cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hausai
Istorija
Nuo XVI a., transsacharinei prekybai prarandant reikšmę, hausų kultūra lėtai menko. Vyko gyvulių augintojų fulbių migracija iš vakarų. XIX a. fulbių džihado metu pastarieji užkariavo hausų valstybes, įtvirtino fulbių tautos hegemoniją, tačiau tuo pačiu perėmė daug hausų kultūros pasiekimų, suformuodami hausų-fulbių tautybę.
Kultūra ir religija
Hausai nuo seno buvo gabūs prekybininkai, sugebėję išplatinti savo kalbą plačioje teritorijoje, padaryti ją Sahelio lingua franca.
Iki islamizacijos hausai išpažino nacionalinę religiją, vadinamą maguzava. Joje buvo garbinamos vietinės dvasios džin, kurių priskaičiuojama apie 3000. Šešios iš šių dvasių buvo ypatingai garbinamos. Po islamizacijos senoji religija nunyko, tačiau ir dabar egzistuoja kultūroje maginių ir animistinių praktikų, žinomų kaip bori, forma.
Islamas labai stipriai paveikė hausų kultūrą. Čia paplito šiek tiek modifikuota arabų rašto forma, žinoma kaip adžami.
Karichonai
Karichonai (Carijona, Koto, Huaque) – Pietų Amerikos indėnų karibų gentis. Gyvena Kolumbijos pietryčiuose, Guavjarės departamente, Puerto Narės rezervacijoje, kai kurios bendruomenės – Kaketos aukštupio kaimuose. Kalba karichonų kalba, priklausančia karibų kalbų šeimai, taip pat ispaniškai, gretimų indėnų genčių kalbomis. Populiacija ~140 000 žmonių.
Tradiciniai verslai – lydiminė žemdirbystė (augina valgomuosius manijokus), medžioklė su lankais ir pučiamaisiais vamzdeliais. Dirba plantacijose. Anksčiau pagrindinė vyrų apranga buvo papuoštos geometriniais ženklais ir ornamentais plačios (nuo juosmens iki pažastų) juostos iš karnų su trumpomis prijuostėlėmis, moterys vaikščiojo apsinuoginusios. Karichonai išlaikė šamanizmo liekanų, gausią tradicine mitologiją.
Frederik Ndoci
Frederikas Ndoci (g. 1960 m. vasario 9 d. Škoderis, Albanija) – Albanijos dainininkas.
Naminukas
200px|thumb|right|2013 m. „Naminuko“ viršelis Naminukas – vaikų žurnalas, leidžiamas nuo 1992 m. balandžio 20 d. Kaune, Gedimino g. 47-137.
Istorija
Iš pradžių ėjo kaip žurnalo „Šimtavardis“ priedas vaikams. Steigėjas ir leidėjas Vilius Užtupas, Kauno leidybinė įmonė „Vingis“, nuo 2000 m. – Kauno leidybinė įmonė „Pienių pieva“, nuo 2005 m. – „Ekspress leidyba“. Tiražas 1992 m. – 30 000 egz., 1997 m. – 55 000 egz.
Borkai (Sokoluvas)
Borkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lino verdenė
left|120px miniatiūra|250px|right|[[Verdenė liejasi iš pasagos formos baseinėlio]]
Lino verdenė – šaltinis Švenčionių girininkijoje, Bėlio miške, Sėtikio ežero rytiniame krante. Išteka 171,2 m aukščiau jūros lygio. Šaltinio vanduo yra skaidrus ir skanus, jo temperatūra visada yra apie +10 °C. Verdenės debitas apie 500 m³ per parą.
Šaltinį maitina vanduo išsikraunantis iš fliuvioglacialinių nuogulų – smėlio, žvirgždo ir gargždo su smulkiais rieduliais. Šaltinio duburyje kunkuliuoja daugybė verpetų su pilkai gelsvu įvairaus rupumo smėliu. Šaltinis krentantis. Dugnas kietas (smėlis su nedideliais rieduliais), daug kur pasidengęs gelsvai rusvais dumbliais.
Vanduo yra gėlas, kalcio magnio hidrokarbonatinis. Jame randama daug geležies ir sieros junginių, turinčių gydomųjų savybių. 1985 m. Lino verdenė paskelbta hidrogeologiniu gamtos paminklu. Įeina į Sirvėtos RP teritoriją.
Vardo kilmė
Pasak vienos iš legendų, šaltinis pavadintas čia gyvenusio žynio Sėtikio sūnaus Lino, kuris narsiai kovojo su kryžiuočiais, vardu. Linas suklaidino priešą, nuvesdamas jį per užšalusį ežerą, tad kryžiuočiai su sunkiais šarvais įlūžo į ežerą ir nuskendo. Kartu su jais žuvo ir drąsusis Linas. Po šio įvykio vietoje, kur buvo šventykla, išsiveržė šaltinis. Verdenė anuomet reiškė ne ką kita, kaip šaltinį.
Svilių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Josvainių apylinkės.
2008 m. Nobelio premijos laureatai
2008 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Winfried Pinger
Winfried Pinger (g. 1932 m. gegužės 15 d. Lindlare, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilprocesualistas, advokatas, politikas (CDU).
Biografija
Nuo 1952 m. Kelno universitete studijavo teisės mokslus, makroekonomiką ir mikroekonomiką. 1955 m. išlaikė referendaro egzaminą. 1958 m. apgynė disertaciją iš konstitucinės teisės, teisės mokslų daktaras. 1960 m. išlaikė asesoriaus egzaminą. Nuo 1960 m. iki 1974 m. bei nuo 1980 m. advokatas (prie Kelno žemės teismo). 1972 m. apgynė habilitaciją. Nuo 1974 m. iki 1984 m. ordinarinis profesorius (civilinė teisė ir civilinio proceso teisė), Bylefeldo universitetas.
Kelno advokatų kontoros CBH partneris. Specializacija – įmonių perėmimo teisė, paveldėjimo teisė. Kelno paveldėjimo teisės ir įmonių perėmimo bendrijos pirmininkas, Deutschen Vermögensberatungs AG (Frankfurt am Main) Stebėtojų tarybos pirmininkas, „Peter-Hesse-Stiftung“ fondo kuratoriumo pirmininkas, Katalikų verslininkų sąjungos (Bund Katholischer Unternehmer, BKU) mokslinis patarėjas, darbo grupės „Verslininkiškasis vystymosi bendradarbiavimas“ (specializacija – Mikrofinansai) vadovas.
Vokietijos Bundestago narys nuo 1969 m. iki 1972 m., nuo 1976 m. iki 1998 m.
Vedęs; turi 6 vaikus.
Dičius
Dičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dičienė arba Dičiuvienė (ištekėjusi moteris) ir Dičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Maskvos universitetas
Maskvos valstybinis M. V. Lomonosovo universitetas – didžiausias Rusijos universitetas.
Struktūra
Veikia 43 fakultetai; 7 filialai, 9 mokslo tyrimų institutai, >300 katedrų.
