cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vakarų Frankų karalystė
Vakarų Frankų karalystė − istorinė karalystė, viena iš trijų Karolingų Frankų (Romos) imperijos dalių, egzistavusi 843−987 m. Jos teritorijos užėmė imperijos vakarinę dalį, t. y. didžiąją dalį dabartinės Prancūzijos. Kitos Frankų imperiją sudariusios karalystės buvo Rytų Frankų karalystė ir Vidurio Frankų karalystė.
Raida
Karolis II Plikagalvis (843−877 m.) gavo šią karalystę trims broliams padalinus Frankų imperiją. Po Vidurio Frankų karalystės suirimo 855 m., konkuruodamas su Rytų Frankų imperija, jis siekė įgyti kai kurias sritis rytuose, kas jam pavyko 870 m., užimant dalį Lotaringijos ir Burgundijos. 875 m. jis buvo išrinktas Romos imperatoriumi, tapdamas vieninteliu imperatoriumi iš šios karalystės.
Kadangi Frankų (Romos) imperijos idėja nebuvo prarasta, Vakarų frankų karaliai pripažino Romos imperatoriaus valdžią, o šiais imperatoriais visada tapdavo Rytų Frankų karalystės atstovai. 884 m. vienas iš jų, Karolis III Storasis, pasinaudojęs Karlomano mirtimi užėmė Vakarų frankų sostą, paskutinį kartą politiškai suvienydamas imperiją.
Po jo mirties karalystės istoriją lydėjo kova tarp Karolingų ir Robetinų (Anžu grafų) dinastijų. 888 m. Vakarų frankai išsirinko Robertinų kilmės karalių Odą. Tačiau didikai, remiami Rytų Frankų, iškėlė kitą kandidatą, Karolį III, kuris užėmė sostą 898 m. Nuo 911 m. šis valdė ir Lotaringiją. Po šio mirties vėl valdė Robertinai, kol 936 m. Liudvikas IV Užjūrietis neatkūrė Karolingų valdžios.
Dėl nuolatinių vidaus konfliktų karalystė labai greitai ėmė skaidytis į atskiras feodalines valstybes. Paskutinieji Karolingai valdė tik šiaurės rytines karalystės teritorijas aplink Reimsą. Piečiau jų viešpatavo Robertinai. Mirus paskutiniajam Karolingui Liudvikui V, Prancūzijos karaliumi buvo išrinktas Hiugas Kapetas iš Robertinų, ir taip pradėjo Kapetingų dinastiją.
Feodalinės valstybės
thumb|left|Vakarų Frankų karalystės teritorijos X a. pabaigoje Dėl nuolatinių pilietinių karų Vakarų Frankų karalystė greitai skaldėsi. X a. pabaigoje karalių tiesiogiai kontroliuojamos valdos teapėmė nedideles išsimėčiusias sritis karalystės šiaurėje. Likusiose dalyse nepriklausomi viešpatavo galingi kunigaikščiai ir grafai. Todėl Vakarų Frankų karalystę sudarė šios feodalinės valstybės:
Rolandas Jankauskas
Rolandas Jankauskas (1969 m. sausio 2 d. Vilniuje – 1991 m. sausio 13 d. ten pat. Palaidotas Antakalnio kapinėse.) – viena iš Sausio 13-osios įvykių aukų, žuvo sausio 13 d. naktį, gindamas Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Biografija
Kompozitoriaus Bronislovo Jankausko sūnus. Mokėsi Vilniaus 34-oje vidurinėje mokykloje. Baigęs 8 klases, įstojo į Vilniaus elektromechanikos technikumą, kurį baigęs 1987 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Elektrotechnikos fakultetą. Paskirtas dirbti į Ventos mokslinį–tiriamąjį institutą. Tais pačiais metais paimtas į Sovietinę armiją. Trejus metus tarnavo sovietiniame Ramiojo vandenyno jūrų laivyne Vladivostoke. 1990 m. lapkričio mėn. grįžo namo. Buvo sportininkas, ieties metikas.
1991 m. sausio 13 d. žuvo Vilniuje prie Televizijos bokšto, gindamas Lietuvos nepriklausomybę.
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.
Rolando Jankausko vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Pikolo trimitas
thumb|250px|Bpikolo trimitas su dviem pirminiais vamzdeliais, kurie garsą padaro B (trumpesnysis) ar A (ilgesnysis) thumb|250px|Pikolo trimitas Pikolo trimitas  – mažiausias trimitų šeimos muzikos instrumentas, suderintas garsui viena oktava aukštesniam negu standartinių Btrimitų.
Daugelis pikolo trimitų suderinti, kad grotų arba Bar A diapazone, tam naudojami skirtingi pirminiai vamzdeliai. Bpikolo trimito vamzdžiai yra dukart trumpesni nei paprasto Btrimito. Gaminami ir pikolo trimitai diapazonams G, F ir net aukštajam C, bet retai.
D diapazono soprano trimitas, dar vadinamas Bacho trimitu buvo išrastas belgų muzikos instrumentų išradėjo Victor Mahillon apie 1890 m. ir skirtas groti aukštąsias trimitų partijas Bacho ir Hendelio muzikoje.
Šiuolaikiniai pikolo trimitai leidžia muzikantams groti sunkias trimitų partijas baroko epochos kūriniuose, pvz., Bacho Antrajame Brandenburgo koncerte ir B-minor mišiose. Adolfas Šerbaumas (Adolf Scherbaum) buvo pirmasis trimitininkas, kuris specializavosi pikolo trimito repertuare ir atrado naujus baroko kūrinius, kuriems sukūrė originalius transponavimus. Morisas Andre (Maurice André) 50 metų grodamas pikolo trimitu toliau vystė šiuolaikinį jo repertuarą.
