cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valis
Skandinavų mitologijoje Valis – dievas keršytojas, dievo Odino ir milžinės Rindės (Rindrės) sūnus. Gimė tam, kad atkeršytų Hiodui už brolio Baldro nužudymą. Užaugo per vieną dieną, ir užmušė Hiodą. Valiui lemta pergyventi ragnaroką.
Natiurmortas
Pasaulyje
Reikšmingų natiurmortų XIX a. nutapė F. Goja, E. Delakrua, G. Kurbė, impresionistai ir postimpresionistai. V. van Gogo natiurmortai ekspresyvūs ir dramatiški, P. Sezano – tapybiški ir raiškūs. Rusų dailininkai: I. Chruckis, I. Kramskojus, I. Repinas, V. Surikovas bei Kilnojamųjų dailės parodų draugijos nariai sukūrė etiudinių natiurmortų. Realistinių natiurmortų su ryškiomis socialinėmis tendencijomis sukurta XX a. (D. Rivera, D. Sikeirosas, Meksika; R. Gutūzas, Italija). Fovistinių natiurmortų, kuriuose ryškinamos emocinės ir dekoratyvinės spalvų ir faktūrų savybės, nutapė A. Matisas (Prancūzija). Ž. Brakas (Prancūzija), P. Pikasas ir Ch. Grisas (Ispanija) sukūrė kubistinių natiurmortų. Rusijoje natiurmorto žanras suklestėjo XX a. pradžioje (impresionistiniai K. Korovino, I. Grabario, romantiniai P. Kuznecovo, G. Sudeikino, dekoratyvūs I. Maškovo, R. Falko natiurmortai).
Belo Horizontė
Belo Horizontė (, tar. [belu orizonči] – pažodžiui „Gražusis horizontas“) – miestas Brazilijos pietryčiuose; Minas Žeraiso valstijos sostinė. 2,52 mln. gyventojų (2020 m.; aglomeracijoje 5 mln.). Svarbus kalnakasybos regiono centras – apylinkėse išgaunama geležies, mangano rūdos, auksas, deimantai. Mieste išvystyta juodoji metalurgija, chemijos, odos, maisto, tekstilės pramonė. Veikia regioninis Google plėtros ir tyrimų centras. Svarbus transporto mazgas, veikia du oro uostai, įrengtas metropolitenas. Kultūros ir ekonomikos centras. Yra keli universitetai, zoologijos ir botanikos sodai.
Istorija
Miestas įkurtas 1895 m. Tai pirmasis Brazilijoje planingai statytas miestas. Miesto plėtrą taip pat skatino vietos vyriausybės subsidijuota gyvenamųjų namų statyba.
Šilalės Dariaus ir Girėno progimnazija
Šilalės Dariaus ir Girėno progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilalėje, D. Poškos g. 24, vykdanti pradinio, pagrindinio ugdymo I pakopos ir neformalaus ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190328873. Steigėjas Šilalės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1982 m. įsteigta mokykla, joje dirbo 29 mokytojai, mokėsi 666 mokiniai. 1993 m. suteiktas lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vardas. Nuo 2012 m. Šilalės Dariaus ir Girėno progimnazija.
2017 m. mokykla minėjo savo 35-ąjį jubiliejų, be to, šiais metais suėjo 5 metai, kai įstaiga veikė kaip progimnazija.
2020 m. prie progimnazijos prijungta Upynos Stasio Girėno mokykla.
Vokietijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
895 m.
895 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Kurmiai (Klaipėda)
Kurmiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės pietryčiuose, 6 km į pietvakarius nuo Judrėnų. Šiaurės rytuose teka upelis Judrė, iš pietų prieina Kelvėtų miškas.
Istorija
miniatiūra|left|Apleista sodyba
1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minima sluzba Kurmiow Matutaičio vaitystėje (Woytowstwo Matutayciowe), gyveno 4 šeimos. 1695 m. – sluzba Kurmiow ir viensėdis zascianek Kurmiow Augilovo vaitystėje (Woytowstwo Augilowe), gyveno 9 šeimos. Dauguma jų turėjo Kurmio pavardes, todėl ir kaimas taip pavadintas. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Kurmių kaimas atiteko grafui Jurgiui Pliateriui, Gedminaičių dvaro savininkui. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše jau minima 14 šeimų, kuriose gyveno 77 žmonės, iš jų 25 samdiniai. 1923 m. Kurmių kaime buvo 11 ūkių ir 89 gyventojai. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėm. Pokaryje iš Kurmių kaimo į Sibirą buvo ištremtos Alminauskų, Gailių, Vanagų šeimos. 1954 m. rudenį Kurmiuose, Kosto Jocevičiaus sodyboje, žuvo Vilko būrio partizanų vadas Eitutavičius Stasys-Žaibas. Sovietmečiu veikė Kurmių pradinė mokykla, bet ilgainiui Kurmių kaimas sunyko.
Apie 1972 m. Kurmių kaime buvo rastas monetų lobis. Iš kurio dvi Prūsijos monetos: Frydricho Vilhelmo ortas (1680 m.) ir Jelizavetos Petrovnos šeštokas yra saugomos Telšių “Alkos“ muziejuje.
Iš archyvo
Lietuvos valstybės istorijos archyve saugomas dokumentas: „1888 m. lapkričio 17 d.–Raseinių aps. Švėkšnos vls. gr. Pliaterio Gedminaičių dv. Kurmių k. Antstolis su viršaičiu, seniūnais ir uriadniku atvyko perduoti Pranui Šlevinskui paveldėto turto, kurį valdė mirusio brolio žmona su antruoju vyru Dominyku Almanausku. Kartu iš P. Šlevinsko turėjo būti išieškota 925 rb skola miestiečiui Andriui Adomavičiui. Almanauskai ir iš įvairių kaimų jų sukviesti valstiečiai (iš viso apie 40 žmonių) pasipriešino antstoliui ir policijai. D. Almanauskas nuteistas kalėti 1 m. ir 4 mėn., M. Alminauskienė, 3 valstiečiai ir 1 bajoras – po 6 mėn., 13 valstiečių (iš jų 1 moteris) – po 3 mėn., 2 vyrai – po du mėn.“
Žymūs žmonės
Kurmių kaime gimė:
Burundžio vyrų futbolo rinktinė
Burundžio vyrų futbolo rinktinė – Burundžiui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Burundžio futbolo federacija (Fédération de Football du Burundi).
Rinktinė nėra pasiekusi didelių laimėjimų. 2019 m. debiutavo Afrikos čempionate, tačiau visas varžybas pralaimėjo.
