cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dresdenas
Pokaris ir XXI amžius
thumb|Dresdeno panorama naktį palei [[Elbės upės krantinę (2012 m.)]]Po karo okupuotos Vokietijos Demokratinės Respublikos ir Sovietų Sąjungos valdžios institucijos svarstė galimybę sulyginti Dresdeno griuvėsius su žeme, kad būtų galima pradėti naujas statybas. Tačiau vietos lyderiai privertė rasti kompromisą dėl dalies miesto centro atstatymo ir pokario statybos iškėlimo į miesto periferijas – buvusį, sugriautą Dresdeno istorinį centrą apjuosiant naujuoju miestu. 1946 m. buvo pradėta miesto rekonstrukcija. 1952 m. po Saksonijos ir likusios VDR teritorinio-administracinio reorganizavimo, miestas tapo Dresdeno apygardos centru. 1953 m. birželio 17 d. vyko liaudies sukilimas VDR, streikai ir demonstracijos vyko ir Dresdene. 1965 m. buvo atstatytas pokaryje pirmasis istorinis pastatas – Cvingerio rūmai. 1977 m. pradėti Zemperio operos teatro pastato atstatymo darbai. 1981 m. pradedamas statyti didžiausias Dresdeno dabartiniame Gorbico rajone surenkamųjų namų kvartalas. 1985 m. įvyko Zemperio operos teatro pastato atidarymas. 1986 m. buvo pradėta Dresdeno pilies rekonstrukcija. 1989 m. įvyksta taiki revoliucija VDR, o spontaniško lūžio Dresdene pradžia – naktis iš spalio 3 d. į 4 d., kai per Dresdeno pagrindinę geležinkelio stotį pravažiuoja antroji traukinių su Prahos ambasados pabėgėliais vilkstinė, bet tuo pat metu uždaromos VDR sienos su Čekoslovakijos Socialistine Respublika.
Po 1990 m. susivienijimo Vokietija ėmėsi plataus masto centrinės istorinės miesto dalies atstatymo kaip moralinio ir politinio tikslo. Ir įvairiais etapais su daugybe fanfarų pristato vis naujus darbus, kurie tebevyksta ir XXI a. pradžioje. Dresdenui, kaip meno ir kultūros centrui, sugrąžinta didelė dalis jo buvusios didybės.
Architektūra ir kultūra
thumb|220px|right|Dresdeno barokinio stiliaus [[Didysis sodas (Großer Garten). Jo šiaurinėje dalyje yra botanikos sodas]] thumb|220px|right|Paminklas vokiečių skulptoriui [[Ernst Friedrich August Rietschel|Ernstui Ritšeliui (Ernst Rietschel) Briulio terasoje (Brühlschen Terrasse)]] thumb|220px|right|[[Augustas II|Augustui II paminklas „Auksinis raitelis“]]
Prieš Antrąjį pasaulinį karą miesto istoriniame centre dominavo barokinė architektūra. Mieste yra daugiau nei 30 muziejų ir gausybė šiuolaikinių meno galerijų.
Palei Elbės upės vagą yra daugybė parkų ir kultūros paminklų, tarp jų plieninis tiltas (1891-93 m.), lyninis geležinkelis (1898–1901 m.), funikulierius (1894-95 m.). 2004 m. Elbės slėnis aplink miestą buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašus, tačiau dėl keturių eismo juostų tilto statybos per upę 2009 m. UNESCO išėmė iš pasaulinio paveldo sąrašų.
Briu terasa. Ji vadinama Europos balkonu, dėl nuostabaus reginio į Elbės upę su Augusto tiltu bei istoriniais pastatais. Terasa buvo pastatyta XVIII a. pr., išpuošta plačiais laiptais, skulptūromis. Terasos apačioje – Dresdeno tvirtovės kazematai (kareivinės).
Frauenkirche. Pastatyta XVIII a., dviejų stilių – Baroko ir Klasicizmo – derinys. II pasaulinio karo metu bažnyčia buvo apgriauta, atstatymo darbai baigti 2006 m.
Albertinų muziejus, kurio pasididžiavimas Žalieji skliautai – monetų kalykla su lobynu. Vienas žymiausių eksponatų – Augusto Stipriojo kavos servizas iš aukso, emalės ir dramblio kaulo. Muziejuje eksponuojamos 137 auksinės skulptūrėlės papuoštos 50 tūkst. deimantų, rubinų, smaragdų ir perlų kainavo 58 500 talerių (palyginimui – neįrengta pilis Moricburge kainavo 42 tūkst. talerių).
Cvingerio rūmai. Baroko stiliaus rūmai, dabar – meno galerija, porceliano kolekcija (Tolimųjų Rytų ir Meistler kolekcija), instrumentų ir prietaisų muziejus, ginklų galerija. Karo metais rūmai smarkiai apgriauti, atstatyti 1963 m. Ant rūmų Matematikos-fizikos paviljono fasado, ant juostos, einančios nuo antrojo aukšto iki stogo pavaizduotas herbas su Lietuvos Vyčiu ir Lenkijos ereliu. Tokį herbą galima stebėti ir ant Karūnos vartų, virš įėjimo iš pietvakarių pusės.
Rūmų katedra. Pagrindo paviršiaus plotas – 4800 m². Garsėja savo vargonais ir karalių palaikais.
Švč. Trejybės katedra. Joje palaidota Saksonijos kurfiursto ir Lietuvos-Lenkijos karaliaus Augusto Stipriojo širdis. Šalia amžinu miegu miega jo sūnus, ėjęs tokias pat pareigas kaip ir tėvas, Augustas III (1733–1763).
Finansų maklerio įmonė
Finansų maklerio įmonės – įmonės, patikėjimo teise valdančios klientų investicinius portfelius ir teikiančios konsultacijas šiais klausimais. Finansų maklerio įmonės ne tik tarpininkauja vertybinių popierių prekyboje, bet ir užsiima investicinių bankų veikla. Lietuvoje investicinių bankų paslaugas teikia Finansų maklerio įmonės, pavyzdžiui, Finasta, Orion Securities, SEB Enskilda.
Lietuvoje
Vadovaujantis Finansinių priemonių rinkų įstatymo 4 str. 1 d., nuolat ir profesionaliai teikti investicines paslaugas Lietuvos Respublikoje gali tik finansų maklerio įmonės, turinčios priežiūros institucijos (Lietuvos Banko - aut. past.) ar kitos valstybės narės priežiūros institucijos išduotą finansų maklerio įmonės licenciją, taip pat Lietuvos Respublikoje ar kitoje valstybėje narėje licencijuotos kredito įstaigos, jeigu kredito įstaigos licencija suteikia teisę teikti investicines paslaugas, ir finansų patarėjo įmonės, turinčios priežiūros institucijos (Lietuvos Banko - aut. past.) išduotą licenciją.
Live at the Mirage
„Live at the Mirage“ – ketvirtasis ir paskutinis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher gyvo garso DVD, išleistas įrašų kompanijos „Sony BMG“ 1992 m. ir perleistas 2005 m. „Eagle Rock Entertainment“. Jis susideda iš dviejų Cher turo „Heart of Stone Tour“ pasirodymų, nufilmuotų „Mirage“ viešbutyje Las Vegase 1990 m. Koncerte atliekamos dainos iš albumų „Cher“ ir „Heart of Stone“ bei keli koveriai.
Australinė žakana
Australinė žakana (Irediparra gallinacea) – žakaninių (Jacanidae) šeimos paukštis.
