cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozas Lubas
Stumbro klubas
2019 m. priklausė FC Stumbras, tačiau pagrindinėje sudėtyje nesužaidė nė vienerių rungtynių. Vasarą, kai klubas buvo pašalintas iš A lygos, perėjo į FK Riteriai.
Riterių klubas
Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2019 m., kai sužaidė pirmas rungtynes A lygoje atstovaudamas FK Riteriai. Iš viso 2019 m. sužaidė dvejas rungtynes.
2020 m. dažniausiai žaidė Riteriai B ekipoje, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2022 m. A lygoje atstovaudamas Riterių klubo pagrindinei ekipai pasirodė tris kartus ir oficialiai sužaidė vos dvidešimt penkias minutes. O Pirmoje lygoje žaisdamas Riteriai B ekipoje pelnė penkis įvarčius.
Jonavos klubas
2022 m. liepos 22 d. pranešta apie tai, kad žaidėjas skolinamas FK Jonava.
Debiutavo jonaviškių ekipoje 2022 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai. Šiose rungtynėse pasižymėjo pelnydamas įvartį. Šiauliečiai nugalėjo jonaviškius rezultatu 3-1.
2022 m. lapkričio 23 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Panevėžys. Po šio įvarčio jonaviškiai pirmavo rezultatu 1:0, bet nesugebėjo išlaikyti persvaros ir pralaimėjo.
Džiugo klubas
2023 m. sausio 19 d. tapo žinoma, kad nuomos pagrindais žaidėjas rungtyniaus „Džiugo“ klube.
2023 m. kovo 5 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pasižymėjo pelnydamas du įvarčius, o Džiugo klubas nugalėjo varžovus išvykoje.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Žaidimas rinktinėje
Kviečiamas į jaunimo rinktines. Atstovavo Lietuvos U–19 rinktinei.
Golfo klubas „Elnias“
Golfo klubas „Elnias“ – 9 duobučių golfo aikštynas Didžiosiose Lapėse, Kaune.
Šis golfo klubas buvo atidarytas 2000 m. birželio 30 d. Jis tapo pirmuoju Lietuvoje golfo aikštynu. Šį projektą įgyvendino Lietuvos golfo federacijos ir golfo klubo „Elnias“ prezidentas Vytautas Motiejūnas.
Nuo 2000 iki 2006 m. golfo klubo „Elnias“ aikštynas buvo vienintelis Lietuvoje.
Aikšyno charakteristika
Laukų skaičius: 9 Laukų PAR: 28 Laukų ilgis: 1270 m
Srutovežis
thumb|250p|Srutovežis Latvijoje
Srutovežis – specialus automobilis, skirtas skystų atliekų gabenimui. Dažniausiai srutovežį sudaro speciali cisterna, pritvirtina prie sunkvežimio kėbulo, nors taip pat (ypač žemės ūkyje) naudojama traktoriaus traukiama cisterna. Prie cisternos tvirtinamas platus elastingas vamzdis su siurbliu srutų siurbimui ir šalinimui. Srutovežiais gabenamos organinės atliekos (srutos) iš išviečių, tvartų, kiaulidžių į valymo vietas. Taip pat srutovežiai naudojami dumblo, užteršto vandens, įvairių nuotekų siurbimui ir gabenimui.
Lekių piliakalnis
Lekių piliakalnis, Pilalė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A495P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1104) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lekių kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Švėkšna – Daukšaičiai, pro Alseikas pasukus link Šiūparių, už Padubrinio pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi į Lekius, juose ties sodyba - į dešinę šiaurėn per drėgną pievą ir miško kraštą paėjus 250 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Šalpės kairiojo kranto slėnyje. Iš šiaurės, rytų ir pietryčių jį juosia Šalpė. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 54 m ilgio, 20 m pločio pietvakarių krašte, aukštesniu šiaurės rytų smaigaliu. Pietvakariniame jos pakraštyje yra tarsi 6 m pločio pylimo liekanos. Pietvakarių šlaitas 5 m aukštyje statintas. Šlaitai statūs, 12 m aukščio.
Aikštelės šlaitai iš visų pusių (išskyrus PV) nuplauti. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.
Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos arboretumas
250px|thumb|right| 250px|thumb|right|VDU ŽŪA arboretumas Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos arboretumas (VDU ŽŪA arboretumas) yra Akademijos miestelyje, Kauno raj., 10 km į vakarus nuo Kauno miesto, šalia vakarinio aplinkelio ir kelio Via Baltica. Įkurtas 1991 m. šalia tuometinės Lietuvos žemės ūkio akademijos (vėliau Aleksandro Stulginskio universiteto). Arboretumas užima 15,77 ha sklypą, šiaurės vakaruose besiribojantį su Parko gatve, o pietuose su Graužės II ir Graužės III tvenkiniais. Vietovė lygi su nedideliu nuolydžiu pietų pusėn, atvira vėjuota. Arboretumas lankomas kasdien, šviesiuoju paros metu, nuo balandžio mėn. 1 d. iki lapkričio mėn. 1 d. lankymas nemokamas.
Apie arboretumą
Arboretumas sudarytas iš sistematinės kolekcijos ir 6 svarbesnių geografinių regionų (Centrinės Europos, Šiaurės Amerikos, Rytų Azijos ir Japonijos, Kaukazo, Sibiro, Lietuvos) floristinių kolekcijų. Iš viso auginama apie 900 rūšių ir smulkesnių taksonominių vienetų medžių, krūmų, lianų, paplitusių daugiausia vidutinio klimato juostoje, rečiau subtropinėse srityse. Sistematinė kolekcija suprojektuota vadovaujantis vokiečių botaniko sistematiko Adolfo Englerio (1844-1930) sudaryta augalų filogenetinio vystymosi sistema. Eksponuojami augalai suskirstyti ir išdėstyti šeimomis, o šeimos – gentimis, pagal galimybes prisilaikant jų atsiradimo ir plėtotės Žemės rutulyje eiliškumo.
Nors arboretumas dar vis kuriamas, gausiausių šeimų rinkiniai jau pakankamai reprezentatyvūs. Erškėtinių šeimą atstovauja daugiau kaip 150 taksonominių vienetų, o pušinių, kiparisinių, klevinių, lanksvinių ir kai kurių kitų šeimų sukaupta po keliasdešimt taksonų. Geografinių regionų floristinėse grupėse kaupiamos gamtinė teritoriją atstovaujančių augalų kolekcijos, ir formuojamos regionui būdingos sumedėjusių ir žolinių augalų bendrijos.
Vašuokas
left|120px
Pajuodžiai (Panevėžys)
Pajuodžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Velžio.
Imškų telmologinis draustinis
Imškų telmologinis draustinis (arba Įmškų telmologinis draustinis ) – saugoma gamtos teritorija Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, 2 km į pietryčius nuo Musteikos, tęsiasi toli po negyvenamus Gudų girios plotus (rytuose ribojasi su Čepkelių rezervatu, o pietuose priartėja prie sienos su Baltarusija).