Istorija
Įsteigtas 1755 m. sausio 25 d. Rusijos imperatorės Jelizavetos įsaku. Universiteto steigimą inicijavo Michailas Lomonosovas ir Ivanas Šuvalovas. Universitetas priklausė senatui. Iš pradžių buvo įsteigti 3 fakultetai: Filosofijos, Medicinos ir Teisės. Paskaitos buvo skaitomos lotynų kalba (rusiškai nuo 1767 m.). 1804 m. buvo priimtas universiteto statutas, po kurio gauta autonomija. 1832 m. įsteigta observatorija.1940 m. gegužės 7 d. pavadintas M. Lomonosovo vardu. Universiteto biblioteka yra viena seniausių ir didžiausių Rusijoje. 1949–1953 m. pagal architekto Boriso Jofano projektą pastatyti universiteto centriniai rūmai (vienas iš stalininių dangoraižių).
Maskvos universitete nuo 1802 m., kai buvo suteikta tokia teisė okupuotos Abiejų Tautų respublikos gyventojams, studijavo ir nemažai lietuvių. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Maskvos universiteto studentai lietuviai buvo įsteigę kelias pogrindines politines ir legalias visuomenines studentų organizacijas.
Pavadinimų kaita
Universiteto pavadinimų kaita:
Žymūs studentai
thumb|500px|Maskvos universiteto slaptos lietuviškos organizacijos nariai 1887 m. Iš kairės, stovi: [[Petras Razvickas, Antanas Vileišis, Januškevičius, Jonas Moigis, Motiejus Lozoraitis, Petras Matulaitis, Maciukevičius, Petras Leonas, Antanas Kriščiukaitis, Pranas Mašiotas, Polujanskis, neatpažintas, Antanas Vilkutaitis. Sėdi: Stasys Matulaitis, A. Kriaučiūnas, Vladas Mačys, Baltrus Matusevičius, Petrulis, Jonas Kriaučiūnas, neatpažintas, Baltramiejus Čepulis, Barcevičius. ]]
Jutaka Akita
(g. 1970 m. rugpjūčio 6 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–2003 m., su ja dalyvavo 1998 ir 2002 m. pasaulio futbolo čempionatuose.
Jasauskai
Jasauskai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km piečiau Panočių, prie kelio į Dubičius. Seniūnaitijos centras. Rytiniu kaimo pakraščiu teka upelis Nočia (iki jo dar apie 0,8 km), skiriantis nuo Baltarusijos.
Istorija
Jasauskus (Jasovščizną) apie 1888 m. nupirko valstiečiai iš Valkininkų parapijos: Stakučiai (Juozas Stakutis iš Mištūnų ir Vincas Stakutis iš Naniškių), Tolvaišos (iš Mištūnų), Berželioniai (ir Dargužių), Griežės (iš Mištūnų), Jatkevičiai (iš Giniūnų), taip pat Jakšiai, Zubkauskai, Kiškiai ir Čironai. Jausauskų gyventojai kovojo už lietuviškas pamaldas Nočios bažnyčioje.
XIX a. pab. Jasauskai (Jasovščizna) buvo valstybinis užusienis Lydos apskrityje. Lenkų valdymo laikais kaime veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 70 žmonių, iš kurių 69 užsirašė lietuviais ir 1 lenku.
Letonas
Letonas  – Likijos karalystės miesto liekanos Turkijoje. Senovės miesto liekanos yra pietvakarinėje Anatolijoje, šalia Ksanto, 40 km į pietryčius nuo Fetijos, 150 km į pietvakarius nuo Antalijos ir 5 km nuo Viduržemio jūros. Šis archeologijos paminklas 1988 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Pavadinimas
Deivė Leto, kurios vardas kilęs iš likiečių kalbos žodžio Lada – moteris, Anatolijos deivės Kibelės įpėdinė. Pagal senovės graikų mitologiją, nimfa Leto, titano Kojaus ir Febės dukra, buvo Dzeuso mylimoji. Pavydi Dzeuso žmona deivė Hera nuolat persekiojo Leto ir nedavė ramybės. Ieškodama ramios vietos, kur pagimdyti Deuso vaikus – dvynukus Apoloną ir Artemidę, ji sustojo prie šaltinio atsigerti. Bet vietos piemenys neleido atsigerti. Nuo troškulio ją išgelbėjo vilkai, parodę jai kelią prie Ksanto upelio girdyklos. Vilkų garbei ši vietovė buvo pavadinta Likija ( – vilkai). Po sėkmingo gimdymo Leto grižo atgal prie šaltinio ir nubaudė piemenys, kurie neleido jai atsigerti ir paversdama juos varlėmis.
Istorija
Miesto istorija skaičiuojama nuo VII a. pr. m. e. Letonas buvo Likijos konfederacijos miestų–valstybių religinis, kultūrinis ir politinis centras. Mieste, už turgaus aikštės buvo pastatytos trys šventyklos: į vakarų pusę – Leto, rytinėje pusėje – kolonomis apsuptas Apolono ir Artemidės, o per vidurį – Artemidės.
Persijos imperijai užsėmus Likiją, Letonas išsaugojo miesto statusą. IV a. pr. m. e. pabaigoje regione prasidėjo nuosmukis ir tik II a. pr. m. e. pradžioje Likijos miestai susijungė į Likijos lygą, kurią sudarė 23 miestai.
43 m. Likiją prisijungė Romos imperija ir Letonas tapo Likijos provincijos miestu. Po Adrianui apsilankymo Letone, priešais aukų altorių buvo pastatyta imperatorius salė.
thumb|left|200px|Trikalbė stela iš Letono
380 m. Teodosijui uždraudus pagonišką kultą, šventyklos buvo sugriautos, o aukų altoriaus vietoje pastatyta bažnyčia, kuri buvo naudojama kaip krikštykla (baptisterija).
Bizantijos laikais Letonas buvo didelis krikščionybės centras, bet VII a. prasidėjus arabų puldinėjimas, mistas buvo apleistas. Kraštą užėmus arabams, duomenų apie Letoną neišliko.
Iš naujo Letonas atrastas tik 1840 m. Britų archeologas Čarlzas Felouzas surado miesto liekanas, bet archeologiniai kasinėjimai prasidėjo tik 1962 m.
Archeologiniai kasinėjimai
Prie įėjimo į archeologinių kasinėjimų vietą yra didysis teatras. Įėjimas į teatrą veda pro dengtą galeriją. Šalia teatro išliko Romos didiko kapas.
Miesto centre išliko trijų šventyklų griuvėsiai: Letos šventykla, statyta II a. pr. m. e., centrinė – Artemidės šventykla (IV a. pr. m. e.) ir rytinėje pusėje pastatyta šventykla, tokiu pačiu stiliumi kaip ir Letos, tik apsupta kolonomis. Šios šventyklos grindyse buvo rasta mozaika su pavaizduota lyra – Apopono simbolis ir lankas su strėlių dėklu – Artemidės simbolis. Manoma, kad ši šventykla buvo skirta abiem Letos vaikams. Dabar ši mozaika, kad išvengti vandalizmo, yra užpilta storu smėlio sluoksniu.
Gedvilai
Gedvilai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Užvenčio.
Dinkelsbiulis
Istorija
Imperatoriaus Henriko V įsakymu įtvirtintas miestas. 1305 m. gavo tokias pačias savivaldos teises kaip ir Ulmas, o 1351 m. įgavo laisvojo imperijos miesto statusą.