Vaičlaukis
Vaičlaukis – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Alvito, prie kelio. Šiauriau kaimo teka Širvinta. Išlikusios Vaičlaukio kaimo senosios kapinės.
Istorija
Istoriniuose šaltinuose kaimas minimas nuo 1613 m.
Tumas
Tumas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tumienė (ištekėjusi moteris) ir Tumaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vėžlio rikiuotė
thumb|250px|right|Vėžlio rikiuotė, pavaizduota ant [[Trajano kolona|Trajano kolonos, 113 m. e. m.]] thumb|250px|right|Vėžlio (testudo) rikiuotė, šiuolaikinė imitacija thumb|250px|right|Vėžlio rikiuotė, šiuolaikinė imitacija Vėžlio rikiuotė (, vėžlys) – įprasta senovės Romos legionierių kovinė rikiuotė, kurioje priešakiniai kariai uždengia skydais priekį, o už jų esantys – viršų. Tuo būdu apsisaugoma nuo strėlių bei kitų svaidomų ginklų. Šonuose ar gale esantys legionieriai, esant reikalui, savo skydais galėdavo kažkiek pridengti ir šias puses.
Rikiuotės trūkumas buvo jos glaudumas, trukdantis kautis artimoje kovoje. Ypač rimtai tai atsiliepė Karės mūšyje prieš partus 53 m. pr. m. e., kai romėnų „vėžlys“ buvo tiesiog sutriuškintas partų katafraktų (sunkioji kavalerija). Taip pat, ši rikiuotė negalėdavo greitai judėti, o priešakinės linijos kojos ir veidai buvo dalinai atidengti. Galiausiai, stiprūs šaunamieji ginklai, pvz., sudėtinis lankas, galėdavo pramušti skydus ir sužeisti ar net „prikalti“ juos laikančias rankas.
Pakalniai (Kavarskas)
Pakalniai – gatvinis kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kavarsko, šalia Maželių kaimo ir Lašišos upelio. Kultūros paminklas.
Išlikę XIX a. pastatų. Yra 3 sodybos su 9 paminkliniais pastatais, pastatyti XIX a. pab.–XX a. pr. Yra dvigalės pirkios, galais atsuktos į gatvę. Klėtys vieno narvelio, kluonai su durimis iš šono ir iš galo. Maži gyvenamieji ir ūkiniai pastatai išsidėstę abipus gatvelės. Gausu želdinių (ąžuolai, mažalapės liepos, drebulės, karpotieji beržai, eglės, alyvos, lazdynai, vakarinės tujos). Vakarinėje dalyje – dvi kūdros.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1830 m. Priklausė Pienionių dvarui, išaugo iš vienos valakinės sodybos. Iki XX a. pr. išsiplėtė iki 5 sodybų. Po karo sodybų planai mažai kito.
Gyventojai
thumb|left|245px|Pakalnių sodyba iš šulinys
VZ
Dviraidė santrumpa VZ gali reikšti:
Taip pat skaitykite
VŽ (reikšmės)
Justas (vardas)
Justas – vyriškas vardas, kilęs iš lotynų kalbos: „teisingas“.
Vardadieniai
Sausio 26 ir gegužės 28 d.
Investicinės paslaugos
Investicinės paslaugos – finansinio tarpininkavimo srityje teikiamos paslaugos, siekiant investuoti turimas vertybes.
Reikalavimai teikti investicines paslaugas
Įmonė, norinti teikti investicines paslaugas, paprastai privalo gauti finansų rinkos priežiūros institucijos (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduodamą finansų maklerio įmonės licenciją.
Lietuvoje operacijos, kurioms atlikti būtina turėti finansų maklerio licenciją, yra šios:
The Human League
The Human League – Anglijos synthpopo muzikos grupė, kuri susikūrė 1977 m. Iš pradžių grupė šliejosi prie New Wave muzikos krypties, ypač įtakota Kraftwerk. Tačiau ėmus kūryboje labiau dominuoti Philip Oakey vokalinėms partijoms grupė perėjo prie synthpopo. Nesutikdami su nauja grupės kryptimi pirminiai grupės įkūrėjai Martyn Ware ir Ian Craig Marsh pasitraukė 1980 m. ir įkūrė naują grupę Heaven 17. Vokalistas Philip Oakey ir 1980 m. prisijungusios Susanne Sulley ir Joanne Catherall tapo grupės veidu, išlikusiu iki pat šių dienų.
1981 m. grupė išleido kanoninį synthpopo albumą „Dare“ (JK – 1 vieta, JAV – 3). Daina „Don’t You Want Me“ (JK – 1 vieta, JAV – 1) tapo vienu didžiausių visų laikų elektroninės muzikos hitų, o pati grupė – apskritai pirmąja pop grupe, kurios muzikoje naudojami vien elektroniniai garsai ir seimplai, pasiekusi visuotinio tarptautinio populiarumo. Albume, taip pat, žiba dainos kaip „Open Your Heart“, „The Sound of the Crowd“, „Love Action“.
Po „Dare“ The Human League daugiau niekuomet nepasiekė tokių kūrybinių ir populiarumo viršūnių, tačiau nenutraukė aktyvios muzikinės veiklos ir karts nuo karto pasižymėdavo vienetiniais talento blyksniais kaip dainomis „The Lebanon“(1984), „Human“(1986), „One Man in My Heart“(1995). 1984 m. su Philip Oakey sukurta daina „Together In Electric Dreams“ paprastai priskiriama The Human League.
Estijos eurų monetos
Estijos Euro monetos turi vienodą dizainą. Jį sukūrė Lembit Lõhmus, pavaizduodamas Estijos žemėlapį kartu su žodžiu Eesti (Estija) ir apsupta dvylikos žvaigždžių. Šis dizainas 2004 m. gruodžio mėn. per viešą balsavimą tarp dešimties pateiktų variantų laimėjo pirma vietą.
Estijos euro monetos cirkuliuoja nuo 2011 m. sausio 1 d. Estija ir kitos devynios šalys, įstojusios į ES 2004 m., įsipareigojo įvesti eurą. Iš dešimties naujų šalių-narių, Estija buvo pirmoji atskleidusi euro dizainą. Buvo planuota įvesti eurą nuo 2007 m. sausio 1 d., tačiau data oficialiai buvo pakeista į 2008 m. sausio 1 d., o vėliau į 2010 m. sausio 1 d.
Rimantas Karazija
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas
Rimantas Karazija (1936 m. kovo 22 d. Kupiškyje – 2012 m. rugpjūčio 1 d. ) – Lietuvos veterinaras, pedagogas, buvęs diplomatas, politikas, žemės ūkio ministras.
Biografija
1954 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. Lietuvos veterinarijos akademijoje (LVA) studijavo veterinariją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę. Nuo 1961 m. LVA Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros asistentas. 1963–1966 m. mokėsi aspirantūroje, 1967 m. apgynė veterinarijos mokslų kandidato disertaciją, veterinarijos mokslų kandidatas.
1968–1974 m. LVA Veterinarijos fakulteto dekanas. 1972–1974 m. LVA Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas. 1974–1976 m. LVA prorektorius mokymo ir mokslo reikalams. 1976–1992 m. LVA rektorius. 1970 m. docentas, nuo 1989 m. profesorius. Paskelbė per 100 mokslo darbų.
