cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uršulė Leduchovska
Biografija
Uršulė Ledochovska yra kilusi iš kilmingos Lenkijos aristokratų Leduchovskių giminės. 1886 m. Julija Marija (jos pasaulietinis vardas) įstojo Krokuvoje į uršuliečių vienuoliją, pasižymėdama švietimo ir auklėjimo darbais. Kada XIX a. pabaigoje moterys įgijo teisę studijuoti universitetuose, sesuo Uršulė suorganizavo pirmuosius Lenkijoje studenčių bendrabučius.
Vėliau su popiežiaus Pijaus X palaiminimu ji išvyko misijų darbams į Sankt Peterburgą (Rusija), įkurdama ten uršuliečių namus, kurie netrukus gavo savarankiškos bendruomenės teises vienuolijoje. Pusiau nelegaliai seserys užsiėmė švietėjiškais ir katechizavimo darbais, išlaikė mergaičių mokyklas. U. Ledochovska taip pat kūrė mergaičių mokyklas kaimyninėje Karelijoje, susidraugaudama su tenykšte suomių protestantų bendruomene.
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, sesuo Uršulė kaip Austrijos pilietė buvo priversta emigruoti. Persikėlusi į Švedijos sostinę Stokholmą, o vėliau į Daniją, ji rūpinosi lenkų emigrantų ir karo pabėgėlių vaikais, steigė jiems mokyklas ir internatus, dirbo ekumeninį darbą. Uršuliečių namai buvo atviri skirtingų politinių ir religinių pažiūrų žmonėms.
Su karo pabėgėliais ir imigrantų vaikais 1920 m. ji sugrįžo į Lenkiją. Savo vadovaujamą uršuliečių bendruomenę pertvarko į atskirą Šventosios Kenčiančio Jėzaus Širdies uršuliečių kongregaciją. Ji buvo įregistruota 1923 m., o galutinį Šventojo Sosto pripažinimą įgijo 1930 m.
Seserys uršulietės išplito visoje Lenkijoje, taip pat kūrėsi Italijoje, Prancūzijoje, kur steigė bendrabučius neturtingoms merginoms, užsiimdamos jų švietimu ir moraliniu ugdymu. Motina Uršulė rašė jaunimui straipsnius ir knygas, organizavo vaikams eucharistinį bei kitus bažnytinius judėjimus.
1983 m. popiežius Jonas Paulius II Poznanėje beatifikavo motiną Uršulę. 1989 m. jos kūnas buvo pervežtas į Pnevus (Lenkiją). Ji buvo palaidota Pnevų koplyčioje šalia motinos. 2003 m. popiežius Jonas Paulius II kanonizavo ir paskelbė U. Leduchovską šventąja.
Truciai
miniatiūra|220px|right|Maksimiliano Trucio kapas [[Eigulių kapinėse, Kaune]]
Truciai – italų kilmės cirko artistų šeima, XIX a. pabaigoje įsteigusi vieną didžiausių Rusijoje cirkų, ne kartą gastroliavusi ir Lietuvos miestuose.
Dinastijos pradininkas
Juo buvo cirko artistas ir antrepreneris Maksimilianas Trucis (Maximilien, 1833–1899). Jis iš Italijos su šeima 1880 m. atvyko į Rusiją. Rusijoje ir Ukrainoje pastatė keletą stacionarių cirkų, XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje su savo trupėmis daug kartų viešėjo Vilniuje ir Kaune. To meto Rusijoje Trucių cirkas išsiskyrė aukštu meniniu lygiu, puikia režisūra, prabangiais kostiumais, parengtu maniežu.
Pirmą kartą jis su trupe Vilniuje pasirodė 1890 m., turėjo didelį pasisekimą – į paskutinį vaidinimą birželio 7 d. besiveržiančią publiką teko tramdyti policijai. Šis cirkas čia antrąjį kartą gastroles surengė po devynerių metų, 1899 m. balandžio mėn., ir jos M. Truciui buvo lemtingos. Tuomet vadovavimą įstaigai šeimos galva buvo perdavęs sūnums Rudolfui, Žižetui ir Enrikui, kurie vėliau dar ne kartą svečiuosis Vilniuje. Balandžio 15 d. senasis M. Trucis atvyko į Vilnių pažiūrėti kaip sekasi jo įpėdiniams. Kolektyvas rengė įspūdingus dresuotų arklių pasirodymus, rodė platų repertuarą. 1899 m. balandžio 16 d. Lukiškių aikštėje vykusio vaidinimo metu cirko užkulisiuose netikėtai sustojo M. Trucio širdis. Prie mirštančio tėvo kartu buvę sūnūs Rudolfas ir Žižetas jau nieko negalėjo jam padėti. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad M. Trucis tą dieną nuskendo Neryje. Netrukus velionis buvo iškilmingai palaidotas Rasų kapinėse garbingoje vietoje, netoli centrinės kapinių koplyčios. Vilniuje trupės pasirodymai tuomet nenutrūko, vaidinimai tęsėsi iki birželio 3 d., buvo atliekama labdaringų spektaklių.
Šeimos nariai
Cirke dirbo Maksimiliano Trucio žmona jojikė Luiza, kiti šeimos nariai, tarp jų sūnūs (įvaikinti):
Maksimiliano Trucio kapas
1901 m. į Vilnių atvyko M. Trucio sūnaus Žižeto vadovaujama trupė, rodžiusi spektaklį su arkliais. Tų metų pavasarį Ž. Trucis pastatė Rasose savo tėvo atminimui paminklą su itališku užrašu, aptvertą tvorele su arklių galvų figūrėlėmis. Tolesnis kapo likimas šaltiniuose nurodomas prieštaringai. Vienur teigiama, kad daug metų apie kapą bemaž niekas neprisiminė, kitur – Trucių šeimos nariai vėlesniais metais ne kartą lankė tėvo kapą. 1939 m. pabaigoje, Lietuvai atgavus Vilnių, lietuvių cirko patriarchas Jonas Ramanauskas surado garsiojo italo kapą, ėmėsi jį prižiūrėti.
1975 m. J. Ramanausko iniciatyva M. Trucio kapas – paminklas ir palaikai – iš Rasų buvo iškelti į Kauną. Teigiama, kad J. Ramanauskas, neieškojęs ir neturėdamas Trucių giminės leidimo, tačiau suderinęs su Kultūros ministerijos, Vilniaus miesto valdininkais kapą perkėlė į Kauno Eigulių kapinėse steigiamą Lietuvos cirko artistų panteoną. Cirko artistai tuomet esą nurodė priežastį: Rasų kapinės neprižiūrėtos, nykstančios. Iš tiesų, sovietmečiu jos buvo ne kartą niokojamos. Bendrą jų vaizdą tuomet dar labiau menkino 1975 m. ardomos ir į sąvartyną išvežamos metalinės tvorelės.
Kapo iškėlimas kaip „barbariškas veiksmas“ sukėlė visuomenės dalies pasipiktinimą. 1989 m. Lietuvos kultūros fondo grupė „Rasos“ ėmėsi iniciatyvos šį kapą sugrąžinti į Rasas. Grupei priklausė architektai A. Nasvytis, V. Brėdikis, S. Ramunis, istorikai J. Maceika, A. Tyla ir kiti. 1989 m. balandžio 25 d. „Vakarinėse naujienose“ paskelbtame grupės laiške buvo rašoma: „Šio kapo netekimas – skriauda sostinei ir istorijos paminklui – Rasų kapinėms. Klaidą būtina ištaisyti“. Tačiau ši iniciatyva nebuvo palaikyta. Buvusi M. Trucio kapavietė yra priešais Miko ir Kipro Petrauskų kapus, centrinėje kapinių dalyje.