Northway
Northway – privačių medicinos centrų tinklas, įkurtas Lietuvoje 2004 m. „Northway“ grupei priklauso 17 įmonių, veikiančių medicinos, sveikatingumo, biotechnologinės farmacijos, investicinės veiklos srityse. Juose teikiamos įvairios medicinos, reabilitacijos ir sveikatingumo paslaugos. „Northway“ grupės įmonės veikia Lietuvoje, Latvijoje, Jungtinėje Karalystėje bei Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Istorija
2004 m. įkurta pirmoji „Northway“ įmonė. Bėgant metams, įmonės plėtra vyko Lietuvoje ir užsienyje. 2012 m. balandį ėmė veikti „Northway“ vaisingumo centras.
2012 m. „Northway“ veikla išsiplėtė į Jungtinės Karalystės sveikatos priežiūros paslaugų rinką, įsigijus Londone esančią kliniką „Baltic Medical Centre“.
2013 m. „Northway“ medicinos centre atidarytas naujas estetinės chirurgijos centras, kuriame atliekamos plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos operacijos.
2021 m. birželį viena „Northway“ grupės įmonių įsigijo vaisingumo centrą Latvijoje SIA „Vasu“.
Statistika
2021 m. duomenimis, Medicinos, Biotechnologijų ir Investiciniame klasteriuose dirbo daugiau nei 600 darbuotojų; UAB „Northway medicinos centrai“ pajamos per 2020 m. padidėjo nuo 9,7 iki 10,4 mln. Eur, grynasis pelnas išaugo nuo 2,5 iki 2,6 mln. Eur.
Kolakų Košcelnės valsčius
Kolakų Košcelnės valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje. Centras – Kolaki Košcelne. Ribojasi su Kulešės Košcelnės, Rutkų, Mazovijos Vysokio ir Zambruvo valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919–1925 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kosaki Rutkų valsčiui. 1939–1941 m. ir 1944 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Zambruvo rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 73,76 km², iš kurių: Valsčius sudaro 10,06 % Zambruvo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1300,21 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Cholevi Kolomija, Čachi Kolakai, Čarnovo Dombas, Čarnovo Undai, Čosaki Dombas, Čvikli Krajevas, Čvikli Rupiai, Glodovo Dombas, Gosie Duže, Gosie Male, Gunie Ostruvas, Kolaki Košcelne, Kosaki Borove, Kruše Lubnice, Lentovo Dombas, Lubnice Kruše, Podlatki Duže, Podlatki Male, Renbiševo Zegadlai, Sanie Dombas, Ščodruchai, Višniuvek Vertice, Vruble Arciševas ir Zanie Lešnica.
Palapainės piliakalnis
Palapainės piliakalnis su gyvenviete, Vilūnai, Lapainia – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23720) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Kruonis – Jieznas pasukus į Migonis, juose ­ 900 m į kairę pietuosna link Purvininkų, čia, už paskutinės sodybos dešinėje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 300 m – yra 150 m į dešinę, šiaurėn nuo keliuko.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas Lapainios kairiojo kranto kyšulyje. Duomenų apie šiaurės – pietų kryptimi buvusią pailgą aikštelę nėra, nes ją dar XIX a. – XX a. pradžioje nuplovė Lapainia. Išliko tik jos pietinėje pusėje supiltas 17 m ilgio, 5 m aukščio, 12 m pločio pylimas ir už jo iškastas 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
Pylimas apaugęs jaunais krūmais. 1994 m. Lapainios ardomi piliakalnio šlaitai buvo sutvirtinti akmeninėmis bunomis. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17400 m².
Tyrimai
1943 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1953 ir 1971 m. – Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Pietinėje ir vakarinėje piliakalnio papėdėse 1,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos.
Viktoras Ašmenskas
Viktoras Ašmenskas (1912 m. vasario 19 d. Viliūšiuose, Jankų valsčius, Šakių apskritis – 2016 m. vasario 25 d.) – Lietuvos inžinierius, aviatorius, pasipriešinimo nacių ir sovietiniams okupaciniams režimams veikėjas, Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys.
Biografija
1924 m. baigęs Jankų pradžios mokyklą įstojo į Šakių „Žiburio“ gimnaziją. 1925–1927 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje, 1929–1934 m. Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1932–1939 m. bendradarbiavo spaudoje („Karys“, „Trimitas“, „Lietuvos sparnai“).
1934 m. baigė Nidos sklandymo mokyklą, vėliau įgijo tarptautines lakūno teises. 1936–1937 m. studijavo VDU Technikos fakultete. 1936 m. rugpjūčio 16 d. su Vladu Butkevičiumi Palangoje atliko antrą Lietuvoje sportinį šuolį parašiutu. 1939 m. rugpjūčio 17 d. per pirmąsias Baltijos šalių aviacijos sporto pirmenybes dviviečiu lėktuvu skrido 750 km maršrutu Talinas-Ryga-Joniškis-Palanga-Kaunas ir užėmė prizinę vietą. 1937–1944 m. Trakų apskrities Žemės ūkio statybos skyriaus vedėjas.
Nuo 1941 m. dalyvavo LAF veikloje; 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1941–1944 m. LF karinės organizacijos „Kęstutis“ Trakų apskrities organizacinio skyriaus narys, viršininkas. 1942 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1946 m. dirbo Miškų pramonės liaudies komisariato Kapitalinės statybos skyriaus vyr. inžinieriumi.
Po karo su kpt. Jonu Noreika (slapyvardis „Generolas Vėtra“) organizavo nelegalios antisovietinės Lietuvių tautinės tarybos Kauno apygardos štabą. 1945 m. ši taryba pavedė pagrobti lėktuvą ir nugabenti į Švediją Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dokumentus. Buvo išduotas ir 1946 m. kovo 19 d. Vilniuje suimtas. Po kankinimų kariuomenės tribunolo nuosprendžiu kalintas Lukiškėse, Klaipėdoje, nuo 1948 m. Mordovijos griežto režimo lageriuose. 1955 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą.
1957 m. grįžo į Vilnių. 1963–1975 m. dirbo Gelžbetonio konstrukcijų gamykloje, 1964–1966 m. vyr. inžinierius, nuo 1966 m. jo pavaduotojas. 1977–1987 m. dirbo Prienų sportinės aviacijos gamykloje.
1969–1972 m. Aviacijos sporto federacijos (ASF) Aukštojo pilotažo komiteto, 1972–1976 m. Parašiutų sporto komiteto pirmininkas, 1976–1990 m. ASF atsakingasis sekretorius. 1990–1992 m. Lietuvos aeroklubo generalinis sekretorius. 1994–2000 m. 1941 m. birželio 22-28 d. sukilėlių sąjungos tarybos pirmininkas.
Atminimas
Jankuose auga Vilniaus ąžuolas, kuriam vardą 1923 m., minint atkurtos Lietuvos 5-ąsias metines, suteikė Jankų mokyklos I laidos mokinys Viktoras Ašmenskas.
