cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltojo erelio ordinas
Istorija
Pirmieji juo buvo apdovanoti didikai, parėmę Frydricho Augusto kandidatūrą karaliaus rinkimuose: Karolis Stanislovas Radvila, Jeronimas Liubomirskis, Mykolas Kazimieras Oginskis, Stanislovas Kostka Potockis, Stanislovas Malachovskis ir atamanas Ivanas Mazepa. Augustas III ir jo ministras Henrikas Briulis ordino vertę sumenkino, pradėję jį dalyti net už labai abejotinus nuopelnus. Vienu iš paskutiniųjų Baltojo erelio ordinų apdovanota Rusijos imperatorė Jekaterina II, kuri po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo jį ir panaikino.
Iš naujo ordinas įsteigtas 1807 m., kai susikūrė Varšuvos kunigaikštystė ir atsikūrė Lenkijos karalystė. Tačiau po 1831 m. sukilimo pralaimėjimo ordinas tapo ir jos ordinų hierarchijoje užėmė trečią vietą. Carai juo apdovanojo 1017 asmenų.
1921 m. vasario 4 d. Lenkijos Respublikos Seimas Baltojo erelio ordiną paskelbė aukščiausiu šalies valstybiniu apdovanojimu. Iki 1939 m. juo apdovanoti 24 Lenkijos piliečiai, 187 užsieniečiai, iš jų 33 monarchai ir prezidentai, 10 ministrų pirmininkų, 12 valdančiųjų dinastijų atstovų ir 15 ministrų.
Po Antrojo pasaulinio karo ordinas teikiamas nebuvo, nors nebuvo ir panaikintas. 1944 m. gruodžio 22 d. Lenkijos liaudies išsivadavimo komiteto dekrete dėl valstybinių apdovanojimų jis įrašytas tarp kitų ordinų ir medalių. 1949 m. aukščiausiu valstybės apdovanojimu paskelbtas Liaudies Lenkijos statytojų ordinas. 1960 m. vasario 17 d. ordinų įstatyme Baltojo erelio ordino jau nebebuvo. Emigracijoje šiuo ordinu apdovanoti tik Hermanas Lybermanas, Vladislovas Sikorskis, Tadeušas Tomaševskis ir Eustachijus Sapiega.
Prauslių apylinkė
Prauslių apylinkė (iki 1962 m. Kunigiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Kunigiškių vardu. 1944 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1949 m. – Žemaitkiemio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. prijungta dalis Knitiškių apylinkės. 1962 m. liepos 26 d. perkeltas apylinkės centras į Prauslius ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas. 1963 m. sausio 12 d. Prauslių apylinkė prijungta prie Staškūniškio apylinkės.
Valsčius (Prūsija)
Valsčius  – 1874–1945 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos ir iki 2010 m. sausio 1 d. Šveicarijos Berno kantono administracinis teritorinis vienetas.
Istorija
Valsčiaus valdytojas, renkamas, arba karaliaus, vėliau valdančiojo prezidento skiriamas 6 metų kadencijai, buvo vyriausia krašto policijos institucija. 1920 m. Gdansko mieste kadencija sutrumpinta iki 4 metų, Klaipėdoje – iki 3 metų.
Bartolomé de las Casas
thumb|right|Bartolomé de las Casas
Ažuraistis
left|120px
Bartolomé de las Casas
Bartolomé de las Casas (Bartolomėjus de las Kasas; 1484 m. rugpjūčio 24 d. Sevilijoje – 1566 m. liepos 17 d.) buvo XVI a. ispanų dominikonų dvasininkas ir pirmasis nuolatinis Čiapo vyskupas.
Jį sukrėtė ispanų konkistadorų atliekamas čiabuvių genocidas ir kankinimai. Liuteronai ir Amerikos evangelikai liuteronai jį mini kaip misionierių liepos 17 d.
Ažuraistis
Ažuraistis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6 km į pietvakarius nuo Zarasų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,36 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 151,6 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežerą supa Gražutės miškas. Iš pietų į šiaurę prateka N-2 upelis link Nikajaus upės (Dauguvos intakas). Į šiaurės vakarus įsikūręs Asavytų kaimas, eina plentas.
Bartolomé de las Casas
Biografija
Su tėvu jis emigravo į Espanjolos salą 1502 m. per Nicolás de Ovando ekspediciją, kuomet jis stebėjo tainų žudynes. Po aštuonerių metų jis tapo dvasininku ir buvo misionieriumi tarp Kubos aravakų 1512 m. Ten jis gavo repartimiento (vietinių darbo panaudojimo leidimą), kuriuo pasinaudojo. Tačiau nuo 1514 m. jis tapo tvirtu Ispanų kolonizacijos priešininku ir 1522 m. įstojo į Dominikonų ordiną. 1520–1521 m. jis bandė sukurti lygiateisiškesnę kolonijinę sistemą Venesueloje, bet sumanymą sabotavo kaimynai, prieš jį sukurstę vietinių indėnų sukilimą.
Istorinė svarba
Las Casas taip pat parašė Historia de las Indias ir buvo Kristupo Kolumbo žurnalo redaktorius. Nors encomienda sistema triumfavo ir ispanų kolonistai praturtėjo Bartolomé de las Casas kūriniai buvo išversti į kitas Europos kalbas. Jie turėjo įtakos Mišelio de Montenio požiūriui į Naująjį pasaulį.
Hesdenas-Zolderis
Hesdenas-Zolderis – miestas šiaurės rytų Belgijoje, į šiaurę nuo Haselto. Zolderio rotušė, Šv. Pranciškaus mokykla ir ligoninė, Zolderio geležinkelio stotis, Meilanto pilis.
Istorija
Miestas įkurtas 1977 m. sujungus Hesdeno ir Zolderio gyvenvietes. Iki XX a. pabaigos buvo gerai išvystyta kalnakasybos pramonė.
Sportas
Mieste yra buvusi F1 automobilių trasa „Terlaemen“. Miestą iki 2006 m. atstovavo Koninklijke Heusden-Zolder futbolo klubas.
2019 m. mieste vyko 2019 m. pasaulio BMX čempionatas.
Vyriausiasis gubernatorius
Istorija
Pareigos galėjo atsirasti kaip paprasto gubernatoriaus pareigos, o vėliau, pridedant valdomas teritorijas, virsti vyriausiojo gubernatoriaus pareigomis. Taip kito Siera Leonės gubernatorių (būstinė - Fritaunas) pareigos abiem laikotarpiais, kai egzistavo Britų Vakarų Afrika (1821 m. spalio 17 d. - 1850 m. sausio 13 d. ir 1866 m. vasario 19 d. - 1888 m. lapkričio 24 d.). Prijungtosios teritorijos buvo Gambija, Britų Aukso krantas (dabartinė Gana) ir antrąjį tarpsnį - Lagoso teritorija (vėliau kolonija, dabartinėje Nigerijoje).
Britų Pietinių Karibų salose šį titulą turėjo Grenados gubernatorius (1762-1802; 1779-1784 neužimta), kiti komponentai buvo Dominika, Sent Vinsentas, Grenadinai ir Tobagas; vėliau, 1833-1960 sausio 1 d. - visos Britų Priešvėjinių salų dalys.