Virvės traukimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Virvės traukimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo tik dvejų šalių komandos iš trijų šalių. Švedija pirmą kartą laimėjo olimpinį virvės traukimo aukso medalį.
Švedijai atstovavo Stokholmo policijos rinktinė, o Jungtinę Karalystę reprezentavo olimpinį čempionų vardą ginanti Londono policijos komanda. Olimpinėse žaidynėse taip pat registruotos komandos iš Austrijos, Bohemijos ir Liuksemburgo, bet visos trys komandos varžybose nepasirodė. Rezultatu 2-0 Švedija laimėjo prieš Jungtinės Karalystės komandą.
Skapiškės
Skapiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ažulaukės.
Žandikaulis
thumb|right|400px|Kairysis viršutinis žandikaulis (maxilla)
Žandikauliai - kaukolės veidinės dalies kaulai, kurių duobelėse įsitvirtina dantys.
Viršutinis žandikaulis
Viršutinis žandikaulis – porinis tuščiaviduris kaulas. Tai netaisyklingo kubo formą primenentis kaulas, kurį sudaro tuščiaviduris kūnas ir keturios ataugos – kaktinė, skruostinė, dantinė ir gomurinė.
Apatinis žandikaulis
thumb|right|400px|Apatinis žandikaulis (mandibula) Apatinis žandikaulis – stambus, neporinis, neorinis kaulas. Jį sudaro kūnas ir dvi šakos. Kiekvienos šakos viršuje yra vainikinė ir sąnarinė ataugos. Sąnarinę ataugą sudaro apatinio žandikaulio galva bei kaklas. Kūno viršutiniame krašte yra šešiolika dantinių duobelių, kur įsitvirtina apatiniai dantys.
Skapiškiai (reikšmės)
Skapiškiais vadinami kaimai:
Skapiškiai
Skapiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Verėduvos, prie Mituvos aukštupio.
Linksmakalnio mokykla-darželis
Linksmakalnio mokykla-darželis – mokykla ir darželis Kauno rajone, Linksmakalnyje, adresu Žalioji g. 14.
Istorija
Nors Linksmakalnio gyventojų skaičius išliko panašus, vaikų Linksmakalnio mokykloje-darželyje mažėjo. Į atnaujintą mokyklos-darželio pastato dalį įsikėlė biblioteka, Garliavos PSPC Linksmakalnio filialas. Buvo įsteigta nauja ikimokyklinio ugdymo grupė.
2022 m. veikė 1 priešmokyklinė, 2 ikimokyklinės darželio grupės ir 1-4 klasės, mokėsi apie 100 vaikų.
Haradokas (Maladečina)
Haradòkas – agromiestelis šiaurės vakarų Baltarusijoje, 19 km į pietus nuo Maladečinos, prie Berezinos upės. Stūkso piliakalnis, yra Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, Švč. Trejybės cerkvė, sinagoga, vandens malūnas, žydų kapinės.
Istorija
XV a. buvo Radvilų valda. Minimas nuo 1646 m. XIX a. priklausė Tiškevičiams. XIX–XX a. buvo Vileikos apskrities Haradoko valsčiaus centras.
Karūna (serialas)
Karūna (angl. The Crown) – amerikiečių ir britų istorinė drama apie karalienės Elžbietos II (Elizabeth II) valdymo laikotarpį. Serialo režisierius ir scenarijaus autorius Piteris Morganas (Peter Morgan), prodiusavo „Left Bank Pictures“ ir „Sony Pictures Television“ kompanijai „Netflix“. Pirmasis sezonas apima jaunosios karalienės Elžbietos II ir Filipo (Philip) 1947 m. vestuves bei karalienės sesers, princesės Margret (Margaret), 1955 m. sužadėtuves su RAF kapitonu Piteriu Tiaunzendu (Peter Townsend). Antrajame sezone kalbama apie 1956 m. Sueco krizę, 1963 m. Jungtinės Karalystės ministro pirmininko Heroldo Makmilano (Harold Macmillan) atsistatydinimą ir princo Edvardo (Edward) gimimą. Trečiajame sezone dėmesys skiriamas 1964–1977 m. laikotarpiui, kuomet Didžiajai Britanijai dvi kadencijas vadovavo Heroldas Vilsonas (Harold Wilson). Taip pat pristatoma būsima princo Čarlzo (Charles) antroji žmona, Kamila Šend (Camilla Shand). Ketvirtasis sezonas – apie Margaret Tečer (Margaret Thatcher) pirmininkavimą ir ledi Dianos Spencer (Diana Spencer) nelaimingą santuoką su princu Čarlzu. 2022 m. pradžioje bus išleistas paskutinis penktasis sezonas.
Nors serialas „Karūna“ susilaukė kritikos dėl kai kurių istorinių netikslumų, jis itin vertinamas už puikią vaidybą, režisavimą, scenarijų bei kinematografiją.
Ina Rosenaitė
(g. 1973 m. spalio 20 d.) – Lietuvos anglų kalbos vertėja, viktorinų vedėja.
Edvardas Levinskas
Edvardas Levinskas (1893 m. lapkričio 18 d. Vaizgučiuose, Joniškio raj. – 1975 m. rugsėjo 1 d. Žagarėje) – pedagogas, L. Tolstojaus raštų vertėjas, tolstojininkų žurnalo „Atgimimas“ leidėjas, Tolstojininkų grupės narys, esperantininkas.
Ina Rosenaitė
Biografija
1998–2002 m. studijavo VU TVM ir įgijo Vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį. 1993−1994 m. dirbo PHARE programos vadovo Lietuvoje padėjėja ir vertėja. 1996–2013 m. dirbo Jungtinės Karalystės ambasados Lietuvoje administracijoje.
Vertimai
2008 m. pirmoji vertimo publikacija Debiutas buvo teigiamai įvertintas ir pagirtas 2008 m. Dominyko Urbo konkurse. LLVS narė.
Graikijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Graikijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Ina Rosenaitė
Protų kovos
2009 m. sausio 6 d. Vilniaus bare „Mano alibi“ pradėjo Lietuvoje organizuoti barų viktorinas (angl. pub quiz, liaud. protmūšiai), pavadintas Protų kovomis. Formatas: 6 turai × 10 klausimų.
Edvardas Levinskas
Ši grupė palaikė filosofą ir rašytoją Levą Tolstojų. Pastarasis atstovavo ir skleidė humanizmo, dvasingumo, fizinio darbo ir natūralaus gyvenimo idėjas. Grupė, vadovaujama Juozo Petrulio, gelbėjo ir slėpė daugelį žydų šeimų bei organizavo jų pabėgimą iš Šiaulių geto. Edvardo žmona Teresė ir jos sesuo Lilija buvo kilusios iš vokiečių šeimos. Edvardas Levinskas, kilęs iš Joniškio rajono, dirbo Panevėžio mokyklų inspektoriumi. Kadangi jo požiūris ir idėjos prieštaravo tuometinės valdžios pažiūroms, jis atsisakė darbo ir 1941 m. persikėlė gyventi į Žagarę. Čia Edvardas, Teresė ir Lilija ūkininkavo. Jie turėjo leidimą savo ūkyje įdarbinti žydus iš Žagarės geto. Tokiu būdu galėjo su jais bendrauti, parūpindavo maisto ir kitaip jiems padėdavo. Jie buvo 1941 metų spalio žydų žudynių Žagarėje liudininkais.
Ina Rosenaitė
Protų kovos
Viktorinas veda lietuviškai ir angliškai. Jos pritraukia nemažai užsieniečių, akademinės bendruomenės bei garsėja sklandžiu organizavimu ir ypač sudėtingais klausimais, stipriai viršijančiais bendrą išprusimą.
