cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SQL
Duomenų išrinkimas
ANSI bei ISO standartai apibrėžia šiuos SQL raktažodžius, skirtus duomenims išrinkti: Iš išvardytų sakinių bet kurioje užklausoje visada naudojami  bei   sakiniai, o kiti naudojami pagal poreikį.
Transakcijos
Sistemose, kurios palaiko transakcijas, galima naudoti šias komandas:
Duomenų apibrėžimas
Kai kuriuos sistemos turi komandą, kuria galima pakeisti objektus sistemos darbo metu.
Trūkumai
Kadangi standartinių galimybių dažnai neužtenka, duomenų bazių sistemose SQL išplečiama jai pridedant daugiau programavimo kalbų funkcijų
„Sveikas, pasauli“ pavyzdys
Tarkime, yra lentelės pavidalo duomenų bazė:
Oracle Database dialektu:
Turėtų grąžinti atsakymą: Sveikas, pasauli
Rokis
Rokis  – 1976 metų amerikiečių drama, režisuota John G. Avildsen. Scenarijų parašė ir pagrindinį vaidmenį atliko Sylvester Stallone. Taip pat vaidina Talia Shire, Burt Young ir Carl Weathers.
Siužetas
Rokis Balboa (aktorius Sylvester Stallone), boksininkas iš Filadelfijos, kuris vieną dieną gauna netikėtą pasiūlymą kautis su pasaulio sunkiasvorių čempionu Apolu Krydu (aktorius Carl Weathers). Rokis sutinka kautis ir išgarsėja.
Ingušijos herbas
Herbo aprašas
Herbas antspaudo tipo. Herbo skydas apvalus žydras, baltu bordiūru, bordiūro išorinis kraštas su auksine juostele. Skydo apatinėje pusėje auksinis erelis išskėtęs sparnus, pasisukęs į dešinę, stovi ant juodos žemės. Virš erelio skydo centre auksinis keturkampis bokštas juodu stogu ir juodais langais. Už bokšto du balti kalnai, kurių viršūnės abipus bokšto. Viršutinėje skydo dalyje auksinė saulė su septyniais auksiniais spinduliais. Viršutinis saulės disko trečdalis slepiasi po bordiūru.
Apačioje virš bordiūro apvalus baltas skydelis siauru žaliu apvadėliu su raudonu triskelionu (raudonas apskritimas su trimis prieš laikrodžio rodyklę lenktomis atkarpomis). Virš apatinės bordiūro dalies vidinio krašto abipus skydelio puslankiu eina auksinis ornamentas ir virš jo – Ingušijos vėliavos spalvų (žalia, balta, žalia) juostelė.
Jancasa
Jancasa  – miestas pietų Ekvadore, Samoros-Činčipės provincijoje, „Jonvabalių slėnyje“ (Valle de las Luciérnagas) prie Samoros upės, 43 km į šiaurės rytus nuo Samoros miesto. Pro Jancasą eina plentas Locha-Makasas.
Ingušijos herbas
Herbo aprašas
Bordiūre užrašai: viršuje, apačioje –.
Jancasa
Verčiamasi gyvulininkyste, turizmu. Yra keli viešbučiai, pramogų centras.
Istorija
Jancasa įkurta 1981 m. Miesto pavadinimas kilo iš šuarų kalbos ir reiškia „jonvabalių slėnį“.
Ingušijos herbas
Herbo elementų interpretavimas
Spalvos:
Kurklių-Panevėžio operacija
Parengimas
1919 m. gegužės viduryje Raudonoji armija, kurią sudarė Lietuvių (Pskovo) divizijos Pirmasis, Antrasis, Trečiasis, Ketvirtasis, Septintasis pulkai ir Antrosios latvių Internacionalinės divizijos Dvyliktasis, Keturioliktasis, Penkioliktasis, Septynioliktasis, Trisdešimt pirmasis pulkai, buvo užėmusi liniją Molėtai – Želva – Balninkai – Žemaitkiemis – Kavarskas – Raguva – Upytė – Pumpėnai – Pasvalys – Saločiai.
Ingušijos herbas
Herbo elementų interpretavimas
Herbo kūrėjas – dailininkas R. Eldijevas (Р. А. Эльдиев).
Kurklių-Panevėžio operacija
Parengimas
Operaciją parengė Vyriausiasis kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas ir Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas. Pagal parengtą operacijos planą buvo suformuota Ukmergės rinktinė, į kurią įėjo Pirmasis pėstininkų pulkas, vokiečių saksų savanorių batalionas, 1,5 eskadrono iš Pirmojo husarų pulko ir Ketvirtosios baterijos būrys, turėjęs 2 pabūklus. Ukmergės rinktinės vadas – Kazys Ladiga.
Antrąją – Panevėžio rinktinę sudarė Antrasis pėstininkų pulkas, atskirasis Panevėžio batalionas, Marijampolės batalionas ir Pirmoji artilerijos baterija, kurią sudarė 4 pabūklai. Rinktinės vadu buvo paskirtas Jonas Variakojis, vėliau jį pakeitė Maksimas Katche, Vincas Grigaliūnas-Glovackis, Stasys Nastopka. Lietuvos kariuomenės daliniai iki m. gegužės 13 d. buvo sutelkti ruože Širvintos – Lyduokiai – Vidiškės – Taujėnai – Ramygala – Krekenava – Šeduva – Pušalotas – Joniškėlis.
Operacija
Operacija pradėta 1919 m. gegužės 18 d. auštant. Ukmergės rinktinė iš pozicijų prie Vidiškių žygiavo trimis voromis. Vidurinė vora puolė abipus plento Ukmergė-Utena ir tą pačią dieną užėmė Kurklius. Kairioji rinktinės vora, pradėjusi puolimą iš Taujėnų, užėmė Kavarską. Dešinioji vora užėmė Balninkus. Vokiečių daliniai žygiavo tik iki Virintos, o lietuvių daliniai buvo nukreipti į šiaurę, link Anykščių, Andrioniškio ir Viešintų.
Gegužės 18 d. puolimą taip pat trimis voromis pradėjo prie Ramygalos ir Krekenavos sutelkta Panevėžio rinktinė. Jos puolimui vadovavo M. Katche ir J. Variakojis. Aviacijos remiama ji gegužės 19 d. užėmė Panevėžį. Gegužės 19 d. Ukmergės rinktinė užėmė Anykščius, Alantą ir Skiemonis, gegužės 20 d. – Andrioniškį. Gegužės 22-23 d. rinktinės puolimas įstrigo, nes pritrūko planuotos saksų savanorių paramos.
Raudonosios armijos daliniai, sutelkę pastiprinimą, gegužės 21 d. kontratakavo Panevėžio rinktinę ir privertė ją pasitraukti iš Panevėžio. Lietuvių daliniai buvo pergrupuoti pulti miestą iš pietryčių. Ir tik aktyvūs Joniškėlio partizanų veiksmai, kai jie išvadavo keletą Šiaurės Lietuvos miestelių ir iškilusi apsupimo grėsmė išgąsdino Raudonosios armijos vadovybę. Naktį iš gegužės 22 d. į gegužės 23 d. jos daliniai pasitraukė iš Panevėžio ir jo apylinkių Subačiaus link. Gegužės 23 d. Panevėžys vėl buvo užimtas lietuvių.
Per Kurklių-Panevėžio operaciją keletą kartų mažesnėmis jėgomis Lietuvos kariuomenė išvadavo nemažą Lietuvos teritorijos dalį. Vien vaduodama Panevėžį ji paėmė apie 400 belaisvių, 1 karinį traukinį, 2 pabūklus, 16 kulkosvaidžių. Raudonosios armijos daliniai atsitraukė ir susitelkė linijoje Pakalniai – Leliūnai – Debeikiai – Svėdasai – Kupiškis – Vabalninkas. Po kelių dienų juos ir iš ten pasitraukti privertė Lietuvos kariuomenės pradėta Kupiškio-Utenos operacija.
