cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramsis (Anglija)
Istorija
1941 m. sausio 31 d. Ramsyje parašiutu nusileido Nacistinės Vokietijos šnipas. Pagautas ir nubaustas mirties bausme Londono Taueryje.
Kodži Mijata
(g. 1923 m. sausio 15 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1951–1954 m.
Kolūkio gatvė (Švenčionys)
Kolūkio gatvė – buvusi gatvė Švenčionių mieste. Kai kurie šaltiniai šiai gatvei priskiria pašto kodą LT-18110, tačiau 2021 m. Registrų centras tokios gatvės nebenurodo. Pašto kodu LT-18110 šiuo metu naudojasi Švenčionių miesto gatvės, esančios į rytus nuo miesto centro – Adutiškio g., Kelininkų g., Liepų g., Miško g., Miško skg., Saulės g., Sparnų g., Vidžių g.
Gyventojai
Kolūkio gatvė Švenčionyse buvo viena iš labai retų gatvių Lietuvoje, kurios gyventojai buvo atskirai apskaitomi Lietuvos TSR gyventojų surašymuose. Be to, šios gatvės gyventojai buvo priskiriami ne miesto, bet kaimo gyventojams Švenčionių apylinkėje.
Metelių apylinkė
Metelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Seirijų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Lazdijų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žagarių apylinkės.
Šiaurės vakarų divizionas (NBA)
Šiaurės vakarų divizionas  – vienas iš trijų divizionų, priklausančių NBA lygos Vakarų konferencijai. Divizioną sudaro penkios komandos: Denverio „Nuggets“, Minesotos „Timberwolves“, Oklahoma Sičio „Thunder“, Portlando „Trail Blazers“ ir Jutos „Jazz“.
Šiaurės vakarų divizionas buvo sukurtas 2004-05 m. sezono pradžioje, kuomet Šarlotės „Bobcats“ prisijungė prie NBA lygos bei tapo 30-ąja komanda. „Nuggets“, „Timberwolves“, „Trail Blazers“, „Jazz“ ir „SuperSonics“ buvo penkios ekipos, kurios priklausė divizionui inauguraciniame sezone.
Nuo 2021-22 m. sezono Šiaurės vakarų diviziono čempionai yra apdovanojami Samo Joneso trofėjumi.
Alsėdžių VI tvenkinys
Alsėdžių VI tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, Alsėdžių miestelio vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (bevardžio upelio intakas, Sruojos baseinas) 0,11 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis - 0,29 km, plotis - iki 0,06 km. Krantai daugiausia apaugę medžiais. Šiaurrytinėje pakrantėje stūkso Alsėdžių piliakalnis. Į vakarus įsikūręs Makščių kaimas, į pietus už 40 m telkšo Alsėdžių III tvenkinys.
Bau
Bau arba Baba – deivė Mesopotamijos mitologijoje, daugiausia garbinta Lagaše. Tai vaisingumo dievybė, Deivės Motinos manifestacija. Šiuo aspektu buvo atsakinga už žmonių ir gyvūnų vaisingumą. Žinomas epitetas „gausybės viešpatė“ (SAL šág.ga), taip pat dažnas epitetas „motina Bau“. Vėliau Bau buvo priskiriamos ir gydymo deivės funkcijos, ji įvardijama „juodagalvių gydytoja“. Vienoje šumerų giesmėje šitaip įvardijama drauge su gydymo deive Ninisina. Su pastarąja (taip pat ir kitomis gydymo deivėmis Gula bei Nintinuga) pradėta tapatinti Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu. Sutuoktinis – Ningirsu arba Zababa (Kišo mieste), tėvas – dangaus dievas Anu. Motina kartais įvardijama deivė Gatumdug. Su Ningirsu susilaukusi dviejų sūnų – dievų Ig-alimos ir Šul-šaganos. Turėjusi ir septynias dukteris, tačiau nėra aišku, ar jų tėvas taip pat buvęs Ningirsu. II tūkst. pr. m. e. pabaigoje buvo siejama ir su užkalbėjimų deive Ningirim.
Žinios apie Bau kultą siekia ankstyvąjį dinastinį laikotarpį. Minima Faros ir vėlesniuose įrašuose, ypač gausu asmenvardžių, į kuriuos įeina šios deivės vardas. Taip pat minima ir valdovų Urukaginos, Entemenos įrašuose. Aptikta nemažai jai skirtų apžadinių aukų, daugiausia iš Lagašo ensio Gudėjos laikų. Senosios Babilonijos karalystės laikais buvo garbinama Nipūre, Isine, Larsoje bei Ūre. Kaip gydymo deivė, minima I tūkst. pr. m. e. datuojamame akadų himne. Deivės kultas dar buvo išsilaikęs Seleukidų imperijos laikais, tačiau šio laikotarpio tekstuose ji minima retai.
Deivei Bau skirtų šventyklų būta Lagaše (E-urukuga) ir Girsu (E-tarsirsir), yra išlikę įrašų apie aukojimus Bau E-tarsirsir šventykloje, čia buvę ir pranašaujama. Girsu per Naujųjų metų šventę, trukdavusią septynias dienas, būdavo atkartojamos šventosios Bau ir Ningirsu vestuvės, kur Ningirsu atstovaudavo pats valdovas, o Bau – jos vyriausioji žynė. Taip būdavo paminimas viso, kas gyva, nuolatinis atsinaujinimas. Bau šventyklos būta ir Uruke, kur ji pastatyta valdant Urukaginai, o gal ir ankstesniais laikais. Ūre, dievo Nanos Ekišnugal šventykloje, buvo Bau skirta šventoji vieta.
Deivė Bau simbolis (greičiausiai vėtyklė) aptinkamas ant babiloniečių kudurru akmenų.
Vaikų literatūros premija
Premijos tikslas - skatinti vaikų literatūros kūrybą, knygų skaitymą, ugdyti vaikų estetines, bendražmogiškąsias ir pilietines vertybes, skleidžiant naujas, originalias kūrybos iniciatyvas. Vertinami kandidatų pastarųjų 3 metų darbai vaikų literatūros srityje, meninė ir pedagoginė kūrinio (kūrinių) vertė, naujumas, originalumas, reikšmė lietuvių literatūrai.
Premijos dydis – 100 minimalių gyvenimo lygių, mokama iš valstybės biudžeto lėšų. Iš jų 60 MGL - už nuopelnus vaikų literatūros srityje (už literatūros kūrinį /kūrinius) ir 40 MGL už nuopelnus vaikų literatūros ir skaitymo populiarinimo srityje.
Premijos laureatai
Jos laureatais yra tapę rašytojai Lina Žutautė, Martynas Vainilaitis, Vytautas V. Landsbergis, Vytautė Žilinskaitė, Ramutė Skučaitė, Gintarė Adomaitytė, Kęstutis Kasparavičius, Gendrutis Morkūnas, Vytautas Račickas, Violeta Palčinskaitė, Vilė Vėl, Kristina Gudonytė, literatūrologai Kęstutis Urba, Vincas Auryla, Gražina Skabeikytė-Kazlauskienė, Asta Gustaitienė, Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešosios bibliotekos Vaikų literatūros skyriaus vedėja Aldona Šiaulienė, Nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Vaikų literatūros centro Informacijos skyriaus vedėjai Roma Kišūnaitė, Vilniaus apskrities A. Mickevičiaus viešosios bibliotekos Vaikų skyriaus vyriausioji bibliotekininkė Marta Rudytė, žurnalas „Rubinaitis“.
