cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reinutrė
Rūšys
Išskiriamos šios reinutrės rūšys:
Only If You Want It
Singlo B-pusę sudarė daina „Neighborhood Sniper“, kurioje kartu pasirodė reperis Kokane, o pati daina buvo parašyta ir prodiusuota Cold 187um. Su dainomis kartu buvo išleisti ir muzikiniai klipai, bet singlas nepateko į Billboard topus.
Sokotas (upė)
Sokoto (seniau vadinta Gublin Kebbi) – upė šiaurės vakarų Nigerijoje ir Nigerio upės intakas. Upės ištakos yra šalia Funtua į pietus nuo Kacinos valstijos, apie 275 km tiesia linija nuo Sokoto miesto. Teka į šiaurės vakarus pro Gusau Zamfaros valstijoje, patekdama į Sokoto valstiją, kur prateka pro Sokotą ir pasipildo Rimos vandenimis, ir po to pasuka į pietus bei teka per Birnin Kebbi Kebio valstijoje. Apie 120 km piečiau nuo Birnin Kebbi ji pasiekia santaką su Nigerio upe.
Lygumos aplink upę yra plačiai dirbamos ir upė naudojama kaip irigacijos šaltinis. Upė taip pat svarbi transportavimui.
Instrukcijos per sekundę
Instrukcijos per sekundę (, džn. Million Instructions per second, milijonai instrukcijų per sekundę, Mips) – procesorių spartos matavimo vienetas.
Šiuolaikinių procesorių sparta turi apie keliasdešimt tūkstančių Mips. Žmogaus smegenys turi 100 milijardų Mips (1017 IPS arba 100 PFLOPS, dėl to, kad apie 1015 sinapsių =~ 1015bitų ir apie 100 Hz = 1017 IPS, o dar galima butų padauginti iš apie 1000 padalų turinčio neurono slenksčio, nors gal ir neteisinga laikyti sinapsės bitą viena operacija) spartą. Kad simuliuoti žmogaus smegenis su kompiuteriu reikia 1019 IPS. Procesorių spartos matavimas IPS arba FLOPS yra praktiškai beveik ekvivalentus, tik Mips gali gautis daugiau.
Pramonės keliu
Pramonės keliu – Alytaus valstybinio eksperimentinio namų statybos kombinato laikraštis, ėjęs nuo 1982 m. rugpjūčio 4 d. iki 1992 m. Alytuje.
Istorija
Iki 1991 m. savaitraštis. Tiražas 1982 m. – 1000 egz., 1992 m. – 500 egz.
Redagavo Jonas Vaina.
Gintaras Mataitis
Gintaras Mataitis (g. 1962 m. birželio 16 d. Žasliuose, Kaišiadorių rajonas) – LNK sporto žurnalistas.
Biografija
Baigė Žaslių vidurinę mokyklą. Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istoriko specialybę. Kurį laiką dirbo pedagoginį darbą.Nuo 1996 m.pradėjo dirbti Lietuvos radijuje ir televizijoje. Kaip LRT sporto žurnalistas dirbo 2000 m. Sidnėjaus vasaros olimpinėse žaidynėse. Vedė ir redagavo LRT "Sporto žinias", taip pat apžvelgė sporto naujienas Lietuvos radijuje. Kaip LNK televizijos žurnalistas dirbo 2002 m. „Tour de France“ dviratininkų lenktynėse.
Kaip LNK sporto žurnalistas darė reportažus iš Farerų salų, Škotijos, Gruzijos, Prancūzijos apie Lietuvos futbolo rinktinės dvikovas, kuri varžėsi 2008 m. Europos čempionato atrankos varžybose. Dirbo 2009 m. Pasaulio ledo ritulio I diviziono čempionate, 2011 m. Europos vyrų krepšinio čempionate bei kitose tarptautinėse sporto varžybose. 2001-2013 m. dirbo LNK "Sporto žinių" redaktoriumi ir vedėju. Lietuvos sporto federacijų sąjunga ne vienerius metus G. Mataitį rinko tarp geriausių šalies sporto žurnalistų.
JK Nõmme Kalju
Talino „Nõmme Kalju“ – Estijos futbolo klubas iš Talino.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m., tačiau dabartinis klubas radosi 1997 m.
2008 m. pateko į aukščiausią lygą. Netrukus, 2012 m. tapo šalies čempionais.
2021 m. liepos 20 m. Estijos futbolo taurės turnyre Nõmme Kalju sutriuškino FC Mulgi ekipą rezultatau 32:0.
2021/2022 m. Estijos futbolo taurės finale kovojo prieš Paidės ekipą. Paide Linnameeskond palaužė varžovus pratęsimo metu ir iškovojo šalies futbolo taurę.
Baritas (upė)
Baritas  – upė Indonezijoje, Borneo salos pietuose, Centrinio ir Pietų Kalimantano provincijose. Prasideda Miulerio kalnuose centrinėje salos dalyje. Teka pietų link. Aukštupyje teka siauru giliu slėniu, vagoje daug slenksčių ir krioklių. Vidurupyje ir žemupyje teka lygumomis. Įteka į Javos jūrą, sudaro deltą.
Laivuojama nuo aukštupio. Svarbiausias intakas – Negara (kairysis). Prie Barito įsikūrę Muarateveho ir Bandžarmasino miestai.
Nedarbo draudimo išmoka
Nedarbo draudimo išmoka (bedarbio pašalpa) - socialinės paramos nedarbo atveju forma. Teisę į nedarbo socialinio draudimo išmoką, jos skyrimo, apskaičiavimo bei mokėjimo sąlygas, šios draudimo rūšies finansavimą, administravimą ir atsakomybę nustato specialus įstatymas.
2009 m. nedarbo išmoką Lietuvoje gavo 174 000 žmonių. 2009 metų socialinio draudimo išmokų biudžetas sudarė beveik 540 mln. litų. 2010 metais nedarbo išmokoms ketinama skirti 340 mln. litų. Maksimali išmoka šiais metais sumažinta iki 650 litų, kai 2009 m. bedarbis dar galėjo gauti ir 1 040 litų.
Teisė į nedarbo išmoką
Teisę į nedarbo draudimo išmoką Lietuvoje turi bedarbiais teritorinėje darbo biržoje įsiregistravę apdraustieji, kuriems teritorinė darbo birža nepasiūlė tinkamo darbo ar aktyvios darbo rinkos politikos priemonių ir jeigu jie (LR nedarbo socialinio draudimo įstatymas, 5 str.) :
Dydis
Kintama nedarbo draudimo išmokos dalis apskaičiuojama taip:
Pirmus 3 mėnesius mokama visa nedarbo išmoka, likusį nustatytą nedarbo išmokos mokėjimo laikotarpį – pastovi nedarbo draudimo išmokos dalis ir pusė kintamos nedarbo išmokos dalies. Kiekvienu iš nurodytų laikotarpių mokama nedarbo draudimo išmoka negali būti didesnė kaip 70 % paskutinių Vyriausybės patvirtintų einamųjų metų draudžiamųjų pajamų dydžio.
Mokėjimas
Nedarbo draudimo išmokos mokėjimo trukmė priklauso nuo bedarbio nedarbo draudimo stažo, įgyto iki įsiregistravimo teritorinėje darbo biržoje dienos. Jei nedarbo draudimo stažas mažesnis negu 25 metai, nedarbo draudimo išmoka mokama 6 mėnesius, jei jis yra nuo 25 iki 30 metų – 7 mėnesius, jei nuo 30 iki 35 metų – 8 mėnesius, jei 35 metai ir daugiau – 9 mėnesius.