Kazimieras Bieliukas
Biografija
Tėvas Kazys Bieliukas vengdamas carinės Rusijos kariuomenės XIX a. antroje pusėje išvyko į JAV. Užsidirbęs pinigų grįžo į Lietuvą ir prie vaizdingo Rausvės upelio Dugnų kaime nusipirko 47 ha ūkį su trobesiais. Vedė gretimo kaimo merginą Uršulę Merkevičiūtę. Jiedu išaugino 4 vaikus: dukrą Viktoriją, sūnus – Kazimierą, Bronių ir Liudą.
Būdamas trylikos metų Kazimieras baigė Paežerių pradžios mokyklą ir rengėsi mokytis Marijampolės gimnazijoje, bet prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Už Rusijos kareivių slėpimą ir šelpimą buvo areštuotas tėvas ir karo lauko teismo nuteistas katorgos darbams į Vokietiją. Tik 1918 m. Kazimieras įstojo į Marijampolės realinę gimnaziją, kurią sėkmingai baigė 1924 m. Tais pačiais metais įstojo į Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą, pasirinko studijuoti biologiją. Mokydamasis ėmėsi bet kokio darbo – iš motinos gaunamos pajamos buvo menkos, nes 1922 m. sudegus sodybai, ją atstatydamas mirė tėvas. Studijuodamas ypač susidomėjo gyvūnijos ryšiais su supančia aplinka, gyvūnijos geografija, pamilo Lietuvos ežerus ir upes, juos tyrinėjo visą gyvenimą.
1929 m. baigė universitetą ir iki 1932 m. mokytojavo Kauno suaugusių gimnazijoje, dirbo Kauno savivaldybėje, rėmė studijuojančius brolius. 1932 m., kai Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete formavosi geografijos katedra, perėjo dirbti į universitetą, kuriame dirbo laborantu, vyr. laborantu, jaunesniuoju asistentu, vyresniuoju asistentu, docentu, profesoriumi. Mokslinio tyrimo specializacija – limnologijos morfologija. 1932 m. buvo komandiruotas specializuotis į Latvijos universiteto Fizinės geografijos institutą. 1934–1935 m. žiemą Marijampolės ir Seinų apskrityse atliko Dovinės baseino ežerų giluminius matavimus nuo ledo, 1936 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė daktaro disertaciją „Dovinės baseino ežerai“. 1938–1939 m. komandiruotas habilituotis į Prahos universiteto Geografijos institutą, ten parengė habilitacinį darbą ir įgijo teisę dėstyti aukštojoje mokykloje.
Nuo 1939 m. spalio mėn. dirbo Vilniaus universitete. 1939–1941 m. ūkio reikalų prorektorius. 1940–1952 m. fizinės geografijos katedros vedėjas, 1940 m. profesorius. Vokiečių okupacinės valdžios atleistas, paskirtas docentu. Per visą nacistinės Vokietijos okupacinį laikotarpį slėpė ir išlaikė iš geto pabėgusį docentą Jakobą Movšovičių, kai kuriuos kitus žmones. Prie Vilniaus artėjant frontui rūpinosi, kad nežūtų Vilniaus universiteto biblioteka, su kitais darbuotojais dieną naktį budėjo ant stogo, gesino įsižiebusį gaisrą, kartu su kitais profesoriais įkalbėjo vokiečių kareivį neprijungti sprogdiklio prie sprogmens, padėto statiniuose Skargos kieme. Taip išsaugojo universiteto pastatą.
1944 m. liepos 16 d. – 1946 m. Vilniaus universiteto rektorius. Apie universiteto atkūrimą pranešė per radiją ir kvietė dėstytojus bei studentus grįžti tęsti studijų. 1946–1962 m. LSSR MA prezidiumo akademikas sekretorius. 1946–1963 m. Geologijos ir geografijos instituto direktorius. 1957 m. jo iniciatyva suorganizuota Lietuvos geografų draugija, 1957–1967 m. draugijos pirmininkas. Jo rūpesčiu pradėtas leisti draugijos leidinys „Geografinis metraštis“. Jis taip pat buvo ilgametis „Žinijos“ draugijos narys. 1963–1978 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriaus vadovas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Darbai
Pirmąją mokslinę publikaciją „Grabestos ežero morfometrija“ paskelbė 1934 m. gamtos mokslų žurnale „Kosmos“. Spaudoje paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių Lietuvos ežerų morfologijos klausimais. Taip pat rašė mokslo populiarinimo žurnaluose „Gamta“, „Mūsų gamta“.
Dubesario herbas
thumb|200px|Dubesario herbas Dubesario herbas – oficialus Dubesario miesto simbolis.
Abdelaziz Bouteflika
Abdelazizas Buteflika (g. 1937 m. kovo 2 d. Udždoje, Prancūzijos Maroke – m. 2021 m. rugsėjo 17 d. Zeraldoje, Alžyre ) – Alžyro prezidentas 1999–2019 m.
Biografija
1978 m. mirus jo rėmėjui, prezidentui Chuariui Bumedjenui, A. Buteflika pradėjo prarasti pasitikėjimą, buvo kaltinamas korupcija. 1981 m. jis pasitraukė į Šveicariją ir vėliau į JAE. Po 9-ojo dešimtmečio viduryje kritusių naftos kainų Alžyro valdžia liberalizavo politiką, Islamiško Išsigelbėjimo Frontas (FIS) pradėjo įgauti įtaką šalyje. 1987 m. grįžęs į Alžyrą A. Buteflika buvo priimtas atgal į Nacionalinio Išlaisvinimo Fronto (FLN) centrinio komiteto narius. 1991 m. kariškiai užgrobė centrinę valdžią, prasidėjo pilietinės kovos. A. Buteflikai 1994 m. buvo siūlyta tapti Alžyro prezidentu, bet jis atsisakė dėl per didelės kariškių įtakos valdyme. Po 5-erių metų, 1999 m. jis sutiko kandidatuoti į prezidento postą rinkimuose ir lengvai juos laimėjo surinkęs 74 % balsų. Pirmuoju jo uždaviniu buvo sustabdyti pilietines kovas, kas įgyvendinta 2005 m. Taikos ir Nacionalinio Susitaikymo susitarimu, kuriuo buvo suteikta amnestija įvairioms ginkluotoms grupėms. 2004–2014 m. vyravusios aukštos naftos kainos leido jam atgaivinti ekonomiką, įgyvendinti stambių infrastruktūros projektų ir pradėti statyti didžiausią Afrikos mečetę. Tačiau tai netenkino didelės dalies alžyriečių lūkesčių, jis buvo kaltinamas asmeninių interesų siekimu ir vis labiau diktatorišku valdymu. 2008 m. A. Buteflika organizavo konstitucijos perrašymą, leidusį jam būti prezidentu trečią kadenciją.
2011 m. prasidėjus arabų neramumams, kurie nuvertė gretimų Tuniso ir Libijos ilgamečius prezidentus, A. Buteflika naudojo iš naftos sukauptus turtus dosnioms išmokoms siekdamas nuraminti nepatenkintuosius Alžyre. 2012 m. jis žadėjo trauktis iš prezidento pareigų, tačiau 2014 m. vėl kandidatavo ketvirtai kadencijai nepaisydamas prieš tai patirto širdies smūgio. 2019 m. vasario 22 d. jis paskelbė, kad kandidatuos penktajai kadencijai, kas sukėlė didžiulius visuomenės protestus. Jie nesiliovė. Buteflikai atšaukus savo siekį ir 2019 m. balandžio 2 d. jis paskelbė apie savo atsistatydinimą iš prezidento pareigų.