Skirtas išsaugoti Imškų pelkinį kompleksą su aktyvių aukštapelkių, tarpinių pelkių ir liūnų, vakarų taigos, pelkėtų lapuočių miškų, kerpšilių buveinėmis. Saugomos rūšys: gyvūnų – lūšis, pilkasis vilkas, kurtinys, tetervinas, lututė, Šneiderio kirmvabalis, gyvatėdis, baltasis kiškis, pilkoji gervė; augalai – penkialapis dobilas, smiltyninis gvazdikas, vėjalandė šilagėlė. Miškinga Imškų aukštapelkė yra viena didžiausių Pietryčių Lietuvoje – joje yra gausios kurtinių ir tetervinų tuoktavietės.
Mondegas
Mondegas  – upė centrinėje Portugalijoje, Vidurio regione; ilgiausia tik šios šalies teritorija tekanti upė. Prasideda Eštrelos kalnuose, Govėjos savivaldybėje. Aukštupyje teka į šiaurės rytus, vėliau daro lankstą ir teka į pietvakarius. Įteka į Atlanto vandenyną ties Figeira da Fošu.
Upė pavenkta Ageiros užtvanka. Prie Mondego įsikūrę miestai: Seloriko da Beira, Fornoš de Algodrešas, Mortagva, Penakova, Koimbra, Montemor o Veljas, Figeira da Fošas.
Nela Pocisková
Nela Pocisková (g. 1990 m. spalio 4 d. Bratislavoje) – Slovakijos dainininkė ir aktorė.
Kartu su Kamil Mikulčík dalyvavo 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Leť tmou“. Pusfinalyje duetas surinko 8 taškus ir užėmė aštuonioliktą (priešpaskutinę) vietą. Iki šiol tai pats blogiausias Slovakijos rezultatas šiame konkurse.
XVII Europos futbolo čempionatas
XVII Europos futbolo čempionatas (arba Euro 2024) – septynioliktas Europos čempionatas, kuris vyks 2024 m. birželio 14 – liepos 14 dienomis. Tai bus trečias kartas kai varžybos vyks Vokietijos teritorijoje – 1988 m. Europos čempionatas vyko Vakarų Vokietijoje, o 2020 m. čempionate, vykusiame 11 Europos šalių, vyko 3 rungtynės.
Norą organizuoti 2024 m. Europos futbolo čempionatą išreiškė dvi šalys – Vokietija ir Turkija. 2018 m. spalio mėn. balsavimo būdu Vokietija buvo išrinkta čempionato organizatore.
Atranka
Vokietija pateko į čempionatą šeimininko teise, ir atrankoje nedalyvaus. Rusijos dalyvavimas buvo suspenduotas dėl invazijos į Ukrainą. Likusios 53 UEFA narės varžysis Europos futbolo čempionato atrankos turnyre. 20 komandų iškovos vietas atrankos turnyre, o 3 vietos atiteks atkrintamųjų varžybų nugalėtojams. Atkrintamosiose varžybose dalyvaus geriausiai 2022–2023 m. UEFA Tautų lygos varžybose pasirodžiusios rinktinės, neiškovojusios vietos atrankos varžybose.
SV Zulte Waregem (moterys)
„Zulte Waregem“ – Belgijos futbolo klubas iš Ziultės. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri žinoma Zulte Waregem pavadinimu.
XVII Europos futbolo čempionatas
Atranka
Burtai į Europos futbolo čempionato atranką buvo traukiami Frankfurte 2022 m. spalio 9 d. Atrankos varžybas sudaro 10 atrankos grupių: 7 grupės po penkias komandas bei 3 grupės po šešias komandas. Traukiant burtus buvo naudojami komandų stiprumo krepšeliai, nustatyti 2022–2023 m. UEFA Tautų lygos reitingų pagrindu.
SV Zulte Waregem (moterys)
Rungtyniavo Belgijos moterų futbolo Superlygoje.
XVII Europos futbolo čempionatas
Atranka
Atrankos varžybos prasidės 2023 m. kovo 23 d. ir baigsis lapkričio 21 d. Atkrintamasis turnyras vyks 2024 m. birželio 21-26 d.
Lietuvos rinktinė pateko į G atrankos grupę kartu su Vengrijos, Serbijos, Juodkalnijos ir Bulgarijos rinktinėmis.
SV Zulte Waregem (moterys)
Istorija
1971 m. buvo suformuota moterų ekipa, kuri buvo žinoma Dames Zultse VV pavadinimu. 1971 m. balandžio 24 d. buvo sužaistos pirmosios rungtynės.
1976 m. SK Zulte susijungė su Zulte Sportief. Moterų komanda nuo tada buvo žinoma „Zultse VV“ vardu.
1980–1981 m. „Zultse“ ekipa pirmą kartą tapo provincijos čempionėmis. Finaliniame etape vyko pereinamosios rungtynės, kuriose „Zultse“ komandai nepasisekė.
1982 m. vėl tapo provincijos čempionėmis, bet nepateko į paskutinį etapą. Po sezono kai kurias žaidėjas pasikvietė nacionalinėse serijose žaidę klubai. Buvo svarstoma galimybė išformuoti komandą, bet galiausiai atsisakyta tokių sumanymų. 1987 m. „Zultse“ pirmą kartą pagaliau pakilo į šalies Antrąjį divizioną (II pakopa). Eilę metų blaškėse tarp Provincijos pirmenybių ir Antrojo diviziono, kuriame nepavykdavo ilgam įsitvirtinti.
Nuo 2001 m. žinomos Dames Zultse VV pavadinimu. 2008–2009 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojomis ir pateko į Pirmąjį divizioną.
2009–2010 m. sezone debiutavo aukščiausioje šalies lygoje. Liko devintoje vietoje ir išsaugojo vietą elito divizione.
Nuo 2012 m. žinomos SV Zulte Waregem pavadinimu. Sezoną rungtyniavo BeNe League, bet po to iškrito į belgijos moterų futbolo Antrąjį divizioną. Jame praleido eilę metų.
Nuo 2020–2021 m. sezono vėl rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Superlygoje 2020–2021 m. buvo aštuntos, o 2021–2022 m. užėmė septintą vietą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. rugpjūčio 23 d.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2017 m.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2017 m.
Pirmosios rungtynės
--
Atsakomosios rungtynės
---
Finalo rungtynės
---
Pirmosios finalo rungtynės
--
Atsakomosios finalo rungtynės
-
Pajuodžiai (Alionys)
Pajuodžiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Alionių I, tarp Raguvėlės ir Staniškių miškų. Praeina kelias, yra atšaka į Alionis.