Koteliai
Koteliai – buvęs kaimas Elektrėnų savivaldybėje, netoli Vievio.
Aposeris
Aposeris – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Fabijonas Neveravičius
Fabijonas Neveravičius (1900 m. liepos 19 d.; senuoju stiliumi liepos 6 d. Pužų dvare, Nemakščių valsčius, Raseinių apskritis – 1981 m. balandžio 17 d. Londone, Anglija) – prozininkas, vertėjas.
Fabijono dėdė Pšemislas Neveravičius (1865–1936) pagarsėjo savo aštuonratės važiuoklės išradimu.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Studijavo Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, baigė Kauno karo mokyklą.
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1920–1934 m. dirbo Karo mokykloje. Dėl politinių motyvų 1934 m. paleistas į atsargą, dirbo rašytojo ir žurnalisto darbą. 1939 m. vedė Lietuvos kariuomenės įžengimo į Vilnių ir jos parado radijo laidas, dirbo Vilniaus radiofone, dalyvavo antinacinėje rezistencijoje.
1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, nuo 1947 m. gyveno Anglijoje. Lietuvių žurnalistų sąjungos įgaliotinis Rytų ir Vidurio Europos, Pabaltijo ir Balkanų tautų laisvųjų žurnalistų federacijos taryboje Londone. 1949 m. jo iniciatyva įkurtas Lietuvių žurnalistų sąjungos skyrius Didžiojoje Britanijoje. Atstovavo Lietuvių žurnalistų sąjungai 1955 m. Londone vykusiame Tarptautinės laisvųjų žurnalistų federacijos IV kongrese, buvo išrinktas į revizijos komisiją. 1953–1958 m. redagavo žurnalą „Santarvė“.
Sue Gardner
Sju Gardner (Sue Gardner, g. 1967 m. gegužės 11 d.) – buvusi Vikimedijos fondo vadovė. Prieš tai ji dirbo „Canadian Broadcasting Corporation“ bendrovėje. 2013 m. pradėjo eiti „Global Voices“ ne pelno siekiančios organizacijos valdybos narės pareigas. 2015 m. prisidėjo prie „Tor Project“ (Tor tinklo) strategijos vystymo. 2018 m tapo „The Markup“ ne pelno siekiančios organizacijos vadove. 2019 m. iš pastarųjų pareigų pasitraukė.
De Maiwand Atalan FC
De Maiwand Atalan FC arba Maiwand Champions – futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Afganistano lygoje.
Kandaharo stadionas yra šio klubo namų arena. Klubas įsikūręs Kandaharo mieste, kuris yra Kanadharo provincijos sostinė.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2012 m. Nuo 2012 m. žaidžia Premjer lygoje.
Karaliaus Mindaugo taurė
miniatiūra|150px|left|Turnyro logotipas Karaliaus Mindaugo taurė – prizas, dėl kurio varžomasi kasmetinėje stipriausios Lietuvos krepšinio lygos (LKL) šventėje. Šis renginys gyvuoja nuo 2016 m., sujungęs iki tol atskirai rengtas taurės varžybas ir LKL „Žvaigždžių dienas“. Krepšinio renginys apjungia ne tik sporto rungtynes, bet ir šou, kurio dalimi tampa žymiausi Lietuvos krepšininkai, tradiciniai snaiperio ir „Oro karaliaus“ konkursai, žinomiausi Lietuvos muzikos vardai. Turnyras pavadintas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardu.
Istorija
Kova dėl Karaliaus Mindaugo taurės pirmą kartą įvyko 2016 m. Vilniaus „Siemens“ arenoje. Turnyras pasižymėjo Lietuvos klubiniam krepšiniui iki šiol dar nematytu priziniu fondu – komandoms skirta 100 tūkst. eurų. Pirmąją „Kidy Tour“ Karaliaus Mindaugo taurę iškovojo Vilniaus „Lietuvos rytas“, finale laimėjęs prieš Kauno „Žalgirį“ 67:57. 2017 m. varžybos persikėlė į Kauną, į „Žalgirio“ areną. „Kidy Tour“ KMT taurę iškovojo Kauno „Žalgiris“, finale 84:63 įveikęs Panevėžio „Lietkabelį“. 2018 m. SIL–Karaliaus Mindaugo taurės trečiasis turnyras vyko Klaipėdoje, jo finale Kauno „Žalgiris“ nugalėjo Vilniaus „Lietuvos rytą“ 81-62. 2019 m. „Kidy Tour“ Karaliaus Mindaugo taurės turnyras sugrįžo į Vilnių. Siemens Arenoje vyko ketvirtojo Karaliaus Mindaugo taurės turnyro finalas, kuriame Dainiaus Adomaičio Vilniaus „Rytas“ įtemptoje kovoje nugalėjo Šarūno Jasikevičiaus Kauno „Žalgirio“ krepšininkus rezultatu 70-67.
2020 metus turnyras pasitiko atsinaujinęs – turnyro generaliniu rėmėju tapo bankas „Citadele“, o finalo ketverto kovos po metų pertraukos vėl sugrįžo į Klaipėdą. Finalinėse turnyro rungtynėse Šarūno Jasikevičiaus vadovaujamas Kauno „Žalgirio“ klubas 80-60 įveikė Dainiaus Adomaičio vedamą Vilniaus „Ryto“ ekipą.
2021 m. „Citadele“ Karaliaus Mindaugo taurės finalo ketvertas vyko Panevėžyje, „Cido“ arenoje. Finalinėse turnyro rungtynėse titulą vėl apgynė Kauno „Žalgirio“ klubas, kuris finale 76-69 įveikė turnyro šeimininkus Panevėžio „Lietkabelio“ krepšininkus.
2022 m. „Citadele“ Karaliaus Mindaugo taurės finalo ketvertas trečią kartą istorijoje vyko Vilniuje, Avia Solutions Group arenoje. Finale titulą dar kartą iškovojo Kauno „Žalgirio“ klubas, kuris finale 91-66 įveikė Panevėžio „Lietkabelio“ krepšininkus.
2023 m. „Citadele“ Karaliaus Mindaugo taurės finalo ketvertas pirmą kart istorijoje vyko Šiaulių arenoje. Finale titulą dar kartą iškovojo Kazio Maksvyčio vadovaujamas Kauno „Žalgirio” klubas, kuris finale 81-77 įveikė Virginijaus Šeškaus vadovaujama Jonavos CBet klubą.
Taro Kagava
(g. 1922 m. rugpjūčio 9 d. - m. 1990 m. kovo 6 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Bramptonas (Anglija)
Bramptonas  – kaimas Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Įsikūręs Hantingdonšyro rajono pietuose, 3 km nuo Hantingdono.
Istorija
1086 m. Paskutiniojo teismo knygos duomenimis Bramptone stovėjo du dvarai, bažnyčia. Dabartinė Bramptono Šv. Marijos bažnyčia pastatyta XIV a.
