cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graikijos regionai
1987 m. aukščiausio lygio administracinių vienetų sistema buvo pertvarkyta, regionai pervadinti į periferijas.
Šaltiniai
Griechenland
Nor Hačenas
Nor Hačenas (🇦🇲) – miestelis Kotaiko srityje, Armėnijoje. Įkurtas 1953 m. Kilikijos armėnų. Įsikūręs dešiniajame Hrazdano upės krante ir nutolęs 25 km į šiaurę nuo Jerevano.
Nor Hačene yra deimantų gamybos įmonė.
Liejimas
thumb|Metalo liejimas į formą thumb|Liečių sistema thumb|Liejimo automatas Liejimas – liejininkystės procesas, pagrindinė liejinių gamybos operacija, kai išlydytą metalą ar kitą medžiagą pilant į liejimo formas ar luitadėžes gaunamas norimos konfigūracijos liejinys.
Technologija
Liejant masiškai ar serijiniu būdu naudojami liejimo automatai, veikiantys automatiškai pagal tam tikrą programą.
Liejimo būdai
Pagal liejimo formų pripildymą skiriami liejimo būdai:
Gravitaciniu būdu formavimo mišinių formose gauti liejiniai naudojami beveik visose pramonės šakose. Vakuuminiu būdu liejami plonasieniai (įvorės, įdėklai), geros kokybės fasoniniai liejiniai, iščentriniu būdu – tuščiavidurės detalės (vamzdžiai, žiedai); slegiant liejamos smulkios mašinų ir prietaisų spalvotųjų metalų detalės, tolydžiuoju – tankesni, vienodesnės chemijos sudėties ir savybių liejiniai (vamzdžiai, profiliniai metalo gaminiai, pav., geležinkelio bėgiai).
Viešbutis
Viešbutis – nakvynės bei trumpalaikio apgyvendinimo ir su tuo susijusias paslaugas teikianti įstaiga.
Priklausomai nuo suteikiamo komforto bei siūlomų paslaugų spektro viešbučiams suteikiama nuo 1 iki 5 žvaigždučių kategorijos.
Viešbučiuose veikia priėmimo ar registratūros bei poilsio patalpa, gali būti jungiami su restoranu, baru. Priklausomai nuo kategorijos, gali teikti sporto, vandens pramogų bei Spa procedūrų, drabužių valymo paslaugas, turėti įrengtą garažą svečių transporto priemonėms, ir kitų patogumų bei komforto paslaugų. Viešbučiai teikia ir svečių maitinimo paslaugas: gali bendradarbiauti su gretimomis maitinimo įstaigomis arba patalpose turėti savo restoraną; viešbučių nuo 4 žvaigždučių patalpose restoranas privalomas, registratūra dirba 24/7 režimu.
Gamescom
thumb|right|250px|gamescom logotipas thumb|right|250px|„gamescom 2012“ šiaurinis įėjimas, Kelnas
Tai didžiausias renginys, susijęs su kompiuteriniais žaidimais, Europoje ir antras pagal lankytojų skaičių pasaulyje po Asia Game Show. 2013 m. renginyje apsilankė apie 340 000 lankytojų, daugiau kaip 6000 žurnalistų, savo produktus pristatė 635 eksponentai iš 88 šalių. Pirmą kartą mugė vyko 2009 m. rugpjūčio 19–23 dienomis. Iki 2008 m. BIU organizavo Games Convention mugę Leipcige.
Savo žaidimus bei įrangą pristato tokios kompanijos kaip „Activision Blizzard“, „Electronic Arts“, „Konami“, „Microsoft Studios“, „Nintendo“, „Razer USA“, „Sega“, „Sony“, „Ubisoft“ ir daugelis kitų.
2009 m.
thumb|right|375px|Mugės vieta 2008 m. nutraukus Games Convention mugės Leipcige organizavimą, BIU pranešė apie ją pakeisiantį renginį gamescom, kuris lankytojams duris pirmą kartą atvėrė 2009 m. rugpjūčio 19–23 d. Renginį atidarė grupės „Toten Hosen“ koncertas.
Tarp mugės metu pristatytų populiariausių žaidimų buvo: „BioShock 2“ (2K), „Mafia II“ (2K), „Call of Duty: Modern Warfare 2“ (Activision Blizzard), „Command & Conquer 4: Tiberian Twilight“ (EA), „Diablo III“ (Activision Blizzard), „God of War III“ (SCEI), „StarCraft II“ (Activision Blizzard), „Battlefield: Bad Company 2“ (EA), „Guild Wars 2“ (ArenaNet / NCsoft), „Borderlands“ (2K) ir „Heavy Rain“ (SCEI). „Sony Computer Entertainment Europe“ pristatė PlayStation 3 Slim, mažesnių matmenų ir lengvesnio svorio versijos žaidimų konsolę.
2010 m.
Šių metų mugės metu ypatingas dėmesys skirtas įrangai su judesių fiksavimo technologijomis, kaip antai Playstation Move (Sony) ir Microsoft Kinect. Apdovanojimas už geriausią techninę įrangą atiteko „Sony“. Geriausiu konsoliniu žaidimu išrinktas „Gran Turismo 5“. Geriausiu žaidimu delninėms žaidimų konsolėms išrinktas „Super Scribblenauts“, o geriausiu PC žaidimu paskelbtas „Crysis 2“.
Renginį užbaigė Gamescom festivalis, 2010 m. rugpjūčio 18 d. vykęs teatre „Tanzbrunnen“. Koncertus surengė grupės „Stanfour“ ir „Revolverheld“.
2013 m.
Ryškiausias įvykis šių metų mugės metu buvo viešumoje pirmą kartą pasirodžiusių naujosios kartos žaidimų konsolių Xbox One (Microsoft) ir PlayStation 4 (Sony) demonstracijos.
2014 m.
Šių metų mugės metu buvo surengta keletas el. sporto turnyrų, buvo žaidžiami „Counter-Strike: Global Offensive“, „StarCraft II“ ir „League of Legends“. Turnyrų priziniai fondai siekė per 100 tūkst. JAV dolerių.
2016 m.
Karščiausia tema buvo virtualios realybės (VR) įrenginiai. Lankytojai galėjo išbandyti Oculus Rift, HTC Vive ir PlayStation VR virtualios realybės akinius. Po praėjusį mėnesį nuvilnijusių teroristinių išpuolių buvo imtasi papildomų priemonių saugumui užtikrinti. Mugės lankytojų buvo prašoma leisti patikros punktuose patikrinti jų kuprines, rankines ir kt. turimus daiktus, persirengusiesiems įvairiais cosplay buvo uždrausta įsinešti ginklų replikas.
2017 m.
„Gamescom 2017“ atidarė Vokietijos kanclerė Angela Merkel. Geriausio žaidimo titulas atiteko „Nintendo“ žaidimui „Super Mario Odyssey“.
2018 m.
Apsilankė rekordinis lankytojų skaičius – 370 000, produktus pristatė virš 1000 eksponentų.
2019 m.
Šių metų dėmesys skirtas cloud gaming technologijai.
2020 m.
„Gamescom 2020“ buvo numatyta surengti rugpjūčio 25–29 dienomis. Tačiau Vokietija paskelbė, kad pasibaigus COVID-19 pandemijai ir atšaukus karantiną, visi vieši renginiai iki 2020 m. rugpjūčio mėn. bus uždrausti. „Gamescom“ organizatoriai paskelbė, kad kai kurias planuojamo šou dalis perkels į internetą.