Edvardas Levinskas
1944 m. Levinskai priglaudė Šakynos vaistininko žmoną Batya Trusfus ir jos anūkę Ruth Yoffe, kurios, padedamos Juozo Petrulio, pabėgo iš Šiaulių geto ir išvengė tuo metu vykusio geto vaikų sunaikinimo. Mažoji Ruth Yoffe pas Levinskus pabuvo tik keletą dienų ir buvo perduota Kalendrų šeimai. Batya Trusfus Levinskų namuose slėpėsi 8 mėnesius, t. y. paskutiniuosius vokiečių okupacijos mėnesius. Jų sūnus Leonas Levinskas tuo metu buvo 12 metų amžiaus.
Ina Rosenaitė
Kinas
Vaidino kino filmuose:
Edvardas Levinskas
Po karo, 1945 m., Batya Trusfus dukra parašė laišką Lietuvos TSRS komunistų partijai, kad Levinskai ir Lilija Vilandaitė pas save slėpė jos motiną žydę, t. y. nėjo iš vien su vokiečiais. Tačiau nepaisant to, Levinskai ir Lilija buvo ištremti į Tadžikiją vien dėl vokiškos kilmės. Tremtyje mirė Lilija ir Teresė, ten ir palaidotos. Iš tremties 1955 m. grįžo Edvardas ir Leonas Levinskai. Grįžę iš tremties Edvardas ir Leonas Levinskai apsigyveno Žagarėje. Edvardas dirbo vertėju, mirė 1975 metais. Palaidotas Raktuvės kapinėse.
Ali Paša
Jo rūmai stovėjo Jonijoje. Ali turėjo tris sūnus: Achmetą Muchtarą Pašą (tarnavusį 1809 m. kare prieš rusus), Veli Morėjos Pašą ir Salimą Vlorėjos Pašą. Ali Paša mirė 1822 m. sausio 24 d. būdamas virš aštuoniadešimties metų. Netgi būdamas 80 metų jis užsiėmė trejus metus trukusiu karu prieš nepopuliarųjį Osmanų sultoną Machmudą II.
Vardas
Jo vardas vietine kalba buvo:, arumun. Ali Pãshelu, ar Αλή Πασάς των Ιωαννίνων = Ali Pasas ton Ioanninon (Ali Paša iš Jonijos), o. thumb|left|„Ali Paša medžioja ežere“, tapytojas Louis Dupré ([[1825).]]
Velky Krtyšas
Velky Krtyšas (, iki 1927 m. Veľký Krtýš, ) – miestelis pietų Slovakijoje, Banskos Bistricos krašte. Velky Krtyšo apygardos administracinis centras. 12 255 gyventojai (2015 m. duomenys). Nutolęs maždaug 15 km į šiaurę nuo pasienio su Vengrija ir 75 km į pietus nuo Banskos Bistricos. Pagrindinės pramonės šakos – kasyba bei žemės ūkis.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas XIII a. antroje pusėje. 1245 m. paminėtas kaip Curtus (lotynų k.) – Krtyšas. Nuo 1554 iki 1594 m. priklausė Osmanų imperijai, 1596–1686 m. buvo Fileko sandžako, kurio administracinis centras buvo Rimavska Sobota, dalis. Po Trianono sutarties tapo Čekoslovakijos dalimi, 1938–1945 m. priklausė Vengrijai.
The Flying Opera
The Flying Opera - pirmas muzikinio projekto Avantasia koncertinio įrašo albumas, išleistas 2011 m. kovo mėn. Jis buvo įrašytas pasaulinio turo metu 2008 metais, kai grupė pristatinėjo The Scarecrow albumą.
Dainų sąrašas
1-as diskas Koncertinis įrašas festivaliuose Wacken Open Air 2008 ir Masters Of Rock Festival 2008 2 diskas
Australijos moterų regbio-7 rinktinė
Australijos moterų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Australijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Australijos regbio sąjunga.
Zbirahų valsčius
Zbirahų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Zbirahai.
Palačionys (Maladečina)
Palačiónys – agromiestelis Maladečinos rajone (Minsko sritis, Baltarusija). Geležinkelio stotis, Dievo Motinos Gimimo cerkvė, Šv. Roko bažnyčia.
Zbirahų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1926 m. sausio 1 d. 1 kaimas perduotas Kosičų valsčiui, 1928 m. balandžio 12 d. Kosičų valsčiui perduota dar dalis valsčiaus. 1928 m. balandžio 18 d. Zbirahų valsčius panaikintas, jo teritorija perduota naujam Žabinkos valsčiui.
Palačionys (Maladečina)
Etimologija
Palačionių ir gretimo Lietuvos kaimų pavadinimų kilmė siejama su šiose vietose senovėje ėjusia siena tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Polocko kunigaikštystės.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Ašmenos apskrities Palačionių valsčiuje.
FC Pas de la Casa
Futbol Club Pas de la Casa (FC Pas de la Casa) – buvęs Andoros futbolo klubas iš El Pas de la Kasos.
Kovylkinas
Kovylkinas (, mokš. Лашма Ош) – miestas Rusijoje, vakarų Mordovijoje, 84 km į vakarus nuo Saransko, Mokšos kairiajame krante, prie Lašmos žiočių. Rajono centras. Keliai į Saranską, Nižnyj Lomovą, Krasnoslobodską. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Samaros linijos. Maisto (duonos, mėsos, aliejaus), elektrotechnikos pramonė. Veikia krašto muziejus. Yra 2 cerkvės. Netoliese – sanatorijų kompleksas „Mokša“.
FC Pas de la Casa
Istorija
Klubas iš nedidelio slidinėjimo kurtorto buvo įregistruotas 2015 m.
Žaidė Segunda División de Andorra pirmenybėse 2015-16 m. sezone, bet pasitraukė iš pirmenybių.
Kovylkinas
Istorija
Dabartinio miesto vietoje stovėjo mokšų gyvenvietė Lašma. Vėliau užimta totorių. XVIII a. pastačius cerkvę pervadinta į Voskresenskaja Lašmą. Priklausė dvarininkams Arapovams. 1892 m. nutiesus geležinkelį, ėmė smarkiai augti. 1919 m. tuometė Arapovo geležinkelio stotis pervadinta į Kovylkiną (geležinkelių komisaro Stepano Kovylkino garbei). Nuo 1940 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1960 m. – miestas (prie jo prijungta Voskresenskaja Lašma).
FC Pas de la Casa
Istorija
Per tą laiką sužaidė devynerias rungtynes. Patyrė aštuonis pralaimėjimus ir kartą sugebėjo iškovoti tašką, kai sužaidė lygiosiomis 2–2 su FC Santa Coloma B ekipa.
Tais pačiais metais (2015 m. lapkričio mėn.) komanda buvo išformuota. Kadangi nesužaidė pusės rungtynių, tai jų pasiekimai buvo anuliuoti.
Vėliau (2016/2017 m.) komanda FC Pas de la Casa žaidė futsalą.
Rungtynės
Žemiau yra pateikiamas rungtynių sąrašas. (Tik oficialios rungtynės.)
Sedliškė
Sedliškė – kaimas Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 2 km į pietus nuo Pereigonių.
Istorija
XIX–XX a. buvo Sedliškės valsčius, veikė liaudies mokykla.
Skapiškiai (Anykščiai)
Skapiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Anykščių.
