cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ana Komnina
Kūryba
Po nesėkmingo bandymo vietoj brolio Jono II Komnino į sostą pasodinti savo vyrą. po jo mirties pasitraukė į vienuolyną, kur 1137–1148 m. parašė „Aleksiadą“ – 15 knygų metraštį apie savo tėvo valdymo laikotarpį (1069–1118 m.). Kūrinys papildė ir pratęsė vyro veikalą „Hyle Historios“, skirtą 1070–1079 m. Bizantijos istorijai. „Aleksiada“ parašyta graikų kalba, remiantis valstybinės kanceliarijos dokumentais, autorės tėvo liudijimais, karvedžių pranešimais ir asmenine patirtimi. Tai vienas iš svarbiausių istorijos paminklų tyrinėjant Kryžiaus žygių epochą.
Afrikos istorija
Afrikos istorija – Afrikos žemyne egzistavusių kultūrų, civilizacijų ir valstybių istorija.
Istoriniai regionai iki kolonizacijos
thumb|350px|Kai kurios ikikolonijinės Afrikos valstybės Iki kolonizacijos Afrikoje klestėjo įvairios civilizacijos, apėmusios skirtingus Afrikos žemyno regionus. Šiaurinė ir rytinė Afrikos dalis buvo stipriai veikiama išorinių tradicijų, tuo tarpu Vakarinėje, Centrinėje ir Pietinėje Afrikoje civilizacijos formavosi savarankiškai.
Regionai, kurie patyrė stiprią išorinę įtaką:
Kitos svarbios Afrikinės civilizacijos-regionai vystėsi savarankiškai. Jų atsiradimą didele dalimi nulėmė geležies apdirbimo židinių susiformavimas ir bantų migracijos, išplatinusios geležies, keramikos ir žemdirbystės tradicijas visoje Afrikoje į pietus nuo Sacharos.
Afrikos kolonizacija
Pagrindinis straipsnis: Afrikos kolonizacija, Afrikos vergų prekyba
Pirmosios kolonijos Afrikoje buvo steigiamos jau XVI a. Čia aktyviausi buvo portugalai. Jie tvirtinosi žemyno pakrantėse, labiausiai išsivysčiusiuose regionuose (Kongo civilizacijos, Suahilių civilizacijos, Benino civilizacijos teritorijose). Vėliau savo kolonijas įsteigė Britanija.
Šiuo metu kolonijos buvo labiausiai reikalingos Afrikos vergų prekybai, mat Afrikos valstybės eksportavo paklausiausią prekę – vergus.
XIX a. svarbiausios imperialistinės jėgos bandė pasidalinti Afrikos žemyną. Čia ypač aktyviai dalyvavo Prancūzija, Anglija, Vokietija, Italija ir Belgija. Iki XX a. žemyne teliko tik keletas nepriklausomų teritorijų – Liberija ir Etiopija.
thumb|350px|Afrikos dekolonizacija
Afrikos nepriklausomybė
Po II pasaulinio karo prasidėjo dekolonizacija. Ypač daug valstybių paskelbė nepriklausomybes 1960 m., kurie vadinami Afrikos metais. Po dekolonizacijos atsirado daugybė skirtingų, daugiataučių valstybių, sudarytų daugiau politiniu, o ne kultūriniu pagrindu.
The Fame Monster
„The Fame Monster“ – trečiasis JAV atlikėjos Lady Gaga EP albumas. Išleistas 2009 m. lapkričio 18 d. Lady GaGa parašė visas šio albumo dainas. Taip pat visas dainas atlikėja pati prodiusavo su pasaulyje garsiais prodiuseriais, tokiais kaip Fernando Garibay, RedOne ir kt. Albume yra 8 dainos, tačiau tik trys iš jų išleistos kaip singlai. Daina „Bad Romance“ buvo išleista kaip pirmasis albumo singlas. Singlas tapo 2 kartus platininis Naujojoje Zelandijoje ir Ispanijoje, 4 kartus platininis Australijoje ir Jungtinėse Valstijose, 7 kartus platininis Kanadoje ir multiplatininis Italijoje. Atlikėja „Bad Romance“ dainos įrašų visame pasaulyje pardavė 9,8 milijonus. Antruoju singlu tapo daina „Telephone“, kurią dainininkė atliko kartu su Beyonce. „Telephone“ tapo platininis Naujojoje Zelandijoje ir Italijoje ir 3 kartus platininis Kanadoje ir Australijoje. „Telephone“ visame pasaulyje parduota 7,4 mln. įrašų. Trečia ir paskutinė daina, išleista kaip singlas – „Alejandro“. Šis singlas tapo platininis daugelyje Europos šalių ir 3 kartus platininis Rusijoje. Albumo „The Fame Monster“ kopijų parduota 6 milijonai visame pasaulyje.
KTU inžinerijos licėjus
Kauno technologijos universiteto Inžinerijos licėjus – savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, S. Lozoraičio g. 13, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190136353.
Tai pirmasis Lietuvoje inžinerijos licėjus. Jis savo mokymo pobūdžiu prilygsta kitų sričių specializuotoms mokykloms – muzikos, dailės ar sporto, nes mokoma pagal specializuotą inžinerinio ugdymo programą. Priimami moksleiviai nuo pirmos iki dvyliktos klasės. Numatoma, jog norintys čia mokytis vaikai turės dalyvauti bendrųjų ir specialiųjų gebėjimų patikroje.
Istorija
1947 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti 2-oji progimnazija. 2-oji progimnazija 1949 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į vidurinę mokyklą. Nuo 1954 m. rugsėjo 1 d. mokykla pavadinta Kauno 22-ąja vidurine. 1960 m. pradėti statyti nauji mokyklos rūmai, o 1961 m. sausio 21 d. įvyko iškilmingas atidarymas. Pagerėjo mokymosi sąlygos, įvesta kabinetinė sistema, suaktyvėjo popamokinė veikla. 1993 metais, mokyklos bendruomenei nusprendus, mokyklai suteiktas „Purienų“ vardas. 2014 m. mokykla reorganizuota į Kauno technologijos universiteto Inžinerijos licėjų.
2018 m. rugsėjo 1 d. licėjuje mokėsi 1595 mokiniai. Licėjui buvo perduoti pastatai, esantys Vaidoto g. 11 ir Žeimenos g. 56. 2019 m. rugsėjo 2 d. licėjuje mokėsi 1655 mokiniai
Dryžakis jūrų chirurgas
Dryžakis jūrų chirurgas (Acanthurus dussumieri) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis. Kūnas iki 50 cm ilgio.
Paplitęs Indijos ir Ramiojo vandenynų tropinio klimato vandenyse.
