cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Semitų kalbos
Etimologija
„Semitų kalbomis“ šią kalbų grupę 1781 m. pavadino filologas August Ludwig von Schlözer pagal biblinį personažą Semą, kuris Senajame Testamente vadinamas aramėjų, asirų, elamitų, chaldėjų ir lidų protėviu.
Kilmė
Semitų kalbos yra semitų-chamitų kalbų šeimos atšaka, kuri, skirtingai nei dauguma kitų šios šeimos atstovių, susiformavo ir vystėsi ne Afrikoje, o Azijoje. Nėra aišku, kada protosemitai atsiskyrė nuo bendro semitų – chamitų kamieno, bet manoma, kad IV tūkst. pr. m. e. jie jau buvo Arabijos pusiasalyje, iš kur ir plito Artimuosiuose Rytuose.
Bazilika (pastatas)
thumb|250px|Bazilikos skerspjūvis thumb|250px|[[Konstantinas I|Konstantino I Šventojo Petro bazilikos planas]] thumb|250px|Šv. Marijos bazilikos Romoje planas
Bazilika ( – karališkoji menė) – stačiakampio plano pastatas su apside, kurio vidų kolonos ar pilioriai skaido į 3, 5, kartais į 7 navas. Centrinė nava platesnė ir aukštesnė už šonines, su langais viršuje, uždengta atskiru dvišlaičiu stogu. Jeigu centrinė nava be langų, toks pastatas vadinamas pseudobazilika.
Istorija
Pirmosios bazilikos statytos Atėnų Agoroje. Po Antrojo punų karo bazilikas pradėjo statyti ir senovės Roma. Imperatorius Konstantinas I, krikščionybei suteikęs valstybinės religijos teises bazilikos architektūrą pritaikė ir bažnyčiai. Nuo IV a. statytos kryžiškosios, nuo IX a. – kryžiškosios kupolinės bazilikos. Ankstyvaisiais viduramžiais prie pagrindinio įėjimo buvo narteksas, navas dengė plokščios lubos arba stogo konstrukcija būdavo paliekama neuždengta. Nuo XI a. mūryti skliautai. Europos šalyse bazilikos statytos iki XX a. Tačiau Bazilikos titulas bažnyčiai suteikiamas nebūtinai dėl to, kad jos architektūra atitinka bazilikos principus.
Muileniečiai
Muileniečiai (Sapindales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės erškėčiažiedžių (Rosidae) poklasio augalų eilė.
Hiuvinkė
Hiuvinkė (, SV Hyvinge) − miestas Suomijoje, Pietų Suomijos provincijoje, Usimos regione, 50 km į šiaurę nuo Helsinkio.
Hiuvinkė garsėja žinomais architektūriniais statiniais − Hiuvinkės bažnyčia, Geležinkelio muziejumi, senu vilnos fabriku.
Istorija
XVI a. šioje vietoje buvo taverna, vadinama Hyvinkäänkylä, kuri buvo pusiaukelėje tarp Helsinkio ir Hemenlinos. Pirmuosiuose mokesčių žiniaraščiuose čia jau buvo pažymėti keli namai.
1861 m. visoje Suomijoje prasidėjus geležinkelių bėgių tiesimui, Hiuvinkės kaimas labai išsiplėtė. Hiuvinkės geležinkelio stotis (aplink ją vystėsi miestas) išliko iki mūsų dienų. 1875 m. geležinkelio atkarpa Hanko−Hiuvinkė tapo pirmuoju privačiu geležinkeliu Suomijoje. XX a. pradžioje Hiuvinkė tapo tarpine stotele išvykstantiems emigrantams į Šiaurės Ameriką.
Hiuvinkę supa pušynai, todėl čia labai švarus oras. 1880 m. Hiuvinkėje buvo atidaryta sanatorija.
Industrializacijos metais Hiuvinkėje buvo atidarytas vilnos fabrikas, kuris dirbo iki 1990 m. Dabar fabriko patalpose rengiamos parodos.
Liberecas
thumb|left|250px|Ještěd kalnas su TV bokštu
Istorija
Liberecas pirmąkart paminėtas 1348 m., priklausė įvairioms didikų šeimoms – Valenšteinams, Galams. Nuo 1579 m. mieste veikia tekstilės pramonė. Miestas pradėjo augti XIX a., tam laikmečiui priklauso svarbiausi pastatai – rotušė (pastatyta 1892 m.), operos rūmai, Šiaurės Bohemijos muziejus. 1850 m. gavo miesto teises. Nuo 1930 m. Liberecas priklausė Vokietijai (kaip Sudetų krašto dalis). XIX a. vykstant pramonės revoliucijai, atsiradus didžiuliams tekstilės fabrikams, miestas nepaprastai suklestėjo. Tarp dviejų pasaulinių karų Liberecas buvo svarbiausias Čekijos vokiečių politinis centras. Vokiečių okupacijos metais jis buvo paverstas Sudetų krašto sostine. Po karo jis vėl tapo svarbiausiu Ūsčio krašto miestu ir turizmo centru.
Ekonomika
Liberecas – nuo XVI a. tekstilės pramonės centras. Išplėtota mašinų, tiksliųjų prietaisų gamyba, metalo apdirbimo, elektrotechnikos, siuvimo, chemijos, odos, statybinių medžiagų, stiklo (stiklinės bižuterijos), poligrafijos, baldų, maisto pramonė. Turizmo centras – prie Libereco yra slidinėjimo trasų. Vyksta tekstilės, stiklo tarptautinės mugės.
Plentai veda į Dečiną, Turnovą, geležinkeliai į Dečiną, Hradec Kralovę.
Kultūra, švietimas
Yra Liberecų technikos universitetas (1953–1995 m. Mašinų gamybos aukštoji mokykla), Operos teatras, Šiaurės Čekijos muziejus, meno galerija, Botanikos sodas ir Zoologijos sodas įkurtas 1907 m.; seniausias Čekijoje.
Joanas Korčinskis
Joanas Korčinskis (1864 m. birželio 25 d. Kijevas – 1935 m. liepos 2 d. Alytus) – stačiatikių dvasininkas, Lietuvos valstybinis veikėjas.
Biografija
1885 m. baigė Kijevo stačiatikių kunigų seminariją, 1885–1888 m. studijavo Maskvos universitete. Įšventintas 1888 m. 1888–1915 m. šventikas, tikybos mokytojas Kijevo, Gardino gubernijose. Nuo 1919 m. gyveno Lietuvoje. 1919–1921 m. – Lietuvos kariuomenės baltarusių karinių dalinių stačiatikių kapelionas. 1919–1920 m. Lietuvos Tarybos narys. 1923–1929 m. Lietuvos stačiatikių vyskupijos tarybos pirmininkas, 1926–1935 m. Lietuvos kariuomenės stačiatikių karo kapelionas. Domėjosi Lietuvos istorija, 1930 m. parašė knygą „Vytautas Didysis“.
Grammy apdovanojimas
„Grammy“ apdovanojimas  – apdovanojimas, teikiamas už pasiekimus muzikoje, kurį nuo 1959 m. teikia JAV Garso įrašų akademija Los Andžele. Apdovanojimai apima 110 kategorijų, pavyzdžiui, geriausias dainininkas, kompozitorius, garso režisierius, prodiuseris ir kt. 2008 m. vasario 10 d. buvo įteiktas 50-asis „Grammy“ apdovanojimas.
