cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomija
Gyventojai
Suomiai sudaro daugiau kaip 93 % šalies gyventojų, o švedai – 6 %. Šiaurinėje dalyje gyvena beveik 2500 samių, kitos tautinės grupės sudaro tik 1 %. Gyventojų tankumas mažas – apie 17 žm./km². Didžioji dalis – apie 65 proc. – gyvena miestuose. Helsinkis, Espo ir Vanta sudaro sparčiai augantį Helsinkio metropolinį regioną, kuriame dabar gyvena apie penktadalis šalies gyventojų (1 mln.). Kiti didesni miestai – Tamperė, Turku, Oulu, Lahtis, Kuopio, Poris, Jyväskylä, Kotka.
Pagal gyventojų tankumą Suomija yra viena rečiausiai apgyvendintų Europos šalių.
Suomijoje yra apie 1,5 mln. šeimų. Tarp šeimų, auginančių vaikus, vidutinis palikuonių skaičius yra 1,8 (nors dar 1960 m. siekė 2,27). Darbo rinkoje moterų yra mažiau (48 proc.) nei vyrų, o jų vidutinis uždarbis siekia apie 82 proc. vidutinio vyrų uždarbio. Tačiau suomės gyvena ilgiau už vyrus: jų vidutinė gyvenimo trukmė 81 m. (vyrų – 75 m.). 1999 m. parlamento rinkimuose jos laimėjo 73 vietas iš 200 (36,5 proc. – vienas aukščiausių rodiklių Europoje).
Kalba
thumb|300px|[[Samiai (1900 m. nuotrauka).]] Suomių kalba yra finougrų kalbų šeimos narė; vienai šios šeimos atšakai priklauso suomių, estų ir keletas kitų kalbų, o kitai šakai priklauso vengrų kalba, didžiausia ugrų grupės kalba. Oficialios kalbos Suomijoje yra suomių ir švedų – pastaroji yra gimtoji kalba maždaug 6 proc. šalies gyventojų. Dar viena vietinė kalba – samių (arba lapių), kuria kalba samiai (lapiai) – tautelė, gyvenanti Laplandijoje. Oficialus švedų kalbos statusas turi istorines šaknis, siekiančias laikus, kai Suomija priklausė Švedijos karalystei nuo XIII a. pr. iki 1809 m. Suomiai patys save vadina suomalaiset (suomalainen: suo – pelkė, maa – kraštas), o savo kalbą – suomi (neaiškios kilmės žodis).
Religija
Nuo 1923 m. Suomijoje įteisinta visiška tikėjimo laisvė. Daugiausia tikinčiųjų priklauso evangelikų liuteronų bažnyčiai (68,7 proc. gyventojų pakrikštyti liuteronais), 1,1 proc. priklauso Suomijos stačiatikių bažnyčiai. Krikščionybė Suomiją pasiekė apie IX–X amžių, tačiau įsitvirtino tik XII a. Vėliau įvyko misionierių žygis į pietryčių Suomiją. Jam vadovavo Švedijos karalius Erikas, lydimas Anglijoje gimusio vyskupo Henriko. Stačiatikių bažnyčios įtaka paplito iš rytų.
Švietimas ir mokslas
Kiekvienas vaikas Suomijoje nuo 7 iki 16 metų gauna privalomą pagrindinį išsilavinimą. Nuo 16 metų išsilavinimas nėra privalomas: tai gali būti 3-4 metų kursas aukštesniojoje vidurinėje mokykloje arba 2-5 metai profesinio lavinimo mokykloje. Šalyje yra 21 universitetas ir aukštojo mokslo institucijos, kuriose mokosi apie 135 tūkst. studentų (daugiau nei pusė – moterys). 56 proc. gyventojų turi aukštesnį nei pradinį išsilavinimą, 13 proc. – universiteto baigimo laipsnį arba atitinkamą kvalifikaciją.
Miestai
Didžiausias šalies miestas yra Helsinkis, kuriame 2009 m. gyveno 578 126 žmonių. Kiti dideli miestai, turintys daugiau nei 200 tūkst. gyventojų, yra Tamperė ir Turku. 20 didžiausių Suomijos miestų:
Kultūra
left|thumb|200px|Suomiška pirtis Jau nuo senų laikų Suomijos kultūra buvo veikiama kitų Europos šalių. Didelę įtaką Suomijos kultūrai turėjo Švedija, kuriai Suomija ilgą laiką priklausė, taip pat Vokietija, su kuria Suomiją siejo prekybiniai ryšiai. Rytų Suomijos ir Karelijos kultūrą paveikė Rusijos kultūra. Po Pasaulinių karų Suomijos kultūrą taip pat veikė populiarioji kultūra. Urbanizacija Suomijoje yra labai pažangi, bet provincijos gyvenimas ir gamtos artumas taip pat kasdienis ėjimas į pirtį vaidina svarbų vaidmenį suomių gyvenime.
Vis dar yra skirtumų tarp regionų, ypač dialektuose ir žodyne. Mažumos, tokios kaip samiai, Suomijos švedai, romai bei totoriai, išlaiko savotišką kultūros charakteristiką.
Tapyba ir menas
right|thumb|200px|Hugo Simberg Sužeistas angelas Suomijos dailė susiformavo po sakralinio meno, tapybos ant sienų bažnyčiose ir kt. atsiradimo viduramžiais. Tarptautinį lygį pasiekusios tapybos ir skulptūros tobulėjimas ir atsiradimas Suomijoje susijęs su Švedija, kuriai Suomija priklausė ilgus šimtmečius. Ypatingai laikotarpis nuo 1880 m. iki 1910 m., kai kūrė dailininkai Albert Edelfelt, Akseli Gallen-Kallela, Eero Järnefelt, Pekka Halonen, Magnus Enckell, Hugo Simberg, Helene Schjerfbeck ir skulptoriai Ville Valgren, vadinamas „Suomijos meno aukso amžiumi“. Suomių dizainas tapo populiarus Alvar Aalto projektų dėka.
Suomių literatūra
Dar iki Suomijos krikšto suomiai turėjo turtingą žodinę liaudies poeziją, kurios motyvai buvo pagoniška suomių mitologija. Literatūra atsirado XIII a. prasidėjus Suomijos krikštui, tačiau buvo labai menka, tai buvo daugiausiai lotyniški sakraliniai tekstai. Pirmieji tekstai suomių kalba atsirado XVI a. po Reformacijos, kuri skelbė, kad Dievo žodį reikia skelbti žmonių kalba. Garsūs suomių rašytojai yra Frans Eemil Sillanpää, Tuvė Janson, Mika Waltari ir kiti.
Architektūra
Suomijos architektūrai didelę įtaką darė jos padėtis šiaurėje ir retas šalies apgyvendinimas. Tik XIX a. pabaigoje pradėjo vystytis savarankiškos architektūros tendencijos. Seniausi išlikę Suomijoje statiniai yra akmeninės viduramžių bažnyčios ir pilys. XVII a. ir XVIII a. atsirado naujos tradicijos statyti medines bažnyčias (pvz., Petejevesio bažnyčia). Tradicinės, medinės architektūros pavyzdžių, tokių kaip Raumos senamiestis, Suomijoje yra išlikę nedaug. XIX a. pradžioje vokiečių architektas Carl Ludwig Engel visoje Suomijoje, bet ypač sostinėje Helsinkyje, suprojektavo daug reprezentacinių, klasicistinių pastatų. XX a. funkcionalizmą reprezentuoja tarptautiniu mastu žinomo architekto Alvaro Alto statiniai. Pokario metais pradėjo dominuoti modernizmas.