Apsara
thumb|right|200px|Apsaros hinduistinėje ikonografijoje Apsaros (vns., dgs. अप्सरसास् = apsarasās) – vedų ir hinduizmo mitologijoje pusdievės moteriškos lyties būtybės, gyvenančios daugiausia danguje, bet taip pat ir žemėje (upėse, kalnuose ir t. t.).
Kaip vandenų moteriškos dvasios (plg. su graikų nimfomis, slavų undinėmis ir pan.) jos minimos „Rigvedoje“ (X 123, 5; 10, 4 ir kt.) ir „Atharvavedoje“ (X 9, 9; XI 6, 4; 7, 27 ir kt.). Pagal vedų tekstus, apsaros, kaip ir kitos dvasios, geba grasinti žmonėms, pvz., užkerėdamos beprotyste iš meilės („Atharvavedoje“ pateikiami užkeikimai prieš šiuos kerus). Hinduizme apsaros, likdavusios gandharvų žmonomis, įgyja dangiškųjų kurtizanių ir šokėjų funkcijas. Jų atsiradimas aprašomas tekstuose skirtingai. Pagal „Ramajaną“ (I 45), jos atsirado dievams ir asurams plakant vandenį, o kadangi jie nepanoro imti atsiradusių apsarų į žmonas, jos ėmė „priklausyti visiems“. Vienuose puranų mituose apsaros – Kašjapos dukros, kitose – dešimt (ar vienuolika) labiausiai gerbiamų apsarų (tarp jų Menaka, Urvašė, Pramločia ir kt.) gimė iš Brahmos vaizduotės, o visos likusios buvo Dakšos dukterys. Apsarų skaičius puranose svyruoja nuo 2-3 dešimčių iki šimtų tūkstančių, ir jos klasifikuojamos į kelis rangus. Aukščiausiajam, „dieviškajam“ (daivika), rangui priklauso apsaros, tiesiogiai tarnaujančios dievams, ir neretai jų pavedimu vilioja asurus arba asketus, kurių nepriekaištingas gyvenimo būdas leistų susilyginti jiems su dievais. Tokiu būdu apsara Tilotama suviliojo brolius Sundą ir Upasundą, kurie po to vienas kitą nužudė; apsara Ghiritačė – rišį (išminčių) Bharadvadhą, tapusį Dronos tėvu. Apsara Menaka sugundė išminčių Višvamitrą ir pagimdė jam dukrą Šakuntalą; kitą apsarą Rambhą už bausmę Višvamitra daugeliui metų pavertė akmeniu.
Apsaros sugeba keisti savo išvaizdą, bet paprastai pasirodo kaip reto grožio moterys, dėvinčios brangiais rūbais, pasipuošusios brangakmeniais ir gėlėmis.
Pagal epinius tekstus, jos teikia malonumą Svargoje (dausose) mirtingiesiems kariams, kritusiems mūšio lauke ir tapusiems herojais.
Liga Deportiva Universitaria de Quito
Liga Deportiva Universitaria (LDU) – profesionalus Ekvadoro futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Kite.
Istorija
Šalies čempionais tapo 10 kartų. Dalyvavo Pietų Amerikos ir Libertadores taurės varžybose.
Rinija
Rinija (Rhynia) – 400 mln. metų senumo fosilinis augalas. Buvo paplitęs ankstyvajame devone visame pasaulyje.
Pirmosios liekanos rastos 1910 m. netoli Škotijos kaimo Rhynie (Aberdeenshire grafystė) suakmenėjusioje pelkės žemėje.
1917 m. rinijos buvo aprašytos moksliškai kaip Rhynia gwynne – vaughanii.
Kroatijos vėliava
thumb|right|250px|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|23px Valstybinė vėliava. Proporcijos: 1:2]] Kroatijos vėliava – stačiakampio formos audeklas padalintas į vienodo aukščio horizontalias juostas: raudoną viršuje, baltą per vidurį ir mėlyną apačioje. Per centrą įkomponuotas Kroatijos herbas.
Istorija
Panslaviška trispalvė vėliava Kroatijoje naudojama nuo 1848 m. Kroatijai buvus Jugoslavijos sudėtyje spalvos išliko, tačiau centre atsirado penkiakampė raudona žvaigždė, kuri 1990 m. gegužės mėn. buvo panaikinta.
Dabartinė vėliava yra įteisinta 1990 m. gruodžio 21 d. (apie 10 mėnesių anksčiau nei Kroatija paskelbė apie pasitraukimą iš Jugoslavijos sudėties).
Konstrukcija
left|300px
Harry Potter and the Half-Blood Prince
Harry Potter and the Half-Blood Prince  – nuotykių ir veiksmo žaidimas, kurį sukūrė „EA's Bright Light Studio“ ir išleido „Electronic Arts“. Žaidimas buvo išleistas 2009 m. liepos 30 d. ir yra skirtas Mac OS X, Microsoft Windows, Nintendo DS, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Xbox 360, mobile, Wii platformoms.
Kroatijos vėliava
Spalvos
thumb|right|200px|[[Vaizdas:FIAV 000110.svg|23px Tautinė vėliava. Proporcijos: 2:3]] thumb|right|200px|[[Vaizdas:FIAV 000001.svg|23px Jūrų vėliava. Proporcijos: 2:3]]
Harry Potter and the Half-Blood Prince
Kovojimo
הארי פוטר - משחקים
Kroatijos vėliava
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 199; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 216, 28, 63.
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 293; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 81, 186.
Pantone spalvų sistemoje: Žydra – Pantone 297; RGB spalvų sistemoje: Žydra – 130, 198, 226.
Pantone spalvų sistemoje: Auksinė – Pantone 116; RGB spalvų sistemoje: Auksinė – 252, 209, 22.
Alenas (BV)
Alenas  – miestas Vokietijos pietuose, Badeno-Viurtembergo žemėje, Švabijos Albo kalnuose, prie Kocherio upės (Nekaro dešinysis intakas). Mieste gyvena 66,3 tūkstančiai gyventojų (2007 m.).
Istorija
Miesto vietoje buvo romėnų gyvenvietė. Nuo 1360 iki 1803 m. Alenas buvo laisvasis miestas.
Ekonomika
Vystoma juodoji metalurgija, mašinų gamyba, metalo apdirbimas. Poligrafijos, popieriaus, medžio apdirbimo, optikos, tekstilės, maisto, chemijos pramonė.
Alenas žinomas kaip kurortas. Yra geologijos ir paleontologijos muziejus, rotušė, pastatyta 1636 m., barokinė bažnyčia, pastatyta 1765 m.
734 m.
734 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lyras
Lyras – miestas šiaurės Belgijoje, į pietryčius nuo Antverpeno. Išvystyta automobilių pramonė, gaminami „Van Hool“ autobusai. Stovi Šv. Gumaro bažnyčia, rokoko stiliaus rotušė, Šv. Margaritos bažnyčia (XVII a.).
Česlovas Pakuckas
Česlovas Pakuckas (, 1898 m. gruodžio 20 d. – 1965 m. balandžio 8 d.) – Lietuvos geologas, paleontologas.