Statistika
thumb|right|Mugės lankytojai thumb|right|Lankytojai išbando „Sony“ virtualios realybės akinius „gamescom 2017“ metu Gamescom mugės lankytojų skaičiaus kaita
Vilniaus šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia
thumb|right|250px '''Šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia''' - koplyčia stovinti S.Konarskio ir Jovaro gatvių sankryžoje, dominikonų vienuolio iš Silezijos atminimui.
Pirmoji koplytėlė čia pastatyta 1403 metais šv. Jackaus (1185–1258 m.), apaštalavusio Lietuvoje garbei, 1762 metais ji atnaujinta - pastatyta apaštalą vaizduojanti skulptūra ir prie jos pritvirtinta marmurinė lenta. Sunykusi koplyčia J. K. Vilčinskio ir kitų vilniečių lėšomis 1843 metais atstatyta. 1901 metais smarkiai restauruota: išlieta nauja Jackaus skulptūra, ji pastatoma ant aukštos sumūrytos koplyčios, senoji skulptūra patalpinama Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje. Dešinėje Hiacinto rankoje - jo bažnyčios monstrancija, kairėje - Švč. Marijos su kūdikėliu skulptūra.
Mazovijos Novy Dvuro apskritis
Mazovijos Novy Dvuro apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Mazovijos Novy Dvuro mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Pultusko apskritimi, rytuose su Legionovo, pietuose su Vakarų Varšuvos, pietvakariuose su Sochačevo ir šiaurės vakaruose su Plonsko apskritimi. Apskrityje yra 6 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 6 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Piranas
Piranas  – miestas pietvakarių Slovėnijoje, Istrijos pusiasalyje, Pirano įlankos pakrantėje. Savivaldybės centras. Yra prieplauka, greta – Portožo oro uostas. Piranas yra populiarus Slovėnijos kurortas, turistinis objektas. Yra išlikęs viduramžiškas senamiestis su VII a. miesto sienomis, Tartinio aikšte ir paminklu (skirtas čia gimusiam kompozitoriui Giuseppe Tartini), Tartinio namu, savivaldybės rūmais, XVI a. Šv. Jurgio bažnyčia, pranciškonų vienuolynu.
Istorija
Šioje vietovėje nuo seno gyveno istrų gentys. 178 m. pr. m. e. teritorija užimta romėnų. VII a., valdant Bizantijai, Piranas buvo įtvirtintas. 788 m. kraštą užkariavo frankai, vėliau apgyvendino slavai. Viduramžiais miestas priklausė Venecijos respublikai. XIX a. pab. Piranas buvo Austrijos-Vengrijos dalimi, tačiau absoliuti gyventojų dauguma buvo italai. Po I pasaulinio karo Piranas atiteko Jugoslavijai.
Dermatologija
Dermatologija(iš sen. (derma) „oda“ ir logos -'mokslas') – medicinos sritis, tirianti odą ir odos ligas, sveikos ir nesveikos odos sandarą, funkcijas, bendruosius odos ligų raidos dėsnius, gydymo ir profilaktikos principus. Dermatologija taip pat nagrinėja atskiras ligas (kaip odos ir nagų grybeliniai pažeidimai, virusinių infekcijų, egzema ar pleiskanojimu pasireiškiančios ligos, žvynelinės, dilgėlinės, alerginių dermatitų, jaunatvinių spuogų ir kt.), ligų grupes, sindromus, jų priežastis, vystymosi mechanizmus, ligų simptomus, diagnostikos metodus.
Dermatologija Lietuvoje
Lietuvoje veikia Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų (VULSK) Dermatovenerologijos centras (studijų lygyje yra dermatovenerologijos rezidentūra), VU Dermatovenerologijos centras, Vilniaus lazerinės dermatologijos centras; Kauno medicinos universiteto Odos ir venerinių ligų klinika.
Dermatologijos specialistus vienija Lietuvos dermatovenerologų draugija, įkurta 1935 m. Steigėjas – Jurgis Karuža (1866–1953).
Augustas Baužys
Augustas (Augustinas) Baužys (slap. Šubertas, 1917 m. Lenkimų k., Lenkimų vls., Kretingos apskr., Lietuvos sritis – 1950 m. gegužės 29 d., Rėvos k., Lenkimų vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojas.
Biografija
Kilęs iš valstiečių šeimos. Nuo 1945 m. Kardo rinktinės partizanas, Salantų valsčiuje veikusios Tauragio kuopos vado pavaduotojas.
Žuvo 1950 m. gegužės 29 d. kartu su jį lydėjusiu Tautvaišos kuopos partizanu Kaziu Daržinsku-Narūnu patekęs į MGB vidaus kariuomenės 32-jo šaulių pulko 20 kareivių ir MGB Lenkimų vls. poskyrio 8 stribų surengtą pasalą prie partizanų ryšininkės Kazimieros Jonušaitės sodybos, Rėvų kaime, Lenkimų vls., Kretingos aps.
Palaidotas drauge su K. Jonušaite ir K. Daržinsku šalia esančiame Pečiulinės miške. 1990 m. spalio 26 d. palaikai perlaidoti Narvydžių (Skuodo) kapinėse, partizanų kape.
Vardo įamžinimas
Atminimas įamžintas Žemytėje ir Narvydžių (Skuodo) kapinėse pastatytuose paminkluose žuvusiems partizanams atminti.
Tikrieji elniai
Tikrieji elniai (Cervus) – elninių šeimos gentis. Gentį sudaro šios rūšys:
Perlojos respublika
Perlojos respublika oficialiai įkurta 1918 m. lapkričio 13 d., panaikinta 1919 m. gegužės 2 d., faktiškai gyvavo iki 1922–1923 metų. Vadovas Jonas Česnulevičius (1897–1952). Respublikai priklausė Perloja ir 10 gretimų kaimų (Dvarčiai, Trakiškiai, Žiūrai, Mančiagirė ir kiti).
Herbe buvo vaizduojamas stumbras.
Istorija
1918 m. pasibaigė Pirmasis pasaulinis karas. Perloja tuo metu atsidūrė Lenkijos ir Rusijos interesų sankirtoje. 1918 m. lapkričio 13 d. susirinkę Perlojos gyventojai išrinko Perlojos parapijos komitetą, kuris pirmiausia turėjo užtikrinti gyventojų apsaugą ir tvarką. Komiteto vadovu išrinktas Jonas Česnulevičius. Respublikoje veikė savigynos būrys, milicija, teismas, kalėjimas, dirbo keli eiguliai. Dokumentai buvo tvirtinami vienu antspaudu, vartota tik lietuvių kalba. Iš pradžių naudotas bažnytinis antspaudas, vėliau sukurtas naujas, kuriame, pagal Joną Matusą, buvo įrašytas kunigaikščio Perlio vardas. Vėliau komitetui pradėjo vadovauti kunigas A. Petkelis, be to tapęs ir karinių, ir partizaninių veiksmų vadu.
1919 m. rudenį Perloją užėmė bolševikai, išbuvę iki kitų metų pradžios, kuomet juos išstūmė iki Varėnos prasiveržusi Lietuvos kariuomenė. Lenkų puolimo metu Lietuvos kariuomenei teko atsitraukti iki Daugų. 1925 m. vasario 3 d. Tautų Sajungos taryba panaikino 20 km neutraliąją zoną tarp Lietuvos ir Lenkijos kontroliuojamų teritorijų, į kurią pateko ir Perlojos respublika. Tokiu būdu Perlojos parapijos teritorija buvo padalinta perpus tarp šių šalių.