Vokietija
Vokietija - socialinė valstybė (konstitucinis principas Vokietijos teisėje). Todėl socialinė parama nedarbo atveju turi gilias reglamentavimo tradicijas. Nedarbo išmokos paskirtis - pakeisti darbo užmokestį. Reguliuoja vad. Ketvirtasis įstatymas moderniosioms paslaugoms darbo rinkoje (, vad. „Hartz-IV“), įsigaliojęs 2005 m. sausio 1 d.
Kabasparniai
Kabasparniai (Megaloptera) – vabzdžių būrys. Žinoma apie 300 rūšių. Kabasparnių metamorfozė pati nežymiausia iš visų pilnos metamorfozės vabzdžių – jų lervos gana panašios į suaugėlius. Patelės kiaušinius deda ant vandens augalijos, lervos gyvena vandenyje. Jos plėšrios, turi stiprų burnos aparatą, minta kitais vandens vabzdžiais. Vystosi lėtai, brandai pasiekti reikia kelerių metų. Suaugėliai gyvena trumpai, daug rūšių suaugėlio stadijoje nesimaitina. thumb|left|200px|Sialis lutaria [[lerva]] Šeimos:
Ivata
Istorija
Šios vietovės žinomos nuo viduramžių. Anksčiau čia būta keletos gyvenviečių, kurios dabar yra dabartinio miesto teritorijoje.
1940 m. susijungė du gretimi kaimai ir buvo sudarytas naujas administracinis vienetas pavadinta Ivatos miestu.
2018 m. kovo mėn. čia gyveno 166 671 miestelėnai.
ICOR
200px|right miniatiūra|Buveinė
UAB ICOR – lietuviškas koncernas. Priklauso >100 įmonių, dirbančių komunalinių paslaugų, statybų, pramonės ir energetikos, prekybos naftos produktais, nekilnojamo turto plėtros srityse.
Istorija
thumb|„Rubicon group“ pastatė „[[Siemens Arena“]]
1990 m. įsteigta tarptautinių vežimų konsultacijų firma „Rubikon“. Savininkai buvo VU studentai iš provincijos: 4 teisininkai ir 1 finansininkas.
Barilijos
Barilijos (Barilius) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
ICOR
Istorija
1992 m. įmonė pirmoji Lietuvoje pradėjo prekiauti dujų skaitikliais, o nuo 1996 m. – vandens ir šilumos skaitikliais, juos diegė gamino, dabar ir eksportuoja.
1992 m. „Rubikon” įsigijo įmonę „Prodimpeksas“ ir pradėjo prekiauti statybos ir apdailos medžiagomis, jas (o taip pat buitines prekes) importuodama iš užsienio.
1997 m. prie įmonės prisidėjo 2 A. Janukonio draugai. 1997 m. įkurta bendrovė „Rubikon apskaitos sistemos“, nuo 1999 m. Lietuvoje teikianti pastatų ūkio valdymo paslaugas.
2003–2004 m. suformuota įmonių grupė „Rubicon group“. 2004 m. pastatyta „Siemens arena“ buvo pirmoji grupės pramogų srities įmonė, šalia atidarytas „Vichy“ vandens parkas, laimėtas konkursas valdyti universalią areną Panevėžyje.
2005 m. grupės apyvarta siekė ~311 mln. litų, ikimokestinis grupės pelnas – ~24 mln. litų. Sparčiausiai vystosi pramonės, ekologijos ir bioenergetikos bei komunalinio ūkio sritys, kuriose dirba didžioji dalis „Rubicon group“ įmonių.
Koncernui „Rubicon group“ ne kartą buvo metami kaltinimai dėl įtakos bei ryšių su Vilniaus miesto politikais, veiklos nesąžiningumu. 2005 m. gruodžio 1 d. tą klausimą tyrusi Seimo laikinoji komisija paskelbė išvadas, kad koncerno „juodojoje buhalterijoje“ bei telefoniniuose pokalbiuose minimas „abonentas“ yra Vilniaus miesto meras Artūras Zuokas, kuris gali būti susijęs su koncernu korupciniais ryšiais.
2010 m. Rimantas Bukauskas, Arūnas Mačiuitis ir Remigijus Lapinskas pardavė visas valdytas akcijas likusiems keturiems akcininkams ir įsigijo 100 proc. „Siemens“ arenos, bilietų platinimo bendrovės „Tiketa“ bei įmonės „Panevėžio arena“, užsiimančios „Cido“ arenos operavimu, akcijų.
Valdyba
ICOR“ valdybą sudaro 3 nariai (kartu ir koncerno akcininkai, turintys po lygiai akcijų): Andrius Janukonis, Gintautas Jaugielavičius ir Linas Samuolis.
„Rubicon group“ valdybą sudarė 7 nariai (kartu ir koncerno akcininkai, turintys po lygiai akcijų): Andrius Janukonis, Linas Samuolis, Remigijus Lapinskas, Gintautas Jaugielavičius, Darius Leščinskas, Rimantas Bukauskas, Arūnas Mačiuitis.
Bendrovės
Komunalinės paslaugos:
Pramonė:
Nekilnojamasis turtas:
Pramogos:
'''Atsinaujinantys energijos šaltiniai:
Varšas
thumb|Herbas „Rawicz“ Varšas – Sandomiro ginklininkas, stalininkas, Krokuvos vaivada ir kaštelionas.
Lenkijos karaliaus Boleslovo V pareigūnas. 1266 metais dalyvavo žygyje į Rusią. Čekijos-Vengrijos konflikto metu vadovavo Mažosios Lenkijos armijos ekspedicijai į Vroclavo kunigaikštystę. 1280 m. vasario 23 d. kartu su Krokuvos vaivada Petru Bogorijumi ir Sandomiro vaivada Jonušu Staržemu buvo Gozlico mūšio Lenkijos riterių priekyje.
Cholinas
Cholinas – vandenyje tirpstantis vitaminas.
Šaltiniai
Geriausi šaltiniai – jaučio kepenys (85 gramuose kepenų 453,2 mg cholino), kiaušiniai (345 mg cholino dideliame kiaušinyje), bifšteksas (58,5 mg cholino 85 gramų porcijoje), žiediniai kopūstai (43,9 mg cholino šimte gramų).
Savybės
Cholinas tirpsta vandenyje, yra lecitino sudedamoji dalis. Gali būti sintezuojamas organizme. Priskiriamas metabolitams, naudojamas kultūrizme.
Trūkumas
Stingant cholino, gali sutrikti kepenų veikla, atmintis, augimas, nervinio impulso perdavimas.
Perteklius
Vartojant daugiau nei 2000 mg per dieną cholino, gali pasireikšti diarėja, depresija, galvos svaigimas.
Čipata
Čipata  – miestas pietryčių Zambijoje, netoli Malavio sienos. Rytų provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Lusakos-Lilongvės kelias, yra lėktuvų pakilimo takas, tiesiama geležinkelio linija iš Mčindžio. Verčiamasi žemės ūkiu ir prekyba žemės ūkio produkcija. Yra turgus, mečetė, golfo aikštelė, miesto arka. Iš Čipatos vyksta ekskursijos į Pietų Luangvos nacionalinį parką.