Imbiero vakarai
Imbiero vakarai („Užėjau pas draugą, arba Imbiero vakarai“) – trumposios prozos festivalis, nuo 2004 m. kas antrais metais rengiamas Alytuje. Festivalis skirtas rašytojo ir vertėjo Jurgio Kunčino atminimui. Festivalio metu vyksta literatūriniai skaitymai bei koncertai, teikiama Jurgio Kunčino vardo premija bei kelios kitos premijos.
Pirmūnė ir antramečiai
Pirmūnė ir antramečiai – 1978 m. Italijoje sukurta komedija, antroji iš keturių apie mokyklą, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Glorija Gvida.
Turinys
Andžela – simpatiška mergina, besimokanti koledže, kuriame dėsto ir jos tėvas. Sužinojusi, kad jos jaunikis, kvailokas vaikinas vardu Tonino, nusprendžia jam atkeršyti su bendramoksliu Karlu, iki ausų ją įsimylėjusiu...
Apostates
Apostates – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Prevlaka
Prevlaka, Micholska Prevlaka, ''Šv. Archangelo Michailo sala, Gėlių sala''  – sala Kotoro įlankoje (Adrijos jūra), viena iš trijų ten esančių salų. Visos priklauso Tivato opščinai. Sala yra netoli Tivato miesto.
Prevlakos salą kartais painioja su Kroatijai priklausančiu Prevlakos pusiasaliu, kuris irgi yra Kotoro įlankoje.
2021 m. CONCACAF Aukso taurė
'''2021 m. CONCACAF Aukso taurė''' – šešioliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2021 m. liepos 10–rugpjūčio 1 d. vykęs Jungtinėse Amerikos Valstijose. Čempionatą po 4 metų pertraukos laimėjo amerikiečiai, įveikę finale savo nuolatinius priešininkus meksikiečius.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 10 JAV stadionų.
Dalyviai
Pateko šios rinktinės:
Šigeo Sugimoto
Nacionalinėje komandoje žaidė 1951–1954 m.
Marija Muzyčiuk
Marija Muzyčiuk (g. 1992 m. rugsėjo 21 d. Stryjuje, Lvovo sritis) – Ukrainos šachmatininkė, didmeistrė (2015 m.), penkioliktoji pasaulio moterų klasikinių šachmatų čempionė (2015 m.), Ukrainos moterų šachmatų čempionė (2012 ir 2013 m.). Jos sąskaitoje ir aukso medaliai Europos moterų komandiniame šachmatų čempionate (2013 m.). Nuo 2007 m. moterų didmeistrė, nuo 2008 m. – tarptautinė meistrė.
Vaikystė
Tėvas Olegas Muzyčiuk ir motina Natalija Muzyčiuk – abu šachmatų treneriai. Jos 2,5 metų vyresnė sesuo Ana Muzyčiuk - taip pat tituluota šachmatininkė (didmeistrė, 2015 m. gegužės mėn. pagal reitingą – 5-a pasaulyje tarp moterų). Nuo pat ankstyvos vaikystės tėvai Mariją ir Aną supažindino su šachmatais ir jas treniravo. Septynerių metų Marija pradėjo žaisti Ukrainos vaikų šachmatų čempionate, o po dvejų metų jau buvo 8-a Europos mergaičių čempionate.
Jaunimo čempionatai
Marija Muzyčiuk laimėdavo medalius Ukrainos, Europos ir pasaulio jaunių ir jaunimo šachmatų čempionatuose.
Ukrainos jaunių čempionatai
Marija Muzyčiuk tapo Ukrainos mergaičių 2001, 2004–2006 m. ir merginų (iki 20 m.) 2006 ir 2008 m. čempione
2004 m. kovo 20–31 d. Bila Cerkvoje vykusiame Ukrainos jaunių čempionate mergaičių (iki 12 m.) grupėje užėmė pirmąją vietą (9½ iš 11).
2005 m. vasario 2–12 d. Kijeve vykusiame Ukrainos jaunių čempionate mergaičių (iki 14 m.) grupėje užėmė pirmąją vietą (10 iš 11).
2006 m. kovo 3–14 d. Ternopilyje vykusiame Ukrainos jaunių čempionate mergaičių (iki 14 m.) grupėje užėmė pirmąją vietą (10 iš 11).
2006 m. vasario 2–13 d. Lvove vykusiame Ukrainos jaunimo čempionate merginų (iki 20 m.) grupėje užėmė antrąją vietą (6½ iš 9).
2008 m. kovo 4–15 d. Odesoje vykusiame Ukrainos jaunimo čempionate merginų (iki 20 m.) grupėje užėmė pirmąją vietą (9½ iš 11).
Europos jaunių čempionatai
2001 m. rugpjūčio 31–rugsėjo 10 d. Kalitėjoje vykusiame Europos jaunių čempionate mergaičių (iki 10 m.) grupėje užėmė trečiąją vietą (6½ iš 9).
2002 m. rugsėjo 29–spalio 8 d. Penyskoloje (Kasteljono provincija) vykusiame Europos jaunių čempionate mergaičių (iki 10 m,) grupėje užėmė pirmąją vietą (8,5 iš 9).
2006 m. rugsėjo 10–19 d. Herceg Novyje vykusiame Europos jaunių čempionate mergaičių (iki 14 m,) grupėje užėmė trečiąją vietą (6½ iš 9).
2007 m. rugsėjo 14–23 d. Šibenike vykusiame Europos jaunių čempionate merginų (iki 16 m,) grupėje užėmė antrąją vietą (7 iš 9).
Pasaulio jaunių čempionatai
thumb|left|Marija Muzyčiuk, 2008 m. [[Gaziantepas, Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas ]] Pasaulio jaunių šachmatų čempionatuose yra laimėjusi keturis sidabro (2001, 2005–2006, 2008 m.) ir vieną bronzos medalį (2004 m.).
2001 m. spalio 21–lapkričio 2 d. Oropesoje del Mare (Kasteljono provincija) vykusiame Pasaulio jaunių čempionate mergaičių (iki 10 m.) grupėje užėmė antrąją vietą (8½ iš 11).
2004 m. lapkričio 4–13 d. Heraklione vykusiame Pasaulio jaunių čempionate mergaičių (iki 12 m.) grupėje užėmė trečiąją vietą (8 iš 11).
2005 m. liepos 18–25 d. Belforte (Franš Kontė) vykusiame pasaulio jaunių čempionate mergaičių (iki 14 m.) grupėje užėmė antrąją vietą (9 iš 11).
2006 m. spalio 19–28 d. Batumyje vykusiame Pasaulio jaunių čempionate mergaičių (iki 14 m.) grupėje užėmė antrąją vietą (9 iš 11).
2008 m. rugpjūčio 3–15 d. Gaziantepe vykusiame Pasaulio jaunimo čempionate merginų (iki 20 m.) grupėje užėmė antrąją vietą (9 iš 13).
Ukrainos čempionatai
2013 m. birželio 16–25 d. Kijeve vykusiame Ukrainos moterų čempionate antrus metus iš eilės tapo čempione (7½ iš 9).