„Grammy“ laikomas prestižiniu apdovanojimu muzikos pasaulyje ir vienu geriausių menininko kūrybos įvertinimų. Šis apdovanojimas lyginamas su „Oskaro“ apdovanojimu filmų pramonėje.
Atlikėjai, laimėję daugiausia Grammy apdovanojimų
Rekordas už daugiausiai laimėtų Grammy apdovanojimų šiuo metu priklauso Georg Solti, vengrų ir britų kilmės dirigentui, kuris 22 metus dirigavo Čikagos simfoniniam orkestrui. Iš 74 nominacijų jis laimėjo 31, taip pat 1996 m. gavo Grammy už viso gyvenimo pasiekimus.
Daugiausiai laimėtų Grammy per vieną vakarą
Rekordu už daugiausiai laimėtų Grammy per vieną vakarą dalinasi Michael Jackson ir Santana, laimėję po aštuonis.
Daugiausiai kartų nominuoti
Rekordas už daugiausiai kartų būti nuominuotam Grammy apdovanojimui priklauso Quincy Jones, kuris buvo nominuotas 79 kartus.
Daugiausiai nominacijų per vieną naktį
Rekordas už daugiausiai nominacijų per vieną naktį priklauso Michael Jackson, kuris buvo nominuotas 12 kartų.
Kigalis
Kigalis  – Ruandos sostinė ir didžiausias miestas. Išsidėstęs šalies centrinėje dalyje, 1300–1600 m aukštyje, 1962 m. Ruandai iškovojus nepriklausomybę tapo svarbiausiu ekonominiu, politiniu ir kultūriniu centru.
Istorija
Kigalis įkurtas vokiečių kolonistų 1907 m. Tačiau sostine tapo tik 1962 m. Tradicinė karaliaus sostinė buvo Njanzoje, o kolonijinė administracija buvo įsikūrusi Butarėje. Ruandai tapus nepriklausoma šalimi, Kigalis pasirinktas sostine, nes buvo šalies centre. Miestas netrukus pradėjo sparčiai augti ir greitai tapo Ruandos kultūriniu ir ekonominiu centru. 1994 m. balandžio 7 d. Kigalyje įvyko kruvinos Ruandos genocido žudynės.
Ekonomika ir susisiekimas
Netoli miesto išgaunamas ir apdirbamas kasiteritas. Odos apdirbimas, avalynės, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse vystomas žemės ūkis. Šalia miesto yra tarptautinis Kigalio oro uostas, iš kurio vyksta reisai į Nairobį, Adis Abebą, Briuselį, Bužumbūrą ir Johanesburgą. Tačiau tėra tik vienas vietinis reisas į Kjangugu. Iš Kigalio keliai veda į didžiausius šalies ir aplinkinių valstybių miestus. Yra universitetas, keli institutai.
Nerijus Gudaitis
Nerijus Gudaitis (g. 1968 m. gruodžio 2 d. Mažeikiuose) – Lietuvos futbolo žaidėjas ir treneris.
Šiuo metu treniruoja FK Mažeikiai futbolo klubą. Žaidė Lietuvos vyrų futbolo rinktinėje (10 rungtynių), dvejose iš jų buvo komandos kapitonu (1995 m. kovo 15 d. rungtynėse su Lenkija, bei 1995 m. gegužės 17 d. rungtynėse su Graikija).
1995 m. su Mažeikių ROMAR klubu A lygoje užėmė trečią vietą. Buvo komandos kapitonas.
1995 m. pateko į autoavariją, per stebuklą liko gyvas. Tais pačiais metais iširo Mažeikių ROMAR klubas. Po šių įvykių N. Gudaitis baigė profesionalo karjerą, pradėjo treniruoti vaikų komandas.
Popiežiaus abdikcija
Popiežiaus abdikcija Romos Katalikų Bažnyčios teisėje - Popiežiaus atsistatydinimas iš pareigų.
1294 m. Popiežius Celestinas V į kanonų teisę įtraukė teisę atsistatydinti iš popiežiaus pareigų ir pats ja pasinaudojo (po maždaug 5 mėnesių nuo išrinkimo Popiežiumi). Prieš išrinkimą jis buvo eremitas ir laikė save nevertu popiežystės.
Prieš popiežių Celestiną V buvo keli abdikcijos atvejai, tačiau tiksli informacija apie tai nėra išlikusi. Kai kurių mokslininkų nuomone, Popiežius Marcelinas atsistatydino 308 m., o popiežius Liberijus - 366 m., tačiau tai nėra tiksliai įrodyta. Keli kiti atvejai žinomi tiksliau. 1044 m. atsistatydino popiežius Benediktas IX, o 1046 m. Grigalius VI, kuri greičiausiai nepagrįstai buvo apkaltintas simonija.
Tubmanburgas
Gyventojai – vajai, golai, mandinkai.
Istorija
Antrojo Liberijos pilietinio karo metu Tubmanburgas buvo sukilėlių prieš Teiloro valdžią būstinė.
Raimondas Kašauskas
Aleksandras Raimondas Kašauskas (g. 1934 m. spalio 10 d. Birikuose, Telšių valsčius) – Lietuvos rašytojas.
Biografija
Brolis Stasys Kašauskas, žmona Vanda Kašauskienė.
Baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą. 1958 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1954–1968 m. dirbo žurnalų „Genys“, 1969–1970 m. „Pergalė“ redakcijose, 1970–1973 m. LSSR rašytojų sąjungoje. Nuo 1961 m. rašytojų sąjungos narys.
Kūryba
Apsakymuose vaizduojama kaimo buitis ir inteligentų išgyvenimai. Apysakose vyrauja dorinės problemos, meilės, išdavystės, atsakomybės, prieraišumo žemei motyvai. Romanuose daugiausia vaizduojama kaimo kasdienybė, šviesesnės būties ieškančio individo dvasios kolizijos. Prozoje sukūrė simbolinį, apibendrintą žemaičių miestelį Juodsodę. Kūryboje siekiama iškelti konfliktiškus XX a. 6-9 dešimtmečio Lietuvos kaimo gyvenimo aspektus, derinama epinė naracija ir psichologiškumas. Parašė prozos knygų vaikams. Kūrinių išleista azerbaidžaniečių, bulgarų, estų, latvių, lenkų, rusų, slovakų, vokiečių kalbomis.
Alytaus Likiškėlių progimnazija
Alytaus Likiškėlių progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Likiškėlių g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191056814.
Istorija
Mokykla pradėjo dalyvauti „Pilotinių mokyklų“ projekte (mokyt. V. Budrys) bei naujų chemijos programų ir vadovėlių 8-11 klasėms eksperimente (mokyt. G. Mikėnienė). 1992 m. sustiprintai pradėta mokyti informatikos. Įkurta Kudirkaičių organizacija, leidžiamas respublikinis kudirkaičių laikraštis „Varpo gausmas“.
1994 m. mokykla pavadinta Likiškėlių vidurine mokykla, įkurta mokyklos taryba. 1995 m. įkurta skautų organizacija, sukurta mokyklos atributika: himnas, emblema, vėliava. 1997 m. įkurtas mokyklos muziejus. 1998 m. įrengta antroji kompiuterių klasė.
