cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2006 m. Formulės 1 sezonas
Sezonui įpusėjus pilotų iskaitoje 1 vietą užėmė ispanas Fernando Alonso (Renault). Artimiausias varžovas, paskutinį sezoną dalyvaujantis Formulės 1 Pasaulio čempionate, 7 kartus pasaulio čempionas, vokietis Michael Schumacher (Ferrari) buvo atsilikęs 25 taškais. Tačiau, sezono antroje pusėje sugebėjo prisivyti ispaną. Japonijos Grand Prix metu sugedus Ferrari bolido varikliui Michael Schumacher praktiškai prarado galimybę kovoti dėl Formulės 1 čempiono titulo, nors teorinė galimybė dar buvo likusi. M. Schumacher būtų galėjęs tapti čempionu, jei laimėtų paskutinį Brazilijos GP, o F. Alonso nesurinktų taškų. Tokiu atveju abiejų pilotai būtų iškovoję po vienodai taškų, tačiau čempionu būtų tapes M. Schumacher, nes turėtų iškovojęs daugiau pergalių.
Paskutiniame Brazilijos Grand Prix pergalę iškovojo brazilas Felipe Massa (Ferrari). Tai prmas brazilas po legendinio F1 lenktynininko brazilo Ayrton Senna, kuriam pavyko iškovoti namų (Brazilijos GP).
Formulės 1 Pasaulio čempionais tapo ispanas Fernando Alonso (134 taškai) ir ir komanda Renault (206 taškai).
Dalyviai
2006 m. Formulės 1 čempionate varžėsi 11 komandų.
Pastabos:
Etapai
2006 sezono tvarkaraštyje – 18 etapų. Pirmasis, Bahreino GP, prasidėjo kovo 12 d., o baigiamosios čempionato lenktynės įvyko spalio 22 d. dieną.
(*) Pilotas nefinišavo, tačiau buvo klasifikuotas, nes nuvažiavo 90 % distancijos.
Pilotų įskaita
Paaiškinimas: GP – dalyvauta Grand Prix, Pole poz. – iškovota Pole pozicijų (1 starto vieta), '''Gr. ratai''' – greičiausių ratų skaičius.
Komandinė įskaita
Paaiškinimas: GP – Grand Prix, Pole poz. – iškovota Pole pozicijų, '''Gr. ratų''' – greičiausių ratų skaičius.
Būsenų diagrama
thumb|UML būsenų diagramos pavyzdys UML būsenų diagrama – viena iš UML  diagramų tipų, vaizduojanti svarbiausias verslo ar veiklos sistemos būsenas, bei tų būsenos kitimą toje pačioje sistemoje. Ji nusako objektų būsenas ir jų pasikeitimus laike. Būsenos diagrama žingsnis po žingsnio atvaizduoja verslo ir operatyvinius sistemos komponentų srautus. Ji parodo visapusišką kontrolės srautą.
Kriptantas
Kriptantas (Cryptanthus) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dirvožemyje augantys augalai. Genties pavadinimas iš graikų k. žodžių: kryptos – slaptas ir anthos – žiedas; augalo žiedai pasislėpę tarp pažiedžių ir visai nepuošnūs.
Paplitęs Brazilijos rytuose. Auga sausuose ir drėgnuose atogrąžų miškuose.
Gentyje yra apie 60 rūšių: ir kt.
Lavarava
Lavarava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ubiškių.
Kulamutu
Kulamutu  – miestas pietrytiniame Gabone, prie Lolo ir Buengidžio upių (Ogovės baseinas) santakos. Ogovės-Lolo provincijos centras. 16,0 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Majumbos-Lastursvilio kelias, yra oro uostas. Netoliese yra Mbugu krioklys. Kulamutu mieste yra kino teatras, muziejus.
Bengazis
Bengazis  – antras pagal dydį Libijos miestas, įsikūręs Kirenaikos regione, Viduržemio jūros Sidros įlankos pakrantėje; turi savivaldybės statusą. 650,6 tūkst. gyventojų (2007 m.). Svarbus transporto, prekybos ir pramonės centras. Jūrų uostas. Metalurgijos, elektrotechnikos, cemento, maisto pramonė.
Istorija
Miestas įkurtas V a. pr. m. e. kaip graikų kolonija Euhesperidės. XVI a. ji pervadinta į Bengazį. 1951–1972 m. kartu su Tripoliu buvo Libijos sostine. 1986 m. bombarduotas JAV karinių pajėgų. 2011 m. mieste prasidėjo protestai, kurie vėliau virto pilietiniu karu.
Šeškupis
Šeškupis – kaimas šiaurinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Šaukėnų.
Kampas (upė)
Prie Kampo įsikūrę miesteliai: Cvetlis, Garsas prie Kampo, Šionbergas prie Kampo.
Vaiteliai
Vaiteliai – kaimas šiauriniame Klaipėdos rajono savivaldybės pakraštyje, 4 km į pietryčius nuo Jokūbavo, šalia kelio. Kaime yra sodininkų bendrija „Vaiteliai“ (buvę Klaipėdos miesto kolektyviniai sodai).
Istorija
1948 m. gegužės 6 d. kaime žuvo Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės vadas Juozas Kėkštas-Drulis Juozas.
1959 m.
1959 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bar Harboras
Bar Harboras – kurortinis miestelis JAV Meino valstijoje, skalaujamas Atlanto vandenyno. 4820 gyventojų (2000). Miestelyje įsikūrusi garsi Džeksono laboratorija. Bar Harboras – didelis turistų miestelis, ypač vasaros sezono metu. Centre gausu suvenyrinių parduotuvėlių. Šalia driekiasi turistų pamėgtas Acadia nacionalinis parkas. Miesto plotas 182,4 km².
Deziradas
Deziradas, La Deziradas  – sala Prancūzijos Vakarų Indijoje, Karibų jūroje, rytinėje Gvadelupos salų pusėje. Priklauso Prancūzijos užjūrio departamentui. Sala yra to paties pavadinimo komunos (savivaldybės), į kurią įeina ir dvi negyvenamos Petit Tero salos, dalis.
Salos plotas – 20,64 km². 1 595 gyventojai (2006 m. duomenys).
Geografija
Deziradas yra nutolęs maždaug 8 km į rytus nuo Grand Tero. Sala yra 11 km ilgio ir 2 km pločio. Didžiausia gyvenvietė – Bozežuras (, anksčiau vadinta Grande-Anse), turinti paštą, kelias parduotuvėles, biblioteką, restoranus ir bažnyčią.
Nuorodos
thumb|left|200px|Bozežuras
Dambrauka
Dambrauka – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 10 km nuo Trakiškių.
Augustavo Marijos dangun žengimo parapija
Augustavo Marijos dangun žengimo parapija  – viena iš 21 Sokulkos stačiatikių dekanato parapijų. Parapija buvo įkurta 1553 metais. Parapijos centras yra 1945 m. pastatyta Augustavo Marijos dangun žengimo cerkvė.
Aganaso ežeras
Aganasas yra ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Ežeras yra 348 metrų aukštyje.
Bronius Gertus
Bronius Gertus (1896 m. vasario 1 d. Vilkiškiuose, Pumpėnų valsčius – 1973 m. vasario 5 d. Kaune) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas, vėliau – Tarybinės Armijos karininkas.
