cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žvėris, kylantis iš jūros
Siužetas
Filme pasakojama istorija iš porevoliucinės Rusijos. Sofijos ir Trofimo šeima savo vaikų neturi, todėl įsivaikina mergaitę Agafiją iš našlaičių prieglaudos. Šeimos tragedija tampa Trofimo seksualiniai santykiai su įdukra. Sofija nužudo Agafiją, apie tai pasisakydama vyrui gimdydama jų bendrą vaiką. Atgailaudamas Trofimas prisiima žmonos kaltę.
Drava
Drava (slov.,, , ) – upė centrinėje Europoje; Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Pietiniame Tirolyje, Italijos–Austrijos pasienyje. Vėliau teka į rytus per Austriją, Slovėniją, Kroatiją. Sudaro sieną tarp Kroatijos ir Vengrijos. Toliau Drava teka vėl teka per Kroatiją, įteka į Dunojų Osijeke. Iki Slovėnijos teka kalnuotomis vietovėmis (Alpių kalnais ir priekalnėmis), toliau – Dunojaus vidurupio žemuma. Aukštupyje įrengta hidroelektrinių kaskada.
Svarbiausi intakai: Gailas, Mislinia, Dravinia, Krka ir Mura. Drava laivuojama 105 km nuo žiočių. Prie Dravos įsikūrę šie miestai: Lincas, Špitalis prie Dravos, Filachas, Ferlachas (Austrija), Dravogradas, Rušė, Mariboras, Ptujus (Slovėnija), Varaždinas, Osijekas (Kroatija), Barčas (Vengrija).
Pedro Álvares Cabral
Pedras Alvaresas Kabralis (g. apie 1467 m. Belmontėje – m. apie 1520 m. Santarene) – portugalų idalgas ir keliautojas, antrosios jūrų ekspedicijos iš Europos į Indiją kapitonas. Šios kelionės metu, 1500 m. balandžio 20 d. atrado Braziliją.
Biografija
Manoma, kad gimė Portugalijos provincijoje Beira Baišoje 1467 ar 1468 metais. Buvo trečiasis Beiros gubernatoriaus ir Belmontės alkaldo Fernano Kabralio bei Izabelos de Guveja de Keiroš sūnus. Tikrasis jo vardas buvo Pedras Alvarešas Guveja nes paprastai tik vyriausiasis sūnus paveldėdavo tėvo pavardę. Vėliau, mirus vyriausiajam sūnui, pradėtas vadinti Pedru Alvaresu Kabraliu. 1500 m. vasario 15 d., kai gavo patvirtinimo laišką kelionei į Indiją iš karaliaus Manuelo I, jau naudojo tėvo pavardę.
Buvo Henriko Jūrininko sargyboje tarnavusio Fernano Alvareso Kabralio anūkas. Biografai atrado didikiškąją jo liniją: pro prosenelis Alvaras Žilas Kabralis buvo Kastelo da Guardos alkaldas valdant Fernandui I ir Žuanui I, Avisų dinastijos nariams. Iš jų gavo malonę turėti dvi pilis Guardą ir Belmontę, bei perdavė savo palikuonims. Tos valdos, buvusios Ispanijos pasienyje, buvo ganyklos. Nuo jose ganomų ožkų kilo šeimos herbas bei pavardė „Cabral“.
Būdamas vienuolikos metų persikėlė į Seišalį (kur ligi šiol tebėra Quinta do Carbal), Lisabonoje studijavo literatūrą, istoriją ir mokslus (pavyzdžiui, kosmografiją), bei karo menus. Žuano II karališkoje taryboje, į kurią pateko kaip jaunas didikas, tobulinosi kosmografijoje ir jūrininkystėje.
Į sostą įžengus Manuelui I gavo Karališkosios tarybos idalgo titulą, tapo Kristaus Ordino kavalieriumi, jam paskirta valstybinė alga.
1499 m. Kabraliui suteiktas laivyno, kuris turėjo vykti į Indiją po Vasko da Gamos grįžimo, vyriausiojo kapitono titulas. Tuo metu jam buvo apie 33 metus. Kabralio ekspedicijos misija buvo užmegzti prekybinius ryšius su Zamorinu, ir tęsti da Gamos darbą Indijoje, ten įkurti įmonę ar gamyklą ir išgauti kuo daugiau prekių.
thumb|250px|Pirmas kontaktas su vietiniais gyventojais prie dabartinės Santa Kruz Kabralijos įlankos, Porto Seguro apylinkėse, Brazilijoje. Pedras Alvaresas Kabralis pavaizduotas centre stovintis už kareivio nešančio vėliavą. ([[Oscar Pereira da Silva 1900 m. drobė)]] thumb|250px|Kelionė į Indiją (raudona linija); Kelionė namo (mėlyna linija). thumb|200px|left|Paminklas Lisabonoje Balandžio 22 d., praėjus 43 dienoms po išvykimo, ekspedicija, atsiskyrusi nuo Afrikos krantų, išvydo Paskoalo kalną, stūksantį Bajos pakrantėje. Kitą dieną įvyko pirmas kontaktas su vietiniais gyventojais. Balandžio 24 d. keliaudami į šiaurę ir ieškodami prieglobsčio, įsikūrė prie dabartinės Santa Kruz Kabralijos įlankos, Porto Seguro apylinkėse. Ten išbuvo iki gegužės 2. Kabralis atrastas žemes paskyrė Portugalijos karūnai ir pavadino Ilha de Vera Cruz bei išsiuntė vieną iš mažesnių laivų su Pero Vaz de Caminha laišku atgal į karalystę pranešti apie atradimą.
Tada vėl tęsė kelionę į Indiją Vasko da Gamos maršrutu. Kertant Gerosios Vilties kyšulį ekspedicija neteko keturių laivų, ironiška, tarp jų ir Bartolomėjaus Diaso, kuris 1488 m. šį kyšulį atrado.
Istorikai diskutuoja, ar Kabralis iš tiesų norėjo atrasti Braziliją, ar tai įvyko per klaidą, tačiau nei vienai hipotezei patvirtinti nėra pakankamai įrodymų. Aišku tai, kad po šios datos tapo žinoma apie žemes į rytus nuo Tordesilijo sutarties linijos.
Laivynas atvyko į Kalikutą rugsėjo 13 dieną, prieš tai dar sustojęs Rytų Afrikos pakrantėje. Kabralis pasirašė pirmąją prekybos sutartį tarp Portugalijos ir Indijos valdovo. Portugalų gamykla buvo įkurta, tačiau gyvavo trumpai: gruodžio 16 d. ją sugriovė musulmonai, žuvo apie 30 portugalų, tarp jų kelionę aprašęs Peras Vaz de Kaminija.
Vėliau portugalai subombardavo Kalikutą, užgrobė arabų laivus ir Košime bei Kananore pasikrovę laivus prieskonių ir kitos vietinės produkcijos, patraukė atgal į Europą.
Kabralis atvyko į Lisaboną 1501 m. liepos 31 d. ir buvo priimtas kaip didvyris, nepaisant to, kad iš trylikos laivų grįžo tik keturi. Pakviestas karaliaus buvo įkalbinėjamas 1502 m. surengti naują misiją į Rytus, tačiau atsisakė ir buvo pakeistas Vasku da Gama. Kabralis užsitraukė karaliaus nemalonę ir iki pat gyvenimo galo nebegavo jokios tarnybinės misijos.