Biografija
Gimė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Taurusiškės kaime. 1927 m. Baigė Vienos universitetą, įgijo daktaro laipsnį. Nuo 1930 iki 1940 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete Matematikos-gamtos fakultete. 1933 m. apgynė dviejų dalių habilitacinį darbą „Papilės oksfordo ir kelovėjo amonitų fauna“ ir „Papilės juros stratigrafinė apžvalga remiantis amonitų fauna“. 1934 m. suteiktas privatdocento mokslinis vardas. 1933 m. stažavosi Stokholme pas De Geerą siekdamas įsisavinti geochronologinį varvinių molių tyrimo metodą. 1940–1944 m. buvo Lietuvos geologijos tarnybos viršininkas. 1942–1944 m. buvo Vilniaus universiteto Geologijos katedros vedėju. 1946–1954 m. dirbo Vroclavo, o nuo 1955 m. Liublino universitetuose. 1960 m. gavo profesoriaus vardą. Mirė Liubline.
Krosnėnai
Krosnėnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šeštokų. Šalia kaimo telkšo Birutos tvenkinys.
Misterija
thumb|Misterijos „Nuvainikuota vaidilutė“ dalyviai 1928 m. gegužės 14 d.
Misterija – dramos žanras, kuriame simboliniais, stilizuotais vaizdais sprendžiamos žmonijos, tautos, individo likimo problemos. Misterijoms būdingas iškilmingumas, sakralinis paslaptingumas, dvasingumas.
Žanras susikūrė viduramžiais, vaizdavo daugiausia Biblijos scenas. Tačiau draminės misterijos šaknys yra senovės graikų ir romėnų religinės misterijos.
Lietuvoje misterijų yra sukūręs Vydūnas („Šventa ugnis“, „Mūsų laimėjimas“, „Jūrų varpai“), Liudas Gira („Beauštanti aušrelė“, „Paparčio žiedas“), Vincas Mykolaitis-Putinas („Nuvainikuota vaidilutė“), Vytautas Pranas Bičiūnas („Amžių karžygys“ - 1930 m.), Vincas Krėvė („Likimo keliais“).
Kriukai (Ylavos apskritis)
Kriukai arba Kamenka (, nuo 1907 m. Groß Krücken nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čiapajevo apylinkės kaimas.
Romuald Jakub Weksler-Waszkinel
Romuald Jakub Veksler-Vaškinel (1943 m. vasario 28 d. Švenčionyse, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos kunigas, filosofas.
Biografija
Gimė 1943 m. vasario 28 d. Švenčionių gete Jakubo ir Batios Vekslerių šeimoje. Prieš geto likvidaciją tėvai perdavė jį auginti vietos gyventojams Petrui ir Emilijai Vaškineliams, kurie jį pakrikštijo katalikų bažnyčioje. Po karo šeima išsikraustė gyventi į Paslenką. Baigė Olštyno kunigų seminariją, įšventintas į kunigus 1966 m. birželio 19 dieną. 1968–1971 m. studijavo filosofiją Liublino universitete. Specializavosi krikščionių-judėjų santykiuose ir prancūzų filosofijoje. Priklauso Lenkijos filosofų draugijai ir yra žydų studijų bendrijos narys. 1995 m. rugsėjo 1 d. R. Vaškinelio įtėviams Petrui ir Emilijai Vaškineliams po mirties buvo suteikti Pasaulio tautų teisuolių vardai.
Mateušas Radvila
Mateušas Radvila (, 1768 m. – 1818 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos imperijos karinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos Zietelos-Berdyčevo šakos, tėvas Udalrykas Kristupas Radvila, motina Eleonora Kamienska.
Valstybės tarnyba
Tarnavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje, po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo perėjo į tarnybą Rusijos imperijos kariuomenėje. Rusijos generolas, slaptasis valstybės patarėjas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Pagaminta Rumunijoje
Pagaminta Rumunijoje – 2010 m. sukurta komedija, nufilmuota dokumentiniu stiliumi. Joje pasakojama apie britų ir amerikiečių nuotykius ir nesusipratimus, filmuojant istorinį filmą Rumunijoje.
Kantas (Kirgizija)
Kantas  – miestas šiaurės Kirgizstane, Ču srityje, 20 km į rytus nuo Biškeko. Svarbus pramoninis ir žemės ūkio centras. Yra Rusijos karinė oro bazė.
Istorija
Tarybiniais metais Kante gyveno nemažai Pavolgio vokiečių, tačiau po 1990 m. smukus vietiniai ekonomikai dauguma jų išsikėlė.
Menaka
thumb|MenakaMenaka (sanskritu/hindi: मेनका, menakā), kitaip Mena, hinduizmo mitologijoje dieviškoji apsara, pirmą kartą minima „Jadžurvedoje“.
Įsakius Brahmai, suvyliojo išminčių Višvamitrą, kad atitrauktų jo dėmesį nuo asketinių žygdarbių, ir susilaukė nuo jo dukros Šakuntalos (Mahabharata I 72). Kita Menakos duktė – Pramadvara, tapusi Ruros žmona, buvo pradėta nuo gandharvos Višvavasos (I 8).
735 m.
735 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mikalojus Radvila XII
Mikalojus Radvila XII (, 1751 m. – 1810 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės karinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Dzieciolo-Berdyčevo šakos, tėvas Stanislovas Radvila V, motina Karolina iš Pociejų. Sesuo Ana Olimpija Mostovska. Žmona Pranciška Butlerytė (Franciszka z Butlerow).
Šeima
Dukters Onos Radvilaitės (Anna Radziwiłłówna, 1785–1837 m.) pirmasis vyras Juozapas Narbutas. Jam mirus ištekėjo už Juozapo Chrapovickio, vėliaus už generolo Leskevičiaus.
Sūnūs Karolis Radvila (1787–1837) vedė Viktoriją Narbutaitę, bet vaikų neturėjo.
Duktė Julija Radvilaitė (Julia Radziwiłł, 1786–1873 m.) taip pat turėjo tris vyrus, pirmasis – Stanislovas Judickis, antrasis – dėdės Udalryko Kristupo Radvilos sūnus, Rusijos generolas Mateušas Radvila (1768–1818), trečiasis – Aleksandras Ignotas Liubomirskis (Aleksander Ignacy Lubomirski 1802–1893 m.), bet vaikų neturėjo.
Sūnus Mykolas Radvila (1791–1846), Varšuvos kunigaikštystės pulkininkas, valdė Podlužną Volynėje, vedė Emiliją iš Vorcelovų (Emilia z Worcelów). Jų sūnus Mykolas mirė mažas, o duktė Mercelina Radvilaitė (1817–1894 m.) ištekėjo už Aleksandro Čartoryskio ir į kultūros istoriją įėjo kaip Frederiko Šopeno globėja.
Sūnus Pranciškus Radvila (1800–1840 m.) palikuonių neturėjo.
Valstybės tarnyba
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės generolas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Kandys
thumb|240px|[[Kailinė kandis (Tinea pellionella)]] thumb|240px|[[Grūdinė kandis (Sitotroga cerealella)]] thumb|240px|[[Kopūstinė kandis (Plutella xylostella)]]
Kandys – drugių (Lepidoptera) būrio vabzdžiai. Tai viena iš trijų nesistematinių drugių grupių (kitos – dieniniai drugiai, naktiniai drugiai). Kandys nedidelės, sparnai padengti plaukeliais, su blakstienėlėmis, tupėdamos suglaudžia sparnus kaip vamzdelį. Didelė dalis kandžių yra kenkėjai, naikinantys audinius, kailius, uogas, vaisius, javus.