Biografija
Nuo 1919 m. balandžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Elektrotechnikos batalioną. Dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. baigė mokytojų kursus, 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926 m. sausio mėn. perkeltas į Technikos pulką, 1927 m. rugsėjo mėn. – į Pionierių batalioną.
1929 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų Inžinerijos skyrių, 1934 m. baigė šių kursų Generalinio štabo skyrių. Nuo 1934 m. gegužės mėn. Vyriausiojo kariuomenės štabo 4-ojo skyriaus viršininkas. 1938 m. Generalinio štabo pulkininkas.
1940 m. birželio 15 d. TSRS okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. rugsėjo mėn. perkeltas į Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso štabą, paskirtas korpuso užnugario viršininku.
1941 m. birželio-liepos mėn. dalyvavo kautynėse su Vokietijos kariuomene. 1941 m. liepos-spalio mėn. Raudonosios armijos Aukštųjų karininkų kursų „Vystrel“ Solnečnogorske klausytojas. 1941–1942 m. dėstė karo mokykloje Tomske. 1942 m. sausio mėn. – 1944 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos inžinerinės tarnybos viršininkas, dalyvavo Antrajame pasauliniame kare.
Nuo 1945 m. Vilniaus universiteto ir Kauno politechnikos instituto karinių katedrų dėstytojas.
55 m. pr. m. e.
'''55 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Reinholdas Heidenšteinas
thumb| Heidenšteinų herbas Reinholdas Heidenšteinas (, 1553 m. Karaliaučius – 1620 m. gruodžio 24 d. Sulenčinas, Pamario vaivadija, palaidotas Olivoje) – vokiečių kilmės Lenkijos istorikas, teisininkas.
55 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Reinholdas Heidenšteinas
Biografija
Nuo 1566 m. studijavo Karaliaučius universitete, nuo 1571 m. Vitenbergo universitete, nuo 1577 m. teisę Padujos universitete. Vėliau keliavo po Italiją ir Prancūziją. 1582-1612 m. Abiejų Tautų respublikos valdovų Stepono Batoro ir Zigmanto Vazos sekretorius, Lenkijos kanclerio J. Zamoiskio bendradarbis. 1599 m. patobulino Prūsijos teisyną „Pataisyta Prūsijos kilmingųjų žemės teisė“ (Jus terrestre nobilitatis Bomssiae correctum).
Česlovo Milošo amžius
Česlovo Milošo amžius – 2012 m. pilnametražis dviejų dalių dokumentinis filmas apie lietuvių kilmės Nobelio literatūros premijos laureatą Česlovą Milošą. Filmas išleistas 2012 m. gruodžio 29 d.
Apie filmą
Dvejose „Česlovo Milošo amžiaus“ dalyse, filmuotose šešiose šalyse, abejose Atlanto pusėse, pasakojama Nobelio literatūros premijos laureato gyvenimo istorija. Filme susipina Č. Milošą pažinojusių garsių kultūros asmenybių pasakojimai su daugeliui mažai žinomais poeto biografijos faktais. Poeto pasirinkimai tampa dar aiškesni tuomet, kai žiūrovui pateikiamas epochos, pažymėtos gausių istorinių įvykių, istorinis kontekstas.
Filme netikėtai atskleidžiamas ir Č. Milošo būdas – savitas humoro jausmas, asmenybės jautrumas, aistringi romanai su didelės įtakos turėjusiomis moterimis. Vis dėlto „Česlovo Milošo amžius“ nėra vien biografinis pasakojimas apie vienu geriausių XX a. poetų laikomą kūrėją ar lietuvių kilmės lenkų poeto (ar lietuvių poeto, rašiusio lenkų kalba) kūrybos pristatymas. „Česlovo Milošo amžius“ veikiau yra smalsus žvilgsnis per kūrėjo dvasios filtrą į nepaprastai jautrią asmenybę ir nesenstančią jo kūrybą, kuri netgi trečiojo tūkstantmečio pradžioje padeda įžvelgti ne žmonių skirtumus, bet siekti jų bendrybės.
Finansavimas
Filmo kūrimas buvo finansuojamas Lietuvos Respublikos Kultūros ministerijos, Švietimo ir mokslo ministerijos bei privačių rėmėjų lėšomis. Filmo informaciniai partneriai buvo Lietuvos radijas ir televizija, portalas DELFI, IQ. The Economist.
Rodymas
Pirmoji vieša filmo „Česlovo Milošo amžius“ peržiūra įvyko 2011 m. gruodžio 29 d. Simboliškai tą dieną baigėsi ir Česlovo Milošo metai (2011) Lietuvoje. Pilna dviejų dalių filmo premjera buvo parodyta 2012 m. balandžio 5 ir 12 d. per antrąją Lietuvos televizijos programą (LTV2).
Česlovo Milošo sūnus, Antonis Milošas, gyvenantis Jungtinėse Amerikos valstijose, pamatęs filmą sakė, kad „tai yra geriausias apie jo tėvą sukurtas filmas.“
Krienas
Krienas (Armoracia) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis.
Savaime paplitęs Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje įveistas valgomasis krienas.
Rūšys
Iškiriamos 3 rūšys:
Makoku
Makokas  – miestas šiaurės rytų Gabone, prie Ivindo upės, netoli Ivindo nacionalinio parko. Ogovės-Ivindo provincijos centras. 16,6 tūkst. gyventojų (2004 m.). Per miestą eina Viatės-Mekambo kelias. Geležies rūdos gavyba.
Neoregelija
Neoregelija (Neoregelia) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis.
Gentyje yra 71 rūšis:
Portugalijos ginkluotosios pajėgos
Portugalijos ginkluotosios pajėgos  – nacionalinės karinės pajėgos, sudarytos iš armijos (Exército), oro pajėgų (Força Aérea) ir karinio laivyno (Marinha). Jų vyriausiasis vadas yra Portugalijos respublikos prezidentas. Pavaldžios nacionalinės gynybos ministrui. NATO pajėgų dalis nuo 1955 m.
Portugalijos ginkluotųjų pajėgų paskirtis – ginti Portugalijos suverenumą ir interesus, palaikyti tarptautinius taikdarystės veiksmus. Turi karines bazes žemyninėje Portugalijoje, Madeiros ir Azorų salose.
Paskutinės operacijos, kuriose dalyvauta, yra Adeno įlankos patruliavimas netoli Somalio (nuo 2009 m.), karas Afganistane (nuo 2005 m.), operacijos Rytų Timore (1999–2004 m.), Bisau Gvinėjoje (1990, 1998 ir 1999 m.), Angoloje (1992 m.). Dalyvauja taikdarystės misijose Balkanuose ir Libane.
Laikrodis su gegute
thumb|Laikrodis su gegute apie 1900 m. thumb|Nesenos gamybos „sodybos“ tipo laikrodis su šokėjomis viršuje ir vandens ratu thumb|„Šiuolaikinio stiliaus“ laikrodis
Laikrodis su gegute – skambantis laikrodis, dažniausiai namelio formos, kuriame mušant valandas išlenda medinis paukštelis (gegutė). Vienas Vokietijos kultūros simbolių. Ir dabar Švarcvalde yra smulkių įmonių, kur tokius laikrodžius gamina jau penkta meistrų karta.