1999 m. mokykloje dviem pamainomis mokėsi apie 1500 moksleivių, dirbo 90 pedagogų. 2000 m. pradėtas profilinis mokymas, mokyklos bendruomenė pasirinko humanitarinį ir realinį profilius. Mokykloje pradėtas priešmokyklinis ugdymas. 2001 m. įkurta kompiuterizuota skaitykla. Pradėtas tarptautinis projektas „Literatūros tiltai“. 2002 m. įkurtas mokinių klubas „Gamta – mūsų namai“. Išrinktas pirmasis mokinių prezidentas (S. Budra).
2003 m. įkurtas etnografinis kampelis. 2004 m. mokykla įsijungė į tarptautinį Žaliųjų veiklos judėjimą. 2005 m. ekologinė veikla įvertinta tarptautiniu sertifikatu (Žaliąja vėliava), iškovota teisė dalyvauti respublikinėje moksleivių dainų šventėje „Mes laisvės vaikai“. 2005–2006 m. Respublikinio projekto „Žaliasis taškas“ „Rūšiuokime ir rūpinkimės“ kūrybinės dalies nugalėtojai.
Pagal Alytaus miesto savivaldybės tarybos 2005 m. lapkričio 24 d. sprendimu patvirtintą ir 2008 m. kovo 6 d. sprendimu pakeistą Alytaus miesto savivaldybės mokyklų tinklo pertvarkos 2005–2012 m. bendrąjį planą, mokykla nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. nekomplektuoja vienuoliktųjų klasių, nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. nekomplektuos vienuoliktųjų ir dvyliktųjų klasių ir nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. bus pakeistas Alytaus Likiškėlių vidurinės mokyklos tipas į pagrindinės mokyklos tipą ir ši mokykla bus pavadinta Alytaus Likiškėlių pagrindine mokykla.Nuo 2016 m.rugsėjo 1 d. nekomplektuos dešimtų ir devintų klasių ir mokykla pradeda veikti kaip progimnazija.
Juodvalkis
left|120px
Juodvalkis arba Juodvilkė – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Rusnės, Nemuno deltoje. Ežeras netaisyklingos X raidės formos, ilgis iš šiaurės vakarų į šiaurės rytus – 0,71 km, plotis – iki 0,08 km. Į vakarus ir į rytus yra nutįsę 0,2 km ir 0,23 km ilgio įlankos. Ežeras telkšo 0,8 m žemiau jūros lygio. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos. Į šiaurės vakarus iškart telkšo 1,6 ha senvaginis ežeras.
Cibori Galeckiai
Cibori Galeckiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Zavadų ir apie 41 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. 1827 m. kaime buvo 23 namai ir 150 gyventojų.
Vožtuvų epitelinė ląstelė
Vožtuvų endotelinės ląstelės – vienos iš pagrindinių širdies vožtuvo ląstelių. Jos neleidžia susidaryti krešuliams ant širdies vožtuvo lapelių paviršiaus, kontaktuojančio su krauju. Ryšiai tarp endotelio ir šalia jo esančių ląstelių yra sudėtingi, jie daugiausia priklauso nuo tirpių biomolekulių, kurias sekretuoja endotelinės ląstelės. Manoma, kad vožtuvų endotelinės ląstelės reguliuoja intersticines ląsteles, panašiai, kaip endotelis reguliuoja kraujagyslių lygiųjų raumenų ląsteles.
Uzbekijos geografija
thumb|right|350px|Uzbekijos žemėlapis Uzbekijos plotas: Uzbekijai priklauso dalis Aralo jūros su 420 km kranto linija.
Sausumos sienų ilgis: 6 221 km. Su Afganistanu − 137 km, su Kazachija − 2 203 km, su Kirgizija − 1 099 km, su Tadžikija − 1 161 km, su Turkmėnija − 1 621 km.
Geografija
thumb|right|250px|Tianšanis Uzbekija išsidėsčiusi Vidurinės Azijos šiaurinėje ir centrinėje dalyse. Apie 80 % Uzbekijos teritorijos užima Turano žemumos dalis. Uzbekijos šiaurės vakaruose yra Ustiurto plynaukštės rytinė dalis (iki 292 m aukščio) su Barsakelmeso, Asake Audano duburiais. Į rytus nuo plynaukštės − aliuvinė Amudarjos žemupio lyguma, Uzbekijos šiaurėje ir centre yra žema Kyzylkumo smėlio dykuma su pavieniais atlikuonimis (Bukantau, 764 m, Tamdytau, 922 m, Kuldžuktau, 785 m) yra uždarų įdubų (Mynbulako, -12 m). Rytuose Turano žemuma įsiterpia tarp kalnagūbrių, šiaurėje pereina į Alkanąją, vidurio dalyje − į Karnabčiulio, pietuose − į Karšio stepę.
Uzbekijos šiaurės rytuose ir rytuose yra kaledoninės ir hercininės kalnodaros vakarų Tianšanio kalnų pakraštys su Ugamo, Pskemo, Talaso, Čiatkalo kalnagūbrių dalimis, pietryčiuose − Gisaro Alajaus dalis su Turkestano, Zeravšano, Gisaro kalnagūbrių atšakomis. Tarp kalnų − Ferganos slėnis. Uzbekijos rytuose būna žemės drebėjimų.
Klimatas
Klimatas Uzbekijoje kontinentinis − šiaurėje vidutinių platumų, pietuose subtropinis. Sausio vidutinė temperatūra nuo 2−3 pietryčiuose iki -10 °C šiaurės vakaruose, liepos 25−30 lygumose ir priekalniuose, 31−32 °C pietryčiuose. Absoliutūs maksimumai lygumose ir priekalniuose 42−47, absoliutūs minimumai -35, -38 °C šiaurės vakaruose. Kritulių lygumose 70−150 mm per metus, kalnuose iki 1 000 mm (daugiausia jų žiemą ir pavasarį). Sniego danga nepastovi. Vyrauja šiaurės rytų ir šiaurės vėjai.
Upės ir ežerai
thumb|right|150px|Syrdarja Uzbekijoje yra apie 600 upių. Visos jos priklauso Aralo jūros baseinui. Didžiausios upės − Syrdarja (su intaku Čirčiku) ir Amudarja (su intakais Surchandarja, Šerabadarja, Zeravšanu). Amudarja, įtekėdama į Aralą, sudaro plačią deltą. Lygumose upių mažai: vasarą jos nusenka, žemupiai išdžiūsta. Kalnų upės sraunios, vandeningos, patvinsta pavasarį ir vasaros pradžioje. Prie jų yra pastatyta hidroelektrinių, jų vandeniu drėkinami laukai. Ežerų daugiausia yra upių slėniuose ir Amudarjos deltoje. Didžiausias ežeras − Aralas. Kalnuose yra nedidelių ledynų.
Gyvūnija
Uzbekijos smėlio dykumose paplitę šokliai, smiltpelės, starai, barchaninės katės, saksaūliniai kėkštai, medšarkės, kūltupiai, gekonai, apvaliagalviai, smėliniai smaugliukai. Molingose ir akmeningose dykumose − stepinės agamos, varanai, vėžliai, efos, kobros. Tugajuose − nendrinės katės, šakalai, šernai, fazanai, juodieji varnai, devynbalsės. Oazėse − mažieji purpleliai, žvirbliai, kregždės. Nuo dykumų iki aukštikalnių paplitusios lapės, vilkai, apuokai, kilnieji ereliai. Syrdarjoje ir Amudarjoje yra 3 endeminės plokščiasnapių rūšys.