Levas Gumiliovas
Levas Nikolajevičius Gumiliovas (Лев Николаевич Гумилёв; 1912 m. spalio 1 d. – 1992 m. birželio 15 d.) – vienas iš populiariausių ir kontroversiškiausių XX a. Rusijos istorikų. Ypač išgarsėjo etnosų atsiradimo ir išnykimo teorijomis. thumb|200px|left|Levas Gumilovas su tėvais
Biografija
Levas Gumiloivas buvo vienintelis rusų poetų Anos Achmatovos ir Nikolajaus Gumiliovo sūnus. 1930 m. bandė įstoti į pedagoginį institutą, bet dėl dvarininkų kilmės nebuvo priimtas. Dirbo gamykloje Leningrade. 1934 m. įstojo į Leningrado universiteto istorijos fakultetą. Tyrinėjo chazarų sostinės Sarkelio griuvesius. 1938 m. buvo areštuotas ir įkalintas Norilske. 1944 m. paleistas ir pašauktas į Raudonąją armiją. Po karo baigė universitetą. 1949 m. vėl įkalintas. Gavo laisvę ir reabilituotas 1956 m. Pora metų dirbo Ermitaže. Dėstė Istoriją Leningrado universitete ir vertė poeziją į rusų kalbą iš persų.
Zelone Kamedulskiai
Zelone Kamedulskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Suvalkų ir 109 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vaičeliai
Vaičeliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km nuo Žalvarių.
Istorija
Kaimas minimas 1788 m. Giedraičių bažnyčios mirusiųjų metrikų knygoje.
Sukinys
thumbnail|right|Piešinys, kuris vaizduoja [[Neutronas|neutrono sukinį (juoda rodyklė) ir magnetinio lauko linijas, susietas su neutrono magnetiniu momentu.]] Sukinys (kvantinės fizikos terminas), sukininis judesio kiekio momentas, elementariosios dalelės savasis judesio kiekio momentas. Nesusijęs su mechaniniu judėjimu. Yra vidinė materijos savybė. Elementariųjų dalelių sukinys yra kvantuotas, nusakomas sukinio kvantiniu skaičiumi 's'. Elektrono (elektrono sukinys yra elektrono sukimasis aplink savo ašį), protono, neutrono, neutrino ir jų antidalelių s=1/2. π ir K mezonų s=0, o fotono s=1.
Sukinys apskaičiuojamas pagal formulę. Čia \hbar – mažoji Planko konstanta. Sukinio kryptis taip pat yra kvantuota; ji apibūdinama magnetiniu kvantiniu skaičiumi m_s: dydis m_s lygus sukinio projekcijai į kurią nors ašį erdvėje (pvz., elektrono m_s=±1/2).
Sukinio sąvoką 1925 metais pradėjo vartoti S. Gaudsmitas su Dž. Ūlenbeku (abu iš Nyderlandų). Pagal jų hipotezę, elektronas turi sukinį, kuris sukelia elektrono magnetinį momentą. Remdamasis elektrono sukiniu, V. Paulis (Šveicarija) suformulavo draudimo principą, teigiantį, kad du tos pačios sukinio projekcijos elektronai negali būti tos pačios kvantinės būsenos. Elektrono sukinio ir su juo susijusio magnetinio momento buvimą rodo reliatyvistinė Dirako lygtis. Remiantis elektrono sukiniu, buvo paaiškinta smulkioji atominių spektrų struktūra, anomalusis Zėmano efektas.
Dalelių savybes apibūdinančių parametrų yra labai daug. Svarbiausi jų – masė, elektros krūvis, sukinys ir gyvavimo trukmė. Iš visų išvardytų parametrų paaiškinti reikėtų tiktai sukinį. Anksčiau galvota, kad sukinys kiekybiškai apibūdina dalelės sukamąjį judėjimą. Dalelę galima laikyti besisukančiu rutuliuku. Sukantis elektringajai dalelei, atsiranda apskritiminė srovė, kuri sukuria magnetinį lauką. Tačiau remiantis tokiu modeliu elektrono įsivaizduojamo paviršiaus taškai turėtų suktis greičiau už šviesą, kas prieštarauja reliatyvumo teorijai. Todėl nutarta laikyti, kad sukinys yra tiesiog dalelių savybė kaip ir masė ar elektros krūvis, be kurių jos neegzistuoja.
Dalelė yra tarytum nedidelis magnetas. Įvairių dalelių sukiniai (mechaniniai momentai) ir jų magnetiniai laukai (magnetiniai momentai) gali būti skirtingi, o tos pačios rūšies dalelių absoliučiai vienodi. Kiekvieno elektrono mechaninis momentas lygus.
Chakasijos herbas
thumb|right|200px|Chakasijos respublikos herbas Chakasijos herbas – oficialus Chakasijos respublikos simbolis, patvirtintas 2006 m. gruodžio 20 d.
Herbo skydas apvalus, apvestas plona auksine linija, sidabriniame lauke raudonas žaliu kontūru vidinis amazonių skydas su sidabriniu einančiu saugančiu sparnuotu irbiu, nupieštu auksinėmis linijomis. Virš amazonių skydo – auksinis soliarinis ženklas (roundelis, apsuptas dviem koncentriniais apskritimais, išorinis – su įžambiu kryžiumi išsidėsčiusiais trumpais trikampiais spinduliais), kurio išorinis kontūras apvestas plona žalia linija. Skydo šonuose amazonių skydą apgobia dvi raudonos beržo šakelės žaliais lapais. Po amazonių skydu žalias išlenktas kaspinas, apvestas plona auksine linija, su simetrišku auksiniu chakasų ornamentu.
Vytautas Pranciškus Būda
Vytautas Pranciškus Būda (1928 m. vasario 3 d. Salantuose – 2007 m. sausio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1953–1954 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1954–1971 m. Eltos vertėjas, vertimų redaktorius. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas. Disertacija „Lietuvių kalbos pažyminio šalutinių sakinių sintaksės funkcijos ir prijungimo ypatybės“; šia tema paskelbė straipsnių.
1971–1993 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute (nuo 1990 m. Vilniaus technikos universitetas), 1979–1983 m. ir 1985–1987 m. rusų ir lietuvių kalbų katedros vedėjas; nuo 1977 m. docentas.
Iš rusų, lenkų, vokiečių, latvių kalbų išvertė į lietuvių kalbą grožinės literatūros kūrinių.
Apdovanotas sausio 13-osios atminimo medaliu už drąsą ginant Lietuvos nepriklausomybę 1991 sausio-rugsėjo mėnesiais. Nuo 1993 metų – Tėvynės sąjungos narys.
Mokslinė veikla
Tyrė lietuvių kalbos pažyminio šalutinių sakinių sintaksines funkcijas. Išleido studijų vadovų.
Amžinasis variklis
thumbAmžinasis variklis – bet koks mechanizmas ar sistema, kuri gali nuolat (amžinai) gaminti daugiau energijos nei sunaudoja, taip neribotą laiką tiekdama energiją. Energijos tvermės dėsnis, pagal kurį energija negali būti sukuriama ar sunaikinama, reiškia, kad amžinasis variklis yra neįmanomas.
Amžinojo variklio sukūrimo galimybės
Egzistuoja keletas teorinės fizikos sričių, kurios numato galimybę egzistuoti amžinajam varikliui:
Pirmojo tipo amžinieji varikliai
Tai varikliai, pažeidžiantys energijos tvermės dėsnį, teigiantį, kad energija negali atsirasti iš niekur, kaip ir negali dingti. Šiuolaikinė fizika numato, kad vakuumas (erdvė) turi tam tikrą energijos kiekį, kuris skirtingose Visatos vietose, tam tikromis sąlygomis, galbūt gali skirtis. Šį energijos kiekį nusako kosmologinė konstanta. Jei būtų įmanoma atrasti dvi Visatos vietas, kur kosmologinė konstanta skiriasi, ir tarp jų energiją perdavinėti su praradimais, mažesniais, nei kosmologinės konstantos skirtumai, būtų įmanoma sukonstruoti amžinąjį variklį, kuris energiją gamintų „iš niekur“. Panaši situacija būtų galima ir atradus kitą (paralelinę) Visatą, kur kosmologinės konstantos dydis yra kitoks.