Didžiausio tokio laikrodžio gegutė yra maždaug albatroso didumo. Nuo seno gaminami ir sudėtingesni laikrodžiai, kur greta gegutės medkirčiai kerta medį, kaminkrėčiai valo kaminus ar šiaip vaikinai kilnoja alaus bokalus. Gana dažnas vandens rato motyvas. Kainą daug įtakoja medžio raižinių sudėtingumas.
Tipai
Pirmieji šio tipo laikrodžiai buvo skydelio pavidalo, su kitaip nepridengtu mechanizmu už dekoruotos lentelės ar tapyto paveikslėlio.
Tarp dabartinių, skiriami „raižytos dėžutes“ (arba iešmininko būdelės) ir šiek tiek naujesni, bet dabar jau irgi senoviniai, „sodybos“ pavidalo laikrodžiai.
Raižytos dėžutės stiliui beveik visada būdinga vynuogenojo šakelė su keletu lapų, paukščiai, miško, medžioklės temos.
Sodybos formos laikrodžiai aplink namelį – dėžutę turi nedidelį kiemą, kur paprastai būna gana daug judančių medinių figūrėlių. Sodybos pavidalo laikrodis sugalvotas Šveicarijoje apie 1920 m.
Būna ir moderniai atrodančių laikrodžių, naudojamų kuomet įprastinis laikrodis su gegute netinka prie aplinkos stiliaus. Jiems būdingi elektroniniai mechanizmai, techniškai leidžiantys labai neįprastą išvaizdą (pavyzdžiui, du lynu sujungti svarmenys, laikrodžio ciferblatas viename, gegutė antrame).
Mechanizmas
Dažniausiai laikrodis su gegute turi ir valandas mušantį mechanizmą; vien kukuojantys reti. Neretai taip pat yra svirtelė ar automatinis mechanizmas nakčiai garso efektams išjungti.
Kukavimas išgaunamas dviem panašiais į vargonų vamzdeliais (aukštasis ir žemasis kukavimo tonas), kuriuos pučia laikrodžio mechanizmo stumdomos dumplės.
Nors atrodytų, jog savaitės užvedimo mechanizmas turėtų būti patogesnis, labiau perkami laikrodžiai, kuriuos užvesti reikia kasdien. Greičiausiai naudotojams visai patinka užtraukinėti svarsčius.
Šokiai ir muzika
Muzikinis mechanizmas dažniausiai groja linksmas užstalės dainų melodijas. Sudėtingesni laikrodžiai gegutės kambaryje viršuje turi šokančių figūrėlių, kurios gali išeiti paskui gegutę arba būti matomos pro praviras dureles. Muzika grojama, jau atmušus ir atkukavus valandas.
Naudojamų melodijų yra daugiau nei viena, tačiau nelabai daug. Jos nesikeičia daugelį metų; gamintojai teigia, jog pirkėjas tikisi vis tų pačių.
Istorija
Tiksli laikrodžio išradimo vieta ir data nėra aiškios, galbūt tai buvo Vokietija, nors kiti šaltiniai (kaip žinomas 1949 m. filmo tekstas) nurodo Šveicariją. Laikrodžiai su gegute nuo seno gaminami Švarcvalde (Vokietija), jie minimi nuo 1629 metų. XIX a. pabaigoje tapo populiariu suvenyru.
Kazachstano futbolo varžybos 1995 m.
Kazachijos futbolo varžybos 1995 m.
Ašmenėlė (Ašmena)
Ašmenė̃lė (arba Mūrinė Ašmena;, ) – agromiestelis Baltarusijoje, Gardino srityje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Ašmenos ir tiek pat nuo Lietuvos sienos, Ašmenos upės krante.
Istorija
Nuo XVI a. LDK didikų Dorohostaiskių valda. Mikalojus Dorohostaiskis Ašmenėlėje įkūrė evangelikų reformatų bažnyčią ir, manoma, spaustuvę. Joje (kitais duomenimis, Liubčios spaustuvėje) 1615 m. išspausdinta Kristupo Manvydo Dorohostaiskio (1562–1615 m., Lietuvos didysis maršalka, palaidotas Ašmenėlėje) „Hippica“, A. Salinarijaus „Cenzūra“. Nuo 1694 m. Ašmenėlė priklausė Sapiegoms, nuo 1678 m. iki XX a. pradžios – Važynskiams. 1694 m. pastatyta Švč. Trejybės katalikų bažnyčia, 1790 m. – Švč. Mergelės Marijos, perstatyta 1841 m. ir 1874 m. XIX a. buvo kaimas, seniūnijos centras Palionių valsčiuje.
Lietuviai
Ašmenėlės apylinkių gyvenviečių pavadinimai daugiausia lietuviškos kilmės, tačiau gyventojai gana anksti pradėjo baltarusėti – XIX a. viduryje lietuviškai kalbėjo apie 30 proc. parapijiečių, daugiausia parapijos pietinėje dalyje.
56 m. pr. m. e.
'''56 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
2010 m. Afrikos Tautų taurė
2010 m. Afrikos Tautų taurė – 27-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, kuris vyko Angoloje, 2008 m. sausio 10 – sausio 31 d. Čempionatas vyko 4 miestuose. Į turnyrą kelialapius iškovojo 16 komandų, tačiau sausio 9 d. Kabindoje buvo apšaudytas Togo rinktinės autobusas, keli futbolininkai sužeisti, žuvo du personalo nariai, todėl rinktinė iš turnyro pasitraukė.
Dėl galimybės surengti 27-ąjį Afrikos Tautų taurės turnyrą taip pat konkuravo Mozambikas, Namibija, Zimbabvė ir Senegalas.
Čempionatą 3 kartą iš eilės laimėjo Egipto rinktinė, finale 1-0 po atkaklios kovos įveikusi Ganą.
Stadionai
Čempionatas vyko 4 Angolos miestuose.
Atranka
Atranka į Afrikos Tautų taurę vyko drauge su atranka į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą. Atranką įveikė paskutiniame atrankos etape po pirmas tris vietas grupėse užėmusios komandos.
Patekusios komandos
thumb|240px|Dalyvių žemėlapis (patekusios komandos - mėlyna spalva)
Grupės
Komandos suskirstytos į 4 grupes po 4 komandas. Dvi pirmąsias vietas grupėje užėmusios komandos tęsia kovą dėl medalių. Jei komandos surenka po lygiai taškų - vertinamas tarpusavio varžybų rezultatas, jei jos baigėsi lygiosiomis - tada vertinamas įvarčių santykis, jei ir jis lygus - gautų kortelių skaičius.
Shaun Wright-Phillips
Šonas Raitas-Filipsas (g. 1981 m. spalio 25 d.) – anglų futbolininkas, Anglijos rinktinės ir Manchester City klubo saugas.
Chackelis Lemchenas
Chackelis Lemchenas (1904 m. balandžio 21 d. Papilė – 2001 m. lapkričio 11 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas, J. Jablonskio mokinys.
Biografija
1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Mokytojavo Ukmergės, Kauno, Šiaulių gimnazijose. 1941–1945 m. nacių kalintas Kauno gete ir koncentracijos stovykloje. 1949–1975 m. dirbo leidyklos „Mintis“, 1975–1980 m. leidyklos „Mokslas“ redaktoriumi.
