cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ščebros-Olšankos valsčius
Istorija
1952 m. liepos 1 d. valsčių sudarė 31 kaimas. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 d. Nuo 1973 m. sausio 1 d. atnaujinus valsčių sistemą šis valsčius buvo išskaidytas į Naujinės ir Plaskų valsčius.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Aknystos savivaldybė
Aknystos savivaldybė – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Sėlijoje. Administracinis centras – Aknysta. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Jėkabpilio rajono dalies. Savivaldybė buvo padalinta į 3 valsčius (Aknystos, Asarės, Garsenės) ir 1 miestą (Aknystą). Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Jėkabpilio savivaldybės.
Breslaujos vaivadija
Breslaujos vaivadija – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis-teritorinis vienetas, buvęs dabartinėje Lietuvoje ir Gudijoje. Centras – Breslauja.
Istorija
Breslaujos vaivadija sudaryta 1793 m. Gardino seimo nutarimu iš vakarinės Breslaujos apskrities dalies, Anykščių ir Vilkmergės apskričių. 1795 m. teritoriją užgrobus Rusijos imperijai, vaivadija pertvarkyta į Vilniaus gubernijos Breslaujos, Švenčionių ir Vilkmergės apskritis.
Vinrichas Kniprodė
Biografija
1351 m. išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru, nepasižymėjo agresyvumu. Tik iš pradžioje, 1352 m. jo vadovaujama kariuomenė nuniokojo Raseinių, Ariogalos ir Gaižuvos žemes. 1362 m. pavasarį sugriauta Kauno pilis, vėliau sudeginta Veliuona ir Pieštvės pilis. Šios pilys vėliau nebeatstatytos.
Ordino užimtų žemių kolonizaciją vykdė taikiomis priemonėmis. Įvedė Ordino įstatymus, skatino žemdirbystę ir prekybą. 1370 m. padėjo sudaryti Hanzos sąjungos sutartį su Danija. Tais pačiais metais atrėmė didelį lietuvių kunigaikščių Algirdo ir Kęstučio puolimą Semboje. Tačiau 1377 m. Vytautas vis tik užėmė Įsruties pilį.
Vėliau sumaniai pasinaudojo Lietuvos kunigaikščių tarpusavio vaidais. 1380 m. vasario 27 d. Rygoje Jogaila ir Livonijos ordinas per įgaliotinius pasirašė paliaubų sutartį, o 1380 m. gegužės 31 d. po keturių dienų medžioklės, kurioje dalyvavo Vokiečių ordino magistras Vinrichas Kniprodė su savo palyda, Jogaila su savo patarėjais, Vytautas ir jo svainis Jonas Alšėniškis, tarp Kniprodės ir Jogailos buvo sudaryta slapta Dovydiškių sutartis, nukreipta prieš Kęstutį ir jo valdomas žemes. Tačiau Jogailai pralaimėjus Kulikovo mūšį, Ordinas šias sutartis panaudojo toliau kiršinant Lietuvos kunigaikščius.
Alžyro transportas
thumb|250px|[[Transsacharos plentas tarp Insalos ir Tamanraseto]] thumb|250px|Geležinkelio tiltas thumb|250px|Alžyro uostas
Vinrichas Kniprodė
Biografija
Pasižymėjo kelione buriniu laivu 1379 m. pavasarį nuo Elbingo Priegliumi, Angrupe ir Mozūrijos ežerais, kai kilo idėja plukdyti miško medžiagą į Pamarį.
Alžyro transportas
Alžyro transportas dėl nevienodų gamtinių sąlygų išsivystęs netolygiai. Susisiekimas daug geresnis šalies šiaurėje, tuo tarpu dykumoje yra vos kelios transporto arterijos.
Vinrichas Kniprodė
Biografija
Mirė 1382 m., palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje.
Alžyro transportas
Geležinkeliai
Bendras geležinkelių ilgis 3973 km, iš jų elektrifikuotų 283 km (pagrindinis geležinkelis – Rabatas – Tunisas, kertantis daugelį šiaurinių šalies miestų: Alžyrą, Oraną, Setifą, Anabą).
Vėžės plotis 1435 mm (2888 km) ir 1055 mm (1085 km). Geležinkeliuose naudojami plieniniai, mediniai ir gelžbetoniniai pabėgiai, vieno bėgių bėgmetrio svoris yra 45 ir 54 kg.
Šalies geležinkelius valdo nacionalinis operatorius SNTF (Societé Nationale des Transports Ferrovaires), veikiantis nuo 1962 m.
Pagrindiniai pervežami kroviniai – geležies rūda, fosfatai, anglis. Apie 20 proc. užsienio prekybos vykdoma per geležinkelius.
Keliai
Kelių ~104 000 km (pagrindiniai „Transsacharos plentas“ Alžyras – Niamėjus, Rabatas – Alžyras), iš jų asfaltuotų 71,7 tūkst. km.
Automobilių keliais pervežami 85 proc. vidaus reisais važiuojančių keleivių ir 73 proc. visų Alžyro krovinių.
Naubariškiai
Naubariškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skirsnemunės.
Alžyro transportas
Vamzdynai
Naftotiekiai, dujotiekiai jungia naftos ir dujų telkinius su pajūrio uostais.
Jūrų transportas
Pagrindiniai jūrų uostai: Bedžaja, Arzevas, Alžyras, Anaba, Oranas. Tarptautiniai oro uostai įrengti Alžyre, Orane, Anaboje, daugelis mažesnių miestų turi vietinius oro uostus. Išvežama nafta ir suskystintos dujos (3/4 šalies eksporto), be to vynas (1/6), vaisiai ir daržovės (1/6), geležies rūda, tabakas, popierius. Prekyba su JAV, Italija, Prancūzija, Japonija ir kt. šalimis.
Antakalnis (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Ukmergės rajone
Kalikstas II
Kalikstas II (Callisto II, gimimo vardas Guy de Vienne, gimė apie 1065 metus, Quingey mieste, Prancūzijoje – mirė 1124 m. gruodžio 13 d. palaidotas Laterano bazilikoje, Italijoje) – popiežius nuo 1119 m. vasario 1 d. iki mirties.
Biografija
Kilęs iš aristokratų šeimos, ketvirtasis Burgundijos kunigaikštystės valdovo Viljamo I sūnus. Pirmą kartą paminėtas metraščiuose, kai tapo Vienes arkivyskupu (Prancūzijoje). Palaikė popiežių jo nesutarimuose su Šventosios Romos imperatoriumi dėl dvasininkų skyrimo teisės. Būdamas arkivyskupu paskirtas popiežiaus Paskalio II legatu Prancūzijoje. 1111 metais popiežius pasidavė Imperatoriaus Henriko V spaudimui, paskelbdamas Privilegium, kuriuo atsisakė daugelio popiežiaus prerogatyvų, įtvirtintu Grigaliaus VII reforma. Guy de Vienne vadovavo popiežiaus šalininkų grupei Laterano sinode. 1112 metais grįžęs į Prancūziją, jis iš karto sušaukė Prancūzijos ir Burgundijos vyskupų susirinkimą, kuriame imperatoriaus norą skirti dvasininkus paskelbė erezija, o Henriką V ekskomunikavo teigdamas jog imperatorius išgavo Privilegium grasindamas jėga. Šie dekretai buvo nusiųsti popiežiui patvirtinti, ką jis ir padarė 1112 metų spalio 20 dieną. Guy de Vienne buvo įšventintas kardinolu popiežiaus Paskalio II.