Apie 1534 m. dauguma Dinkelsbiulio gyventojų buvo protestantai.
Stebėtinai Antrojo pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo.
Aida Ndoci
thumb|Frederikas ir Aida Ndoci 2007 m.
Aida Ndoci – Albanijos dainininkė. Atstovavo Albaniją 2007 m. Eurovizijoje Helsinkyje su daina Balada e Gurit, kurią atlieka drauge su savo vyru Frederik Ndoci.
Sąveikos karininkas
thumb|260px|Malaizijos ir Tailando karinių laivynų sąveikos karininkai JAV desantiniame laive USS „Harpers Ferry“ (LSD 49) koordinuoja veiksmus Sąveikos karininkas  – karininkas dalinyje, paprastai kitos kariuomenės rūšies (ar kitos valstybės kariuomenės), atstovaujantis kitos kariuomenės rūšies (ar kitos valstybės kariuomenės) dalinį ir užtikrinantis šių dalinių sąveikos efektyvumą kovos veiksmuose ir užkertantis kelią galimiems šalutiniams nuostoliams. Sąveikos tikslas – geriau išnaudoti vieni kitų galimybes.
Baltasis Krišas
Baltasis Krišas  – upė, tekanti Transilvanijoje (Vakarų Rumunija) ir Bėkėšo medėje (pietryčių Vengrija).
Jos ištakos yra pietiniuose Apusenų kalnuose (Rumunija). Teka per Brado, Ineu, Kišineu-Krišas Rumunijoje ir Diulą Vengrijoje. Vengrijos sieną kirtusi ši upė vadinama ir už kelių kilometrų į šiaurę nuo Diulos susilieja su Juoduoju Krišu (Fekete-Körös), taip sudarydama Kerešo upę (46.70028°N, 21.26917°W).
Intakai
Išvardintos upės yra Baltojo Krišo intakai:
Namų prietelis
Namų prietelis – laikraščio „Aušra“ priedas, ėjęs 1899 m. Tilžėje. Nurodė esąs „nedėlinis pridėjimas „Aušros“, parnešąs visakeriopus krikščioniškus nusidavimus, aprašymus iš gaspadorystės, giesmeles“.
Istorija
Laikraščio „Aušra“ priedas, spausdintas gotišku šriftu. Išėjo 25 numeriai.
Leido ir redagavo Enzys Jagomastas.
Dluskis
Dluskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dluskienė (ištekėjusi moteris) ir Dluskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dzi (karalystė)
Dzi  – istorinė valstybėlė (miestas-valstybė), egzistavusi XI–VII a. pr. m. e. Istorinės Kinijos šiaurės rytuose (istorinėje Jou provincijoje). Buvo dabartinio Pekino teritorijoje. Jos sostinė buvo Dzičengo miestas.
Seniausias valstybės paminėjimas yra Ritualų knygoje, kurioje pasakojama jos Dzi valstybė buvo įkurta 11-aisiais Džou dinastijos karaliaus Uvango metais (1045 m. pr. m. e.), kuomet jis nugalėjo priešišką Šangų dinastiją ir skirstė žemės valdas skirtingoms giminėms. Ten minimos ir Dzi bei Jan valstybės. Tas pats įvykis pakartojamas ir Istoriko užrašuose.
Valstybės sostinė buvo to paties pavadinimo miestas Dzičengas (t. y. „Įtvirtintas Dzi miestas“), kurio vieta buvo dab. Pekino miesto centrinėje dalyje (Sičengo rajono pietinė dalis).
Graužių apylinkė
Graužių apylinkė (arba Graužų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Karūnavos apylinkės.
Nyíregyháza Spartacus FC
Nyredhazos „Spartacus“ – Vengrijos futbolo klubas iš Nyredhazos.
Istorija
2022–2023 m. sezone rungtyniavo antrojoje Nacionalinėje lygoje. Liko aštuonioliktoje vietoje ir dėl išlikimo žaidė pereinamąsias runtynes. Pirmosios baigėsi be įvarčių, nulinėmis lygiosiomis. Atsakomosiose rezultatu 1-0 nugalėjo varžovus ir išliko Antroje lygoje.
Bandare Mahšahras
Bandare Mahšahras  – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, prie Persijos įlankos dalies – Chori Mūsos įlankos. 106 900 gyventojų (2002 m.).
Veikia oro uostas. Yra jūrų uostas per kurį išvežama nafta ir gamtinės dujos. Į miestą atvesti naftotiekiai iš Abadano bei Zagroso kalnų papėdėje esančių naftos telkinių, taip pat dujotiekis iš Mesdžidi Soleimano. Naftos, gamtinių dujų perdirbimo, statybinių medžiagų, metalo apdirbimo, maisto pramonė. Bandare Mahšahre veikia du universitetai kurie specializuojasi naftos chemijos, inžinerijos specialistų ruošime.
Istorija
Miestas anksčiau vadintas Reišahru, Mahrujanu, Bandare Mašūru. Dabartinis pavadinimas įsigaliojo 1965 m.
Santa Ana (Salvadoras)
Santa Ana  – antras pagal dydį Salvadoro miestas. Yra šalies vakarinėje dalyje, 64 km nuo San Salvadoro, 665 m aukštyje, prie Lempos upės intako Guachojo. Departamento centras. Mieste gyvena 274,8 tūkst. gyventojų (2006 m.). Santa Ana – svarbus kavos pramonės centras. Prekyba, pramonė, turizmas. Mieste yra 3 universitetai, gotikinio stiliaus katedra, rotušė, teatras.
Istorija
Santa Anos apylinkės ilgą laiką buvo apgyvendintos indėnų pipilų ir vadintos Siuateuakanu (Sihuatehuacán). Miestas oficialiai įkurtas 1569 m. ir pavadintas Santa Ana. Nuo 1812 m. gavo miesto statusą.
Karpžuvės
Karpžuvės (Cypriniformes) – kaulinių žuvų būrys. Pasižymi didele formų įvairove ir prisitaikymu gyventi įvairiomis sąlygomis. Tipiški būrio požymiai: gerai išvystyti pelekai, riebalinio peleko neturi, plaukiojamoji pūslė susideda iš dviejų ar trijų kamerų, tačiau be vidinių pertvarų.
Mute Records
Mute Records – muzikos platinimo kompanija. 1978 metais ją įkūrė Daniel Miller. „Mute Records“ taip pat yra „EMI Group“ dukterinė įmonė. „Mute Records“ remia tokias garsias grupes ir atlikėjus kaip Depeche Mode ar Erasure.
HTML
miniatiūra|HTML 5 logotipas HTML (Hyper text Markup Language „Hiperteksto žymėjimo kalba“) – tai kompiuterinė žymėjimo kalba, naudojama pateikti turinį internete. Kalbą standartizuoja W3 konsorciumas.
Elementai ir atributai
Pagrindinis HTML kalbos vienetas yra elementas. Kaip ir XML, HTML elementas turi vardą ir gali turėti bet kokį skaičių atributų. Elemento viduje gali būti tekstas bei kiti elementai. Tiek tekstas, tiek ir dukteriniai elementai paprastai gali kartotis ir sekti bet kuria tvarka.