Branduolinis kuras
Branduolinis kuras – kuro rūšis, kurį sudaro medžiagos, kurių atomų branduoliai dalijasi veikiami neutronų ir kuriose gali vykti branduolių dalijimosi grandininė reakcija. Branduolinis kuras naudojamas energijai gauti branduoliniame reaktoriuje. Būtina sudėtinė dalis – atomai, kurių branduoliai, veikiami bet kokios energijos neutronų, gali dalytis. Branduoliniui kurui tinka gamtinis urano izotopas 235U ir kai kurie per branduolines reakcijas sukuriami izotopai. Branduolinis kuras paprastai yra medžiagų mišinys, kuriame yra urano 235U ir urano 238 arba torio 232Th. Dalijantis 1 g urano arba plutonio izotopų branduolių, išgaunama apie 22,5 MWh šiluminės energijos. Nenaudotas branduolinis kuras yra beveik neradioaktyvus. Tačiau branduoliniame reaktoriuje kaupiantis dalijimosi skeveldroms ir aktinidams, branduolinis kuras tampa labai radioaktyvus. Panaudotas branduolinis kuras tampa radioaktyviosiomis atliekomis ir keletą metų saugomas bei aušinamas specialiuose vandens baseinuose. Praėjus šiam laikotarpiui ir sumažėjus kuro radioaktyvumui, perdirbamas specialiose gamyklose išskiriant iš jo daliąją medžiagą, kuri gali būti vėl panaudota.
Žovkvos Šv. Lauryno bažnyčia
thumb|right|300px|Bažnyčia ir varpinė (pastatas kairėje) '''Žovkvos Šv. Lauryno bažnyčia''' – Romos katalikų kolegiatas, stovintis Vakarų Ukrainoje: Lvovo sities Žovkvos rajono administraciniame centre (Žovkvoje). Ukrainos Romos katalikų bažnyčios Lvovo vyskupijos dekanato centras. Žymių ATR valstybės ir karinių veikėjų panteonas, dar vadinamas ir „mažuoju Vaveliu“. Bažnyčios pastatas, taip pat ir šalia stovinti varpinė, yra įtraukti į Architektūros paminklų nacionalinį registrą.
Branduolinis kuras
Branduolinio kuro ciklas
Branduolinio kuro ciklas – urano rūdos transformavimas į branduolinį kurą. Ciklą sudaro šios pakopos:
Žovkvos Šv. Lauryno bažnyčia
Istorija
thumb|left|240px|Šiuolaikinis interjeras Bažnyčia buvo statoma 1606–1618 m. karūnos didžiojo etmono Stanislovo Žolkievskio lėšomis. Projektavo Lvove kūrę italų architektai Povilas Laimingasis, vėliau – Ambroziejus Maloningasis , kuriam (spėjama) galėjo padėti Povilas Romietis. Konsekruota 1623 m. gegužės 28 d.
Fundatorius planavo šventovę paversti giminės laidojimo vieta–mauzoliejumi, kartu tai turėjo būti padėkos votas už ATR kariuomenės pasiektas pergales ir jo karinės šlovės paminklas (apie sėkmę kovos laukuose priminė ir pastato išoriniame frize iškalti raiti riteriai bei 1610 m. Klušino mūšį vaizduojantis paveikslas (dail. Simonas Bogučiovičius).
Svarbiu įvykiu naujai pastatytoje bažnyčioje buvo 1620 m. gruodžio 7 d. žuvusio grįžtant iš Mūšio prie Cecoros fundatoriaus St. Žolkievskio laidotuvės, jų procesijai vadovavo žentas Krokuvos kaštelionas Jokūbas Sobieskis. 1636 m. teko laidoti dar vieną susidūrime su totoriais kritusį ATR valstybės veikėją Stanislavą Danilovičių (fundatoriaus anūką), puošnus jo antkapinis paminklas išliko iki mūsų dienų.
Stanislovo Žolkievskio našlė Regina Herburt šventovei padovanojo žemės sklypą, remdavo finansiškai ir vėliau. Po našlės mirties jos duktė Sofija Danilovičiova ir toliau globojo bažnyčią, nuo 1631 m. kunigams mokėjo prebendą (stipendijas). Už vėlesnio Žovkvos valdytojo Jokūbo Sobieskio ištekėjusi Sofijos duktė Sofija Teofilė (ATR valdovo Jono Sobieskio motina) miestelyje įsteigė dar vieną giminės nekropolį – Švč. M. Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčią, pastarojoje šventovėje vėliau buvo palaidota pati fundatorė ir jos šeimos nariai.
Vyskupas Mikalojus Vižickis 1742 m. Šv. Lauryno šventovei suteikė kolegiato titulą, o vėliau Žovkvą valdęs Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė prie kolegiato įkūrė abatiją.
Po pergalės Vienos mūšyje ATR valdovas Jonas Sobieskis rezidavo Žovkvoje. Šv. Lauryno bažnyčioje jis buvo apdovanotas Prancūzijos karaliaus Liudviko XIV atsiųstu aukščiausiu tos šalies Šv. Dvasios ordinu, o žmonai Marijai Kazimirai (liaudyje vadinamai Marysenka) įteiktas Vatikano apdovanojimas – Aukso rožė. Jonas Sobieskis užsakė iškalti antkapinius paminklus Stanislovui Žolkievskiui (monarcho proseneliui) ir nelaisvėje žuvusiam Jonui Žolkievskiui (monarcho broliui) su lotynišku užrašu „Exoriare aliquis nostris ex ossibus ultor“ ( – Vergilijaus poemoje „Eneidoje“ mirštančios Didonos prakeikimas). Kitoje presbiterijos pusėje iškilo fundatoriaus žmonos Reginos ir jo dukters Sofijos skulptūros. Ant sienų Lietuvos–Lenkijos valdovas liepė pakabinti dar tris didžiulius pergalingus mūšius vaizduojančius paveikslus:
Po Habsburgų monarchijos valdovo Juozapo II 1800 m. įvykdytų reformų šventovė kolegiato funkcijas prarado ir iki 1946 m. buvo miestelio parapijine bažnyčia. Po to uždaryta ir paversta trąšų sandėliu, pastatas buvo menkai prižiūrimas: per prakiurusį stogą veržėsi lietaus vandenys, po žiemos šalčių nutrupėjo šventovės puošyba. Dauguma skulptūrų buvo sudaužytos, paveikslai išgabenti į muziejus: XVII a. florenciečio tapytojo Carlo Dolci „Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu“ pateko į Leningrado Ermitažą, trys portretai išvežti į dominikonų vienuolyną Krokuvoje. Daug drobių atsidūrė Lvovo meno galerijos sandėliuose. Paveikslas „Vienos mūšis“ buvo iškabintas Oleskos pilyje–muziejuje, bet patalpos šiam septynių metrų aukščio meno kūriniui buvo per žemos, todėl teko jo dalį susukti į ruloną.