Antrojo tipo amžinieji varikliai
Tai varikliai, pažeidžiantys antrąjį termodinamikos dėsnį, teigiantį, kad sistemos entropija gali tik didėti arba likti pastovi. Egzistuoja keletas teorinių prieštaravimų šiam dėsniui, žinomiausias iš jų teigia, kad sistemą kaitaliojant įvairiais atsitiktiniais būdais, anksčiau ar vėliau ji iš maksimalios entropijos pereis į minimalią. Geriausiai žinomas teorinis eksperimentas, prieštaraujantis antrajam termodinamikos dėsniui, yra Maxwell'o demonas: tarp dviejų indų, užpildytų dujomis, yra maža skylutė su durelėmis, kurias valdo demonas. Į vieną indą jis praleidžia tik karštas, greitai judančias molekules, o į kitą indą – tik šaltas, lėtai judančias. Ilgainiui viename inde turėtų likti tik labai karštos dujos, o kitame – tik labai šaltos. Maxwell'o demonui prieštaraujantys mokslininkai teigia, kad karštų ir šaltų molekulių identifikavimui reikia vykdyti informacijos apdirbimą, kuriam sunaudojama energijos daugiau, nei gaunama, rūšiuojant molekules. Kol kas nėra aišku, ar įmanoma padaryti informacijos apdirbimo įrenginį, kuris šiuo atveju energijos naudotų mažiau, nei pagamintų, rūšiuodamas karštas ir šaltas molekules. Sukūrus tokį įrenginį, būtų realizuotas antrojo tipo amžinasis variklis, mažinantis entropiją. Kai kada su tokiais varikliais siejami šilumos siurbliai.
Podsupraslis
Podsupraslis - buvęs kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio valsčiuje. Šiuo metu kaimas yra prijungtas prie Supraslio miesto. Gyvenvietėje yra ''Šv. Jurgio'' kapinių koplyčia, pastatyta 1901 metais.
Rožiaspalvė geltonpėdė
Pušynai, ypač sausuose, gūbriuotuose jų pakraščiuose. Ruduo. Kepurėlė ir kotas švelnios rožinės spalvos, lakšteliai pilki.
Būdingi požymiai: auga pušynuose, ypač senesniuose ir retesniuose, vaisiakūniai negleivėti.
Dygsta pavieniui, rečiau po kelis vaisiakūnius. Valgoma, malonaus skonio, išvirta nejuoduoja. Nedažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 83 psl.
Maumedyninis baltikas
Maumedyninis baltikas  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, baltikų (Tricholoma) genties grybų rūšis.
Maumedynai. Vasara, ruduo. Auga tik po maumedžiais.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 (10) cm skersmens, paplokščia su gūbreliu, išgaubta, plaušuotai žvyneliuota, ochriškai, geltonai ruda, rudai geltona. Lakšteliai stori, rusvi, balsvi, sausi, kreminiai, rudai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 3–8×0,5–1,5 cm, prie lakštelių balsvas, žemiau beveik kepurėlės spalvos ir taip pat apšepęs. Trama balsva, plona, kieta, be ypatingo kvapo, kartoka. Sporos 5,5–7×4–5 μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė ir kotas tarsi pašiurpę, oranžiškai geltonos spalvos, trama kartaus skonio.
Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius, miškuose, tik po maumedžiais. Labai retas, rastas tik vieną kartą (Lazdijų raj. 1996 m.). Šilumamėgis. Nevalgomas, ieškomas ir kituose miškuose.
Kauno Bernardo Brazdžionio mokykla
Kauno Bernardo Brazdžionio mokykla – pagrindinės mokyklos tipo mokykla-daugiafunkcis centras, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Partizanų g. 22, vykdanti ikimokyklinio, pradinio, pagrindinio I dalies ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190138361. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Mokykla turi savo emblemą, vėliavą (pašventinta šv. Trejybės bažnyčioje 1991 m. kovo mėn.); leidžia savo laikraštį „Versmiukas“.
Aisrizenveltas
thumb|300px|right|Ledo urvas Aisrizenveltas ( – „ledo milžino pasaulis“) – didžiausia urvų sistema Europoje, Teneno masyve, 40 km į pietus nuo Austrijos miesto Zalcburgo. Urvų labirintas driekiasi daugiau nei 42 km.
Kauno Bernardo Brazdžionio mokykla
Istorija
thumb|left|230px|Nuo stadiono pusės 1979 m. rugsėjo 1 d. įsteigta 40-oji vidurinė mokykla. 1992 m. vasario 12 d. suteiktas „Versmės“ vardas. Mokyklą pašventino arkivyskupas Sigitas Tamkevičius. Mokykla išleido per 27 abiturientų laidas. 2013 m. rugsėjo 1 d. Kauno „Versmės“ vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą, jai suteiktas Bernardo Brazdžionio vardas.
2014 m. mokykla reorganizuota į Kauno Bernardo Brazdžionio mokyklą – daugiafunkcį centrą. 2016 m. birželio 14 d. sprendimu Nr. T-326 priimti „Kauno Bernardo Brazdžionio mokyklos nuostatai“.
Aisrizenveltas
Ledo urvus 1879 m. atrado gamtininkas Antonas von Poseltas–Čorichas (Anton von Posselt–Czorich). Prasiskverbęs į kalną apie 200 m, jis rado ledo sieną ir toliau nebėjo.
1912 m. ir 1913 m. ledo urvus toliau tyrinėjo prityręs urvų tyrinėtojas Aleksanderis von Morkas (Alexander von Mörk). Jo ekspedicija iškirto ledo sienoje laiptus ir už jos pamatė nuostabius ledo darinius, kuriuos von Morkas pavadino Eisriesenwelt. Įžengus į urvą, kelią pastoja 30 m aukščio ledo siena, jos viršuje – olų ir urvų labirintas.
Ledo kriokliai atsirado vandeniui sunkiantis į kalkakmenio urvus, susiformavusius prieš 2 milijonus metų. Šiame aukštyje – Ledo urvai yra daugiau nei 1500 m virš jūros lygio – žiemą temperatūra urvuose būna labai žema. Šaltinių ir lietaus vanduo, prasismelkiantis ir lašantis į urvus, nespėja sukurti kalkakmenio urvams būdingų stalaktitų bei stalagmitų, nes tuoj pat užšąla visokiausiais pavidalais.
Infliacija (astronomija)
thumb|right|230px|Mikrobanginių foninių spindulių, išspinduliuotų prieš 380 tūkstančių metų po [[Didysis Sprogimas|Didžiojo Sprogimo, dangolapis.]]
