cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pengė
Nuvertėjimas
Didžiausias naudotas banknotas buvo 100 milijonų bilpengő (100 kvintilijonų pengių (100 x 1018)). (Žr. ) Išleidimo momentu jo vertė buvo lygi apie 0,20 JAV dolerio. Vieno milijardo bilpengő (1021) banknotai (žr. ) buvo atspausdinti, tačiau taip ir nepaleisti į apyvartą.
1946 m. rugpjūčio 1 d. Vengrijoje buvo įvesta nauja valiuta – forintas. Vienas forintas buvo lygus 400 oktilijonams (400 x 1027 arba 400 000 000 000 000 000 000 000 000 000) pengių. Vienas JAV doleris buvo lygus 11,74 forinto.
Juozas Žiugžda
Juozas Žiugžda (1893 m. kovo 1 d. Plyniuose, Padovinio valsčius – 1979 m. kovo 27 d. Vilniuje) – sovietinis istorikas, pedagogas, vadovėlių autorius, partinis bei politinis veikėjas.
Biografija
1911 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1911–1915 m. mokytojavo Stolaukyje (Vilkaviškio rajonas). 1916–1917 m. studijavo Maskvos universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.
1918 m. gruodžio mėn. kartu su Vinco Kapsuko bolševikų vyriausybe grįžo į Vilnių, dirbo švietimo liaudies komisariate. 1919–1925 m. mokytojavo Marijampolėje, nuo 1926 m. Kauno mokytojų profsąjungos suaugusių mokykloje, lenkų gimnazijoje, rusų mokykloje, „Aušros“ gimnazijoje. 1929 m. baigė Lietuvos universiteto humanitarinį fakultetą, įgijo literatūros ir lietuvių kalbos mokytojo specialybę. Priklausė eserų, liaudininkų partijoms, 1927–1934 m. prisišliejo prie socialdemokratų, 1931 m. spalio 31 d. Lietuvos socialdemokratų partijos XIII suvažiavime Vienoje išrinktas CK nariu.
1940 m. liepos mėn. paskirtas LSSR švietimo liaudies komisaro Liudo Giros pavaduotoju. 1941–1944 m. dirbo Penzoje ir Maskvoje, išleido lietuvių kalbos gramatiką. 1943–1948 m. liaudies komisaras, ministras. Neturėdamas nei istoriko išsilavinimo, nei mokslinio laipsnio, 1944–1969 m. dėstė Vilniaus universitete: 1944–1949 m. ir 1965–1969 m. LSSR istorijos, 1949–1960 m. SSRS istorijos katedros vedėjas, 1945 m. profesorius. 1946 m. akademikas, 1946–1966 m. LSSR mokslų akademijos viceprezidentas. 1948–1970 m. Istorijos instituto direktorius. 1958–1963 m. SSRS-Lenkijos draugystės draugijos Lietuvos skyriaus prezidento pirmininkas. 1963 m. istorijos mokslų daktaras.
Beatodairiškai rėmė sovietinį režimą, Lietuvoje buvo vienas jo ideologų. Šlovino Staliną, Komunistų partiją ir rusų tautą, niekino lietuvių tautos praeitį, klastojo faktus istorijos leidiniuose, istorijos procesus, visuomenės pažangą aiškino vien klasių kova ir revoliucijomis.
1949–1964 m. LKP CK narys. 1946–1950 m. SSRS AT deputatas. 1947–1971 m. LSSR AT deputatas.
Seksualinės fantazijos
thumb|200px|[[Édouard-Henri Avril iliustracija, vaizduojanti erotines vyro fantazijas, besimasturbuojantis]]
Juozas Žiugžda
Biografija
Nuo 1979 m. rugpjūčio 13 d. Marijampolės Sūduvos gimnazija buvo vadinta Kapsuko Juozo Žiugždos vidurinė mokykla.
Seksualinės fantazijos
Seksualinės fantazijos (arba erotinės fantazijos) – fantazijos, svajonės ar sapnai, turintys seksualumo prigimtį. Tokias fantazijas patiria daugelis žmonių; jos atsiranda lytinio brendimo metu, dažnai – patiriant pirmąją meilę. Asmuo gali norėti arba nenorėti įgyvendinti tokias svajones. Be to, ne visos tokios fantazijos yra realios. Vyrų erotinės fantazijos pasižymi didesne lytinių partnerių įvairove, neretai yra nuasmenintos, kuriose gausu intymių vietų vaizdų (genitalijų, krūtinės), lytinio akto atlikimo veiksmų bei ejakuliacijos momentų. Moterų – daugiau susijusios su meilės jausmu, bet ši tendencija nėra universali. Paprastai pabrėžiamos jos pačios ir partnerio reakcijos, šilti jausmai, glamonės ir prisilietimai prie ne tik erogeninių zonų, palyginus mažiau nei vyrų fantazijose pats lytinis aktas bei romantinė aplinka.
Paprastai fantazijos suvokiamos kaip žaismas, tačiau erotinės fantazijos žaismu paprastai nelaikomos, kadangi yra susijusios su seksu, kuris suvokiamas kaip rimtas dalykas (tiek paauglystėje, tiek ir vėliau). Seksualinio turinio fantazijos būdingos daugeliui žmonių, tačiau dėl jų intymumo kitiems pasakojamos retai. Kartais tokios fantazijos gali būti lytinių troškimų išraiška, o kartais – atvirkščiai – žadina geismą ir aistrą.
Juozas Žiugžda
Biografija
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Seksualinės fantazijos
Erotinės fantazijos kyla įvairiomis sąlygomis ir progomis. Kartais jos sukeliamos sąmoningai, siekiant išblaškyti nuobodulį, pagyvinti įkyrėjusį užsiėmimą, dėl ilgo lytinio susilaikymo, šiaip norint patirti malonumą. Kartais tokios fantazijos apima žmogaus mintis nejučiomis, be jokių valios pastangų. Erotinių svajonių šaltinis gali būti perskaityta knyga, filmo scena (vyrams pornografija, moterims romantiniai filmai, romanai), kažkada girdėtas pasakojimas ar koks lytinis nuotykis, išgyvenimas.
Seksualinės svajonės gali atsirasti dėl smalsumo, iš noro pasvajoti apie tai, kas dar nepatirta, uždrausta ar nepasiekiama (pvz., ištekėjusi moteris svajoja apie gražų meilužį, paauglys svajoja apie seksą su popžvaigžde ir kt.). Vaizduotėje savo lytiniams partneriams paprastai priskiriamos svajojamos savybės. Tačiau ne visos erotinės svajonės yra tokios, kad žmogus norėtų jas įgyvendinti.
Seksualinėse fantazijose gali būti įsivaizduojamas visiškas dominavimas arba visiškas nusileidimas lytiniam partneriui (įskaitant sadizmą ir mazochizmą). Paprastai dominuojančią poziciją tokiose fantazijose užima vyrai įskaitant ir moterų fantazijose. Tačiau moteris tokių svajonių įgyvendinti nenorėtų kitaip nei vyrai. Nepaisant to, tiek vyrus, tiek moteris gali jaudinti net išprievartavimo fantazija.
Kaip ir kitos erotinės fantazijos, erotiniai sapnai gali būti paremti realiais gyvenimo įvykiais ir kasdieniais, kartais užgniaužtais ar neišsipildžiusiais troškimais. Naktį sapnuodamas erotinį sapną vyras gali patirtį ejakuliaciją (poliuciją), o moteris – orgazmą, ypač po ilgesnio lytinio susilaikymo.
