cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jemeno kalnai
thumb|250px|Jemeno kalnai tarp Kaukabalos ir Tavilos Jemeno kalnai (Džebelis) – kalnų ir aukštumų masyvas Arabijos pusiasalio pietuose, daugiausia Jemene (pakraščiai Omane ir Saudo Arabijoje). Didžiausias aukštis – 3760 m (an Nabi Šuaibo kalnas). Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – apie 500 km. Būdingi plokščiaviršūniai kalnai, sudaryti iš kristalinių ir vulkaninių uolienų. Yra užgesusių ugnikalnių, trapų. Vakariniai šlaitai statūs, pietuose skardžiais leidžiasi į Raudonąją jūrą, o šiaurės rytuose palaipsniui pereina į Rub al Chalio dykumą. Tarp kalnų masyvų gilūs vadžių (Mauro, Zabido, Banos ir kitų) slėniai.
Būdingos sausosios stepės, dykumos, slėniuose – atogrąžų krūmynai.
Kazlouščynos valsčius
Kazlouščynos valsčius yra buvęs:
Uzmėnų valsčius
Uzmėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Uzmėnai.
Hinduistinė mitologija
Hinduistinė mitologija – mitologinių pasakojimų, paveikslų, siužetų visuma, apjungta hinduizmo religinės sistemos. I tūkstm. pr. m. e. pabaigoje ji, perimdama nearijiškų mitologijų elementus, pakeitė iki tol vyravusią vedinę mitologiją. Senoji mitologija, paveikta reformatoriškų budistinių ir džainistinių judėjimų, atgimė hinduizmo pavidalu, asimiliavusi įvairius liaudies tikėjimus ir kultus, buvusius ortodoksinio brahmanizmo užribyje.
Kas? (filmas)
Kas? – 1970 m. sukurtas kriminalinis filmas.
Hinduistinė mitologija
Ankstyvoji hinduizmo pakopa atspindėta epinėje „Mahabharatos“ ir „Ramajanos“ mitologijoje, o išvystyta religinėse-kosmogoninėse poemose „Puranose“, taip pat klasikinėje sanskrito literatūroje bei vėlesnėje viduramžių literatūroje šnekamosiomis Indijos kalbomis.
Jau vėlyvojoje vedinėje mitologijoje pagrindiniai senovės arijų dievai pamažu nueina į antrą planą, o iškyla visatos sutverėjo, būtybių viešpaties Pradžapačio paveikslas. Prasidėjus epiniam laikotarpiui jis pradėtas vadinti Brahma – spėjama, kad tai nutikę dėl filosofinės poezijos veikalų Upanišadų įtakos: jose iškeliamas aukščiausias būties pradas brahman, o Brahmą galima laikyti jo įasmeninimu.
Kas? (filmas)
Turinys
Filmo pradžioje rodoma besipykstanti pora – Marina ir Klodas, - kurie po to sėda į mašiną. Ši lekia dideliu greičiu, išsuka iš kelio ir nulekia nuo skardžio į jūrą. Moteris spėja iš jos iššokti, o vyras su automobiliu dingsta bangose. Iškviesta policija neranda kūno, tačiau yra įsitikinę, kad šis žuvo.
Sakalova (Biaroza)
Istorija
XIX a. buvo kaimas Slanimo apskrities Peskų valsčiuje.
Hinduistinė mitologija
Kosmologija
Epe Brahmos ir brahman atitikimas nėra labai svarbus, nes ten Brahma siejamas visų pirma su kosmogoniniu mitu ir tolesnius įvykius mažai kišasi. Hinduistinė kosmogonija labai įvairuoja, bet būdingas jau iš vedinės mitologijos žinomas pasaulio kiaušinio įvaizdis – iš jo susidaro trys laukai (triloka): dangus, žemė ir požemis. Vėliau šis Brahmos kiaušinio (brahmanda) įvaizdis sudėtingėja – Brahma įtvirtina žemę tarp vandenų ir žvaigždes danguje, nulemia laiko tėkmę, sukuria mirtį, kad žemėje gyventojų nebūtų per daug ir kt. Tada savo ainiams dievams jis perduoda valdyti atskiras pasaulio sferas, nuostato socialinę ir politinę sanklodą, įtvirtina pasaulyje dharmos įstatymą, religines apeigas, keturių sluoksnių (varnų) priedermes, vedybų institutą ir kt. Epe ypač pabrėžiama, kad Brahma įtvirtina karališką valdžią dausose ir žemėje – jis Indrą paskiria dievų valdovu. thumb|left|240px|Bandymas atvaizduoti Pradžapatį, kuriantį visatą
Puranose žemė suprantama kaip plokščias diskas, kurio centre stūkso mitinis Meru kalnas. Aplink jį vandenynų atskirtos yra keturios salos (dvipa). Aplink Meru viršūnę sukasi saulė, mėnulis ir žvaigždės. Jei visata įsivaizduojama kaip brahmanda, tai joje sluoksniais driekiasi šeši dangūs – kuo aukščiau, tuo nuostabesni. Aukščiausias yra Brahmos laukas (brahmaloka). Danguose gyvena dievai, šventieji išminčiai, pusdieviai. Po žeme yra septynios požemių pasaulio (patala) juostos, kuriose gyvena nagai, kitos žemosios mitinės būtybės. Dar žemiau yra septynių sluoksnių pragaras naraka. Po juo tūno gyvatė Šeša. Brahmos kiaušinis lukštu atskirtas nuo erdvės, kurioje yra begalybė tokių pat pasaulių. Tai jau vėlyvojo hinduizmo, pripažįstančio pasaulių begalybę, vaizdinys.
Kas? (filmas)
Turinys
Grįžusi iš Prancūzijos namo, Marina netrunka susipažinti su Klodo broliu Seržu. Moteris nuolat kažko bijo, jaučiasi stebima ir kankinasi, kaltindama save dėl draugo mirties. Neapsikentęs Seržas, jau tapęs Marinos meilužiu, kartu su ja vyksta į nusikaltimo vietą, kur jis pats mėgina aiškintis brolio mirties aplinkybes. Marina prisipažįsta, kad jų santykius jau seniai buvo ištikusi krizė ir jų nebesiejo ankstesnė aistra. Be to, ji bijo, kad Klodas galėjo likti gyvas. Seržas su nardymo įranga pasiekia nuskendusią mašiną, tačiau kūno neranda, kaip ir policija manydamas, kad jį nunešė srovė.
Hinduistinė mitologija
Kosmologija
Žyniai-asketai yra kildinami iš dievų, tas atsispindi epų ir Puranų mitinėje geneologijoje: kūrimo pradžioje Brahma pagimdęs šešis dvasios sūnus, iš kurių kilę visos gyvosios būtybės. Šių išminčių-pirmaeivių vaizdinys kilęs nuo legendinių Vedų kūrėjų – rišių. Kitur teigiama, kad šių Brahmos ar Pradžapačio sūnų yra 10 ar 17 ir jie atsiradę iš gimdytojo kūno.