Algis Kazulėnas
Algis Kazulėnas (g. 1962 m. rugpjūčio 26 d. Rokiškyje) – istorikas, Lietuvos ir Rokiškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė dabartinę Rokiškio „Romuvos“ gimnaziją. 1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikas.
Nuo 1986 m. Rokiškio krašto muziejaus bendradarbis, nuo 1992 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 2007–2008 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2008–2012 m. Seimo narys. 2012–2016 m. ir 2019–2020 m. Vilijos Aleknaitės-Abramikienės padėjėjas. , 2016–2019 m. Arvydo Anušausko padėjėjas.
1997–2000 m., 2007–2008 m. ir nuo 2015 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
1989 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, nuo 2000 m. Tėvynės sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Indra, vaikai Tomas, Aistė.
Žemaičių muziejus Alka
thumb|200px|Žemaičių muziejus Alka thumb|200px|Žemaitijos kaimo muziejus Žemaičių muziejus „Alka“ – muziejus Telšiuose. Renka, saugo, restauruoja, tiria, eksponuoja bei populiarina Žemaičių krašto materialinės ir dvasinės kultūros, gamtos objektus, nuo 1955 m. rengia archeologines ir etnografines ekspedicijas.
Fondai
Muziejaus fonduose sukaupta daugiau kaip 60 000 eksponatų iš archeologijos, etnografijos, numizmatikos, liaudies meno, spaudinių, rankraščių, fotografijų, profesionaliojo meno, gamtos ir kt. rinkinių. Ypač vertingos profesionaliosios tapybos, grafikos, skulptūros, taikomosios dailės kolekcijos į muziejų pateko 1940–1941 m. iš Žemaitijos dvarų. Muziejaus fonduose daugiau, kaip 70 000 XVI–XX a. dvarų archyvų dokumentų, bibliotekoje daugiau, kaip 10 000 XIX–XX a. knygų lietuvių ir užsienio kalbomis, fototekoje daugiau, kaip 15 000 fotonegatyvų, yra mokslinis archyvas.
Ypač reikšminga archeologų nuo 1955 m. rengtose ekspedicijose (vien archeologas Vitas Valatka 1956–1976 m. surengė 17 ekspedicijų) sukaupta medžiaga iš akmens amžiaus stovyklų, gyvenviečių ir kapinynų, ankstyvųjų metalų laikotarpio, įvairių laikotarpių kuršių, žemaičių ir žiemgalių įkapės. Atskira rinkinių dalis – Telšių senamiesčio archeologinių tyrinėjimų medžiaga. Muziejaus darbuotojų tirti: Buožėnų piliakalnis, Gintališkės kapinynas, Paplienijos piliakalnis, Renavo piliakalnis, Maudžiorų kapinynas, Vienragių pilkapiai, Pagadonės senkapiai, Zastaučių kapinynas ir kiti.
Gausūs ir įvairūs etnografijos rinkiniai. Tai žemdirbystės, amatų ir buities daiktai, iš kurių ypač originalios kultuvių, lazdų, prieverpstėlių, rankšluostinių bei senųjų žemaičių audinių kolekcijos. Išskirtinę vietą užima kalvystės meno dirbiniai – kryžių ir koplytėlių saulutės. Unikalūs muziejuje saugomi medinės liaudies skulptūros rinkiniai.
Muziejaus meno rinkiniuose – lietuvių nacionalinės dailės mokyklos pradininko Pranciškaus Smuglevičiaus drobė „Agripina neša savo vyro palaikus“, Kanuto Rusecko „Pjovėja“, „Neapolis“, Vincento Slendzinskio paveikslai „Senutė veria siūlą“, „Vyro Portretas“, žymių Vakarų Europos menininkų darbai: flamandų mokyklos atstovo Jano van Veikersloto (1643–1683) „Šeimos portretas“, tapytas 1660 m., vokiečių mokyklos atstovo Luko Kranacho (vyresniojo) (1472–1553) dirbtuvės paveikslas „Išminčių pagarbinimas“, olandų mokyklos atstovo Kasparo Netcherio (1639–1684) „Markizės Montespan portretas“, italų skulptoriaus Pietro Romanelio (1812–1887) skulptūra „Jaunystė“ ir daugelis kitų.
Muziejaus saugyklose – 1613 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapis, 1791 m. Savivaldos privilegija Telšių miestui, 1794 m. sukilimo dokumentai, 1831 m. ir 1863 m. sukilėlių ginklai, knygnešių platinti leidiniai ir kt.
Filialas
Žemaičių muziejui priklauso Žemaitijos kaimo muziejus, įkurtas 1967 m., atidarytas 1982 m. Jame yra 16 etnografinių XIX a. pabaigos – XX a. pradžios pastatų: turtingo ūkininko, vidutinio ir mažažemio valstiečio sodybos, kalvė, vėjo malūnas.
Istorija
Muziejų 1932 m. vasario 16 d. įkūrė Žemaičių senovės mėgėjų draugija Alka. Steigėjai poetas Pranas Genys, Telšių apskrities viršininkas Eugenijus Šalkauskas, kun. Antanas Juozapavičius, gyd. Jonas Mikulskis. Pagrindas buvo padėtas jau 1924–1925 m., kai Telšių mokytojų seminarijoje buvo pradėti rinkti eksponatai. Iš pradžių Žemaičių kraštotyros muziejus veikė Telšių Birutės gatvėje, tam reikalui išnuomotose patalpose.
Už savivaldybės skirtas, krašto gyventojų ir užsienio lietuvių paaukotas lėšas 1938 m. pastatyti muziejaus rūmai (archit. Steponas Stulginskis).
1948–1988 m. vadinosi Telšių kraštotyros muziejumi.
1988 m. spalio 30 d. muziejus susigrąžino senąjį Žemaičių „Alkos“ muziejaus vardą.
1998 m. pastatytas priestatas (archit. Algirdas Žebrauskas). 2002 m. suremontuotas senasis muziejaus pastatas.
Bursitas
right|thumb|[[Alkūnės bursitas]]
Bursitas – ūminis ar lėtinis sąnario tepalinio maišelio (bursos) uždegimas.
Susirgus bursitu, ima skaudėti sąnarį, jis šiek tiek patinsta, parausta, jį sunku sulenkti, jis būna karštesnis už kitas kūno vietas. Po kelių dienų nemalonūs pojūčiai beveik pranyksta, tačiau sąnarius dar retsykiais maudžia. Ypač dažnai sąnarius skauda naktimis.
Alkenas
thumb|right|120px|Trimatis paprasčiausio alkeno [[etenas|eteno (etileno) modelis.]] Alkenai – alifatiniai organiniai junginiai, kurie yra angliavandeniliai ir turi bent vieną dvigubąjį ryšį tarp anglies atomų. Patys paprasčiausi alkenai turi cheminę formulę CnH2n. Alkenai su atomų žiedais sudėtyje galima vadinti cikloalkanai.
Fizikinės savybės: beveik nepoliškos ir dėl to blogai tirpios vandenyje, bendrai ju tankis < 1.0 g/ml, gali degti. Paprasčiausia alkenai yra skaidrus ir bespalviai. Alkenai blukina Bromo tirpalą. Tai yra kokybinė alkenų reakcija.