R. Karazijos rektoriavimo metais buvo pastatytas Zooinžinerijos fakulteto mokymo korpusas (1980 m.), įkurtas Akademijos muziejus (1981 m.), pastatyta sporto salė (1983 m.), visuomeninio studentų maitinimo kompleksas (1985 m.), penki bendrabučiai. Rekonstravus senąją sporto salę įrengta studentų diskoteka (1984 m.), įkurta chlamidijozių probleminė laboratorija (1987 m.), skaičiavimo centras (1989 m.), galvijų prieskrandžių metabolizmo tyrimo probleminė laboratorija (1989 m.), kuriai trejus metus jis vadovavo. Akademijos mokymo bandymų ūkyje suformuota mokomoji kolekcinė galvijų banda, veikė galvijų embrionų transplantavimo laboratorija. Iniciavo bendradarbiavimą su Leipcigo ir Halės universitetais (Vokietija), Upsalos agrariniu universitetu (Švedija), Varšuvos žemės ūkio akademija (Lenkija), Jeruzalės hebrajų universiteto Koreto veterinarijos mokykla (1993 m.).
1983–1989 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų Rektorių tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1986 m. LKP Revizijos komisijos narys. Prisidėjo prie Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjungos (dab. asociacija) atkūrimo, 1988–1992 m. jos pirmininkas. 1989–1992 m. išrinktas pirmuoju Lietuvos aukštųjų mokyklų Rektorių konferencijos pirmininku.
1992–1994 m. Bronislovo Lubio ir Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėse – LR žemės ūkio ministras. 1994–1995 m. LVA Fiziolologijos ir patologijos katedros profesorius. 1995 m. LR užsienio reikalų ministro Povilo Gylio patarėjas. 1995–1998 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Latvijoje. R. Karazijai dirbant ambasadoriumi Latvijoje, buvo užbaigtas Lietuvos-Latvijos sienos delimitavimas, vyko sienos demarkavimo darbai, parengta pasirašymui sutartis dėl Lietuvos-Latvijos jūros sienos nustatymo. Nuo 1999 m. vėl LVA Fiziologijos ir patologijos katedros profesorius. 2006 m. minimas LR Seimo komisijos EBSW veiklai tirti išvadose.
Estijos eurų monetos
Estijos euro dizainas
Monetų reversas (bendroji pusė) ir aprašymai pateikiami straipsnyje Euro monetos.
Doneckas
Doneckas (ukrainiečių k.: Донецьк, rusų k. Донецк) – miestas Ukrainos šalies rytuose; srities centras. Doneckas – penktasis pagal dydį Ukrainos miestas (aglomeracijoje prieš karą Donbase gyveno 1,1 mln. gyventojų), Donbaso regiono centras. Įsikūręs ant Kalmiuso upės kranto.
Nuo 2014 m. priklauso tarptautinio pripažinimo neturinčiai Donecko liaudies respublikai ir yra jos sostinė.
Istorija
Miesto pradžia – 1869 metai, kai Velso komersantas Džonas Jūzas (John Hughes) pradėjo statyti metalurgijos gamyklą ir atidarė keletą šachtų netoli Aleksandrovkos, kazokų gyvenvietės. Mieste, kuris iš pradžių buvo vadinamas Juzovka (Dž. Jūzo garbei), XX a. pradžioje gyveno 50 000 gyventojų. Miesto statusas suteiktas 1917 m. 1924 m. pavadintas Stalino (J. Stalino garbei). II pasaulinio karo metu stipriai sugriautas. Donecko vardas miestui suteiktas 1961 m. pagal Doneco upę, kai po J. Stalino mirties buvo keičiami jo kulto metu suteikti pavadinimai.
Geografija
Doneckas išsidėstęs stepiniame kraštovaizdyje. Jį supa nedideli miškeliai, aukštumos bei ežerai. Maždaug už 100 km į pietus yra Azovo jūra, mėgstama Donecko gyventojų poilsio vieta.
Gyventojai
thumb|250px| 2007-aisiais mieste gyveno 1 100 700 gyventojų.
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Gyventojų tankumas – 2960 žm./km². Gyventojai, kaip ir visame Rytų Ukrainos regione, daugiausia rusakalbiai.
Kultūra
Donecke yra 254 kultūros paveldo paminklai. Mieste 11 kinoteatrų, 53 kultūros namų ir klubų, 140 muziejų, 368 bibliotekos, kurių fonduose yra virš 15 mln. knygų, 16 pradinių specializuotų meninių mokomųjų įstaigų, Donecko srities V. Prokofjevo filharmonija, Donecko cirkas, planetariumas, botanikos sodas, Donecko A. Solovjanenko akademinis operos ir baleto teatras, Donecko akademinis muzikinis dramos teatras, kamerinis teatras „Жуки“, Donecko srities lėlių teatras.
Ekonomika
Miestas – sunkiosios pramonės, ypač anglies pramonės, centras.
Miestai partneriai
Doneckas yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Valentas Šulskis
thumb|Valentas Šulskis Valentas Šulskis (g. 1971 m. liepos 6 d. Lietuvoje) – vadybininkas, buvęs didžiausios Lietuvos žemės ūkio investicinės bendrovės AB „Agrovaldymo grupė" (AVG) vadovas.
Biografija
1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultete baigė studijas, nuo 2007 m. VGTU verslo vadybos magistras.
Žemės ūkio bendrovių asociacijos „Stambus ūkis“ valdybos narys, Lietuvos žemės ūkio bendrovių asociacijos prezidiumo narys.
Edmundas Šimkus
Edmundas Šimkus (1954 m. balandžio 24 d. Kunigiškiuose, Tauragės rajonas – 2009 m. sausio 23 d. Klaipėdoje ) – Lietuvos ir Tauragės rajono partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Pagal paskyrimą pradėjo dirbti Tauragės rajono Laukėsos durpių įmonėje meistru. Taip pat dirbo cecho viršininku, vyriausiuoju mechaniku. 1983 m. LKP Tauragės rajono komiteto Pramonės ir transporto skyriaus instruktorius. 1985–1987 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, ją baigęs grįžo dirbti į LKP Tauragės rajono komitetą, dirbo Pramonės ir transporto skyriaus vedėju.
Kreivumas
Kreivumas arba kreivis – bendras pavadinimas kiekybinių charakteristikų, nusakančių geometrinių objektų (kreivių, paviršių ir pan.) santykinį skirtumą nuo „plokščių“ ar „tiesių“ jų atitikmenų (tiesės, plokštumos ir pan.). Dažniausiai kreivumas apibrėžiamas kiekvienam objekto taškui.
Plokštumos kreivės kreivumas
thumb|Kreivė C ir jos [[kreivio apskritimas taške P]]
Plokštumos kreivės kreivumas taške P(x0, y0) yra dydis, atvirkščias kreivio apskritimo spinduliui tame taške. Jei kreivė Dekarto koordinačių sistemoje nusakyta lygtimi y = f(x), tai kreivumas apskaičiuojamas pagal formulę:
Tokiu atveju neretai naudojama aproksimacija:
Jei kreivė nusakoma parametrinėmis lygtimis x = p(t), y = r(t), tai kreivumas apskaičiuojamas pagal formulę:
Paviršių kreivumas
thumb|Paviršiai su neigiamu (kairėje), nuliniu (centre) ir teigiamu (dešinėje) kreivumu.