Parengė eilę rusų kalbos žodynų. Paskelbė kalbos kultūros straipsnių.
Bibliografija
miniatiūra|240px|right|Atminimo lenta Ukmergėje
Peleniai (Kelmė)
Peleniai – kaimas šiaurinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Šaukėnų.
Dambrava (Trakai)
Dambrava – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ismonių.
Egiptas (Molėtai)
Egiptas – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietryčiuose, 6,5 km į pietryčius nuo Inturkės. Kaimas įsikūręs apie 1 km į rytus nuo kelio. Į pietus ir rytus nuo Egipto driekiasi miškelis, o šiauriau prasideda upelis, įtekantis į Išnarų ežerą.
Mančiušėnų apylinkė
Mančiušėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gelvonų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. 1954 m. prijungtos Kunigiškių apylinkė, dalis Knyzlaukių apylinkės, dalis Kulniškių apylinkės ir dalis Liūkonių apylinkės. 1959 m. gruodžio 7 d. Mančiušėnų apylinkė prijungta prie Gelvonų apylinkės (didžioji dalis), Upninkų apylinkės ir Veprių apylinkės.
E6
Europos kelias E6 – 3140 km ilgio greitkelis, jungiantis Treleborgą (Švedija) ir Kirkenesą (Norvegija).
1736 m.
1736 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
E6
Maršrutas
Švedija
Norvegija
Vilniaus Valdorfo mokykla
Viešoji įstaiga „Vilniaus Valdorfo mokykla“ – nevalstybinė dieninė bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 300542858. Adresas: Geležinio Vilko g. 23, Vilnius.
Istorija
1995 m. Vilniuje mokytoja Rita Baltrūnienė surinko pirmąją klasę, kurioje pradėti taikyti Valdorfo pedagogikos metodai. Kasmet prisidėdavo po vieną klasę ir mokykla išaugo į pilną vidurinę netradicinio ugdymo mokyklą. Vilniaus Valdorfo mokyklą visapusiškai remia mokinių tėvai, kurie 2000 m. susibūrė į visuomeninę organizaciją Tėvų paramos Valdorfo pedagogikai bendriją (TPVPB).
Iki 2008 m. Valdorfo klasės priklausė Petro Vileišio pagrindinei mokyklai, tačiau faktiškai funkcionavo kaip autonominis darinys. 2006 m. kovo 2 d. TPVPB įsteigė VšĮ „Vilniaus Valdorfo mokykla“. 2007–2008 mokslo metais Vilniaus Valdorfo mokykla pradėjo veiklą vykdydama vidurinio ugdymo programas 11 ir 12 klasėse. 2008–2009 mokslo metais, vykstant reorganizacijai P. Vileišio mokykloje, 9 ir 10 Valdorfo klasės buvo perkeltos į Valdorfo mokyklos sąrašus. Nuo 2009 m. visos 1-12 klasės veikia kaip atskira netradicinio ugdymo mokykla. 2013 m. ES ir mokyklos bendruomenės lėšomis pradėta mokyklos pastato rekonstrukcija. 2016 m. mokykla praėjo akreditaciją ir įgijo gimnazijos statusą. Šiuo metu Lietuvoje veikia 6 Valdorfo pedagogika paremtos mokyklos.
57 m. pr. m. e.
'''57 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilniaus privati gimnazija
Vilniaus privati gimnazija – nevalstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, V. Grybo g. 7, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191784577. Steigėja Liubertienės švietimo paslaugų įmonė.
Istorija
Liubertienės vidurinė mokykla (LVM) - pirmoji privati vidurinė mokykla nepriklausomoje Lietuvoje, įsteigta 1993 m. 1995 m. tapo pagrindine mokykla, 2000 m. – pirmąja privačia vidurine mokykla. 2000 m. pasirašė sutartį su Vilniaus universitetu ir įsteigė universitetinę mokyklą. 2010 m. Liubertienės vidurinė mokykla tapo Vilniaus privačia gimnazija.
Anjangas (Pietų Korėja)
Anjangas  – miestas Pietų Korėjos šiaurės vakaruose, Seulo aglomeracijoje, 25 km į pietus nuo Seulo, 19 km į šiaurę nuo Suvono. Mašinų gamybos, elektrotechnikos ir elektronikos, tekstilės, popieriaus, farmacijos, maisto (alaus), statybinių medžiagų (keramikos) pramonė. Anjange yra didžiausia šalyje kino filmų studija. Netoli miesto yra IX a. šventyklų griuvėsiai.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo VI a. Miesto teisės suteiktos 1973 m. Pastaraisiais dešimtmečiais Anjangas išgyveno smarkaus augimo laikotarpį.
Rugyčiai
Rugyčiai arba Krasnopoljė (, nuo 1939 m. Regitten, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Jurgis Gojcevičius
Jurgis Gojcevičius (m. po 1461 m.) – LDK didikas.
Biografija
Pirmąkart sutinkamas 1442 m. kaip Krošino bažnyčios fundatorius.
Tėvoninės valdos – greičiausiai Naugarduko paviete. Iš Žygimanto Kęstutaičio gavo Repuchovo dvarą, o iš Kazimiero 1440/1443 m. kaimą prie Slonimo. Jo valda Slonimo paviete – Lososna.
Valstybės tarnyba
1461 m. – Naugarduko vietininkas.
1442 m. rugpjūčio 2 d. Jurgis Gojcevičius fundavo jam priklausančiame Krošino (Naugarduko pavietas) kaime esančią bažnyčią. Tarp liudininkų buvo ir brolis Teodoras. Taigi Gojcevičiai buvo katalikai.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 238 psl.
Muammar al-Gaddafi
Muamaras al Kadafis (1942 m. birželio 7 d. Surte – 2011 m. spalio 20 d. Surte) – Libijos politinis veikėjas, pulkininkas, šalies vadovas.
Biografija
Gimė beduinų šeimoje. 1961–1969 m. mokėsi Bengazio karo akademijoje. Vadovavo karininkų organizacijai, kuri 1969 m. nuvertė karalių Idrisą I. 1970–1972 m. Libijos ministras pirmininkas. 1972–1977 m. Arabų Respublikų Federacijos vadovas. 1977–1979 m. – Libijos liaudies komiteto generalinis sekretorius. 1969–2011 m. titulavosi „Rugsėjo 1 d. revoliucijos“ vadovu ir lyderiu, vadovavo šalies ginkluotosioms pajėgoms.
Sližių koplyčia
Sližių koplyčia (Kultuvėnų koplyčia) – veikianti koplyčia Sližių kaimo kapinėse, Veprių seniūnijoje, Ukmergės rajone. Priklauso Veprių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės parapijai. Vyksta sekmadieninės ir kitos pamaldos.
Tai Kultuvėnuose esančių kapinių statinių komplekso koplyčia, vietinės reikšmės architektūrinis ir sakralinis paminklas, nuo 2008 m. įrašytas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). Medinė koplyčia pastatyta XIX a. antroje pusėje.
