cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daunarų Placas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimo vietovė priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XIX a. pabaigoje šalia Osoveco Tverdzos kaimo kuriame buvo Rusijos imperijos kariuomenės kareivinės ir įtvirtinimai. Po I pasaulinio karo dalis įtvirtinimų plytų buvo panaudota kaimo bažnyčios statybai.
Birštono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 15 d. Savivaldybės mere 15 balsų išrinkta Nijolė Dirginčienė. Mero pavaduotoju paskirtas Juozas Aleksandravičius.
Nacionalinis parkas
thumb|250px|[[Los Kardoneso nacionalinis parkas, Argentina]] Nacionalinis parkas – valstybės valdoma teritorija, kurioje saugomos tam kraštui būdingas kraštovaizdis, savitos gyvenvietės, kultūros vertybės.
Ukrainos vyrų futbolo rinktinė
Ukrainos vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, atstovaujanti Ukrainai.
Istorija
Kol Ukraina buvo TSRS dalis, žaidėjai iš Ukrainos atstovavo TSRS futbolo rinktinę, kartais sudarydami jos pagrindą (1986 metų pasaulio čempionatas, 1988 m. Europos čempionatas).
Nacionalinis parkas
Skatinamas pažintinis turizmas, tikslas – supažindinti lankytojus su gamtos ir kultūros vertybėmis.
Žmonių veikla ribojama, derinama su gamtos apsauga.
Ukrainos vyrų futbolo rinktinė
Istorija
Ukrainos futbolo federacija sukurta bei rinktinė suburta tik po TSRS iširimo. Pirmosios oficialios tarptautinės rungtynės sužaistos 1992 m. balandžio 29 d., bet iki 1994 metų rinktinė nedalyvavo žemyno ar pasaulio čempionatų atrankoje.
2006 m. pasaulio čempionato atrankos varžybose Ukraina, aplenkusi, , ir kitas varžoves, atrankos grupėje užėmė pirmą vietą ir pirmą kartą iškovojo teisę dalyvauti pasaulio čempionate. Vokietijoje vykstančiame grupės varžybose nusileido tik  rinktinei, užėmė antrą vietą grupėje ir aštuntfinalyje susitiko su. Aštuntfinalyje per du kėlinius ir pratęsimą nei viena komanda nepelnė įvarčių, o 11 m. baudinių serijoje labiau pasisekė Ukrainos žaidėjams ir komanda pateko į ketvirtfinalį, kur rezultatu 3:0 pralaimėjo komandai.
Nacionalinis parkas
Pirmasis nacionalinis parkas buvo įkurtas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Šiaurės Amerikoje, nes čia per kelis šimtus metų nuo pirmųjų europiečių pasirodymo milžiniški miškų plotai buvo iškirsti, išdeginti, o stepės ir pusdykumės išartos. Beatodairiškas gamtos alinimas ir niokojimas padarė didžiulę žalą Šiaurės Amerikos gamtai. Susiklosčiusi padėtis paskatino amerikiečius susirūpinti gamtosauga: priimti įstatymus, draudžiančius arba ribojančius žmonių ūkinę veiklą gražiausiuose gamtos kampeliuose. Iš pradžių priimta įstatymų draudžiančių kai kuriose teritorijose apsigyventi, dirbti arba parduoti žemę. Ilgai rūpintasi išsaugoti tik miškus. Vėliau imta saugoti retas bei nykstančias gyvūnų rūšis, įspūdingus ugnikalnių, ežerų, upių kraštovaizdžius. Pirmas nacionalinis parkas vadinosi Jeloustono Nacionalinis Parkas (Yellowstone National Park), kuris yra daugiausiai Vajominge, su mažomis dalimis Montanoje ir Aidahe.
Malinovka
Malinovka vadinami kaimai Švenčionių rajone:
Nacionalinis parkas
thumb|250px|[[Velnio bokštas]]
Ukrainos vyrų futbolo rinktinė
Istorija
thumb|none|Pašto ženklas su A. Ševčenkos atvaizdu, išleistas 2006 m. pasaulio čempionato proga
<!--
Kapitonai
-->
Rinktinės sudėtis
Rinktinės sudėtis XVI Europos futbolo čempionato atrankos rungtynėms 2019 m. rugsėjo 7 ir draugiškoms rungtynėms rugsėjo 10 dienomis.
Inkai (reikšmės)
Žodis inkai reiškia:
Panašus susijęs terminas:
Jonavos Neries pagrindinė mokykla
Jonavos „Neries“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jonavoje, Kauno g. 59, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių ir rusų kalba. Įstaigos kodas 195093984. Steigėjas Jonavos rajono savivaldybės taryba.
Tunžiogis
left|120px
Tunžiogis – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, apie 11,5 km į pietvakarius nuo Juknaičių, 0,35 km į rytus nuo Nemuno. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,17 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 1,7 m. Krantai žemi, vietomis apaugę krūmais, aplinkui plyti pievos. Rytuose išteka upelis (Nemuno intakas).
Jonavos Neries pagrindinė mokykla
Filialas: Jonavos „Neries“ pagrindinės mokyklos „Santarvės“ skyrius (nuo 2008 m.)
Istorija
1998 m. reorganizavus Senamiesčio vidurinę mokyklą, nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti Jonavos pagrindinė mokykla (tame pačiame pastate kartu su Senamiesčio gimnazija). 2000 m. rugsėjo 1 d. mokykla įsikūrė dabartiniame pastate Kauno g. 59. 2005 m. mokyklai suteiktas „Neries“ vardas. 2008 m. rugsėjo 1 d. prie Jonavos „Neries“ pagrindinės mokyklos prijungta Jonavos „Santarvės“ vidurinė mokykla.
Meinshauzeno plūdė
Meinshauzeno plūdė (Potamogeton x meinshauzenii) – plūdinių (Potamogetonaceae) šeimos plūdžių (Potamogeton) genties augalų rūšis.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Pahang FA
„Pahang Football Association“ – Malaizijos futbolo klubas iš Kuantano miesto (Pahangas).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1959 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Sipura
thumb|240px|Mentavajaus salos; centre – Sipura
Sipuros sala – svarbus serfingo centras.
Ežeraičiai (Vilnius)
Ežeraičiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sudervės.
Cheneral Guemesas
Cheneral Guemesas  – miestas Argentinoje, Saltos provincijoje, 50 km į šiaurės rytus nuo Saltos. Departamento centras. 29,2 tūkst. gyventojų. Miestas išsidėstęs prie Tukumano-Chuchujaus kelio ir geležinkelio.
Eubalaena japonica
Eubalaena japonica (ang. North Pacific Right Whale) yra banginių rūšis, priklausanti Eubalaena genčiai. Apytiksliais apskaičiavimais pasaulyje jų beliko vos 100 - 300. Nors banginiai buvo apsaugoti nuo banginių medžioklės nuo 1935 metų, neteisėta sovietų banginių medžioklė 1950-aisiais ir 60-aisiais mažino jų populiaciją ir toliau. Pasaulinė Saugojimo Sąjunga pareiškė susirūpinimą, kad šių banginių liko per mažai, jog juos būtu galima atgaivinti, ir tas išnykimas gali būti neišvengiamas. Kadangi „Baiji“ paskelbė išnykusį 2006, šiam jūriniui žinduoliui yra kilusi pati didžiausia grėsmė pasaulyje išnykti.