Alytaus Panemunės progimnazija
Alytaus Panemunės progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, A. Jonyno g. 10, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191056771. Steigėjas Alytaus miesto savivaldybės taryba.
Uzbekijos geografija
Gamtos apsauga
Uzbekijoje yra nemažai rezervatų. Didžiausieji:
Alytaus Panemunės progimnazija
Istorija
1988 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus miesto 11-oji vidurinė mokykla; 1994 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės vidurinė mokykla; 2011 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės pagrindinė mokykla. 2018 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės progimnazija.
Sadekas
Sadekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Dembava
Dembava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio, 3 km į rytus nuo Panevėžio, Velžio seniūnijoje; faktiškai rytinis Panevėžio priemiestis. Seniūnaitijos centras. Dembava – didžiausia Panevėžio rajono gyvenvietė. Išsidėsčiusi kairiajame Nevėžio krante. Veikia paštas (LT-38016), medicinos punktas, vaikų darželis, kultūros namai, biblioteka.
Geografija
Dembava yra išsidėsčiusi kairiajame Nevėžio upės krante. Kiek žemiau Nevėžis yra patvenktas, todėl palei Dembavą yra susiformavusios Ekrano marios – didžiausias upės plotis yra 147 metrai, o didžiausias gylis 7 metrai. Dembavos pusėje palei Ekrano marias yra gausu maudyklų. Ties ryčiausia Dembavos vieta į Nevėžį įteka Juostos upė – šioje vietoje Nevėžis seklus, daug vandens augmenijos. Nevėžio krantai Dembavos pusėje lėkšti, vietomis išdėti betoniniais blokais, norint sulaikyti bangų mūšą į krantą. Per miestelį teka Dembavos upelis – kadaise buvusi natūrali vandens tėkmė, dabar likęs tik numelioruotas griovys, dalis šio upelio teka po žeme. Dembavoje yra pušynas – šiame pušyne vyksta įvairūs kultūriniai renginiai, Dembavos progimnazijos sporto varžybos. Dembavą nuo Panevėžio miesto skiria Staniūnų miškas – 102 ha ploto mišrusis miškas. Miške dideles teritorijas užima šlapynės. Be to, šiame miške yra pagrindinė Panevėžio miesto ir rajono vandenvietė. Miškas pasižymi didele lapuočių medžių procentine dalimi, gausu beržų ir ąžuolų. Didelę dalį kaimo ploto seniau užėmė pievos ir krūmynai, kurie vėliau buvo iškirsti ir jų vietoje atsirado nauji gyvenamieji kvartalai. Reljefas gyvenvietėje lygus, nėra kalvų ar įdubų.
Kauno pilis
Kauno pilis – viena seniausių Lietuvos mūrinių pilių, stovinti Kaune, antrajame pagal dydį šalies mieste. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1361 m.
Dembava
Istorija
XVIII a. pabaigoje – XX a. pradžioje Dembava buvo Pajuosčio dvaro palivarkas. Yra per Pirmąjį pasaulinį karą žuvusių rusų karių kapai. Po Antrojo pasaulinio karo Dembavos pušyne buvo laidojami nužudyti Lietuvos partizanai, kurių atminimui 1991 m. buvo pastatytas kryžius ir paminklinis akmuo.
Kauno pilis
Priešistorė
Vietoje, kurioje stovi pilis, jau IV–V amžiais būta medžio ir molio gynybiniais įrenginiais apjuostos gyvenvietės. Vokiečių ordino agresiją Viduramžių Lietuva pasitiko su medinėmis pilimis. Turbūt tokios būta ir Kauno piliavietėje.
Dembava
Istorija
1953–1993 m. buvo sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1991 m. įsteigta Dembavos pagrindinė mokykla.
Kauno pilis
Pirmoji mūrinė Kauno pilis
Mūrinės pilys Lietuvoje pasirodė XIV a. Jas statė vokiečių meistrai. XIV amžiuje pastatyta pirmoji mūrinė Kauno pilis – viena seniausių Lietuvos mūrinių pilių. Kauno pilis buvo statoma strategiškai svarbioje vietoje turėjo iš vakarų pusės saugoti valstybės branduolį nuo bene pavojingiausio priešo – Vokiečių ordino. XIV a. šeštojo ir septintojo dešimtmečių sandūroje pastatyta mūrinė pilis tapo strategiškai svarbiu Nemuno-Jūros upių gynybinės sistemos elementu. Taip pat iškilo mūrinė Kauno miesto gynybinė siena su mūriniais gynybiniais bokštais (iki šių dienų išlikęs Malūnininko bokštas).
Dembava
Gyventojai
Dėl palankios geografinės padėties (rytinis Panevėžio miesto priemiestis), nedidelio atstumo nuo miesto centro, patogaus susisiekimo ir palankios gamtinės aplinkos, Dembava yra mėgstama gyvenvietė tarp Panevėžio rajono gyventojų. Dėl šių priežasčių, Dembavoje gyventojų skaičius nuolatos auga. Į gyvenvietę kursuoja 2 miesto maršrutiniai autobusai.
Kauno pilis
Pirmoji mūrinė Kauno pilis
Remiantis atliktų tyrinėjimų duomenimis, 1361 metais pilis buvusi dar visiškai nauja, tikėtina dar nebaigta statyti. Ji stovėjo kairiajame Neries krante apie 600 m į šiaurės rytus nuo santakos ir apie 450 m į šiaurę nuo Nemuno vagos. Tai buvo Lietuvai būdingo aptvarinio tipo pilis. Apie 5200 m² ploto kiemą supo iki 2,5 m storio iš lauko riedulių mūrytos sienos, kurių aukštis galėjo būti nuo 9 iki 12 m. Sienų angokraščiams ir viršui išlyginti naudotos plytos. Pilies sienos buvo be bokštų, (bent jų dar nerasta). Bendras sienų ilgis galėjo siekti apie 330 m. Prie rytinės ir pietinės pilies sienų iškastuose 50-40 m pločio gynybiniuose grioviuose nuolat galėjo būti 1-1,5m vandens. Jie jungėsi su Neries vaga ir pilį gynė nuo sausumos pusės. Ant vidinių griovių šlaitų buvo supiltas pylimas. Ant jo apie 20-25 m atstumu nuo pilies sienų buvo išmūryta 1,5-2 m storio 4-5 m aukščio priešpilio siena. Iš rašytinių šaltinių žinoma, kad priešpilyje stovėjo du bokštai. Vieno iš jų pamatai aptikti pietrytiniame kampe, kitas turėjo būti šiaurės vakaruose. Manoma, kad pietvakarinio kampo bokštas dar nebuvo baigtas statyti. thumb|left|300px|Kauno pilis iki rekonstrukcijos, 2006 m.
