cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalas
Iki terminalo atsiradimo Lietuvoje šalis neturėjo dujų tiekimo alternatyvų – dujos Lietuvai tiekiamos vieninteliu vamzdynu iš Baltarusijos, o dujų tiekimo pajėgumai iš Latvijos Inčukalnio dujų saugyklos, sutrikus tiekimui per Baltarusiją, buvo nepakankami.
Istorija
2010 m. liepos 21 d. LR vyriausybė nutarė, kad AB „Klaipėdos nafta“ pradėtų rengti suskystintų gamtinių dujų terminalo projektą. Terminalui plaukiojančią saugyklą su dujinimo įrenginiu statė Norvegijos bendrovė „Hoegh LNG“. Kompanija gavo keturių bankų patvirtinimą, kad jie suteiks 250 mln. JAV dolerių paskolą laivo – saugyklos su dujinimo įrenginiu statybai terminalui Klaipėdoje pagal AB Klaipėdos nafta užsakymą. 2014 m. vasario 19 d. Pietų Korėjos laivų statykloje oficialiai nuleistas į vandenį Lietuvai skirtas SGD laivas-saugykla „Independence“. „Independence“ yra 10 metų laikotarpiui išnuomotas iš Norvegijos bendrovės „Höegh LNG“ su teise pasibaigus nuomos laikotarpiui jį išpirkti.
Žvalgyba
Tarpžinybinė darbo grupė svarstė SGD terminalą įrengti atviroje jūroje tarp Palangos ir Būtingės arba į vakarus nuo Kuršių nerijos, ties šiauriniu Klaipėdos jūrų uosto molu, Klaipėdos jūrų uosto šiaurinėje dalyje bei pietinėje Klaipėdos jūrų uosto dalyje prie Smeltės pusiasalio. Terminalo įrengimo vietos buvo vertinamos remiantis tiekimo saugumo užtikrinimo, terminalo įrengimo trukmės ir kainos, aplinkosaugos, saugumo, navigacinės saugos, SGD terminalo plėtros galimybės, infrastruktūriniais ir kt. kriterijais.
Rengimas
Vamzdyną nuo SGD terminalo per Kuršių marias iki kranto nuspręsta tiesti prasigręžiant ir vamzdyną prastumiant po Kiaulės nugaros sala bei Kuršių mariomis apie 25–35 m gylyje.
2012 m. rugsėji jau buvo pagaminti vieni iš pagrindinių technologinių laivo-saugyklos elementų – aštuoni dujinimo šilumokaičiai.
2013 m. gegužės 6 d. „Klaipėdos nafta“ pasirašė 114,756 mln. litų vertės dujotiekio statybos sutartį su Vokietijos koncernu „PPS Pipeline Systems GmbH“. „PPS Pipeline Systems GmbH“ pagal sutartį įsipareigojo iki 2014 m. rugpjūčio 1 d. įrengti jungtį tarp suskystintųjų gamtinių dujų terminalo krantinės Klaipėdos valstybinio jūrų uosto akvatorijoje ties šiaurine Kiaulės nugaros salos dalimi ir Lietuvos gamtinių dujų perdavimo sistemos dujotiekio Jurbarkas–Klaipėda (šalia Klaipėdos DSS-2, esančios ties Kiškėnais).
2014 m. rugpjūčio 21 d. bendrovė LITGAS su Norvegijos kompanija „Equinor“ pasirašė 5 m. sutartį tiekti terminalui būtinąjį produkcijos kiekį – po 540 mln. kubinių metrų gamtinių dujų per metus, kad terminalui dirbant minimaliu nepertraukiamu režimu būtų palaikomas stabilus technologinis procesas. Šis kiekis bus suvartojamas valstybės reguliuojamai elektros ir šilumos energijos gamybai Lietuvoje užtikrinti.
Veikla
2014 m. spalio 27 d. SGD laivas-saugykla „Independence“ prisišvartavo Klaipėdos uoste. Įvykdžius bandymus SGD laivas-saugykla eksploatuoti pradėtas 2014 m. gruodžio 3 d.
Siekiant sukurti visapusišką SGD logistikos grandinę Baltijos regione 2017 m. spalio 27 d. buvo pradėta SGD paskirstymo stoties veikla.
2018 m. spalio mėnesį paskelbta, kad nuo 2014 m., kai Klaipėdoje pradėjo veikti SGD terminalas, dėl galimybės rinktis dujų tiekėją valstybės gyventojai iš viso sutaupė 103 mln. eurų.
2019 m. sausio 7 d. veiklą pradėjo tuo metu didžiausias pasaulyje KN bei Vokietijos bendrovei „Nauticor“ priklausantis suskystintųjų gamtinių dujų transportavimo ir bunkeriavimo laivas „Kairos“. Pagrindinė laivo veikla Klaipėdos uoste – transportuoti SGD iš SGD terminalo į SGD paskirstymo stotį.
Albrechtas Brandenburgietis
Albrechtas Brandenburgietis (Albertas Brandenburgietis Hohencolernas,, , 1490 m. gegužės 17 d. Ansbachas, Vokietija – 1568 m. kovo 20 d. Tepliava, Prūsija, palaidotas Karaliaučiaus katedroje) – paskutinis Vokiečių ordino didysis magistras, pirmasis Prūsijos kunigaikštystės kunigaikštis.
Biografija
thumb|left|150px|Albrechto Brandenburgiečio pirmoji žmona Darata Danė thumb|280px|left|[[Janas Mateika. Prūsijos ištikimybės priesaika Krokuvoje 1525 m. balandžio 10 d.]] thumb|Albrechto Brandenburgiečio skulptūra [[Marienburgas|Marienburge. Skulptorius Rudolfas Zimeringas]]Kilęs iš Hohencolernų dinastijos. Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio dukters Sofijos (1464–1512 m.) ir Ansbacho bei Bairoito markgrafo Frydricho V (1460–1536 m.) sūnus, Žygimanto Senojo sūnėnas. Aštuntas vaikas 15 vaikų šeimoje.
Šeima
1526 m. vedė, pirmoji žmona – Danijos karaliaus duktė Darata, su ja gimė duktė Ona Sofija (1527-1591 m.), hercogo Johano Albrechto I Meklenburgiečio žmona. 1547 m. žmonai mirus, 1550 m. vedė antrą kartą. Antroji žmona Ona Marija iš Braunšveigo, jų sūnus Albrechtas Frydrichas Prūsas (1553-1618 m.) – Prūsijos sosto paveldėtojas, hercogas.
Didysis magistras
1511 m. Vokiečių ordino riteriai jį išrinko Ordino didžiuoju magistru. 1514 m. su Lietuvos Didžiaja kunigaikštyste sudarė amžinosios taikos sutartį, kuri buvo pratęsta 1529 m.
1519 m. pradėjo paskutinįjį Ordino karą su Lenkija, tačiau riteriai neberodė didelio noro kariauti. Vokiečių ordinui 1521 m. pralaimėjus karą Albrechtas tapo Lenkijos karaliaus vasalu.
Prūsijos kunigaikštis
1522 m. susipažino su Martynu Liuteriu ir susidomėjo reformacija. 1523 m. vasario 28 d. atviru laišku kreipėsi į Vokiečių ordino riterius, įtikinėdamas, kad Ordinas ir kaip dvasinė, ir kaip pasaulietinė institucija išsigimė, kad daugelis ordino brolių, nors ir priėmę celibato įžadus, paleistuvauja, todėl būtų geriau, jeigu jie galėtų gyventi normalų šeimyninį gyvenimą. Beje, ir pats 33 metų amžiaus didysis magistras tuo metu buvo įsimylėjęs, netrukus jam gimė duktė Ona Sofija. Albrechto laiškas susilaukė didžiulio susidomėjimo ne tik tarp ordino brolių, bet ir kitose šalyse, pirmiausia kaimyninėje Lenkijoje.