Pasak vienos iš mito atmainų vyriausiasis Brahmos sūnus Maričis pradeda didį išminčių Kašjapą. Antrojo Brahmos sūnaus Atrio vaikais laikomi Soma (mėnulio dievas) ir Dharma (teisingumo, tvarkos įsikūnijimas). Trečiajam Brahmos sūnui Angirasui priskiriamas žynys Brihaspatis (Jupiterio įsikūnijimas, dievų žynys, nuolat kariauja su asurų planeta Šukra, t. y., Venera), kartais ir Agnis. Ketvirtasis Brahmos sūnus Pulastis yra Kuberos bei rakšasų valdovo Ravanos tėvas. Iš kitų Brahmos sūnų gimsta įvairios mitinės būtybės, gyvūnai. Laikoma, kad septintasis Brahmos sūnus Dakša gimė iš Brahmos dešinės kojos didžiojo piršto ir pradėjo 50 dukterų, iš kurių 13 atiteko Kašjapai, 27 Somai ir 10 Dharmai. Vyriausios Dakšos dukterys – Ditė, Danu ir Aditė – Kašjapai pagimdo demonus daitjus („ditaičius“), danavus („danuvaičius“) ir dievus aditjus („aditaičius“). Iš kitų Kašjapo dukterų atsiranda gandharvos, suparnos, nagai ir kt.
Kosmogonijoje išsivystė mintis apie ciklinę visatą, jos nuolatinį sunaikinimą ir atgimimą. Visatos būtis ir nebūtis išreiškiami kaip Brahmos diena ir naktis. Brahmai užmigus visata žūva, pabudus – vėl atsiranda. Ši Brahmos dienų ir naktų samprata išdėstyta per kalpų ir jugų sąvokas. Pasibaigus Brahmos dienai, iš vandenyno gelmių pakyla kosminė ugnis kumelės Vadavamukha pavidalu, išsiveržia į aplinką ir sudegina pasaulius. Tada stoja pralaja – pasaulio išnykimas nebūtyje.
Panteonas
thumb|240px|Tradicinė hindų dievų trejybė ([[trimūrti): Brahma, Višnus, Šiva]]
Nors pradžioje Brahma vaizduojamas svayambhū („savibūvis, savistovus“), vėliau jo nepavaldumas laikui ir erdvei nunyksta. Mahabharatoje greta Brahmos kaip svarbiausi dievai iškilo Višnus ir Šiva, tuo tarpu esminės vedinės dievybės savo reikšme sumenko, tapo pasaulio globėjais, pasaulio pusių valdovais (Indra, Agnis arba vėliau Kubera, Varuna, Jama). Tiesa, Indra išlaiko griausmavaldžio padėtį, dar labiau paaštrinamas jo karingas būdas (jis tampa karių kšatrijų globėju, karų vedliu). Vedų Varuna tapo nereikšmingu vandenų dievu, o štai Vedose nelabai ryškus Jama tampa mirties dievu, protėvių (pitarų) valdovu. Atsiranda ir pragaro (narakos) įvaizdis, o jo prievaizdu paskiriamas Jama. Atsiranda nauja dievybė – turtų dievas (ar greičiau pusdievis), jakšų valdovas Kubera. Vėliau į pasaulio sergėtojų (lokapāla) būrį įtraukti kiti vediniai dievai – Agnis, Sūrja, Soma, Vajus. Be to, į panteoną pateko Ašvinai, Sarasvatė (tiesa, ženkliai pakitusi nuo vedinio įvaizdžio), Tvaštaras (epe žinomas kaip Višvakarmanas).
Brahma dievų trimūrtyje iš pasaulio viešpaties tampa tik pasaulio kūrėju (Višnus – saugotojas, Šiva – naikintojas), o vėliau – pavaldžiu kuriam iš kitų dviejų dievų. Nors trimūrti samprata pati gajausia, yra ir viduramžiais atsiradęs harihara vaizdinys – susilieję Višnus (hari) ir Šiva (hara).
Kaip ir vedinėje taip ir hinduistinėje mitologijoje dievų skaičius neapibrėžtas, neaiškios ribos tarp įvairių mitinių būtybių. Tradicijos teigiama, kad dievai yra 33: 12 aditjų, 8 vasūs, 11 rudrų, 2 Ašvinai, tačiau iš tiesų įvairių dievybių skaičius gerokai didesnis. Be to, yra namų ir miškų dvasių, miestų, kalnų, upių, kaimų, namų ir kitų vietų globėjų. Povediniai dievai gerokai labiau sužmoginti, pasakojama, kad jie neliečia žemės, nemeta šešėlio, spindi, pasižymi išmintimi, gali įgauti įvairius pavidalus. Hinduistinėje mitologijoje dievų priešininkai yra demonai asurai, skirstomi į daitjus ir danavus. Apie dievų ir asurų kovą yra mitas apie pieno vandenyno plakimą: jame dievai ir asurai drauge plaka pieno vandenyną (apie Mandaros kalną apvynioję gyvatę Vasukį suka ant vėžlio Kurmos), kad gautų nemirtingumo eleksyrą (amritą). Greta kitų gerybių iškilusią amritą nutveria asurai, bet Višnus juos apgauna ir ją grąžina dievams. Epinėje mitologijoje greta asurų dar žinomi kiti demonai – rakšasai („kipšai“) ir pišačai („veliuokai“), minimi dar Vedose. Jie priešinami gerosioms būtybėms – dievams, žmonėms ir protėviams. Bet hinduizme apatinis mitologinis pasaulis gerokai praplečiamas – atsiranda tokios piktosios būtybės kaip pretai (vėlės, vaiduokliai), pramathos („maišytojai, trukdytojai“), mandehai, kabandha ir kt., atsiranda sužmogintas gandharvų ir apsarasų įvaizdis, lobių saugotojai jakšai (dailūs jaunuoliai), guhjakai („slapūnai“), narai ir kimnarai (mitiniai pusiau žmonės, pusiau žirgai arba paukščiai), sidhiai (angeliški padangių gyventojai) ir daug kitų. Vėliau dar atsiranda kalnų dvasios vidjadhariai, sužmogintos gyvatės nagai, dangiškieji paukščiai suparnos ir jų vadas Garuda. Pastarieji glaudžiai susiję su Višnumi.
thumb|left|240px|Hinduizme Varuna tapo antraeile dievybe Kaip ir vedinėje mitologijoje taip ir hinduistinėje labai svarbus karvės įvaizdis. Atsiranda stebuklingos karvės Surabhės (arba Kamadhenu), išmelžiančios viską, kas tik trokštama, vaizdinys. Atsiranda beždžionių (vanarų) kultas visų pirma susijęs su „Ramajanos“ veikėju Hanumanu. Tai išmintingas ir atsidavęs vadas, padėjęs Ramai patekti į Lanką ir nugalėti demoną Ravaną. Hinduizme būdingas gyvūnų (rečiau augalų), nešančių (t. y. vahana – „važiuoklė“) kokią nors dievybę paveikslas – Brahmą neša žąsis, Višnų – erelis Garuda, Šivą – baltas jautis Nandinas, Durgą – liūtas ir t. t. Tarp augalų ypač išaukštinamas maldyklinis fikusas (aśvattha), su kuriuo siejamas pasaulio medžio įvaizdis. Kiti svarbūs augalai yra lotosas (padma), banjanas (nyagrodha), bazilikas (tulasī), indinė raudena (aśoka).
Kas? (filmas)
Turinys
Vieną vakarą Marinos namuose pasirodo Klodas. Jis papasakoja kokiu būdu išliko gyvas, jiedu vėl susipyksta ir Marina, griebusi peilį, jį nužudo. Kol negrįžo Seržas, ji sudegina savo drabužius, o kūną užkasa namo kieme. Iš policijos grįžęs Seržas pasakoja dalyvavęs kūno atpažinime ir policija dabar policija Marinos nebeįtaria. Jiedu išvyksta atostogų plaukioti jachta, tuo tarpu prasidėję lietūs palaipsniui atidengia negiliai užkastą Klodo kūną. Marinai ir Seržui grįžus, krantinėje jų jau laukia policija...