Pašventys
Pašventys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į šiaurės rytus nuo Smalininkų, prie kelio sankryžos su keliu. Vakariniu pakraščiu teka Šventoji (kitapus – Antšvenčiai), iš šiaurės supa Karšuvos giria. Veikia Pašvenčio ir Smalininkų girininkijos.
Ina Drąsutienė
Ina Griauzdaitė-Drąsutienė (1940 m. vasario 18 d. Kaune – 2015 m. balandžio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistė, redaktorė.
Pašventys
miniatiūra|200px|left|[[Pašvenčio tvenkinys (priekyje Pašvenčio girininkija)]] miniatiūra|200px|left|Pavėsinė miniatiūra|200px|left|Akmuo [[Augustinas Povilaitis|Augustinui Povilaičiui]]
Ina Drąsutienė
Biografija
Brolis aktorius Arnas Rosenas (1933–2002).
Pašventys
Etimologija
Pašventys yra vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal šalia tekantį Šventosios upelį.
Ina Drąsutienė
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto romanų-germanų filologijos specialybę. Dar studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
Studijų metais bendradarbiavo telegramų agentūroje ELTA, periodinėje spaudoje. 1967 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijo ir televizijos komitete: iš pradžių savaitraščio „Kalba Vilnius“ skyriaus redaktorė, nuo 1970 m. TV vaikų ir jaunimo redakcijos muzikinių laidų redaktorė. Viena iš konkurso „Dainų dainelė“ pradininkių. 1977–1992 m. informacinėje programoje „Panorama“ rengė reportažus kultūros temomis, bažnyčių veiklos, neįgalių žmonių gyvenimo klausimais. Nuo 1992 m. Lietuvos televizijos kultūros laidų redakcijos redaktorė, kūrė laidas Lietuvos protestantams – liuteronų ir reformatų konfesijoms, iki 2014 m. laidos „Kelias“ autorė. 1994–1995 m. dar ir laikraščio „Liuteronų balsas“ redaktorė.
Parašė pjesę vaikams „Vincentas ir laikrodis“, kurią pastatė „Berniuko žirniuko“ teatras. Palaidota Rokantiškių kapinėse.
Eduardo da Silva
Eduardas Alvesas da Silva (plačiau žinomas kaip Eduardo; g. 1983 m. vasario 25 d.) – Brazilijoje gimęs ir užaugęs Kroatijos futbolininkas (puolėjas), žaidžiantis Donecko „Šachtar“ klube ir Kroatijos futbolo rinktinėje. 2006–2007 sezone buvo aukščiausios Kroatijos lygos rezultatyviausias žaidėjas.
Rokicanai
Rokicanai  – miestas Pilzeno krašte, Čekijoje. Rokicanų rajono administracinis centras. Nutolęs 17 km į rytus nuo Pilzeno, Klabavos upės (Berounkos intakas) ir Holoubkovskio upelio santakos. Miestas įsikūręs žemumoje, 362 m virš jūros lygio. 13 969 gyventojų (2016 m. duomenys). Oficialiai padalintas į keturias dalis: „Střed" (centras), kuriame yra rotušė, dvi aikštės, bažnyčia, „Nové Město" (naujasis miestas), „Plzeňské předměstí" (Pilzeno priemestis) ir „Borek“.
Istorija
Vietovė apgyvendinta nuo akmens amžiaus. Rastos keltų ir slavų gyvenvietės. Pirmą kartą paminėtas 1110 m. Tuo metu priklausė Pragos vyskupui. 1295 m. paminėta gynybinė siena. XIV a. tapo miesteliu. Gotikiniu stiliumi perstatyta pagrindinė miestelio bažnyčia. 1406 m. suteiktas miesto statusas.
Molepololė
Molepololė – miestas Botsvanoje, Kvenengo rajone. Vienas iš didžiausių šalies miestų, turintis 70 000 gyventojų. Daugumą gyventojų sudaro Bakvena, vienos iš pagrindinių Botsvanos genčių, atstovai. Miestas išsidėstęs 50 km į vakarus nuo sostinės Gaboronės, Kalahario dykumoje.
Mieste yra teismas ir Škotijos Livingstono ligoninė – viena didžiausių šalyje.
Uhlava
Uhlava – 108,5 km ilgio upė Čekijoje, ištekanti iš Bohemijos Miško. Dešinysis Radbuzos intakas (įteka ties Pilzenu).
Kietėjimas
thumb|250px|right|[[Kristalizacija ant krūmo.]] Kietėjimas, arba šalimas – skystosios medžiagos virsmas kietąja. Skystosios būsenos medžiaga pradeda kietėti tik atvėsusi iki tam tikros temperatūros. Visą kietėjimo laiką temperatūra nekinta. Temperatūra, kurioje medžiaga kietėja, vadinama kietėjimo temperatūra. Kietėjimo temperatūra yra lygi medžiagos lydymosi temperatūrai.
Reiškinys
Žinoma, kad kietėdamas kristalinis kūnas išskiria tiek pat šilumos, kiek jos suvartoja lydydamasis. Medžiagai kietėjant, mažėja ją sudarančių dalelių greitis, vadinasi, ir kinetinė energija. Traukos jėgų pakanka lėčiau judančioms dalelėms išlaikyti vieną prie kitos. Tuo metu išsiskirianti energija palaiko pastovią kūno temperatūrą. Šilumos kiekis, kuris išsiskiria kietėjant medžiagai, apskaičiuojamas pagal formulę:
Tūrio kitimas
Kai medžiaga lydosi ar kietėja, kinta jos tūris. Daugelio lydomų kūnų tūris didėja, o kietėjančių – mažėja. Išimtis yra vanduo. Sušalusio į ledą vandens tūris padidėja apie 10 %. Ledo tankis mažesnis negu vandens, todėl jo lytys ne skęsta, o plaukia upe. Dėl šios vandens savybės skilinėja kietos uolos. Į jų plyšius patekęs vanduo sušaldamas plečiasi ir ardo uolas.
13-oji nuovada
„13-oji nuovada“  – lenkiškas televizijos serialas, situacijų komedija. Režisierius ir scenarijaus autorius Maciej Ślesicki. Pagrindinius vaidmenis atlieka Cezary Pazura ir Marek Perepeczko. Serialą sudaro 83 serijos, padalintos į 2 sezonus, kurių pirmąjį sudaro 41 serija, o likusios 42 – antrąjį sezoną pavadintą „13-oji nuovada 2“.
Nuo 1997 m. gruodžio 24 d. iki 1998 m. gruodžio 1 d. rodytas kanalu „Canal+“, vėliau, nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. iki 2000 m. sausio 21 d. kanalu „Polsat“. 2007 m. pirmasis sezonas leidyklos „Mayfly“ išleistas 5 DVD pakuotėje.
Siužetas
Čarekas dirba policijos nuovadoje. Čia jį dažnai lanko jo sesuo Agniežka. Dirba gan keistoki policininkai. Vienas susijaudinęs ima mikčioti, kitas turi daug raumenų ir mažai smegenų, trečias yra beveik aklas ir nuolat grasinasi susidoroti su žmona. Nuovados viršininkas nesiskiria su šunimi ir labai jį lepina. Nuovadoje taip pat dirba kelios moterys. Kasia, kuri įsimylėjusi Čareką ir vyresnio amžiaus policininkės, kurios kartais duodavo jaunimui naudingų patarimų, bet viskas nuolatos gaudavosi ne taip, kaip turėtų būti. Veiksmas vyksta tik nuovadoje, bet ją lanko ir nukentėjusieji, kurie naiviai tikisi pagalbos, ir girtuokliai, vagys. Net sugautos prostitutės pristatomos į nuovadą. Visa ši keistuolių šutvė sukelia daug chaoso ir nesusipratimų virtinę. Vienoje iš serijų iš psichiatrinės pabėgę pavojingi veikėjai tikrina nuovadą, o tikrus gydytojus policija uždaro, nes pasirodo įtartini.