Protrombinas
Protrombinas – kraujo plazmos baltymas; kraujo krešėjimo sistemos faktorius. Protrombinas sintetinasi kepenyse (sintezei būtinas vitaminas K). Protrombinas yra glikoproteidas, turintis iki 12 % angliavandenių. Baltyminė dalis sudaryta iš polipeptidinės grandinės, kurioje yra 18 aminorūgščių.
Molinė masė – 72 000.
Trombinu protrombinas virsta, veikiamas aktyviojo tromboplastino (reakcijai būti kalcio jonai).
Juodkraštė skydabudė
Juodkraštė skydabudė  – skydabudžių (Pluteus) genties grybų rūšis.
Labai panaši į elninę skydabudę. Skiriasi nuo jos kiek mažesniais ir tamsesniais vaisiakūniais, ypač juodai taškuotais lakštelių pakraščiais. Kepurėlė 5-10 cm skersmens, jauna kūgiška, senesnė netaisyklingai paplokščia, dažniausiai su buku gūbreliu, žvynuota, ruda, tamsiai ruda ar net juodai ruda. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau rožiniai, pakraščiai su juodais taškeliais, nepriaugę prie koto. Kotas 5-10 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, pilkas, pilkai rudas, apšepęs juosvais plaušeliais, dažniausiai į pagrindą storėjantis. Trama balta, minkšta, nekarti.
Auga nuo pavasario iki vėlyvo rudens ant supuvusių spygliuočių medžių, dažniausiai pušų. Valgoma, bet nelabai skani.
Geležinė mergelė
right|thumb|250px|Įvairūs kankinimo įrankiai. Geležinė mergelė matoma dešineje.
„Geležinė mergelė“ (angl. Iron Maiden, vok. Eiserne Jungfrau) – geležinė žmogaus formos dėžė, kurios nugaroje ir dangtyje įmontuoti aštrūs spygliai. Kai užsidaro dėžės durys, spygliai susminga į auką, sukeldami didelį skausmą ir galiausiai mirtį, dėl lėto nukraujavimo arba uždusimo dėl perdurtų ir kraujo pilnų plaučių.
Geležinė mergelė buvo išrasta vėlyvame XIV amžiuje. Garsiausias šio tipo kankinimo įrankis yra Niurnbergo geležinė mergelė.
Mikelis Ašmys
Mikelis Ašmys (1891 m. gruodžio 6 d. Povilai, Šilutės apskr. – 1918 m. gruodžio 1 d. Lozana) – Mažosios Lietuvos kultūros veikėjas, publicistas.
Biografija
1912–1915 m. studijavo teisę Karaliaučiaus, Halės, Berlyno universitetuose. Redagavo laikraštį „Apžvalga“. 1915 m. grįžo į Povilus, dirbo laikraščio „Dabartis“ redakcijoje Tilžėje. Vengdamas vokiečių policijos persekiojimo 1917 m. išvyko į Berlyną, 1918 m. – į Lozaną.
Kartu su J. Eretu redagavo Lietuvių informacijos biuro biuletenį „Litauen“ ir kt. leidinius vokiečių kalba. Remdamasis svetimų kalbų intensyvaus mokymosi metodika vokiečių kalba parengė lietuvių kalbos vadovėlį užsieniečiams ir vokiečių – lietuvių kalbų žodynėlį. Straipsnyje „Lietuvių skaitlius Prūsijoje“ (1913 m.) apibūdino lietuvių nykimo priežastis Mažojoje Lietuvoje. Turėjo įtakos J. Ereto apsisprendimui dirbti Lietuvoje.
Uašaktunas
Uašaktunas  – senovinio majų miesto liekanos dabartinėje Gvatemaloje, Peteno departamente, 40 km į šiaurę nuo Tikalio. Senovinis miesto pavadinimas yra Siaan K’aan („gimęs dausose“). Dabartinis pavadinimas suteiktas JAV archeologų ir reiškia „aštuoni akmenys“.
Miestas buvo apgyvendintas dar ikiklasikiniame laikotarpyje. Miesto klestėjimo laikotarpis truko nuo 500 iki 900-ųjų m. Seniausias užrašas Uašaktuno stelose datuojamas 328 m., vėliausias – 899 m. Uašaktunas kariavo su Tikaliu, kol 378 m. buvo jo užvaldytas. Tai buvo pats didžiausias Peteno regiono miestas ir ilgą laiką laikytas seniausiu, kol nebuvo atrasti Nakbės ir El Miradoro miestai. Kaip ir kiti klasikinio laikotarpio majų miestai, Uašaktunas buvo apleistas X a. pr., jį užaugo džiunglės kol 1930 m. buvo aptiktas archeologų.
Išlikęs šventyklų kompleksas, pastatuose gausūs sieniniai raižiniai.
Andoros futbolo varžybos 2003–2004 m.
Andoros futbolo varžybos 2003–2004 m.
Ksenoglosija
Rosemary
1931 m. jauna mergaitė iš Anglijos pradėjo kalbėti senovės egiptiečių kalba. Ji teigė, kad jai daro įtaką Babilono princesė ir faraono Amenchotepo III žmona, vardu Telika-Ventiu, kuri tariamai gyveno maždaug prieš 3 300 metų. Rosemary teigė, kad ji girdi žodžius ir juos garsiai atkartoja. Egiptietiškai kalbėdama ji sugebėdavo reaguoti į pokalbio situacijas, atsakyti į klausimus ir t. t. Rosemary atliko daugiau nei 1000 kalbinių testų, kurių metu pavartojo apie 5000 egiptietiškų frazių ir trumpų sakinių. Jie buvo užrašyti fonetiškai ir pirmus 800 vėliau ištyrė, identifikavo ir išvertė egiptologas Hulmas. Jis teigė, kad mergaitės kalba iš esmės atitiko tai, ką egiptologai tuo metu žinojo apie senovės egiptiečių kalbą. Kalbėdama ji tarė balsius, apie kurių egzistenciją senovės egiptiečių kalboje nėra nieko žinoma, bet jų egzistavimas negali būti atmestas, nes mokslininkai gali tirti tik rašytinę senovės egiptiečių kalbą. Apie šį atvejį buvo išleistos trys knygos ir įrašyti du gramofoniniai diskai. Tiesa, mergaitė niekada nebuvo ištirta nepriklausomų tyrėjų.
Iano Stevensono tirti atvejai
Daugybę su reinkarnacija susijusių atvejų tyręs parapsichologas ir psichiatras Ianas Stevensonas teigė, kad buvo tik keletas įtaigių ksenoglosijos atvejų. Tarp jų buvo tik du, kuriose užhipnotizuotas žmogus galėjo kalbėtis su užsienio kalbą mokančiais žmonėmis, o ne tik cituoti kitos kalbos žodžius.
Religijoje
Vienas ksenoglosijos atvejis yra aprašytas Biblijoje:
Solistuvka
Solistuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Barglavo, 17 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 77 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
896 m.
