cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dinozaurai
Požymiai
Visi plėšrieji dinozaurai vaikščiojo ir bėgiojo ant dviejų užpakalinių kojų. Iš nedidelių plėšriųjų dinozaurų išsivystė paukščiai. Pirmaisiais paukščiais laikomi archeopteriksai, nors jie dar atrodė labai panašiai kaip ir dinozaurai. Dalis dinozaurų galėjo plaukioti, pvz., ichtiozaurai ir pleziozaurai.
Dydis
thumb|Tiranozauras (Tyrannosaurus rex) thumb|right|Scansoriopteryx
Sodo spalvos
Sodo spalvos – mėnesinis žurnalas sodininkams ir gėlininkams, einantis nuo 1996 m. Vilniuje.
Dinozaurai
Dydis
Didžiausios dinozaurų rūšys yra zauropodai, tarp jų yra didžiausios visų laikų Žemės gyvūnų rūšys. Didžiausias ir sunkiausias zauropodas, kurio surastas visas skeletas, yra 12 m aukščio ir 70 tonų svėręs brachiozauras. Ilgiausias žinomas dinozauras yra diplodokas, pagal kurio skeletą galima spręsti, jog jo ilgis buvo 27 metrai. Spėjama, kad buvo ir didesnių dinozaurų, tačiau tėra surasti tik jų kaulų fragmentai. Taip pagal kai kuriuos diplodokų kaulus galima spręsti, jog jų ilgis galėjo siekti 40 metrų, o argentinozauro skeleto fragmentai leidžia spėti jį svėrus iki 100 tonų. Tarp mėsėdžių dinozaurų taip pat buvo didžiulių rūšių. Didžiausias iš mėsėdžių dinozaurų, kurio turimas beveik visas skeletas, yra 12 metrų ilgio Tyrannosaurus rex. Iš kai kurių skeletų fragmentų galima spėti buvo ir dar didesnių plėšrūnų. Tarp jų yra Pietų Amerikoje rastas gigantozauras arba Afrikos spinozauras, kurie greičiausiai buvo dar keliais metrais ilgesni. Pagal dar Sasso et al. studiją (2006), kuri remiasi tik atskirais kaulų fragmentais, didžiausi pagal ilgį ir svorį buvo terapodai spinozaurai.
Mažiausiems dinozaurams priklauso 2002 m. Kinijoje atrasti terapodai Scansoriopteryx ir Epidendrosaurus, nors pastarasis galbūt tėra Scansoriopteryx jauniklis. Šie maži, plunksnuoti plėšrūnai buvo maždaug žvirblių dydžio. Kiti, palyginti maži dinozaurai buvo, pvz., Compsognathus, Saltopus, Echinodon arba Juravenator, jų kūno ilgis siekė 60 cm ir gali būti lyginamas su kate. Mažieji dinozaurai praktiškai be išimties buvo plėšrūnai.
Sodo spalvos
Istorija
Leidėjas UAB „Katikauga“. Tiražas 1997 m. – 11 000 egz., 2019 m. - 12 000 egz.
Dinozaurai
Dydis
Kurie dinozaurai buvo didžiausi ar mažiausi tiksliai nustatyti sudėtinga, nes fosilijų radiniai nėra išsamūs. Vidutinis dinozauras buvo maždaug didelės avies dydžio.
Kodėl kai kurie dinozaurai pasiekė išskirtinai didelį dydį, tebėra intensyvių tyrimų objektas. Milžiniškos rūšys išsivystė vėlyvajame juros periode ir išliko per kreidos periodą. Dinozaurai nebuvo vieninteliai milžinai – įspūdingus dydžius pasiekė ir pterozaurai, kurių sparnų plotis ankstyvojoje kreidoje galėjo siekti 12 ir daugiau metrų, milžiniškos buvo ir jūrų reptilijos.
Sodo spalvos
Istorija
Redaktoriai: Rūta Beltienė, Danguolė Stundžaitė ir kt.
Dinozaurai
Dydis
Vienas iš veiksnių, galėjusių paskatinti augimą, buvo tai, kad juros ir kreidos perioduose buvo ypač vešli augalija. Dėl to, visų pirma, zauropodai galėjo be didelių energijos nuostolių susirasti milžiniškus kiekius maisto. Atitinkamai išaugo ir mėsėdžių gyvūnų rūšys.
Kauliniai šarvai, ragai ir kaulinės plokštės
Panašiai kaip vėžliai ar krokodilai, kai kurie dinozaurai turėjo kaulinį šarvą. Tarp tokių dinozaurų buvo, pvz., Ankylosaurus, Nodosaurus, Scutellosaurus ir Saltasaurus. Kai kurių jų šarvas buvo labai sudėtingas. Ankilozaurai turėjo geriausius visų laikų gyvūnų šarvus; kai kurios jų rūšys kaulines plokšteles turėjo net ant akių vokų. Nešarvuota buvo tik papilvė. Šarvus sudarė šimtai tūkstančių šarvinių plokštelių, kurių diametras buvo nuo kelių milimetrų iki keliolikos centimetrų.
Kiti dinozaurai turėjo ragus. Geriausiai išsivysčiusius turėjo raguotuotieji dinozaurai (Ceratopsia), pvz., priklausantys triceratopsų ir Styracosaurus gentims, tačiau su ragais buvo ir kai kurie terapodai. pvz., Carnotaurus. Nors šie ragai atrodo atgrasiai, tačiau mažai tikėtina, kad jie buvo skirti gintis. Tikriausiai pagrindinė jų paskirtis buvo demonstracinė (poravimosi metu) arba kovoti su savo rūšies atstovais.
Pachycephalosauria grupės dinozaurai turėjo išskirtinai storas kaukoles. Galbūt jie kovodami tarpusavyje susitrenkdavo galvomis, panašiai kaip dabartiniai snieginiai avinai.
Stegozaurai turėjo spyglius ant uodegos ir dideles statmenas kaulines plokštes ant nugaros, jų paskirtis iki šiol nėra iki galo aiški.
Sistematika ir filogenezė
thumb|150px|Driežadubenių dubuo thumb|left|150px|Paukščiadubenių dubuo
Dinozaurų antbūris, kaip ir daugelis šiuolaikinių roplių, priskiriami diapsidams. Tarp diapsidų dinozaurai priskiriami archozaurams (Archosauria). Iš archozaurų grupės gyvūnų iki šių dienų išliko tik krokodilai ir paukščiai. Didieji mezozojaus jūrose gyvenę ropliai su dinozaurais nesusiję. Dinozaurai skirstomi į driežadubenius (Saurischia) ir paukščiadubenius (Ornithischia). Pagrindiniai skirtumai tarp šių grupių susiję su dubens struktūra. Driežadubeniai, kuriems priklauso plėšrieji terapodai bei žolėdžiai, ilgakakliai zauropodai, išlaikė savo protėvių dubens struktūrą – jų gaktikaulis ir sėdynkaulis yra atsiskyrę vienas nuo kito. O žolėdžių paukščiadubenių gaktikaulis ir sėdynkaulis eina paraleliai.
Dinozaurų klasifikacija iki šiol nėra baigta ir tebėra ginčų objektas. Viena vertus, dar yra daug neužpildytų spragų, kita vertus, kiekvienas naujas atradimas gali suteikti naujų žinių, kurios gali keisti ir klasifikaciją. Mokslinėje literatūroje yra daugybė klasifikavimo sistemų ir kladogramų, su kuriomis dažnai sutinka tik nedidelė specialistų grupė.