Garso išgavimo technika iš esmės tokia pati kaip ir grojant didesniuoju Btrimitu. Skiriasi oro slėgis ir darbas liežuviu, pikolo pūtikai naudoja seklesnius pūstukus. Beveik visi pikolo trimitai turi keturis vožtuvus, o ne tris. Ketvirtasis paprastai pažemina garsą viena kvarta. Tai praplečia apatinį diapazoną ir leidžia alternatyvias pirštuotes, pagerina kai kurių natų intonacijas.
Zarembai
Zarembai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Dziadkovicės, apie 16 km į šiaurę nuo Semiatičės ir apie 64 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pikolo trimitas
Pikolo trimitas neturi būti painiojamas su su kišeniniu trimitu, tame pačiame diapazone kaip ir įprastinis Btrimitas.
Oro linijų bendrovė
Oro linijų bendrovė – įmonė, teikianti oro transporto paslaugas keleiviams ir/arba oru gabenanti krovinius nuosavomis ar nuomojamomis oro transporto priemonėmis (lėktuvais, sraigtasparniais). Oro linijų bendrovės skiriasi viena nuo kitos dydžiu (pagal turimas transporto priemones), skrydžių paskirtimi (gabena siuntas, krovinius, keleivius), paslaugų teikimo gausa, taip pat jos visos gali būti kategorizuojamos į tarpkontinentines, kontinentines, regionines ar vietines pagal atliekamų skrydžių nuotolius. Bendradarbiaujančios oro linijų bendrovės kartais sudaro aljansus, pvz. Air France-KLM. Visos oro linijų bendrovės privalo gauti oro operatoriaus sertifikatą, norėdamos oficialiai vykdyti savo veiklą.
Pirmoji oro linijų bendrovė
Pirmąją pasaulyje oro linijų bendrovę – DELAG (vokiškai Deutsche Luftschiffahrts-Aktiengesellschaft, lietuviškai Vokietijos Orlaivių Transporto korporacija) 1909 m. lapkričio 20 d. įkūrė grafas Ferdinand von Zeppelin (Ferdinandas fon Cepelinas) Frankfurte prie Maino, padedant vyriausybei. Bendrovė valdė „Zeppelin“ kompanijos pagamintus orlaivius (dirižablius), tarp 1910 ir 1913 m. pervežė apie 13 000 keleivių.
Keturios seniausios ne dirižablius valdžiusios oro linijų bendrovės yra: Nyderlandų „KLM Royal Dutch Airlines“, Kolumbijos „Avianca“, Australijos „Qantas“ ir Meksikos „Mexicana“.
Oro linijų kūrimasis tarpukario Europoje
Po Pirmojo pasaulinio karo Jungtinės Karalystės Karališkosios Oro Pajėgos perdarė kelis DH4A lėktuvus į keleivinius ir jais aptarnavo pirmąją pokario keleivių ir pašto pervežimo liniją tarp Londono ir Paryžiaus.
„KLM“ – seniausias vežėjas oro transportu Europoje, vis dar egzistuojantis originaliu senuoju pavadinimu – įkurtas 1919 m. Pirmuoju skrydžiu 1920 m. buvo skraidinami du keleiviai iš Londono į Amsterdamo "Schiphol" oro uostą. Kaip ir kitos pagrindinės Europos oro linijų kompanijos tuo metu, „KLM“ ankstyvoji plėtra smarkiai priklausė nuo poreikio susisiekti su nutolusiomis šalies kolonijomis (Nyderlandų rytų Indija). Po Nyderlandų imperijos žlugimo, „KLM“, likusi mažoje valstybėje tik su keletu potencialių keleivių, tapo viena iš pirmųjų, pradėjusia naudoti centro sistemą susisiekimui palengvinti.
1919 m. Prancūzijoje pradėti pašto skrydžiai į Maroką. Vėliau 1927 m. buvo išpirktos šios kompanijos akcijos, o ji pati pervadinta į „Aéropostale“ ir tapo pagrindiniu tarptautiniu vežėju. 1933 metais „Aéropostale“ bankrutavo, buvo nacionalizuota, sujungta su keletu kitų kompanijų ir tapo „Air France“.
1923 m. rugsėjo 12 d. Suomijos sostinėje Helsinkyje įkurta „Aero“ O/Y (dabar „Finnair“). Pirmuoju orlaiviu kompanijoje buvo „Junkers F13“ D-335, kurį „Aero“ parsigabeno 1924 m. kovo 14 d. Po savaitės – kovo 20 d. – įvykdytas pirmasis skrydis tarp Helsinkio ir Estijos sostinės Talino.
Vokietijos „Lufthansa“, veiklą pradėjusi 1926 m., skirtingai nei kitos didžiausios to meto oro linijų kompanijos, tapo pagrindine investuotoja į kitas oro linijų kompanijas, esančias ne Europoje. Taip įsikūrė Brazilijos „Varig“ ir Kolumbijos „Avianca“.
1938 m. Lietuvoje įsteigta bendrovė „Lietuvos oro linijos", dviem lėktuvais vykdžiusi skrydžius iš Kauno į Palangą ir Rygą.
