cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Movistar arena
Renginiai
Arenoje koncertavo daug agrsių atlikėjų: Nelly Furtado, Beyoncé, Bob Dylan, 50 Cent, Shakira, Daddy Yankee, Nine Inch Nails, Maroon 5, Duran Duran, Placebo, Keane, Kaiser Chiefs, The Killers, Travis, Starsailor, James Blunt, Donna Summer, Elton John, Sean Paul, Lily Allen, Incubus, DJ Tiësto, Oasis, Joss Stone, My Chemical Romance, Dream Theater, Bryan Adams, Enrique Iglesias, Megadeth, Marc Anthony, a-ha,  Backstreet Boys, Marcos Witt, Laura Pausini, Justice, Hillsong United  Guns N' Roses, ir Demi Lovato.
Arenoje vyko WWE imtynių varžybos.
Albanijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Albanijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Marijampolės Švč. Trejybės cerkvė
'''Marijampolės Švč. Trejybės cerkvė''' stovi Marijampolėje, P. Armino g. 38A. Priklauso Marijampolės Švč. Trejybės parapijai.
Istorija ir dabartis
miniatiūra|250px|left|Galinė dalis 1901 m. cerkvė pastatyta kaip kapinių koplyčia. 2007 m. senosiose kapinėse esanti cerkvė restauruota grąžinta stačiatikiams ir pritaikyta tikinčiųjų reikmėms. Liturgijos vyksta kas mėnesį. Cerkvę aptarnauja kunigas Igor Rinkevič iš Kauno stačiatikių Apreiškimo parapijos. Švč. Trejybės parapijai priklauso apie 60 žmonių.
Gintarų senosios kapinės
Gintarų senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas vertybės kodas - L836) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), 2 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante.
Kapinės
Kapines juosia 1,0 m pločio, 0,5–0,8 m gylio griovys, šalia kurio vietomis išlikęs paskleistas, 0,3 m aukščio pylimas. Jo rytų krašte yra 2 m pločio praėjimas.
Laidojimo žymių ir mažosios architektūros statinių nėra. Kapinės apaugusios pušynu. Pietrytinėje papėdėje stovi anotacinis ženklas (autorius Arvydas Klovas, 2001 m.).
Teritorijos plotas – 0,15 ha, perimetras – 132 m. thumb|left|300px|Gintarų k. senosios kapinės
Istorija
Kapinėse nuo XVI a. a. iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. laidoti greta buvusio Kartenos dvaro ir kaimo gyventojai. Atidarius Kartenos parapijos kapines, senosiose kapinėse XIX a. – XX a. pr. kartais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, iš Minijos ištraukti neatpažinti skenduoliai. 1916–1918 m. palaidotos dizenterijos epidemijos aukos.
Po Lietuvos žemės reformos pateko į dvarui paliktą žemės valdą, kuri priklausė Sofijai Viliopolskienei. Tarpukariu jose dar stovėjo 4 aukšti ąžuoliniai kryžiai, kurių stiebų apačios buvo apdėtos akmenimis. Po karo jie nugriuvo. Pasakojama, kad naktimis kapinėse vaidendavosi, pasirodydavo šviesa.
1935 m. įrašytos į Valstybės archeologijos komisijos sudarytą kultūros paveldo objektų sąrašą, 1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV507). 1998 m. įregistruotos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1980 m. – Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, 1999–2001, 2003, 2005 ir 2015 m. – Julius Kanarskas (SRP direkcija), 2015 m. – Jolanta Paunksnienė (KPC).
Alavijiniai
Alavijiniai (Aloeaceae) – lelijažiedžių (Liliidae) poklasio lelijiečių (Liliales) eilės augalų šeima. Pagal kitą sistematiką – plėnūninių (Asphodelaceae) šeima.
Gentys
Asphodelaceae Złotogłowowate
Armėnijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Galutinė komandų rikiuotė
🛡️ PASTABOS:
Supertaurė
Dėl supertaurės kovojo 2001 m. pavasario taurės ir rudens pirmenybių nugalėtojai.
C-4
200px|thumb|Ruošiamasi sprogdinti C-4
C-4 (iš composition C-4) – plačiausiai naudojama karinė plastiškoji sprogstamoji medžiaga.
Niūravabaliai
Niūravabaliai (Melandryidae) – vabalų (Coleoptera) šeima.
C-4
C-4 yra gaminamas iš SM, plastifikatoriaus ir paskutiniais metais dar dedama žymiklio. Tikimasi, jog žymiklis liks pasklidęs po sprogimo ir prireikus pagal jį bus galima nustatyti sprogmenų kilmę. Kaip ir daugumoje plastiškųjų sprogmenų pagrindinė SM C-4 mišinyje yra RDX (91 % masės). Plastifikatorius yra di(2-ethylhexyl) ar dioctyl sebacate (5,3 %), rišiklis – poliizobutilenas (2,1 %), kartais dioctyl adipate (DOA). Dar dedama truputėlis (1,6 %) variklio alyvos.
Nors ir galia sumažėja lyginant su grynu RDX, bet tokia mišinio sudėtis palengvina SM naudojimą. Ji tampa minkšta, plastiška, prilimpa prie sprogdinamų paviršių be papildomų priemonių. Galima pačioje sprogdinimo vietoje suformuoti norimos formos ir dydžio užtaisą. Tai labai svarbu gaminant kryptinį užtaisą. Jis patikimas ir saugus, nesprogsta numestas, peršautas, uždegtas ar esant kitiems poveikiams, kurie gali atsirasti kariui nešant sprogmenį mūšio lauke.
Niūravabaliai
Kūnas 3-15 mm ilgio. Vystosi po džiūstančių medžių žieve, medienoje, medžių kempinėse. Kai kurios rūšys išgraužia takus medienoje.
C-4
C-4 gaminama paprastai – visos sudedamosios medžiagos reikiamomis proporcijomis ištirpinamos organiniame tirpiklyje. Tirpiklį išgarinus lieka C-4.
Egzistuoja ir C-1, C-2 bei C-3 mišiniai. Jie nuo C-4 skiriasi RDX procentine dalimi. Dėl to šie mišiniai turi skirtingas kietėjimo temperatūras ir labai nežymiai skiriasi galia. C-4 plačiausiai naudojamas šiandien.
Niūravabaliai
Pasaulyje yra apie 1200 rūšių. Lietuvoje – apie 20 rūšių.
C-4
Semtex taip pat labai panašus į C mišinius.
C-4 yra 1,36 karto galingesnis nei TNT.
Įdomybės
Vietnamo JAV kariai, kai nebūdavo kito kuro, degindavo nedidelį kiekį C-4 maistui pasišildyti. Taip pat C-4 yra tradicinė SM žaidimuose ir filmuose. Daugelyje filmų C-4 naudojama užrakintoms durims ar seifams išlaužti.
Purviai (reikšmės)
Purviais vadinami kaimai:
Sent Lusijos kvartalai
thumb|right|300px|Sent Lusijos apskritys Sent Lusijos sala yra dalinama į 11 kvartalų:
Barzdūnai
Barzdūnai  (anksčiau Cimermaniškiai) – kaimas Šilutės raj. sav. teritorijoje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šilutės, prie kelio Šilutė – Ramučiai. Barzdūnai ribojasi su Šilutės miestu, Verdainės, Macikų, Grabupių kaimais. Yra Šilutės rajono valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba, UAB „Šilutės vandenys“, Šilutės miesto veikiančios kapinės, kapinynas.