2009 m. Tour de France
2009 metų Tour de France – 96-ą kartą vykusios Tour de France daugiadienės dviračių lenktynės. Jos prasidėjo liepos 4-ąją Monake 15 kilometrų ilgio asmeniniu važiavimu laikui. Antrasis etapas taip pat vyko Monake. 2007 gruodžio 14 d. Princas Albertas paskelbė, kad pirmasis etapas vyks Monake. Lenktynės vyko 6-iose valstybėse: Monake, Prancūzijoje, Ispanijoje, Andoroje, Šveicarijoje ir Italijoje. Bendra lenktynių distancija buvo 3,445 km, iš jų 93 km lenktynės laikui. Lenktynėse buvo septyni kalnų etapai ir vienas vidutinio sunkumo kalnų etapas. 2009 metų Tour de France lenktynėse dalyvavo 1999 - 2005 metų Tour de France laimėtojas Lance'as Armstrong'as.
Lenktynes laimėjo ispanas Alberto Contador, antroje vietoje liko dviratininkas iš Liuksemburgo Andy Schleck, trečias finišavo amerikietis, septyniskart Tour de France lenktynių nugalėtojas Lance Armstrong.
Komandos
Į lenktynes pakviestos 20 komandų, 17 iš 18 UCI ProTour komandų, Fuji-Servetto buvo nepakviesta, taip pat pakviestos dar 3 komandos: Skil-Shimano, Cervélo TestTeam ir Agritubel. Kiekvienoje komandoje važiuos 9 lenktynininkai, taigi iš viso 2009 Tour de France lenktynėse dalyvaus 180 lenktynininkų.
Šios komandos buvo pakviestos į 2009 metų Tour de France lenktynes:
Įskaitų lentelės
Po 21 etapo
Pirmas etapas
2009 liepos 4 - Monakas, 15 km (ALL)
2009 Tour de France prasidėjo, kaip ir dauguma lenktynių praeityje, asmeninėmis lenktynėmis laikui, bet vietoj ramaus prologo, šis 15 kilometrų ilgio etapas parodė visus šių metų favoritus. Pirmo etapo favoritas, šveicaras Fabian Cancellara, laimėjo etapą. Astana komandos lenktynininkas Alberto Contador finišavo antras, aplenkdamas lenktynių laikui specialistą britą Bradley Wiggins, kuris finišavo trečias.
Antras etapas
2009 liepos 5 - Monakas - Brignoles, 182 km
Šio etapo trasa buvo labai plokščia, tačiau turėjo vieną trečios kategorijos ir tris ketvirtos kategorijos kopimus pirmuosiuose 129 km. Paskutiniai 15 kilometrų buvo nuokalnė. Lenktynių eigoje, keturi dviratininkai - Stéphane Augé, Stef Clement, Cyril Dessel ir Jussi Veikkanen - išsiveržė į priekį ir visas lenktynes buvo atitrukę nuo pelotono apie penkias minutes, tačiau likus 10 km iki finišo juos pasivijo Mikhail Ignatiev, o vėliau ir visas pelotonas. Likus 5 km iki finišo Ignatiev pasivijo pelotonas, kurio viduryje griuvus dviratininkui daug lenktynininkų griuvo. Nespėjus pasukti paskutinio posūkio griuvo taip pat daug lenktynininkų, tačiau pakutiniame kilometre sprintavus britui Mark Cavendish, buvo nepalikta jokių vilčių kitiems dviratininkams laimėti antrąjį 2009 metų Tour de France lenktynių etapą.
Trečias etapas
thumb|200px|3 etapas: Samuel Dumoulin, Koen de Kort, Rubén Pérez ir Maxime Bouet Arles mieste. 2009 liepos 6 - Marselis - La Grande-Motte, 196 km
Trečiasis etapas buvo dar vienas plokščias etapas. Jo finišas vyko La Grande-Motte vietovėje. Kaip ir antrajame etapas, keturi dviratininkai - Maxime Bouet, Koen de Kort, Samuel Dumoulin ir Rubén Pérez - atsiplėšė nuo pagrindinės grupės ir pabėjo į priekį. Didžiausias jų turėtas pranašumas buvo 13 minučių. Juos, likus 30 km iki finišo, pasivijo grupė atsiskyrusi nuo pelotono. Grupę sudarė 28 dviratininkai. Grupėje buvo lenktynių lyderis Fabian Cancellara, 7-kart Tour de France laimėtojas Lance Armstrong ir visa Team Columbia-HTC komanda. Po sprinto, etapą ir vėl laimėjo Mark Cavendish. Keli favoritai, tokie kaip Alberto Contador, Cadel Evans, Carlos Sastre, Schleck broliai, Levi Leipheimer ir Bradley Wiggins, nuo lyderio atsiliko 41 sekunde.
Ketvirtas etapas
2009 liepos 7 - Monpeljė, 38 km (KLL) thumb|Šiame posukyje, iš trasos išlėkė keturi Bbox Bouygues Telecom dviratininkai ir Piet Rooijakkers. Tai buvo pirmosios komandinės lenktynės laikui (KLL) nuo 2005 metų. Šį etapą laimėjo kazachų komanda Astana. Astana komanda 18 sekundžių aplenkė antroje vietoje likusius Garmin-Slipstream komandos dviratininkus. Šveicaras Fabian Cancellara su visa savo Team Saxo Bank komanda užtruko 40 sekundžių ilgiau nei Astana komanda. Septynis kartus Tour de France lenktynių laimėtojas, amerikietis Lance Armstrong, bendrojoje įskaitoje pasivijo Fabian Cancellara, tačiau šveicaras išliko su geltonaisiais marškinėliais, kadangi buvo aplenkęs Armstrongą pirmajame etape - asmeninėse lenktynėse laikui.
Po lenktynių, kai kurie dviratininkai aiškino, kad ši trasa buvo labai pavojinga ir kad kelias buvo prastas. Per etapą, keli lenktynininkai krito nuo dviračių: Denis Menchov, Alessandro Ballan, Bingen Fernández, Jurgen Van Den Broeck, 4 Bbox Bouygues Telecom dviratininkai ir taip pat Piet Rooijakkers. Rooijakkers susilaužė ranką ir buvo skubiai nuvežtas į ligoninė, taip baigdamas savo pasirodymą 2009 metų Tour de France lenktynėse.
Penktas etapas
2009 liepos 8 - Le Cap d'Agde - Perpignan, 197 km
Tour de France aplankė Cap d'Agde tik antrą kartą per visą lenktynių istoriją. Perpignan miestas yra tradiciškai aplankomas per kiekvienas Tour de France lenktynes. Per šį miestelį patenkama į Pirėnus. Šiame etape, šeši dviratininkai - Anthony Geslin, Yauheni Hutarovich, Mikhail Ignatiev, Marcin Sapa, Albert Timmer ir Thomas Voeckler - atitrūko nuo pagrindinės grupės ir pabėgo į priekį nuvažiavus vos vieną kilometrą nuo starto. Didžiausias jų pranašumas buvo devynios su puse minutės. Pakutiniuose 10 km Ignatiev bandė atakuoti kitus 5 dviratininkus, bet jam nepavyko. Likus penkiems kilometrams iki finišo, Voeckler atitrūko nuo savo grupelės ir laimėjo šį etapą. Ignatiev finišavo antras, vos vos aplenkęs trečioje vietoje likusį ir tokį patį laiką parodžiusį britą Mark Cavendish.