Hinduistinė mitologija
Panteonas
thumb|230px|Troškimų karvė Kamadhenu Vėlesnėje hinduistinėje mitologijoje dievų aditjų skaičius išaugo iki 12 – jie susieti su saule ir dvylika mėnesių. Iš jų išskiriamas dievas Vivasvatas, atitinkantis Saulės dievybę. Vivasvato sūnumis laikomi Jama, Ašvinai bei Manus – žmonijos pradininkas, mito apie tvaną didvyris. Iš Manaus kildinama sauliškoji dinastija (sūryavaṃśa), kuriai visų pirma priskiriamas „Ramajanos“ didvyris Rama. Kita yra mėnuliškoji dinastija (candravaṃśa), kurios pradininku laikomas Soma; giminę tęsė Somos sūnus Budha (Merkurijus) ir Ila (Manaus dukteris) – jiems gimė Purūravasas, iš kurio kilęs Bharatos klanas („Mahabharatos“ veikėjai).
Laikoma, kad legendiniai karaliai ir didvyriai yra kilę iš dievų ir jų pusėje kaunasi prieš demonus, o kartais ir prieš pačius dievus. „Ramajanoje“ Rama (įsikūnijęs Višnus) su broliu Lakšmana nugali rakšasų valdovą Ravaną, pagrobusį jo žmoną Sytą. Vienas pagrindinių „Mahabharatos“ motyvų – Sūrjos sūnaus Karnos dvikova prieš Indros sūnų Ardžuną.
Vaišnavų mitologija
thumb|240px|Tradicinis Višnaus, gimdančio Brahmą, vaizdinys
Epe ir Puranose lygia greta gyvuoja du pagrindiniai mitologiniai ciklai – vaišnaviškas ir šaiviškas. Į vaišnavų mitologiją pateko kai kurie anksčiau gyvavę vietiniai tikėjimai ir kultai, kurie įtraukti į Višnaus avatarų sistemą. Iš dešimties kanoninių Višnaus avatarų labiausiai garbinamas ir žymiausias yra Krišna. Į jo paveikslą susiliejo įvairios kilmės tikėjimai ir provaizdžiai (vakarų Indijoje garbinamo Vasudevos kultas, neaiškios kilmės pirminių vandenų dievo Narajanos kultas, dravidų ganyklų dievo įvaizdis). Višnaus avataros Krišnos garbinimas (krišnaizmas) – pati didžiausia vaišnavų mitologijos ir kulto atšaka hinduistinėje sistemoje.
Išvystytame hinduizme būtent Višnus arba Krišna sutapatinamas su pasaulio dvasia, o Brahmos įvaizdis nublanksta. Vėliau susidaro iš Višnaus majos įvaizdis – maja tai Višnui pavaldi galia, įsikūnijusi į pirminius vandenis iš kurių atsiranda pasaulis, todėl pasaulis regimas kaip apgaulingas (iliuzorinis) majos, visa gimdančios dieviškos substancijos, reiškimasis.
Tradicinėje ikonografijoje Višnus vaizduojamas plūduriuojantis viduryje kosminio vandenyno ant gyvatės Šešos. Iš Višnaus bambos auga lotosas, kuriame sėdi visatos kūrėjas Brahma. Kol Višnus miega, maja neveikia ir pasaulio šydas išsisklaido nebūtyje. Višnaus pora yra deivė Lakšmė, kuri tapati iš Višnaus kūno augančiam lotosui.
Šaivų mitologija
thumb|left|210px|Šiva Nataradža Šivos mitologija pasižymi ikiarijiškos kilmės motyvų ir liekanų gausa. Šivos-Rudros išskirtinė padėtis arijų panteono atžvilgiu perteikta mite apie Dakšos aukojimą, kuris nauja atmaina patenka į hinduistinę literatūrą. Tačiau ir hinduistinėje mitologijoje Šiva išlaiko savo atsiskyrėlišką, svetimą būdą. Tikima, kad Šiva gyvena ant Kailašo kalno Himalajuose, ten jis pasinėręs į meditaciją, atsiskyręs nuo pasaulio. Šiva simbolizuoja tobulą jogą, perteikia visą asketizmo galią, tuo pačiu savyje sujungia asketiškąjį ir erotiškąjį pradus. Su vaisingumo kultu siejamas labai paplitęs simbolinio Šivos falo lingamo garbinimas.
Hinduistinėje dievų trejybėje Šiva atitinka griaunamąją paskirtį, tačiau šaiviškoje mitologijoje ši paskirtis neatsiejamai susijusi su kūrybiškumu – nuolatinės kaitos pasaulyje griovimas nulemia kūrimą, yra jo priežastis. Šivos kosmogoniškumas išreikštas Šivos Nataradžos („šokių valdovo“) paveiksle – magiškas Šivos šokis yra jo griaunamosios ir kuriamosios galios proveržis. Tradicinėje ikonografijoje Šiva įgauna tiek meilius, tiek rūsčius bruožus. Jo niaurumą pabrėžia lydinti piktų demonų gauja (gana).
Šaivistinė mitologija glaudžiai persipynusi su šaktistine – Šiva dažnai įsivaizduojamas drauge su savo žmona Devi („deive“), garbinama įvairiais vardais. Šivos ir Devi pora simbolizuoja antagonistines bet tuo pat metu viena kitą palaikančias galias; šaiviškoje ikonografijoje dažnai derinami Šivos ir Devi kuriamosios galios simboliai – lingamas ir joni. Tuopat, jiedu laikomi visatos tėvu ir motina.
Degučių valsčius
Degučių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Degučiai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Zarasų rajonui (5 apylinkės).
Nakriškės
Nakriškės – kaimas vakarų Baltarusijoje, 13 km į vakarus nuo Zietelos.
Hinduistinė mitologija
Šaktistinė mitologija
thumb|188px|Durgos ikonografija
Nakriškės
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Slanimo apskrities Pacauščynos valsčiaus centras.
Hinduistinė mitologija
Šaktistinė mitologija
Šaktizme garbinama Šivos kūrybinė galia (šakti), pasireiškianti Devi pavidale. Laikoma, kad šaktizmas yra perėmęs labai archajiškus deivės-motinos kultus, gyvavusius gerokai prieš arijų atsikraustymą. Devi pavidaluose dar ryškiau nei šaivizme išryškėja kūrybiniai ir griaunamieji aspektai. Maloningajam deivės paveikslui atstovauja kalnų dukteris Parvatė, dar vadinama Uma, Gaure, o siaubingajam – Kali, Durga, Čandika, Devi. Šio aspekto deivė vaizduojama kaip įsiutusi kraugerė raita ant liūto naikinanti savo priešus.
Įtaka
Indijos šiaurėje besiklosčiusi hinduistinė mitologija buvo smarkiai veikiama pietietiškos dravidų mitologijos – tamilų karo deivė Kotravėja sumišo su Durga, karo dievas Muruganas – su Skanda ir kt.
Savo ruožtu, hinduistinė mitologija ne tik perkeitė dravidų mitologiją, bet ir budistinę, džainistinę mitologiją, per meninius, literatūrinius motyvus paveikė Pietryčių Azijos tautų mitologiją.
Stanionys
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 117 lenkai.
Konanas Barbaras (1982 filmas)
Konanas Barbaras – 1982 m. kalavijo ir burtų filmas, režisuotas John Milius ir paremtas Robert E. Howard kūryba. Pagrindinį vaidmenį atlieka Arnold Schwarzenegger, scenarijų rašė John Milius ir Oliver Stone. Filmas buvo komerciškai sėkmingas, uždirbo virš 100 mln. JAV dolerių, išgarsino Arnold Schwarzenegger. Videokasečių pardavimai iki 2007 m. uždirbo dar per 300 mln. JAV dolerių.