Pirmasis bandymas
Pirmasis bandymas nebuvo sėkmingas: 2010 m. gruodžio mėn. Antakijoje vykusiame pasaulio čempionate Marija Muzyčiuk pasiekė trečiąjį ratą, kur po atkaklios kovos pralaimėjo šachmatininkei iš Indijos Harikai Dronovali: pagrindinis dviejų partijų mačas baigėsi lygiosiomis, po papildomų dviejų greitųjų (25 min.+10 sek.) – lygu, po dviejų žaibo partijų (5 min.) – lygu ir tik, žaidžiant Amargedono žaibo partiją (5 min, 4 min.), mačas išsisprendė Harikos Dronovali naudai (4 : 3). Tad Marijai Muzyčiuk teko pasitraukti iš čempionato.
Antrasis bandymas
Nepavyko ir antruoju mėginimu. 2012 m. rugpjūčio–rugsėjo mėn. Nalčike vykusiame pasaulio čempionate ji pasiekė trečiąjį ratą, kuriame ½ : 1½ pralaimėjo kinei Džao Siu.
Pasaulio moterų šachmatų čempionė
Vis tik trečiasis mėginimas apsivainikavo sėkme. Čempionatas vyko 2015 m. kovo 17–balandžio 7 d. Sočyje. Kelias į viršūnę nebuvo paprastas.
Ketvirtfinalyje teko žaisti su Indijos šachmatininke Humpy Koneru. Marija Muzyčiuk, laimėjo pirmąją partiją, tačiau neatsilaikė antrojoje ir pagrindinis mačas neišaiškino nugalėtojos. Jai išaiškinti buvo paskirtas papildomas dviejų greitųjų (25 min+10 sek.) partijų mačas. Pirmajai partijai pasibaigus lygiosiomis, antrąją laimėjo Marija Muzyčiuk ir bendras mačo rezultatas tapo 2½ : 1½ jos naudai – tad ji pateko į pusfinalį.
Čia ji susitiko su kita Indijos šachmatininke, Harika Dronavali. Kova vėl buvo atkakli: po dviejų lygiųjų pagrindiniame mače, žaidžiant papildomas greitąsias, Marija Muzyčiuk laimėjo pirmąją, bet varžovė antrąją, tad mačo nugalėtoja nepaaiškėjo. Teko žaisti dar dvi papildomas žaibo (10 min+10 sek) partijas. Čia po lygiųjų pirmojoje partijoje, antrojoje nugalėjo Marija Muzyčiuk ir pateko į finalą.
Finaliniame 4-ių partijų mače susitiko su Rusijos šachmatininke Natalija Pogonina. Po lygiųjų pirmojoje partijoje, antrąją laimėjo Marija Muzyčiuk ir išėjo į priekį 1½ : ½. Likusioms dviem partijoms pasibaigus lygiosiomis, bendras rezultatas tapo 2½ : 1½ (+ 1, = 3, -0) Marijos Muzyčiuk naudai – ji tapo penkioliktąja istorijoje moterų pasaulio šachmatų čempione.
Tačiau po metų ji pasaulio čempionato titulo neteko. 2016 m. kovo 2-14 d. Lvove įvyko mačas dėl pasaulio čempionės titulo su kine Hou Ifan. Mačas turėjo būti 10-ies partijų tačiau jis baigėsi anksčiau. Po lygiųjų pirmojoje partijoje Hou Ifan laimėjo antrąją, po trijų lygiųjų - šeštąją, po dar dviejų lygiųjų ir devintąją.
Pralaimėjusi mačą rezultatu 3:6 (+0; -3; =6) Marija Muzyčiuk neteko pasaulio čempionės titulo.
Komandinės šachmatų varžybos
Marija Muzyčiuk nemažai žaidžia komandinėse varžybose: šachmatų olimpiadose, Europos moterų komandiniuose čempionatuose, pasaulio moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Moterų šachmatų olimpiados
Iki 2015 m. Marija Muzyčiuk už Ukrainos rinktinę žaidė 3-iose šachmatų olimpiadose (2010–2014 m.). Per tą laikotarpį ji sužaidė 28 partijas ir surinko 18,5 taško (+11, =15, -2), kas sudaro 66,1 % galimų taškų. Kaip komandos narė, ji apdovanota dviem bronzos medaliais, o už individualų pasirodymą – vienu aukso ir vienu sidabro medaliais.
Jos pasiekimai atskirose moterų šachmatų olimpiadose.
Europos moterų komandinis šachmatų čempionatas
Iki 2016 m. ji žaidė Ukrainos moterų rinktinėje trijuose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose (2011–2015 m.). Per tą laikotarpį sužaidė 24 partijas ir surinko 19 taškų (+16, =6, -2), kas sudaro 79,2 % galimų taškų. Kaip komandos dalyvė, ji apdovanota vienu aukso ir vienu sidabro, o už individualų pasirodymą – dviem aukso ir vienu sidabro medaliu.
Marijos Muzyčiuk pasiekimai atskirose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybos
Iki 2016 m. Europos moterų klubų taurės varžybose sužaidė 24 partijas ir surinko 17 taškų (+14, =6, -4), kas sudaro 70,8 % galimų taškų. Kaip komandos dalyvė, ji apdovanota dviem komandiniais ir vienu individualiu aukso medaliu.
Marijos Muzyčiuk rezultatai atskiruose Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybose.
Pasaulio moterų komandinis šachmatų čempionatas
Iki 2017 m. Ji žaidė už Ukrainos moterų rinktinę keturiuose Pasaulio moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose (2009–2015 m.). Per tą laikotarpį sužaidė 28 partijas ir surinko 17 taškų (+10, =14, -4), kas sudaro 60,78 % galimų taškų. Kaip komandos narė, ji apdovanota vienu aukso ir vienu bronzos medaliu, o už individualų pasirodymą – vienu sidabro ir vienu bronzos medaliu.
Marijos Muzyčiuk pasiekimai atskirose Pasaulio moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Kiti turnyrai
2013 m. spalio 25–lapkričio 2 d. Cap D’Agde (Langedokas-Rusijonas) vykusiame greitųjų šachmatų (25 min. + 10 sek.) turnyre, surinkusi 8 taškus iš 14 pateko į pusfinalį,, bet jame ½ : 1½ pralaimėjo A. Karpovui.
2014 m. Gibraltaro šachmatų festivalyje, kurį laimėjo V. Ivančiukas (8 iš 10), ir kuriame dalyvavo 253 žaidėjai, tarp jų: 68 didmeistriai ir 39 tarptautiniai meistrai, Marija Muzyčiuk, atsilikusi tašku nuo nugalėtojo, užėmė 19 vietą (7 iš 10 (+6, =2, -2) pasirodymo reitingas – 2654) ir iš dalyvavusiųjų moterų pasirodė geriausiai.
Kita veikla
2015 m. Marija Muzyčiuk studijavo Lvovo Fizinės kultūros universiteto magistrantūroje. Be šachmatų žaidžia stalo tenisą, biliardą. Mėgsta muziką, daug skaito.
Kaip suvilioti mokytoją
Kaip suvilioti mokytoją – 1979 m. Italijoje sukurta komedija, trečioji iš keturių apie mokyklą, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Glorija Gvida (ji taip pat įdainavo dvi dainas šiam filmui).
Turinys
Filmo centre – studentė Andžela, atvykstanti mokytis į koledžą, kuriame direktoriumi dirba jos dėdė. Netrukus ji tampa visų mokinių ir mokytojų, taip pat ir savo dėdės, dėmesio ir traukos objektu...