Infliacija astronomijoje, fizikinėje kosmologijoje – hipotetinis reiškinys, kai Visatos pradinėse vystymosi stadijose (laikotarpyje 10−36 – 10−32 sekundžių po Didžiojo sprogimo) vyko eksponentinis greitėjantis plėtimasis. Vėliau jis sulėtėjo iki dabartinio 72 km/s/Mpc greičio. Infliacijos hipotezė paaiškina, kodėl visomis kryptimis stebima visata yra tokia homogeniška (beveik vienoda), kodėl erdvė yra euklidinė (plokščia) ir kodėl nėra stebima magnetinių monopolių.
Infliacijos hipotezę ir terminą pasiūlė 1980 m. amerikiečių fizikas Alan Guth.
WMAP (Wilkinson Microwave Anisotropy Probe) dangolapio, o vėliau ir Planko orbitinės observatorijos duomenys rodo, kad Visata yra 13,7 milijardų metų senumo (1 % tikslumu), sudaryta iš 68,3 % tamsiosios energijos, 26,8 % šaltos tamsios medžiagos ir vos 4,9 % įprastinės medžiagos (protonai, neutronai, elektronai, neutrinai). Taip pat stebimas greitėjantis plėtimasis, tiesa jau ne toks spartus, kaip infliacijos stadijoje.
Krateris
thumb|200px|right|[[Kamerūno ugnikalnis|Kamerūno ugnikalnio krateriai]] thumb|right|400px|Viktorijos krateris [[Marsas (planeta)|Marse]] Krateris – daugeliui ugnikalnių būdingas dažniausiai viršūnės elementas. Tai paprastai apvalios formos, įvairaus dydžio įdubimas, kurio viduje yra viena ar daugiau angų, pro kurias išsiveržia magma. Krateriai gali būti labai dideli ir labai gilūs. Per kai kuriuos ypatingai didelius išsiveržimus ugnikalnio magmos židinys gali smarkiai ištuštėti, dėl ko įgriuvus viršutiniam sluoksniui, susiformuoja kaldera.
Daugumoje ugnikalnių krateris yra viršūnėje, susiformavęs iš vulkaninės kilmės nuosėdų – lavos, piroklastų. Tokie ugnikalniai paprastai būna kūgio formos. Krateriai gali būti taip pat ugnikalnių šlaituose. Kai kuriuose krateriuose susikaupus lietaus arba sniego vandeniui, susidaro krateriniai ežerai.
Yra ugnikalnių, sudarytų vien tik iš kraterio, be žymaus pakilimo nuo žemės paviršiaus, pvz., maar tipo ugnikalniai. Tokie krateriai suformuoja, kai magma kyla per vandens prisotintas uolienas ir sukelia ultravulkaninį išsiveržimą ; tokie krateriai dažnai būna lygumose toliau kitų ugnikalnių. Kraterių taip pat yra identifikuota Mėnulyje, Marse, Veneroje ir Ijo.
Jakštaičių-Meškių kapinynas
Jakštaičių-Meškių kapinynas – kapinynas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Jakštaičių ir Meškių kaimų (Bubių seniūnija).
Kapinynas
Jakštaičių-Meškių kapinynas yra Dubysos kairiajame krante, lauke, vadinamame Kapinaitėmis. 1973–1974 m. ir 1982 m. jį tyrė Istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius. Ištirtas 2858 m² plotas. Rasta 111 mirusiųjų kapų, iš jų 71 nedegintų, 6 sudegintų, 34 beveik suardyti, datuojamų VIII a. – XIV a., žirgo kapas ir 17 apeiginių duobių su degėsiais. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis; rasta daug ginklų, darbo įrankių, papuošalų, geriamųjų ragų apkalų, pentinų, iš viso 440 daiktų. Kapinynas skiriamas žiemgalių ir žemaičių gentims. Apie l km į pietvakarius nuo kapinyno yra Bubių piliakalnis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Labanoro regioninis parkas
left|150px
Labanoro regioninis parkas – regioninis parkas rytinėje Lietuvos dalyje, Švenčionių, Molėtų ir Utenos rajonuose. Parko direkcija įsikūrusi Labanoro miestelyje. Parko teritorija užima 55344 ha (kitais duomenimis – 52848 ha) plotą. Parkas įsteigtas 1992 m. rugsėjo 24 d. siekiant išsaugoti Labanoro girios ir jos ežerynų kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą bei kultūros paveldo vertybes, rekreaciniu požiūriu vertingius Rytų Aukštaitijos kraštovaizdžio kompleksus. Regioninis parkas šiaurės rytuose ribojasi su Aukštaitijos nacionaliniu parku.
Gamtos vertybės
thumb|right|250px|[[Labanoro giria į rytus nuo Labanoro]] Tai didžiausias Lietuvoje regioninis parkas, išsiskiriantis kraštovaizdžių įvairove, nepaprastai turtinga augalija ir gyvūnija. Didžiausią parko dalį užima miškai (80 proc.), daugiausia pušynai. Labanoro giria su gausiomis pelkutėmis ir ežerais pasižymi saugomų rūšių gausumu. Ežerai užima 14 proc. parko teritorijos. Įspūdingi Juodieji ir Baltieji Lakajai, Stirniai, Siesartis ir kiti Molėtų ežeryno ežerai, 15,8 km ilgio Aiseto ežeras. Lakają, vieną gražiausių ir egzotiškiausių upių, pamėgo ne tik vandens paukščiai, bet ir vandens turistai.
Labanoro regioniniame parke yra 285 ežerai – daugiausia iš visų Lietuvos regioninių parkų. Didžiausi: Stirnių, Baltųjų Lakajų, Kertuojų. Per parką teka apie 30 upelių. Tai Lakaja, Peršokšna, Dumblė, Luknelė. Be šių vandens telkinių parke saugojamos pelkių ekosistemos, vertingos kalkingos žemapelkės.
Saugomas ištisas aukštapelkių ir paežerinių žemapelkių kompleksas – Kanio raistas ir daugybė didesnių bei mažesnių pelkučių. Čia esančiame Girutiškio gamtiniame rezervate tyvuliuoja ežerų veidrodžiais spindinti Beržaloto aukštapelkė.
Pušynai sudaro 81 proc. visų parko miškų. Kartu su gausiais ežerais, pelkėmis, kalvotu ir banguotu reljefu jie yra labai vaizdingi.
Tolimos Aukštaitijos apylinkės matomos iš Etnokosmologijos muziejaus apžvalgos bokšto.
Kultūros vertybės
thumb|250px|[[Labanoro bažnyčia (iki gaisro)]] Parko teritorijoje yra per 20 pilkapių grupių (aptinkami vis nauji), senovės gyvenvietės, 5 piliakalniai (tarp jų – Pilalės (Budrių), Čiulėnų, Kulionių, Želvų), dubenuotųjų akmenų kolekcija, „Ožkos akmuo“ ir Šventakmenis, pokario partizanų kovos ir žuvimo vietos, etnografinis Obelynės kaimas. Nuo 1373 m. minimame Labanoro miestelyje stovėjo XVIII a. architektūros paminklas – Labanoro Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (17 dailės paminklų) ir varpinė, įdomios Stirnių bažnyčia, Januliškio koplyčia, Rudesos koplyčia ir varpinė. Lankytojų laukia žvejybos muziejus Mindūnuose, Kulionių kaime – Etnokosmologijos muziejus ir Astronomijos observatorija, senovinė dangaus kūnų stebykla. Mindūnų kaimo prieigose, prie easnčio kempingo yra Mindūnų apžvalgos bokštas.