Juodeliai (Radviliškis)
Juodeliai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Grinkiškio, Kėdainių rajono paribyje. Pro kaimą teka Šušvės intakas Miegotas, kurio slėnyje sudarytas Juodelių tvenkinys. Pro Juodelius eina Vaitiekūnų–Ažytėnų kelias.
Jurgis Bučas
Jurgis Bučas (g. 1936 m. sausio 5 d. Melgužio Didžiojo dvaras, Kriukų valsčius) – Lietuvos architektas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Bijotai
Bijotai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Skaudvilės, prie automagistralės. Seniūnijos centras. Per kaimą teka Ančios intakas Pela. Veikia biblioteka, paštas (LT-75011), medicinos punktas, buvusi Bijotų Dionizo Poškos pagrindinė mokykla, lurdas, D. Poškos baublių muziejus, įkurtas 1945 m. (Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejaus padalinys), gamtos paminklas Bijotų ąžuolas, N. Paškevičiaus dvaro parkas, 1 km į rytus yra Bardžių vandens malūnas. Bijotų seniūnaitijos centras yra Cipkiškiuose.
Jurgis Bučas
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1994 m. habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Bijotai
thumb|left|[[Lurdo grota]]
Jurgis Bučas
Biografija
Nuo 1972 m. Kultūros paminklų konservavimo instituto Kauno skyriaus viršininkas, nuo 1975 m. dirbo Architektūros ir statybos institute. 1994–1995 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto prorektorius mokslui, nuo 1995 m. Kauno technologijos universiteto Architektūros ir kraštotvarkos katedros vedėjas; nuo 1996 m. profesorius.
Bijotai
Etimologija
1558 m. Bardžių-Mikniškių dvarelį pasidalino Beata Paškevičienė ir jos sesuo. Paškevičienei atitekusią dalį imta vadinti jos vardu (tarmiškai Bijata) – Bijotais (asmenvardinis vietovardis).
Istorija
thumb|left|Paminklas „Laisvės varpas“
Bijotų dvaras, vadintas Bardžiais (Bardžių dvaras), minimas nuo XVI a. Jis priklausė Poškų-Paškevičių giminei. 1558 m. Bardžių-Mikniškių dvarelį pasidalino Beata Paškevičienė ir jos sesuo. 1790–1791 m. šio dvaro centrą ir aplinkines žemes iš kelių savininkų supirko rašytojas Dionizas Poška, dvare gyvenęs 1790–1830 m. Dalį įsigytų valdų jis neilgai trukus perleido savo tėvui. Kadangi santaikos tarp tėvo ir sūnaus nebuvo, netrukus atsirado du dvarai ir du pavadinimai: D. Poška valdė Bardžius, o jo tėvas, vėliau jo netikras sūnus Norbertas Paškevičius – Bijotus. 1812 m. tūkstantmečio ąžuolo kamiene D. Poška įrengė pirmąjį Lietuvos istorijos muziejų. 1847 m. abu dvarus nupirko Volmeriai. Jų šeimininkavimo laikotarpiu dauguma D. Poškos dvaro pastatų nugriauti. XIX a. minimas Bardžių dvaras Raseinių apskrities Skaudvilės valsčiuje.
XX a. vykdant žemės reformą, Bijotų dvaro žemės išdalytos, jose įsikūrė keli kaimai. 1919 m. įkurta pradžios mokykla, 1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dabar pagrindinė. Bardžių dvarvietėje 1935 m. pastatytas naujas pradinės mokyklos pastatas, mokyklai suteiktas D. Poškos vardas, sovietmečiu laikinai panaikintas. TSRS okupacijos metais buvo D. Poškos kolūkio centrinė gyvenvietė, restauruotas senasis D. Poškos malūnas.
2010 m. birželio 3 d. patvirtintas Bijotų herbas.
D. Poškos baublys
Apylinkėse augo daug ąžuolų. Vieną jų, jau džiūstantį, 1812 m. rašytojas Dionizas Poška valstiečiams liepė nukirsti – tai buvo bene 1000 metų ąžuolas (12,5 m apimties). Vyrai darbavosi visą dieną. Po to medis supjaustytas į tris dalis. Storiausios nuopjovos vidų, kad būtų lengviau tempti, išskaptavo ir nuritino D. Poškos dvarelio link. Atsiritinęs į savo kiemą, rašytojas įsirengė altaną. Uždėjęs šiaudinį stogą, iškirtęs langus, įstatęs duris jis ąžuolo kamiene įsirengė kambarėlį, kurį pavadino Baubliu. Rašytojas įkūrė pirmąjį lietuvių kraštotyros muziejų. Apie jį rašė Adomas Mickevičius poemoje „Ponas Tadas“. Vėliau šalia jo pastatytas dar vienas baublys. 1828 m. Baublius aplankė VU profesorius J. Loboika.
1930 m. šalia pradėta statyti mokykla, Baubliams buvo pastatytos laikinos pašiūrės, supilti atminimo kalneliai (pažymint D. Poškos ir Vytauto Didžiojo mirties metines). Sovietmečiu tapo memorialiniu ansambliu. 1971 m. ant Baubliai konservuoti, 1971 m. uždėti stikliniai ir metaliniai gaubtai (architektai N. Lagunavičienė ir V. Gabriūnas). Baubliai įsikūrę ant kalvos, kur senovėje buvo Bardžių dvaras.
Šalia didžiųjų Baublių gyventojai vėliau yra padarę ir du mažus.
Jurgis Bučas
Biografija
Rytų Europos kultūrinių kraštovaizdžių nominacijai į Pasaulio paveldo paminklų sąrašą ekspertas. Lietuvos Respublikos Valstybinės paminklosaugos komisijos narys. Su kitais parengė apie 40 projektų.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys: kultūrologiniai kraštovaizdžio tyrimai, kraštovaizdžio vertybių apsauga, kultūrinio kraštovaizdžio formavimas. Daugiau, kaip 130 mokslinių straipsnių, 4 monografijų, vadovėlio autorius, 9 kolektyvinių leidinių bendraautoris. 56 mokslo tiriamųjų darbų atsakingas vykdytojas arba vadovas, 4 konkursų laureatas.
Brolių Grimų pasakos
thumb|Iliustruotas titulinis II leidimo I tomo puslapis. 1819 m. Brolių Grimų pasakos („Grimų pasakos“; „Kinder- und Hausmärchen“, KHM) – tautosakos antologija. Surinko bei išleido Broliai Grimai. Pasakų rinkimą 1803 m. paskatino brolių Grimų pažintis Marburgo universitete su Romantikos tyrinėtoju Clemens Brentano ir Achim von Arnim, kurie sužadino brolių smalsumą ir susidomėjimą pasakomis.
Jonavos tiltas
left|thumb
Jonavos tiltas – tiltas per Neries upę, Jonavos miesto pietinėje dalyje. Greta driekiasi respublikinė magistralė A6. Pastatytas 1914 m. kaip privatus, priklausė žydams: norint pravažiuoti, reikėjo sumokėti mokestį. Šiuo metu tiltu vyksta intensyvus eismas, kadangi jungia miesto centrą su magistrale A6, jungiančia su Kaunu.
Tilto rekonstrukcija
miniatiūra|250px|left|Atnaujintas tiltas 2014 m. miniatiūra|250px|left|Tiltas 2009 m.