896 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Balandis Gegužė
Juozas Vaclovas Lukoševičius
Juozas Vaclovas Lukoševičius (,, 1863 m. gruodžio 1 d. (13) d. Bikiškės dvare, Vilniaus gubernija, dab. Medininkų seniūnija – 1928 m. spalio 20 d. Vilnius. Palaidotas Rasų kapinėse) – žymus Lietuvos geologas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1875 m. įstojo į Vilniaus progimnazijos 1-ąją klasę, vėliau mokėsi Vilniaus berniukų I-oje gimnazijoje. 1883 m. įstojo į Peterburgo universiteto Fizikos matematikos fakulteto gamtos mokslų skyrių. Mokydamasis 1885–1886 m. suartėjo su A. Uljanovu ir kitais studentais, įsitraukė į politinę slaptos organizacijos „Narodnaja volia“ veiklą, su jais sudarė organizacijos teroristinę frakciją. Pasikėsinimui į carą Aleksandrą III rengti buvo sudarytas pagrindinis būrelis, jo nariai – J. Lukoševičius, Piotras Ševyriovas ir A. Uljanovas – patys gamino sprogstamąją medžiagą ir bombas. 1886 m. jo iniciatyva grupė užmezgė ryšius su Vilniuje veikiančiu „Narodnaja volia“ A. Gnatovskio būreliu, iš jo gavo cheminių medžiagų bomboms. 1887 m. kovo 1 d. pasikėsinant prieš carą suimtas, Valdančiojo senato ypatingosios įstaigos nuteistas mirti, bausmė pakeista katorga iki gyvos galvos. 1887–1905 m. kalėjo Šliselburgo tvirtovėje. Kalėdamas studijavo mineralogiją, chemiją, geologiją, uždarose gyvenimo sąlygose gimė mintis sudaryti 7 tomų „Elementarų mokslinės filosofijos kursą“. Kalėjime buvo parašyti III tomas „Neorganinis Žemės gyvenimas“, IV tomas „Organinis Žemės gyvenimas“ bei atskiros kitų tomų dalys. 1905–1906 m. gyveno tėviškėje policijos prižiūrimas. 1907 m. grįžęs į Sankt Peterburgą baigė universitetą.
1907 m. dėstė P. Lesgafto Aukštuosiuose kursuose. 1908–1911 m. išleido kalėjime parašytą trijų knygų veikalą „Neorganinis Žemės gyvenimas“. Pirmoji knyga skirta bendriesiems Žemės rutulio fiziniams – cheminiams procesams, antroji uolienų cheminiams procesams, metamorfizmui, trečioji Žemės istorijai (paleogeografijai) pažinti. 1909–1912 m. dalyvavo geologijos ekspedicijose po Rusiją, Kaukazą, Tatrus. 1913–1916 m. dirbo geologijos komitete.
1919 m. grįžus į Lietuvą paskirtas viduriniųjų mokyklų vizitatoriumi. Nuo 1920 m. Stepono Batoro universiteto Matematikos – gamtos fakulteto profesorius. Įkūrė Geofizikos katedrą, buvo jos vedėjas, vėliau įkūrė ir Mineralogijos katedrą, iki 1925 m. skaitė fizinės geologijos ir petrografijos paskaitas, vadovavo praktikos darbams, skaitė kristalografijos, mineralogijos ir geologijos kursą.
Darbai
J. Lukoševičiaus indėlis Žemės pažinimo mokslams labai platus – jis vienas pirmųjų kontrakcinės hipotezės idėjas papildė izostazinės teorijos teiginiais, sukūrė uolienų zoninio metamorfizmo teoriją ir hipotezę apie apledėjimo ryšį su kalnodara bei tektonika, išskyrė uolienų metamorfizmo zonas, ultrametamorfizmo sritį bei vystė kristalinių skalūnų kilmės hipotezę, pirmasis suformavo globalios paleogeografijos pagrindus ir sudarė planetos paleogeografines schemas atskiriems geologiniams periodams.
Už kapitalų veikalą „Neorganinis Žemės gyvenimas“ 1909 m. Rusijos geografų draugijos taryba J. Lukoševičių apdovanojo Semiono Tianšanskio medaliu, o 1912 m. Mokslų Akademija – Achmatovo premija.
Kurmaičių piliakalnis
Kurmaičių piliakalnis, vadinamas Pilale (nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas: unikalus kodas, senas registro kodas A447P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR518) – piliakalnis pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kurmaičių kaime (Kretingos seniūnija), Akmenos ir Pilsupio santakoje, Padvarių tvenkinio šiaurinėje dalyje, 0,4 km į vakarus nuo kelio Kurmaičiai–Tūbausiai. thumb|left|300px|Piliakalnio [[papėdės gyvenvietė ir priešpilis iš pietų pusės. 1994 m.]] thumb|left|300px|Piliakalnis (dešinėje) su priešpiliu (kairėje) iš rytų pusės. [[1994 m.]] left|thumb|300px|Piliakalnis iš šiaurės rytų pusės. [[2009 m.]] thumb|left|300px|Piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės (nuo [[Pajuodupių kapinynas|Pajuodupių kapinyno). 2011 m.]] Pasiekiamas keliu Kurmaičiai–Tūbausiai (RK2326), atsišakojančiu nuo krašto kelio. Mokyklos gatve įvažiavus į Kurmaičių gyvenvietę, jos kryžkelėje sukama pagrindiniu keliu į kairę pusę ir Akmenos gatve pavažiavus 815 m, pro kairėje pusėje esančios sodybos kiemą toliau važiuojama lauko keliuku 420 m šiaurės vakarų kryptimi. Pravažiavus melioracijos kanalą (Bendinės upelį), sukama į dešinę ir važiuojama palei kanalą dar 130 m iki medžiais apaugusio piliakalnio.
Piliakalnis
Piliakalnis krantinio tipo, įrengtas aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Akmenos ir Pilsupio santaką, iš rytų, šiaurės ir vakarų pusių apsuptas Padvarių tvenkinio.
Palei pietvakarinį kraštą yra kiek išlenktas 60 m ilgio, iki 1,6 m aukščio ir 8 m pločio gynybinis pylimas, kuris vakariniu galu remiasi į Akmenos slėnį, o rytinį galą nuo Pilsupio šlaito skiria apie 5 m tarpas. Abipus pylimo vietomis pastebimos buvusių gynybinių griovių žymės.
Į pietvakarius nuo pylimo yra priešpilis – iš šiaurės vakarų į pietryčius žemėjanti terasa. Jis trapecijos plano, nuo 65 m ilgio šiaurės rytiniame krašte iki 80 m ilgio pietvakariniame krašte bei nuo 23 m pločio šiaurės vakariniame gale iki 30 m pločio pietrytiniame gale.