Medžiuoliai
Medžiuoliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 15 km nuo Anykščių.
Konstitucinio proceso teisė
300 px|Lietuvos konstitucinės justicijos institucija - [[LR KT|LR Konstitucinis Teismas|thumb]] Konstitucinio proceso teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių konstitucinės justicijos institucijų (pvz., Konstitucinio teismo), kitų subjektų veiklą iškeliant, tiriant, nagrinėjant konstitucines bylas ir vykdant atitinkamus teisinius sprendimus (pvz., KT nutarimus). Kaip proceso teisės šaka konstitucinio proceso teisė atlieka teisinio reguliavimo funkciją.
Čipata
Istorija
Kolonijiniais laikais miestas vadintas Fort Džeimsonu.
Konstitucinio proceso teisė
Konstitucinio proceso teisės mokslas
Konstitucinio proceso teisė taip pat gali būti suprantama kaip proceso teisėms mokslo dalis. Lietuvoje ji yra dėstoma kurso Konstitucinė teisė metu arba kaip atskiras dalykas. Pvz., MRU Teisės fakultete - Konstitucinis teisminis procesas. Reikalaujama, kad studentai būtų išklausę kursus Lietuvos Respublikos konstitucinė teisė, Lyginamoji konstitucinė teisė ir Konstitucinių ginčų teisė (dėstytojas - prof. Juozas Žilys).
Z3
thumb|250px|Zuse Z3 kopija demonstruojama [[Vokietijos muziejus|Vokietijos muziejuje Miunchene]] Z3 – viena iš pirmųjų veikianti programuojama automatinė skaičiavimo mašina, turinti beveik visus šiuolaikinių kompiuterių požymius. Z3 sukūrė Konrad Zuse, panaudodamas 2000 elektros relių. Jos laiko dažnis buvo ~5–10 Hz ir žodžio ilgis 22 bitai. Jos atmintį sudarė 64 žodžiai. Šiame kompiuteryje galima buvo atlikti visas dvejetaines slankiojo kablelio aritmetines operacijas. Z3 skaitė programas iš perfofilmų.
Ši mašina buvo baigta 1941 m. Ji 1941 m. gegužės 12 d. buvo pristatyta Vokiečių aviacijos laboratorijos (Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt) mokslininkų auditorijai Berlyne. Ši skaičiavimo mašina Z3 buvo sunaikinta 1943 m. Berlyno bombardavimo metu. Visiškai veikianti šios mašinos kopija buvo sukurta apie 1960 m. ir dabar yra demonstruojama Vokietijos muziejuje Miunchene.
Z3 buvo naudojamas Vokiečių aviacijos laboratorijoje, kuriant lėktuvus, atliekant sparnų vibracijos statistinę analizę.
Girelė (Utena)
Girelė – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kvyklių.
Dajakai
Dajakai (indonez. Orang Dayak) – etninė grupė, gyvenanti Borneo saloje (Indonezijoje ir Malaizijoje). Terminu dajakai dažniausiai apibrėžiami visi vietinės kilmės salos gyventojai, tačiau jie savo ruožtu susiskirstę į daugybę genčių (~200), išpažįsta skirtingus tikėjimus, laikosi skirtingų papročių, skiriasi jų kalbiniai dialektai. Dajakų kalba priklauso austronezinių kalbų grupei ir yra artima daugelių aplinkinių salų gyventojų kalbų. Dauguma dajakų laisvai kalba indoneziečių kalba. Svarbesnės dajakų gentys: ibanai, punanai, daanai, modangai, segajai, longvajai, mandakai, sangau ir daug kitų.
Dauguma dajakų gyvena gilesniuose salos rajonuose, upių pakrantėse esančiuose kaimuose. Gyvena bendruomenėse, vadinamuosiuose „ilguosiuose namuose“. Bendruomenei vadovauja seniūnas – kepala.
Dajakai savo kultūros išsivystymo lygiu pakankamai skirtingi. Šie skirtumai dažniausiai priklauso nuo geografinės padėties. Netoli jūros pakrantės, didžiuosiuose miestuose gyvenantys dajakai savo kultūra menkai skiriasi nuo malajų, javiečių. Tipiškiausi dajakai gyvena gilesnėse salos srityse, upių pakrantėse. Tuo tarpu atokiuose kalnuose gyvena dar visiškai netoli civilizacijos raidoje pažengusios medžiotojų ir rankiotojų gentys, kurias kitos dajakų gentys vadina „galvų medžiotojais“.
Dajakai verčiasi ryžių auginimu, žvejyba, medžiokle, miško gėrybių rankiojimu, kiaulių ir vištų auginimu. Nemaža dajakų dalis dirba miškininkystėje. Dauguma jaunesnių dajakų yra raštingi, kadangi beveik kiekviename kaime veikia mokyklos.
Dar neseniai daugelis dajakų išpažino vietinius tikėjimus (animizmą, vad. Kaharnigan), tačiau dėl krikščioniškųjų misijų įtakos dabar daugelis dajakų yra katalikai arba protestantai. Painiavą kelia tai, kad dajakai musulmonai (gyvena daugiausia miestuose) laikomi tik „pusiau dajakais“.
Tradiciniai dajakų valgiai – ryžiai ir žuvis. Taip pat vartoja kiaulieną, įvairių medžiojamų žvėrių mėsą, paparčių ūglius ir kitus miško augalus. Nuo dajakų kultūros neatsiejami alkoholiniai gėrimai, gaminami iš ryžių. Ypač populiarus yra beram gėrimas.
Šiuo laikotarpiu dajakų kultūra vis labiau nyksta (ypač plečiantis turizmui, transporto galimybėms).
Lepidokrokitas
Lepidokrokitas (, iš 'žvynas' +  'plaušas'; taip pat ) – geležies oksihidroksido mineralas (hidroksidų klasė). Spalva raudona ar raudonai ruda.
Savybės
Turi: Fe2О3 – 89,86% ir Н2O – 10,14%. Priemaišos MnO, Аl2O3, SiO2, CaO, MgO.
Kristalinė struktūra ortorombinė. Kietumas pagal Moso skalę 5,0. Tankis 4,0. Blizgesys submetalinis, brėžis geltonrudis.
Susidaro geležies turinčioms medžiagoms rūdijant po vandeniu. Lepidokrokitas paprastai aptinkamas pirminių geležies mineralų dūlėjimo produktuose ir geležies rūdų kloduose. Sudaro rūdžių žvynelius senuose plieniniuose vandentiekio vamzdžiuose bei vandens rezervuaruose.
Lepidokrokito struktūra panaši į bemito (aptinkamo boksituose) struktūrą, jį sudaro geležies(III) oksido oktaedrai, išsidėstę sluoksniais, kuriuose sieja hidroksidų sluoksnių vandeniliniai ryšiai. Šio silpnos jungtys ir lemia žvynišką mineralo struktūrą.
Lepidokrokitas pirmą kartą aprašytas 1813 m. pagal pavyzdžius, aptiktus Zlate Horų polimetalų rūdų kloduose (Moravija, Čekija).
Aptinkamas hidroterminiuose nuosėdiniuose geležies rūdos telkiniuose. Sodrinamas panašiai kaip ir limonitas.