Istorija
Barzdūnų apylinkėse gyventa jau pirmo tūkstantmečio pradžioje. 1897 m., pro Barzdūnus tiesiant kelią Žibai-Ramučiai, rastas II-III a. kapinynas; 1897–1898 m. tyrinėjo vokiečių archeologas Adalbertas Becenbergeris (Adalbert Bezzenberger) (1851–1922); ištirti 9 griautiniai kapai, kuriuose mirusieji laidoti nedeginti po akmenų grindiniu; rastos įkapės – geležiniai dalgiai, įmovinis kirvis, žalvariniai antkakliai su trimitiniais ir kūginiais galais, ritiniai ir statinėliniai smeigtukai, kabučiai, apskrito pjūvio apyrankės, trys Romos monetos, amalio karoliai; radiniai perduoti į Karaliaučiaus „Prūsijos“ muziejų (neišliko).
1614 m. Barzdūnų dabartinėje teritorijoje minimas gyventojas Peter Barzden, o jau 1651 m. Prūsijos kurfiursto žemės nuosavybės dokumentuose – Barzdūnų kaimas.
XVII a. pirmoje pusėje Barzdūnuose įkuriamas dvaras, kurio pagrindą sudarė Šilokarčemos valsčiaus tarėjo Franco Dorno turėti 3 ūbai (apie 52 ha) žemė; Barzdūnų dvarui dar priklausė ariama žemė Kirlikų kaime ir pievos tarp Šilokarčiamos ir Šyšos upės. XVII a. antroje pusėje dvarą įsigijo Martinas Cimermanas, tuo laiku kaimas ir dvaras vadintas Cimermaniškiais. 1728 m. Barzdūnų dvaro valdytojas G. Šperberis dar įsigijo karčiamą ir 9 ūbus 7 margus žemės Verdainėje, ir 97 rykštes žemės Šlažuose. Vėliau Barzdūnų dvaro valdytojais buvo Weckau, Rūmų Teismo advokatas Philipp Belger, valdžios tarėjas, Klaipėdos masonų Memphis ložės įkūrėjas Friedrich Radke. XIX a. pab., valdant Francui Radkei, Barzdūnų dvaras buvo išparceliuotas, dvarvietėje įsikūrusi nauja gyvenvietė buvo vadinama Mažuoju Berlynu.
1850 m. Barzdūnuose katalikai, nusipirkę žemės sklypą, įrengė kapines, kurios sovietmečiu buvo praplėstos, o 1983 m. atidarytos naujos. Tarpukaryje Barzdūnuose buvo ir žydų kapinės, kurias 1939 m. hitlerininkai jas sunaikino.
1904 m. Barzdūnų kaime pastatyta plytinė. 1905 m. Barzdūnuose gyveno 37 proc. lietuvninkų. 1909 m. Barzdūnuose graužduobėje surastas mamuto kaulas su negiliu įpjovimu iš vėlyvojo ledynų laikotarpio; perduotas į Karaliaučiaus „Prūsijos“ muziejų (neišliko). 1913 m. dalis Barzdūnų prijungti prie Šilutės.
Tarpukaryje Barzdūnų miškelyje buvo „Šveicarų slėnio“ restoranas. Nuo 1938 m. rudens iki 1939 m. kovo 24 d. Barzdūnų kaime veikė privati lietuvių mokykla, išlaikoma Klaipėdos krašto mokyklų draugijos.
1948 m. Barzdūnų žvyro karjere rasti keli daiktai iš IX-XIII a., saugomi Šilutės muziejuje.
1997 m. buvo 50 ūkių, 2003 m. tik 10 ūkių laikė 26 galvijus.
Bergershofas
Bergershofas arba Samarskojė (, nuo 1946 m. Самарское) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko municipaliniame rajone, Chlebnikovo apylinkės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnoznamensko miesto gyvenvietės kaimas į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
XX a. pradžioje buvo miško darbininkų gyvenvietė Lazdynų bažnytkaimio sudėtyje. 1905 m. Bergershofe buvo 53 gyventojai. Po Antrojo pasaulinio karo atiteko Sovietų Sąjungai. 1947–2008 m. buvo Chlebnikovo apylinkėje.
Lorenzo kreivė
Lorenzo kreivė – grafinis visuomenės pajamų pasiskirstymo atvaizdavimas. Kreivė parodo, kaip netolygiai pasiskirsto pajamos. Kuo krievė tiesesnė, tuo pajamos pasiskirsto tolygiau. Lorenso kreivė apskaičiuojama turtą padalinus iš žmonių, kurie juo naudojasi, skaičiaus. Kuo mažesnis kiekis turtingų žmonių ir kuo didesnį turtą ji valdo, tuo kreivė yra kreivesnė.
400 px|right|thumb|Įvairių [[Europa|Europos valstybių Lorenzo rodikliai. Kuo rodiklis didesnis, tuo pajamų skirtumai didesni.]]
Corrado Giniego sukūrė Lorenzo rodiklį, kuris parodo visuomenės pajamų netolygumus. JAV 2005 m. jis sudarė 0,41. Lietuvoje šis rodiklis sudaro apie 0,34.
Kuo rodiklis didesnis, tuo didesni pajamų skirtumai.
Pajamų pasiskirstymas visuomenėje analizuojamas Lorenzo kreivės pagalba.
right|300 px|thumb
Kreivė, pasvirusi 45 laispniais, parodo idealų pajamų pasiskirstymą. Jei visuomeninės pajamos lygios 100 %, tai pajamų pasiskirstymas idealiai pasiskirsto. Taip pat dar galima laikyti, kad pajamos tolygiai pasiskirsto, jei 80 % pajamų gauna 80 % visuomenės narių (punktas E). Nelygumo pavyzdys gali būti toks: 80 % žmonių gauna 50 % pajamų (punktas E'). Tuo tarpu jeigu žmonių pajamos bus apmokestintos punkte E', kreivė pasistūmės į kairę. Aukštesniąją Lorenzo kreivę galima interpretuoti dalinant oranžinį ir mėlyną plotą iš oranžinio ploto.
Vikontas
Vikontas – Europos aristokratų titulas, žemesnis už grafą ir aukštesnis už baroną. Didžiojoje Britanijoje vikonto titulas gali būti naudojamas kaip pagarbumo titulas markizo ar erlo (grafo) įpėdiniui pavadinti.
Lorenzo kreivė
Iš tikrųjų, pajamų pasiskirstymas visuomenėje yra labai skirtingas dėl tokių priežasčių: žmonių išsimokslinimo, specialybių paklausos, darbo sunkumo ir sudėtingumo, gyvenamosios vietos, šeimos dydžio, turimo turto ir kitų priežasčių.
Vikontas
Etimologija
Žodis vikontas kilęs iš sen. , o šis kilęs iš viduramžių, kuris yra žodžio vicecomes galininkas. 'pavaduotojas' + 'palydovas; patikėtinis; grafas'.
Lorenzo kreivė
Lietuvoje per paskutinius du dešimtmečius pajamų pasiskirstymo skirtumai didėjo, tai sąlygojo perėjimas iš socialistinio ūkio į laisvąją rinką. Daugiausiai pajamų skirtumus lėme turto perskirstymas (privatizacija).