Oro linijų raida po II pasaulinio karo
II pasaulinis karas buvo aviacijos pramonės klestėjimo laikas. Karui pasibaigus, numatant keleivinės ir krovininės aviacijos plėtrą, buvo investuojama į naujų civilinių lėktuvų kūrimą, tokių kaip Boeing Stratocruiser, Lockheed Constellation ir Douglas DC-6 (dažniausiai karinių bombonešių, pvz., B-29 pagrindu). XX a. 6 dešimtmetyje Vakarų aviacijos raidą skatino naujų efektyvesnių lėktuvų – De Havilland Comet, Boeing 707, Douglas DC-8 ir Sud Aviation Caravelle – gamyba. Pradėti naudoti pirmieji turbopropeleriniai lėktuvai Vickers Viscount ir Lockheed L-188 Electra. Sovietinio bloko oro linijos pradėjo naudoti lėktuvus Tu-104 ir Tu-124. 8 dešimtmetyje pradėti komerciškai eksploatuoti ypač plataus fiuzeliažo lėktuvai Boeing 747 (pravardžiuojamas Jumbo Jet), McDonnell Douglas DC-10, Lockheed L-1011 ir Airbus A300 paskatino tarptautinių ir tarpžemyninių maršrutų plėtrą. Šie lėktuvai buvo efektyvūs dėl didelio pervežamų keleivių skaičiaus, krovinio masės ir skrydžio ilgio. Siekiant didinti greitį, sukurti viršgarsiniai lėktuvai Concorde (naudotas komerciniams skrydžiams 1976-2003) ir Tu-104 (naudotas 1977-1978). 1978 m. JAV aviacijos rinka pradėta dereguliuoti, sumažinti reikalavimai naujoms, veiklą norinčioms pradėti, oro linijų bendrovėms. Tuo laikotarpiu JAV susikūrė daug naujų bendrovių, tačiau dėl konkurencijos su tradicinėmis bendrovėmis (kurios pradėjo taikyti agresyvią kainodarą ir turėjo didesnius gabenimo pajėgumus) dauguma jų greitai pasitraukė iš rinkos. Tačiau didžiausiais šio proceso laimėtojais tapo keleiviai – sumažėjo kainos, didėjo paklausa ir maršrutų skaičius. 9 dešimtmetyje maždaug 50 % visų keleivių skrydžių buvo atliekama JAV teritorijoje. XX a. pabaigoje JAV rinkoje pradėjo kurtis mažų sąnaudų oro linijų bendrovės, kurios už mažą kainą siūlė keliones be jokių papildomų paslaugų (pirmoji tokį verslo modelį pradėjo taikyti Southwest Airlines). Šios mažų kaštų bendrovės tapo konkurentėmis tiek tradicinėms oro linijoms, tiek ir viena kitai. XX a. dešimtajame dešimtmetyje oro pervežimų rinka liberalizuota ir Europos Sąjungoje. 2007 m. pasirašytas susitarimas, liberalizuosiantis tarpžemyninių pervežimų (tarp JAV ir Europos Sąjungos šalių) rinką.
Valstybinė kontrolė
Daugumoje valstybių įkurtos nacionalinės oro linijų kompanijos, kurias valdo ir kontroliuoja vyriausybė. Net ir pilnai privatizuotų kompanijų ekonomine, politine ir saugumo kontrole gali rūpintis vyriausybės, kurios suinteresuotos, kad nebūtų laisvo prekių ar žmonių judėjimo tarp skirtingų regionų ar valstybinių be tinkamų saugumo priemonių.
Vyriausybės nereguliuojamoje sistemoje, įėjimo į rinką barjerai naujai oro kompanijai yra mažesni, todėl, pavyzdžiui, JAV atsirado šimtai oro linijų kompanijų (kartais net trumpam veiklos periodui). Taip prasidėjo gana arši konkurencija ir vidutiniai mokesčiai nukrito dvidešimt ir daugiau procentų.
Tarptautinė priežiūra ir kontrolė
Įstaigos, kaip kad Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija (International Civil Aviation Organization, ICAO) sukūrė pasaulinius saugumo ir kitus standartus. Dauguma tarptautinių oro linijų skrydžių reguliuojami dvišalių susitarimų tarp tų valstybių, kurių vežėjai aptarnauja atitinkamus skrydžius. Tokio susitarimo pavyzdys – vadinamasis Bermudų susitarimas tarp JAV ir Didžiosios Britanijos po Antrojo pasaulinio karo, kai buvo nurodyta, kurie oro uostai bus naudojami transatlantiniams skrydžiams, o kiekviena vyriausybė gavo teisę paskirti kandidatu operatorius (bendroves), kurios galėtų organizuoti tokius skrydžius.
Verslo ypatybės
Istoriškai, kelionės oru (ir tai užtikrinančių bendrovių veikla) buvo remiamas valstybių, paprastai subsidijomis arba valstybei kontroliuojant pačią bendrovę. Priskaičiavus subsidijas, kurias valstybės suteikė naujų lėktuvų modelių kūrimui bei oro uostų statybai, per visą aviacijos istoriją oro linijų bendrovės uždirbo mažiau, nei išleido.
Ši valstybine parama motyvuojama tuo, kad pozityvūs eksternalitetai (išoriniai poveikiai), tokie kaip didesnis gyventojų mobilumas, yra vertingesni nei mikroekonominiai nuostoliai. Parama aviacijai buvo platesnio politinio konsensuso remti strategines transporto rūšis, pvz., greitkelių ir geležinkelių tiesimą, dalis. Pastaruoju metu aviacijos rinkos liberalizuojamos, oro linijų bendrovės privatizuojamos, kuriasi naujos mažų kaštų bendrovės.
Kainodara
Oro linijų bendrovės bilietus pardavinėja tokia kaina, kuri leistų gauti maksimalų pelną. Ilgainiui oro linijų kainodara tapo itin sudėtinga, šiuo metu ji valdoma kompiuterizuotomis pelno valdymo sistemomis.
Dauguma oro linijų taiko diferencijuotas kainas (tai yra tam tikra kainų diskriminacija), savo paslaugas tuo pat metu pardavinėdamos skirtingiems pirkėjų segmentams skirtingomis kainomis. Bilieto kainą lemia tokie faktoriai kaip dienų, likusių iki skrydžio, skaičius, esamas reiso užpildymas, paklausos tai dienai prognozė, konkurentų tuo metu taikomos kainos, taip pat variacijos priklausomai nuo savaitės dienos ir laiko. Bendrovės paprastai lėktuvą padalina į keletą klasių (pvz., pirmoji, verslo ir ekonominė klasės), o šias – į papildomus segmentus, kiekvienam segmentui taikydamos skirtingą kainą.
