cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistano istorija
Nuo 1973 m
Kaip atsaką raudonajam terorui konflikto metu JAV vyriausybė finansavo partizaninę pasipriešinimo kovą. Jie rėmė partizanų, vadinamų modžahedais, būrius. Jie sudarė įvairias grupuotes, vadovaujamas karo vadų. Todėl sovietams išvedus armiją konfliktas tęsėsi ir eskalavosi į Afganistano pilietinį karą. 1992 m. modžahedai užėmė Kabulą, Nadžibula pasislėpė JT būstinėje, o komunistinis režimas nuverstas. Buvo paskelbta Islamiškoji Afganistano Valstybė.
Naujai vyriausybei nepavyko įvesti šalyje tvarkos ir tai sudarė sąlygas augti ypač ekstremistinėms grupuotėms, tarp kurių buvo Mulos Omaro vadovaujami talibai. Jie siekė utopinės islamo principais valdomos valstybės įsteigimo ir rengė karius kovoti šventąjį karą. 1996 m. talibams pavyko paimti valdžią didžiojoje šalies dalyje. Jų valdymo metu Afganistanas buvo pavadintas Islamiškuoju Emyratu. Šalyje vyko žudynės, nukreiptos prieš etnines (hazarus) ir religines (šiitus) mažumas, kankinimai. Moterų teisės buvo stipriai suvaržytos ir paremtos Korano priesaikais bei ekstremaliu jų traktavimu. thumb|Hamidas Karzajus Per kelis metus talibams pavyko paimti valdžią beveik visoje šalyje ir beveik pabaigti karą. Vienintelė pasipriešinimo jėga buvo Achmado Šacho Masudo armija, įsitvirtinusi šiaurės rytų Afganistane ir tęsusi pilietinį karą. 2001 m. Masudas buvo nužudytas, o po trijų dienų rugsėjo 11 d., įvyko išpuoliai Niujorke. Kadangi už šių išpuolių stovėjo tampriai su talibais susijęs Osama bin Ladenas, JAV surengė karinę operaciją prieš Talibaną ir taip pradėjo dar vieną Afganistano karą. Tais pačiais metais talibų vyriausybė buvo nuversta ir pradėta formuoti nauja vyriausybė, vadovaujama Hamid Karzai. Visiškai talibų sutriuškinti nepavyko, daug jų pajėgų pasitraukė į gretimą Pakistaną.
Per pastaruosius dešimtmečius Afganistanas buvo vystomas demokratizacijos keliu, į šalį grąžinami pabėgėliai. Šalies atsigavimui ir naujam kūrimui labai trukdė ilgi dešimtmečiai karo, investicijų trūkumas ir besitęsiantys talibų išpuoliai iš Pakistano. Šalis lieka viena iš skurdžiausių pasaulio valstybių.
2O21 m. iš Afganistano pasitraukė JAV ir sąjungininkų pajėgos, šalies kontrolę perėmė Talibanas.
OFK Bar
Baro OFK – Juodkalnijos futbolo klubas iš Baro.
istorija
Klubas įkurtas 2001 m. Iš pradžių rungtyniavo regioninėse lygose, o 2010 m. debiutavo aukščiausioje šalies lygoje.
2010–2011 m. sezone Pirmoje lygoje liko paskutiniai, dvyliktoje vietoje. Po sezono perkelti į žemesnė lygą.
Sezonai
Šaltiniai:
Griškabūdžio šventoriaus I koplyčia
Griškabūdžio šventoriaus I koplyčia – koplyčia Griškabūdyje, Šakių rajono savivaldybėje, viena iš trijų, stovinčių Griškabūdžio bažnyčios šventoriuje. Kartu su bažnyčia, II ir III koplyčiomis, varpine, šventoriaus tvora priklauso paminkliniam statinių kompleksui, 2008 m. įrašytam  į Kultūros vertybių registrą.
Mūrinė, baltai tinkuota koplyčia, stovinti šventoriaus šiaurės rytų kampe (kapinių pusėje), išsiskiria iš kitų istorizmo stilistikos fasadu. Pastatyta XIX a. I pusėje (?), rekonstruota XIX a. II pusėje. Koplyčią sudaro pagrindinio stačiakampio tūrio pastatas ir jo priekyje prišlietas palyginti puošnus portalas. Pagrindinio pastato stogas dvišlaitis, fasado frontono - segmentinis. Abi dalys uždengtos skardos lakštais. Pagrindinio fasado portalo architektūrinio sprendinio visumą sudaro segmentinis frontonas, dviejų tarpsnių puskolonės su kapiteliais, šoniniai tariamieji kontraforsai, profiliuoti karnizai. Fasadus juosia tinkuotas karnizas. Koplyčioje įrengtas cilindrinis skliautas. Įėjimo anga atvira, joje įstatyta geležinė ažūrinė tvorelė. Viduje įrengtos cementinės grindys, plytų mūro tinkuota pakyla. Vidaus sienos ir lubos tinkuotos.
Vytis Čiubrinskas
Vytis Čiubrinskas (g. 1956 m. lapkričio 11 d.) – Lietuvos antropologas, profesorius, humanitarinių mokslų daktaras. Įvairių mokslinių straipsnių autorius, knygų sudarytojas bei autorius.
Tyrimų sritys: transnacionalizmas ir diaspora; etniškumas, nacionalizmas ir kosmopolitizmas; kultūrinis paveldas, socialinė atmintis ir tapatybės politika; pokolonijinių ir posocialistinių transformacijų procesai pasaulyje.
Biografija
Nuo 2003 m. dirba Vytauto Didžiojo universitete, Sociologijos katedroje bei Vilniaus universiteto Orientalistikos centre. Nuo 2007 m. yra Pietų Ilinojaus universiteto Antropologijos departamento (JAV) asocijuotas profesorius.
2013 -2014 m. organizavo ir dalyvavo projekte „1863 m. sukilimo tremtinių kultūrinis paveldas ir lietuviškasis identitetas Rusijos Saratovo krašte“, kurio metu lankė buvusius lietuviškus kaimus Saratovo srityje.
Nuo 2001 m. mokslinio žurnalo Lietuvos etnologija: socialinės antropologijos ir etnologijos studijos vyr. redaktorius.
Iga Świątek
Iga Šviontek (g. 2001 m. gegužės 30 d.) – profesionali tenisininkė iš Lenkijos. 2022 m. balandžio 4 d. žaidėja tapo Moterų teniso asociacijos reitingo lydere.
I. Šviontek yra laimėjusi keturis Didžiojo kirčio turnyrus – Prancūzijos atvirąjį teniso čempionatą 2020, 2022 ir 2023 m., US Open – 2022 m. Ji tapo pirmąja tenisininke iš Lenkijos, vienetų varžybose laimėjusi Didžiojo kirčio turnyrą.
Iš viso per karjerą lenkė yra laimėjusi 13 WTA turo turnyrų.
Biografija
I. Šviontek gimė 2001 m. gegužės 30 d. Varšuvoje. Jos tėtis buvo irkluotojas, dalyvavęs 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
2020 m. lenkė atstovavo savo šaliai vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pasiekė antrąjį etapą.
2021 m., laimėjusi Italijos atvirąjį čempionatą, lenkė pateko į WTA reitingo TOP 10. 2022 m. ji laimėjo WTA Qatar Open ir Indian Wells Masters turnyrus bei pirmą kartą pasiekė reitingo antrąją vietą.