2013 m. vyko 1956 m. pastatyto tilto rekonstrukcija, todėl kelias per šį tiltą buvo uždarytas, nukreipiant eismą kelių kilometrų apylanka per Taurostos tiltą (ties AB Achema). Pėstiesiems buvo leidžiama vaikščioti ir vykdomų darbų metu.
Darbai pradėti gegužę, o artėjant metų pabaigai užbaigta tilto gelžbetoninės perdangos renovacija. Tilto rekonstrukcijai Lietuvos automobilių kelių direkcija skyrė 7,6 mln. litų, o rangos darbų konkursą laimėjo AB „Kauno tiltai“. Iki šiol beveik 60-ies metų tiltas per visą savo tarnavimo laikotarpį nė karto nebuvo rekonstruotas.
Metalinė tilto perdanga buvo praplatinta ir padengta atmosferos poveikiui atsparia antikorozine danga, rekonstruoti kiti tilto perdangos elementai: hidroizoliacija, deformaciniai pjūviai, turėkliniai blokai. Paklota nauja asfaltbetonio danga. Tilto važiuojamoji dalis išplatinta iki 7 m, abiejose tilto pusėse esantys pėsčiųjų takai – iki 1,5 m. Taip pat suremontuotos tilto atramos, sumontuoti nauji plieniniai apsauginiai atitvarai, apšvietimo stulpai. Buvo atsižvelgta į statinio autentiką, todėl senieji ketaus turėklai, priklausantys kultūros paveldui, buvo išsaugoti ir rekonstruoti. Sutvarkytos tilto prieigos: šlaitai prie upės atnaujinti ir apsėti žole, po tiltu – sutvirtinti gelžbetoninėmis plokštėmis. Tiltas taip pat pritaikytas neįgaliųjų poreikiams.
Kampinoso nacionalinis parkas
Kampinoso nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, į vakarus nuo Varšuvos, apima Vyslos kairiajame krante (senslėnyje) esančią Kampinoso girią (nuo 2000 m. biosferos rezervatas). Įkurtas 1959 m. ir apima 385,44 km² plotą. Administracija – Izabelino kaime.
Parkas yra ties Vyslos, Narevo, Vkros, Bugo ir Bzuros upių santaka. Parke saugomi žemyninių smėlio kopų gūbriai, kurių didžiausias absoliutinis aukštis 105 m (santykinis iki 30 m), taip pat tarp jų esančios pelkės (daugiausia nusausintos) bei durpynai. Kopos apaugusios pušynais, mišriaisiais miškais, o kloniuose veši alksnynai, pievos. Parke sutinkamos lūšys, briedžiai, bebrai, suopiai, juodieji gandrai, pilkosios gervės, ereliai rėksniai.
Parke yra muziejus, 1863 metų sukilėlių kapas, hitlerininkų nužudytų gyventojų ir 1944 metų partizanų kapai.
Dainai
Dainai (arba Dainiai) – Šiaulių miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, ties Dainų gatve. Pietrytinė Dainų kaimo dalis. Ribojasi šiaurėje su Mažosiomis Žaliūkėmis, Dainų parku, rytuose su Lieporiais, pietuose – Gytariai ir Beržynėlis, vakaruose – Voveriškiai.
Susisiekimas su kitais Šiaulių miesto rajonais itin geras. Prie Šiaulių universiteto socialinių mokslų fakulteto (buvusio „Nuklono“) yra Dainų žiedas, kuriame stoja 6-ojo, 12-ojo ir 13-ojo maršrutų autobusai. Be šios galinės stotelės esti 13 viešojo transporto sustojimo vietų. Pro Dainų mikrorajoną pravažiuoja dar ir 2, 9, 10, 11, 14, 17, 19, 21, 22, 23, 24, 29 maršruto autobusai.
thumb|left|Buvęs Dainos kaimas 1976–2010 m.
Istorija
XX a. pradžioje dabartinio kaimo vietose buvo Gytarių (Gitarovo) palivarkas. II pasaulinio karo metais „aukštuma 134" ne kartą buvo puolama rusų ir vokiečių kariuomenių, todėl beveik visas kaimas buvo sudegintas.
Telisare
Telisare  – obelų veislė.
Dainai
Istorija
Po karo kaimo laukuose įkurtas Šiaulių civilinis aerodromas, o kolūkis įkūrė gatvinio tipo gyvenvietę, kuri 1978–1981 m. buvo nugriauta. 1959 m. prie Tilžės kelio pastatytas televizijos bokštas, 1966 m. pradėta statyti karinės elektronikos gamykla „Nuklonas“. Į ją už kaimo nutiesta gatvė, o kaimas įjungtas į miesto administracines ribas.
Telisare
Lietuvoje rajonuota nuo 1979 m. Veislė išvesta Estijoje. Vaismedžiai vidutinio aukščio, su piramidišku tankiu vainiku, žiemą gana ištvermingi. Derėti pradeda 3–4-ais augimo metais. Obuoliai skanūs, ilgai išlaikomi. Skinami rugsėjo antroje pusėje, išsilaiko iki balandžio–gegužės mėnesio. Pagrindinė odelės spalva gelsva, įsaulyje truputį parausvėja.
Dainai
Istorija
1975 m. pradėtas projektuoti Dainų gyvenamasis rajonas (architektai A. Kuosa ir V. Naujikas), jame 1977 m. iškilo pirmasis daugiabutis stambiaplokštis gyvenamasis namas. Mikrorajono statyba pagal projektą nebuvo baigta, liko nepastatyti Moksleivių rūmai, parduotuvė ir keli gyvenamieji namai.
Telisare
Minkštimas gelsvas, vidutinio sultingumo. Patys vaisiai vidutinio stambumo, rūgščiasaldžiai. Jie gana atsparūs rauplėms ir transportabilūs.
Dainai
Infrastruktūra
Mikrorajone yra Šiaulių Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, Šiaulių Naujoji apaštalų bažnyčia, „Tikėjimo žodžio“ maldos namai, Beržynėlio parkas, kelios prekybos ir paslaugų įmonės (PPC „Akropolis" - nuo 2009 m., „Arena" ir kt.).
Galerija
thumb|left|580px|Tipinė Dainų panorama
Gaubtys
Gaubtys – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vytogalinės miško, prie Gebenės intako ištakų. Iki Ringalių yra 2 km, iki Vytogalos – 3 km.
UEFA čempionų taurė 1964–1965 m.
UEFA čempionų taurė 1964–1965 m. – dešimtasis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1964 m. rudenį. Jį antrąkart laimėjo klubas, 1965 m. gegužės 27 d. finale laimėjęs prieš.
Li Xiaofeng
thumb|Li Xiaofeng. Li Xiaofeng (g. 1985 m. kovo 27 d.), žinomas pseudonimu Sky – profesionalus Warcraft 3 žaidėjas iš Kinijos. Šiuo metu yra World Elite komandoje. Sky žaidžia humans (žmonės) rase ir yra dusyk WCG pasaulio čempionas.
Jis yra vienas pagrindinių veikėjų dokumentiniame Nyderlandų filme apie profesionalias Warcraft 3 varžybas „Beyond the Game“.
2008 m. Kinijos olimpinis komitetas Li Xiaofeng kartu su kitu Warcraft III profesionalu Jang Jae Ho išrinko nešti olimpinį deglą prieš Pekiną.
Skorpionmusės
Skorpionmusės (Mecoptera) – vabzdžių (Insecta) būrys. Lengvai atpažįstamos iš galvos, kuri ištįsusi į ilgą, žemyn nulenktą snapą. Burnos organai graužiamieji. Antenos ilgos, šeriškos ir prisitvirtinusios tarpuakyje. Visi keturi sparnai plėviški, apaugę trumpais plaukeliais. Pilvelis iš 10 narelių, patinų gale yra žnyplės formos priedelis. Vystosi su pilna metamorfoze.