Sistematika
Kandžių šeimos:
Van Hool
thumb|150px|„Van Hool“ emblema
„Van Hool“ – Belgijos autobusų ir troleibusų gamybos bendrovė, įsikūrusį Lyre. Įkurta 1947 metais.
thumb|left|300px|„Van Hool“ autobusas
XXI a. pradžioje padėvėti „Van Hool“ miesto autobusai atvežti į Kauną, kursuoja miesto maršrutais. Šiauliuose kursuoja vienas "Volvo" suvdvejintas autobusas su "Van Hool" kėbulu.
Britanija
Žodžiu Britanija vadinama:
Monakas (miestas)
Monakas – Monako Kunigaikštystės sostinė, išsidėsčiusi prie Viduržemio jūros pakrantės. Tai vienas prestižiškiausių pasaulio miestų. Yra okeanografijos institutas (su muziejumi ir akvariumu), antropologijos muziejus. Išlikę XVI–XVIII a. pastatų, kunigaikščio rūmai (XIII–XIX a.), Šv. Mykolo katedra, Geraširdingumo koplyčia (XVII a.).
Sportas
Miestui atstovauja AS Monaco FC futbolo klubas, žaidžiantis Prancūzijos pirmenybėse.
Britų Vakarų Afrika
thumb|right|200px|Britų Vakarų Afrikos teritorijos thumb|right|200px|Britų Vakarų Afrikos vėliava Britų Vakarų Afrika  – D. Britanijos kolonijų Vakarų Afrikoje grupė, 1821–1850 ir 1866–1888 m. sudariusi D. Britanijos administracinį vienetą, o kitais laikotarpiais – tiesiog geografinis pavadinimas. D. Britanija šias kolonijas kolonizavo maždaug 1780–1960 m.
Istorinė jurisdikcija
Britų Vakarų Afrika (kitaip dar Britų Vakarų Afrikos nausėdijos 1821–1850 ir 1866–1888 m. sudarė atskirą administracinį vienetą, kurį valdė vyriausiasis gubernatorius, rezidavęs Siera Leonės sostinėje Fritaune.
Šiame regione kolonijos buvo steigiamos daugiausia kaip parama Karališkojo karo laivyno Vakarų Afrikos eskadrai, ne dėl noro plėstis ar išgauti ekonominę naudą. Pakrantės kaimuose laivynui buvo statomos anglių stotys ir sandėliai. Juose atsirasdavo darbo vietiniams gyventojams, tad tokiuose kaimuose imdavo gausėti gyventojų, ir einant laikui išaugdavo į miestus.
Britų Vakarų Afriką sudarė ne tik Siera Leonė, bet ir Gambija, Britų Aukso krantas (šiuolaikinė Gana). Nigerija nebuvo D. Britanijos kolonija, tačiau D. Britanijai priklausė vadinamoji Lagoso teritorija.
Stačiūnų ežeras (Zarasų r., Turmanto sen., Bartkiškės km.)
Stačiūnų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Bartkiškės kaimo, apie 2 km į pietvakarius nuo Turmanto. Ežerėlio ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 141,8 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežerą supa miškas, tik šiaurinėje pakrantėje plyti pievos. Iš pietų į šiaurės vakarus ežerą prateka Skirnos intakas S-1 upelis (Kumpotės upės baseinas).
Pistoleto dėklas atrama
Pistoleto dėklas atrama – specialus kietas dėklas, kuris gali būti pritvirtintas prie pistoleto ir tada tarnauja kaip petinė atrama didinanti pistoleto pastovumą šaudant ir kartu taiklumą. Pirmieji tokie dėklai būdavo mediniai, vėliau pasirodė ir plastikiniai (pistoletai Mauser C-96, APS, Browning Long 09, kinų Tipas 80). Kitas variantas - atrama yra šautuvo buožes pavidalo lenta, prie kurios pritvirtintas įprastinis odinis pistoleto dėklas. Tokius dėklus atramas turėjo parabelis ir Browning High Power.
Tokie dėklai paprastai nešiojami ant portupėjos, nes paprastam juosmens diržui būna per sunkūs.
Mauser C-96
Pistoletai Mauser C-96 turėjo medinius dėklus iš riešutmedžio. Plonajame apatiniame dėklo gale buvo plieninis elementas su kyšuliu, kuris jungiasi su specialiu fiksatoriumi pistoleto rankenoje. Dėklo atverčiamas medinis dangtis taikantis remiasi į šaulio petį.
Dėklo atramos ilgis 35,5 cm, plotis plonojoje dalyje 4,5 cm plačiojoje - 10,5 cm. Kartais dėklas būdavo aptrauktas oda ir galėjo turėti kišenes atsarginėms apkaboms ir pistoleto ardymo ir valymo įrankiams laikyti. Dėklas buvo nešiojamas pakabintas ant siauro per petį einančio odinio diržo.
Dėklas atrama pasirodė itin naudingas didinant automatinio mauzerio, sukurto 1931 m. („712 modelis“, kitaip „1932 m. modelio Mauzeris“), taiklumą šaudant serijomis. Šis pistoleto variantas turėjo ugnies perjungimo svirtelę, kuria buvo galima pasirinkti šaudymo pavieniais šūviais ar serijomis režimus.
Kinijos konstruktoriai sukūrė automatinio mauzerio variantą Tipas 80, priimtą į ginkluotę 1980 m., kuris turi du petinės atramos variantus. Vienas jų – speciali nuimama petinė atrama, antras – klasikinis dėklas atrama.
Automatinis Stečkino pistoletas
Igorio Stečkino sukonstruoto pistoleto APS taiklumą, ypač šaudant serijomis, didina prie pistoleto rankenos jungiamas dėklas atrama. Tačiau pats APS gana sunkus, o su dėklu atrama jis dar sunkesnis. Didelė masė ir griozdiškumas buvo viena iš priežasčių, dėl ko šie pistoletai gana greitai buvo išimti iš ginkluotės ir atsidūrė rezervo sandėliuose.
Marcia Cross
Marsija Kros (g. 1962 m. kovo 25 d. Marlborough, Masačusetsas) yra amerikiečių kino ir televizijos aktorė, Emmy ir Auksinio Gaublio apdovanojimų laureatė. Geriausiai žinoma iš ABC televizijos serialo „Nusivylusios namų šeimininkės“.
Asmeninis gyvenimas
Ilgą laiką buvo Richardo Jordano gyvenimo partnerė. Jis mirė 1993 m. rugpjūčio 30 d. nuo smegenų auglio.
2005 m. pradžioje internete ir bulvariniuose laikraščiuose pasirodė pranešimai, esą Cross yra lesbietė, jau keletą metų artimai bendrauja su kita moterimi ir ketina apie tai paskelbti viešai. Aktorė pasirodė TV laidoje The View, paneigdama šiuos gandus ir pabrėždama, kad labai palaiko homoseksualus.
2005 m. rūgpjūčio mėn. aktorės atstovas spaudai pasklebė, kad Cross priėmė savo vaikino Tomo Mahoney pasiūlymą tekėti, ką ji ir padarė 2006 m. birželio 24 d. Kitų metų rugsėjo mėn. Marcia prisipažino besilaukianti ir 2007 m. vasario 20 d. pagimdė dvynukes Eden ir Savannah. Žurnalui People ji pripažino, kad buvo apvaisinta in vitro.