Nuorodos
Žemėlapiai:
Suomijos naujienos:
Suomijos orai ir laikas:
Ežeraitis
Ežeraitis tai:
Sinchroninis plaukimas
Sinchroninis plaukimas arba dailusis plaukimas – vandens sportas, kuriame suderintas plaukimo, gimnastikos ir šokio elementai. Grupė plaukikų arba vienas sportininkas vandenyje turi sinchroniškai atlikti specialias figūras, už kurių sudėtingumą vėliau jis yra vertinamas komisijos. Nuo 1984 m. sinchroninis plaukimas įtrauktas į vasaros olimpines žaidynes. Nuo 2015 m. pasaulio čempionato sinchroninio plaukimo oficialiuose varžybose dalyvauja ir vyrai.
Lietuvoje sinchroninis plaukimas kultivuojamas Šiauliuose, Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje.
Liaohė
Liaohė  – upė šiaurės rytų Kinijoje, ilgiausia pietų Mandžiūrijoje. Prasideda Vidinėje Mongolijoje, susiliejus Siliaohė ir Sinkaihė upėms. Teka į pietryčius Liaoningo provincija, daugiausia Sunliao lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Liaodongo įlanką (Bohajaus įlankos dalis).
Didžiausi intakai – Liuhė (dešinysis), Hunhė (kairysis). Upė vandeninga, vasarą neretai smarkiai patvinsta. Neša daug liosinių nešmenų. Vanduo naudojamas drėkinimui. Laivuojama nuo Šuanliao miesto. Prie Liaohė žiočių įsikūręs Ingkou miestas.
Nove Garbovas
Nove Garbovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kobilino Božimų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 19 namų ir 111 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 21 namas ir 136 gyventojai, iš kurių 57 vyrai ir 79 moterys.
Dusmenys
Dusmenys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie kelio, 8 km į pietvakarius nuo Onuškio. Seniūnaitijos centras. Stovi Dusmenų Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia, veikia paštas (LT-21028).
thumb|left|230px|Gatvė Dusmenyse
Etimologija
Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo pratekančios Dusmenos upės.
Geografija
Dusmenys įsikūrę Dzūkų aukštumoje, šiaurės rytiniame Didžiulio ežero krante. Taip pat telkšo Pijuosas. Per kaimą į Didžiulio ežerą teka Dusmena. Apylinkėse plyti Dusmenų miškai. 2 km į šiaurę nuo Dusmenų yra Gėjaus pelkė.
Istorija
1493 m. Dusmenų kaimas minimas Ldk Aleksandro aktuose. 1523 m. minimas Dusmenų dvaras, jame XVIII a. – XIX a. veikė geležies liejykla. 1823 m. pastatyta Dusmenų Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia, joje vargonininkavo Kipras ir Mikas Petrauskai. 1825 m. Dusmenyse įkurta parapija. Kaimo gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime.
1888 m. įkurta pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba; 1918–1939 m. ir 1940–1949 m. lietuviška pradžios mokykla, 1949–2001 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2001 m. Onuškio mokyklos pradinio ugdymo skyrius.
Rurouni Kenshin
Rurouni Kenshin yra manga komiksai, sukurti Nobuhiro Vacuki, istoriškai sekantys ankstyvąjį Meidži laikotarpį, kartu atpasakojant ir išgalvotų veikėjų išgyvenimus. 1996 m. manga buvo adaptuota į televizijos anime serialą Samurajai X, kuris eteryje rodytas iki 1998 m. rugsėjo 8 d. Tai pat buvo išleista anime filmas, dvi OVA serijos, keletas lengvųjų romanų, videožaidimų ir trys vaidybiniai filmai.
Dusmenys
Istorija
1905 m. lapkričio 12 d. įvyko politinis mitingas ir demonstracija prieš Rusijos valdžią. 1950–1986 m. kaimas buvo Dusmenų apylinkės centras. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1958 m. įkurti kultūros namai, biblioteka.
Konstantinas Gulbinas
Konstantinas Gulbinas (1919–1997 m.) – lietuvių vienuolis kunigas, lietuvių sielovados Vokietijoje vadovas.
Dusmenys
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Rurouni Kenshin
2014 m. duomenimis, parduota per 70 mln. manga komiksų kopijų vnt.
Konstantinas Gulbinas
Biografija
Gimė Lietuvoje, Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vakarus – 1941 m. vokiečiams kapucinams grįžtant į savo tėvynę, kartu su kitu lietuviu klieriku Alfonsu Bernatoniu apsistojo Miunsteryje, čia studijavo teologiją ir filosofiją; baigė Miunsterio kunigų seminariją bei buvo įšventintas kunigu. Dirbo Oberhauzene.
Rurouni Kenshin
Sandara
Kūrinį sudaro 6 OVA epizodai, kurių pirmuose keturiuose rodomas pagrindinio veikėjo Himuros Kenšino gyvenimas jaunystėje kovojant prieš Tokugavos šiogūnatą. Penktoji ir šeštoji OVA – kitokia serijų pabaigos versija, su kuria nesutinka pats kūrėjas Nobuhiro Vacuki. Serialą sudaro 95 penkios serijos, kurios skirstomos į 3 dalis: „Klajojantis samurajus“, „Legenda apie Kiotą“ ir „Meidžio eros pasakojimai“. Taip pat yra išleistas vienas filmas: „Samurajus X: giesmė Meidžio restauracijos patriotams“ (Samurai X: Ishin shishi no requiem).
Konstantinas Gulbinas
Biografija
Visą gyvenimą dirbo Vokietijos lietuvių sielovadoje. Rūpinosi “Lietuvių katalikų bažnyčios kronikos“ leidimu („Krivūlė“ ir kt. – Vokietijos Vyskupų konferencijos lėšomis, nes surenkamų aukų neužtekdavo nė šimtui numerių išleisti). Perkopęs per 50 metų, Miunsterio universitete apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją iš Marijos Pečkauskaitės kūrybos.
Panerotis
Panerotis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Balsių, dešiniajame Neroto krante. Aukščiausias kaimo taškas 138,2 m.
Rurouni Kenshin
Priešistorė
Priešistorėje vaizduojamas mažas vaikas, kurį nuo mirties išgelbėja kovos menų žinovas Hiko Seidžiuro (Hiko Seijuro). Kiek paūgėjęs vaikinas negali ignoruoti Kiote bręstančių revoliucijos nuotaikų ir palieka savo mokytoją kautis dėl „geresnio pasaulio“. Visose pirmose 4 OVA dalyse Himuros galvoje vyksta didžiulis žudiko ir tyro vaiko vidinis konfliktas. Galų gale, po jo mylimosios Tomoe mirties (Kenšinas pats ją netyčia nužudė) jis prisiekia sau po revoliucijos daugiau niekada nebežudyti.
TV serialas
Serijos prasideda 11-taisiais Meidži eros metais (1878 m.). Serijose Kenšinas susipažįsta su Kamiya Kaoru, Sagara Sanosuke, Myojin Yahiko, Takani Megumi ir kitais.
Poistorė
Ji vaizduojama 5 ir 6 OVA. 5-ojoje susirgusi Kaoru Jahikui pasakoja apie jos ir Kenšino praeitį. 6-ojoje vaizduojami paskutiniai Kenšino gyvenimo epizodai ir jo mirtis.
Veikėjų autentiškumas
Dauguma „Rurouni Kenshin“ herojų turi savo prototipus. Kenšin – Gensai Kavakami, Sanosukė – Harada Sanosukė, Hadžimė Saito paliktas bene autentiškiausias. Atitinka tiek jo vardas ir pavardė, tiek ir slapyvardis (Fudžita Goro), kai dirbo policijai. Tiesa ir tai, kad jis dirbo Šinsengumi grupuotėje ir buvo 3-io būrio kapitonas. Įdomu tai, kad Sanosakio prototipas taip pat buvo Šinsengumi kapitonas.