Baltijos teismo medicinos asociacija
Baltijos teismo medicinos asociacija (BTMA) – organizacija, vienijanti teismo medicinos teorijos ir praktikos, teismo medicininių tarnybų specialistus Baltijos šalyse; asociacija.
Istorija
1990 m. balandžio 5 d. Asociacija buvo įsteigta Vilniuje Lietuvos, Latvijos ir Estijos teismo medikų iniciatyva.
1990 m. rugsėjo 4 d. prie asociacijos prisijungė Sankt Peterburgo teismo medikai.
1990 m. spalio mėn. 1-2 d. Vilniuje įvyko pirmasis Baltijos šalių teismo medicinos asociacijos kongresas.
Kongresai vyksta kas treji metai vienoje iš šalių-narių sostinių. Renginio organizatorius – Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teismo medicinos institutas
Medicina. Legalis. Baltica
1992–1993 m. Vilniuje BTMA įsteigė ir leido savo leidinį – tarptautinį žurnalą „Medicina. Legalis. Baltica“. Atsakingasis redaktorius Antanas Algirdas Garmus. Tiražas 1000 egz.
Pats baisiausias filmas 4
Pats baisiausias filmas 4 – 2006 JAV juodoji komedija, režisuota David Zucker. Filmas yra Paties baisiausio filmo 1-3 dalių tęsinys. Prodiuseris Robert K. Weiss. Siužetą sudaro įvairių filmų parodijos. Daugiausia parodijuoti filmai: Pasaulių karas, Pjūklas, Kaimas, Pagieža (The Grudge) Mergina verta milijono Premjera įvyko 2006 balandžio 14.
Jakutijos Vidurio lyguma
Jakutijos Vidurio lyguma, Jakutijos Vidurio žemuma, Viliujo žemuma – lyguma Rusijoje, Rytų Sibire, Jakutijoje, Lenos ir Viliujo tarpupyje. Aukštis iki 400 m. Visur paplitęs amžinasis įšalas; gausu termokarstinių ežerėlių, pingų, alasų. Didžiąją lygumos dalį dengia maumedžių ir maumedžių-pušų miškai su pievinių stepių ir pelkių plotais.
Akmens anglių telkiniai (Lenos anglies baseinas), taip pat yra geležies, polimetalų rūdų, aukso, deimantų, gamtinių dujų, skalūnų.
Neuroprotetika
Neuroprotetika – medicinos technikos sritis, siekiant kurti ir plėtoti elektroninius implantus, juos taikyti, siekiant (bent iš dalies) atkurti nervų sistemos funkcijas, eliminuoti jos sutrikimus (kai, pavyzdžiui, yra implantuojami neuroprotezai).
Neuroprotetika yra (mikro)technikos bei informacinių technologijų sritis, siekianti mažų techninių sistemų dėka atkurti sutrikusios žmogaus nervų sistemos funkcionavimą.
Pagrindai
Neuroprotetika remiasi tokiais mokslais kaip mikrosistemų technika, mikroelektronika ir medžiagotyra. Taip pat sąveikauja su neurotechnika bei neuroinformatika.
Objektai
Neuroprotetikoje kuriami:
Mokslo dalykas
Tyrimų dėka kuriami neuroprotezai, kurie sėkmingai įvedami į klinikinę praktiką.
Neuroprotetika kuria tarpines grandis tarp galvos smegenų ir kompiuterio (vad. „Brain-Computer-Interfaces“, BCI). Negalintiems judėti pacientams (Locked-in sindromas) BCI padeda kompiuterio dėka komunikuoti su aplinka.
Istorija
2004 m. pirmą kartą BCI JAV bandomosios studijos metu buvo implantuota pacientams. Pasaulinis neuroimplantų paplitimas kol kas yra sąlygojamas įvairių veiksnių; elektriškai aktyvuojamas implantas vis labiau populiarėja klinikinėje sferoje.
Protetikos srityje informatika mažiau nei per 25 metus sukūrė prielaidas naujadarams. Pionieriški pasiekimai atlikti mikrochirurgijos srityje: mikrostruktūros gali būti implantuojamos molekuliniame lygmenyje. Jos sukelia dirginimus nervų sistemoje ir generuoja biologinius signalus, perduodamus į kompiuterį. Taip miniatiūriniai sensoriai su „filtravimo“ bei kompresijos programine įranga jau plačiai implantuojami, pvz., į ausį. Sensoriai būna prijungti prie mažyčio mikroprocesoriaus, kuris akustinius signalus skaitmeniškai apdoroja, kad pacientas gebėtų atskirti žmogaus balsą nuo aplinkos triukšmo.
Taip pat yra jungiami kompiuteriniai lustai su nervų sistema: tokiu atveju gali būti kompensuojami jutimai, valdomi mechaniniai protezai.
„Protingos mikrosistemos" neuroimplantų dėka padeda atkurti pažeistas nervų sistemos funkcijas.
Neuroprotetika siekia biologinius signalus paversti elektroniniais ir jų dėka valdyti atskiras kūno dalis (pvz., rankos protezą). Epilepsijos atveju konstruojama vizija padėti žmogui be medikamentinių priemonių.
Khmerų raštas
Khmerų raštas (khm. អក្ខរក្រមខេមរភាសា âkkhârâkrâm khémârâ phéasa) – khmerų kalbai naudojamas raštas. Iš senovės khmerų rašto kilo tajų raštas ir lao raštas.
Priklausomieji balsai
Yra 16 priklausomiųjų balsų (ស្រៈនិស្ស័យ srăk nissăy arba ស្រៈផ្សំ srăk phsâm) simbolių, kurių tarimas priklauso nuo priebalsio raidės, kuria balsas naudojamas.
Nepriklausomieji balsai
Nepriklausomieji balsai (ស្រៈពេញតួ srăk penhtuŏ "pilnieji balsai").
Raudonieji urvai
thumb|250px|Įėjimas į urvus. Raudonieji urvai arba Kizil-Koba  – kelių urvų sistema Krymo kalnuose Dolgorukovskio plynaukštė 3 km nuo kaimelio Perevalnoje Simferopolio rajone.
Kizil-Koba – didžiausias Krymo urvas. Bendras ištirtų urvų ilgis šiuo metu yra apie 25 km, plotas – 64000 km², tūris – 270000 m³, aukščių skirtumas – 275 m. Atskirų salių ilgis – apie 70-80 m, aukštis – iki 145 m (Mėlynojo lašo salė). Lankytojams atviroje urvo pradžioje (apie 500 m) temperatūra ištisus metus būna + 10-13 °C. Apatinių aukštų vidutinė temperatūra 8,1-9,0 °C. Sistemą sudaro keletas urvų, suformuojančių požeminį šešių aukštų labirintą, todėl į apatinius Raudonų urvų aukštus lankytojai įleidžiami tik su gidais.
Pirmu urvo aukštu teka požeminė upė Kizilkobinka. Urvuose nemažai ežerų, krioklių, sifonų. Čia yra ir vienas didžiausių stalaktitų Europoje – jo ilgis siekia 8 m, amžius – apie 8000 metų.