HTML kode atributų reikšmes rekomenduojama apgaubti kabutėmis, nors HTML 4.01 standartas to nereikalauja.
Pagrindinės elementų grupės
Pagrindinis straipsnis HTML žymė
HTML kalbos žymėjimo elementai ( – žymės) skirstomi į:
Versijos
HTML versija žymima skaičiumi, nurodant versiją ir subversiją, pavyzdžiui, HTML 3.2.
Paskutinė W3C rekomenduojama HTML versija 4.01. Po jos HTML pagrindu buvo plėtojamas XHTML standartas, kuris dar labiau atskyrė struktūros logiką nuo vaizdavimo, bei remiasi ne SGML, o XML žymėjimo kalba.
2009 m. vasario 12 d. WWW architektų taryba patvirtino HTML 5 juodraštį. HTML 5 keičia ir HTML 4, ir XHTML 1, bet išlieka suderinamas su jais. Naujasis standartas smulkiai ir iki galo tiksliai aprašo žymėjimo gaires, nepalikdamas vietos interpretacijai – naršyklės turės vienodai atvaizduoti tinklalapius, vienodai elgtis net ir su HTML rašto klaidomis.
CSS
Nors ankstesnėse HTML versijose buvo nemažai išvaizdą aprašančių elementų, bet rekomenduojama HTML kalba žymėti dokumento sandarą, o išvaizdą (teksto spalvas ir pan.) aprašyti atskirame CSS dokumente.
Nuo HTML versijos „HTML 4.01 Strict“ CSS panaudojimas išvaizdos aprašymui yra privalomas.
Dmachauskas
Dmachauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Adomas (reikšmės)
Adomas gali reikšti:
Romanų teisė
thumb|Prancūzijos [[Code Civil, 1804 m.]] Romaniškoji teisė (Romanų valstybių teisė) – Kontinentinės teisės pošeimis. Valstybės – Prancūzija, Italija, Ispanija, Portugalija, Belgija, Liuksemburgas, Rumunija. „Lyderė“, tradicijų pradininkė – Prancūzija. Sąlyginai priskirtini Nyderlandai (jie iš dalies priskiriami Germaniškajai teisei, teisė istoriškai artima Ispanijai, tačiau dėl daugelio įvairių teisynų būdingas savarankiškumas tarp Kontinentinės Europos teisės šeimos sistemų). Teisinei kalbai būdingas patosas, programiškumas.
Dmachauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dmachauskienė (ištekėjusi moteris) ir Dmachauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Romanų teisė
Istorija
Didžiausią įtaką padarė 1804 m. Prancūzijos civilinis kodeksas, (kurio dvasią paveikė prigimtinė teisė bei Didžioji prancūzų revoliucija bei jos idėjos), Prancūzijos viešpatavimo Europoje metais (apie 1807–1814 m.) galiojęs tokiose teritorijose kaip Varšuvos kunigaikštystė, Liuksemburgas, Meksikas, Egiptas, Argentina, Luiziana, Nyderlandai), Vokietija. Romaniškąją teisę itin veikė vokiškoji bei anglosaksų teisė.
Chondzinas
Chondzinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 100 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Starka
miniatiūra|Starka iš Lenkijos Starka – iš Lietuvos kilęs alkoholinis gėrimas. Stiprumas 30-50 %. Gaminama iš dvigubo ar trigubo varymo (nerektifikuoto) rugių spirito (samanės), išlaikant ąžuolinėse statinėse, į kurias kartais įberiamas nedidelis kiekis obelų lapų ir liepžiedžių. Skoniui pagerinti, kartais naudojamos ąžuolinės statinės, netekusios taninų, t. y. jau naudotos vynui, alui ar konjakui brandinti. Yra manoma kad gėrimo pavadinimas gali būti kilęs nuo slaviško žodžio senė, močiutė, "starká".
Istorija
Starkos istorija siejama su degtinės gamybos pradžia Lietuvoje XIV-XV a., kai, siekiant pagerinti degtinės skonį, ji buvo išlaikoma (brandinama) ąžuolinėse statinėse.
Starkos gamyba Lietuvoje suklestėjo XIX amžiuje, kai ruginę degtinę pakeitė pigi, varoma iš bulvių ir pan. Orientuodamiesi į aukštesnės kokybės pageidaujančius pirkėjus, tradicinius gamybos metodus praktikavę bravorai ruginę degtinę ėmė dažniau pardavinėti tik subrandintą.
Iki XX a. vidurio starka buvo vienas populiariausių alkoholinių gėrimų Lietuvoje. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, brandintos starkos atsargos buvo sunaikintos, dauguma starką gaminusių nedidelių gamyklų uždarytos, o vieninteliu starkos pavadinimu platinamu gėrimu tapo „Stumbro“ gamykloje gaminama lapų trauktinė.
Dabartis
Šiuo metu kelios Lietuvos gamyklos gamina obelų, beržų ir pan. lapų trauktines, kurios platinamos starkos pavadinimu, tačiau tokie gėrimai nėra priskirtini tikrosioms, tradicinėms starkoms, kadangi yra gaminami iš rektifikuoto spirito, nėra brandinami. Tradicinės starkos skoniui imituoti į tokius gėrimus maišomas vynas, brendis, koncentruoti beržų, ąžuolų ir obelų lapų antpilai ir pan.
Kelias tradicinių starkų rūšis gamina Lenkijos gamyklos (žinomesnės rūšys – 10 ar daugiau metų brandintos „Starka Jubileuszowa“, „Starka Piastowska“, „Starka Patria“). Rusijoje, Latvijoje starkos pavadinimas naudojamas nekokybiškiems antpilams. Artimas tradicinėms starkoms gėrimas yra „Ąžuolinė samanė“, gaminama „Alitos“ gamykloje, tačiau dėl sukompromituoto starkos prekinio pavadinimo, su starkomis ji dažniausiai nesiejama.
Gana neretai tikra tradicinė starka gaminama namuose, iš samanės, ją kelerius ar keliolika metų išlaikant ąžuolo statinėse.
Pranas Kriaučiūnas
Pranas Kriaučiūnas (1866 m. spalio mėn. Žardvieta, Lukšių valsčius – 1940 m. Šakiai) – knygnešys, spaudos darbuotojas.
Biografija
Nuo 1906 m. dalyvavo draugijos „Šviesa“ veikloje, buvo draugijos knygyno ir skaityklos vedėjas. Su kitais draugijos nariais buvo areštuotas, kalintas, vėliau iš Suvalkų gubernijos ištremtas į Vilkiją. Po 2 metų tremties grįžo į Šakius. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą čia įsteigė knygyną, kuris veikė iki 1940 m., ir laikraščių platinimo agentūrą. Bendradarbiavo spaudoje, rašė į laikraščius „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, „Lietuvos aidas“, „Viltis“, „Lietuvos suvalkietis“ ir kt.
Išleido straipsnių rinkinus „Mano atsiminimai iš spaudos draudimo laikų“ ir „Laiškai iš Zanavykijos“ (1937 m.)