Dinozaurų evoliucija
thumb|220px|Eoraptor lunensis, vieno iš seniausių žinomų dinozaurų, piešinys
Nuo kitų archozaurų dinozaurai greičiausiai atsiskyrė prieš 235 mln. metų, viduriniajame triase 20 mln. metų prieš tai, permo pabaigoje, įvyko didžiausias masinis rūšių išnykimas Žemės istorijoje, kurio metu išmirė 70 proc. gyvybės rūšių.
Seniausiais tikraisiais dinozaurais laikomi keletas radinių iš 225 mln. metų senumo sluoksnių Ischigualasto ir Santa Marijos formacijose (Argentinoje ir Brazilijoje): Herrerasaurus, Staurikosaurus ir Eoraptor buvo vikrūs plėšrūnai, o Pisanosaurus – žolėdis. To laikotarpio gyvūnijoje dinozaurai dar buvo reti ir anaiptol nedominavo..
Situacija pasikeitė po kelių milijonų metų, karniumo į noriumą sandūroje, kai masiškai išmirė pirmykščiai ropliai ir amfibijos, kurie dar vadinami paleotetrapodais. Išmirė 42 proc. tetrapodų šeimų. Vadinamieji neotetrapodai, taip pat ir dinozaurai, užėmė atsilaisvinusias ekologines nišas. Triaso-juros sandūruje prieš 202 mln. metų įvyko dar vienas masinis rūšių išmirimas, po kurio paleotetrapodai visiškai išnyko, o juros periodu praktiškai visi (žinomi) sausumos gyvūnai, didesni nei 1 m, buvo dinozaurai.
Fiziologija ir mityba
Atradus pirmuosius dinozaurus mokslininkai manė, kad dinozaurai buvo šaltakraujai. Dinozaurai lyginti su ropliais ir įsivaizduoti kaip lėti, tingūs gyvūnai, kurie norėdami aktyviai judėti turi pirma pasišildyti saulėje. Dabar manoma, kad bent dalis dinozaurų grupių buvo šiltakraujai.
Dinozaurai buvo tiek augalėdžiai, tiek plėšrūs. Didžioji dalis dinozaurų buvo augalėdžiai. Mažiau buvo plėšriųjų dinozaurų, kurie medžiojo pavieniui arba gaujomis, kai grobis būdavo stambesnis. Tarp augalėdžių turbūt nebuvo konkurencijos, mažiausieji ėsdavo žolę, didesni krūmus, o zauropodai galėdavo ėsti lapus ten, kur jų nepasiekdavo niekas kitas. Kartais likdavo nusiaubti ištisi augalų plotai, nes milžiniškiems dinozaurams reikėjo milžiniško kiekio maisto. Zauropodai tikriausiai sudorodavo iki 1 tonos lapų per dieną.
Mėsėdžiai turėjo stiprius žandikaulius ir aštrius dantis, skirtus laimikiui plėšyti.
Dinozaurų tyrimų pradžia
1800 m. JAV Konektikuto upės slėnyje aptikti pirmieji suakmenėję dinozaurų pėdsakai. Iš pradžių, remiantis Biblija, jie palaikyti kranklio, visuotinio tvano metu Nojaus nurodymu ieškojusio sausumos, pėdsakais. 1806 m. V. Klarkas rado dinozaurų kaulų, bet palaikė juos žuvų fosilijų likučiais. Tik 1822 m. jie priskirti ropliams, aptikus panašų į iguanos dantį, tik daug didesnį. Tuo pat metu Anglijoje radus plėšriojo dinozauro liekanas, prasidėjo intensyvios dinozaurų liekanų paieškos.
Daugumos rūšių išnykimas
Egzistuoja ne viena hipotezė, kodėl išnyko dauguma dinozaurų rūšių. Pasak vienos, į Žemę prieš 65 milijonus metų trenkėsi asteroidas (arba kometa) ir, pakilus dulkėms, kurios užklojo žemę, bei atvėsus aplinkai didžioji dalis dinozaurų pamažu išmirė. Antra teorija teigia, kad tai įvyko dėl žemynų dreifo. Pamažu vėstant klimatui, išmirė ir dauguma dinozaurų, nes jie yra ropliai, o ropliai yra šaltakraujai gyvūnai, priklausomi nuo aplinkos temperatūros. Pasak kitų tyrimų, dauguma dinozaurų išmirė nuo apsinuodijimo Dekano ugnikalnių išsiveržimų išmestomis dujomis.
Paukščiai yra dinozaurų evoliucinė tąsa, todėl teigti, kad dinozaurai išmirė visiškai, negalima.
Kita
Vieno iš dinozaurų – Domeykodactylus – pavadinimas suteiktas pagal radavietę – Domeikos kalnagūbrį, taip savo ruožtu pavadintą lietuvių geologo ir etnologo Igno Domeikos garbei.
Luoka
left|120px
Luoka – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Grumblių. Ežeras netaisyklingo trikampio pavidalo, jo ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,8 km, o plotis 0,65 km. Altitudė 141,1 m. Tekšo termokarstinės kilmės duburyje. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, apaugę medžiais, vakarinis ir šiaurės rytinis krantai statesni. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Rukundžių miškas. Ežero dugnas padengtas molingu sapropeliu. Į Luokos ežerą šiaurėje įteka Šaltupis, pietuose išteka Luokupis (Uošnos intakas, Babrungo baseinas).
Greta ežero įsikūrę Paluokės ir Šlečkų kaimai.
Vandenvardis Luokà kildinamas iš žodžių luokas („liūnas“), luoknas („lūgnas, vandens užliejama vieta“).
Žvirblis (reikšmės)
Žvirblis:
Pavardės:
Žvirblis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Žvirblienė (ištekėjusi moteris) ir Žvirblytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vidsodžio pagrindinė mokykla
Kelmės rajono Vidsodžio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kelmės raj., Aunuvėnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190099474. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.
miniatiūra|250px|left
Istorija
Mokykla įkurta 1920 m.
Šumskas
Šumskas – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vilniaus, prie pat sienos su Baltarusija, kur baigiasi kelias toliau vedantis į Baltarusijoje esančias Lipkas. 3 seniūnaitijos (Jaunimo, Pasienio, Šumsko). Stovi Šumsko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1789 m.), buvęs dominikonų vienuolynas, Šumsko dvaro ansamblis – sodyba (XIX a.) su parku, veikia lenkiška Šumsko pagrindinė mokykla, lietuviškas Lavoriškių pagrindinės mokyklos Šumsko skyrius, biblioteka, palaikomojo gydymo ir slaugos ligoninė. Paštas (LT-13013) veikė iki 2019 m. spalio mėn.
Netoli miestelio yra Šumsko geležinkelio stoties gyvenvietė.
Etimologija
Iki XVII a. pabaigos vadinosi Laukininkai. 1696 m. dvarininkas Mykolas Šumskis pastatydino medinę Šumsko bažnyčią ir kaimą pavadino Šumsku, nors kai kurie šaltiniai nurodo, kad Šumsku gyvenvietė pavadinta anksčiau – 1618 m., kai valdą iš Sakavičių nusipirko Vilniaus pastalininkas Kazimieras Šumskis. Kaip bebūtų, tai yra dvarininkinis vietovardis.