Kitose medijose
2011 m. birželio 28 d. buvo pranešta apie „Rurouni Kenshin“ adaptaciją vaidybinių filmų formoje. Kūrimą prodiusavo „Warner Bros.“, filmai pastatyti kino studijoje „Studio Swan“, juos režisavo Keishi Ōtomo. Pirmasis filmas „Rurouni Kenshin“ Japonijoje pasirodė 2012 m. rugpjūčio 25 d. Kiti du jo tęsiniai „Didydis Kioto gaisras“ ((るろうに剣心 京都大火編 Kyoto Taika-hen) ir „Legendos pabaiga“ (るろうに剣心 伝説の最期編 Densetsu no Saigo-hen), atpasakojantys mangos Kioto sagą, išleisti 2014 m.
Vitorija da Konkista
Vitorija da Konkista – miestas Brazilijos rytuose, Bajos valstijoje, į pietvakarius nuo Salvadoro. 308,2 tūkst. gyventojų (2007 m.). Maisto (ypač cukraus) pramonė.
Istorija
Iki 1944 m. miestas vadinosi tiesiog Konkista.
Lamos
Lamos (lama) - kupranugarinių šeimos žinduolių gentis. 2 rūšys: guanakas ir vikunija. Paplitusios Pietų Amerikoje, Andų kalnuose. Už tikruosius kupranugarius yra mažesnės, neturi kupros, uodega trumpa. Jau inkų laikais iš guanako buvo išvestos 2 naminės lamų formos: tikroji lama ir alpaka. Tikroji lama stambesnė už guanaką. Šiuo metu kyla diskusijos ar alpaka yra vikunijos ar guanako naminė forma.
Senoji genties sudėtis:
2001 m. alpakos mokslinis pavadinimas pakeistas iš Lama pacos į Vicugna pacos, taip alpaką laikant namine vikunijos forma.
Naujoji genties sudėtis:
Laurušas
Laurušas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Airbus A380
Airbus A380 – dvigubo denio, keturių variklių keleivinis lėktuvas, kurį gamino Airbus kompanija. Pirmą skrydį atliko 2005 m. balandžio 27 dieną Tulūzoje (Prancūzija).
Laurušas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Laurušienė (ištekėjusi moteris) ir Laurušaitė (mergautinė pavardė).
Airbus A380
Kuriant lėktuvą siekta ne tik padidinti maksimalų keleivių skaičių, bet ir sumažinti einamuosius lėktuvo naudojimo kaštus vienam keleiviui ir kilometrui.
Laurušas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Airbus A380
Didžiausias komercinis lėktuvas šiuo metu yra tik krovinius gabenantis Antonov An-225. Tuo tarpu A380 yra didžiausias serijomis gaminamas keleivinis oro laineris. Didžioji dauguma oro uostų specialiai patobulino savo infrastruktūrą, kad galėtų priimti šį lėktuvą.
A380 siūlomas keleiviniu ir krovininiu variantu. A380-800 gali skraidinti iki 530 keleivių trijų klasių komplektacijoje arba daugiau kaip 800 keleivių tik ekonominės klasės komplektacijoje. Skrydžio nuotolis – 15 000 km. Modelis A380-800F ( – krovininis lėktuvas) gali gabenti 150 tonų krovinį iki 10 400 km atstumu.
Projekto pradžia
1988 m. Airbus inžinierių komanda pradėjo slaptą ypač talpaus lainerio programą, kuri buvo skirta Boeing įtakos sumažinimui. Šis projektas buvo pristatytas 1990 m. aviacijos parodoje JK – jos metu teigta, kad naujojo lainerio operacijos bus 15 % pigesnės už Boeing 747. Airbus pasamdė keturias dizainerių komandas, kurios turėjo pasiūlyti geriausią naujojo lainerio dizainą. Iš kiekvienos komandos pasiūlymų buvo pasirinkti patys geriausi.
1993 m. sausį Boeing su keliomis Airbus konsorciumo įmonėmis pradėjo bendrą ypač didelio keleivinio lainerio paklausos tyrimą. Po dvejų metų Boeing įmonė pasitraukė iš šio projekto, nes tyrimai parodė, kad yra mažai galimybių projektui padengti potencialias 15 milijardų JAV dolerių išlaidas. Nepaisant to, kad tik dvi pasaulinės oro linijos parodė susidomėjimą projektu, Airbus tęsė savo darbą ties juo.
1994 m. birželį Airbus paskelbė planus sukurti savo naująjį ypač didelį lainerį kodiniu pavadinimu „A3XX“. Nuo 1997 iki 2000 m., Azijos finansų krizės metu, Airbus siekė sumažinti lainerio išlaidas 15-20 % lyginant su konkurentų 747–400. Tuomet buvo atskleista, kad A3XX lėktuvas bus dviejų denių – tai leidžia talpinti daugiau keleivių nei įprasta vieno denio konfigūracija.
Četumalis
Četumalis – kurortinis miestas pietryčių Meksikoje, Kintana Roo sostinė, Karibų jūros pakrantėje. Miesto vardas kilęs iš majų kalbos Chactemàal, reiškiančio Raudono medžio vieta. Mieste gyvena 136 825 žmonės. Yra tarptautinis oro uostas, Zoologijos sodas ir majų kultūros muziejus.
Auksakalystės ir sidabrakalystės prikazas
Prikazui vadovavo tas pats okolničis kaip ir Naujajam ketvirčiui ir djakas.
Prikazas rinko auksakalius ir panašius meistrus iš įvairių miestų. Jie gaudavo metines algas, kad gamintų caro dvarui bei cerkvėms auksinius ir sidabrinius indus. Auksą ir sidabrą gaudavo iš Didžiojo iždo prikazo ir iš iždo kiemo (казенный двор).
Kakoniškė (Kražiai)
Kakoniškė – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kletiškės.
Airbus A380
Projekto pradžia
2000 m. gruodžio 8 d. Airbus taryba priėmė sprendimą pradėti 8,8 milijardų JAV dolerių vertės programą A3XX gamybai, tuo pat metu lėktuvas gavo savo naująjį vardą „A380“. Numeris 8 buvo pasirinktas dėl panašaus denių išdėstymo formos ir to, jog numeris 8 Azijoje laikomas laimingu skaičiumi, o Airbus iš pradžių visą savo dėmesį skyrė kaip tik Azijai. A380 išdėstymo darbai buvo baigti 2001 m., o pirmieji sparnų gamybos darbai pradėti 2002 m. sausio 23 d. A380 gamybos kaštai padidėjo iki 11 milijardų JAV dolerių gaminant pirmąjį lėktuvą.
Gamyba ir bandymai
Pagrindinės A380 dalys buvo gaminamos Prancūzijoe, Ispanijoje, Vokietijoje ir JK. Dėl detalių dydžių jos buvo plukdomos laivais, kai kurios gabenamos specialiai kroviniams skirtu kompanijos Beluga modeliu. Po surinkimo lėktuvo parengimo ir dažymo darbai vykdavo Vokietijoje. Vienam lėktuvui nudažyti sunaudota 3600 litrų dažų.
Iš pradžių penki A380 buvo pagaminti bandymams ir demonstracijoms. Pats pirmasis A380, registruotas „F-WWOW“, buvo parodytas 2005 m. sausio 18 d. Tulūzoje. Pirmasis skrydis buvo atliktas 2005 m. balandžio 27 d. 10:29 vietos laiku Tulūzos oro uoste. Po beveik 4 valandų skrydžio pilotas teigė, kad valdyti A380 buvo „lyg vairuoti dviratį“.