Skorpionmusės grobuoniškos. Gyvena soduose, krūmuose, miškuose. Lietuvoje labiausiai paplitusi Panorpidae šeima, kurioje šios rūšys:
Vieno minuso sistema
thumb|Schema, vaizduojanti turnyrą, vykusį vieno minuso sistema Vieno minuso sistema arba olimpinė sistema – sporto turnyrų organizavimo sistema, kai žaidėjas ar komanda, pralaimėję tarpusavio susitikimą ar mačą, arba iškrenta iš turnyro, arba gali toliau,  jei tai numato varžybų nuostatai, pagal analogišką sistemą, kovoti su kitais pralaimėjusiais dėl žemesnių vietų. Pagrindinis šios sistemos privalumas yra tas, kad turnyre gal dalyvauti palyginus daug žaidėjų.
Kazimieras Bučas
Kazimieras Bučas (1908 m. gruodžio 6 d. Naurašiliai, Smilgių valsčius – 1992 m. sausio 17 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.
Biografija
Brolis skulptorius Bernardas Bučas. 1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1944–1949 m. dėstė Kauno universitete (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas). 1944–1948 m. ir 1952–1978 m. dirbo Respublikinio planavimo ir projektavimo treste Vilniuje (nuo 1961 m. Miestų statybos projektavimo institutas); skyriaus viršininkas, grupės vadovas, projektų vyr. architektas.
Roberto Carlos da Silva
Roberto Carlos da Silva (g. 1973 m. balandžio 10 d.) – buvęs brazilų futbolininkas, žaidęs Brazilijos rinktinės krašto gynėjo pozicijoje.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1992 m. vasario 26 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Kobern Taunas
Istorija
Kokbern Taunas įkurtas čia atvykusių druskos kasėjų 1681 m., toje vietoje kur buvo išsilaipinęs konkistadoras Juan Ponce de León.
Gruzijos himnas
Tavisupleba yra dabartinis Gruzijos himnas. Himnas kartu su kitais šalies atributais (vėliava ir herbu) buvo patvirtinti 2004 m. Naujieji šalies simboliai buvo priimti po nesmurtinės Rožių revoliucijos, kurios metu nuversta ankstesnė Gruzijos valdžia.
Himno muzika paimta iš gruziniškų operų Abesalom da Eteri („Abesalomas ir Eterė“) ir Daisi („Sutema“) sukurtų kompozitoriaus Zakaria Paliashvili (, 1871–1933), melodiją į himną adaptavo Ioseb Kechakmadze. Žodžių autorius David Magradze.
Dombrova Dolengai
Dombrova Dolengai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Šepetovo, apie 7 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 54 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 28 namai ir 139 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 18 namų ir 128 gyventojai, iš kurių 68 vyrai ir 60 moterų, 126 lenkai ir 2 gudai.
Skuodo rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Skuodo rajono savivaldybės taryba – Skuodo rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Liudvikas Žukauskas, jo pavaduotoju Kazys Viršilas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Aloyzas Paulikas.
LKMA metraštis
LKMA metraštyje spausdinami įvairių mokslo sričių ir krypčių (daugiausia humanitarinių ir socialinių, tačiau taip pat ir fizinių ar biomedicinos mokslų) moksliniai straipsniai. LKMA metraštis atstovauja krikščioniškajai pasaulėžiūrai moksle. LKMA metraštyje skelbiami mokslo darbai ir šaltiniai, susiję su krikščionybės, jos suformuotos kultūros praeitimi ir dabartimi Lietuvoje bei pasaulyje. Straipsniai spausdinami lietuvių, anglų, vokiečių ir lenkų kalbomis. LKMA metraštyje, be mokslinių straipsnių, šaltinių publikacijų ir recenzijų, skelbiama ir Lietuvių katalikų mokslo akademijos veiklos kronika.
Straipsnių recenzavimo tvarka
Metraščiui pateiktus mokslinius straipsnius recenzuoja du mokslininkai – vienas redakcinės kolegijos narys ir vienas iš kitų institucijų; galutinį sprendimą priima redakcinės kolegijos nariai.
Nuorodos
http://www.lkma.lt/index.php?id=102
‎
Brawn GP
Brawn GP – buvusi Formulės 1 ekipa, susikūrusi prieš pat 2009 m. sezoną. Kuomet su finansiniais sunkumais susidūrė japonų Honda F1 ekipa, 2009 m. kovo 6 d. buvo patvirtinta, kad ją perpirko ir pervadino Ross Brawn. Naujos ekipos bolidus varė Mercedes-Benz varikliai, o juos pilotavo ankstesnės ekipos pilotai - Jensonas Buttonas ir Rubens Barrichello. Naująjį bolidą ekipa pirmą kartą išbandė kovo 7 d.
Debiutantė nugalėjo 2009 m. Formulės 1 sezone, o jos lenktynininkas Jenson Button tapo čempionų asmeninėje įskaitoje.
2009 m. lapkričio 16 d. oficialiai paskelbta, kad vokiečių automobilių gamintojas Mercedes įsigijo 75,1 % ekipos akcijų, taip ją perpirkdamas iš Ross Brawn, ir pervadino į Mercedes Grand Prix.
2009 m. sezonas
thumb|left|300px|[[Rubens Barrichello|R.Barrichello priešsezoniniuose bandymuose Barselonoje]] Iš karto po bolido pristatymo Brawn GP ekipa dalyvavo savo pirmuosiuose bandymuose Ispanijoje. Kelias bandymų dienas šios ekipos pilotai J. Buttonas ir R. Barrichello buvo greičiausi tarp visų dalyvavusių. Kovo 12 d. brazilas R. Barrichello pasiekė geriausią tarpsezonio Katalonijos trasos rato įveikimo laiką (1:18.926 min.). Pats Barrichello po bandymų kalbėjo, jog ši ekipa gali būti naujojo sezono staigmena visiems.
Pirmosiose lenktynėse Australijoje ekipa įrodinėjo savo pranašumą - lyderiavo visose treniruotėse, o kvalifikacijoje užėmė pirmąją eilę. Pirmas buvo J. Buttonas, o jo komandos draugas R. Barrichello lenktynėse startavo antras. Abu pilotai ir lenktynėse finišavo šiose pozicijose pelnydami dublį naujai įkurtai komandai pirmosiose jos lenktynėse. Pergalę Buttonas šventė ir antrosiose sezono lenktynėse Malaizijoje, kurios dėl smarkaus lietaus buvo sustabdytos.
Rėmėjai
Prieš pat sezono pradžią ekipa paskelbė apie pirmąją rėmimo sutartį - nauja komandos rėmėja tapo koncernas "Virgin Group".
Formulės 1 rezultatai
(paryškinti rezultatai pole pozicijos, pasvirę rezultatai greičiausi ratai)
Juodeliai (Širvintos)
Juodeliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Širvintų, prie kelio.
Leopoldas I Belgas
thumb|left|80px|Leopoldo I Belgo monograma Leopoldas I (, 1790 m. gruodžio 16 d. Koburgas, Vokietija – 1865 m. gruodžio 10 d. Lekenas prie Briuselio) – 1831–1865 m. Belgijos karalius.
Juodeliai (Širvintos)
Gyventojai
thumb|left|240px|Ūkiniai statiniai Juodeliuose
Leopoldas I Belgas
Biografija
thumb|left|150px|Leopoldo I Belgo antroji žmona Luiza Marija Orleanietė Saksų–Koburgų–Zafeldų kunigaikščio Pranciškaus Frydricho ketvirtasis sūnus. Sesuo Rusijos didžioji kunigaikštienė Ana Fiodorovna.