Pasitraukus iš aktyviojo sporto tuometinei reitingo lyderei australei Ashleigh Barty, 2022 m. balandžio 4 d. I. Šviontek tapo geriausia pasaulio žaidėja.
2023 m. lenkė buvo išrinkta „L'Équipe“ geriausia sportininke, o Lenkijoje ją išrinko metų sportininke.
Pamatas
miniatiūra|Nedidelio namo su sekliuoju pamatu ir daugiaaukščio namo su giliuoju pamatu konstrukcijos miniatiūra|Poliniai gilieji pamatai
Pamatas – konstrukcijos elementas, jungiantis jį su grunto pagrindu, skirtas perkelti apkrovas iš konstrukcijos į žemę. Pamatas perduoda ir paskirsto statinio apkrovą pagrindui. Pagal naudojamas statybines medžiagas, dažniausiai įrengiami iš betono arba gelžbetoninio, kartais akmenbetonio, būna monolitiniai arba iš anksto pagamintų surenkamų elementų. Pagal sąlytį su gruntu skiriami seklieji, poliniai ir gilieji pamatai.
Paskirtis
Pamatas užtikrina laikomos konstrukcijos stabilumą:
Pamato konstrukcija
Pamato konstrukciją lemia grunto savybės ir antžeminės pastato dalies apkrovos, gruntinio vandens lygis, grunto pobūdis (molis, žvyras, smėlis, durpės, mišrus gruntas), jo plėtimasis, sezoninio įšalo riba, reljefas. Požeminės konstrukcijos įrengimą lydi apsaugos nuo drėgmės (hidroizoliacijos), apšiltinimo bei kiti pamato paruošimo darbai. Netinkamai įrengtas pamatas lemia laikomos konstrukcijos deformacijas.
Sekliajam pamatui padėti tinkamiausia vieta – negiliai esantis stiprus, nejudintas gruntas. Tokį pamatą užtenka įleisti į gruntą nuo 0,5 m iki 3–5 m gylio. Ant atskiro pamato gali būti pastatoma pavienė kolona, stulpas ar panaši konstrukcija. Priklausomai nuo apkrovos pobūdžio, jo skerspjūvis – kvadratinis arba stačiakampis, laiptuotas arba piramidinis. Ant juostinio pamato statoma siena ar kelių kolonų eilė. Ištisinis, masyvusis pamatas statomas po visu statiniu, kai pamatą veikia ypač didelės apkrovos arba pagrinde slūgsantis gruntas yra silpnas, nestabilus.
Polinis pamatas esant silpnam gruntui įleidžiamas į daugiau kaip 3 m gylį, kur atsiremia į giliai slūgsantį tvirto grunto sluoksnį. Statybinėje aikštelėje pamato poliai įleidžiami pavieniui arba išdėstyti po kelis eilėmis, arba šachmatine tvarka. Vertikaliai arba su nuokrypiu sukaltų polių viršutines dalis apjungia rostverkas.
Gilusis pamatas įleidžiamas į gruntą dešimtis metrų, kad pasiektų reikiamo stiprumo gruntą ir galėtų atlaikyti dideles apkrovas. Tokiam pamatui padaryti į gruntą įleidžiamas ir užbetonuojamas didelio skersmens vamzdis, grunte išgręžiamas ir užpildomas betonu gręžinys ar iškasama ir užbetonuojama siaura gili tranšėja. Konstrukcijos stiprumui padidinti naudojama armatūra, metalo elementai.
Lietuvoje
XIX a. pamatuose tarpai tarp didelių akmenų buvo pripildomi smulkesnių akmenų ir užliejami molio skiediniu. XX a. pradžioje pradėta naudoti cementinį skiedinį, pamatus imta giliau įleisti į gruntą. XX a. viduryje pamatams imta plačiai naudoti akmenbetonį, betoną ir gelžbetonį.
Nyderlandų futbolo varžybos 1960–1961 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1960–1961 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---
Taukai
Taukai – gyvūninės kilmės riebalai, naudojami kaip maistas ar techninėms reikmėms. Taukai gaunami iš naminių gyvulių (kiaulių, arklių, triušių, avių), žvėrių, vandens žinduolių (banginių, ruonių, jūrų vėplių), paukščių (vištų, žąsų, ančių), žuvų (lašišų, silkių, tuno, sardinių).
Maistui Lietuvoje vartotos taukinės (minimos nuo XVI a.). Taukai dažniausiai buvo sūdomi, pridėjus prieskonių susukti į pilvaplėvę, kartais sugrūsti į skrandį paslegiami, parūkomi. Taip pat lydomi, laikomi mediniuose induose arba molinėse puodynėse. Sūdyti taukai arba lydyti žąstaukiai tepti vietoje sviesto. Taukais vietoje aliejaus tepamos keptuvės, skardelės. Taukai taip pat naudojami chemijos, farmacijos, parfumerijos pramonėje, technikoje. Žuvų taukai naudajami organizmo stiprinimui.
Uzana
Aplinkinės Uzanos teritorijos yra tinkamos speleologijai, slidinėjimui ir laipiojimui uolomis. Taip pat galima susipažinti ir su vietos kultūra. Netoliese yra Etaros žmonių atvirasis etnografijos muziejus.
Uzanoje yra randamos retos gėlių rūšys, kurios yra įtrauktos į Tarptautinę raudonąją knygą.
Gibraltaro vyrų futbolo rinktinė
Gibraltaro vyrų futbolo rinktinė – Gibraltarui atstovaujanti futbolo komanda, kontroliuojama Gibraltaro futbolo asociacijos. Nėra pilnateisis FIFA narys. Rinktinė neturi teisės dalyvauti FIFA pasaulio čempionate. Nuo 2013 m. gegužės 24 d. yra UEFA narys, galintis dalyvauti UEFA Europos futbolo čempionatuose. Tai yra mažiausias pagal gyventojų skaičių UEFA narys.
UEFA narystė
2013 m. gegužės 24 d. vykusiame UEFA kongreso Londone metu, prieštaraujant tik Ispanijai ir Baltarusijai, GFA tapo pilnateise UEFA nare. Dėl politinių priežasčių Gibraltaras ir Ispanija nebus kvalifikuojami į tą pačią grupę.
Molėtų krašto muziejus
Istorija
miniatiūra|Molėtų krašto muziejus 2020 m. Muziejus įkurtas 1991 m. birželio 21 d. pirmosios profesionalios rajono muziejininkės Viktorijos Kazlienės iniciatyva. 1989 m. V. Kazlienė pradėjo dirbti Molėtų kultūros namuose ir ieškoti būdų įsteigti muziejų Molėtuose. Idėja kurti muziejų Molėtuose atsirado kartu su Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dvasia. O tai reiškė, kad atėjo laikas žmonėms papasakoti ir parodyti visą tikrą mūsų istoriją, o ne selektyviai atrinktą pagal sovietinius kanonus. Tuometė Molėtų valdžia buvo numačiusi muziejų kurti miesto centre esančiuose senuosiuose turgaus aikštės žydų prekybiniuose pastatuose – Raudonuosiuose mūruose, tačiau užklupusi ekonominė krizė lėmė kitą pasirinkimą. Raudonieji mūrai buvo privatizuoti, o muziejui buvo pasiūlyta naujai atsiradusi palėpė virš kultūros namų pastato.