Vikontas
Vikontai Didžiojoje Britanijoje
Pirmas vikontas Didžiojoje Britanijoje atsirado 1440 m., kai Anglijos karalius Henrikas VI (Henry VI) Johnui Beaumontui suteikė vikonto titulą ir šis tapo 1-uoju vikontu Beaumont. Vikontas D. Britanijoje maždaug atitiko anglosaksų širo ryvą  – širo valdytoją.
Vikonto titulo turėjimas (vikontystė) angl. vadinamas viscountship arba viscountcy, o jo valda (vikontija), duodanti teisę į vikonto titulą – viscounty. Vikonto žmona (vikontienė) –.
Vikonto titulavimas
Vikontas vadinamas keleriopai:
Paprastas angliškas kreipinys į vikontą yra Lord X, o į jo žmoną – Lady X. Į vikonto sūnus kreipiasi The Honourable [vardas] [pavardė].
Vikontas kaip pagarbumo titulas
Anglijoje vikonto titulas gali būti vartojamas ir kaip pagarbumo titulas (courtesy title), kreipiantis į erlo ar markizo įpėdinį. Erlo ar markizo įpėdinis vadinamas vikontu, jei erlas ar markizas turi žemesnio rango titulą – vikonto titulą. Pvz., erlo Houvo (Earl Howe) vyriausias sūnus vadinamas vikontu Kerzonu (Viscount Curzon), nes erlas dar turi ir šį vikonto titulą.
Kartais markizo ar erlo sūnus gali būti vadinamas vikontu, net jei tai nėra antrasis pagal vyresnumą titulas. Pvz., Solsberio markizas (Marquess of Salisbury) turi antrą titulą Solsberio erlas (Earl of Salisbury), tačiau vyriausias jo sūnus kaip pagarbumo titulą turi ne Solsberio erlo titulą, o trečią tėvo titulą Krenborno vikontas (Viscount Cranborne), kadangi tėvas pasirašo tik titulo vadu Salisbury, o tai painiotųsi su sūnaus titulu Earl of Salisbury, jei sūnus tokį titulą turėtų.
Kartais įpėdinis naudoja trečią tėvo titulą, jei tokia giminės tradicija. Pvz., Londonderio markizo (Marquess of Londonderry) sūnus vadinamas Viscount Castlereagh, nors tėvas turi viršesnį Earl Vane titulą.
Vikonto karūna
Vikonto karūna turi 9 sidabrinius rutuliukus. Vikontai, kaip ir kiti tituluoti aristokratai, heraldines karūnas užsideda tik dalyvaudami suvereno karūnacijoje. Vikontai turi teisę turėti vikontiškos karūnos atvaizdą herbe virš skydo.
Vikonto analogai Europoje
Kai kuriose šalyse (pvz., Vokietijoje, Nyderlanduose) vikontą atitinka burggrafas, esantis tarpinis tarp grafo ir freihero ar barono. Belgijoje tas pats titulas prancūziškai vadinamas vicomte, o olandiškai – Burggraaf.
Vikonto analogai Rytų Azijoje
Vikonto titulą naudoja, kai reikia Rytų Azijos didikų titulus išversti į Europos kalbas, nors tie titulai su Europos titulais visiškai nesusiję. Tam reikalui azijiniai titulai buvo sulyginti su europiniais pagal rangų lygius – aukščiausias azijinis atitinka aukščiausią europinį ir t. t.
Vikontą atitinka:
Tikrieji vieversiai
Tikrieji vieversiai (Alauda) – vieversinių (Alaudidae) šeimos paukščių gentis.
Kūnas 14–18 cm. Gyvena laukuose, stepėse, atvirose vietose. Lizdą suka ant žemės tarp žolių kuokštelių. Deda 3-6 kiaušinius. Minta įvairiomis sėklomis, veisimosi sezonu vabzdžiais. Paplitę Europoje, Azijoje, Afrikos šiaurinėje dalyje.
Palmės lapas (simbolis)
Palmės lapas dažnai vadinamas palmės šakele ar palmės šaka, nors anatomiškai tai yra sudėtiniai palmių lapai.
Krikščionybė
thumb|250px|left|Kristaus triumfinis atvykimas į Jeruzalę Ankstyviesiems krikščionims palmės lapas simbolizavo tikinčiųjų pergalę prieš sielos priešus. Palmių sekmadienį (Lietuvoje – Verbų sekmadienį) buvo švenčiamas triumfinis Jėzaus įžengimas į Jeruzalę. Krikščionių mene kankiniai paprastai būdavo vaizduojami laikantys palmių lapus, kas simbolizavo dvasios pergalę prieš kūną. Buvo plačiai tikima, kad palmės lapo atvaizdas antkapyje reiškia, kad čia palaidotas kankinys. Palmių lapai tapo kankinių simboliu, jie simbolizavo dvasinę pergalę prieš dvasinius priešininkus. Dėl to kankinių gyvenimų aprašymuose standartiškai būdavo naudojama frazė „jis gavo kankinystės palmę“.
1688 m. balandžio 10 d. Šventoji apeigų kongregacija nutarė, kad ant katakombų kapo pavaizduota palmė šaka reiškia, kad čia palaidotas kankinys. Vėliau ši nuomonė buvo Mabillon’o, Muratori’o, Benedikto XIV ir kitų pripažinta kaip nepagrįsta. Tolesni tyrimai parodė, kad palmių šakelės būdavo vaizduojamos ir ant pagonių kapų.
Ant vėlyvesnių krikščioniškų paminklų palmės šakos atvaizdas buvo naudojamas kaip ornamentas, skiriantis dvi scenas. Palmės taip pat reiškė rojų, ankstyvuosiuose atvaizduose Jėzų dažnai vaizduodavo tarp palmių.
Judaizmas
thumb|left|250px|[[Rabinas per halelę mojuoja keturių rūšių augalų šakelėmis]] Judaizme finikas (lulavas) laikomas viena keturių augalų rūšių, kurių šakelės naudojamos per Sukoto apeigas. Kitos rūšys yra mirta ir gluosnis. Finiko, mirtos ir gluosnio šakelių ryšulėlis su citrina (citrinmedis – ketvirtoji rūšis) simbolizuoja siekimą suvienyti keturis žydų tipus tarnyboje dievui.
XX a. 8-tą dešimtmetį kasinėjant Erodo Didžiojo rūmus aptiko Judėjos finiko sėklų, kurių amžius, manoma, apie 2000 metų. 2005 m. kelios tokios sėklos buvo pasodintos, ir viena jų sudygo. Išaugo vienas moteriškas individas, kuris pavadintas Methuselah ('Matuzalis').
Heraldika
Palmių lapas kaip mobilioji figūra plačiai naudojamas heraldikoje. Jis aptinkamas tiek giminių ar asmeniniuose herbuose, tiek miestų ar valstybių herbuose.
Krymo karas
Krymo karas truko nuo 1853 m. spalio iki 1856 m. vasario mėnesio, kur viena iš kariaujančių pusių buvo Rusijos imperija, o kita – Jungtinės Karalystės, Prancūzijos, Osmanų imperijos ir Sardinijos karalystės sąjunga. 1855 m. į karą prieš Rusiją įsijungė ir Švedijos-Norvegijos karalystė.
Konfliktas daugiausia vyko Kryme ir Juodojoje jūroje.