Urvus suformavo Kizilkobinkos upė, kuri, ištekėdama iš urvo, krenta žemyn, sudarydama Su-Učchano krioklį.
Kizil-Koba žinomas ir kaip archeologijos paminklas. Jame prieš 2,5 tūkst. metų gyveno žmonės, kuriuos mokslininkai priskiria vadinamajai kizilkobiečių kultūrai (tikėtiniems kimeriečių protėviams).
1989 m. urve buvo įrengtas ekskursinis 500 metrų ilgio maršrutas. Šiuo metu urvą tyrinėja Ukrainos speleologų asociacijos ir Rusijos geografų draugijos nariai.
Viršurodukis
Viršurodukis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Marcinkonių. Įsikūręs Dainavos girios apsuptyje, prie Viršurodukio upelio. Pasiekiamas keliukais nuo Margionių, Šunupio, Rodukos. Veikia kaimo turizmo sodyba „Dzūkijos uoga“. Į vakarus nuo kaimo yra Lietuvos partizanų kovos ir žūties vieta, atkurtas bunkeris.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo užusienis Trakų apskrities Merkinės valsčiuje, Rodukos kaimo apylinkėje. Priklausė Merkinės dvarui.
Tarpukariu priklausė Lenkijai, šalia ėjo demarkacinė linija.
Gyventojai
thumb|left|230px|Kaimo sodyba
Stalas
thumb|righr|280px|Suvalkiečių stalas su kėdėmis, XIX a. pab. Stalas – baldas, kurį sudaro plokščias paviršius, besiremiantis ant vienos ar daugiau kojų. Stalai gali būti įvairių formų ir modifikacijų, kilnojami ir nekilnojami. Stalu gali būti vadinama ir prie sienos pritvirtinta horizontali lenta. Ant stalų, prie kurių valgoma, dažnai patiesiama staltiesė.
Kad stalas mažiau užimtų vietos arba būtų jį lengviau transportuoti, jis gali būti specialios konstrukcijos, kuri leidžia jį sulankstyti, padidinti ištraukiant papildomas plokštes.
Žodžio kilmė
Stalas tikriausiai yra slaviškos kilmės žodis, pvz.,  – „dengti, patiesti“ arba  – „stovėti“.
Šilinė erebija
Šilinė erebija (Erebia aethiops) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Patinų ir patelių priekiniai sparnai su trim akinėmis dėmėmis. Užpakaliniame sparne esanti juosta yra siaura, vietomis suskaldyta į fragmentus. Drugiai skraido liepos – rugpjūčio mėn. Kiaušinėlius deda ant miglinių augalų. Rudenį išsirita vikšrai, kurie žiemoja. Kitą pavasarį vikšrai pradeda maitintis mitybiniais augalais ir susisukę retus kokonus virsta lėliukėmis. Suaugę drugiai gyvena pušynų pievose, aikštelėse, kirtimuose.
Stalas
Funkcijos
Stalas yra skirtas darbui (rašomasis stalas) ir valgymui, daiktams pastatyti (pvz., televizoriui ar kompiuteriui). Su stalu labiausiai susijęs kitas baldas yra kėdė, kuri dažnai statoma prie stalo, kad ant jos būtų galima atsisėsti ir pasiekti ant stalo esančius daiktus. Dalis stalų yra tokios konstrukcijos, kad prie jų turi būti stovima.
Etnografija
Stalai Lietuvos ūkininkų šeimose stovėdavo šalia ilgųjų pasieninių suolų. Stalo dydis priklausė nuo šeimos gausumo.
Seniausias stalas Lietuvoje buvo paprasčiausia trinka (kelmas). Tokiose trinkose buvo išskaptuotos duobutės įsipilti valgiui. Vėliau ant trinkos atsirado lenta. XIX–XX a. I pusėje valstiečių stalai buvo nekilnojamieji ir kilnojamieji. Nekilnojamų stalų viršų rėmė 4 į žemę įkasti kuolai. Manoma, kad nekilnojami stalai buvo tik vargingųjų XIX a. valstiečių baldas. XIX a. I pusėje jau buvo paplitę įvairių tipų kilnojami stalai. Stalai skirstomi pagal atramos, kuri laiko stalo viršų, konstrukciją (paprasčiau pagal kojų konstrukciją). Labiausiai Lietuvoje buvo paplitę kilnojami stalai, kurių viršus gulėjo ant išardomos atramos – dviejų stovų, sujungtų strypais (strypų galėjo būti nuo 1 iki 4). Stalo stovas buvo iš vertikalios lentos ir 2 horizontalių strypų. Stovus jungė vienas strypas. Stalai dažniausiai būdavo paliekami natūralios medžio spalvos, nedažomi. Retais atvejais jie būdavo ornamentuoti. Kartais stalai buvo nudažomi viena spalva arba puošti dekoratyvine tapyba. Pastarieji dažniausiai aptinkami Žemaitijoje.
Andrius Janukonis
miniatiūra|A. Janukonis Andrius Janukonis (g. 1971 m. spalio 12 d. Jonavoje) – Lietuvos verslininkas, investuotojas, vienos didžiausių įmonių grupių regione ICOR valdybos pirmininkas ir akcininkas.
Biografija
Gimė inžinierių šeimoje. Baigė Jonavos trečiąją vidurinę mokyklą. Svajojo tapti laivo šturmanu, stojo į Leningrado jūreivystės mokyklą, bet nebuvo priimtas dėl silpno regėjimo. Įstojo į Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1993 m. baigė teisės krypties studijas ir įgijo teisininko kvalifikaciją.
Veikla
Mokykloje Andrius Janukonis aktyviai užsiėmė visuomenine veikla.
Nuo pat pirmųjų studijų metų užsiėmė verslu, nesitikėjo studijoms reikalingos paramos iš tėvų. Pirmasis jo verslas buvo vaizdo salonas elektriniame traukinyje Vilnius-Kaunas. Verslo idėjai įgyvendinti prireikė nemažai pastangų, kadangi į 17 metų vaikino pasiūlymus atsakingi Vilniaus geležinkelio stoties tarnautojai žvelgė skeptiškai, keletą kartų atmetė pakartotinius atkaklaus studento prašymus, kol galų gale pavyko susitarti. Janukonis pats prižiūrėjo verslą, važinėdavo traukiniu, pardavinėjo bilietus, tikrino vaizdo įrangą.
Į verslą Janukonis įtraukė ir bendrakursius, kitus studentus, kadangi vaizdo salone reikėjo budėti ištisą parą. Pirmąjį kursą Teisės fakultete užbaigė sėkmingai – geriausiais pažymiais.
Vėliau, sulaukęs 18 metų, Andrius Janukonis kartu su verslo partneriu įkūrė kooperatinę bendrovę „Rubicon“, žyminčią koncerno Rubicon Group pradžią. Išsipirkę vietą, ėmė tarpininkauti Lietuvos prekių biržoje (tuo metu joje kasdien prekiaudavo apie 60 asmenų).
Pirmaisiais Nepriklausomybės metais verslininkas vertėsi prekyba, nemažai keliavo po užsienį, Rusiją dėl prekybos metalu. Dėl menkos patirties ir verslo rizikos valdymo gebėjimų trūkumų įmonė 1992 metais Lietuvos akciniam inovaciniam bankui įsiskolino 100 000 JAV dolerių, bet iš tuo metu atrodžiusios beviltiškos padėties pavyko sėkmingai išbristi: skola netrukus buvo atiduota, įmonė – pirmoji Lietuvoje – pradėjo prekiauti dujų skaitikliais, o nuo 1996 metų – vandens ir šilumos skaitikliais, juos diegė gamino, o šiuo metu ir eksportuoja.