Dembava
Gyventojai
thumb|center|800px|Dembavos panorama
Kauno pilis
Pirmoji mūrinė Kauno pilis
Pirmoji mūrinė Kauno pilis pirmą kartą paminėta kryžiuočių ordino magistro Vinricho fon Kniprodės 1361 m. laiške, kuriame įsakoma atsiųsti informaciją apie pilies sienų storį, ryšium su planuojamu puolimu. Viduramžių kronikininkas Vygandas Marburgietis „Naujojoje Prūsijos kronikoje" mini kryžiuočių Įsrūties pilies viršininką, kuris buvo ordino maršalo pasiųstas į Kauną, bet su savo kariais nepajėgė persikelti per Nemuną. Visgi kryžiuočiai buvo ryžtingai nusprendę pulti ir dar tais pačiais metais vėl pasiųsti šnipai grįžo su reikiama informacija. 1362 m. pavasarį, kai pagrindinės Lietuvos karinės pajėgos buvo koncentruojamos prie Mėlynųjų Vandenų kovoti su Aukso Orda, Kauno pilį apgulė didelė ir gerai pasirengusi kryžiuočių kariuomenė, kurioje buvo talkininkų iš Anglijos, Italijos, įvairių Vokietijos žemių. Priešai atsigabeno sudėtingų apgulos mašinų, išsikasė griovį nuo Nemuno iki Neries, supylė pylimą ir surentė aštriakuolių tvorą, kur nuolat budėjo sargyba. Taip Kauno pilis buvo visiškai blokuota. Prasidėjo ilgas ir planingas pilies puolimas. Buvo statomi šturmo bokštai, naudojamos apgulos mašinos, sienodaužiai. Kryžiuočiai užpylinėjo pilies gynybinius griovius, veržėsi kuo arčiau pilies sienų. Kęstučio sūnaus Vaidoto vadovaujama lietuvių įgula atkakliai gynėsi. Net kryžiuočių kronikininkas Vygandas Marburgietis nepagailėjo pagarbių žodžių nekenčiamiems „stabmeldžiams“ – lietuviams: „Nuo tol stabmeldžiai, puolami dieną ir naktį, negalėjo nė atsikvėpti, bet jie, krikščionių nelaimei, karžygiškai gynėsi“.
Dembava
Ekonomika
Dembavoje veikia keletas didesnių įmonių – UAB „Dembavos medelynas“, UAB „Midenė“, UAB „Panevėžio melioracija“. Taip pat yra Panevėžio karo prievolės centras. Šiltuoju metu laiku veikia UAB „Dembavos šiltnamiai“. Dėl palankios geografinės ir gamtinės aplinkos, Dembavoje kuriasi nemažai pasiturinčių gyventojų, todėl žemės kaina šioje gyvenvietėje yra smarkiai išsaugusi.
Kauno pilis
Pirmoji mūrinė Kauno pilis
1362 m. kovo mėnesį, po trijų savaičių apsiausties, kryžiuočiai pilį sugriovė. Pergalę pažymėjo velykinėmis šventomis mišiomis ant griuvėsių. Kryžiuočiams pasitraukus, buvusios pilies vietoje lietuviai įrengė laikinus įtvirtinimus iš žemės ir molio. thumb|right|300px|Kauno pilies panorama, 2011 m 2008 m. gegužės 23 d. atidengta memorialinė lenta, skirta 1362 m. Kauno pilies gynėjams bei įgulos vado kunigaikščio Vaidoto biustas (skulpt. Algimantas Šlapikas). Tą pačią dieną į apyvartą išleista 50 Lt vertės sidabrinė moneta (iš serijos „Lietuvos istorijos ir architektūros paminklai“, dail. Giedrius Paulauskis). Monetos averse pavaizduotas stilizuotas viduramžių Vytis, reverse – Kauno pilis.
Antroji mūrinė Kauno pilis
Ne kartą Kauno pilis dėka geografinės padėties labai svarbi ginant kraštą ir valstybės centrą nuo priešų antpuolių buvo atstatoma. Be to, savo kelionių po šalį metu čia reziduodavo Lietuvos Didysis kunigaikštis Jogaila. „Lietuvos valdovas po Krėvos unijos senojoje valstybės teritorijoje - Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje - savo valdžią palaikė daugiarezidencine sistema ir apsistodavo vos keliose pilyse: Vilniuje, Trakuose, Kaune ir Gardine.“ Vykdant atstatymo darbus prieš 1401 m. ant pirmosios pilies pamatų buvo pastatyti mediniai ir moliniai įtvirtinimai, o 1409 m. jau stovėjo nauja Kauno pilis, pritaikyta gintis nuo tobulesnės karinės technikos, kurioje buvo 600 karių įgula. Kauno pilis buvo valstybės centrinės valdžios, paties valdovo veiklos baras, rūpintis pilimi ir jos saugumu valdovas skirdavo Kauno seniūnus. Antrosios mūrinės pilies statyboje buvo naudota kur kas daugiau plytų, nei pirmojoje, todėl buvo įrengtos plytinės, kalkių degyklos. Atliekamų darbų intensyvumas lėmė pilies pastatymą per palyginti trumpą laiką. Naujosios pilies sienos buvo statomos ant pirmosios pilies pamatų, storinamos iki 3-3,5 metro ir iškeltos aukščiau negu 10 m. Sienos storintos platinant pamatus į išorę, idant nesumažinti pilies kiemo, kuriame turėjo tilpti ne tik įgulos gyvenamosios patalpos, sandėliai, bet ir nuolatinis gyvenamasis reprezentacinis pastatas/pastatai, skirti apsistoti Kauno seniūnui bei dažnai į miestą atvykstantiems Lietuvos valdovams, įvairiems pasiuntiniams. Visuose keturiuose pilies kampuose stovėjo keturi flanginiai bokštai, du apvalaus, du – keturkampio pagrindo. Žinoma, jog pietryčių bokštas buvo apvalus, keturių aukštų. Viduje išilgai sienų buvo įrengta medinė galerija šauliams pritaikyta šaudyti parako ginklais. Tikėtina, jog pritaikomas gyventi galėjo būti vienas ar keli pilies sienų bokštai. Aplink pilį buvęs apsauginis griovys buvo platinamas, vietomis jo plotis siekė 75-80 m., o gylis nuo pilies papėdės kranto viršaus ne mažiau kaip 10 m.
Po Žalgirio mūšio
miniatiūra|left|Kauno pilies bokštas Po 1410 m. Žalgirio mūšio pilis prarado savo strateginę reikšmę, tapo reprezentacine. Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas dažnai apsistodavo pilyje ir priimdavo svečius. Pasak archyvinių šaltinių, pirmasis istorikams žinomas diplomatinis Lietuvos ir Ispanijos atstovų susitikimas įvyko 1412 m., kuomet Kastilijos karaliaus Jono II pasiuntinys apsilankė Vytauto Didžiojo rezidencijoje Kaune. Be to, Lietuvos Didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila su Vytautu Didžiuoju tarpininku po Torunės taikos 1412-1413 m. sprendžiamoje byloje dėl Žemaitijos ir jos sienų pasirinko būsimą Šv. Romos imperatorių Zigmantą Liuksemburgietį. Pastarasis bylai nagrinėti skyrė savo tarėją Benediktą Makrą, kuris 1413 m. Kaune paskelbė sprendimą itin palankų lietuviams - jiems pripažinta Veliuona ir Klaipėda (Memelis). Manoma, kad šis susitarimas patvirtintas Kauno pilyje arba Senuosiuose Kauno kungaikščių rūmuose. Po Vytauto Didžiojo mirties pilis tapo Kauno seniūno rezidencija, joje įsikūrė įvairios administracinės įstaigos.