Bogdo
Bogdo ( „šventas, dieviškas“) gali reikšti:
Kantelė
thumb|250px|Koncertantelė Kantelė  – styginis karelų ir suomių liaudies muzikos instrumentas. Turi panašumų į lietuvių kankles ir latvių kuokles.
Senovinės kantelės turėjo 5–13 stygų. Šiuolaikinės patobulintos turi iki 34 stygų. Skambinama pirštais.
Kantelės minimos suomių liaudies epe Kalevaloje.
Aristokatės
Atsiliepimai
Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 68 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 31 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 6,1 iš 10 balų.
Gedvydžiai
Gedvydžiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šakynos.
Kampina Grandė
Kampina Grandė  – miestas rytų Brazilijoje, Paraibos valstijoje, 190 km į šiaurės vakarus nuo Resifės. Tai antras pagal dydį Paraibos miestas (po Žoan Pesoa). Yra oro uostas, pro Kampina Grandę eina Resifės–Fortalezos geležinkelis bei Transamazonijos plentas. Tekstilės ir siuvimo, odos apdirbimo, metalurgijos, plastiko, farmacijos, maisto (ypač cukraus) pramonė. Prekybinis regiono, kuriame auginamos agavos, medvilnė, pupelės, manijokai, verčiamasi galvijininkyste, centras. Taip pat yra tantalito ir kolumbito kasyklos. Kampina Grandėje veikia 1960 m. įkurtas universitetas, technologijų centras, istorijos ir geografijos, meno, medvilnės muziejai.
Istorija
Vietovė portugalų buvo jau apgyvendinta bent 1697 m. Gyvenvietė vadinta Vila Nova da Rainha. 1864 m. suteiktas miesto statusas ir Kampina Grandės pavadinimas. XIX a. pab. – XX a. pr. šis miestas buvo vienas svarbiausių medvilnės eksporto centrų pasaulyje.
Son de Fierro
Son de Fierro – Argentinos televizijos komedija, sukurta kompanijos „Pol-Ka“. Originaliai rodyta Canal 13 kanalu ir sulaukė didelio pasisekimo tiek Argentinoje, tiek už jos ribų. Pirmoji serija buvo parodyta 2007 m. sausio 8 d., o paskutinė – 2008 m. vasario 6 d.
Ochrinis tinamas
Ochrinis tinamas (Tinamus solitarius) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Kūnas 42-48 cm ilgio. Masė 1500-1900 g. Paplitęs Argentinoje ir Paragvajuje.
thumb|left|210px|Ochrinio tinamo [[kiaušinis|kiaušiniai]]
Kilbisų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Babtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kunionių apylinkės.
Arutua komuna
Arutua – komuna Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu-Gambijė padalinyje (Tuamotu salose). Apima Arutua, Apataki ir Kaukura atolus. Plotas 45 km². Komunoje gyvena 1694 gyventojai (2017 m.). Administracinis centras – Rautinis (Arutua s.).
Namų savininkas
Namų savininkas – Lietuvos namų savininkų sąjungos savaitraštis, leistas 1937–1940 m. Kaune.
Dotnuvėlės kraštovaizdžio draustinis
Dotnuvėlės kraštovaizdžio draustinis – savivaldybės kraštovaizdžio draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Kėdainių miesto seniūnijoje, Dotnuvėlės upės žemupio slėnyje. Driekiasi nuo Daumantų miško, iki Kėdainių miesto.
Namų savininkas
Istorija
Leido Kauno miesto lietuvių namų savininkų draugija. Išėjo 112 numerių.
Redagavo Rapolas Skipitis.
Dotnuvėlės kraštovaizdžio draustinis
Draustinis įkurtas 1992 m., užima 114 ha plotą. Jame saugomas Daumantų miško, Dotnuvėlės natūralios vagos ir lankų gamtinis kompleksas.
FLAC
FLAC  – failo formatas, skirtas suspausti muziką neprarandant kokybės. Kitaip nei MP3, AAC ir Vorbis, spaudžiant muzikos failą į FLAC neprarandama kokybė. Tai tas pats kaip spaudžiant archyvavimo programa (pvz., WinRAR, 7-Zip), skirtumas – suspaudus galima klausyti grotuvuose, kurie palaiko šį failo formatą. Deja formatas nėra labai populiarus, todėl dauguma grotuvų jo dar nepalaiko.
FLAC sumažina diapazono plotį ir saugojimo reikalavimus neprarandant garso šaltinio vientisumo. Skaitmeninis garso įrašas (pvz., CD garso takelis) dekoduotas į FLAC gali būti išspaustas į identišką garso duomenų kopiją. Garso šaltiniai dekoduoti į FLAC yra tipiškai sumažinami 50–60 %.
FLAC yra nemokamas ir palaiko daugumą operacinių sistemų, tokių kaip Windows, „Unix“ (Linux, BSD, Solaris, OS X, IRIX), BeOS, OS/2 ir Amiga.
Maja Pliseckaja
Biografija
Motina Rachilė Messerer-Pliseckaja (g. 1902 m. Vilniuje – mirė 1993 m. Maskvoje), nebyliojo rusų kino aktorė. Majos tėvas Michailas Pliseckis (g. 1901 m. Gomelyje) 1938 metais sušaudytas Stalino valdymo laikotarpiu (žr. „kadrų valymas“), reabilituotas Chruščiovo laikais. Maja lankė mokyklą Špicbergene, kur jos tėvas dirbo inžinieriumi, vėliau paskirtas TSRS generaliniu konsulu. Nuo 1943 iki 1990 m. Maja Pliseckaja buvo Maskvos Didžiojo teatro solistė, Romos operos ir baleto teatro, Madrido baleto teatro meno vadovė. Specialiai M. Pliseckajai baletus kūrė garsūs choreografai Jurijus Grigorovičius, Roland Petit, Alberto Alonso, Morisas Bežaras, taip pat jos vyras, kompozitorius Rodionas Ščedrinas.
Maja Pliseckaja turėjo ir Lietuvos Respublikos pilietybę. Savo sodyboje Kozelkiškėse, Trakų rajone, R.Ščedrinas su M.Pliseckaja leisdavo vasaras.
M. Pliseckaja mirė 2015 m. gegužės 2 d. Miunchene nuo širdies smūgio.
Juodkaimių apylinkė
Juodkaimių apylinkė (arba Juodkaimio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kunionių apylinkės.
Uodeginė rekursija
Uodeginė rekursija  – rekursijos atvejis, kai rekursiją galima pakeisti ciklu (kompiliatorius gali optimizuoti į steko nenaudojančius veiksmus). Uodeginė rekursija kai kuriose programavimo kalbose (pavyzdžiui, Scheme) yra būtinas reikalavimas realizacijai. C kompliatoriai dažnai taip pat sugeba tai atlikti, tačiau būtinas optimizacijos įjungimas.
Principas
Paprastai kviečiant funkciją, steke saugomas grįžimo adresas. Tačiau jeigu kreipinys į funkciją yra paskutinis veiksmas funkcijoje, ir funkcijos į kurią kreipiamasi argumentų dydis yra toks pats kaip funkcijos, iš kurios kreipiamasi, tuomet galima steke palikti anksčiau buvusią grįžimo funkciją, o dabartinės neįrašyti, taigi po kreipimosi, bus iš karto grįžtama į aukštesnę funkciją.