Pvz.:
Paplitimas gamtoje: 1) Priešingai alkanams, alkenai gamtoje mažai paplitę. 2) Žemesniųjų alkenų nedideliais kiekiais būna naftos dujose, aukštesniųjų – kai kurių rūšių naftoje (Kanados).� 3) Svarbiausia pramoninė alkenų tiekėja yra naftos perdirbimo pramonė.
Alkenų sandara: Hibridizacijos būklė sp 2. Jungties ilgis 0,133 nm (1 nm – 10 m). Kiekvienas anglies atomas sudaro 3 σ jungtis, esančias vienoje plokštumoje 120 laipsniu kampu. Nehibridizuotos p elektronų orbitalės yra statmenos σ jungčių plokštumai ir lygiagrečios viena su kita, jos sudaro antrąją π jungtį.
Nomenklatūra: Alkenų pavadinimai sudaromi panašiai, kaip alkanų. Skirtumas yra tas, kad galūnė –anas pakeičiama galūne –enas. Ilgiausioji grandinė, turinti dvigubąjį ryšį tarp anglies atomų, pradedama numeruoti nuo to galo, prie kurio arčiausiai yra dvigubasis ryšys.
Alkenų cheminės savybės Prisijungimo reakcijos Halogeninimas
Alkanai šviesoje prisijungia halogenus dvigubo ryšio nutraukimo sąskaita. Tai kokybinė dvigubo ryšio atpažinimo reakcija:
Hidratacija. Etanolio ir antrinio alkoholio gavimas
Koliupė
Koliupė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vilainių, prie plento ir Juodkiškių tvenkinio. Pro kaimą prateka Koliupės upelis. Yra skraidymo mokykla.
Alkenas
Veikiant vandeniu ir sieros rūgštimi eteną, gaunamas pirminis alkoholis etanolis:
Datarock
Datarock – Norvegijos muzikos grupė. „Datarock“ į muzikinę sceną žengė 2000 metais, lygiuodamiesi į Devo, Talking Heads ir Happy Mondays. Kaip ir daugeliu atvejų grupę įkūrė trys draugai: vokalistas, gitaristas, būgnininkas ir klavišininkas Fredrik Saroea, bosistas, klavišininkas ir pritariantis vokalistas Ketil Mosnes ir vokalistas Kevin O‘Brien. Vėliau grupė pasamdė ketvirtą muzikantą – klavišininką Tom Maeland. Ketverto muzikavimas truko trumpai, Tom Maeland ir Kevin O‘Brien paliko kolektyvą.
Alkenas
tuo tarpu hidratuojant kitus junginius gaunami antriniai arba tretiniai alkoholiai. Oksidacijos reakcijos Degimas
Koliupė
thumb|230px|left|Koliupės kaimas prie Juodkiškių tvenkinio
Datarock
Debiutinis „Datarock“ albumas tuo pačiu pavadinimu išleistas 2005 metais dešimtyje valstybių. Albumą norvegai įrašė nuosavoje įrašų kompanijoje „Young Aspiring Professionals“. Pirmas skandinavų darbas kritikų įvertintas labai palankiai ir sulaukė daug pagyrų. Ypatingą pasisekimą rokeriai turi Britų salose, kur iki šiol populiarus jų hitas „FaFaFa“.
Alkenas
Tai labai svarbi pramonėje reakcija, kurios metu gaunama daugelių medžiagų sintezei reikalinga žaliava epoksietanas.
Datarock
Vienas grupės įkūrėjų Fredrik Saroea vysto solo karjerą. Jis yra įrašęs ne vieną kūrinį, viena daina įrašytą kartu su Norvegijos pop žvaigžde Annie.
Alkenas
Nepilna oksidacija
Datarock
„Datarock“ yra surengę daugiau nei 300 koncertų 16 šalių. Grupės muziką girdėjo daugiau nei 15 tūkstančių žmonių Vibrations festivalyje Sidnėjuje ir daugiau nei 10 tūkstančių minia „Meredith“ muzikos festivalyje prie Melburno (Australija), be to, „Datarock“ koncertavo pagrindinėje Sonar festivalio Ispanijoje scenoje. „Datarock“ koncertavo ir Lietuvoje, 2007 metų vasara Be2gether muzikos festivalyje.
Alkenas
Alkenus oksiduojant šarminiu kalio permanganatu susidaro dioliai (junginiai su dviem hidroksilo grupėm):
*     Alkanų dehidrinimas
*     Alkanų krekingas
Žr. alkanų chemines savybes
*     Alkinų hidrinimas
*     Alkoholių dehidratacija
+ H_{2}O
Alkoholių dehidratacija vyksta pagal Zaicevo taisyklę (žr. alkoholius)
*     Monohalogenintą alkaną lydant su KOH
Alkenų panaudojimas
Iš eteno gaunamas epoksietanas, kuris yra daugelio medžiagų sintezės žaliava. Epoksieteno molekulės ciklas labai įtemptas, todėl ji reaktyvi. Pvz., iš epoksietano gaunamas etandiolis - antifrizas.
Laima Liucija Andrikienė
Laima Liucija Andrikienė (g. 1958 m. sausio 1 d. Druskininkuose) – Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja, Lietuvos nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signatarė; socialinių mokslų daktarė, docentė; 1990–2000 m. – LR Seimo narė; 2004–2014 m. ir 2016–2019 m. – Europos Parlamento narė.
Biografija
1964–1975 m. mokėsi Druskininkų 1-oje vidurinėje mokykloje, 1966–1973 m. Druskininkų septynmetėje muzikos mokykloje (fortepijono klasė). 1975–1980 m. Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultete studijavo ekonominę kibernetiką, įgijo ekonomistės-matematikės kvalifikaciją.
1980–1983 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo instituto (LŽŪEMTI) Skaičiavimo centre inžiniere, 1983–1989 m. – to paties instituto moksline bendradarbe. 1986 m. – ekonomikos mokslų kandidatė, disertacija „Gamybinio potencialo ir jo naudojimo efektyvumo vertinimo tobulinimas (Lietuvos TSR kolūkių pavyzdžiu)“, 1994 m. – socialinių mokslų daktarė. Gavusi Britų tarybos (The British Council) stipendiją, 1988–1989 m. stažavo Mančesterio universitete. 1989 m. spalis – 1990 m. vasaris – LSSR MT pirmininko pavaduotojos padėjėja.
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatė, signatarė. 1992–2000 m. ir 2020–2022 m. LR Seimo narė. 1996 m. sausio – birželio mėn., gavusi Pew fondo stipendiją, stažavo Džordžtauno universiteto (JAV) Užsienio tarnybos mokykloje.
1996 m. gruodžio 4-19 d. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR pramonės ir prekybos ministrė, 1996–1998 m. LR Europos reikalų ministrė.
2001–2003 m. UAB „Laitenis“ valdybos pirmininkė. Nuo 2002 m. Lietuvos teisės universiteto (LTU) Politologijos katedros docentė; 2002–2003 m. – LTU Europos Sąjungos politikos ir valdymo instituto direktorė, 2003–2004 m. LTU Valstybinio valdymo fakulteto dekanė; 2004 m. suteiktas socialinių mokslų srities docentės pedagoginis vardas.
2004–2014 m. ir 2016–2019 m. Europos Parlamento narė.
2014–2016 m. ir 2020 m. „PA International“ fondo valdybos narė.
