cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UEFA čempionų lyga 1998–1999 m.
A grupė
Galutinė lentelė:
B grupė
Galutinė lentelė:
C grupė
Galutinė lentelė:
D grupė
Galutinė lentelė:
E grupė
Galutinė lentelė:
F grupė
Galutinė lentelė:
Radviliada
thumb|245px|[[1592 m. išspausdintos „Radviliados“ antraštinis puslapis nurodo, kad knyga išleista Vilniuje, „lietuvių metropolijoje“]]
„Radviliada“  – iškilus Lietuvos renesanso kūrinys, herojinė 4 giesmių poema, XVI a. sukurta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės poeto reformato Jono Radvano. Tai ne tautosakinis, iš liaudies padavimų bei legendų sudėtas, o literatūrinis epas, sukurtas vieno autoriaus.
Lotynų kalba parašytame kūrinyje aprašomas didiko, valstybės veikėjo Mikalojaus Radvilos Rudojo gyvenimas nuo gimimo iki mirties, jo kovos, iškeltas LDK savarankiškumo siekis. Aprašomi įvykiai, susiję su Livonijos karu (1558–1583), vykusiu tarp Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės ir jos vakarinių kaimynų. Poema yra bene pirmas lietuvių literatūros kūrinys, kuriame veikia ne tik teigiamas herojus Tėvynės gynėjas, bet ir ryškus antiherojus – tironas caras Ivanas Rūstusis, kovojantis dėl buvusio Livonijos ordino teritorijos kontrolės.
Vienintelis Lietuvoje XVI a. lotyniškos „Radviliados“ egzempliorius saugomas Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje. Kūriniui atlikta nedidelė restauracija, per kurią buvo šiek tiek išvalytas leidinio popierius, išryškintas tekstas, priauginti nutrupėję kampučiai. Karcanų spaustuvėje atspausdinta originali knyga pasižymi masiniam, dideliam tiražui būdingomis ypatybėmis. Anuomet tokios knygos buvo kuriamos be dailininkų, patys spaustuvininkai juos atstodavo. Šią knygą išspausdinęs Jonas Karcanas derino mažąsias ir didžiąsias raides, šriftus, iliustravo Radvilų herbu. Šis egzempliorius vienu metu priklausė garsiai Pliaterių giminei, vėliau pateko į Tado Vrublevskio rinkinius.
Istorija
J. Radvanas, pats būdamas ilgamečio karo laikų įvykių liudininkas, rašė pirmiausia norėdamas palikti atminimą apie pagrindinę to karo laimėtoją – senąją Lietuvą. Didžiausių aukų karo frontas Rytuose pareikalavo iš LDK. To karo įvykius, pirmiausia lietuvių karvedžių pergales kaimyninėse šalyse arba nutylėdavo, arba apie jas atsiliepdavo vos vienu kitu žodžiu, arba netgi prisiskirdavo sau. Poetas matė, kad buvo pergalių, kurias verta įamžinti iškeliant tikruosius laimėtojus.
„Radviliadoje“ pavaizduota Lietuva – Vytauto Didžiojo laikų valstybė. Radvila Vytautą laiko didžiausia Lietuvos viltimi. Valstybingumo sumenkimas po 1569 m. sudarytos Liublino unijos, prarastos didžiulės teritorijos, LDK karinės galios silpnėjimas poemoje ignoruojamas, lenkai beveik neminimi. M. Radvila unijos akto nepasirašė. Įtakingam visuomenės elitui buvo sunku susitaikyti su skausmingais unijos padariniais. Radvanas tai priėmė tik kaip laikiną nesėkmę. Pasak poeto versijos, Livonija buvo lietuvių tėvonija, o Livonijos kare ne Abiejų Tautų Respublika, bet Lietuva grūmėsi dėl savo teritorijų su Maskva, ir ją nugalėjo, – unijos tarsi nebūtų buvę. Išskiriamas Ulos mūšis, tuomet išgarsinęs M. Radvilą Europoje.
Poemos tema
Keturiose poemos dalyse pasakojama:
Polifemas
Graikų mitologijoje Polifemo vardu vadinami šie personažai:
Radviliada
Poemos tema
„Radviliadoje“ apdainuojama Didžioji Lietuva (Lituania Magna) yra didžiulė, stipri ir turtinga valstybė, kaimynams kelianti pagarbią baimę, šlovinamos Lietuvos karių pergalės ir jų kaina. Aprašytos garsiosios Lietuvos girios poetui mena šalies didybę, nors to meto Vakarų europiečiams tai buvo tik akivaizdus šalies ekonominio bei kultūrinio atsilikimo požymis. Sostinė Vilnius poetui yra pasididžiavimo šaltinis, lietuvių metropolija. Kaip ir dera tokio žanro kūriniams, negailima panegirikų pagrindiniam herojui, pasižyminčiam visomis patrioto dorybėmis. Poemoje pabrėžiama, kad tikrasis atlygis tobulo herojaus laukia tik danguje, todėl būtina gyventi ne dėl esamo pasaulio malonumų, o elgtis kukliai ir dorai, veikti nesavanaudiškai. Poetui herojaus aukšta kilmė – tai ne gimus gautas pranašumas prieš kitus žmones ir įvairios privilegijos, o didžiulis Apvaizdos siųstas įpareigojimas. Priešmirtinėje maldoje herojus prašo Dievą dovanoti Lietuvai garbę ir skeptrą. Taip išsakoma viltis, kad LDK dar galėtų tapti ne tik savarankiška valstybe, bet ir karalyste. Toks poemos herojaus paveikslas sukurtas kaip sektinas pavyzdys Lietuvos bajorams.
Ištrauka iš kūrinio:
Reikšmė
Tuo metu, kai eiliavo J. Radvanas, pasaulietinės literatūros lietuvių kalba dar nebuvo. Bėgant amžiams, lotynų kalbos reikšmė blėso, mokančiųjų ja skaityti skaičius mažėjo. Tik 1997 m. Sigitas Narbutas išvertė į lietuvių kalbą šio kūrinio 3302 lotyniško hegzametro eilutes. Lietuvių tautos herojiniu epu pripažintas kūrinys 2011 m. įtrauktas į vidurinių mokyklų lietuvių literatūros mokymosi programą. „Radviliada“ nebuvo deramai pripažinta tarpukario Lietuvoje, kai Vilniaus kraštas buvo okupuotas lenkų. Nenorėta prisiminti, kad su tais pačiais lenkais kadaise kartu kovota. Sovietmečiu dėl suprantamų priežasčių apie ją tylėta – nebuvo kaip viešinti faktų, kaip lietuviai su lenkais laimėjo daug mūšių Rytuose, prieš Maskvą.
„Radviliada“ nėra istorinis dokumentas, nors ir remiasi istoriniais faktais. Tačiau ji buvo kuriama norint atspindėti, perduoti žinias apie tai, kaip LDK ir gretimos tautos gyveno, kariavo, kaip atrodė jų gyvenamosios vietos, miškai, upės, keliai. Kūrinys pateikia aprašomų laikų kasdienybę, pasako ir kai kurių labai svarbių detalių apie įvykius ar asmeninį Radvilos gyvenimą. Pavyzdžiui, šis kūrinys yra išsaugojęs Mikalojaus Radvilos Rudojo gimimo datą. Iš jokio kito dokumento to nebuvo žinoma.