Kodiako sala
thumb|240px|Kodiako salos žemėlapis
Kodiako sala  – Jungtinėms Valstijoms, Aliaskos valstijai priklausanti sala. Ji yra didžiausia Kodiako salyne, antra pagal dydį JAV ir 80-a pasaulyje. Plotas 8975 km². Yra Aliaskos įlankoje, nuo žemyno atskirta Šelichovo sąsiauriu. Ilgis 160 km, plotis 16–96 km. Paviršius kalnuotas, aukštis iki 1353 m. Krantai išraižyti fiordų. Dengia sitkinių eglių miškai, aukštikalnių pievos, kalnų tundra. Iš Kodiako salos kilęs kodiako lokys (Ursus arctos middendorffi). Yra Kodiako nacionalinis gamtos draustinis (plotas 7345 km²). Didesnės salos dalies paviršiuje slūgso vulkaninės nuogulos, kurios susiklostė 1912 m. išsiveržus Katmajaus ugnikalniui.
Saloje gyvena ~13,6 tūkst. gyventojų (2010 m.); dalis – aleutai alutikai. Pagrindinė gyvenvietė – Kodiakas (6,1 tūkst. gyv.). Verčiamasi žvejyba, miškininkyste, žuvies apdorojimu. Yra pakrančių apsaugos bazė.
Iš europiečių salą 1763 m. atrado rusų kailių pirklys Stepanas Glotovas. 1784 m. kitas pirklys, Grigorijus Šelichovas čia įkūrė pirmą Rusijos Amerikos gyvenvietę.
Pietų Azijos regioninio bendradarbiavimo asociacija
Pietų Azijos regioninio bendradarbiavimo asociacija – ekonominė ir politinė asociacija tarp Pietų Azijos regiono šalių. Organizacija įkurta 1985 m. gruodžio 5 d. su septyniais nariais: Bangladešu, Butanu, Indija, Maldyvais, Nepalu, Pakistanu ir Šri Lanka. 2007 m. į organizaciją įstojo Afganistanas.
Malinovka (Magūnai)
Malinovka – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Magūnų.
Antanas Šurna
Antanas Šurna (1940 m. kovo 27 d. Kaune – 2014 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – didis Lietuvos aktorius.
Biografija
1965 m. tapo Jaunimo teatro aktoriumi. 1992–1997 m. Jaunimo teatro vadovas.
Amoritai
Amoritai arba amorėjai – semitų etninė grupė, nuo III tūkst. pr. m. e. gyvenusi Sirijoje ir Mesopotamijoje. Jie kalbėjo vakarų semitų kalba, ir laikomi daugybės šiomis kalbomis kalbėjusių Artimųjų Rytų tautų, įskaitant hebrajus, kanaanitus, finikiečius, protėviais.
Migracijos
thumb|left|Amoritai ir III Ūro dinastija Amoritai buvo viena iš semitų genčių, III tūkst. pr. m. e. klajojusių Sirijos dykumoje, tarp derlingų Derlingojo pusmėnulio sričių: Mesopotamijos, Subartu ir Martu. Jų etnogenezės centru laikomos Džebel Bišrio aukštumos į šiaurės vakarus nuo Mario. Iš čia amoritai rengė grobiamuosius žygius į senovės civilizacijas. Manoma, kad jie vadino save sutijais (sutu), pagal savo legendinį protėvį Sutu (tapatinamas su biblijiniu Šetu).
Apie XXII a. pr. m. e., silpstant Akado imperijai, amoritai apgyvendino vis daugiau derlingų periferinių teritorijų, kurios glaudėsi prie dykumos. Jie asimiliavo vietos eblaitų tautą, Mario gyventojus, palei Eufratą migravo dar toliau į pietus, ir pavertė Eufrato slėnio vidurupį savo teritorija. Maždaug nuo tada Mesopotamijos šaltiniuose jie imami vadinti amurru (šumerų kalba: MAR.TU), t. y. „vakariečiai“, pagal kraštą, kuriame gyveno (iki tol šis terminas taikytas visam regionui ir eblaitams). Mesopotamijos tekstuose amoritai laikomi laukiniais. Apie juos rašoma: MAR.TU, kurie nežino grūdų <…> MAR.TU, kurie nežino namų ir miestų, kalnų klajokliai <…> kuris nelenkia kelių, kuris valgo žalią mėsą, kuris neturi namų kol gyvena, kuris nėra palaidojamas po mirties.
XXI a. pr. m. e. dalis jų migravo palei Viduržemio jūros pakrantes ir semitizavo jas, kita dalis aktyviai puldinėjo Šumerą (III Ūro dinastiją). Yra nuomonių, kad šios amoritų migracijos yra atspindimos istorijose apie Abraomą, aprašytose Biblijoje. Vėlyvuosiuose šumerų šaltiniuose nuolat minimos amoritų sukeltos nelaimės, agresija. Kad nuo jų apsigintų, valdovai statydino gynybinę sieną tarp Tigro ir Eufrato, tačiau ji neapsaugojo nuo puolimų iš vakarų ir rytų, ir amoritai buvo tie, kurie sudavė paskutinį smūgį šumerų civilizacijai.
Ežeriokšnė
Ežeriokšnė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Čedasų.
Amoritai
Migracijos
Tuo metu amoritai buvo įgiję hegemoniją beveik visame derlingajame pusmėnulyje, nuo Palestinos vakaruose iki Šumero rytuose. Dalis jų migravo dar toliau į vakarus, t. y. į Egiptą, kur žinomi kaip hiksai.
Karalystės
thumb|Šamši Adado imperija XXI a. pr. m. e. pradėtos kurti pirmosios amoritų kilmės karalystės. Amoritai dažniausiai statė naujus miestus, kurie tapdavo valstybių centrais, o kai kuriais atvejais jie atgaivindavo senus miestus, pradėdami ten naujas dinastijas. Skirtinguose regionuose amoritų likimas skyrėsi.
Pietinę Mesopotamiją pasidalino svarbiausi amoritų miestai-valstybės: Isinas, Larsa, Babilonas ir Ešnuna. Šios valstybės greitai perėmė aukštesnę vietinę kultūrą. Amoritai asimiliavosi, perimdami svetimą vietos semitų akadų kalbą. Kuomet Babilono karalius Hamurabis XVIII a. pr. m. e. suvienijo visas karalystes, amoritų vardas jau nebeminimas, ir nuo tada jie vadinami babiloniečiais. Nepaisant to, istorijoje visas Mesopotamijos laikotarpis nuo XXI–XVI a. pr. m. e. (t. y. iki kasitų įsigalėjimo), vadinamas Amoritų laikotarpiu.
Šiaurinėje Mesopotamijoje (Subartu) amoritai konkuravo su kita agresyvia barbarų tauta, churitais, kurie migravo iš kalnų rytuose. Svarbesnės amoritų karalystės buvo Maris (II dinastija), Katna, Ekalatumas ir kt. Iš Ekalatumo kilusiam (Šamši Adadui I) XVIII a. pr. m. e. viduryje pavyko užimti Asirijos sostą ir sukurti didelę gentinę imperiją, apėmusią visą regioną. Vėliau vietiniai amoritai irgi buvo akadizuoti ir išnyko. Regione juos nustelbė kita semitų tauta – asirai. thumb|left|Svarbiausi amoritų palikuonių miestai XII a. pr. m. e. Ilgiausiai amoritų dinastijos ir kalbos išsilaikė Sirijoje (Viduržemio jūros pajūryje). Čia susiformavo daug miestų valstybių, kurių svarbiausi buvo Ugaritas, Ebla (antrasis atgimimas), Amritas, Alalachas, Jamchadas, Kadešas, Megidas, Hazoras, Jebusas ir kt. Nors apie XV a. pr. m. e. visi miestai-valstybės neteko valstybingumo, ir regioną pakaitom valdė Mitanija, Hetitų imperija ir Egipto Naujoji karalystė, amoritai čia nebuvo asimiliuoti, tačiau iš jų vystėsi vietinės kultūros ir kalbos. Greičiausiai jiems priskirtini egiptiečių tekstuose minimi šasu, hapiru ir kitos etninės grupės.