1525 m. balandžio 10 d. Krokuvoje buvo pasirašyta sutartis, kuria Lenkija pripažino jai pavaldžios pasaulietinės Prūsijos kunigaikštystės įkūrimą, jos sosto paveldimumą, o pats Ordino didysis magistras prisiekė vasalo ištikimybe savo dėdei Žygimantui Senajam. 1525 m. su daugeliu Vokiečių ordino riterių priėmė evangelikų liuteronų tikėjimą, pasidalijo Katalikų bažnyčios ir dvasininkų turtus, Vokiečių ordino valstybę paskelbė pasaulietine Prūsijos kunigaikštyste, o pats tapo hercogu. 1525–1568 m. Prūsijos kunigaikštystės kunigaikštis. Prūsija tapo pirmąja Europos protestantiškąja šalimi.
Albrechtas ir kultūra
Albrechtas buvo įžvalgus valdovas. 1529 m. Karaliaučiaus pilyje įsteigė biblioteką, kuri netrukus tapo vienu svarbiausių Prūsijos kultūros židiniu. Įvedė privalomąjį knygos egzempliorių – kiekvienas knygų leidėjas ar prekiautojas privalėjo po vieną knygos egzempliorių neatlygintinai perduoti bibliotekai. Taip buvo sukauptas neįkainojamas knygų fondas, kuris iki Albrechto Brandenburgiečio gyvenimo pabaigos turėjo daugiau, kaip 9000 knygų. Rėmė ir pirmąją Prūsijoje H. Veinreicho spaustuvę.
1544 m. Karaliaučiaus universiteto įkūrimo iniciatorius. Tačiau 1548 m. jo pakviestas vienas iš liuteronybės pradininkų Andreas Ozianderis universitete subūrė religinę opoziciją Albrechtui, kuri tęsėsi net ir po Ozianderio mirties 1552 m.
Albrechtas prie savo dvaro įsteigė chorą, instrumentinį ansamblį, į kurį pakvietė žymiausius to meto Europos muzikantus. Jo iniciatyva buvo išleisti Prūsijos dainų dainynai. Netgi pats Albrechtas yra parašęs choralą „Tebūnie taip, kaip nori Dievas“.
Albrechtas ir Lietuva
Jo pakviesti iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės į Karaliaučių pasitraukė Abraomas Kulvietis, Stanislovas Rapolionis ir kiti protestantai, vėliau tapę Mažosios Lietuvos kultūros veikėjais. Rūpinosi lietuvių ir prūsų evangelikų liuteronų kunigų rengimu, skyrė jiems 7 stipendijas.
Albrechto rūpesčiu ir lėšomis Martynas Mažvydas parengė ir Karaliaučiuje 1547 m. išleido pirmąją lietuvišką knyga „Katekizmas“, jo iniciatyva ir lėšomis išleisti 3 katekizmai prūsų kalba. Pirmojo katekizmo išleisti 2 skirtingi variantai, 1545 m. ir 1561 m. Dėl reformacijos Prūsijos viešajame gyvenime imta plačiau vartoti prūsų, lietuvių, lenkų kalbas. Albrechtas skyrė lėšų lietuviškoms parapijoms ir pradžios mokykloms Mažojoje Lietuvoje steigti, religinei literatūrai leisti. Rėmė reformaciją Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje ir Lenkijoje, čia stiprino savo įtaką.
Siekė tapti pusbrolio, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto regentu ar Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didžiuoju kunigaikščiu. Tuo tikslu 1546 m. pavasarį Albrechtas buvo atvykęs į Vilnių.
Klausmyliai
Klausmyliai – viensėdis Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Gindulių, 1 km į šiaurę nuo Jakų, plentų ir greitkelių (,, apsuptyje).
Rytų Norvegija
Rytų Norvegija, Estlandetas (Østlandet – „rytinės žemės“) − viena iš penkių tradicinių Norvegijos žemių. Kaip ir kitos Norvegijos žemės, ji neturi administracinės funkcijos, o yra istorinis-kultūrinis regionas. Vakaruose jį riboja Vakarų Norvegija, šiaurėje – Triondelagas, pietryčiuose – Pietų Norvegija, pietuose – Skagerako sąsiauris. Pietvakariuose yra Švedijos Jotalandas, rytuose – Svealandas, o šiaurės rytuose – Norlandas. Trys Norvegijos fiulkės − Hedmarkas, Oplandas ir Buskerudas − užima penktadalį šalies teritorijos.
Administracinis padalinimas
Rytų Norvegijos plotas 94577 km², o gyventojų − 2454712 (2010). Administraciškai žemę sudaro 8 apskritys:
Geografija
Rytų Norvegiją sudaro du skirtingi kraštovaizdžiai. Pajūrio regionas (Vikenas) koncentruojasi ties Oslo fjordu, ir tai yra derlingas ir tankiai gyvenamas lygumų kraštas su gausiais uostais ir smulkiais fjordais. Tačiau didžiąją dalį Rytų Norvegijos užima aukštumos (Oplandenė), išraižytos kalnų upių slėnių. Šie dažniausiai sudaro derlingas sritis ir atskirus kultūrinius regionus aukštumose. Žemę sudaro šie geografiniai-kultūriniai regionai:
Istorija
Rytų Norvegija – vienas svarbiausių Skandinavijos kultūrinių židinių. Dėl geografinės padėties čia gana anksti formavosi gentinės šiaurės germanų karalystės, tarp kurių Vikeno karalystės (svarbiausios – Vestfoldas, Vigulmarkas, Ranrikė) vykdė jūrinę prekybą, užkariavimus ir tolimus žygius. Jos konsolidavosi tarpusavyje, sukurdamos bendrą liaudies susirinkimą (tingą), kuris rinkdavosi Borge, ir buvo vadinamas Borgartingu.
Liucernos kantonas
Liucernos kantonas – vidurio Šveicarijos kantonas. Jame gyvena 363 475 žmonės (2007 m.) iš kurių 57 268 (arba 15.8 %) yra užsieniečiai. Kantono sostinė yra Liucerna.
Rytų Norvegija
Istorija
thumb|200px|Danijos Sveino Šakiabarzdžio valdomas Vikenas apie 1000 m. 872 m. Vestfoldo karalius Haraldas Gražiaplaukis suvienijo visą Rytų Norvegiją (išskyrus „laukines“ Telemarko aukštumas), tačiau atskiras valdas padalijo savo sūnums. Dėl Norvegijos karalių nesutarimų su Ladės jarlais, Ladės Hakonas Sigurdsonas sudarė sąjungą au Danija ir nugalėjo Haroldą, 971 m. trumpam įgydamas hegemoniją aukštumų Norvegijoje. Vikeną, tuo tarpu, tiesiogiai kontroliavo Danija. Ši situacija su pertraukomis išsilaikė iki 1015 m.
Liucernos kantonas
Geografija
Liucerna yra vidurio Šveicarijoje. Per kantoną teka Roisas ir Mažoji Emė. Kantonas yra šiauriniuose Urnerio Alpių šlaituose. Aukščiausias taškas yra Brienzer Rothorn (2350 m). Kantono plotas yra 1,493 km².