Tarkime, kad \Phi yra glodus paviršius trimatėje euklidinėje erdvėje. Tegu p – taškas paviršiuje \Phi, T_p – \Phi liečiančioji plokštuma taške p, n – vienetinis normalinis vektorius (normalė) \Phi taške p, o \pi_e – plokštuma einanti per n ir vektorių e, esantį T_p. Kreivė \gamma_e, gaunama kertantis plokštumai \pi_e su nagrinėjamu paviršiumi \Phi, yra vadinama \Phi pjūviu taške p vektoriaus e kryptimi. Skaliarinis dydis \kappa_e yra normalinis paviršiaus \Phi kreivumas e kryptimi Čia \cdot reiškia skaliarinę sandaugą, k – kreivumo vektorius \gamma_e taške p.
Bendru atveju, kiekviename paviršiaus taške yra dvi statmenos kryptys e_1 ir e_2, kuriomis kreivumas yra didžiausias ir mažiausias. Šios kryptys vadinamos pagrindinėmis arba normalinėmis. Kreivumą bet kokia kryptimi galima aprašyti Oilerio formule: kur \alpha – kampas tarp krypties ir e_1, o \kappa_1 ir \kappa_2 yra normaliniai kreivumai e_1 ir e_2 kryptimis.
Galimi ir kitokie kreivumo apibrėžimai: yra vadinamas vidutiniu paviršiaus kreivumu. O dydis yra vadinamas paviršiaus Gauso kreivumas.
Anklavas
Kaip anklavų pavyzdžiai pateikiami Vatikanas, San Marinas (abi šalis supa Italija), Lesotas (supa Pietų Afrikos Respublika). Išskiriami ir pusiau anklavai – valstybės teritorijos dalys, apsuptos kitos valstybės, tačiau turinčios priėjimą prie jūros. Kaip pusiau anklavo pavyzdys nurodoma JAV priklausanti Aliaskos valstija, besiribojanti su Kanada ir Ramiuoju vandenynu. Pusiau anklavais gali būti įvardijamos atskiros valstybės, kaip antai Gambija, kurią supa Senegalas ir Atlanto vandenynas, Monakas, kurį supa Prancūzija ir Viduržemio jūra.
Anklavinės šalys
Pasaulyje yra trys šalys, kurios yra tikri anklavai. Tai:
Dešrainis
thumb|240px|Dešrainis
Dešrainis ( 'karštasis šuo') – greitai paruošiamas maistas – karštas sumuštinis. Gaminamas į perpjautą bandelę įdėjus dešrelę ir užpylus kečupu arba garstyčių padažu. Dešrainis gali būti paskanintas sūriu, daržovėmis, prieskoninėmis žolelėmis.
Dešrainių įvairovė yra labai didelė ir skiriasi skirtingose šalyse. Paprastai naudojama speciali dešrainiams skirta bandelė, kurios ilgis atitinka dešrelės ilgį. Į bandelę įterpiama pavirta, rūkyta arba kepta dešrelė. Ant viršaus dedamos daržovės (dažniausiai svogūnai, kopūstai), užpilamas kečupas, garstyčios, galiausiai dedamas tarkuotas fermentinis sūris. Dešrainis kepamas 1–2 minutes orkaitėje arba mikrobangų krosnelėje.
Dešrainiai valgomi be stalo įrankių ir indų.
Istorija
Vienas Frankfurto mėsininkas gamino dešreles, kurios vadinosi „dešrelė taksas“. 1871 m. vokiečių emigrantas atvežė jas į JAV ir pradėjo prekiauti šiomis dešrelėmis įdėtomis tarp duonos riekelių. Patiekalas tapo labai populiarus.
Pavadinimas
1901 m. iliustratorius Darganas pastebėjo, kad vienas dešrelių pardavėjas vietoje įprastos duonos ėmė naudoti bandeles. Darganas nusprendė tai iliustruoti, tačiau nežinojo kaip teisingai išversti žodį „taksas“, tad paprasčiausiai sugalvojo naują pavadinimą 'karštasis šuo', kuris ir tapo originaliu patiekalo pavadinimu. Daugumoje kalbų dešrainiai vadinami anglišku pavadinimu arba tos kalbos atitikmenimi. Vokietijoje ir kai kuriose vokiškai kalbančiose šalyse alternatyvus pavadinimas yra frankfurteriai (Frankfurters arba trumpiau Franks, nuo Frankfurto miesto pavadinimo).
Vadžrajana
Vadžrajana ( – „Deimanto vežimas“) – viena iš trijų pagrindinių budizmo mokyklų. Taip pat žinoma kaip Tantrinis budizmas, Tantrajana, Mantrajana, Ezoterinis budizmas ir Deimantinis Kelias. Šių terminų negalima laikyti lygiaverčiais. Vadžrajana yra greta kitų dviejų budizmo mokyklų Hinajanos (Teravados) ir Mahajanos.
Doktrina
Šio tikėjimo pagrindas labai sena Indijos filosofija tantrizmas, kuris yra padaręs nemažai įtakos budizmui ir hinduizmui, bet ši budizmo kryptis taip pat persipynusi su okultizmo, magijos ir mistikos elementais.
Vadžrajanos budizmas prisideda prie dviejų tiesų doktrinos, kurią sudaro įprasta ir aukščiausioji tiesa. Aukščiausios tiesos patyrimas yra daugumos tantrinių Vadžrajanos praktikų tikslas. Ši budizmo kryptis ragina savo išpažinėjus skverbtis pro išorinius daiktų pavidalus ir smelktis į nebūties tuštumą, kurioje individas gali sutapti su absoliutu. Vadžrajanos praktikai atlikti reikalingi mistiški išgyvenimai, kurių pagalba galima patirti minėtąją Budos prigimtį dar prieš absoliutų nušvitimą. Tam, kad ši patirtis būtų perduota, budistai, praktikuojantys jogą ir tantrą, sukaupė žinias apie ezoterinį kūną ir perdavė mokymus sklisti įvairiomis budizmo mokyklų linijomis. Žmogus, praktikuojantis budizmą, norėdamas pasinaudoti perduotais mokymais ir žiniomis, turi gauti iniciaciją iš talentingo ir dvasingo mokytojo arba guru.
Nomenklatūra ir etimologija
Terminas „vadžra“ kažkada reiškė dievo Indros (Perkūno) vėzdą, legendomis apipintą ginklą. Vėliau šiuo žodžiu imta žymėti ypatingą substanciją, kurią, įsivaizduojama esant, skaisčią persišviečiančią ir atsparią kaip deimantas. Todėl Vadžrajana paprastai verčiama kaip „deimantinė važiuoklė“ arba „deimantinis kelias“.
„Vadžra“ taip pat yra žinoma kaip į skeptrą panašus ritualinis objektas, kuris savo centre turi rutulį, sudarytą iš daugybės skersinių, kurie apsupa kiekvieno rutulyje esančio virbo galą. Vadžia tradiciškai dažniausiai naudojama tantriniuose ritualuose kartu su varpu. Žvelgiant simboliškai, galima teigti, kad vadžra pristato Mahajanos budizmui būdingą upajos metodą, o varpas simbolizuoja išmintį.
Vadžrajanos kryptys
Išskiriamos šios svarbiausios Vadžrajanos mokyklos:
Skiriamieji Vadžrajanos bruožai
thumb|Budistų ceremonija Ladako mieste. Galutinė dvasinė praktika, vadovaujantis Mahajanos ir Važdrajanos tradicijomis, yra patapti Buda, pasiekti Budos būseną, sekant bodisatvos keliu. Tuo tarpu Teravados praktika yra išsivadavimas iš atgimimų ciklo (Samsaros), stengiantis pasiekti nirvaną. Gretinant įvairias Teravados, Mahajanos ir Vadžrajanos mokyklų praktikas, matomas skirtumas tarp šių tradicijų ne visada yra nelankstus. Pavyzdžiui, tibeto budizmo tekstų kanone kartais atsiranda medžiagos, kuri įprastai nepateikiama kaip tantrinė tradicijoje, peržengiančioje tibetiečių budizmą, pavyzdžiui, Širdies sūtra. .