1989 m. pastatas buvo grąžintas Romos katalikams. Po metų, lenkų ir ukrainiečių valstybinėms ir visuomeninėms organizacijoms padedant, pradėti Šv. Laryno bažnyčios atstatymo darbai, kiek vėliau Lenkijoje buvo restauruotos ir stambiagabaritės batalistinės drobės. Lenkijos meno ekspertų nuomone, šie paveikslai galėtų grįžti į Žovkvos bažnyčią. Lvovo meno galerijos vadovybė nusprendė, kad bažnyčios patalpos tam nėra tinkamos, todėl 2012 m. „Parkanų mūšis“ buvo pakabintas Zločivo pilyje, o „Vienos mūšis“ – vėl Oleskos pilies menėje.
Eksterjero fragmentai
Bažnyčios pastatas plane yra lotyniško kryžiaus formos, vidus vienanavis su kvadratiniais transepto šonais ir trikampe presbiterija. Tarp transepto šonų ir prebiterijos patalpinta zakristija (pietuose) ir saugykla (šiaurėje). Įdomus pastato frizas su sakraliniams pastatams retos tematikos bareljefais, primenančiais apie fundatoriaus kovą už katalikybę. Įėjimo į bažnyčią duris puošia vienas gražiausių visoje buvusios ATR teritorijoje vėlyvojo renesanso epochos portalas. Jame iškaltos evangelistų figūros, kiek žemiau – Šv. Petras ir Šv. Povilas, taip pat Šv. Laurynas ir Šv. Stanislovas. Pačiame viršuje – Dievo Tėvo atvaizdas. Transepto šiaurinėje pusėje patalpinta Švč. Mergelės Marijos koplyčia, pietinėje – Švč. Trejybės koplyčia. Transepto ir navos sankirtoje iškilęs kupolas. Laiptai po zakristija veda į laidojimo kriptas.
Prie bažnyčios stovi kiek pasvirusi vėlyvojo renesanso stiliaus varpinė (XVII a. I pusė), anksčiau tarnavusi gynybiniu bokštu (apie tai primena šaudymo angos apatiniuose tarpsniuose).
Vokietijos mokesčių mokėtojų federacija
thumb|250px|[[Skolų laikrodis prognozuoja Vokietijos valstybės įsiskolinimą]] Vokietijos mokesčių mokėtojų federacija (, BdSt) – registruotoji draugija, vienijanti mokesčių mokėtojus Vokietijoje; didžiausia mokesčių mokėtojų organizacija pasaulyje. 1949 metais įkūrė Karl Bräuer. Tikslai – siekti mažinti mokesčius bei rinkliavas, biurokratiją. Teikia mokesčių konsultacijas. Apie 310 000 narių (2010 m.) (2000 m. – 426 000) Sudaryta iš 15 savarankiškų asociacijų žemėse. Veikia Karl Bräuer institutas (KBI), finansų tyrimo įstaiga.
Stančikas
300px|thumb|right|Stančikas karaliaus puotoje, po [[Smolensko apgultis (1514 m)|Smolensko praradimo. Susirūpinęs juokdarys atidžiai skaito diplomatinį paštą, kuriame pranešama apie grėsmingą pralaimėjimą. Daugiau tai niekam nerūpi. Pro praviras duris matyti puotos siautulys. Už lango nakties danguje šviečia kometa. Laikysenoje ir žvilgsnyje įžiūrima neviltis. Jan Matejko 1862 m. paveikslas, šiuo metu saugomas Varšuvos nacionaliniame muziejuje]] Stančikas (, 1480–1560) buvo vienas žinomiausių karališkųjų juokdarių, tarnavęs trims Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovams: Aleksandrui, Žygimantui Senajam ir Žygimantui Augustui. Nežinomas nei tikrasis šio juokdario vardas, nei jo tiksli biografija. Antrasis vardas galėjo būti Gąska, nors kiti šaltiniai taip nemano. Abu šie vardai randami dviejose trumpose Jan Kochanowski poemose. Nei Stańczyk, nei Gąska tuo metu negalėjo būti tikra pavardė. Kartais vadintas riteriu-juokdariu, tai galėjo būti riteris, kuriam sužeidimas nutraukė karinę karjerą.
Pareigos
Stančikas priklausė tiems juokdariams, kurių darbas anaiptol nebuvo vien linksminti. Viduramžiais ir Renesanso epochoje daugelis valdovų žinojo, jog pavojinga klausytis vien svitos, visada sakančios ar patvirtinančios viską, ką tik norėtųsi. Atidžiai išanalizavęs ir gerai suprasdamas esamą politinę situaciją, juokdario drabužius dėvintis Stančikas pačiam karaliui į akis visiems girdint rėždavo tiesą, rūpindamasis, kad karalius neatsisakytų šios pripažinti.
Tokios juokdario pareigos nebuvo nei malonios, nei dėkingos. Stančikui kliūdavo ir tikros paniekos, patyčių, valdovas kai kada jį tiesiog piktai nutildydavo. Kai kur jos buvo ir pavojingos. Pavyzdžiui, Rusijos Ivanas Rūstusis savo juokdarį už nepatikusį pajuokavimą išvijo, paskui liepė sugrįžti, galop visgi nubaudė mirties bausme. Tuo tarpu Stančikas vadinamas „valdovo mylimu“ juokdariu, nors yra išlikę duomenų, kad amžininkai jo labai nemėgo, nes bijojo jo įžvalgų.
Kiti to laikotarpio „išmintingi juokdariai“ buvo Maksimiliano II „Konradas“ arba Liudviko XII ir Pranciškaus I „Tribūnas“.
Izabelė Jogailaitė
1539 m Žygimantas Senasis atidavė savo dukterį Izabelę tuometiniam Vengrijos karaliui. Daug kas nepritarė tai santuokai, ir Stančikas tarė karaliui: Bent laiku pastatyk jai Krokuvoje nuomojamą namą, kad ji turėtų kur gyventi. Izabelė iš tiesų vėliau turėjo grįžti atgal jau su kūdikiu.
Lokio medžioklė
Kitą kartą Žygimantas iš Lietuvos gavo labai puikų lokį, kuris buvo atvežtas narve. Karalius nusprendė jį sumedžioti pramogai. Sumanytoje pramogoje dalyvavo ir jau nėščia būdama karalienė. Medžioklės metu lokys nelauktai puolė, karalienė nukrito nuo arklio, įvyko persileidimas. Lokys apvertė taip pat ir Stančiko žirgą. Visgi karalius po to ėmė plūsti juokdarį deramai neapgynus karalienės. Dar didesnė kvailystė yra išleisti ir medžioti lokį, kuris prieš tai jau buvo narve – atrėžė juokdarys. Be gana tiesioginio konteksto, vėliau buvo rašoma, jog taip karaliui gana piktai buvo priminta, jog jis deramai neišnaudoja savo kai kurių pasiektų karinių pergalių Prūsijoje – užuot galutinai prijungęs jau nugalėtą valstybę, uždėjo tik duoklę. Vėliau tai sukėlė daug sunkumų.