Laisvalaikis ir pramogos
thumb|250px|[[Romuva|Romuvos Jorė Kulionyse 2015 m.]] thumb|250px|[[Baltieji Lakajai į pietus nuo Mindūnų apžvalgos bokšto]]
Parke yra daug žvejybai tinkamų ežerų, Labanoro girioje gausu uogų ir grybų, atvyksta daug grybautojų. Įspūdingas vandens maršrutas nuo Siesarties ežero Lakajos upe iki Žeimenos, puikios sąlygos keliauti pėsčiomis ir dviračiais. Sustoti nakvynei leidžiama rekreacinėse zonose. Parke siūloma keliauti esančiais keliais ir takais pro vaizdingus ežerus, per nuostabaus grožio miškus, apsistojant schemose nurodytose stovyklavietėse. Maudytis rekomenduojama prie esančių stovyklaviečių, poilsiaviečių ar kempingų. Stovyklavietės yra prie Baltųjų ir Juodųjų Lakajų, Kertuojų, Želvos, Balčio, Aiseto, Alnio ežerų ir miškuose.
Parke švenčiama Jorė (balandžio pabaigoje), Joninės, Labanorinė (atlaidai rugsėjo 8 d.), vyksta Baltųjų Lakajų poledinės žūklės varžybos, paukščių sutiktuvės ir palydos.
Mindūnų kaime esančiame kempinge Labanoro regioninio parko teritorijoje 2015 m. rugsėjo mėn. pastatytas 36 m aukščio Mindūnų apžvalgos bokštas – aukščiausias visose Lietuvos saugomose teritorijose. Iš apžvalginės aikštelės matyti Siesarties hidrografinis draustinis, apimantis takoskyrinį Siesarties ežerą (su salomis ir pusiasaliais), jo apyežerį. Taip pat matomas Lakajos kraštovaizdžio draustinis, apimantis Baltųjų ir Juodųjų Lakajų ežerų duburius.
Saugomos teritorijos
Suskirstytas į daugelį saugomų teritorijų, tai:
Vesta
Romėnų mitologijoje Vesta – miesto bendruomenės, namų ir šeimos deivė. Vestos atitikmuo graikų mitologijoje – deivė Hestija. Vesta, kaip ir Hestija, minima kaip skaisti deivė. Ji neturi atskiros asmenybės, neminima mituose ir niekada konkrečiai nevaizduota. Šventoji ugnis simbolizavo jos dievišką buvimą.
Šventąją Vestos ugnį saugojo vestalės. Vestos šventykloje kūrenama ugnis niekada neužgesdavo. Deganti ugnis Vestos šventykloje simbolizuoja valstybės saugumą ir stabilumą. Kiekvienų metų kovo 1 d. ugnis būdavo uždegama iš naujo. Ugnis degė iki 394 m., kai imperatorius Teodosijus I uždraudė viešą pagoniškų dievų garbinimą. Viena iš vestalių buvo Rėja Silvija, kuri su Marsu susilaukė Romulo ir Remo.
Vidutinio nuotolio balistinė raketa (JAV)
thumb|right|350px|Tarpinio ir vidutinio nuotolių balistinės raketos: CSS-2 ir CSS-5 (Kinija), Šahab-3 (Iranas), Agni-2 (Indija), Rodong-1 ir Taepodong-1 (Šiaurės Korėja), Ghauri ir Šahyn-2 (Pakistanas) Vidutinio nuotolio balistinė raketa  – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys pagal JAV Gynybos departamento klasifikaciją laikomas vidutiniu – nuo 1000 iki 3000 km. Pagal šią klasifikaciją vidutinio nuotolio balistinės raketos priskiriamos platesnei karo teatro balistinių raketų kategorijai, į kurią papuola visos balistinės raketos, kurių veikimo spindulys mažesnis nei 3500 km.
Pagal Rusijoje naudojamą klasifikaciją vidutinio nuotolio balistinėmis raketomis laikomos raketos, kurių veikimo spindulys yra 1000–5500 km. Į rusišką kategoriją įeina ir tarpinio nuotolio balistinės raketos, kurių veikimo spindulys yra 3000–5000 km.
Žoužanų kaganatas
Žoužanų kaganatas – klajoklių žoužanų sukurta gentinė konfederacija, susiformavusi V a. pradžioje ir iki VI a. kontroliavusi Mongolijos plynaukštę, Džungariją, Žetisu ir Turfaną dab. Mongolijoje, Kazachijoje, šiaurės Kinijoje ir pietų Sibire.
Pavadinimai
Tuometiniai žoužanų etnonimai buvo minimi kinų šaltiniuose, bet jie įvairuoja. Žoužanai buvo vadinami žoužan, žuanžuan , žužu , ar tantan. Iš šių pavadinimų yra kilę vėlesni rusiški, kazachiški etnonimai žužanai, o mongolų kalboje jie yra žinomi kaip nirunai.
Istorija
thumb|300px|left|Žoužanų kaganatas apie 500 m. Žoužanai yra viena iš mažiausiai žinomų etninių grupių, kontroliavusių Mongolų plynaukštę. Ji kilo iš seniau Mongolų plynaukštę kontroliavusių šianbų - buvo viena jų genčių. Tačiau nėra įmanoma tiksliai pasakyti, ar jų kalba priklausė mongolų grupei, ar tiurkų. III a. suskilus Šianbų konfederacijai, būsimieji žoužanai sudarė dalį šianbų tabgačų klano. IV a. daliai tabgačų masiškai migruojant į pietus, t. y. į Kinijos imperijos teritorijas, ir ten įkūrus savo valstybę Dai, žoužanams susidarė palankios sąlygos perimti hegemoniją Mongolijos plynaukštėje.
IV a. pradžioje buvęs tabgačų vergas Mugulu konsolidavo atskiras tabgačų gentis šiaurėje ir jų tarpe įtvirtino savo dinastiją Judziulu. Jis laikomas žoužanų įkūrėju. Po jo valdžia buvo išlaikyta tos pačios šeimos rankose. Galiausiai 402 m. Šelunas galutinai paskelbė nepriklausomybę, nugalėjo nuožmias gaoče (proto-tiurkų) gentis šiaurėje, titulavosi kaganu Qiudoufa ir įkūrė Žoužanų kaganatą. Tai buvo pirmą kartą panaudotas kagano titulas istorijoje. Šeluno laikais kaganatas valdė dideles nuo Karašahro vakaruose iki Kogurio (Korėjos) rytuose, nuo Baikalo šiaurėje iki Inšanio kalnų pietuose. Vėlesnių kaganų laikais kaganato interesai kirtosi su kidaniais rytuose (Mandžiūrijoje), Šiaurės Vei pietuose, eftalitais pietvakariuose (Sogde ir Ferganoje), juebaniais vakaruose.