Filmo siužetas paremtas įvairiais Robert E. Howard kūriniais apie barbarą Konaną ir taip pat kitą nesusijusį jo personažą, Užkariautoją Kulą. Iš Kulo istorijų paimta visa filme parodyta Konano vaikystė ir jaunystė, buvimas vergu bei gladiatoriumi, gyvačių kultas bei pagrindinis filmo antagonistas Thulsa Doom.
Po poros metų sukurtas tęsinys – Konanas Naikintojas.
Avia Solutions Group
miniatiūra|Buveinė ([[Kirtimai)]]
– airiška aviacijos įmonė. Turi darbuotojų Vilniuje..
Istorija
miniatiūra miniatiūra
1991 m. įsteigtos nacionalinės Lietuvos avialinijos (Lithuanian Airlines, sutr. LAL).
2005 m. LAL iš Valstybės turto fondo privatizuotos specialiai tam sukurtos kompanijos LAL investicijų valdymas už 7,53 mln. eurų. Palyginimui, 2022 m. vienas Boeing 737-700 lėktuvas kainuoja apie 90 mln. dolerių. .
Naujieji savininkai su G. Žiemeliu priešaky LAL išskaidė kompaniją į atskiras įmones. Nustatyta, kad „Lietuvos avialinijų” akcininkų veiksmai, susiję su dalies pelningų įmonės vykdytų veikų perkėlimu į naujai sukurtas bendroves, galėjo turėti neigiamos įtakos įmonės finansiniams rezultatams ir jos galimybėms atsiskaityti su kreditoriais.
2013 m. lapkritį atliktos kratos septyniolikos buvusių bendrovės „FlyLAL” akcininkų ir vadovų namuose bei biuruose. Po kratų verslininkai buvo iškviesti į Generalinę prokuratūrą, kur jiems pareikšti įtarimai dėl sukčiavimo ir tyčinio bankroto. Buvusiam pagrindiniam „FlyLAL” akcininkui G. Žiemeliui, kuris buvo užsienyje, įtarimai išsiųsti paštu.
Baltic Ground Services
LAL antžeminio aptarnavimo padaliniai pervadinti į „Baltic Ground Services“ (sutr. BGS). 2006 m. liepą BGS parduota UAB „Finansų spektro investicija“, kuri vėliau pervadinta į UAB „Stogeba“ ir 2009 m. bankrutavo. 2008 m. lapkritį ASG iš „Invaldos“ atpirko BGS.
2018 m. spalį BGS Ukrainoje įsteigė geležinkelių krovininę bendrovę – „BGS Rail“. 2020 m. joje įdarbintas buvęs JAV diplomatas Kurtas Volkeris.
BPC Travel
LAL bilietų kasos pervadintos „Bilietų Pardavimo Centru“ (nuo 2005 m. gruodžio IATA narys).2009 m. rugsėjo 7 d. bendrovė parduota.
2015 m. ASG vėl įsteigė kelionių organizatorių „Kidy Tour“. 2020 m. lapkritį „Kidy Tour“ pervadintas į „Tiketa Tour“. 2021 m. gruodį vėl persivadino į "Kidy Tour".
FL Technics
miniatiūra 2005 m. LAL lėktuvų techninės priežiūros ir remonto padaliniai pervadinti į UAB „flyLAL Technics“.
Baltijos aviacijos akademija
LAL mokymo centras 2006 m. lapkritį pavadintas į „flyLAL Training“, vėliau pervadintas Baltijos aviacijos akademija (BAA).
flyLAL
miniatiūra
LAL keleivių skraidinimo padalinys pervadintas į vėliau bankrutavusią „FlyLAL“.
Lenkijos–Ukrainos karas
Lenkijos-Ukrainos karas – karinis konfliktas tarp Antrosios Lenkijos Respublikos ir Ukrainos pajėgų (Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos ir Ukrainos Liaudies Respublikos) vykęs 1918 m. lapkričio–1919 m. liepos mėn. Konflikto šaknys – etniniai, kultūriniai ir politiniai nesutarimai tarp regione gyvenusių lenkų ir ukrainiečių. Karas prasidėjo rytų Galicijoje po Austrijos-Vengrijos imperijos iširimo ir paskui persimetė į Chelmo žemę ir Voluinės regionus, anksčiau priklausiusius Rusijos imperijai, į kuriuos pretendavo tiek Ukrainos valstybė (Vokietijos imperijos klientinė valstybė), tiek Ukrainos Liaudies Respublika. 1919 m. liepos 18 d. Lenkija vėl okupavo ginčijamą teritoriją.
Avia Solutions Group
flyLAL
2005 m. dalis FlyLAL nekilnojamojo turto Vilniaus oro uoste buvo neteisėtai perleista su G. Žiemeliu siejamai bendrovei „VA Reals“ (buvęs „Vingrių investicijų valdymas“).
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
Konflikto ištakos glūdi sudėtingoje tautinėje situacijoje Galicijoje XX a. pradžioje. Dėl santykinio Habsburgų atlaidumo tautinių mažumų atžvilgiu Austrija-Vengrija buvo puiki terpė lenkų ir ukrainiečių nacionaliniams judėjimams plėtotis. Per tautų pavasarį austrai, susirūpinę dėl lenkų reikalavimų suteikti didesnę autonomiją provincijoje, parėmė nedidelę rusėnų grupę – taip vadinosi rytų slavų tauta, kuri vėliau pati save įvardijo kaip „ukrainiečius“ arba „rusinus“. Jų tikslas buvo būti pripažintiems kaip atskira tautybė.
Avia Solutions Group
flyLAL
2007 m. kovo 14 d. įsteigta įsteigta bendrovė UAB „flyLAL charters“, į kurią perkelti FlyLAL užsakomieji skrydžiai. 2010 m. rugpjūčio 2 d. pervadinta į „Small Planet Airlines“. 2013 m. kovą „Small Planet Airlines“ parduota vadovams. 2018 m. bankrutavo. .
2009 m. atskirta nuo aukščiau išvardytų pelningų veiklų „FlyLAL“ bankrutavo, palikdama apie 29 mln. eurų skolų. Yra pagrįstų liudijimų, kad bankrotas buvo planuotas ir pelningas.
Kita veikla
2007 m. įsteigta privačių lėktuvų priežiūros firma „FL Technics Jets“. .
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje tarp abiejų tautų įvyko daugybė incidentų. Pavyzdžiui, 1897 m. Lenkijos administracija pasipriešino ukrainiečiams parlamento rinkimuose. Kitas konfliktas kilo 1901–1908 m. dėl Lvovo universiteto, nes ukrainiečių studentai reikalavo atskiro ukrainiečių universiteto, tačiau lenkų studentai ir dėstytojai bandė nuslopinti šį judėjimą. 1903 m. lenkai ir ukrainiečiai Lvove surengė atskiras konferencijas: lenkai – gegužę, ukrainiečiai – rugpjūtį. Vėliau abu nacionaliniai judėjimai plėtojosi turėdami prieštaringus tikslus, o tai buvo vėlesnio susipriešinimo priežastis.
Avia Solutions Group
Kita veikla
2007 m. įsteigta „Aviation Asset Management“.
Namtokčetsaonojo nacionalinis parkas
Namtokčetsaonojo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Tailando centre, Saraburio provincijoje. Parkas įkurtas 2003 m. lapkričio 10 d.
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
Iš 44 Austrijos rytinės Galicijos administracinių vienetų Lvovas, didžiausias miestas, buvo provincijos sostinė ir vienintelis, kuriame lenkai sudarė gyventojų daugumą. Lvove 1910 m. apie 60 % gyventojų sudarė lenkai ir 17 % ukrainiečiai. Miestas, kuriame gyveno lenkų tautybės gyventojai, daugelio lenkų buvo laikomas viena iš Lenkijos kultūros sostinių. Daugeliui lenkų buvo neįsivaizduojama, kad jų miestas nebūtų kontroliuojamas Lenkijos.