Šeštas etapas
Šis paskutinis plokščias etapas prieš tai, kada 2009 Tour de France atvyko į Pirėnus prasidėjo ir baigėsi Ispanijoje. Kursas buvo toks pat kaip ir Tour of Catalonia lenktynėse. Pagrindiniai šio etapo „pabėgėliai“ atsiplėšė po 46 km nuo starto linijos. Tarp jų buvo David Millar, prie jo prisidėjo Stéphane Augé, kuris po etapo užsivilko Kalnų karaliaus marškinėlius, Sylvain Chavanel ir Amets Txurruka taip pat prisidėjo ir šitaip susidarė 4 dviratininkų grupė. Millar iki šio etapo pradžios buvo dešimtas bendrojoje įskaitoje. Didelę dienos dalį, Millar buvo įsivaizduojamas 2009 Tour lyderis, kuris, jei taip ir būtų pasibaigusios lenktynės, laikėsi 3 min. 45 s. prieš lyderį. Likus 29 km iki finišo, David Millar vienas atsiplėšė nuo savo grupelės, tačiau jam sutrukdė finišas. Finišas buvo įkalnė, taigi jis nepajėgė į ją įkopti, o jį pasivijo 60 dviratininkų grupė, kurioje buvo ir bendrosios įskaitos lyderiai. Etapą laimėjo norvegas Thor Hushovd. Šiame etape keli dviratininkai krito, tarp jų ir aukštą vietą bendrojoje įskaitoje turėjęs Michael Rogers.
Septintas etapas
Šis etapas buvo antrasis iš eilės neaplankęs Prancūzijos, tačiau jis buvo pats ilgiausias 2009 Tour de France etapas. Pirmajame atotrūkyje nuo pagrindinės grupės dalyvavo 3 dviratininkai, nuvažiavus vos 8 km nuo starto, tačiau po pirmųjų šio etapo kopimų, prie jų prisidėjo dar šeši vyrai. Šiems devyniems dviratininkams susijungus į vieną grupę prasidėjo labai aukšti kalnai. Prieš sunkiausius šio etapo kopimus, jie pasiekė 14 minučių atotrūkį nuo pelotono. Prie pirmaujančios grupelės prisijungė ir Rinaldo Nocentini, kuris etapą pradėjo būdamas 32-oje vietoje benrojoje įskaitoje ir kurį nuo geltonųjų marškinėlių skyrė tik 3 min. 13 s. Pelotonas, vadovaujamas visos Astana komandos, pradėjo vytis lyderius. Nors pelotonas labai stipriai prisivijo lyderius, tačiau jiems nepavyko jų pasivyti visiškai. Nocentini persvaros užteko, kad jis po šio etapo vilkėtų geltonuosius marškinėlius. Etapą laimėjo prancūzas Brice Feillu. 2007 Tour de France laimėtojas Alberto Contador, likus 3 km iki finišo, pabėgo nuo pelotono ir bendrojoje įskaitoje pakilo į antrąją vietą. Paskutiniajames kopime nukritęs Fabian Cancellara atsiliko devynias minutes nuo etapo laimėtojo ir prarado geltonuosius marškinėlius.
Skapiškiai (Kavarskas)
Skapiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Džiugų.
Juozapas Bonaventūras Zaluskis
Biografija
Juozapas Bonaventūras Zaluskis gimė 1787 m. liepos 14 d. Karūnos dvaro paiždininkio Teofilio Voicecho Zaluskio ir Gonoratos Stemkovskos šeimoje. Gavo grafo titulą. Turėjo žemės nuosavybę Jasenico, Pušaloto ir Pristavo kaimuose. Karolio Zaluskio vyresnysis brolis. 1807 m. pradėjo karinę karjerą imperatoriaus gvardijos 1-ajame kavalerijos pulke. Dalyvavo Napoleono kampanijose 1808−1811 ir 1812−1814 m.
Pereigonys
Pereigónys – agromiestelis Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 10 km į pietryčius nuo Varanavo.
Juozapas Bonaventūras Zaluskis
Biografija
Nuo 1815 m. Juozapas Bonaventūras Zaluskis buvo Aleksandro I Romanovo adjutantu ir vėliau − Nikolajaus I.
1829−1830 m. buvo masonų ložės „Kazimieras Didysis“ narys.
Nuo 1826 iki 1830 m. buvo Krokuvos miesto mokyklų kuratorius.
1830 m. sukilimo metu Juozapas Bonaventūras Zaluskis buvo pulko vadas ir Lenkijos žvalgybos viršininkas. 1848 m. buvo nacionalinės gvardijos, dislokuotos Lvove, vadas.
Už savo dalyvavimą sukilime buvo areštuotas Rusijos valdžios ir įkalintas. Po jo išleidimo, jis apsigyveno Galicijoje. Mirė 1866 m. balandžio 25 d. ir buvo palaidotas Grembošuvo kaimo parapijos bažnyčioje.
Šeima
Juozapas Bonaventūras Zaluskis 1816 m. rugpjūčio 28 d. vedė Zofiją Antoniną Marianą Pšerembską. Santuokoje gimė sūnus Zigmuntas Bogumilas Adamas Zaluskis. thumb|left|150px|Juozapo Bonaventūro Zaluskio sarkofagas Grembošuvo kaimo parapijos bažnyčioje
Šėtos kapinės
miniatiūra|240px|right|Kolumbariumas, kairėje – Veličkų koplyčios fragmentas
Šėtos kapinės – kapinės, veikiančios Kėdainių rajone, Šėtoje. Įsikūrusios prie įvažiavimo į miestelį iš vakarų pusės, Kėdainių gatvės pradžioje, šalia kelio, nuo Obels upelio slėnio pusės apribotos Kapinių gatvele. Į senąją kapinių dalį įeinama pro pagrindinius arkinius vartus iš Kauno g. taku, vedančiu link koplyčios. Kiti, mažieji, vartai įrengti žemiau, prie jų – automobilių stovėjimo aikštelė, atliekų konteineriai.
Kapinės užima 2,77 ha plotą, kurį sudaro senosios ir naujosios kapinės, besitęsiančios nuo senųjų pietvakarių kryptimi, atskirtos plačiu taku. Už civilinių kapinių ribos perlaidoti II pasaulinio karo sovietų karių palaikai. Čia jiems pastatytas cementinis paminklas.
Istorija
Šėtos parapijos kapinės atsirado uždraudus laidoti bažnyčių šventoriuose. Joms buvo parinkta pakilesnė ir atokesnė vieta už dabartinių miestelio ribų. Po kurio laiko kapinių centre pastatyta koplyčia. Šėtos parapijos kapinės gyvuoja nuo XIX a. I pusės. Apie 1900 m. klebono Juozo Sakalausko rūpesčiu už parapijiečių surinktas lėšas pastatyta akmeninė tvora, kurios didelė dalis išlikusi ir šiandien. Senojoje dalyje laidojama jau apie 200 ar daugiau metų, naujojoje – nuo 1987-1988 m. Laikui bėgant naujoji dalis buvo užimta kapavietėmis, todėl miestelio kapinėms skirtas 2,17 ha sklypas gretimo Liolių kaimo teritorijoje.
Iki 2005 m. Šėtos parapijos kapinės buvo mažai tyrinėtos. 1994 m. studiją apie kapinių koplyčią pateikė architektė Marija Rupeikienė. Spaudoje aprašyti Šėtos renginiai Atgimimo metais, vykdavę prie kapinėse perlaidotų Lietuvos partizanų paminklo, tremtinių kryžiaus, kankinės Adelės Dirsytės tėvų ir kitų kraštiečių kapų.
Kapinių statiniai, paminklai
Šėtos kapinių koplyčia iškilusi aukščiausioje vietoje kaip dvarininkų Veličkų šeimos mauzoliejus. Pagrindinio fasado sienoje įrašyta statybos data „1824“ liudija, kad šioje vietoje tuomet jau būta kapinių. Koplyčia yra vertingas memorialinis statinys, priskiriamas Lietuvos stačiakampių koplyčių su portikais grupei.