Papildomai kainodarą komplikuoja tai, kad dėl bilieto konkuruoja keleiviai, skrendantys skirtingais maršrutais. Pavyzdžiui, keleivis, pirkdamas bilietą iš Vilniaus į Frankfurtą už 200 eurų, konkuruoja su keleiviu, kuris iš Vilniaus skris į Niujorką per Frankfurtą (tuo pačiu lėktuvu) už 1400 eurų. Taigi oro linijų bendrovė turi nuspręsti, kas jai labiau apsimoka – keleivis, mokantis 1400 eurų, ar keleivis, mokantis 200 eurų ir, galbūt, keleivis Frankfurtas-Niujorkas maršturu, sumokėsiantis 1300 eurų. Pardavinėdamos bilietus, oro linijos kasdien atlieka šimtus tūkstančių tokio pobūdžio sprendimų.
XX a. 8 dešimtmečio pabaigoje, atsiradus kompiuterizuotoms rezervacijos sistemoms, oro linijos galėjo greitai pamatyti įvairių kainodaros būdų skirtumus (naudos ir išlaidų analizė) ir greitai į juos reaguoti, todėl daugeliu atvejų kainų diskriminacija artėjo prie idealios (t. y. kai kiekvienas bilietas parduodamas už maksimalią kainą, kurią keleivis pasirengęs sumokėti).
Šiuo metu šitokia sudėtinga kainodara yra aiškiau išreikšta „tradicinėse“ oro linijų bendrovėse. Mažų sąnaudų bendrovės paprastai taiko supaprastintą kainodarą, ir dažnai išvis neparduoda bilietų „su persėdimu“ (o tik atskirus bilietus kiekvienai kelionės daliai).
Prognozuodamos, kad dalis keleivių, rezervavę bilietus, faktiškai rezervuotu reisu neskrenda, oro linijų bendrovės parduoda daugiau bilietų nei lėktuve yra vietų (overbooking). Jei papildomai parduotų bilietų skaičius mažesnis už neatvykusių keleivių skaičių, tuomet visi keleiviai, sumokėję už bilietus, į lėktuvą sutelpa.
Sąnaudos
Oro linijų bendrovės, sukurdamos ir teikdamos savo paslaugas, patiria daug fiksuotųjų (pastoviųjų) ir veiklos išlaidų, tokių kaip išlaidos lėktuvams, varikliams ir dalims, kurui, darbuotojams, IT paslaugoms, pardavimų organizavimui, maitinimui, darbuotojų mokymui, draudimui ir pan. Be to, oro linijos iš dalies veikia kaip mokesčių kitoms įmonėms surinkėjos – visi tokie mokesčiai (pvz., oro uosto mokesčiai), įeinantys į bilieto kainą, oro linijos pervedami įmonei, kuriai jie skirti. Oro linijos taip pat vykdo valstybės įstatymų įgyvendinimą (pvz., jei bendrovė tarptautiniu reisu atgabena keleivį, neturintį reikiamų dokumentų, ji pati privalo savo sąskaita tokį keleivį grąžinti atgal). Taigi didelė dalis už bilietus gautų pajamų atitinka plačiam išorinių paslaugų tiekėjų ratui. Todėl oro linijų bendrovės pelnas ypač priklauso nuo griežtos išlaidų kontrolės.
Turtas ir pinigų srautai
Viena iš didžiausių oro linijų bendrovių išlaidos dalių yra kuras ir tepalai. Oro linijos stengiasi apsisaugoti nuo staigių kuro kainų pokyčių, naudodamosi išvestiniais finansiniais instrumentais.
Kai kuriuose didžiausiuose ir labiausiai apkrautuose oro uostuose, vertingų oro linijų turtu tampa slot (teisė nusileisti ir pakilti lėktuvui tam tikru paros laiku) turėjimas tame oro uoste, šiomis teisėmis oro linijos gali prekiauti tarpusavyje. Slot turėjimas patogiu laiku leidžia pritraukti daugiau mokančių keleivių (pvz., verslininkų), atitinkamai slotai mažiau patogiu laiku, mažesniame ar mažiau patogiame keleiviams oro uoste yra pigesni.
Oro linijų bendradarbiavimas
Bendras kodas (code sharing) yra labiausiai paplitusi oro linijų bendradarbiavimo forma. Tai bendrovių susitarimas, kuris leidžia vienai oro linijai pardavinėti bilietus į kitos oro linijos vykdomą reisą savo vardu ir naudojant savą kodą. Šis metodas leidžia oro linijoms išplėsti veiklą ir pardavinėti savo bilietus į miestus, kurių tos kompanijos reisai nesiekia (pvz., Lietuvos oro linijos FlyLAL pagal bendro kodo sutartį parduoda bilietus į tarpžemyninius KLM reisus iš Amsterdamo, o KLM savo vardu parduoda dalį bilietų Flylal lėktuvo aptarnaujamame reise Vilnius-Amsterdamas). Kadangi bilietai paprastai rezervuojami nurodant išvykimo ir atvykimo miestą (pvz., Vilnius – Čikaga), bendro kodo susitarimai leidžia oro linijoms pateikti daugiau galimų variantų ir taip padidinti bilietų pardavimus. Beveik visos oro linijų bendrovės naudoja bendro kodo susitarimus.