Palei pietvakarinį terasos kraštą išsiskiria iki 15 m pločio ir 0,5–1 m aukščio, šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi pailgas paaukštėjimas – arimo metu nuskleisto priešpilio pylimo liekanos.
Į pietus ir pietvakarius nuo šio paaukštėjimo 0,5 ha plote buvusi papėdės gyvenvietė.
Piliakalnio būklė stabili. Jis apaugęs menkaverčiais medžiais ir krūmais. Pylimas apardytas ir nuskleistas ariant, o rytinė 4–5 m pločio jo dalis nukasta, įrengiant įvažiavimą į piliakalnio aikštelę. Gynybiniai grioviai užpilti. Aikštelė anksčiau buvusi ariama. Jos vakarinis ir šiaurinis pakraščiai vietomis nuslinkę, išgriuvę į Akmenos upę. Vakarinis ir pietinis aikštelės pakraščiai, pylimo ir priešpilio vakarinė dalis iškasinėti apkasų. Priešpilio pylimai nuskleisti ariant. Ties jų viduriu įkastas betoninis stovas su archeologijos paminklo anotaciniu ženklu.
460 m į šiaurės vakarus yra Pajuodupių kapinynas, o 500 m į vakarus – Kurmaičių II kapinynas.
Nicola Pisano
Nikola Pizanas (, g. apie 1220 m.(?) – m. 1278 m.(?) ) – XIII a. italų viduramžių ir protorenesanso skulptorius.
Kurmaičių piliakalnis
Istorija
XIX a. pab. – XX a. I pusėje piliakalniu buvo laikomas Akmenos dešiniajame krante, Kurmaičių pilkapyne stūksojęs didžiausias pilkapis, vadinamas Pilale, Pilalių kalnu. Jį 1899 m. pirmąkart paminėjo Fiodoras Pokrovskis, o 1928 m. – Petras Tarasenka. 1923–1926 m. Pilalę nukasė Nikodemas Tamošauskas, ieškojęs padavimuose minimų jos požemiuose užkastų liturginių brangenybių.
Nicola Pisano
Biografija
Manoma, kad Nikola Pizanas gimė apie 1220 m. Apulijoje. Apulijos valdovas Frydrichas II (m. 1250 m.) kvietėsi Prancūzijos gotikinio stiliaus menininkus dirbti į savo dvarą. Tikriausiai jų įtakotas mokėsi ir išvystė savo stilių Nikola Pizanas. Pirmą kartą Nikola Pizanas dokumentuotas 1258 m. Lukoje. Pizoje Nikola buvo užsakytas sukurti Pizos baptisterijos sakyklą (datuojama 1255 − 1260 m.). Ant sakyklos Nikola Pizanas pasirašė ir datavo kūrinį. Pizos katedrai skulptorius kūrė išorės skulptūras, įskaitant antro aukšto arkados figūras ir aukščiau esančių langų ornamentuotę, bei pusės stoto Kristaus, Šv. Marijos ir Šv. Jono Krikštytojo statulas prie ornamentuotės.
Kurmaičių piliakalnis
Istorija
Tikrąjį piliakalnį 1962 m. spalio 11 d. išaiškino Ignas Jablonskis. 1972 m. jis paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR518), 1992 m. registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registre (A447), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A447P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.
1944 m. vokiečių kareiviai, rengdami Akmenos kairiajame krante gynybinius įtvirtinimus, piliakalnio aikštelėje, pylime ir priešpilyje iškasė apkasus.
Užtvenkus 1981 m. Akmenos upę, piliakalnio šlaitai buvo sutvirtinti akmenų grindiniais, tačiau netrukus prasidėjo jų erozija. Pagal inžinierius hidrotechniko Juozo Lukošiūno parengtą projektą Paminklotvarkos departamento lėšomis 1993–1994 m. šlaitų stabilizavimui buvo supiltas storas drenuojantis žvyringo smėlio sluoksnis, įrengta atraminė akmenų prizmė, žvyro drenažas, priemolio ekranas. Eroduojančio šlaito paviršius sustiprintas žabų tvorelių langeliais, kurie užpilti dirvožemiu su varpučio šaknimis ir apsėti žolių mišiniu.
Nicola Pisano
Biografija
Nikola Pizano įtakos pagalba Italijos skulptūra peržengė romanikos stiliaus ribotumus ir priartėjo prie renesanso. Reikšmingiausiu Nikolos Pizano kūriniu laikoma Pizos baptisterijos sakykla.
Kurmaičių piliakalnis
Tyrimai
1963 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius), 1982 m. –- Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Julius Kanarskas.
1979–1980 m. tyrinėjo Algimantas Merkevičius. Ištirtas 680 m² plotas, padaryti aikštelės ir priešpilio gynybinių pylimų ir griovių pjūviai, rasta geležinė yla, pora geležinių peiliukų dalių, 4 akmeniniai galąstuvų fragmentai, akmeninio trintuvo dalis, molinė liejimo formelės dalis apvalaus skersmens antkaklei ar apyrankei lieti, gintaro gabaliukas, surinkta apie 200 lipdytos keramikos šukių, iš kurių dauguma lygiu, o kitos – brūkšniuotu ir smulkiai grublėtu paviršiumi. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Piliakalnio aikštelėje rastas 0,2–1 m storio kultūrinis sluoksnis, kuris storesnis žemesnėje aikštelės pusėje. Šioje aikštelės dalyje ištirtos statinio liekanos. Jį sudarė stambių akmenų pusratis, kurio plotis 2–3,5 m, o tarpas tarp pusračio galų – 18 m. Pusračio vidinėje pusėje stovėjo viena eilė medinių stulpų, įkastų kas 2–3 m. Centre buvo smulkiais akmenimis išgrįstas keturkampis, 3 x 2,6 m dydžio grindinis, aplinkui kurį įrengtos 4 apskritos, 2 m skersmens ir 1 m gylio duobės, išsidėsčiusios 2–3 m atstumu tarp pusračio ir keturkampio grindinio. Duobės užpildytos tamsia peleninga ir anglinga žeme su perdegusiais ir suskilusiais akmenimis. Jose surinkta nemažai keramikos šukių.
Aikštelės pylimas supiltas per vieną kartą, buvo 5 m pločio ir iki 1,6 m aukščio. Jo pagrindą sudarė 1 m aukščio akmenų ir molio sluoksnis, kurio kraštai sutvirtinti iš stambių akmenų sukrautomis 60–80 cm pločio ir 1 m aukščio statmenomis sienelėmis. Pylimo viduje buvę sumesti smulkesni akmenys ir supilta žemė. Abipus pylimo buvo iškasta po gynybinį griovį, kurių plotis buvęs nuo 2,5 m iki 4 m, o gylis – nuo 60 cm iki 1,7 m.