Taip kaip Mahajanos praktikoje taip ir Vadžrajanos – motyvacija yra gyvybiškai svarbus praktikos komponentas. Visos praktikos prasideda nuo motyvacijos pasiekti Budos būvį, kad visoms kenčiančioms būtybėms būtų suteikta naudos. Dalai Lama pasakė:
"Tantra yra apribota žmonėms, kurių užuojauta yra tokia didelė, kad jie negali paskirti savo laisvo laiko siekdami Budos būvio, kadangi jie labai greitai trokšta patapti didžiausiu pagalbos ir laimės kitiems šaltiniu."
Vadžrajana remiasi upajos metodo koncepcija, kuri apima „įgūdžius naudotis priemonėmis“. Tai yra budizmo linijų sistema, pagal kurią tie, kurie sėkmingai priima iniciaciją (leidimą pradėti praktiką), gali dalintis pasąmonės srautu apie atskirų meistriškų įgūdžių realizaciją. Vadžrajanoje tie įgūdžiai naudotis priemonėmis daugiausiai yra susiję su tantrinėmis, Mahamudros arba Dzogčeno praktikomis. Lyginant tradicijas ir budizmo linijas, Vadžrajanos technikos užtikrina pagreitintą kelią į nušvitimą. Atsižvelgiant į tai, kad ankstesnės(Teravados ir Mahajanos) mokyklos galėjo atrasti kelią į nirvaną tik perėję per daugelį gyvenimų, teigiama, kad naudojantis Vadžrajanos metodais pilną Budos būvio nušvitimą galima pasiekti per trumpesnį laiką, gal net per vieno žmogaus gyvenimą. Vadžrajanos mokytojas Tenzin‘as Palmo apibūdina skirtingus požiūrius į budizmo praktiką:
"Pagal Hinajanos budizmo mokyklą, šioje nesibaigiančių gimimų ir mirčių, atgimimų ir numirimų iš naujo karalystėje mes esame įstrigę lyg spąstuose todėl, kad geidžiame daiktų ir labai prie jų prisirišame. Hinajanos mokykla pabrėžia, kad turėtumėme išrauti savo troškimų šaknis. Pagal Mahajaną, taip yra todėl, kad ignoruojame tai, jog esame įkalinti šiame rate. Viskas, ką mes galvojame, atspindi nesupratimą to, kaip viskas yra iš tikrųjų. Taigi, mūsų užduotis yra išugdyti ir išplėtoti tai, ką vadiname transcendentine išmintimi, kuri ir išraus mūsų abejingumo šaknis. Remiantis Vadžrajana, mes esame įkalinti šioje nesibaigiančioje gimimo ir mirties karalystėje dėl savo netyrų suvokimų. Mes tikime, kad tai, ką mes matome yra vientisa ir įprasta. Priešnuodis šitam yra tyro suvokimo išsiugdymas."
Praktikų technika
Viena iš dviejų svarbiausių naudojamų priemonių praktikuojant yra mantra. Tai tarsi magiškas budistų burtažodis, kurį kartoti reikia kaip įmanoma dažniau – einant gatve ir sukant kišenėje malę, medituojant ar tiesiog bet kada gyvenant įprastą gyvenimą. Budistai tiki, kad mantra gali pasiekti net ir pačius tolimiausius visatos užkaborius. Esant tam tikroms praktikoms, budistai užrašo mantras ant specialiai tam paruošto popieriaus ir vėliau jas susuka, kad būtų galima užpildyti skulptūras. Statulų pildymo mantromis procesas yra labai sudėtingas, reikalaujantis didelio susikaupimo, bet taip pat ir apvalantis žmogų nuo trikdančių jausmų. Geriausiai žinoma yra Tibete ypač paplitusi mantra „Om mani padme hum“ – „mani padme“ reiškia – lotoso perle, o „om“ ir „hum“ laikomi milžinišką galią turinčiais garsais. Mudra arba fizinis gestas Vadžrajanoje yra nemažiau svarbus negu pati mantra. Vadžrajanoje esti daugybė specialių judesių ir gestų, kurie išreiškia žmogaus veržimąsi susilieti su dievybe, į kurią medituojama. Iš jos siekiama pasiimti visas gerąsias savybes ir išsiugdyti jas savyje. Mandala įvardijama kaip antroji priemonė, kuri yra gyvybiškai svarbi praktikuojant Vadžrajaną. Mandala reiškia „meditacijos ratą“, yra apvali arba daugiakampė ir atspindi kosminį ir žmogaus dvasios santykį. Kontempliacija ir dėmesio sutelkimas kuriant mandalą į tas galias, kurias ji išspinduliuoja suteikia galimybę pajusti ir įgyti dieviškumo patirtį. Kaip ir kitos patirties religijos, Vadžrajana reikalauja, kad adeptą apmokytų guru ir kad jo religinis gyvenimas būtų intensyvus, be perstojo praktikuojant ir gilinantis į tos religijos esmę.
Ilyrija
Geografija
thumb|200px|left|Ilyrijos topografija Ilyrija buvo kalnuotas kraštas, iš esmės sutapęs su Dinarų kalnynu. Iš visų pusių jį supo lygumų teritorijos. Vakaruose regionas glaudėsi prie Adrijos jūros ir apėmė pakrantės atkarpą nuo Histrijos šiaurėje iki Vliorės įlankos pietuose. Šiaurėje ribojosi su žemumų Panonija nuo kurios skyrė Savus. Pietuose ribojosi su Epyru. Neaiškiausia riba buvo rytinė, su Trakija ir Makedonija, mat čia gyveno tarpinės etninės grupės, tokios kaip pajonai (gali būti priskiriami trakams arba makedonams) ir dardanai (gali būti priskiriami trakams arba ilyrams). Kai kuriais atvejais Pajonija ir Dardanija išskiriami kaip atskiri istoriniai regionai. jeigu dardanija priskiriama Ilyrijai, jos rytinė riba beveik sutapo su Moravos upe.
Kalnuotą Ilyrijos kraštą drėkino daug upių, kurių dauguma priklausė Dunojaus baseinui ir tekėjo į šiaurę, t. y. į Panoniją. Tai buvo Oenėjus, Urpanus, Bosina, Drinas, Vakarų Morava. Keletas upių (pvz. Narenta) tekėjo į Adrijos jūrą.
Demografija
thumb|200px|left|Ilyrų gentys Pagrindiniai regiono gyventojai buvo ilyrai (kurie taip pat gyveno gretimoje Panonijoje), tačiau čia gyveno ir kitos gentys – trakai, venetai, liburnai, frygai. Visi gyventojai gyveno susiskaidę į daugybę smulkių genčių. Svarbiausi Ilyriją sudarę subregionai buvo šie:
Istorija
Anot senovės graikų mitų, ilyrai buvo mitologinio personažo Ilyrijaus, Kadmo ir Harmonijos sūnaus, palikuonys. Žiūrint iš graikų, jie buvo vieni iš šiaurinių barbarų, gyvenę į šiaurę nuo Epyro ir Pajonijos. Kolonizacijos metu graikai kūrė kolonijas Ilyrijos pakrantėje, kurių svarbiausios buvo Avlona, Faras, Isa, Pola, Aspalatas, Tragurionas, Lisas, Juodoji Korkyra, Olakenionas, Epidamnas ir kt.