Kitapus tako priešais Veličkų koplyčią išlikęs laidojimo rūsys su atnaujintu dvišlaičiu stogu, anksčiau buvęs mažai prižiūrėtas. Metalinėje lentelėje ant statinio sienos lenkų kalba įrašyta epitafija su 1887 m. mirusios 23 m. amžiaus Elžbietos Martusevičiūtės pavarde. Veličkų koplyčios pašonėje, nuo vartų pusės, stūkso 3,85x4,35 m dydžio mūrinis kolumbariumas su išlikusiomis atminimo lentomis apie XIX a. čia palaidotų dvarininkų Hoppenų šeimos narius: Emiliją Hoppenienę-Drovanovską, Leoną Hoppeną.
Išlikusių seniausių akmens paminklų su kryžiais lenkiški įrašai bei herbiniai ženklai datuojami XIX a. trečiuoju dešimtmečiu. Jų daugiausiai išsidėstę centrinėje kapinių dalyje. Tai Svolkenių (Swolkieniow), Gintautų (Gintowtow) giminių kapavietės. Prie tako link koplyčios akmens paminkle aptinkamas bene seniausias šiose kapinėse lietuviškas įrašas, atspindintis to laiko rašybą: ''CZIA PALAIDOTI / AMZINĄ ATILSĮ / KAROLUS / POWILONIS / mr. 1861 m am. 70 m. / IR JA ZMONA / ELZBIETA KOLYTAICZE / POWILONIENE / mr. 1859 m. am. 65 m.'' Kiti užfiksuoti seniausi lietuviški įrašai išlikę ant 1878 m. mirusio Adomo Medžionio paminklo (šalia šiaurinės kapinių tvoros), ant 1897 m. mirusios Onos Klimienės kapo (netoli pietinės tvoros) ir kt.
Seniausi antkapiniai paminklai yra akmeniniai arba marmuriniai, papuošti XIX a. II p. – XX a pr. išlietais ir kalvių darbo originaliais kryžiais. Apie 1979 m. iš Šėtos kapinių į Kėdainių kraštotyros muziejų buvo išvežtas XX a. pr. kryžius su bareljefais, buvęs vietinės reikšmės dailės paminklu, galimai – Vinco Svirskio mokinio Mato Gurskio kūrybos darbas.
Kapinėse stūkso keletas paminklų, pastatytų rusų tautybės asmenims. Žydai turėjo savąsias kapines, kitapus Kapų gatvės, link Obels upelio. Jas žymi paminklinis akmuo.
Veličkų koplyčios gale yra vienintelis išlikęs paminklas caro armijos karininkui – leitenantui Jonui Piekarskiui, mirusiam 1853 m.
Prie tako, vedančio nuo koplyčios į pietvakarius, pastatyti tašyto akmens paminklai Mitėniškių dvaro savininkų Montvilų giminės nariams, tarp jų – 1863 m. sukilimo dalyviui Stanislovui Montvilai (visuomenės veikėjo Juozapo Montvilos broliui). miniatiūra|160px|right|Atminimo lentos ant kolumbariumo
Karių kapinių vietoje palaidoti 236 Sovietinės armijos kariai, žuvę II pasauliniame kare. 2013 m. žuvusiųjų sąrašas papildytas 342 pavardėmis, karių žuvimo data nurodyta 1941-1945 m. Po 1960 m. kapų pietų pusėje pristatytas memorialas, prie paminklo įrengtas antkapinis paminklas Sovietų Sąjungos didvyriui kapitonui Afanasijui Lošakovui (Афанасий Ильич Лошаков). Memorialas atnaujintas 2005 ir 2013 m. Rusijos Federacijos lėšomis. Šioje kapinių dalyje buvo įrengta atminimo lenta ir Šėtos apylinkėse žuvusiems sovietiniams aktyvistams ir komjaunuoliams su pavardžių sąrašu (kai kurios pastaruoju metu buvo ištrintos).
Plungės technologijų ir verslo mokykla
Plungės technologijų ir verslo mokykla – profesinio mokymo įstaiga Plungės mieste, Lietuvoje.
Istorija
Atidaryta 1987 m. rugsėjo 1 d. kaip Plungės 98-oji vidurinė profesinė technikos mokykla. Į pirmąjį kursą priimta 222 mokiniai. 1988 m. ji pervadinta kaip Plungės profesinė technikos mokykla, 1989 m. – Plungės žemės ūkio mokykla, 2002 m. – Plungės žemės ūkio ir verslo mokykla. 2007 m. suteiktas technologinės gimnazijos skyriaus, 2009 m. – dabartinis pavadinimas Plungės technologijų ir verslo mokykla. 2016 m. rugsėjo 1 d. įsteigtas Rietavo filialas. 2019 m. sausio 1 d. iš biudžetinės įstaigos pertvarkyta į viešąją įstaigą.
Skaptatai
Skaptatai – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pandėlio.
JAV prezidento rinkimai
JAV prezidento rinkimai – rinkimai, kuriuose išrenkamas JAV prezidentas ir JAV viceprezidentas.
Pagal JAV konstituciją Prezidentas ir viceprezidentas išrenkami rinkikų kolegijos, į kurią kiekviena valstija parenka tiek rinkikų, kiek renka Atstovų rūmų ir Senato narių. Rinkikų parinkimo tvarką konstitucija palieka valstijų legislatūroms.
Pagal konstitucijos antrąjį straipsnį, rinkikai turi balsuoti už du asmenis (iš kurių bent vienas iš kitos valstijos). Tada daugiausiai balsų surinkęs kandidatas tampa prezidentu, o antras daugiausiai balsų surinkęs kandidatas – viceprezidentu. Pagal JAV konstitucijos XII pataisą, kuri pakeitė šią tvarką, rinkikai turi atskirai nurodyti kandidatą į prezidentus ir kandidatą į viceprezidentus.
Ziolavos valsčius
Ziolavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ziolava.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Antopalio valsčiui ir Dzetkavičų valsčiui.
Elizabeth Debicki
Elizabeta Debiki (g. 1990 m. rugpjūčio 24 d. Paryžiuje) – australų aktorė.
Šeima
Debiki gimė Paryžiuje, lenko ir australės baleto šokėjų šeimoje. Kuomet jai buvo 5, šeima persikėlė į Melburną. Elizabeta turi jaunesnius brolį bei seserį.
Vaikystėje ji taip pat šoko baletą, bet paskui susidomėjo teatru, mokėsi Melburno Huntingtowerio mokykloje bei Victorios meno koledže.
Aktorė netekėjusi. Jos ūgis 191 cm.
Karjera
2010 m. ji debiutavo kino filme „A Few Best Men“ epizodiniu sekretorės vaidmeniu. 2013 m. Elizabeta pasirodė juostoje „Didysis Getsbis“, kuriame taip pat vaidino Leonardo DiCaprio, Tobey Maguire. Už šį vaidmenį aktorė buvo apdovanota AACTA prizu kaip geriausia antrojo plano aktorė.
Tais pačiais metais ji pasirodė teatro scenoje, pjesėje „The Maids“, kartu su Cate Blanchett bei Isabelle Huppert, ir pelnė geriausios naujos aktorės apdovanojimą. 2014 m. pjesė buvo demonstruota ir Brodvėjaus teatruose.