Architektūra
Koplyčia stovi kapinių vakarinėje dalyje, priešais puošnius pagrindinius vartus. Vartai akmenų mūro tvoroje, juosiančioje kapines, – „plytų“ stiliaus, originalios architektūros, statyti tarpukariu. Koplyčia su nedideliu bokšteliu – varpine, stačiakampio plano, užbaigto trisiene apside. Sienos suręstos iš sienojų ir apkaltos vertikaliai lentomis, stogas dvišlaitis, o bokštelio – keturšlaitis, su kylančiu kryžiumi-saulute.
Koplyčia yra tradicinių liaudiškos architektūros formų. Pagrindinio fasado architektūroje aiški klasicizmo stiliaus įtaka. Jis simetriškas, su stilizuotu keturių stulpelių portiku, vainikuotu trikampiu frontonu. Statinio pastogę juosia smarkiai išsikišęs profiliuotas karnizas.
Koplyčioje kabo Sližių dvaro ankstesniems savininkams – Bielinskiams – skirtos memorialinės lentos. Šalia yra ir jų kapas.
Kūrinių pelkė
Kūrinių pelkė – pelkė Švenčionių rajono savivaldybėje, Kaltanėnų seniūnijoje, nuo Kūrinių kaimo pakraščio apie 400 m į pietryčius, nuo Kaltanėnų miestelio yra nutolusi maždaug už 2,5 km į šiaurės vakarus. Pelkės šiaurės rytine puse eina plentas, bei Utenos-Švenčionėlių geležinkelio linijos ruožas. Netoli pelkės į šiaurės vakarus yra Kūrinių, į pietvakarius – Pagilūtės kaimai.
Ši pelkė susidarė iš tarybiniais laikais melioracijos nusausinto Sklinkos ežero. 1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę ir keičiantis jos ūkiui, likvidavus Švenčionėlių melioraciją, buvo nustotas prižiūrėti ir vandens drenažas. Nevalant buvusio vandens drenažo, neišpumpuojant vandens, jo perteklius vėl ėmė kilti į dirvožemio paviršių anksčiau nusausinto Sklinkos ežero vietoje ir dalyje aplinkinių anksčiau šienaujamų pievų plotų.
Pelkės vakariniame pakraštyje yra gerai išlikusi Kiaunos upės natūrali senvagė tekėjusi per Sklinkos ežerą, kurioje tarybiniais metais gausiai gyveno paprastieji karosai ir keletas kitokių rūšių žuvų.
Padvariškių apylinkė (Alytus)
Padvariškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alytaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žagarių apylinkės, o dalis Padvariškių apylinkės prijungta prie Venciūnų apylinkės. 1959 m. gruodžio 25 d. Padvariškių apylinkė prijungta prie Raižių apylinkės.
Dzūkas (savaitraštis)
Dzūkas – Alytaus apskrities savaitraštis, 1997–1998 m. leistas Alytuje.
Istorija
Leido UAB „Alkesta“ ir „Parama“. Spausdino Alytaus spaustuvė. Tiražas 5000 egz. Prijungtas prie laikraščio „Alytaus naujienos“.
Redaktorius Romas Kvietkevičius-Sadauskas.
Time Capsule
miniatiūra|250px|right|„Time Capsule“ įrenginys miniatiūra|250px|right|„Time Capsule“ jungčių lizdai Time Capsule (liet. laiko kapsulė) – kompanijos Apple Inc. sukurtas automatinių atsarginių kopijų kūrimo įrenginys. Išleistas 2008 m. sausio 15 d.
„Time Capsule“ panašus į išorinį kietąjį diską, tik jo prie kompiuterio nereikia jungti laidu – duomenų kopijos iš „Apple“ kompiuterių, kurių su „Time Capsule“ vienu metu galima sujungti ir vieną, ir 50, į įrenginį keliauja bevieliu ryšiu. „Time Capsule“ gali būti 500 GB, 1 TB, 2 TB, 3 TB talpos.
Pagrindinės funkcijos
„Time Capsule“ galima naudoti ir kaip bevielio tinklo „Wi-Fi“ stotelę. Įrenginyje taip pat yra viena USB jungtis, tad prie „Time Capsule“ prijungus spausdintuvą juo bevieliu ryšiu vienu metu gali naudotis ir dalytis keli vartotojai, tarp jų ir asmeninių kompiuterių (AK).
Kietasis išorinis diskas yra puikiai suderinamas su „Apple“ kompiuteriais, tačiau iš tiesų tai tėra paprastas kietasis diskas, kurio kaina gerokai didesnė už kitų gamintojų įprastas išorinių diskų kainas.
Techniniai duomenys
„Time Capsule“ turi:
Legend of the Galactic Heroes
Istorijos veiksmas klostosi tolimoje ateityje Paukščių Tako galaktikoje, kur vyksta 150 metų besitęsiantis karas tarp dviejų tarpžvaigždinių žmonijos valstybių – Galaktikos imperijos ir demokratiško Laisvų planetų aljanso. Pasakojama apie du priešininkus, imperijai atstovaujantį ir užkariauti galaktiką siekiantį Reinhardą fon Miuzelį (Reinhard von Müsel) ir Jangą Venlį (Yang Wen-li), kuris bando užkirsti tam kelią.
1988–2000 m. laikotarpiu keletas Japonijos animacijos studijų (kaip kad „Kitty Films“) romanų seriją adaptavo į anime filmus. Taip pat Kacumi Mičihara sukūrė romanų motyvais paremtus manga komiksus. Pagal knygų ir anime seriją Japonijoje buvo sukurtas miuziklas, kurį atliko Takarazuka Revue trupė, taip pat keletas videožaidimų. 2018 m. balandžio 3 d. pradėta rodyti studijos „Production I.G“ naujai adaptuotą anime serialą, kurio pirmąjį sezoną sudaro 12 serijų. Antrasis sezonas, kurį sudarys trys filmai po keturias serijas, pasirodys 2019 m.
Siužetas
Istorijos veiksmas vyksta tolimoje ateityje Paukščių Tako galaktikoje, apytiksliai XXXVI amžiuje. Dalis galaktikos planetų teraformuotos, jose gyvena tarpžvaigždinės žmonių civilizacijos. Dvi galingos valstybės, Galaktikos imperija ir Laisvų planetų aljansas, be paliovos, apie 150 metų grumiasi dėl viešpatavimo galaktikoje.
XIX a. Prūsiją primenančioje Galaktikos imperijoje ambicingas karo genijus Reinhardas fon Miuzelis greitai kopia karjeros laiptais. Jis trokšta išvaduoti savo seserį Anerozę, kurią kaizeris paskelbė savo naująja žmona. Vėliau jis panorsta ne tik nuversti korumpuotą Goldenbaumų dinastiją, bet ir nugalėti Laisvų planetų aljansą, suvienyti galaktiką ir tapti jos valdovu.
Laisvų planetų aljanse gyvena kitas genijus, Jangas Venlis. Jis iš pradžių troško karo akademijoje įgyti istoriko specialybę ir įstojo į taktinį kovos padalinį tik todėl, kad jam reikėjo pinigų mokslams. Už jo pademonstruotą meistriškumą strategijų taikyme daugelyje lemiamų mūšių ir karinių konfliktų jam greitai buvo suteiktas admirolo laipsnis. Jangas tampa aršiu Reinhardo varžovu, bet jie vis tik gerbia vienas kitą. Jangas garsėja sėkmingomis pergalėmis kovose, kur rodos šansų laimėti nėra, nepaisant to, kad visada atsiduria silpnesniojo vaidmenyje bei nedideliais civilių ir karinės technikos nuostoliais. Be to, jis taip pat geba iš anksto numatyti priešininkų veiksmus.