Viena iš pilims būdingų paskirčių buvo kalinti nusikaltėlius. Kauno pilies bokšte įrengtame kalėjime gyvenimo sąlygos buvo sunkios. Yra išlikęs 1519 m. čia kalintų maskvėnų belaisvių sąrašas. Iš žymesnių kalinių paminėtinas vienas iš Aukso ordos chano Achmato sūnų, Šig-Achmatas. Jis, besislapstydamas nuo persekiojimų, buvo radęs prieglobstį Lietuvai priklausančiame Kijeve. Tačiau ten būdamas ėmė derėtis su Turkijos sultonu dėl pasidavimo. Todėl suimtas ir po pervežimo ilgai laikytas Kauno kalėjime. Kunigaikštis Mykolas Glinskis 1508 m. sukėlęs maištą, be kitų karinių veiksmų yra nesėkmingai mėginęs paimti Kauno pilį ir išvaduoti ten laikomą Achmatą.
1549 m. vasario 13 d. LDK valdovas Žygimantas Augustas Kauno pilį su visu miestu ir apylinkėmis užrašė Barborai Radvilaitei. XVI a. pilis buvo gerai prižiūrima ir tvarkoma.
Kauno pilies būkle buvo susirūpinta Livonijos karo metu (1558–1583), kadangi Kaunas buvo netoli valstybės sienos. Buvo atliekami pilies stiprinimo rekonstravimo darbai. Nekeičiant jos plano – pritaikoma XVI a. vidurio karams. Aptvarinėse sienose buvo pakeistas šaudymo angų išsidėstymas, o ties pietryčių bokštu ant gynybinio griovio šlaito pastatyta bastėja, skirta artilerijai. Tai unikalus šios epochos fortifikacijos įrenginys. Apie 1570 m. pradėtos statyti bastėjos siena puslankiu apjuosė pilies bokštą. Viršutinėje jos aikštelėje turėjo būti įrengtos pozicijos artilerijos pabūklams. Bastėjos sienos šiaurinėje ir vakarinėje dalyje išmūrytos šaudymo nišos patrankoms, skirtos gynybinio griovio apšaudymui šiaurės ir vakarų kryptimis. Tiesa suspėta pastatyti ir įrengti tik šiaurinėje dalyje esančią požeminę šaudymo galeriją koridoriumi sujungtą su bokšto rūsiu.
1601–1611 m. dalį pilies paplovė Neris. Pilis smarkiai apgriauta per XVII a.–XVIII a. karus.
XIX a. Kauno pilies teritorijoje prie mūrinių griuvėsių pridygo medinių gyvenamųjų ir ūkinių pastatų.
Kauno pilį tyrinėti buvo pradėta dar XX a. trečiąjį-ketvirtąjį dešimtmečiais. 1930 metais buvo nugriauti pilies teritorijoje esantys mediniai pastatai, išvalytos mūro griuvenos, pradėti archeologiniai tyrimai. Tada aptikti pirmosios pilies pėdsakai, bastėjos liekanos.
1939-1941 metais  buvo konservuotas pietryčių bokštas.
Didžiausi pilies tyrinėjimai atlikti po Antrojo pasaulinio karo. 1953-1964 ir 1970-1974 metais vykdyti pilies ir priešpilio konservavimo, dalinio restauravimo bei tvarkymo darbai. Dalinai restauruotas ir pritaikytas Vytauto Didžiojo karo muziejaus filialui pietryčių bokštas. 1989 metais irstančios pilies sienos apdengtos apsauginiais stogais. Pastaraisiais dešimtmečiais pilį tyrinėjo archeologas Algirdas Žalnierius. Iki mūsų dienų žemės paviršiuje išliko apie pusė pilies teritorijos, kita dalis yra paplauta Neries.
miniatiūra|2021 m.
Ilgą laiką Kauno pilyje veikė Kauno regiono turizmo informacijos centras. Vakarinėje sklypo dalyje įrengtas Santakos parkas.2002 m. sausio 23 d. Kauno pilies liekanos įrašytos į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2007 m. birželio 19 d. LR Vyriausybės nutarimu įrašytos į Valstybinės reikšmės istorijos, archeologijos ir kultūros objektų sąrašą.
2009- 2010 metais pilis rekonstruota pagal naują modernų projektą. Atkurti geriausiai išlikusio pietrytinio pilies bokšto fragmentai, pristatyti du papildomi aukštai, uždengtas čerpių stogas, suformuoti šlaitai vakarinėje ir šiaurinėje dalyse, pastatytas naujas medinis tiltas per apsauginį griovį.
Šiuo metu pilis dalinai atstatyta, joje įsikūręs Kauno miesto muziejaus skyrius.
Legendos
thumb|Alfas ir Albanas. [[Mykolas Elvyras Andriolis|Mykolo Elvyro Andriolio iliustracija A. Mickevičiaus poemai Konradui Valenrodui.]] Apie Kauno pilį sukurta daug legendų. Poemoje „Konradas Valenrodas“ Kauno pilį mini poetas Adomas Mickevičius. Kiti pasakojimai taip pat pilni paslaptingumo. Pasakojama, kad pilies šeimininkė karalienė Bona Sforza pilyje laikiusi kariuomenę, kuri vėliau prasmegusi po žeme ir nuo tos dienos laukianti, kada Kauną ištiksianti kokia nors didelė bėda, kad galėtų pasirodyti ir jį apginti. Senovėje žmonės kalbėdavo, kad naktimis iš po žemių girdisi karių kalbos, ginklų žvanginimas bei žirgų žvengimas.
<i>
<…> <i>
<…>
(Adomas Mickevičius, „Konradas Valenrodas.“)
Astronominis vienetas
Astronominis vienetas (av, angl. – AU) – ne SI sistemos ilgio matas, lygus vidutiniam atstumui tarp Saulės ir Žemės (Žemės orbitos didžioji pusašė), naudojamas atstumams Saulės sistemoje nustatyti. Tai palyginamasis vienetas, nurodantis, kiek kartų atstumas iki objekto yra didesnis už atstumą tarp Žemės ir Saulės. thumb|100px|1 parsekas (E – [[Žemė, S – Saulė]] 1 av = 149 597 870 km.
Astronominis vienetas taip pat naudojamas kaip bazinis atstumas apibrėžiant kitą astronomų naudojamą atstumo vienetą – parseką. Parsekas tai yra atstumas, iš kurio Žemės orbitos didžioji pusašė statmenai krypčiai Saulė-Žemė (vienas astronominis vienetas) matoma 1" (lanko sekundės) kampu.
Petrošiūnų ežeras
Petrošiūnų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 5,5 km į pietvakarius nuo Didžiasalio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,11 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 128,9 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės miškingos. Šiaurėje išteka upelis link Birvėtos intako Svylos. Į šiaurę įsikūręs nebegyvenamas Petrošiūnų kaimas.
Woods of Ypres
Woods of Ypres – Kanados juodojo doom metalo grupė.
Biografija
Grupę 2002-aisias įkūrė David Gold, Aaron Palmer ir Brian McManus. 2011 gruodžio 21 dieną, David Gold mirė būdamas 31-erių, automobilių avarijoje netoli Barrie, Ontario.
Polesko miesto gyvenvietė
Polesko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Polesko municipaliniame rajone. Centras – Poleskas. 2011 m. buvo 7 580 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Golovkino, rytuose su Saranskojės, pietuose ir vakaruose su Turgenevo kaimo gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Polesko miesto gyvenvietę sudaro:
Nepriklausomybė
Šalies arba valstybės nepriklausomybė reiškia visišką jos gyventojų savivaldumą arba suverenitetą. „Nepriklausomybės“ sąvoka vartojama kaip priešinga „priklausymui“, kai regionas arba teritorija politiškai ir kariškai yra kontroliuojama išorinės vyriausybės.