XX a. 10 dešimtmetyje paplito nauja, glaudesnio bendradarbiavimo forma – oro linijų aljansas. Aljansą (pvz., Star alliance, Oneworld, Skyteam) sudariusios bendrovės koordinuoja savo paslaugų keleiviams sistemas (pvz., bendrai naudoja laukimo sales, vykdo bendras dažnų keleivių skatinimo programas), intensyviau taiko bendro kodo principą (kartais net visiems reisams). Siekiant didesnio verslo efektyvumo, gali būti subendrinami ir suderinami paslaugų standartai, tvarkaraščiai, paslaugos, oro uostų paslaugos, taip pat gali būti bendrai perkamas kuras, IT paslaugos (susijungus siekiama padidinti pirkėjo derybinę galią), rečiau – lėktuvai.
Mažų sąnaudų oro linijų bendrovė
thumb|250px|„[[Southwest Airlines“ Boeing 737-300 lėktuvas]]
Mažų sąnaudų oro linijų bendrovė – oro linijų bendrovė, kuri skraidina keleivius už santykinai mažesnę kainą, tačiau neteikdama daugelio paprastai keleiviams teikiamų paslaugų. Šis verslo modelis atsirado JAV, XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje jis paplito Europoje, o vėliau – ir daugelyje kitų pasaulio regionų.
Kūltupiai
Kūltupiai (Oenanthe) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Oro linijų bendrovė
Verslo modelis
Įprastinis mažų kaštų oro linijų bendrovės verslo modelis išsiskiria šiomis savybėmis:
Kūltupiai
Gentyje yra 20 rūšių, iš jų Lietuvoje 3 rūšys.
Oro linijų bendrovė
Verslo modelis
Konkreti mažų kaštų bendrovė nebūtinai turi taikyti visas aukščiau išvardintas priemones.
Krovinių oro linijų bendrovės
Krovinių oro linijų bendrovės – oro linijų bendrovių tipas, kurios specializuojasi transporto ir krovinių gabenimu lėktuvais. Šiuo metu stambiausios krovinių oro linijų bendrovės yra FedEx Express ir UPS Airlines. Kai kurios krovinių oro linijų bendrovės yra įprastų keleivinių oro linijų bendrovių padalinys.
Kūltupiai
Rūšys
Lietuvoje aptinkamos 3 kultupių genties rūšys:
Oro linijų bendrovė
Krovinių oro linijų bendrovės
Krovinių oro linijų bendrovės yra svarbi logistikos pramonės dalis. Lėktuvais visame pasaulyje gabenama daug transporto, prekių, medicinos, maisto ir įvairių pramonės rūšių produktų.
Kūltupiai
Rūšys
Kitos kultupių rūšys, neaptinkamos Lietuvoje:
Virgil Hodge
Virgil Hodge (g. 1983 m. lapkričio 17 d. Bastere) – Sent Kitso ir Nevio lengvaatletė, kuri specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narė. Sent Kitso ir Nevio lengvosios atletikos rekordininkė.
Kūltupiai
Rūšys
Oenanthe leucopyga|thumb|left|230px| [[Sacharinis kūltupis (Oenanthe leucopyga)]]
Virgil Hodge
Sportininkės pirmasis debiutas didžiausio rango varžybose buvo 2003 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate. 200 m distancijos bėgime Hodge savo grupėje liko šešta su 24,17 s rezultatu. Išdalinus papildomus kelialapius į kitą etapą, Hodge nepateko į ketvirtfinalį ir liko su antru geriausiu nepatekusiu rezultatu. 2007 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkė pasiekė pusfinalius. 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkė pirmą sykį pasirodė ne tik 200 m distancijoje, bet ir 100 m sprinte. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininke dalyvavo abiejose sprinto rungtyse, kuriose nepateko į pusfinalius. 2010 m. Hodge atstovavo savo šaliai pasaulio uždarų patalpų čempionate, bet 60 m bėgimo distancijoje ji liko priešpaskutinė savo grupėje.
Oro linijų bendrovė
Krovinių oro linijų bendrovės
Visame pasaulyje naudojami skirtingi lėktuvai krovinių gabenimui. Kai kurios įmonės pirmenybę teikia naujiems lėktuvams, o kai kurios pasikliauja laiko išbandyta technika.
Taip pat skaitykite
Didžiausios oro linijų bendrovės
Ąžuolynė (Jonava)
Ąžuolynė – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Markutiškių.
Lavašas
Lavašas  – minkšta, plona nerauginta duona, gaminama Kaukazo ir Artimųjų Rytų šalyse.
Tradiciškai tešla suminkoma į plokščią blyną ir pašaunama ant įkaitusios krosnies. Gaminamas iš vandens, miltų ir druskos, gali būti dedama sezamo ar aguonų grūdelių. Lavašas neseniai iškeptas būna minkštas, tačiau greitai kietėja ir tampa trapus. Į lavašą sukami kebabai, iš jo daromi sumuštiniai.
Armėnijoje vestuvinių ritualų metu lavašas uždedamas ant jaunavedžių pečių. Tikima, jog tokiu būdu jaunavedžiai užsitarnauja klestinčią ir vaisingą santuoką. 2014 m. lavašo gaminimo procesas ir kultūriniai ritualai Armėnijoje įtraukti į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo objektų sąrašą.
KS Amica Wronki
Vronkų „Amica“ – Lenkijos futbolo klubas iš Vronkų.
Istorija
Iki 2006 metų klubo komanda žaidė Lenkijos Orange Ekstraklasa lygoje, bet po 2006 metais įvykdyto susijungimo su klubu, Vronkose liko tik jaunimo komanda „Amica“, kuri žaidžia Lenkijos žemesnėse lygose.
Riešės šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
'''Riešės šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Didžiosios Riešės kaime, 14 km į šiaurę nuo Vilniaus, 1 km į vakarus nuo Vilniaus-Molėtų kelio. Pavadinta Šv. Stanislovo, kankinio Krokuvos vyskupo, vardu. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.
thumb|left|Priekinis fasadas
Istorija
Ldk Aleksandras Jogailaitis Riešės palivarką su bravoru 1500 m. atidavė Vilniaus kapitulai. Manoma, kad medinę koplyčią Riešėje XVI a. pradžioje pastatė kunigas Martynas iš Dušnikų. XVII a. pabaigoje koplyčią pastatė kapitula. Manoma, kad ji sunyko arba sudegė XVIII a. pradžioje (1744 m. neminima).