Svarbiausi amoritų palikuonys Sirijoje II tūkst. pr. m. e. pabaigoje buvo ugaritai, finikiečiai, kanaanitai, amonitai, moabitai, edomitai, hebrajai ir kt. Nepaisant to, keletas kraštų vis dar vadinosi amoritų etnonimu, pvz., XIV–XII a. pr. m. e. Amuru karalystė tarp Kadešo ir Ugarito. XII a. pr. m. e. hebrajų migracijų į Kanaaną metu Biblijoje amoritų kraštu dar buvo laikomos vietos į rytus nuo Jordano upės: ypač teritorijos Gileade ir Bašane.
XII a. pr. m. e. senojoje amoritų protėvynėje Džebel Bišrio teritorijoje jau gyveno kita, amoritams gimininga, semitų tauta – aramėjai (achlamu). Ši tauta nauja banga užplūdo amoritų gyvenamas šiaurines teritorijas Sirijoje ir daugelį jų asimiliavo.
Religinių reikalų institutas
Religinių reikalų institutas vadinamas Vatikano banku atliekantis Katalikų bažnyčios. Banką valdo profesionalus vadovas, kuris yra pavaldus kardinolų komitetui ir tiesiogiai popiežiui. Tai yra popiežiaus finansinė institucija, neprižiūrima Šventojo Sosto ekonominių reikalų prefektūros. Dabartinis banko prezidentas yra Angelo Caloia.
Istorija
Banko istorijoje išskiriami trys pagrindiniai laikotarpiai: laikotarpis po 1870 m., kai buvo panaikinta Popiežiaus valstybė; po 1929 m., kai Laterano sutartimi buvo sukurtas nepriklausomas Vatikanas; po Antrojo pasaulinio karo.
Sudarius Laterano sutartį, viename iš jos paragrafų buvo reinterpretuota kanoninė teisė liečianti lupikavimą, kuris apibrėžtas ne kaip pelno iš pinigų skolinimo gavimas, bet kaip pernelyg didelio pelno iš tokios veiklos siekimas. Tai leido Vatikano bankui tapti tikru banku, galinčiu gauti pelną. Lėšų banko pradžiai skyrė ir Musolinis.
1968 m. banko finansiniu patarėju buvo pasamdytas Michele Sindona, nepaisant pastarojo abejotinos praeities. M. Sidona buvo pagrindinis veikėjas padėjęs pritraukti ir per banką plauti didelius pinigų srautus iš Gambino šeimos prekybos heroinu, naudojantis fiktyvia kompanija "Mabusi". Į pinigų plovimo schemą buvo įsipainiojęs ir kitas bankininkas, Roberto Calvi, kuris vadovavo Banco Ambrosiano. Tiek Calvi, tiek Sindona priklausė P2 ložei.
1978 m. popiežiumi tapus Jonui Pauliui I jam buvo pranešta apie kaltinimus neteisėta Vatikano banko veikla. Popiežius paskyrė Valstybės sekretorių Kurijos vadovą kardinolą Jean-Marie Villot išsiaiškinti su tuo susijusias aplinkybes. Popiežiaus mirtis po 33 dienų šiame poste paskatino gandus, kad jis buvo nužudytas dėl atskleisto skandalo. Ši versija niekada nebuvo priimta kaip oficiali ir yra laikoma, kad popiežius mirė dėl natūralių priežasčių.
XX a. 9-ame dešimtmetyje Vatikano bankas įsivėlė į didelį politinį ir finansinį skandalą, kilusį dėl Banco Ambrosiano žlugimo. Šio banko pagrindiniu akcininku buvo Vatikano bankas, o tuometinis Vatikano banko prezidentas - JAV lietuvis Paul Marcinkus. Paul Marcinkui buvo pareikšti Italijos kaltinimai susiję su Banco Ambrosiano bankrotu, tačiau teisiamas jis nebuvo, nes buvo pripažintas jo diplomatinis imunitetas.
Šiuo metu Vatikano bankas veikia sėkmingai ir yra pelningas. XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje bankas į užsienio kompanijas buvo investavęs virš 10 mlrd. JAV dolerių.
Ežeriškė
Ežeriške vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Rūgčialapė plūdė
Rūgčialapė plūdė (Potamogeton polygonifolius) – plūdinių (Potamogetonaceae) šeimos plūdžių (Potamogeton) genties augalų rūšis.
Gaidys (ežeras)
Gaidys – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Adutiškio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 146 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo ~ 18 ha dydžio Stajėtiškio pelkėje. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Pietryčiuose per pelkę išteka upeliukas link netoliese tekančio Birvėtos intako Svylos.
Į šiaurės vakarus nuo ežero įsikūręs Karalkų kaimas, į pietryčius – Stajėtiškio kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias Nr. 4429 (Vosiūnai-Rakauskai-Salomenka).
Vokietijos akademinių mainų tarnyba
– Vokietijos aukštųjų mokyklų organizacija. Plėtoja tarptautinius ryšius tarp aukštųjų mokyklų, ypač akademinius mainus tarp Vokietijos ir užsienio.
Marius Činikas
Marius Činikas (g. 1986 m. gegužės 17 d.) – Lietuvos futbolininkas.
Vakarų Papua vyrų futbolo rinktinė
Vakarų Papua vyrų futbolo rinktinė atstovauja Indonezijos ir Naujosios Gvinėjos vakarų pusei. Rinktinė yra NF-Board narė.
Marius Činikas
Karjera
Karjerą pradėjo gimtojo miesto Nevėžio ekipoje. Vėliau atstovavo FBK Kaunas.
Vokietijos akademinių mainų tarnyba
Tikslai
Pagrindinės veiklos sritys:
Vakarų Papua vyrų futbolo rinktinė
2005 m. birželio 23 d. Hagoje (Nyderlanduose) Vakarų Papua rinktinė žaidė 2005 m. UNPO taurėje prieš Pietų Moluką. Rungtynės baigėsi lygiosiomis (1-1), bet po baudinių serijos rungtynes laimėjo Pietų Molukas.
Vokietijos akademinių mainų tarnyba
Lietuvos DAAD klubas
2003 m. sausį įsteigtas Lietuvos DAAD klubas buria buvusius DAAD stipendininkus, siekia padėti Lietuvos aukštųjų mokyklų studentams, norintiems gauti DAAD stipendiją ir studijuoti Vokietijos aukštosiose mokyklose.
Klubo steigimo iniciatorius, pirmasis klubo valdybos pirmininkas – Vaidotas Kažukauskas.
Gardžio stipriklis
Gardžio stipriklis (aromatą ir skonį stiprinanti medžiaga, aromato ir skonio stipriklis, skonį gerinanti medžiaga, skaniklis) – maisto pramonėje naudojamas maisto priedas, kuris sustiprina maisto produkto ar gėrimo skonį ir kvapą, paryškina jo turimus kvapą ir/ar skonį. Gardžio stiprikliai dažnai suteikia umaminį skonį.