Istorija
XVI–XVII a. buvo Laukininkų dvaras. 1696 m. Šumsko dvarininkas Mykolas Šumskis pastatydino medinę bažnyčią. XIX a. Šumskas – Vilniaus apskrities miestelis, valsčiaus ir seniūnijos centras.
Andrius Vaišnys
Andrius Vaišnys (g. 1963 m. liepos 17 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, Vilniaus universiteto profesorius, 2007–2017 m. buvęs VU Komunikacijos fakulteto dekanas.
Biografija
1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos studijas. 2003 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Spaudos ir valstybės santykiai Lietuvoje 1918 – 1940“.
Nuo 1989 m. VU Istorijos fakulteto Spaudos žurnalistikos katedros, nuo 1991 m. Komunikacijos fakulteto (KF) Žurnalistikos instituto mokslo darbuotojas, dėstytojas.
1993–1996 m. Varšuvoje dirbo vertėju Lietuvos ir Lenkijos oficialiuose dvišaliuose politikos, teisės, ekonomikos delegacijų susitikimuose.
1997–2006 m. Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Seimo ryšių su visuomene skyriaus vadovas ir Seimo spaudos tarnybos vadovas.
2006–2008 m. VU KF Žurnalistikos instituto direktorius. 2007–2017 m. ėjo VU Komunikacijos fakulteto dekano pareigas.
Varna (Bulgarija)
Varna – uostamiestis rytų Bulgarijoje, prie Juodosios jūros; srities centras. Svarbus susisiekimo mazgas, uosto kompleksas (pusė šalies krovinių apyvartos), keltas į Čornomorską (Ukraina), tarptautinis oro uostas. Labai išvystyta laivybos pramonė, yra mašinų, tekstilės, maisto pramonės įmonių. Pajūryje daug kurortų (Družba, Auksinės Smiltys, Albena ir kt.). Yra Antikos ir Bizantijos laikų pastatų liekanų. Mauzoliejus, kuriame palaidotas Jogailos ir Sofijos Alšėniškės sūnus Lenkijos ir Vengrijos karalius Vladislovas III Varnietis, žuvęs kovoje su turkais. Mieste yra didžiausia Bulgarijoje stačiatikių katedra – Varnos soboras.
Andrius Vaišnys
Biografija
Iki 2018 m. buvo Vilniaus universiteto Kultūros centro Plėtros tarybos pirmininkas.
2011–2020 m. – Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos (LNB) Mokslo tarybos pirmininkas. Nuo 2020 m. spalio mėn. – LNB Komunikacijos ir informacijos mokslų departamento direktorius. Nuo 2020 m. spalio mėn. iki 2021 m. lapkričio mėn. ėjo LNB generalinio direktoriaus pavaduotojo mokslui ir strateginei plėtrai pareigas ir parengė LNB mokslo veiklos (2021 - 2023) planą, mokslo periodikos leidybos principus.
Akademinė ir mokslinė veikla
VU KF profesorius. Tyrinėja valstybės ir spaudos (žiniasklaidos) santykius, valstybinės propagandos raidą. Šiomis temomis Vilniaus universitete skaito žurnalistikos teorijos (iki 2017 m.), politinės komunikacijos, žurnalistikos istorijos, reklamos (iki 2003 m.), kritikos teorijų (iki 2010 m.) paskaitas. Būdamas VU KF dekanu, inicijavo naujos studijų programos - Kūrybos komunikacijos parengimą VU. Rengia mokslininkus, dalyvauja disertacijų gynimo komisijose, vadovauja podoktoranto stažuotėms. Disertacijas sėkmingai apgynė: Valius Venckūnas (LDK paveldo dalybų naratyvai Lietuvos ir Baltarusijos politinėje komunikacijoje XXI a. pradžioje): VU, 2021 m. kovo 30 d.); Mantas Bražiūnas (Žurnalistikos laukas okupuotoje Lietuvoje 1940–1944): VU, 2017; Džina Donauskaitė. (Žiniasklaidos vaidmuo skurdo mažinimo politikoje: Lietuvos interneto dienraščių 2008 m. ekonominės krizės metu atvejis): VU, 2015; Aurelija Vernickaitė (Parlamentarų informacinė elgsena ir ją lemiantys veiksniai): VU, 2014.
1993 – 1996 m. stažavosi Varšuvos universiteto Žurnalistikos ir politikos mokslų fakultete; to paties universiteto baltistikos ir žurnalistikos studentams skaitė paskaitas Lietuvos kultūros ir politikos istorijos (1918–1940) tema, vedė seminarus.
Ilgakotis mėšlagrybis
Miškai, parkai, sodai. Vasara, ruduo. Kotas baltas, baltai vilnotas, plaušuotas, ilgas.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 1,5–3(4) cm skersmens, jauna – kiaušiniškai cilindriška, vėliau – varpeliška, baltai plaušuota, galiausiai – išskleisto skėčio formos, pilka, pakraščiai rievėti. Lakšteliai balti, greitai tampa pilki, paskui juodi. Kotas 7–15×0,3–0,8 cm, pamato link storėjantis, baltai vilnotas, plaukuotas, plaušuotas, senas – lygus. Trama plona, balsva, bekvapė. Sporos 10–13×6–7 μm.
Andrius Vaišnys
Akademinė ir mokslinė veikla
Nuo 2004 m. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos leidžiamo mokslo darbų žurnalo „Parlamento studijos“ mokslinis redaktorius, parengęs šio žurnalo koncepciją; nuo 2009 m. – tarptautinės redakcinės kolegijos pirmininkas.
Ilgakotis mėšlagrybis
Būdingi požymiai: grybas trapus, kepurėlė pilka, baltai plaušuota, tarsi pleiskanota.
Andrius Vaišnys
Akademinė ir mokslinė veikla
Nuo 2008 m. – inicijuoto Vilniaus universiteto mokslo žurnalo „Journalism Research“ tarptautinės redakcinės kolegijos pirmininkas.
Ilgakotis mėšlagrybis
Auga pavieniui, tarp žolių, ant papuvusios medienos. Dažnas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 227 psl.
Andrius Vaišnys
Akademinė ir mokslinė veikla
Mokslo žurnalo  „Kultura – Media – Teologia“ (Varšuvos kardinolo Stefano Vyšinskio universitetas) mokslinės kolegijos narys.
2015 - 2016 m. Lietuvos mokslo tarybos finansuoto projekto REP-15111 „Propagandinių technikų atpažinimo metodologijos sukūrimas ir taikymas“, dalyvis; nuo 2016 m. mėn. iki projekto pabaigos - šio projekto vadovas.
2019 m. sausio mėn. - 2019 m. lapkričio mėn. – Valstybinės lituanistinių tyrimų ir sklaidos 2016–2024 metų programos sklaidos projekto P-LIP-19-35 „Lietuvos žiniasklaidos sistemos kaita 1986–1990“, narys, vadovas.
Valstybės tarnybos veikla
1998 m. ir 2002 m. parengė ir įgyvendino Seimo viešųjų ryšių strategiją „Atviras parlamentas“.
2017–2019 m. – Lietuvos medijų tarybos, sudarytos Kultūros ministro įsakymu, narys.
Valstybei reikšmingų minėjimų ekspertų komisijos narys (Kultūros ministro 2018-04-16 įsakymas ĮV-358 ir 2021-01-13 ĮV-29 ).
Vyriausiosios rinkimų komisijos narys (paskirtas Lietuvos Respublikos Seimo 2021 m. gegužės 18 d. nutarimu Nr. XIV-320, Respublikos Prezidento teikimu).