Jėrubaičiai
Jėrubaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, apie 9 km nuo Plungės.
Naujaupio piliakalnis
Pilionių piliakalnis (arba Naujaupio piliakalnis, Švedkapis, Piliukas) yra Kėdainių rajone, Dotnuvos seniūnijoje, šiauriniame Pilionių gyvenvietės pakraštyje, tarp Dotnuvėlės upės tvenkinio ir Jonavos-Šeduvos plento, prie Grioviuko upokšnio žiočių.
Aikštelė trikampė, driekiasi pietų – šiaurės kryptimi. Ilgis 44 m, plotis 35 m (šiaurinėje dalyje). Šiauriniame aikštelės krašte yra 35 m ilgio, 3 m aukščio, 14,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 3 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Šiauriau, už griovio, įrengtas papilys, kurio aikštelė 17x27 m matmenų, iki 1 m aukštesniu viduriu. Jos šiaurinėje pusėje yra 11 m pločio, 2,5 m gylio griovys 5 m pločio dugnu, kuriuo dabar eina lauko keliukas. Šlaitai statūs, 5-­7 m aukščio.
Ant piliakalnio 1934 m. pastatyta mūrinė koplyčia, o papėdėje – medinis kryžius. Užlipti į koplyčią įrengti platūs laiptai. Tankiai apaugęs medžiais ir krūmais.
Pietinėje ir pietvakarinėje papėdės dalyje buvusi gyvenvietė. Piliakalnyje rasta gludintos, grublėtos ir lygios keramikos liekanų.
Istorija
Piliakalnis vadintas Švedkapiu arba Piliuko vardais. Pasakojama, kad šioje vietoje lietuviai sumušė švedus: dauguma jų žuvo arba buvo palaidoti piliakalnyje. Pasak padavimo, kalnas atsiradęs, kai švedai čia laidoję žuvusius karius, pildami ant jų žemes kepurėmis. Ilgus dešimtmečius istorikai tvirtino, kad Pilionių piliakalnis – tai garsieji Pilėnai, menantys lietuvių kovas su kryžiuočiais. Gražiausiai šį piliakalnį vadino Naujaupės dvaro savininkai Girštautai – Aukso kalneliu. XIX a. veikė rusų kapinaitės. Apie 1930–1934 m. Vladas Girštautas pastatydino ant šio kalnelio mūro koplyčią su laidojimo rūsiu. Čia kasmet būdavo švenčiami Šv. Elenos atlaidai (įtakos turėjęs fundatoriaus žmonos Elenos vardas).
Piliamantas
Piliamantas – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Mantviliškio, abipus plento ir Dotnuvėlės upės tvenkinio. Buvo dvaro sodyba. Išlikęs XIX a. įveistas parkas.
Labardžių pagrindinė mokykla
Rietavo savivaldybės Labardžių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rietavo savivaldybėje, Labardžiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291132120. Steigėjas Rietavo savivaldybės taryba. Dabar tai Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos skyrius.
Ugdant ir lavinant mokinius, Labardžiuose daug dėmesio skiriama popamokinei veiklai. Veikia dainavimo, choreografijos, anglų, rusų kalbų, raiškiojo skaitymo, dramos, sporto būreliai.
Istorija
Pirmoji mokykla Labardžiuose atidaryta 1917 m. ūkininko Montvydo troboje. Mokytoju dirbo Mažutis, vaikus jis mokė ne tik aritmetikos, gramatikos, istorijos, bet ir kitų disciplinų, net vokiečių kalbos. Gyvenimo ir darbo sąlygos Labardžiuose buvo sunkios, todėl mokytojai dažnai keisdavosi. Nuolat buvo keičiama ir mokyklos vieta. 1925 m. ji veikė ūkininko Juozo Matyžiaus sodyboje, nuo 1929 m. - pas Antaną Vaičiulį. 1948 m. Labardžiuose gyvenusių stambių ūkininkų Adelės ir Prano Jasų šeimą ištrėmė į Sibirą. Liko tuščias didelis namas. Tada į jį perkėlė pradžios mokyklą.
XXI a. 2-ajame dešimtmetyje prijungta prie Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos kaip skyrius.
Asmeninis gyvenimas
thumb|Namų aplinka, [[buitis atspindi įvairius asmeninio gyvenimo aspektus]]
Asmeninis gyvenimas – žmogaus gyvenimo sritis su būdingu aktyvumo, darbo, poilsio (pvz., miegas) ritmu.
Asmeninį gyvenimą sudaro rutininiai reikalai: reguliariai atliekami pasikartojantys veiksmai (pvz., kėlimasis, prausimasis, valgymas) bei įvykiai, darbai, laisvalaikis, šventės.
Kininės aukšlės
Kininės aukšlės (Aphyocypris) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Zdoniškė
Zdoniškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Pavandenės. Į šiaurės vakarus nuo kaimo telkšo Biržulio ežeras. Greta kaimo eina plentas. Yra dvaro liekanos, apgriuvusi Zdoniškės koplyčia.
We Want Eazy
„We Want Eazy“ – Eazy-E singlas iš jo debiutinio albumo „Eazy-Duz-It“, kurį kartu atlieka grupės N.W.A. nariai Dr. Dre ir MC Ren. Dainą prodiusavo Dr. Dre ir DJ Yella. Daina taip pat buvo įtraukta į jo geriausių hitų albumą „Eternal E“.
Muzikinis klipas
Muzikinis „We Want Eazy“ klipas buvo išleistas 1989 m. Klipo veiksmas prasideda kalėjimo kameroje, kur Ice Cube ir Eazy-E kalbasi vienas su kitu. Kai daina prasideda, Eazy-E bėga nuo policininko, kuris jį gaudo ir tuo metu pameta kepurę. Kiti klipo veiksmai susideda iš Eazy-E dainuojančio ant scenos.
Vakarų Danbartonšyras
Svarbiausi miestai
miniatiūra|kairėje|245px|[[Lomondo ežeras]] miniatiūra|kairėje|245px|Dambartono uola
Kotopaksio provincija
Kotopaksio provincija  – provincija centrinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Latakunga.
Geografija
Visa provincijos teritorija išsidėsčiusi Andų kalnuose. Svarbiausias objektas – Kotopaksio ugnikalnis (5897 m). Kitas svarbus ugnikalnis – Iljinisa. Vakaruose yra vulkaninės kilmės ežeras – Kilotoa. Būdingos aukštikalnių pievos (paramos), kalnų šlaituose – rūko miškai. Provincijos teritorijoje yra 2 nacionaliniai parkai: Kotopaksio ir Ljanganateso.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 kantonus:
Tikrasis ausiagrybis
Tikrasis ausiagrybis (Auricularia auricula-judae) (sin. Hirneola auricula-judae, Auricularia sambucina) – ausiagrybių (Auricularia) genties grybų rūšis.
Vaisiakūnis yra 3-10 cm skersmens, 0,2-0,5 cm storio ausies kaušelio formos, plonas nemėsingas drebučių pavidalo, tamprios konsistencijos. Viršutinė pusė apžėlusi smulkiais pūkeliais, šiurkšti pilka, apatinė pusė išsilanksčiusi arba banguota. Prie pagrindo kartais turi mažą kotą. Dažnai šio grybo vaisiakūniai auga netvarkingomis grupėmis.
Kepurėlė gali būti žalsvai rudos arba pilkai violetinės spalvos.