Nuo 2021 m. muziejui suteikta daugiau patalpų po rekonstrukcijos pastačius naują priestatą iš Pietryčių pusės.
Pirmuoju eksponatų rinkiniu tapo iš molėtiškio Česlovo Stankevičiaus 1990 m. nupirkta senienų kolekcija, kurią sudarė 4270 vnt. Įvertinta ši kolekcija buvo 10 tūkst. rublių. miniatiūra|Senoji Molėtų krašto muziejaus ekspozicija|kairėje Pirmasis įrašas į pirmąją inventorinę fondų apskaitos knygą padarytas 1992 m. sausio 6 d.: knyga K. Bajerčius. Nugirstos šnekos: apsakymėliai mažiesiems. 1937 m. 117 psl. Eksponato šifras: MoKM/ RP 1
1997 m. liepos 6 d. buvo atidaryta pirmoji Molėtų krašto muziejaus pastovioji ekspozicija, kurią galima buvo lankyti iki 2014 m. Kartu su muziejaus atidarymu buvo įsteigtas ir pirmasis Dailės salonas Molėtuose, prekiavęs paveikslais bei suvenyrais. Ekspozicijos architektas – molėtiškis Antanas Šlepikas, konsultantas muziejininkystės klausimais buvo žymus Lietuvos muziejininkas Romualdas Budrys, dailininkai konsultantai – Gintaras Kuzmickas (muziejaus logotipo autorius) ir Mindaugas Jankauskas. Laikinų ekspozicijų (parodų) salė veikė nuo 1995 m., 1999 m. muziejui suteiktos saugyklos patalpos.
Molėtų skulptūrų parkas
1998 m. balandžio 22 d. įvyko oficialus Molėtų skulptūrų parko atidarymas. 1998 m. rugsėjo 24 d. rajono tarybos sprendimu patvirtinamas faktas: „Molėtuose yra muziejaus skyrius – Molėtų skulptūrų parkas.“ Parko įkūrėjai – Dalia Cibauskaitė ir Vygintas Čeikauskas-Mačius – vietą skulptūroms parinko prie Pastovio ežero. Pirmoji parke atsirado Arvydo Ališankos medžio skulptūra „Pintas žmogus“, vėliau to paties autoriaus masyvi pilko granito skulptūra „Valtis“, skulptorės iš Prancūzijos Paulos Gellis-Rebouleau „Mėnulio šviesa“, skulptoriaus iš Lenkijos Zbignievo Romano Macijevskio rusvo granito apibendrintų formų figūra „Be pavadinimo“, skulptoriaus iš Velso Tomo Gilhespy „Tiltas į Molėtus“ ir Kęstučio Musteikio „Akmuo Sizifui“. Pirmuoju profesionaliu Molėtų skulptoriumi vadinamas Aloyzas Smilingis parkui padovanojo granito skulptūrą „Žydėjimas“. 2001 m. visą mėnesį parke vyko atviros skulptorių dirbtuvės, kuriose dalyvavo Nacionalinės premijos laureatai: skulptorius prof. Mindaugas Navakas, kuris sukūrė meno objektą „Grindinys“, dailininkai Svajonė ir Paulius Stanikai, palikę Molėtams meno objektą „Observatorija“. 2011 m. savo metalo plastikos kūrinį „Suolas „lietvamzdis“ Molėtams dovanojo Julius Bučelis, Vytautas Gečas. 2014 m. Viktorijos Kazlienės rūpesčiu buvo surengta trečioji skulptorių stovykla. Parke atsirado Molėtų skulptoriaus Vido Stepanavičiaus juodo granito skulptūra „Lašas“ ir Donato Dovidavičiaus skulptūrinė akmenų kompozicija „Purslas“. miniatiūra|Molėtų skulptūrų parko schema
Dubingių smuklė
2000 m. birželio 28 d. Molėtų rajono tarybos sprendimo žodžiais: „Dubingiuose yra muziejaus skyrius – Dubingių krašto muziejus“ buvo perduota Molėtų krašto muziejui Dubingių smuklė, kurioje iki 2004 m. lapkričio 15 d. veikė kukli ekspozicija.
Stiklo muziejus ir paveikslų galerija
Garbus Balninkų miestelio dailės mokytojas Vl. Miškinis padovanojo Molėtų kraštui 151 savo tapybos darbą. Balninkuose, neveikiančių kultūros namų patalpose, 1998 m. spalio 24 d. buvo atidaryta Vlado Miškinio paveikslų galerija. 2000 m. garsi tautodailininkė, P. Galaunės premijos laureatė, balninkietė Ona Pusvaškytė, sekdama Vl. Miškinio pavyzdžiu, perdavė Molėtų krašto muziejui 40 grafikos darbų (lino raižinių). 2002 m. savo šeimos lietuviško stiklo kolekciją Molėtų krašto muziejui padovanojo kraštietis Kazys Strazdas. Taip Balninkuose atsirado Stiklo muziejus ir paveikslų galerija. 2016 m. Balninkuose buvo įsteigta VŠĮ „Kaimynystės namai“, kuriai Molėtų krašto muziejus deponavo visas Balninkuose sukauptas kolekcijas.
Molėtų dailės galerija
miniatiūra|Molėtų dailės galerija Nuo 2002 m. muziejaus padaliniu tapo Molėtų dailės galerija. Ta pati galerija, pavadinimu „Akcija M“ – buvo įsteigta 1994 m. Pirmieji jos vadovai – Dalia Cibauskaitė ir Vygintas Čeikauskas-Mačius – organizavo profesionalaus meno parodas ir tarptautinius tapybos bei skulptūros simpoziumus. Nuo 2002 m. galerijai vadovauja tapytoja iš Vilniaus Aistė Gabrielė Černiūtė, kuri tęsia veiklą vykdydama profesionalaus meno sklaidą Lietuvoje.
Alantos dvaro muziejus-galerija
miniatiūra|Alantos dvaras Naujasodžio muziejus įregistruotas irgi 2004 m. lapkričio 15 d., 2011 m. įgavo pavadinimą: Alantos dvaro muziejus-galerija. Šis padalinys talpina Palaimintojo Teofiliaus Matulionio ekspoziciją, šių laikų dailininko Vaidoto Žuko meno galeriją, liaudies meistro Jono Matulionio (Matelionio) bei vietinės šviesuolės Elvyros Satkūnaitės ekspozicijas. Retai sutinkamo liaudiško interaktyvumo pavyzdžiu reiktų laikyti žymaus armonikininko, tautodailininko, nagingo medžio drožėjo J. Matulionio (Matelionio) Alantos dvaro muziejui-galerijai dovanotus veikiančius minitechninius visokiausių senųjų amatų modelius.
Ežerų žvejybos muziejus
Ežerų žvejybos muziejus įregistruotas 2004 m. lapkričio 15 d., tačiau šiuo muziejumi nuo jau 1994 m. rūpinasi Alfreda Petrauskienė. Per tą laiką sukaupta vertingų eksponatų: archajiški luotai, senoviniai žuvų gaudymo įrenginiai, žvejų įrangos gamybos įrankiai. Šis muziejus užaugo iš 1988 m. vienoje ūkinėje Mindūnų devynmetės mokyklos patalpoje įkurto žinybinio muziejaus, kurio iniciatorė buvo mokytoja Virginija Mackonienė. Dabar muziejus persikėlęs į naujus medinius pastatus. Sodybos palėpėje įkurta interaktyvi „Kalbančių žuvų“ ekspozicija, kurioje natūralaus dydžio silikoninės žuvys juda ir pasakoja lankytojams apie save. Lietuvos nematerialaus kultūros paveldo vertybė – Senovinis stintelių ir seliavų gaudymas žiemą „sukant bobas“ ant Baltųjų Lakajų ežero –šio muziejaus pasididžiavimas.