Archeologiniais duomenimis, ilyrai siejami su Glasinaco kultūra, kuri paplito regione nuo II tūkst. pr. m. e., Bronzos amžiuje. VIII a. pr. m. e. ji peraugo į geležies amžių. Vėlyvoji Glasinaco kultūra (Glasinacas V, V-III a. pr. m. e. e.) siejama su autariatų genties hegemonija, mat ši gentis įsitvirtino didelėje dalyje balkanų kalnyno, savo vakarinius priešus ardiajus išstumdama į pajūrį, o trakus tribalus - į rytus.
IV a. pr. m. e. Ilyrija patyrė keltų genčių invazijas, kurios galėjo susilpninti autariatų konfederaciją. Svarbiausi atsikėlėliai keltai buvo skordiskai, kurie kultūriškai įtakojo ilyrų gentis.
Valstybės
thumb|Dardanijos is Ardiajų karalystės IV a. pr. m. e. atskiros ilyrų gentys ėmė kurti gentines valstybes, yra žinomi paskiri jų vadai: Grabas (grabajų gentyje), Pleuratas (autariatų gentyje), Glaukijas (taulantų gentyje) ir kt. Tačiau piečiausios Ilyrijos gentys III a. pr. m. e. buvo nukariautos Makedonijos karalystės, dėl ko buvo greitai helenizuotos. Vėliau ši Ilyrijos dalis buvo žinoma kaip Graikų Ilyrija (supriešinant ją su Barbarų Ilyrija šiaurėje).
Svarbiausios, ilgai išsilaikę ilyrų valstybės buvo dvi: Dardanijos ir Ardiajų (Ilyrų) karalystės. Dardanų karalystę 385 m. pr. m. e. įkūrė dardanų genties vadas Bardylis, kuris suvienijo daugumą ilyrų genčių. Ji tapo viena aršiausių Makedonijos priešių, ne kartą siaubusi ją IV–III a. pr m. e. 358 m. pr. m. e., kuomet Ilyrija pralaimėjo Makedonijai, daug ilyrų dalyvavo Aleksandro Makedoniečio žygiuose. Po Aleksandro mirties 323 m. pr. m. e. ilyrai vėl iškovojo nepriklausomybę.
Ardiajų karalystė prie Adrijos jūros irgi įkurta IV a. pr. m. e. Ankstyviausi jos žinomi valdovai buvo Pleuratas, Skirdilaidas. Valdant Agronui (250–230), ardiajų gentis suvienijo dideles teritorijas dabartinėje Juodkalnijoje ir šiaurės Albanijoje. Agronas Skodroje įkūrė sostinę, armiją ir jūrų laivyną apsaugoti Ilyrijos miestus ir uostus. Jo karalystė plytėjusi nuo Dalmatijos šiaurėje iki Vijose upės pietuose, kontroliavo dab. šiaurinės Albanijos, Juodkalnijos ir Hercegovinos dalis.
Mirus Agronui 231 m. pr. m. e. Iliriją valdė jo našlė Teuta. Karalienė įsakė pulti kaimynines šalis, bet piratų atakos prieš prekybinius laivus Adrijoje padarė Teutos karalystę Romos priešu. Ilyrų piratų išpuoliai labai trukdė Romos prekybai, todėl 229 ir 219 m. pr. m. e. kilo Ilyrų karai. Romėnų armija sutriuškino Teutos armiją ir užėmė Epidamno uostą, kurį romėnai pervadino Durrachium. Jau tuomet Roma sutramdė šiaurinės Ilyrijos pajūrio gentis (liburnus, histrus, dalmatus), užėmė ilyrų gyvenvietes Neretvos upės slėnyje. Po karų silpo ir Ardiajų karalystės vienybė, o 165 m. pr. m. e. paskutinis ardiajų karalius Gentijus galutinai pralaimėjo romėnams. Jis pagrobtas Skodroje ir nugabentas į Romą.
Panašią konfederaciją sukūrė ir kita ilyrų genčių grupė - dalmatai, kurių sostinė buvo Delminiumas. Kadangi jie irgi nedavė ramybės Romai, po Ardiajų karalystės nukariavimo romėnai pradėjo tris dalmatų karus (156–155, 119–118, 78-76 m. pr. m. e.), kol galiausiai pavergė šias gentis. Ilgiausiai Ilyrijos krante laikėsi liburnai, sukūrę talasokratinę miestų konfederaciją tarp romos kolonizuotų venetų šiaurėje ir dalmatų pietuose. Šį atšiaurų piratų kraštą galutinai nukariavo Cezaris, ir 33 m. pr. m. e. liburnai galutinai prijungti prie imperijos.
Paskutinieji prie Romos imperijos prijungti dardanai ir jų karalystė kalnuotoje krašto gilumoje. Tokiu būdu visa Ilyrija atsidūrė Romos kontrolėje.
Romos valdymas
thumb|200px|Dalmatijos ir aplinkinės provincijos (I–IV a.) II a. pr. m. e. Ardiajų karalystė, tapo formaliai nepriklausomu romėnų protektoratu. Ilyrijos regionas romėnams buvo svarbus dėl stiprių pakrantės uostų ir aukso kasyklų Dalmatijoje. Netgi po karalystės pavergimo romėnams reikėjo daug pastangų, užkariaujant kitas krašto gentis.
Oficialiai Ilyriko provincija, apėmusi didžiąją dalį Ilyrijos regiono įkurta 27 m. pr. m. e. su sostine Salonoje. Šiek tiek vėliau, 12-9 m. pr. m. e., provincija praplėsta, užkariaujant Panoniją šiaurėje. Piečiausia Ilyrijos dalis administruota kaip dalis Makedonijos provincijos.
Kuomet 6-9 m. Ilyrijoje kilo didžiulis sukilimas, Tiberijaus valdoma Roma atkūrė tvarką šalyje, taip pat užimdama ir gentis rytuose, pirmiausia dardanus. Tada įvykdytos administracinės pertvarkos, Ilyriką padalijant į Dalmatiją (iš esmės sutapo su Ilyrijos regionu) ir Panoniją (Dardanija prijungta prie Mezijos provincijos). Nors nuo tada regionas oficialiai buvo vadinamas Dalmatija, senasis Ilyrijos pavadinimas buvo naudojamas ir toliau. Valdant Diokletianui (284–305), Dalmatijos provincijos pietinėje dalyje atskirta Praevalitana (dab. Juodkalnija, šiaurės Albanija, dalis Serbijos).