Jaunų grybų trama būna tampri ir minkšta, senų grybų sausa ir kieta, violetinės spalvos. Grybas beskonis ir bekvapis. Sausros metu vaisiakūnis smarkiai susitraukia, tačiau gavęs pakankamai drėgmės vėl padidėja.
Sporos baltos.
Auga visus metus, dažniausiai sutinkamas lapuočių miškuose. Auga tiek ant gyvų, tiek ant negyvų medžių, ypač ant šeivamedžio.
Grybas yra valgomas, jaunų netgi žalių galima dėti į salotas. Jis dažnai vartojamas Rytų Azijos virtuvėje.
Pečiūra (ežeras)
Pečiūra – ežerėlis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 195,7 m. Krantai aukšti, tik šiaurės vakarinis žemas ir pelkėtas, apaugęs miškeliu. Aplinkui plyti krūmais apaugusios pievos ir dirbami laukai. Netoliese įsikūrę Jokūbiškių ir Naujosios Būdos kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Sūrio upelio baseinui (Elektrėnų marių intakas).
Neliečiamieji
Neliečiamieji (t. p. dalitai, haridžanai) – indai, priklausantys žemiausiosioms kastoms. Šiandieninėje Indijoje 16–17 % hinduistų yra neliečiamieji.
Pasak hinduizmo, neliečiamieji nepriklausė nė vienai iš 4 varnų, į kurias pagal tradiciją buvo suskirstyta Indijos visuomenė. Viduramžiais neliečiamaisiais laikyti vergais tapę bendruomenininkai, baudžiauninkai, žmonės, vertęsi „nešvariomis“ profesijomis (odininkai, valytojai, skalbėjai, žvejai); naujaisiais ir naujausiaisiais laikais – kumečiai, juodadarbiai, odininkai, asenizatoriai. Hinduizme aukštesniųjų kastų žmonėms neleidžiama bendrauti su neliečiamaisiais. Bet koks bendravimas laikomas susitepimu. Pietų Indijoje apribojimai dar griežtesni – tikintieji vengia net artintis prie neliečiamųjų.
Pilkalnis (Ragainės apskritis)
Didysis Pilkalnis arba Meždurečjė (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Kallenfeld, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Neliečiamieji
Neliečiamieji susidarė arba iš bendruomenių, kurios liko už brahmaniškos sistemos ribos, arba iš žmonių, kurie kadaise buvo kastų sistemoje, bet iš jos iškrito dėl to, kad neatliko kokių nors apeigų ar funkcijų. Įprastai neliečiamieji turėdavo garsiai pranešti apie savo pasirodymą, kad aukštesnio statuso žmonės galėtų nuo jų pasitraukti. Iki XX a. jiems buvo draudžiama patekti į hinduistines šventyklas.
Pilkalnis (Ragainės apskritis)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskritis) kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maiskojės apylinkės kaimas.
Poliarinė lapė
Poliarinė lapė (Alopex lagopus, sin. Vulpes lagopus) – šuninių (Canidae) šeimos vertingas kailinis žinduolis.
Kūno ilgis, įskaitant apie 35 cm uodegą, yra 65-90 cm. Svoris apie 5 kg.
Būdingos dvi spalvinės atmainos: žiemą kailis baltas, slepiantis sniego ir ledo fone (baltoji lapė) ir šviesiai rudas, melsvo atspalvio kailis (žydroji lapė). Pirmoji atmaina daugiau paplitusi tundroje, o antroji – pajūrio ir krūmingose buveinėse. Pirmoji visą laiką būna palša, o antroji žiemą pabąla. Poliarinių lapių krūtinė ir pilvas dažniausiai būna blyškios pilkai baltos spalvos.
Gyvena poromis, priklausant nuo to, kiek yra maisto, ypač lemingų. Dėka savo storo kailio ir plaukuotų letenų poliarinė lapė gali išgyventi iki –50 °C temperatūroje. Lapės guolius daro tundroje. Pustant išsikasa urvą sniege.
Neliečiamieji
1955 m. Indijos vyriausybė uždraudė neliečiamųjų diskriminaciją, tačiau kai kurių tradicinių apribojimų išliko. Prasidėjus Indijos modernizacijai, daugelis šalies švietėjų (ypač Mahatma Gandis) kovojo prieš kastų sistemą. Kai kurie veikėjai neliečiamųjų padėtį stengėsi pagerinti juos atverčiant į kitą religiją (pvz., Ambedkaras – į budizmą). Indijos vyriausybė pradėjo taikyti pozityviąją diskriminaciją, skiriant dalitams vietas mokslo įstaigose.
Poliarinė lapė
thumb|center|400px|Poliarinė lapė Kauno zoologijos sode
Borisas Popovas
Borisas Popovas (, 1909 m. spalio 23 d. dab. Volgogrado srityje – 1993 m. spalio 19 d. Maskvoje) – buvęs tarybinis partinis veikėjas.
Biografija
1932–1943 m. – komjaunimo funkcionierius, dirbo geležinkelio transporto politiniuose organuose. 1943–1947 m. – VKP(b) CK Partinės kontrolės komisijos įgaliotinio Riazanės srityje pavaduotojas. 1947–1949 m. buvo VKP(b) CK Aukštosios partinės mokyklos klausytojas.
1949 m. dirbo VKP(b) CK inspektoriumi, 1949–1950 m. – VKP(b) CK įgaliotinio Uzbekijoje aparato inspektorius. 1950–1957 m. – Uzbekijos KP Taškento srities komiteto 2-asis sekretorius. 1958–1961 m. dirbo TSKP CK aparate.
Pilkoji lapė
Pilkoji lapė, arba medlaipė lapė (Urocyon cinereoargenteus) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis. Kūnas pilkšvai išmargintas, ant sprando ir nugaros yra nedideli tamsiai pilki karčiai. Kaklas, šonai ir kojos raudono atspalvio, o smakras ir pilvas gelsvai rudi arba balti. Gerai laipioja medžiais, todėl guolį įsirengia medžio drevėje arba sename urve. Atsiveda vidutiniškai 4 jauniklius. Gyvena Šiaurės Amerikoje.
Borisas Popovas
Biografija
1961 m. rugsėjo 30 d. – 1967 m. balandžio 13 d. buvo Lietuvos KP CK 2-asis sekretorius, LKP CK biuro narys.
1967–1983 m. – TSKP Archangelsko srities komiteto 1-asis sekretorius.
Krosas (upė)
Krosas yra pagrindinė upė pietryčių Nigerijoje ir duoda pavadinimą Kroso upės valstijai. Nors ir neilga pagal Afrikos standartus, jos baseinas gauna daug kritulių ir tampa labai platus. Paskutinius 80 km iki jūros ji teka per pelkėtą drėgnąjį mišką su gausybe užutėkių ir formuoja upės deltą šalia jos santakos su Kalabaro upe, apie 20 km pločio ir 50 km pločio tarp Orono (vakariniame krante) ir Kalabaro (rytiniame krante) miestų, daugiau nei 30 km nuo atviros jūros. Delta įteka į plačią estuariją, kuria dalinasi su keliomis mažesnėmis upėmis. Prie Atlanto vandenyno žiotys yra 24 km pločio. Rytinė estuarijos pusė yra kaimyninėje šalyje, Kamerūne.