Žurnalistinė veikla
Spaudoje bendradarbiauja nuo 1986 m. 1988–1989 m. redagavo mokomąjį laikraštį „Universiteto žurnalistas“, 1989–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Vilniaus tarybos laikraščio „Vilniaus balsas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1993–1996 m. gyvendamas Varšuvoje bendradarbiavo dienraštyje „Lietuvos rytas“, žurnale „Kultūros barai“, „Katalikų pasaulis“ ir Lenkijos radijuje; paskelbė publikacijų apie Lenkijos tarptautinę ir vidaus politiką, kultūros reiškinius, interviu su žymiais Lenkijos visuomenės veikėjais.
Kūrybinė veikla
Slapyvardžiu rašo publicistikos ir grožinę literatūrą, bendradarbiauja ir teikia komentarus Delfi.lt.
Nuo 2004 m. įdiegė metų renginio, skirto reikšmingam istoriniam ir politiniam lituanistikos įvykiui ar asmenybei paminėti ir Kalbos premijai įteikti, tradiciją. Iš pradžių rengė šiuos metų vakarus konsultuodamas režisierius ir scenaristus. Nuo 2007 m. iki 2017 m. bendradarbiavo su režisieriumi Vyteniu Pauliukaičiu kaip autorinių scenarijų autorius. Scenarijai rašyti remiantis archyviniais dokumentiniais ir mokslo šaltiniais.
2008 m. parašė libretą Algirdo Martinaičio operai „Pasaulio dangoraižis“ (skirtą Vinco Kudirkos idėjai apie laisvą Lietuvos visuomenę), premjera įvyko 2009 m. kovo 11 d.
Autorinių renginių scenarijai (spektaklių - kalbos vakarų tradicija):
• 2017 m. – „Keturių sakinių viršukalnė“, renginys 100-mečio Valstybės kūrėjams – Vilniaus konferencijos dalyviams ir Lietuvos Tarybai pagerbti. Dialogai iš protokolų ir kitų dokumentų. Rež. Vytenis Pauliukaitis (Valdovų rūmai, 2017-12-01).
• 2016 m. – „...jeigu ne Tėvynė, iš kurios gavote vardą?..“ Politinės istorijos spektaklis dedikuotas Petrui SKARGAI – pamokslininkui, Universiteto rektoriui, valdovų patarėjui paminėti. Rež. Vytenis Pauliukaitis (Valdovų rūmuose).
• 2015 m. – „Proteggere le nostre frontiere“, arba Pasisveikinimas su Tėvyne", skirtas Mykolo Kleopo Oginskio metams, rež. Vytenis Pauliukaitis (Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje).
• 2013 m. „Vivat Republica!“, skirta Lietuvos Seimo institucijos 500-osioms metinėms paminėti (Lietuvos nacionalinė filharmonija), rež. Vytenis Pauliukaitis. Vaižganto monologas (Andrius Vaišnys).
• 2011 m. „Muziejų metus atverkime!“, skirta Seimo nutarimu paskelbtiems Muziejų metams pasitikti ir Dionizo Poškos Baublių 200 metų sukakčiai paminėti (Vilniaus Kongresų rūmuose), rež. Vytenis Pauliukaitis.
• 2010 m. „Gyvenimo gramatika – tarp skausmų į laisvę“, skirta Jono Jablonskio 150-mečiui paminėti (Vilniaus Kongresų rūmuose), rež. Vytenis Pauliukaitis.
• 2009 m. „Kalba Mažoji Lietuva“, skirta Kristijono Donelaičio 300-ųjų metinių minėjimo programai (2010–2014) pateikti (Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje), rež. Vytenis Pauliukaitis.
• 2008 m. „Lietuva mano“, Vinco Kudirkos 150-mečiui paminėti (Nacionaliniame operos ir baleto teatre), rež. Vytenis Pauliukaitis.
Bibliografija
Mokslinės monografijos:
Skyriai mokslinėse monografijose:
Recenzuoti moksliniai straipsniai:
Svarbiausi pastaruoju laikotarpiu tarptautinėse mokslinėse konferencijose skaityti pranešimai:
Kiti darbai:
Jonas Jurkus
Jonas Jurkus (g. 1954 m. vasario 24 d. Staiginės kaime, Tauragės rajonas) – inžinierius mechanikas, ir Mažeikių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Freiburgas
Freiburgu vadinami miestai:
Jonas Jurkus
Biografija
1961–1965 m. mokėsi Tauragės rajono Meldikviršių pradinėje mokykloje, 1965–1968 m. – Tauragės 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969 m. baigė Šilutės rajono Žukų aštuonmetę mokyklą. 1969–1971 m. mokėsi Klaipėdos profesinėje technikos mokykloje, įgijo šaltkalvio, laivų surinkėjo korpusininko specialybę. 1971–1974 m. dirbdamas Klaipėdos laivų remonto įmonėje mokėsi Klaipėdos K. Donelaičio vakarinėje vidurinėje mokykloje, 1977–1981 m. Mažeikių vakariniame politechnikume, 1982–1986 m. studijavo Kauno politechnikos institute.
1974–1976 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1976–1987 m. Pabaltijo specializuotos montavimo valdybos šaltkalvis montuotojas, etatinis partinės organizacijos sekretorius. 1987–1990 m. Mažeikių miesto Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1990–1995 m. Mažeikių miesto meras, 1995–2000 m. Bendros įmonės „Inkomi LM“ generalinio direktoriaus pavaduotojas, 2000 m. specialiosios paskirties uždarosios akcinės bendrovės „Mažeikių šilumos tinklai“ generalinis direktorius, 2000–2004 m. Seimo narys. 2004–2019 m. UAB „Mažeikių šilumos tinklai“ direktorius.
1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, 1995–2000 m., 2003–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Mažeikių skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
Jorge Luis Borges
Chorchė Luisas Borchesas ( 1899 m. rugpjūčio 24 d. – 1986 m. birželio 14 d.) – Argentinos rašytojas, fantastinių novelių, esė, poemų autorius, literatūros kritikas, vertėjas.
Biografija
Gimė pasiturinčioje teisininko šeimoje 1899 m. rugpjūčio 24 d. Buenos Airėse. Būdamas penkerių jau mokėjo skaityti ir rašyti. Namuose išmoko anglų k. Jau būdamas devynerių, išvertė į ispanų k. O. Vaildo pasaką Laimingasis princas. Mokyklą pradėjo lankyti nuo 11 metų, iki tol mokytas privačiai namuose. 1914 m. šeima išvyko atostogų į Europą, tačiau dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo apsigyveno Ženevoje. 1918 m. baigė Ženevos koledžą. Šeima iki 1921 m. gyveno Šveicarijoje ir Ispanijoje. Šioje šalyje susipažino su avangardizmo krypties atstovais G. Apollinaire ir F. T. Marineti. 1919 m. pabaigoje žurnale Grecia buvo išspausdintas jo pirmasis eilėraštis.