Iki 1993 m. nepriklausė politinėms partijoms. 1988–1993 m. Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio narė, vėliau – Sąjūdžio Seimo narė. 1993–1998 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) steigėja, valdybos narė. 1999–2003 m. Tėvynės liaudies partijos steigėja, pirmininkė. 2001–2003 m. Lietuvos dešiniųjų sąjungos (LDS) steigėja ir narė. Nuo 2004 m., susijungus partijoms, Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narė, 2004–2014 m. tarybos ir prezidiumo narė, nuo 2014 m. – partijos tarybos narė.
Kita veikla
Nuo 2005 m. Vilniaus universiteto Vilniaus Jidiš instituto direktorių valdybos narė, 2011–2016 m. – Kazimiero Simonavičiaus universiteto akademinės tarybos narė, nuo 2012 m. – Europos federalistų sąjungos Lietuvoje narė, nuo 2013 m. – Šv. Jokūbo kelio draugų asociacijos Lietuvoje steigėja ir narė.
Nestoriečiai
thumb|right|Procesiją vaizduojanti freska iš nestoriečių šventyklos
Nestoriečiai – žmonės, tikėję Konstantinopolio patriarcho Nestorijaus (386–451) doktrina, kad Kristus egzistavo dviejuose asmenyse – kaip žmogus ir kaip Dievo Sūnus. Šią doktriną pasmerkė Efezo susirinkimas.
Sokolai (Mazovijos Vysokis)
Sokolai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 35 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Sokolų geležinkelio stotis. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW678 ir vaivadijos kelias Nr. 25px|DW671.
Gyventojai
Kaimo gyventojų skaičiaus raida nuo 1807 metų:
Štabsrotmistras
Štabsrotmistras – Rusijos armijos kavalerijos karininkas, kurio laipsnis žemesnis už rotmistrą (kapitoną), bet aukštesnis už leitenantą. Kitose kariuomenės rūšyse štabsrotmistro laipsnį atitiko štabskapitonas, o kazokų kariuomenėje – paesaulis.
Štabsrotmistro laipsnis Rusijos armijoje įvestas 1801 m. Tuo metu šį laipsnį gaudavo eskadronų vadų pavaduotojai rikiuotei dragūnų, o vėliau ir kituose kavalerijos daliniuose.
1884 m. Rusijos armijoje buvo panaikintas majoro laipsnis, o kapitonas ir rotmistras prilyginti buvusiam majorui (Majorai Raudonojoje Armijoje vėl atsirado tik 1935 m.). Tuomet žemesnieji laipsniai pasislinko aukštyn, ir štabsrotmistras tapo dabartinio kapitono atitikmeniu, o sotnikas – vyresniojo leitenanto.
Jonas Sidabras
Jonas Sidabras (g. 1968 m. gruodžio 30 d. ) – Lietuvos šachmatų sporto veikėjas, organizatorius, treneris, Lietuvos šachmatų federacijos (LŠF) viceprezidentas, buvęs LŠF prezidentas (2010–2011 m.).
Biografija
Sporto ir meno klubo „Juoda – Balta“ vadovas. Tarptautinis arbitras (1997 m.). FIDE Treneris (2014 m.). Tarptautinis Organizatorius (2013 m.).
2010 metų kovo mėn. LŠF narių visuotinio susirinkimo išrinktas LŠF vadovu. Iki 2011 metų birželio LŠF prezidentas. Nuo 2013 metų birželio 4 dienos LŠF Tarybos narys. Nuo 2015 metų birželio 28 dienos LŠF viceprezidentas.
Zenonas Baltušnikas
Zenonas Baltušnikas (1925 m. gegužės 10 d. Juostininkuose, Raguvos valsčius, Panevėžio apskritis – 2011 m. rugsėjo 6 d.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Buvo vyriausias vaikas šeimoje. 1941 m. tėvui žuvus, slapstėsi nuo persekiojimo. 1944 m. „Gražinos“ sovietinių partizanų būrio ryšininkas.
1944–1945 m. Panevėžio valsčiaus komjaunimo organizatorius. 1946–1947 m. Utenos apskrities laikraščio „Lenino keliu“ redaktorius, 1947–1949 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius. Nuo 1948 m. SSKP narys. 1949–1951 m. mokėsi Vilniaus partinėje mokykloje. 1951–1952 m. LKP CK instruktorius. 1953–1956 m. Švenčionių rajono laikraščio „Žvaigždė“ redaktorius. 1956–1960 m. laikraščio „Tiesa“ skyriaus vedėjas.
1960–2011 m. gyveno Kaune. 1960–1987 m. didžiausio Lietuvoje regioninio laikraščio „Kauno tiesa“ redaktorius. 1960–1968 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) Kauno skyriaus vadovas. 1965 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Parengė turistinį leidinėlį „Kaunas“ (1973, 1979 m.; rusų, anglų ir vokiečių kalb.).
Sant Chulija de Lorija
Sant Chulija de Lorija  – viena iš septynių Andoros parapijų esanti šalies pietuose, bei to paties pavadinimo miestas įsikūręs 908 m aukštyje virš jūros lygio (žemiausia šalies gyvenvietė). Parapijoje yra 11 kaimų.
1997 m., mieste įkurtas pirmasis šalyje universitetas – Andoros universitetas.
Bretonai (reikšmės)
Žodžio bretonai reikšmės:
Vilkabamba
Vilkabamba (,  – „šventoji lyguma“) – senovės inkų miestas Peru, dabartiniame Kusko departamente, 130 km į šiaurės vakarus nuo Kusko, giliai džiunglėse. Dažnai vadinamas „Dingusiu inkų miestu“.
Po Manko Inka Jupankio sukilimo 1536 m., inkai, matydami, kad negalės įveikti vis gausėjančios ispanų kariuomenės, nusprendė atsitraukti į džiungles ir ten sukurti naują inkų valstybę. Inkai Vilkabambos slėnyje įkūrė naują miestą su šventyklomis, iš Kusko atgabentomis relikvijomis. Po Manko žūties, miestą valdė jo sūnūs – Sairi Tupakas, vėliau Titu Kusi, galiausiai – Tupakas Amaru. 1572 m. ispanai surengė žygį į Vilkabambą ir po apgulties užėmė miestą. Indėnai atsitraukė į džiungles, o miestas paliktas tuščias. Ispanai suniokojo Vilkabambą, miestas išnyko, apaugo džiunglių augalija.
Laikui bėgant, Vilkabambos vieta ir reikšmė užmiršta, Maču Pikču imtas laikyti paskutiniu inkų prieglobsčiu. 1976 m. lenkų tyrinėtojai Tony Halik ir Elżbieta Dzikowska atrado Vilkabambos griuvėsius.
Basanavičius
Basanavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Basanavičienė (ištekėjusi moteris) ir Basanavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardė, matyt, kilusi iš vardo Sebastianas trumpinių (Sebastian > ).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Variakojis
Variakojis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Sutla
Sutla, Sotla  – upė Slovėnijoje ir Kroatijoje; Savos kairysis intakas. Prasideda Rogateco savivaldybėje, 580 m aukštyje. Teka į pietvakarius, pietus, beveik per visą ilgį sudaro Slovėnijos–Kroatijos sieną.
Variakojis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Variakojienė (ištekėjusi moteris) ir Variakojytė (mergautinė pavardė).
Sutla
Beveik per visą upės slėnį eina geležinkelis. Prie Sutlos įsikūrusios gyvenvietės: Rogatecas, Rogaška Slatina, Podčetrtekas, Bistrica prie Sotlos (Slovėnija), Klanecas (Kroatija).