Enlilis
thumb|220px|Soste sėdinčio Enlilio statulėlė iš [[Nipūras|Nipūro (1800–1600 m. pr. m. e.), eksponuojama Irako muziejuje]] Enlilis ( – 'audros valdovas') – šumerų vėjo, kvėpavimo, vaisingumo dievas. Vienas iš 3 didžiųjų dievų (su Ea ir Anu). Buvo garbinamas Nipūre (E-kur šventykla). Vėliau akadai, hetitai, kanaaniečiai jį garbino Elilio vardu. Įrašuose kartais įvardijamas ir Nunamniru.
Enlilio žmona laikyta Ninlilė, jų vaikais – Nana (mėnulio dievas), Ninurta (karys), Nergalis (mirties, naikinimo dievas), Namtaras (dievų pasiuntinys).
Buvo siejamas su Jaučiaganio žvaigždynu.
Himnas dievui Enliliui
"Be Enlilio, Uolos Galingosios,
Miestas nepastatytas, gyvenvietė nepradėta,
Neišaukštintas vadas, žynys nepagimdytas,
Orakulo neišrinktas šventnamio tarnas,
Kariuomenės būriuose nėra viršininkų,
Upokšniai vandens nepaduoda į kanalus. "
Įrašas molinėje lentelėje ''III tūkstm. pr. m. e.''
Ruda (Monkų apskritis)
Ruda – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krypno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Bobo Diulasas
Bobo Diulasas  – antras pagal dydį Burkina Faso miestas. Yra šalies vakaruose, 350 km į pietvakarius nuo Uagadugu. Aukštutinių Baseinų regiono administracinis centras. 435,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus prekybinis centras (prekyba medvilne, žemės riešutais, tabaku, kita žemės ūkio produkcija). Aliejaus gamybos, tabako, siuvimo pramonė. Keliai į Uagadugu, Sikasą, Buakę. Kerta Abidžano-Uagadugu geležinkelis. Yra oro uostas.
Ruda (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bobo Diulasas
Kultūra
Bobo Diulasas svarbus ne tik Burkina Faso, bet ir visos Vakarų Afrikos kultūrinis centras. Žymus savo tradicine muzika ir architektūra. Miesto įžymybė – XIX a. pab. pastatyta tradicinių Sahelio regiono bruožų didžioji mečetė. Taip pat yra ritualinis centras Konsa, Dafros šventoji versmė, muziejus, kalvių turgus. Gausu kolonijinio laikotarpio statinių.
Istorija
1897 m. įkūrė prancūzai ir prijungė prie Prancūzijos Vakarų Afrikos.
1915–1916 m. mieste vyko sukilimas prieš kolonijinę valdžią, bet netrukus numalšintas ir įkurta karinė bazė.
Girelė (Zarasai)
Girelė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Salako.
Pogradecis
Pogradecis – miestas pietryčių Albanijoje; apygardos centras. Išsidėstęs istorinėje-geografinėje Mokros srityje. Apie pusę miesto gyventojų sudaro krikščionys stačiatikiai ir musulmonai.
Istoriniu požiūriu šis miestas yra ir vienas svarbiausių Albanijos makedonų tautinės mažumos kultūrinės ir socialinės veiklos centrų, miesto apylinkėse susitelkusi viena iš didžiausių etninių makedonų bendruomenė Albanijoje.
Pogradecis yra svarbus Albanijos susisiekimo mazgas, per kurį eina svarbūs plentai į Makedoniją ir Graikiją. Tai galutinis Duresio–Pogradecio geležinkelio punktas. Miestas ir jo apylinkės yra vienas svarbiausių Ablanijos turizmo traukos centrų. Ohrido ežeras ir jo apylinkės yra paskelbti UNESCO pasaulio paveldo dalimi.
Mieste yra sutelkta lengvoji pramonė su dominuojančia vyno gamybos ir maisto pramone.
Istorija
right|thumb|200px|Pogradecio krantinė
Pogradecis ir jos apylinkės yra vienos seniausiai apgyvendintų Albanijos vietų, pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos datuojamos nuo akmens amžiaus laikotarpio. Šioje vietovėje taip pat gausiai randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Jau nuo senovės laikų Ohrido ežero pakrantės buvo apgyvendintos senųjų šio regiono gyventojų – ilyrų genčių.
Jau antikos laikais dabartinis Pogradecio miestas buvo viena iš svarbesnių gyvenviečių, apie kurios svarbą byloja ir vienoje iš miestą supančių kalvų esantys senovės įtvirtinimų griuvėsiai. Ilgainiui šios vetovės buvo stipriai veikiamos Graikijos civilizacijos įtakos. Pogradecis su apylinkėmis ilgą laiką priklausė senovės antikinėms valstybėms: Makedonijai, Romos imperijai, Bizantijai.
Nuo VI a. į Balkanų pusiasalio regioną ėmus intensyviai skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo gausiai apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių. Ilgainiui šis miestas vienu iš svarbesnių Bulgarijos karalystės miestų, stačiatikybės centrų. Miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės, sudarytas iš dviejų bulgarų (makedonų) kalbos kilmės žodžių: под („po“) + градец (град – „miestas“).
Viduramžiais miestas kurį laiką buvo pavaldus viduramžių Graikijos valstybei – Epyro Despotijai, vėliau Serbijos karalystei, kol galiausiai XIV a. šis miestas atiteko Osmanų imperijai. Jai valdant pradėjo plisti islamas, ėmė gausėti albanų persikelėlių, suintensyvėjo vietinių slavų albanizacija (iki XIX a. 2-osios pusės miesto ir jo apylinkių gyventojų daugumą sudarė slavai).
1912 m. Albanijai paskelbus nepriklausomybę, 1913 m. šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei. XX a. tarpukariu šiame regione ypač sustiprėjo vietinių slavų asimiliacija, padedant vietos albanų administracijai.
Komunistų diktatūros laikais miestas buvo industrializuojamas ir plečiamas. Žlugus planinei sistemai, miestas nukentėjo nuo 10-ojo dešimtmečio ekonominės ir nuo 1997 m. finansinės krizės.
Architektūra ir archeologija
Dėl šio krašto turtingos istorinės praeities, Pogradecio mieste ir jo apylinkėse yra gausu įvairių epochų statinių ir paminklų: priešistorinių statinių griuvėsių, romėnų ir bizantinės epochos mozaikos liekanų, bizantinės pilies griuvėsių, viduramžių Bizantijos laikų bažnyčių, osmanų laikotarpio mečečių, tiltų bei gyvenamųjų namų.
Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų daugiabučių gyvenamųjų namų, viešbučių, vilų.
Juozas Kancleris
Juozas Kancleris (Kanclerius, Kanclierius, Kancerius, Kancležis) (1859 m. lapkričio 3 d. Iglaukoje – 1936 m. liepos 21 d. Kalvarijoje) – valstietis, knygnešys.
Biografija
Tėvai – valstiečiai. Kai Juozui Kancleriui buvo 3 m., mirė motina. Augo pas gimines Paulionius Santakoje (Marijampolės raj.). Skaityti, rašyti išmoko pats jau grįžęs iš kariuomenės.