1999-2014 metais A. Janukonis buvo UAB „Litesko“ valdybos narys, 2002-2014 metais – UAB „Vilniaus energija“ valdybos narys. 2005-2014 metais A. Janukonis ėjo Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos valdybos pirmininko pareigas.
Viešojo ir privataus sektorių bendradarbiavimas
A. Janukonio vadovaujamos įmonės pirmosios Lietuvoje pradėjo taikyti Vakarų Europoje populiarų viešojo ir privataus kapitalo bendradarbiavimo modelį. Tai leido įgyvendinti iki tol savivaldybių biudžetams neįkandamus projektus, kurie, pritraukus privačias lėšas, miestui bei gyventojams ėmė teikti visokeriopą naudą. Pastarojo bendradarbiavimo rezultatai – tokie traukos objektai, kaip Vilniuje veikianti universali „Siemens“ arena, „Vichy“ vandens parkas.
Interesų kova Seime
Nuo 1997 m. Andrius Janukonis kūrė energetikos (šilumo ūkio ir kt.) bendroves, atstovavo Prancūzijos bendrovei Dalkia (dabar - Veolia). Dėl pernelyg familiarių ryšių su vietos bei nacionaliniais politikais pateko į verslo konkurentų, LR specialiųjų tarnybų, teisėsaugos, o kartu ir į konkurentų valdomos žiniasklaidos akiratį.
Skandale dėl Seimo narių korupcijos buvo nustatyta, kad Andrius Janukonis neleistinai (nebūdamas registruotas lobistas) darė įtaką Tautos atstovams Seime ragindamas juos mažinti į Lietuvą iš Rusijos importuojamo iškastinio kuro (daugiausia – gamtinių dujų) tarpininkų pelno maržą. Tai būtų leidę mažinti A. Janukonio atstovautų šilumos tiekėjų produkcijos kainą vartotojams ir priimant su tuo susijusius įstatymus bei svarstant jų projektus. Tai išaiškėjo paviešinus keletą metų STT darytus pokalbių įrašus su Arvydu Vidžiūnu, Eligijumi Masiuliu, Vyteniu Andriukaičiu ir Vytautu Kvietkausku. Vos po dviejų mėnesių visi kaltinimai subliuško, tačiau A. Janukonio iniciatyva taip pat nepavyko – importuojamųjų gamtinių dujų pelno marža išliko nereguliuojama dar trejus metus ir jų importuotojams, skirtingais vertinimais, nereguliuojamuoju laikotarpiu atnešė apie 300 mln. Lt pelno.
Skandalas buvo įgavęs dvejopą pagreitį: išaiškėjo, kad Seimo nariai galimai pažeidė profesinę etiką bei politiko elgesio reikalavimus; antra, nuogąstauta dėl žmogaus teisių pažeidimo, kai buvo fiksuota keli tūkstančiai telefono pokalbių įrašų, o dalis jų buvo išviešinta per žiniasklaidą, atskleidžiant ir laisvai interpretuojant ir privataus gyvenimo faktus (dėl gyvenamosios vietos etc.). Andrius Janukonis dėl pažeidimų kreipėsi į teismą ir pareikalavo nutraukti senų pokalbių viešinimą ir laisvą jų interpretavimą, bei žalos atlyginimo.
„Abonento“ skandalas
2008 m. kovo 20 d. vadinamojoje „Abonento“ byloje kartu su Artūru Zuoku pripažintas kaltu dėl bandymo papirkti buvusį sostinės tarybos narį Vilmantą Drėmą, skirta 100 MGL (12,5 tūkst. Lt) bausmė.
Sienos kirtimo skandalas
2006 m. vad. Sienos kirtimo skandalo metu A. Janukoniui bei jo kolegoms iš Rubicon Group buvo iškelta baudžiamoji byla dėl neteisėto sienos kirtimo Nidos pasienio punkte, kai BMW klasės automobiliu Lietuvos verslininkai, važiuodami iš Kaliningrado į Lietuvą, stabtelėję prie pakelto užtvaro ir nepastebėję pareigūnų, nepalaukė, kol pasieniečiai pasirodys ir atliks sienos kirtimo formalumus ir nuvažiavo Klaipėdos link. Juos sustabžius prie Neringos ekologinės kontrolės posto buvo patikrinti dokumentai ir palinkėta „gero kelio“. Tačiau jau po kelių dienų pareikšta, kad verslininkai galimai pažeidė įstatymus. Byla buvo nutraukta, pažeidėjams buvo taikyta administracinė atsakomybė (paskirta bauda). Netrukus tame pačiame pasienio poste pasikartojo panašus incidentas, tik jo dalyviu tapo kitas, tą kartą „Mercedes“ automobiliu važiavęs verslininkas. Buvo imtasi Neringos pasienio punkto pareigūnų profesionalumo tikrinimo.
Šeima
Andrius Janukonis yra vedęs; žmona Živilė Janukonienė (g. 1971 m. Jonavoje) – sociologė, kartu augina du vaikus (sūnūs Ignas ir Vitas). '''
João Havelange
thumb|200px|right|João Havelange Jean-Marie Faustin Goedefroid de Havelange (arba João Havelange = Žoao Avelanžas; 1916 m. Rio de Žaneire, Brazilijoje – 2016 m. rugpjūčio 16 d. ) – septintasis FIFA prezidentas, ėjęs pareigas 1974–1998 m. Nuo 1963 iki 2011 m. buvo Tarptautinio olimpinio komiteto narys.
Karjera
Jaunystėje buvo plaukikas. 1936 m. dalyvavo Berlyno olimpinėse žaidynėse. Taip pat 1952 m. Helsinkyje dalyvavo olimpinėse žaidynėse su Brazilijos vandensvydžio komanda.
1958–1975 m. Brazilijos futbolo konfederacijos prezidentas, 1955–1963 m. Brazilijos olimpinio komiteto narys.
2007 m. Rio de Žaneire pastatytas Pan America žaidynėms Estádio Olímpico João Havelange stadionas, kuris yra pavadintas jo vardu.
Verselė
Verselė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Prieraslio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Prieraslio, apie 27 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 134 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Verselskio ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šiaulių rajono savivaldybės herbas
thumb|right|Šiaulių rajono herbas
Šiaulių rajono savivaldybės herbas – vienas iš Šiaulių rajono savivaldybės heraldikos atributų. Herbo mėlyname lauke sidabrinis lokys, priekinėse letenose laikantis auksinį kirvį, prie kairiojo peties skydas su auksiniais ir juodais lygių galų kryžiais. Lokio liežuvis raudonas, nagai auksiniai.