Pasitikėjimas vienuoliu
Kartą Žygimantas Augustas pranciškonų vienuoliui, savo motinos nuodėmklausiui įteikė didžiulę sumą pinigų ir pavedė nupirkti užsienyje naujų knygų. Stančikas ėmė kažką rašinėti. Valdovo paklaustas, ką čia veikia, juokdarys prisipažino sudarinėjantis didžiausių karalystės kvailių sąrašą: ''Dėl pirmo numerio dar neapsisprendžiau. Jei tas vienuolis grįš su nupirktomis knygomis, tai bus jis, o jei negrįš – tai tada karalius bus pirmas.''
Visi gydytojai
Žinoma ir linksmesnių juokų. Pavyzdžiui, kartą pokalbyje apie tai, kuri profesija labiausiai paplitusi, Stančikas pareiškė: gydytojai. Tam įrodyti jis apsirišo neva skaudamą dantį ir ėjo per miestą visiems skųsdamasis. Daugelis sutiktųjų puolė patarinėti, ką daryti su tuo dantimi. Visi jūs mano gydytojai! – paskelbė juokdarys.
Raimondas Vilėniškis
Raimondas Vilėniškis (g. 1976 m. birželio 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje.
2005 m. kovo 1 d. persikėlė į Lenkijos Radomo „Radomiak“ klubą. 2006 m. vasario pradžioje sugrįžo iš Lenkijos ir pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgirio“ klubu.
2009 m. gegužės mėn. Kaune gavo UEFA B lygio trenerio licenciją.
Lietuvos futbolo rinktinėje 2001–2003 m. sužaidė trejas rungtynes, 2001 07 04 pelnė įvartį į Estijos rinktinės vartus Baltijos taurės taurės turnyre.
Pasiekimai
su FK Ekranas
su VMFD Žalgiris Vilnius
Trenerio karjera
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.
Vedinėlis
Vedinėlis arba Vadinėlis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, Malkėstaičio hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,32 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 149,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžių ir krūmų juosta. Aplink ežerą plyti dirbami laukai. Iš šiaurės į rytus ežerą prateka Malkėstos upelis link netoliese telkšančio Malkėstaičio ežero (Siesarties upės baseinas). Šalia įsikūrę Andrioniškio ir Rudilių kaimai. Šiaurvakarine pakrante eina kelias Nr.2802 (Molėtai – Stacijava – Smėlinka).
Miklinys
Miklinys – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Avižlio kairysis intakas.
Miklinio ištakos yra į rytus nuo Kairiškių. Upelis teka pro Šiurkiškių bei Užpelkių kaimus, Užpelkių mišką. Įteka į Avižlį 5,6 km nuo jo žiočių. Dalis upelio vagos reguliuota (aukštupio 2,9 km ruožas). Gyvenvietės prie Miklinio: Šiurkiškės ir Užpelkiai.
Upėvardis Miklinys siejamas su („drėgnas“ arba „lankstus“), liet. miklus („liaunas, lankstus; vikrus, mitrus, greitas, gyvas“); visgi, pasak A. Vanago, labiau pagrindžiama drėgnumo, šlapumo reikšmė.
Dmitrijus Pavlovas
Dmitrijus Pavlovas (rus. Дмитрий Григорьевич Павлов; 1897 m. spalio 23 d. Kostromos gubernija – 1941 m. liepos 22 d.) – tarybinis karinis veikėjas, armijos generolas, Tarybų Sąjungos didvyris. 1941 m. liepos 22 d. sušaudytas. Palaidotas NKVD poligone netoli Maskvos.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Baigė 4 klasių parapinę mokyklą ir 2 klasių mokyklą. Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. buvo mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo kautynėse su Vokietijos imperijos kariuomene. Pakeltas į puskarininkus. 1916 m. pateko į nelaisvę. Priverstinai dirbo Vokietijos šachtuose. 1919 m. paleistas ir grįžo į Rusiją. Įstojo į Raudonąją armiją. Baigė vadų kursus Kostromoje. Rusijos pilietiniame kare dalyvavo kautynėse su baltagvardiečiais. 1922 m. baigė Omsko pėstininkų mokyklą. 1925–1928 m. studijavo M. Frunzės karo akademijoje. 1936–1937 m. dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare respublikonų pusėje.
Kylančioji gaubtinė žarna
thumb|200px|[[Storoji žarna|Storosios žarnos piešinys, kuriame kylančioji gaubtinė žarna pažymėta mėlyna spalva]] Kylančioji gaubtinė žarna – siauresnis aklosios žarnos tęsinys, einantis vertikaliai į viršų ir yra prisiglaudusi dešinėje prie pilvo šoninės užpakalinės sienos raumenų. Kaip ir nusileidžiančiąją gaubtinę žarną, pilvaplėvė dengia mezoperitoniškai – nedengia tik užpakalinio paviršiaus.
Kylančioji gaubtinė žarna kyla nuo dešiniosios klubinės duobės link kepenų visceralinio paviršiaus, ties kuriuo sudaro dešinįjį gaubtinės žarnos linkį (flexura coli dextra) ir pereina į skersinę gaubtinę žarną. Linkis yra po kepenų dešiniąja skiltimi, ties dešiniuoju inkstu – liečia jo priekinio paviršiaus apatinę šoninę dalį. Vidutiniškai kylančioji gaubtinė yra apie 15-20 cm ilgio, bet gali būti trumpesnė, jei yra aukšta aklosios žarnos padėtis. Užpakalinis paviršius apačioje liečia dešinįjį klubinį raumenį, aukščiau klubinės keteros – vagą tarp didžiojo juosmens raumens ir kvadratinio juosmens raumens, pasiekia kairiojo inksto apatinę dalį. Vidinis paviršius liečia klubinės plonosios žarnos kilpas, šoninis – pilvo šoninę sieną, priekinį dengia plonosios žarnos kilpos, iš dalies ir didžioji taukinė. Priekinis paviršius gali liesti ir priekinę pilvo sieną. Kartais kylančioji gaubtinė žarna esti intraperitoninėje padėtyje ir turi pasaitą.
Rokų atodanga
thumb|260px|Atodangos šiaurinė dalis
Rokų atodanga – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Jiesios upės slėnyje, Rokuose (Panemunės sen.), Kauno miesto savivaldybėje. miniatiūra|220px|left|Atsivėręs juostuotasis molis
Atodanga atsiveria Jiesios vingyje dešiniajame krante, apie 1,5 km nuo jos santakos su Nemunu. Užimamas plotas – 0,45 ha. Driekiasi pietų–šiaurės kryptimi (link žemupio) apie 350 m. Iš vakarų pusės, priešingame upės krante, slėnyje, lygiagrečiai praeina geležinkelio linija. Iš šalia pylimo vedančios Upėtakių gatvės patogu apžvelgti atodangą iš toli. Iš rytų (viršutiniame krante) – naujai įrengtas Jiesios kraštovaizdžio pažintinis takas, juosiantis raizgytą atodangos puslankį, besiplečiantis individualių namų kvartalas (P. Babicko, šv. Roko gatvės). Atodangos pietinis sparnas vos per 100 m nutolęs nuo Rokų vidurinės mokyklos stadiono. Ne mažiau įspūdingų atodangų fragmentų prie Jiesios Kauno mieste esama ir žemiau Rokų atodangos.