Nuo VI a. pradžios kaganatas susidūrė su vidiniais sunkumais, dėl atskirų valdomų genčių sukilimų. Ypač nepaklusnios buvo šiaurinės gentys gaoče (ar tiele), kurių tarpe buvo gok-tiurkai. 552 m. gok-tiurkų vadas Bumynas sutriuškino žoužanų kagano Čiliantoubingdoufa armiją, ir šis nusižudė. Tai realiai pabaigė kaganato egzistenciją, ir jo teritorijas paveldėjo Tiurkų kaganatas. Žoužanų diduomenė pabėgo į Vakarų Vei, kur žoužanai oficialiai savo vadus dar turėjo iki 555 m. Tais metais Vakarų Vei, sudariusi sąjungą su tiurkais, išdavė žoužanų diduomenę, ir sostinėje Čangane buvo nužudyti 3000 svarbiausių diduomenės vyrų. Po to žoužanų tapatybė sumenko, jų likučiai susimaišė su tiurkais.
Kazimieras Petraitis
Kazimieras Petraitis (1927 m. vasario 1 d. Garšvuose – 2006 m. vasario 21 d. Kaune ) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1933 m. pradėjo lankyti Laukagalio pradžios mokyklą. 1937 m. baigęs keturis skyrius, įstojo į Krekenavos pradžios mokyklos penktąjį skyrių. Šešis šios mokyklos skyrius baigė 1939 m. ir įstojo į Panevėžio berniukų gimnaziją, kurią baigė 1945 metais. Tais pačiais metais įstojo į Kauno universitetą. Studijas baigė 1955 m., įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. Statybininku dirbo iki 1995 m.
1991–2006 m. buvo Respublikonų partijos pirmininkas ir laikraščio „Respublikos varpai“ redaktorius.
Vienybė (reikšmės)
Vienybė gali būti:
Uracho hercogas
thumb|Uracho herbasUracho hercogas, kitaip dar Uracho kunigaikštis – hercogo titulas, įkurtas 1867 m. kovo 28 d. Viurtembergo grafui Fridrichui Vilhelmui Aleksandrui Ferdinandui (Friedrich Wilhelm Alexander Ferdinand Graf von Württemberg).
Jakuvkai
Jakuvkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Januvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Palenkės Januvo, apie 19 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Aukštutinė Angara
Aukštutinė Angara  – upė Rusijoje, šiaurės Buriatijoje. Prasideda Baikalo-Vitimo vandenskyroje, teka į pietryčius, įteka į Baikalo ežero šiaurinį galą į rytus nuo Nižneangarsko; sudaro deltą. Teka daugiausia žemu pelkėtu slėniu. Slenkstėta. Laikosi užšalusi nuo spalio pabaigos iki gegužės pradžios.
Didžiausi intakai: Angarakanas, Jančujus, Čuras, Kotera.
Aukštutinė Angara laivuojama nuo Uojano prieplaukos (214 km nuo žiočių).
Lauksargių pagrindinė mokykla
Tauragės rajono Lauksargių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tauragės raj., Lauksargiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190471540. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos skyrius.
Istorija
miniatiūra|left|Sporto salė
Lietuviška pradžios mokykla Lauksargiuose įkurta 1932 m. Ji buvo šalia vokiečių mokyklos – senosiose Lauksargių aštuonmetės mokyklos patalpose. 1935–1936 m. lietuviška ir vokiška mokyklos sujungtos, bet nacių metais 1939–1945 m. veikė tik vokiškoji. Po karo, 1945 m. atkurta lietuviška mokykla. 1950–1956 m. veikė dar ir rusiška septynmetė mokykla. 1961–1962 m. Lauksargių septynmetė mokykla reorganizuota į aštuonmetę. 1962 m. pristatytas mokyklos antrasis aukštas, 1979 m. lapkritį atidarytas naujasis mokyklos pastatas. 1988 m. mokykla tapo devynmete, vėliau – pagrindine.
2020 m. Lauksargių mokykla prijungta prie Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos kaip skyrius.
Pastercės ledynas
250px|thumb|right|Pastercės ledynas [[2005]] Pastercės ledynas – didžiausias ledynas Austrijoje ir Rytų Alpėse. Tęsiasi apie 9 km.
Aibių teorija
Aibių teorija – matematinės logikos šaka, kuri nagrinėja aibes – objektų rinkinius.
Aibės yra užrašomos atskiriant jos elementus (skaičius arba raides) kableliais ir apgaubiant figūriniais skliaustais. Pavyzdžiui, aibė
{1, 2, 3 }
yra sudaryta iš elementų 1, 2 ir 3.
Aibių teorijos pradininkai buvo Georgas Kantoras ir Ričardas Dedekindas (1870 m.).
Vengiant paradoksų (pavyzdžiui, Raselo paradokso) aibių teorija buvo aksiomatizuota. Pirma aibių teorijos aksiomatizacija pasiūlyta Ernsto Zermelo 1908 m. ir papildyta Abrahamo Frenkelio bei Toralfo Skolemo iki standartinės Zermelo-Frenkelio aibių teorijos.
Aibių veiksmai
Yra 3 pagrindiniai aibių veiksmai:
A
ir
B
sąjunga žymima
A ∪ B
{1, 2, 3}
{2, 3, 4}
sąjunga yra aibė
{1, 2, 3, 4}
.
sankirta žymima
A ∩ B
. Rezultatas yra nauja aibė, kurioje yra atrinkti bendri
aibių elementai. Pavyzdžiui, aibių
sankirta yra aibė
{2, 3}
U
skirtumas žymimas
. Rezultatas yra nauja aibė, kuri yra gauta iš aibės
išmetus visus elementus, kurie priklauso aibei
. Pavyzdžiui, aibių
skirtumas yra aibė
{1}
Liucijus Želigovskis
Liucijanas Želigovskis (, 1865 m. spalio 17 d. – 1947 m. liepos 9 d.) – Lenkijos karo veikėjas, generolas.
Biografija
Gimė kaime Sikūnė, Ašmenos apskrityje, 1935 m. lenkų okupacinė valdžia kaimą Želigovskio garbei pervadino į Želigovo. Mokėsi Vilniaus gimnazijoje. Baigęs karininkų mokyklą, 1885 m. įstojo į Rusijos kariuomenę, kovėsi Rusijos-Japonijos kare ir Pirmame pasauliniame kare. 1917 m. organizavo Lenkijos kariuomenę.
1920 m. spalio 8 d. pradėjo inscenizuotą Želigovskio maištą, jo vadovaujama lenkų kariuomenė spalio 9 d. užėmė Vilnių ir Vilniaus kraštą. 1920–1922 m. buvo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vyriausiasis vadas, 1925–1926 m. Lenkijos karo ministras. 1935–1939 m. buvo Lenkijos seimo narys. Mirė Londone. Palaikai palaidoti karių kapinėse Varšuvoje. thumb|left|Liucijaus Želigovskio kapas
Mentonas
Mentonas – miestas Prancūzijoje, Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regione, Pajūrio Alpių departamente. Miestelio centre yra pliažas šunims.
Geografija
Mentonas įsikūręs už 8 kilometrų nuo Monako, 20 kilometrų nuo Nicos, 2 kilometrų nuo Italijos sienos, prie Viduržemio jūros.
Zelone Krulevskiai
Zelone Krulevskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Suvalkų ir 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Žagarės vėliava
thumb|right|200px|Žagarės vėliava. Proporcijos: 10:13
Žagarės vėliava – baltame lauke per centrą vertikali raudona juosta (heraldikoje vad. stulpu), kurios plotis – 1/2 vėliavos ilgio. Šioje juostoje įkomponuotas raktų motyvas, pasiskolintas iš Žagarės herbo. Laisvieji vėliavos kraštai papuošti sidabriniais kutais.