Karo pradžia
Konfliktą išprovokavo XIX a. 6-ame dešimtmetyje kilęs ginčas religiniais klausimais. Pagal XVIII a. sudarytas sutartis Prancūzija buvo katalikybės, o Rusijos imperija – stačiatikybės gynėja Osmanų imperijoje. Tuo tarpu katalikų ir stačiatikių vienuoliai keletą metų ginčijosi dėl kelių bažnyčių Palestinoje priklausomybės. XIX a. 6-ojo dešimtmečio pradžioje abi šalys pateikė sultonui reikalavimus, kurių vienu metu nebuvo įmanoma įgyvendinti. 1853 m. sultonas nusprendė prancūzų naudai, nepaisydamas vietos stačiatikių vienuolių protestų.
thumb|275px|left|Karo veiksmų žemėlapis Tuo pačiu metu britų vyriausybė atsiuntė lordą Stratfordą, kuris sužinojo apie Menšikovo pastangas. Diplomatinėmis priemonėmis Lordas Stratfordas įtikino sultoną atmesti siūlomą sutartį, kuri grėsė nepriklausomybės praradimu. Netrukus po žlugusios Menšikovo misijos, caro armija įžengė į Moldovą ir Valakiją (Osmanų imperijos kunigaikštystes, kuriose Rusijai buvo pripažįstamos stačiatikių globos teisės), pasinaudojusi tuo pretekstu, kad sultonas nesugebėjo išspręsti ginčų dėl bažnyčių Šventojoje žemėje. Nikolajus tikėjosi, kad Europos didžiosios valstybės labai neprieštaraus dėl kelių kaimyninių Osmanų imperijos provincijų aneksijos, ypač atsižvelgiant į Rusijos vaidmenį malšinant 1848 m. revoliucijas.
Vilniaus Tauras
thumb|right|250px|„Vilniaus tauro“ pastatai [[2015 m.]] Vilniaus tauras – alaus ir gaiviųjų gėrimų gamykla, veikusi Vilniuje nuo XIX a. septintojo dešimtmečio iki XXI a. pirmojo dešimtmečio.
Istorija
„Vilniaus tauro“ pradžia yra XIX a. septintajame dešimtmetyje Abelio Soloveičiko ir Isero Bero Volfo Lukiškėse įkurta alaus gamykla. Atsiskyrus Vilniaus ir Kauno gubernijoms, gamyklą nupirko Vilhelmas Šopenas. 1897 m. gamyklą įsigijo Morduchas Ovsiejus Epšteinas ir sujungė ją su 1872 m. įkurta Epšteino alaus darykla. 1897 m. kovo 28 d. Epšteinas įkūrė Vilniaus alaus darymo akcinę bendrovę „Šopen“. Pradinis bendrovės kapitalas – 350 tūkst. rublių, vėliau buvo padidintas iki 500 tūkst. rublių. Tuo metu tai buvo vienas didesnių bravorų Vakarų Rusijos imperijoje. 1914 m. per metus pagamindavo 300 tūkst. kibirų (vienas kibiras – 12,99 litro). Bravoro alus pristatytas tarptautinėse parodose Čikagoje (1898 m.), Paryžiuje (1904 m., apdovanotas Grand Prix ir aukso medaliu), Sankt Peterburge (1909 m.), Odesoje (1910 m.).
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui alaus gamyba buvo nutraukta, įrenginiai demontuoti. Gamyba atkurta tik 1921 m. 1935 m. rudenį bendrovės pirmininkas Taubas ir įmonės direktorius Rozentalis, pasinaudoję ekonominiais Iljos E. Lipskio firmos sunkumais, privertė jį uždaryti Lipskio alaus ir spirito gamyklą, prižadėję išmokėti kompensaciją. Tokiu būdu XX a. ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje Šopeno alaus darykla liko vienintelė alaus gamybos įmonė Vilniaus mieste.
Antrojo pasaulinio karo metu gamykla mažai nukentėjo. Tarybų valdžia gamyklą nacionalizavo. Vėliau, prijungus jungtinę vaisvandenių fabrikų įmonę „Šaltinis“, alaus darykla tapo alaus ir mineralinio vandens kombinatu „Tauras“. XX a. šeštajame dešimtmetyje kombinatas pervadintas alaus darykla „Tauras“. Per dešimtmetį baigta dešimt metų trukusi plėtra, mechanizacija ir renovacija, leidusi pasiekti 18,5 mln. litrų per metus alaus produkciją.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, kombinatas tapo Vilniaus valstybine alaus ir nealkoholinių gėrimų įmone „Tauras“, kiek vėliau – akcine bendrove „Vilniaus Tauras“, o dešimtmečiui baigiantis, „Vilniaus Tauro“ kontrolinį akcijų paketą nupirko danų koncernas „Danish Brewery Group“. XXI a. pirmajame dešimtmetyje gamyba iš Vilniaus perkelta į Panevėžį.
Pastatai
thumb|right|200px|Parčevskio bravoras
Pagrindinis alaus gamyklos pastatas Lukiškėse (dabartinis adresas Aludarių g. 1 / Pakalnės g. 2) pastatytas XIX a. septintąjį dešimtmetį, buvusioje našlaičių kapinių vietoje. Vienas pastato architektų – Nikolajus Čiaginas – interjere panaudojo metalines kolonas. Ši detalė buvo naujiena ne tik Vilniuje. 2008 m. pastatas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ). Numatyta mažai vertingus pastato priestatus nugriauti, atkurti originalią išvaizdą, architektūrines formas bei planinę struktūrą.
AB „Šopen“ susijungus su Epšteino alaus darykla, pastarosios salyklo fabrikas, veikęs Paplaujoje, nuo 1900 m. iki 1913 m. buvo išnuomotas AB „Šopen“. Šis pastatas 2008 m. taip pat įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Tarybinei valdžiai nacionalizavus Parčevskio bravorą, tuomečiam „Taurui“ atiteko ir bravoro pastatai Raudondvaryje.
Avitaminozė
Avitaminozė – liga, atsirandanti organizmui ilgą laiką negaunant kurio nors vitamino.
Požymiai
Kiekvieno vitamino avitaminozės požymiai skirtingi. Čia pateikti pagrindiniai:
Rimvydas Tamulaitis
Rimvydas Tamulaitis (g. 1963 m. liepos 26 d. Joginiškių km. Šakių raj.) – fizikas, ekologas, pedagogas, Šiaulių miesto ir Šiaulių rajono politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, fizikos dėstytojas. Nuo 1993 m. Kurtuvėnų regioninio parko direktorius.
Lietuvos žaliųjų judėjimo dalyvis nuo jo įkūrimo, 1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Šiaulių apskrities Turizmo tarybos narys. Lietuvos regioninių parkų asociacijos prezidentas. Zanavykų draugijos narys. Šiaulių miesto Lions klubo narys. Žmona Loreta, vaikai Austėja, Gabija, Skomantas
Euklidinė erdvė
thumb|right|250px|Kiekvienas taškas 3-matėje Euklidinėje erdvėje yra apibrėžiamas trimis koordinatėmis. Euklidinė erdvė – realiųjų skaičių vektorinė n - matė erdvė, kurioje yra apibrėžta skaliarinė sandauga.
Intuityvus įvadas
Apie 300 metų prieš mūsų erą, graikų matematikas Euklidas padėjo pagrindus tam, ką mes dabar vadiname euklidine geometrija – matematikos šaka, nagrinėjančia sąryšius tarp kampų ir atstumų erdvėje. Euklidas iš esmės sukūrė plokštuminę geometriją, nagrinėjančią dvimačius objektus plokščioje ervėje. Po to jis mėgino išvystyti erdvinę geometriją, kuri nagrinėjo trimačių kūnų geometriją. Euklido aksiomos aprašo abstrakčią matematinę erdvę, žinomą kaip dvimatę arba trimatę euklidinę erdvę. Jų taikymas gali būti išplėstas iki bet kokio matmenų skaičiaus. Tokia erdvė vadinama n - mate euklidine erdve. Ir nors matematika gana abstrakti, ji aprašo visas pagrindines savybes, su kuriomis susiduriame įprastame gyvenime.