2005 m. gruodžio 1 d. A380 pasiekė maksimalų 0,96 macho greitį. Kitais metais laineris atliko savo pirmąjį skrydį ypač aukštose vietose, Adis Abeba oro uoste, 2,3 km viš jūros lygio. 2009 m. jis atliko antrąjį skrydį aukštomis sąlygomis tame pačiame oro uoste. 2006 m. sausio 10 d. A380 atliko pirmąjį transatlantinį skrydį, pasiekdamas Kolumbiją. 2006 m. vasario 6 d. A380 pasiekė JAV, nusileidęs atšiauriomis sąlygomis Ikaluito oro uoste, esant -29 laipsnių šalčiui.
Pirmieji skrydžiai
2006 m. A380 gavo Europos aviacijos saugumo agentūros ir JAV Federalinės aviacijos administracijos leidimus skraidinti iki 853 keleivių. Tų pačių metų rugsėjo 4 d. buvo atliktas pirmasis skrydis su pilnu ekipažu – A380 skraidino 474 Airbus darbuotojus ir jų šeimas. 2006 m. gruodžio 12 d. A380 modeliai gavo galutinius leidimus kartu su ICAO kodu „A388“.
Airbus šimtąjį A380 pristatė 2013 m. kovo 14 d. Malaizijos oro linijoms.
2014 m. kovą Arbus yra gavusi 324 šių orlaivių užsakymus ir 128 jau yra pristačiusi užsakovams. Didžiausias jų – Emirates Airlines jų turi kartu su užsakytais 140.
Tobulinimas ir ateities versijos
2010 m. Airbus pranešė rengianti planus pristatyti patobulintą A380 versiją. Ji turės lankstesnius sparnus, didesnį leistiną pakilimo svorį (573 t) ir papildomus 190 km maksimaliam skrydžio nuotoliui. Pačios pirmosios patobulintas versijas 2013 m. gavo British Airways ir Emirates kompanijos. Vietnamo oro linijos taip pat susidomėjo naujesne versija.
2012 m. Airbus dar kartą patobulino A380 – didžiausias leistinas kilimo svoris šiame variante yra 575 tonos, o skrydžio nuotolis padidintas 280 km. Iš viso šios versijos lėktuvai galės nuskristi 15460 km su maksimaliu kroviniu.
A380-900
2007 m. balandį Airbus paskelbė planus gaminti padidintą A380 variantą, kuriame ekonominės klasės konfigūracijoje tilptų 900 keleivių. Nors šiuo variantu susidomėjo nemažai kompanijų, 2010 m. kompanija sustabdė šiuos planus kol stabilizuosis A380-800 gamyba.
A380F
Airbus pradžioje priėmė A380 užsakymus ir krovininėms versijoms. Pagal jų skaičiavimus, ši versija savo talpumu nusileistų tik Antonov An-225. Tačiau neatsiradus užsakovų šios versijos gamyba buvo sustabdyta.
Programos pabaiga
2019 m. vasarį Airbus pranešė, kad 2021 m. sustabdys šių orlaivių gamybą. Iki tol Airbus įsipareigojo pagaminti dar 17 A380 lėktuvų – 14 jų bus skirti Emirates, 3 – All Nippon Airways avialinijoms. Po šių užsakymų įvykdymo Airbus bus pagaminusi 251 šį orlaivį. Pagrindinė programos sustabdymo priežastis yra ekonominė – vieno orlaivio pagaminimo kaštai viršija pardavimo kainas.
Paskutinis toks orlaivis 2021 m. gruodžio 18 d. buvo perduotas „Emirates Airlines“ kompanijai.
Šiaurės Airijos vyrų futbolo rinktinė
Šiaurės Airijos vyrų futbolo rinktinė – Šiaurės Airijai atstovaujanti nacionalinė futbolo rinktinė, kontroliuojama Šiaurės Airijos futbolo asociacijos. Iki 1921 m., kai visa Airija priklausė JK, buvo bendra Airijos futbolo rinktinė. Airijos respublikai atsiskyrus, sukūrė savo futbolo rinktinę, bei asociaciją. Šiaurės Airija dalyvavo pasaulio futbolo čempionate 3 kartus, o 1958 m. ir 1982 m. pasiekė ketvirtfinalį. 2016 m. debiutavo Europos futbolo čempionate, kur pasiekė aštuntfinalį.
Septynerių metų karas
thumb|280px|Šalys – sąjungininkės per Septynerių metų karą Septynerių metų karas vyko 1756–1763 m. Europoje ir jame dalyvavo visos galingiausios to meto Europos valstybės. Jame Didžiosios Britanijos, Prūsijos ir kelių smulkių Vokietijos valstybėlių sąjunga kovėsi su Austrijos, Prancūzijos, Rusijos, Saksonijos ir Švedijos koalicija. Abiejų Tautų Respublika karo metu liko neutrali, nors per ją žygiavo svetimos kariuomenės, o Rusija laikinai pakeitė sąjungininkus karo pabaigoje.
Portugalija (Didžiosios Britanijos pusėje) ir Ispanija (Prancūzijos pusėje) įstojo į karą vėliau, neutralių Nyderlandų pajėgos buvo užpultos Indijoje. Dėl karo globalaus masto jis buvo vadinamas „pirmuoju Pasauliniu karu“. Jo metu žuvo 900–1400 tūkst. žmonių, pasikeitė galingųjų šalių jėgos balansas ir kai kurios teritorijos.
Karas prasidėjo, kai Frydrichas II įsiveržė į Saksoniją. Kova tarp britų, prancūzų ir jų sąjungininkų Šiaurės Amerikoje prasidėjo 1754 m., dveji metai prieš karo pradžią Europoje kaip imperialistinės konkurencijos dalis. Karas Amerikoje kartais laikomas atskiru karu ir vadinamas Prancūzijos ir indėnų karu.
Strategijos
Beveik visą XVIII a. Prancūzija kovojo tuo pačiu būdu: ji palikdavo kolonijas gintis pačioms, nusiųsdama labai mažai karių arba nepatyrusius, nes manydavo, kad jos vis tiek bus prarastos. Ši strategija iš dalies buvo primesta Prancūzijai, dėl geografinės padėties ir Britų karališkojo laivyno pranašumo Prancūzijos laivynui buvo sunku aprūpinti kolonijas kariais ir resursais. Tačiau dėl kelių ilgų sausumos sienų Prancūzijai buvo reikalinga stipri armija. Tad vyriausybė dėjo visas viltis į sausumos armiją Europoje, tikėdama, kad tai atneš pergalę. Prancūzija planavo po karo per derybas išmainyti savo kolonijas į užimtas sritis Europoje. Planas nepasiteisino, nes ji iš tiesų prarado beveik visas kolonijas, bet nieko svarbaus neužėmė, ką galėtų į jas išmainyti.
Britai dėl pragmatiškų priežasčių nenorėjo veltis į didelius sausumos mūšius Europoje. Jie bandė nusverti trūkumus žemyne per sąjungas su viena ar keliomis galingomis valstybėmis, kurių interesai būtų priešingi Prancūzijai. Septynerių metų karo metu Didžioji Britanija tapo Frydricho II, galingiausio to meto stratego, sąjungininke ir finansiškai jį rėmė. Priešingai nei Prancūzija, britai ketino pasinaudoti visais laivyno pranašumais ir sėkmingai kautis kolonijose. Jie blokuodavo ir bombarduodavo priešų uostus, be to ypač išnaudodavo galimybę laivais perkelti savo karius. Didžioji Britanija puldama priešininkų laivus bei kolonijas dažnai naudodavo greta esančių savo kolonijų gyventojus.