Istorija
Šiaulių rajono savivaldybės, kaip ir Šiaulių apskrities istorija ir heraldikos ištakos tos pačios. Dėl to ir šiuo atveju, svarstant herbo motyvus, iš kelių praeityje naudotų simbolių: Lietuvos raitelio, vaizduoto pavieto antspauduose nuo 1775 m., amžiaus pabaigoje atsiradusio Žemaitijos lokio ir Rusijos Imperijos laikais trijų javų gubų, daugiausia pritarimo balsų susilaukė lokys. Tačiau savivaldybės administracijos pageidavimu nutarta jį papildyti nauja simbolika, nes vietovė garsėja ir kitais įvykiais. Tai ir 1236 m. žemaičių pergalė Saulės kautynėse (siejamos su Šiaulių žeme), kai buvo sutriuškintas kalavijuočių ordinas, ir krikščionių pasaulyje išgarsėjęs Kryžių kalnas, kurį 1993 m. aplankė Šventasis Tėvas, ir švietimas bei kultūrinė veikla spaudos draudimo metais. Iš daugelio pasiūlytų variantų pasirinkti trys simboliai: lokys, kovos kirvis ir kryžiais nusėtas skydas. Kovos kirvis ir iš Žemaitijos herbo paimta lokio figūra rodo kadaise žemaičių pasiektą pergalę prieš kalavijuočius, skydas su kryžiais simbolizuoja ne tik Kryžių kalną, bet ir tvirtą šio krašto nusistatymą išsaugoti krikščioniškąsias vertybes. Sidabrinė (balta) lokio spalva ženklina Žemaitijos, o mėlyna – Trakų vaivadijos istorines spalvas, naudotas karinėse vėliavose. Jos primena dvilypę Šiaulių administracinę priklausomybę: buvo Žemaitijoje, bet mokesčius mokėjo Trakų vaivadijos Upytės pavietui. Pagaliau herbe panaudotas auksas rodo kilnumą, o juoda spalva – mokslą bei išsilavinimą.
Šiaulių rajono savivaldybės herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 1677 patvirtino 2002 m. vasario 19 d.
Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Šatūnas
Šatūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šatūnienė (ištekėjusi moteris) ir Šatūnaitė (mergautinė pavardė).
Estremadūra
Estremadūra  – Ispanijos Karalystės autonominis regionas. Išsidėstęs Ispanijos vakarinėje dalyje, prie Portugalijos pasienio. Sostinė – Merida. Oficiali kalba – ispanų. Plotas – 41 635 km².
OC-33 Pernač
OC-33 Pernač (рус. ОЦ-33 Пернач) – rusiškas automatinis pistoletas, sukurtas perkonstruojant 5,45 mm automatinį pistoletą OC-23 Drotik.
Istorija
Sukurtas 1996 m. CKIB SOO konstravimo biure, nedideles jų serijas gamino KBP. Pistoletas dar buvo žinomas kaip SBZ-2, pagal pirmas konstruktorių Stečkino, Balsterio ir Zinčenkos pavardžių raides.
Turėjo pakeisti pasenusius APS, kuriuos naudoja Rusijos OMON ir kiti VRM daliniai, kitos sukarintos organizacijos. Už APS lengvesnis, paprasčiau ir pigiau gaminamas, dėl mažesnės atatrankos juo lengviau šaudyti.
Gegžnai
Gegžnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Ukmergės.
Revolveris
thumb|300px|Revolveris Nagant 1895 m. Revolveris – nedidelis vienvamzdis pistoleto tipo rankinis šaunamasis ginklas, turintis, skirtingai nuo automatinio ar savitaisio pistoleto, besisukančią būgnelio pavidalo šovinių dėtuvę.
Arkiosundas
Gyventojų skaičius stipriai išauga vasarą, kai čia atvyksta žmonės su jachtomis ir išleidžia inkarus marinoje bei pasipildo maisto atsargas.
Daumantas Pranas Giedraitis
Daumantas Pranas Giedraitis (, 1860 m. sausio 29 d. Aviliai – 1944 m. spalio 6 d. Milanuvekas prie Varšuvos) – gydytojas, medicinos istorikas.
Biografija
1886 m. baigęs Varšuvos universitetą jame dėstė. 1913 m. daktaras. Nuo 1920 m. profesorius. 1934 m. Lenkų mokslų akademijos narys.
Jūriniai šamai
thumb|right|260px|Arius felis Jūriniai šamai (Ariidae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima. Paplitę subtropinio ir tropinio klimato vandenyse prie Šiaurės ir Pietų Amerikos, Azijos, Afrikos ir Australijos krantų. Kelios rūšys auginamos akvariumuose.
Šeimoje yra 22 gentys, 157 rūšys.
Slovjanskas
Slovjanskas – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Donecko srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1645, miesto statusas – nuo 1795 m. 121 000 gyventojų, gyv. tankumas – 2119 žm./km². Plotas – 74 km². Miestas išsidėstęs prie Kazenyj Torecės upės. Išvystyta mašinų gamybos, koksochemijos, chemijos, medžio apdirbimo, lengvoji bei maisto pramonė. Didžiausios įmonės: „Slovtjažmaš“ ir „Betonmaš“. Alčevske veikia 2 aukštosios mokyklos, 35 bendrojo lavinimo mokyklos, 10 ligoninių, 3 stadionai, baseinas, krašo istorijos muziejus. Mieste kursuoja autobusai ir troleibusai. Svarbus geležinkelio mazgas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės (Charkovas- Ukrainos valstybės sienos kirtimo su Rusija punktas „Dovžanskis“).
Įžymūs žmonės susiję su Slovjanskas
Nikolajus Šmatko – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas.
Steve Forrest
thumb|Steve Forrest Steve Forrest (g. 1986 rugsėjo 25) – alternatyvaus roko grupės Placebo būgnininkas. Anksčiau grojo Evaline grupėje.
Steve Forrest 2007 m. sausį paskelbė savo ketinimą palikti Evaline, bet liko su grupe per jų 2007 Jungtinių Valstijų turą. Turo metu Evaline koncertavo su Placebo ir Forrest gavo progą susipažinti su grupe. 2008 jis perėjo į grupę Placebo ir užėmė laisvą Steve Hewitt vietą.
Globe Asimi
„Globe Asimi“ – naftos tanklaivis, 1960 m. pastatytas laivų statykloje „Navantia Cadiz“ Kadise, Ispanija. Priklausė Gibraltaro įmonei „Cantabria Shipping Ltd.“ ir plaukiojo su Gibraltaro (Jungtinė Karalystė) vėliava. Laivo ilgis – 170 m.
Avarija
1981 m. lapkričio 21 d., pučiant 30 m per sek. vėjui, buksyruojamas dviejų vilkikų tanklaivis „Globe Asimi“ užplaukė ant pakrantės seklumos prie Klaipėdos uosto, Lietuvos TSR, ir lūžo perpus. Visi 29 įgulos nariai išsigelbėjo, tačiau iš triumų tiesiai į jūrą išsiliejo 16 493 t mazuto ir 0,13 km² spinduliu jūros paviršius pasidengė iki 30,5 cm storio mazuto plėvele. Teršalai štorminių vėjų greitai buvo išnešioti 56,3 km ruožu ir pasiekė Lietuvos bei Latvijos TSR pajūrio kurortus. Viso buvo užteršta 80 km pajūrio ruožo. Dalis teršalų plėvelės, nešamos pasroviui, pasiekė Klaipėdos uostą, apnešdama dokus ir keletą prišvartuotų krovininių laivų.
Teigta, kad aplinkai buvo padaryta 600 mln. tuometinių rublių (arba 900 mln. JAV dol.) žala. Lietuva pritrūko plūduriuojančių užtvarų ir pompų, tad buvo sulaukta pagalbos iš TSRS vidaus (Ventspilio, Novorosijsko, Baku). Vakarų Vokietija į pagalbą atsiuntė savo naujai pastatytą katamaraną „Thor“, kurio paskirtis buvo išsiliejusios naftos valymas. Taip pat iš Čornomorsko pagelbėti atplaukė laivas „Svetlomor“.
Kauno Rokų gimnazija
Kauno Rokų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo gimnazija Kaune, Vijūnų g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191090841.