Esminė euklidinės erdvės savybė yra jos plokštumas. Egzistuoja daugybė erdvių, kurios nėra euklidinės. Pavyzdžiui, sferos paviršius nėra euklidinė erdvė. Pagal reliatyvumo teoriją keturmatis erdvėlaikis irgi yra neeuklidinė erdvė, kai joje yra kūnų, kuriančių gravitacinį lauką.
Vienas iš būdų įsivaizduoti euklidinę plokštumą tai yra priimti ją kaip aibę taškų, tenkinančių tam tikrus santykius, išreiškiamus atstumo ir kampų kategorijomis. Plokštumoje yra dvi pagrindinės operacijos – postūmiai ir sukimai. Postūmiai tai tokios operacijos, kai kiekvienas plokštumos (erdvės) taškas pastumiamas ta pačia kryptimi per tokį pat atstumą. Sukimai apie fiksuotą tašką yra tokios operacijos, kai kiekvienas plokštumos (erdvės) taškas pasisuka apie fiksuotą tašką tuo pačiu kampu. Vienas svarbiausių Euklidinės geometrijos principų yra tas, kad dvi figūros plokštumoje laikomos ekvivalenčiomis arba kongruentiškomis, jei viena gali būti transformuota į kitą bet kokia postūmių ir sukimų seka.
Norėdami visa tai aprašyti griežtai matematiškai turime apibrėžti atstumo, kampo, postūmio ir sukimo sąvokas. Standartinis kelias tai padaryti yra apibrėžti euklidinę plokštumą kaip dvimatę realių skaičių vektorinę erdvę, kurioje yra įvesta skaliarinės sandaugos kategorija. Tuomet:
Po to tereikia išplėsti šias sąvokas didesnių matavimų erdvėms (nors, žinoma, sukimai aukštesnių matavimų erdvėse turi tam tikrų ypatybių, o ir daugelio matavimų erdvių vizualizacija yra gana sudėtinga problema net patyrusiems matematikams).
Realiųjų koordinačių erdvė
Tarkime, kad R tai realiųjų skaičių laukas. Bet kokiam neneigiamam sveikam n egzistuoja n - matė vektorinė erdvė Rn, kartais vadinama realiųjų koordinačių erdve. Rn elementas gali būti užrašytas: kur kiekvienas xi yra realusis skaičius. Vektorinėje erdvėje Rn apibrėžtos tokios operacijos: Vektorių Rn erdvėje yra apibrėžiama ortogonali bazė: Bet koks vektorius iš Rn gali būti išreikštas per
Euklidinė struktūra
Ši funkcija tenkina matematinės normos sąvoką ir vadinama Rn Euklidine norma. Vidinis kampas θ tarp x ir y gali būti parašytas kaip kur cos−1 yra arkkosinuso funkcija.
Pagaliau mes galime panaudoti normos sąvoką apibrėždami atstumą arba metriką erdvėje Rn:
Šis atstumas arba metrika yra vadinamas euklidiniu atstumu, kuris reiškia atstumą tarp dviejų vektorių (rodyklių) galų. Iš esmės tai yra gerai visiems žinoma Pitagoro teorema. Realių koordinačių erdvė su šia metrika yra vadinama Euklidine erdve ir dažnai naudojamas žymėjimas En. Euklidinė erdvė taip pat reiškia, kad ji yra Hilberto erdvė ir metrinė erdvė.
Sukimai Euklidinėje erdvėje apibrėžiami kaip tiesinės transformacijos T, išsaugančios kampus ir atstumus:
T iš esmės yra ortogonalios matricos.
Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė
Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė stovi Kruonyje, Kaišiadorių rajone. miniatiūra|220px|left|2021 m.
Istorija ir dabartis
1927 m. miestelio pakraštyje pastatyta medinė stačiatikių Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė (Покровская церковь) po to, kai 1919 m. buvusi unitų bažnyčia (vėliau cerkvė) buvo perduota katalikams, veikia iki šiol.
1935 m. Kruonio miestelyje ir kaime gyveno 271 stačiatikis.
Beksterio efektas
Beksterio efektas, arba augalų jautrumas – šiuolaikinė pseudomokslinė koncepcija, teigianti, kad augalai turi emocijas; gali jausti baimę ir džiaugsmą, savaip bendrauti su žmonėmis ar kitomis gyvomis būtybėmis. Augalų jaučiamas emocijas tariamai galima stebėti melo detektoriumi (poligrafu).
Efektas pavadintas pagal Cleve Backster, kuris 1966 metais paskelbė esą pavyko poligrafu užfiksuoti augalų jausmus.
Nors augalai ir turi sudėtingą reagavimo į dirgiklius sistemą, tačiau neturėdami limbinės sistemos ir smegenų, jie jokiu būdu negali turėti emocijų, juo labiau išmatuojamų poligrafu. Baksterio efektas priskiriamas pseudomokslams ir daugiausia palaikymo susilaukia tik iš naujojo amžiaus tikėjimų, Gajos hipotezės palaikytojų ir įvairių pseudomokslininkų.
Lulavas
thumb|right|250px|Lulavai Lulavas  – finiko palmės lapas su dar prigludusiais lapeliais. Jis yra vienas iš keturių arba’ah minim ( 'keturios rūšys'), kurie naudojami žydų šventėje Sukote, rytinėse pamaldose. Kitos rūšys yra hadasas (Hadass; mirta), aravahas (Aravah, gluosnis) ir etrogas (Etrog; citrina). thumb|left|250px|Leopold Pilichowski (1869–1933) paveikslas „Lulavo apžiūra“
Beksterio efektas
Galiausiai, poligrafas yra sukurtas atsižvelgiant į žmogaus fizines savybes ir pritaikytas žmogui.
Lulavas
Reikalavimai lulavui
Lulavai kaip ir daug kitų reikmenų judaizme turi atitikti tam tikrus reikalavimus, kad galėtų būti naudojami Sukote.
Octave Mirbeau
Oktavas Mirbo (, 1848 m. vasario 16 d. – 1917 m. vasario 16 d.) – prancūzų rašytojas, publicistas, novelistas ir dramaturgas.
Lulavas
Reikalavimai lulavui
Idealus lulavas yra finiko lapas, kurio lapeliai yra prigludę prie išilginės ašies. Lulavas turi būti tiesus, visi jo lapeliai turi būti susiglaudę, jo viršūnė neturi būti nulaužta ar užlenkta. Viršūninis vidurinis lapas, vadinamas tiyomet ( 'dvigubas') idealiu atveju turi būti neįskilęs. Tačiau lulavas laikomas tinkamu, jei šio lapo įskilimas ne ilgesnis kaip delno plotis (iki 10 cm).
Octave Mirbeau
Biografija
Mirbeau gimė 1848 m. vasario 16 d. Trevjere, Prancūzijos šiaurėje. Jis mokėsi jėzuitų koledže Vannes mieste (Bretagne). Po 1870 m. prancūzų-vokiečių karo jis nuvyko į Paryžių ir pradėjo žurnalisto karjerą. Išgarsėjęs kaip žurnalistas, Mirbeau pradėjo rašyti politinėmis temomis.