Popiežystė
Pradžioje atrodė, kad popiežius nori taikos su Henriku V, pas kurį pasiuntė atstovus ir susitarė, kad imperatorius neberems savo paskirto antipopiežiaus Romoje. Buvo susitarta, kad popiežius ir imperatorius susitiks asmeniškai netoli Reimso. Norėdamas užsitikrinti paramą, spalio mėnesį surengė susirinkimą Reimse, kuriame dalyvavo Prancūzijos karalius Liudvikas VI, daug Prancūzijos didikų ir daugiau nei 400 vyskupų ir abatų. Henrikas V į susitikimą atvyko lydymas trisdešimt tūkstančių žmonių armijos. Kalikstas II bijodamas, kad gali būti panaudota jėga, norint išgauti papildomų lengvatų, pasiliko Reimse. Tuo pat metu nesėkmingai stengėsi sutaikyti Anglijos karalių Henriką I ir Normandijos kunigaikštį Robertą II. Kadangi nebuvo pasiektas joks kompromisas su Henriku V, jis pakartotinai ekskomunikuotas 1119 m. spalio 30 dieną.
Grįžęs į Italiją, Kalikstas II sugebėjo išvyti antipopiežių Grigalijų VIII ir užsitikrinti miestiečių paramą.
Vormso konkordatas
Įsitvirtinęs Italijoje, popiežius iš naujo pradėjo derybas su Henriku V dėl Bažnytinės investitūros (popiežiaus pirmumo) klausimo. Henrikas V irgi buvo suinteresuotas kuo greičiau išspręsti ginčą, taip pat atstatyti savo prarastą autoritetą Vokietijoje. Popiežiaus pasiuntiniai pradėjo derybas 1121 metų spalį Viurcburge, susitarta paskelbti taiką Vokietijoje, katalikų bažnyčiai leisti naudotis visa jos nuosavybę, gražinti popiežiaus šalininkų žemes. Popiežiui sutikus su pasiūlymais į Vormsą išsiųstas popiežiaus legatas Lambertas (Popiežius Honorijus II) turėjęs padėti organizuoti Vormso sinodą ir sutarties pasirašymą. Sutartis žinoma Vormso konkordato pavadinimu pasirašyta 1122 m. rugsėjo 22 dieną.
Imperatorius atsisakė savo pretenzijų įšventinti naujus vyskupus su žiedu ir vyskupo lazda (dvasinės valdžios simbolis) ir leido laisvai skirti naujus vyskupus, kita vertus, naujai išrinkti dvasininkai turėjo gauti imperatoriaus įšventinimą pasaulietinės valdžios simboliu – skeptru. Vyskupų rinkimai turi vykti dalyvaujant imperatoriui arba jo pasiuntiniams, o ginčytinų rinkimų atveju imperatoriui paliekama sprendžiamojo žodžio teisė. Taip pat imperatoriui palikta teisė skirti žemes dvasininkams. Popiežiaus valdomoje teritorijoje jis galėjo skirti dvasininkus savo nuožiūra be imperatoriaus įsikišimo. Dėl konkordato imperatorius išlaikė savo kontrolėje vyskupų skyrimą Vokietijoje, tačiau beveik neteko tokių galių Italijoje ir Burgundijoje.
Laterano I susirinkimas
Norėdamas suteikti Vormso konkordato nutarimams daugiau galios, Kalikstas II sušaukė visuotinį bažnyčios susirinkimą Romoje, kuris vienbalsiai patvirtino Konkordatą ir paskelbė dar keletą dekretų, daugiausiai susijusių su disciplina dvasininkų tarpe. Pasmerkta simonija (dvasinių pareigybių pirkimas ir pardavimas), bažnyčių vagys, uždrausta dvasininkams vesti ar turėti sugulovių. Pakartotinai suteiktos indulgencijos kryžiaus žygių dalyviams.
Liubinas
Liubinas – miestas pietvakarių Lenkijoje, 20 km į šiaurę nuo Legnicos, prie Zimnicos upės. Tarptautinis oro uostas. Stipriai išvystyta vario gavybos pramonė.
Autokratija
Autokratija – valdymo forma, kai valstybę valdo vienas, niekieno nekontroliuojamas asmuo (autokratas), turintis absoliučią ir neribotą valdžią.
Autokratijoms priskiriamos visos absoliutinės monarchijos. Joms būdingos pastangos riboti privilegijas, dvasininkijos ir kilmingųjų įtaką.
Kartais autokratijomis vadinamos ir neribotas galias turinčios asmenų grupės (karinė chunta, partija), valdančios valstybes.
Pagilšys
Pagilšys – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Merkinės, prie kelio (ir atšakos į Subartonis). Į vakarus nuo kaimo telkšo Gilšė.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Nedzingės valsčiaus Masališkių apylinkę. Buvo Masališkių dvarininkų Lukoševičių valda.
421 m.
421 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
UTC-5
thumb|400px|UTC-5 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC-5 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti penkiomis valandomis vėliau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Amerikos žemyną.
Išskiriamos šios UTC-5 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip standartinis laikas, šiaurės pusrutulio žiemą
Juozas Chlivickas
Biografija
1935–1938 m. mokėsi Kauno Darbo rūmų gimnazijoje suaugusiems. 1935 m. įsijungė į pogrindinę komunistų veiklą. 1937–1939 m. kalėjo Raseinių, Kauno ir Šiaulių kalėjimuose.1940–1941 m. dirbo „Tiesos“ redakcijoje. Karo metais – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškos divizijos kareivis.
1945–1949 m. Klaipėdos laikraščio „Raudonasis švyturys“ redaktorius. 1950 m. laikraščio „Tarybų Lietuva“ redaktorius. 1950–1960 m. „Kauno tiesos“ redaktorius. 1960–1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos dramaturgijos konsultantas. 1972 m. biuletenio „Sparnai“ redaktoriaus pavaduotojas. 1973–1975 m. Eksperimentinio meninio konstravimo biuro leidybinio skyriaus vedėjas.
UTC-5
Časové pásmo
Juozas Chlivickas
Kūryba
1936 m. žurnale „Mūsų jaunimas“ išspausdino pirmąjį apsakymą. 1949 m. kartu su Juozu Gustaičiu parašė agitacinio turinio kaimo kolektyvizaciją paradiškai vaizduojančią pjesę „Obelys žydės“, pastatytą Klaipėdos ir Vilniaus teatruose. 1957 m. parašyta pjesė „Neramios širdys“, apie komunistų organizuojamus streikus (išleista pavadinimu „Žmogus nori gyventi“, 1958 m.). 1972 m. išėjo apybraiža „Žvalgas kasdien pavojuje“. Visi kūriniai parašyti socialistinio realizmo maniera.
Iš rusų kalbos išvertė J. ir K. Čapekų, V. Kaverino, V. Rozovo, D. Ugriumovo, N. Vladimovo pjesių.