Avia Solutions Group
Kita veikla
2014 m. rugpjūčio 14 d. ASG su Rusijos karinės pramonės korporacija “Rostec”, investicijoms į Maskvos Ramenskojės/Žukovskio oro uostą, įsteigė bendrą įmonę “Ramport Aero” (75% – ASG, o 25% – “Rostec”).
Namtokčetsaonojo nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 28,06 km², 40 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Saraburio.
Avia Solutions Group
Kita veikla
2021 m. rugsėjį paskelbta, kad viešai autentifikuojamų duomenų neteikianti „Certares Management“ (įsteigta 2012 m.) nusipirko ASG privilegijuotųjų konvertuojamųjų akcijų emisiją, kurios į paprastąsias akcijas bus konvertuotos po kelerių metų, sutartomis sąlygomis ir sutartu laiku ir sudarys mažiau nei penktadalį grupės kapitalo.
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
Galicijos vyriausiasis socialinis sluoksnis buvo lenkų bajorai arba Kijevo Rusios bajorų palikuonys, kurie praeityje buvo polonizuoti, tačiau provincijos rytuose daugumą valstiečių sudarė ukrainiečiai.
Avia Solutions Group
Kita veikla
2022 m. ASG valdė 163 orlaivių parką.
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
XIX a. ir XX a. pradžioje vietiniai ukrainiečiai bandė įtikinti austrus padalyti Galiciją į Vakarų (lenkų) ir Rytų (ukrainiečių) provincijas. Šioms pastangoms priešinosi ir trukdė vietos lenkai, kurie bijojo prarasti Lvovo ir Rytų Galicijos kontrolę. Galiausiai austrai iš esmės sutiko padalyti Galicijos provinciją. 1916 m. spalio mėn. imperatorius Karolis I pažadėjo tai padaryti pasibaigus karui.
Mankūnų valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje, gyvavo iki I pasaulinio karo.
Lenkijos–Ukrainos karas
Istorinis kontekstas
Įsikišus Austrijos erchercogui Vilhelmui, priėmusiam ukrainietišką tapatybę ir laikiusiam save ukrainiečių patriotu, 1918 m. spalį Lvove buvo dislokuoti du daugiausia ukrainiečių karių pulkai. Žlugus Austrijos-Vengrijos vyriausybei, 1918 m. spalio 18 d. buvo sudaryta Ukrainos nacionalinė taryba, kurią sudarė Austrijos parlamento, regioninių Galicijos ir Bukovinos parlamentų nariai bei Ukrainos politinių partijų lyderiai. Taryba paskelbė apie ketinimą sujungti Vakarų Ukrainos žemes į vieną valstybę. Lenkams imantis savų veiksmų Lvovui ir Rytų Galicijai užimti, Sečės šaulių kapitonas Dmytro Vitovskis vadovavo jaunų ukrainiečių karininkų grupei, kuri lapkričio 1 d. naktį perėmė Lvovo kontrolę. 1918 m. lapkričio 13 d. buvo paskelbta Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika, kurios sostinė buvo Lvovas.
Respublikos paskelbimo laikas nustebino lenkų tautybės gyventojus ir administraciją. Naujoji respublika reikalavo suvereniteto Rytų Galicijoje, įskaitant Karpatus iki Naujojo Sončo miesto vakaruose, taip pat Voluinę, Karpatų Rusią ir Bukoviną (į pastarąsias dvi teritorijas taip pat pretendavo Vengrija ir Rumunija). Nors Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos gyventojų daugumą sudarė ukrainiečiai, daugelyje gyvenviečių gyventojų daugumą sudarė lenkai. Lvovo ukrainiečiai entuziastingai palaikė proklamaciją. Didelė miesto žydų mažuma sutiko su Ukrainos paskelbimu arba išliko neutrali jo atžvilgiu, o miesto lenkai buvo sukrėsti atsidūrę naujoje Ukrainos valstybėje. Kadangi Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika nebuvo pripažinta tarptautiniu mastu, o Lenkijos sienos dar nebuvo apibrėžtos, ginčijamos teritorijos nuosavybės klausimas susiaurėjo iki karinės kontrolės klausimo.
Kariavimas
thumb|left|„[[Lvovo ereliukai“. Paveikslas, vaizduojantis lenkų jaunuolius Lvovo mūšyje (1918 m.) prieš Lvove paskelbtą Vakarų Ukrainos Liaudies Respubliką.]] thumb|right|281x281px|Paskutinis Lenkijos ir Ukrainos karo etapas.
Pirminiai etapai
Ukrainos ir Lenkijos pajėgų kovos vyko aplink paskelbtą Ukrainos sostinę Lvovą ir jo prieigas. Lvove Ukrainos pajėgoms priešinosi vietos savigynos daliniai, daugiausia sudaryti iš Pirmojo pasaulinio karo veteranų, studentų ir vaikų. Tačiau sumanus vadovavimas, gera taktika ir aukšta moralė leido lenkams atsilaikyti prieš blogai suplanuotas ukrainiečių atakas. Be to, susitarę su ukrainiečiais dėl ugnies nutraukimo, lenkai galėjo sumaniai laimėti laiko ir laukti pastiprinimo. Lenkai galėjo tikėtis plačios miesto gyventojų paramos, o ukrainiečių pusė daugiausia priklausė nuo pagalbos už miesto ribų. Kiti sukilimai prieš Ukrainos valdžią kilo Drohobyče, Peremislyje, Sambire ir Jaroslave. Peremislyje vietiniai ukrainiečių kariai greitai išsiskirstė į savo namus, o lenkai užėmė tiltus per Sano upę ir geležinkelį į Lvovą, todėl lenkų pajėgos šiame mieste galėjo gauti didelį pastiprinimą.
Po dvi savaites trukusių įtemptų kovų Lvove lapkričio 21 d. atsikuriančios Lenkijos kariuomenės pulkininko leitenanto Michalo Tokarževskio-Karaševičiaus vadovaujamas ginkluotas dalinys pralaužė ukrainiečių apgultį ir atvyko į miestą. Ukrainiečiai buvo atstumti. Užėmus miestą, dalis vietos žydų milicijos užpuolė lenkų karius, o tuo pat metu lenkų pajėgų daliniai ir paprasti nusikaltėliai plėšė miesto žydų ir ukrainiečių kvartalus, nužudydami apie 340 civilių gyventojų. Lenkai taip pat įkalino keletą ukrainiečių aktyvistų sulaikymo stovyklose. Ukrainos vyriausybė suteikė finansinę pagalbą nuo smurto nukentėjusiems žydams ir sugebėjo į savo kariuomenę įvesti žydų batalioną.
Lapkričio 9 d. lenkų pajėgos bandė netikėtai užimti Drohobyčo naftos telkinius, bet buvo nustumtos atgal. Ukrainiečiai naftos telkinius kontroliavo iki 1919 m. gegužės mėn.
Lapkričio 6 d. Bukovinos regiono šiaurinėje dalyje buvo paskelbta nauja Ukrainos valstybė: Ukrainos Bukovina, vadovaujama prezidento Omeliano Popovičiaus. Naujosios valstybės sostinė buvo Černivciai. Ji buvo išformuota lapkričio 11 d., kai Rumunijos kariuomenė užėmė Černivcių miestą. Trumpalaikės valstybės administracija ir jos karinė parama iš miesto pasitraukė dieną prieš.