Prie panašių herojinių epų priskirtinas vienas ankstyviausių kūrinių lotyniškoje Lietuvos literatūroje – Laurencijaus Bojerio lotyniška poema Carolomachia („Karolių mūšis“). Ji buvo išleista Vilniuje 1606 m., pasakoja apie 1605 m. įvykusį Salaspilio mūšį – kaip Jonas Karolis Chodkevičius įveikė Švedijos kariuomenę.
Franopolis (Liublino vaivadija)
Franopolis  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Inter Rao
Akcinė bendrovė Inter RAO UES (Открытое акционерное общество «ИНТЕР РАО ЕЭС», trumpinys: Inter RAO) – Rusijos energetikos kompanija, dirbanti Rusijos ir kitų valstybių rinkose. Kompanijos būstinė įsikūrusi Maskvoje, Rusijoje. Kompanija užsiima šilumos ir elektros energijos gamyba, tiekimu, tarptautiniais elektros energijos pardavimais, elektros energijos infrastruktūros projektavimu ir statyba. Kompanijai priklauso ir įmonės kitose valstybėse: šiluminės ir hidroelektrinės, elektros tinklai ir elektros energijos pardavimus vykdančios kompanijos. Kompanijai Rusijoje suteikta išskirtinė teisė vykdyti elektros energijos eksportą ir importą.
„Inter RAO“ yra viena iš didžiausių Rusijos valstybinių elektros energijos kompanijų.
Istorija
„Inter RAO“ buvo įkurta 1997 metais, kaip antrinė „RAO UES“ įmonė. Jos pirminė užduotis buvo vykdyti tarptautinę prekyba elektros energija.
2002 metais „Inter RAO“ pradėjo eksportuoti Rusijoje pagamintą elektros energiją ir pati pradėjo gaminti elektros energiją Iriklos šiluminėje jėgainėje. 2003 metais „Rosenergoatom“ įsigijo 40 % įmonės akcijų paketą ir kompanija tapo vieninteliu elektros energijos eksportuotoju iš Rusijos.
2005 metais „Inter RAO“ įsigijo:
John Harvard
thumb|right|300px|Džono Harvardo statula [[Harvardo universitetas|Harvardo universitete]] Džonas Harvardas (1607 m. lapkričio 26 d. – 1638 m. rugsėjo 14 d.) buvo Anglijos dvasininkas, kurio garbei buvo pavadintas Harvardo universitetas.
Inter Rao
Istorija
Tais pačiais metais „Inter RAO“ tapo vienu iš Tadžikistano Sangtuda 1 hidroelektrinės įkūrėjų ir bendrasavininkų. 2006 metais „Inter RAO“ grupė įsigijo 100 % Armėnijos elektros tinklų akcijų.
John Harvard
Biografija
Harvardas gimė ir užaugo Londone, Soutvarko (Southwark) rajone, buvo ketvirtas iš devynių vaikų, sūnus Roberto Harvardo (1562–1625), mėsininko ir tavernos savininko, ir jo žmonos, Katherine Rogers (1584–1635), kilusios iš Stratfordo prie Eivono, kurios tėvas, Tomas Rodžersas (1540–1611), kaip kartais manoma, buvo Viljamo Šekspyro (1564–1616) kompanionas. Džonas Harvardas mokėsi Šv. Išganytojo vidurinėje mokykloje Soutvarke, kur jo tėvas Robertas buvo mokyklos valdytojas.
1625 m. jo tėvas, įseserė ir du broliai mirė nuo maro. Iš jo artimiausių giminių, tiktai jo motina ir vienas brolis, Tomas, išgyveno. Jo motina susituokė antrą kartą su Džonu Eletsonu (1580–1626), kuris mirė praėjus dviem mėnesiams nuo jų vestuvių, paskui 1627 m. su Ričardu Jervudu (1580–1632). Harvardas įstojo į Emanuelio koledžą (Kembridžas), paskui į Puritonišką tvirtovę 1627 m. gruodį ir 1632 m. įgijo bakalauro laipsnį. Harvardo motina Katerina 1635 m. mirė, brolis Tomas 1637 m. pavasarį. Džonas 1636 m. balandį vedė Aną Sadler (1614–1655) iš Ringmerio miestelio Sasekse, kunigo Džono Sadlerio dukterį ir Harvardo bendramokslio Džono Sadlerio, advokato ir orientalisto, seserį.
Inter Rao
Istorija
2008 metų pavasarį „Inter RAO“ tapo akcine bendrove, kurios akcijomis pradėta prekiauti Rusijos akcijų biržose MICEX ir RTS. Šios reorganizacijos metu kompanijai buvo perduota dalis elektros energiją Rusijoje generuojančių objektų: Sočio šiluminė elektrinė, Šiaurės Vakarų šiluminė elektrinė, Ivanovo kogeneracinė elektrinė ir Kaliningrado 2-oji šiluminė elektrinė. Tais pačiais metais „Inter RAO“ įsigijo likusius 49 % Moldovos šiluminės elektrinės akcijų.
John Harvard
Biografija
1637 m. gegužę jis su savo žmona emigravo į Naująją Angliją ir apsigyveno Čarlztaune, Masačusetse, kur buvo atvykę ir daugelis jo bendraklasių. Čarlztaune jis tapo bažnyčios pastoriumi, bet po metų, 1638 m. rugsėjo 14-ąją, mirė nuo tuberkuliozės. Buvo palaidotas Phipps gatvės kapinėse Čarlztaune.
Bevaikis Harvardas 779£ (pusė jo turto) ir savo biblioteką su apytiksliai 400 knygų testamentu paliko naujai kolegijai kaimyniniame Kembridže, įsteigtai 1636 m. rugsėjo 8-ąją, ir savo draugui, pirmam šios kolegijos mokytojui Natanieliui Ytonui. Ytono užrašai nurodo, jog naujosios kolegijos statybos prasidėjo nedelsiant 1638 m., su dailidės Tomo Mekinso sūnaus, Tomo Mekinso Jaunesniojo iš Čarlztauno pagalba. Pastatai buvo statomi tik iš medienos, su akmeniniais pamatais ir rūsiu, kolegija turėjo savo obuolių sodą, buvo įrengta gyventi ir dirbti apie 30 studentų (pirmaisiais metais).
Inter Rao
Istorija
2009 metais „Inter RAO“ akcijos buvo įtrauktos į MSCI EM indeksą, o tų pačių metų rudenį tapo 5-a pagal informacinį skaidrumą tarp Rusijos energetikos įmonių „Standard & Poor's“ sudarytame sąraše. Tuo pačiu metu kompanija plėtoja veiklą ir kitose verslo srityse. 2010 metais „Inter RAO“ įkūrė bendras įmones su „General Electric“ ir „WorleyParsons“.
John Harvard
Biografija
Mokykla 1639 m. kovo 13-ąją pakeitė pavadinimą į „Harvardo kolegija“. Harvardas pagal naująją 1780 m. Masačusetso konstituciją buvo laikomas universitetu, o ne kolegija. Nėra išlikę jokių įrašų ar iliustracijų apie ankstyvąjį kolegijos periodą, nes viskas (kartu ir 400 Harvardo paaukotų knygų) sudegė 1674 m.
Inter Rao
Istorija
2011 metų vasarį kompanija tapo visos eilės elektros energijos gamybą vykdančių įmonių kontroliuojančia akcininke. 2012 metų kovą „Inter RAO“ paskelbė apie valdomų elektros energiją gaminančių įmonių reorganizavimą konsolidacijos būdu prijungiant šias įmones prie antrinės kompanijos „Inter RAO Elektrogeneracija“. Taip visos „Inter RAO“ priklausančios jėgainės yra sujungiamos į vieną juridinį asmenį.