1503 m. vedė Izabelą de Kastro, Alfonso de Albukerkės dukterėčią, susilaukė palikuonių. 1518 m. buvo Karališkosios Tarybos kavalieriumi, paskirtas Belmontės valdytoju ir Azuraros alkaldu.
Mirė visų užmirštas, palaidotas Santareno Malonės bažnyčioje, pagal vienus 1520 m., pagal kitus 1526 m.
Rešliaus apskritis
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]]thumb|Rešliaus rotušė Rešliaus apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos, nuo 1905 m. Alnaštyno apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Rešlius, nuo 1862 m. Bišofsburgas.
Geografija
Rešliaus apskritis apėmė centrinę Rytų Prūsijos provincijos dalį vakarinėje Bartoje, ribojosi su Heilsbergo, Bartuvos (Frydlando), Rastenburgo, Zensburgo, Ortelsburgo ir Alnaštyno apskritimis.
Istorija
1818 m. reorganizuojant krašto valdymą apskričiai priskirta 15 parapijų. Rešliuje įkurta Landrato įstaiga. 1862 m. apskrities centras perkeltas į Bišofsburgą. 1905 m. lapkričio 1 d. apskritis priskirta Alnaštyno apygardai. 1910 m. apskrityje buvo 118 gyvenviečių, 1939 m. – 85 savivaldybės. Didžiausi miestai:
1945 m. apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorija padalyta Barštyno, Kentšyno ir Olštyno pavietams, kurie nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
== Gyventojai ==
1890 m. 7500 gyventojų užsirašė lenkais.
Gyventojai pagal tikėjimą
FK Sūduva Marijampolė
Futbolo klubas „Sūduva“ arba trumpai Marijampolės „Sūduva“ bei FK „Sūduva“ – Lietuvos futbolo klubas iš Marijampolės.
1968–1989 m.
Oficialiai futbolo klubas „Sūduva“ buvo įkurtas 1968 m. Tiesa, Marijampolėje būta komandos, „Sūduvos“ pavadinimu, kuri buvo minima 1942 m. ir 1943 m., tačiau apie šią komandą duomenų beveik neišliko. Ji nelaikoma dabartinio klubo pirmuonimi ar tradicijos tęsėja.
Sovietmečiu Sūduva žaidė aukščiausioje šalies lygoje, kur praleido eilę metų. Kelis kartus buvo pažeminta į Pirmą lygą, bet po kurio laiko vėl sugrįždavo į aukščiausią lygą.
Per tris dešimtmečius sovietinėje futbolo sistemoje Sūduva kartą laimėjo LTSR pirmenybių bronzą (1975 m.) ir kartą žaidė taurės finale (1976 m.).
Nuo 1990 m.
Atgavus Nepriklausomybę, „Sūduva“ žaidė aukščiausiojoje lygoje, tačiau 1991 m. pavasarį užėmė paskutinę vietą (surinkdama vos 1 tašką per 14 rungtynių) ir iškrito I lygon. 1994 m. sekė dar didesnis krytis – į II lygą, ir iki 2001 m. „Sūduva“ blaškėsi tarp I ir II lygos, kol 2002 m. vėl gavo teisę žaisti aukščiausiajame divizione, iš kurio neiškrenta iki šiol. Tais pat metais ji pasiekė Lietuvos taurės finalą, kas suteikė klubui teisę žaisti UEFA taurėje. Atrankos etape „Sūduva“ netikėtai palaužė norvegų Brann Bergen klubą (3:2 svečiuose ir 3:2 namuose), tačiau pirmajame etape triuškinamai pralaimėjo būsimajam finalininkui škotų Celtic Glasgow klubui. Ryškiausia figūra tų metų Lietuvos futbole ir „Sūduvos“ žaidžiamose UEFA rungtynėse buvo puolėjas Tomas Radzinevičius.
Vėlesniais metais „Sūduva“ įsitvirtino aukščiausiojoje lygoje, 2005 m. iškovojo bronzą (po 30 m. pertraukos) ir nuo to laiko kasmet laikoma viena iš pretendenčių į čempionato medalius. 2006 m. pirmąkart iškovota LFF taurė, 2007 m. – pirmenybių sidabro medaliai. Komanda taip pat žaidė Baltijos lygos turnyre, kuriame rungtyniauja geriausios Lietuvos, Latvijos, Estijos komandos. 2008 m. pastatytas naujasis stadionas ir dengtas maniežas – pirmasis toks futbolo kompleksas Lietuvoje. Europos klubų reitinguose „Sūduva“ per 2000–2010 m. buvo 253 vietoje.
2017, 2018 ir 2019 m. ekipa buvo stipriausia Lietuvoje ir tapdavo čempione. Ypač sėkmingi buvo 2019–ieji, kai buvo iškovota Supertaurė, LFF taurė ir sezoną užbaigė iškovodami trečią čempionų titulą iš eilės. Po sezono baigėsi sutartis su treneriu Vladimiru Čeburinu. Kurį laiką tvyrojo nežinia ar bus susitarta su treneriu dėl naujo kontrakto. Galiausiai (2019 m. gruodžio 22 d.) pranešta, kad treneris apsisprendė būti arčiau šeimos ir grįžta į gimtinę.
2019 m. gruodžio 11 d. pasirodė pranešimai, kad ARVI grupė neberems klubo 2020 m. sezone. Buvo nuimami užrašai ir iškabos su buvusio rėmėjo pavadinimu. ARVI arena pervadinta į Marijampolės futbolo areną (bent laikinai, kol atsirastų kitas rėmėjas). Tuo pačiu metu spaudoje pasirodė pranešimai apie Marijampolė City vadovo, kuris yra ir Marijampolės apskrities futbolo federacijos prezidentas, Žydrūno Buzo priešpriešą Lietuvos čempionams.
2020 m. sausio mėn. komandos vyr. treneriu tapo austras Heimo Pfeifenberger, tačiau kovo mėn. prasidėjus koronaviruso pandemijai atsirado nesutarimų dėl futbolininkų atlyginimų sumažinimo bei treniravimo nuotoliniu būdu. Balandžio 14 d. klubas nutraukė sutartį su treneriu, pareikšdamas, kad treneris nevykdė arba ne visai vykdė kai kuriuos sutartyje numatytus punktus. Gegužės 23 d. treneriu paskelbtas Saulius Širmelis.
rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“ Marijampolės klubo žaidėjams buvo parodytos 4 raudonos kortelės, tai buvo iki šiol nepasiektas rekordas. Jei būtų buvusi parodyta dar viena raudona kortelė, pagal FIFA taisykles rungtynės būtų buvusios nutrauktos ir užskaitytas pralaimėjimas. LFF Drausmės komitetas klubui paskyrė 1000 eurų baudą. 2020 m. spalio 24 d. LFF taurės turnyro finale, po baudinių serijos „Panevėžys“ nugalėjo „Sūduvą“ ir pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo trofėjų. Arėjant paskutiniam A lygos etapui, kuris buvo numatytas, FK Sūduva pranešė kad du žaidėjai turi koronaviruso simptomus ir karantinuojasi. Po kelių dienų vienam žaidėjui buvo patvirtintas teigiamas mėginys, o dar po poros dienų 19 klubo narių mėginiai buvo teigiami. Komandos treniruotės buvo nutrauktos, visi žaidėjai saviizoliavosi. LFF sutiko perkelti rungtynes į lapkričio 8 d., o vėliau į lapkričio 12 d., su galimybe perkelti į lapkričio 22 d., pasibaigus Tautų lygos varžybų periodui. Buvo neatmetamas ir blogiausias scenarijus – šios dvikovos perkėlimas į 2021 metus. Galiausiai buvo priimtas sprendimas žaisti rungtynes lapkričio 14 d. Sprendimas susilaukė daug kritikos nes tiek Sūduvos tiek Žalgirio žaidėjams atstovaujantiems rinktinėje nebuvo leista išvykti su rinktine, kuri žaidė su Farerų salomis lapkričio 11 d., su Baltarusija 15 d. ir Kazachstanu 18 d. Žalgiris norėjo sužaisti rungtynes kuo greičiau, argumentuodami kad augant užkrėtimų skaičiui rungtynės gali išties šiais metais neįvykti. Sūduva norėjo nukelti rungtynes kuo vėliau, nes žaidėjai neturėjo pakankamai laiko atsigauti po persirgimo. V.Širmelis teigė kad net pasaulinės praktikos nėra, ką daryti su tais žaidėjais, kurie ateina į treniruotę persirgę šita liga, vienas žaidėjas reagavo vienaip, kitas – kitaip. Sūduvos treneris apibūdino rungtynes tarsi buvo sustatyti prie sienos sušaudyti. Žalgiris laimėjo rungtynes 3:0 ir po 3 metų pertraukos iškovojo čempiono titulą.
Vardo reikšmė
Vardas pasirinktas pagerbiant istorinį Sūduvos regioną, kurio centru laikoma Marijampolė.
Sudėtis
Atnaujinta:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | 12px kapitonas ! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(skol. iš FK Kauno Žalgiris)
(skol. iš FK Žalgiris) ! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | (skol. iš FK Žalgiris) ! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Sūduva / Sūduva B U-18 U-18 U-18
2022 m. prisijungę žaidėjai
2022 m. išvykę žaidėjai
2023 m. prisijungę žaidėjai
2023 m. išvykę žaidėjai
Dubleriai
Šiuo metu dublerių ekipa vadinama Sūduva B. Nuo 2016 m. žaidžia II lygos Pietų zonos pirmenybėse.
Jaunimą ruošia akademija VšĮ „Marijampolės futbolo centras“
Stadionas
thumb|300px|[[Marijampolės stadionas]]
2008 m. liepos 6 d. Marijampolėje atidarytas naujas 4200 vietų futbolo stadionas. Atidarymo rungtynėse „Sūduva“ susitiko su daugkartiniais Lietuvos čempionais FBK Kaunas futbolininkais. Šios rungtynės baigėsi rezultatu 0-0. Pirmąjį įvartį šiame stadione pelnė „Sūduvos“ žaidėjas Sergej Koziuberda. Jis pasižymėjo 2008 m. liepos 17 d. UEFA taurės atrankos rungtynėse prieš Velso The New Saints FC klubą. Šalia šio stadiono pastatytas 2500 vietų uždaras futbolo maniežas su dirbtine danga. Taip pat šalia stadiono funkcionuoja dvi treniruočių aikštės po atviru dangumi. Klubo infrastruktūra laikoma viena geriausių Lietuvoje, ji atitinka visus UEFA reikalavimus.
Žymūs žaidėjai
1962 m. taurės finalo komanda: Algirdas Gustaitis (vartininkas), Jurgis Brazauskas, Petras Švirinas (gynėjas), Kostas Tamulynas, Raimundas Martikaitis, Stasys Vesnauskas, Juozas Linkevičius (pakeitė Bronius Dambrauskas), Algirdas Kižys, Jonas Kaupaitis, Jonas Rudžianskas, Klemensas Naumaitis. Vėliau žinomesni buvo Gintautas Papečkys, Saulius Stankūnas, Algimantas Gabrys.
Raudonuodeginiai parulidai
Aštriasnapiai parulidai (Myioborus) – parulidinių (Parulidae) šeimos paukščių gentis.
Šiai genčiai priklauso šios rūšys:
Pestupis
Pestupis – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, dešinysis Salanto intakas.
Geografija
Prasideda 5 km į rytus nuo Grūšlaukės, šiauriniame Bajoralių kaimo pakraštyje ir Juodupėnų miško pietiniame pakraštyje. Teka Juodupėnų ir Juodaičių miškų masyvo pietiniu pakraščiu vakarų kryptimi. Ties Buginiais pasuka ir perkirtęs kelią, vingiuodamas teka atvira vietove pietvakarių kryptimi. Iki Leliūnų vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Į Salantą įteka Klecininkų pakraštyje, 81 m į pietryčius nuo tilto kelyje, 15,8 km nuo upės žiočių.
Kairiajame krante yra Pesčių (Leliūnų) dvaro sodyba, Pesčių II senosios kapinės, Klecininkų (Pesčių) senosios kapinės, Klecininkų (Pesčių) paminklas partizanams, dešiniajame krante buvo Pesčių I senosios kapinės.
Prie upės esančios gyvenvietės: Bajoraliai, Leliūnai, Bargalis, Klecininkai, Pesčiai.
Upės vardas kildinamas nuo Pesčių dvaro ir kaimo.
Monro doktrina
thumb|250px|JAV prezidentas [[Džeimsas Monro]]
Monro doktrina  – Jungtinių Valstijų politikos deklaracija, pristatyta 1823 m. gruodžio 2 d., kurią paskelbė JAV prezidentas Džeimsas Monro. Vienas deklaracijos autorių buvo JAV valstybės sekretorius John Quincy Adams.
Iš JAV prezidento Džeimso Monro pareiškimo JAV kongresui: „''Mes turime visiškai atvirai pareikšti, atsižvelgdami į santykius, siejančius Jungtines Valstijas su šiomis [Europos] valstybėmis, kad bet kokį mėginimą iš jų pusės plėsti savo teritoriją bet kurioje šio žemės pusrutulio vietoje mes laikysime keliančiu grėsmę taikai ir mūsų saugumui. Mes niekada nesikišome ir nesirengiame kištis į Europos valstybių kolonijų ar joms priklausančių šalių reikalus. O kalbant apie [Lotynų Amerikos valstybių] vyriausybes, paskelbusias ir išsaugojusias savo šalių nepriklausomybę, kurią pripažinome mes, viską rimtai apsvarstę dėl teisingų įsitikinimų, bet kokį Europos kišimąsi siekiant šias šalis pavergti ar kaip nors kitaip vadovauti jų likimui, mes laikysime nepalankiu Jungtinėms Valstijoms.“
Deklaracija parengta baiminantis Šventosios sąjungos galimos intervencijos į nepriklausomomis tapusias Lotynų Amerikos valstybes. Deklaracijoje teigta, kad tolimesni Europos šalių bandymai kolonizuoti arba trukdyti šalims, esančioms Amerikos žemyne, bus laikomi agresija, kuriai sustabdyti reikalingas JAV įsikišimas. Monro doktrinoje teigiama, kad Vakarų pusrutulis nebebus toliau kolonizuojamas Europos šalių ir kad JAV taip pat nelies egzistuojančių Europos kolonijų ir nesikiš į vidinius Europos šalių reikalus. Doktriną pradėta taikyti tuo metu, kai daugelis Lotynų Amerikos šalių buvo ant nepriklausomybės nuo Ispanijos imperijos ir Jungtinių Valstijų slenksčio.