Variakojis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Richard Strauss
Richard Strauss (1864 m. birželio 11 d. Miunchene – 1949 m. rugsėjo 8 d. Garmiše-Partenkirchene) – XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios vokiečių kompozitorius, garsus savo sukurta orkestrų muzika ir operomis. R. Štrausas taip pat buvo garsus dirigentas ir teatro vadovas.
Biografija
Richardas Štrausas gimė 1864 m. birželio 11 d. Miunchene. Jo tėvas Francas buvo garsus ir gerbiamas to meto Miuncheno dvaro operos muzikantas, grojo pučiamaisiais. Motina Jozefinė buvo kilusi iš pasiturinčių aludarių giminės. 1867 m. birželio 9 d. gimė vienintelė Richardo sesuo Johana. 1868 m. Richardas pradėjo mokytis groti pianinu iš dvaro klavesininko Augusto Tombo. Būdamas vos šešerių sukūrė pirmąsias savo kompozicijas, užrašytas tėvo: „Siuvėjo polka“ (Schneiderpolka) ir „Kalėdų daina“ (Weinachtslied). 1870 m. jo tėvas Francas tapo Miuncheno karališkosios muzikos akademijos profesoriumi. 1872 m. R. Štrausas pradėjo mokytis smuiko pas tėvo pusbrolį ir dvaro orkestro koncertmeisterį Beną Valterį, 1873 m. dirigavo „Siuvėjo polkos“ atlikimą su tėvo parašyta orkestruote. 1875 m. pradėjo muzikos studijas pas Frydrichą Vilhelmą Mejerį, kuris jį mokė harmonijos, kontrapunkto, muzikos formų, orkestruotės. 1877 m. R. Štrausas parašė „Serenadą orkestrui“, pirmą kūrinį su savo parašyta orkestruote, ir dedikavo jį savo mokytojui F. V. Mejeriui. Tuo metu R. Štrausas jau buvo parašęs apie 50 kūrinių. 1878 m. gilino pianino žinių studijas pas Frydrichą Nystą. 1880 m. R. Štrausas baigė studijas pas F. V. Mejerį ir slaptai studijavo R. Vagnerio operos „Tristanas ir Izolda“ partitūras. Nepaisant to, kad tėvas Francas Štrausas orkestre atlikdavo R. Vagnerio kūrinius, jis ypač nemėgo jo muzikos ir paties R. Vagnerio, tad Richardas turėjo slapstyti savo susidomėjimą R. Vagnerio kūryba. 1881 m. pirmą kartą publikuotas R. Štrauso kūrinys − „Šventinis maršas“ (Festmarsch, sukurtas 1876 m.).
1882 m. R. Štrausas baigė gimnaziją ir lydėjo tėvą į Bairoitą, kur stebėjo vieną pirmųjų R. Vagnerio operos „Parsifalis“ atlikimų. Apsilankė Vienoje, kur sutiko įtakingus Vienos muzikinės kultūros veikėjus: dirigentą Hansą Richterį ir kritiką Eduardą Hansliką. 1882−83 m. žiemos semestru studijavo Miuncheno universitete. 1883 m. gruodį pradėjo trijų mėnesių viešnagę Berlyne, kur susipažino su vietos kultūros veikėjais, tarp jų − su H. fon Biulovu. 1884 m. lapkričio 18 d. R. Štrausas oficialiai debiutavo kaip dirigentas Miuncheno Odeono koncertų salėje. 1885 m. rugsėjį jis tapo H. fon Biulovo asistentu Meiningeno dvaro muzikos direktoriaus pozicijoje ir pakeitė H. fon Biulovą, kai jis paliko dvarą lapkritį. 1886 m. R. Štrausas tapo trečiuoju dirigentu Miuncheno dvaro operoje. Ankstyvieji jo kūriniai buvo klasikinėje ir romantinėje, Mendelsono tradicijoje, kurią propagavo jo tėvas. Meiningenų dvare R. Štrausas susipažino su J. Bramso muzika ir pačiu J. Bramsu. Trumpai buvo juo susižavėjęs, tačiau tame pačiame dvare dirbęs kompozitorius Aleksandras Riteris, entuziastingas vagnerininkas, pakreipė R. Štrauso mąstymą kita linkme ir jis kaip greitai susižavėjo J. Bramso muzika, taip greitai ją ir atmetė. 1888 m. užbaigta simfoninė poema „Don Žuanas“ dažnai laikoma pirmuoju R. Štrauso susiformavusio asmeninio stiliaus kūriniu.
1889 m. R. Štrausas užėmė kapelmeisterio postą Saksė-Veimaro-Eizenacho didžiojo kunigaikščio dvare Veimare, buvo atleistas iš dirigento pareigų Miuncheno operoje. 1891 m. paguldytas į ligoninę dėl plaučių infekcijos ir 1892−93 m. keliavo po Graikiją ir Egiptą reabilitaciniais tikslais. 1893 m. parašė pirmąją ir trumpą savo operą „Guntramas“, kurios sėkminga premjera įvyko sekančiais metais Veimare. 1894 m. rugsėjo 10 d. Veimare R. Štrausas vedė Paulinę de Aną, buvusią savo mokinę. 1896 m. tapo Miuncheno rūmų kapelmeisteriu ir užbaigė simfoninę poemą „Štai taip kalbėjo Zaratustra“, pagal to paties pavadinimo F. Nyčės veikalą. 1898 m. R. štrausas persikėlė į Berlyną dirbti dirigentu rūmų operoje ir sekančiais metais Berlyne sutiko savo būsimą ilgametį bendradarbį, libretistą H. fon Hofmanstalį. 1901 m. išrinktas Visų vokiečių muzikos sąjungos (Allgemeiner Deutscher Musikverein) prezidentu. 1903 m. įsteigė Vokietijos kompozitorių draugiją, apdovanotas garbės daktaro laipsniu iš Heidelbergo universiteto. 1904 m. R. Štrausas išvyko į pirmą koncertinį turą po JAV, koncertavo Niujorke, Fildalefijoje, Bostone ir daugelyje kitų miestų. 1905 m. parašė operą „Salomėja“, kurios premjera įvyko gruodžio 9 d. Drezdene. 1907 m. R. Štrausas patyrė antrą rimtą sveikatos sutrikimą dėl širdies pervargimo.