1921 m. grįžo į Argentiną. Buenos Airėse pradėjo leisti žurnalus Prisma ir, vėliau, Proa. 1923 m. išleido savo pirmąjį poezijos rinkinį. Tais pat metais vėl išvyko į Ispaniją, o 1924 m. – dar kartą grįžo į Argentiną. Bendradarbiavo su keliais literatūros leidiniais. 1930 m. susipažino su rašytoju A. B. Kasaresu, su kuriuo kartu parašė keletą kūrinių. 1937 m. išleido Argentinos klasikinės literatūros antologiją. 1940 m. jie, kartu su Argentinos rašytoja S. Ocampo, sudarė Argentinos fantastinės literatūros, o 1941 m. – Argentinos poezijos antologijas. Kartu su A. B. Kasaresu parašė detektyvinių apsakymų. 1950 m. išrinktas Argentinos rašytojų sąjungos prezidentu. 1955 m. rugsėjo 16 d. Argentinoje įvykus revoliucijai, kurios metu buvo nuverstas prezidentas Ch. Peronas, J. L. Borges buvo paskirtas Argentinos nacionalinės bibliotekos direktoriumi. Tuo pat metu beveik apako. Buenos Airių universitete dėstė vokiečių kalbą. 1979 m. už nuopelnus ispanakalbei literatūrai buvo apdovanotas prestižine Servanteso premija. Paskutiniais gyvenimo metais išleido poezijos rinkinių. 1986 m. išvyko į Ženevą. Šiame mieste po sunkios ligos tų pačių metų birželio 14 d. mirė. Palaidotas Ženevos Karalių kapinėse.
Jo kūrybai įtaką darė tokių rašytojų kaip Dantės, Migelio Servanteso, Franco Kafkos, H. G. Velso, Artūro Šopenhauerio kūriniai. Borchesas laikomas vienu iškiliausių XX a. rašytojų. Buvo apdovanotas įvairiomis tarptautinėmis premijomis.
Jonas Jurkus
Biografija
Žmona Birutė, dukterys Vilmutė, Salvinija. .
Nova Volos Šv. Jono Krikštytojo parapija
'''Nova Volos Šv. Jono Krikštytojo parapija''' - viena iš Grudeko stačiatikių dekanato parapijų, Nova Volos kaime. Parapija įkurta apie 1840 metus. Parapijoje yra Nova Volos Šv. Jono Krikštytojo cerkvė.
Kobilanai (reikšmės)
Kobilanai vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Šūkliai
Šūkliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Klausučių, Šeimenos kairiajame krante. Išliko didelis buvusio dvaro parkas.
Gaboninė angis
Gaboninė angis (Bitis gabonica) – angių (Viperidae) šeimai priklausanti gyvačių rūšis. Paplitusi daugiausia Centrinėje ir Vakarų Afrikoje (Gabonas, Kongas, Kamerūnas, Gvinėja, Gana, Liberija ir kt.), vietomis Pietų ir Rytų Afrikoje (Tanzanija, PAR, Zambija, Mozambikas, Kenija).
Šūkliai
Istorija
Pirmąkart Šūklių vardas paminimas 1595 m. ATR valdovo Zigmanto Vazos privilegijoje Jonui Vyšniauskui ir jo žmonai Galinai Bankovskai.
Gaboninė angis
Gaboninė angis – didžiausia Afrikoje esanti angis, neįprastai stora pagal savo ilgį, kuris siekia iki 1,8 m, rečiau – 2,0 m. Suaugusios gyvatės vidutinis ilgis 122–152 cm (rekordinis – 205 cm). Sveria ~7–9 kg, bet neatmestina, kad gali sverti ir iki 20 kg. Tokiu atveju gaboninė angis galimai yra masyviausia tarp visų angių. Galva stambi, trikampė, kaklas labai siauras palyginus su galva. Virš nosies ertmių yra 2 rageliai. Akys didelės, judriais vyzdžiais. Kūnas margaspalvis, su rudomis, rausvai gelsvomis ir geltonomis rombiškomis žymėmis, padedančiomis lengvai užsimaskuoti, blyški papilvė, ant galvos turi išskirtinę rudą juostą. Ant žvynų pastebimas aiškus geometrinis raštas. Gyvena ant žemės. Tai gyvavedės gyvatės, atsivedančios iki 30 jauniklių vienu metu. Nėštumo periodas trunka apie 7 mėn. Ką tik atsivesti jaunikliai būna apie 30 cm ilgio.
Daugiausia jos paplitusios atogrąžų miškuose ir miškingose, atogrąžų miškų pakraščiuose esančiose vietovėse, pelkynėse, daugiausia lygumose, paprastai apima tuos arealus, kur negyvena gimininga šnypščioji Afrikos margė (Bitis arietans).
Šūkliai
Istorija
XVII a. Šūkliai priklausė Kauno pavieto Alvito seniūnijai. 1694 m. dvare įvykdyta inventorizacija. 1827 m. Šūklių dvare gyveno 410 gyventojų. XIX a. viduryje savininko Viktoro Gauronskio iniciatyva iškilo ponų rūmai (apleisti tebestovi iki šiol). Aplink suvešėjo angliško stiliaus parkas su kuklias gėlynais. Paskutinysis Šūklių dvaro savininkas Viktoro sūnus Stanislavas (1860–1942) valdė 1115 margų žemės (1868 m. duomenys). Jo žmona kunigaikštytė Helena Liubomirskytė–Gauronskienė (1870–1950) įsteigė vaikų prieglaudą, kurioje veikė ir slapta daraktoriška mokykla.
Gaboninė angis
Aktyvi naktį. Labai nejudri, kantriai būna sustingusi ir užsimaskavusi miško paklotėje, kol sulaukia aukos. Maitinasi smulkiais žinduoliais (nors gali pagauti ir suaugusį triušį), paukščiais, driežais. Yra liudijimų, kad gaboninė angis sumedžiojusi beždžionę, dygliatriušį ar mažą nykštukinę antilopę. Giliai įkąsdama, stengiasi auką pribaigti iš karto, o ne laukti, kada auka mirs sužeista.
Šūkliai
Istorija
Jųjų sūnus Janas Gavronskis (1892–1983) užaugęs tapo lenkų rašytoju ir diplomatu. Buvo vedęs žinomo italų dienraščio „La Stampa“ įkūrėjo dukterį Lučianą Frazati (1902–2007), abu Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo Antinaciniame pasipriešinime. Šeima užaugino Jasių Gavronskį (g. 1936), Italijai atstovavusį europarlamentarą.
Po Pirmojo pasaulinio karo Šūkliai įėjo į Nepriklausomos Lietuvos sudėtį. 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo duomenimis kaimas buvo pati didžiausia, 3678 gyv. turinčio, Žaliosios valsčiaus vietovė.
Gaboninė angis
Gaboninė angis apibūdinama kaip neagresyvi, žmogų atakuojanti tik užminta. Tačiau įgėlimas dažnai būna mirtinas. Gaboninės angies nuodų liaukos yra didžiausios iš visų gyvačių, vienu įgėlimu jos gali sušvirkšti iki 9,7 ml nuodų (daugiausiai iš visų gyvačių). Nuodai citotoksiški, naikinantys ląsteles, o dėl nuodų liaukų dydžio ir geluonių ilgio jų kiekis būna gana didelis. Įšvirkščia nuodus giliai į žaizdą. Įkandimo vietoje lieka dvi dūrio žymės. Nesuteikus skubios medicininės pagalbos ir nesuleidus priešnuodžio, gresia pažeistos galūnės netekimas arba mirtis. Netrukus po įgėlimo pažeidžiamas žmogaus organizmas – prasideda tinimas, intensyvūs skausmai, medicininis šokas, įgėlimo vietoje atsiranda pūslės. Žmogus gali prarasti koordinaciją, nebelaikyti šlapimo, jam gali pradėti tinti liežuvis, akių vokai, prasidėti konvulsijos, išnykti sąmonė. Pasireiškia vidinis kraujavimas, nekrozė. Gali prireikti skubios amputacijos. Gijimas lėtas, jo eigoje taip pat pasitaiko mirties atvejų.