Pagrindinė doktrinos įvedimo priežastis – susirūpinimas, kurį pirmąkart išreiškė Didžioji Britanija, kad Ispanijos kolonijas gali užvaldyti kokios nors Europos jėgos.
Prezidentas Džeimsas Monro pirmąkart pristatė doktriną 7-osios Sąjungos padėties kalbos Kongresui metu. Tai tapo charakteringu JAV užsienio politikos momentu ir vienu iš ilgiausiai gyvuojančių doktrinų, kuria rėmėsi daugelis JAV politikų ir keletas JAV prezidentų, įskaitant Teodorą Ruzveltą, Kelviną Kulidžą, Herbertą Huverį, Džoną Kenedį ir kitus.
Monro turbūt nebūtų galėjęs numatyti, kad jo tikslai ir įtaka (Monro doktrina) išsilaikys beveik nepakitusi beveik du amžius. Pirminis doktrinos tikslas buvo išvaduoti naujas nepriklausomybę paskelbusias Lotynų Amerikos kolonijas nuo europiečių intervencijos ir kontrolės. Doktrina lėmė tai, kad Naujasis pasaulis ir Senasis pasaulis išlaikė atskiras įtakos sferas, nes šios buvo sudarytos iš visiškai atskirų ir nepriklausomų valstybių.
Stemplių šv. Aloyzo bažnyčia
Istorija
Stemplių dvaro salėje įrengus altorių 1934 m. pirmąkart laikytos šv. Mišios. Kunigas atvažiuodavo kas trečią sekmadienį. 1937 m. Stemplių kaimo gyventojai Bronislava Žiogaitė ir jos sesuo Amelija ir Antanas Žąsyčiai dovanojo kelis hektarus žemės bažnyčiai, klebonijai pastatyti ir kapinėms įrengti Stemplių kaime. Gavęs vyskupo sutikimą, kun. A. Baltinis pradėjo statyti šv. Aloyzo bažnyčią, tą darbą tęsė kun. Memgaudas ir užbaigė kun. Feliksas Valaitis. Bažnyčią 1943 m. konsekravo Telšių vyskupas Vincentas Borisevičius.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, medinė, vienabokštė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Priešais šventorių pastatytas koplytstulpis, pažymintis Lietuvos valstybingumo šimtmečio jubiliejų.
Pavidaujys III
Pavidaujys III – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje. Pro kaimą teka Vidauja.
Barvydžių lobis
Lobis
Lobį sudaro 1532–1618 m. 23 auksiniai dukatai kaldinti Cvolėje 1618 m., Čekijoje (Rudolfo II, 1580 m., Deventeryje 1603 m., Olandijoje 1597 ir 1605 m., Reichenšteine (Henriko IV) 1560 m., Rytų Fryzijoje (Johano) 1588 m., Transilvanijoje (Janošo Zapojajo 1532 m., Stepono Batoro 1575 m.), Utrechte 1587 m., 1596 m. (šių – 6 vnt.), 1603 m., Vakarų Fryzijoje 1593 m., 1596 m., 1605 m., Vengrijoje (Maksimiliano II) 1570 m., Zelandijoje 1595 m. ir nenustatyto Šventosios Romos imperijos miesto 1597 m. moneta.
Pamiškė (Trakai)
Pamiškė – kaimas Trakų rajono savivaldybės vakaruose. Yra pilkapynas.
Soma
Soma  – vedinis, vėliau hinduistinis dievas; enteogenas.
„Rigvedoje“ – tai vienas dažniausiai minimų dievų, išskirtinai jam skirta ištisa 9-oji „Rigvedos“ mandala. Jis vadinamas Košiamuoju (pávamāna), Visavydžiu (viśvavíd), dangiškuoju, svaigiuoju, mylimuoju, dažnai lyginamas su veršiu. Sakoma, kad Soma esąs galiūnas, stipruolis, šlovingas, nuovokus. Soma nesyk aukštinamas kaip aukščiausiasis dievas, sutvėrėjas, pasaulio viešpats, karalius, dangaus valdovas. Jis pats ir dangaus sutvėrėjas, laikytojas, ir jo ainis. Dar sakoma, kad Soma pagimdęs saulę, o pats gimęs vandenyse, lyginamas su vandenynu. Soma palaiko kosmosą (ritą), nušviečia žmones ir dievų kūrinius, neša turtą, laimę, gyvastį, peną, randa kelius, tiekia vandenį, esti geras pagalbininkas, poetų įvertintojas, įkvėpimo teikėjas. Jis gelbstįs nuo ligų, priešų, siaubūnų, piktaminčių.
Soma vedose glaudžiai susijęs su augalija – jis vadinamas Vanaspačiu (Vanaspáti – „Medėpatis“), susijęs su žolynais; sakoma Somą esant slaptyje kalnuose (iš ten jį žmogui atnešąs sakalas). Nuolat „Rigvedoje“ atsikartojantis motyvas – Somos sunkimas naudojant akmenis, girnas (ádri, grā́van), jo košimas per koštuvį (pavítra), Somos krislo (índu) tekėjimas; galiausiai „išsunktasis“ (sutá) Soma tampa gėrimu dievams (visų pirma – Indrai, taip pat Vajui) – juos džiugina, svaigina ir leidžia atlikti žygdarbį: nugalėti Vritrą. Paprastai manoma senovės indoarijus vartojus haliucinogeninį gėrimą, vadinamą soma – jis buvęs gaminamas iš neaiškaus augalo, pluošto, vadinto aṃśú. Iškeltas spėjimas, jog būdavo išspaudžiamos šio augalo sultys, perkošus sumaišomos su miežiniu alumi bei pienu ir aukojamos dievams. Šis saldus rudas skystis sukeldavęs ekstazišką būseną. Nėra žinoma, koks būtent augalas naudotas somos gamybai – dažniausiai teigiama, kad tai galėjusi būti efedra, taip pat keliama hipotezė, kad naudota paprastoji musmirė, aguona, kanapės ar kiti augalai arba grybai. Avestoje aprašomas panašus gėrimas haoma. Soma kaip gėrimas tapatinamas su nemirtingumo rasa (amrita), yra palaimos (ananda) versmė.
Jau vietomis „Rigvedoje“, o vėliau nuolat Soma tapatinamas su mėnuliu (jis – Saulės dukters sutuoktinis). Kaip Mėnuo – jis tuo pačiu ir augalijos globėjas (nes Mėnuo sava mėnesiena ugdąs augalus, o ir pats susijęs su rasa, drėgme). Epiniu laikotarpiu Soma pradėtas laikyti šiaurės rytų krypties sergėtoju (lokapala). Jo tėvu laikomas Atris (kartais Dharma, Prabhakara), motina – Anasuja. Sakoma, kad Brahma atidavęs Somai valdyti planetas, žvaigždynus, aukojimus, augalus. Pasak „Višnaus puranos“, Soma pagrobė savo brolio Brihaspačio žmoną Tarą ir su ja susilaukė sūnaus Budhos. Kitur sakoma, kad Soma turįs 27 žmonas, Dakšos dukteris. Epuose pasakojama apie deivilą Rahų, norėjusį praryti Somą-Mėnulį.