Vienuolyno muziejus
miniatiūra|Videniškių vienuolyno muziejus Vienuolyno muziejus atidarytas 2015 m. gegužės 4 d. Videniškiuose. Čia puoselėjamas Palaimintojo Mykolo Giedraičio kultas, formuojamas kunigaikščių Giedraičių istorijos rinkinys, pristatoma čia parašyta senosios lietuvių raštijos knyga Mykolo Olševskio „Broma, atverta ing viečnastį,“ eksponuojama žymios liaudies meistrės V. Giedrytės margučių kolekcija. Didžiausia vertybė, dėl kurios verta važiuoti į Videniškius, yra pats vienuolyno pastatas kartu su šalia esančia bažnyčia. Šiame pastate buvo Regulinių atgailos kanauninkų, Lietuvoje vadintų Baltaisiais augustinais, ordino centras, kitų valstybių reguliniai atgailos kanauninkai buvo valdomi iš Videniškių, vienuolyne yra išlikusios 8 portretinės vienuolyno valdytojų freskos. Atgailos kanauninkų vienuolyno ansamblis – nacionalinės svarbos kultūros paveldo objektas, retas renesanso ir baroko sandūros pavyzdys, turintis vertingų architektūrinių, istorinių, dailės, archeologinių, memorialinių ir sakralinių savybių.
Molėtų krašto tradicinių amatų centras
miniatiūra|Tradicinių amatų centras Molėtų krašto tradicinių amatų centras veiklą pradėjo 2014 m. Amatų centre vystomi amatai: maisto ruošimas, margučių marginimas, pynimas, vilnos vėlimas, mezgimas, puodininkystė, žolininkystė, žvakininkystė, tradicinė žvejyba.
Antano Truskausko medžioklės ir gamtos muziejus
miniatiūra|Antano Truskausko medžioklės ir gamtos muziejus Antano Truskausko medžioklės ir gamtos muziejus atidarytas 2014 m. vasario 22 d. Muziejaus kolekcijoje yra 400 eksponatų, iš jų 158 medžioklės trofėjai, 242 įvairūs apdovanojimai, meno dirbiniai, suvenyrai. Net 21 trofėjas iš geriausių pasaulio trofėjų dešimtuko sąrašų. Eksponatus ruošė vienas geriausių Lietuvoje šios srities specialistų taksidermistas Kęstutis Bybartas. A. Truskausko medžioklės trofėjų kolekcija Mindūnuose atsirado tuometinio Molėtų rajono savivaldybės mero Stasio Žvinio iniciatyva.
Kita veikla
Molėtų krašto muziejuje per visą gyvavimo laikotarpį sukaupta virš 33 tūkst. eksponatų. Didžiąją eksponatų dalį sudaro rajone vykdomų archeologinių kasinėjimų medžiaga, rašto artefaktai.
Ala (dalinys)
Ala ( 'sparnas') – senovės Romos auksiliarijų kariuomenės kavalerijos dalinys. Ala, kurioje tarnaudavo Romos sąjungininkai, būdavo vadinama ala sociorum. Alos vadas – alos prefektas. Alos kavaleristas būdavo vadinamas alarijumi.
Alų pirmtakai atsirado Cezario laikais jo Galijos kampanijų metu. Manoma, tada kiekvieną alą sudarydavo 10 turmų. Alos ( 'sparnas') buvo pavadintos taip dėl to, kad legionų alos mūšyje būdavo naudojamos legiono sparnuose (flanguose).
Principato laikais (30 m. pr. m. e. – 284 m. e. m.) alos buvo Romos armijos elitinė kavalerija. Alų kavaleristai būdavo treniruojami atlikti sudėtingus manevrus. Jie buvo apmokyti veikti didelio masto operacijose ir kautynėse, kur atlikdavo legionus lydinčios kavalerijos vaidmenį (pačiuose legionuose būdavo labai nedaug). Alarijai būdavo šarvuoti grandiniais ar žvyniniais šarvais, dėvėdavo šalmus, labiau apsaugotus nei pėstininkų šalmai, naudodavo ovalų skydą. Alarijų puolamieji ginklai būdavo ietis hasta, kavalerijos kalavijas spata, žymiai ilgesnis už pėstininkų gladijus, ir ilgas durklas. Alarijų elitiškumą rodė ir tai, kad jų alga būdavo 20% didesnė už kohortų kavaleristų ir legionierių algas.
Guoda Perminaitė
Biografija
Kauno sporto mokyklos „Gaja“ auklėtinė. Treneris – Laimutis Šolys. Nuo 2015 metų nuolatinė Lietuvos moterų šachmatų čempionatų dalyvė, 3 vietos laimėtoja (2018 m.). Europos moterų šachmatų klubų taurėje (EWCCC) atstovavo Kauno šachmatų klubui „Margiris“ (2016 m.).
Mažasis Dunojus
Mažasis Dunojus  – upė pietų Slovakijoje; Dunojaus atšaka. Atsišakoja nuo Dunojaus tuoj už Bratislavos. Teka į pietryčius daugmaž lygiagrečiai Dunojui. Įteka (iš dešinės) į jo intaką Vahą ties Kolarovu.
Sausumos plotas, esantis tarp Mažojo Dunojaus ir Dunojaus vadinamas Rugių sala (Žitný ostrov). Jos plotas 1886 km², tai didžiausia upinė sala Europoje. Upės pakrantėse driekiasi lankos, maršos ir užliejami miškai, kurie užliejami Dunojaus potvynių metu.
Didžiausias intakas – Čjerna Voda (kairysis). Mažasis Dunojus yra populiari vandens turizmo trasa.
Kužių valsčius
Kužių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Kužiai.
Istorija
Valsčius gyvavo trumpai po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Kužiai priklausė Šiaulių valsčiui.
Al-Sahel SC (Kuveitas)
„Al Sahel Sporting Club“ – Kuveito futbolo klubas iš Al Kuveito.
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje, kai 1998–1999 m. sezone futbolininkai pasiekė Kuveito emyro taurės finalą.
1995–1996, 2000–2001, 2009–2010 m. sezonuose tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Premjer lygoje. Po pirmojo etapo pateko į silpnųjų grupę. Kovoje dėl išlikimo nusileido varžovams, galutinėje ekipų rikiuotėje užėmė paskutinę vietą.
07 Vestur (moterys)
07 Vestur – Farerų futbolo klubas iš Sandavaguro. Moterų komanda dalyvavo aukščiausiojo diviziono kovose.
Istorija
Merginos dalyvavo Farerų moterų futbolo čempionatuose. 2021 m. pateko į aukščiausią lygą ir joje užėmė 7 vietą.
Kruopių valsčius
Kruopių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kruopiai. Išlikęs XIX a. pab. – XX a. pr. statytas valsčiaus pastatas, kuriame įsikūrusi Kruopių pagrindinė mokykla.
thumb|left|Kruopių valsčiaus būstinės pastatas, Papilės g. 14
Istorija
Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Akmenės rajonui (1 apylinkė) ir Žagarės rajonui (8 apylinkės).