Atosa
thumb|Atosa Atosa (senąja persų kalba Hutausa, graikų Atossa,, g. prieš 550 – m. 475 m. pr. m. e.) – persų karalienė 550 – 475 m. pr. m. e.
Nors yra labai mažai žinoma ir apie jos kilmę, teigiama, kad ji kilus iš tikinčių Zoroastra šeimos, nes religijoj minima Atosa yra mitinis veikėjas.
Kyro Didžiojo duktė ir pusseserė Kambizui II. Kambizas norėjo ją vesti, nors prieš tai nebuvo panašaus atvejo Persijos istorijoje. Kambizą nuo to atkalbėjo jo patarėjai. Todėl Atosą vedė Smerdis, kuris nuvertė Kambizą. 522 m. pr. m. e. Atosa tapo Darijaus I(nuvertusio Smerdį) žmona.
Vienas iš jų vaikų buvo Kserksas I. Abejojama ar Atosa mirė (kaip sakoma nuo krūties vėžio) prieš Kserkso I iškilimą, ar(remiantis Herodotu) ji gyveno ir jo valdymo metu.
Aischilo tragedijos „Persai“ pagrindinė veikėja.
Baikonuro kosmodromas
right|thumb|240px|Baikonuro kosmodromo vieta Kazachijoje
thumb|220px|right|„Sojuz-FG“ raketos su pilotuojamu erdvėlaiviu „Sojuz TMA-3“ paleidimas iš Baikonuro kosmodromo
Baikonuro kosmodromas, esantis Kazachstano teritorijoje – pirmas ir didžiausias kosmodromas pasaulyje. Užima 6 717 km² plotą.
Tai yra vienas iš trijų kosmodromų pasaulyje, leidžiančių kosminius aparatus su žmonėmis, be to, iš ten galima paleisti visų tipų nešančiąsias raketas. Tarptautinės Kosminės Stoties orbita buvo parinkta atsižvelgiant į Baikonūro platumą, nes iš ten planuoti vykdyti ir vykdomi svarbiausi skrydžiai į TKS.
Eksploatacija
1957 m. gegužė – eksploatacijos pradžia, nešančiosios raketos „R-7” paleidimas. Spalio 4 d. paleistas pirmasis dirbtinis žemės palydovas „Sputnik 1“. Lapkričio 3 d. paleistas „Sputnik-2” su šunimi, vardu Laika.
1960 m. spalio 24 d. leidžiant balistinę raketą „R-16” kosmodrome įvyko katastrofa. Mirė 76 kariškiai.
1961 m. balandžio 12 d. paleistas „Vostok-1” – pirmasis kosminis aparatas su žmogumi, J. Gagarinu. Jis apskriejo aplink žemę per 1 valandą 48 minutes.
Vienybė (žurnalas)
Vienybė – katalikų žurnalas, ėjęs 1907–1914 m. ir 1918–1933 m. Kaune, 1914 m. rugsėjo mėn. – 1915 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje.
Baikonuro kosmodromas
Eksploatacija
1987 m. gegužės 15 d. pirmą kartą paleista „Energija” tipo raketa nešėja.
Vienybė (žurnalas)
Istorija
Iki 1929 m. leido Šv. Kazimiero draugija, 1929–1933 m. – Lietuvos katalikų sąjunga. Tiražas 1914 m. – 6000 egz.
Baikonuro kosmodromas
Eksploatacija
1991–1993 m. – krizės periodas, užėjęs po SSRS žlugimo. Kosmodromui atitekus Kazachstanui, daugelis kariškių ir darbuotojų grįžo į Rusiją. Smarkiai sumažėjo kosminių paleidimų skaičius.
Stasys Raštikis
thumb|240px|Raštikis su [[Lietuvos kariuomenės vėliava ceremonijos metu 1939 m.]] thumb|240px|Generolas Berlyno Kaiserhofo viešbutyje kalbasi su Vokietijos admirolu Kanariu ir Užsienio reikalų ministru Ribentropu. 1939 m. balandžio 21 d. thumb|240px|Vizitas į Lenkiją (1939 m.) thumb|240px|Generolo kapas [[Petrašiūnai|Petrašiūnų kapinėse]] Stasys Raštikis (g. 1896 m. rugsėjo 13 d. Kuršėnuose – 1985 m. gegužės 3 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos kariuomenės vadas, generolas, politikas, LR krašto apsaugos ministras.
Baikonuro kosmodromas
Eksploatacija
1994 m. – Rusija išsinuomojo kosmodromą.
Chuck Eidson
Čakas Eidsonas (g. 1980 m. spalio 10 d.) – JAV krepšininkas.
Stasys Raštikis
Išsilavinimas
Baigęs Dūkšto pradžios mokyklą ir Zarasų progimnaziją, 1915 m. stojo savanoriu į Rusijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo Pirmame pasauliniame kare, kovėsi Lietuvoje, Galicijoje, Rumunijoje, rusų – turkų fronte. 1917 m. baigė Tifliso (Tbilisio) karo mokyklą ir iki karo pabaigos liko Kaukazo fronte.
Baikonuro kosmodromas
Eksploatacija
1997 m. pradėta Baikonuro kosmodromo demilitarizacija.
Pavadinimo kilmė
„P-7” tipo nešančiųjų raketų, skirtų nešti vandenilinėms bomboms, vėliau tapusių pilotuojamo erdvėlaivio prototipu, bandymams reikėjo naujo poligono. Ieškant vietos buvo atsižvelgta į tokius kriterijus: didelis mažai gyvenamas regionas, kuriame mažai išvystytas žemės ūkis, ir netoliese turi būti geležinkelio linija. Tinkama vieta buvo rasta Kazachstano pusdykumėje, per kurią driekiasi geležinkelio linija, jungianti Maskvą su Taškentu (Uzbekistano sostinė). Būtent ten ir prasidėjo „Penktojo poligono” statybos. Statybos, kodiniu pavadinimu „Taiga”, buvo visiškai slaptos. Tuo pat metu netoli Baikonuro gyvenvietės konspiracijos tikslais pradėtos netikro kosmodromo statybos. Nors visi pastatai ten buvo netikri, jis buvo taip pat stipriai saugomas. Siekiant nuslėpti tikrąją poligono vietą oficialiuose pranešimuose buvo minimas Baikonuras. Galiausiai šis pavadinimas imtas naudoti tikrajam kosmodromui.
Chuck Eidson
2008 metais su Vilniaus Lietuvos Rytu LKL iškovojo antrą vietą čempionate. 2009 m. laimėjo Prezidentų, LKF, BBL ir ULEB Cup taures. Tais pačiais metais tapo naudingiausiu ULEB Cup sezono žaidėju (MVP), BBL finalinio ketverto MVP, LKL trenerių buvo pripažintas sezono geriausiu, bei tapo žvaigždžių dienos mačo naudingiausiu žaidėju.
2009 m. liepos 13 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Tel Avivo "Maccabi" klubu. 2011 m. birželio 22 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Barselonos klubu. 2012 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Rusijos Kazanės "Uniks" klubu.
Vienybė (žurnalas)
Istorija
Skirtas kaimo žmonėms. Skleidė religines tiesas, propagavo katalikų tikėjimą, spausdino kultūrinio-švietėjiško turinio rašinius.