Manoma, kad žodis soma kilęs iš vedų kalbos šaknies su- („sunkti“), ši toliau iš („sultys, salėti“ iš etimologiškai atitinka ).
Irena Vasiliauskienė
Irena Vasiliauskienė (g. 1961 m. gegužės 9 d. Anavilyje, Vilniaus rajonas) – Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1988 m. baigė Klaipėdos universitetą, kultūros-švietimo darbuotoja.
1980–1984 m. dirbo Vilniaus rajono kultūros skyriaus Paberžės ir Kabiškių kultūros namų meno vadove. 1984–1987 m. Paberžės vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. 1987–1989 m. Širvintų rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkė. 1989–1990 m. Širvintų kultūros centro direktorės pavaduotoja. Nuo 1990 m. Širvintų I vidurinės mokyklos mokytoja. Kaišiadorių vyskupijos šeimos centro Širvintų skyriaus direktorė.
Nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2015 m. Širvintų rajono savivaldybės vicemerė.
Iki 2018 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Širvintų rajono skyriaus narė.
Sutuoktinis Juozas, vaikai Saulius, Justinas.
Tartoko piliakalnis
Tartoko piliakalnis su gyvenviete, vadinamas Koplyčkalniu – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23703) Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Tartoko Ruklos seniūnija. Pasiekiamas plentu, pervažiavus Lomeną pasukus į dešinę pietų kryptimi, keliuku iki sodybos pavažiavus 440 m, nuo jos lieptu perėjus Lomeną, yra priekyje, už 50 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Lomenos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 7,5x13 m dydžio, Lomenos nuplauta pietrytine dalimi. Jos šiaurės vakarų pakraštyje supiltas 2 m aukščio, 23 m pločio pylimas, kurio 5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 50 m ilgio, 20 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.
Aikštelė ir pietvakarinis šlaitas apardyti apkasų. Apaugęs retais medžiais. Piliakalnis pradėtas tvarkyti: iškirsta dalis medžių, įrengti laiptai.
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra 0,5 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir lygios keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu ­- II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 22 000 m².
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Erelis Emilis
Erelis Emilis yra komiksų personažas pasirodantis Volto Disnėjaus serijose. Jis debiutavo 102-ajame Antulio Donaldo komiksų epizode 1960 m., kur pasirodė Sriego Bevažčio konkurentu išradėju.
Kiek vėliau jis buvo adaptuotas Peliuko Mikio pasaulyje, kur tapo jo, Kliunkio ir Super Kliunkio priešu.
Emilis yra pridirbęs begalę blogybių Mikiui, Kliunkiui, Donaldui, Skrudžui, Sriegui ir kitiems veikėjams įvairiose situacijose. Kartais jis susidėdavo su Bloguoju Pitu, Broliais Grybšt, Poniute Mime tiek Antulio Donaldo, tiek Peliuko Mikio pasauliuose.
Apaštališkoji penitenciarija
Apaštališkoji penitenciarija sprendžia neviešus, vidinius teisminius klausimus. Jai vadovauja didysis penitenciarijus, kuris būtinai yra titulinis arkivyskupas, o paprastai – kardinolas. Dabartinis didysis penitenciarijus yra Mauro Piacenza.
Pagrindiniai klausimai, esantys apaštališkosios penitenciarijos jurisdikcijoje:
Didysis penitenciarijus yra vienas iš nedaugelio Vatikano pareigūnų, kurie išlieka poste Sede vacante laikotarpyje. Jei didysis penitenciarijus yra kardinolas rinkikas, tuomet jis yra vienas iš trijų konklavos narių, kuriems leista bendrauti su išoriniu pasauliu, nes jie toliau turi vykdyti savo pareigas. Kiti du yra Romos kardinolas vikaras ir Vatikano generalinis vikaras.
Diržių kapinynas
Diržių kapinynas – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Diržių kaime, Žeimelio seniūnija, Švedkapiu vadinamoje kalvoje, 2,2 km į pietus – pietryčius nuo Lauksodžio Šv. Aloyzo bažnyčios, 0,35 km į pietvakarius nuo Diržių kaimo kapinių, ta pačia kryptimi 0,2 km nuo kapinių II ir 0,15 km nuo kelio Diržiai-Mikoliškis tilto per Beržtalį, 0,25 km į pietus nuo kelių į Linkuvą, Žeimelį ir Mikoliškį kryžkelės, Beržtalio kairiajame krante.
Kapinynas
Kapinynas apardytas kasant žvyrą, iškasinėtas duobių, dalis užstatyta. 1957 m. tyrė Istorijos institutas (tyrimų vadovė Ona Kuncienė), 1996–1999 m. ir 2001 m. – Pilių tyrimų centras „Lietuvos pilys“ (tyrimų vadovė Ėrika Striškienė). Ištirtas apie 944 m² plotas, rasti 92 kapai. Vienas kapas datuojamas III a. – IV a., kiti – V a. – XII a. Rasti 856 radiniai, iš jų 319 atsitiktiniai.
Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis ir be jų. Kapuose rasta įvijinių žiedų, apyrankių, antkaklių, segių, smeigtukų, gintaro karoliukų, diržų apkalų, peilių, ylų, kirvių, ietigalių, kovos peilių, kalavijas, geriamojo rago apkalas, žalvariniais spurgeliais puoštas apavas (naginės). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Šiaulių Aušros muziejus.
Maserati Coupé
Maserati Coupé ir Spyder - GT klasės sportiniai automobiliai gaminti Italijos autogamintojo Maserati nuo 2002 iki 2007 metų, kuomet buvo pakeisti Maserati GranTurismo modelio.
Savybės
Maserati Coupé yra keturvietis automobilis, o kabrioletas turi tik dvi sėdimasias vietas. Abu modeliai yra gaminami ant 3200 GT modelio bazės. Naujieji Coupé ir Spyder yra dar vadinami 4200 GT, kadangi turi 4.2 L variklį (senesniame modelyje buvo 3.2 L variklis). Coupé ir Spyder buvo suprojektuoti Giorgetto Giugiaro ItalDesign kompanijoje. Abu modeliai turi Ferrari/Maserati sukurtą 4244 cc variklį, kuris išvysto 390 AG (290 kW)/7000 rpm galią ir 451 Nm/4500 rpm sukimo momentą. Reikšmingiausi pasikeitimai variklio skyriuje yra tūrio padidėjimas nuo 3.2 iki 4.2 L ir tai, kad dabar variklis yra atmosferinis, o ne turbo (Maserati naudojo turbo variklius paskutinius 20 metų). Taip yra dėl to, kad naujas variklis yra kurtas Ferrari agregato pagrindu.
Rašyk.lt
rašyk.lt – interneto svetainė, kurioje visi norintys lankytojai gali talpinti savo literatūrinius kūrinius, rašyti apie knygas bei komentuoti kitų darbus. Per dieną galima įkelti tik vieną kūrinį. Lėkšti ir banalūs kūriniai yra trinami (apie ištrynimą būna pranešama kūrinio autoriui elektroniniu paštu).
Istorija
2000 m. kilo idėja sukurti svetainę. Svetainė internete pasirodė 2001 metų kovo 1 dieną. Iki 2004 metų spalio svetainė buvo pasiekiama adresu rasyk.kitoks.lt, bet dabar, nors ir senasis adresas tebeveikia, pagrindinis svetainės adresas yra www.rasyk.lt.