Pavyzdys
Pavyzdžiai pateikti C kalba. Pirmoji funkcija, naudojanti paprastą rekursiją:
Tiesa, visus <tt>factorial(N)</tt> kreipinius reikia pakeisti į <tt>factorial(N, 1)</tt>, arba naująją funkciją <tt>factorial</tt> apgaubti kita funkcija, kuri tai darytų automatiškai. Antrojo tipo funkcijos paskutinis sakinys yra kreipinys į funkciją su tokiais pačiais argumentais, tad steko vieta gali būti atlaisvinta prieš kreipinį.
Andrejus Baranovas
Biografija
1980 m. baigė Kostromos universitetą. 1981–1984 m. dėstė Kostromos technologiniame universitete, 1986–1987 m. ir 1991–1994 m. Šujos pedagoginiame institute, 1992–1994 m. Komparatyvistikos katedros vedėjas. 1994–1997 m. Maskvos universiteto filologijos fakulteto Slavistikos katedros habilitantas (polonistikos specialybė). Nuo 2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Slavistikos fakulteto Lenkų filologijos katedros dėstytojas; nuo 2004 m. docentas.
Mokslinė veikla
Veikale „Fiodoras Dostojevskis ir lenkų literatūra: Iki 1918 m.“ (2001 m.), publikacijose apie rašytojų kūrybą tyrinėja rusų ir lenkų literatūrų ryšius.
Šodži Džo
(g. 1975 m. birželio 17 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–2001 m., su ja dalyvavo 1998 m. pasaulio futbolo čempionate.
Kloniai (Nemėžis)
Kloniai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Nemėžio.
Povisas
Povisas, arba Poviso sritis  – sritis vidurio Velse. Apima didžiąją dalį viduramžiais gyvavusios Poviso karalystės.
Motiejus Lozoraitis
Motiejus Lozoraitis (1866 m. sausio 17 d. Baltrušiai, Griškabūdžio valsčius – 1907 m. liepos 31 d. Kaunas) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas, varpininkas.
Biografija
Sūnus Stasys Lozoraitis. 1889 m. baigė Maskvos universitetą, studijuodamas priklausė Maskvos lietuvių studentų draugijai. Bendradarbiavo „Šviesoje“. 1889–1898 m. Mintaujos gimnazijoje stažavosi teismo kandidatu, pirmasis iš lietuvių tapo advokatu. 1889 m. liepos 23 d. jo tėviškėje įvykusio II varpininkų suvažiavimo pirmininkas. Rėmė „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidybą pinigais. 1890–1895 m. – Literatiškosios komisijos narys. 1890–1893 m. „Varpo“ politinio skyriaus vedėjas.
Clavulina amethystina
Clavulina amethystina – žagarių (Clavulina) genties grybų rūšis.
Vaisiakūnį sudaro gumbuotas kelmas, iš kurio išauga korališkai išsišakojusios šakos, sudarančios tankų krūmą. Vaisiakūnis šviesiai violetinis ar violetinis, seni egzemplioriai būna rusvai pilki. Trama trapi, balta, kartais gelsvo ar violetinio atspalvio, šiek tiek kvepia miltais, kartaus skonio. Clavulina amethystina yra retas grybas, auga kalnuotų vietovių lapuočių miškuose, mėgsta drėgnas, ūksmingas vietas.
Literatūra
Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 180
Bogd Chan Ulas
Bogd Chan Ulas (, dar vadintas Bogdo Ula, Čoibalsan Ula) – kalnas Mongolijoje, Chentėjaus kalnuose, ties pietiniu šalies sostinės Ulan Batoro pakraščiu. Aukštis – 2256,3 m. Bogd Chan Ulas ir jo apylinkės paskelbtos gamtos draustiniu (įkurtas 1809 m., plotas 366 km²). Tai yra toliausiai į pietus nutolusi Mongolijos vieta, kur veši miškai. Ties Bogd Chan Ulo pietiniais šlaitais spygliuočių miškai pereina į stepes. Saugomi starai, švilpikai, elniai, šernai, vilkai ir kt. gyvūnai.
Pasak legendos, 1225–1226 m. žiemą Čingischanas, ruošdamasis puolimui prieš tangutus, praleido Bogd Chan Ule. Jis uždraudė čia kirsti medžius ir medžioti, bei paslėpė čia savo ginklus. Kalnas mongolų laikomas šventu, jo papėdėje stovi Mandžušri vienuolynas.
Kairiai (Klaipėda)
Kairiai – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietus nuo Rimkų mikrorajono (Klaipėdos miestas). Šalia kaimo įrengtas Lietuvos kariuomenės Kairių poligonas.
Etimologija
Vietovardis kilęs nuo asmenvardžio Kairys (< kairys 'kairiarankis').
Istorija
1785 m. minimas kaip mišrus kaimas, buvo 5 sodybos. XVIII a. pabaigoje atidaryta pradžios mokykla.
1909 m. pastatyta Kairių evangelikų liuteronų bažnyčia. Parapijai priklausė Dumpiai, Gibišai, Gručeikiai, Kairiai, Kaspariškiai, Kinčiai, Kliošiai, Labotakiai, Laistai, Lūžgaliai, Mickai, Spengiai, Stariškė, Šilgaliai, Šunpetriai, Vaškiai, Žardininkai.
Prieš I pasaulinį karą veikė lietuviška „Gintaro draugija“. Kaimas turėjo vėjo lentpjūvę ir užeigą. Po II pasaulinio karo Kairiuose įsikūrė TSRS karinis poligonas, kuris ir sunaikino kaimą. Buvę klebonijos ir mokyklos pastatai dabar yra gyvenamieji namai, kapinės apleistos.
Dambruvka (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Dambruvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Amnisas
Amnisas (Amnisus, kitas pav. Kairatas, Kairatos) – Kretos salos upės dievas, potamas. Upės ištakos Kretos salos Idos kalne centrinėje Kretoje. Upės teka šiaurės įtekėdama į Egėjo jūrą netoli Knoso miesto. Kitos personifikuotos Egėjo salų upės: Delo Inopas, Samos Imbrasas.
Šilgaliai (Klaipėda)
Šilgaliai – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono dalyje, šiek tiek į šiaurę nuo Vaškių.
Dobilas (reikšmės)
Dobilas:
Dobilas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dobilienė (ištekėjusi moteris) ir Dobilaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Knosija
Knosija graikų mitologijoje – tikėtina upės dievo Amniso duktė, najadė Knosija, Kretos miesto Knoso šaltinio nimfa. Ją suviliojo Spartos karalius Menelajas, kai viešėjo Kretoje. Nuo jo vėliau gimė Ksenodamas.
Pašaltuonio pagrindinė mokykla
Jurbarko rajono Pašaltuonio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pašaltuonyje (Jurbarko raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290919560. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.