Apie 4 amžius romėnų valdžia atnešė ilirų gyvenamoms žemėms ekonominį ir kultūrinį pakilimą ir pasibaigė beveik visi susidūrimai tarp genčių. Ilirijos kalnų klanų vadai atkūrė vietinę valdžią, bet prisiekė ištikimybę imperatoriui ir užtikrino savo atstovų valdžią. Per kasmetines šventes pagerbiant cezarius, Ilirijos kalniečiai prisiekė ištikimybę imperatoriui ir sutiko su politinėmis teisėmis. Šios tradicijos forma žinoma kaip kuvend, išliko iki šių dienų šiaurės Albanijoje. thumb|100px|Ilirijos karys
Romėnai įkūrė daugybę stovyklų ir kolonijų ir visiškai lotynizavo pakrančių miestus. Čia nyko ilyrų kalba, įsitvirtino lotynų kalbos atmainos. Augo nauji miestai, tokie kaip Doclea. Romėnai statė akvedukus ir tiesė kelius, išplėtė Via Egnatia, seną Ilirijos kelią, vėliau žinomą karinį plentą ir prekybos trasą vedusią nuo Durešo per Škumbin upės slėnį į Makedoniją ir Bizantiją. Svarbios Ilyrijos prekės buvo varis, asfaltas ir sidabras išgautas iš kalnų. Kitos eksportuotos prekės – vynas, sūris, aliejus ir žuvis iš Skutari ir Ohrido ežero. Į Ilyriją importuoti įrankiai, metalo dirbiniai, prabangos prekės ir kiti gamybos produktai.
Ilirai buvo samdomi kariais romėnų legionuose ir sudarė didelę armijos dalį. Keletas Romos imperatorių gimusių Balkanuose laikomi ilirų kilmės – Gajus Decijus, Klaudijus Gotikas, Aurelijanas, Probus, Diokletianas ir Konstantinas Didysis.
Po Vakarų Romos imperijos žlugimo 476–535 m. regione viešpatavo gotai, vėliau jį valdė Bizantijos imperija. Nuo VII a. Ilyrijoje įsitvirtino slavai, kurie sparčiai suslavino vietos populiaciją, ir Ilyrijos pavadinimas tapo visiškai nebenaudojamas. Jis sugrįžo tik XIX a., kuomet Napoleonas šiose vietose įkūrė Ilyrijos karalystę.
Vainočiai
Vainočiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Tryškių, prie kelio ir geležinkelio Vilnius–Klaipėda. Vainočiuose stovi Tryškių geležinkelio stotis. Šiauriau Vainočių auga Pabalvės miškas.
Lietuvos transportas
Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių Lietuvos transportui aprašyti.
Transporto ir ryšių indėlis į šalies BVP Lietuvoje yra ketvirtas po pramonės, prekybos bei žemės ūkio ir sudaro 9,6 proc. (1998 m.). Kaimyninėse Latvijoje bei Estijoje transporto sektoriuje sukuriama virš 14 proc. BVP. Didžiąją dalį transporto sektoriuje sukurtos pridėtinės vertės sudaro pajamos iš tranzito. Lietuva yra tokioje pačioje geroje tranzitinėje padėtyje kaip ir šiaurinės kaimynės. Be to, Lietuvoje yra geresnės kokybės keliai, neužšąlantis jūrų uostas, geros transporto verslo tradicijos – puikus potencialas tranzitiniams pervežimams.
Keliai
Lietuvoje yra 21324,85 km kelių:
Lietuvos valstybinių kelių dangos 2010 m. (km):
Oro uostai
Lietuvoje yra keturi oro uostai:
2006 m. duomenimis Lietuvoje yra 26 aerodromai (iš jų 14 asfaltuota danga), skirti mėgėjiškiems bei sportiniams lėktuvams.
Geležinkeliai
thumb|200px|Vilniaus geležinkelio stotis – pagrindinis keleivinio susisiekimo mazgas Lietuvoje
Bendras geležinkelių ilgis: 1998 km.:
Lietuvoje geležinkelių sistema priklauso bendrovei „Lietuvos Geležinkeliai“. Didžioji dalis jų yra 1520 milimetrų pločio vėžės, taip pat egzistuoja kelios siaurojo geležinkelio atkarpos (iš viso ilgis apie 150 kilometrų, 750 milimetrų vėžė), iš kurių naudoti tebetinkama tik viena – Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, tačiau ir ten vykdomi tik užsakomieji reisai. Taip pat yra 1435 milimetrų vėžės atkarpa nuo Lenkijos sienos iki Šeštokų. Skirtingi vėžių pločiai smarkiai apriboja galimybes vežti krovinius geležinkeliais į Vakarų Europą, tad yra Europos Sąjungos pasiūlytas projektas Rail Baltica, pagal kurį greta jau esamo tinklo, būtų nutiesta atkarpa nuo Šeštokų iki Kauno (iš kur vėliau būtų galima geležinkelį toliau tiesti iki Rygos bei Talino, taip pat atkarpą į Vilnių.
Keleivinių reisų skaičius pastaraisiais metais labai smarkiai sumažėjo – traukiniu jau nebegalima nuvykti į Alytų, Uteną, Tauragę, Druskininkus, Joniškį, Šalčininkus ar Skuodą, o tuo pačiu ir į dar daugybę miestelių ir kaimų, į kuriuos dar visai neseniai traukiniai kursavo. Tai aiškinta keleivinių geležinkelių nuostolingumu. Tarptautiniais maršrutais iš Lietuvos galima nuvykti į Maskvą, Minską, Mogiliovą, Varšuvą ir Sankt Peterburgą, taip pat per Lietuvą iš Karaliaučiaus vyksta traukiniai į kai kuriuos Rusijos bei Ukrainos miestus. Šiuo metu patogesnis susisiekimas egzistuoja Vilniaus-Kauno, Vilniaus-Turmanto, Vilniaus-Marcinkonių, Šiaulių-Radviliškio, Vilniaus-Trakų ašyse, kur traukiniai vyksta po kelis kartus per dieną. Tarp pagrindinių reisų dar galima paminėti reisus Šiauliai-Rokiškis, Vilnius-Stasylos. Yra greitieji traukiniai Vilnius-Klaipėda.
UH
Dviraidės santrumpos UH gali reikšti:
Triesto įlanka
Triesto įlanka (, sl. Tržaški zaliv, kr. Tršćanski zaljev) – sekli įlanka Adrijos jūros šiaurinėje dalyje, Venecijos įlankos dalis. Triesto įlanka dalinasi Italija, Slovėnija ir Kroatija.
Įlankos ribos yra ties įsivaizduojama linija, jungiančia Punta Tagliamento Italijos pakrantėje ir Savudriją (Punta Salvore) Kroatijos krante. Plotas ~550 km², vidutinis gylis 16 m, didžiausias gylis 37 m. Išskyrus keletą salelių atitveriančių Grado lagūną, įlankoje salų nėra.
Jūros srovė įlankoje teka prieš laikrodžio rodyklę. Srovės greitis yra 0,8 mazgo. Potvyniai įlankoje yra vieni didžiausių visoje Adrijos jūroje, tačiau paprastai neviršija 60 cm. Vidutinis druskingumas yra 37-38 ‰, tačiau vasarą jis nukrenta žemiau 35 ‰.
Triesto įlankoje išskiriamos mažesnės įlankėlės:
Benediktas XVI
Benediktas XVI (lot. Benedictus PP. XVI; 1927 m. balandžio 16 d. – 2022 m. gruodžio 31 d.) – popiežius, 265-asis Katalikų Bažnyčios vadovas, taip pat Vatikano vadovas, 8-asis vokiškos kilmės popiežius. Tikroji pavardė – Jozefas Aloizas Racingeris (Joseph Alois Ratzinger). 2005 m. balandžio 19 d. išrinktas popiežiumi, formaliai savo tarnystę pradėjo eiti 2005 m. balandžio 24 d. 2013 m. vasario 11 d. Vatikano atstovai paskelbė apie Benedikto XVI sprendimą pasitraukti iš pareigų 2013 m. vasario 28 d. Sprendimą Benediktas XVI motyvavo senyvu amžiumi ir silpna sveikata.