Nuo 2002 m. vasaros rašyk.lt autoriai, save vadinantys „rašykais“, kasmet gyvai rengė susitikimus, vadintus „Kūrybos vakarais“, bet 2004 metais susirinkimas virto ir žymiai platesnio masto renginiu, pavadintu „PaRaštėmis“, kuris būna rengiamas du kartus per metus.
Svetainei pradžią davė Vidmantas Nuolaida. Dabar svetainė turi šešiolika administratorių.
Leidykla Ciklonas 2005 metais rašyk.lt kūrėjų prašymu išleido knygą „rašyk!“, kurioje talpinama 103 geriausi 2001–2004 metais svetainėje patalpinti 73-ijų autorių prozos ir poezijos kūriniai.
Azerbaidžano Premier lyga
Azerbaidžano Premier lyga – pagrindinės Azerbaidžano futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 1992 metų. Čempionatą organizuoja Azerbaidžano futbolo federacijų asociacija, čempionas iškovoja teisę atstovauti Azerbaidžaną UEFA čempionų lygos varžybose.
Titulai
Du patys tituluočiausi klubai, daugiausiai kartų tapę čempionais:
Komandos
2022–2023 m. dalyvavo 10 ekipų, o ankstesniais metais – 8 komanos.
658 m.
658 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Angolos dubuma
Angolos dubuma – povandeninė dubuma Atlanto vandenyno pietinėje dalyje, tarp Afrikos žemyno rytuose, Banginių gūbrio pietuose, Pietų Atlanto gūbrio vakaruose ir Gvinėjos aukštumos šiaurėje. Būdingas gylis – 4000-5000 m, didžiausias – 6260 m. Daug povandeninių kalnų (Šekltono, Dampiro ir kt.).
Antanas Aleksandravičius
Antanas Aleksandravičius (1885 m. gruodžio 3 d. Gluosninkai, Alytaus apskritis – 1970 m. vasario 4 d. Kaunas) – Lietuvos skulptorius, pedagogas.
Biografija
Šeima buvo gausi, dešimt vaikų. Tačiau ankstyvojoje vaikystėje, ganydamas gyvulius su vyresniaisiais broliais, Antanas jau lipdydavo iš molio gyvulėlius, paukščius, drožė iš medžio, piešė anglimi. Anksti neteko tėvų. Vyresniojo brolio Aleksandro žmona Marija, matydama keturiolikmečio jaunuolio polinkį dailei, nuvežė jį į Krosną pas tautodailininką Matą Kasiulį. Čia Antanas per pustrečių metų išmoko ne tik dailydžiauti, bet ir piešti, auksuoti. Brolienė Marija už mokslą M. Kasiuliui mokėjo po 80 caro rublių. Tuo metu tai buvo didžiuliai pinigai. Visą gyvenimą A. Aleksandravičius buvo dėkingas brolienei. Mat ji buvo kilusi iš garsių bajorų Kraševskių giminės, itin apsišvietusi ir turėjo menininkės gyslelę.
Būdamas 18 metų išvažiavo į Suvalkus pas jau gerai žinomą bažnyčių meistrą Adomą Karalių. Pastarasis daugiausia darydavo altorius, o jaunajam mokiniui patikėdavo ornamentų drožimo darbus. Kartu jie 1901–1905 m. apkeliavo daugelį bažnyčių Lietuvoje ir Lenkijoje. Puošdamas bažnyčias jaunasis meistras susipažino su bažnytinių daiktų ir skulptūrų fabriką Varšuvoje turėjusiu Boleslovu Špetkovskiu.
1905–1906 m. dailės mokėsi B. Špetkovskio studijoje Varšuvoje. Gyveno pas jau žinomą poetą Ksaverą Sakalauską-Vanagėlį. Kai iškilo grėsmė būti paimtam į caro kariuomenę, savo globėjo poeto patartas ir jo padedamas, išvyko į Ameriką. 1907–1910 m. skulptūrą studijavo Čikagos dailės institute (Art Institute of Chicago). Dar besimokant institute sukūrė beveik pustrečio metro bareljefą „Kristaus užgimimas“ ir Kristaus statulą. Ketvirtaisiais studijų metais sukūrė kunigaikščių Gedimino ir Kęstučio bei „Vyties“ bareljefus. 1911–1918 m. lankė garsiąją Dailės akademiją Sankt Peterburge.
1913 m. vadovavo Kauno dailiųjų amatų mokyklai. 1914–1918 m. gyveno Petrograde, 1919–1922 m. Marijampolėje, mokytojavo gimnazijoje, nuo 1922 m. Kaune. 1935 m. spaudoje buvo skelbiama apie skulptoriaus varžytynes. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Kūryba
1923 m. išleido vadovėlį „Braižinėliai ir paišinėliai pradžios mokykloms“.
659 m.
659 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Peldžiūnai (Jurbarkas)
Peldžiūnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 11 km nuo Stakių.
Moryčiai
Moryčiai arba Oktiabrskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės teritorija.
Radioaktyvumas
thumb|[[Alfa skilimas branduolyje išskiria alfa dalelę, sudarytą iš helio branduolio|250x250px]] Radioaktyvumas arba radioaktyvusis skilimas – spontaniškas nestabilių kurio nors cheminio elemento izotopų virsmas kito elemento izotopais, išspinduliuojant elementarias daleles arba branduolius.
Moryčiai
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Marītjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Moriten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 1993 m. Slavskojės apylinkės kaimas.
Radioaktyvumas
Vykstant radioaktyviam skilimui, radioaktyvaus elemento atomų skaičius laipsniškai mažėja. Negalima tiksliai pasakyti, kada ir kuris branduolys skils, tačiau egzistuoja tam tikra tikimybė kiekvieno branduolio skilimui per tam tikrą laiką. Laikas, per kurį suskyla pusė radioaktyvaus izotopo branduolių, vadinamas radioaktyvaus skilimo pusperiodžiu arba puskiekio periodu.
Boleslovas Jaloveckis
Boleslovas Jaloveckis (1846 m. rugpjūčio 10 d. Saldutiškyje, Rusijos imperija – 1918 m. Petrograde, TSRS) – karo inžinierius, politikas, generolas, dvarininkas.
Biografija
Gimė 1846 m. rugpjūčio 10 d. Saldutiškyje. XIX a. pab.–XX a. pr. valdė Saldutiškio dvarą. Valdė ir Kuktiškių dvarą. 1906 m. kaip Švenčionių apskrities atstovas, dalyvavo Rusijos imperijos Valstybės Dūmoje. Buvo didžiosios Lietuvos valstybės šalininkas, prie kurios lygiomis teisėmis kvietė jungtis lenkus ir baltarusius. 1907 m. Vilniuje lietuvių ir lenkų kalbomis išleido „Lietuva ir jos reikalai, tautiškas Lietuvos katekizmas“. Nuo 1909 m. bendradarbiavo Vilniuje leistame laikraštyje „Litwa“. Saldutiškyje jis užveisė retų augalų dendrologinį parką. Mirė 1917 m. Sankt Peterburge nuo šiltinės. B. Jaloveckis buvo labai turtingas žmogus, nes valdė didelę dalį Rusijos geležinkelių ir metalurgijos pramonės akcijų, gausiai rėmė Lietuvos pabėgėlius Rusijoje Pirmojo pasaulinio karo metais.