Tokios formos statinys Vakarų Lietuvos piliakalniuose aptiktas pirmą kartą. Remiantis analogijomis, aptiktomis tyrinėjant kitus piliakalnius, manoma, kad Kurmaičių piliakalnio aikštelės pietrytinėje dalyje veikusi pagoniška šventykla – alkas.
Priešpilio terasoje kultūrinio sluoksnio nerasta. Priešpilį saugojo trys 5 m pločio pylimai, atskirti vienas nuo kito grioviais.
Piliakalnis įrengtas I tūkstantmečio prieš Kr. pabaigoje, naudotas iki III–IV a.
Nepusiausviroji termodinamika
Nepusiausviroji termodinamika – termodinamikos šaka, kuri tyrinėja sistemas, esančias ne termodinaminėje pusiausvyroje. Dauguma gamtos sistemų nėra termodinaminėje pusiausvyroje. Nepusiausviroji termodinamika yra susijusi su transporto procesais ir su cheminių reakcijų greičiais.
Термодинаміка
Marijonas Tamošauskas
Marijonas Tamošauskas (1868 m. Žarėnų apylinkėje – 1926 m. sausio 11 d. Vilniuje. Palaidotas Telšių raj. Žarėnų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas geologas, akmens anglių telkinių paieškos specialistas.
Biografija
Baigęs Daugpilio realinę gimnaziją, 1889 m. įstojo į Krasnoufimsko kalnų pramonės mokyklą, bet netrukus perėjo į Peterburgo kalnų institutą. Dar tebestudijuojantį jaunuolį prof. Z. Voislovas pakvietė dirbti į dirvožemio tyrimo biurą, garsėjusį ne tik dirvožemio tyrimu, bet ir anglies, rūdų, naftos paieškomis, o ypač artezinių šulinių gręžimo darbais. M. Tamošauskui buvo pavesta vadovauti geologinių tyrimų partijai, atlikusiai tyrimus įvairiose Rusijos vietose.
1898 m. pirmojo laipsnio diplomu baigė Kalnų institutą ir buvo paskirtas į Peterburgo valstybinį geologijos komitetą. Vadovavo geologiniams naudingųjų iškasenų tyrimams Latvijoje – Šmardeno, Rygos, Tukumo geležinkelio stočių apylinkėse. 1902 m. pakviečiamas į Sibiro geležinkelio valdybą. Kaip žymų specialistą 1908 m. jį pakvietė Rusijos-Azijos akmens anglies kasyklų bendrovė. Čia jis daugiausia vadovavo akmens anglies paieškų darbams, pasižymėjo kaip puikus specialistas ir sumanus vadovas. Vėliau dirbo Vladivostoko anglies kasyklų pramonės įmonėse, o nuo 1920 m. atliko geologinius tyrimus Šiaurės ir Pietų Mandžiūrijos anglies baseine, surado aukštos rūšies telkinius.
1924 m. grįžęs į Lietuvą pradėjo dirbti Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto geologijos katedros vyr. asistentu. 1924 m. vasarą fakultetas išsirūpino lėšų geologinei ekspedicijai, kuri turėjo pradėti Lietuvos naudingųjų iškasenų žvalgybą. Formalus ekspedicijos vadovas buvo tuometinis Geologijos katedros vedėjas olandas prof. Gerardas Leonardas Smit Sibinga, tačiau faktiškai ją organizavo ir lauko darbus atliko M. Tamošauskas. 1925 m. pradžioje Matematikos-gamtos fakulteto mokslinė taryba M. Tamošauskui suteikė docento vardą, o po netikėto G. L. Smit-Sibingos pasitraukimo iš pareigų, išrinktas Geologijos katedros vedėju. Per tuos metus daug prisidėjo prie Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto bazės išplėtimo. Jis tiesiogiai vadovavo fakulteto botanikos sodo irigavimo sistemos sukūrimo darbams. Atliko Fizikos-chemijos fakulteto rūmų statybos vietovės grunto inžinerinius geologinius tyrimus ir kitus darbus.
Paulinija (Brazilija)
Paulinija – miestas Brazilijos pietryčiuose, San Paulo valstijoje, 118 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo. 81 544 gyventojų (2008 m.).
Istorija
Miestą 1964 m. vasario 28 d. įkūrė José Lozano Araújo.
Jemeno demografija
thumb|right|280px|Gyventojų kitimas 1961 - 2003 m. Šalies populiacija skaičius per šį laikotarpį išaugo beveik 4 kartus. Gyventojų skaičius grafike yra pateikiamas tūkstančiais. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Jemeno demografiją.
Gyventojų skaičius: 23 822 783 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 3,453 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 42,14 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 7,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 31 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 4,9 % (2005 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 54,7 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Arvydas Adamonis
Arvydas Adomonis (g. 1959 m. rugpjūčio 12 d. Suvieke, Zarasų rajone) – choro dirigentas.
Biografija
Baigęs Pagirių (Kėdainių r.) vidurinę mokyklą, 1977–1983 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Vilbrantienė). 1983 m. respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Kaune laureatas.
1983–1988 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė). Konservatoriją baigė su pagyrimu.
1988–1994 m. Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos skyriaus darbuotojas. Prisidėjo prie 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ansamblių vakaro Kalnų parke, 1992 m. solistų ir vokalinių ansamblių konkurso „Sidabriniai balsai“ ir 1994 m. „Dainų dainelės" konkurso organizavimo, buvo 1994 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Lietuvoje Dainų dienos direktorius.
Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos mišriojo choro (30 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė:
Inicijavo, kad koncertų metu būtų rengiamos choristų dailės darbų parodos. Minėtina tokia paroda Trakų pilies muziejuje ir koncertas pilies Didžiojoje menėje (1995). Choras parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo ir konkurse.
A. Adomonis nuo 1995 m. dirba ir Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros muzikos kūrinių atlikimo direkcijoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Tatmoko nacionalinis parkas
Tatmoko nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fetčabuno provincijoje. Parkas įkurtas 1998 m. spalio 30 d.
Vieta
Parkas užima 290,00 km² ir yra 15 km į rytus nuo provincijos centro Fetčabuno, Fetčabuno kalnagubrio vakarinėje dalyje.
Flora ir fauna
Tatmoko nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kvapioji hopėja (Hopea odorata), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), didysis tikmedis (Tectona grandis), tankiažiedis ąžuolūnas (Lithocarpus densiflorus), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), krausva (Lagerstroemia calyculata), bei įvairūs bambukai.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, ožka (Capricornis milneedwardsii), makakos, šernas, ir kt., sutinkama daugiau rūšių paukščių: drongai, lėliai ir kt.
Skaudvilės atodanga
Skaudvilės atodanga - Ančios upės suformuotas skardis (atodanga) šiauriau Skaudvilės miesto, Tauragės rajone, 25 km nuo Ančios žiočių. Aukštis viršija 20 metrų. Į šiaurės rytus nuo atodangos stūkso du Ivangėnų piliakalniai. Atodanga lengvai pasiekiama nuo kelio A12, taip pat važiuojant senąja atkarpa tiesiai per Skaudvilės miesto centrą.