Paulionio svainis J. Barkauskas apie 1887 m. supažindino su knygnešiu Petru Mikolainiu, kuris jo ūkyje Juodeliuose (Marijampolės raj.) buvo įsirengęs knygų slėptuvę. J. Kancleris padėjo P. Mikolainiui platinti spaudą. 1890 m. dėl žandarų persekiojimų P. Mikolainiui išvykus į Mažąją Lietuvą, pradėjo pats gabenti spaudą iš Tilžės. Dažniausiai nešdavo per sieną ties Slibinais (netoli Naumiesčio) ir paslėpdavo Šūkliuose (Vilkaviškio raj.) pas Jurgį Baliūną. Iš čia arkliais išvežiodavo spaudos platintojams.
Tapo knygnešiu profesionalu. Buvo nepaprastos valios, drąsos ir gabumų, pramintas Suvalkijos knygnešių karaliumi. Turėjo daug bendradarbių – knygnešių ir spaudos platintojų. Pas pažįstamus valstiečius buvo įsirengęs slėptuvių. Per metus vidutiniškai parsigabendavo apie 20 transportų (100–120 panešamų ryšulių už 10 000 rublių). Vienu kartu iš Tilžės imdavo už 500 rb. Nešdavo įvairaus turinio spaudinius. Mėgo pasaulietinius. Parsigabeno ir išplatino „Aušros“ likučius.
Medžiuškiai
Medžiuškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazokinės.
Juozas Kancleris
Biografija
Pavyko iš Mažosios Lietuvos pargabenti ir spausdinimo mašinėlę, taip pat nemažai šrifto. Mašinėlė buvo nuvežta iki Dargužių k., už Valkininkų, o toliau atsidūrė už Vilniaus. Lietuviška spauda aprūpindavo daugelį pietinės Suvalkijos ir Vilnijos knygų platintojų, Vilniaus inteligentų. Nuveždavo už Nemuno į Gudakiemį ir Kaniūkus. Spaudinius pats pristatydavo Vincui Kudirkai, Adomui Grinevičiui, Kaziui Griniui, Stasiui Matulaičiui ir kt.
„Sietyno“ draugijoje buvo vienas pagrindinių knygnešių. Išaiškinus draugiją, buvo ieškomas žandarų, bet spėjo pasislėpti. Buvo ir „Artojų“ draugijos narys.
Veiherovas
Veiherovas  – miestas šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, į šiaurės vakarus nuo Gdynės. Veiherovo apskrities administracinis centras. 47 tūkst. gyventojų (2007 m.). Veikia kašubų literatūros ir muzikos muziejus.
Juozas Kancleris
Biografija
Dalyvavo 1905 m. revoliucijoje, į Lietuvą gabeno revoliucinę spaudą ir ginklus. Nuo 1931 m. gruodžio 1 d. paskirta 50 Lt knygnešio pensija. Kalvarijoje iš valstybės gavo pusę gyvenamojo namo (Dariaus ir Girėno g. 92).
Veiherovas
Istorija
1650 m. suteiktos miesto teisės.
Gireliai
Gireliais vadinami kaimai Jonavos rajone:
Juozapas Montvila
Juozapas Montvila (, 1850 m. kovo 9 d. Mitėniškių dvare prie Šėtos – 1911 m. vasario 20 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse) – Lietuvos visuomenės veikėjas, verslininkas, bankininkas, filantropas, daugelio sakralinių ir kitokių pastatų statybos Lietuvoje iniciatorius.
Biografija
1866 m. baigė Vilniaus gimnaziją, 1872 m. – Sankt Peterburgo universiteto (Rusija) Teisės fakultetą. Berlyne, Vienoje, Krokuvoje studijavo sociologiją ir ekonomiką.
Grįžęs į Lietuvą kurį laiką gyveno ir ūkininkavo Šėtoje. Perėmė bei reorganizavo Vilniaus prekybos banką. Nuo 1885 m. Vilniaus žemės banko steigėjas, vienas direktorių, faktinis jo vadovas, Vilniaus prekybos banko vadovybės narys. Vilniaus miesto dūmos narys, 1897 m. išrinktas Vilniaus miesto galva, bet Rusijos imperijos valdžios nepatvirtintas, 1907–1911 m. Rusijos III Valstybės Dūmos deputatas.
Labdaros veikla
Rėmė visuomeninę, kultūrinę veiklą. Per maždaug du dešimtmečius įkūrė daugiau kaip 20 visuomeninių organizacijų: vaikų vasaros poilsio stovyklų, vaikų globos draugiją, muzikos ir dailės mokyklas, 1905 m. – muzikos draugiją „Liutnia“, našlaičių prieglaudą, nakvynės namus, ambulatoriją neturtingiesiems, jiems organizavo ir nemokamus pietus. Mitėniškių dvare įkūrė paskolos kasą valstiečiams, rėmė Šėtos neturtingųjų prieglaudą. Taip pat 5 žiemas savo lėšomis išlaikė mokyklą neturtingųjų vaikams, apmokėdavo vaistus neturtingiesiems ligoniams ir pan. Jo pastangomis Šėtoje buvo įkurtas Valstiečių bankas, kuriame pats keletą metų dirbo neatlyginamai. Šėtoje įsteigė pagalbos neturtingiesiems draugiją, 1896 m. Šėtoje – audėjų mokyklą „Birutė“ (ją išlaikė) ir kitas, rūpinosi jų finansavimu, skyrė nemažai savo lėšų. Nuo 1888 m. įėjo į Vilniaus Labdaros draugijos vadovybę, ėmėsi aktyvios veiklos Vilniuje. Daugelis tų draugijų ir visuomenės organizacijų įsikūrė J. Montvilos rūpesčiu ir daugiausia jo lėšomis restauruotuose pranciškonų vienuolyno rūmuose. Su broliu Stanislovu (1850–1916 m.) įkūrė „Brolių Montvilų fondą“ visuomeninėms ir labdaros organizacijoms remti. 1903 m. rėmė Krokuvos draugijos „Sztuka“ parodą Vilniuje. Kartu su kitais 1907 m. įkūrė ir finansiškai rėmė Vilniaus mokslo bičiulių draugiją.
Atminimas
thumb|Paminklas [[labdarys|labdario veiklai atminti Vilniaus Rasų kapinėse]] J. Montvilos inicialai įspausti Šėtos bažnyčios varpe – jis parėmė varpo išliejimo darbus. Labdarys buvo palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse prie koplyčios, kur jam Vilniaus visuomenininkai pastatė paminklą (angelo skulptūra). 1927 m. greta palaidotas lietuvių patriarchas Jonas Basanavičius. Po mirties taip pat buvo sukurtos didžiojo labadario ir jo tėvo Stanislovo epitafijos Šėtos bažnyčioje, saugomos Šėtos vidurinės mokyklos muziejuje. 1931 m. rugsėjo 3 d. skverelyje tarp Trakų ir Pranciškonų gatvių pastatytas paminklas J. Montvilai atminti. Nepriklausomybės metais Šėtos vidurinėje mokykloje surengta konferencija „Filantropija – širdies pašaukimas“.
Saulius Stoma
Saulius Stoma (g. 1954 m. liepos 29 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas, publicistas, politinis veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. Studijų metais pradėjo rašyti noveles, pirmoji išspausdinta 1976 m. savaitraštyje „Literatūra ir menas“.