Jo sūnus Mečislovas (1876–1962), baigęs diplomatų mokyklą Peterburge, vėliau politechnikos institutą Halėje, turėjo agronomijos daktaro laipsnį. Vilniuje paruošė piešinių, pieštų akvarele, kuriuose vaizduojama 1500 dvarų, albumą. 2007 m. liepos 1 d. Lentupio geležinkelio stotyje B. Jaloveckiui atminti pastatytas biustas.
Fantomas Juodulys
220px|thumb|Knygos viršelis, kurioje Fantomas Juodulys debiutuojantis istorijoje „Peliukas Mikis pergudrauja Fantomą Juodulį“ Fantomas Juodulys – fiktyvus Volto Disnėjaus komiksų charakteris, pasirodantis Peliuko Mikio pasaulio serijose kaip vienas didžiausių nusikaltėlių ir priešų. Debiutavo jis 1939 m. serijoje „Peliukas Mikis pergudrauja Fantomą Juodulį“.
Daugelis dailininkų per dešimtmečius vystė Fantomo Juodulio istoriją. Pirmasis pakartotinis pasirodymas buvo italų komikse Topolino e il doppio segreto di Macchia Nera (autoriai: Guido Martina ir Romano Scarpa) 1955 m. Jungtinėse Valstijos Juodulys komiksuose atgijo tik 1964 m., kada, pradedant „Fantomo Juodulio sugrįžimu“, per porą metų buvo piešiamos istorijos apie nusikaltėlio darbelius. 8-ajame dešimtmetyje dailininkas Rogeris Armstrongas ėmė piešti Juodulį su akimis ir jis atrodė tarsi šešėlis, nebe paprastas žmogus su apsiaustu.
Per ilgą nusikalstamumo karjerą, Fantomas Juodulys susikrovė didžiulius turtus pinigų, kuriuos investavo į verslą. Jo finansinė galia leidžią jam įvykdyti ambicingiausius planus.
Jurgis Dagilis
Jurgis Dagilis (1903 m. vasario 2 d. Pasūduonys, Kalvarijos valsčius – 1941 m. Sibiro lageris) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, leidėjas, katalikų veikėjas.
Biografija
1925–1932 m. studijavo Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).
Dirbo teisme, advokatavo, tarnavo valstybinėse įstaigose.
Ervinas (uraganas)
miniatiūra|Uragano Ervinas palydovinė nuotrauka atlikta 2005 m. sausio 8 dieną, kada ciklonas buvo virš Šiaurės jūros. miniatiūra|Uragano Ervinas judėjimo trajektorija (nuo sausio 7 d. 0 val. iki sausio 10 d. 0 val.) ir maksimalūs vėjo greičiai (m/s). Ervinas – uraganas, siautėjęs 2005 m. sausio 8-9 d. naktį ir dieną Lietuvoje ir Skandinavijos valstybėse. Pradėjo formuotis sausio 6 d. vakariau Didžiosios Britanijos salyno. Sausio 8 d. staigiai stiprėdamas per Škotiją pasuko Pietų Skandinavijos pusėn. Sausio 8 d. po pietų Norvegijoje uragano centre buvo žemiausias slėgis – 960 hektopaskalių; čia užregistruotas didžiausias vėjo greitis – 169 km/val. Į uragano sritį pateko dalis Didžiosios Britanijos, Nyderlandai, Danija, Pietų Norvegija.
Jurgis Dagilis
Biografija
Šaulių sąjungos narys, 1926–1928 m. studentų šaulių būrio vadas. Šv. Vincento Pauliečio draugijos narys, 1928 m. reikalų vedėjas, 1929 m. sekretorius. 1930 m. katalikų spaudos akcinės bendrovės „Žaibas“ vienas steigėjų. 1929–1931 m. Popiežiaus Leono XIII fondo reikalų vedėjas. Nuo 1934 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinės apsaugos skyriaus vedėjas. 1941 m. sovietų okupacinės valdžios represuotas.
Bendradarbiavo dienraštyje „Rytas“, kituose katalikų leidiniuose. 1925 m. Telšiuose įsteigė „Žemaičių prietelį“, su S. Radišausku leido šaulių laikraštį „Telšių žinios“.
Ervinas (uraganas)
Dėl to, jog Ervino pietinėje periferijoje ir užnugaryje vyravo pietvakarių–vakarų krypties vėjai, labiausiai nukentėjo pietvakariniai Estijos krantai, o Lietuvoje stipriausi vėjai buvo fiksuoti tik Palangoje.
Padariniai
Smarkiai nukentėjo Palangos paplūdimio kopos, išlaužyti miškai, Danė užtvindė Klaipėdos senamiestį, vandens lygis Klaipėdos laivybos kanale buvo pakilęs iki 1,54 metro padalos. Elektros avarijų šalinimas truko šešias dienas. Be elektros visoje šalyje buvo likę dar daugiau gyventojų nei 1999-aisiais, maždaug 150-180 tūkst. Prieš dešimtmetį siautę uraganai elektros oro linijoms pridarydavo nepalyginamai daugiau žalos. Šiais laikais nuo gedimų apsaugo naujos technologijos.
Mil Mi-26
thumb|250px|right|Mi-26 thumb|250px|right|Karinis Mi-26 Meksikoje Mi-26 (rus. Ми-26, NATO pavadinimas – Halo) – Rusijos (anksčiau – Tarybų Sąjungos) transportinis sraigtasparnis, naudojamas tiek civilinėje, tiek karinėje aviacijoje. Šiuo metu tai yra sunkiausias ir galingiausias gaminamas sraigtasparnis pasaulyje. Mi-26 gamina sraigtasparnių fabrikas Миль.
Pirmą kartą pakilo 1977 metų gruodžio 14 dieną. Kariuomenėje pradėtas naudoti 1983 metais.
Mi-26 buvo pirmasis sraigtasparnis su aštuonsparniu sraigtu.
Keliamoji galia – iki 20 tonų.
Šalys naudotojos
Karinės paskirties Mi-26 šiuo metu naudoja Graikija, Indija, Laosas, Meksika, Peru, Rusija, Ukraina, Venesuela, Pietų Korėja. Civilinės paskirties – tik Rusija.
Truskava
Truskava – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Šventosios Dvasios bažnyčia (pastatyta 1998 m.), medinė kapinių koplyčia (1860 m.), yra kultūros namai, rekolekcijų namai, veikia Truskavos ŽŪB. Truskavos pagrindinė mokykla, biblioteka ir paštas yra gretimame Pavermenio kaime.
thumb|left|Truskava. Trumpoji gatvė thumb|left|Vaizdas į Truskavą iš pietų miniatiūra|left|Akmuo prie „Via Baltica“ kelio miniatiūra|Akmuo pagerbti žuvusiems kariams miniatiūra|Kryžius su įrašu „Dieve, išgelbėk Lietuvą“
Etimologija
Miestelio vardas kildinamas iš asmenvardžio Truskà, Truskáuskas, Truskovskis (laikomas lenkybe). Tai dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo XVIII a. vietos dvarininkų Truskauskų (Truskovskių) pavardės.