Kurtuvėnai
Kurtuvėnai – miestelis Šiaulių rajono savivaldybės pietvakariuose, šalia kelio, 20 km į pietvakarius nuo Šiaulių. Seniūnaitijos centras. Miestelis linijinio plano su centrine turgaus aikšte, kurios vakarinėje dalyje stovi Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia, rytinėje – išlikę Kurtuvėnų dvaro pastatai, parkas ir smuklė. Pietinėje miestelio dalyje yra Kurtuvėnų kapinės, Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia. Veikia Kurtuvėnų regioninio parko direkcija, paštas (LT-80019), buvusi Kurtuvėnų pradinė mokykla.
miniatiūra|left|Daugiafunkcis centras: mokykla, bendruomenės namai, kultūros centras, biblioteka thumb|left|[[Kurtuvėnų dvaras|Kurtuvėnų dvaro sodybos vieta]]
Etimologija
Miestelio pavadinimas veikiausiai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Kurtuvos ežero vardo. XX a. tarpukariu miestelis buvo žinomas kaip Kurtavėnai.
Liaudies etimologija mena, kad Kurtuvėnų vardas kilęs nuo kurtinių, kurie čia kadaise veisėsi. Kiti jį kildina nuo Kurtuvos, kurio pakrantėje gyvenusi milžino Kuršio motina Kurtuvė. Dar viena sena legenda byloja, kad šventajame ąžuole buvusi pagrobta dievaitė Rytulė, kurios seserys kasvakar raudodamos klausdavusios: „Kur tu viena vargsti?“ Rytulė sugebėjusi pabėgti, o pagrobėjas mėgdžiodamas deivių raudą leidosi vytis, kartodamas „Kur tu viena...“ Taip ir pradėta vadinti vietovė.
Suchovolcė
Suchovolcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kleščelių valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Kleščelės, apie 21 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 57 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra Suchovolcės geležinkelio stotelė.
Kurtuvėnai
Geografija
Kurtuvėnai įsikūrę Rytų Žemaičių plynaukštės šiaurinėje dalyje, Kurtuvėnų kalvyne. Į šiaurę nuo miestelio yra Kurtuvėnų kaimas, 1825–1831 m. iškastas Ventos–Dubysos kanalas, už jo – Girnikų piliakalnis, į rytus tvyro Kurtuvos ežeras. Aplink miestelį gausu žuvininkystės tvenkinių (beveik 100), iš jų didžiausias – Dambos tvenkinys. Netoli miestelio įkurtas Kurtuvėnų kraštovaizdžio draustinis.
Link Šiaulių nutiestas dviračių takas. Plentai į Šiaulius, Užventį.
Istorija
Kur­tu­vė­nų apy­lin­kė­se gy­ven­ta jau vė­ly­va­ja­me ak­mens am­žiu­je (III–­II tūkst. pr. m. e.); šios vie­tos ne­ap­leis­tos ir žal­va­rio bei ge­le­žies am­žiais. Pietinėje dalyje yra Kurtuvėnų piliakalnis. XIV a.–­XVI a. te­ri­to­ri­ja tarp Ven­tos ir Du­by­sos pri­klau­sė is­to­ri­nei že­mai­čių Kni­tu­vos že­mei.
Kurtuvėnai minimi nuo XIII amžiaus. 1495 m. pa­sta­ty­ta pir­mo­ji Kurtuvėnų baž­ny­čia ir įkur­ta katalikų pa­ra­pi­ja. Nuo XVI a. pabaigos iki 1614 m. bažnyčia priklausė evangelikams reformatams, po 1614 m. pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia, XVII a. pabaigoje sunyko. 1785–1796 m. pastatyta Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia.
1573 m. minimas Kurtuvėnų miestelis. XVII a. viduryje ir XVIII a. pradžioje nukentėjo per karus. Nuo XVIII a. priklausė bajorams Nagurskiams, vėliau Plateriams-Zybergams. 1766 m. gavo turgaus privilegiją.
1905 m. įvyko anticarinių mitingų. 1915 m. per I pasaulinį karą Kurtuvėnai sudegė, 1919 m. nukentėjo nuo bermontininkų. Nuo XX a. pradžios iki 1950 m. buvo valsčiaus centras. Po Antrojo pasaulinio karo Kurtuvėnų apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos partizanai. 1950–1981 m. Kurtuvėnų apylinkės centras. 1948 m. įkurta biblioteka, medicinos punktas. Veikia karpių veisimo bendrovė „Šventjonis“.
Gyventojai
1592 m. miestelyje buvo 34, 1664 m. – 15 šeimų.
Žymūs žmonės
Kurtuvėnuose gimė:
Kultūra
Kurtuvėnai XIX a. buvo vienas svarbiausių krašto kultūros židinių, XIX a. viduryje dvare veikė baudžiauninkų teatras. Vėliau Kurtuvėnų dvaras tapo lietuvybės plėtros židiniu, čia dirbo arba lankydavosi daug to meto šviesuolių.
Miestelį viename savo kūrinių mini Jonas Biliūnas:
J. Biliūnas čia keliavo aplankyti švietėją Povilą Višinskį (1875–1906), kuris, pristigęs lėšų mokslui, kelerius metus Kurtuvėnuose mokė grafo Pliaterio vaikus. Pas P. Višinskį taip pat lankydavosi Šatrijos Ragana, Žemaitė. Švietėjo garbei pastatytas medinis paminklas.
Kurtuvėnuose ilgą laiką gyveno kompozitorius Domas Andrulis (1896–1973).
Atgavus nepriklausomybę Kurtuvėnuose įsteigtas regioninis parkas pratęsė tų laikų tradicijas. Miestelyje vyksta daug kultūrinių renginių – švenčiamos Užgavėnės, Velykos, šv. Jokūbo atlaidai (paskutinį liepos sekmadienį), Kalėdos ir kt. Šiaulių gamtos ir kultūros paveldo apsaugos klubas „Aukuras“ kartu su Regioninio parko direkcija organizuoja jaunimo vasaros ekologines stovyklas, stovyklas „Gyvoji istorija“, „Paveldo draugai“, „Ugnies sąšaukas“ ir kitus renginius.
Buvusiose Pliaterių arklidėse įsikūręs Kurtuvėnų žirgynas ir jojimo paslaugų centras.
Rendė
Rendė – Italijos miestas Kalabrijoje, Kozencos provincijoje. Čia yra Kalabrijos universiteto būstinė.