Uoksas
thumb|230px| thumb|230px|[[Baltnugaris genys|Baltnugarių genių (Dendrocopos leucotos) patelė prie savo išsikalto uokso Estijoje]]
Liucernos kantonas
Istorija
Kantoną sudaro Liucernos miesto iki 1415 m. sutartimis, ginklu ir pinigais įgytos žemės. Kantonas įstojo į Šveicarijos federaciją 1332 m. Liucerna trumpai bandė atsiskirti nuo Šveicarijos 1841–1847 m. per Zonderbundo karą, bet federalinė armija laimėjo.
Rytų Norvegija
Istorija
Vėliau, į valdžią grįžus Gražiaplaukio dinastijai, Norvegijos karalystės centras vėl persikėlė į Rytų Norvegiją. XIII a. regioniniai tingai panaikinti, tačiau XIV a. juos, kaip stambiausius teritorinius Norvegijos vienetus, pakeitė lėnai. Rytų Norvegija priskirta Akešhiuso lėnui su administraciniu centru Akešhiuse. Nedidelę jos dalį valdė Bohuso lėnas su centru Bohuse. Bendra administracija leido formuotis regiono kultūrinei ir lingvistinei tapatybei. Per visą istoriją regionas patyrė labai stiprią Danijos kultūrinę įtaką, o jame naudojamas dialektas (vėliau standartizuotas kaip bukmolas) yra artimas danų kalbai.
Iki XVII a. Rytų Norvegijai priklausė ir Bohuslėnas. Jį 1645 m. paveržė Švedija ir inkorporavo į Jotalando žemę.
Uoksas
Uoksas – geninių (Picidae) šeimos paukščių išskaptuota ertmė medyje, kurioje apsigyvena uoksiniai paukščiai (geniai, žalvarniai, čiurliai, karveliai, kai kurios pelėdos ir žvirbliniai: zylės, varnėnai, raudonuodegės, kuosos, žvirbliai, musinukės, kukučiai, bukučiai), šikšnosparniai, pelės, voverės ir kiti gyvūnai.
Liucernos kantonas
Ekonomika
thumb|left|250px|Liucerna ir [[Liucernos ežeras nuo Piloto kalno]] Apie 90 % Liucernos kantono ploto yra produktyvi žemė. Žemės ūkis svarbiausias pajamų šaltinis, bet pramonė irgi svarbi. Svarbiausios žemės ūkio šakos yra javai, vaisiai ir galvijai. Pramonė gamina tekstilę, mašinas, tabaką, popierių, apdirba medį.
Liucernos kantonui labai svarbus turizmas. Liucerna yra vartai į Alpių vasaros kurortus, dauguma transporto tarp Italijos ir Vokietijos vyksta pro čia.
Pilkoji musinukė
Pilkoji musinukė (Muscicapa striata) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos žvirblinis paukštis. Viršutinė kūno pusė pilka, kakta ir viršugalvis neryškiai dryžuoti. Apatinė kūno pusė balsva su nežymiais dryželiais ant pagurklio ir krūtinės. Šonai rusvo atspalvio. Snapas ir kojos juosvos.
Peri daugelyje Europos regionų ir vakarų Azijoje. Migruojantys paukščiai – žiemoja Afrikoje ir pietvakarių Azijoje.
Lietuvoje dažna rūšis. Gyvena miškuose, parkuose. Lizdą krauna inkiluose, uoksuose, pastogėse ir kt. Deda 4-6 melsvai balsvus kiaušinius, išmargintus tamsesnėmis dėmelėmis. Peri 12-13 dienų. Po 11-14 dienų suaugę jaunikliai palieka lizdą. Išveda vieną vadą (gegužės – birželio mėn.). Minta skraidančiais vabdžiais.
Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Papilio miestelyje, Rovėjos (Apaščios dešiniojo intako) dešiniajame krante. Neoromaninė, turi moderniosios architektūros bruožų.
Parapijoje yra Mieleišių ir Skrebiškių koplyčios.
Istorija
1764 m. pastatytas reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas (uždarytas 1832 m.). 1847 m. bažnyčia suremontuota, pristatyti 2 bokšteliai. 1848 m. pristatyta zakristija, išdažytas bažnyčios vidus. Klebono Eduardo Dambrausko iniciatyva bažnyčia vėl remontuota. 1893 m. parapijai priklausė 17 dešimtinių žemės. 1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius, 1909 m. pradžioje įsteigęs mokyklą. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
1937 m. įkelti Vokietijoje nulieti 3 varpai. 1944 m. liepos pabaigoje sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo meistrai Povilas Sližys su Jokimu Ažubaliu sustiprino bažnyčios bokštą, P. Giedraitis sutaisė stogą. Klebonas J. Bardišauskas 1945 m. suimtas ir ištremtas (1952 m. žuvo stovykloje). Šventoriuje 1989 m. pastatytas jo paminklas.
Architektūra
Bažnyčia neoromaninė, turi moderniosios architektūros bruožų, stačiakampio plano (34 × 15,8 m), su siauresne apside, žemomis zakristijomis, vienabokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, įrengti 3 altoriai. Lubos gelžbetoninės. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Prince
Prince (, tikrasis vardas –, g. 1958 m. birželio 7 d. Mineapolyje, JAV - 2016 m. balandžio 21 d. ), kai kuriuo karjeros periodu vadintas Artistu, anksčiau žinotu kaip Princas – JAV popmuzikos atlikėjas, dainų autorius, prodiuseris, aktorius. Tai vienas iš garsiausių ir populiariausių pasaulio solo popmuzikos atlikėjų. Prince muzikinę karjerą pradėjo 1976 m., o superžvaigždės statusą įgijo su 1984 m. albumu „Purple Rain“, bei sudarė su Michael Jackson ir Madonna didįjį 80-ųjų pop superžvaigždžių trejetą.
Prince savo kūryboje plačiai naudojo funk, roko, R&B stilius. 80-ųjų pradžioje jo kūryboje buvo ryškūs New Wave stiliaus bruožai − muzika paremta ritmo mašinomis ir sintezatorių garsais, 90-ųjų pradžioje Prince dažnai į dainas įtraukdavo repo partijų. Per visą savo karjerą Prince neprarado savo dainose JAV juodaodžių muzikinės kultūros kolorito. Tarp įkvėpėjų – James Brown, Stevie Wonder, Jimi Hendrix.
Per savo karjerą Prince pardavė daugiau nei 100 mln. įrašų, buvo 7 kartus apdovanotas „Grammy“ ir vienu „Oskarų“ apdovanojimu. Būdavo įvertinamas kaip geriausiai koncertuojantis pasaulio solo atlikėjas. Albumai „Sign 'O' the Times“ (1987) ir „Purple Rain“ (1984) nuolat įtraukiami į geriausių visų laikų albumų sąrašus. Tarp žymiausių Prince dainų: „Little Red Corvette“ (1982), „When Doves Cry“ (1984), „Purple Rain“ (1984), „Kiss“ (1986), „Cream“ (1991), „The Most Beautiful Girl in the World“ (1995).
Iki 1981: Muzikinė pradžia
Prince Rogers Nelson gimė 1958 m. birželio 7 d. Mineapolyje, JAV, Minesotos valstijoje. Prince tėvas John L. Nelson buvo dainų autorius ir pianistas, motina Mattie Shaw – džiazo dainininkė. Prince nuo pat jaunų dienų pradėjo muzikuoti ir 1976 m. įrašė pirmuosius demo įrašus, kurie buvo išsiuntinėti įvairioms įrašų kompanijoms. „Warner Bros.“ susidomėjo ir pasirašė su Prince kontraktą 3 albumams, sutartimi suteikė jam kūrybinę laisvę.