Baltauodegis kiškis
Baltauodegis kiškis, arba prerijų kiškis (Lepus townsendii) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis vakariniuose bei centriniuose Šiaurės Amerikos regionuose: Britų Kolumbijoje, Albertoje, Saskačevane, Manitoboje, Ontarijuje, Vašingtono valstijoje, Oregone, Kalifornijoje, Nevadoje ir kt.
Fizinės savybės
Baltauodegio kiškio kailis keičiasi priklausomai nuo metų laiko bei gyvenamosios vietos. Viršutinės dalys gelsvai arba pilkšvai rudos, apatinės – baltos arba pilkos. Kaklo ir veido kailis tamsesnis, storesnis. Šiaurinėse arealo dalyse gyvenantys kiškiai gali įgauti ir visiškai baltą spalvą, tačiau veido, ausų, pėdų bei nugaros kailis vis tiek išlieka tamsiai gelsvos spalvos.
Baltauodegių kiškių kūno sandara tokia, kad jiems būtų paprasčiau išgyventi. Ausys labai ilgos, jose vyksta intensyvi kraujotaka – tai padeda karšto klimato regionuose gyvenantiems kiškiams reguliuoti kūno temperatūrą. Patelės šiek tiek didesnės už patinus. Baltauodegiai kiškiai sveria 3–4 kg.
Buveinė
Gyvena atvirose ganyklose, laukuose. Taip pat įsikuria miškingose vietovėse, aukštikalnių tundroje. Aptinkamas 40–4300 m aukštyje.
Dauginimasis
Dauginimosi sezonas trunka nuo vasario iki liepos mėn. Šaltesnio klimato zonose patelė per sezoną išveda tik vieną vadą. Vadoje kiškučių skaičius labai skirtingas – nuo 1 iki 11. Nėštumas trunka apie 40 dienų. Kiškučiai gimsta 90–100 g svorio, atmerktomis akimis, visiškai apaugę kailiu. Jau 2 savaičių mažylis pradeda ieškotis maisto pats, tačiau visišką nepriklausomybę nuo motinos pasiekia tik 30 dienų amžiaus. Patelės kiškiukus prižiūri lizduose, sulipdytuose iš sausos žolės, lapų bei pūkų.
Mityba
Žolėdžiai. Minta žolėmis, krūmeliais, vasarą skabo dobiliukus, viksvas. Žiemą – liucernas, astrinius augalus. Svarbią raciono dalį sudaro kviečiai, želmenys. Žiemą įsikuria svirnuose ant šieno ir ten maitinasi grūdinėmis kultūromis.
Masao Ono
(g. 1923 m. kovo 2 d. - m. 2001 m. vasario 11 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Baltauodegis kiškis
Priešai
Ilgos šio kiškio ausys padeda išgirsti artėjantį priešą. Išsisukti nuo plėšrūnų baltauodegiui kiškiui padeda ir maskuojamosios kailio spalvos. Be to, šie kiškiai yra geri plaukikai. Juos medžioja rudosios lapės, pilkosios lapės, kojotai, rudosios lūšys, pumos, barsukai, gyvatės, pelėdos, ereliai.
Vikingų menas
Vikingų menas − ankstyvųjų viduramžių skandinavų menas, sukurtas apie 780−1100 m.
Apžvalga
Vikingų meno terminu apibūdinamas bendrai ankstyvasis skandinavų tautų menas, ne vien vikingų. Jis buvo artimai susijęs su germanų menu tuo, kad daugelis jo formų buvo paremti animalistiniais motyvais. Iš tikro animalistinis menas Skandinavijoje gyvavo dar iki šiaurės germanų migracijos į regioną.
Pagrindiniai senovės skandinavų meno artefaktai randami kapuose − laidojimo laivuose. Šis laidojimo būdas Skandinavijoje ilgiausiai išsilaikė. Garsiausias tokių įkapių pavyzdys − apie 21 m ilgio Osebergo laivas, palaidotas apie 834 m. dabartinėje Norvegijoje. Kapų plėšikai išgrobė jame buvusius metalo dirbinius ir papuošalus. Kai kurios laivo dalys papuoštos kovojančių gyvūnų ornamentais, o pirmgalį puošia drožta gyvatės galva. Laive buvo rasti 5 mediniai stulpai, vaizduojantys fantastiškas jūrų baidykles, drakonus. Gali būti, kad jie buvo skirti nešti laidojimo procesijoje.
Krikščionių vienuolių kronikose vikingai aprašomi žiauriais ir barbariškais, tačiau archeologiniai radiniai rodo, kad jie buvo gana aukštos kultūros. Vikingai prekiavo mediena, gintaru, kailiais, jų prekybos keliai siekė Viduržemio jūros pakrantes, Bizantiją ir arabų kraštus. Skandinavai buvo pasiekę aukšto meistriškumo medžio drožyboje ir metalo apdirbime. Naudojo sudėtingus susipynusių formų ornamentuotės raštus. Runų žodžiai ir juos lydintys piešiniai buvo kuriami ant plokščio akmens paviršiaus („akmens paveikslai“). Senovės skandinavų poezijoje apdainuojami mitiniai įvykiai ir herojų žygdarbiai.
Kuršėnų geležinkelio stotis
Kuršėnų geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Lietuvoje, Šiaulių rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Kuršėnų miesto, Drąsučių kaime, Melioratorių g. 2. Pastate nebėra laukiamosios salės, bilietų pardavimo kasos, nebėra daug anksčiau stočiai priklausiusių pastatų. Išlikęs tik pagrindinis stoties pastatas, kuriame gyvena kelios šeimos, nors ir dabar pravažiuojantys traukiniai laipina keleivius. Pagrindinė stoties funkcija – traukinių prasilenkimas vienkeliame ruože, tačiau taip pat čia stoja ir keleiviniai traukiniai Panevėžys–Mažeikiai. Stotyje pastatytas paminklinis akmuo ir kryžius 1947–1952 m. ištremtiesiems į Sibirą atminti.
Kuršėnų miesto teritorijoje esanti stotis yra Pavenčių geležinkelio stotis.
Istorija
Nutiesus Liepojos–Kaišiadorių geležinkelio liniją, 1871 m. rugsėjo 4 d. atidaryta Liepojos geležinkelio (nuo 1877 m. Liepojos–Romnų geležinkelio) Kuršėnų stotis. Stotis buvo IV klasės.
1913 m. stotyje dirbo viršininkas, 3 jo padėjėjai, 5 iešmininkai, krovinių raštininkas, svėrėjas ir 2 sargai. 1919 m. gruodį Kuršėnų stotis perėjo Lietuvos susisiekimo ministerijos Lietuvos geležinkelių žinion. 1926, 1930, 1935 ir 1940 m. tikslinant stočių klases išlikdavo IV stotimi, nors darbuotojų žymiai sumažėjo. 1972 m. stotis pažymėta kaip geriausia Šiaulių apygardoje.
Gyvenvietė
Sovietmečiu Kuršėnų geležinkelio stotis buvo atskira gyvenvietė nuo Drąsučių. 1970 m. ji turėjo geležinkelio stoties gyvenvietės statusą, o 1979–1989 m. netgi miestelio statusą. Atgavus Nepriklausomybę gyvenvietė prijungta prie Drąsučių kaimo, dėl ko labai padidėjo pastarojo gyventojų skaičius.