Istorija
Enotriai, atvykę iš Sant'Eufemijos lygumos, įkūrė prie jų vadintos Acheronte upės Acheruntiją, o vėliau Pandoziją. Vietovė netiko gynybai, tad Acheruntijos gyventojai apsistojo kur dabar yra Nogianas. Nauja gyvenvietė datuojama 520 m. pr. m. e. ir vadinosi Aruntia („Stipriųjų namai“), o vėliau Arintha. Romėnų laikais miestas turėjo municipiją, bet kai Spartakas keliavo per Kračio slėnį daug miesto gyventojų prie jo prisidėjo. 547 m. po stipraus pasipriešinimo miestą užėmė barbarai. Vėliau čia valdė Bizantija ir musulmonai. Tik 921 m. laimėjus svarbų mūšį saracėnai buvo išvyti iš Kračio slėnio. Tačiau jie grįžo ir vietiniai glaudėsi Siloje iki normanų atvykimo 1059 m. Arintą jie valdė tiesiogiai, ypač Robert Guiscard, kuris uždėjo miestui mokesčius ir paskyrė jį Kozencos archivyskupui. 1091 m. visa Kozencos apylinkė sukilo dėl didelių mokesčių. Tuo metų sritį valdė Roger Borsa, Robert Guiscard sūnus, paprašė dėdės Rodžerio I ir brolio Bohemondo pagalbos. Po to sritį valdė Bohemondas, kuris nusprendė pastatyti didelę pilį tarp Surdo ir Emolio upių, kuri valdytų visą Kračio slėnį. Pilis buvo baigta 1095 m. Tuomet pirmąkart oficialiuose dokumentuose minima Renne, kuri senąja prancūzų kalba reiškė karalystę. left|Rendės pilis|thumb|left|200px Rendės pilis buvo Bohemondo būstinė ruošiantis Kryžiaus žygiui 1096 m. Jis grįžo į pilį 1106 ir prieš mirtį 1111 m. Žemės drebėjimas 1184 m. apgadino pilį ir kelias bažnyčias, miestas patyrė recesiją. 1189-1194 m. vyko kova dėl Sicilijos sosto, kol imperatorius Henrikas VI, Konstancijos Sicilietės vyras, jo neužėmė. Vykdamas pro Rendė imperatorius apdėjo vietinius dideliais mokesčiais, o juos bandė ginti Konstancijos nuodėmklausys Joachimas Fiorietis, nes jis Rendės kalnuose praleido metus prieš tapdamas Koraco abatu. Po Henriko VI mirties jo našlės globojamas miestas atsigavo. Imperatorius Frydrichas II patvirtino, kad Rendė priklauso Kozencos archivyskupui. Frydrichui II atvykus į Kozencos katedros įnauguraciją 1222 m. Rendės gyventojai pasirodė su dabartiniu miesto herbu.
Po Frydricho mirties Karolis I Anžu nugalėjo Manfredą Benevento mūšyje 1266 m. ir tapo Sicilijos karaliumi. Po 1319 m. Migliarese šeima iš Rendės pradėjo tarnauti Anžu. 1437 m. Kalabriją užėmė Aragonas, o 1442 m. Rendė atiteko Adorno šeimai iš Genujos. Valdant imperatoriui Karoliui V Rendę valdė Fernando de Alarcón, Kozencos gubernatorius. 1531 m. Rendė tapo markizatu, o 1535 m. Rendės kariai pro Neapolį vyko į Tunisą kautis su maurais. Alarcón de Mendoza šeima valdė Rendę iki 1817 m.
1794 m. Rendę pasiekė Prancūzijos revoliucijos idėjos. Mokesčiai ir neteisybė kėlė neapykantą Burbonų valdžiai. 1817 m. pilis buvo parduota Magdalone šeimai. Per Italijos suvienijimą daug Rendės gyventojų prisidėjo prie karbonarų ir dalyvavo sukilimuose 1820-21 m. ir 1831 m. 1860 m. Rendė teikė pagalbą Giuseppe Garibaldi, o rugpjūčio 24 d. sukilo prieš Burbonų valdžią.
Cementas (dantis)
thumb|250px|right Cementas – mineralizuota, panaši į kaulą medžiaga, dengianti dentiną plonu sluoksniu danties šaknies srityje. Dažniausiai cementą dengia emalis, ir jeigu cementas nesiekia emalio, o dentinas siekiasi su burnos ertme, prasideda ėduonis. Histologijoje skiriamos dvi cemento rūšys: pirminis (neląstelinis, skaidulinis) ir antrinis (ląstelinis, osteocementas).
Apydantis
Dantų šaknys prie žandikaulių alveolių sienų prisitvirtina jungiamojo audinio skaidulų pluoštais. Šie pluoštai ir kiti jungiamojo audinio elementai tarp alveolės ir cemento vadinami apydančiu.
Plaukimas olimpinėse žaidynėse
Plaukimas olimpinėse žaidynėse yra viena seniausių sporto šakų vasaros olimpinėse žaidynėse, kuri buvo įtrauktą į olimpinę programą pirmosiose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir nuo to laiko buvo visose olimpiadose. Tai viena žiūrimiausių olimpinių sporto šakų ir antra pagal medalių skaičių olimpiadoje po lengvosios atletikos.
Dabartinės rungtys
Estafetės: 4x100 m laisvas stilius, 4x200 m laisvas stilius, 4x100 m mišrus.
Danijos futbolo varžybos 1962–1963 m.
Danijos futbolo varžybos 1962–1963 m.
Didysis Gizos sfinksas
thumb|right|240px|Didysis Gizos sfinksas 160px|thumb|right| Didysis Gizos sfinksas iš priekio su „Svajonių stela“ tarp letenų 220px|thumb|right|Avingalvių sfinksų alėja prie [[Karnakas|Karnako šventyklos Tėbuose]] Didysis Gizos sfinksas – gulinčio liūto su žmogaus galva skulptūra, iškalta Gizos plynaukštėje Nilo vakariniame krante, netoli nuo dabartinio Kairo Egipte. Tai didžiausia monolitinė skulptūra pasaulyje.
Sfinkso paskirtis nėra žinoma. Galima jo paskirtis buvo saugoti Gizos plokštikalnį. Vokietijos egiptologas Herbertas Rikė (Herbert Ricke) mano, kad statula priklausė Saulės kultui ir vaizduoja Harmachį. Egipto karaliai laikė save dievo Horo įkūnijimu. Galimas daiktas, kad statula, turinti Saulės dievo Horo išvaizdą, yra faraono Chefreno atvaizdas. Taip pat manoma, kad dėl nudaužtos nosies „kalti“ turkų artilerijos būriai, kurie naudodavo sfinksą artilerijos pratyboms. Kai kur teigiama, kad XV a. arabai nudaužė sfinksui nosį todėl, kad islamas draudė vaizduoti dievus.
Sfinksą dažnai užpustydavo smėlis. Tarp Sfinkso letenų yra „Sapnų stela“, kurioje pasakojama apie Tutmozį IV (valdė apie 1400−1390 m. pr. m. e.), XVIII dinastijos atstovą. Vieną kartą, dar būdamas princu ir medžiodamas apylinkėse, jis užmigo prie beveik smėliu užnešto Sfinkso. Sapne pasirodęs Sfinkso šešėlis Tutmoziui pasakė, jog jei jis išlaisvins Sfinksą iš smėlio, tai taps Egipto karaliumi. Tutmozis IV liepė nuvalyti smėlį nuo Sfinkso ir išties po to tapo Egipto faraonu. Įvykiui pažymėti jis pastatė stelą tarp Sfinkso letenų. Sfinksas yra iškaltas iš gana prastos kokybės, minkšto kalkakmenio uolos ir buvo labai veikiamas erozijos. Jau XVIII dinastijos metu jis buvo restauruojamas ir atnaujinamas. Būtent tuo metu Sfinkso veidui buvo pridėta faraono barzda ir urėjus, kurių likučiai rasti smėlyje ir perkelti į Britų ir Kairo muziejus.