Be šių dviejų herojų, istorijoje taip pat pilna ir kitų ryškių veikėjų bei painių politinių intrigų. Istorijos eiga dažnai nukrypsta nuo pagrindinių veikėjų ir pasakoja apie nežinomą kareivį, kovojantį dėl išlikimo mūšio lauke.
Be Galaktikos imperijos ir Laisvų planetų aljanso, taip pat yra ir trečia valstybė, žinoma kaip Fezano dominija (autonominė valstybė-miestas Galaktikos imperijos sudėtyje), kuri prekiauja su abejomis kariaujančiomis pusėmis. Dar yra vadinamasis Teraizmo kultas, kuris teigia, kad žmonės turėtų sugrįžti į Žemę. Istorijos eigoje Fezano politiniai veikėjai kartu su Teraizmo kultu surengia nevieną sąmokslą, siekdami pakreipti galaktikos karo įvykių kryptį savo palankumui.
Pandija
Pandija:
Lietuvinė naktižiedė
Lietuvinė naktižiedė (Silene lithuanica), liaudiškai dar vadinama pūslote, puslilke, pūslgėle – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos naktižiedžių genties augalų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą nuo 1962 m.
Paplitimas
Ryškiai žydintis žolynas yra palyginti retas pietinėje Lietuvoje (Dzūkijoje) ir gretimose teritorijose Lenkijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje (šiaurės vakarų dalyje). Per Lietuvą eina šiaurvakarinė arealo riba. Augalas aptinkamas keliuose pietiniuose rajonuose: Alytaus, Lazdijų, Šalčininkų, Trakų, Varėnos, Vilniaus. Daugiausiai radaviečių smėlėtoje Dainavos lygumoje.
Dzūkijoje lietuvinė naktižiedė sutinkama Ūlos skardžių smėlynuose, prie miško keliukų, jungiančių šilinių dzūkų kaimus, kapinių kalneliuose, kur ryškiaspalvis augalas nesunkiai pastebimas. Augdama smėliuose, ji savo šaknimis stiprina jų atsparumą erozijai. Gali būti auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas. Ši rūšis yra endeminė, todėl jos paplitimo sritis labai nedidelė. Nors rūšiai išnykimas negresia, tačiau nedideliame areale paplitęs augalas gali būti pažeidžiamas.
Istorija
Pirmą kartą lietuvinė naktižiedė (Silene lithuanica) paminėta lenkų spaudoje 1911 m. Atradėjas – lenkų botanikas Hugo Zapałowicz (1852–1917). Tokiu būdu ši rūšis buvo atskirta nuo panašios darželinės naktižiedės (Silene armeria L.) ir kitų šios genties rūšių. Tada dar nežinota, kad šis augalas paplitęs labai ribotai, kad įspūdingiausiai atrodo būtent prie Ūlos. Povilas Snarskis „Vadove LTSR augalams pažinti“ (1954) tiktai pažymi, kad ši rūšis yra reta. Į saugomų Lietuvos augalų sąrašą įrašyta jau 1962 m.
Augalo charakteristika
thumb|left|Lietuvinės naktižiedės [[Morfologija (biologija)|morfologija iš knygos„Deutschlands Flora in Abbildungen“]] thumb|left|250px|[[Žiedynas. Lietuvinė naktižiedė Marcinkonių apylinkėse]]
Augalo stiebas tiesus, lieknas, viršuje išsišakojantis, galintis išsistiebti iki 20–50 cm aukščio. Lapai apatinėje dalyje suartėjantys, mentelių pavidalo, surinkti į rozetę. Kiti lapai pailgi, išplatėję per vidurį, aštriomis viršūnėmis. Stiebas ir lapeliai melsvi, lyg padengti vašku. Žiedai ryškūs, raudoni, rečiau balti, išsidėstę skėčio forma šakelių ir stiebo viršūnėse. Šakelėje yra po keletą trumpakočių žiedų, sudarančių lygų paviršių – skydelį. Kaip ir visi gvazdikiniai augalai, jie turi po 5 purpurinius ar rožinius žiedlapius, o išblukę būna beveik balti. Žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais ir ilgiau. Vaisius veda rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais. Juos subrandina cilindrinėse dėžutėse. Dauginasi sėklomis. Žydėjimo laikotarpiu atsiveria vis nauji žiedai, o peržydėjusių dėžutėse bręsta 0,5 mm skersmens rudos sėklytės. Jos išbyra čia pat ir kitąmet ar dar vėliau sudygsta.
Naktižiedė gali būti vienmetis ar dvimetis augalas: taip gamta siekia apsaugoti šią rūšį, užtikrina jos sėkmingą gyvavimą. Penkialapiais žiedais žydintys augalai savo žiedelius atveria vakare ir žydi naktį, o apie juos sukasi drugiai. Ypač gerai jie matomi mėnesienos naktyje. Todėl šie augalai praminti naktižiedėmis, o jų gentis lotyniškai pavadinta Silene (iš, 'mėnulis').
Augimo sąlygos
Mėgiamos augavietės: sausi pušynai, pamiškės, viržynai, lengvos smėlio dirvos, dirvonai. Aptinkama ir antrinėse radavietėse: pakelėse, kirtimuose. Augalai jautrūs sukcesijai: augaviečių užžėlimui mišku, smėlingų šlaitų erozijai. Auga pavieniui arba grupelėmis. Saugomi Čepkelių rezervate, Dzūkijos nacionaliniame parke, Merkinės botaniniame draustinyje, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje.
Lietuvinė naktižiedė skurdžioje smėlio lysvėje gali sužydėti tais pačiais metais, nors gamtoje ji yra pusantrametė. Ši reta rūšis gali būti sėkmingai auginama darželyje šalia tradicinių laiškinių česnakų, diemedžių, smidrų ir gvazdikų. Gamtoje sėklų subręsta daug ir toli gražu ne visos jos gali sudygti. Taip yra todėl, kad lietuvinei naktižiedei reikia atviro smėlyno, ji negali konkuruoti net su vanagėmis ar kudlėmis. Kartais sužydi ir kvartalinėse pušynų linijose, kurios yra kultivuojamos, kad būtų apsisaugota nuo gaisrų plitimo. Tai rodo, kad lietuvinės naktižiedės sėklų bankas yra gana didelis. Lietuvinė naktižiedė yra eksplerentinė rūšis – tik sudaryk geras sąlygas, ir ji atsiras.
Šalia kultūrinių augalų lietuvinė naktižiedė sužydi birželio vidury, žydi iki liepos pabaigos, labai silpnai reaguodama į sausras ar lietų. Pavasarį išdygę augalai gali žydėti ir spalį, ir lapkritį. Gali dar subrandinti sėklas. Naktį žydinčias naktižiedes lanko sfinksai, verpikai ir pelėdgalviai, o dieną – machaonai, citrinukai ir perlinukai. Sėklos gali sunokti jau rugpjūtį, bet išbyra labai pamažu, net vasarį dar galima prisirinkti gerų sėklų. Vienas augalas subrandina iki septynių tūkstančių sėklų.