Skiriamos dar Rytų Afrikos ir Vakarų Afrikos gaboninės angys (Bitis gabonica gabonica ir Bitis gabonica rhinoceros).
Antanas Dilys
Biografija
Iki 1963 m. dirbo Anykščiuose. Nuo 1963 m. buvo Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotokorespondentas.
1966 m. Šiauliuose jo pastangomis įkurtas fotoklubas. Nuo 1970 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos organizacinio komiteto, vėliau – valdybos prezidiumo narys. 1973 m. įkūrė Lietuvos fotografijos meno draugijos Šiaulių fotografijos muziejų, kuris 1976 m. prijungtas prie „Aušros“ muziejaus, pirmasis Fotografijos muziejaus vadovas. Surengė kelias mokslines-praktines konferencijas. Pirmųjų Lietuvoje filokartijos istorijos konferencijų 2000 m. – „Lietuviškų atvirukų ištakos“, 2001 m. – „Lietuviškų atvirukų paveldas ir jų klasifikavimas“ organizatorius. 2000 m. su sūnumi Raimondu Šiaulių „Aušros“ muziejui padovanojo daugiau kaip 60 000 atvirukų kolekciją. 2005 m. muziejui perdavė 45 000 negatyvų.
Svarbiausi darbai
Serijos: „Kultūros veikėjų portretai“; „Kryžių kalnas“; „Ugniagesiai“.
Svarbiausios parodos
Surengė tarprespublikines fotografijos parodas:
Personalinės parodos:
Boikotas
Boikotas – politinė, ekonominė ar moralinė kovos forma, kada visiškai ar iš dalies nutraukiami santykiai su atskiru asmeniu, organizacija, įmone, valstybe ar valstybių koalicija, tokie, kaip bendravimas, priėmimas į darbą, prekyba, skolinimasis ir pan.
Žodis boikotas kilo iš anglų valdytojo C. K. Boikoto, kurio atžvilgiu pirmą kartą 1880 m. airių nuomininkai pritaikė šį metodą.
Louis-Michel Lepeletier
Lui Mišelis Lepeletjė de Sen Faržo (, 1760 m. balandžio 29 d. Paryžius – 1793 m. sausio 20 d. ten pat) – Prancūzijos politikas, teisininkas, pedagogas.
Biografija
1789 m. išrinktas bajorų deputatu į Generalinius luomus. Prancūzijos revoliucijos įvykių veikiamas prisijungė prie Trečiojo luomo deputatų. 1790 m. išrinktas Steigiamojo susirinkimo pirmininku balsavo už aristokratų titulų panaikinimą.
Nuo 1792 m. Konvento narys. 1793 m. balsavo už mirties bausmę Liudvikui XVI. Bausmės išvakarėse rojalistų nužudytas.
Veikla
thumb|left|Lepeteljė nužudymas Sudarė Nacionalinį švietimo planą, numatantį įvesti visuotinį nemokamą mokslą 5–12 m. berniukams ir 5–11 m. mergaitėms, įkurti valstybės išlaikomus nacionalinius ugdymo namus su internatais. Plane buvo pabrėžiamas pasaulietinis mokymo turinys, fizinio darbo reikšmė. Planą Prancūzijos revoliucijos veikėjas Maksimiljanas Robespjeras 1793 m. liepos 13 d. pateikė tvirtinti Konventui, bet šis jo nepriėmė. Lepeletjė švietimo reformos projektas turėjo įtakos demokratinės pedagoginės minties raidai.
Viešintos (kaimas)
Viešintos – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Viešintų miestelio.
Endriuškaičių ežeras
Endriuškaičių ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Grumblių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 144,8 m. Rytinis krantas aukštas, kiti – žemi, užpelkėję. Aplinkui stūkso Plokštinės miškas. Į pietvakarius plyti pelkės – Endriuškaičių tyrai. Šiaurėje išteka upelis į už 0,2 km tekančią Uošną (Babrungo upės intakas). Į pietus įsikūręs Endriuškaičių kaimas.
Amerikinės kuojos
Amerikinės kuojos (Hesperoleucus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Gargždų miesto stadionas
Gargždų miesto stadionas – įvairios paskirties stadionas Gargžduose, kuriame namų rungtynes žaidžia A lygos klubas FK Banga Gargždai. Priskirtas antrajai UEFA stadionų kategorijai.
miniatiūra|250px|left|Stadionas
Istorija
Atidarytas 1970 m. Stadiono talpa 2300 sėdimų vietų. Pagrindinė tribūna dengta.
2009 m. buvo pradėti darbai ir vietoje paklota nauja dirbtinės dangos aikštė.
2011 m. buvo renovuotas. Įrengta apšvietimo sistema bei dviejų žvaigždučių FIFA dirbtinė danga.
2017 m. stadione buvo išklota bėgimo takų danga, įrengtos dvi krepšinio aikštelės, dvi šuolių į tolį aikštelės, rutulio stūmimo ir disko metimo zonos, nupirkti trys mobilūs krepšinio stovai. Visiems šiems darbams reikėjo daugiau nei 264 tūkst. eurų.
Kobilanai (Liublino vaivadija)
Istorija
Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1809-1952 m. kaimas buvo Kobilanų valsčiaus centras. 1890 m. kaime pastatyta Kobilanų Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė.
Ispanijos karalius
Pirmtakai
Ispanijos karalystės valdovų pirmtakais buvo:
Istorija
thumb|Ispanijos Burbonų herbas nuo 1975 m. Ispanijos karalystė faktiškai susikūrė 1492 m. sausio 2 d., kai Kastilijos ir Leono karaliai Izabelė Katalikė ir Ferdinandas II Katalikas, taip pat ir Aragono karalius, užėmė Grenadą ir užbaigė Rekonkistą. Ferdinando ir Izabelės valdoma Ispanija apėmė visą Iberijos pusiasalį, išskyrus Portugaliją. Jie valdė Balearų, Sicilijos, Sardinijos salas, Neapolio karalystę Apeninų pusiasalyje. K. Kolumbui 1492 m. spalio 12 d. atradus Ameriką, Ispanija iki XVI a. vidurio užėmė ir kolonizavo didesniąją Pietų ir Vidurio Amerikos dalį.
Ispanijos karalystės valdovai
{| ! Paveikslas || Herbas || Vardas || Laikotarpis || Paveikslas || Sutuoktiniai vaikai || Pastabos !colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Habsburgai
!colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Burbonai
!colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Bonapartai
!colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Burbonai
!colspan=7 align=center style="background: #ccccff;"|Laikinoji vyriausybė (1868–1870 m.) !colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Savojiečiai
!colspan=7 align=center style="background: #ccccff;"|Pirmoji Respublika (1873–1874 m.) !colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Burbonai
!colspan=7 align=center style="background: #ccccff;"|Antroji Respublika (1931–1939 m.) !colspan=7 align=center style="background: #ccccff;"|Generolo F. Franco diktatūra (1939–1975 m.) !colspan=7 align=center style="background: #87CEEB;"|
Agluonėnų senosios kapinės
Agluonėnų senosios kapinės – senosios evangelikų liuteronų kapinės Agluonėnuose, Klaipėdos rajone. Įsikūrusios gyvenvietės šiauriniame pakraštyje, prie kelio. Nuo 1997 m. įtrauktos į Kultūros paminklų sąrašą (unik. kodas: 24343).