Gardžio stiprikliai yra įprasti „greito maisto“ komponentai. Jie dažnai dedami į pusfabrikačius, greito paruošimo sriubas, mėsos konservus, vakuuminėse pakuotėse parduodamus pjaustytus mėsos gaminius, padažų koncentratus, bulvių traškučius, netgi į prieskonių mišinius.
Etiketėje šios kategorijos medžiagos paprastai žymimos naudojant E numerį ir yra intervale E600-699, tačiau yra šiomis savybėmis pasižyminčių medžiagų su kitokiu numeriu.
Kai kurios gardžio medžiagos žadina alkio jausmą ir sutrikdo natūralią apetito reguliaciją. Be to žmonės gali tapti priklausomais nuo šių medžiagų skonio. Todėl mitybos specialistai su jomis, pvz., umaminį skonį suteikiančiais glutamatais (E621, E622, E623, E624, E625) sieja vaikų ir suaugusiųjų nutukimo plitimą.
Gardžio stiprikliai:
Kovos šakės
Kovos šakės – ilgakotis žemės ūkio šakių pavidalo ginklas, kurį Europoje naudodavo kare XV-XIX a. Kovos šakės atsirado iš žemės ūkio šakių.
Kovos šakės būna dviražės ir, skirtingai negu iš žeberklų kilę trišakiai, retai turėdavo užkarpas. Kovos šakių ražai tiesūs, tuo jie skiriasi nuo žemės ūkio šakių. Ražai būna lygiagretūs ar link smaigalių kiek išsiskečia. Šakių galvos buvo tvirtinamos mova, o ties vieta, kur mova jungiasi su ražais, kartais turėdavo kablius, tinkamus numesti raiteliams nuo arklių.
Kovos šakės kai kuriose Europos šalyse (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje) buvo paplitęs ilgakotis ginklas. Šakes naudodavo prieš raitelius, jos būdavo naudojamos ir pilių apgultyse - jomis patogu prie pilies sienų statyti ir prilaikyti šturmo kopėčias. Besiginantieji kovos šakes naudodavo kopėčioms nuversti.
Kovos šakes ilgai naudojo valstiečiai per sukilimus, kaip savigynos priemonę, kadangi tai vienas paprasčiausių valstiečiams prieinamų ginklų.
Gelonas
Gelonas – Herodoto minimas miestas skitų genties budinų žemėse. Tai matyt buvusi graikų kolonistų, išsikėlusių iš pajūrio kolonija. Gelonų kalba buvo graikų ir skitų mišinys. Gelonai vertėsi žemdirbyste, augino sodus.
Pasak Herodoto, Gelone buvusi medinė tvirtovė, kurių kiekvienos iš sienų ilgis – 30 stadijų (5,5 km). Būta medinių graikų dievų šventyklų ir namų, Kas treji metai švęsta Dioniso šventė, rengtos bakchanalijos. 512 m. pr. m. e. Darijaus I sugriautas.
Gelono vieta nėra tiksliai žinoma, hipotezės apima regioną nuo pat Volgos iki Dniepro. Viena iš versijų, jog Gelonas galėjęs būti Bilsko piliakalnio vietoje (Sumų ir Poltavos sritys, Ukraina).
Zandras
Zandras (island. sandur – smėlis), periglacialinė (prieledyninė) lyguma, susidariusi iš tirpsmo vandenų suklostytų fliuvioglacialinių nuosėdų, dažniausiai žvirgždo ir smėlio.
Kena Upanišada
Kena Upanišada ( – 'kieno Upanišada') – viena iš vedų kanono brahmaniškųjų komentarų – Upanišadų – dalių. Priskiriama Samavedai ir laikoma viena iš seniausių Upanišadų (datuojama V a. pr. m. e.).
Pirmojoje Kena Upanišados dalyje kalbama apie gyvasties šaltinį ir jutimų valdovą Brahmaną. Antrojoje kūrinio dalyje atskleidžiamas pasaulietiškojo, žemiško gyvenimo, jo žinių menkumas bei dvasiškojo žinojimo teikiama galia.
Kena Upanišada skirstoma į 4 skyrius (khaṇḍas) – pirmi du poetiniai, kiti du proziniai.
Malinovka (Sariai)
Malinovka – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Sarių, Sarios dešiniajame krante, priešais Laukianką.
Pabėgėlių stovykla
thumb|Pabėgėlių iš Ruandos stovykla rytinėje [[Kongo Demokratinė Respublika|Kongo Demokratinės Respublikos dalyje po Ruandos genocido įvykių.]] thumb|Pabėgėlių iš [[Siera Leonės stovykla Gvinėjoje.]] thumb|Palestiniečių pabėgėlių stovykla Nahr el-Bared Šiauriniame [[Libanas|Libane (2005 m.)]] Pabėgėlių stovykla  – laikina žmonių gyvenvietė, įkurta pabėgėliams apgyvendinti. Neretai pabėgėlių stovyklose gali būti virš šimto tūkstančio žmonių. 2012 m. vidutinis pabėgėlių stovyklos gyventojų skaičius buvo 11400 žmonių. Pabėgėlių stovyklas paprastai įrengia ir prižiūri valstybės vyriausybė, Jungtinės Tautos, tarptautinės organizacijos (pvz., Tarptautinis Raudonojo kryžiaus komitetas) ar nevyriausybinės organizacijos.
Paprastai pabėgėlių stovyklos įrengiamos skubiai ir tinkamos tenkinti gyventojų poreikius tik trumpą laiko tarpą. Dažnai dėl didelio gyventojų tankio ir infrastruktūros nebuvimo pabėgėlių stovyklos būna nehigieniškos, dėl to pasižymi dideliu sergamumu infekcinėmis ligomis. Jei pabėgėliai negali grįžti (dažnai dėl pilietinio karo), gali ištikti humanitarinė krizė.
Pabėgėlių stovyklose dažniausiai gyvena karo pabėgėliai, pasitraukę dėl karo veiksmų jų tėvynėje į kaimyninę šalį, kurį suteikė prieglobstį. Kai kuriais atvejais pabėgėliai palieka namus dėl aplinkos ar ekonomikos problemų.
Struktūra
Paprastai pabėgėlių stovyklose būna:
Prieglobstį suteikusi valstybė gali neleisti stovykloje įrengti turgaus ar mokyklų, kad pabėgėliai neapsigyventų pabėgėlių stovykloje kaip nuolatinėje gyvenamojoje vietoje.
Kartais pabėgėlių stovyklų augimas ir struktūra stebima iš palydovų.
Trukmė
Žmonės pabėgėlių stovyklose gyvena, gaudami maistą ir medicininę pagalbą, kol gali saugiai grįžti į savo namus. Yra buvę atvejų kai kai kurios valstybės po keleto metų nutarė, kad pabėgėliams niekada nebus saugu grįžti namo, todėl juos perkelia į trečiąsias šalis, toliau nuo vietos, kur jie kažkada kirto valstybės sieną.
Pabėgėlių stovyklos įrengiamos kaip laikinos, tačiau neretai jos išlieka ne vieną dešimtmetį. Pvz., palestiniečių pabėgėlių stovyklos egzistuoja jau 50 metų, o Buduburamo stovykla Ganoje veikia virš 20 metų.