FC Union Nové Zámky (moterys)
FC „Union Nové Zámky“  – Slovakijos futbolo klubas iš Nove Zamkų. Šis straipsnis apie moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Istorija
2012–2013, 2013–2014, 2014–2015 m. sezonuose tapo Slovakijos čempionėmis. Atstovavo šaliai UEFA moterų čempionių lygos turnyruose.
2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos keliamų grėsmių. 2020–2021 m. vėl buvo nutrauktas čempionatas.
O 2021–2022 m. sezone po pirmojo etapo pateko į stipriųjų grupę. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko ketvirtoje vietoje.
2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. lapkričio 4 d.
Balsupių pradinė mokykla
Balsupių mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi mokykla Balsupių kaime (Marijampolės savivaldybė). Steigėjas – Marijampolės savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla įkurta 1910 m., ją įkūrė Vincas Bielskus ir Jonas Matulevičius. 2009 m. Balsupių mokykla prijungta prie Mokolų pagrindinės mokyklos kaip skyrius, kuris 2017 m. uždarytas.
Gelminė Glemžaitė
Gelminė Glemžaitė (g. 1990 m. liepos 16 d. Vilniuje, Lietuvoje) – lietuvių aktorė, vaidinanti tiek teatre, tiek kine. Viena iš „Negyvo eterio“ „YouTube“ kanalo tinklalaidžių kūrėja.
G. Glemžaitė yra vaidinusi Oskaro Koršunovo režisuotame spektaklyje „Žuvėdra”, taip pat kartu su Mantu Stonkumi ir Rolandu Mackevičiumi spektaklyje „Buvusių moterų reikalai 3”. Be šių darbų, aktorė atliko vaidmenį ir populiariame televizijos seriale „Rimti reikalai“. Ji vaidino ir kūrė vaidmenis filmuose „Šventasis”, „Išgyventi vasarą”, „Lietuviški svingeriai”, „Pats sau milijonierius“ ir kt. 2017 m. aktorė yra pelniusi „Sidabrinės gervės” apdovanojimą už geriausią antraplanį moters vaidmenį filme „Šventasis” (2017 m.). Taip pat nominuota Lietuvos metų kino aktore kino festivalyje „Kino pavasaris“ (2017 m.).
2009 m. baigė Vilniaus Užupio gimnaziją, 2014 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (aktorinis).
Klasika
Klasika gali reikšti:
2019 m. Nobelio premijos laureatai
2019 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Algirdas Kuprys (1943)
Algirdas Kuprys (g. 1943 m. balandžio 14 d. Lenčiuose, Kėdainių raj.) – tremtinys, Rusijos gydytojas.
Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje, kuri 1948 m. buvo ištremta į Sibirą – Krasnojarsko krašto Dauro rajono (dab. Balachtino raj.) Derbino kaimą. Alg.Kuprys gretimame kaime baigė vidurinę mokyklą ir dirbo miško darbininku. Po tremties nuosprendžio panaikinimo negrįžo su tėvais į Lietuvą, o 1960 m. įstojo į Krasnojarsko valstybinį medicinos institutą. Gavęs diplomą, 1966 m. pradėjo dirbti chirurgu Kranojarsko krašto Baikito gyvenvietės ligoninėje. 1967–1999 m. buvo skiriamas šios ligoninės vyr.gydytoju, jam vadovaujant medicininė įstaiga išsiplėtė ir sustiprėjo.
Su žmona Ala užaugino sūnų Olegą (vairuotojas) ir dukterį Mariną (gydytoja). Išėję į užtarnautą poilsį Kupriai persikėlė gyventi į Lietuvą, bet 2003 m. nusprendė grįžti į Sibirą.
Algirdas Šerėnas
Algirdas Šerėnas (1930 m. gruodžio 29 d. Liolių kaime, Rietavo valsčius – 1998 m. gegužės 3 d. Lietuvoje) – tremtinys ir rašytojas, Rusijos veterinarijos gydytojas.
Biografija
1941 m. kartu su tėvais ištremtas iš Lietuvos TSR. Tėvas žuvo Kraslago lageryje, o motina su sūnumi ir dukra tremtyje gyveno Komijos ATSR. 1946 m. Algirdas nelegaliai grįžo į gimtinę, bet buvo suimtas ir vėl grąžintas į Sibirą. 1952 m. baigęs Syktyvkaro žemės ūkio technikumą, toliau studijavo Maskvos veterinarijos akademijoje. Gavęs diplomą dirbo veterinarijos gydytoju Komijoje, Syktyvkare. Mokslinio domėjimosi sritis: stambiųjų raguočių ginekologija, savo patyrimą pateikė keliose knygose.
Nors ir gyvendamas toli nuo Lietuvos, bet apie 1990 m. įsijungė į Atgimimo sąjūdžio veiklą: lietuviškoje spaudoje ėmė skelbti straipsnius apie valstybingumą, patriotizmą, pilietinę atsakomybę. Savarankiškai tyrė Stalino laikų lagerių istoriją Komijoje, šiomis temomis išleido keletą knygų. Mirė apsilankymo Lietuvoje metu.
Mawjhai Amu FC
Mawjhai Amu FC arba Amu Waves – futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Afganistano lygoje.
Kundūzas stadionas yra šio klubo namų arena. Klubas įsikūręs Kundūzo mieste, kuris yra Kundūzo provincijos sostinė.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2012 m. Nuo 2012 m. žaidžia Premjer lygoje.
Smilgiai (Pilkalnio apskritis)
Smilgiai – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 14 km į pietus nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Smilgių kaimo bendruomenė 1937 m. (iki Kelmiškaičių prijungimo) Minimi nuo 1580 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Smillgen, Schmillgen. 1641 m. prie kaimo prijungtos dvi kulmiškių sodybos, turėjusios teisę gaminti ir pardavinėti alų. 1723 m. devynių iš 16 ūkių savininkų pavardės – lietuviškos: Wenskunaitis, Dawolchentis, Rokatis, Petschullis, Baltruschatis, Antrapis, Kruschatis, Lupnatis, Struckatis. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 25 ugniakurais, 1823 m. – mišrusis kaimas su vėjo malūnu ir 167 gyventojais. 1854 m. Smilgiuose buvo vėjo malūnas, 30 gyvenamųjų pastatų ir 270 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Tulių seniūnijai (Schulzenamt), 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus centras. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai. 1893 m. pro kaimą nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis, įrengta stotelė. 1937 m. prie Smilgių prijungtas Kelmiškaičių dvaras. Kaime buvo mokykla (mokytojai kaime minimi nuo 1769 m. ), telegrafas.
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Arbelaezaster
Arbelaezaster – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Ubagiškiai
Ubagiškiai – buvęs kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų, Grūšlaukės žemių vakariniame pakraštyje, Miškų gatvės (kelio Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai) dešinėje pusėje, prie Pelkupio upelio.
Etimologija
Rašytiniuose šaltiniuose vietovė vadinama (1861–1917 m.),  (1895 m.),  (1917, 1926 m.),  (1918 m.),  (1928 m.),  (1917–1940 m.).
Vietovardis kilo nuo žodžio ubagas, kuriuo vadinami beturčiai, elgetos, varguoliai, vargšai. Pasakojama, kad šis vardas gyvenvietei prigijo todėl, kad pirmieji naujakuriai buvo Grūšlaukės ubagai.