Savininkai
Didžiausi „INTER RAO“ akcininkai yra valstybės valdomos Rusijos įmonės.
John Harvard
Statula
Džono Harvardo statula, sukurta Daniel Chester French, stovi Harvardo aikštėje Harvardo universitete. Nepaisant jos vardo, statula nevaizduoja tikslios Džono Harvardo išvaizdos, kadangi skulptorius neturėjo jokio tikslaus jo atvaizdo. Statula, Harvardo kelionės vadovų pristatoma kaip „trijų melų statula“, tvirtina, kad tai Džonas Harvardas, Įkūrėjas, 1638 m., bet iš tikrųjų Harvardas buvo rėmėjas, o ne įkūrėjas; įstaiga buvo įsteigta 1636 m.
Inter Rao
Savininkai
2019 m. birželio 4 d. „INTER RAO“ akcininkais buvo :
Boris Kovalchuk yra „Inter RAO“ valdybos pirmininkas.
Elektros energijos gamyba
Elektros energijos gamybos įmonės Elektros energijos gamybos įmonės kitose valstybėse
Prekyba
Elektros energijos importas ir eksportas, prekyba elektros energija visos Rusijos elektros rinkoje yra viena iš pagrindinių kompanijos veiklos sričių. 2011 metais „Inter RAO“ eksportavo 22,7 milijardus kWh iš Rusijos ir importavo 3,4 milijardus kWh į Rusiją.
Svarbiausios „INTER RAO“ eksporto rinkos yra Suomija, Baltarusija ir Lietuva.
Šios antrinės „Inter RAO“ įmonės yra atsakingos už tarptautinę prekybą elektros energija:
INTER RAO Lietuva
Lietuvoje veikia AB „INTER RAO Lietuva", kurios 51 proc. akcijų valdo „Inter RAO“ antrinė Suomijoje veikianti įmonė „RAO Nordic OY“, 29 proc. akcijų priklauso Lietuvos investicinei bendrovei UAB „Scaent Baltic“. Rinkoje prekiaujama 20 % „INTER RAO Lietuva“ akcijų.
„INTER RAO Lietuva“ veiklą pradėjo 2002 metais, kai Lietuvoje buvo liberalizuota elektros energijos rinka ir įteisinti nepriklausomi elektros energijos tiekėjai bei kiti atviros rinkos dalyviai. Kompanija prekiauja Skandinavijos elektros prekybos biržoje „Nord Pool Spot“, kuri yra viena didžiausių Europoje. 2011 m. antrinė „INTER RAO Lietuva“ įmonė UAB „IRL Wind“ įsigijo vieną didžiausių Baltijos šalyse veikiančių 30 MW galios vėjo jėgainių parkų Lietuvoje, Kretingos rajone.
„INTER RAO Lietuva“ antrinės įmonės
Šiuo metu įmonių grupei „INTER RAO Lietuva“ priklauso antrinės įmonės:
„INTER RAO Lietuva“ valdymas
„INTER RAO Lietuva“ Stebėtojų tarybą sudaro:
„INTER RAO Lietuva“ valdybą sudaro:
Energijos tiekimas
„Inter RAO Grupė“ valdo septynias Rusijos elektros energijos tiekimo kompanijas. Vieningoji energijos tiekimo kompanija valdo didžiąją dalį visų grupės tiekimo aktyvų (išskyrus RN Energo). „INTER RAO“ priklausančios Pietų Kaukazo elektros tinklų kompanijos taip pat vykdo ir energijos tiekimą.
Elektros energijos perdavimas ir skirstymas
„INTER RAO Grupė“ kontroliuoja dvi elektros energijos skirstymo tinklų kompanijas Pietų Kaukaze: Armėnijos elektros tinklai ir Telasi. „INTER RAO Grupei“ priklausančių elektros tinklų bendras ilgis viršija 34 tūkst. km. 2011 metais kompanijos skirstė daugiau kaip 7,6 milijonus kWh per valandą.
Labguvos traktatas
thumb|250pxLabguvos traktatas – sutartis, 1656 m. lapkričio 20 d., per 1655–1660 m. Šiaurės karą, pasirašyta Labguvos pilyje. Traktatą pasirašė Prūsijos kunigaikštis bei Brandenburgo didysis kurfiurstas Fridrichas Vilhelmas ir Prūsijos užkariautojas Švedijos karalius Karolis X Gustavas.
Ištakos
1656 m. sausio 17 d. Karaliaučiuje abu valdovai pasirašė susitarimą dėl sąjungos prieš Lenkiją ir jos karalių Joną Kazimierą, o 1656 m. birželio 26 d. Marienburgo pilyje sudaryta karinė sąjunga. Sąjungininkų kariuomenei sumušus Lenkijos karalystės kariuomenę ir liepos 30 d. užėmus sostinę Varšuvą, pasinaudota Lenkijos susilpnėjimu.
Nors Labguvos traktatas nebuvo įgyvendintas, nes 1656 m. pabaigoje prie Dancigo Švedijos ir Prūsijos kariuomenė buvo Lenkijos kariuomenės sumušta, juo remiantis 1657 m. sudarytas Vėluvos-Bydgoščiaus traktatas, kuriuo pripažinta Prūsijos kunigaikštės nepriklausomybė. Galutinį tašką to laikotarpio konfliktuose padėjo 1660 m. gegužės 3 d. Olivos taika.
Openmoko
thumb|FIC Neo 1973 thumb|FreeRunner Openmoko – projektas, skirtas atviro kodo komunikatoriams. Jis susideda iš dviejų subprojektų - programinės įrangos kūrimo ir pačių telefonų kūrimo.
Pagrindinio projektų dalyvio, FIC siūlomi telefonai turi beveik fotografinės skiriamosios gebos (282 pikseliai į colį) prisilietimui jautrų ekraną, GPS, Bluetooth, šiuo metu ir WiFi. Greta SIM kortelės į juos galima įstatyti iki 8 Gb talpos Mikro-SD kortelę. Telefonuose naudojama pritaikyta Linux operacinė sistema, palaikanti tiek GTK tiek ir QT grafines sąsajas. Pirmasis telefonas (Neo 1973) buvo skirtas daugiausia telefonų programavimu besidomintiems specialistams. Jis šiuo metu visiškai išparduotas ir daugiau nebus gaminamas. Šiuo metu gaminamas FreeRunner siūlomas už maždaug 400 dolerių ir yra tinkamas naudoti kaip įprastinis sumanusis telefonas. OpenMoko FreeRunner turi 128 Mb operatyvinės ir 256Mb ilgalaikės atminties (neskaitant atminties kortelės). Jis naudoja 400 MHZ ARM architektūros Samsung procesorių.
Sistemos atvirumas
Openmoko vartotojas gali savo nuožiūra įkelti ar pašalinti jame esančias programas, taip pat ir kurti naujas (patartina naudoti C). Tuo ši platforma labai skiriasi nuo kitų telefonų kur dažniausiai papildomų programų arba išvis negalima įkelti arba tokios programos yra palyginus apribotos (nepasiekia visų telefono resursų, būtina naudoti lėtesnes programavimo kalbas ir pan).