Kauno Rokų vidurinės mokyklos pratybų sąsiuvinių „Rokų bendruomenės mokykla” komplektą puošia AB „Lietuvos energija“ reklaminis šūkis „Menas valdyti energiją“ ir logotipas - ant pusmėnulio sėdinti šviesos nešėja. Ši įmonė padėjo mokyklai sukurti pirmąją Lietuvoje mokyklą, kurios ugdytiniai būtų mokomi išnaudojant gyvenamosios aplinkos gamtines, kultūrines, istorines sąlygas.
Istorija
thumb|left|220px|[[Šv. Rokas šalia gimnazijos]] Kauno Rokų vidurinė mokykla išaugo iš 1919 m. Kauno apskrities Aukštosios Panemunės Rokų kaime atidarytos pradžios mokyklos. Jos ilgamečiai vedėjai buvo A. Valiūnas, V.Užkuraitytė-Rimienė, B. Paužaitė-Miniotienė, J. Gerulis, O. Nečiūnienė. Mokykla yra buvusi net penkiose Rokų kaimo vietose. 1968 m. prie Jiesios kraštovaizdžio draustinio dešiniojo šlaito pastatyta Rokų aštuonmetė mokykla. Jos kontingentą sudarė Patamulšėlio aštuonmetės, Rokų ir Rokelių pradinių mokyklų mokiniai bei dalis Kauno vidurinių mokyklų mokinių. 1987 m. pastatytas priestatas su erdviais kabinetais, valgykla, didele sporto sale ir mokykla reorganizuota į Rokų vidurinę. Nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. pradėtas profilinis mokymas.Kauno Rokų vidurinė mokykla, sėkmingai įveikusi akreditacijos kriterijus, 2014 liepos 16 diena tapo gimnazija
Mokiniai
Rokų mokyklą baigė buvęs Kauno apskrities viršininkas Kazys Starkevičius, mokslininkai Liudvikas Furmonavičius, Vilmantė Borutaitė, R. Micka, V. Staliūnaitė, V. Vaitiekūnaitė-Kaunelienė, E. Machtejevas, grafikė A. Onaitytė, tekstilininkės Z. Raudonikytė-Mateiča, R. Čepulytė–Jasutienė, keramikas A. Rinkevičius, sportininkai Vidas Bičiulaitis, M. Belevičiūtė.
Rytų Timoras
right|240px|Rytų Timoro apskričių žemėlapis Rytų Timoro Demokratinė Respublika – valstybė pietryčių Azijoje, užimanti rytinę Timoro salos pusę, Atauro ir Jako salas bei Okusio-Ambeno teritoriją vakarinėje Timoro salos dalyje.
Istorija
Iki pat XX a. Timoro istorija buvo neatsiejamai susijusi su Malajų salyno istorija. Viena iš salyno valstybių – Ternato sultonatas Molukuose – XVI–XVII a. kontroliavo prekybą su atonių gyvenama Timoro sala, tokiu būdu įjungdamas ją į Malajų salyno civilizacijos arealą.
Pirmieji europiečiai, pasirodę Timore, buvo portugalai, kurie XVI amžiuje čia įkūrė kelias gyvenvietes, nors aplinkines salas valdė olandai. Timoro salą olandai ir portugalai galutinai pasidalino 1914 m. 1930 m. Rytų Timorui suteiktas Portugalijos užjūrio provincijos statusas. 1941 m. teritoriją trumpam buvo užėmę olandai ir Australijos pajėgos, siekiant išvengti japonų intervencijos. 1942–1945 m. salą kontroliavo japonai, aukštikalnėse prasidėjo partizaninis karas, žuvo 40 000–70 000 Timoro gyventojų. Po karo vėl įtvirtinta portugalų kontrolė.
2008 m. vasario 11 d. įvyko pasikėsinimas į šalies prezidentą ir ministrą pirmininką, kurio metu prezidentas buvo sunkiai sužeistas.
Politinė sistema
Valstybės vadovas yra prezidentas, renkamas visuotiniuose rinkimuose 5 metų kadencijai, nors tai labiau simbolinė figūra. Realesnę valdžią turi ministras pirmininkas, formaliai skiriamas prezidento, tačiau iš tiesų tai daugumos frakcijos lyderis.
Parlamentas vienerių rūmų, renkamas 5 metams. Jame gali būti nuo 52 iki 65 narių (nors dabar yra 88 nariai, motyvuojant tuo, kad tai pirmasis parlamentas).
Administracinis suskirstymas
Rytų Timoras suskirstytas į 14 rajonų (numeriai pagal žemėlapį):
Geografija
Timoro sala yra Malajų salyne. Daugiausia Rytų Timoras išsidėstęs rytinėje salos dalyje. Dar užima Palau Kambingo salą ir Ambeno teritoriją šiaurinėje vakarų Timoro dalyje, kuri priklauso Indonezijai. Rytų Timoro paviršius nusėtas kalnais, kurie aukštėja link šalies vidurio. Aukščiausias taškas – 2963 m. Pietuose yra plati pakrantės lyguma su pelkynais ir upių deltomis. Šiaurėje iškart iš jūros iškyla kalnai. Šalyje klimatas tropinis. Visur karšta visus metus, tačiau kritulių kiekis skirtingas. Pietuose lyja daugiau. Priekalnės apaugusios medžiais ir krūmais. Šiaurėje sausringiau. Sausuoju metų laiku ten gali būti sausrų.
Ekonomika
Dauguma Rytų Timoro gyventojų dirba žemės ūkyje. Nors atradus naftos ir gamtinių dujų telkinius jūroje jie po truputį duodą pelno, tačiau nedarbas šalyje sudaro 50 %. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra kava, ryžiai, kukurūzai, saldžiosios bulvės, manijokai, sojų pupelės, bananai. Šalyje vyrauja lengvoji pramonė.
Pagrindinė šalies mainų partnerė yra Indonezija, taip pat nutiestas dujotiekis į Australiją.
Gyventojai
Rytų Timore gyvena apie vieną milijoną žmonių. Dėl didelio gimstamumo ir grįžtančių pabėgėlių, paskutiniu metu šis skaičius sparčiai išaugo. Gyventojai ypatingai koncentruojasi aplink Dilį.
Rytų Timoras ir Filipinai – dvi katalikiškos valstybės Rytų Azijoje. Religinė struktūra (pagal 2015 m. duomenis):
Vietiniai gyventojai vadinami Maubere. Yra kinų, metisų (portugalų ir vietinių gyventojų palikuonys).
Oficialios kalbos – tetumų (austroneziečių kalbų grupė) ir portugalų, taip pat vartojama apie 16 kalbų (daugiausia papuasų).
Diplomatiniai santykiai
Lietuva ir Rytų Timoras diplomatinius santykius palaiko nuo 2013 m.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai:
Azija
Azija – didžiausia pasaulio dalis (~33 % viso Žemės paviršiaus be Antarktidos ), čia gyvena apie 60 % pasaulio gyventojų. Su Europa sudaro Eurazijos žemyną. Riba tarp Azijos ir Europos žemynų nėra vienareikšmiškai apibrėžta. Nuo Amerikos Aziją skiria Beringo sąsiauris. Nuo Afrikos – Sueco kanalas.