1977–1978 m. architektas Vilniuje. Kurį laiką dirbo automobilių aikštelės sargu. 1979 m. vedė ir persikėlė į Kauną, kur dirbo Statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto moksliniu bendradarbiu architektūros istoriku. Netrukus įstojo į neakivaizdinę aspirantūrą ir pradėjo rašyti disertaciją apie Lietuvos dvarų architektūrą. 1981 m. grįžo į Vilnių, Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos mokslinis redaktorius. Šešerius metus rengė LTSR istorijos ir kultūros paminklų sąvadą.
1988 m. perėjo į „Literatūrą ir meną“; korespondentas, vėliau – Dailės ir architektūros skyriaus redaktorius. Įsitraukė į Sąjūdžio organizavimą, vadovavo pirmajai tarp žurnalistų „Literatūros ir meno“ Sąjūdžio grupei, 1988 m. rudenį spaudos darbuotojų išrinktas Sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo delegatu. 1989 m. dalyvavo atkuriant Lietuvos krikščionių demokratų partiją, buvo išrinktas į jos tarybą ir valdybą. 1990 m. pradžioje kartu su Arvydu Juozaičiu ir Sauliumi Šalteniu įsteigė savaitraštį „Šiaurės Atėnai“ ir kartu jį redagavo. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Aukščiausiosios Tarybos paskirtas dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausiuoju redaktoriumi. Laikraštį privatizavus ir įvykus konfliktui tarp akcininkų, 1994 m. atleistas. Vėliau dienraščio „Lietuvos rytas“ apžvalgininkas, 1996–1997 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiasis redaktorius. 1997 m. spalio 20 d. nuteistas už su teise prasilenkiančią finansinę veiką „Lietuvos aide“. Už savo veikas atsakė pagal tuo metu galiojusią Baudžiamojo kodekso redakciją. Atliko realią laisvės atėmimo bausmę vienoje iš Lietuvos įkalinimo įstaigų.
2008–2012 m. Seimo narys.
Laisvalaikiu rašo prozą, politikos komentarus, veda savo blogą, ir užsiima eseistika.
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narys.
Ki (mitologija)
Ki ( – „žemė“) – šumerų žemės deivė, moteriškasis dangaus (An) atitikmuo. Ki kultas nėra paliudytas, manoma, jog Ki buvo ne tiek deivė, kiek teologinė sąvoka.
Saulius Stoma
Biografija
Nuo 2003 m. Rašytojų sąjungos narys. Su žmona Diana užaugino sūnų Simoną ir dukrą Laimą Mariją.
Ki (mitologija)
Vėlesnėje dievų sąrašo An = Anum versijoje Enlilio protėviais įvardijama penkiolika porų. Viena iš jų – En.ki ir Nin.ki, kurių vardai šiuo atveju reiškia Viešpats ir Viešpatė Žemė. Skirtingai nuo Enkio, vienos svarbiausių šumerų dievybių, Nin.ki, manoma, buvo tik šiam sąrašui dirbtinai sukurtas moteriškasis jo atitikmuo.
Eliziejus Draugelis
Eliziejus Draugelis (1888 m. balandžio 11 d. Bardauskuose, Gižų valsčius – 1981 m. spalio 8 d. San Paule, Brazilija) – gydytojas, Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas, Steigiamojo Seimo atstovas.
Biografija
Baigė Bardauskų pradinę mokyklą, kurioje mokytojavo jo tėvas. Sesuo Magdalena Draugelytė-Galdikienė, taip pat Steigiamojo Seimo narė. 1909 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1914 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą.
Studijuodamas su kitais 1910 m. įkūrė lietuvių katalikų studentų draugiją „Rūta“, jos pirmasis pirmininkas. 1911 m. ateitininkų organizacijos steigėjas. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, Rusijos imperijos kariuomenės karo gydytojas. 1917 m. Voroneže išrinktas Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje nariu, bolševikų suimtas mėnesį kalėjo.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. 1923–1926 m. Antrojo Seimo sekretorius.
1921 m. brolių Vailokaičių iniciatyva įsteigtos draudimo akcinės bendrovės „Lietuva“ valdybos narys. 1926–1927 m. Sveikatos departamento direktorius, Kauno ligoninės vyriausiasis ordinatorius. 1927–1944 m. dirbo gydytoju. 1932–1940 m. Suvalkų Kalvarijos psichiatrinės ligoninės direktorius, 1941–1944 m. Gižų bei Keturvalakių sveikatos punktų vedėjas.
1970 m. gegužės 15 d. minint Steigiamojo Seimo 50-metį, kartu su kitais 6 emigracijoje gyvenusiais buvusiais Steigiamojo Seimo nariais: M. Draugelyte-Galdikiene, Mykolu Krupavičiumi, Antanu Milčiumi, Jonu Pakalka, Juozu Pronckumi, Kaziu Škirpa pasirašė kreipimąsi pasaulio Parlamentų, Senatų nariams ir kitoms demokratinėms šalių institucijoms dėl Lietuvos okupacijos.
Zita Užlytė
Zita Užlytė (g. 1980 m. sausio 13 d. Švenčionyse) – Lietuvos pedagogė, politinė veikėja.
Biografija
Mokėsi Švenčionėlių 1-ojoje vidurinėje mokykloje, studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete, Lituanistikos fakultete, kuriame įgijo lietuvių filologijos bakalauro laipsnį ir mokytojo kvalifikaciją. Studijuoja M. Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Europos Sąjungos politikos ir administravimo magistrantūroje.
2002–2008 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos Riešės vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja. 2008–2012 m. Seimo narė. Nuo 2012 m. labdaros ir paramos fondo „Gyvūnų gerovės fondas“ direktorė.
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narė.
Išverstaakės plėšikės
thumb|right|260px|[[Sidabrinė išverstakė plėšikė (Evermannella balbo)]]
Išverstaakės plėšikės (Evermannellidae) – gelmiažuvių (Aulopiformes) šeima. Plėšrios, iki 18 cm ilgio žuvys. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena iki 1000 m gylyje.
Šeimoje 3 gentys ir 8 rūšys.
Maksas Soloveičikas
Maksas Soloveičikas (1883 m. rugpjūčio 10 d. Kaunas, Rusijos imperija – 1957 m. Tel Avivas, Izraelis) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
thumb|left|Žurnalo „Rassviet“ redakcija Sankt Peterburge, 1912 m. Sėdi (iš kairės į dešinę): Zejevas Žabotinskis, Avramas Idelsonas, Maksas Soloveičikas; Stovi: Solomonas Gelpšteinas, Aleksandras Goldšteinas, Arnoldas Zeidmanas. Mokėsi Kaune, studijavo Peterburge (Rusija), Vokietijoje ir Ženevoje (Šveicarija). Domėjosi Izraelio istorija, keliavo po Palestiną, Artimuosius Rytus. Ženevos universitete apgynė filosofijos daktaro disertaciją.
Nuo 1904 m. gyveno Peterburge. Sionistų spaudos „Jevreiskaja Žizn“ ir „Rassviet“ steigėjas bei redaktorius. Taip pat skaitė paskaitas Peterburgo liaudies universitete iš žydų istorijos ir Biblistikos.
Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo į Lietuvą. 1918 m. lapkričio mėn. pirmosios Kauno miesto valdybos prezidiumo narys. 1919 m. Paryžiaus taikos konferencijos dalyvis. Atstovavo Lietuvos žydus bei aktyviai dirbo agituodamas už Lietuvos pripažinimą.