ÍA (moterys)
„ÍA“ moterų futbolo ekipa, o trumpiau ÍA – Islandijos sporto klubo moterų futbolo ekipa iš Akraneso.
Istorija
? m. buvo suburta moterų ekipa.
Anzobo tunelis
thumb|250px|Anzobo tunelis
Anzobo tunelis  – automobilinis tunelis Tadžikistane, kelyje tarp Dušanbės (80 km į šiaurę) ir Chodžento. Nutiestas per Gisaro kalnagūbrį, ilgis 5 km.
Tunelio statybas rėmė Iranas, siekiantis sukurti kokybišką sausumos kelią tarp Teherano ir Pekino.
Nova Topola
Nova Topola – miestas šiaurinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, į šiaurę nuo Bania Lukos, prie Bosanska Gradiškos. Išsidėsčiusi Lijevčės lygumoje. Šiuo metu turi apie 7000 gyventojų.
Pakapės valsčius
Pakapės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Pakapė.
Istorija
Valsčius gyvavo trumpai, iškart po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme. Po II pasaulinio karo Pakapė priklausė Bazilionų valsčiui.
Valtūnų tvenkinys
Valtūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, 2 km į šiaurę nuo Lyduokių miestelio. Sudarytas užtvenkus Siesarties upę (Šventosios intakas) 10,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,04 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 71,7 m. Pietinis krantas aukštas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Į pietus stūkso Felinkos miškas. Į šiaurę įsikūręs Valtūnų kaimas. Tvenkinys yra Siesarties kraštovaizdžio draustinyje.
Tvenkinys įrengtas 2001 m., kai buvo pastatyta 170 kW galios mažoji hidroelektrinė. Yra įrengtas žuvitakis.
ASA 2013 Târgu Mureș
Tirgu Murešo ASA – Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Murešo.
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m., o nuo 2010 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2014–2015 m. sezone rungtyniavo Liga I ir užėmė antrą vietą.
2018 m. paskelbta, kad klubas nutraukia veiklą.
Griškabūdžio šventoriaus III koplyčia
Griškabūdžio šventoriaus III koplyčia – Šakių rajono savivaldybėje, Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčios šventoriuje stovinti koplyčia. Priklauso bažnyčios statinių kompleksui, kuris nuo 2008 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Pastatyta XIX a. pabaigoje, po 1892 m.
Dabartinė Griškabūdžio bažnyčia pastatyta 1796 m. Geležinė tvora su mūro stulpais aplink šventorių pastatyta 1927-1931 m. III koplyčia stovi erdvaus šventoriaus pietvakarių pusėje, tolimajame kampe, nuo gatvės pusės. Viena iš trijų nevienodo stiliaus ir dydžio mūrinių koplyčių.
III koplyčia neogotikos stiliaus, sumūryta iš raudonų plytų. Ji yra didesnė už kitas dvi kampines balto mūro koplyčias ir už jas aukštesnė. Koplyčios pastatas kompaktinis, stačiakampio plano, su žemesniu priestatu vakarų fasade (į gatvės pusę), 1 aukšto, su rūsiu. Stogas dvišlaitis, dengtas skardos lakštais. Langų ir durų angos su segmentinėmis sąramomis, nišos po langais stačiakampės. Raudonų plytų mūro kampiniai piliastrai su profiliuotais kapiteliais. Fasadus puošia dekoratyvios arkinės nišos, frontonų šlaitų karnizai, trikampės ir stačiakampės tinkuotos nišutės. Plytų mūro sienos su rievėtomis siūlėmis. Koplyčia stovi ant akmenų ir plytų mūro pamato su profiliuotu cokoliu. Rūsyje sumūrytas cilindrinis skliautas. Koplyčioje įtaisytos dvivėrės medinės įstiklintos durys, papuoštos medinių profiliuotų, rombu sukaltų lentų įsprūdomis, apkaltomis stambiomis kalvio darbo vinimis. Lubos apkaltos medinėmis lentomis rombo ornamentu, centre - medinė tekinta rozetė su mediniu tekintu bumbulu. Vidaus sienos tinkuotos, grindys sudėtos iš keraminių plytelių.
2023 m. duomenimis, koplyčios interjeras buvo sunykęs, užgriozdintas statybinio laužo. Vidaus erdvė vientisa, be grindų, su atvira rūsio duobe, cokolio fragmentais.
Sebastian Münster
Sebastianas Miunsteris (1488 m. sausio 20 d. Ingelheime – 1552 m. gegužės 26 d. Bazelyje) – vokiečių kartografas, kosmografas. Nuo 1544 m. daug kartų išleido pasaulio aprašymo atlasą „Cosmographia“.
Biografija
Gimė 1488 m. Ingelheime, netoli Mainco. 1505 m. įstojo į pranciškonų ordiną. 1518 m. baigė Tiubingeno universitetą. 1529 m. paliko pranciškonus, tapo liuteronu ir persikėlė dirbti į Bazelį, kurį valdė reformatai.
Žemėlapiai
1544 m. išleido „Cosmographia“ – pirmąjį vokišką pasaulio aprašymą. Kai kuriuose žemėlapiuose buvo pavaizduota ir Lietuva.
Šakynos valsčius
Šakynos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Šakyna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a., ne vėliau kaip 1863 m. Vėliau panaikintas, bet minimas minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme. Netrukus valsčius galutinai panaikintas, kadangi 1923 m. Šakyna jau priklausė Gruzdžių valsčiui.
Ancijus
Ancijus  – miestas vidurio Italijoje, Lacijaus srityje, Tirėnų jūros pakrantėje, 57 km į pietus nuo Romos. Jūrų uostas (prekyba, žvejyba, jachtų prieplauka, keltų linija į Poncos salas). Maisto (žuvies apdirbimo), chemijos pramonė. Pajūrio kurortas.
Jūros pakrantėje yra daug senovės Romos didikų vilų liekanų, viena iš jų identifikuota kaip imperatoriaus Nerono (joje rasta vertingų meno kūrinių, iš jų – senovės graikų Apolono skulptūra), taip pat yra romėnų uosto ir teatro liekanos. Rasta daug skulptūrų, keramikos dirbinių ir kt. 8 km nuo Ancijaus trykšta karštosios versmės.
Istorija
Pasak legendos, Ancijus įkurtas Odisėjo sūnaus Antėjo. Nuo V a. pr. m. e. iki romėnų užkariavimo miestas buvo volskų sostinė. 338 m. pr. m. e. miestą užėmė romėnai ir vadino Ancijumi. Miestas tapo romėnų valdovų ir didikų poilsiaviete. Ancijuje gimė Romos imperatoriai Kaligula ir Neronas. 59 m. Neronas įkūrė uostą.
Žlugus Romos imperijai miesto reikšmė sumenko, jis buvo nuniokotas arabų antpuolių. 1698 m. popiežių Inocento XII ir Klemenso XI iniciatyva pastatytas naujas uostas, Ancijus tapo svarbiu prekybos centru ir kurortu. 1944 m. sausio – gegužės mėn. prie Ancijaus išsilaipinus Didžiosios Britanijos ir JAV desantui vyko smarkūs mūšiai su vokiečių kariuomene, užtverusia Sąjungininkams kelią iš pietų Italijos į Romą.
FC Spaeri
Tbilisio „Spaeri“ – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio.
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. Pradėjo nuo regioninių pirmenybių. 2019 m. rungtyniavo Ketvirtoje lygoje.