Debiutinis albumas „For You“, įrašytas Los Andžele, pasirodė 1978 m. Visų dainų autorius buvo Prince, o kaip tikina albumo viršelis, 27 instrumentų partijas albume jis taip pat sugrojo vienas. Tuo metu Prince pradėjo rinkti muzikantus gyviems pasirodymams ir pirmasis pasirodymas su grupe įvyko 1979 m. sausio 5 d. Los Andžele.
1980 m. pasirodė albumas „Dirty Mind“, kuriame Prince pirmąkart parodo talentą, kuris jam padės tapti pasauline žvaigžde titulinėje dainoje „Dirty Mind“, bei tuos tematikos bruožus, kaip perdėtą muzikos ir įvaizdžio seksualizavimą, kurie lydės Prince visą likusią jo karjerą. Daina „Uptown“ pasiekė JAV top5.
Albumas „Controversy“, pasirodęs 1981 m., buvo truputį nuviliantis, bet tarsi atsikvėpimas prieš kokybinį Prince muzikos šuolį. Prince surengė pirmuosius reikšmingesnius savo koncertinius pasirodymus, bei sudalyvavo apšildant „The Rolling Stones“.
1982–1986: Šuolis į superžvaigždės statusą
thumb|right|Prince singlo „Purple Rain“ viršelyje su įprastu tuo metu sceniniu įvaizdžiu.
1982 m. Prince išleido pirmą tikrą savo klasikinį, brandaus kūrėjo albumą „1999“. Dainos „1999“, „Little Red Corvette“, „Delirious“ pasiekė JAV top20, o albumas – JAV top10 ir buvo parduotas daugiau nei 3 mln. kopijų tiražu. „1999“ laikomas vienu iš esencinių popmuzikos albumų. Jo struktūrą atkartos daugelis vėlesnių Prince albumų. Bandydamas kompensuoti muzikantų trūkumą Prince vienas pirmųjų naudojo ritmo mašinas, bei praturtino įrašus sintezatoriniais garsais, kaip, pvz., dainoje „Let’s Pretend We’re Married“. Dainos „Little Red Corvette“ videoklipas tapo vienu pirmųjų dažnai transliuojamų juodaodžių videoklipų per MTV kanalą.
Augančio populiarumo paskatintas, Prince išmėgino aktoriaus rolę filme „Purple Rain“ apie save patį. Filmas ir to paties pavadinimo albumas pasirodė 1984 m. „Purple Rain“ tapo vienu populiariausių visų laikų albumų su vienomis garsiausių popmuzikos dainų, kaip „When Doves Cry“ (JAV – 1 vieta) ir „Purple Rain“ (JAV – 2). Pats albumas JAV topo viršūnėje išbuvo 24 savaites, bei pateko į JK top10. Prince pirmasis pasiekė poziciją, kai JAV filmas, daina ir albumas, priklausantys tam pačiam atlikėjui, užėmė pirmąsias topų vietas tuo pačiu metu. Albumas parduotas pasaulyje virš 20 mln. kopijų tiražu (vien JAV daugiau nei 13 mln.) ir padarė Prince viena popmuzikos ikonų, konkuruojančiu su Michael Jackson. Albume išsiskiria tokios dainos, kaip „Let’s Go Crazy“ (JAV – 1 vieta), „Take Me with U“, „I Would Die 4 U“. 1985 m. Prince apdovanotas 3 „Grammy“ apdovanojimais, o už „Purple Rain“ – „Oskaru“ už geriausią filmo dainą.
Parudaminio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Parudaminio Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Parudaminio kaime, 18 km į pietus nuo Vilniaus. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.
Prince
1982–1986: Šuolis į superžvaigždės statusą
Tuo metu Prince suformavo savo grupę „The Revoliution“, su kurios pagrindiniais muzikantais muzikavo nuo 1980 m. Su „The Revoliution“ atlikėjas koncertavo ateinančius porą metų. 1985 m. pasirodė albumas „Around the World in a Day“ (JAV – 1 vieta). Albumas skamba kaip „Purple Rain“ tąsa su daina „Raspberry Beret“ (JAV – 2 vieta). O su daina „Pop Life“ (JAV – 7 vieta) Prince visai nelinksmai apmąsto savo superžvaigždės padėtį. 1986 m. išleistas albumas „Parade“ (JK – 4 vieta, JAV – 3) kartu su Prince antruoju filmu „Under the Cherry Moon“. Hitas „Kiss“ (JAV – 1 vieta) žymi Prince muzikos posūkį iš pop į labiau funk orientuotą muziką. Metų gale Prince išvaikė „The Revoliution“.
Parudaminio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Istorija
Kunigaikštis Konstantinas Ostrogiškis Parudaminyje pastatytai stačiatikių cerkvei davė dirvų ir pievų Terešiškių apylinkėse. Po 1596 m. buvo unitų bažnyčia. 1662 m. ir vėliau Ašmenos pakamaris J. Ziemla iš Parudaminio unitų bažnyčios atėmė turėtas privilegijas, žemes. 1700 m. unitų bažnyčia dar tebebuvo.
Prince
1987–1990: Nuo Pop iki Funk
thumb|left|Prince ant „Lovesexy“ viršelio 1987 metai buvo ypač produktyvūs Prince. Paruoštas dvigubas albumas „Sign 'O' the Times“ (JK – 4 vieta, JAV – 6) su hitais „Sign 'O' the Times“ (JAV – 3) ir, su Sheena Easton sudainuotu, „U Got the Look“ (JAV – 2), tačiau geriausios albumo akimirkos užfiksuotos dainose „Hot Thing“, „It“. Albumas, kuriame Prince išbando daugybę stilių, šiuo metu kritikų laikomas geriausiu jo darbu. Koncertinio turo metu nufilmuotas trečias Prince filmas „Sign 'O' the Times“ pavadinimu. Tolimesnį Prince persikvalifikavimą iš pop į labiau funk dainininkus žymėjo albumas „The Black Album“, kurio Prince net ir neišleido, nes esą savo vizijose buvo perspėtas, kad šis albumas yra blogas. „Warner Bros.“ albumą išleido tik 1994 m. Į pamainą „The Black Album“ Prince įrašė „Lovesexy“ (JK – 1 vieta, JAV – 11), kuris nors ir turėjo dainą kaip „Alphabet St.“ (JAV – 8 vieta), tačiau buvo silpniausias Prince darbas netgi nuo 1979 m.
Parudaminio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Istorija
Jonas ir Johana Horainai Parudaminio dvarą 1726 m. paskyrė Vilniaus moterų benediktinių vienuolynui. 1744 m. minima koplyčia. Benediktinės 1776 m. pasistatė naują koplyčią. Ją aptarnavo nuolatinis kunigas. Caro valdžia 1866 m. kunigo skirti neleido. 1867 m. koplyčia uždaryta ir nugriauta. Varpai perduoti Inturkės cerkvei.
Kenkemeenas
Kenkemeenas (, SV Könkämäälven) – upė Laplandijoje; Muonionjokio (Tornės baseinas) viena ištakų. Išteka iš Kilpisjervio ežero, telkšančio Skandinavijos kalnuose. Teka į pietryčius, per visą savo ilgį sudaro Suomijos – Švedijos valstybinę sieną. Ties Markinos kaimu susilieja su iš Suomijos pusės atitekančiu Letasenu ir sudaro Muonionjokį.