Objekto statusas patvirtintas Aplinkos ministerijoje 2013 m. spalio 25 d. įsakymu nr. D1-792, į Saugomų teritorijų registrą įtrauktas 2013 m. lapkričio 8 d.
Balstogės vaivadija (1945–1975)
Balstogės vaivadija − 1945−1975 m. Lenkijos Liaudies Respublikos teritorijos administracinis vienetas. Vaivadijos sostinė buvo Balstogės miestas. Vaivadija ribojosi šiaurės rytuose su Lietuvos TSR, rytuose su Baltarusijos TSR, pietuose su Liublino vaivadija, pietvakariuose su Varšuvos vaivadija, šiaurės vakaruose su Olštyno vaivadija ir šiaurėje su Karaliaučiaus sritimi.
Istorija
thumb|left|Balstogės vaivadija 1945–1950 m.
Vaivadija buvo įkurta 1944 m. rugpjūtį, kai Raudonoji armija užėmė didžiąją dalį vokiškos Balstogės srities, tačiau tuo pačiu metu ši teritorija priklausė ir Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1945 m. rugpjūčio 16 d. po 1945 m. rugpjūčio 16 d. Lenkijos ir TSRS sienų sutarties galutinai buvo nustatytos vaivadijos ribos. 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą vaivadija buvo išskaidyta į daug mažesnę Balstogės vaivadiją, Lomžos vaivadiją, Suvalkų vaivadiją ir Ostrolenkos vaivadiją.
Administracinis suskirstymas
Iš pradžių vaivadiją sudarė Augustavo apskritis, Balstogės apskritis, Bielsko apskritis, Mazovijos Vysokio apskritis, Sokulkos apskritis ir Suvalkų apskritis.
WRS
Atlikėjas su daina „Llámame“ atstovaus Rumunijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Balstogės vaivadija (1945–1975)
Administracinis suskirstymas
Suskirstymas 1973 m.:
WRS
„Eurovizijos“ dainų konkursas
2022 m. kovo 5 d. atlikėjas su daina „Llámame“ laimėjo „Selecția Națională 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Paulaičių piliakalnis
Paulaičių piliakalnis, Pilalė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A498P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1088) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Paulaičių kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Gardamas – Švėkšna pavažiavus į kairę šiaurės vakarų kryptimi link Paulaičių, už 1,6 km - keliu į pietus – pietvakarius, už 300 m už griovio pasukus į dešinę šiaurės kryptimi lauko pakraščiu – yra už 500 m, lauko šiauriniame krašte.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ašvos kairiajame krante, santakoje su Beržupiu. Iš rytų ir šiaurės rytų jį juosia Beržupis, iš šiaurės ir šiaurės vakarų – Ašvos slėniai. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30x27 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 50 m ilgio, 5 m aukščio, 16 m pločio lanko formos pylimas, už kurio iškastas 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
800 m į rytus nuo piliakalnio Žiogų kalne yra II a. – XII a. senkapis.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia - II tūkstantmečio pradžia.
WRS
„Eurovizijos“ dainų konkursas
Atlikėjas pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, tryliktuoju numeriu.
Pajuodžiai (Jauniūnai)
Pajuodžiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Variekos.
Marija Macijauskienė
Marija Macijauskienė (1930 m. kovo 11 d. Kaune – 2020 m. gegužės 8 d. Klaipėdoje ) – lietuvių poetė, publicistė, literatūros darbuotoja.
Nuo 1954–1958 m. Marija Macijauskienė dirbo žurnalo „Jaunimo gretos“ redakcijoje literatūros darbuotoja, 1958–1967 m. – laikraščio „Kauno tiesa“ redakcijos kultūros ir mokyklų skyriaus literatūros bendradarbe (kuravo ir Kauno jaunųjų rašytojų sekciją), 1967–1968 m. žurnalo „Nemunas“ redakcijos Informacijos skyriaus redaktore, 1968–1969 m. laikraščio „Gimtasis kraštas“ redakcijos literatūros darbuotoja. 1969–1984 m. buvo LTSR literatūros muziejaus jaunesnioji mokslinė bendradarbė, vyresnioji mokslinė bendradarbė, o 1970–1981 m. direktorė.
Nuo 1957 m. Žurnalistų sąjungos narė, nuo 1983 m. – Rašytojų sąjungos narė.
Bibliografija
Žurnaluose „XXI amžius“, „Nemunas“, „Literatūra ir menas“ paskelbė nemažai straipsnių apie lietuvių literatus, menininkus.
Švedijos futbolo varžybos 2004 m.
Švedijos futbolo varžybos 2004 m.
Pusfinalio rungtynės
Djurgårdens IF nugalėjo 2-0 ir pateko į finalą.
IFK Göteborg nugalėjo 2:0 ir pateko į finalą.
Riestinė gaubtinė žarna
thumb|200px|[[Storoji žarna|Storosios žarnos piešinys, kuriame riestinė gaubtinė žarna pažymėta mėlyna spalva]]
Pajuodžiai (Vilnius)
Pajuodžiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rukainių.
Skersinė gaubtinė žarna
thumb|200px|[[Storoji žarna|Storosios žarnos piešinys, kuriame skersinė gaubtinė žarna žarna pažymėta mėlyna spalva]] Skersinė gaubtinė žarna – storosios žarnos dalis. Ilgis yra apie 30 cm, gali siekti apie 50-60 cm (platesnės variacijos ribos – 30-85 cm). Viršutiniu paviršiumi, einant iš dešinės į kairę, liečia kepenų apatinį paviršių, kur susidaro gaubtinės žarnos įspaudas (impressio colica), tulžies pūslę, skrandžio didžiąją kreivę. Užpakalinis paviršius liečia dvylikapirštės žarnos nusileidžiančiąją dalį, kasos galvą, kairįjį inkstą, o apatinis – tuščiosios ir klubinės plonosios žarnos kilpas. Priekinį paviršių iš priekio dengia didžioji taukinė, kuri ją skirią nuo priekinės pilvo sienos. Žemiausias skersinės žarnos taškas priekinėje pilvo sienoje gali būti bambos srityje.
Žarna judri, nes yra intraperitoninėje padėtyje ir turi skersinės gaubtinės žarnos pasaitą (mesocolon transversum). Kairysis gaubtinės žarnos linkis (flexura coli sinistra) yra aukščiau ir kiek atgal negu dešinysis linkis, išsidėsto ties kairiuoju inkstu ir blužnimi.
Pajuostis (Miežiškiai)
Pajuostis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Nevėžio kaimo, šalia kelio.
Matteo Pessina
Mateo Pesina (g. 1997 m. balandžio 21 d.) – Italijos futbolininkas, atstovavęs šalies rinktinei.