2020 m. rungtyniavo Trečioje lygoje. 2021 m. tapo Trečios lygos nugalėtojais.
2022 m. rungtyniavo Antroje lygoje ir užėmė antrą vietą. Rungtyniavo pereinamosiose rungtynėse dėl patekimo į aukščiausią lygą, tačiau nepavyko nugalėti varžovų. Pirmosiose rungtynėse, įvykusiose 2022 m. gruodžio 8 d., FC Gagra nugalėjo „Spaeri“ klubą rezultatu 2:0. Atsakomosioe rungtynėse, įvykusiose 2022 m. gruodžio 12 d. po pagrindinio laiko rezultatu 2:0 pirmavo „Spaeri“. Pratęsimo metu ekipos apsikeitė įvarčiais ir pagrindinis laikas baigėsi rezultatu 3:1. Baudinių serijoje tikslesni buvo FC Gagra futbolininkai, nugalėję 5-4, išsaugojo vietą stipriausioje šalies lygoje.
Sezonai
Legenda:
Sudėtis
2022 m. gruodžio 27 d.
(C)
Lenkijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Finalo rungtynės
--
Sefardai
thumb|250px|Seradų šeima. [[Misjoneso provincija, Argentina, XX a. pr.]] Sefardai (, isp. žyd. Sefaradies) – žydai, viduramžiais gyvenę dabartinėje Ispanijoje ir Portugalijoje, bei jų palikuonys, tradiciškai vartoję arba tebevartojantis ladino kalbą (ispanų kalbos forma). Turi savitą literatūrą, religinius papročius (kitaip nei aškenaziai, sefardai laikosi ne Palestinos, bet Babilono žydų ritualų; sefardais pradedami vadinti ir kitų kraštų kilmės žydai, perėmę sefardų ritualus). Dabar didžiausios sefardų bendruomenės gyvena Izraelyje, Prancūzijoje, JAV, Ispanijoje, Argentinoje, Brazilijoje.
Žodis sefardai kildinamas iš biblinės šalies Sefarado, kuri tapatinama su Ispanija.
Kad žydų būta Pirėnų pusiasalyje, liudijama jau romėnų šaltiniuose. Ten jie galėję pasitraukti vengdami Babilono nelaisvės, vėliau pakliūti kaip prekeiviai. Pirėnų pusiasalį užėmus vizigotams ir šiems atsivertus į katalikybę, prasidėjo žydų persekiojimas, ėmimas į vergiją – šie bėgo į Šiaurės Afriką ir kolaboravo su musulmonais. VIII a. musulmonams įkūrus al Andalūziją, sefardų kultūra suklestėjo, žydai smarkiai prisidėjo plėtojant mauriškąją kultūrą – dirbo gytytojais, vertėjais, prekybininkais, mokslininkais. XI–XII a. žydų ir musulmonų santykiai ėmė prastėti, o rekonkistos laikais nemažai žydų pasitarnavo krikščionims, padėdami užkariauti arabų valdas.
Iki XV a. didelės žydų bendruomenės gyveno Pirėnų pusiasalyje, sukūrė savitą kultūrą, perėmė ispanų kalbą. Dalis jų, prisitaikydami prie krikščionių spaudimo, atsivertė į krikščionybę (vadinamieji converso). 1492 m. kovo 31 d. Ispanijos valdovai – Izabelė I ir Fernandas II – pasirašė įsaką, kuriuo įpareigojo iš Kastilijos ir Aragono karalystės ištremti visus žydus. Pirėnų pusiasalio žydai arba turėjo priimti katalikybę, arba išsikeldinti iš šalies. Skaičiuojama, kad į krikščionybę perėjo ~200 000 žydų, kiti išsikėlė arba buvo išvaryti.
1492 m. daug sefardų perbėgo į Portugaliją. Iš Pirėnų pusiasalio sefardai ėmė keltis į įvairius kraštus: vieni patraukė į Viduržemio jūros pakrantes, ypač į Osmanų, kurie buvo palankūs žydams, valdas: Maroką, Egiptą, Graikiją, Turkiją, Balkanus, Siriją, kiti persikėlė į Ispanijos bei Portugalijos valdas Lotynų Amerikoje (į Braziliją, Kolumbiją, Meksiką, Venesuelą ir kt.), vėliau dalis išvyko į Nyderlandus ir kitas Europos šalis, JAV. Mažesnioji dalis sefardų liko Pirėnų pusiasalyje kaip atsivertėliai į krikščionybę (conversos), iš jų dalis slapta praktikavo judaizmą (vadinamieji marranos).
Sefardų bendruomenė vėl smarkiai išskaidyta XX a.: per Holokaustą sunaikintos didelės Graikijos, Jugoslavijos, Bulgarijos bendruomenės, tuo tarpu Šiaurės Afrikoje žydai nukentėjo mažiau. Visgi, XX a. vid. kilus Alžyro, Maroko, Tuniso nepriklausomybės kovoms, daugelis jų pasitraukė į Prancūziją, Ispaniją. Sukūrus Izraelio valstybę, dalis pasaulio sefardų pasitraukė į ją.
~20 % šiuolaikinės Ispanijos gyventojų genetiškai yra kilę iš sefardų. Uždara sefardų (vadiniamųjų šuetų) bendruomenė (~18 000 žmonių) išliko Maljorkoje.
FK Ave.Ko. Kalveliai
'''Kalvelių FK „Ave. Ko“''' – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus rajono, Kalvelių kaimo.
Ganyadjigova
Pasakojama, kad Ganyadjigova keliaujanti suteikdama įvairiems dalykams pavadinimus, sodindama medžius. Pasitelkusi klastą, ji nužudo įvairius gyvūnus, taip pademonstruodama savo stiprią orendą. Kelionių pabaigoje Ganyadjigova įplieskia pavojingą ugnį, bet Gaasyendietha, ugnimi alsuojąs drakonas, nužudo Ganyadjigovą, taip įrodydamas turįs daugiau orendos.
FK Ave.Ko. Kalveliai
Istorija
Vilniaus rajono Kalvelių kaime 1995 m. susibūrė futbolo entuziastai ir organizuodavo rungtynes tarp miestelių ir kaimų. Dažnai lankėsi Šumske ir Nemenčinėje. Kalvelių futbolininkams labai imponavo italų futbolo rinktinės žaidimas, todėl buvo nuspręsta, kad komanda bus pavadinta „Italija”. Komandos kapitonu buvo išrinktas Robert Petrosian. Tuo metu komanda žaisdavo dėvėdami baltus marškinėlius, o numeriai būdavo mėlyni.
Per 1995 metus buvo sužaista daug draugiškų rungtynių. Futbolas Kalveliuose atsigavo. Padaugėjo sirgalių ir norinčių žaisti futbolą žmonių. Tai buvo mažas žingsnis formuojant komandą, organizuojant varžybas.
Pirmą oficialų turnyrą organizavo kunigas iš Šumsko parapijos Dariušas Stančikas. Vėliau kunigas pasiūlė komandą pavadinti „Ave. Ko.“. O tai turėtų reikšti, „Ave“ – tai tegyvuoja, o „Ko“ – tai sutrumpintas Kalvelių kaimo pavadinimas (lenkų kalba Kowalczuki). „Tegyvuoja Kalveliai“ – taip skamba pilnas komandos pavadinimas.