Stuxnet
thumb|Siemens Simatic S7-300 PLC su trim pramoninių mašinų valdymo moduliais Stuxnet – 2010 m. atrastas labai didelės (pusės megabaito) apimties, neįprastai sudėtingas Interneto kirminas, kurio tikslas, tikėtina, buvo sukelti nežinomos pramoninės mašinos avariją ar katastrofą.
Sandara bei elgsena
Dvi iš trijų kirmino pakopų daugumoje kompiuterių buvo iš esmės neaktyvus krovinys kurį pirmoji pakopa platino kol jis patekdavo į tinkamą taikinį. Neįprastai tokiems kirminams, bent dalis kodo buvo parašyta C bei C++.
Pirmoji pakopa
Pirmojo lygio pakopos kodas platino Stuxnet tarp Windows kompiuterių (panašiai kaip ir kitus kirminus). Šioje pakopoje kirminas buvo labai nuosaikus ir atsargus: jo plitimas buvo ribojamas, ir jis turėjo visiškai ištrinti save 2012 m. birželio 24 d. Kirminas iš pradžių plito per nešiojamuosius atminties diskus, paskui persimesdavo iš vienos mašinos į kitą per jas jungiantį kompiuterinį tinklą, naudodamas įvairias šios operacinės sistemos saugumo spragas. Naudojamų spragų skaičius buvo neįprastai didelis. . Interneto saugumui skirtose svetainėse pasirodžius pirmiesiems straipsniams apie naują kirminą, iš taip ir nenustatyto šaltinio prieš šiuos serverius buvo surengta masinė DDoS ataka. Ši ataka buvo sėkminga, dalinai blokuodama saugumo ekspertams reikalingą informaciją ir taip laimėdama daugiau laiko kirminui išplisti. . Kirminą palaikė du serveriai, su kuriais jis reguliariai susisiekdavo ir per juos prireikus galėjo būti atnaujintas. Kirminas naudojo padirbtus JMicron ir Realtek skaitmeninius parašus. .
Antroji pakopa
Įsimetus į puolamą kompiuterį, pradėdavo veikti antroji kirmino pakopa. Ši pakopa specifiškai ieškodavo kompiuteryje galbūt esančios Siemens WinCC/PCS 7 SCADA programinės įrangos, kuria gali būti valdomi įvairūs su kompiuteriu sujungti pramonės įrenginiai. Kirminas perimdavo šios programos valdymą pasinaudodamas joje esančia programavimo klaida, fiksuotu programoje esančiu duomenų bazės slaptažodžiu. Perėmęs valdymą, kirminas pirmiausia patikrindavo kokie išoriniai įrenginiai prijungti prie puolamos mašinos.
Stuxnet ieškojo prie kompiuterio prijungtų galingų valdomo sukimosi greičio elektros variklių. Jam tiko dviejų tipų variklių kontroleriai: Suomijoje gaminami Vacon ir Irane gaminami Fararo Paya. Toliau, tie varikliai turėjo suktis nuo 807 iki 1210 aps/s. Tokių variklių pramonėje gana daug, daugelis jų varo įvairus siurblius bei centrifugas.
Trečioji pakopa
Aptikus ieškomo tipo, ieškomu greičiu besisukančius variklius, imdavo veikti trečiosios kirmino pakopos kodas, vykdomas tiesiogiai variklio kontroleryje. Šis kodas pirmiausia pasirūpindavo, jog į centrinį kompiuterį būtų siunčiami (ir jo monitoriuose rodomi) įprastiniai sukimosi greičiai, nesvarbu, kokiu iš tiesų greičiu sukosi varikliai. Kirminui įsitvirtinus kontrolerio atmintyje, kenkiančios programos pašalinimas iš pagrindinio kompiuterio jau nebebūdavo efektyvus.
Įsitvirtinęs bei užsimaskavęs, trečios pakopos kodas pasiųsdavo varikliui tokias komandas:
Spėjamas taikinys bei kilmė
Kadangi kirminui sukurti buvo skirta daug resursų, o atakuojama sistema tarp įprastinių vartotojų nepaplitusi, manoma, jog kirminą parašė vienos valstybės kariškiai ar specialiųjų tarnybų atstovai, atakuoti kokį nors svarbų objektą kitos valstybės karo, galbūt atominėje pramonėje. Tokiais kompiuteriais valdomos, panašių charakteristikų centrifugos naudojamos radioaktyvių medžiagų išskyrimui. Iš tiesų, 2010 m. Irane nepataisomai sugedo daug tokių centrifugų, jo vadovybei prasitariant, jog yra su kompiuterių virusais susijusių problemų. Gali būti, jog tokiu atveju kirminą parašė JAV arba Izraelio kariniai programuotojai. Specialistų nuomone, toks sudėtingas kirminas galėjo būti parašytas tik valstybinės tarnybos.
Paplitimas
Pagrindinės viruso plitimo šalys buvo Iranas, Indonezija ir Indija:
Pašalinimas
Šiuo metu Siemens pateikia programą virusui aptikti ir pašalinti. Tuo tarpu Iranas, kurio branduolinio kuro gamyklos, tikėtina, nukentėjo, turi parengęs ir naudoja savo antivirusinę įrangą. Irano specialistai tvirtina jog Siemens „antivirusas“ Stuxnet iš tiesų nepašalina.
Duqu ir Flame
2011 metais buvo aptiktas kirminas Duqu, o 2012 metais – kirminas Flame. Skirtingai nuo Stuxnet, šios programos neskirtos tiesioginei atakai. Abi jos šnipinėja, bando pagrobti skaitmeninius parašus, klaviatūra renkamus slaptažodžius, klausytis Interneto pokalbių ir pan. Tačiau kai kurios kodo vietos abiem atvejais labai panašios į Stuxnet.
Novoselskojė (Šaltyšlydimai)
Novoselskojė (,, nuo 1929 m. rugsėjo 25 d. Neuwiese, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. Nuo 1947 m. liepos 25 d. Bolšakovo rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. Polesko rajono Zalesjės apylinkės kaimas.
Klekas
Slovėnai, gyvenantys kaimuose tiek kalno viršūne vadina kalną dar ir Petelin ar Petelinjek.
Karavankų automobilių tunelis kerta Austrijos ir Vengrijos sieną beveik tiesiai po Kleku.
Patrick Nagel
Patrick Nagel (1945 m. lapkričio 25 d. Deitone, Ohajuje, JAV – 1984 m. vasario 4 d. Santa Monikoje, JAV) – amerikiečių menininkas, iliustratorius. Labiausiai žinomas dėl savo art deco stiliaus iliustracijų, kurios yra paremtos paprastumu bei moters grožiu.
Biografija
Nagel 1945 m. gimė Deitone, Ohajo valstijoje, tačiau užaugo ir didžiąją savo gyvenimo dalį praleido Los Andžele. Tarnavo JAV kariuomenėje Vietname, parašiutininkų dalinyje. Grįžęs baigė studijas universitete ir įgavo menų išsilavinimą.
1971 m. dirbo amerikiečių transliuotojui „ABC“ grafikos dizaineriu, kur kūrė įvairioms reklamoms bei žinių laidoms. Tais pačiais metais pradėjo dirbti ir kitoms garsioms kompanijoms bei žurnalams, kaip „IBM“, „MGM“„, Rolling Stone“, „Universal Studios“ ir kt. 1976 m. pradėjo kurti tuometiniam „Playboy“ žurnalui, kur jo darbai ir jis pats įgavo didžiulį populiarumą.