Biografija
Gimė Bavarijos Marktlio prie Ino upės (Marktl am Inn) miestelyje, Vokietijoje. Jo tėvas buvo policijos karininkas, turėjęs 1937 m. atsistatydinti ir kelis kartus kraustytis į kitas vietas dėl priešiškų naciams pažiūrų. Tačiau, kai kurių istorikų teigimu, priešiškas nacizmui asmuo niekaip nebūtų galėjęs tarnauti hitlerinės Vokietijos policijoje.
1941 m. keturiolikmetis Racingeris įstojo į Hitlerio Jaunimo (Hitlerjugend) organizaciją (tai buvo privaloma pagal įstatymus), tačiau jaunuolis nebuvo entuziastingas narys, nesilankė susirinkimuose. 1943 m. paimtas į priešlėktuvinės gynybos dalinius, vėliau išsiųstas į pėstininkų apmokymus ir paskirtas tarnauti prie Vengrijos sienos, prieštankinės gynybos daliniuose.
Pervestas atgal į Bavariją, Racingeris dezertyravo likus vos kelioms dienoms prieš hitlerininkų pasidavimą. Grįžęs į Traunšteiną, buvo 6 savaites kalinamas sąjungininkų belaisvių stovykloje.
Po karo su broliu Georgu įstojo į katalikų seminariją, o 1951 m. birželio 29 d. abu įšventinti į kunigus. 1957 m. gavo teologijos daktaro laipsnį, o 1958 m. tapo Freizingo koledžo dėstytoju. Nuo 1959 iki 1963 m. dėstė Bonos universitete, vėliau persikėlė į Miunsterio universitetą.
Antrajame Vatikano Susirinkime (1962–1965 m.) Racingeris buvo vienas pagrindinių teologijos ekspertas. 1977 m. tapo Miuncheno arkivyskupu, o 1981 m. popiežius Jonas Paulius II paskyrė jį buvusios Inkvizicijos (dabar – Tikėjimo doktrinos kongregacijos) prefektu.
1989 m. kardinolas Jozefas Aloizas Racingeris Miunchene apdovanotas humoristo Karlo Valentino vardu pavadintu ordinu.
Nors Benediktas XVI buvo vokietis, tačiau laisvai kalbėjo itališkai, prancūziškai, ispaniškai, portugališkai ir lotyniškai. Jis taip pat skaitė senąja graikų ir biblijine hebrajų kalbomis.
2013 m. vasario 11 d. Vatikanas išplatino netikėtą žinią, kad popiežius Benediktas XVI 2013 m. vasario 28 d. ketina atsistatydinti.
Mirė po sunkios ligos 2022 m. gruodžio 31 d., būdamas 95-erių.
Pažiūros
Popiežius Benediktas XVI buvo laikomas konservatyvių pažiūrų, griežtu Katalikų bažnyčios tradicijų rėmėju. Jis buvo atvirai pasisakęs prieš homoseksualumą, tos pačios lyties santuokas, eutanaziją, abortus, klonavimą, prezervatyvus bei moteris kuniges.
Ngultrumas
– Butano valiuta. Ngultrumo simbolis yra Nu., ISO 4217 kodas BTN. Padalinta į 100 chetrumų. Surištas su Indijos rupija santykiu 1:1.
Kočamajo-Kovongo nacionalinis parkas
Kočamajo – Kovongo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Tailando rytuose, Rajongo ir Čantaburio provincijose. Parkas įkurtas 1975 m. gruodžio 31 d.
Vieta
Parkas užima 83,68 km² plotą ir apima Klango (Klaeng) Rajongo ir Kenghangmajo (Kaeng Hang Maeo) Čantaburio apylinkes. Parkas yra 70 km į rytus nuo provincijos centro Rajongo.
Flora ir fauna
Kočamajo – Kovongo parke vyrauja drėgni visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: Irvingia malayana, paprastoji skėtra (Chukrasia tabularis), Lagerstroemia calyculata , Peltophorum dasyrachis , Markhamia stipulata , rausvasis gvazdikmedis ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indijos muntjakas, gaūras, Sumatros goralas (Nemorhaedus sumatraensis), Malajinis lokys, šernas, Indinis zambaras, Kampučinis gibonas ir kt., sutinkama apie 53 rūšis paukščių: javinė šventoji maina (Gracula religiosa) , bankivinė višta, sidabrinė lofura (Lophura nycthemera), juodasparnė jora (Aegithina tiphia) , juodasis drongas (Dicrurus macrocercus) , rudoji prinija (Prinia rufescens) , didysis kukalis (Centropus sinensis), dryžoji megalaima (Megalaima lineata) ir kt.
Saleng Luango pievų nacionalinis parkas
Saleng Luango pievų nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fitsanuloko ir Fetčabuno provincijose. Parkas įkurtas 1963 m. spalio 29 d.
Vieta
Parkas užima 1 262,40 km², apima Vangthongo (Wang Thong), Nakhonthajo (Nakhon Thai) ir Noenmaprango (Noen Maprang) Fitsanuloko, bei Khaokho (Khao Kho) ir Vangpono (Wang Pon) Fetčabuno apylinkes, 50 km į rytus nuo provincijos centro Fitsanuloko.
Flora ir fauna
Parke gyvena: Indijos muntjakas, azijinis dramblys (Elephas maximus), indinis zambaras, indokininis tigras, šernas, makakos, laibaliemenės beždžionės, malajinė civeta bei įvairūs paukščiai.
thumb|centre|750px|Saulėtekis Saleng Luango pievų nacionaliniame parke.
Antkalniškiai (Šakiai)
Antkalniškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Plokščių. Yra Šventaduobė su lurdu.
Dafna Dekel
Dafna Dekel (, g. 1966 m. gegužės 7 d. Ašdode, Izraelis) – Izraelio dainininkė, aktorė ir televizijos laidų vedėja.
1989 metais išleido debiutinį albumą „Dafna Dekel“. 1992 m. Dafna atstovavo Izraeliui Eurovizijos konkurse su daina „Zeh raq sport“ ir jame su 85 taškais užėmė 6 vietą. Kartu su Yigal ir Sigal Shahamon vedė 1999 m. Eurovizijos dainų konkursą Jeruzalėje, Izraelyje.
Kolno Šv. Onos parapija
'''Kolno Šv. Onos parapija''' - parapija įkurta XIV a. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Kolno dekanatui. 1834-1839 m. pastatyta dabartinė parapijos bažnyčia.
Regtaimas
Regtaimas – fortepijoninės pramoginės neimprovizacinės muzikos stilius, gimęs JAV XIX a. paskutiniaisiais metais užeigų, barų, naktinių klubų aplinkoje ir buvęs populiariausia jos muzikos forma iki I Pasaulinio karo.
Regtaimuose to meto populiarios maršinės muzikos ritmai buvo priderinti prie aktyvių, „laužyto” – sinkopinio ritmo melodijų. Žymiausias jų kūrėjas buvo S. Joplin
Regtaimas – pirmasis džiazo stilius, klestėjo Sedalijos miestelyje, Misūrio valstijoje, gana toli nuo naujojo Orleano. Ten gyveno Scott Joplin, „regtaimo karalius“, sukūręs kiek daugiau nei 40 originalių regtaimų. Regtaimas buvo šio kompozitoriaus sukurta svinguojanti pjesė fortepijonui. Kadangi muzikoje nebuvo improvizuojamų elementų, dėl šios priežasties regtaimas ne visada laikomas tikruoju džiazu.