Sinonimai
Oficialiai pripažintas lietuvinės naktižiedės mokslinis lotyniškas pavadinimas – Silene armeria L. ir jos lotyniški sinonimai:
Galimi sinonimai:
Oronas
Oronas – miestas Nigerijos Akva Ibomo valstijoje, ant Kroso upės kranto. Miestas turi 250 000 gyventojų. Svarbus Nigerijos uostas.
Lietuvinė naktižiedė
Lietuvinė naktižiedė monetoje
miniatiūra|250px|right|Lietuvinė naktižiedė proginėje 50 Lt monetoje (reversas) Lietuvos bankas serijoje „Lietuvos gamta“ 2009 m. išleido kolekcinę 50 Lt vertės sidabrinę monetą. Jos reverse įamžinta lietuvinė naktižiedė. Ji pasirinkta atsižvelgus į gamtininkų siūlymus ir įvertinus tai, jog tai vienas iš kelių augalų, kurio pavadinime lotynų kalba skamba Lietuvos vardas. Naujosios monetos pristatymas įvyko Vilniaus universiteto Botanikos sode Kairėnuose. Kartu išleistas gamtininko Selemono Paltanavičiaus paruoštas spalvingas lankstinukas su išsamia informacija apie augalą.
Monetos tiražą sudarė 10 000 vienetų. Jos grafinį projektą ir gipsinį modelį sukūrė dail. Giedrius Paulauskis. Panaudotas 925° prabos sidabras, svoris – 28,28 g, diametras – 38,61 mm.
Oronas
Istorija
Oronai gyvena Nigerijos pietrytinėje dalyje į pietus nuo ibibijų (siaurąja prasme) ir į vakarus nuo Kroso upės. Į vakarus nuo jų gyvena eketai, rytuose, už upės gyvena efikai.
Lietuvinė naktižiedė
Lietuvinė naktižiedė monetoje
Lietuvinė naktižiedė – pirmasis augalas iš Lietuvos raudonosios knygos, pavaizduotas lietuviškoje monetoje. Anksčiau leistose monetose Lietuvos bankas buvo pristatęs gyvūnus – pelėdą (Tyto alba), lūšį (Lynx lynx) ir kamanę (Bombus).
Oronas
Istorija
Oronai, kaip ir visi ibibijai, migravo į Nigerijos teritoriją, kur atsiskyrė nuo kitų subgrupių. Ilgainiui jie buvo įtraukti į Kalabaro miesto inicijuotą Kalabaro konfederaciją. Jų miestas tapo svarbiu prekybiniu uostu, įjungtu į Kalabaro prekybinę sistemą, kuris perpardavinėjo iš žemyno gilumos tautų gaunamas prekes.
Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, Orono valstybė atsidūrė jos valdžioje.
Pandija (tamilai)
''Šis straipsnis apžvelgia senovinę Pandijos valstybę Pietų Azijoje. Apie to paties pavadinimo viduramžių imperiją žiūrėti straipsnį Pandijų dinastija''
Pandija (tamilų k. பாண்டியர்) buvo senovinė tamilų valstybė, Pietų Indijoje, Tamilakame (piečiausioje jo dalyje). Ji klestėjo III a. pr. m. e. – II amžiais.
Vienu metu su Pandija Tamilnadą valdė dar dvi svarbios valstybės: Čera vakaruose ir Čola pietuose.
Senųjų pandijų sostinė buvo jūrinis uostas Korkajus, vėliau taip pat Madurajus.
Istorija
Pirmieji valdovai pamažu konsolidavo valdžią iš Korkajaus uosto, užkariaudami priešiškus genčių vadus. Nedundž Čelijano II laikais valstybė siekė ir vakarinį krantą. Nedundž Čelijanas III yra laikomas didžiausiu Pandijos valdovu, nes jo laikais Pandijos ekspansija apkarpė ir kaimynių Čolos bei Čeros valdas.
Pandijoje buvo puikiai organizuota administracija, klestėjo ankstyvoji tamilų literatūra ir senovinė religija, parašytas Tirukuralas, žymiausias tamilų literatūros kūrinys.
Valstybės istorija nutrūko III a., visą Tamilakamą užvaldžius Kalabharams. Tačiau valdovų dinastijos seka buvo išlaikyta, ir Pandija vėl atgimė VI a. kaip Viduramžių pandijos.
Vidutis Pranciškus Kamaitis
Vidutis Pranciškus Kamaitis (g. 1938 m. rugsėjo 6 d. Santaikoje, Krokialaukio valsčius) – Lietuvos inžinierius, technologijos mokslų daktaras, tarptautinės klasės šokėjas.
Biografija
Žmona Dalia Kristina Kamaitienė. 1961 m. baigė automobilių transporto eksploataciją Kauno politechnikos institute. 1975 m. technikos mokslų kandidatas.
1961–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1970–1990 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1981 m. docentas. 1990–1995 m. Vilniaus miesto vicemeras, 1996–1997 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. bendrovės „Taurakalnio kultūros centras“ direktorius.
Sportiniai pasiekimai
1956–1961 m. šoko Kauno ansamblyje „Nemunas“. 1963–1982 m. su žmona šoko pramoginius šokius. 1968 m. Tarptautinės klasės šokėjas. 1966–1982 m. dalyvavo pramoginių šokių konkursuose Europos šalyse ir JAV. 1975–1981 m. Lietuvos standartinių ir lotynų Amerikos šokių, Rytų Europos šalių standartinių šokių varžybų 1979 m. Maskvoje, 1980 m. Burgase (Bulgarija) čempionas.
1963 m. įkūrė pramoginių šokių ansamblį „Viesulas“, iki 1970 m. jo vadovas. Nuo 1978 m. su žmona treniruoja ir vadovauja Vilniaus sportinių šokių klubui „Vijūnas“ (iki 1984 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių studija). 2001 m. jam suteikta sportinių šokių tarptautinė teisėjo kategorija.
Česlava Leonida Lenkauskaitė
Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų kandidatė.
Milda Lenkauskienė
Milda Lenkauskienė-Gulbinskaitė (g. 1933 m. kovo 29 d. Kaune) – JAV lietuvių visuomenės veikėja, žurnalistė.
Česlava Leonida Lenkauskaitė
Biografija
1953–1954 m. Varėnos raj. ligoninės vyr. gydytoja. 1954–1962 m. dirbo Vilniaus infekcinėje ligoninėje. 1963–1971 m. Respublikinės sanitarijos ir epidemiologijos stoties Parazitologijos skyriaus vedėja. 1971–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1977 m. docentė.
Milda Lenkauskienė
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. 1950 m. Čikagoje baigė Šv. Kazimiero akademiją, 1954 m. – Mundeleino koledžą.
Česlava Leonida Lenkauskaitė
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – žmogaus parazitinių ligų (amebiazės, balantidiazės, opistorchozės, fascioliozės, maliarijos, leišmaniozės) diagnostika, gydymas, epidemiologija ir profilaktika. 1987 m. pirmoji Lietuvoje išaiškino užsikrėtusiuosius kriptosporidijomis. Su akušeriais ginekologais profilaktiškai tyrė nėščiąsias įvairiais nėštumo periodais ir jų naujagimius dėl toksoplazmozės. Kartu su P. Čibiru pasiūlė ir įdiegė klinikoje metodų, kaip skubiai kraujuje nustatyti meningokokus. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.
