Čekoslovakijoje – 2021 m. rugpjūčio 15 d. Kaune ) – Lietuvos kardiochirurgas, diplomatas, visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
Nuo 1952 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) dėstytojas. 1954–1957 m. Pirmojo Maskvos I. Sečenovo medicinos instituto aspirantas. 1963 m. medicinos mokslų daktaras. 1964–1990 m. KMI Hospitalinės chirurgijos katedros vedėjas; 1966 m. profesorius. 1985–1990 m. vadovavo Sąjunginiam sudėtingų širdies ritmo sutrikimų chirurginio gydymo ir elektrostimuliacijos centrui Kaune. 1991–1993 m. kardiochirurginės klinikos vadovas. Nuo 2006 m. LSMU profesorius emeritas.
Vilkauja
thumb|250px|Vilkauja prie [[Vilkaviškis|Vilkaviškio]]
Jurgis Brėdikis
Biografija
Rėmė Algirdo Brazausko politinę veiklą. 1993–1994 m. Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministras. 1995–1998 m. LR ambasadorius Čekijoje ir Vengrijoje, 1995–1997 m. dar ir Turkijoje.
Vilkauja
Vilkauja – upė pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, dešinysis Šeimenos intakas. Teka per Vilkaviškį į šiaurės vakarus. Nuo šios upės pavadinimo Vilkaviškis gavo pirmą savo miesto vardą Vilkaujiškis. Upė teka per Krūzmargius, Bačkiškius, Baraučizną, Vilkaviškį, Antupius. Vilkauja teka 11,9 km per laukus ir 1,1 km per Vilkaviškį. Kerta kelią. Dalis upės sureguliuota.
Jurgis Brėdikis
Mokslinė veikla
Širdies elektrostimuliacijos ir tachikardijos chirurginio gydymo pradininkas Lietuvoje. Tyrė ir taikė kardiochirurgijoje elektronikos metodus, lazerį, sukūrė naujų diagnostikos ir gydymo būdų. Kaune įkūrė širdies elektrostimuliacijos ir aritmijų chirurgijos mokyklą. Domėjosi Rytų tradicine medicina. 13 monografijų ir vadovėlių autorius. Daugiau kaip 60 išradimų autorius.
Vilkauja
Etimologija
Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo vilkas.
Jurgis Brėdikis
Kūrybinė veikla
Išleido dvi grožinės literatūros knygas: „Ne dievai“, 2006 m., „Ties riba“, 2009 m., mokslo populiarinimo knygą „Kitokiu žvilgsniu“, 2015 m., memuarų knygą „Likimas leido“, 2013 m.
Vilkauja
Vilkaviškio pavadinimo kilmė
Kalbininkas Aleksandras Vanagas spėjo, kad „miesto vardas yra priesagos -iškis vedinys iš upės, prie kurios įsikūręs miestas, vardo Vilkauja. Pirmesnė miesto vardo lytis buvo Vilkaujiškis, vėliau virtusi patogesniu ištarti variantu Vilkaviškis“.
Senkai (Kretinga)
Senkai – kaimas vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurę nuo Kretingos ir 2 km į šiaurės rytus nuo Rūdaičių, kairiajame Tenžės krante.
Etimologija
Kaimo vardas kilo iš asmenvardžio Senkus. Anksčiau vietovė vadinosi Senkaičiai, nuo XIX a. – Senkai.
Istorija
thumb|left|Senkų piliakalnio liekanos
Archeologinė medžiaga liudija, kad kaimo žemėse žmonės nuolatos gyvena nuo II–IV a. XVI a. buvo įkurtas bajorkaimis, kuris vadinosi Senkaičiais, o nuo XIX a. – Senkais.