Mar Čikita
Mar Čikita, arba Mar de Ansenusa – druskingas ežeras Argentinoje, Kordobos provincijos šiaurės rytuose, pelkėtoje įduboje. Didžiausias Argentinos ir antras pagal dydį po Titikakos Pietų Amerikos ežeras (jeigu Marakaibo, Patos ir Mirimo lagūnų nelaikysime ežerais) ir penktas pagal dydį tarp nenuotakių druskingų ežerų pasaulyje. Aplink ežerą taip pat išsidėstę daug mažų ežerėlių ir lagūnų. Daug salų. Druskingumas 30–250 mg/l. Vyraujančios druskos: natrio chloridas, sodos sulfatas, kalcio sulfatas, magnio sulfatas. Ežero plotas labai priklauso nuo kritulių gausumo (mažiausias kada nors užregistruotas – 1984 km², didžiausias – 6000 km²). Vidutinis aukštis virš jūros lygio 71 m.
Zelandijos grafystė
Istorija
Iki 1299 m. Zelandijos regionas buvo tarpinė zona, dėl kurios kovojo Olandijos grafystė ir Flandrijos grafystė. Galiausiai čia įsitvirtino Olandijos grafai, ir Zelandijos grafystės likimas buvo susietas su Olandija.
1428 m. Zelandijos ir Olandijos sostuose įsigalėjo Burgundų dinastija, ir grafystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų.
Per Nyderlandų revoliuciją Zelandija prisijungė prie Jungtinių Nyderlandų provincijų. Taip ji tapo nepriklausomų Nyderlandų dalimi. Jos valstybingumas galutinai panaikintas.
Obelies kraštovaizdžio draustinis
Obelies kraštovaizdžio draustinis – savivaldybės kraštovaizdžio draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Pelėdnagių seniūnijoje, Obelies upės žemupio slėnyje. Driekiasi šalia pramonės rajono, prie Paobelio kaimo.
Draustinis įkurtas 1992 m., užima 173 ha plotą. Jame saugomas išlikęs natūralus Obelies gamtinis kompleksas.
Draustinis pasiekiamas keliu Kėdainiai-Labūnava.
Rakauskienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Rakauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ansainių apylinkė
Ansainių apylinkė (arba Anseinių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Kochutepekė
Kochutepekė  – miestas Salvadoro centrinėje dalyje, 34 km į vakarus nuo San Salvadoro, 890 m aukštyje. Miestas įsikūręs Cerro de las Pavas kalno papėdėje. Kochutepekę dažnai gaubia rūkas. Kuskatlano departamento centras. ~60 tūkst. gyventojų. Kochutepekė yra svarbus šalies mėsos pramonės centras.
Petras Baršauskas
Petras Baršauskas (g. 1953 m. spalio 10 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius energetikas.
Biografija
Tėvas Kazimieras Baršauskas. 1960–1971 m. mokėsi S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1977 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą, įgijo inžinieriaus energetiko kvalifikaciją. Žaidė Kauno „Kelininko“ futbolo komandoje. 1986 m. Leningrado aviacinių prietaisų gamybos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Mažos galios asinchroninių mašinų trumpai sujungtų rotorių kokybė ir jos kontrolė masinės gamybos sąlygomis“, technikos mokslų kandidatas. 2002 m. suteiktas habilituoto socialinių mokslų daktaro laipsnis (2018 m. atšauktas). 1977–1980 m. dirbo inžinieriumi energetiku kelių statybos medžiagų susivienijime „Granitas“. 1980–1983 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) aspirantas, 1984–1987 m. asistentas, nuo 1989 m. docentas. 1987–1988 m. KPI mokslo sekretorius, 1989–1990 m. KPI prorektoriaus pavaduotojas mokslui. 1992–2002 m. KTU tarptautinių ryšių ir infrastruktūros prorektorius. 2002 m. KTU Europos instituto profesorius. Nuo 2003 m. ISM universiteto išorinių ryšių prorektorius. Nuo 2004 m. profesorius. Nuo 2011 m. gegužės 31 d. iki 2017 m. spalio 25 d. KTU rektorius.
1990–1991 m. stažavo Aberdyno universitete (Didžioji Britanija). 1991–1992 m. vadovavo keliems projektams Didžiojoje Britanijoje. Nuo 1992 m. Tarptautinės integracijos centro „Baltoskandija“ direktorius. 1994–1997 m. atstovavo Danijos industrijos konfederacijai Lietuvoje, jam vadovaujant buvo vykdoma daugiau kaip 15 tarptautinių projektų, įkurtos kelios bendros įmonės.
Plagijavimo skandalas
2017 m. spalio 11 d. plagijavimu rašant habilitacinį darbą apkaltintas Kauno technologijų universiteto rektorius Petras Baršauskas atsistatydino iš pareigų. Skundą Akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnybai pateikė buvęs Vytauto Didžiojo universiteto rektorius Algirdas Avižienis. KTU akademinės etikos kolegija po automatinio P. Baršausko publikacijos patikrinimo paskelbė, kad monografijoje esama citavimo problemų, tačiau plagiato nėra. 2017 m. spalio 17 d. Lietuvos Respublikos akademinės etikos ir procedūrų kontrolierius dr. Vigilijus Sadauskas sprendimu SP-22 Petrą Baršauską pripažino pažeidus akademinę etiką, t. y. plagijavus. 2018 m. kovo 1 d. VGTU Senatas panaikino P. Baršauskui suteiktą socialinių mokslų daktaro laipsnį.
Babajevas
Babajevas  – miestas Rusijoje, Vologdos srityje, už 246 km į vakarus nuo Vologdos, prie Kolpės upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos Sankt Peterburgas–Vologda. Geležinkelio transporto aptarnavimas, medienos apdirbimas. Veikia cerkvė, yra paminklas Leninui.
Istorija
Babajevas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1461 m. Čia 1882 m. pradėjo veikti metalurgijos gamykla. Miesto statusas suteiktas 1925 m.
Jan Davidsz. de Heem
Janas Davidsas de Hemas (, 1606 m., Utrechtas, Nyderlandai – 1684 m. balandžio 26 d., Antverpenas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, vienas žymiausių olandų natiurmortų kūrėjų.
Biografija
Janas Davidsas (Davidsonas) de Hemas gimė 1606 m. Utrechte katalikų šeimoje. 1626 m. jis persikėlė į Leideną, kur vedė pirmąją žmoną Aletta van Weede, kilusią iš Utrechto. 1635 m. De Hemas persikėlė į Antverpeną ir įstojo į vietos Šv. Luko vardo tapytojų gildiją. 1642 m. mirė pirmoji žmona ir 1643 m. De Hemas vedė Anna Ruckers iš Antverpeno. Didesniąją dalį gyvenimo De Hemas praleido Utrechte. 1649 m. jis gyveno Utrechte ir vėl 1667 – 1672 m. laikotarpyje buvojo gimtajame mieste. 1669 m. jis įstojo į Utrechto tapytojų gildiją. 1672 m. prasidėjus prancūzų invazijai į Nyderlandus De Hemas grįžo į Antverpeną, kur mirė 1684 m. balandžio 26 d.