Lansarotė
Lansarotė (dar. Lanzarotė, ) – sala Atlanto vandenyne, labiausiai į rytus nutolusi Ispanijai priklausančiame Kanarų salyne. Yra ~125 km nuo Afrikos krantų. Plotas 845,9 km² (ketvirta pagal dydį Kanarų sala). Kranto linijos ilgis 213 km. Paviršius kalnuotas. Aukštis iki 671 m (Famaros k.). Yra Timanfajos nacionalinis parkas.
Saloje gyvena 127,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Gyventojų tankumas – 150,7 žm./km². Pagrindinis miestas – Aresifė.
Manoma, pavadinta italų jūreivio Lancelot Maloisel (14 a.) iš Genujos vardu. Nacionalinio Timanfajos parko, kitaip dar vadinamo „ugnies kalnais“, teritorijoje – 32 ugnikalnių kūgiai. Iki išsiveržiant ugnikalniams, didžiulė teritorija, šiandien padengta lavos jūra, buvo derlingiausia Lansarotės žemė. Po katastrofos (1730–1736 metais) žemės paviršių užliejo 8 milijonai kubinių metrų lavos, 420 namų buvo paskandinti karštosios masės.
thumb|600px|center|Kalnuotas Lansarotės peizažas
Ahmet Necdet Sezer
Ahmet Necdet Sezer (g. 1941 m. sausio 13 d., Afionoje) – dešimtasis ir dabartinis Turkijos Respublikos prezidentas. Didžioji Turkijos nacionalinė asamblėja (Türkiye Büyük Millet Meclisi) jį išrinko 2000 m. gegužės 16 d. kuomet pasibaigė dešimtmetį šalį valdžiusio Süleyman Demirel kadencija. Sezeras yra sekuliaristas, dėl to kartais kyla nesutarimų su proislamiškų pažiūrų ministru pirmininku Recep Tayyip Erdogan.
1958 m. Sezeras pabaigė gimtojo miesto mokyklą, 1962 m. baigė Ankaros universiteto Teisės fakultetą. Ankaroje pradėjo dirbti teisėju.
Žuan Pesoja
Istorija
Žuan Pesoja – vienas seniausių Brazilijos miestų, portugalų įkurtas 1585 m. ir pavadintas Filipéia de Nossa Senhora das Neves. Kurį laiką buvo ispanų įtakoje, XVII a. priklausė olandams. Kolonijiniu laikotarpiu vertėsi iš cukraus pramonės. Dabartinį pavadinimą įgavo 1930 m.
736 m.
736 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Alfredas Vėlius
Alfredas Vėlius (1918 m. Stankiškėse, Šilutės apskritis – 2009 m. vasario 3 d. JAV) – kunigas, pedagogas, mažlietuvių veikėjas.
Biografija
Baigė Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnaziją, studijavo teologiją Ciuricho universitete Šveicarijoje. Antrojo pasaulinio karo metu studijavo Kauno ir Vilniaus universitetuose, baigė aukštuosius pedagogikos mokslus. Nuo 1941 m. dėstė vokiečių kalbą Šiaulių mokytojų seminarijoje, vėliau – Šiaulių prekybos institute.
1944 m. paimtas priverstiniams Karaliaučiaus fortifikavimo darbams. Baigiantis II pasauliniam karui atsidūrė Vakarų Vokietijoje, JAV zonoje. Po karo dirbo JAV ir Jungtinių Tautų tremtinių įstaigose Vokietijoje. 1948 m. pakviestas skaityti teologines pedagogines paskaitas išeiviams lietuviams Jungtinių Tautų – Pasaulinės liuteronų federacijos centre Vokietijoje.
Išvykęs į JAV studijavo Čikagos ir Ilinojaus universitetuose anglų kalbą ir sociologiją. Sudarė galimybes keliems išeiviams atvykti į JAV. Gavęs pilietybę, 1956–1958 m. mokytojavo vietos vidurinėje mokykloje. Laisvalaikiu vertė į lietuvių kalbą Bibliją. Jo parengtas Šventojo Rašto vertimas su apokrifinėmis knygomis išleistas 1988 m. Vėlius išleido 4 ped. pobūdžio veikalus: „Keletas amžinybės tiesų ir įstatymų“, „Aukla“, „Malūnas“, „Pagarba tam, kuriam tokia pritinka“. 1992 m. balandžio 26 d. ordinuotas kunigu Evangelikų liuteronų bažnyčioje Šilutėje. 1992–1994 m. dėstė dogmatiką Klaipėdos universiteto Evangeliškosios teologijos centre, laikydavo pamaldas Vilniaus liuteronų parapijoje.
Vokietijos transportas
Tankiai apgyvendinta šalis Europos centre su gerai išvystyta ekonomika Vokietija turi šiuolaikinę išplėtotą transporto infrastruktūrą.
Pirmoji autostradų sistema – autobanų tinklas – neturi greičio apribojimų lengviesiems automobiliams (rekomenduojamas greitis yra nurodomos daugelyje sekcijų ir visiems sunkvežimiams taikomas 80 km/h greičio ribojimas). Svarbiausia upių transporto arterija yra Reinas. Didžiausias jūrų uostas – Hamburgas. Didžiausias tarptautinis oro uostas ir Europos transporto mazgas yra Frankfurto oro uostas. Oro transportas naudojamas ir vidaus susisiekimui, tačiau jis stipriai konkuruoja su valstybinės įmonės Deutsche Bahn geležinkelių tinklu.
Geležinkeliai
miniatiūra|250px|Geležinkelis [[Hamas (Vokietija)|Hame]]
Už daugumą geležinkelių Vokietijoje atsakinga įmonė Deutsche Bahn. Didžiuosiuose miestuose, tokiuose kaip Berlynas, Hamburgas, Frankfurtas prie Maino, Miunchenas ir Niurnbergas, veikia metro linijos. Taip pat daugelyje miestų nutiestos tramvajų linijos.
Oro uostai
Frankfurto oro uostas – didžiausias oro uostas Vokietijoje ir trečias pagal užimtumą Europoje. Toliau seka tokių miestų, kaip Miunchenas, Diuseldorfas, Berlynas, Hamburgas, oro uostai. Iš viso Vokietijoje yra 320 oro uostų grįsta danga, 295 negrįsta ir 59 sraigtasparnių oro uostai. Pagrindinė oro linijų bendrovė yra Lufthansa, kuri yra antra pagal dydį Europoje.
Vandens transportas
Vandens keliai Vokietijoje nusidriekia 7 500 km. Pagrindinės upės yra Reinas ir Elbė, o Kylio kanalas yra svarbi jungtis tarp Baltijos ir Šiaurės jūrų.
Naftos vamzdynai tęsiasi 2 500 km.
Didžiausias uostas Vokietijoje yra Hamburgo uostas, kuris yra antras pagal dydį Europoje ir septintas pagal dydį pasaulyje.
Drabužinė kandis
Drabužinė kandis (Tineola bisselliella) – tikrųjų kandžių (Tineidae) šeimos kandžių rūšis. Kilusi iš vakarų Eurazijos, bet dabar paplitusi visame pasaulyje.
Gyvena drabužių spintose, mėgsta drėgnas, tamsias, nevėdinamas vietas. Vikšrai gadina vilnonius audinius, kailius. Gyvena po skydeliais, kuriuos sudaro iš maisto likučių ir ekskrementų.