Atvira ne tik programinė, bet ir aparatinė dalis - visi programuotojui reikšmingi telefono komponentai pasiekiami per atvirus, žinomus komunikacijos standartus. Pavyzdžiui, momentiniai GPS duomenys bet kurios programos gali būti perskaityti tiesiog skaitant tekstą iš žinomoje atminties vietoje esančios bylos. SIM kortelę skaito ir mobilųjį ryšį tvarko papildomas vidinis procesorius kuriam siunčiamos sutartos tekstinės komandos (surinkti numerį, pasiųsti SMS, pakelti ragelį ir pan).
Telefono procesorius ne toks pat kaip stalinių kompiuterių, todėl įprastinės Linux programos iškart naudoti netinka. Tačiau projektas pateikia visus įrankius, kurių pagalba programas nesunku perkompiliuoti į telefonui suprantamą formą. Tikimasi jog laikui bėgant atsiras daug įvairių šiam telefonui skirtų programų, kurių galimybės gerokai pranoks tai ką galima rasti įprastiniuose "uždaruosiuose" telefonuose.
Bielanų valsčius
Bielanų valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Bielanai. Ribojasi su Livo, Mokobodų, Paprotnios, Repkų, Palenkės Sokoluvo ir Suchožebrų valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 109,6 km², iš kurių: Valsčius sudaro 9,69 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Jarocinas
Jarocinas  – miestas Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Didžiosios Lenkijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Kališo vaivadijoje. Jarocino apskrities administracinis centras. 31 324 gyventojai (2014 m. duomenys).
Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Mickūnų miestelyje, 15 km į rytus nuo Vilniaus, prie Vilniaus-Svyrių kelio. Ankstyvojo klasicizmo stiliaus. Mišios laikomos lenkų kalba ir lietuvių kalbomis.
Jarocinas
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIII a. 1257 m. suteiktos miesto teisės. 1793 m., po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, tapo Prūsijos dalimi. 1807–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei. Žlugus kunigaikštystei, vėl tapo valdomas Prūsijos. Nuo 1815 m. buvo Didžiojoje Poznanės kunigaikštystėje, o nuo 1848 m. įėjo į Poznanės provincijos sudėtį. 1871 m. tapo valdomas Vokietijos imperijos. 1939 m. buvo okupuotas Trečiojo Reicho. Po Antrojo pasaulinio karo atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai.
Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Istorija
Vilniaus katedros kanauninkas Juozapas Puzinas (nuo 1740 m. Livonijos vyskupas) 1733 m. pastatė koplyčią. Ji priklausė Lavoriškių parapijai.
1826 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1869 m. uždaryta, 1871 m. paversta stačiatikių cerkve. Katalikai pastatą atgavo tik 1918 m. Bažnyčia 1922 m. suremontuota, 1923 m. įkurta parapija. 1935 m. bažnyčia restauruota. Klebono Aleksandro Liachovičiaus rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis 1969 m. suremontuota.
Architektūra
Bažnyčia ankstyvojo klasicizmo stiliaus, stačiakampio plano, su bokšteliu. Priekyje stovi varpinės bokštas.
Pranas Vilūnas
Pranas Vilūnas (1882 m. balandžio 17 d. Mockėnuose, Utenos apskritis – 1937 m. gruodžio 19 d. Oršoje, Baltarusija) – Lietuvos kunigas, komunistinio judėjimo veikėjas, publicistas, literatūros kritikas, redaktorius.
Biografija
1903 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1920 m. metė kunigystę, įsijungė į nelegalią komunistinę veiklą, bendradarbiavo komunistinėje spaudoje. 1922 m. išrinktas į Pirmąjį Seimą pagal kuopininkų sąrašą. 1923–1926 m. kalėjo Kaune. 1923 m. redagavo komunistinį žurnalą „Naujoji gadynė“, 1926 m. – žurnalą „Vilnis“. 1927–1928 m. padėjo leisti lietuvių komunistinę spaudą Vokietijoje. Nuo 1928 m. gyveno SSRS, iki 1936 m. mokytojavo Dimanovo lietuvių mokykloje Vitebsko srityje, priklausė Baltarusijos proletarinių rašytojų asociacijos lietuvių sektoriui. 1937 m. suimtas ir sušaudytas.
Kiklopai
Kiklopai arba ciklopai – graikų mitologijoje milžinų rasė, kurios atstovai teturėjo vieną kaktoje esančią akį. Kiklopas reiškia „apvali akis“, iš (κύκλος), „apskritimas“, ir ops, „akis“. Graikų kalboje minimos dvi kiklopų kartos:
Pirmoji karta
Pirmosios kartos Kiklopai buvo kilę iš Urano ir Gajos. Kiklopai buvo trys: Brontas, Steropas ir Argas. Jie buvo blogo būdo milžinai su viena akimi kaktos viduryje. Pagal Hesiodą, jie buvo labai stiprūs, užsispyrę ir „netikėti emociškai“. Kiklopų vardas galų gale tapo jėgos ir galios sinonimu, ir jie pasižymėjo nuostabiai pagamintais ginklais.
Uranas išsigandęs jų jėgos uždarė juos Tartare. Vėliau Kronas, Gajos ir Urano sūnus, išlaisvino kiklopus kartu su hekatonkheirais ir gigantais. Jie padėjo nuversti ir kastruoti Uraną, Krono tėvą. Po to Kronas juos vėl uždarė Tartare, jie liko saugomi Kampės iki kol juos išlaisvino Dzeusas. Kiklopai žavėjosi Dzeuso kovai naudojamais žaibais ir padėjo nuversti Kroną ir kitus titanus. Svaidomi žaibai, kurie tapo lyg savotišku Dzeuso parašu, buvo nukaldinti visų trijų kiklopų: Argas pridėjo ryškumą, Brontas pridėjo griaustinį, Steropas pridėjo žaibavimą.
Šie kiklopai taip pat nukalė Poseidono tridantį, Artemidės lanką ir strėlę, Hado nematomą šalmą. Jie buvo Hefaisto pagalbininkai ir yra sakoma, kad jie pastatę įtvirtinimus Tirinse ir Mikėnuose Peloponese. Garsai kylantys iš ugnikalnių gelmių buvo priskiriami jų darbui.
Vėliau buvo sakoma, kad kiklopai buvo užmušti Apolono, po to kai Dzeusas užmušė jo sūnų Asklepijų žaibu, pagamintu kiklopų.
Antroji karta
thumb|260px| „Kiklopas“, aut. [[Odilon Redon (1840-1916) ]] Antrąją kartą sudarė du kiklopai, kurie gyveno saloje. Paprastai, kai minimas kiklopas yra kalbama apie Poseidono ir Toosos sūnų Polifemą, kuris buvo garsiausias iš visų kiklopų. Kitas antrosios kartos kiklopas buvo Telemas, pranašas.
Polifemas
Homero Odisėjoje žvalgų grupė vadauvaujama Odisėjo išsilaipina saloje ir įeina į didelę olą. Įėję į olą jie randa maisto ir pradeda puotauti. Jie nežinojo, kad ši ola yra Polifemo namai, o jis greitai ateis ir įkalins užklydėlius oloje. Polifemas suvalgė kelis įgulos narius, bet Odisėjas sugalvojo gudrų pabėgimo planą.