1908 m. R. Štrausas užbaigė operą „Elektra“ (premjera 1909 m. sausio 25 d. Drezdene). Ši opera laikoma pačia sudėtingiausia ir progresyviausia jo kūryboje, po kurios prasidėjo R. Štrauso muzikos savotiškas regresas. Brandžioji jo kūrybos dalis (ir žinomiausia) tarp simfoninės poemos „Štai taip kalbėjo Zaratustra“ (1896 m.) ir operos „Elektra“ (1908 m.) buvo ženkliai paveikta R. Vagnerio ir romantizmo idealų, vėliau kompozitorius pradėjo linkti prie klasikinio V. A. Mocarto pavyzdžio. Jo operos vietoj vagneriškos dramos įgavo komiškosios operos ar beveik operetės pobūdį. Stiliaus pasikeitimas jaučiamas iškart po to sekusioje operoje „Rožės kavalierius“ (1910 m., premjera 1911 m. sausio 23 d. Drezdene). R. Štrausas savo poziciją išreiškė laiške H. fon Hofmanstaliui:
„Jūsų kvietimas kitokiai muzikai nei vagneriškajam stiliui giliai sujaudino mano širdį ir atvėrė man visiškai naują horizontą, kuriame, pradedant nuo „Ariadnės“ ir ypač nuo naujo preliudo, aš tikiuosi išreikšti save ne-vagneriškoje, komiškoje, emocionalioje ir žmogiškoje operoje ... su dialogais, arijomis, duetais, ansambliais, ką įvertino išties patyrę kompozitoriai Maršalienės, Okso ir Barako (operų „Rožės kavalierius“ ir „Moteris be šešėlio“ personažai) ''manieroje. Tokioje formoje, kokioje jie nori! Aš patikinu jus, kad dabar jau tikrai nusimečiau vagneriškojo stiliaus šarvus“.'' thumb|right|220px| R. Štrauso žmona, operinis sopranas Paulinė de Ana 1902 metais
Po operų „Salomėja“ ir „Elektra“ sėkmės 1908 m. R. Štrausas užsakė vilos statybas Garmiše, kuri tapo nuolatiniais Štrausų šeimos namais. 1912 m. R. Štrausas užbaigė operą „Ariadnė iš Nakso“ (premjera 1912 m. spalio 25 d. Štutgarte) ir 1913 m. kartu su H. fon Hofmanstaliu keliavo po Italiją. Jis iki gyvenimo pabaigos nenustojo gerbti R. Vagnerio, nors su amžiumi vis labiau ėmė pavyzdį iš Mocarto, ką išreiškė mintimi: „Mocartiškos melodijos gimimas yra žmogaus dvasios išreiškimas, kurio ieškojo visi filosofai“. 1914 m. R. Štrausui suteiktas Oksfordo universiteto garbės daktaro laipsnis, 1917 m. jis užbaigė operą „Moteris be šešėlio“ ir su H. fon Hofmanstaliu bei kitais įsteigė Zalcburgo festivalio draugiją. 1918 m. R. Štrausas trumpai dirbo Berlyno operos direktoriumi ir 1919 m. kartu su Francu Šalku tapo Valstybinės Vienos operos direktoriais. 1920 m. su Vienos Filharmonijos orkestru gastroliavo Pietų Amerikoje, kad surinkti lėšų po karo finansinių sunkumų turinčiam operos teatrui. 1921 m. koncertų turo metu dirigavo savo simfoninių poemų atlikimą JAV. 1922 m. pirmojo Zalcburgo festivalio metu R. Štrausas dirigavo Mocarto operų „Don Žuanas“ ir „Visos jos tokios“ atlikimą. 1924 m. po F. Šalko intrigų pasitraukė iš Vienos operos direktoriaus pareigų.
1929 m. mirė ilgametis R. Štrauso bendradarbis Hugas fon Hofmanstalis. Laiške jo žmonai R. Štrausas rašė: „Niekas niekad nepakeis jo man ar muzikos pasauliui!“ 1933 m. į valdžią Vokietijoje atėjus nacionalsocialistams R. Štrausas buvo paskirtas Reicho muzikos rūmų direktoriumi. Jis asmeniškai susitiko su A. Hitleriu ir pasiūlė jam remti Bairoito festivalį, iš kurio dėl politinių priežasčių pasitraukė A. Toskaninis. Vėliau Londone, pasak populiarios istorijos, A. Toskaninis esą pasakė S. Cveigui, kad jis nusiimtų skrybėlę prieš Štrausą-kompozitorių, tačiau ja pakeistu Štrausą-žmogų. 1935 m. gestapas perėmė R. Štrauso laišką S. Cveigui ir kompozitoriui teko atsistatydinti iš savo pareigų. 1936 m. R. Štrausas dirigavo olimpinį himną olimpinėse žaidynėse Berlyne. 1938 m. „Krištolinės nakties“ metu jo anūkai buvo sumušti Garmiše, sūnaus Franco žmonai Alisijai skirtas namų areštas. 1939 m. A. Hitleris ir J. Gebelsas apsilankė R. Štrauso operos „Taikos diena“ (Friedenstag) atlikime, kitą diena kompozitorius turėjo 2 valandų pokalbį su J. Gebelsu. Po to prašė tarpininkų apsaugos savo „neariškai“ marčiai ir anūkams. 1945 m. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Sąjungininkai užėmė Garmišą, tačiau R. Štrausui prisistačius amerikiečių kareiviams jo vila Garmiše buvo paskelbta „nepasiekta“. 1947 m. kompozitorius atliko paskutinį užsienio koncertinį turą Anglijoje, 1948 m. išteisintas denacifikacijos tribunolo.
1949 m. rugpjūčio 15 d. R. Štrausas patyrė širdies smūgį savo viloje Garmiše, kur mirė netrukus, rugsėjo 8 d. Žymiausiu jo kūrybos fragmentu tapo simf. poemos „Štai taip kalbėjo Zaratustra“ įžanga.
Principiniai kūriniai
Principiniai R. Štrauso kūriniai chronologine premjeros tvarka: thumb|right|280px| R. Štrausas − dirigentas (apie 1900 m.)
AT127
AT127 – Austrijos Žemutinės Austrijos žemės Vienos priemiesčių Pietų apskričių grupės vok. Wiener Umland/Südteil (Badeno apskrities dalies, Bruko prie Leitos, Miodlingo ir Vienos priemiesčių apskrities dalies) teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Apskričių centrai – riebiu šriftu.
Visagino herbas
Visagino herbas – vienas iš Visagino miesto ir Visagino savivaldybės heraldikos atributų.
Istorija
Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą patvirtino 1996 m. liepos 26 dekretu Nr. 1007.
Peloponeso periferija
Peloponeso periferija  – periferija pietų Graikijoje, kurios sostinė yra Tripolė. Užima dalį Peloponeso pusiasalio.
Su Peloponeso periferija ribojasi:
Nomai
Peloponeso periferiją sudaro 5 nomai:
Stare Raciborai
Stare Raciborai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 6 namai ir 43 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 7 namai ir 35 gyventojai, iš kurių 18 vyrai ir 17 moterys.
Hold On To Your Dreams
Hold On To Your Dreams – 5-asis vokiečių elektroninės muzikos grupės The Twins albumas, išleistas 1986 m. ir, kaip įprasta grupei, pavadintas pagal titulinę jo dainą.
Papildomi kūriniai
1995 m. skaitmeniniu būdu atnaujintame ir su Hansa/BMG leidimu The Twins leidybinės firmos „Passion Factory Records“ perleistame CD pavidalu albume buvo įtrauktos papildomos dainos:
Singlai
Iš albumo išleisti singlai: „Time Will Tell“ ir „One Day“.
Papildoma informacija
Reklamuodama šį albumą, grupė išsirengė į koncertinį turne, kurio metu aplankė ir nemažai Tarybos Sąjungos šalių. Bene pačiais išskirtiniausiais The Twins karjeroje koncertais galima laikyti 1987 m. pasirodymus Maskvoje ir Leningrade, kuomet grupė koncertavo 120 tūkst. žiūrovų miniai.
Aukštoji hopėja
Aukštoji hopėja (Hopea ferrea) – sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimos kaučiukinis, medieninis augalas, paplitęs atogrąžų Azijoje.
Togo transportas
Šiame straipsnyje pateikiama informacija apie Togo transporto sistemą.
Uostai
Toge yra naudojami du uostai – Kpėmė ir šalies sostinė Lomė.