Kūrybos stilius
miniatiūra|dešinėje|„Nagel moters“ iliustracija ant anglų grupės „[[Duran Duran“ albumo „Rio“ viršelio. (1982 m.)]] Nagel buvo įkvėptas japonų graviūrinių paveikslėlių, kur ypač pabrėžiamos tamsios linijos bei kontūrai ant paprasto fono. Visa tai jis pritaikė savo art deco stiliaus piešiniams. Dažniausiai jis pradėdavo nuo modelio nuotraukos ir po to piešdamas iliustraciją vis šalindavo įvairias detales, kol galiausiai likdavo visiškas minimalizmas.
Didžiausią dalį kūrinių sudarė moters portretas – akcentuojamos akys, plaukai, burna, figūra. Iliustracijos ypač išgarsėjo populiariojoje kultūroje ir įgavo „Nagel moters“ vardą. Piešinius dar labiau išgarsinti padėjo sukurtas grupės „Duran Duran“ albumo „Rio“ viršelis.
Iliustracijoms pozavo įvairūs „Playboy“ merginų modeliai, kaip Cathy St. George, Tracy Vaccaro, Shannon Tweed ir kt.
Mirtis
1984 m. vasario 4 d. Nagel dalyvavo trumpame labdaringame televizijos renginyje, po kurio jis buvo rastas negyvas savo automobilyje dėl širdies smūgio.
Georgijus Bosas
Georgijus Bosas (, g. 1963 m. sausio 22 d. Maskvoje) – rusų politikas ir verslininkas, buvęs Kaliningrado srities gubernatorius.
Biografija
G.Boso protėviai – Krymo vokiečiai. 1986 m. baigęs Maskvos energetikos institutą, tarnavo armijoje Tolimuosiuose Rytuose. Vėliau dirbo mokslinio tyrimo institute, mokykloje dėstė matematiką. 1991–1995 m. vadovavo apšvietimo technikos gamyklai.
1995 m. G. Bosas pradėjo politiko karjerą, tapęs Rusijos Valstybės Dūmos nariu, priklausė judėjimo Mūsų namai-Rusija frakcijai. 1998–1999 m. buvo Rusijos Mokesčių tarnybos vadovu, Mokesčių ir rinkliavų ministru J. Primakovo vyriausybėje.
1999–2005 m. vėl buvo Valstybės Dūmos narys, 2003–2005 m. – Dūmos pirmininko pavaduotojas nuo Vieningosios Rusijos partijos frakcijos.
Rusijos prezidento V. Putino 2005 m. rugsėjo 14 d. teikimu, Kaliningrado srities Dūma G. Bosą paskyrė srities gubernatoriumi. Jam vadovaujant srities administracija buvo reorganizuota į vyriausybę, sukurtas srities herbas, vėliava, apdovanojimų sistema. G. Bosas kėlė daug įvairių iniciatyvų: vykdant „Gentainių sugrąžinimo į Rusiją programą“ siūlėsi srityje priimti milijoną persikėlėlių iš NVS ir Baltijos šalių, iki 2008 m. srityje pasiekti Lietuvos ir Lenkijos pragyvenimo lygį, pastatyti Formulė 1 trasą, į sritį pritraukti milijoną turistų, pastatyti metalurgijos fabriką ir geriausią Europoje muzikinį teatrą.
G. Boso valdymo metu srities skola padidėjo dešimt kartų, iki 10,9 mlrd rublių. Dauguma idėjų liko neįgyvendintos. Srities gyventojų nepasitenkinimą sukėlė 70-ties mokyklų ir šeštadalio ligoninių bei gimdymo namų uždarymas, transporto problemos, valdininkų korupcija, pakeltas kelių mokestis. 2010 m. sausio 30 d. Kaliningrade įvyko mitingas, kuriame dalyvavo virš 10 000 žmonių, kuriame buvo reikalauta G. Boso bei tuometinio ministro pirmininko V.Putino atsistatydinimo. Centrinė Rusijos valdžia tai įvertino kaip nesugebėjimą suvaldyti situacijos ir antrai kadencijai 2010 m. pabaigoje G. Boso kandidatūros nebesiūlė.
Baigęs politiko karjerą G. Bosas buvo Rusijos parodų centro direktorių tarybos pirmininkas, nuo 2012 m. vadovauja Rusijos tarpregioninių skirstomųjų elektros tinklų holdingui.
Didžioji Australijos įlanka
thumb|Didžioji Australijos įlanka. Pakrantė.
Didžioji Australijos įlanka – didžiulė įlanka palei centrinę ir vakarinę Australijos pietų pakrantės dalį. Įlanka yra Indijos vandenyno dalis. Pagal Tarptautinės hidrografijos organizacijos apibrėžimą įlanka tęsiasi tarp Huvio Vakarų kyšulių Vakarų Australijoje ir Pietvakarių kyšulio Tasmanijoje. Pagal siauresnį apibrėžimą šios įlankos riba (1160 km) yra nuo Peislio iškyšulio iki Karno iškyšulio.
Plotas 1 325 000 km², didžiausias gylis 5670 m. Baso sąsiauris jungia Didžiąją Australijos įlanką su Tasmano jūra. Rytuose yra Spenserio įlanka ir Šventojo Vincento įlanka. Didžiausia sala – Kengūrų sala. Platus šelfas. Potvyniai mišrūs ir kas parą; jų didžiausias aukštis 3,6 metro.
thumb|left|Palydovinis įlankos vaizdas Didžioji Australijos įlanka pirmąkart aptikta olandų jūreivio, kapitono Tiseno 1627 metais. Tiksliau apibrėžta 1802 metais anglo kapitono Metju Fliderso kelione jūra. Vėliau žeme palei įlanką keliavo Edvardas Džonas Eiris.
Pakrantei būdinga aukštos (iki 60 m aukščio) stačios uolos, nuolaidūs paplūdimiai ir akmeninės platformos – tinkančios banginių stebėjimui. Pakrantės vandenyse, nepaisant nedidelio gylio, nėra labai daug gyvybės.
Ekonomiškai, įlanka išnaudojama žvejybai, banginių medžioklei, kiautinių vėžiagyvių gaudymui. Taip pat gaudomi mėlynapelekiai tunai
Pakrantėje yra keletas gyvenviečių (pvz., Seduna). Įlankoje įsikūrusi Eirio paukščių observatorija.
Ilokoso regionas
Ilokoso regionas arba I regionas – teritorija, esanti Filipinų šiaurėje, Lusono salos šiaurės vakariniame pakraštyje. Administracinis centras – San Fernandas.
Suskirstymas
Ilokoso regioną sudaro 4 provincijos:
Ežeriškė (Dūkštas)
Ežeriškė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Dūkštelių.
Prozauropodai
Prozauropodai (Prosauropoda) – driežadubeniai dinozaurai panašūs į zauropodus, gyvenę vėlyvojo triaso ir ankstyvosios juros laikotarpiais. Kaip ir zauropodai, tai buvo augalėdžiai. Nors šie ir panašūs į zauropodus, tačiau tai nėra ankstyvoji jų forma. Greičiausiai tai šalutinė šios grupės atšaka ir išmirė iki ankstyvosios juros.
Infrabūriui priklauso šios šeimos:
Pekčės dinastija
thumb|right|200px|Auksinė Pekčės valdovu diadema Pekčės dinastija – Korėjoje 18 m. pr. m. e. – 660 m. egzistavusios Pekčės karalystės valdovų dinastija. Tai buvo paveldima dinastija, ir visi jos nariai priklausė Pujo (夫餘 / 부여 – Buyeo) giminei.