Punsko žydų sinagoga
thumb|right|250px|Punsko sinagoga
Punsko žydų sinagoga  – sinagoga Punsko gyvenvietėje, pastatyta XIX a. pab.-XX a. pr. Per II pasaulinį karą labai nukentėjo. Po karo sinagogoje buvo įkurti butai, kino teatras ir parduotuvė. Medinė sinagoga stačiakampio formos. Rytinėje sinagogos dalyje buvo pagrindinė salė, vakarinėje veranda. Šalia sinagogos buvusiuose rabino namuose šiuo metu yra Lietuvių kultūros namai. 1990 m. kovo 30 d. sinagoga buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.
Disipatyvioji sistema
Disipatyvioji sistema yra termodinamiškai atvira sistema, kuri egzistuoja toli ir dažnai labai toli nuo termodinaminės pusiausvyros aplinkoje, su kuria keičiasi energija ir medžiaga.
Apžvalga
Disipatyvioji struktūra yra charakterizuojama spontaniniu simetrijos sulaužymu anizotropija ir susidarant sudėtingoms, kartais chaosinėms, struktūroms. Terminą disipatyvioji stuktūra pasiūlė rusų-belgų fizikinės chemijos mokslininkas Ilja Prigožinas.
Širvintų apskritis
Širvintų apskritis buvo Lietuvos rytuose, į šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Centras – Širvintos.
Istorija
Apskritis sudaryta 1915 m. lapkričio 23 d. vokiečių okupacinės valdžios. 1915–1916 m. ji priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai. 1919 m. Lietuvos valdžia apskritį panaikino.
Širvintų apskritis vėl sudaryta 1948 m. gruodžio 17 dieną. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Širvintų rajoną (31 apylinkė), dalis teritorijos perduota Jonavos rajonui (1 apylinkė), Molėtų rajonui (2 apylinkės), Nemenčinės rajonui (15 apylinkių), Smėlių rajonui (8 apylinkės) ir Vilniaus rajonui (11 apylinkių).
Marijus Adomaitis
Muzikos atlikėjo ir prodiuserio Lino Adomaičio brolis.
2012 m. balandžio 21 d. susituokė su Diana Gaidelyte Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovėje.
2020 m. lapkričio 13 d. oficialiai išsiskyrė.
2021 m. spalio 16 d. susituokė su projektų vadove Goda Fišeryte Panevėžyje, žmonos gimtinėje. Jam ši santuoka atroji.
2022 m. kovo 21 d. atlikėjui ir jo žmonai Godai gimė sūnus Adomas Adomaitis.
Veikla
Kuria šiuolaikinę šokių muziką. Propaguojami stiliai: Electronica, Experimental, House. Išleido ne vieną populiarų kūrinį kartu su kitais Lietuvos atlikėjais, taip pat adaptavo jų kūrinius į savo propaguojamų stilių versijas.
Homofobijos skandalas
2015 m. birželio mėn. atlikėjas Facebook paskyroje padarė įrašą, kuriame ypač neigiamai atsiliepė apie homoseksualius asmenis ir prilygino juos pedofilams. Po šio pareiškimo vienam žymiausių Lietuvos muzikantų užsitrenkė „Sonar“, „Creamfields“, „Pitch“ ir kitų tarptautinių festivalių durys, bendradarbiauti atsisakė stambi agentūra „Coda“.
Tokį poelgį pasmerkė ir Lietuvos pramogų pasaulio atstovai.
Šilalės suaugusiųjų mokykla
Mokykloje 2014–2015 mokslo metais dirbo 25 mokytojai (pagrindinėse pareigose 6 ir antraeilėse 19), mokėsi 202 mokiniai (8 suaugusiųjų klasės mokiniai mokėsi neakivaizdiniu būdu). Buvo suformuotos 2 specialiųjų ugdymosi poreikių klasės, 1 jaunimo klasė, 6 – suaugusiųjų.
Istorija
1945 m. spalio 15 d. prie dabartinės Simono Gaudėšiaus gimnazijos buvo įkurtos suaugusiųjų II, IV ir V klasės, kuriose mokėsi 41 mokinys.
1956–1957 mokslo metais mokyklą lankė 141 mokinys. 1964 m. prie Šilalės vakarinės mokyklos buvo atidarytas neakivaizdinis skyrius, o prie Šilalės rajono vidurinių ir aštuonmečių mokyklų - konsultaciniai punktai (apie 1983 m. vėl panaikinti). 1973 m. Šilalės vakarinę neakivaizdinę mokyklą baigė 1327 abiturientai – didžiausia baigusiųjų laida per visą mokyklos gyvavimo istoriją.
2001 m. mokykla buvo perkelta į buvusias katalikiškos mokyklos patalpas, o 2005 m. spalio 17 d. įsikūrė Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinės mokyklos patalpose.
Direktoriai
Mokyklai vadovavo: pirmoji direktorė Regina  Doveikienė, E. Davidonienė, Labrincas, Sudintas,  D. Ūksas,  D. Sargelytė, Juzokaitė, J.  Saudargaitė, E. Mikutienė, B. Stingytė-Biknevičienė, J. Volskis, A. Sladkevičius, M. R. Valiuvienė.
Dobi-I
Dobi-I – pirmasis lietuviškas lėktuvas. Tai vienvietis medinis sportinis vidursparnis monoplanas, pastatytas 1922 m. Jurgio Dobkevičiaus. Išbandytas tų pačių metų liepos pradžioje, Kauno aerodrome.
Nebenaudotas po 1925 m. gruodžio 1 d. įvykusios avarijos.
Sparnai
Sparnų forma sudaryta iš kelių trapecijų. Sparnas - dviejų lonžeronų, 26 nerviūrų (2 x 13), iš jų kas trečia - sustiprinta. Nerviūros prie liemens ilgis -1,3 m. Dėžutiniai lonžeronai suklijuoti iš uosinių lentynų ir 1,5 mm klijuotės sienelių. Tarp liemens ir spyrių prisijungimo ašies abu lonžeronai sujungti iš viršaus ir apačios 1 mm klijuote į bendrą dėžutę (kesoną). Ši sparnų dalis dengta drobe, o laisvai nešantys sparnų galai dengti klijuote, kad būtų standūs veikiant eleronų sukimo momentams. Nekompensuoti 0,6 m² ploto eleronai - medinės konstrukcijos, dengti drobe. Jie abu gali būti palenkiami žemyn, kaip užsparniai didindami sparno keliamąją jėgą (flaperonai). Eleronai valdomi plieninių vamzdelių traukėmis nuo kabančios vairolazdės.