Futbolininko karjera
Profesionalią karjerą 2014 m. pradėjo gimtojo miesto komandoje „AC Monza“.
2015 m. perėjo į AC Milan, tačiau jame nesužaidė nei vienų rungtynių ir buvo nuomojamas „US Lecce“, „Calcio Catania“ ir „Como 1907“ klubams.
2017 m. liepos 7 d. pasirašė sutartį su „Atalanta BC“ klubu. Vėliau jis buvo išnuomotas „Spezia Calcio“ ir „Hellas Verona F.C.“ klubams.
M. Pesina su Italijos U-20 rinktine 2017 m. užėmė trečią vietą FIFA U-20 pasaulio taurės turnyre.
2020 m. italas debiutavo pagrindinėje šalies rinktinėje. 2021 m. gegužės 28 d. italas pelnė du įvarčius draugiškose rungtynėse su San Marinu.
M. Pesina kartu su rinktine dalyvavo XVI Europos futbolo čempionate. Rungtynėse su Velsu italas pelnė vienintelį rungtynių įvartį.
Pasiekimai
Italija U20
Henri Gance
Henri Gance (1888 m. kovo 17 d. – 1953 m. lapkričio 19 d.) – Prancūzijos sunkiosios atletikos sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Henri Gance gimė Paryžiuje.
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sunkiosios atletikos varžybose. Vyrų vidutinio svorio kategorijoje Gance aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju šios svorio kategorijos olimpiniu čempionu.
Edgaras Mastianica
Edgaras Mastianica (g. 1988 m. spalio 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
2010 m. birželio mėnesį debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 metų rinktinėje Baltijos jaunimo taurės rungtynėse prieš Latvijos bendraamžius. Iš viso jaunimo rinktinėje sužaidė 5 rungtynes.
Pasiekimai
su FK Klaipėdos Granitas
Sheldon Riley
Sheldon Hernandez (g. 1999 m. kovo 14 d.) – Australijos dainininkas. Dar žinomas sceniniu vardu Sheldon Riley.
Atlikėjas su daina „Not the Same“ atstovaus Australijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
2022 m. vasario 26 d. atlikėjas su daina „Not the Same“ laimėjo „Eurovision – Australia Decides 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Atlikėjas pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, aštuntuoju numeriu.
Žymiausių tapytojų, skulptorių ir architektų gyvenimai
Istorija
Džordžas Vazaris parašė pačių žymiausių italų renesanso menininkų biografijų knygą 1550 m. Ji buvo išleista Florencijoje flamandų tipografo Laurens Lenaers van der Beke (itališkai Lorenzo Torrentino). Knyga buvo dedikuota Florencijos hercogui Kozimui I Medičiui, kuris buvo vienas pagrindinių Vazario dailės darbų ir architektūros projektų užsakovų. Pasirodžius knygai Mikelandželas (kurio biografija irgi buvo įtraukta į pirmąjį leidimą) skyrė sonetą, kuriame mini, kad Vazaris yra geresnis rašytojas nei dailininkas.
1568 m. pasirodė papildytas ir redaguotas „Gyvenimų“ leidimas, kuriame Vazaris įtraukė savo meto dailininkų biografijas, bei paskyrė nemenką skyrių sau pačiam. Šis leidimas buvo papuoštas menininkų portretų iliustracijomis ir yra vėlesnių perleidimų pagrindas. Jį išleido Florencijos tipografas Jacopo Giunti. Knygoje apžvelgti patys žymiausi renesanso menininkai: Džotas, Mazačas, Mantenja, Sandras Botičelis, Leonardas da Vinčis, Mikelandželas, Rafaelis, Ticianas ir daugelis kitų. Didžiausia apimtimi yra Mikelandželo biografija, kurį Vazaris gerai pažinojo asmeniškai ir laikė pačiu iškiliausiu renesanso menininku. 2000 m. knygos vertimą lietuvių kalba išleido leidykla „Vaga“ (vertė Ramunė Vaskelaitė).
Apie knygą
Vazaris nesirėmė dokumentais ir pats jų neieškojo. Didžiąją dalį istorijų sudaro tai, ką jis buvo girdėjęs iš kitų. Porą šimtmečių po išleidimo knygoje dėstomais faktais beveik neabejota. Vėlesni istorikai atskleidė daugybę Vazario netikslumų, dėl ko XIX a. antroje pusėje požiūris į „Gyvenimus“ buvo toks kritiškas, kad būdavo linkstama visai netikėti tuo, kas rašoma. XX a. pradžioje ištobulėjus istorijos mokslui, paremtu dokumentine medžiaga ir moksliniais tyrimais, vėl buvo nustatyta, kad Vazaris daugeliu abejotinų atvejų visgi buvo pakankamai teisus ir tikslus. Kita vertus, apie daugelį italų menininkų būtų žinoma ženkliai mažiau jei nei Vazario įnašas į dailės istoriją. Pavyzdžiui, iki šiol tokios ryškios asmenybės, kaip Leonardas da Vinčis, biografijų pagrindas yra Vazario parašytoji. Vazario knyga suformavo ir vėlesnių menininkų biografijų stilių, kuriame neslepiama vienokia ar kitokia nuomonė, leidžiami nukrypimai, asmeniškos autoriaus mintys įvairiais klausimais, laisvas biografinių faktų vertinimas. Tarp Vazario trūkumų, lyginant su šiuolaikine istoriografija, paminėtina tai, kad Vazaris, nors ir turėjo labai aiškų supratimą, kaip vystėsi to meto renesanso dailė, tačiau beveik nekreipė dėmesio į asmeninius menininkų gyvenimų faktus ar jų charakterių ypatybes, bei jų galimą įtaką dailininkų kūrybai. Vazario parašytos biografijos ir šiuo metu leidžiamos, bei įdomios ne vien savo istoriškumu, tik sutariama, kad prie jų turi būti paaiškinimai ir patikslinimai, kurie tapo įmanomi po šiuolaikinio istorijos mokslo pasiekimų.
Sakalas Biržai
Biržų „Sakalas“ – Lietuvos futbolo komanda iš Biržų. Veikė pokario metais. Žinoma, kad 1951 m. dalyvavo Biržų apskrities pirmenybėse.
Istorija
Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio“ sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai.
1944 m. dėl sovietų invazijos visų komandų veikla Biržuose buvo sustabdyta.
Pokario metais suburta komanda, apie kurią išliko labai mažai duomenų. Nėra žinoma, kada buvo įkurtas Biržų „Sakalas“.
Žinoma, kad biržiečiai 1951 m. žaidė rungtynes su Vabalininko futbolo komanda. Šiose rungtynėse biržiečiai nugalėjo rezultatu 5-2.