Keletas De Hemo ankstyvųjų darbų panašūs į Utrechto natiurmortų tapytojo Balthasar van der Ast (1593/1594–1657), kuris galbūt jį apmokino dailės. Gyvendamas Leidene De Hemas tapė tonalius natiurmortus su vanitas temos elementais: knygomis, raštais, muzikiniais instrumentais, kaukolėmis. Šie bruožai atliepia Leideno dailininkų David Bailly (1584–1657) ir Harmen Steenwijck (1612–po 1656) kūrybą. Po De Hemo atvykimo į Antverpeną jį paveikė Daniel Seghers (1590–1661). De Hemo kompozicijos tapo kruopščiau suplanuotos, vaizduojamos gėlių girliandos ir puokštės, vaisių krepšiai ir kiti objektai, galintys sukurti iliuzinius šviesos efektus: indai, vabzdžiai, auksas ir sidabras, už kuriuos De Hemas buvo aukštai vertinamas amžininkų. Dailininkas bendradarbiavo su kitais tapytojais. Tarp Hemo mokinių: Abraham Mignon (1640–1679), Cerstiaen Luyckx (1623–po 1674) ir Joris van Son (1623–1667). Jo sūnus Davidas Jansas tapo tapytoju.
Kampos dos Goitakazesas
Kampos dos Goitakazesas arba tiesiog Kamposas – miestas pietryčių Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, Pietų Paraibos dešiniajame krante, 286 km į šiaurės rytus nuo Rio de Žaneiro, netoli vandenyno pakrantės. Veikia upių ir oro uostai, pro miestą eina Rio de Žaneiro–Vitorijos geležinkelis. Vystoma chemijos (naftos ir gamtinių dujų perdirbimo), cemento, tekstilės, odos ir avalynės, maisto (ypač cukraus, mėsos ir tabako) pramonė. Prekybinis regiono, kur auginama kava, cukranendrės, kakava, ryžiai, kukurūzai, tabakas bei verčiamasi gyvulininkyste, centras. Netoli Kamposo, Atlanto vandenyno šelfe nuo 1980 m. siurbiama nafta.
Mieste veikia šie universitetai: Šiaurės Fluminensės (įkurtas 1991 m.), Kandido Mendešo (įkurtas 1902 m., seniausias privatus visoje Lotynų Amerikoje), bei keleto kitų universitetų filialai ir fakultetai. Yra barokinė bažnyčia, neoklasicistinė bazilika.
Istorija
Portugalai regiono kolonizaciją pradėjo 1627 m., o 1677 m. įkurtas São Salvador de Campos de Goytacazes kaimas. Miesto statusas jam suteiktas 1835 m.
Šivelučas
Šivelučas − ugnikalnis Rusijoje, šiauriausiai esantis iš veikiančių ugnikalnių Kamčiatkoje.
Ugnikalnis susidaręs iš andezito ir bazalto. Jo aukštis 3283 m; pagrindo diametras 45−50 km, plotas apie 1300 km². Šivelučą sudaro trys dalys: Senasis Šivelučas, senoji kaldera ir Naujasis Šivelučas. Tai vienas didžiausių ugnikalnių Kamčiatkoje.
1790−2009 m. ugnikalnis išsiveržė apie 13 kartų. 2004−2005 m. ugnikalnio išsiveržimo metu kalnas sumažėjo 115 m. Vienas stipriausių išsiveržimų įvyko 1964 m. lapkričio 12 d. Jo metu pelenų debesies stulpas siekė 15 km aukščio, o purvo srauto − 20 km.
2008 m. rugsėjo 14 d. vėl užfiksuotas stiprus ugnikalnio aktyvumas, kuris 2009 m. baigėsi eiliniu ugnikalnio išsiveržimu.
2023 m. balandžio 11 d. rytą ugnikalnis išsiveržė. Artimiausią gyvenvietę užklojo 8,5 cm storio pelenų sluoksnis, tai didžiausias rodiklis per pastaruosius 60 metų.
Eisuke Nakaniši
(g. 1973 m. birželio 23 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997–2002 m., su ja dalyvavo 1998 m. pasaulio futbolo čempionate.
Gedvilaičiai
Gedvilaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Kiaunorių.
Vykdymo proceso teisė
Vykdymo proceso teisė - civilinio proceso teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių privatinių teisinių kreditoriaus reikalavimų įgyvendinimą skolininko (debitoriaus) atžvilgiu valstyb(in)ės prievartos pagalba. Vykdymo procesas kaip teisinė procesinė stadija paprastai seka po teisminio proceso, įsigaliojus teismo sprendimui. Tam tikri dokumentai gali būti vykdomi be teismo proceso (kai yra vykdomasis įrašas, dokumentas yra vykdomasis). Vykdomieji įrašai notarų užprotestuotuose ar neprotestuotinuose vekseliuose ar čekiuose gali būti ginčijami ieškinio teisenos tvarka.
Lietuva
Lietuvoje vykdymo proceso teisės normas nustato LR civilinio proceso kodeksas. Priverstinį vykdymą atlieka antstoliai - privatūs asmenys, turintys valstybės įgaliojimus.
Juozas Ložinskis
Juozas Ložinskis (1858 m. Paalantis, Kulių valsčius – po 1909 m. prie Dūkšto) – Lietuvos knygnešys, įrašytas Knygnešių sienelėje.
Biografija
Įstojo į Kauno kunigų seminariją. Nuo 1887 m. Lietuvos mylėtojų draugijos narys, nuo 1889 m. vienas Šv. Kazimiero draugijos steigėjų. Rūpinosi knygų vertimu į lietuvių kalbą. Vadovybei įtarus bendradarbiavimu lietuvių spaudoje bei ją platinant 1889 m. iš seminarijos pašalintas.
Dirbo žuvų augintojų draugijos inspektoriumi. Tai buvo gera priedanga nelegaliai veiklai. Liko Šv. Kazimiero draugijos nariu, knygnešiu ir paštininku. Gabeno į Tilžę rankraščius, iš ten – draudžiamąją spaudą. Ją veždavo dviem kryptimis: pirmoji – per Panevėžį į Zarasus ir Švenčionis, antroji – per Raseinius, Ukmergę link Vilniaus ir toliau. Pasiekdavo Jelgavą, Rygą ir Sankt Peterburgą.
Janina Baršienė
Janina Baršienė-Gražytė (g. 1948 m. liepos 23 d. Girsteitiškis, Utenos apskr.) – Lietuvos genetikė zoologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1973 m. dirba Vilniaus universiteto Ekologijos institute (iki 1990 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas), nuo 2001 m. Genotoksikologijos laboratorijos vadovė, vyriausioji mokslo darbuotoja. Ekologijos ir aplinkotyros mokslo krypties tarybos pirmininkė. Nuo 2006 m. Lietuvos ekologų draugijos pirmininkė.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis: evoliucinė biologija, vandens organizmų evoliucija ir genetika, aplinkos genotoksinio poveikio vandens organizmams tyrimai.
Dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Lenkijoje, Bulgarijoje, Ispanijoje, Kazachijoje, Azerbaidžane, Šiaurės Urale, Šveicarijoje, Norvegijoje, Švedijoje; dirbo Valensijos, Barselonos, Ciuricho universitetuose, stažavo JAV (1990 m., 1993 m.). Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių darbų. Po­rą moks­li­nių dar­bų pa­skel­bė is­pa­nų kal­ba.
Kalevo sūnus
right|thumb|„Kalevo sūnaus“ iliustracija (dailininkas Oskar Kallis) Kalevo sūnus  – estų nacionalinis epas.