Samprata
Kaip ir Europos, Azijos samprata kultūrinė, o ne geografinė, todėl riba tarp Azijos ir Europos neaiški. Žodis „Azija“ (🇬🇷) Senovės Graikijoje reiškė mitinę okeanidę. Geografine prasme šį žodį pirmąsyk žinomuose šaltiniuose pavartojo Herodotas. Šiuo žodžiu jis nusakė Anatoliją (dab. Mažąją Aziją) ir Persiją. Homeras „Iliadoje“ taip pat mini du frygus vardu Asijus (🇬🇷), taip pat Lydijoje minima šlapynė pavadinimu 🇬🇷. Strabonas savo „Geografijoje“ mini, kad riba tarp Azijos ir Europos eina Dono upe.
thumb|240px|Azija [[Klaudijus Ptolemėjus|Ptolemėjaus žemėlapyje]]
Vietovardis kildinamas iš asirų kalbos žodžio asu, reiškiančio „rytai“. Pasak kitos versijos, vietiniai gyventojai taip vadinę Efeso lygumas, kurias graikai ir romėnai pirmiausiai ir pradėję vadinti Azija. Azijos pavadinimą bandyta sieti ir su hetitų vietovardžiu Assuwa (taip vadinta konfederacija) bei akadų žodžiu (w)aṣû(m) („išeiti, pakilti“). Dabartinė Azijos samprata atsirado tik po didžiųjų geografinių atradimų, kai šis graikų žodis pritaikytas ne tik Vakarų Azijai, bet visai pasaulio daliai. XVIII a. buvo nustatyta apytikslė Europos ir Azijos riba. Kai kurios geografiškai Azijoje esančios valstybės (pvz., Izraelis, Užkaukazės šalys, Turkija) save kultūriškai sieja su Europa.
Geografija
thumb|240px|Azija palydovinėje nuotraukoje
Padėtis
Aziją iš trijų pusių supa vandenynai – šiaurėje Arkties, rytuose – Ramusis, pietuose – Indijos vandenynas, pietvakariuose – Atlanto vandenyno jūros (Viduržemio, Egėjo, Marmuro, Juodoji ir Azovo). 92 km pločio Beringo sąsiauris skiria Aziją nuo Amerikos. Sueco sąsmauka jungia Aziją su Afrika (riba tarp jų eina Sueco kanalu). Vakaruose Azija ribojasi su Europa, su kuria sudaro Eurazijos žemyną. Sutartinė riba tarp Azijos ir Europos eina Uralo kalnų rytinėje papėdėje, Embos upe ir Kumos–Manyčiaus įduba, šiauriniu Kaukazo kalnų pakraščiu (Kaukazas priskiriamas Azijai). Pietryčiuose Malajų salynas Aziją skiria nuo Australijos (riba vedama per Timoro jūrą, Arafuros jūrą bei Dampiro sąsiaurį, tarp Malajų salyno ir Naujosios Gvinėjos).
Azijos plotas – 43,4 mln. km² (kitais apskaičiavimais – 44,4 mln. km², 44,57 mln. km² ar 44,61 mln. km² ).
Tolimiausi Azijos sausumos taškai yra:
Dėl neaiškių ribų bei geografinės projekcijos įnešamų paklaidų nustatyti Azijos geografinį centrą tiksliai neįmanoma. Yra keletas vietovių, kurios pagal vienokius ar kitokius apskaičiavimus nurodomos kaip šios pasaulio dalies centras: Kyzylas arba Saldamas (Tuva, Rusija), Urumčio apylinkės (Sindziangas, Kinija).
Praktiškai visa Azija, išskyrus Malajų salyną, išsitenka šiaurės pusrutulyje.
Krantai ir salos
Azijos krantų ilgis ~62 800 km. Apie 8 mln. km² Azijos ploto tenka pusiasaliams ir ~2 mln. km² – saloms. Plačiausioje vietoje (iš šiaurės rytų į pietryčius) Azija yra 11 455 km pločio. Gurbantiungiuto dykumoje Sindziange (šiaurės vakarų Kinija) yra toliausiai nuo jūrų nutolusi ne tik Azijos, bet ir viso pasaulio vieta.
Prie Azijos šiaurinių krantų yra Karos jūra, Laptevų jūra, Rytų Sibiro jūra ir Čiukčių jūra (Arkties vandenynas), prie rytinių – Beringo jūra, Ochotsko jūra, Japonijos jūra, Geltonoji jūra, Rytų Kinijos jūra, Pietų Kinijos jūra (Ramusis vandenynas); pietryčiuose tarp Malajų salyno ir Filipinų salų – Sulu jūra, Sulavesio jūra, Molukų jūra, Seramo jūra, Bandos jūra, Floreso jūra ir Javos jūra. Prie Azijos pietinių krantų yra Andamanų jūra, Bengalijos įlanka, Arabijos jūra (Indijos vandenynas).
Didžiausi pusiasaliai: Jamalo, Taimyro, Čiukčių, Kamčiatkos, Korėjos, Indokinijos ir Malakos, Indostano, Arabijos, Mažosios Azijos.
thumb|240px|Khumbu slėnis Himalajuose (Nepalas) thumb|240px|Altajaus kraštovaizdžiai Rusijoje
Salos sudaro ~7 % Azijos ploto (užima ~2 mln. km²). Daugiausia stambių salų yra Pietryčių Azijoje. Didžiausios salos ir salynai: Taip pat geografiškai prie Azijos priskiriama Kipro sala Viduržemio jūroje.
Paviršius
Absoliutinių aukščių atžvilgiu Azija – kontrastingiausia pasaulio dalis. Joje yra aukščiausia pasaulio viršūnė Džomolungma (8850 m, Himalajuose), giliausios įdubos, užlietos vandeniu, – Baikalo ežeras (gylis 1620 m), Negyvoji jūra (altitudė -400 m ) ir sausa Turfano įduba (-154 m). Krantai mažai išraižyti.
Azijos paviršių sudaro daugiausia kalnai ir plokščiakalniai – jie užima ~3/4 viso žemyno ploto. Patys aukščiausi iš jų yra Pietų ir vidurio Azijoje. Azijos kalnai sudaro dvi dideles juostas. Pirmoji juosta prasideda nuo Mažosios Azijos, Armėnijos kalnynais ir eina į rytus per Irano kalnyną, Pamyrą, Karakorumą, Hindukušą Tibeto plokščiakalnį ir jį supančius Himalajų ir Kunluno kalnus, toliau pasuka į pietus ir pereina į Malajų salyną. Antroji juosta eina šiaurės rytų kryptimi per Tian Šanį, Pietų Sibiro kalnus (Altajų, Sajanus, Stano kalnyną), Džugdžūrą, Kolymos kalnyną iki Čiukčių pusiasalio. Šiaurės vakaruose prie jos šliejasi Vidurio Sibiro plokščiakalnis, atsišakoja Verchojansko ir Čerskio kalnagūbriai.
thumb|left|240px|Plynaukštės ir kalnai [[Tuva|Tuvoje]]
~1/5 Azijos ploto užima lygumos (iki 200 m aukščio). Didžiausia lyguma – Vakarų Sibiro, pietuose pereinanti į Turano žemumą. Kitos lygumos užima jūrų pakrantes (Šiaurės Sibiro, Janos–Indigirkos, Kolymos, Didžioji Kinijos) arba priekalnių įdubas (Mesopotamijos, Indo–Gangos). Aukščiau iškilusios Centrinės ir Vidurinės Azijos tarpukalnių lygumos (Kašgarijos, Džungarijos, Gobio, Caidamo, Ferganos).
Žemiausia Azijos ir viso pasaulio sausumos vieta yra Negyvosios jūros pakrantė (jūros vandens paviršiaus altitudė –405 m).
thumb|240px|Ugnikalnių gausa [[Java (sala)|Javos saloje (Indonezija): Bromas, Semeru, Batoko kūgis]]