Tam kad Polifemas taptų neįžvalgus Odisėjas jam davė statinę labai stipraus vyno. Kai Polifemas paklausė Odisėjo vardo, jis atsakė, kad jo vardas yra Outis, graikiškai „niekas“. Kai milžinas užmigo, Odisėjas ir jo vyrai paėmė užgrūdintą ietį ir išdūrė Polifemo vienintelę akį. Ryte Odisėjas pririšo savo vyrus ir save po Polifemo avių apačia. Kai kiklopas išleisdavo po vieną avį pasiganyti, Polifemas patikrindavo avies viršų ar jo kaliniai nejoja jomis. Nuplaukdamas Odisėjas šaukė savo tikrą vardą taip paskelbdamas savo pergalę bei užsitraukdamas Poseidono rūstybę.
Silicijos graikų poetas Teokritas 275 m. pr. m. e. aprašė dvi poemas apie Polifemo meilę Galatėjai, jūros nimfai. Kai Galatėja vietoje Polifemo pasirinko Akį, Sicilijos mirtingąjį, pavydusis Polifemas užmušė jį su dideliu akmeniu.
Kilmė
Pagal kiklopų polinkį į kalvystę dauguma mokslininkų mano, kad kiklopų legenda kilo iš realios kalvių praktikos. Kalviai dėvėdavo akies raištį, uždengdavusį vieną akį, taip apsisaugodami nuo abiejų akių apakimo, kurį sukeldavusios skriejančios kibirkštys. Kalviai taip pat išsitatuiruodavo koncentrinius apskritimus saulės garbei, tai yra antrasis galimas legendos kilmės šaltinis. Antroji kiklopų karta stipriai skyrėsi nuo pirmosios, jie labiau tinkami kaip priedas prie Panteono negu prie kiklopų, nes neturi jokių sąsajų su kalvyste. Dauguma mano, kad legendos, siejamos su Polifemu, buvo ne apie kiklopą, kol Homeras jas įtraukė į Odisėją. Iš tikrųjų daugiau labiau tikėtina, kad Polifemas pradžioje buvęs vietinis demonas ar pabaisa. Trimantas Kretos legendoje aprašo milžinus, žemdirbyste užsiimančia rasę, kuri ėdanti žmones, ir turėjusius trečią akį pakaušyje. Išskyrus detalę dėl akių, jie atrodo labai panašūs į Homero aprašytuosius kiklopus.
Paukščių Takas
Paukščių Takas arba Paukščių Tako Galaktika – šviesi juosta, stebima danguje nakties metu, dažniausiai vasarą. Šiuo vardu taip pat yra vadinama žvaigždžių sistema – spiralinė galaktika su keliomis diske susisukusiomis vijomis, vienoje kurių yra Saulė. Iš esmės Paukščių Takas – tai mūsų Galaktikos pagrindinės plokštumos projekcija dangaus sferoje.
right|thumb|Paukščių Tako galaktikos centrinė dalis [[Šaulys (žvaigždynas)|Šaulio žvaigždyne (2MASS nuotrauka)]] right|thumb|Spėjama Paukščių Tako forma plokštumoje. right|thumb|Paukščių Tako struktūra su vijomis ir [[Saulės sistema|Saulės sistemos padėtimi]] right|thumb|Paukščių Tako galaktikos struktūra žvelgiant iš šono su iš galaktikos centro pakylusiu [[Gama spinduliai|gama spindulių burbulu. Saulės sistemos lokacija pavaizduota esanti tarp galaktikos centro ir pakraščio]]
Kaip manoma, Paukščių Take yra mažiausiai 100 milijardų žvaigždžių, o maksimaliai gali būti susitelkę iki 400 milijardų žvaigždžių, o kitais šaltiniais skelbiami dar didesni skaičiai. Anot kosmoso tyrinėtojų, jeigu remiantis, kad Paukščių tako galaktikoje yra 200 milijardų žvaigždžių, tai vien tik joje potencialiai gali būti apie 11 milijardų tinkamų gyvybei Žemės dydžio planetų, o priskaičiuojant su raudonųjų nykštukių planetomis, šis skaičius padidėja iki 40 milijardų.
Artimiausios nuo Žemės Paukščių Tako palydovinės nykštukinės galaktikos, atitinkamai esančios už 0,025 ir iki 0,081 šviesmečių yra šios: Didžiojo Šuns, Drakono I, Tukano III, Seque 1, Šaulio.
Etimologija
Ši galaktika daugeliu kalbų vadinama Pieno Taku, bet graikų kalba vadinama Pieno Ratu (γαλαξίας κύκλος / „Galaxias kyklos“). Lietuviškasis Paukščių Tako pavadinimas siejamas su tuo, kad rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais jis driekiasi per dangų maždaug pietų kryptimi ir sutampa su kryptimi, kuria rudenį išskrenda paukščiai į šiltuosius kraštus. Anot šaltinių, senovėje lietuviai paukščių taką vadindavo ir kitais pavadinimais – Gervių Takas, Žąsų Takas. Baltų religijoje plačiai žinomi tikėjimai į Dausas iškeliaujant Paukščių taku, net ir vadinamu Vėlių keliu.
Pirmieji stebėjimai
Vienas pirmųjų ir geriausiai Paukščių Taką aprašė 150 m. Ptolemėjas iš Aleksandrijos, vienas antikos astronomų ir matematikų. „Pieno kelias – rašė Ptolemėjas, – tai ne ratas, o zona, kuri visur balta kaip pienas; dėl to ji taip ir vadinama. Ši zona ne visur vienoda, ir taisyklinga: kinta jos spalva, plotis, žvaigždžių skaičius ir jų išsidėstymas. Kai kur Pieno Kelias skaidosi į dvi atšakas – šiek tiek sutelkus dėmesį, tai lengva pastebėti.“
Idėją, kad Paukščių Takas sudarytas iš daugelio smulkių žvaigždžių, pirmasis iškėlė Demokritas, o pirmasis įrodė Galilėjas Galilėjus.
Dauguma tautų turi savo legendas apie Paukščių Taką, įvairiai jį vadina. Tačiau jo prigimtis buvo nežinoma iki pat 1609 m. – 1610 m. žiemos, kai Galilėjus pradėjo tirti jį pro teleskopą. Galilėjus pamatė, kad Taką sudaro nesuskaičiuojama galybė žvaigždžių.
Mini-Me (atlikėja)
Mini-Me (g. 1990 m.) – lietuvių R&B, Pop atlikėja, žinoma kaip dainų „Neša Vėjas“, „Yes“ atlikėja. 2007 m. ir 2008 m. dalyvavo Lietuvos nacionalinėje atrankoje į Euroviziją, kur finaluose užėmė 10 ir 5 vietas.
Paukščių Takas
Pirmieji stebėjimai
thumb|left|250px|V. Heršelio 1785 m. pasiūlyta Paukščių tako formos hipotezė. Saulės sistema šioje schemoje pažymėta netoli centro. Pirmasis žmogus, pabandęs nustatyti Galaktikos formą (pagal matomą žvaigždžių tankį įvairiose dangaus srityse) buvo Viljamas Heršelis. Jo pasiūlytoje schemoje Saulės sistema yra netoli galaktikos centro. Heršelis taip pat spėjo, kad ūkai, panašūs į garsųjį Andromedos ūką, ko gero yra atskiros žvaigždžių sistemos, esančios toli nuo mūsų Galaktikos.