Prieš karo pradžią kilo konfliktas Amerikoje, kai britų kolonijos, besiplėsdamos į vakarus, susidūrė su prancūzais, kurie reiškė pretenzijas į Misisipės slėnį XVIII a. viduryje. Norėdami sustabdyti britų kolonijų (ypač Pensilvanijos ir Virdžinijos) plėtrą į vakarus, prancūzai pastatė virtinę tvirtovių, o britų pastangos jas pašalinti sukėlė Prancūzijos ir indėnų karus (vadinamąjį Septynerių metų karą Amerikoje).
1756 m.
Britų ministras pirmininkas Niukaslio kunigaikštis manė, kad karo bus išvengta sudarius naujas sąjungas Europoje. Tačiau prancūzai surinko didelę armiją Tulone ir užėmė Menorkos sąlą Viduržemio jūroje. Britų pastangos atmušti ataką Menorkos mūšyje buvo nesėkmingos ir birželio 28 d. prancūzai užėmė salą (už tai britų admirolas Džonas Byngas buvo nuteistas mirties bausme). Karas tarp Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos buvo paskelbtas gegužės 18 d. praėjus dvejiems metams po susirėmimų Ohajuje pradžios.
1757 m.
1757 m. pradžioje Frydrichas II įsiveržė į Bohemiją, tikėdamasis galutinai nugalėti austrų karius. Po kruvino Prahos mūšio prūsai apgulė miestą, bet turėjo atsitraukti po austrų kontratakos ir pirmo Frydricho pralaimėjimo Kolino mūšyje. Tą vasarą rusai įsiveržė į Rytų Prūsiją ir nugalėjo mažas prūsų pajėgas permainingame Gros-Jagersdorfo mūšyje. Po to sekė kiti pralaimėjimai, tad Frydrichas turėjo palikti Bohemiją.
Britai toliau pralaiminėjo Amerikoje, ypač prie Viljamo Henriko tvirtovės. Nuo 1756 m. pasitraukė Niukaslio kunigaikščio ir Viljamo Pito vyriausybės. 1757 m. rugpjūtį abu vyrai susitarė ir suformavo koalicinę vyriausybę, kuri labiau dėjo pastangas į karą. Nauja strategija susidėjo iš Niukaslio pažado padėti vokiečiams žemyne ir Pito ambicijų užimti visas prancūzų kolonijas visam žemės rutuly. „Dviguba strategija“ dominavo Didžiosios Britanijos politikoje visus likusius karo metus.
1758–1760 m.
1758 m. pabaigoje karo eiga buvo palanki prūsams ir britams. Vakaruose Prancūzija pralaimėjo Krefeldo mūšį Ferdinandui Brunsvikiečiui. Vėliau tais pačiais metais Frydricho vadovaujama prūsų armija, kurią sudarė 35 tūkst. karių, kovėsi Zorndorfo mūšyje iki išsekimo su 46 tūkst grafo Fermoro vadovaujamais rusais, kurie apleido mūšio lauką. Tarnovo mūšyje rugsėjo 25 d. švedai atmušė šešias prūsų atakas.
280px|right|thumb|Rusų operacijos per Septynerių metų karą 1756–1762 m. iš [[Abiejų Tautų Respublika|Abiejų Tautų Respublikos. Žalios strėlės yra rusų armijos judėjimas, o žali apskritimai – bazės.]]
„Pulk ir traukis“ taktika tęsėsi iki spalio 14 d., kai maršalo Dauno vadovaujami austrai užklupo prūsų pagrindinę armiją Hochkircho mūšyje. Frydrichas prarado daug artilerijos, bet gan tvarkingai atsitraukė dėl miškingos vietovės.
1759 m. prūsai patyrė keletą triuškinančių pralaimėjimų. Kėjaus (Paltcigo) mūšyje grafas Saltykovas su 47 tūkst. rusų karių nugalėjo 26 tūkst. prūsų, vadovaujamų Carl Heinrich von Wedel. Nors hanoveriečiai nugalėjo 60 tūkst. prancūzų armiją Mindeno mūšyje, generolas Daunas privertė pasiduoti 13 tūkst. prūsų Makseno mūšyje. Pats Frydrichas prarado pusę armijos Kunersdorfo mūšyje, kuris buvo didžiausias pralaimėjimas jo karjeroje. Po to jis ilgai svarstė apie atsisakymą nuo sosto ir savižudybę. Katastrofa iš dalies įvyko todėl, kad jis neįvertino rusų, nors šie gerai kovėsi ankstesniuose mūšiuose.
1759 m. prancūzai ketino įsiveržti į Britų salas, tad telkė karius Luaros žiotyse ir Bresto bei Tulono laivynus. bet du pralaimėjimai jūroje užkirto tam kelią. Rugpjūtį Viduržemio jūroje Edward Boscawen vadovaujamas didelis britų laivynas išblaškė Jean-François de La Clue-Sabran vadovaujamus prancūzus Lagoso mūšyje. Kviberono įlankos mūšyje admirolo Edward Hawke 23 linijiniai laivai užpuolė 21 maršalo de Conflans linijinį laivą ir daug jų nuskandino ar užėmė taip užkirsdamas kelią prancūzų planams.
1760 m. prūsus užklupo dar daugiau nelaimių. Prūsų generolas Fouqué buvo nugalėtas Lanshuto mūšyje. Prancūzai užėmė Marburgą, o švedai – Pomeranijos dalį. Hanoveriečiai vėl nugalėjo prancūzus Varburgo mūšyje. Jų sėkmė neleido Prancūzijai padėti austrams kovoje su Prūsija rytuose. Nepaisant to austrai, vadovaujami Loudono užėmė Glacą Silezijoje. Frydrichas Lygnico mūšyje laimėjo prieš tris kartus gausesnį priešą. Saltykovo vadovaujami rusai ir Lacio austrai trumpam buvo užėmę jo sostinę Berlyną spalio mėnesį. Metų pabaigoje Frydrichas nugalėjo talentingą austrų generolą Dauną Torgau mūšyje, bet patyrė didelių nuostolių, o austrai atsitraukė smarkiai nenukentėję.
1761–1762 m.
Prūsija pradėjo 1761 m. su 100 tūkst. karių, iš kurių dauguma buvo nauji rekrūtai. 1762 m. į karą įsitraukė dvi naujos šalys. Didžioji Britanija paskelbė karą Ispanijai 1762 m. sausio 4 d. o Ispanija atsakė paskelbdama karą britams sausio 18 d. Portugalija įstojo į karą britų pusėje.
Vilinghauseno mūšyje Ferdinandas Brunsvikietis nugalėjo 92 tūkst. prancūzų armiją. Zacharo Černyševo ir Piotro Rumiancevo vadovaujami rusai užėmė Kolbergą Pomeranijoje, o austrai užėmė Švaidnicą. Praradus Kolbergą, Prūsija neteko visų savo uostų Baltijos jūroje. Didžiojoje Britanijoje buvo galvojama, kad visiškas Prūsijos žlugimas neišvengiamas.
Britams grasinant nutraukti subsidijas, o Prūsijos armijai sumažėjus iki 60 tūkst. Frydricho išgyvenimas atrodė miglotas. Tada 1762 m. sausio 5 d. mirė Rusijos imperatorienė Jelizaveta. Jos prūsofilas įpėdinis Petras III atšaukė armiją iš Berlyno (1762 m. Sankt Peterburgo sutartis) ir tarpininkavo paliauboms su Švedija. Tad Frydrichas Fraibergo mūšyje (1762 m. spalio 29 d.) išvijo austrus iš Silezijos, o sąjungininkas Brunsvikas užėmė svarbų Giotingeno miestą.