Lietuvių žurnalas
socialistų mėnesinis žurnalas, leistas 1912–1914 m. Čikagoje.
Istorija
Leido Amerikos lietuvių socialistų sąjunga ir P. Kaitis (Petras Martinkaitis). Redagavo Antanas Karalius, J. Šmotelis (Šmotavičius).
Sausdravų senosios kapinės
Sausdravų senosios kapinės, vad. Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24188; senas registro kodas - L522) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Lazdininkuose (Darbėnų seniūnija), 0,52 km į šiaurę nuo Darbos upės kanalo, 0,41 km į vakarus nuo kelio Lazdininkai-Mažučiai ir Lazdininkų tvenkinio.
Vieta
Įrengtos aukštumos viršūnėje, ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 80 m ilgio ir 50 m pločio. Laidojimo žymių nesimato, memorialinių mažosios architektūros statinių nėra. Apaugusios mišku, kuriame dominuoja pakraščiuose augantys stambūs lapuočiai medžiai.
Teritorijos plotas – 0,3 ha.
Istorija
Vadinamos Maro kapeliais, Senkapiais. Veikė XVI-XIX a. Jose laidoti Sausdravų, Sereikių ir Mažučių kaimų gyventojai. Kapinėse stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai, kurie pokariu sunyko. Seniau gegužės mėnesį gyventojai rinkdavosi kapinėse pasimelsti už mirusiuosius.
Kapinės buvo Sausdravų kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje, kuris tarpukario žemės reformos metu prijungtas prie Lazdininkų kaimo. 1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Didysis margasis genys
Didysis margasis genys (Dendrocopos major) – geninių (Picidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Patino viršugalvis, kaklas, nugara ir antuodegis juodos spalvos. Nuo sparno driekiasi juodas dryželis, kuris skruostuose susilieja su juoda juostele, einančia nuo pakaušio link kaklo šonų. Pakaušis raudonas. Kakta, skruostai ir visa apatinė kūno pusė balta. Pečių srityje dvi didelės baltos dėmės. Juodi sparnai išmarginti baltais skersiniais dryžiais. Pauodegys raudonas. Snapas ir kojos pilki. Rainelė raudona. Patelė panaši į patiną, tik jos pakaušis juodas. Jauniklių viršugalvis raudonas, pakaušis juodas. Išsirita pliki.
Paplitimas
Paplitęs Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Obės žemupį, Lenos vidurupį, Kamčiatką, pietuose tęsiasi iki pietinės Kinijos, Mongolijos, šiaurinio Kazachstano, Volgos deltos, Mažosios Azijos, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje.
Žiemoja paplitimo areale.
Lietuvoje dažniausiai sutinkamas genys.
Biologija
Peri įvairiuose biotopuose: soduose, parkuose, prie kelių. Perėjimui natūralių vietų nestinga, nes šis genys neišrankus.
Dauginimasis
thumb|left|240px|Didžiojo genio kalenimas Kasmet išsikala naują drevę, tik retkarčiais apsigyvena senoje. Daugiausia skobia drebules, juodalksnius, beržus, rečiau pušis. Netoli uokso, kuriame paukštis peri, galima rasti keletą pradėtų ir nebaigtų uoksų. Dažnai darbą meta nepajėgdami sutrupinti šakos. Kita vertus, šios drevės yra pavasarinio tuoktuvių ritualo dalis. Naują drevę per maždaug 3 savaites iškala abu porelės nariai.
Gūžtos nesuka, kiaušinius deda tiesiog ant pjuvenų, medžio atplaišų. Dėtyje būna apie 5 kiaušiniai, maždaug dvi savaites juos peri abu porelės nariai.
Jaunikliai išsirita akli, bet auga sparčiai. Juos maitina patinas ir patelė. Jaunikliams palikus lizdą, tėvai jais rūpinasi dar dvi savaites.
Mityba
Maistui neišrankūs, minta žygiais, ūsuočiais, spragšiais, lapgraužiais, straubliukais, drugių vikšrais bei amarais, skruzdėlėmis ir jų perais, uogomis, pušų ir eglių sėklomis, riešutais, gilėmis.
The Power of Love
The Power of Love – debiutinis britų atlikėjos Sam Bailey albumas, išleistas 2014 m. kovo 21 d. Prieš išleidžiant albumą, Bailey 2013 m. laimėjo „The X-Factor“ konkursą. Visos albumo dainos, išksyrus „Treasure“, yra kitų atlikėjų dainų koveriai. Albumas susilaukė skirtingų kritikų nuomonių, kurie gyrė jos dainavimo sugebėjimus, tačiau peikė originalaus turinio turinio trūkumą. Albumas debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Kauno Aušros gimnazija
Kauno „Aušros“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Laisvės al. 95, vykdanti vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190133777.
thumb|Fasadas (1915) miniatiūra|Fasadas (2017) thumb|Fasadas (2021)
Direktoriai
Pateikti tik tie mokyklos vadovai, kurie direktoriavo daugiau nei 1 m.
Pedagogai
Šioje gimnazijoje dirbo A. Kaunas, K. Kepalas, J. Mašiotas, M. Durys-Durickas, A. Asevičiūtė, P. Spudas, K. Avižonis, J. Švedas, J. Banaitienė, G. Chmieliauskienė, J. Strazdienė.
YafRay
YafRay (akronimas iš angliško pavadinimo Yet Another Free Raytracer) – nemokama, atviro kodo trimačio vaizdo iliustracijų generavimo (vizualizavimo) programa, kuri naudoja XML scenos aprašymo kalbą. Programa gali veikti savarankiškai arba integruota į 3D modeliavimo programą Blender.
Yafray galima kurti fotografinės kokybės paveikslėlius.
Programa platinama LGPL licencijos sąlygomis.
Cibori Chžčonai
Cibori Chžčonai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 100 gyventojų.
Grasshopper Club Zürich
Ciuricho „Grasshopper“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Ciuricho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1886 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Šveicarijos futbolo taurės laimėtojai.
Chloras
Žmogus, įkvėpęs chloro, dūsta ir gali mirti.
Daugelis organinių dažomųjų medžiagų, chloro veikiamos, suyra ir virsta bespalviais junginiais. Popierius, nudažytas violetiniu rašalu arba lakmuso tirpalu, įmestas į indą su chloru, greitai išblunka. Tačiau chloras išblukina tik tada, kai aplinkoje yra vandens arba vandens garų. Sausame chlore spalvotas audinys neišblunka. Chloras jungiasi beveik su visais nemetalais ir metalais, yra nustatyta, jog gamtoje natūraliai susidaro daugiau negu 2400 įvairių chloro junginių.
Pavadinimo kilmė
Chloro pavadinimą nulėmė jo spalva: graikiškai chloros – geltonai žalsvas.
Istorija
Dažniausiai chloro junginys, natrio chloridas, jau yra žinomas nuo senovės laikų, archeologai rado įrodymą, kad akmens druska buvo naudojama seniausiai 3000 m. pr. m. e., o druskingas vanduo nuo 6000 m. pr. m. e. Apie 1630 m., chlorą kaip dujas atpažino flamandų chemikas ir gydytojas Jan Baptist van Helmont.