Naikinimo būdai:
Šaltiniai
thumb|left|240px|Vikšras
Grėsmingasis aštuonetas
Grėsmingasis aštuonetas  – aštuntasis režisieriaus K. Tarantino filmas, sukurtas 2015 m. Kaip įprasta Tarantino, šiame vaidina jo mėgstami aktoriai Samuel L. Jackson, Tim Roth, Kurt Russell ir Michael Madsen. Juosta nominuota 3 Auksiniams gaubliams.
Tai pirmasis Tarantino filmas, kuriam sukurtas originalus garso takelis. Ennio Morricone tai buvo pirmasis vesternas po 34 metų pertraukos po to, kai jis parašė muziką komedijai „Badis keliauja į Vakarus“.
Turinys
Pirma dalis. „Paskutinis diližanas į Red Roką“
Praėjus keleriems metams po Pilietinio karo, juodaodis Sąjungininkų armijos majoras Markizas Vorenas, pašalintas iš tarnybos, tapo premijų medžiotoju, persekiojančiu nusikaltėlius, už kurių sugavimą pažadėti pinigai. Artėjant didelei pūgai jis su trimis „sumedžiotų“ nusikaltėlių kūnais susistabdo diližaną, besistengiantį pasiekti Red Roką. Pastarąjį vadelioja O.B., o vieninteliai keleiviai – kitas premijų medžiotojas Džonas „Korikas“ Rutas, gabenantis į Red Roką nusikaltėlę Deizę Domergju, už kurią pažadėtas 10 tūkst. dolerių atlygis. Rutas ir Vorenas anksčiau kartą buvo susitikę, todėl padvejojęs Rutas sutinka paimti Voreną ir 3 lavonus į diližaną. Pastarasis yra išgarsėjęs tuo, kad turi laišką, jam rašytą Abraomo Linkolno, tačiau kai Rutas paprašo jį paskaityti, Deizė jį apspjauna. Supykęs Vorenas jai smogia ir moteris iškrenta iš diližano, kartu išsitempdama ir Rutą, kuris yra su ja susirakinęs.
Antra dalis. „Šunsnukis“
Kol trijulė aiškinasi santykius, tolumoje pasirodo dar vienas vyras. Rutas įtaria, kad Vorenas yra su šiuo susitaręs, kad jį užpultų ir atimtų Deizę ir patys gautų premiją. Paaiškėja, kad trečiasis vyras – Krisas Maniksas, kurio tėvas, kovojęs Konfederatų pusėje, vėliau tapo žinomu plėšiku, tuo tarpu Krisas tvirtina esąs naujasis Red Roko šerifas ir jei jo nepaims į diližaną, jis žus pūgoje ir Rutas taps žmogžudžiu. Padvejojęs šis paima Maniksą į diližaną ir jie pajuda toliau. Kelionės metu paaiškėja, kad už Voreno galvą buvę Konfederacijos vadai taip pat yra pažadėję premiją, mat jis, karo metais bėgdamas iš nelaisvės, sudegino kareivines su priešo kariais. Deja, tuo metu žuvo ir nemažai kalinių, todėl Vorenas buvo pašalintas iš Sąjungininkų armijos ir dabar priverstas verstis nusikaltėlių gaudymu.
Trečia dalis. „Minės galanterija“
Matydami, kad pūgos neaplenks, keleiviai sustoja pakeleivingoje užeigoje, vadinamoje „Minės galanterija“. Čia jie sutinka dar 3 vyrus: buvusį Konfederatų armijos generolą Smitersą, aplankyti motinos vykstantį kaubojų Džo Geidžą ir Osvaldą Mobrėjų, kuris, pasirodo, vyksta į Red Roką kaip budelis. Pačios Minės ir jos vyro Saldžiojo Deivo rasti nepavyksta, o už eigą prižiūri meksikietis Bobas. Tarp 8 vyrų ir vienos moters kyla vis didesnė įtampa, nes įtarus Rutas ima nuogąstauti, jog kažkas iš jų gali būti susimokęs su Domergju, kad šią išlaisvintų, o pasitikėti jis gali tik Vorenu ir O.B. Rutas nuginkluoja kitus 2 vyrus ir liepia O.B. išmesti jų ginklus į išvietę. Vorenas, susidūręs su generolo Smiterso panieka, stengiasi jį išprovokuoti. Galiausiai Vorenas papasakoja, kad prieš kelerius metus šiose apylinkėse susidūrė su šio sūnumi ir jį nušovė. Išvestas iš kantrybės Smitersas griebiasi ginklo, tačiau Vorenas jį nušauna pirmas.
Ketvirtoji dalis. „Domergju turi paslaptį“
Kol Vorenas provokuoja Smitersą, kažkas užmuodija kavą ir vienintelė, kuri tai mato, yra Domergju. Ji nieko nesako ir, atsigėrę šio gėrimo, miršta O.B. ir Rutas. Vorenas griebiasi ginklo ir pastato prie sienos Bobą, Graučą bei Mobrėjų, kitą ginklą patikėdamas Maniksui. Įsitikinęs, kad šie vyrai susiję su galimu Domergju išlaisvinimu, jis juos tardo ir galiausiai nušauna Bobą. Tada pagrasina sugirdyti likusią kavą Deizei, jei Graučas su Mobrėjumi neprisipažins, kas užnuodijo kavą. Kuomet Graučas pareškia, kad tai jo darbas, po grindimis pasislėpęs vyras paleidžia kulką į Voreną. Prasideda susišaudymas ir visi vienas kitą sužeidžia.
Penktoji dalis. „Keturi keleiviai“
Veiksmas persikelia į tos pačios dienos rytą, kuomet į „Minės galanteriją“ atvyksta diližanas su 4 keleiviais. Pradžioje šie elgiasi draugiškai, tačiau po to griebiasi ginklų ir nužudo visus, išskyrus generolą Smitersą, kurį priverčia tylėti ir tiesiog tyliai atlikti savo vaidmenį, kol vyrai, vadovaujami Džodo Domergju, išlaisvins šio seserį Deizę. Generolas sutinka, vyrai sutvarko namus, Džodas pasislepia po grindimis, Bobas apsimeta pavaduojančiu Minę, o Mobrėjus ir Graučas – užeigoje įstrigusiais keleiviais.
Paskutinė dalis. „Juodas vyras, baltas pragaras“
Maniksas, Vorenas ir Mobrėjus yra sunkiai sužeisti, Deizė prirakinta prie Ruto lavono, vienintelis sveikas yra Graučas. Maniksas ir Vorenas garsiai pareikalauja vyrą po grindimis išlysti, kitaip jie nušaus Deizę. Džodas pasirodo ir netrukus gauna kulką. Deizė kreipiasi į Maniksą, paaiškindama situaciją: jie visi yra Domergju gaujos nariai ir dabar šiai vadovauja ji. Jei Maniksas nušaus Voreną, jis galės pasiimti mirštančio Mobrėjaus kūną, už kurį gaus 12 tūkstančių dolerių, o jei ne – po kelių dienų čia pasirodys likę gaujos nariai, kurie jį nužudys. Kol Maniksas svarsto, Graučas griebiasi ginklo, vėl kyla susišaudymas ir gyvi lieka tik Vorenas, Maniksas ir Deizė. Suprasdamas, kad vis vien neišgyvens, Maniksas su Vorenu nusprendžia įvykdyti mirties bausmę Deizei taip, kaip tai būtų atlikta Red Roke – pakariant…
Edita Pučinskaitė
Edita Pučinskaitė (g. 1975 m. gruodžio 27 d. Naujojoje Akmenėje) – Lietuvos dviratininkė, 1995 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių bronzos medalio laimėtoja, 1999 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių čempionė ir asmeninių lenktynių laikui bronzos medalio laimėtoja, 2001 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių vicečempionė, 1998 m. – prestižinių lenktynių Tour de France, 2006 m. ir 2007 m. – Giro d'Italia varžybų nugalėtoja.