Valdymas
Per Napoleono karus kariavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1830 m. atsisakė tapti Graikijos karaliumi, bet 1831 m. Belgijai atsiskyrus nuo Olandijos buvo išrinktas naujos valstybės karaliumi. Valdymo pradžioje sustiprino Belgijos kariuomenę ir, remiamas Prancūzijos ir Anglijos, sėkmingai priešinosi Olandijai, kuri iki 1838 m. nenorėjo pripažinti Belgijos savarankiškumo. Vėliau, jam valdant Belgija laikėsi neutralumo politikos, šalis plėtojosi taikos sąlygomis.
Mauna Kėja
Mauna Kėja – snaudžiantis ugnikalnis Havajų (Didžiojoje) saloje, vienas iš penkių vulkanų, sudarančių šią salą. Aukščiausias kalnas Žemėje, skaičiuojant nuo pagrindo iki viršūnės (~10 203 m). Aukštis virš jūros lygio – 4205 m (kai kurių šaltinių duomenimis, 4214 m). Havajiečių kalba Mauna Kėja reiškia „baltas kalnas“, nes jo viršūnę dažnai dengia sniegas.
Mauna Kėja, kaip ir visi Havajų salyno ugnikalniai, susiformavo virš karštojo taško – vietos, kurioje konvekciniai Žemės mantijos srautai pradegina litosferos plokštę ir suformuoja ugnikalnius. Kadangi Ramiojo vandenyno plokštė po truputį (apie 10 cm per metus) slenka į šiaurę-šiaurės vakarus, Mauna Kėja tolsta nuo karštojo taško, taigi per artimiausius kelis šimtus tūkstančių metų aktyvumas turėtų ir toliau mažėti. 350px|thumb|Topografinis Mauna Kėjos žemėlapis
Augmenija
Rytinį kalno šlaitą 450–1600 metrų aukštyje dengia drėgnieji tropikų miškai, o žemiau driekiasi dirbamos žemės plotai (iki 1990 metų daugiausiai tai buvo cukranendrių plantacijos, o vėliau – eukaliptai ir ganyklos). Aukščiau 1600 m juostos kadaise vešėjo endeminiai koa akacijų (Acacia koa) ir mamanės (Sophora chrysophylla, pupinių šeimos krūmai ir medžiai) miškai, tačiau juos beveik visiškai išstūmė ganyklos.
Observatorijos
Mauna Kėjos viršūnė – labai tinkama vieta observatorijoms išsyk dėl kelių objektyvių priežasčių: Dėl didelio observatorijų kiekio protestuoja senieji salos gyventojai – havajiečiai, kadangi Mauna Kėjos viršukalnė yra jų sniego deivės Poliahu buveinė.
Hristo Botev stadionas
Hristo Botev stadionas yra įvairios paskirties stadionas Vracoje, Bulgarijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Namų rungtynes žaidžia OFK Botev Vraca. Stadionas pastatytas 1948 m. Jame yra 21 000 sėdimų vietų. Kartu su stovimomis vietomis talpinama iki 32 000 žiūrovų. Stadionas renovuotas 2008 ir 2009 m.
ANBO
thumb|250px|[[Romualdas Marcinkus, Jonas Liorentas, Antanas Gustaitis, Juozas Namikas, Jonas Mikėnas ir Kazys Rimkevičius šalia ANBO lėktuvo.]] ANBO (Antanas Nori Būti Ore akronimas) – inž. Antano Gustaičio sukonstruoti ir karo aviacijos dirbtuvėse pagaminti lėktuvai. miniatiūra|A. Gustaitis prie ANBOI-I miniatiūra|ANBO VIII
Istorija
A.Gustaičio iniciatyva 1925 m. buvo sukurtas, pagamintas ir išbandytas ANBO-I lėktuvas. 1927 m. į orą pakilo ANBO-II. A.Gustaitis toliau tobulino konstrukciją, ir kūrė vis didesnius ir modernesnius lėktuvus. Jo gamybos lėktuvai buvo naudojami apmokymams, treniruotėms, vėlesni modeliai – karo reikmėms. Viso tarp 1925 ir 1939 m. buvo pagaminti 66 įvairių tipų lėktuvai.
1934 m. vasarą grupė karo lakūnų, vadovaujama konstruktoriaus A. Gustaičio, trimis ANBO-IV lėktuvais apskrido Europą nusibrėžtu maršrutu.
Lietuvos aviacijos entuziastai yra užsimoję atstatyti ANBO lėktuvų replikas. 2007 m. panevėžietis Mantas Butkus ėmėsi atkurti ANBO-I, 2012 m. asociacijos „ANBO eskadrilė“ įkūrėjai T.Kalinauskas ir A.Šabrinskas ėmėsi atkurti ANBO-II ir ANBO-III. ANBO-II replika pakilo į orą 2016 m., ANBO-III atkuriami brėžiniai.
ANBO lėktuvų techniniai duomenys
Pagaminti lėktuvai buvo pusiau metalinės konstrukcijos su oru aušinamais varikliais. Fiuzeliažas iš suvirintų arba sukniedytų duraliuminio vamzdžių. Aptraukti drobe, o priekis ties kabina dengtas duraliuminine skarda. Sparnų konstrukcija iš medienos, aptraukti drobe arba fanera.
Bytaučiai
Bytaučiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, prie Noralio upelio ištakų. Šalia eina kelias.
Istorija
LTSR laikais priklausė Kaltinėnų apylinkei.
Vendeno sutartis
thumb|thumb|right|300px|[[Cėsys|Vendeno (Cėsių) pilis]]thumb|Karinė kampanija 1500 metais Vendeno sutartis − Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir Livonijos ordino didžiojo magistro Valterio fon Pletenbergo (Wolter von Plettenberg) sutartis, pasirašyta 1501 m. birželio 21 d. Vendene (dabar - Cėsys), o dėl jos sąlygų sutarta t. p. metų kovo 3 d. Vilniuje.
Ši sutartis LDK buvo reikalinga, norint atitraukti dalį Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės pajėgų iš rytinių LDK teritorijų, vykstant 1500-1503 metų karui. Tą patį pavasarį LDK analogišką susitarimą sudarė su Didžiąja Orda, tačiau ši nedavė apčiuopiamos naudos, kai 1502 m. Didžioji Orda patyrė triuškinantį pralaimėjimą ir praktiškai nustojo egzistavusi.
Vendeno sutartis tapo pretekstu Livonijos konfederacijai pradėti aktyvius veiksmus prieš MDK.
Vrchlabis
Vrchlabis  – miestas šiaurės Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. Įsikūręs Krkonošių kalnagūbryje, prie Elbės upės. 12 676 gyventojai (2013 m. duomenys). Priklauso Trutnovo rajonui.
XV a. miestelis buvo svarbus metalurgijos centras. XVI a. buvo gaminami tekstilės dirbiniai. Nuo 1876 m. pradėjo vystytis žiemos sporto šakos. Žiemos sportas, turizmas ir automobilių pramonė yra svarbiausios pramonės šakos miesto ekonomikai.
Istorija
miniatiūra Gyvenvietė vadinta Wrchlab (ankstesnis pavadinimas) įkurta apie 1300 m. Pirmą kartą paminėtas 1359 m. Vienas svarbiausių miestelio gyventojų buvo kalnakasys vardu Kryštof Gendorf. Jis padėjo miesteliui tapti vienu svarbiausių metalurgijos centrų. Daugelis vokiškai kalbančių žmonių persikėlė čia dirbti ir gyventi.
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai. Nuo 1938 iki 1945 m. buvo vienas iš Sudetų savivaldybių. Vrchlabis klestėjo ekonomiškai, nuo 1989 m. Aksominė revoliucijos tapo svarbiu šalies kurortu. Čia įsikūrusi Krkonošo nacionalinio parko direkcija.