Prince
1987–1990: Nuo Pop iki Funk
Nors silpstantį populiarėjimą JAV kompensavo didėjantis tarptautinis dėmesys, Prince visgi siekė susigrąžinti populiarumą namų (JAV) rinkoje. Tim Burton pakvietimas įrašyti keliolika takelių būsimam, išankstinio ažiotažo supamam, filmui „Batman“ buvo puiki progą tai padaryti. Ir iš tikro, skubomis įrašytas pramoginio pobūdžio ir dar silpnesnis darbas nei „Lovesexy“ 1989 m. „Batman“ (JK – 1 vieta, JAV – 1), pasiekė JAV topų viršūnę kaip ir takelis „Batdance“ singlų tope. Įkvėptas filmo takelio sėkmės Prince 1990 m. sukūrė savo ketvirtą filmą ir išleido albumą tuo pačiu pavadinimu „Graffiti Bridge“ (JK – 1 vieta, JAV – 6) su hitu „Thieves In The Temple“ (JK – 7 vieta, JAV – 6). Metų pabaigoje Prince subūrė naują grupę pavadinimu „The New Power Generation“ (sutrumpintai NPG), pagal to paties pavadinimo dainą iš „Graffiti Bridge“.
Parudaminio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Istorija
1906 m. patvirtintas inžinieriaus A. Filipovičiaus-Duboviko mūrinės bažnyčios projektas. 1908 m. pastatyta medinė bažnyčia, 1922 m. – dabartinė mūrinė, kuriai sklypą skyrė ir statybas fundavo Oskar Rouck. 1925 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliais. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Prince
1991–1995: Sceninio vardo pakeitimas ir paskutiniai hitai
thumb|right|Albumo „Love Symbol Album“ viršelis, su mistiniu simboliu, kuriuo Prince pasivadino [[1993 m.]] Pirmas su nauja grupe įrašytas albumas „Diamonds and Pearls“ (JK – 2 vieta, JAV – 3) iškart sulaukė didelio pasisekimo su hitais „Cream“ (JAV – 1 vieta), „Diamonds and Pearls“ ir „Gett Off“. Prince skyrė daug vietos repo partijoms savo kūryboje 90-ųjų pradžioje, nors jos sulaukė daug kritikos. 1992 m. Prince išleido labiausiai į šokių muziką orientuotą savo albumą, kuris buvo reprezentuotas mįslingu simboliu ant viršelio. Albumas šiuo metu įvardijamas kaip „Love Symbol Album“ (JK – 1 vieta, JAV – 5) ir turi bene geriausias Prince šokių muzikos dainas „I Wanna Melt with U“, „The Max“ ir hitą „7“. Tačiau pirmieji nenusisekę ir skandalingi albumo singlai (kaip „Sexy M.F.“) suvedė Prince į konfliktą su leidybine firma „Warner Bros.“. Prince netgi apsiskelbė leidybinės kompanijos „vergu“.
1993 m. išleistas pirmas Prince dainų rinkinys – trigubas „The Hits/The B-Sides“ su 2 naujomis dainomis „Pink Cashmere“ ir „Peach“. Tais pačiais metais Prince pakeitė savo sceninį vardą į simbolį (žr. „Love Symbol Album“ viršelį). Kadangi simboliui nebuvo pavadinimo dainininkas pradėtas vadinti įvairiais vardais, iš kurių populiariausias – „Artistas, anksčiau žinotas kaip Princas“. „Warner Bros.“ buvo priversta išsiuntinėti visoms žiniasklaidos priemonėms disketę su šiuo simboliu. Norėdamas greičiau atsikratyti sutarties su „Warner Bros.“, Prince įrašė lengvo pamuzikavimo albumą „Come“ ir davė leidimą išleisti „The Black Album“. Abu įrašai 1994 m. parduoti ypač prastai.
1995 m. Prince nepriklausomoje įrašų kompanijoje Simbolio pseudonimu išleido singlą „The Most Beautiful Girl in the World“ (JK – 1 vieta, JAV – 3), kuris tapo pirmuoju ir vieninteliu Prince Nr.1 hitu D. Britanijoje, bei sėkmingiausiu jo karjeros singlu tarptautiniu mastu. Tačiau tolimesni nesutarimai su įrašų kompanija net keliolika kartų privertė atidėti albumo „The Gold Experience“ išleidimą. Galų gale pasirodęs albumas laikomas bene geriausiu Prince darbu po „Sign 'O' the Times“. Paskutinė albumo daina „Gold“ kaip ir užbaigia klasikinį Prince kūrybos periodą. Prince tikėjosi, kad „Gold“, panašiai kaip „Purple Rain“, turėtų atverti naują puslapį jo karjeroje, laisvoje nuo įrašų kompanijos diktato, tačiau vėliau jau nebesukurs nieko, kas muzikine prasme prilygtų jo kūrybinėms viršūnėms.
1996–2003: Artistas, anksčiau žinotas kaip Princas
Tolimesnę Prince karjerą niekas geriau neapibūdina, kaip žiniasklaidos vartojamas jo sceninis pavadinimas – „Artistas, anksčiau žinotas kaip Princas“. 1996 m. pasirodė paskutinis su „Warner Bros.“ išleistas albumas „Chaos and Disorder“, kuris buvo į porą „Come“ ir nevertinamas rimčiau nei tiesiog gero muzikanto pamuzikavimas su gera grupe.
Prince 1996 m. įkūrė asmeninę įrašų firmą „NPG Records“ ir per „EMI“ išplatino trigubą diską „Emancipation“, kuris ir kritikų, ir fanų sutiktas kaip didelis nesusipratimas. Prince, turėdamas šimtus savo neišleistų dainų, įtraukė į albumą kitų atlikėjų koverių. Toliau atlikėjas nemažino produktyvumo ir vieną po kito leido daugiadiskius albumus, anksčiau neišleistų ir naujų įrašų, tuo sukeldamas sąmyšį tarp fanų, kurie, panašu, tiesiog pavargo nuo daugybės naujų dainų.
Papildomos sumaišties sukėlė ir Prince įrašų platinimo schema, pavyzdžiui, 1998 m. 5 CD rinkinį „Crystal Ball“ internetu „iš anksto“ užsisakę fanai gaudavo jį mėnesiais vėliau, nei rinkinį būtų galėję įsigyti parduotuvėje. Nors Prince kaip niekad dažnai pasirodydavo per TV reklamuodamas savo muziką, tačiau sulaukdavo netgi priešingo efekto negu tikėjosi. Pvz., apie albumo „New Power Soul“ išleidimą netgi nebuvo žinoma plačiai. Prisijungimas prie Prince internetinio puslapio buvo padarytas tokia painia schema, kad daugelis jame ir nesivargindavo registruotis.
1999 m. Prince, norėdamas atgaivinti smunkančius albumų pardavimus, pasirašė sutartį su „Arista Records“ ir išleido albumą „Rave Un2 the Joy Fantastic“, bei 2000 m. oficialiai susigrąžino buvusį sceninį pseudonimą – „Prince“. Naujo tūkstantmečio proga perleista daina „1999“. Tačiau 2001 m. įvykęs Prince „atsivertimas“ į Jehovos liudytojų religinę bendruomenę suteikė progos žiniasklaidai dar pasišaipyti iš besiblaškančios superžvaigdės. 2001 m. albumą „The Rainbow Children“ Prince pripildė religinės tematikos tekstais, visiškai nederančiais prie per 2 dešimtmečius seksualizuoto muzikinio stiliaus. O 2003 m. išleido studijinių džiazo nuotaikos instrumentinių kompozicijų albumą „N.E.W.S“.