Biografija
1998 m. vasarą E. Pučinskaitė, 22 metų sportininkė laimėjo prestižines moterų „Tour de France“ daugiadienes lenktynes kalnuotuose Prancūzijos keliuose. Tai buvo jos penktasis bandymas tose lenktynėse – debiutavo 1994 m., bet dėl techninių kliūčių lenktynių nebaigė. Edita Pučinskaitė nutraukė Fabianos Luperini trijų pergalių seriją.
1999 m. E. Pučinskaitė susikeitė vietomis su Diana Žiliūte: pastaroji laimėjo „Tour de France“ lenktynes, o E. Pučinskaitė tapo pasaulio čempione.
Už italo Roberto Rosi dviratininkė ištekėjo 2001 m. gruodžio mėnesį. Gyvena Italijoje. Čia rašo dviračių sporto žurnalui Ciclismo. Savo skiltyje su skaitytojais dalijasi savo įspūdžiais, lenktynių išgyvenimais, moterų dviračių sporto naujienomis.
Didžiausios pergalės
Metai | Varžybos | Vieta
Pasaulio reitingas
2008 m. kovo 26 d. Tarptautinės dviračių sporto sąjungos (UCI) paskelbtoje pasaulio plento dviratininkių reitingų lentelėje Edita Pučinskaitė, atstovaujanti Vokietijos komandai „Nuernberger“, užima penktąją vietą (557,75 tšk.).
Jamanota
thumb|right|200px|Arubos žemėlapis
Jamanota − aukščiausia Arubos viršukalnė (188 m), matoma iš visų salos pusių.
Kalnas išsidėstęs Arikoko nacionalinio parko teritorijoje. Jamanotos kalnas apsaugo nacionalinio parko mikroklimatą nuo stiprių ir pastovių šiaurės rytų vėjų.
Kruciai
Kruciai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tirkšlių.
Philips
Koninklijke Philips N.V., paprastai Philips – Nyderlandų technologijų bendrovė, įsikūrusi Amsterdame. Bendrovė specializuojasi buitinės ir medicininės, taip pat apšvietimo įrangos gamyboje. Tai viena didžiausių elektronikos kompanijų pasaulyje, joje dirba apie 122 tūkst. darbuotojų daugiau kaip 60-yje šalių.
Istorija
thumb|left|150px|Gerard Philips thumb|left|150px|„Philips“ radijo imtuvo modelis 930A, 1931 m. „Philips“ 1891 m. įkūrė Gerardas Filipsas ir jo tėvas Frederikas. Zaltbomelyje bankininku dirbęs Frederikas finansavo kuklaus, tuščio fabriko Eindhovene įsigijimą ir pritaikymą naujai įkurtos bendrovės reikmėms. Čia 1892 m. bendrovė pradėjo kaitrinių lempučių su anglies pluoštu ir kitokių gaminių gamybą. Pirmasis fabrikas buvo pritaikytas muziejinėms reikmėms.
1895 m., po pirmųjų keleto sunkių metų ir vos neištikusio bankroto, „Philips“ į savo rankas perėmė Antonas, Gerardo jaunesnysis brolis. Nors buvo baigęs inžinerijos mokslus, Antonas pradėjo eiti pardavimų atstovo pareigas ir netrukus pradėjo taikyti svarbias verslo idėjas. Jo dėka šeimos verslas ėmė sparčiai plėstis. 1907 m. Eindhovene buvo įsteigta „Philips Gloeilampenfabrieken N.V.“ („Philips“ metalinių kaitinamųjų lempučių gamykla), 1912 m. sekė „Philips Gloeilampenfabrieken N.V.“ („Philips“ lempučių gamykla) įkūrimas. Po to, kai Gerardas ir Antonas pakreipė šeimos verslą nauja linkme, buvo padėti pamatai naujai „Philips“ tarptautinei elektronikos korporacijai.
1918 m. „Philips“ pirmoji pasaulyje pradėjo masinę rentgeno aparatų gamybą. XX a. 3-ajame dešimtmetyje bendrovė pradėjo gaminti ir kitokius produktus, kaip antai elektronines lempas. 1939 m. „Philips“ pristatė elektrinį skustuvą „Philishave“. Tame pačiame dešimtmetyje buvo sukurtas radijo imtuvas „Chapel“ su įmontuotu garsiakalbiu.
Antrasis pasaulinis karas
1940 m. gegužės 9 d. „Philips“ direktoriai sužinojo apie kitą dieną gresiančią Vokietijos invaziją į Nyderlandus. Tam pasiruošę, Antonas Filipsas ir jo žentas Fransas Otenas bei kiti Filipsų šeimos nariai pabėgo į Jungtines Valstijas, kartu su savimi pasiimdami didžiąją dali bendrovės kapitalo. JAV jie įsteigė įmonę „North American Philips Company“, kurią valdė karo metu, tačiau ant popieriaus ji buvo įkurta Nyderlandų Antiluose.
Fritsas Filipsas, Antono sūnus, buvo vienintelis iš Filipsų šeimos, kuris pasiliko Nyderlanduose. Jis išgelbėjo 382 žydų gyvybes, įtikindamas nacius, jog jie buvo nepakeičiama „Philips“ gamybos grandis. Už tai F. Filipsas 1995 m. buvo paskelbtas Pasaulio tautų teisuoliu.
Pokaris
Po Antrojo pasaulinio karo bendrovė sugrįžo į Nyderlandus, Eindhoveną. Keletas tyrimų centrų nebuvo rasti okupantų, tad tai leido bendrovei pakankamai greitai atsigauti ir tęsti savo veiklą.
1949 m. „Philips“ pradėjo prekiauti televizoriais. 1950 m. buvo įsteigta įrašų kompanija „Philips Records“.
1963 m. „Philips“ pristatė Compact Audio Cassette audiokasetę. Gaminys buvo itin komerciškai sėkmingas. Kompaktinės kasetės biuruose ir žurnalistų iš pradžių buvo naudojamos kaip diktofonų įrašų laikmenos. Jų garso kokybei patobulėjus, audiokasetės tapo plačiai, kartu su vinilinėmis plokštelėmis, naudojamu muzikinių įrašų formatu.
Maždaug po dešimtmečio, 1972 m., Anglijoje „Philips“ išleido videokasečių leistuvą N1500. Jo griozdiškos videokasetės galėjo sutalpinti 30 arba 45 minučių trukmės įrašą. Vaizdajuosčių rinkoje vis labiau įsivyraujant įtampai tarp „JVC“ VHS ir „Sony“ Betamax, „Philips“, bendradarbiaudama su „Grundig“, sukūrė Video Compact Cassette (labiau žinomas kaip Video 2000) formatą. Tačiau netrukus prasidėjusio vadinamojo videokasečių formatų kare Video 2000 formatas liko nuošalyje.