1918 m. lapkričio pabaigoje Lenkijos pajėgos kontroliavo Lvovą ir geležinkelį, jungiantį Lvovą su centrine Lenkija per Peremislį, o ukrainiečiai kontroliavo likusią Rytų Galicijos dalį į rytus nuo Sano upės, įskaitant teritorijas į pietus ir šiaurę nuo geležinkelio į Lvovą. Taigi Lenkijos kontroliuojamas Lvovo miestas susidūrė su ukrainiečių pajėgomis iš trijų pusių.
Kovos dėl Voluinės
Lenkų daliniams bandant perimti regiono kontrolę, Simono Petliūros vadovaujamos Ukrainos Liaudies Respublikos pajėgos bandė susigrąžinti lenkų karių jau kontroliuojamą Chelmo gubernijos teritoriją.
Istoriko Ričardo Paipso teigimu, pirmasis didelis pogromas šiame regione įvyko 1919 m. sausio mėn. Ovručo miestelyje, kur žydus apiplėšinėjo ir žudė su Simono Petliūros vyriausybe susiję Kozyr-Žyrkos pulkai.
Po du mėnesius trukusių įtemptų kovų 1919 m. kovo mėn. konfliktą išsprendė nauji ir gerai aprūpinti lenkų daliniai, vadovaujami generolo Edvardo Rydzo-Smiglo.
Aklavietė Rytų Galicijoje
thumb|Lenkų ir ukrainiečių kariai Lvove per paliaubas, 1918 m. thumb|Lenkų Lvovo gynėjų sukonstruota improvizuota šarvuota transporto priemonė, papuošta baltuoju ereliu ir Amerikos vėliava, 1918 m. Dėl greitos ir veiksmingos mobilizacijos 1918 m. gruodį ukrainiečiai iki 1919 m. vasario mėn. turėjo didelę kiekybinę persvarą ir nustūmė lenkus į gynybines pozicijas. Remiantis 1919 m. sausio 13 d. – vasario 1 d. amerikiečių ataskaita, ukrainiečiams galiausiai pavyko apsupti Lvovą iš trijų pusių. Miestas liko be vandens tiekimo ir elektros energijos. Ukrainos kariuomenė taip pat laikė kaimus abipus geležinkelio, vedančio į Peremislį.
Ukrainos pajėgos ir toliau kontroliavo didžiąją dalį rytinės Galicijos ir kėlė grėsmę pačiam Lvovui iki 1919 m. gegužės mėn. Pasak italų ir lenkų pranešimų, tuo metu ukrainiečių karių moralė buvo aukšta, o daugelis lenkų karių, ypač iš buvusios Kongresinės Lenkijos, norėjo grįžti namo, nes nematė pagrindo kovoti su rusėnais dėl rusėnų žemių, be to, lenkų pajėgos buvo dvigubai mažesnės ir joms trūko amunicijos. Nepaisant to, kad iš pradžių jų buvo mažiau, lenkai turėjo tam tikrų pranašumų. Jų pajėgos turėjo daug daugiau ir geriau apmokytų karininkų, todėl buvo drausmingesnės ir mobilesnės. Lenkai taip pat turėjo puikią žvalgybą, o dėl to, kad kontroliavo geležinkelius už savo linijos, galėjo gana greitai perkelti savo karius. Todėl, nors lenkai turėjo mažiau karių nei ukrainiečiai, ypač svarbiuose mūšiuose jie galėjo įvesti tiek pat karių, kiek ir ukrainiečiai.
1918 m. gruodžio 9 d. ukrainiečių pajėgos pralaužė išorinę Peremislio gynybą, tikėdamosi užimti miestą ir taip atkirsti Lenkijos kontroliuojamą Lvovą nuo centrinės Lenkijos dalies. Tačiau lenkai sugebėjo greitai atsiųsti pagalbines pajėgas ir iki gruodžio 17 d. ukrainiečiai buvo priversti pasitraukti. Gruodžio 27 d. prasidėjo bendras ukrainiečių puolimas prieš Lvovą, kurį sustiprino valstiečių būriai, atsiųsti į Galiciją iš Rytų Ukrainos, tikintis, kad vakarų ukrainiečiai galės iš jų suformuoti drausmingas pajėgas. Lvovo gynyba atsilaikė, o Rytų Ukrainos kariai sukilo.
1919 m. sausio 6–11 d. prie Rusų Ravos, į šiaurę nuo Lvovo, Vakarų Ukrainos pajėgos atrėmė lenkų puolimą, kuriam vadovavo Jano Romerio naujai užverbuoti 5 000 karių iš buvusios Kongresinės Lenkijos. Tik nedideliam skaičiui karių kartu su Romeriu pavyko prasiveržti į Lvovą, patyrus didelių nuostolių. Sausio 11–13 d. lenkų pajėgos bandė išstumti Lvovą iš pietų apgulusius ukrainiečių karius, o tuo pat metu ukrainiečių pajėgos bandė surengti dar vieną bendrą Lvovo puolimą. Abi pastangos buvo nesėkmingos. 1919 m. vasarį Sambirą bandžiusius užimti lenkų karius ukrainiečių gynėjai sumušė su dideliais nuostoliais, nors dėl prasto ukrainiečių karių mobilumo jiems nepavyko pasinaudoti šia pergale.
1919 m. sausio 6–11 d. nedidelė Ukrainos Galicijos armijos dalis įsiveržė į Užkarpatę, siekdama skleisti proukrainietiškas nuotaikas tarp gyventojų (regionas buvo okupuotas vengrų ir čekoslovakų). Ten ukrainiečių kariai kovėsi su Čekoslovakijos ir Vengrijos vietos policija. Jiems pavyko užimti kai kurias vengrų kontroliuojamas ukrainiečių gyvenvietes. Po susidūrimų su čekoslovakais ukrainiečiai pasitraukė, nes Čekoslovakija buvo vienintelė šalis, kuri prekiavo su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika ir politiškai ją rėmė. Tolesnis konfliktas su Čekoslovakijos valdžios institucijomis būtų lėmęs visišką Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos ekonominę ir politinę izoliaciją.
Ukrainos žlugimas
miniatiūra|Ukrainos Galicijos armijos vyriausioji vadovybė (1919 m.)|307x307px miniatiūra|Ternopilio civiliai ir lenkų kariai po Ternopilio mūšio (1919 m.)|308x308px 1919 m. gegužės 14 d. prasidėjo visuotinis lenkų puolimas visoje Voluinėje ir Rytų Galicijoje. Jį vykdė Lenkijos kariuomenės daliniai, padedami naujai atvykusios generolo Juzefo Halerio Mėlynosios armijos. Šią kariuomenę, sudarytą iš Lenkijos pajėgų, kovojusių Vakarų fronte už Antantę, kurią sudarė 60 000 karių, Vakarų sąjungininkai gerai aprūpino ir iš dalies papildė patyrusiais prancūzų karininkais specialiai kovai su bolševikais, o ne su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos pajėgomis. Nepaisant to, lenkai išsiuntė Halerio kariuomenę prieš ukrainiečius, kad išeitų iš aklavietės Rytų Galicijoje. Sąjungininkai išsiuntė kelias telegramas, kuriose nurodė lenkams sustabdyti puolimą, nes prancūzų aprūpintos kariuomenės naudojimas prieš ukrainiečius prieštaravo Prancūzijos pagalbos sąlygoms, tačiau į jas nebuvo atsižvelgta, o lenkų pusė teigė, kad ukrainiečiai simpatizavo bolševikams. Tuo pat metu gegužės 23 d. Rumunija atidarė antrąjį frontą prieš Ukrainos pajėgas, reikalaudama, kad jos pasitrauktų iš pietinės rytinės Galicijos dalies, įskaitant laikinąją sostinę Stanislavivą. Dėl to buvo prarasta teritorija, amunicija ir Ukraina buvo dar labiau izoliuota nuo išorinio pasaulio.