Sfinksą buvo visiškai palaidojęs smėlis nuo Viduramžių iki XIX a. pradžios. Tai prisidėjo prie to, kad Sfinksas iš viso išliko iki šių laikų, o nebuvo suardytas erozijos. Vieni iš dabartinių egiptologijos iššūkių yra išsaugoti Sfinksą nuo vėjo ir pakilusio gruntinio vandens ardomojo poveikio. XIX a. Sfinkso valymą nuo smėlio organizavo Džovanis Batista Kavilja (1816−17 m.), Ogiustas Marjetas (1858 m.) ir Gastonas Maspero (1885 m.). Šie darbai buvo apleisti dėl didžiulio reikalingo pašalinti smėlio kiekio. Sfinksas galutinai atkastas 1925−1936 m. prancūzų inžinieriaus Emile Baraize.
Gizos piramidės ir Sfinksas priklauso prie žymiausių Egipto architektūros paminklų.
Taganto vilaja
Šiaurėje ribojasi su Adraru, rytuose – su Hod eš Šargiu, pietuose – su Hod el Garbiu ir Asaba, vakaruose – su Brakna.
Geografija
Praktiškai visą regioną užima dykumos ar pusdykumės. Centrine dalimi driekiasi kalnagūbris.
thumb|left|240px|Departamentų žemėlapis
Administracinis suskirstymas
Tagantas yra padalintas į 3 departamentus:
Krasnopolis
Krasnopolis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Turmanto.
Istorija
XX a. pradžioje įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Sėkmė
thumb|[[Keturlapis dobilas]] thumb|[[Pasaga]] Sėkmė – tai, kas atsitinka asmeniui nepriklausomai nuo jo valios, tai, kaip jam sekasi. Tai gali būti tiek geras dalykas – aplankė sėkmė, tiek blogas – trūksta sėkmės. Dažniausiai siejama su kryptingų įvykių serija, kuri įvyksta atsitiktinai. Dažnai tapatinama su lemtimi, t. y., kad įvyksta įvykiai nepriklausantys tiesiogiai nuo asmens. Populiariausi atributai: keturlapis dobilas ir pasaga.
Abdal Vahidas II
Abdal Vahidas II (Abû Muhammad ar-Rachîd `Abd al-Wâhid, arab.: أبو محمد الرشيد عبد الواحد بن المأمون m. 1242 m.) – nuo 1232 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.
Sėkmė
Šiuolaikiniame kontekste sąvoka „sėkmė“ taip pat naudojama apibūdinti teigiamus ir asmens ar asmenų grupės lūkesčius atitinkančius atsitikimus, rezultatus. Nepageidaujamiems įvykiams, aplinkybėms, rezultatams apibūdinti naudojama sąvoka „nesėkmė“.
Abdal Vahidas II
Abdal Vahidas II-is buvo Idriso I Almamuno sūnus.
Sėkmė
Glück Luck
Abdal Vahidas II
Istorija
Tik 1236 m. po Jahijos Almutasimo mirties Abdal Vahidas II-is užėmė Marakešą, jis panaikino visas tėvo Idriso Almamuno įvestas naujoves, po ko daugelis gyventojų pripažino jį. Tais pačiais metais Tlemseno emyras Abu Jahija Jagmurasanas ir Tuniso emyras Abu Jahija I bin Zaijanas (Abu Yahya I bin Zayyan) paskelbė nepriklausomybę ir atsiskyrė nuo Maroko, o Andalūzijos centre krikščionis užėmė Kordobą. Pačiame Maroke Almochadus spaudė Marinidai (Banu Marin gentis), kuri buvo apsupusi Meknesą. Abdal Vahidas II-is mirė 1242 m., valdžią paveldėjo jo brolis Ali Asaidas.
Abdal Vahidas II-is turėjo šiuos vizirius:
Kybartų herbas
Kybartų herbas – Kybartų miesto ir seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) simbolis.
Pietinis perlinukas
Pietinis perlinukas (Brenthis daphne) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys.
Kybartų herbas
Aprašas
Skydo laukas ketvirčiuotas. Viršutinis dešinysis ir apatinis kairysis laukai raudoni, juose po 5 auksinius obuolius, ant kurių kotelių po žalią lapą. Keturi obuoliai išdėstyti kvadrato kampuose, penktas - centre. Viršutinis kairysis ir apatinis dešinysis laukai mėlyni, juos po 5 vertikalius sidabrinius medkirčio kirvius ilgais kotais, ašmenys nukreiptos pirmyn. Antras ir ketvirtas kirviai nuleisti žemiau.
Istorija
Dabartinis herbas patvirtintas 1998 m. lapkričio 24 d. Prezidento dekretu. Herbo autorius – dailininkas Kęstutis Gvalda.
Pietinis perlinukas
Lietuvoje labai reta rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Tidžikdža
Tidžikdža – miestas centrinėje Mauritanijoje, Taganto regiono centras. Įkurtas 1680 metais. Apie 6000 gyventojų.
Netoli miesto yra oro uostas.
Valbžychas
Valbžychas – miestas pietvakarių Lenkijoje, buvęs vaivadijos centras. Žemutinės Silezijos akmens anglies baseino centras. Išvystyta mašinų pramonė. Yra kalnų muziejus. Prie miesto įkurtas kalnų balneologinis kurortas Ščavnas Zdrujus.
Kybartų apylinkė
Kybartų apylinkė sovietmečiu buvo:
Aluojos savivaldybė
Aluojos savivaldybė – buvęs administracinis vienetas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Aluoja. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Limbažių rajono dalies. Buvo padalinta į 4 valsčius (Aluojos, Braslavos, Bryvzemniekų, Staicelės) ir 2 miestus (Aluoją, Staicelę). Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Limbažių savivaldybės.
Martiniškėnų piliakalnis
Martiniškėnų piliakalnis, Žydų Kapai, Martyniškių piliakalnis – piliakalnis Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Martiniškėnai|Martiniškėnų, Rokiškio seniūnija. Pasiekiamas iš plento pasukus keliu Ilgalaukiai – Turdvaris, už 1,9 km pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi keliuku link už 450 m esančio sodybos, yra 150 m į pietus nuo jos, alksnyno pakraštyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas beveik lygioje vietoje, 1 m aukščio aukštumėlėje. Aikštelė netaisyklingo aštuonkampio formos, 45 m skersmens, apjuosta 2 m pločio, 0,5 m gylio grioviu. Pietvakarinėje pusėje yra 3 m pločio įvažiavimas.
Dubinskiai
Dubinskiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Raudonės, kairiajame Agliuonos krante.
Martiniškėnų piliakalnis
Piliakalnis
Šiaurinė aikštelės dalis 10 m plotyje suardyta melioruojant. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, šiaurinė dalis dirvonuoja. Jį tvarko greta žemę atsiėmęs Kęstutis Zizas, iškirtęs smulkius krūmus, pastatęs drožinėtą lentą, suoliukus ir kt.
Dubinskiai
Etimologija
Kaimas pavadintas sutuoktinių Jadvygos ir Felikso Dubinskų garbei.
San Chuan de Ulua
thumb|250px|San Chuan de Ulua tvirtovė
San Chuan de Ulua  – nedidelė sala Meksikos įlankoje, priešais Verakruso miestą. Visą salą užima senovinė tvirtovė.