Usa (Nemunas)
Usa – upė Baltarusijoje, Minsko srityje. Prasideda Minsko aukštumoje, teka pietų kryptimi. Ties Pesočnojės gyvenviete susijungus su Loša tampa Nemunu.
thumb|left|210px thumb|left|210px
Lietuvos dermatovenerologų draugija
miniatiūra|300px|Lietuvos dermatovenerologų draugijos logotipas Lietuvos dermatovenerologų draugija – Lietuvos draugija, vienijanti dermatologus venerologus. Adresas – J. Kairiūkščio g. 2, Vilnius. Prezidentė – doc. dr. R. Gancevičienė.
1935 m. Lietuvos dermatovenerologų draugiją įkūrė Jurgis Karuža (1866–1953), buvo pirmasis draugijos pirmininkas.
Borščevo kultūra
thumb|Archeologinės kultūros IX-XI a. Borščevo kultūra arba Romnų–Borščevo kultūra – VIII a. – X a. archeologinė kultūra. Pavadinimas kilo nuo 1928–1929 m. P. Jefimenkos tyrinėto piliakalnio prie Borščivo (Borščevo) miesto (Ukraina).
Arealas
Borščevo kultūra buvo paplitusi nuo Dniepro vidurupio ir aukštupio iki aukštutinės Okos ir aukštutinio Dono baseinų. Į šiaurės vakarus nuo Borščevo kultūros vyravo viatičiai, į pietryčius – Saltovo kultūra.
Uša
Uša – upės Baltarusijoje:
KS
KS gali reikšti:
ks gali reikšti:
Chibinai
thumb|right|240px|Chibinų kalnai žiemą Chibinai  – intruzinis kalnų masyvas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje. Aukštis iki 1191 m (Časnačoro k.). Sudaryti iš nefelino sienitų, su kuriais susiję apatitų – nifelitų rūdos telkiniai (Kukisvumčoras, Juksporas ir kt.). Kalnai plokščiaviršūniai, šlaituose sniegynai ir ledynai. Vyrauja kalnų tundros. Kalnų šlaituose spygliuočių miškai ir beržų kreivamiškiai. Vudjervčoro kalne yra poliarinis – alpinis botanikos sodas.
Chibinų kalnuose įsikūrę Apatitų ir Kirovsko miestai.
Freddie Wong
Biografija
Fredis Vongas baigė privačią Leiksaido mokyklą (Lakeside School) Sietle. . Vėliau įstojo ir baigė Pietų Kalifornijos universiteto Kinematografijos meno mokyklą.
Vadovauja „Overcrank Media“ kompanijai, kuri 2010 m. birželio 4 d. išleido filmą „Bear“.
AfricaRail
AfricaRail (pažodžiui Afrikos traukiniai) – traukinių sistemos projektas, kuriuo norima sujungti Drmablio Kaulo Krantą, Burkina Faso, Nigerį, Beniną ir Togą. Šiuo metu visų šių šalių bėgių sistemos yra 1 000 mm tipo. Dar vėliau prie šio projekto turėtų prisijungti ir Malis, Senegalas, Nigerija ir Gana. Po projekto įgyvendinimo visų šių šalių geležinkelio bėgiai bus pakeisti 1 435 mm tipo bėgiais.
Galaktikų spiečius
Galaktikų spiečiai – galaktikų telkiniai, kurių narius sieja tarpusavė gravitacija. Galaktikų spiečiai susideda iš šimtų ar tūkstančių galaktikų. Vidutinė galaktikų spiečių masė ~ 1014–1015 Saulės masių, skersmenys – 5–15 milijonų šviesmečių.
Galaktikų spiečiai grupuojasi į galaktikų superspiečius, kurių skersmenys 200–600 milijonų šviesmečių. Erdvė tarp superspiečių beveik tuščia. Mūsų galaktika ir apie 30 kitų gretimų galaktikų sudaro Vietinę galaktikų grupę. Artimiausi mums galaktikų spiečiai – Mergelės, Pegaso, Persėjo, Berenikės Garbanų.
Mažesni telkiniai, turintys nuo kelių iki kelių dešimčių galaktikų, dažniausiai vadinami galaktikų grupėmis.
Nefilim
Nefilim (arba The Nefilim) – solinis anglų gotikinio roko grupės „Fields of the Nephilim“ vokalisto Carl McCoy projektas, sukurtas po grupės iširimo. Be paties McCoy, „Nefilim“ sudarė gitaristas Paul Miles, būgnininkas Simon Rippin ir bosistas Cian Houchin. Grupė išleido vos vieną albumą, pavadintą „Zoon“ (1996).
Projektas pasuko į kur kas sunkesnę muziką, nei „Fields of the Nephilim“. Nors „Nefilim“ skambesyje vis dar galima rasti gotikinio roko elementų, juos nustelbia sunkus death ir thrash metalo skambesys. Carl McCoy teigimu, tai buvo natūralus progresas po atmosferiško, melodingo, kartais net su „Pink Floyd“ kūryba lyginamo, „Fields of the Nephilim“ albumo Elizium, įrašyto prieš grupės iširimą.
Po Zoon išleidimo iširo ir „Nefilim“. Paul Miles su Simon Rippin vėliau sukūrė grupę „Sensorium“, o Cian Houchin prisijungė prie „Saints of Eden“.
Petronėlė Jakimavičienė
Petronėlė Durtonaitė-Jakimavičienė (g. 1927 m. Ožkinių kaime, Punsko valsčius) – Lenkijos lietuvių pedagogė ir visuomenininkė, poetė.
Biografija
Eiles kuria nuo 1945 m., jos buvo spausdintos Lenkijos lietuvių žurnale „Aušra“, taip pat 2000 m. išleistoje „Lietuvių kurybos antologijoje“.
Lerva
thumb|right|260px|Vabzdžio lerva
Lerva – viena iš vabzdžių nepilnos ir pilnos metamorfozės (vystymosi) stadijų, esanti tarp kiaušinėlio ir suaugėlio stadijos (nepilnos metamorfozės atveju) arba tarp kiaušinėlio ir lėliukės (pilnos metamorfozės atveju).
Osmanas I
Osmanas I (gimė – 1258 m.; mirė – 1326 m.) – Osmanų dinastijos ir Osmanų imperijos, pavadintos jo vardu, įkūrėjas.
Lerva
Nepilnos metamorfozės lervos savo išvaizda ir gyvenimo būdu panašios į suaugėlius, tiktai jos yra mažesnės ir neturi išsivysčiusių sparnų. Jos keletą kartų neriasi ir tampa suaugėliu. Išsinėrimų skaičius gana nevienodas: paprastojo grambuolio būna 2, lašalų iki 45, bet dažniausiai lervos neriasi 4-5 kartus. Laikotarpis tarp dviejų išsinėrimų vadinamas lervos stadija, o neretai dar ir ūgiu.
Osmanas I
Biografija
thumb|left|150px|Teritorija valdant Osmanui I Ertugrulo, Šiaurės vakarų Anatolijoje įkūrusio nedidelę valstybėlę, sūnus. Osmanais vėliau imta vadinti ir visus turkus. Vardas kilęs iš arabų usman (uthman – kaulų sutaisytojas, įtvėrėjas). Savo valstybę, priklausiusią tiurkų seldžiukų Konijos sultonatui, 1290 m. paskelbė nepriklausoma, išplėtė jos teritoriją, užkariaudamas kaimynines tiurkų ir nedideles krikščionių valstybėles. Didžiausia sėkmė – Bursos užkariavimas prieš pat mirtį, 1299 m. pasiskelbė sultonu.