Ilga prancūzų uostų blokada pakirto jų moralę, kuri dar labiau smuko, kai žinia apie nesėkmę Niufaundlande pasiekė Paryžių.
1763 m.
1763 m. Frydrichas atgavo Sileziją ir užėmė Austrijos sritis. Naujas britų premjeras lordas Butas nutraukė subsidijas prūsams, o Rusijos carą nuvertė jo žmona Jekaterina II, kuri vėl pradėjo remti austrus ir pradėjo naują Prūsijos puolimą. Bet Austrija buvo nusilpninta karo ir kaip daugelis jo dalyvių patyrė finansinę krizę. 1763 m. taika buvo pasiekta Hubertusburgo sutartimi ir karas centrinėje Europoje baigėsi.
Karas kolonijose
Kova dėl kolonijų tarp Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos vyko Indijoje, Šiaurės Amerikoje, Europoje, Karibų salose, Filipinuose ir Afrikos pakrantėje. Per karą Didžioji Britanija gavo daugybę teritorijų ir įtakos prancūzų sąskaita.
1756 m. prancūzai užėmė britų valdomą Menorką Viduržemio jūroje, bet prarado koloniją Senegale 1758 m. Britų Karališkasis laivynas užėmė prancūzų cukrų išgaunančias Gvadelupą ir Martiniką bei ispanų miestus Havaną Kuboje ir Manilą Filipinuose.
Šiaurės Amerika
thumb|280px|Signalinės kalvos mūšis 1757 m., po trejų metų karo Ohajo slėnyje, britai iš sausumos ir jūros užpuolė Naująją Prancūziją. Prancūzai atmušė britus Hudsono slėnyje, o prancūzų laivynas apgynė svarbią Liudvikburgo tvirtovę Keip Bretono saloje bei kelius į Kvebeką. Tačiau antrąkart puolę britai 1758 m. užėmė Liudvikburgą. Po to 1759 m. rugsėjo 13 d., po trijų mėnesių Kvebeko apgulties generolas James Volfe nugalėjo prancūzus Abrahamo lygumos mūšyje už miesto ribų. 1760 m. pavasarį prancūzai gan sėkmingai kontratakavo, bet nesugebėjo atgauti Kvebeko dėl mažos laivyno paramos. Prancūzų pajėgos atsitraukė į Monrealį, kur rugsėjo 8 d. pasidavė dėl didelio britų kiekybinio pranašumo. Šis pralaimėjimas iki šių dienų atsimenamas Kanadoje.
1762 m., karo pabaigoje, prancūzai užpuolė Sent Džonsą Niufaundlande. Sėkmės atveju jie būtų sustiprinę savo pozicijas per derybas. Nors prancūzai užėmė Sent Džonsą ir nusiaubė gretimas gyvenvietes, jie pralaimėjo britams Signalinės kalvos mūšyje. Tai buvo paskutinis mūšis Šiaurės Amerikoje, privertęs prancūzus pasiduoti britų leitenantui pulkininkui Viljamui Amherstui. Britai dabar valdė visą Šiaurės Amerikos rytinę pakrantę.
Indija
Septynerių metų karas Indijoje atnaujino seną konfliktą tarp britų ir prancūzų prekybos firmų kovoje dėl įtakos regione. Karas iš pietų Indijos išplito į Bengaliją, kur Robert Clive vadovaujami britai atgavo Kalkutą, kurią buvo užėmęs navabas Siraj ud-Daulah, prancūzų sąjungininkas ir jį nuvertė nuo sosto Plasėjaus mūšyje. Tais pačiais metai britai užėmė prancūzų koloniją Čandanagare.
Karas taip pat buvo nulemtas ir pietuose. Nors prancūzai užėmė Kudalorę, bet Madraso apgultis nepavyko, o seras Eyre Coote nugalėjo de Lalio grafo vadovaujamus prancūzus Vandivašo mūšyje 1760 m. Prancūzų Pudučerį britai užėmė 1761 m., o užėmus mažesnes gyvenvietes Karikalą ir Mahe, prancūzai prarado įtaką Indijoje.
Sajaninė pečialinda
Sajaninė pečialinda (Phylloscopus humei) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai. Labai panaši į geltonbruvę pečialindą, kad net anksčiau laikyta jos porūšiu. Gyvena Centrinės Azijos kalnų miškuose iki 3500 m aukštyje. Lizdą įsirengia ant žemės. Minta vabzdžiais. Giesmė primena zyzimą, todėl nesunkiai atskiriama nuo kitų pečialindų.
Telšių apskritis
Telšių apskritis – mažiausia pagal plotą iš dešimties Lietuvos apskričių, 1995–2010 m. valstybinio lygmens administracinis teritorinis vienetas šalies vakarinėje dalyje. Centras – Telšiai. Apskritis šiaurėje ribojasi su Latvijos teritorija, vakaruose su Klaipėdos apskritimi, rytuose su Šiaulių apskritimi, pietuose su Tauragės apskritimi. Nuo Telšių iki Klaipėdos – 87 km, Šiaulių – 72 km, Vilniaus – 285 km.
Žandariškės
Žandariškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Mukulių.
Telšių apskritis
Geografija
Apskrities teritorija išsidėsčiusi Nemuno ir Ventos baseinuose, Žemaičių aukštumoje, šiaurėje pereina į Ventos vidurupio žemumą. Tankus upių ir upelių tinklas, daug įvairaus dydžio vaizdingų ežerų. Miškingumas 32,3%, miškai tolygiai pasiskirstę apskrities teritorijoje.
Istorija
Istorinė Telšių apskritis, dar žinoma kaip Telšių reparticija, Telšių žemė, Telšių ujezdas, egzistavo 1764–1950 m. (su pertrauka 1775–1791 m.) dabartinėje vakarų Lietuvoje, su centru Telšiuose, ir jos priklausomybė bei teritorija daug kartų keitėsi.
Apskritis atkurta 1994 m. liepos 19 d. priėmus LR Teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymą, kurio 5 straipsnyje patvirtintos apskritys ir jų teritorijos, tarp jų ir Telšių apskritis su centru Telšiuose. Telšių apskričiai priskirtos Mažeikių, Plungės ir Telšių rajonų savivaldybių teritorijos. 1999 m. Plungės rajonas padalintas į Plungės rajono ir Rietavo savivaldybes. 2004 m. patvirtintas Telšių apskrities herbas. 2010 m. liepos 1 d. panaikinta apskrities administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
Laučkaitė
Laučkaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Telšių apskritis
Suskirstymas
Telšių apskrities teritorijoje yra 4 savivaldybės:
Laučkaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Laučkienė (ištekėjusi moteris).
Telšių apskritis
Miestai
Apskrityje yra 7 miestai (surašyti pagal dydį):
Laučkaitė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Laučka.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Panik
thumb|right|Panik. 2008 m. Berlynas PANIK buvo roko muzikos grupė, kurios du nariai kilę iš Noimiunsterio, (Vokietija). Grupė susikūrė 2007 metais Hamburge, kaip Nevada Tan.