Neįmanoma pamatyti Galaktikos centro, nes jį užstoja šviesą sugeriančios tarpžvaigždinės medžiagos debesys. Žinių apie jį gauta iš radioastronominių stebėjimų, kurie visų pirma leido nustatyti Galaktikos centro padėtį. Jis yra anapus švytinčių žvaigždėtųjų ūkų Šaulio žvaigždyno kryptimi, kur Paukščių Takas ypač šviesus. Iškelta hipotezė, kad Galaktikos centre turėtų būti juodoji bedugnė. Tiesa tai, kad radijo bangos tikrai sklinda iš Galaktikos centro ir kad jis buvo vienas pirmųjų kosminių radijo bangų šaltinių, kuriuos XX a. 4 dešimtmečio pradžioje atrado Karlas Janskis.
Susidarymas
Paukščių Takas susidarė po Didžiojo Sprogimo praėjus kokiems 5 milijardams metų. Didžiulis vandenilio ir helio debesis dėl traukos jėgos poveikio pradėjo spaustis. Dujos centre telkėsi krūvon, kol sutankėjo tiek, kad galėjo pradėti formuotis žvaigždės. Ši progalaktika pradėjo suktis, o greičiui didėjant, išorinė zona susiplojo ir įgijo disko formą. Palaipsniui susiformavo pagrindiniai Paukščių Tako dariniai, kaip antai kuokštuotos, į sruogas panašios vijos. Mokslininkai, tyrinėjantys kitų galaktikų atsiradimą, mano, kad galaktikos, kurios besiformuodamos sukasi lėtai, tampa netaisyklingomis arba elipsinėmis galaktikomis.
2005 metais Spitzerio teleskopu gauti duomenys patvirtino dar 1980 metais keltas hipotezes, kad Paukščių Takas nėra tiesiog spiralinė galaktika, o yra skersinės spiralinės formos.
Spiralinės vijos
Ilgą laiką nuo 1950 m. buvo manoma, kad yra dvi spiralinės vijos, bet paskelbtais 2013 m. kiek ankstesnių darytų tyrinėjimų duomenimis, buvo teigiama esą yra keturios vijos. Nepaisant ankstesnių tyrinėjimų, Paukščių Tako galaktikos vijų tikslus skaičius nežinomas, tačiau tarp kitų mažesnių vijų, kaip pagrindinės didžiausios yra išskiriamos dvi vijos - Persėjo ir Skydo, kurios jungiasi su galaktikos disko branduoliu. Daugelis mokslininkų dabar mano, kad spiralinės vijos gali būti neilgalaikės, o visą laiką formuojasi ir keičiasi dėl galaktinio disko sukimosi įtakos, kurios vėliau galimai išnyksta ir persiformuoja kitomis konfiguracijomis. Anot mokslininkų, taip pat gali atsirasti papildomos vijos po Paukščių Tako susidūrimo su nykštukinėmis palydovinėmis galaktikomis, kurios laiko bėgyje dėl galaktikos disko suskimosi gali tapti nauja vija, ar esamos vijos atšaka
Saulės sistema randasi Oriono vijoje (Oriono žvaigždynas), kuri yra tarp Šaulio vijos (Šaulio žvaigždynas) ir Persėjo vijos (Persėjo žvaigždynas).
thumb|230px|left|Paukščių Tako galaktikos vijų schema
Naujų žvaigždžių formavimosi dažnis
Tokiu tempu kas milijoną Žemės metų, kas astronomine prasme žmogui yra tik akimirka, mūsų galaktikoje atsiranda nuo 10 iki 20 milijonų naujų žvaigždžių. Bet kaip priešingybė, daugelyje galaktikų, įskaitant ir daugumą galaktikų kurios skrieja aplink mūsų Paukščių taką, naujos žvaigždės išvis nesusiformuoja.
Anot astrofiziko Tomo Zigerto (Thomas Siegert) iš Viurcburgo universiteto (Vokietija), "žvaigždžių formavimosi greitis yra labai svarbus suprasti galaktikos evoliuciją". Kuo daugiau žvaigždžių susidaro galaktikoje, tuo greičiau ji praturtėja deguonimi, geležimi ir kitais elementais, kuriuos sukuria žvaigždės. Vėliau šie elementai keičia žvaigždes kuriančius dujų debesis ir gali pakeisti santykinį didelių ir mažų žvaigždžių, kurios susidaro dujų debesyse, skaičių.
Zigertas su kolegomis tyrinėjo aliuminio-26 spinduliuotės intensyvumą ir jos erdvinį pasiskirstymą mūsų galaktikoje. Masyvi žvaigždė šį izotopą sukuria ir gyvavimo, ir mirties metu. Gyvenimo metu žvaigždė aliuminį išpučia į kosmosą per stiprų žvaigždinį vėją. Jei žvaigždė mirštant sprogsta, ši susidariusi supernova jo prikuria daugiau. Izotopas, kurio pusėjimo trukmė 700 000 metų, skyla ir skleidžia gama spinduliuotę.
Rentgeno spinduliai, skirtingai nei regimoji šviesa, gama spinduliais prasiskverbia pro tarpžvaigždines dulkes, kurios apgaubusios jauniausias žvaigždes. Anot Zigerto: "mes žiūrime per visą galaktiką - bet jos nematome rentgeno spinduliais, o matome per gama spinduliuotę".
Kuo daugiau žvaigždžių susiformuoja mūsų galaktikoje, tuo daugiau atsiranda gama spindulių. Tyrėjai nustatė, kad žvaigždžių formavimosi greitis yra nuo keturių iki aštuonių Saulės masė|Saulės masių žvaigždžių per metus. Tai daug daugiau nei standartinis Paukščių Tako įvertinimas, anot kurio – susiformuoja maždaug dvi saulės masės per metus.
Anot šiame darbe nedalyvavusio Bonos universiteto (Vokietija) astronomo Pavelo Kroupos (Pavel Kroupa): "Mane labai imponuoja detalus žvaigždžių formavimosi proceso modeliavimas. Tai labai nuostabus darbas. Matau būdų, kaip jį patobulinti, bet tai tikrai didelis žingsnis visiškai teisinga kryptimi".
Zigertas įspėja, kad sunku pasakyti, kokį atstumą gama spinduliai nukeliavo, kol pasiekė mus. Ypač, jei dalis stebėto spinduliavimo atsiranda netoli mūsų, tai yra vos per kelis šimtus šviesmečių nuo mūsų, tai tuomet mūsų galaktika turi mažiau aliuminio-26, nei mokslininkai apskaičiavo, o tai reiškia, kad tada žvaigždžių formavimosi greitis yra žemesnis, nei apskaičiuota pagal naująjį įvertinimą. Anot Zygerto, vargu ar naujų žvaigždžių susidarymas bus toks mažas, kaip standartinės dvi Saulės masės per metus, kaip yra teigta iki šiol atliktų ankstesnių stebėjimų išvadomis.
Bet kokiu atveju Paukščių Take žvaigždės formuojasi aktyviau, nei visose iki 2023 m. žinomose galaktikose esančiose Vietinėje galaktikų grupėje. Didžiausia Vietinės galaktikų grupės Andromedos galaktika, per metus naujomis žvaigždėmis paverčia tik dalį Saulės masės dujų ir dulkių. Tarp Vietinės grupės galaktikų Paukščių Takas užima antrą vietą pagal dydį ir joje yra didžiausias naujų žvaigždžių formavimosi intensyvumas.