Redagavo Antanas Alekna, Mykolas Šeižys, Mykolas Vaitkus, Jurgis Talmantas, A. Kupcikevičius.
Stasys Raštikis
Veikla
Nuo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 5-ojo pėstininkų pulko 1-os kuopos karininkas. Tuo metu Stasio Raštikio pulkas aktyviai dalyvavo kautynėse su lenkais ir bolševikais Zarasų, Žiežmarių, Dusetų, Vievio, Avilių rajonuose, kovojo Latvijoje ties Daugpiliu. Kovose su Raudonąja armija du kartus buvo sunkiai sužeistas. Po antro sužeidimo pateko rusams į nelaisvę, buvo laikomas Tulos koncentracijos stovykloje, Maskvos kalėjimuose.
1921 m. pasikeitus kaliniais, grįžo į Lietuvą ir tęsė karinę tarnybą Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio 5-ajame pulke. 1928 m. perkeltas į Lietuvos kariuomenės štabą, nuo 1928 m. majoras.
1929 m. birželio 29 d. vedė mokytoją Eleną Smetonaitę (prezidento A. Smetonos dukterėčia).
1929 m. baigė Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto Veterinarijos skyrių, 1932 m. – Vokietijos kariuomenės Generalinio štabo karo akademiją. Baigęs studijas, sparčiai kilo karjeros laiptais: 3-iojo pėstininkų pulko vado pavaduotojas ir Vytauto Didžiojo karininkų kursų lektorius, 5-ojo pėstininkų pulko vadas, 3-iosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, generalinio štabo valdybos viršininkas. Nuo 1934 m. lapkričio 23 d. pulkininkas, nuo 1934 m. iki 1940 m. balandžio 22 d. Lietuvos kariuomenės vadas, divizijos generolas.
Nuo 1938 m. kovo 24 d. iki 1938 m. gruodžio 5 d. Ministro pirmininko Vlado Mirono vyriausybėje laikinai ėjo krašto apsaugos ministro pareigas. Tarybų valdžios metais laikinai ėjo Raudonosios armijos 29-ajame teritoriniame šaulių korpuse atsakingas karininko pareigas. 1940 m. gruodžio mėn. išėjo į atsargą.
Matydamas, kad gali būti suimtas, 1941 m. kovo 19 d. pasitraukė į Vokietiją. 1941 m. birželio 23 d. iš Vokietijos grįžo į Lietuvą. Iš pradžių dirbo Lietuvos laikinojoje vyriausybėje krašto apsaugos ministru, vėliau – Karo muziejuje.
1944 m. vasarą Raštikių šeima emigravo į Vokietiją, kurį laiką gyveno Regensburgo ir Scheinfeldo stovyklose. 1949 m. persikėlė į JAV, iki 1951 m. dirbo darbininku fabrike. 1951–1952 m. Sirakūzų universitete dėstė rusų kalbą, 1952–1955 m. pirmininkavo Amerikos Lietuvių Tarybos (ALT) ir Bendrojo Amerikos Lietuvių Fondo (BALF) skyriams, atstovavo VLIKui Europoje, tarnavo Vašingtone. Nuo 1955 m. dėstė JAV kariuomenės aukštojoje kalbų mokykloje, nuo 1963 m. profesorius; 1968 m. išėjo į pensiją.
Mirė 1985 m. gegužės 3 d. Los Andžele, 1993 m. lapkričio 22 d. jo palaikai pervežti į Kauną ir palaidoti Petrašiūnų kapinių panteone.
Į Sibirą buvo ištremtos S. Raštikio 1, 4 ir 11 metų amžiaus jo dukterys.
Darbai
S. Raštikis parašė penkis karinius vadovėlius, atsiminimų, apmąstymų ir polemikos knygas „Kovose dėl Lietuvos“ (2 dalys), „Įvykiai ir žmonės“ (3 tomai), „Lietuvos likimo keliais“ (4 tomai), per tūkstantį straipsnių spaudoje: „Karo archyve“, „Mūsų žinyne“, „Karyje“, „Trimite“, „Lietuvių archyve“, „Dirvoje“, „Tėvynės sarge“, Amerikos spaudoje.
Kauno ledo arena
Kauno ledo arena – ledo arena, įsikūrusi Kaune, Aušros g. 42c, šalia Kauno futbolo maniežo. Arenoje yra 800 m² naudingo ploto, uždara žiemos sporto arena su 27x60 m dydžio ledo aikšte.
Čia taip pat įsikūręs Kauno miesto savivaldybės Sporto skyrius.
Veikla
miniatiūra|240px|left|Ledo arena 2017 m. miniatiūra|240px|left miniatiūra|240px|left|Arenos [[vestibiulis]] miniatiūra|240px|left|Ledo aikštė Ant arenos ledo vyksta ledo ritulio ir dailiojo čiuožimo treniruotės bei varžybos, nors arenoje ir neparuošta vietų žiūrovams stebėti varžybų. Namų rungtynes žaidžia keli vaikų ir vienas mėgėjų klubas. Ledo rūmai perduoti žiemos sporto mokyklai „Baltų ainiai“. 2016 m. joje buvo kultivuojamos trys sporto šakos: dailusis čiuožimas, ledo ritulys ir akmenslydis. Čia dirba dešimt kvalifikuotų dailiojo čiuožimo trenerių, du ledo ritulio treneriai, vienas akmenslydžio treneris, meninio ugdymo pedagogai. Sportuoja apie 250 sportininkų.
Pasak žiemos sporto specialistų, Kauno ledo arenai trūksta funkcionalumo, nes yra tik viena aikštė, todėl didesnių sporto renginių čia neįmanoma organizuoti.
Vakarinis anakardis
Vakarinis anakardis (Anacardium occidentale) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos visžalis medis. Rūšis kilusi iš Brazilijos, bet dabar auga daugelyje tropinių kraštų (Indijoje, Pietryčių Azijoje, Vakarų ir Rytų Afrikoje, Irane). Auginamas daugiausiai dėl sėklų – anakardžio riešutų.
Kauno ledo arena
Istorija
Idėja įrengti dirbtinio ledo čiuožyklą dabartinėje Petro Vileišio aikštėje kilo dar 1968 m., tačiau dėl įvairių nesutarimų darbai nebuvo pradėti, o būsimų statybų vietoje rūdijo į krūvas sumesti kilometrai vamzdžių. Jau anksčiau šioje vietoje buvo numatyta įrengti Radijo gamyklos dviračių treką, šiuo tikslu jau buvo pradėtas vežti gruntas. Vėliau treko darbai sustojo, jam skirtoje vietoje imta statyti čiuožyklą. Tuo metu mieste nebuvo dirbtinių čiuožyklų, o čiuožinėti buvo galima tik žiemą. Iki 1976 m. Kaune šaltuoju laikotarpiu veikė apie 70 atvirų natūralaus ledo čiuožyklų. Kaimynai latviai ir estai jau turėjo dirbtinio ledo čiuožyklas. Realesni veiksmai prasidėjo 1972 m., kai į Kauno miesto Sporto komiteto pirmininko postą buvo paskirtas Pranas Majauskas – dabartinis Lietuvos sporto muziejaus vadovas.