Genadijus Selezniovas
Genadijus Selezniovas (, 1947 m. lapkričio 6 d. Serove, Sverdlovsko sritis - 2015 m. liepos 19 d. Maskvoje) – rusų žurnalistas ir politikas, buvęs Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos pirmininkas (1996–2003 m.).
Octave Mirbeau
Biografija
1886 m. buvo išleista jo autobiografinis romanasKalvarija ir išsyk tapo bestseleriu. 1887 m, jis vedė aktorę Alice Regnault.
Genadijus Selezniovas
Biografija
Baigęs profesinę mokyklą, tarnavo armijoje, buvo komjaunimo funkcionierius. 1974 m. baigęs Leningrado universiteto žurnalistikos fakultetą, dirbo Leningrado srities komjaunimo laikraščio „Smena“ (Смена) redaktoriumi.
Alavos provincija
Alavos provincija – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies šiaurėje, Baskijoje. Provincijos sostinė yra Vitorija-Gasteisas, kuris yra ir Baskijos sostinė. Treviño enklavas, apsuptas Alavos provincijos, priklauso Burgoso provincijai.
Genadijus Selezniovas
Biografija
1980–1988 m. – „Komsomolskaja pravda“ (Комсомольская правда), 1988–1991 m. – „Učitelskaja gazeta“ (Учительская газета) vyr. redaktorius. 1991 m. vasario – rugpjūčio mėn. buvo TSKP CK organo Pravda vyr. redaktoriaus pavaduotojas, po pučo – vyr. redaktorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK narys.
Octave Mirbeau
Biografija
Žymiausi jo romanai yra Le Jardin des supplices (Kančių sodas, 1899) ir Le Journal d’une femme de chambre  (Kambarinės dienoraštis, 1900). Didelio pasisekimo sulaukė komedija Les affaires sont les affaires (Verslas yra verslas) (1903).
Alavos provincija
Alavos plotas 2 963 km², joje gyvena 321 417 žmonės (2013 m. duomenys). Tai didžiausia pagal plotą Baskijos provincija ir turinti mažiausiai žmonių.
Genadijus Selezniovas
Biografija
1993 m. išrinktas 1-ojo šaukimo Rusijos Federacijos valstybės dūmos deputatu pagal RFKP sąrašą, 1995–1996 m. buvo Dūmos vicepirmininkas.
Octave Mirbeau
Biografija
Mirbeau, meno kritikas, vertino Claude Monet, Auguste Rodin, Camille Pissarro, Paul Cézanne ir Camille Claudel.
Alavos provincija
Geografija
Alavos klimatas yra pereinantis tarp drėgnų Baskijos šiaurinių provincijų ir sausų žemių į pietus nuo Ebro upės. Teritorija dalinama į 5 zonas: thumb|right|Burundos koridorius Navaroje į Alavos lygumą, Aratzo ir Aizkorio kalnai dešinėje
Genadijus Selezniovas
Biografija
Valstybės dūmos deputatu buvo renkamas dar tris kartus (iki 2007 m.). Buvo 2-ojo ir 3-iojo šaukimo Rusijos valstybės dūmos pirmininkas (1995–2003 m.).
Octave Mirbeau
Biografija
Aktyvus anarchistinės dvasios intelektualas aktyviai dalyvavo Dreifuso byloje.
Alavos provincija
Geografija
XXI a. pradžioje tik 2 % Alavos žmonių dirbo žemės ūkyje, 32 % gamyboje, 60 % – paslaugų sektoriuje.
Genadijus Selezniovas
Biografija
2003 m. spalio mėn. vienintelį kartą po Nepriklausomybės atkūrimo vizito į Lietuvą buvo atvykusi Rusijos Valstybės Dūmos Pirmininko G.Selezniovo vadovaujama delegacija.
Octave Mirbeau
Biografija
Mirbeau mirė 1917 m. vasarį Paryžiuje, įsiplieskiant Pirmajam pasauliniam karui.
Įkvėptas Auguste’o Rodino ir Claude’o Monet gyvenimo bei darbų menininkas stengėsi revoliucionalizuoti savo amžininkų požiūrį į pasaulį, atverti jiems akis ir priversti pamatyti vertybes bei institucijas tokias, kokios jos iš tikrųjų yra, o ne tokias, kokias šio pasaulio galingieji mums jas norėtų parodyti.
Alavos provincija
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2015 m.):
Alavos lordai
Titulas priklauso Kastilijos karaliams po 1332 m.
Sermašu
Sermašu  – miestas Murešo apskrityje, centrinėje Transilvanijoje, Rumunijoje. Jis administruoja septynis kaimus: Balda, Larga, Moruț, Sărmășel, Sărmășel-Gară, Titiana ir Vișinelu.
Gyventojai
2011 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 6 833 gyventojų, iš kurių 67,2 % buvo rumunai, 22,4 % – vengrai ir 10,2 % – romai.
Ungavos įlanka
thumb|250px|Įlankos žemėlapis Ungavos įlanka – Hadsono sąsiaurio dalis, įsiterpusi į Labradoro pusiasalį (Kanada). Įlankos plotis žiotyse siekia apie 280 km. Didžiausias gylis – 298 m. Įlankos plotas siekia daugiau nei 33 000 km². Yra Akpatoko sala. Pavadinimas kilęs nuo Ungavos pusiasalio pavadinimo. Vietinių gyventojų - eskimų – kalboje „ungavaq” - „nutolusi vieta“.
Brazilijos Pietų regionas
thumb|[[Kuritibos Botanikos Sodas (Kuritiba): regiono ikona.]] Brazilijos Pietų regionas:
Branduolių sintezė
Branduolių sintezė – naujų atomo branduolių kūrimo procesas iš kitų branduolių arba nukleonų (protonų ir neutronų). Manoma, kad pirminiai nukleonai susidarė iš kvarkų - gliuonų plazmos Didžiojo sprogimo metu, po to, kai ji atvėso žemiau dešimties milijonų kelvinų temperatūros (žr. Didžiojo sprogimo branduolių sintezė). Vėlesnė elementų (branduolių) sintezė daugiausia vyko žvaigždėse branduolių sąlajos arba branduolių skilimo metu.
Reakcija, kurios metu du lengvi branduoliai susilieja į naują branduolį, vadinama branduoline sintezės reakcija.
Pavyzdžiui, deuterio ir tričio sintezės į helį reakcija vyksta šitaip:
Kiekvienam reakcijoje dalyvaujančiam nukleonui tenka 17,5 MeV : 5 = 3,5 MeV
O, pavyzdžiui, dalijantis urano branduoliui išsiskiria apie 200 MeV, taigi vienam nukleonui jos tenka 200:236=0,8 MeV Tai yra virš 4 kartų mažiau negu vykdant deuterio ir tričio sintezę.
Kad įvyktų sintezės reakcija, branduoliai turi suartėti iki tokio atstumo, kokiame veikia branduolinės jėgos, t. y. 2X10-15 m. Branduoliams suartėti trukdo elektrostatinė jėga, todėl branduoliai turi susidurti turėdami labai didelę kinetinę energiją.
Tokią energiją jie įgyja tik labai aukštoje temperatūroje. Todėl branduolių sintezės reakcijos dar vadinamos termobranduolinėmis reakcijomis. Tokia temperatūra susidaro tik atominio sprogimo metu.