Geografija
Gyvenvietė apėmė apie 60 ha dydžio plotą, kuris plytėjo Grūšlaukės Medsėdžių kaimo (dabartinio Grūšlaukės kaimo) vakariniame pakraštyje, prie Narmanšakės kairiojo intako Pelkupio upelio. Pietvakariuose kelias Grūšlaukė–Benaičiai skyrė ją nuo Latvelių kaimo, šiaurės vakaruose ribojosi su Mančiais, o iš kitų pusių supo likusi Grūšlaukės Medsėdžių žemė.
Istorija
Ubagiškių nausėdija pradėjo formuotis po baudžiavos panaikinimo, apie 1861 m., plėšininėje Grūšlaukės Medsėdžių ganyklų žemėje. Grūšlaukės Šv. Jono Nepomuko bažnyčios metrikų knygose jos vardas sutinkamas nuo 1868 m.
Sodybų ir gyventojų skaičiumi nausėdija greitai tapo gausiausia Grūšlaukės Medsėdžių dalimi, todėl XIX a. pab. Grūšlaukės Medsėdžių kaimą imta vadinti Ubagiškiais.
1885–1940 m. Ubagiškiuose gyveno Petro ir Barboros Bendikų, Kazimiero ir Barboros Bričkų, Kazimiero ir Joanos Bričkų, Jono ir Onos Budrikių, Jurgio ir Anastazijos Budrikių, Antano ir Zuzanos Buivydų, Vincento ir Petronėlės Bučių, Jono ir Kotrynos Daukantų, Kazimiero ir Stefanijos Daukantų, Antano ir Apolonijos Drąsučių, Antano ir Barboros Drąsučių, Juozapo ir Adolfinos Drąsučių (Drusučių), Stanislovo ir Zuzanos Drąsučių, Juozapo ir Petronėlės Gričelių, Juozapo ir Onos Jonkų, Kazimiero ir Onos Jonkų, Juozapo ir Elenos Kalnių, Liudviko ir Kazimieros Kairių, Antano ir Onos Kusų, Juozapato ir Barboros Laureckių, Antano ir Elenos Leksių, Justino ir Magdalenos Liškūnų, Antano ir Barboros Maksvyčių, Petro ir Kotrynos Martinkų, Antano ir Onos Narvilaitės Mockų, Antano ir Onos Preibytės Mockų, Juozapo ir Elenos Mockų, Petro ir Kotrynos Mockų, Juozapo ir Zuzanos Paplauskių, Alfonso ir Salomėjos Rėpšų, Antano ir Onos Ruzgailų, Antano ir Elenos Sendrauskių, Juozapo ir Onos Skripkauskių, Aleksandro ir Onos Stanių, Jono ir Monikos Stonkų, Juozapo ir Petronėlės Stropų, Pranciškaus ir Onos Stropų, Antano ir Marijonos (?) Untulių, Antano ir Barboros Vaičekauskių, Juozapo ir Amelijos Vičiulių, Juozapo ir Elenos Vičiulių šeimos, Barbora Gustienė, Petras Kusas, Mykolas Mockus, Petronėlė Stropienė, našliai Antanas Mickus ir Juozapas Vaičekauskis, viengungiai Simonas Budrikis ir Kazimieras Stonkus.
Dalis jaunų vyrų Pirmojo pasaulinio karo pradžioje buvo mobilizuota į Rusijos imperijos kariuomenę. Iš jų Petras Daukantas fronte pateko į vokiečių nelaisvę ir buvo laikomas Čersko (Lenkija) karo belaisvių stovykloje. Susirgęs džiova, 1917 m. birželio 10 d. karo ligoninėje mirė ir buvo palaidotas Čersko rusų karo belaisvių kapinėse.
1945–1952 m. apylinkėje veikė Kardo rinktinės partizanai. Jų gretas papildė Petras Daukantas iš Ubagiškių, žuvęs Juodupėnų miške. 1946 m. rugpjūčio 24 d. Ubagiškiuose Darbėnų valsčiaus stribai ir MGB vidaus kariuomenės kareiviai surengė pasalą, į kurią pakliuvo kaime nakvoję partizanai. Po susišaudymo į nelaisvę pateko sunkiai į galvą sužeistas Kardo rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininko pavaduotojas, Širvydo kuopos ūkio skyriaus viršininkas Aleksas Jonkus-Pilypas Laimė bei partizanas Pranas Apželtis-Mėnulis. Sovietmečiu Grūšlaukės Medsėdžių kaimas su Ubagiškiais buvo prijungtas prie Grūšlaukės kaimo ir kolūkio. Plečiantis intensyviajai žemdirbystei, gyventojai persikėlė į centrinę gyvenvietę, o senąsias jų sodybas nugriovė melioracija.
Sietas (ežeras)
Sietas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į vakarus nuo Trakų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,73 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 162,1 m. Yra 0,08 ha sala. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, vakarinis ir rytinis – žemi ir pelkėti. Krantai vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose per pelkę išteka upeliukas link Monaičio ežero (Strėvos baseinas). Prie ežero įsikūręs Petkėniškių kaimas.
Gintališkės tvenkinys
Gintališkės tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, 5,5 km į vakarus nuo Platelių miestelio, Gintališkės kaime. Sudarytas užtvenkus Bebrės upelį (Salanto intakas) 0,25 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,53 km, plotis - iki 0,11 km. Altitudė 108,5 m. Šiaurinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Krantai žemi, siauru ruožu apaugę medžiais. Pietrytinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Gintališkės dvaro sodyba.
Studentė, velnias ir švęstas vanduo
Turinys
Luna – nekalta dvidešimtmetė, šokanti ir dainuojanti viename iš pogrindinių disko klubų. Jos muzikos prodiuseris įvairiais būdais mėgina įsitempti ją į lovą, tačiau mergina jį vis atstumia. Deja, netrukus Lunai baigiasi pinigai ir ji nebegali susimokėti už buto nuomą, todėl priversta nusileisti prodiuseriui, tačiau tuo metu jai į pagalbą iš Rojaus atsiunčiamas angelas sargas, kad apsaugotų nuo paklydimų...
Apskritys
left|120px
Apskritys – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8 km į pietus nuo Labanoro, Baranavos miške, 0,06 km į rytus nuo Didžiojo Siaurio ežero šiaurinės dalies. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,39 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 146,9 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukštoki, rytinis ir vakarinis – žemi. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui. Kiek atokiau į pietryčius įsikūręs Tetervinės kaimas.
Magazinka
Magazinka – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Paberžės.
1931 m. minimi trys Magazinkos užusieniai Paberžės valsčiuje: Akmenos (14 gyv.), Vyžulionių (18 gyv.) ir Vibrantiškių (16 gyv.).
Romos katalikų arkivyskupų rūmai Lvove
thumb|260px|Arkivyskupų rūmai Lvovo Turgaus aikštėje Nr. 9 Romos katalikų arkivyskupų rūmai – Lvovo arkivyskupijos, dabar priklausančios Romos katalikų bažnyčiai Ukrainoje, buvusi vadovų rezidencija Lvove. Dabar nuo 1957 m. jos patalpose veikia jaunimo biblioteka. Valstybės saugomas baroko ir klasicizmo stilių architektūros paminklas.