Žvaigždynai
Paukščių Tako žvaigždynai:
Dydžio palyginimas
Kad būtų galima geriau įsivaizduoti mūsų Galaktikos dydį, reiktų ją sumažinti santykiu 1:1017. Tada 10 šviesmečių prilygtų maždaug 1 metrui. Visos Galaktikos skersmuo būtų maždaug 10 km, o aukštis vidutiniškai 1 km. Kiekviename kubiniame metre būtų vidutiniškai 3 žvaigždės. (Žvaigždes būtų galima įsivaizduoti kaip snaiges pūgos sūkuryje.) Mūsų Saulė būtų 10 nm dydžio, taigi, mažesnė už virusą. Plutono orbitos skersmuo būtų maždaug 0,1 mm. Taigi, ji būtų ties regėjimo riba. thumb|900px|center|Dalies Paukščių Tako fotomozaika
Franopolis (reikšmės)
Franopoliu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kalniškiai (Nausodis)
Kalniškiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Babrungo. Įrengta kalnų slidinėjimo trasa „Mortos Kalns“.
Argas
Argas gali reikšti:
Žlaugtai
Žlaugtai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Akmenynės.
Biarozauka
Biaròzauka – miestas vakarų Baltarusijoje kairiajame Nemuno krante (1,5 km nuo upės), prie kelio Lyda–Naugardukas. Veikia stiklo muziejus.
Istorija
Miestas išaugo šalia stiklo fabrikų (pirmasis įkurtas 1875 m.). Pagrindą dabartiniam miestui davė 1898 m. įkurtas ir nuo 1900 m. Nemuno vardu vadinamas stiklo fabrikas. 1928 m. įkurta katalikų parapija, 1932 m. pastatyta bažnyčia. 1995 m. gavo miesto teises.
Diplomatinė atstovybė
Diplomatinė atstovybė – užsienio valstybėje ar prie tarptautinės organizacijos (kelių tarptautinių organizacijų) nuolat veikianti diplomatinės tarnybos institucija oficialiems tarpvalstybiniams santykiams ar oficialiems santykiams su tarptautine organizacija palaikyti.
Diplomatinės atstovybės yra kelių rangų: misijos, pasiuntinybės, ambasados. Iki Antro pasaulinio karo ambasadų rango atstovybes turėjo tik imperinės valstybės, o kitos tenkinosi pasiuntinybių rango diplomatinėmis atstovybėmis. Po karo, palaipsniui, visos valstybės pakėlė savo diplomatinių atstovybių rangus į ambasadų lygį. Susideda iš diplomatinio, administracinio techninio ir aptarnaujančiojo personalo, turinčio diplomatinius imunitetus ir privilegijas.
Funkcijos
Diplomatinės atstovybės funkcija yra įgyvendinti užsienio politikos uždavinius, vykdyti konsulines ir užsienio prekybos funkcijas. Ji atstovauja savo valstybei priimančioje valstybėje ar, kitu atveju, tarptautinėje organizacijoje, palaiko oficialius santykius ar ryšius su ta valstybe ar organizacija, veda derybas, gauna, teisėtais būdais renka ir perduoda savo valstybei informaciją apie tos valstybės ar tarptautinės organizacijos veiklą, gina savo valstybės, jos piliečių, įmonių bei kitų juridinių asmenų teises bei teisėtus interesus. Atstovybė prie tarptautinės organizacijos dar užtikrina valstybės suinteresuotų institucijų dalyvavimą tarptautinės organizacijos veikloje bei padeda įgyvendinti tos tarptautinės organizacijos tikslus ir uždavinius.
Diplomatinė atstovybė taip pat skleidžia informaciją apie savo valstybę, jos politinį, ekonominį gyvenimą, įvykius, taip pat kultūrą, papročius ir tradicijas. Atstovybė užsienio valstybėje taip pat skatina savo ir tos valstybės draugiškus santykius, plėtoja ekonominį, kultūrinį ir mokslinį šių valstybių bendradarbiavimą, taip pat bendradarbiavimą dėl saugumo ir taikos užtikrinimo.
Diplomatinių astovybių funkcijų įgyvendinimui užtikrinti garantuojama diplomatinės atstovybės patalpų, dokumentų ir archyvų neliečiamybė.
Vadovas
Diplomatinei atstovybei vadovauja valstybės diplomatinis atstovas arba reikalų patikėtinis. Diplomatinis atstovas vienu metu gali būti akredituotas keliose užsienio valstybėse, gavus tų valstybių sutikimą. Taip pat gali būti paskirtas atstovauti valstybei ir tarptautinėje organizacijoje.
Tomašas Makovskis
Tomašas Makovskis (, 1575 m. – 1630 m.) – lenkų-lietuvių raižytojas, kartografas. Prisidėjo prie 1613 m. LDK žemėlapio išleidimo.
Biografija
Manoma, mokėsi Gdanske.
1600-1611 m. tarnavo pas Mikalojų Radvilą Našlaitėlį Nesvyžiuje.
Vario raižiniais iliustravo:
Sukūrė batalinio žanro kompozicijų:
Kūrybai būdingi vėlyvojo renesanso, manierizmo bruožai, barokinės detalės, preciziškas piešinys, siekis išgauti kelių planų vaizdą, tiksliai ir smulkiai vaizduojamas gamtovaizdis, architektūra.
Vilius Alesius
thumb|right|250px|Vilius Alesius Vilius Alesius (g. 1978 m. rugpjūčio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikantas ir dainininkas.
Biografija
1984–1991 m. mokėsi Vilniaus 47-ojoje vidurinėje mokykloje, 1991–1993 m. – Vilniaus 64-ojoje vidurinėje mokykloje, 1993–1997 m. – Vasario 16-osios gimnazijoje Vokietijoje. 1998 m. su Vasario 16-osios gimnazistais Erica Quinn Jennings ir Viktoru Diawara įkūrė grupę „Skamp“.
Rubinavas
Rubinavas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Šilalės, abiejuose Lokystos krantuose, bet didesnioji dalis yra kairiajame. Kaimo pašonėje, ant Lokystos upės kairiojo kranto stūkso Rubinavo piliakalnis, dar vadinamas Šarūnkalniu. Prie jo yra stovyklavietė. 650 m į vakarus nuo piliakalnio yra Rubinavo liepų alėja. Kitoje pusėje Lokystos yra Rubinavo dvarvietės liekanos, auga 9 maumedžiai ir 5 m apimties tuopa, užakę tvenkiniai.
Etimologija
Senasis kaimo pavadinimas – Žyliškė. Dvarą iki sovietmečio valdė Povstankiai ir jų palikuonys.
Yra dvi Rubinavo vardo kilmės versijos. Pirmoji ta, kad carmečiu savininkai iškirto daug miškų aplink, todėl ir jų valda pavadinta nuo rusiško žodžio „rubit“. Antroji versija – 1941 m. užrašytas Mauricijaus Povstankio pasakojimas, kad dvaras pavadintas vienos senųjų dvarininkių dukros, gražuolės Rubinos garbei, o vėliau šį vardą perėmė ir kaimas.
Kašonys
thumb|left|240px|Kaimo sodyba prie kelio Merkinėn
Istorija
Į šiaurės vakarus nuo kaimo yra Pelekonių II piliakalnis, į rytus – Paukščių piliakalnis.