Naudojimas
Chloro pritaikymas įvairiapusis. Panaudojant chlorą, pagaminama 85% vaistų, 96% žemės ūkio augalų apsaugos priemonių. Plastikiniai langų rėmai, lauko baldai, vaistai, dantų pasta, įvairūs balikliai ir valikliai turi savo sudėtyje chloro junginių. Vakarų Europoje 95% geriamojo vandens dezinfekuojama su chloru ir chloro junginiais.
Robertsportas
Robertsportas  – miestas pietvakarių Liberijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Maunto kyšulyje, skiriančiame vandenyną nuo Piso ežero, 50 km nuo Monrovijos. Grand Keip Maunto apskrities centras. Pajūrio kurortas, garsėjantis banglenčių sportu. Verčiamasi žvejyba, ryžių auginimu. Veikia bažnyčia.
Istorija
XV a. vid. pakrantę pasiekė portugalų keliautojas Pedro de Sintra ir kyšulį pavadino Cabo do Monte („kalno kyšulys“). XIX a. pr. čia, vajų žemėse, įsikūrė išlaisvinti JAV vergai (liberai). Pavadintas pirmojo Liberijos prezidento Joseph Jenkins Roberts garbei. II pasaulinio karo metais Robertsporte veikė sąjungininkų karinis aerodromas.
Pievų gėlės
thumb|300px|Laukinių gėlių puokštė, kurią sudaro [[tikrasis lipikas|lipikai, baltagalvės, šiušelės, vingiorykštės, barkūnai, šakiniai, juodgalvės, bajorės, keletas miglinių augalų]]
Pievų gėlės arba laukų gėlės – natūralioje aplinkoje (pievose, paupiuose, pamiškėse) augantys augalai, turintys dekoratyvių savybių ir tinkantys puokštėms. Daugelis pievų gėlių nėra tokios ryškiaspalvės kaip dekoratyvinės gėlės, todėl puokštės retai sudaromos iš vienos rūšies gėlių, tačiau iš keleto laukinių augalų rūšių galima sudaryti spalvingas kompozicijas. Į laukinių gėlių puokštes tinka dėti ne tik spalvingais žiedais pasižyminčius augalus, tačiau ir, pavyzdžiui, miglinius augalus.
Pievų gėlių puokštės komerciškai gaminamos retai, nes daugelis laukinių augalų nužydi gan greitai, palyginus su dekoratyviniais augalais. Jos dažniau naudojamos liaudies tradicijose, interjero puošyboje.
Vladislovas Dmachauskas
Vladislovas Dmachauskas (,, Dmochovskis, 1838 m. ar 1841 m. Vilnius – 1913 m. sausio 13 d. Benekainys, Varanavo rajonas, Baltarusija) – Lietuvos ir Lenkijos tapytojas.
Biografija
Dalyvavo parodose Varšuvoje, Krokuvoje, Liubline. Akvarele ir aliejiniais dažais nutapė buitinių kompozicijų, medžioklės vaizdų. 1877 m. Varšuvoje išleistas albumas su jo pieštais Čenstakavos ir Jasna Guros vaizdais.
Nemėjos liūtas
thumb|Romėnų mozaikoje Heraklis grumiasi su Nemėjos liūtu Nemėjos liūtas – graikų mitinė pabaisa, gyvenusi Nemėjoje. Pabaisą užmušė Heraklis. Nemėjos liūtas yra Tifono ir Echidnos arba Dzeuso ir Selenės palikuonis, antruoju var. nukritęs iš Mėnulio. Pagal trečią versiją pabaisa gimė iš Chimeros.
Pabaisos įveikimas
Euristėjas pirmiausiai liepė Herakliui užmušti Nemėjos liūtą ir atnešti liūto kailį. Heraklis iškeliavo. Nemėjoje jis patykojo liūtą ir taikliai paleido strėlę, tačiau pabaisos nesužeidė. Tada ėmė vytis žvėrį su kuoka, bet liūtas pasislėpė oloje su dviem angom. Vieną angą Heraklis užvertė, o pro kitą įlindo į olą, čiupo liūtą už gerklės ir pasmaugė (pagal kitą versiją, uždusino sukišęs ranką liūtui į nasrus). Jis užsimetė liūtą ant nugaros ir po kurio laiko sugrįžo į Mikėnus. Heraklis praleido ilgas valandas mėgindamas nudirti Nemėjos liūto kailį, tačiau jam vis nepavykdavo ir jau buvo bemanąs, kad jam nevyks atlikti pirmosios užduoties. Tačiau pasirodė deivė Atėnė, užsimaskavusi sene, ir padėjo jam suprasti, kad vienintelis įnagis, kuriuo galima nudirti liūto kailį, yra jo paties nagai. Padedamas dievų Heraklis įvykdė pirmąjį žygdarbį.
Nuo tol Heraklis dėvėjo neįveikiamą Nemėjos liūto kailį kaip šarvus. Karalius Euristėjas taip išsigando Heraklio išvaizdos, kad kitas užduotis jam skyrė per pasiuntinį, o pats Herakliui atvykus slėpėsi bronziniame inde.
Hemenlina
Istorija
Hemenlinos miestas įkurtas 1639 m. Iš pradžių tai buvo nedidelė gyvenvietė aplink švedų XIII a. pastatytą Hemės pilį.
1862 m. nutiestas geležinkelis iš Helsinkio į Hemenliną. Tai buvo pirmasis geležinkelis Suomijoje. Dabartinė geležinkelio stotis (Rautatieasema) pastatyta 1921 m.
Žymūs žmonės
Hemenlinoje gimė žymus kompozitorius Janas Sibelijus (1865–1957).
Pažagieniai
Pažagieniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Panevėžio, prie Nevėžio intako Žagienio. Seniūnaitijos centras. Šalia driekiasi plentas. Yra mokykla-darželis.
Etimologija
Kaimo pavadinimas sietinas su Žagienio upeliu – šio 14 km ilgio upelio kairiajame krante ir kūrėsi Pažagieniai.
Gyventojai
600px|center|Pažagieniai ir Panevėžys nuo Pažagienių bokšto
Mastikinė pistacija
Mastikinė pistacija (Pistacia lentiscus) – visžalių krūmų ar nedidelių medžių rūšis, priklausanti anakardinių (Anacardiaceae) šeimai. Savaime paplitusi Viduržemio jūros kraštuose (nuo Kanarų ir Maroko vakaruose, pietų Prancūzijos šiaurėje iki Irano rytuose). Įveista Meksikoje.
Limuzinai
Limuzinai – sena mėsinių galvijų veislė, išvesta Prancūzijoje. Buvo auginama ganyklose paliekant lauke net žiemą. Šaltesnio klimato sąlygomis gali apaugti ilgesnių plaukų, o šiltesniame klimate trumpesnių plaukų danga. Pasaulyje limuzinų auginama apie 10-15 % visų mėsinių galvijų. Nors limuzinų mėsa labai skani ir baltyminga, bet pasaulyje jie nėra labai paplitę dėl savo įnoringo, laukiniams gyvūnams būdingo charakterio.
Mastikinė pistacija
Mastikinė pistacija – nuo 1 iki 5 m aukščio užaugantis krūmas ar medis. Dvinamis. Lapai priešiniai, odiški, sudėtiniai, pirštiški (lapeliai po 3–6 poras), tamsiai žali. Žiedai smulkūs, susitelkę į žiedynus. Vaisiai – 4 mm skersmens kaulavaisiai – pradžioje raudoni, nunokę – juodi.