Sparnų spyriai - 30 mm storio plieniniai vamzdžiai profiliuoti aliuminio skarda. Jie prijungti prie liemens apatinių lonžeronų ir 50 mm plieninių vamzdžių, įtvirtintų tarp sparno lonžeronų 1,6 m atstumu nuo liemens kraštų.
Fiuzeliažas
miniatiūra|J. Dobkevičiaus Dobi-I ir Lietuvos karo aviacijos [[DFW C.V]] Trumpas, uodegos pusėn smarkiai plonėjantis, liemuo susideda iš keturių uosinių lonžeronų ir vienuolikos rėmų, priekinėje dalyje dengtų 1,5 mm, o užpakalinėje -1 mm klijuote. Variklinė liemens sekcija dengta 1 mm duraliuminio skarda. Apatiniai lonžeronai su dviem atskirais storesnės klijuotės rėmais sudaro variklio pagrindą.
60 l talpos benzino bakas, įrengtas tiesiog prieš piloto galvą, savo forma atitinka užapvalintus liemens viršutinės dalies kontūrus.
Prie piloto sėdynės abiejuose sparnuose įrengti celuloidiniai langeliai, atidengiantys dalį apžvalgos apačion.
Uodegos plokštumos
0,7 m² ploto aukštumos vairas kaip ir 0,3 m² ploto posūkio vairas nekompensuoti, dengti drobe ir valdomi trosais, kurie su svirtimis paslėpti liemens viduje. Kilis ir stabilizatorius dengti 1 mm klijuote.
Variklis
Oru aušinamas keturtaktis opozicinis dviejų cilindrų (180°), 3,164 litro darbinio tūrio, išvystantis 30 AG prie 1150 aps./min ir trumpalaikį 35 AG esant 1350 aps./min. vidaus degimo variklis HFM-2, pagamintas H. Haacke dirbtuvėse Berlyno priemiestyje Johanistalyje (vok. Johannisthal). Cilindrų skersmuo: 120 mm, stūmoklio eiga: 140 mm, suspaudimo laipsnis: 3,88, kuro sunaudojimas: 265 g*AG/h. Variklio resursas - 11 valandų.
Kjodža
Istorija
thumb|left|180px|Venos kanalas Kjodža ir Satomarina Antikoje daug nepasižymėjo, nors juos mini Plinėjus kaip fossa Clodia. Legenda teigia, kad miesto įkūrėjas buvo Klodijus.
Miesto pavadinimas laikui bėgant keitėsi: Klodija, Kluza, Klugija, Kjoca ir Kjodža. Seniausi dokumentai su Kjodžos vardu yra iš VI a., kai miestas priklausė Bizantijai. Miestą sugriovė Italijos karalius Pipinas (anksčiau vadinosi Karlomanu) IX a., bet jis greitai buvo atstatytas kai atsirado druskos gavimo tvenkiniai. Kjodža buvo vadinama Clugia major, o Clugia minor buvo smėlio juosta nutolusi 600 m į Adriją. Laisvas miestas ir vyskupystės centras nuo 1110 m., Kjodža suvaidino svarbų vaidmenį per Kjodžos karą tarp Genujos ir Venecijos. Genuja užėmė miestą 1378 m., o Venecija – 1380 m. birželį. Nors miestas išlaikė dalį savivaldos, buvo pavaldus Venecijai. 1381 m. kovo 14 d. Kjodža sudarė sąjungą su Zadaru ir Trogiru prieš Veneciją. Galiausiai Venecija sutvirtino Kjodžoje valdžią, kai Šibenikas 1412 m. tapo muitų ir druskos pirklių centru su druskos monopoliu Kjodžoje ir visoje Adrijoje.
Žymūs vietiniai
<!--== Gyventojų skaičiaus kaita == -->
Kovo 9
Kovo 9 yra 68-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 69-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 297 dienos.
Vardadieniai
Domas – Dominyka – Dominykas – Klausgailas – Klausgailė – Klausilas – Klausilė – Klausutė – Klausutis – Klausvyda – Klausvydas – Pranė – Pranciška – Visgailė – Žyginta – Žygintas – Žygintė.
Dobi-I
Variklis
Po karteriu įrengtas 6 l talpos tepalo bakelis. Orlaivyje naudotas 1,7 m skersmens ir 1,8 m žingsnio propeleris "Reschke".
Dažymas
Po bandomųjų skrydžių lėktuvas buvo nudažytas sidabrine spalva (celonas su aliuminio pudra). Ant posūko vairo konstruktorius juoda spalva išvedžiojo savo monogramą "JD" (kirilica), už ką iš Lietuvos karo aviacijos lakūnų susilaukė kritikos.
Riot grrrl
Judėjimo nuostatos
Šis judėjimas dažnai siejamas su Trečiosios bangos feminizmu ir laikomas jo atskaitos tašku. Riot grrrl grupės dažnai skiria dėmesį išprievartavimo, smurto šeimoje, seksualumo, rasizmo, patriarchato, moterų kompetencijos, santykių tarp lyčių problemoms. Šios pakraipos muzikinėms grupėms priklauso Bikini Kill, Jack Off Jill (Scarling), Bratmobile, Adickdid, Bangs, The Butchies, Calamity Jane, Emily's Sassy Lime, Excuse 17, Fifth Column, The Frumpies, Heavens to Betsy, Huggy Bear, Sleater-Kinney, L7, Team Dresch.
Dobi-I
Eksploatacija
Dobi-I buvo įvertintas kaip sėkminga ir aerodinamiškai efektyvi konstrukcija, pasižyminti stabilumu ir geru valdomumu. Dobi-I, nors ir varomas silpno variklio, išvystydavo labai didelį greitį - iki 175 km/h bei pasižymėjo geru kilimo greičiu, į 1000 m. aukštį pakildamas per 6 min., pagal šiuos rodiklius lenkdamas 160-200 AG galios varikliais varomus Pirmojo Pasaulinio karo lėktuvus. Lėktuvas taip pat pasižymėjo geromis sklendimo charakteristikomis, išjungus variklį greitį prarasdavo labai pamažu. Dobi-I taip pat pasižymėjo dideliu tūpimo greičiu (nors NACA memorandume teigiama priešingai) ir, dėl siauros važiuoklės, reikalvo labai tikslaus pilotavimo tūpimo metu. Dėl šių priežasčių, vengdamas aviarijų, J. Dobkevičius neleido kitiems pilotams skraidyti šiuo lėktuvu.
1923 m. vasaros pabaigoje J. Dobkevičius ketino skristi į Petrogradą aplankyti jaunystės draugų. Skrydžio metu nuo vibracijos nutrūko benzino vamzdelis, dėl ko išjungtu varikliu tekos leistis laukuose prie Zarasų. Po lauke atlikto remonto kylant lėktuvas patyrė avariją, dėl kurios skrydį teko nutraukti.