2008 m. vasario 6 d. oficialiai įregistruotas Kalvelių futbolo klubo pavadinimas „Ave. Ko.“.
2012 m. komanda dalyvavo LFF taurės turnyre ir pateko į šešioliktfinalį, kur susigrūmė Nemenčinės stadione su Pirmos lygos dalyviais FK Nevėžis Kėdainiai. Prieš tokio kalibro varžovą „Ave. Ko.“ nesugebėjo atsilaikyti ir turėjo pripažinti jų pranašumą.
Logotipas, spalvinė gama
Dabartiniame logotipe yra juosta su užrašu „SK AVE.KO.“ – tai sporto klubo pavadinimas. Yra kamuolys ir mėlyname skyde matosi kaimo siluetas.
Spalvinė gama
Komanda žaidžia mėlynomis sportinėmis formomis: mėlyni marškinėliai, šortai ir kojinės. Svečiuose kartais žaidžia baltomis aprangomis.
Sudėtis
Sudėtis 2017 m. lapkričio 10 d.:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Ekonominio saugumo tarnyba
Rusijos Federacijos FSB Ekonominio saugumo tarnyba (Служба экономической безопастности; СЭБ) - tarnybos veikla nukreipta į kontržvalgybinį pramonės įmonių, transporto, finansinių įmonių - įstaigų, Vidaus reikalų ministerijos, Teisingumo ministerijos, Ypatingųjų situacijų ministerijos aptarnavimą. Taip pat į jų veiklos sritį patenka kova su kontrabanda ir nelegalia narkotikų prekyba. Tarnyba didelį dėmesį skiria strateginiams valstybiniams pramonės objektams, oro uostams, jūrų uostams, geležinkeliams, bankams ir kitiems finansų sektoriams.
Šaltiniai
FSB struktūra
Virkščių I tvenkinys
Virkščių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Želvos, Virkščių kaime. Sudarytas užtvenkus Šešuolos upę (Siesarties intakas) 3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,07 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 99 m. Krantai daugiausia aukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Tvenkinys įrengtas 1975 m.
Alvydas Kirvėla
Alvydas Kirvėla (g. 1955 m. liepos 17 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis veikėjas, pedagogas.
Éderzito António Macedo Lopes
Ederzitas Antonijus Masedas Lopešas, trump. Ederis (g. 1987 m. gruodžio 22 d. Bisau) – Bisau Gvinėjoje gimęs Portugalijos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje Prancūzijos klube Lille OSC bei Portugalijos rinktinėje.
Alvydas Kirvėla
Biografija
1973 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą. 1973–1977 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo išsilavinimą. 1977–1984 m. buvo Svėdasų vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1984–1985 m. – direktoriaus pavaduotojas ugdymui. Nuo 1985 m. yra Svėdasų vidurinės mokyklos direktorius.
Éderzito António Macedo Lopes
Futbolininko karjerą pradėjo 1999 m. ADC Adémia jaunimo komandoje. Yra žaidęs FC Oliveira do Hospital, GD Tourizense, A. Académica de Coimbra OAF, SC Braga, Swansea City AFC. Nuo 2016 m. atstovauja Lille OSC komandai.
Vladas Radziulis
Vladas Radziulis (1913 m. balandžio 24 d. Narsutiškėje, dab. Ignalinos raj. – 1986 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Vilniaus krašto lietuvių poetas ir prozininkas, pedagogas.
Éderzito António Macedo Lopes
2012 m. debiutavo Portugalijos rinktinėje, kuriai atstovavo 2014 m. pasaulio taurėje. Euro 2016 m. čempionato finalinėse rungtynėse prieš Prancūziją pelnė vienintelį rungtynių įvartį.
Vladas Radziulis
Biografija
Mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, po jos baigimo 1935–39 m. studijavo teisę Stepono Batoro universitete Vilniuje. Dirbo pedagoginį darbą. 1963 m. baigė Vilniaus V.Kapsuko universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1944–73 m. buvo skiriamas Švenčionių gimnazijos direktoriumi, vėliau mokytojavo Vilniuje.
Nuo 1933 m. bendradarbiavo spaudoje, daug rašė pedagoginiais klausimais. Slapyvardžiais ''Vl. Diemedys, Lankutis, Anicetas Lapaitis'' dalyvavo literatūrinėje veikloje, išleido kelias poezijos ir prozos knygas. Vienkartinio leidinio „Kalėdų žvaigždė“ (1938 m.) redaktorius. Kūrybai būdingi Vilniaus krašto etnografiniai vaizdai, sodri kalba.
Éderzito António Macedo Lopes
Tarptautinė karjera
Éder pasirinko atstovauti Portugalijos rinktinei. 2012 m. rugpjūčio mėn. buvo pakviestas į 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes prieš Liuksemburgą. Rungtynėse nežaidė. Debiutavo rugsėjo 11 d., paskutinėse rungtynių prieš Azerbaidžaną minutėse, pakeitęs Hélder Postiga.
Žaidė 2014 m. pasaulio taurėje.
Savo pirmąjį įvartį pelnė draugiškose rungtynėse prieš Italiją 2015 m. birželio 16 d. Stade de Genève stadione.
FC Victoria Brănești
Breneščio „Victoria“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Breneščio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1968 m.
2010–2011 m. sezone pateko į auškčiausią šalies lygą. Liga I sezonas klostėsi nesėkmingai ir jie liko tarp prasčiausių.
O žlugo 2012 m.
Claude Bernard
Harvardo universiteto istorikas Airomas Bernardas Cowenas jį yra pavadinęs „vienu svarbiausių mokslo žmonių“.
Bernaras gimė 1813 m. Sen Žiuljeno kaime netoli Vilfranšo prie Sonos. Mokėsi miesto jėzuitų mokykloje, mokslus tęsė Liono koledže, kurį netrukus paliko ir tapo vaistininko padėjėju. Nepaisant religinio išsilavinimo, Bernardas buvo agnostikas. Laisvalaikiu jis atsidėjo komedijų vodevilių rašymui, o sulaukta sėkmė paskatino jį pamėginti penkių veiksmų dramą „ Arturas de Bretanė“.
1834 m., sulaukęs dvidešimt vienerių, jis išvyko į Paryžių, kartu pasiimdamas savo kūrinį, tikėdamasis padaryti įspūdį Markui Žerardenui, tačiau kritikas atgrasė jį rinktis literatūrinę profesiją ir paskatino geriau rinktis medicinos studijas. Bernaras paklausė jo patarimo ir netruko tapti stažuotoju Hôtel-Dieu de Paris ligoninėje. Ten užmezgė ryšius su puikiu fiziologu Fransua Mažendžiu, dirbusiu ten gydytoju. 1841 m. Bernaras tapo Prancūzijos koledžo laborantu.
thumb|200px|left|Atminimo lenta Paryžiuje, žyminti Klodo Bernaro laboratorijos 1847-1878 m. vietą. 1845 m. Bernaras, bendradarbiui padedant, iš išskaičiavimo susituokė su Mari Fransuaz Marten. Jos kraitis padėjo finansuoti Bernaro eksperimentus. 1847 m. Bernaras buvo paskirtas kolegijos profesoriaus pavaduotoju, o 1855 m. pats tapo profesoriumi. Tuo metu jo tyrimų sritis nebuvo laikoma vertinga, tad jam paskirta laboratorija buvo tiesiog rūsys. Situacija pasikeitė po Bernaro pokalbiu su Napoleonu III. 1864 m. Nacionaliniame gamtos istorijos muziejuje buvo įrengta laboratorija. Tuo pat metu Napoleonas III įsteigė profesūrą, kurios Bernaras ėmėsi, palikęs Sorbonos universitetą. 1868 m. Bernaras tapo Prancūzų akademijos nariu ir paskirtas Švedijos karališkosios mokslų akademijos užsieniečiu nariu.