Ukrainiečių linijos buvo pralaužtos, daugiausia dėl to, kad pasitraukė elitiniai Sečės šauliai. Gegužės 27 d. lenkų pajėgos pasiekė liniją Zolota Lypa–Berežanai–Ozerna–Radyvylivas. Lenkų veržimąsi į priekį lydėjo didelė prieš žydus nukreipto smurto ir plėšikavimo banga, kurią sukėlė neorganizuota lenkų minia, kaip ir 1918 m. Lvove, ir lenkų kariniai daliniai, veikę prieš savo karininkų įsakymus, ypač Poznanės pulkų ir Halerio armijos daliniai. Atsižvelgiant į Antantės reikalavimus, lenkų puolimas buvo sustabdytas, o Halerio kariuomenė užėmė gynybines pozicijas.
Čortkivo puolimas ir galutinė lenkų pergalė
miniatiūra|[[Oleksandras Hrekovas, Čortkivo puolimo vadas.|kairėje|221x221px]] 1919 m. birželio 8 d. Ukrainos pajėgos, kurioms vadovavo buvęs Rusijos imperijos armijos generolas Oleksandras Hrekovas, pradėjo kontrpuolimą ir po trijų savaičių nužygiavo iki Hnyla Lypos ir Stryjaus upės aukštupio, sumušdamos penkias lenkų divizijas. Nors lenkų pajėgos buvo priverstos atsitraukti, joms pavyko užkirsti kelią savo pajėgų žlugimui ir išvengti apsupimo bei paėmimo į nelaisvę. Taigi, nepaisant pergalių, Ukrainos pajėgos negalėjo gauti didelio kiekio ginklų ir šaudmenų. Iki birželio 27 d. Ukrainos pajėgos buvo pasistūmėjusios 120 km išilgai Dniestro upės, o kitą dieną – 150 km iki Brodų miesto. Iki Lvovo joms liko dvi dienos žygio.
Sėkmingas Čortkivo puolimas sustojo pirmiausia dėl ginklų trūkumo – kiekvienam ukrainiečių kareiviui teko tik 5-10 kulkų. Vakarų Ukrainos vyriausybė kontroliavo Drohobyčo naftos telkinius, iš kurių planavo įsigyti ginklų kovai, tačiau dėl politinių ir diplomatinių priežasčių ginklus ir šaudmenis į Ukrainą buvo galima siųsti tik per Čekoslovakiją. Nors Ukrainos pajėgoms pavyko lenkus nustumti maždaug 120–150 km atgal, joms nepavyko užsitikrinti kelio į Čekoslovakiją. Tai reiškė, kad jie negalėjo papildyti ginklų ir amunicijos atsargų, o dėl jų trūkumo Hrekovas buvo priverstas nutraukti kampaniją.
Birželio 27 d. lenkų pajėgoms ėmė vadovauti Juzefas Pilsudskis ir, pasitelkęs dvi naujas lenkų divizijas, pradėjo dar vieną puolimą. Birželio 28 d. prasidėjo lenkų puolimas. Pritrūkus amunicijos ir susidūrus su dvigubai didesniu priešu, liepos 16-18 d. Ukrainos Galicijos armija ir VULR vadovybė buvo nustumta atgal iki Zbručės upės linijos, po to Vakarų Ukraina buvo okupuota Lenkijos. Artilerija vis dar turėjo amunicijos, todėl galėjo suteikti Ukrainos pajėgoms priedangą tvarkingam atsitraukimui. Apie 100 000 civilių pabėgėlių ir 60 000 karių, iš kurių 20 000 buvo pasirengę kovai, sugebėjo pabėgti per Zbručės upę į Vidurio Ukrainą.
Pasekmės
thumb | 220px | right | Lvovo gynėjų (lenkų) kapinės Per šį karą žuvo apie 10 000 lenkų ir 15 000 ukrainiečių, daugiausia karių. Ukrainiečių karo belaisviai buvo laikomi buvusiose Austrijos karo belaisvių stovyklose Krokuvoje, Lancute, Pikulicėse, Strazalkove ir Vadovicėse.
Abi pusės vykdė masinius civilių areštus. Iki 1919 m. liepos mėn. net 25 000 lenkų atsidūrė Ukrainos internuotų asmenų stovyklose Žovkvoje, Zoločive, Mykulynciuose, Jazlovece, Kolomyjoje ir Kosive. Internuoti lenkų civiliai, kareiviai ir katalikų kunigai žiemos mėnesiais buvo laikomi nešildomuose barakuose ar geležinkelio vagonuose su mažai maisto, daugelis vėliau mirė nuo šalčio, bado ir vidurių šiltinės.
Po karo, 1920–1921 m., Lenkijos vyriausybė daugiau kaip šimtą tūkstančių žmonių patalpino į stovyklas (dažnai vadintas internuotų asmenų stovyklomis, kartais – koncentracijos stovyklomis ). Daugeliu atvejų kaliniams nebuvo tiekiamas maistas ir medicininė pagalba, o kai kurie kaliniai mirė iš bado, nuo ligų arba nusižudė. Tarp aukų buvo ne tik ukrainiečių kareivių ir karininkų, bet ir kunigų, teisininkų ir gydytojų, kurie rėmė Ukrainą. Apskaičiuota, kad šiose stovyklose nuo ligų mirė 20 000 arba 30 000 žmonių.
Po karo Lenkiją diplomatiniais ir kariniais veiksmais rėmę prancūzai labai nepalankiomis Lenkijai sąlygomis įgijo rytinės Galicijos naftos telkinių kontrolę.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje šią teritoriją aneksavo Sovietų Sąjunga ir prijungė prie Ukrainos, kuri tuo metu buvo Sovietų Sąjungos respublika. Pagal Jaltos konferencijos sprendimus rytų Galicijos lenkų gyventojai buvo perkelti į Lenkiją, kurios sienos buvo perkeltos į vakarus, o pats regionas po karo liko Sovietų Ukrainos sudėtyje ir šiuo metu sudaro labiausiai į vakarus nutolusią dabartinės nepriklausomos Ukrainos dalį.
Avia Solutions Group
Kita veikla
2022 m. vasarį ASG teigė, kad nebeveikia Rusijoje.
Stanislava
Stanislava vadinami kaimai:
Avia Solutions Group
Valdyba
6 nariai (2023 m. kovas):
Medeama SC
Medeama Sporting Club, o trumpiau Medeama – Ganos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Tarkvoje.
Namų rungtynes žaidžia TNA parko stadione.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2002 m. Kitados vadinosi Kessben FC, o nuo 2011 m. sausio žinomas Medeama Sporting Club pavadinimu.
Rungtyniavo aukščiausioje lygoje, o 2013 ir 2015 m. tapo Ganos futbolo taurės nugalėtojais. 2015 m. iškovojo šalies Supertaurę.
Avia Solutions Group
Valdyba
2019–2023 m. valdyboje figūravo Vygaudas Ušackas.
1000 kilometrų lenktynės
Istorija
Nuo pat pirmojo renginio 2000 m. varžybų rengėjas yra „Promo events“ (anksčiau vadinosi „Promosportas“). Rengėjų iniciatyva Palangos trasa buvo suformuota Palangos – Kretingos – Klaipėdos kelių sankirtoje. Tai unikali trasa Baltijos šalyse, sportininkai lenktyniauja bendrojo naudojimo keliais, kurie tampa lenktynių trasa tik savaitei. Specialiai renginio žiūrovams po stogu įrengiama lenktynių stebėjimo zona, varžybų dalyviams sumontuojamos techninio aptarnavimo zonos - „Pitai“ Unikali detalė yra tai kad varžybų metu dalyviai pildosi degalus komercinėje degalinėje, esančioje trasos ribose. Palangos trasa kitokių rūšių lenktynėms nenaudojama.