Filipinai
Filipinai, oficialiai Filipinų Respublika  – valstybė Pietryčių Azijoje. Filipinai įsikūrę 7 461 saloje Ramiojo vandenyno vakaruose, apie 100 kilometrų į pietryčius nuo žemyninės Azijos. Filipinai yra vienintelė Pietryčių Azijos valstybė, neturinti sausumos sienų su savo kaimynėmis. Vakaruose Filipinų krantus skalauja Pietų Kinijos, Sulu ir Sulavesio jūros, rytuose – Filipinų jūra. Plotu Filipinai yra 5-oji salų valstybė (po Indonezijos, Madagaskaro, Papua Naujosios Gvinėjos ir Japonijos). Ji yra 12-oji valstybė pasaulyje pagal gyventojų skaičių (beveik 110 mln.). Filipinai buvo Ispanijos bei JAV kolonija. Nepriklausomybę paskelbė po Antrojo pasaulinio karo, 1946 m. liepos 4 d. Manilos sutartimi.
Istorija
Archeologiniai radiniai rodo, kad žmonės kai kuriose Filipinų salose gyveno jau 50 tūkst. metų pr. m. e. Vėliau šie žmonės susimaišė su atvykėliais iš Okeanijos bei indoeuropiečiais. Istoriniuose šaltiniuose užfiksuoti IX–XII a. filipiniečių prekybiniai bei kultūriniai ryšiai su Kinija, Japonija ir Indija.
Civilinė atsakomybė
Civilinė atsakomybė – teisinės atsakomybės rūšis; civilinės teisės subjekto būtinybė atsakyti už savo veiką (veikimą arba neveikimą). Atsakomybė tam tikrais atvejais gali kilti ir be kaltės.
Filipinai
Istorija
Iki XVI a. pabaigos Filipinų salos buvo neatsiejamai susijusios su Malajų salyno istorija, jos buvo tolima šio salyno (Nusantaros) šiaurės rytų provincija. XIII a. pietinės Filipinų salos (Sulu salynas ir Mindanao) buvo įjungtos į Madžapadhito imperiją, ir tokiu būdu pernešti salyno kultūros pasiekimai.
Civilinė atsakomybė
Rūšys
Išskiriama prievolinė, sutartinė, deliktinė atsakomybė.
Kartuzai
Kartùzai (, kašub. Kartuzë) – miestas šiaurės Lenkijos šiaurėje, Pamario vaivadijoje, Kašubų aukštumoje, 32 km į vakarus nuo Gdansko. Apskrities (pavieto) centras. Miestas įsikūręs ežeringoje vietovėje, šalia Karčemno, Mažojo Klaštorno, Didžiojo Klaštorno ir Melenko ežerų. Stotis prie Gdansko Pruščiaus–Lebos geležinkelio linijos. Metalo, medienos apdirbimo, maisto pramonė, gaminami vaistai, pagalbinė mokslo priemonės. Plėtojami dailieji amatai (siuvinėjimas, keramikos dirbiniai), turizmas, vandens sportas.
Civilinė atsakomybė
Rūšys
Pagal subjektus - antstolio, advokato, notaro atsakomybė ir kt.
Kartuzai
Kartuzai yra kašubų kultūrinis centras. Veikia Kašubų muziejus, kasmet liepos mėnesį vyksta mugė. Yra barokinė Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1386 m., perstatyta 1733 m.). Netoli miesto įsteigtas Kašubų kraštovaizdžio parkas.
Istorija
Dabartinio miesto teritorija gyvenama nuo neolito laikų. 1381 m. pastatytas kartūzų vienuolynas, o 1391 m. jau buvo kaimas ir palivarkas. Po ATR padalinimų atiteko Prūsijai, vienuolyno valdos buvo konfiskuotos, vėliau uždarytas ir vienuolynas. Miesto teisės suteiktos 1923 m.
Filipinai
Istorija
Nuo XV a. visame Malajų salyne įsigalėjo islamas. Filipinų ši religija irgi neaplenkė. Musulmonų pirkliai daugiausia iš Melakos, Džohoro atsikeldavo į šį kraštą. Ilgainiui įsikūrė stiprūs prekybiniai sultonatai, tokie kaip Sulu sultonatas bei Magindanao, išplėtę savo įtaką Filipinų pietuose. Jie aktyviai prekiavo su Melaka, Brunėjumi, Kinija, taip pat su šiaurinėmis salomis, kur kūrė gyvenvietes.
XVI a. pabaigoje Ispanija kolonizavo salas, pavadindama jas Filipinais princo Pilypo II garbei. Į Filipinus ispanai atvežė Vakarų kultūros elementų, tokių kaip teisėtvarka, spauda ir kalendorius. Salos buvo įjungtos į prieskonių prekybą, ir su Meksikos Akapulko uostu jas jungė jūrų kelias, kuriuo reguliariai kursavo laivai. Tai pastebimai pakeitė filipiniečių gyvenimą: atsirado nauji miestai, pradėtos augintiti iki tol nežinotos javų rūšys, dauguma gyventojų priėmė katalikybę, pastatytos mokyklos ir bažnyčios.
1898 m. Kuboje prasidėjęs karas tarp ispanų ir amerikiečių greitai pasiekė Filipinus. JAV pajėgoms sutriuškinus ispanus prie Manilos, Filipinai paskelbė nepriklausomybę. Vėliau vykęs filipiniečių – amerikiečių karas vėl sugrąžino salas JAV 1901 m., tačiau kraujas salose liejosi iki pat 1913 m.- konflikte žuvo maždaug milijonas gyventojų.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Filipinus okupavo Japonijos pajėgos. Po Japonijos pralaimėjimo 1945 m. JAV pripažino salų nepriklausomybę 1946 m. liepos 4 d.
Politinė sistema
Filipinų parlamentas, kaip ir JAV, vadinamas kongresu bei susideda iš aukštųjų ir žemųjų rūmų. Aukštųjų rūmų (Senato) nariai visuotiniu balsavimu renkami šešeriems metams, o Atstovų rūmų nariai – trejiems.
Teisinė valdžia priklauso Aukščiausiajam Teismui, kurio vyriausiąjį teisėją ir 14 jo kolegų skiria Prezidentas Teisininkų tarybos teikimu.
Nors ir buvo bandymų pakeisti Filipinų santvarką į diktatūrą arba parlamentinę respubliką, jie visi žlugo.
Filipinai – vieni iš Jungtinių Tautų Organizacijos (JTO) steigėjų bei aktyvūs šios organizacijos nariai nuo 1945 m. spalio 24 d. bei vieni iš Pietryčių Azijos tautų asociacijos ASEAN steigėjų. Šalis yra viena pagrindinių NATO nepriklausančių JAV sąjungininkių.
Administracinis suskirstymas
thumb|Filipinų regionai ir provincijos
Filipinai suskirstyti į tris salynus: Lusoną, Visajus ir Mindanao. Iš viso šalyje yra 17 regionų, 81 provincija, 136 miestai ir 1494 savivaldybės.
Regionai:
Geografija
Filipinai susideda iš 7107 salų, užimančių maždaug 300 tūkst. kvadratinių kilometrų, tik 1000 salų yra didesnės nei 1 km². Gyvenamos yra 880 salų, iš jų didžiausios yra Lusonas, Mindanao, Samaras, Negrosas, Panajus ir Palavanas.
Šalies krantus skalauja Filipinų, Sulavesio, Sulu ir Pietų Kinijos jūros.