Biografija
PANIK įkūrė du geri draugai - David Bonk ir Timo Sonnenschein. Pastarasis mokėsi kartu su Jan Werner, kuris taip pat prisijungė prie muzikos atlikimo. Netoliese David gyveno Christian Linke, o šis, PANIK ieškant vokalisto, internetu surado Frank Ziegler. Paskutinįjį narį, Juri Schewe, kiti vaikinai sutiko klube, tad 2006 metais grupė įgavo sudėtį, išlikusią iki šiol. Platesnei publikai PANIK tapo žinoma 2007 metais, Nevada Tan (pagal taip vadintą 11-metę Japonijos žudikę) vardu. Šį vardą jie pasirinko norėdami pabrėžti savo atliekamų dainų aktualumą šiuolaikinėje visuomenėje. Pirmąjį savo singlą „Revolution“ grupė išleido 2007 metų kovą. To paties mėnesio pradžioje jie gavo galimybę sudalyvauti savo pirmajame didelio masto renginyje - „The Dome 41“, kuris vyko Manheimerio SAP arenoje, Vokietijoje. Jaunieji muzikantai ėmė sėkmingai kopti karjeros laiptais - jau balandžio 13 dieną išleido debiutinį albumą "Niemand hört dich" ("Niekas tavęs negirdi"), kuris pasiekė net 8 Vokietijos topo vietą. Tais pačiais metais, buvo surengtas turas po gimtąją šalį, išleisti dar trys singlai – „Vorbei“, „Neustart“ ir „Ein Neuer Tag“. 2008 metų pradžioje, dėl pykčių su prodiuserių komanda, muzikantai jos atsisakė ir susigrąžino savo senąjį pavadinimą - PANIK. Šiuos pokyčius jie apdainuoja ir savo kūrinyje „Wegweiser“. Tais pačiais metais pasirodė naujas singlas „Was würdest du tun“. Jį buvo galima išgirsti ir pamatyti atliekamą gyvai Vokietijos „Bundesvision“ dainų konkurse, kuriame PANIK atstovavo Šlezvigo-Holšteino federacinę žemę. Konkurse grupė užėmė 6-tąją vietą. Vėliau PANIK tęsė savo pasirodymus Vokietijoje, taip pat ir kitose šalyse - Italijoje, Baltarusijoje, Rusijoje, kur sulaukė nemažo pasisekimo. Po kurio laiko tylos, jaunieji muzikantai sulaukė gerų naujienų – vasario 22 dieną jie buvo pastebėti Mike Shinoda (Linkin Park MC) ir tapo vienais iš jo tinklaraštyje reklamuotų atlikėjų. Balandžio 4-tąją dieną PANIK pasirodė Frankfurto muzikos mugėje, kur gerbėjai galėjo gauti narių autorafus, bei dalyvavo School Jam finale, kur atliko keletą negirdėtų dainų: „Morgencafé“. „Keiner merkt es“ ir „Unsere Zeit“. 2009 metų birželio 19-21 dienomis, priėmę pasiūlymą iš Gėtės instituto, parėmė pastarojo inicijuotą festivalį „Deutschland und China gemeinsam in Bewegung“ („Vokietija ir Kinija kartu judėjime“) ir pasirodė 3 koncertuose Šenjange bei Pekine. Tų pačių metų rugpjūčio 3 dieną, dėl „nulaužtos“ oficialios PANIK svetainės, anksčiau laiko internete buvo paviešintas „streetsinglas“ „Jeder“. Po mėnesio, rugsėjo 4 buvo išleistas singlas „Lass mich fallen“, o 25-tąją - albumas „Panik“
Barbarai
Barbarais Senovės Graikijoje vadinti svetimšaliai nemokėję graikų kalbos ir nepažinoję jos kultūros.
Senovės Romoje barbarais vadintos imperiją puldinėjusios tautos, pirmiausia germanai.
Po Romos imperijos žlugimo barbaras prigijo kaip bendrinis žodis, apibūdinantis tamsų ir žiaurų žmogų, nevertinantį kultūros vertybių.
Lavrinovič
Lavrinovič − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Žiu
Žiu  – upė Pietų Rumunijoje; Dunojaus kairysis intakas. Prasideda dvejomis ištakomis (Rytų Žiu ir Vakarų Žiu) Pietų Karpatuose. Teka pradžioje į pietvakarius, Karpatų kalnais, vėliau pasuka į pietryčius ir teka Dunojaus žemupio lyguma. Žemupio vaga labai vingiuota.
Didžiausias intakas – Motra (dešinysis).
Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Žiu upės įsikūrę šie miestai: Petrošanis (prie R. Žiu), Vulkanas (prie V. Žiu), Tirgu Žiu, Krajova.
PFK Minʹor Radnevo
Radnevo „Min'or“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Radnevo.
Istorija
1994–2004 m. žaidė Stara Zagoroje.
Estijos futbolo varžybos 1944 m.
Estijos futbolo varžybos 1944 m.
IK Sirius
Upsalos „Sirius“ – Švedijos futbolo klubas iš Upsalos.
Istorija
Klubas įkurtas 1907 m. Rungtyniavo Allsvenskan, bet aukštais pasiekimais nepasižymėjo. 2017 m. iškovojo 7 vietą.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 2 d.
Dvylikaplunksnis rojaus paukštis
Dvylikaplunksnis rojaus paukštis (Seleucidis melanoleuca) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
Kroatai
Kroatai (savivardis Hrvati 'chorvatai') – indoeuropiečių šeimos pietų slavų grupei priklausanti tauta, kalbanti kroatų kalba, daugiausia gyvenanti Balkanų pusiasalyje (Kroatijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje ir kt.). Taip pat didelės kroatų diasporos gyvena Vakarų Europoje, JAV, Australijoje, Pietų Amerikoje (Čilė ir Argentina). Dauguma kroatų – Romos katalikai. Šiuo metu pasaulyje gyvena apie 5–6 mln. kroatų.
Autochtoninės kroatų mažumos gyvena:
Kroatai susiformavo iš slavų genčių, atsikrausčiusių į Balkanų pusiasalį. 200 m. pr. m. e. graikų užrašuose pirmąkart paminėtas kroatų (chorvatų) vardas (Horouathos).
Borelio nykštukė
Borelio nykštukė (Apistogramma borellii) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis.
Šios rūšies žuvų gamtoje randama kelios spalvinės formos. Visų jų subrendę patinai yra kiek melsvi, iki 8 cm ilgio, patelės žymiai mažesnės. Paplitusios Paragvajuje. Akvariumo vanduo 22-25 °C, dauginimosi metu kiek aukštesnė. Rekomenduojamas tamsus ir smulkus gruntas ir minkštas vanduo. Mailiumi rūpinasi ir patinai. Lervos išsirita per keturias-penkias dienas.
Bebriniai
Bebriniai (Castoridae) – graužikų (Rodentia) šeima.
Paplitę Šiaurės Amerikoje ir Europoje, lapuočių miškuose prie vandens telkinių. Ten kur yra nepakankamai aukštas vandens lygis – statosi užtvankas.
Bebrų maistas yra grynai augalinio pobūdžio. Tyrinėjant bebrų skrandžio turinį atrasta apie 150 augalų rūšių. Be vandens ir sausumos augalų lapų, stiebų, šakniastiebių, bebrai, ypač žiemą, minta krūmų ir medžių žieve. Rudenį bebrai pasidaro atsargų žiemai: prikapoja rykščių ir, nuplukdę jas iki savo buveinių, paskandina vandenyje. Maisto atsargų kaupimas būdingas gyvūnams, kuriems tenka gyventi klimato sezoninio kitimo sąlygomis. Taip pat tokie gyvūnai paprastai nepalankiuoju periodu neužmiega. Maisto atsargų rinkimo ir kaupimo tikslas – aprūpinti būtinomis medžiagomis savo palikuonis ir patį save.
Bebrai – monogamai. Tai nedažnas reiškinys tarp graužikų, kurie paprastai po susiporavimo išsiskiria, o jaunikliais rūpinasi tik patelė.