Istorija
Iki XVIII a. Truskavos miestelis buvo Pavermenio dvaro apylinkės centras ir priklausė dvarininkams Truskauskams. Nuo šios pavardės ir kilęs miestelio pavadinimas. Vėliau Truskavą valdė baronas Brunojas. 1760 m. kunigo Prielgausko rūpesčiu ant pailgos kalvos buvo pastatyta koplyčia. 1794 m. Jonas ir Barbora Truskauskai kalvos viduryje pastate pirmąją medinę Šv. Dvasios bažnyčią. Vakarinėje kalvos dalyje stovėjo klebonija, už kurios kadaise buvo gili duobė. Apie jos atsiradimą yra išlikęs padavimas:
K. Truskovskis 1831 m. buvo Upytės apskrities sukilėlių vadas; už tai 1832 m. Truskava konfiskuota. 1854 m. pastatyta nauja stačiakampio plano bažnyčia. 1863 m. sukilimas palietė ir Truskavą. Pasakojama, kad vienas iš Truskauskų dalyvavo sukilime ir buvo įsteigęs ginklų dirbtuvę. Rusijos kariuomenei sumušus sukilėlius, jis buvo suimtas ir vėliau mirė katorgoje. XIX a. pabaigoje Truskava – Panevėžio apskrities miestelis.
1863 m. minima parapinė mokykla, nuo 1899 veikė daraktorių mokyklos, remiamos kunigo J. Karbausko. 1903 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla, 1906 m. – privati lietuviška mokykla. 1903 m. miestelyje buvo 281 gyventojas. 1907 m. Truskavoje pastatyta pradinė mokykla, nors dar lietuviškosios spaudos draudimo laikais miestelyje ir jo apylinkėse buvo slaptų daraktorinių mokyklų. Lietuviškomis knygomis aprūpindavo knygnešiai ir parapijos knygynas, kurį globojo vikaras.
II pasaulinio karo metu Truskava smarkiai nukentėjo: 1944 m. liepos 22-28 d. sudegė dalis miestelio ir bažnyčia. Tarybiniais metais buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Išangė
thumb|right|260px|Žarnynas Išangė, arba išeinamoji anga  – tai tiesiosios žarnos galinė dalis, kurioje yra išorinis ir vidinis išangės raukai (musculus sphincter ani externus ir musculus sphincter ani internus), sulaikantys tam tikrą laiką išmatas. Jos ilgis 2-3 cm, išskiriamos 3 dalys:
Jarmukas
Jarmukas  – upė Artimuosiuose Rytuose; kairysis bei pats didžiausias Jordano intakas. Upė yra maždaug 80 km ilgio. Prasideda Jordanijoje. Teka į šiaurę Sirijos pasieniu, vėliau pasuka į vakarus ir teka pietiniu Golano aukštumų pakraščiu. Pasiekia Jordano slėnį ir įteka į Jordaną žemiau Tiberijaus ežero. Vanduo naudojamas drėkinimui.
Pietų Afrikos Respublikos lietuviai
Pietų Afrikos lietuviai – lietuviai, emigravę į Pietų Afriką ar ten gimę ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. 1935 m. tuometinėje Pietų Afrikos Sąjungoje (dab. Pietų Afrikos Respublika) gyveno apie 400 lietuvių. Daugiausia jų buvo Johanesburge, Pretorijoje, Keiptaune, Port Elizabete.
Jarmukas
636 m. rugpjūčio 15–20 d. netoli Jarmuko upės vyko Jarmuko mūšis tarp Bizantijos imperijos bei Rašidunų kalifato.
Pietų Afrikos Respublikos lietuviai
Keletą metų Johanesburge veikė Pietų Afrikos lietuvių draugija (įkurta 1930 m.).
1929–1932 m. Keiptaune gyveno rašytojas Karolis Vairas-Račkauskas. Po Antrojo pasaulinio karo čia gyveno dailininkas Pranas Domšaitis, kur ir mirė 1965 m.
Kumpuolis (reikšmės)
Kumpuolis reiškia šiuos objektus Zarasų rajone:
Kęstaičių šv. Roko bažnyčia
miniatiūra|220px|right|Atminimo kryžius bažnyčios vietoje
Rikošetas
miniatiūra|Rikošetas Rikošetas – iš inercijos lekiančio objekto (paprastai kulkos, sviedinio ar panašaus iššauto ar sviesto objekto) žymus lėkimo krypties pakeitimas atsitrenkus į kitą objektą ir atšokus nuo jo.
Kęstaičių šv. Roko bažnyčia
'''Kęstaičių Šv. Roko bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovėjusi Kęstaičiuose, Gadūnavo seniūnijoje, Telšių rajone. Dabar bažnyčią mena atminimo paminklas ir grupė kryžių.
Istorija
Bažnyčia pastatyta XVII a. Pirmąją bažnytėlę rėmė dvarininkas Kęstavičius. Jo­nas An­ta­nas Rim­gai­la 1738 m. nu­ta­rė įkur­ti Kęs­tai­čiuo­se li­go­ni­nę varg­šams in­va­li­dams ir vi­siems ken­čian­tiems, ku­riems rei­kė­jo pa­dė­ti. 1793 m. prie bažnyčios pastatyta altarija. 1808 m. medinė bažnyčia ir ligoninė sudegė, 1820 m. pastatyta nauja bažnyčia.
Kęstaičių bažnyčią ir Kunigų invalidų namus uždaryti Rusijos valdžia ėmė ruoštis nuo 1886 m. balandžio, kai Telšių apskrities viršininkas apžiūrėjo bažnyčią ir prie jos veikusius kunigų globos namus. Rusijos pareigūnai ketino uždarytos bažnyčios ir globos namų turtą perduoti Skuode tuo metu steigiamai stačiatikių parapijai. Buvo pradėtas rengti Kęstaičių filijos, priklausiusios Alsėdžių parapijai, panaikinimo įsakymas. 1886 m. vasarą Vilniaus ir Kauno generalgubernatorius Ivanas Kochanovas gavo iš vidaus reikalų viceministerio kunigaikščio Gagarino pranešimą, kad tais metais liepos 10 d. „Viešpats imperatorius teikėsi Aukščiausiai įsakyti: ištuštinti Kęstaičių invalidų namus, ... esančią prie tų namų bažnyčią uždaryti“.
Rikošetas
Rikošetas yra pavojingas šaudant, kadangi rikošetuojanti kulka gali rikošetuoti labai netikėtu kampu ir pataikyti į daiktus, gyvūnus, praeivius ir kitus, į kuriuos neturėtų pataikyti. Dažnai rikošetavusi kulka lekia skersa ir pataikiusi gali sudaryti pavojingesnes žaizdas, negu pataikiusi tiesiai.
Kęstaičių šv. Roko bažnyčia
Istorija
Uždaryti bažnyčią buvo paskirta rugsėjo 24 diena. Dar gerokai prieš tą dieną policija saugojo, kad Kęstaičių invalidų namų vedėjas kun. Juknevičius neišvežtų kur nors invalidų namų turto. Gyventojai, žinios apie bažnyčios uždarymą paveikti, būriais rinkosi į Kęstaičių bažnyčią. Tikintieji vieni kitus pakeisdami ištisai budėjo bažnyčioje, giedojo šventas giesmes, meldėsi. Komisija atvažiavo rugsėjo 24 d. ir rado pilną bažnyčią žmonių. Kad atvykusi komisija negalėtų uždaryti bažnyčios, moterys nukėlė bažnyčios duris ir jas paslėpė. Valdžios atstovai ir kunigai, atėję į bažnyčią, rado ją atvirą ir be durų.