2015 m. Elizabeta vaidino 3 kino filmuose: „Šnipas iš U.N.C.L.E.“, „Macbeth“ ir „Everest“, o 2016 m. pabaigoje pasirodė Londono Lytteltono teatre pastatytoje pjesėje „The Man on the Bench in the Barn“ pagal Georges Simenon kūrinį. Tais pačiais metais ji nusifilmavo ir 2 TV serialuose: „The Kettering Incident“, filmuotame Tasmanijoje, ir „The Night Manager“, kurio kūrimo darbai vyko Šveicarijoje. Dėka šių vaidmenų, ji buvo pakviesta į populiarią super herojų veiksmo filmų seriją „Galaktikos sergėtojai“, kur pasirodė 2 ir 3 dalyse.
right|thumb|150px|2012 m. right|thumb|150px|2012 m. right|thumb|150px|2018 m.
Zalesės valsčius
Zalesės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Zalesė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo panaikintas.
Izidorius Leizerovičius
Biografija
Gimė 1883 m. Kaune, mokėsi Kauno chedere ir ješivoje. Vėliau studijavo mediciną Leipcigo universitete, bet prasidėjus I pasauliniam karui grįžo į Lietuvą. Pirmąjį savo straipsnį išspausdino 1904 m. Sankt Peterburgo laikraštyje Tog. Vėliau dirbo Vilniaus žydų laikraštyje Zeit. Nuo 1913 m. dirbo Varšuvos žydų laikraštyje Chaint. 1920 m. grįžo į Kauną, bet vėliau išvyko gyventi į Berlyną, kur įsidarbino korespondentu JAV žydų laikraštyje Vorwärts, nuo 1923 m. dirbo laikraščio korespondentu Paryžiuje, kur ir mirė 1927 m. lapkričio 23 dieną.
Gelmių psichologija
Gelmių psichologija  – psichologijos ir psichoterapijos kryptis, tirianti nesąmoningus potraukius ir galias, pasąmonėje vykstančius psichikos procesus, lemiančius pagrindinius emocijų sutrikimus, asmenybės raidą ir raišką. Paremta Zigmundo Froido, Karlo Gustavo Jungo, Alfredo Adlerio teorijomis.
Gelmių psichologijos metodais siekiama išsiaiškinti bei suprasti užslėptas žmogaus elgsenos paskatas, neįsisąmonintus, glūdinčius pasąmonėje jausmus, mintis, idant būtų pagydyti įvairaus pobūdžio psichikos sutrikimai. Gelmių psichologijos šalininkai mano, jog atradus gilumines, praeityje (dažniausiai vaikystėje) esančias priežastis, galima koreguoti dabartines individo problemas.
Pagrindą gelmių psichologijai padėjęs Zigmundas Froidas bandė susieti asociatyvizmo sukauptas žinias su naujausiais to meto medicinos mokslo duomenimis bei tipiškomis XIX a. Austrijos neurozėmis. Z. Froido sukurta psichoanalizė suprantama, kaip tam tikra žmogaus nervų sistemos analogija, kur centrinė nervų sistemos dalis atitinka sąmonės procesus, o periferinė – pasąmonę. Tokiu požiūriu, psichoanalizė išlieka susieta su fiziologiniu nervų sistemos modeliu, tačiau nagrinėja psichiką gana ribotai, be santykio su kitais žmonėmis. Daugelio pirmųjų Z. Froido pasekėjų požiūriu, giliau tirti verta tik su seksualumu susijusius psichikos aspektus, nes su išgyvenimo instinktais susiję dalykai vargiai gali būti nagrinėjami terapiniu požiūriu, o socialiniai psichikos aspektai yra pernelyg spekuliatyvūs.
XX a. pradžioje Z. Froido mokiniai ėmė vystyti alternatyvias, išplėstas psichoanalizės kryptis:
Šiaulių rankinio klubas „Šiauliai“
Šiaulių rankinio klubas "Šiauliai", o trumpai RK "Šiauliai" – Lietuvos rankinio komanda iš Šiaulių. Namų rungtynes žaidžia Šiaulių sporto rūmuose.
Gelmių psichologija
XX a. antroje pusėje gelmių psichologija ėmė giliau integruotis į kitas psichologijos ir psichiatrijos kryptis, patyrė didelę humanistinės psichologijos, pabrėžiančios žmogaus kūrybinius sugebėjimus, įtaką. Atsirado ir kitokį požiūrį turinčios kryptys:
Šiaulių rankinio klubas „Šiauliai“
Oficialus klubo pavadinimas –Šiaulių rankinio klubas "Šiauliai".
Pasiekimai
1996 m. Europos studentų čempionai (Kopenhaga).
1997 m. Tarptautinėse sporto žaidynėse iškovota 1 vieta.
1998 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų rankinio čempionai.
2007 m. XXIII SELL žaidynėse užimta 2 vieta.
Hueskos provincija
Hueskos provincija  – tai viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies šiaurėje, Aragono regione. Provincijos plotas yra 15 626 km², gyvena 227 609 gyventojai (2012 m. duomenys). Provinciją sudaro 202-i savivaldybės.
Provincijos sostinė yra Hueska, kurioje gyvena beveik ketvirtadalis visų provincijos gyventojų. Hueskos provincijoje yra Ordesos ir Prarastojo Kalno nacionalinis parkas.
Apskritys
right|200px
Didžiausi miestai pagal gyventojų skaičių
right|400px
Didžiausi miestai pagal plotą
right|400px
Kameškovas
Kameškovas  – miestas Rusijoje, Vladimiro srityje, 49 km į šiaurės rytus nuo Vladimiro; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Transsibiro geležinkelio, plentai į Kovrovą, Suzdalę, „Volgos“ plentą. Tekstilės (verpimo ir audimo), mechanikos, statybinių medžiagų pramonė. Veikia krašto muziejus, išlikę XIX–XX a. pr. tradicinės architektūros. Apylinkėse yra XVII–XIX a. cerkvių.
Istorija
Gyvenvietė išaugo 1892 m. čia pastačius tekstilės fabriką. Pradžioje vadinta Avdotinu, po 1920 m. pervadinta į Kameškovą. Miestas nuo 1951 m.
Akrė (upė)
Akrė  – upė Pietų Amerikoje, Amazonijoje; Puruso dešinysis intakas. Prasideda Peru, Madre de Dioso departamente. Teka į šiaurės rytus, aukštupyje sudaro Peru–Brazilijos, vėliau Bolivijos–Brazilijos sieną. Toliau teka Brazilijos teritorija, Akrės ir Amazonės valstijomis, sudaro senvages ir meandras. Įteka į Purusą ties Boka do Akrės gyvenviete.
Lusailo tarptautinė trasa
Lusailo tarptautinė trasa (ar. حلبة لوسيل الدولية) – lenktynių trasa, esanti Kataro Lusailo mieste. Trasa buvo pastatyta per mažiau nei metus ruošiantis 2004 m. Moto GP lenktynėms.
Akrė (upė)
Didžiausi intakai: Šapuri, Antimaris, Šumari, Brankas.
Barei (dainininkė)
Bárbara Reyzábal González-Aller (g. 1982 m. kovo 29 d. Madride), geriau žinoma sceniniu vardu Barei – ispanų dainininkė ir dainų autorė.
Debiutavo 2001 metais, dalyvaudama Benidormo tarptautiniame festivalyje. Po dalyvavimo išvyko į Majamį, kur pradėjo kurti autorines dainas. Sugrįžusi į gimtąjį Madridą, atlikėja pasirodė didžiausiose sostinės scenose ir festivalyje Starlite.
Daniils Ulimbaševs
Danylas Ulimbaševas (Daniils Ulimbaševs, g. 1992 m. kovo 12 d. Rygoje) – Latvijos futbolininkas, saugas. Latvijos rinktinėje sužaidė 3 rungtynes.
Akrė (upė)
Upė laivuojama 480 km nuo žiočių ruože, o lietinguoju laikotarpiu (sausis-gegužė) – dar toliau. Pagrindinės gyvenvietės prie Akrės: Injaparis, Kobicha (Bolivija), Asizis, Brazilėja, Rio Brankas, Boka do Akrė.