Kazimieras Pliateris Kalno Riešės dvare 1776 m. pastatė koplyčią. Pamaldų laikyti atvažiuodavo vienuoliai iš Verkių. Caro valdžia, tvirtindama koplyčių sąrašą, 1878 m. leido Verkių vikarui Riešėje kasdien laikyti pamaldas. Riešės Kalno Riešės dvaro savininkė 1903 m. prašė Vilniaus gubernatoriaus leidimo remontuoti koplyčią, kurioje jau 5 m. nelaikomos pamaldos. 1925 m. įsteigta parapija.
1938–1939 m. parapijiečių rūpesčiu pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Turėjo 'Švč. Mergelės Marijos Vardo' titulą.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, bazilikinis. Šventorius apmūrytas.
Ona Vytautienė
Ona Vytautienė (mirė 1418 m. rugpjūčio 31 d. Trakuose) – Lietuvos didžioji kunigaikštienė, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto pirmoji žmona.
Biografija
Ištekėjo už Vytauto apie 1370 m.
Ona du kartus padėjo savo vyrui Vytautui ypač sunkiomis jo gyvenimo aplinkybėmis: pirmą kartą išvaduodama jį iš Krėvos pilies (1382 m.), kur jam grėsė jo tėvo Kęstučio likimas arba ilgametis kalėjimas, ir antrą kartą (1389 m.) po nepavykusio sąmokslo paimti klasta Vilnių.
Didžioji kunigaikštienė Ona buvo Astravos (1392 m.) ir Salyno (1398 m.) derybų dalyvė. Ji gerai išmanė aukštosios Lietuvos politikos reikalus. Vokiečių ordinas, visuomet turįs tikslių žinių apie Lietuvos visuomeninius ir politinius santykius, labai aukštai vertino didžiosios kunigaikštienės Onos politinį vaidmenį Lietuvoje. Jis įvairiomis dovanomis stengėsi pelnyti jos palankumą, pavyzdžiui, 1408 m. Ordino magistras Ulrichas fon Jungingenas pasiuntė jai muzikos instrumentus − klavikordą ir portatyvą. 1413−1414 m. žiemą ji priėmė flamandų keliautoją ir diplomatą Žilberą de Lanua. Gavęs žinią apie jos mirtį, Vokiečių ordino magistras įsakė atlaikyti už jos vėlę šv. mišias ir vigilijas visose Ordino bažnyčiose.
Ona Vytautienė palaidota Vilniaus katedroje.
Šventosios-Nevėžio kanalas
Šventosios-Nevėžio kanalas (arba Nevėžio kanalas) – 12 km ilgio kanalas tarp Šventosios ir Nevėžio upių Anykščių rajone, besidriekiantis nuo Kavarsko iki Traupio.
Iridis
Pavadinimo kilmė
Daugelis iridžio junginių yra įvairiaspalviai, margi, spalvoti, todėl elementas atitinkamai ir pavadintas (graikiškai iridius - margas kaip vaivorykštė).
Buitkiškiai
Buitkiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Vilniškių, 5 km į pietvakarius nuo Eržvilko ir į pietvakarius nuo pelkės Balandinės.
Šventosios-Nevėžio kanalas
Šventosios vanduo šiuo kanalu kerta Nevėžio baseiną ribojančią takoskyrą, po to srūva į Nevėžį Pienios upeliu.
Rimšės Švč. Trejybės bažnyčia
'''Rimšės Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Rimšės miestelyje, 8 km į rytus nuo Dūkšto, Ilgių ežero pietiniame krante.
Istorija
Iki 1669 m. Feliksas Pacas Rimšėje pastatė koplyčią. 1747 m. pastatyta bažnyčia. Nuo 1749 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Senosios bažnyčios vietoje 1803 m. pastatyta nauja medinė. 1862–1863 m. veikė parapinė mokykla. 1896 m. leista pristatyti zakristiją ir priebažnytį su medinėmis kolonomis.
Šventosios-Nevėžio kanalas
Istorija
Sovietmečiu Panevėžio pramonės įmonėms pritrūkus vandens, nuspręsta Kavarske užtvenkti Šventosios upę bei ant užtvankos pastačius siurblinę pumpuoti vandenį į Nevėžį. Ši upė ir jos intakai ypač nusekdavo vasarą. 1962 m. Nevėžio nuotėkiui padidinti buvo įrengtas Kavarsko tvenkinys. Kanalas buvo iškastas 1961–1963 m. Juo į Nevėžį tekėjo iki 4,5 m³/s vandens. Buvo įrengta ir iki 2000 m. veikė vandens kėlimo stotis – keturi 450 kilovatų galios siurbliai. Dalis Šventosios vandens buvo pakeliama daugiau nei 20 metrų. Perpumpuojamo vandens kiekis priklausė nuo meteorologinių sąlygų konkrečiais metais. Per metus vidutiniškai buvo perpumpuojama 12 500 tūkst. m³ vandens. Įmonių vandens poreikis sudarė apie 20 procentų viso perpumpuojamo vandens, kitą dalį – aplinkosauginis debitas.
Rimšės Švč. Trejybės bažnyčia
Istorija
1925 m. įkurta parapija. Lenkijos valdymo metais Rimšėje veikė „Ryto" draugijos, Šv. Kazimiero draugijos skyriai.