Bajorkaimis plytėjo abipus Tenžės upės, tarp Palangos ir Kretingos dvarų valdomų Joskaudų, Rūdaičių, Tarvydų, Ankštakių ir Kurmaičių žemių. XVIII a. nuo Joskaudų bajorkaimį atskyrė dešiniajame Tenžės krante įkurtas Jazdų (Jazdaičių) palivarkas. Bajorkaimio ir aplinkinių kaimų ribos buvo nustatytos 1566 m., vykdant valakų reformą. Tarp Senkų ir Kurmaičių įdirbtos plėšininės žemės liko ginčytinos. Todėl perduodant Kretingos dvarą Jonui Chodkevičiui, 1572 m. didžiojo kunigaikščio matininkas Jokūbas Laškovskis patikslino žemėnaudos ribą, o ginčytiną žemę perdavė Senkų bajorkaimiui.
thumb|150px|left|Kaimo kapinių koplytėlė, 1937 m.
XVII a. pradžioje Senkų bajorai prisidėjo prie Kretingos katalikų bažnyčios statybos. Jie padovanojo medžiagas, iš kurių vienuolyno meistrai padarė suolus vienuolių ir pasauliečių chorams.
Bajorkaimis buvo nedidelis. 1846 m. jame stovėjo 9 sodybos. Iš pradžių bajorkaimio gyventojų dvasiniu gyvenimu rūpinosi Palangos parapijos kunigai, o XVIII a. kaimas buvo priskirtas naujai įkurtai Darbėnų parapijai.
1831 m. sukilimo metu į Senkus užklysdavo paplėšikauti žvalgybon pasiųsti rusų raiteliai, žvalgę Darbėnų ir Kretingos apylinkėse susitelkusias sukilėlių kariuomenės pozicijas.
Panaikinus baudžiavą, XIX a. antroje pusėje Senkų bajorai buvo priversti didesnę dalį žemių išparduoti valstiečiams. Kaimo žemių ribas dar kartą koregavo tarpukariu vykdyta Lietuvos žemės reforma. Jos metu dešiniajame Tenžės upės krante buvusioje Senkų bajorkaimio ir Jazdų palivarko žemėje atsirado naujas kaimas, kuriam naujakuriai sugrąžino istorinį Nagarbos (Negarbos) vardą.
Senkams liko tik kairiajame Tenžės krante buvusi žemė. 1923 m. kaime buvo 8 ūkiai, 1932 m. atidaryta Tarvydų pradžios mokykla, kurią lankė Ankštakių, Nagarbos, Senkų ir Tarvydų kaimų vaikai.
Baigiantis II pasauliniam karui, Senkuose rusų kariškiai 1944-1945 m. buvo įrengę laikiną vokiečių karo belaisvių stovyklą.
Saudo Arabijos futbolo čempionatas
Saudo Arabijos Profesionali futbolo lyga, o trumpai Pro lyga – pagrindinės Saudo Arabijos futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 1976 metų.
Komandos
Pastaruoju metu lygoje žaidė 16 ekipų. Jos tarpusavyje susitinka po du kartus.
Pablo Prigioni
Pablas Pridžionis arba Pablas Prichionis (g. 1977 m. gegužės 17 d.) – buvęs Argentinos krepšininkas, treneris.
Karjerą pradėjo Argentinoje, bet netrukus persikėlė į Ispaniją, kur iki 2003 m. žaidė silpnesnėse komandose. Nuo 2003 iki 2009 m. žaidė „TAU Cerámica“ klube. 2009 m. rugpjūčio 24 d. buvo išmainytas Madrido „Real“ klubui.2011 rugpjūčio 24 d. grįžo į Vitorijos „Caja Laboral“ ekipą. 2017 m. sausio 9 d. paskelbė baigiantis profesionalo karjerą.
Su rinktine dalyvavo 2008 ir 2012 m. olimpinėse žaidynėse, 2006 ir 2010 m. pasaulio čempionatuose.
2017 m. pradėjo trenerio karjerą „Baskonia“ klube, vėliau išvyko į NBA, kur dirbo asistentu. 2022 m. paskirtas Argentinos rinktinės treneriu.
HK Kópavogur
Koupavoguro HK – Islandijos futbolo klubas iš Koupavoguro.
Istorija
Oficialiai klubas įkurtas 1970 m sausio 26 d. iš pradžių užsiimta rankiniu, o nuo 1992 m. suburta futbolo komanda.
2007 m. pirmą kartą žaidė Úrvalsdeild. Tą sezoną lygoje buo 10 komandų, HK liko devintoje vietoje ir išvengė kritimo į žemesnį lygmenį.