2004–2016: Naujas įvaizdis
thumb|right|Prince 2009 metais
Vieno albumo projektas „Musicology“ (JK – 5 vieta, JAV – 5) su „Columbia Records“ galų gale vėl iškėlė Prince į topus, bei nusipelnė kritikų pagyrų. Albumas pelnė 2 „Grammy“ apdovanojimus, o Prince surengė „Musicology“ koncertinį turą, kurio metu žurnalo „The Rolling Stone“ duomenimis įvertintas kaip geriausiai apmokamas pasaulio atlikėjas.
Paskatintas komercinės sėkmės Prince 2005 m. pasirašė sutartį su „Universal“ įrašų kompanija ir išleido albumą „3121“. Albumas tapo vieninteliu jo albumu, debiutavusiu iškart JAV topų 1 vietoje. Pasižymėjęs dainomis, kaip „Lolita“ ir „Fury“, albumas vertinamas kaip geriausias iš Prince vėlesniaisiais metais išleistųjų. 2006 m. išleistas albumas „Planet Earth“ (JAV – 3 vieta).
Prince mirė 2016 m. balandžio 21 d. Čanhasene, Minesotos valstijoje, savo „Paisley Park“ rezidencijoje.
Asmeninis gyvenimas
Per savo karjerą Prince žiniasklaidos tradiciškai buvo siejamas su daugybę kitų garsenybių moterų su kuriomis dirbo, kaip Madonna, Kim Basinger, „The Bangles“ merginomis ir t. t. 1996 m. Prince vedė savo grupės pritariančiąją vokalistę Mayte Garcia. Gimęs poros sūnus Boy Gregory buvo su genetiniu kaulų defektu (Pfeiferio sindromas) ir mirė praėjus savaitei nuo gimimo. Pora išsiskyrė 1999 m. 2001 m. Prince vedė Manuela Testolini, su kuria savo ruožtu išsiskyrė 2006 m. Po to atlikėjas palaikė santykius su savo protežė – dainininke Bria Valente.
Prince nuo 2001 m. priklausė Jehovos liudytojų religinei bendruomenei, buvo vegetaras.
Diskografija
Prince išleisti albumai:
Apdovanojimai
thumb|right|220px| Prince pasirodymo metu 2008 metaisŽymiausi Prince apdovanojimai:
„Grammy“: „Oskaras“: „Brit Awards“:
118 m.
118 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aplinkosauga Kinijoje
thumb|right|370px|[[Pekinas|Pekino vaizdas po lietaus (kairėje) ir saulėtą dieną (dešinėje). 2005 metų rugpjūtis.]] Stiprus Kinijos Liaudies Respublikos ekonominis augimas, intensyvėjanti urbanizacija ir industrializacija, augantis resursų naudojimas daro neigiamą įtaką aplinkai. Šalyje susiduriama su daugybe ekologinių problemų – pradedant dirvos, vandens, oro užterštumu ir baigiant laukinių gyvūnų rūšių nykimu. Valstybės reakcija į šiuos iššūkius buvo dvejopa. Pirmuoju etapu, nuo pat komunistų atėjimo į valdžią iki Mao Dzeduno mirties 1976 metais, aplinkosaugos politika praktiškai neegzistavo. Vėliau, nuo aštuntojo dešimtmečio pabaigoje prasidėjusios ekonominės reformos iki šių dienų, aplinkos taršos ir neatsakingo resursų naudojimo klausimai yra vis dažniau keliami politikoje.
Mao Dzeduno valdymo laikotarpis
Pirmaisiais dešimtmečiais po Kinijos Liaudies Respublikos sukūrimo ir Komunistų partijos atėjimo į valdžią, aplinkosaugos klausimai buvo visiškai neakcentuojami. Priešingai, kuo spartesnė industrializacija ir gamtos resursų įsisavinimas buvo keliami kaip pagrindiniai valstybės tikslai. Tai daug kuo priminė to laikotarpio Tarybų Sąjungos retoriką. Pavyzdžiui, 1929 metų Didžiajame TSRS Plane buvo rašoma: „Mes privalome atrasti ir užkariauti šalį, kurioje gyvename. <...> Mūsų stepės taps savomis tik tada, kuomet kolonos traktorių ir plūgų įdirbs tūkstančius metų niekieno neliestą žemę“. Po trisdešimties metų panašų teiginį galima rasti komunisto Qinghai Nongyeting knygoje, kurioje sakoma, jog: „valdomi Kinijos Komunistų partijos <...> mes galiausiai ėmėme valdyti gamtą ir pavertėme tūkstančius metus buvusias apleistas pievas į derlingą žemę“. Šios gamtos įsisavinimo ambicijos, ignoruojant jų neigiamas pasekmės, vyravo iki pat Mao Dzeduno mirties 1976 metais ir po jos pradėtos vykdyti ekonominės reformos 1978-taisiais. Nuo tada politikoje pastebimi vis aiškesni aplinkos tausojimo siekiai.
Nuo 1980 metų iki šių dienų
1980-taisiais Kinijoje buvo išleisti pirmieji aplinkosaugos įstatymai bei taršos patekimą į aplinką reguliuojantys aktai, pradėtos kurti jų įgyvendinimą prižiūrinčios nacionalinio, provincinio ir vietinio lygio institucijos. Toks politikos pokytis paveikė ir aplinka besirūpinančius gyventojų susivienijimus: iki tol jie buvo laikomi kenksmingais šalies valdžiai ir neretai patirdavo persekiojimus, tačiau laikui bėgant jų veikla tapo vis labiau priimtina. Vis aštrėjančios ekologinės problemos, su kuriomis centrinė vadovybė negalėjo efektyviai kovoti, tik paspartino šiuos procesus, nes NVO buvo matomos kaip vienas iš įrankių palengvinančių jų sprendimą. Didėjantį visuomenės įsitraukimą rodo ir tai, jog 2002 metais šalyje buvo priskaičiuojama apie 150 organizacijų, besirūpinančių ekologija, ir šis skaičius vis auga.
Šiuo metu Kinija turi nemažą aplinkosaugos įstatymų bei kitų teisinių reikalavimų bazę ir vis labiau vysto jų įgyvendinimu besirūpinančių institucijų plėtrą. Šalis yra pasirašiusi daugiau nei 60 tarptautinių aplinkosaugos sutarčių, o ekologiniai klausimai aktyviai keliami aukščiausiuose valdžios sluoksniuose bei aptarinėjami žiniasklaidoje. Pradedant šeštuoju penkmečio planu (1981–1986) aplinkosaugos gerinimas yra įtraukiamas tarp valstybinės svarbos tikslų, o paskutiniuose dešimtajame (2001-2006) ir vienuoliktajame (2006-2011) planuose yra užsibrėžti konkretūs tikslai sumažinti taršos patekimą į aplinką, laipsniškai pereiti prie atsinaujinančių energijos šaltinių, tausoti laukinę gamtą ir kita. Be to, Kinija aktyviai įsitraukia ir į tarptautinį bendradarbiavimą su kitomis šalimis, priima iš jų patirtį, techninę ir finansinę pagalbą. Aktyviausiai tai daroma su tokiomis šalimis kaip JAV, Japonija bei ES valstybėmis.