1918 m. įkurta pradinė mokykla, nuo 1963 m. aštuonmetė, 1993–2001 m. Kašonių pagrindinė mokykla, 2001–2004 m. Jiezno vidurinės mokyklos Kašonių pradinio ugdymo skyrius, likviduotas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Brazilijos regionai ir valstijos
miniatiūra|dešinėje|400px thumb|300px|Brazilijos statistiniai regionai: 1. [[Brazilijos Vidurio vakarų regionas|Vidurio vakarų, 2. Šiaurės rytų, 3. Šiaurės, 4. Pietryčių, 5. Pietų]]
Brazilija susideda iš regionų (sudarytų pagal geografinę padėtį ir ypatumus), kuriuos sudaro valstijos:
Buvusios valstijos:
Mariusz Wlazły
miniatiūra|dešinėje|Mariuš Vlazly Mariušas Lukašas Vlazlis (g. 1983 m. rugpjūčio 4 d. Veliunyje) – lenkų Belchatuvo klubo „PGE Skra“ tinklininkas ir Lenkijos tinklinio rinktinės atstovas. Pekino vasaros olimpinių žaidynių (2008 m.) dalyvis, pelnęs FIVB pasaulio tinklinio čempionato aukso (2014 m.) medalį ir sidabro (2006 m.) medalį, aštuonis kartus Lenkijos tinklinio lygos „PlusLiga“ čempionas.
Karjera
M. Vlazlis 2003 m. laimėjo jaunių čempionatą. Debiutavo rinktinėje 2004 m. vasarą. 2006 m. laimėjo antrą vietą pasaulio čempionate Japonijoje.
2014 m. rinktinė laimėjo pasaulio čempionatą Lenkijoje, o M. Vlazlis buvo apdovanotas geriausio puolėjo ir geriausio žaidėjo apdovanojimais. Iš karto po pergalės M. Vlazlis paskelbė apie pasitraukimą iš rinktinės.
Donatas Bučelis
Donatas Bučelis (g. 1969 m. balandžio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Tėvas žurnalistas Alfonsas Balys Bučelis, sesuo Eglė Bučelytė. 1987 m. baigė Vilniaus 23–iąją vidurinę mokyklą, 1993 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą.
1990–1992 m. radijo stoties „M-1“ žinių redaktorius. 1992–1997 m. radijo stoties „M–1“ programų direktorius, 1998–2000 m. radijo stočių Taline programų direktorius, nuo 2001 m. „Radiocentro“ programų direktorius.
Akmenupis
Akmenupis – upelis Kupiškio rajone, Noriūnų seniūnijoje. 1,5 km ilgio Akmenupis prasideda ties Kirdiškių kaimu ir teką į vakarus. Ties Oniūnais įteka į Marnaką.
Upėvardis kilęs nuo žodžio akmuo, akmenas.
Dell
Dell Inc. − amerikiečių uždaroji tarptautinė informacinių technologijų korporacija, įsteigta Raund Roke, Teksaso valstijoje, JAV. Užsiima kompiuterių ir susijusių produktų gamyba ir pardavimais bei paslaugų teikimu. Viena didžiausių elektronikos gamintojų pasaulyje. Pagal kompiuterių gamybą vienu metu buvo trečia pasaulyje. Fortune 500 sąraše „Dell“ užima 51 vietą (2013 m.). „Fortune“ sąraše „Dell“ taip pat vienu metu buvo 5 labiausiai gerbiamų įmonių savo srityje.
Istorija
thumb|200px|left|„Dell“ būstinė Raund Roke, Teksasas. 1984 m. Maiklas Delas, tuo metu dar būdamas Teksaso universiteto Ostine studentas, įkūrė „PCs Limited“. Bendrabučio kambaryje įsikūrusi bendrovė pardavinėjo iš atskirų dalių surinktus su IBM PC suderinamus kompiuterius. Gavus apie 300 000 JAV dolerių iš savo šeimos įmonės plėtrai ir norėdamas daugiau laiko skirti savo verslui, Maiklas Delas metė mokslus universitete.
1985 m. įmonė išleido pirmąjį savo pačių suprojektuotą kompiuterį − „Turbo PC“, kurį pardavinėjo už 795 dolerius. Apie savo tiesiogiai vartotojams parduodamas sistemas „PCs Limited“ skelbėsi nacionaliniuose žurnaluose. Jos buvo individualiai surinkamos pagal klientų pasirinkimus. Per pirmuosius metus įmonė uždirbo 73 mln. dolerių pelno.
1987 m. įmonė pakeitė pavadinimą į „Dell Computer Corporation“ ir pradėjo plėstis globaliai, pirmiausia Airijoje. 1988 m. birželio mėn. „Dell“ rinkos kapitalizacija išaugo nuo 30 mln. iki 80 mln., iš karto po 22 d. vykusio pirminio viešo siūlymo, išviso 3,5 mln. akcijų, po 8,50 dolerio už akciją.
1992 m. žurnalas „Fortune“ įtraukė „Dell Computer Corporation“ į 500 didžiausių pasaulio įmonių sąrašą, tuo metu Maiklas Delas tapo visų laikų jauniausiu Fortune 500 generaliniu direktoriumi.
1996 m. „Dell“ pradėjo pardavinėti kompiuterius per savo internetinę svetainę. 2002 m. „Dell“ išplėtė savo produktų gamybos liniją, įtraukdama televiziją, mobiliuosius įrenginius, skaitmeninius garso grotuvus, spausdintuvus bei kt.
Maiklui Delui ir jo partneriams išpirkus kontrolinį akcijų paketą 2013 m. spalio 30 d., bendrovės forma buvo pakeista į uždarąją akcinę bendrovę.
Aplinkos apsauga
Pagal aplinkosaugai skiriamą dėmesį „Greenpeace“ bendrovių sąraše „Dell“ užima 5 vietą iš 16 elektronikos gamintojų (2012 m. lapkričio mėn. duomenys; 1 vieta tenka „žaliausiai“ įmonei). Daugiausia kritikuojama dėl gamybos grandinėje naudojamų pavojingų cheminių medžiagų, taip pat įmonės produktų šalinimo ir perdirbimo sritys.
Vilkso Žemės krateris
miniatiūra|Kraterio vieta
Vilkso Žemės krateris – krateris, atsiradęs prieš 250 mln. metų nukritus apie 48 km pločio meteoritui.
Manoma, kad meteorito smūgis sukėlė masinį išmirimą ir Australijos atskilimą nuo Gondvanos žemyno. Po šio išmirimo Žemėje atsirado ir pradėjo dominuoti dinozaurai. Vilkso Žemės meteoritas sukūrė apie 500 km. (483 km) pločio kraterį, esantį Antarktidoje Vilkso Žemėje 1,6 km gylyje. Atrastasis meteoritas buvo 4 kartus didesnis už Čiksulubo, kuris sukėlė dinozaurų išmirimą atsitrenkęs į Žemę prieš 65 mln. metų.
Kraterį atrado Ralph von Frese ir Laramie Potts išnagrinėję NASA GRACE palydovo matavimų duomenis. Atradėjai pastebėjo masės koncentracijos anomaliją, ištyrę duomenis detaliau priėjo išvadą, kad ją sukėlė milžiniško meteorito smūgis.
Mahakamas
Mahakamas arba Kutajus (Sungai Kutai) – upė Indonezijoje, Borneo salos pietryčiuose, Rytų Kalimantano provincijoje. Prasideda Kapuas Hulu kalnuose, salos centrinėje dalyje. Aukštupyje slenkstėta. Teka pietryčių, rytų kryptimi, pelkėta, miškinga lyguma. Įteka į Makasaro sąsiaurį; sudaro deltą.