Filipinų klimatas – tropinis: karštas ir drėgnas. Vidutinė metinė temperatūra – apie 26,5 laipsnių Celsijaus. Išskiriami 3 sezonai: karštasis (nuo kovo iki gegužės), lietingasis (nuo birželio iki lapkričio) ir šaltasis (nuo gruodžio iki vasario).
Dauguma salų – vulkaninės kilmės ir padengtos drėgnuoju atogrąžų mišku. Aukščiausias taškas – Apo ugnikalnis (2954 m). Šalyje yra daug veikiančių ugnikalnių, pvz., Majonas ir Pinatubas. Filipinai taip pat priklauso vadinamajai „taifūnų juostai“, todėl maždaug 19 taifūnų aplanko salas per metus.
thumb|left|Pinatubo ugnikalnis Filipinuose per dieną įvyksta maždaug 20 žemės drebėjimų, didžioji dalis jų – per silpni, kad gyventojai juos jaustų. Tokį seisminį aktyvumą lemia salų priklausymas Ugnies žiedui. Paskutinis didelis drebėjimas sukrėtė Lusono salą 1990 m.
Bažnyčios istorijos studijos
thumb|right|Leidinio emblema Bažnyčios istorijos studijos – Lietuvių katalikų mokslo akademijos metraščio B serijos dalis, leidžiama nuo 2008 metų Vilniuje. Tai specializuotas leidinys, skirtas krikščionybės istorijos Lietuvoje tyrinėjimams skelbti. Bažnyčios istorijos studijose skelbiami moksliniai straipsniai, studijos, istorinių šaltinių publikacijos, kito žanro tyrimai.
Leidinio emblema – kamaldulių vienuolijos simbolis, du iš vienos taurės geriantys balandžiai.
Filipinai
Geografija
Ilgiausia Filipinų upė – Kagajanas, ilgis – 350 km.
Bažnyčios istorijos studijos
Straipsnių recenzavimo tvarka
Bažnyčios istorijos studijoms pateiktus mokslinius straipsnius recenzuoja du mokslininkai – vienas redakcinės kolegijos narys ir vienas iš kitų institucijų; galutinį sprendimą priima redakcinės kolegijos nariai.
Filipinai
Ekonomika
thumb|[[Sebu (miestas)|Sebu uostas]]
Bažnyčios istorijos studijos
Nuorodos
http://www.lkma.lt/index.php?id=108
Filipinai
Ekonomika
Pagrindinė Filipinų ekonomikos šaka – žemės ūkis, taip pat šalis verčiasi pramone, gamtiniais ištekliais, perlaidomis iš užsienyje dirbančių tautiečių. Pastaruoju metu sparčiai kyla pajamos iš turizmo, taip pat Filipinai yra vienas užsakomųjų paslaugų („Outsourcing“) centrų.
Bažnyčios istorijos studijos
Nuorodos
‎
Filipinai
Ekonomika
Anksčiau Filipinų ekonomikos pagrindas buvo kolonijinė prekyba: su Akapulku ispaniškuoju laikotarpiu ir su JAV – amerikietiškuoju. XX a. 7 dešimtmetyje Filipinų ekonomika buvo antra didžiausia visoje Azijoje (po Japonijos). Šalis patyrė didelį ekonominį nuosmukį valdant Ferdinandui Markosui ir pradėjo atsigauti tik praėjusiojo amžiaus 10 dešimtmetyje, valdant Fideliui Ramosui.
Azijos finansų krizė 1997 m. stipriai paveikė Filipinų ekonomiką – jos metu nuvertėjo Filipinų pesas bei krito akcijų kainos biržoje. Vis dėlto, daugiausiai dėl sėkmingos fiskalinės politikos, šis nuosmukis nebuvo toks stiprus, kaip kaimyninėse Pietryčių Azijos valstybėse. 2004 m. Filipinų bendrasis vidaus produktas (BVP) kilo 6 %, 2007 m. – 7,3 %.
Nepaisant spartaus augimo, Filipinų ekonomika turi nemažai problemų: reikia tobulinti infrastruktūrą, keisti mokesčių sistemą, tęsti privatizacijos procesą. Taip pat viena iš ekonominių šalies problemų yra didelė pajamų dalis, gaunama iš asmenų, dirbančių užsienyje, perlaidų namo – ji viršija netgi tiesiogines užsienio investicijas. Pagrindinės Filipinų ekonominės konkurentės – Kinija bei Indija – atitraukia nemažai potencialių investuotojų, ypač telekomunikacijų kompanijas. Atskiri šalies regionai auga nevienodai, daugiausiai investuojama į Lusono bei Manilos apylinkes.
Filipinai – vieni iš Azijos plėtros banko, kurio būstinė įsikūrusi Maniloje, steigėjų. Taip pat Filipinai dalyvauja Pasaulio banko, Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) ir kitų ekonominių organizacijų veikloje.
Demografija
Filipinai pasaulyje užima 12-ą vietą pagal gyventojų skaičių (beveik 110 mln. gyventojų (2020 m.). 11 % filipiniečių gyvena užsienyje kaip darbo migrantai (2007 m.). Apytiksliai pusė gyvena Lusono saloje. Pagrindinė sostinės Manilos dalis yra tankiausiai apgyvendinta sostinė pasaulyje - į Panevėžį plotu panašioje teritorijoje gyvena 1,85 mln. gyventojų. Raštingumas šalyje 2019 m. siekė 93,8 % (abiejų lyčių skaičiai panašūs). Gyvenimo trukmė yra 70,48 m., 74,15 m. moterims ir 66,97 m. vyrams. Gyventojų prieaugio norma 1995–2000 metais buvo 3,21 %, bet po to dramatiškai nukrito iki 1,59 % 2005–2010 metams.
Kultūra
thumb|[[Gongas|Gongų ir būgnų muzikos ansamblis, prieš-ispaniškosios Filipinų kultūros dalis]]
Filipinų kultūra – austronezinės, ispaniškosios ir amerikietiškosios kultūrų mišinys. Taip pat ji buvo stipriai paveikta indų, arabų ir kinų kultūrų.
Vietinė austronezinės Filipinų civilizacijos kultūra itin panaši į jos kaimynų – Malaizijos ir Indonezijos. Dėl intensyvios prekybos tarp Filipinų ir Pietryčių Azijos, prieš-ispaniškajai šalies kultūrai didelę įtaką padarė hinduizmas, šiek tiek mažesnę – budizmas.
Ispaniškoji kultūra Filipinuose siejama su ispanų ir meksikiečių kolonijine įtaka. Ši įtaka geriausiai pastebima literatūroje, folklore, kalboje, tradiciniuose patiekaluose, mene ir religijoje. Filipinuose rengiamos grandiozinės šventės šventiesiems paminėti, ypač garsus yra masinis prisikalimas prie kryžių prieš ir per Velykas. Vienas ispaniškosios kultūros ženklų – filipiniečių pavardės. Kadangi dauguma pavardžių buvo pakeistos ispanų kolonistų, ispaniška filipiniečio pavardė nebūtinai reiškia ispanišką kilmę. Daugybės gatvių, miestų ir geografinių objektų pavadinimai Filipinuose – ispaniški. Ispaniškoji architektūra pastebima bažnyčiose, valstybinių įstaigų ir universitetų pastatuose. Ši įtaka jaučiama ir tradicinėje virtuvėje.
Kinų įtaka akivaizdžiausia virtuvėje, kur naudojama daug įvairių rūšių makaronų. Iš Kinijos atėjo daug filipiniečių prietarų, kalbos detalių ir pavardžių.
Tarptautiniai santykiai
Filipinai yra viena iš JTO steigėjų narių. Filipinai Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 16 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1991 metų gruodžio 15 d. Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Tokijuje, Japonijoje, Filipinams Lietuvoje – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojanti Stokholme, Švedijoje. Vilniuje veikia Filipinų Respublikos garbės generalinis konsulatas, Filipinuose – du Lietuvos garbės konsulatai (Maniloje ir Zambalese).