Valdovai Kinijos ir Kogurio pavyzdžiu tituluodavosi karaliais wang (王 / 왕) bei didžiaisiais karaliais daewang (大王 / 대왕).
Kaip ir kitų Pietinės Korėjos valstybių valdovai, Pekčės karaliai dėvėdavo auksinį galvos papuošalą. Pekčėje buvo naudojamos auksinius medžius vaizduojančios diademos, tvirtinamos prie valdovo galvos šonų. Tokiu atveju jos primindavo ragus ir greičiausiai kilo iš altajaus tautų šamanistinių tikėjimų ir pirmųjų valdovų tapatinimo su garbinamais gyvūnais.
Kodiako salynas
thumb|240px|Kodiako salynas
Kodiako salynas  – salynas JAV, Aliaskos valstijoje, Aliaskos įlankoje, į pietus nuo žemyno. Ilgis 285 km, plotis 108 km. Bendras salyno plotas 13 890 km². Dauguma salų kalnuotos, apaugusios taiga. Kodiako salyne yra ~40 mažų ledynų. Pagrindinė sala – Kodiakas, kitos svarbesnės salos: Afognakas, Čirikovo sala, Aviečių sala, Semidų salos, Šujakas, Eglių sala.
Kazimieras Šleivys
Kazimieras Šleivys (1872 m. gruodžio 14 d. Antašavoje – 1943 m. balandžio 17 d. Gaurėje) – kunigas, knygnešys. Palaidotas Gaurės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje.
1890 m., baigęs Panevėžio realinės mokyklos keturias klases, įstojo į Kauno kunigų seminariją. Mokydamasis seminarijoje dalyvavo slaptos seminaristų organizacijos Lietuvos mylėtojų draugijos veikloje. Vienas iš draugijos tikslų buvo remti lietuvišką spaudą, ją platinti. Aktyviai darbavosi ir slaptoje Šv. Kazimiero draugijoje.
Įšventintas į kunigus 1894 m. ir paskirtas vikaru į Šiaulius. Čia netrukus įsitraukė į lietuvišką. sąjūdį, kartu su kunigu J. Remeikiu pradėjo platinti lietuvišką spaudą. Religinio turinio knygas platino atvirai, kalėdodamas. Slaptai platino anticarinio turinio leidinius, Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą ir kt.
1899 m. įskundus prolenkiškam gimnazijos kapelionui J. Rodzevičiui, buvo perkeltas į Ukmergę. Čia taip pat platino lietuvišką. spaudą. Kartu su vikaru Vladislovu Opulskiu pasirūpino lietuviškų giedojimų įvedimu bažnyčioje.
Prasidėjus Ukmergės miesto mokyklos moksleivių bylai dėl lietuviškos spaudos platinimo, 1899 m. buvo kaltinamas šios spaudos platinimu tarp moksleivių ir lietuvybės kurstymu – pokalbius su mokiniais apie lietuvišką priespaudą bei būtinumą iš jos išsivaduoti. Bet tuo metu Kazimieras Šleivys jau buvo iškeltas į Veiviržėnus. Vos tik atvykusį keletą kartų krėtė žandarai, ieškojo spaudos, bet nieko neužtikdavo, nors Kazimieras Šleivys ir čia ją platino. Ukmergės byla tęsėsi iki 1902 m. pradžios.
1901 m. perkeltas į Kulius vėl aktyviai įsitraukė į knygnešystę.
1902 m. sausio 9 d. caro paliepimu Kazimieras Šleivys buvo dvejiems metams ištremtas. Bausmę atliko Charkove.
San Chose de Metanas
San Chose de Metanas arba tiesiog Metanas (Metán) – miestas Argentinoje, Saltos provincijos pietuose, 160 km į pietryčius nuo Saltos. Departamento centras. Beveik 29 tūkst. gyventojų.
Metanas įsikūręs prie Tukumano-Chuchujaus kelio ir geležinkelio. Atsišakoja kelias ir geležinkelis į Resistensiją. Daugiausia užsiimama žemės ūkiu. Netoliese yra mineralinių vandenų kurortas.
Malioriškė
Malioriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Naudvario.
FC Midtjylland
Herningo futbolo klubas „Midtjylland“, o trumpai Herningo „Midtjylland“ bei FC „Midtjylland“ – Danijos futbolo klubas iš Herningo ir Ikasto. Žaidžia Danijos Superlygoje. 2015, 2018, 2020 m. tapo šalies čempionais. Viena stirpiausių pastarojo meto ekipų Danijoje.
Istorija
Klubas 1999 metais įkurtas Herninge iš geriausių Herning Fremad ir Ikast FS komandų žaidėjų.
Papa John's Pizza
thumb|right|260px|„Papa John’s Pizza“ picerija Virdžinijoje
„Papa John’s Pizza“ – amerikiečių picerijų tinklas. Tai yra trečias didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose, vietų skaičiumi nusileidžiantis tik „Pizza Hut“ ir „Domino's Pizza“.
Istorija
Restoranų tinklo istorija siekia 1984 m. John Schnatter verslo žinių įgijo universitete bei bedirbdamas „Rocky’s Sub Pub“ būdamas dar paaugliu. Įgijęs verslo diplomą ir sužinojęs, jog tėvo taverna „Mick’s Lounge“ yra ant bankroto ribos, nusprendė išgelbėti šeimos verslą ir pardavė savo 1972 m. „Chevrolet Camaro“ už 2800 JAV dol. 1985 m. John uždirbo pakankamai pinigų naujo ir pirmojo „Papa John’s“ restorano atidarymui. Po metų parduotos pirmosios franšizės teisės, o iki 1992 m. restoranų tinklas išsiplėtė iki 100 vietų.
Kompanija valdo restoranus, kuriuose picos parduodamos išsinešimui arba pristatant į namus. Tam tikrose šalyse užsienyje veikia ir įprasto tipo restoranai. 2013 m. pabaigoje pasaulyje veikė 4428 „Papa John’s Pizza“ restoranai; 723 iš jų yra valdomi pačios kompanijos, kai tuo kitų 3705-ių restoranų valdymas grindžiamas franšizės principu. „Papa John’s Pizza“ picerijos veikia visose 50 JAV valstijų bei 34-iose kitose šalyse.
Restoranų tinklas
Daugiausiai „Papa John’s Pizza“ restoranų yra įsikūrę Šiaurės Amerikoje: Jungtinėse Valstijose (3207) bei Kanadoje (79). Užsienyje veikia 1142 restoranai, daugiausiai Azijoje: Azerbaidžane (2), Bahreine (19), Kinijoje (202), Kipre (8), Indijoje (20), Jordanijoje (7), Kuveite (28), Libane (3), Malaizijoje (25), Omane (7), Filipinuose (15), Puerto Rike (16), Katare (14), Rusijoje (65), Saudo Arabijoje (14), Pietų Korėjoje (81), Turkijoje (16), Jungtiniuose Arabų Emyratuose (33) bei Venesueloje (35). Gana platus restoranų tinklas yra ir Pietų bei Centrinėje Amerikoje: Kaimanų salose (2), Čilėje (23), Kosta Rikoje (18), Dominikoje (11), Ekvadore (14), Salvadore (14), Gvatemaloje (2), Kolumbija (20), Meksijoje (67), Nikaragvoje (2)Panamoje (6), Peru (25) ir Trinidade (6). Restoranų yra ir Guame (2) bei Egipte (21). Europoje „Papa John’s Pizza“ restoranai įsikūrę tik Airijoje (53) ir Jungtinėje Karalystėje (246).