Architektūra
Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Šventosios-Nevėžio kanalas
Istorija
Po nepriklausomybės atgavimo siurblinė Kavarske veikė tik epizodiškai per sausras. LR Vyriausybės 2000 m. birželio 5 d. nutarimu Nr. 642 buvo patvirtinta Nevėžio vandens debito palaikymo programa. Joje buvo pažymėta, kad upės aplinkosauginiam vandens debitui, tinkamai vandens kokybei ir ekosistemų stabilumui užtikrinti, Panevėžio reikmėms tenkinti būtina (sausuoju metų laikotarpiu) papildyti Nevėžio vandens išteklius iš Šventosios upės, panaudojant Kavarsko siurblinę. Programa buvo sudaryta 3 metams.
Pastaruoju metu kanalas apleistas. Pati Šventosios užtvanka buvo išnuomota, nuo 2002 m. čia pradėjo veikti mažoji Kavarsko hidroelektrinė (1 MW galios). Siurblinės priežiūrą vykdžiusi Kavarske registruota įmonė UAB „Šventosios vanduo“ 2004 m. buvo likviduota.
Kanalo darbas
Lietuvos Hidrotechnikos ir melioracijos instituto atlikti tyrimai byloja, kad nuotėkio paskirstymo sistema nebuvo efektyvi, nes:
Nors senkantis Nevėžis – didelė Panevėžio problema, Kavarsko siurblinės paslaugų buvo atsisakyta dėl jos privatizavimo bei neefektyvaus vandens tiekimo kanalu, kuriuo tik maža vandens dalis pasiekdavo Panevėžį. Be to, papildyti vienas upes kitų sąskaita draudžia Europos Sąjungos aplinkos apsaugos direktyvos.
Čilės socialistų partija
Čilės socialistų partija (PSC Partido socialista de Chile) – Čilės kairioji demokratinio socializmo politinė partija.
Istorija
Pirmoji Čilės socialistinė organizacija – Lygybės sąjunga buvo įkurta 1850 m. balandžio 14 d. Santjage Francisko Bilbao, Santjago Arkoso, Chose Zapiolos, Eusebio Lillo, Ambrosio Larečea ir Cecilio Cerdos iniciatyva. 1896 m. buvo įkurta Francisko Bilbao darbininkų partija, 1898 m. gegužės 1 d. surengusi pirmąjį Gegužės Pirmosios minėjimą. 1901 m. ji pasivadino Socialistų partija, buvo priimta programa ir reglamentas (įstatai). 1909 m. buvo įkurta Čilės darbininkų federacija, sujungusi Santjago socialistų grupes. Tačiau 1922 m. ji tapo III Internacionalo nare ir pasivadino Komunistų partija. 1912 m. liepos 4 d. dar buvo įsteigta Socialistų darbininkų partija, o 1919 – anarchistinė Pasaulio industrijos darbininkų sąjunga. Tačiau jos ypatingo vaidmens nevaidino.
1933 m. balandžio 19 d. Čilės socialistų partija (PSC) buvo atkurta, o 1938 m. kartu su kitomis kairiosiomis partijomis sudarė Liaudies frontą. Jo lyderis P. Agyrė Serda 1938–1941 m. buvo Čilės prezidentas. 1941–1946 m. Čilės vyriausybei vadovavo socialistas Ch A. Richas. 1947 m. kariškiai kairiuosius nušalino, prasidėjo represijos. Bet 1956 m. kairiosios partijos vėl susivienijo į Liaudies veikimo frontą. 1969 m. jis buvo reorganizuotas į Liaudies vienybės bloką, o 1970 m. šalies prezidentu buvo išrinktas socialistas Salvadoras Aljendė pradėjęs plačią valstybinio sektoriaus kūrimo programą, atlikęs agrarinę reformą, likvidavęs latifundijas. Tačiau 1973 m. rugsėjo mėn. kariškiai įvykdė valstybės perversmą, nužudė arba ištrėmė kairiųjų lyderius ir įvedė Augusto Pinočeto diktatūrą.
1976 m. PSC Centro komitetas tremtyje nutarė tęsti partijos veiklą. 1982 m. buvo įkurtas daugelį socialistų suvienijęs Laikinasis komitetas tremtyje, kuriam pavyko organizuoti veiklą ir šalyje. 1983 m. įvyko visuotinis streikas. 1985 m. buvo įkurtas demokratinis frontas Concertación Democratica. Bet tik 1989 m. gruodžio 27 d. Patricijui Aylvinui laimėjus prezidento rinkimus Čilėje prasidėjo demokratizacijos procesas.
1993 m. rinkimuose socialistai gavo 16 vietų parlamente ir 5 senate. 1997 m. parlamento rinkimuose PSC gavo 11,1 % balsų (11 vietų parlamente ir 4 senate), 2001 m. – 10 % balsų – 12 vietų parlamente ir 5 vietas senate. Ir nors 2002 m. partija buvo apkaltinta korupcija, 2003 m. kovo mėn. prezidentu išrinktas socialistas Rikardas Lagosas Eskobaras.
2005–2006 m. rinkimuose Čilės prezidente tapo pirmoji moteris – 54 m. gydytoja Mišelė Bašelė, diktatūros metais netekusi tėvo ir mylimojo, pati kankinta Pinočeto kalėjime. Kartu su pirmuoju turu vykusiuose parlamento rinkimuose PSC gavo 10 vietų parlamento 120 vietų žemuosiuose rūmuose, o kartu su koalicijos Concertacion de Partidos por la Democracia partneriais (Čilės krikščionių demokratų partija, Čilės partija už demokratiją ir Čilės radikali socialdemokratinė partija) – laimėjo 62 vietų daugumą. 38 vietų Senato rinkimuose koalicijai atiteko 20 vietų.