Nepaisant šių teorinių siekių, realybėje jų įgyvendinimas išlieka ribotas. Spartus Kinijos ekonominis augimas, intensyvėjanti gamyba, išteklių bei energijos vartojimas lemia, jog susiduriama su daugybe rimtų aplinkosaugos problemų: Kinijoje aptinkami 16 iš 20 labiausiai užterštų miestų pasaulyje ; nesusidorojama su toksinėmis atliekomis; trečdalis tekančio vandens telkinių laikomi stipriai užterštais; dėl neatsakingo žemės naudojimo vyksta dykumėjimo procesai; šalis yra didžiausia šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetėja pasaulyje; ir kita. Visa tai daro didelį poveikį žmonių sveikatai, bendrai gyvenimo kokybei bei brangiai kainuoja šalies ekonomikai. Pasaulio Banko 2007 metais išleistoje ataskaitoje teigiama, jog dėl vandens ir oro užterštumo Kinijoje kasmet anksčiau laiko miršta daugiau nei 760 000 žmonių, o valstybė dėl to praranda apie 5,8 % BVP. 2011 m. vasarį Kinijos aplinkos ministras Zhou Shengxian perspėjo, kad nepakankamas rūpestis aplinkosauga yra tapęs šalies tolimesnio ekonominio ir socialinio vystymosi stabdžiu.
Aplinkosaugos organizacijos
Iki 1978 metų šalyje praktiškai neegzistavo pilietinė visuomenė, nes gyventojų susibūrimai buvo stipriai varžomi centrinės valdžios. Vėliau, santvarkai pasidarius laisvesnei, visuomeninių organizacijų žymiai padaugėjo, tačiau jų įkūrimas ir egzistavimas vis dar išlieka sudėtingas. Pagal naujausius, 1998 metais pasirodžiusius Socialinių organizacijų įkūrimo ir valdymo reikalavimus, kiekviena NVO turi patenkinti bent penkias pagrindines sąlygas: 1) turėti ne mažiau 50 individualių narių; 2) turėti būstinę; 3) samdyti bent vieną pilnu etatu dirbantį darbuotoją; 4) gauti patvirtinimą iš atitinkamo Valstybės Tarybai (kin. 国务院, guówùyuàn) pavaldaus departamento, kad šis prisiims atsakomybę už organizacijos vykdomą veiklą; ir 5) jos veiklos sritis neturi dubliuotis su kitos tame administraciniame vienete esančios NVO. Pirma, tokie reikalavimai gali būti sudėtingi mažoms ir finansiškai silpnoms žmonių grupėms. Antra, iš jų matyti, jog valdžia siekia kuo geriau kontroliuoti žmonių susivienijimus, neleidžia regione kurtis kelioms ta pačia problema užsiimančioms organizacijoms ir gali nepatvirtinti tų, kurios eskaluotų nepatogius klausimus. Trečia, NVO lieka priklausoma nuo centrinės valdžios, nes jai pastoviai tenka išlaikyti jos pasitikėjimą. Visa tai veda prie reiškinio, vadinamo „vyriausybės inicijuotomis nevyriausybinėmis organizacijomis“, kuomet nemaža dalis NVO iš tikrųjų yra itin glaudžiai susijusios su valdžios institucijomis (idėjiškai, finansiniais arba žmogiškaisiais ištekliais ir kt.) arba netgi jų pačių įkurtos. Tuo siekiama tiek imituoti laisvos santvarkos egzistavimą, tiek pasinaudoti užsienio valstybių skiriamomis lėšomis, tiek ir kontroliuoti tam tikras veiklos sritis (pavyzdžiui, vyriausybės inicijuotai NVO užėmus aplinkosaugos sritį regione, jame negali būti registruojama analogiška iš visuomenės kylanti NVO).
Visos šios problemos, su kuriomis susiduria NVO norintys įsteigti gyventojai, skatina juos ieškoti kitokių veikimo būdų. Dalis jų bando įsilieti į kitas organizacijas arba tampa jų padaliniu, kiti nusprendžia apskritai nesiregistruoti ir įkurti neformalų „klubą“ arba savanoriškos veiklos grupę. Be viso to, net ir oficialios aplinkosaugos NVO priverstos rinktis daugiau nekonfrontacinius veikimo metodus, kurių didesnę daugumą sudaro įvairi šviečiamoji veikla (paskaitos, konferencijos, neformalios diskusijos, straipsnių publikavimas spaudoje, „elektroninis aktyvizmas“ internete ir pan.).
Ylakių evangelikų baptistų bažnyčia
Ylakių evangelikų baptistų bažnyčia – baptistų bažnyčia Ylakiuose, Skuodo rajone. Bažnyčioje įsikūręs choras, sekmadienio mokykla, jaunimo grupė. Be to, yra maldos grupė Skuode. Pamaldos vyksta pirmą ir trečią sekmadienį 11 val. latvių kalba su vertimu į lietuvių ir paskutinį sekmadienį 13 val. lietuvių kalba. Pastorius važinėja iš Klaipėdos. miniatiūra|220px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Ylakiuose evangelikų liuteronų (vėliau baptistų) maldos namai buvo pastatyti 1897 m. Jų religinę bendruomenę sudarė daugiausia latviai. Ir dabar baptistų bažnyčia dažnai vadinama latvių bažnyčia. Dabartinė mūrinė (raudonų plytų) baptistų bažnyčia pastatyta 1931 m. (kitais duomenimis, apie 1932–1933 m.) Stripinių kaime, kuris vėliau susijungė su Ylakiais. Bažnyčios projekto autorius – Mažeikių apskrities inžinierius Petras Lelis. Tarybiniais metais bažnyčia buvo aptinkuota baltai. 1999 m., padedant užsienio baptistų bendruomenėms, bažnyčios viduje padarytas remontas: įvestas elektrinis šildymas, sudėtos naujos grindys.
Architektūra
Bažnyčia sumūryta iš raudonų plytų. Sovietmečiu pastatas buvo nutinkuotas, baltas. Šiuo metu bažnyčios fasadai nudažyti šviesiai geltona pasteline spalva. Pastatas stačiakampio plano su prieangiu. Pagrindinis fasadas su stačiakampiu portalu, kurį lizenos skaido vertikaliai. Portalo stogas žemėjantis, pabrėžiantis nedidelį, iškilusį frontonėlį. Pastato viršų vainikuoja atikas su kryžiumi. Šoniniai fasadai skaidomi lizenų vertikaliai. Tarp jų įkomponuoti pusapskričių arkų langai įgilintose nišose. Ryškus tarplangių vertikalus skaidymas.
Junginys (karyba)
Junginys – karinė formuotė, susidedanti iš dalinių ir/ar mažesnių junginių. Junginį paprastai sudaro skirtingų kariuomenės rūšių (pėstininkų, artilerijos, tankų, inžinerijos ir kt.), specialieji ir aprūpinimo daliniai.
thumb|right|300px|JAV 32-oji pėstininkų brigada Junginiai būna: Junginiais jie vadinami todėl, kad sudaryti jungiant dalinius. Pvz., diviziją sudaro divizijos štabas (visus divizijos dalinius jungiantis ir valdantis dalinys), pulkai ar brigados, batalionai, kuopos.
Hamametas
Hamametas  – kurortinis miestas šiaurės rytų Tunise, Nabulio vilajete, Bono kyšulyje, Viduržemio jūros pakrantėje (prie Hamameto įlankos). Hamameto departamento administracinis centras.
Junginys (karyba)
Rusiškoje karinėje terminologijoje junginiai skirstomi į du lygius:
Hamametas
Pro miestą eina geležinkelis ir magistralė, jungiantys Tuniso ir Sfakso miestus. Yra žvejybinis uostas. Taip pat veisiamos austrės, moliuskai. Hamametas yra vienas pagrindinių pajūrio kurortų šalyje. Pliažai smėlėti. Miestas tęsiasi palei jūros pakrantę ir turi du centrus - senąjį (Medina Hammamet) ir naująjį, pastatytą XX a. dešimtame dešimtmetyje (Medina Jasmin). Senasis miesto centras yra XV a. įtvirtinimų teritorijoje, juosiamas gynybine siena. Įtvirtinimų vakaruose yra fortas.