Šeimoje vienintelė neišnykusi gentis – bebrai (Castor) ir dvi rūšys:
Luba (valstybė)
Luba – istorinis regionas ir to paties pavadinimo valstybė, egzistavusi dabartinės Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje: Katangos provincijos šiaurėje (naujosiose Aukštutinio Lomamio, Tangandžikos provincijose) ir Rytų Kasajaus pietuose (naujojoje Lomamio provincijoje). Šiame regione ir valstybėje konsolidavosi balubų etninė grupė.
Žardeliai (Akmenė)
Žardeliai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Papilės.
Istorija
Papilės apylinkės Žardelių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Luba (valstybė)
Geografija
thumb|left|Lubos karalystės simbolinis centras Bojos ežeras (raudonas taškas), karalystės apytikrė teritorija iki XVIII a. (apibrėžta pilkai) pabaigos, aplinkinės etninės grupės Egzistuoja keli Lubos regiono apibrėžimai. Lubos teritorijos branduolys sutampa su Lomamio upės aukštupiu, kur prasidėjo valstybingumas. Jo natūralios ribos yra Lualaba (rytuose) ir Lubilandžis (vakaruose). Lomamis teka iš pietų į šiaurę, ir šioje atkarpoje į ją įteka nemažai smulkesnių upių. Regioną taip pat drėkina vakariniai Lualabos intakai. Visam regionui būdingos pelkingos savanos. Upių drėkinama dirva buvo tinkama žemdirbystei, čia buvo auginami jamsas, sorgas, aliejinės palmės, vėliau – kukurūzai, manijokas, tabakas, moliūgai. Čia gausu gamtinių resursų, ypač druskos ir geležies. Regiono pagrindinė etninė grupė yra balubų etninė subgrupė Baluba-Katanga.
Įkūrimas
Lubos valstybės branduolys buvo apie šimtą kilometrų į šiaurės vakarus nuo Upembos kultūros, prie Lomamio upės. Ši teritorija buvo svarbi dėl gausių mineralinių išteklių, ypač druskos ir geležies. Simbolinis centras buvo Bojos ežeras, prie kurio koncentravosi dauguma senųjų gyvenviečių. Lubos karalystės įkūrimas siejamas su XVI a. pabaiga ir apipintas ištisos mitologinės sistemos, kuri sujungiama į balubų epą. Jo svarbiausi veikėjai yra pirmieji Lubos valdovai. Mitologija pasakoja, kad lyderis Nkongolo įtvirtino valdžią daugybėje kaimų ir įkūrė pirmąją sostinę Mvibelę. Kadangi jis pasižymėjo žiaurumu, jo sūnėnas Kalala Ilunga paveržė iš jo valdžią ir titulavosi „imperatoriumi“ (mulopve). Taip pradėta valdovų dinastija, paveldima pagal patrilinijinę liniją. Tuo Lubos visuomenė stipriai išsiskyrė iš kitų Pietinės Afrikos visuomenių, kur valdžios paveldėjimas grįstas matrilinijiniu principu.
Ankstyvasis laikotarpis
Jau ankstyvuoju laikotarpiu mulopvės konsolidavo valdžią tarp Lualabos ir Lubilandžio, sukurdami sudėtingą piramidinę administracijos struktūrą. Lubos valstybė buvo panašesnė į konfederaciją, kurios atskiri nariai pripažino religinę mulopvės valdžią, pagrindinį mitologinį epą, kuris reguliavo dorovės normas ir aiškino pasaulio santvarką. Svarbiu vieningos kultūros formavimo įrankiu buvo visame areale paplitusi slapta religinė organizacija mbudye.
Nuo XVII a. kolonizatoriai iš Lubos skleidė civilizaciją ir valdymo modelį tolyn, į aplinkinius kraštus. Savo valstybinius junginius sukūrė lubams lingvistiškai giminingi sangai, kalundve, kanjokai, hembai. Jų tarpe irgi paplito panašios religinės organizacijos (pvz., bakasandži), Lubos mitologija įtakojo vietines mitologines sistemas. Panašiu metu dar toliau įsikūrė stiprios Kubos, Lundos karalystės, iš šių kultūra perduota į Kazembės, Bembos ir kitas karalystes dar toliau.
Ekspansija
Vėlesnis valdovas Kumwimbe Ngombe sugebėjo pajungti dalį songje šiaurėje, Upembos įdubos karalystes, tačiau tolimesnėje ekspansijoje susidūrė jo interesai su kita augančia imperija – Kazembe. Jo įpėdinis Ilunga Kabale sustiprino tėvo įgautas pozicijas regione ir pavertė Lubą didžiausia Pietinės Afrikos imperija. Šis dydis buvo stebinantis dėl to, kad valstybėje visi atstumai buvo įveikiami tik pėsčiomis.
Žlugimas
1874 m. nužudžius Lubos mulopvę Ilunga Kabale, šalyje prasidėjo pilietinis karas tarp atskirų valdžios linijų. Tuo metu Luba išgyveno grėsmę iš rytų: vergų pirkliai masiškai pirko vergus iš Lubos ir gabeno juos į Indijos vandenyno pakrantę. Čia hegemoniją norėjo įgyti njamveziai, suahiliai. Nors Luba išsaugojo nepriklausomybę, suahiliai atkirto jos prekybą su šiaure (džiunglių gentimis), o njamveziai – su pietumis (Kazembės karalyste), kadangi ten susikūrė Garaganzės karalystė.
Apie 1880 m. nusilpusios karalystės rytinę dalį prisijungė suahilių kolonistas Tipu Tip, o Upembos slėnį – Garaganzės valdovas Msiris. 1885 m. Lubos teritorija oficialiai pripažinta Belgijai. Ilgainiui jos teritorijas absorbavo Belgijos Laisvoji Kongo valstybė. Kadangi balubai ne kartą sukilo prieš kolonizatorius, didelė jų dalis buvo išvežti į vario kasyklas pietuose.
Valdymas
thumb|Atrama galvai Lubos imperijos viršūnėje stovėjo sudievintas valdovas, tituluojamas mulopve. Jų egzistencija buvo apipinta legendomis, o jų regalijomis buvo ietys, atramos galvai, lankai, sostai. Po mirties jų garbinimo centrai buvo paverčiami šventais kaimais. Valdyme nemažą galią turėjo kilmingųjų bamfumu taryba. Valstybėje buvo ne mažiau kaip 50 skirtingų valdininkų rūšių.
Atskiruose regionuose vietines gentis valdė vietos vadai balopve, kurie lojalumo vardan turėjo laikyti įkaitus sostinėje.
Vieningos kultūros ir tapatybės formavimuisi didelę reikšmę turėjo slapta religinė organizacija mbudye, kurios nariai vadinosi bambudye. Jie buvo atsakingi už žodinės tradicijos apie valdovų žygdarbius palaikymui ir skleidimui visoje valstybės teritorijoje, veikė kaip savotiškas seklių ar policijos tinklas. Taip formavosi kultūrinis Lubos regionas ir balubų etninė grupė.
Kultūra
Kaip ir kitose pietinės Afrikos tradicinėse valstybėse, kultūrai ir menui buvo skiriama didžiulė reikšmė. Ypač gerbiami buvo drožėjai. Svarbiausi Lubos meno kūriniai buvo susiję su valdovų ir kilmingųjų regalijomis. Labai paplitę atramos galvai, ietys, kėdės. Dažnai pasitaiko moterų motyvas. Moterys Lubos visuomenėje buvo svarbios tiek religijoje, tiek politiniame gyvenime.
Blusinė viksva
Blusinė viksva (Carex pulicaris) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalas. Savaime paplitęs Šiaurės, Vakarų ir Centrinėje Europoje, taip pat ir Lietuvoje.
Gintaras Staučė
Gintaras Staučė (g. 1969 m. gruodžio 24 d.) – profesionalus Lietuvos futbolininkas, treneris.