Martiniškėnų piliakalnis
Tyrimai
1949 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta.
Ordovikas
Ordovikas – antras iš šešių geologinių periodų, sudarančių paleozojų. Jis prasidėjo 488,3 mln. metų ir baigėsi prieš 443,7 mln. metų. Ordovikas pakeitė kambrą, o po jo sekė silūras. Tarptautinis ordoviko žymėjimas O.
San Chuan de Ulua
1519 m. balandžio 22 d. saloje išsilaipino Ernano Korteso kariauna. Netrukus jie užmezgė „prekybinius mainus“ su actekų imperija. Prasidėjus Meksikos užkariavimui ir įsteigus Verakruso miestą, Ulua sala tapo svarbia ispanų laivyno baze, pradėta statyti tvirtovė. Tuo pačiu, sala tapo dažnu anglų piratų taikiniu. Meksikai tapus nepriklausoma, tvirtovė paversta kalėjimu.
Ordovikas
Ordoviką, pavadintą pagal vieną iš valų genčių – ordovikus, 1879 metais apibrėžė Charles Lapworth (kambras ir silūras taip pat pavadinti valų genčių vardais).
San Chuan de Ulua
Dabar San Chuan de Ulua saloje veikia karo muziejus.
Ordovikas
Datavimas
Ordoviko pradžią žymi svarbus rūšių išnykimo įvykis – tuo metu išnyko apie 60 % rūšių. Ordoviko periodo uolienose kai kuriuose pasaulio regionuose randamos didelės naftos ir dujų atsargos.
Skirstymas
Ordovikas dalinamas į tris epochas: ankstyvąjį ordoviką, vidurinįjį ordoviką ir vėlyvąjį ordoviką.
Geologija
Ordoviko periodu vyko intensyviausia kaledoninė kalnodara. Gondvana pasiekė pietinį polių, didžioji jos dalis buvo apledėjusi.
Bronisław Piłsudski
Bronislovas Petras Pilsudskis (1866 m. lapkričio 2 d. Zalave, Rusijos imperija – 1918 m. gegužės 17 d. Paryžiuje, Prancūzija) – etnografas, Tolimųjų Rytų tautelių tyrinėtojas, muziejininkas, antropologas.
Biografija
Gimė 1866 m. lapkričio 2 d. Zalave, pakrikštytas Pavoverės Šv. Kazimiero bažnyčioje. 1881–1882 m. mokslo metais mokėsi Vilniaus I gimnazijos penktoje klasėje, iš kurios buvo pašalintas 1885 m. už priklausymą patriotiniam mokinių būreliui „Spojnia“. 1886 m. išlaikęs egzaminus įstojo į Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. 1887 m. sausį Juzefo Lukaševičiaus, vieno iš pagrindinių pasikėsinimo į Rusijos caro Aleksandro III gyvybę organizatorių, prašymu, Bronislovas Pilsudskis, nieko nežinodamas apie sąmokslininkų tikslus, padėjo jiems užmegzti kontaktą su Vilniaus revoliucionieriais. Vasarį Bronislavas Pilsudskis užleido jiems savo butą Peterburge, kuriame buvo parengta spausdinti Tautos valios teroristinės frakcijos programa. 1887 m. vasario 14 d. Bronislavas Pilsudskis buvo suimtas ir teisiamas kartu su sąmokslininkais. Specialiu Senato sesijos nuosprendžiu (1887 m. balandžio 22 d. – gegužės 1 d.) buvo nuteistas myriop pakariant. Teismo paskirtas mirties nuosprendis jam buvo pakeistas 15 metų katorgos. Bausmės atlikimo vieta – Sachalinas, kur jis tų pačių metų rugpjūtį atvyko laivu iš Odesos per Sueco kanalą.
1891 m. Sachaline susipažino su etnografu Lew Sternberg su kuriuo kartu dirbo klimato stebėjimo stotyje, vėliau išsiųstas dirbti į pietinę salos dalį. Praėjus 13 metų bausmės laikotarpiui iš Rusijos mokslų akademijos gavo pasiūlymą tyrinėti pietų Sachalino tautų ainų, nivchių ir oročenų kultūrą. Tais pačiais metais jam panaikinta bausmė ir jis susituokė su vietos gyventoja Chuhsamma Bafunke. 1903 m. kartu su rašytoju Wacław Sieroszewski išvyko tyrinėti ainų kultūros Hokaido saloje. Šioje saloje įrašė ainų kalbos pavyzdžių. Išleido 10 000 žodžių ainų kalbos žodyną, 6000 žodžių nivchių kalbos žodyną ir 2000 žodžių mangunų kalbos žodyną. Aprašė šių tautų kultūrą, papročius, tradicijas, padarė apie 300 nuotraukų.
Prasidėjus Rusijos-Japonijos karui buvo Japonijoje, kur susidraugavo su rašytoju Shimei Futabatei ir įkūrė Japonijos-Lenkijos kultūrinę draugiją. 1906 m. grįžo į Lenkiją ir apsigyveno Krokuvoje, vėliau persikėlė į Zakopanę, kur tyrinėjo Podhalės regiono kultūrą. Prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Šveicariją, 1917 m. persikėlė į Paryžių. 1918 m. gegužės 17 d. manoma, kad nusižudė įšokęs į Senos upę. Palaidotas Monmoransi kapinėse.
422 m.
422 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ažupiečiai (Anykščiai)
Ažupiečiai (arba Užupiečiai) – Anykščių miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Šventosios krante. Buvusi šiaurės rytinė Ažupiečių kaimo dalis. Šiaurėje prieina geležinkelis. Yra A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinis muziejus, įsikūrę daug pramonės įmonių. Su miesto centru jungia Vyskupo Antano Baranausko tiltas.
Istorija
Iki XX a. pradžios Ažupiečiai buvo Anykščių miestelio vakarinis priemiestis, nuo miestelio atskirtas Šventosios vaga. Kaimas įsiliejo į Anykščius 1925 m., kai Anykščių valsčiaus valdyba patvirtino Anykščių miestelio plano schemą.
Koraliniai šlakiai
Koraliniai šlakiai (Plectropomus) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Lukšių apylinkė
Lukšių apylinkė sovietmečiu buvo:
Jeronimas Kaisevičius
Jeronimas Kaisevičius (1812 m. gruodžio 7 d. Gelgaudiškyje, Rusijos imperija - 1873 m. vasario 26 d. Romoje, Italijos karalystė) – kunigas, poetas, prozininkas, religinis mokytojas.
Biografija
Gimė 1812 m. gruodžio 7 d. Gelgaudiškyje, kilmingoje, bet neturtingoje šeimoje. Mokėsi Raseinių pijorų mokykloje, Seinų licėjuje, Varšuvos universitete studijavo teisę ir literatūrą. Universiteto nebaigė dėl prasidėjusio 1831 m. sukilimo, kuriame pats dalyvavo ir buvo sužeistas. Sukilimui pralaimėjus, pasitraukė į Prancūziją, gyveno Paryžiuje, įsijungė į tenykštės lietuvių draugijos veiklą. Gyvendamas emigracijoje iš pradžių buvo ateistas, bet dėl Adomo Mickevičiaus įtakos tapo ne tik geru kataliku, bet ir kunigu, pasižyminčiu savo iškalba. Romoje 1841 m. baigė teologijos studijas, 1842 m. įšventintas į kunigus. Kunigaudamas Romoje 1866 m. įsteigė lenkų kolegiją, kurioje mokėsi ir lietuvių dvasininkų.