Permautalapė plūdė
Permautalapė plūdė (Potamogeton perfoliatus) – plūdinių (Potamogetonaceae) šeimos plūdžių (Potamogeton) genties augalų rūšis.
thumb|left|230px|Permautalapė plūdė (Potamogeton perfoliatus)
Ethernet
thumb|300px|Ethernet paketo struktūra (antrojo tipo) Ethernet – kompiuterių tinklų technologija lokaliems tinklams (LAN).
Visuotinai priimta laikyti, kad Ethernet protokolas sukurtas 1972 m. Šio tipo tinklas taip pat pasitarnavo IEEE-802.3 reikalavimams suformuluoti, kurie pasirodė 1980 m. Po to Digital Equipment, Intel ir Xerox kompanijos kartu sukūrė ir realizavo Ethernet (versija 2.0) reikalavimus, kurie atitiko IEEE-802.3. Šiuo metu Ethernet ir IEEE-802.3 protokolai užima vieną pagrindinių vietų LAN protokolų šeimoje. Ethernet terminas dažnai naudojamas apibrėžti visus tinklus, kurie naudoja daugkartinės prieigos su nešlio kontrole ir konfliktų aptikimu metodą (CSMA/CD- Carier Sense Multiple Access/Collision Detection). Šio tipo tinklai iš esmės atitinka Ethernet bei IEEE-802.3 reikalavimams.
Kitos Ethernet standarto technologijos:
Rapsodija
Rapsodija ( – rečitatyvinis epinės poezijos dainavimas) – muzikos žanras; laisvos formos kūrinys paprastai liaudies melodijų temomis. Rapsodija būna instrumentinė (fortepijonui, orkestrui, fortepijonui ir orkestrui), kartais ir vokalinė instrumentinė (J. Bramso rapsodija altui, vyrų chorui ir orkestrui).
Rapsodija turi ciklinę, vientisinę, monociklinę formą.
Petras Budzeika
Petras Budzeika (1841 m. sausio 18 d. Suvalkijoje – 1907 m. spalio 4 d. Garliavoje) – kunigas, knygnešys.
Rapsodija
Atsirado XVIII a. pabaigoje. Reikšmingų rapsodijų yra sukūrę F. Listas (19 vengrų rapsodijų), E. Šabrijė, A. Kazela, Dž. Eneskus, A. Dvoržakas, S. Rachmaninovas, M. Karlovičius („Lietuviškoji rapsodija“, 1906 m.). Rapsodijų parašė ir lietuvių kompozitoriai, tokie kaip B. Dvarionas, J. Švedas, S. Vainiūnas, V. Paltanavičius.
Petras Budzeika
Biografija
Pirmosios kunigavimo vietos nežinomos. Vėliau iki 1873 m. buvo Seinų katedros vikaras. Vienu metu buvo Seinų kunigų seminarijos ekonomas.
1873–1881 m. kunigavo Lenkijoje.
1882 m. paskirtas Garliavos klebonu ir Marijampolės dekanu. Šias pareigas užėmė iki mirties. Palaidotas Jonučių kapinėse (Kauno r.).
Knygnešio veikla
Važiuodamas į Seinus pas vyskupą dekanato reikalais seminarijos klierikams nuveždavo lietuviškos spaudos, kurios gaudavo iš Kalvarijoje gyvenusio knygnešio kunigo Adomo Grinevičiaus. Grįždamas atgal Kalvarijoje gaudavo lietuviškos spaudos Kauno kunigų seminarijos auklėtiniams.
Animacijos studija
Animacijos studija – įmonė, kurianti animacinę produkciją. Didžiausios tokios kompanijos turi savo fizinę įrangą, darbuotojus dirbančius su ja, bei turi lemiamą balsą nuomojant ar parduodant pagamintą produktą. Jos taip pat turi platinimo teises ir kūrybines teises į personažus sukurtus/priklausančius kompanijai (panašiai kaip autoriai turi autorines teises). Kai kuriais ankstyvaisiais atvejais, jos taip pat turėjo patentus animacijos metodams naudotiems kai kuriose studijose našumui padidinti. Apskritai, teisiniu požiūriu, šios kompanijos yra verslo subjektai ir gali veikti atitinkamai.
Šiuo metu, yra apie 200 aktyvių animacijos studijų, kurios kuria ir platina animacinius filmus. Tai gali būti studijos pačios kuriančios animaciją arba korporacijos.
JAV studijos
thumb|left|150px|Raoul Barré Winsor McCay buvo plačiai pripažįstamas kaip animacinio filmo tėvas. Jis perdarė savo komiksų seriją „Mažylis Nemo“ (Little Nemo) į 10 minučių trukmės filmą, iš kurių 2 minutės buvo animuotos. Filmas buvo režisuotas kartu su J. Stuart Blackton ir išleistas 1911 m. balandžio 8 d. Tačiau, pirmos animacijos studijos titulas priklauso „Barré Studio“, kurią 1914 m. įkūrė Raoul Barré kartu su Bill Nolan nedaug aplenkdami „Bray Productions“, įkurtą J.R. Bray 1914 m. gruodį.
Nors Bray studija negavo „pirmosios“ titulo, tačiau jos darbuotojas Earl Hurd sukūrė patentus masinei studijos produkcijos gamybai. Kadangi, Hurd šių patentų neįregistravo savo vardu, o perdavė juos Bray, vėliau jie įkūrė „Bray-Hurd Patent Company“ ir pardavinėjo šias technologijas kitoms tuometinėms animacijos studijoms. Šiai kompanijai priklausė tokie patentai kaip: animacijos sistemos naudojančios piešimą ant permatomų celiuliozės lakštų ir stabilius vaizdus išlaikanti registravimo sistema. Bray taip pat sukūrė paprastą darbų pasidalinimo sistemą, kuri animacijos studijų yra naudojama ir dabar (animatoriai, padėjėjai, projektų kūrėjai ir t. t.).
thumb|right|150px|Walt Disney Šiuo ankstyvuoju laikotarpiu, žinomiausia animacijos studija buvo „Disney Brothers Animation Studio“ (dabar žinoma kaip „Walt Disney Animation Studios“), įkurta 1923 m. spalio 16 d. brolių Walt ir Roy O. Disney. Studija sukūrė savo pirmą trumpą animacinį filmą „Garlaivis Vilis“ (Steamboat Willie) 1928 m., kuris sulaukė didelio kritikų pripažinimo, tačiau tikrasis pripažinimas atėjo 1937 m., sukūrus pilnametražinį animacinį filmą „Snieguolė ir septyni nykštukai“ (Snow White and the Seven Dwarfs), kuris davė pradžią kitų studijų mėginimams sukurti pilnametražinius filmus. 1932 m., „Gėlės ir medžiai“ (Flowers and Trees), bendrovių „Walt Disney Productions“ ir „United Artists“ bendras kūrinys, laimėjo pirmą „Oskaro“ apdovanojimą „Už geriausią trumpą animacinį filmą“. Šis laikotarpis tarp trečiojo ir šeštojo dešimtmečių arba, kartais, nuo 1911 m. iki Walt Disney mirties 1966 m. yra žinomas kaip Auksinis JAV animacijos amžius, kadangi jis apima „Disney“ augimą bei „Warner Bros.“ ir „MGM“ tapimą garsiomis animacijos studijomis.