Šilutės miesto stadionas
Šilutės miesto stadionas – įvairios paskirties stadionas Šilutėje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Namų rungtynes žaidžia LFF I lygos klubas FK Šilutė. Stadione yra 3000 sėdimų vietų, iš kurių 400 dengtos.
Istorija
Stadionas atidarytas 1938 m. Renovuotas 1967 m. ir 2005 m. Po paskutinės renovacijos atitinka UEFA reikalavimus. Pirmos oficialios varžybos buvo sužaistos 2005 m. liepos 23 d.
Mikalaučiškės
miniatiūra|left|Riboženklis
Etimologija
Mikalaučiškės – dvarininkinis vietovardis: kaimą įkūrė LDK iždininkas ir Trakų kaštelionas Mikalojus Kiška. XX a. pradžioje minimas kaip Paškovas, tarpukariu – Mykolinė.
Istorija
miniatiūra|left|Biblioteka
1627 m. LDK iždininkas ir Trakų kaštelionas Mikalojus Kiška įkūrė palivarką, pavadintą Naujuoju dvaru. 1782 m. priklausė totoriui Jablonskiui. 1795 m. Paparčių parapijos revizijoje nurodyta, kad Mikalaučiškių palivarką valdė Mykolas Dušakevičius. Prie Gamantos upelio veikė girnų malūnas.
Sovietmečiu veikė Mikalaučiškių pradinė mokykla.
Infliacijos spiralė
Infliacijos spiralė – automatinis kainų koregavimo mechanizmas.
Ūkyje dėl kokių nors priežasčių atsiradus daugiau pinigų pakyla kainos ir taip padidėja infliacija. Didesnio pinigų kiekio atsiradimo priežastis dažniausiai yra valstybės įvykdyta pinigų emisija. Atsiradus daugiau pinigų, kainos gali pakilti dar daugiau ir dėl to pinigų suminė perkamoji galia bus dar mažesnė negu buvo. Toliau nedidėjant pinigų kiekiui ar augant mažesniais tempais, infliacija būna žemesnė negu naujai išleistų pinigų kiekis ir taip atsistato tikra pinigų perkamoji galia.
Resident Evil 6
Žaidimas buvo sąlygiškai komerciškai sėkmingas, 2014 m. spalio mėn. duomenimis žaidimo buvo parduota 4,78 mln. kopijų. „Capcom“ tikėjosi parduoti 7 mln. kopijų. 2015 m. viduryje žaidimo pardavimai viršijo 6,2 mln. kopijų.
Žaidimas sulaukė vidutiniško kritikų įvertinimo. Metacritic suvestinės duomenimis, vidutiniškai žaidimas kritikų įvertintas 74 balais iš 100 PS3 konsolei ir 67 iš 100 Xbox 360 konsolei.
Apie žaidimą
„Resident Evil 6“ yra „Resident Evil“ kompiuterinių žaidimų ir filmų frančizės dalis. Žaidimas pasiekiamas „PlayStation Network“ ir „Steam“ tinklais. Jame valdomi ir sutinkami iš buvusių žaidimų žinomi herojai: Leonas Skotas Kenedis, Chrisas Redfyldas, Šeri Birkin, Ada Vong. Žaidime pristatyti nauji frančizės veikėjai: Elena Harper, Džeikas Miuleris ir Pirsas Nivansas. Kaip įprasta „Resident Evil“ frančizės žaidimams 6-oje dalyje žaidėjo valdomi herojai kovoja su bioteroristine organizacija, kuri nori pakeisti pasaulį, ir jos sukurtais įvairiais mutavusiais monstrais.
Žaidimo pradžią galima pasirinkti iš kelių žaidimo sunkumo lygių. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje valdant herojų iš trečiojo asmens perspektyvos. Herojus valdo pradinį ginklą, kitus ginklus randa žaidimo eigoje. Šovinius pameta nugalėti monstrai arba jie randami statinėse, dėžėse. Gydymo porcijas, kaip įprasta „Resident Evil“ žaidimams, galima gamintis iš randomų žolelių. Nauja yra tai, kad „gyvybės“ rezervai atstatomi porcijomis, kaip naudojant tabletes. Herojus gali kautis kojomis, rankomis, peiliu, slėptis, pabėgti nuo monstrų. Pereinant kambarius kartais tenka išspręsti nesudėtingus galvosūkius, rasti raktus, įspėti kodus. Didesniąją žaidimo dalį užima tiesioginės kovos su monstrais, tuo žaidimas labiau panašus į trečiojo asmens šaudyklę. Siužeto vingiai atskleidžiami vaizdo intarpuose. Žaidime naudojamas herojų bendradarbiavimo (Co-op) principas, pavyzdžiui, duris žaidėjas gali atidaryti tik tuomet, kai jas pastumia abu herojai ir pan. Herojui esant beveik prie mirties, kitas veikėjas gali automatiškai trumpam jį atgaivinti, jei spėja pribėgti.
Žaidimas suskirstytas į kampanijas, kuriose nuolat dalyvauja 2 herojai, išskyrus Ados kampaniją. Antrąjį herojų gali valdyti kitas žaidėjas prisijungęs interneto pagalba. Antro žaidėjo įsijungimas įmanomas bet kuriame žaidimo taške. Nesant antrojo žaidėjo, kito herojaus veiksmus valdo kompiuterinis intelektas. Žaidime renkami savybių taškai, už kuriuos galima pasitobulinti kai kurias ypatybes, pavyzdžiui, sumažinti ginklo atatranką, padidinti šūvių žalą ir pan. Žaidime galima surinkti 50 trofėjų − iššaudant gyvatės emblemas (serpents emblem).
Kampanijos: Papildoma kampanija: thumb|right|220px| Žaidimo kadras: Džeikas Miuleris ir Šeri Birkin. Didesnioji žaidimo veiksmo dalis vyksta naktį ar tamsiuose pastatų patalpų šešėliuose Žaidimo pradžioje galima rinktis vieną iš pirmų trijų kampanijų, o perėjus visas tris kampanijas pasiekiama papildoma Ados kampanija (vėlesnėje žaidimo versijoje Ados kampanija pasiekiama perėjus 1 iš trijų pradinių kampanijų). Kiekviena kampanija suskirstyta į penkis skyrius, kurių gale reikia susikauti su „bosu“ (išskyrus Ados kampaniją, kuri trumpesnė). Kiekviena kampanija turi atskirus, tačiau susijusius siužetus. Jų veiksmas vyksta panašiose vietovėse ir tuo pačiu laiku, ir kai kuriose siužeto vietose atskirų kampanijų herojai susitinka − tokiu būdu žaidėjui yra suteikta galimybė žaisti atskirų kampanijų atitinkamus skyrius vieną po kito, kartu sekant herojų nuotykius tuo pačiu laiku. Alternatyviai, kampanijas galima žaisti paeiliui.