ORB
ORB – tai tarpinė (middleware tipo) programinės įrangos dalis leidžianti programuotojui siųsti užklausas į kitus kompiuterius tinkle. ORB paverčia duomenų struktūras programos viduje į baitų eilutes, kurios yra perduodamos tinklu į kito kompiuterio ORB.
Nuotolinio iškvietimo sąsaja gali būti aprašoma specialia, tam skirta kalba, vėliau iš tokių aprašymų generuojant kelioms konkrečioms kalboms tinkamas sąsajas. Jei kalba palaiko objektinį programavimą, ORB tiesiog pateikia kažkur kitur esantį, tik kompiuteriniu tinklu pasiekiamą objektą kaip vietinį, įgalindamas kviesti jo metodus.
Era (albumas)
Era – debiutinis New Age muzikinio projekto Era albumas. Išleistas 1998 m. Šiame albume yra žymieji Era kūriniai Ameno ir Enae Volare.
Cast
Eric Lévi : Keyboard, Prog., Lead Guitar (Mirror, After Time, Impera) Guy Protheroe : Lead Vocal (Ameno, Enae Volare) Eric Geisen : Lead Vocal (Cathar Rhythm) Florence Dedam : Lead Vocal (Mother, After Time) Murielle Lefebvre : Lead Vocal (Enae Volare Mezzo) Harriet Jay : Lead Vocal (Ameno, Avemano, Cathar Rhythm Neil Wilkinson : Drums (Avemano) Lee Sklar : Bass (Avemano) Philippe Manca : Lead Guitar (Era, Ameno, Cathar Rhythm, Mother, Avemano, Sempire d’Amor, Enae Volare), Mandolin (Era), Drums/Bass prog. (Ameno, Era)
Rasa Adomaitienė
Rasa Adomaitienė (g. 1973 m. sausio 28 d. Vilniuje) – lietuvių ekonomistė, diplomatė, buvusi Lietuvos ambasadorė Airijoje (nuo 2014 m. liepos mėn. iki 2017 m. rugpjūčio mėn.).
Biografija
1995 m. baigė verslo administravimo ir vadybos studijas Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, 1997 m. čia įgijo tarptautinio verslo ir ekonomikos magistro laipsnį.
1998 m. pradėjo darbą užsienio reikalų ministerijos Tarptautinių ekonominių organizacijų skyriuje. 2001–2004 m. buvo Lietuvos nuolatinės misijos Jungtinių Tautų skyriaus Ženevoje pirmoji sekretorė.
2004 m. paskirta URM Ekonomikos departamento Užsienio prekybos politikos skyriaus vedėja, 2005 m. – 133-iojo komiteto skyriaus, 2009 m. – Išorinių ekonominių santykių departamento Prekybos politikos skyriaus vedėja. 2010–2011 m. buvo URM Ekonominio saugumo politikos departamento direktoriaus pavaduotoja, o vėliau – Išorinių ekonominių santykių departamento direktorė.
2014 m. liepos 24 d. R.Adomaitienė paskirta Lietuvos Respublikos ambasadorė Airijoje. Iš ambasadoriaus pareigų atšaukta nuo 2017 m. rugpjūčio 16 d. 2017 m. spalio viduryje R. Adomaitienė vairavo neblaivi, jai buvo nustatytas sunkus girtumas (2.65 promilės alkoholio) ir tais pačiais metais paliko diplomatinę tarnybą.
Mirabilitas
thumb Mirabilitas – sulfatų mineralas, gamtinė Glauberio druska. Tai vienas iš lengviausių mineralų (tankis 1,49 g/cm³). Pavadinimas išvertus reiškia „nuostabi druska“; taip pavadinta, kadangi Kara Bogaz Golo įlankos (Turkmėnija) vandenyje ištirpusių Glauberio druskų nuosėdos tai pasirodo (iškrenta 5 laipsnių Celsijaus temperatūroje), tai vėl išnyksta (ištirpsta, atšilus orams).
Ištekliai
Gamtiniai ištekliai pasaulyje:
Kitur mirabilitas randamas gipso bei akmens druskos telkiniuose su didesne ar mažesne kitų mineralų priemaiša.
Kazanės universitetas
Kazanės universitetas – vienas seniausių ir didžiausių Rusijos universitetų Kazanėje, Tatarstane. 16 000 studentų, 1137 dėstytojai, iš jų 208 profesoriai ir mokslo daktarai, 585 docentai.
Žmonės
Nikolajus Lobačevskis,
Valteris Andersonas, Nikolajus Beketovas, Aleksandras Butlerovas, Vladimiras Uljanovas, Levas Tolstojus,
Lietuviai
XIX a. antroje pusėje universitete studijavo lietuvių, dėstė Jonas Dogelis, Andrius Ugianskis, Jonas Šimkus. Spaustuvėje lietuvių spaudmenimis išspausdinta A. Juškos „Lietuviškos dainos“ (3 t. 1880–1882 m.) ir lietuvių vestuvių aprašas „Svodbinė rėda veliuoniečių lietuvių“ (1880 m.). K. Jauniui 1904 m. suteiktas universiteto garbės daktaro vardas.
Algirdas Girininkas
Algirdas Girininkas (g. 1949 m. rugsėjo 23 d. Telšiuose) – Lietuvos archeologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, profesorius, akmens amžiaus žinovas.
Biografija
1972 m. baigė istoriją Vilniaus universitete.
1972–1974 m. dirbo Trakų istorijos muziejuje, 1974–1992 m. Istorijos institute, 1992–1998 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro (nuo 1995 m. Kultūros paveldo centras) Archeologijos sektoriaus vadovas, 1998–2005 m. dirbo Lietuvos istorijos institute, 1999–2005 m. – Archeologijos skyriaus vedėjas. Nuo 2005 m. – Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas, Humanitarinių mokslų fakulteto Istorijos katedros dėstytojas. 2009 m. Klaipėdos universiteto senatas suteikė profesoriaus pedagoginį vardą.
Leidinių „Archaeologia Baltica“ (nuo 2005 m.) „Lituanistica“ (nuo 2006 m.), „Arheoloğija un etnografija“ (nuo 2010 m.) redaktorių kolegijų narys.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – baltų etnogenezė ir proistorės laikotarpio ūkio raida. Tyrinėjo Mustenių-Baubonių, Strėvos pilkapynus, Reškutėnų piliakalnį, Jaros, Pasienių, Kretuono apyežerio akmens ir bronzos amžiaus gyvenvietes.
Daugelio mokslinių straipsnių skirtų akmens amžiaus Nemuno ir Kundos, Narvos archeologinėms kultūroms, jų kūrėjų genotipui, autorius.
Daugelį metų atliko archeologinius tyrimus Kretuono apyežeryje, kasinėjo, vadovavo ekspedicijoms. Įrodęs Pabaltijo kultūrų tolydžią raidą nuo mezolito pradžios X tūkst. pr. m. e. iki geležies amžiaus, ir ištyręs kaimyninių Lietuvai valstybių muziejų fondų archeologinę medžiagą, suformulavo baltų – autochtonų, t. y., vietinių gyventojų nuo poledynmečio teoriją ir ją pagrindė, neigdamas esmines virvelinės keramikos kultūros įtakas baltų formavimuisi III tūkst. pr. m. e., oponuodamas kitai žinomai archeologei Rimutei Rimantienei. Vadovavo Kultūros paveldo centro Archeologijos skyriui, Lietuvos istorijos instituto archeologams. Sovietmečiu platino Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką.