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai:
Voruta
Voruta (arba Varuta) – Volynės metraštyje apie 1251 m. paminėta lietuvių pilis, kurioje Livonijos ordino kariuomenės dalinio remiamas Mindaugas apie 1251 m. vidurį apsigynė nuo vidaus kare prieš jį kovojusių lietuvių kunigaikščių ir jiems talkinusios Haličo-Volynės valstybės kariuomenės. Dalies istorikų laikoma svarbiausia ar viena svarbiausių Mindaugo rezidencijų, tyrinėtojų mėgėjų − Mindaugo laikų Lietuvos sostine.
Etimologija
Autentiška vietovardžio forma nežinoma, neaiški ir jo kilmė; anot K. Būgos, liet. žodis *voruta kadaise galėjęs reikšti tiesiog 'pilis' ar 'medinė tvirtovė'.
Istorija
Iš vokiškų bei rusėniškų šaltinių žinoma, kad Lietuvoje vykstant 1249–1254 m. vidaus karui tarp Mindaugo ir Tautvilo šalininkų, Mindaugui 1250–1251 m. žiemą pavyko patraukti savo pusėn Livonijos ordiną, kuris nuo 1249 m. rudens (?) buvo vienas svarbiausių Tautvilo rėmėjų; greičiausiai Lietuvos ir Livonijos pasienyje įvykusio Mindaugo ir Vokiečių ordino Livonijos krašto magistro Andriaus Štirijiečio susitikimo metu (ar šiek tiek vėliau) magistras Mindaugui davė raitų ordino arbaletininkų būrį, − galimas daiktas, kad būtent šis būrys vėliau padėjo Mindaugui nutraukti Tautvilo surengtą Vorutos apgultį. Volynės metraštyje pasakojama, kad po Mindaugo ir Andriaus Štirijiečio susitaikymo „[…] Tautvilas atbėgo į Žemaičius, pas savo avyną Vykintą; paėmė jotvingius ir žemaičius ir Danieliaus pagalbą, kurią Danielius jam anksčiau buvo davęs [ir] žygiavo prieš Mindaugą. O Mindaugas susiruošė ir sumanė nesikauti su jais atvirai, bet įėjo į pilį, vardu Voruta, ir išsiuntė naktį [prieš juos] savo svainį, ir [tas] išvaikė ir rusėnus, ir jotvingius. O ryte išjojo vokiečiai su arbaletais, ir puolė juos rusėnai ir polovcai su strėlėmis ir jotvingiai su ietimis, ir vaikėsi [vieni kitus] lauke tarsi žaisdami; iš ten [Tautvilas] grįžo į Žemaičius.“.
Istorikams bandant bent apytiksliai nustatyti Vorutos pilies vietą, iki šiol išsakyta net keliolika viena kitai prieštaraujančių šios pilies lokalizacijos versijų; pastaruoju metu istorikas T. Baranauskas ir archeologas G. Zabiela, remdamiesi šalia Šeimyniškėlių piliakalnio tekančio upelio (Varutis/Varutė, Varelis, Variukas) ir Vorutos pilies pavadinimų panašumu, rašytojo A. Vienuolio perteikta vietos gyventojų žodine tradicija bei archeologinių tyrimų duomenimis, Vorutą siūlo lokalizuoti dab. Šeimyniškėlių piliakalnyje (Anykščių rajone), kuriame XIII a. viduryje ir antrojoje pusėje stovėjo tipiška medinė valstybinė pilis, pastatyta apie XIII a. vidurį iki tol negyventoje vietoje (1935 m. Vorutą šiame piliakalnyje lokalizavo ir latvių etnologas bei kalbininkas E. Volteris).
2000 m. pastatytas pirmasis būsimos medinės pilies komplekso statinys – tiltas į piliavietę per Varelį. 2004 ir 2017 m. prie piliakalnio pastatyti 2 mediniai apžvalgos bokštai, sujungti galerija, įrengtas papilio kiemelis, skirtas edukacinei veiklai – čia galima susipažinti su Vorutos istorija, apžiūrėti pilies maketą, archeologinių radinių pavyzdžius, įsigyti pilėniškų suvenyrų.
Nagojos pilis
thumb|250px|Nagojos pilis
Nagojos pilis – viena iš žinomiausių Japonijos pilių, pastatyta Nagojos mieste 1612 metais. Pilis klestėjo Edo periode, o per Antrąjį pasaulinį karą didžioji pilies dalis buvo sugriauta.
Istorija
Nustatyta, kad Nagojos pilies teritorijoje XVI amžiuje stovėjo kita pilis, kuri vėliau buvo apleista ir sunyko. Nagoja buvo vienas iš svarbiausių Japonijos centrų todėl netrukus prasidėjo naujos pilies statybos. Pradėti statybas nurodė Tokugava Iejasu, kuris perleido pilies valdymą savo sūnui Tokugavai Yoshinao. Pilies statyba užtruko iki 1612 metų. Nagojos pilis buvo viena iš svarbiausių Tokugavos šeimos rezidencijų ir konkuravo su Osakos pilimi.
Pilies aukso amžius siejamas su Edo periodu, nors pilies svarba išliko iki pat Meidži restauracijos. Per Antrąjį pasaulinį karą pilis buvo naudojama karinio belaisvių stovyklos reikmėms. 1945 metais didžioji dalis pilies buvo sunaikinta. Šiuo metu pilis yra moderni rekonstrukcija.
Kepenys
thumb|300px|Avies kepenys
Kepenys  – stambiausia virškinimo liauka bei didžiausias vidaus organas. Išoriškai susideda iš didžiausios dešiniosios (lobus dexter) kiek mažesnės kairiosios (lobus sinister), uodeginės ir kvadratinės skilčių.
Kepenys atlieka labai daug gyvybiškai svarbių funkcijų. Kaip egzogeninė virškinimo liauka gamina tulžį, kurią latakais išskiria į dvylikapirštę žarną; tulžis emulguoja riebalus, suaktyvina fermentą lipazę.
Į kepenis per vartų veną ateina veninis kraujas iš pilvo ertmėje esančių virškinimo organų, pradedant stemplės pilvine dalimi ir baigiant tiesiosios žarnos pradžia. Kepenyse vyksta daug įvairių metabolinių procesų – baltymų, riebalų, angliavandenių ir kitų junginių sintezė arba skaidymas, detoksikacinės reakcijos – neutralizuojami endogeniniai ir egzogeniniai junginiai, pavyzdžiui, sintetinamas galutinis baltymų apykaitos produktas – šlapalas, gaminami kraujo krešumo faktoriai.
Kepenys atlieka ir kraujo telkinio funkciją – taip reguliuojamas cirkuliuojančio kraujo kiekis. Su tulžimi išskiriami hemoglobino apykaitos produktai – tulžies pigmentai. Kepenyse susikaupia tam tikros glikogeno atsargos.
thumb|right|350px|Pagrindinės kepenų dalys
Dydis
Suaugusio žmogaus kepenys sveria vid. apie 1500–1700 gramų. Vyrų būna apie 200 g sunkesnės negu moterų. Gyvo žmogaus yra dar apie 500–800 g sunkesnės, nes prisipildžiusios kraujo. Vaisiaus ir naujagimio kepenys yra santykinai daug didesnės negu suaugusiojo, nes jose vyksta kraujodara ir užima didesnę dalį pilvo ertmės. Matmenys: didžiausias skersinis matmuo vid. yra apie 22 -24 cm, strėlinis – 12 -15 cm, aukštis – apie 15 – 20 cm.