Bernarui 1878 m. vasario 10 d. mirus, pirmąkart mokslininkui Prancūzijoje surengtos viešos laidotuvės. Tai buvo garbė, kuri niekada anksčiau nebuvo suteikta mokslininkui Prancūzijoje. Palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
1968 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1968 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 35-asis Lietuvos vyrų ir 21-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Čempionato eiga
35-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 1968 m. gegužės 3 – gegužės 24 d. Vilniuje. Čempionate žaidė 15 dalyvių: penki vilniečiai, penki kauniečiai, trys klaipėdiečiai ir po vieną žaidėją iš Šiaulių bei Panevėžio. Praėjusių metų čempionato prizininkai dalyvavo visi.
Čempionato pabaiga buvo intriguojanti. Prieš paskutinį ratą, žaidžiant atidėtas partijas, kaunietis Kęstutis Kaunas įveikė klaipėdietį Michailą Kozlovą ir į turnyro lentelę, įsirašęs ketvirtąją pergalę iš eilės, įsitvirtino lyderių ketverte, kuriame dar buvo Vladas Mikėnas, Borisas Rumiancevas ir Algimantas Butnorius.
Kitas Kauno meistras Mečislovas Ostrauskas bandė palaužti vilniečio Donato Lapienio pasipriešinimą, bet tai jam nepavyko: 107 ėjmus trukusi partija baigėsi lygiosiomis.
Paskutiniame rate Vladas Mikėnas savo partiją su Isaku Vistaneckiu baigė lygiosiomis ir surinkęs 10 taškų, laukė, kaip baigsis varžovų partijos. Jį galėjo pavyti Kęstutis Kaunas, kuris žaidė su Mečislovu Ostrausku, tačiau ši partija baigėsi lygiosiomis, ir K. Kaunas surinkęs 9,5 taško atsiliko nuo lyderio. Dabar viskas priklausė nuo kauniečio meistro Algimanto Butnoriaus partijos su vilniečiu, kandidatu į meistrus Paulu Rubinu. Laimėjęs šią partiją, A. Butnorius galėjo surinkti 10,5 taško ir laimėti čempionatą, bet su šia užduotimi susidoroti nepajėgė: partijoje prieš atkakliai besigynusį varžovą, prarado iniciatyvą ir, nenorėdamas rizikuoti, pats pasiūlė lygiąsias. Tai leido A. Butnoriui surinkti 10 taškų ir pasivyti V. Mikėną ir tikėtis jį įveikti per papildomą mačą.
Lietuvos šachmatų čempionato bronza atiteko Kęstučiui Kaunui (9,5 tšk.). Borisas Rumiancevas, baigęs savo partiją su Reinhardu Barstačiu lygiosiomis, užsitikrino 4-ą vietą (9 tšk.). Penktas liko Reinhardas Barstatis (8,5 tšk.).
Papildomas 4-ių partijų mačas dėl 1-os vietos tarp Vlado Mikėno ir Algimanto Butnoriaus įvyko Vilniuje 1968 m. liepos 20-22 d.: nugalėjo V.Mikėnas 2,5-0,5. Vladas Mikėnas 12-ą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
21-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko 1968 m. gegužės 3 – gegužės 19 d. Vilniuje.
Rezultatai
Nugalėjo Vilhelmina Kaušilaitė, apgynusi pernai iškovotą titulą (8 tšk. iš 9). Ji Lietuvos šachmatų čempione tapo trečią kartą. Antra, kaip ir pernai liko Marija Kartanaitė -2-a (7,5 tšk.), trečia Ilana Rozentalienė(5,5 tšk.).
Griškabūdžio šventoriaus II koplyčia
Griškabūdžio šventoriaus II koplyčia – koplyčia Griškabūdyje, Šakių rajono savivaldybėje, viena iš trijų, stovinčių Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčios šventoriuje. Priklauso paminkliniam bažnyčios statinių kompleksui.
Antroji koplyčia 2008 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą. Ji mūrinė, baltai tinkuota, stovinti šventoriaus pietryčių kampe, geležinės tvoros su mūro stulpais ašyje, parapijos kapinių pusėje. Seniausia iš šventoriaus koplyčių. Kuklus, nedidelis, pasagos plano statinys, kuris galėjo būti pastatytas XIX a. pirmojoje pusėje. Manoma, kad tai viena iš buvusių keturių kampinių koplyčių, skirtų Dievo Kūno procesijai. Statinys vienos patalpos. Stogo forma dvišlaitė, rytinėje pusėje pusiau kūginė. Stogo dangos medžiaga - skardos lakštai. Vakarų fasade (į bažnyčios pusę) įrengta atvira įėjimo anga su segmentine sąrama. Įėjimą riboja geležinė ažūrinė tvorelė. Viduje įrengtos plytelių grindys, plytų mūro tinkuota pakyla. Pagrindinį fasadą ir frontoną puošia karnizai, nusklembti sienų kampai. Ant stogo įtaisytas metalinis ornamentuotas kryžius. Vidaus sienos ir lubos tinkuotos.
Krepšinio pulsas
VšĮ „Krepšinio pulsas“ valdoma Vilniaus „Rivile“ komanda – tai RKL ir SKL pirmenybėse dalyvaujanti ekipa, kuri savo egzistavimą pradėjo nuo mėgėjų lygos, o šiuo metu yra viena stipriausių trečios pagal pajėgumą Lietuvos krepšinio piramidės lygų komandų.
Istorija
Klubas įkurtas 2010 m., o pirmajame savo sezone „Steko“ vardu pavadintos komandos garbę gynė SKL pirmenybėse gynė draugų kompanija, kuri C lygoje užėmė 50-ąją vietą.
Vis tik, tai netenkino klubo vadovų ambicijų ir kasmet taisant padarytas klaidas, augant kaip organizacijai bei keičiantis žaidėjams komandos rezultatai ėmė kilti: 2011-2012 m. sezone C lygoje buvo pasiektas 1/16 finalo etapas, 2012-2013 m. pirmenybėse iškovotas C lygos auksas, po metų debiutuota B lygoje, kur pasiekta 10 vieta, o jau 2014-2015 m. pirmenybėse iškovotas B lygos sidabras ir kelialapis į stipriausią Vilniaus mieste A lygą.
2017 m. klubo valdoma ekipa debiutavo RKL pirmenybėse, kur „Steko-Rivilės“ pavadinimu startavo B divizione.
2019 m. organizacijos tobulėjimas ir kasmetinis rezultatų gerinimas įprasmintas kol kas skambiausiomis klubo pergalėmis. Vilniaus „Stekas-Rivilė“ iškovojo antrąją vietą RKL B divizione, o tuo pačiu ir bilietą į A divizioną. Vos po mėnesio komanda pasidabino dar vienu medalių komplektu švęsdama pergalę ir stipriausios Vilniaus mėgėjų lygos SKL mažajame finale.
Nyderlandų futbolo varžybos 1961–1962 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1961–1962 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---