Išleido poezijos rinkinį - Sonety (Sonetai), 1833 m., apysakų Uwiedzona małżenka (Apvilta žmona), 1830 m.; Nunc dimittis, Domine: Powieśę z dziejów szkockich z konca XVI w. (Dabar atleidi, Viešpatie: Apysaka iš XVI a. pabaigos škotų istorijos), 1836 m., atsiminimų, išleido pamokslų rinkinių. Dvasininko grožinė kūryba romantinio pobūdžio.
Mirė nuo širdies smūgio 1873 m. vasario 26 d. Romoje.
Song
Song:
Song − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Konradas Ciolneris
Konradas Ciolneris (, m. 1390 m. rugpjūčio 20 d. Marienburgas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
1353 m. minimas kaip Prūsų Markos prokuratorius. Nuo 1368 m. Dancigo komtūras, nuo 1372 m. Kristburgo komtūras.
Mirus Vinrichui Kniprodei išrinktas didžiuoju magistru. Siekiant pirmiausia išspręsti tarptautinius reikalus, pirmiausia, su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste, armijos vadu buvo paskirtas Karaliaučiaus komtūras Konradas Valenrodas. Atliko administracinę Prūsijos reformą, padėjusią kolonizuoti negyvenamas vietoves. Įsteigė Kulmo universitetą.
Jis padėjo Vytautui kovoti su Jogaila. 1382 m. pabaigoje priėmė jį Karaliaučiuje, o 1383 m. rugsėjo mėn. K. Ciolneris ir Vytautas su žemaičiais užėmė Trakus ir puolė Vilnių. Vėliau atliko dar kelis tolimus žygius į Lietuvą. 1386 m. buvo pradėta krikštyti Lietuva. Paskutiniais gyvenimo metais stengėsi suardyti Lietuvos uniją su Lenkija.
Mirė Marienburge, palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje.
423 m.
423 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Adam Piłsudski
Adomas Pilsudskis (1869 m. rugsėjo 25 d. Zalave, Rusijos imperija – 1935 m. gruodžio 16 d. Varšuvoje, Antroji Lenkijos Respublika) – politikas, Vilniaus miesto tarybos narys, Lenkijos senato narys.
Biografija
Gimė 1869 m. rugsėjo 25 d. Zalave. Iki 1900 m. gyveno Tenenių dvare. 1901 m. pradėjo dirbti elektrinėje, vėliau Vilniaus miesto administracijoje, kur nuo 1909 m. iki 1932 m. dirbo buhalteriu, vėliau tapo Vilniaus miesto tarybos nariu, o 1934 m. spalio Vilniaus miesto viceprezidentu. 1935 m. spalį tapo Lenkijos senato nariu. Buvo įvairių ekonominių organizacijų įsikūrusių Vilniuje narys. 1935 m. gruodžio 16 d. mirė Varšuvoje, palaidotas Rasų kapinėse.
Alsungos savivaldybė
Alsungos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kuržemėje. Administracinis centras – Alsunga. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Kuldygos rajono dalies, į smulkesnius vienetus nebuvo skirstoma. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Kuldygos savivaldybės.
Danijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Danijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Romas Sadauskas
Romas Sadauskas (g. 1938 m. lapkričio 21 d. Marijampolėje) – Lietuvos rašytojas, publicistas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Gimė Marijampolėje, tačiau netrukus su tėvais grįžo į gimtinę Petroškų kaime (Lazdijų r.). Mokėsi Petroškų pradžios, Veisiejų, Druskininkų vidurinėje mokykloje. 1960–1964 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto redaktorius. 1964–1968 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ vyresnysis redaktorius. 1966 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1969–1973 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ skyriaus vedėjas. 1974–1983 m. žurnalo „Mūsų gamta“ skyriaus redaktorius. 1982 m. baigė Prahos aukštąją ekologijos mokyklą (Čekija). 1984–1987 m. Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriaus atsakingasis sekretorius. 1990–1992 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ skyriaus vedėjas. Nuo 1996 m. „Valstiečių laikraščio“ publicistas. Gyvena Demeniškių kaime.
Nuo 1974 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Sosna Kickai
Sosna Kickai  – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dangutiškė
Dangutiškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Stakių, kairiajame Snietalos krante, netoli jos ir Mituvos santakos.
Švedijos demografija
Šiame straipsnyje pateikiama informacija apie Švedijos gyventojus.
Istorija
Senieji šalies gyventojai vertėsi medžiokle ir žvejyba. III tūkstantmetyje pr. m. e. paplito gyvulininkystė ir žemdirbystė. II tūkstantmetyje pr. m. e. įsiveržė gyvulių augintojų gentys (spėjama, kad indoeuropiečiai). Jos pavergė vietos gyventojus. Pirmaisiais mūsų eros amžiais čia apsigyveno šiaurės germanų gentys svionai ir gautai. IX-XII a. dabartinės Švedijos teritorijoje susiformavo švedų etninė grupė.
Demografija
Gyventojų skaičius: 9 059 651 (2009 m. apskaičiavimai)
Metinis populiacijos prieaugis: 0,158 % (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 10,21 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): + 1,66 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 0,5 % (2005 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 2,75 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.) (antras mažiausias rodiklis pasaulyje)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
John Hancock Center
John Hancock Center – dangoraižis Čikagoje, Ilinojuje. Ketvirtas pagal aukštį pastatas Čikagoje po Willis Tower ir Aon Center. Dangoraižis pavadintas JAV Nepriklausomybės deklaracijos signataro John Hancock vardu.
Dangoraižis su 50 liftų pradėtas statyti 1965 m. ir pabaigtas 1969 m. Šimto aukštų pastatas nuo žemės iki stogo siekia 344 metrus, iki antenos viršaus – 457 metrai. 44-ame aukšte įrengtas baseinas yra aukščiausiai esantis visoje Amerikoje. 96-ame aukšte veikia baras, iš kurio galima grožėtis Mičigano ežeru ir miesto panorama, aukštu žemiau dirba restoranas „Signature Room“.
Pastato adresas: 875 N. Michigan Avenue, Chicago, Illinois 60611.
424 m.
424 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Hobšeidas
Hobšeidas – miestas pietvakarių Liuksemburge, į vakarus nuo Kapeleno, netoli sienos su Belgija.
Istorija
1880 m. nutiestas geležinkelis Petanžas–Etelbriukas.
FK Metalurg Skopje
Istorija
Klubo ištakos siekia 1964 m.
Faleristika
thumb|right|250px|Vytauto Didžiojo ordinas su aukso grandine Faleristika – pagalbinė istorijos disciplina, tirianti ordinus, medalius, prizus, korporacijų ir valstybės apdovanojimų, garbės vardų bei kitus pasižymėjimo ženklus
Taip pat - aukščiau išvardintų apdovanojimų ir kitokių ženklų ir ženklelių kolekcionavimas.