Dubrovnikas
Dubrovnikas  – miestas piečiausioje Kroatijos dalyje, įkurtas VII amžiuje prie Adrijos jūros. Jūrų uostas, Dubrovnikų–Neretvos apskrities administracinis centras. Garsus savo senamiesčiu, saugomu UNESCO.
Hamametas
Istorija
Senovėje dabartinio Hamameto vietoje buvo pūnų miestas Puputas. Jis II a. užkariautas romėnų ir vadintas Colonia Aurelia Commode Pia Felix Augusta Pupput. Dabartinis Hamametas pradėjo kurtis XIII a. pastačius tvirtovę. 1535 m. miestas užimtas ispanų ir tapo svarbiu uostu. 1881 m. užimtas prancūzų. 1942 m., per Antrąjį pasaulinį karą, okupuotas vokiečių kariuomenės; mieste buvo Vokietijos ekspedicinių pajėgų Šiaurės Afrikoje vado Ervino Romelio būstinė.
Dubrovnikas
Kroatijos nepriklausomybės karo metu, 1991 metais, miestas buvo apsuptas ir apšaudytas serbų kariuomenės artilerijos. Po šių įvykių miestas tapo kroatų pasipriešinimo ir kovos už nepriklausomybę simboliu.
Istorija
Graikai Adrijos jūros pakrantėje įkūrė gyvenvietę, kuri iš pradžių vadinosi Epidaurum, o paskui buvo pervadinta į Ragusium (Ragūza). 614 m. atvykę slavai užėmė ją, o gyventojai paliko pakrantę, kurioje dabar yra Dubrovniko senamiestis, ir paspruko į uolėtą salą. X amžiuje Ragūza (tuometinis Dubrovniko pavadinimas) buvo svarbus prekybinis centras Adrijos jūroje. Iki XII amžiaus pabaigos miestas drauge su visu regionu pakluso Bizantijos valdžiai. 1204–1808 metais kūrėsi pirklių respublika, kurią iš eilės valdė Venecija, Vengrija ir Turkija. Tačiau dėl apsukrios politikos ir aukštų duoklių mokėjimo, miestas išsaugojo gana didelę nepriklausomybę. XV amžiuje su savo galingu laivynu Dubrovnikas buvo ne tik prekybinis Venecijos varžovas, bet konkuravo su ja ir pastatais, vienuolynais, bažnyčiomis ir rūmais. 1667 m. miestą beveik visiškai nugriovė žemės drebejimas. 1683 m. Dubrovnikas buvo atstatytas, bet jį silpnino vis besikeičianti prekybinė priklausomybė ir XVIII amžiuje Europą drebinę karai. 1808 m. Napoleonas oficialiai panaikino Dubrovniko nepriklausomybę ir paskatino anglų kariuomenę jį bombarduoti. Nuo 1815 m. miestą valdė Austrija, nuo 1918 m. serbų, kroatų ir slovėnų karalystei (SHS), o nuo 1929 m. – Jugoslavijai. Po dešimtojo dešimtmečio Balkanų karų, po kurių suiro Jugoslavija, per septynis mėnesius trukusią apgultį 1992 m. gegužės mėnesį, į miestą pataikė 2000 artilerijos sviedinių. Dabar Dubrovnikas yra atstatytas ir karų pėdsakų yra išlikę labai mažai. Senamiestis 1994 m. vėl (pirmą kartą 1979 m.) buvo įrašytas į UNESCO kultūros ir gamtos paveldo sąrašą.
Turizmas
Dubrovniko panoramą galima apžiūrėti nuo X–XV amžiuose pastatytų gynybininių sienų. Jos yra 25 metrų aukščio, 4–6 metrų pločio, turi keletą bastionų ir bokštų (pvz.: Minceto). Nuo gynybinių sienų gerai matyti ir urbanistinis miesto planas.
Du pagrindiniai įėjimai vedą į Placa (taip pat vadinama Stradun) – pagrindinę prekybinę miesto gatvę, kurioje stovi Renesanso laikų rūmai, parduotuvės, kavinės ir kt. Placa dalija miestą į dvi dalis ir tęsiasi daugiau kaip 200 m nuo Pilės vartų vakaruose iki laikrodžio bokšto uosto prieigose. Kadaise ten telkšojusi pelkė dalijo miestą į romėnų pusę ir slavų pusę, o dabar jos vietoje – Placa.
Netoli uosto baseino yra svarbiausi miesto senovės paminklai: Sponza rūmai, Rotušė ir katedra. Architektūros šedevru laikomi Rektorių rūmai, kuriuose susimaišę įvairūs architektūros stiliai.
Žydų, arba Žudioska, gatvėje stovi viena seniausių Europoje sinagogų, pastatyta žydų bendruomenės, ištremtos iš Ispanijos 1492 m. Dvasinis centras yra Šv. Blažiejaus bažnyčia, skirta miesto globėjui. Legenda byloja, kad viduramžiais jis net surinkdavo priešų patrankų šaudomus sviedinius ir numesdavo juos atgal.
Miesto ir kone visos Dalmatijos panoramą galima pamatyti užkopus į Sergijaus (Srd) kalną, kurio aukštis – 412 m virš jūros lygio.
Vasario 3 dieną minima miesto globėjo, šv. Blažiejaus šventė. Kasmet ji pradedama Šv. Mišiomis, vėliau dar kelias dienas vyksta įvairūs paradai, bei kiti šventiniai renginiai.
Dubrovniko vasaros festivalis – kasmetinis kultūrinis renginys, vykstantis liepos – rugpjūčio mėnesiais, kurio metu miesto raktai būna perduoti menininkams, linksminantiems Dubrovniko gyventojus ir svečius ištisą mėnesį savo koncertais, žaidimais, spektakliais. 2007 metais festivalis apdovanotas Tarptautiniu auksiniu kokybės trofėjumi.
Vardė
Vardė (Vardø, ) – nedidelis miestas šiaurės rytų Norvegijoje, Finmarke, nedidelėje Vardehuso saloje, esančioje greta Varangerio pusiasalio rytinio galo. Yra neužšąlantis uostas prie Barenco jūros, oro uostas, Vardėje yra galutinis europinės trasos E75 taškas. Verčiamasi daugiausia žvejyba, vystomas turizmas. Veikia radaras.
Antanas Čepononis
Antanas Čepononis (g. 1959 m. lapkričio 5 d. Mikyčiuose, Lazdijų rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Šventežerio vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo techninių disciplinų ir darbų mokytojo specialybę. 2001–2003 m. Vilniaus pedagoginiame universitete baigė edukologijos vadybos magistrantūros studijas.
1982–1990 m. Radviliškio raj. Alksniupių vidurinės mokyklos direktorius. 1990–1995 m. Radviliškio miesto meras, 1995–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės Švietimo skyriaus vedėjas. 2003–2011 m. ir 2015-2020 m. Radviliškio rajono savivaldybės meras, Šiaulių regiono plėtros tarybos narys, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
Nuo 2020 m. Seimo narys.
Nuo 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, LKDP Radviliškio skyriaus pirmininkas, 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, Radviliškio skyriaus pirmininkas.
Rotary klubo narys, Vaižganto gimnazijos tarybos pirmininkas. Žmona Nijolė, sūnus Tomas, dukros Simona ir Ieva.