2008 m. aukščiausioje lygoje buvo 12 komandų, o HK liko 11 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
2018 m. antroje pakopoje buvo užima antroji vieta, kuri komandai leis grįžti į 2019 m. aukščiausią lygą.
Spalvinė gama
Raudona ir balta spalvos.
Apranga
Ekipa žaidžia raudona balta apranga.
Beržiniai (reikšmės)
Beržiniai yra:
Sufriero kalvų ugnikalnis
Sufriero kalvų ugnikalnis  – aktyvus kompleksinis stratovulkanas Montserato saloje, Karibuose. Aukštis 915 m.
Bafino jūra
thumb|270px|Bafino jūra žemėlapyje
thumb|270px|[[Ledkalnis Bafino jūroje]]
Bafino jūra, – Arkties vandenyno dalis tarp Grenlandijos ir Kanados Arktinio salyno salų: Bafino Žemės, Devono ir Elsmyro salų. Plotas 530 000 km², didžiausias gylis 2414 m, vidutinis gylis 804 m. Deiviso sąsiauriu jungiasi su Labradoro jūra. Gelmių dugne – okeaninio tipo Žemės pluta. Vandens paviršiaus temperatūra vasarą 0-5 °C, žiemą nuo -1 iki -1,8 °C. Druskingumas 31-34 %. Nuo spalio iki liepos mėn. didesniąją dalį dengia ledai. Potvynių aukštis 2-7 m.
Žvejyba (gaudomos menkės, silkės). Anksčiau medžioti banginiai, tačiau iki XX a. pradžios praktiškai visiškai išnaikinti. Daugybė ledo ižo ir ledkanių trukdo susisiekimą jūra.
1562 m. įlanką atrado Bears, 1586 m. pietinėje dalyje lankėsi John Davis, 1616 m. šiaurinę dalį pasiekė V. Bafinas.
La Pampos provincija
1952–1955 m. vadinta Chuano Perono žmonos Evos Peron garbei Provincia Eva Perón.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi pampų regione. Didžioji paviršiaus dalis – plokščia lyguma. Vakaruose kalnai iki 1120 m (Negro k.). Būdinga stepių augalija. Klimatas vidutinių platumų; žemyninis. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500 mm. Šiaurės rytinė dalis – drėgniausia, einant į vakarus sausėja. Pietiniu provincijos pakraščiu teka Kolorado upė, o per provinciją – Saladas. Dėl sauso klimato upių tinklas retas. Gausu ežerų (Blanka Grandė, La Amarga, Ure Laukenas), kurių dauguma druskingi, ir druskos ežerų (Kolorada Grandė, Los Čančosas, Gran Salitralis, Salitral de la Pera). Kolorado upės slėnyje sudarytas Kasa de Piedros tvenkinys. Yra Lihuel Kalelio nacionalinis parkas ir Luro Parko gamtos rezervatas. thumb|right|450px|La Pampos lygumos thumb|right|250px|Nandas Parke Luro rezervate thumb|right|250px|Pampų tyrai Toajaus departamente
Ekonomika
Svarbiausia provincijos ūkio šaka – gyvulininkystė. Auginami galvijai (3,6 mln. vnt.), avys (202,4 tūkst.), ožkos (140,5 tūkst.), kiaulės (64,1 tūkst.). Derlingesnėse šiaurės vakarų žemėse auginami kviečiai (10 % šalies produkcijos), saulėgrąžos (13 % šalies produkcijos), kukurūzai, liucerna, miežiai. Vystoma maisto pramonė ir druskos gavyba.
Gyventojai
La Pampos provincijoje gyvena tik 0,8 % Argentinos gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas tik 2,1 žm./km². Dauguma jų susitelkę derlingesnėje šiaurės rytinėje dalyje, tuo tarpu pietinė ir vakarinė dalys gyvenamos itin retai. Didžiausi miestai:
Administracinis skirstymas
Provincija padalinta į 22 departamentus:
Šventasis Vincentas (filmas)
Šventasis Vincentas – 2014 m. JAV sukurta drama, demonstruota Toronto kino festivalyje.