Adolfas Sruoga
Adolfas Sruoga (1887 m. balandžio 19 d. Baibokuose, Čypėnų valsčius – 1941 m. Intoje, Rusija) – vienas pirmųjų Lietuvos pašto vadovų.
Biografija
1906 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1911 m. baigė Šarlotenburgo politechnikumą, inžinierius elektrikas.
Nuo 1911 m. Tiflise Užkaukazės geležinkelių valdybos inžinierius, Užkaukazės telegrafų mechanikas, jam pavesta vadovauti Kaukazo geležinkelio bataliono technikos mokyklai. Nuo 1913 m. Peterburgo miesto telefonų stoties Peterburgo telefonų tinklo inžinierius, 1917 m. po Vasario revoliucijos – Petrogrado susisiekimo dalies Telegrafo ir telefonų skyriaus vedėjas.
1918 m. grįžo į Lietuvą, Vilniuje dirbo įvairiose technikos komisijose, Lietuvos paštų, telegrafų ir telefonų valdybos viršininko padėjėjas ir Lietuvos paštų, telegrafų ir telefonų mokyklos vedėjas.
Justo Paleckio laikraščio „Naujas žodis“ savininkas. Jam priklausė didžiulis „Tulpės“ knygynas Kauno miesto centre, to paties pavadinimo spaudos bendrovė, 1926 m. nupirkta cinkografijos ir litografijos įmonė „Žiedas“, turėjo akcijų kitose įmonėse. Laikytas pasiturinčiu žmogumi, turėjo didelį pasitikėjimą verslo sluoksniuose.
1927–1933 m. Lietuvos pašto valdybos direktorius. 1935 m. vasario mėn. „Pašto ženklų byloje“ nuteistas 15 metų sunkiųjų darbų kalėjimo. 1941 m. ištremtas į Intos lagerį, kuriame ir mirė.
Raguotieji vieversiai
Raguotieji vieversiai (Eremophila) – vieversinių (Alaudidae) šeimos paukščių gentis.
Mėgsta atviras vietas. Lizdą suka ant žemės. Paplitę Šiaurės Amerikoje, Europoje ir Azijoje.
Rudausiai
Rudausiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės rytuose. Seniūnaitijos centras. Yra mokykla-darželis, Sklėriškių biblioteka.
Monika Kuszyńska
Monika Kuszyńska (g. 1980 m. sausio 14 d. Lodzėje) – lenkų dainininkė ir dainų autorė. 2000–2010 metais buvo Lenkijos poproko grupės „Varius Manx“ vokalistė.
Biografija
2006-aisiais dainininkė M. Kuszyńska pateko į automobilio avariją, dėl kurio liko dalinai paralyžiuota.
2015 m. nacionalinio Lenkijos transliuotojo TVP sprendimu atlikėja išrinkta atstovauti šaliai 2015 m. „Eurovizijoje“. Ji konkurse atliko dainą „In The Name of Love“. Kūrinio tekstą parašė ji pati, o muziką sukūrė jos vyras Kuba Raczyński.
Antoni Łaszkiewicz
Antanas Laškevičius (1904 m. rugsėjo 28 d. Kaukaze – 1980 m. balandžio 21 d. Varšuvoje) – žymus lenkų mineralogas. Trumpą laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.
Biografija
Vaikystę praleido Žitomyre, kur lankė vidurinę mokyklą. Jau būdamas mokiniu bendravo su kalnų inžinieriais.
Lydekinis
Lydekinis keleto ežerų Lietuvoje pavadinimas:
Antoni Łaszkiewicz
Biografija
Tarpukariu domėjosi kristalografija ir tapo savo dienų autoritetas šioje srityje. Tyrė Šventojo Kryžiaus kalnus, rašė straipsnius ir akademinius vadovėlius. Mokinių atsiminimuose išliko kaip reiklus ir objektyvus egzaminuotojas.
1939 m. pašauktas į kariuomenę, dalyvavo „Narevo“ operacijoje Polesėje, vėliau pasitraukė į Vilnių.
Stepono Batoro universitete Vilniuje buvo pats jauniausias pagal darbo stažą Mineralogijos katedroje, kuriai vadovavo Stanislavas Malkovskis. Dėstė Kristalografiją, mineralogiją ir petrografiją. Buvo parengęs kristalografijos darbų metodinio vadovo rankraštį. Čia dirbo nuo 1939 m. rugsėjo iki gruodžio. Per trumpą laiką pramoko lietuviškai.
Karo neramumų metu dirbo „Pabėgėliams šelpti komitete“ ir kaip inžinieriumi gruntų žinovas plento Vilnius–Kaunas statyboje.
Atėjus vokiečiams, pasitraukė į Varšuvą. Dalyvavo Varšuvos sukilime. Paskui išsikėlė į Krokuvą. Skaitė paskaitas slaptuosiuose universiteto kursuose. 1946 m. profesoriauja Varšuvoje, išleidžia bendrosios mineralogijos vadovėlį. 1948 metais suimtas ir beveik 7 metus kalintas. Per tą laiką parašė keliatomį kristalografijos vadovą, kuris liko rankraštyje. Išėjęs į laisvę ir reabilituotas toliau dirbo petrografijos ir geochemijos srityse. Vadovavo dešimčiai disertantų.
1965–1968 m. A. Laškevičius vadovavo Žemės muziejaus Varšuvoje petrografijos skyriui. Pradėjo rašyti apie mineralogijos mokslo istoriją, atsiminimus apie garsius mokslininkus. Buvo daugelio geologinių organizacijų ir draugijų narys. Taip pat ir filatelistų.
Mokslinei kūrybinei veiklai paskyrė 54 metus. Paliko apie 500 rašto darbų.
Gibraltaro uola
Gibraltaro uola  – monolitinė klinties uola (kyšulys), esanti Europos pietvakariuose, Pirėnų pusiasalyje, Gibraltare. Priklauso Jungtinės Karalystės užjūrio valdai. Ribojasi su Ispanija. Uola iškilusi 426 m virš jūros lygio. Viršutinė uolos dalis yra gamtos draustinis, kuriame gyvena maždaug 300 magotų. Magotai ir Gibraltaro tunelių sistema kasmet pritraukia daugybę turistų.
Nuo piečiausio Europos taško, kuris yra Kadiso provincijoje (Ispanija), Gibraltaras yra nutolęs 25 km. Gibraltarą skalauja Viduržemio jūra.
Flora ir fauna
Gibraltaro draustinio flora ir fauna yra saugoma įstatymų. Tarp daugybės augalų ir gyvūnų išskiriami: magotai, berberų kurapkos, daržinė žliūgė, čiobreliai ir Gibraltaro rudgrūdėlė. Manoma, kad magotai atkeliavo iš Afrikos.
Maurų pilis
Gibraltare yra išlikusi maurų pilis, pastatyta 711 m.
New Tivoli
Tivoli yra futbolo stadionas Achene, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Vokietijoje. Atidarytas 2009 m. rugpjūčio 17 d. Jame namų rungtynes žaidžia Alemannia Aachen futbolo klubas. Prieš tai klubas žaidė Old Tivoli stadione. Stadionas turi 32 960 vietų, iš kurių 11 681 yra stovimos ir 19 345 sėdimos. Tarptautinėms varžyboms numatyta 27 250 sėdimų vietų.