Siužetas
Veiksmas prasideda 2012 m. Džeikas Miuleris yra buvusio piktavalės korporacijos „Umbrella“ agento Alberto Veskerio (žuvęs žaidime „Resident Evil 5“) sūnus, kuris paveldėjo tėvo atsparumą virusinėms genetinėms mutacijoms. Šeri Birkin yra pasiunčiama nacionalinio saugumo patarėjo Dereko Klifordo Simonso, kad išvestų jį iš Edonijos miesto, kažkur fikcinėje Pietų slavų valstybėje, kurioje vyksta pilietinis karas ir naudojami bioteroristiniai ginklai. Mieste vienu metu kovoja antibioteroristinės organizacijos B.S.A.A. kovos grupė, vadovaujama Chriso Redfyldo. Kovos metu Šeri ir Džeikas yra pagrobiami bioteroristinės organizacijos, pasivadinusios „Neo Umbrella“, agentės Ados Vong, o Chriso grupė paverčiami mutantais, išskyrus patį Chrisą ir jo padėjėją Pirsą.
Veiksmas nusikelia į 2013 m., kai JAV prezidentas siekia pranešti pasauliui apie katastrofą Rakūno mieste („Resident Evil“ pirmųjų žaidimų įvykiai). Besirengiant pranešimui JAV fikciniame Tol Oukso mieste įvyksta C viruso proveržis. Juo apsikrečia prezidentas, kurį priverstas nušauti Leonas Skotas Kenedis, lydimas agentės Elenos Harper. Jie po to ieško nacionalinio saugumo patarėjo D. K. Simonso, kuris pagrobė Elenos seserį ir yra spėjamas bioteroristinio išpuolio organizatorius. Visi herojai, kovoje dėl savo siekių, susitinka Kinijos Lanšiano mieste, kur vėl turi sutrukdyti pragaištingo viruso paplitimui pasaulyje …
Chaos and the Calm
Chaos and the Calm – debiutinis studijinis britų muzikanto James Bay albumas, išleistas 2015 m. kovo 20 d. Nors albumas ir susilaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, jis debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Chaos and the Calm“ buvo nominuotas geriausio roko albumo nominacijoje, o singlas „Hold Back the River“ – geriausios roko dainos.
Alabama (upė)
Alabama  – upė pietryčių JAV, Alabamos valstijoje. Prasideda Apalačų priekalnėse, susiliejus Kusos (Coosa) (ištakas gauna Apalačuose, Džordžijoje) ir Talapusos upėms. Teka į pietvakarius Meksikos įlankos žemuma, kerta skersai visą Alabamos valstiją. Žemupyje susilieja su Tombigbio upe ir Mobilo pavadinimu įteka į Meksikos įlankos Mobilo įlanką. Sudaro deltą.
Rotores de Portugal
Rotores de Portugal ('Portugalijos sraigtai') – Portugalijos Oro pajėgų sraigtasparnių skrydžių demonstravimo komanda, įkurta 1976 m. ir priskirta 552-ajai eskadrilei. Bazuojasi Bežos aviacijos bazėje. Šiuo metu turi 3 sraigtasparnius Aérospatiale Alouette III. Komanda kelis karus buvo išformuota ir vėl suformuota.
Alabama (upė)
Alabama laivuojama nuo Montgomerio. Žiotyse įsikūręs Mobilo uostas.
Rotores de Portugal
Komanda buvo įkurta 1976 m. Oro pajėgų štabo viršininko įsakymu, kad atstovautų Portugalijai keliuose šalyje vykusiuose šventiniuose renginiuose. 1976-1994 m. komanda atliko 41 parodomąjį skrydį.
Alabama (upė)
thumb|left|160px|Alabamos upės baseinas
Rotores de Portugal
2005 m., 53-iųjų Oro pajėgų metinių proga, komanda buvo vėl atkurta ir priskirta 552-ajai eskadrilei.
Goco sala
Gozo sala (, tariama – Audeš) – antroji pagal dydį Maltos archipelago sala. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos Respubliką.
Pavadinimo kilmė
Gocas − tai senų salos pavadinimų, tokių kaip Gaulos, vedinys.
Kataras (durklas)
thumb|XVII a. kataras LuvreKataras (devanagari: कटार) – ypatingos konstrukcijos senovinis indiškas durklas skersine rankena. Gardą sudaro dvi plieninės plokštelės, einančios išilgai dilbio, sujungtos vienu ar keliais skersiniais, kurie yra rankena. Plokštelių priekiniai galai pereina į lygiašonio trikampio formos dviašmenę geležtę. Geležtės ilgis – nuo keliolikos iki keliasdešimt centimetrų (būdavo ir 1 metro geležčių, bet tai jau nebe durklas, o katariškas kalavijai). Katarus naudojo tik Indijoje, tai grynai indiškas ginklas. Juos nustojo vartoti XIX a.
Goco sala
Geografija
Nominali Goco sostinė − Viktorijos miestas.
Kataras (durklas)
Tai artimų kirstynių ginklas, efektyvus tiek šoniniams kertamiems smūgiams į nešarvuotą priešininką, tiek šarvus pramušiantiems dūriams.
Goco sala
Geografija
Goco salos plotas yra 67 kvadratiniai kilometrai, o jos dydis panašus į Panevėžio miesto dydį. Goco sala yra vos už šešių kilometrų nuo Maltos Cirkewwa uosto. Salos ilgis yra 14 kilometrų, o plotis 7 kilometrai.
Kataras (durklas)
Pietų Indijos katarai paprastai būdavo platūs ties rankena ir tiesiomis linijomis siaurėdavo link smaigalio. Geležtė paprastai būdavo su grioveliais, o link smaigalio geležtės šonuose eidavo iškilos briaunos, sutvirtinančios geležtę duriamojo smūgio į šarvus metu. Neretai kataro geležtė ir dilbio pokštelės būdavo nukaltos iš vieno plieno gabalo. XVI-XVII a. Indijoje kartais naudojo europietiškas geležtes, kurias prikniedydavo prie kataro rankenos. Egzistavo katarais su dvišakais smaigaliais ar dviem ar net trimis geležtėmis. Egzistavo ir katarai išsiskleidžiančia geležte. Jų rankena būdavo iš dviejų strypelių, įbedus katarą dūrėjas suspausdavo rankenos strypelius – artimesnį geležtei paspaudus pirštais geležtė išsiskleisdavo į dvi ar tris siauras geležtes, kurios padidindavo žaizdą. Dar viena katarų forma buvo katarai, kurie turėjo dilbį apgobiantį skydą. Marathos imperijoje iš katarų su išplėtota dilbio apsauga išsivystė vadinamasis pirštininis kalavijas (gauntlet sword) pata.
Goco sala
Geografija
Palyginus su Maltos sala, Goco sala yra mažiau urbanizuota bei kur kas žalesnė. Saloje plyti erdvūs laukai, didelė dalis pakrantės dar nėra apgyvendinta. Ypatinga Goco salos savybė yra kalvos – net oficialiame Goco herbe pavaizduotos trys kalvos. Šios trys kalvos yra matomos iš visų pusių, o didžiausia jų yra 190 metrų Ta' Dbieg kalva, netoliese San Lavrenco miestelio.
Kaip ir Maltos saloje, čia vyrauja uplėtos kalkakmenio pakrantės bei smėlėtos įlankos. Vakarinėje salos pakrantėje galima pasigrožėti stačiomis kalkakmenio uolomis, tuo tarpu rytinė dalis nėra stati ir joje galima džiaugtis smėlėtais paplūdimiais. Populiariausi iš jų San Blas ir Ramla.
Kataras (durklas)
Kataras yra unikalus ginklas, kadangi juo kaunantis juo dūriai primena ne dūrius įprastiniu durklu, bet smūgius kumščiu, Todėl kautynių kataru stilius specifinis, paprastai teigiama, kad atakuoti juo paprasčiau.