Lietuvos futbolo varžybos 1977 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1977 m.
Pirmasis etapas
Iš pradžių pirmenybės vyko dviejose grupėse vieno rato sistema.
Finalas
Po 4 stipriausias grupių komandas žaidė bendrame turnyre dėl aukščiausių apdovanojimų, o likusios komandos tęsė kovas pradinėse grupėse.
Snaiperiai:
A grupė
„Žalgirio“ zonoje stipriausios komandos buvo Maistas Kaunas, Žalgiris Naujoji Vilnia, Sirijus Klaipėda, Elnias Šiauliai ir ISM Panevėžys, o „Nemuno“ zonoje – Utenis Utena, Tarybų Lietuva Kalvarija, Mituva Jurbarkas ir Keramikas Daugėliai.
1000 kilometrų lenktynės
Istorija
Lenktynėse yra dalyvavę sportininkų iš viso pasaulio: Didžiosios Britanijos, Olandijos, Belgijos, Švedijos, Ispanijos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Rusijos, Kazachstano, Latvijos, Estijos, Lenkijos, Baltarusijos ir, žinoma, Lietuvos.
1000 km lenktynių renginys prasideda nuo ketvirtadienio ir tęsiasi iki pat šeštadienio vakaro. Varžybų atidarymas vyksta Palangos Vytauto gatvėje, dalyviai privalo dalyvauti parade, vyksta „Super Sprint“ lenktynės. Tarp naktinio kino, koncertų naktimis bei kitų pramogų bei atrakcijų vyksta „Drift“ (šonaslydžio), „Drag Show“, slalomo, bei mechanikų bėgimo lenktynes.
Nuo 2014 m. po kelio darbų truputį pakito trasos konfigūracija.
Trasos rekordas priklauso danui Anders Fjordbach – 1 min. 05,425 sek. Šį rezultatą jis parodė 2023 metais, lenktynių metu su Mercedes-Benz AMG GT3 Evo. Lenktynių trukmės rekordas priklauso „Circle K milesPlus Racing Team“ komandai ir buvo pasiektas 2019 m. – 8 val. 37 min. 26,121 sek.
Daugiausia, net 15 pergalių šiose lenktynėse iškovojo Porsche automobiliai.
Pavadinimų kaita
Dėl kintančių rėmėjų kito oficialus varžybų pavadinimas:
Klasės
Lenktynėse gali dalyvauti visi automobiliai, kurie yra ne greitesni, nei FIA GT3 (įskaitant GT3). Automobiliai skirstomi į klases pagal šių Lenktynių Techninius reikalavimus, remiantis FIA standartų reikalavimais. Nuo 2015 m. dalyvauti gali tik automobiliai su stogo konstrukcija. Nuo 2017 m. visi dalyviai važiuoja su vienodomis Hankook padangomis.
Statistika
Nugalėtojai absoliučiose įskaitose:
Serijinis žudikas
miniatiūra|Vienas iš labiausiai žinomų serijinių žudikų, [[Ted Bundy|Tedas Bandis]] Serijinis žudikas – asmuo, kuris per palygintinai trumpą laiko tarpą, ilgesnį nei vienas mėnuo, tyčia nužudo tris ar daugiau žmonių, paprastai siekdamas psichologinio, dažnai seksualinio pasitenkinimo. Dauguma institucijų serijinio žudiko sąvokos reikalavimuose nustato tris per tam tikrą laiką įvykdytas žmogžudystes, kitos ją padidina iki keturių arba sumažina iki dviejų. Serijiniai žudikai dažniausiai būna europidai vyrai.
Psichologinis pasitenkinimas yra įprastas serijinių žmogžudysčių motyvas, daugelis serijinių žmogžudysčių yra susijusios su seksualiniu kontaktu su auka. Federalinis tyrimų biuras (FTB) teigia, jog serijinių žudikų motyvai gali būti pyktis, jaudulio, finansinės naudos ir dėmesio siekis. Serijiniai žudikai gali siekti aukas nužudyti panašiu būdu, ar kaip kitaip panašiomis aplinkybėmis. Žudiko pasirinktos aukos gali turėti kažką bendro, pavyzdžiui, demografinį profilį, išvaizdą, lytį ar rasę, tačiau dažniausiai aukomis tampa europidės moterys. FTB atkreipia dėmesį į nustatytą serijinių žudikų elgesio modelį. Pagal šį modelį galima rasti pagrindinius įkalčius, padedančius surasti žudiką ir jo motyvus. Asmenys, vaikystėje patyrę lovos šlapinimą ir vykdę piktybiškus padegimus bei smurtavę prieš gyvūnus turi didesnį šansą vėliau gyvenime būti serijiniais žudikais.
Avia Solutions Group
Savininkai
Akcijų paskirstymas (2023 m. kovas):
Oyris
Oyris reiškia 'neriją'.
Avia Solutions Group
Dabartinės įmonės
2023 m. kontroliavo tokias įmones:
Ankstesnės įmonės
miniatiūra
Apdovanojimai
2018 m. Lietuvos pramonininkų konfederacija ASG išrinko metų eksportuotoja.
Shazam
Shazam – muzikos, filmų, TV laidų atpažinimo programėlė, suteikianti vartotojams galimybę atpažinti muziką, vaizdo įrašą pagal jo fragmentą. Veikia „macOS“, „iOS“, „tvOS“, „watchOS“, „Windows“, „Android“ operacinėse sistemose.
Nuo 1999 m. JAV veikusi įmonė „Shazam“ yra pritraukusi 143 mln. JAV dolerių privataus kapitalo. 2017 m. „Apple“ įsigijo programėlę už 400 mln. JAV dolerių. Programėle naudojasi daugiau nei 100 mln. žmonių.
Doubnevičai
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir viensėdis Slanimo apskrities Kazlouščynos valsčiuje.
Piatralevičai
Piatralevičais vadinamos gretimi kaimai Baltarusijoje, Gardino srities Slanimo rajone:
Mirtis avi aukštakulniais
Mirtis avi aukštakulniais – 1971 m. sukurtas giallo filmas.
Turinys
Patyręs seifų plėšikas po sėkmingo „darbo“ nužudomas traukinyje, tačiau jo grobis dingsta. Policija apklausai iškviečia jo dukterį Nikolę, tačiau ši tvirtina nieko nežinanti apie tėvo nusikaltimus. Netrukus Nikolę, dirbančią šokėja, pradeda persekioti paslaptingas vyras žydromis akimis ir balsą atkuriančiu elektroniniu prietaisu. Po vieno užpuolimo Nikolė pradeda įtarinėti savo vaikiną Mišelį, todėl su nauju pažįstamu, turtuoliu Robertu Metjusus išvyksta į atokų Anglijos kaimelį. Robertas yra vedęs, tačiau tikina ketinantis netrukus išsiskirti ir visiems aplinkiniams Nikolę pristato kaip savo žmoną. Po kurio laiko policija randa nužudytą Nikolę, vėliau – ir Vanesą Metjus. Policija toliau tiria nusikaltimą, kol suranda pagrindinį kaltininką – Robertą Metjusą, buvusį Nikolės tėvo kompanioną...
Stanislava (Anykščiai)
Stanislava (anksčiau Stanislavava) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Debeikių.