FC Nathaly's Pointe-Noire
Istorija
Klubas įkurtas 2011 m. Žinoma, kad 2017 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje, tačiau joje įsitvirtinti nepavyko. Būta iškritimo į antrą pakopą, ir grįžimų į aukščiausią divizioną. Nuo 2021 m. rungtyniavo stipriausioje lygoje.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Laura Deloose
Karjera
2012 m. Briuselio „Anderlecht” klube pradėjo profesionalės karjerą. Su šiuo klubu tapo daugkartine Belgijos čempione.
2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka
2021–2022 m. sezone „Anderlechto“ ekipa tapo šalies čempionėmis. UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse ši komanda kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „Anderlecht”. O ktame pusfinalyje kovojo „Gintra” prieš Kuopio „Kups” (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. Belgijos klubo gretose pasižymėjo Allie Thornton, kuri pelnė du įvarčius ir Lola Wajnblum. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą“. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Dėl vienintelio kelialapio į tolimesnį etapą kovojo Briuselio „Anderlecht” ir KuPS iš Suomijos.
2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Laura Deloose 54 minutę gavo geltoną kortelė, o mušant 11 metrų baudinių seriją, smūgiavo pirmoji iš Belgijos ekipos ir pataikė. po jos smūgio rezultatas buvo lygus 1:1.
Rinktinės
Nuo 2015 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Jafetas
Jafetas – Senojo Testamento personažas, minimas Pradžios knygoje, Nojaus sūnus, Semo ir Chamo brolis. Penkiaknygės Kunigų šaltinyje Jafetas laikomas trečiuoju Nojaus sūnumi, o senesniame Jahvistiniame (Pradžios 9,20–27) – antruoju.
Vedė prieš tvaną, su šeima išsigelbėjo tėvo pastatytame laive. Po tvano Jafetas susilaukė 7 sūnų – Gomero, Magogo, Madajo, Javano, Tubalo, Mešecho bei Tyro – ir 7 anūkų.
Anot Biblijos, iš Jafeto kilusios įvairios tautos, gyvenusios į šiaurę ir vakarus nuo Mesopotamijos ir Sirijos (nuo Mažosios Azijos iki Medijos), jos dar įvardijamos jafetitais.
Papenburgas
Papenburgas  – miestas Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje.
Emslando regiono dalis. Apima 118,36 km² plotą.
Istorija
Jo įkūrimas laikomas 1631 m. Jau 1639 m. ant kanalų buvo pastatytas pirmasis šliuzas, kuris leido eksportuoti prekes į Hamburgą ir Brėmeną.
1850 m. Papenburgas tapo svarbesne laivų savininkų kontorų vieta nei kaimyniniai miestai Emdenas ir Lėras.
Mieste plėtota laivų statyba: jau XVIII a. pab. buvo 19 laivų statyklų bei 90 laivų.
Laura De Neve
{{Football player infobox 2012– Briuselio „Anderlecht” 100 {{0}}(1} Laura De Neve (Laura De Neve, g. 1994 m. spalio 9 d., Belgija) – Belgijos futbolininkė, gynėja.
Karjera
Karjeros pradžioje rungtyniavo FCV Dender EH. O 2012 m. perėjo į Briuselio „Anderlecht”.
2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka
2021–2022 m. sezone „Anderlechto“ ekipa tapo šalies čempionėmis. UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse ši komanda kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „Anderlecht”. O ktame pusfinalyje kovojo „Gintra” prieš Kuopio „Kups” (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. Belgijos klubo gretose pasižymėjo Allie Thornton, kuri pelnė du įvarčius ir Lola Wajnblum. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą“. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Dėl vienintelio kelialapio į tolimesnį etapą kovojo Briuselio „Anderlecht” ir KuPS iš Suomijos.
2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Jose žaidėja liko ant atsarginių suolelio.
Rinktinės
Nuo 2013 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Šaltiškių tvenkinys
Šaltiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Akmenės rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Papilės. Sudarytas išeksploatuoto molio karjere. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,04 km, plotis – iki 0,47 km. Altitudė 83,2 m. Pietinis krantas aukštas. Krantai beveik ištisai apaugę krūmais. Vandens perteklius nuteka 1,5 km ilgio kanalu į Pragalvio upę. Šiaurrytine pakrante eina geležinkelio atšaka į piečiau esantį neišeksploatuoto molio karjerą. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Šaltiškių kaimas, vakarinėje – Eglesių kaimas. Vakarinėje pakrantėje yra paplūdimys.
Tvenkinys įrengtas 1986 metais.
Salantų Lietuvos tūkstantmečio paminklas
Lietuvos vardo tūkstantmečio paminklas yra šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų centre, Dariaus ir Girėno gatvėje.
Paminklas dviejų tarpsnių, susideda iš dviejų natūralių granito akmenų, metalinės Lietuvos vardo tūkstantmečio emblemos ir kaltinio kryželio.
Postamentas plokščio, pilkšvai rusvos spalvos granito. Pagrindinio fasado dešinėje pusėje horizontaliai įgilintame fone iškalta pastatymo data: „2009-08-02“.
Virš paminklo kyla tradicinė lietuviška kaldinta saulutė-kryželis. Paminklo aukštis – 2,75 m.
Istorija
Pastatytas Salantų miesto bendruomenės (pirmininkas Vaidutis Butkus) iniciatyva. Skirtas Lietuvos vardo tūkstantmečiui pažymėti. Padarytas iš lietuviško granito, ledynų atridento iš Skandinavijos ir sveriančio apie 3 tonas.
Akmenį dovanojo Erlėnuose veikianti UAB „Varta“. Lietuvos vardo tūkstantmečio direkcija leido ant paminklo pritvirtinti oficialią tūkstantmečio emblemą – stilizuotą Vytį.
Paminklo nugarinėje pusėje išgręžtoje skylėje saugoma kapsulė su 2009 m. Salantų miesto gyventojų sąrašu.
Tai vienas iš nedaugelio Lietuvoje 2009 m. pastatytų paminklų, kurį puošia oficiali Lietuvos vardo tūkstantmečio emblema.
Ernest Cadine
Ernest Cadine (1893 m. liepos 12 d. – 1978 m. gegužės 28 d.) – Prancūzijos sunkiosios atletikos sportininkas, olimpinis čempionas, pasaulio rekordininkas.
Biografija
Ernest Cadine gimė Sena-Sen Deni.
1920 m. tapo Prancūzijos nacionaliniu čempionu.
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sunkiosios atletikos varžybose. Vyrų pusiau sunkaus svorio kategorijoje Cadine aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju šios svorio kategorijos olimpiniu čempionu.
Nuo 1920 m. iki 1925 m. šešis kartus gerino pasaulio sunkiosios atletikos rekordus.
Ismonių ežeras
Ismonių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Rūdiškių, Ismonių kaime. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,38 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 158,5 m. Krantai aukšti, tik pietvakarinis žemesnis. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietvakariuose įteka upelis iš Bobio ežero. Ismonių ežeras nenutekantis, priklauso Strėvos upės baseinui. Šiaurrytine pakrante eina kelias.