Daniils Ulimbaševs
Karjera
Savo futbolininko karjerą pradėjo Latvijoje. Bandė laimę Italijoje ir Švediją, tačiau grįžo į gimtinę.
Akrė (upė)
Vietiniai indėnai injapariai upę vadina Akiri (Aquiry). XIX a. pab. – XX a. pr. Akrė buvo labai svarbi kaučiuko eksporto arterija.
Daniils Ulimbaševs
Karjera
Atstovavo eilei klubų: FK Ventspils, FK RFS, FK Liepāja, FK Spartaks Jūrmala, FK Auda.
2022 m. spalio 19 d. Latvijos futbolo taurės finalo rungtynėse pasižymėjo pelnydamas įvartį. Jo atstovaujamas FK Auda nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir iškovojo trofėjų.
Rinktinė
Kitados rubgtyniavo Latvijos jaunimo rinktinėse.
2017 m. pakviestas į nacionalinę rinktinę. Latvijos rinktinėje debiutavo 2017 m. spalio 10 d. prieš Andorą.
Lusailo tarptautinė trasa
2007 m. trasoje įrengtas apšvietimas, leidžiantis rengti lenktynes tamsiu paros metu.
Nuo 2009 iki 2017 m. skirtingu metu trasoje vyko GP2 Azijos serijos, Pasaulio Superbike čempionato, Pasaulio kėbulinių automobilių čempionato lenktynės.
2021 m. šioje trasoje vyko Formulės 1 lenktynės. Šias lenktynes laimėjo Lewis Hamilton. Tai buvo 30-oji trasa, kurioje pergalę šventė britas.
Ajatola
thumb|150px|[[Ruhola Chomeinis – pirmasis Irano ajatola.]] Ajatola (arab. ʾāyat – ‘stebuklas’ + al-ilāh – ‘dievas’, ) – garbingiausias šiitų dvasininkų (mudžtahidų) titulas. Kartais vadinamas ajatola al uzma (didysis ajatola). Daugiausia paplitęs Irane. Titulas suteikia teisę laisvai aiškinti islamo doktriną ir šariato normas.
Žymiausi ajatolos: Ruhola Chomeinis (1900–1989), H. A. Montazeris (1922–2009). Rezidencija Kome.
Chaimas Sutinas
Chaimas Sutinas (, 1893 m. sausio 13 d., Smilovičių km. (dab. Baltarusija) – 1943 m. rugpjūčio 9 d., Paryžius) – iš Lietuvos žydų kilęs XX a. tapytojas ekspresionistas, kūręs Prancūzijoje.
Biografija
Chaimas Sutinas gimė 1893 m. sausio 13 d. neturtingų Lietuvos žydų šeimoje Smilovičiuose netoli Minsko (dabar Smilavičių km., Baltarusija, tuomet Rusijos imperija). Jis buvo dešimtas vaikas iš 11 skurdaus siuvėjo vaikų. Jo talentą piešimui pastebėjo vietos rabinas, kuriam padedant, Ch. Sutinas mokėsi Minske. Vėliau su gydytojo pagalba 1910−1913 m. studijavo Vilniaus dailės mokykloje. 1913 m. Ch. Sutinas išvyko į Paryžių, lankė paskaitas Aukštojoje dailės mokykloje pas Fernaną Kormoną. Jo draugais tapo žydai, avangardiniai dailininkai, panašiai kaip jis atvykę į Paryžių siekti meno aukštumų: Amedėjas Modiljanis, Markas Šagalas, Žakas Lipšicas.
A. Modiljanis supažindino Ch. Sutiną su menininkų rėmėju Leopoldu Zborovskiu, su kurio pagalba Ch. Sutinas 1919−1922 m. tapė Serė miestelyje Prancūzijos pietuose. Tais metais susiformavo brandus Ch. Sutino stilius. Jis tapė peizažus, portretus, natiurmortus. Jo kūryba pasižymėjo spontaniškais potėpiais, impasto naudojimu, ryškiomis spalvomis. Jo kūryboje yra ženklios religinės (choro ir varpinės berniukai) ir maisto temos (jautiena, negyvi naminiai paukščiai), tikriausiai susijusios su judaistinio pasaulio samprata. Ch. Sutinas vertino Rembranto, Ž. Šardeno, G. Kurbė kūrybą.
1923 m. JAV daktaras, kolekcionierius Albert C. Barnes įsigijo daugiau kaip 50 Ch. Sutino kūrinių ir tai buvo pirmoji dailininko finansinė sėkmė po ilgų skurdo metų. 1927 m. įvyko jo pirmoji personalinė paroda Bing galerijoje Paryžiuje. Likusius gyvenimo metus Chaimas Sutinas praleido Paryžiuje, kartais keliaudavo po Prancūzijos vietoves. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi nuo vokiečių nacistinės okupacinės valdžios Šampiji-siur-Ved vietovėje (Endras ir Luara). Mirė 1943 m. rugpjūčio 9 d. Paryžiuje operacijos metu dėl virškinamojo trakto pažeidimo. Palaidotas Monparnaso kapinėse. 1987 m. Gaston Baty aikštėje Monparnase jam pastatyta atminimo skulptūra. Ją sukūrė jo draugas Arbit Blatas, kuris dažnai šioje aikštėje susitikinėjo su Ch. Sutinu.
Rudolf Hess
Rudolfas Hesas (1894 m. balandžio 26 d. Aleksandrijoje, Britų Egiptas – 1987 m. rugpjūčio 17 d. Vakarų Berlyne) – ilgametis nacistinės Vokietijos vadeiva, Hitlerio sekretorius ir patikėtinis.
Biografija
Gimė Bohemijos vokiečių šeimoje, tėvas Aleksandrijoje plėtojo verslą. 1900–1908 m. mokėsi Aleksandrijos protestantų mokykloje, vėliau – Bad Godesberge, paskui baigė prekybos mokyklą Noišatelyje.
Pirmojo pasaulinio karo metu – vokiečių kariuomenės lakūnas. 1920 m. liepos 1 d. tapo šešioliktuoju NSDAP nariu. Padėjo A. Hitleriui kalėjime parašyti knygą „Mano kova“. 1923 m. dalyvavo "Alaus puče Miunchene, vėliau 18 mėnesių praleido Landsbergo kalėjime.
1933 m. balandžio 21 d. išrinktas Vokietijos Reichstago deputatu. 1925–1932 m. A. Hitlerio sekretorius, nuo 1933 m. jo (kaip NSDAP vado) pavaduotojas, NSDAP kanceliarijos viršininkas, ministras be portfelio. 1939–1941 m. antrasis (po H. Gėringo) A. Hitlerio pavaduotojas.
1941 m. gegužės 10 d., Antrojo pasaulinio karo pradžioje, vienas naikintuvu nuskrido į Angliją. Virš Škotijos jo lėktuvas buvo numuštas. Iki karo pabaigos internuotas Anglijoje. Spėjama, kad siekė, pasinaudodamas britų monarchija, pasiūlyti separatinę taiką. Buvo įsitikinęs, kad kovodama dviem frontais Vokietija nelaimės, tad būtina užsitikrinti Anglijos paramą. A. Hitlerio pašalintas iš visų postų, išvadintas psichiškai nesveiku.
Niurnbergo tribunolo nuteistas kalėti iki gyvos galvos. JAV, Didžioji Britanija ir Prancūzija 7-ojo dešimtmečio pabaigoje – 8-ojo pradžioje bandė susitarti dėl jo paleidimo, bet sovietai nesutiko.