Milda Lenkauskienė
Biografija
1952 m. JAV lietuvių studentų sąjungos pirmosios valdybos sekretorė. Dalyvavo „Margučio“ radijo programose – diktorė, skaitovė, dainininkė. 1964–1970 m. Klyvlendo „Tėvynės garsų radijo“ programos „Moters pasaulis“ skyriaus redaktorė. 1963–1968 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos sekretorė, 1968–2003 m. – vykdomoji vicepirmininkė. 1968–1973 m. jaunimo reikalų, 1983–1988 m. kultūros, 1988–1992 m. švietimo, 1992–2000 m. Švietimo komisijos pirmininkė. 1966–1983 m. vadovavo pirmųjų penkių Pasaulio lietuvių jaunimo kongresų rengimui. 1988 m. IV Pasaulio lietuvių kultūros kongreso Toronte pirmininkė. 1974–1988 m. Lietuvių fondo tarybos viena direktorių.
Ateitininkų ir skautų organizacijų veikėja. Bendradarbiauja JAV lietuvių spaudoje, nuo 1963 m. daugiausia žurnale „Pasaulio lietuvis“.
Lavysas (Varėna)
Lavysas – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Marcinkonių, Lavyso ežero vakarinėje pakrantėje, prie Lavysos upokšnio ištakos. Kaimą supa Dainavos giria (Trakiškių, Paūlių, Lavyso miškai). Keleliai į Milioniškę, Perloją, Žiūrus, Paūlius.
Istorija
thumb|left|240px|Lavyso kaimas
Kadagys
Kadagys (Juniperus) – pušainių (Pinopsida) klasės kiparisinių (Cupressaceae) šeimos augalų gentis, augalai daugiamečiai, visžaliai, specifinio kvapo.
Paplitimas
Natūraliai auga beveik visame Šiaurės pusrutulyje nuo Arkties regionų iki atogrąžų Afrikos – Europoje, Azijoje, Afrikos šiaurinėje dalyje, Šiaurės Amerikos žemyne.
Pietryčių Tibete ir Himalajų kalnų šiaurinėje dalyje kadagiai aptinkami augantys 4900 m aukštyje – kas yra augimo dideliame aukštyje viena iš medžių paplitimo ribų.
Paplitimas Lietuvoje
Šalyje auga viena savaiminė krūmedžių rūšis – paprastasis kadagys (Juniperus communis). Lietuvoje kadagynų dažniausiai pasitaiko Aukštaitijos ir Dzūkijos aukštumų paežerėse, Nemuno ir Neries upių šlaituose. Kelios svetimžemės kadagių rūšys Lietuvoje auginamos kaip dekoratyviniai augalai:
Morfologija
thumb|130px|right|Paprastojo kadagio (Juniperus communis) [[Morfologija (biologija)|morfologinis piešinys]] Tai dvinamiai ir vienanamiai augalai. Auga nuo žemaūgių krūmų, nesiekiančių 1 m aukščio, iki vidutinio 20 m, rečiau 40 m aukščio medžių. Žievė plona, lupasi išilgais lopinėliais. Spygliai smulkūs arba žvyniški. Šakutės apvalios ar keturbriaunės. Kankorėžiai mėsingi, mediena kvapi, sunki, elastinga.
Vaisiai yra vadinami uogakankorėžiais. Šiems augalams yra būdingas heterosporiškumas: vyriški ir moteriški gametofitai susidaro mikro- ir megasporangėse, kurios susitelkusios strobiluose. Strobilai pavieniai arba susitelkę į galvutes, moteriškieji kūgiški, maži 3–4 mm ilgio, gelsvai žali ir neryškūs, vyriškieji strobilai ovalūs, vos didesni už moteriškuosius – iki 5 mm ilgio ir geltonos spalvos. Sporifikuoja balandžio pabaigoje – gegužės mėnesio pradžioje.
JAV, Stanisloso valstybiniame miške augęs ir jau nudžiuvęs vakarinis kadagys (Juniperus occidentalis) žinomas „Bennett Juniper“ vardu, buvo 26 m aukščio, 388 cm kamieno skersmens, 18 m lajos skersmens, ir, kaip manoma, šis medis gyveno 2675–3000 metų.
Panaudojimas
Sultingi uogakankorėžiai dėl juose esančių cukrų, eterinių aliejų, dažinių medžiagų vartojami medicinoje, konditerijoje, parfumerijoje, įvairiems alkoholiniams gėrimams, aliejui gaminti. Iš neprinokusių uogakankorėžių gaunami žali, o iš prinokusių – geltoni ar rudi dažai.
Kadagių rūšys
Priklausomai nuo botaninio šaltinio, kadagių rūšių skaičius skelbiamas skirtingas. Pavyzdžiui, Nyderlandų botanikas Aljos Farjon (2001) išskiria 52, o Charles Dennis Adams (2004) – 67 kadagių rūšis. Anot Amerikos spygliuočių draugijos, pasaulyje yra 58 kadagių rūšys ir išveista 410 kultivarų. Interneto svetainėje „The Gymnosperm Database“, aprašančioje pušūnų rūšis, išskiriama 63 rūšys. Interneto svetainė „Juniperus of the World“, rašanti apie kadagius, išskiria 67 rūšis, 28 varietetus ir 7 formas. . JK enciklopedinis leidinys „Encyclopædia Britannica“ skelbia esant nuo 60 iki 70 rūšių.
thumb|Juniperus brevifolia thumb|[[Aukštasis kadagys (Juniperus excelsa)]] thumb|[[Didysis kadagys (Juniperus grandis)]] thumb|[[Vienasėklis kadagys (Juniperus monosperma)]] thumb|[[Vakarinis kadagys (Juniperus occidentalis)]] thumb|[[Tamsusis kadagys (Juniperus phoenicea .var. canariensis)]] thumb|Juniperus standleyi
Pasaulio flora internete (World Flora Online), kurios sąrašas pateiktas žemiau, išskiria 75 rūšis:
Dambravina
Dambravina – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Višakio Rūdos, prie Višakio upelio, juosiamas Kazlų Rūdos miškų. Eina kelias.
Oscar Robertson
Oscar Palmer Robertson (g. 1938 m. lapkričio 24 d. Šarlotėje, Tenesis, JAV) – buvęs profesionalus JAV krepšininkas. 1996 m. O. Robertson buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą.
Nuo 1980 m. balandžio 28 d. jis yra Krepšinio šlovės muziejaus narys. 1960 m. su JAV rinktine Romoje laimėjo 1960 m. vasaros olimpinės žaidynes. Kartu su Magic Johnson ir Bob Cousy jis laikomas vienu iš geriausių įžaidėjų visoje krepšinio istorijoje. O. Robertson laikomas vienu universaliausių krepšininkų NBA istorijoje. Jam priklauso iki šiol nepagerintas NBA trigubų dublių rekordas – 181. O. Robertson marškinėliai #14 (Royals klube) ir #1 (Bucks klube) yra daugiau nenaudojami tų komandų.