Tikslas
Mokslo tikslas – suregistruoti žinomus pasižymėjimo ženklus ar suvenyrinius ženkliukus, nustatyti jų kilmę, teikimo tikslus, aprašyti nuostatus, atlikti matavimus, grafinius vaizdus ir sudaryti jų katalogus. Valstybių ar joms prilygstančių administracijų apdovanojimams sudaroma ir apdovanojimų hierarchijos lentelė.
Ali Asaidas
Ali Asaidas (Abû al-Hasan as-Sa`îd al-Mu'tadid, arab.: أبو الحسن المعتضد بالله السعيد بن المأمون m. 1248 m.) – nuo 1242 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.
Ali Asaidas buvo Idriso I Almamuno sūnus.
Istorija
Ali Asaidas dar mėgino suvienyti Almochadų imperiją, o 1248 m. puolė Zajanidus Alžyre, bet pakliuvo į pasalą ir žuvo. Jo armija traukėsi į Maroką, bet tarp Mulujos upės ir Gersifo miestelio buvo sutikta Marinidų armijos ir buvo sunaikinta. Marinidai užėmė Fesą ir Meknesą. Tais pačiais metais Almachadai prarado ir Seviliją. Almochadams buvo likęs tik Marakešas.
Ali Asaidas turėjo vizirį:
FK Olimpija Vilnius
Vilniaus „Olimpija“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2007 m. pavasarį. Nuo 2010 m. vadinasi "Olimpija". Žaidžia SFL pirmenybėse. Yra dalyvavę LFF taurės turnyre.
Spalvinė gama
Komanda žaidžia mėlynomis sportinėmis aprangomis.
Sudėtis
Sudėtis 2017 m. balandžio 12 d.:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Gilusis (ežeras)
Gilusis ežeras – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Bakalariavos valsčiuje. Tai ledyninės kilmės ežeras, Garbasės ežero pietinis tęsinys, jungiantis per Rospudos upę. Ežeras yra 161,5-162,8 m aukštyje virš jūros lygio. Apie 300 m į vakarus yra Siekerevo ežeras. Ežeras kiaušinio formos, šiek tiek praplatėjantis šiaurinėje dalyje. Ežero krantai apaugę spygliuočiais ir lapuočiais medžiais, dugne yra smėlio ir dumblo, pakrantėse auga nendrės. Vanduo švarus, gausu povandeninių augalų. 1990 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė II ežerų vandens švarumo kategorijai.
FK Olimpija Vilnius
Dubleriai
„Fortūnos“ dubleriai taip pat žaidė SFL varžybose.
Ukrainos futbolo asociacija
Ukrainos futbolo asociacija  – Ukrainos futbolo vykdomoji institucija. Organizuoja Ukrainos profesionalų futbolo lygą, Ukrainos futbolo taurę, mėgėjų, jaunimo iki 18 metų varžybas, taip pat kuruoja Ukrainos vyrų futbolo rinktinę. Būstinė įsikūrus šalies sostinėje Kijeve.
Federacija įkurta 1991 m. gruodžio 13 d., kaip atskira nuo Tarybų Sąjungos nepriklausoma organizacija.
1992 m. federacija tapo FIFA ir UEFA nare.
Stepinis perlinukas
Stepinis perlinukas (Brenthis hecate) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. upių slėniuose. Panašus į gelsvąjį perlinuką.
Lietuvoje aptinkamas Ukmergės rajone esančiuose Dukstynos entomologiniame ir Smiltynės botaniniame-zoologiniame draustiniuose. Prof. Ričardas Kazlauskas pagal morfologinius požymius išskyrė ir aprašė naują mokslui porūšį – ssp. duxtina.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
SK Austria Klagenfurt (2007)
Klagenfurto „Austrija“ – Austrijos futbolo klubas iš Klagenfurto.
Istorija
Originalus klubas SK Austria Klagenfurt buvo įkurtas 1920 m., 1999 m. buvo pervadintas FC Kärnten. Galiausiai žlugo 2009 m.
O šis klubas, SK Austria Klagenfurt, yra naujadaras, įkurtas 2007 m.
2020–2021 m. sezone Antroje lygoje liko trečioje vietoje, bet pirmosios dvi ekipos nepanoro licencijuotis Bundeslygai, tad Austria žaidė pereinamąsias rungtynes su Bundeslygos atstovais. 2021 m. gegužės 26 d. Klagenfurto „Austria“ rezulatu 4–0 sutriuškino SKN Sankt Pölten.
Atsakomosiose rungtynėse, kurios įvyko 2021 m. gegužės 29 d. dar kartą nugalėjo varžovus. Šį kartą rezultas buvo 1:0. Klagenfurto „Austria“ nugalėjo varžovus bendru dviejų rungtynių rezultatu 5–0 ir pateko į Bundeslygą.
Nuo 2021–2022 m. sezone klubas rungtyniavo Bundeslygoje.
Treneriai
Trenerių sąrašas:
UEFA taurė 1981–1982 m.
UEFA taurė 1981-1982 m. – 11-asis UEFA taurės turnyras (24-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1981 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Autoritarizmas
Autoritarizmas – diktatūrinė valstybės valdymo forma, kai aukščiausią valdžią turi vienas asmuo, kuris remiasi visišku valdinių paklusnumu.
Išlieka kai kurie demokratijos bruožai:
Autoritarinis režimas nebūtinai turi remtis piliečių parama ar nuo jos priklausyti tam, kad išliktų valdžioje. Politiniai lyderiai daugiau remiasi jėga ir prievarta, o ne parama per rinkimus, t. y., vyriausybė nėra atskaitinga savo piliečiams už vykdomą politiką. Piliečiai retais atvejais traukiami į aktyvų dalyvavimą politikoje, jiems dažniausiai priskiriamas pasyvus paklusimas.
Nors autoritarizme politinė valdžia tiesiogiai nepriklauso nuo piliečių, tačiau valdantys režimai dažnai pabrėžia, kad jie valdo tam kad užtikrintų visų arba daugumos interesus ir gintų jų teises. Taigi autoritarinių režimų legitimacija gali būti įvairi ir nesiremti tiesioginiu piliečių palaikymu rinkimu metu.
Autoritarinėse sistemose griežtai kontroliuojama tik politinė sistema, o kai kuriose ir ideologija. Totalitariniai režimai linkę politinėmis priemonėmis kontroliuoti visas visuomenės gyvenimo sritis ir net asmeninius santykius.
Tipologija
Autoritarinių politinių sistemų tipologija gali būti įvairi priklausomai nuo pasirinktų skirstymo kriterijų. Įvairūs mokslininkai naudoja tokius kriterijus kaip: išsivystymo lygis (modernios ir tradicinės visuomenės), piliečių dalyvavimo politikoje mastas, ekonominė politika, kultūriniai kriterijai.
R. Dahlas taiko tik politinius kriterijus:
Viena iš autoritarinių režimo tipologijų:
Bijutiškis
Bijutiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Stovi Bijutiškio Šv. Onos bažnyčia, yra biblioteka, paštas (LT-33019), Bijutiškio dvaras. Pro kaimą teka Stirnelė, šalia telkšo Stirnos ežeras.
425 m.
425 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bijutiškis
Istorija
thumb|left|235px|[[Bijutiškio bažnyčia]]