Istorija
Rūmų sklypas nuo 1376 m. priklausė Haličo arkivyskupams, kuriems jį dovanojo Opolės kunigaikštis Vladislavas Opolčikas. 1405 m. joje rezidavo būsimas Lietuvos didysis kunigaikštis Švitrigaila, po to – arkivyskupas Janas Žežovskis.
1621 m. apsilankymo metu pastate gyveno Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza, o 1673 m. lapkričio 10 d. jame mirė ATR valdovas Mykolas Kaributas Višnioveckis (apie pastarąjį įvykį priminė iki 1939 m. ant sienos buvusi memorialinė lenta). Arkivyskupo Stanislavo Grochovskio iniciatyva 1634 m. rūmai buvo pritaikyti Romos katalikų arkivyskupų rezidencijai, rekonstrukcijai vadovavo Janas Pokorovičius.
1832 m. arkivyskupų rezidencija perkelta į kitą vietą, o rūmuose įsikūrė kunigų seminarija. Vėliau pastatą iš esmės pertvarkė: užstatė ketvirtą aukštą, o fasadas įgijo Vienos klasicizmo stiliaus bruožus. Buvusį barokinį stilių teprimena išlikęs įėjimo portalas su dviem kolonom. Interjere tebėra XVII a. sieninės tapybos likučiai.
Mažieji Gedūnai
Mažieji Gedūnai – buvęs kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3,5 km nuo Jurgelionių.
Ansaldo SVA.1
__BETURIN__
Hiroto Muraoka
(g. 1931 m. rugsėjo 19 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1954 m.
2020 m. Nobelio premijos laureatai
2020 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Algirdas Vaisiūnas
Algirdas Vaisiūnas (1929 m. vasario 16 d. Utenoje – apie 2013 m. liepos 3 d. Barnaule) – Lietuvos tremtinys, Sibiro medžiotojas.
Biografija
1941 m. birželio 14 d. su motina ištremtas į Altajaus krašto Troicko rajono Južakovo miškininkystės ūkį. Lankė vietinę rusišką mokyklą, 1944–1945 m. su grupele lietuvių mokinių (V. Dambravaite, D. Ramzaite ir A. Mikutavičiumi) leido rankraštinį literatūrinį žurnaliuką „Tėvynės ilgesys“. Nors leidinio tematika buvo neutrali, A. Vaisiūnas buvo teisiamas „už antisovietinę agitaciją tarp tremtinių“.
Norėdamas užsidirbti maistui, mažametis Algirdas laukuose spąstais gaudė starus, o nuo 13 metų tapo medžiotoju profesionalu: šaudė šermuonėlius, voveres. (Siekiant nesugadinti šių žverelių kailio, reikėdavo pataikyti į akį.)
Lapes medžiodavo aptvėręs jų gyvenamą teritoriją siūlu ir palikdamas išbėgimą iš jos. Šio savotiško ilgo ir siauro „koridoriaus“ gale žvėrių laukdavo medžiotojas. Lapes viliodavo ir imituodamas pelių cypimą, jį išgaudavo iš žąsies plunksnos padaryta švilpyne. Apie 1970 m. krašte padidėjus plėšriųjų vilkų populiacijai, A. Vaisiūnas buvo priimtas į jų naikinimo brigadą. Šiuos žvėris gaudydavo spąstais, kuriuos medžiotojai statydavo apsimovę drobinėmis pirštinėmis – kad tik vilkai neužuostų žmogaus kvapo. Norint įvykdyti medžiotinų žvėrių planą, A. Vaisiūnui Sibiro taigoje tekdavo gyventi nuolat.
Tekdavo lydėti į medžioklę ir Maskvoje reziduojančius užsieniečius diplomatus, jie į Sibirą atvykdavo pavilioti pirmapradės laukinės gamtos. 1965 m. Algirdui Vaisiūnui pavyko įsigyti tarybinį medžioklinį šautuvą MC–5–27. Jis, preciziškai pagamintas garsioje Tulos ginklų gamykloje, buvo skirtas dovanoti kažkuriam iš užsienio valstybių vadovų. Su šiuo šautuvu A. Vaisiūnas nesiskyrė kelis dešimtmečius. Medžiodavo jis ir meškas, elnius bei briedžius. Medžioklės trofėjai pelnė prizus Liaudies ūkio pasiekimų parodoje Maskvoje, buvo eksponuojami Austrijoje. 1971 m. už Budapešto tarptautinėje parodoje demonstruotus briedžio ragus medžiotojas buvo apdovanotas aukso medaliu.
Prieš išeidamas į užtarnautą poilsį, keturiasdešimt metų dirbo Altajaus krašto Miškų ūkio valdyboje, buvo daugelio techninių išradimų autorius. Už gerą darbą apdovanuotas medaliu. Laisvalaikiu iš medžio droždavo miško gyventojų figūras ir darydavo jų iškamšas, šiuos savo darbus demonstravo parodose Barnaule. Pastarajame mieste Algirdas Vaisiūnas paskutinius gyvenimo metus praleido pas sūnų verslininką Algirdą, bendrovės „Nida“ savininką. Jau būdamas garbingo amžiaus aktyviai prisidėjo prie 1991 m. įkurtos Altajaus krašto Lietuvių kultūros draugijos veiklos.
Paprika (filmas)
Turinys
Mima, norėdama uždirbti pinigų būsimoms vestuvėms, dviem savaitėms įsidarbina viešnamyje. Gavusi Paprikos vardą, ji netrukus suprasti, kad būsimasis jaunikis ją ne tik apgaudinėja, bet ir išnaudoja. Palikta ji nusprendžia savo laikinąjį užsiėmimą paversti nuolatine profesija...
Ansaldo SVA.2
__BETURIN__
Epušė (ežeras)
Epušė – nedidelis ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4 km į šiaurę nuo Trakų, tarp Galvės ežero vakaruose ir Skaisčio ežero rytuose. Ilgis iš vakarų į rytus - 0,68 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 163,2 m. Giliausia vieta siekia 14 m. Krato linija vingiuota. Krantai daugiausia aukšti, tik pietinis žemas ir pelkėtas, ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai. Pietuose iš ežero išteka Epušės upelis link Skaisčio ežero (Moluvenės upelio baseinas).
Epušės ežeras įeina į Trakų istorinį nacionalinį parką.
Ansaldo SVA.3
__BETURIN__
Hidemaro Vatanabe
(g. 1924 m. rugsėjo 24 d. - m. 2011 m. spalio 12 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1954 m.
Pavarpiai II
Pavarpiai II – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pavarpių I.
Ansaldo SVA.4
__BETURIN__
Dukterėčia (filmas)
Dukterėčia – 1974 m. Italijoje sukurta komiška drama.
Turinys
Filmo centre – pasiturintis inžinierius Luidžis, atvykstantis praleisti atostogų savo vasarnamyje su visa šeima: neišmanėliu sūnumi Antoniju, antrąja žmona, buvusia striptizo šokėja Zoraida, gašlia tarnaite Doris ir savo draugu Pjeru, kuris iš tiesų yra Zoraidos meilužis. Netrukus prie jų prisijungia Adelė – Zoraidos dukterėčia, ieškanti paguodos po motinos mirties – ir netrukus tampa visų šeimos vyrų geismo objektu...