Struktūra
1996 m. atsisakyta bet kokių sąsajų su marksizmu. Pagal PSC statutą, priimtą 2000 m., partijos struktūra federalinė – komunalinė, veikla koordinuojama provincijose ir regionuose. Centro komitetą sudaro 60 narių, deleguotų iš regionų ir 30 narių, ištrinktų suvažiavime. Centro komitetas sudaro 9 narių Nacionalinį sekretoriatą. Vykdomasis organas – 26 narių Politinė komisija.
SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.
Pilkoji tauriabudė
Pilkoji tauriabudė  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, tauriabudžių (Clitocybe) genties grybų rūšis.
Spygliuočių, mišrieji miškai, krūmokšniai, tarp žolių. Vasara (retai), ruduo (dažniau antroje pusėje). Vaisiakūniai pelenų spalvos, stamboki, aštraus puvėsių, miltų kvapo.
Būdingi požymiai: senos kepurėlės apsinešusios, baltai mūsuotos, lyg miltuotos.
Auga grupelėmis. Valgomas, vokiečių mikologų giriama. Dažna. Naudingas miškui – aktyviai ardo paklotę.
Labai panaši į Aleksandro tauriabudę, bet skiriasi pelenų spalvos vaisiakūniais, nemalonaus kvapo trama, ilgesniu, kietesniu kotu.
Devonas (grafystė)
Devonas  – didelė grafystė Pietvakarių Anglijoje, kartais vadinama Devonšyru. Grafystė ribojasi su Kornvaliu vakaruose ir Dorsetu bei Somersetu rytuose. Pietinę pakrantę skalauja Lamanšo sąsiauris, o šiaurinę Bristolio įlanka. Devono vardas kilo iš Dumnonijos valstybės, kurią kadaise apgyvendino keltai.
Devonas ketvirta pagal užimamą plotą grafystė Anglijoje. Jos plotas yra 6 707 km². 2011 m. duomenimis, grafystėje gyvena 1 133 472 gyventojai, o tai yra vienuolikta pagal dydį grafystė. Administracinis grafystės centras yra Ekseteris, o Plimutas yra didžiausias miestas Devone. Devonas vienintelė Anglijos grafystė turinti dvi pakrantes – šiaurės ir pietų.
2006 m. Vakarų Devono kasyklų kraštovaizdis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, taip pat ir kitos gamtinės vietovės. Devone yra Dartmūras, kuris užima 954 km² plotą. O Dorseto ir Rytų Devono Pakrančių pavadinimai bendrai vadinami Juros periodo krantu.
Bagdado baterija
Bagdado baterija arba partų baterija – neįprastas Partų ar Sasanidų laikotarpio archeologinis radinys, rastas 1936 m. Chudžut Rabu kaime (netoli Bagdado), Irake. Plačiau žinomas tapo dėka Irako nacionalinio muziejaus direktoriaus Vilhelmo Kionigo (Wilhelm König).
Radinį sudaro terakotinis 130 mm aukščio ąsotis, kurio viduje yra varinis cilindras, į jį įtaisytas geležinis strypas, o kaklelis užlietas bitumu. Radinio paskirtis nėra aiški – profesorius Kionigas teigė, kad tai galvaninis elementas, kuris, užpiltas rūgštimi, galbūt buvo naudojamas aukso ar sidabro galvanizacijai. Jei tai tiesa, Bagdado baterija būtų pirmoji žinoma baterija, ir lenktų Alesandro Voltos elektrocheminę bateriją daugiau nei tūkstantmečiu.
Šiaurės Karolinos universiteto profesorius Dž. Perčinskis sukonstravo Bagdado baterijos kopiją ir su ja išgavo 0,5 V įtampą. Egiptologas Arne Egebrechtas panaudojęs 10 tokių baterijų padengė Ozirio statulėlę aukso sluoksniu. Jis tuo siekė įrodyti, kad jau egiptiečiai žinojo apie galvanizaciją. Vėliau įvairūs mokslininkai ir mėgėjai su tokio tipo baterijomis išgaudavo nuo 0,8 iki 2 V įtampą. Tiesa, manoma, kad gauta įtampa galėjo būti naudojama nebūtinai galvanizacijai, bet, pvz., medicininėms ar religinėms reikmėms.
Žunevas
Žunevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Apriorizmas
Apriorizmas – socialinių ir ekonominių reiškinių aiškinimo metodas, teigiantis, kad tam tikros žinios egzistuoja nepriklausomai nuo patyrimo ir yra logiškai pirmesnės už patyrimą.
Apriorizmas yra vienas iš prakseologijos ir ekonomikos mokslo metodų.
Ekonomikos teorijoje reiškiniai nagrinėjami nepriklausomai nuo to, ar jie kada nors vyko, vyksta ar vyks realioje tikrovėje, t. y. aprioriškai. Šiuo požiūriu ekonomika yra artimesnė logikos mokslams, matematikos teorijai, Euklido geometrijos postulatams, o ne konkrečius įvykius nagrinėjančiai istorijai ar geografijai.
Katherine Heigl
Katherine Marie Heigl (g. 1978 m. lapkričio 24 d. Vašingtonas) – Emmy apdovanota amerikiečių aktorė.
Geriausiai žinoma iš serialų Roswell ir Grei anatomija bei filmų Knocked Up ir 27 suknelės.
Vaigauskas
Vaigauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vaigauskienė (ištekėjusi moteris) ir Vaigauskaitė (mergautinė pavardė).
Ąžuolynė (Kelmė)
Ąžuolynė – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kražių, prie vieškelio. Šalia kaimo dunkso Šventragių miškas, pasižymintis senais ąžuolais. Prie Ąžuolynės prasideda Ančios upė.
Adam Sandler
Adam Sandler (g. 1966 m. rugsėjo 9 d. Brukline, Niujorke) – JAV aktorius, komediantas.
Biografija
Adam Richard Sandler gimė 1966 m. rugsėjo 9 d. Brukline, Niujorke, žydų šeimoje, kuri buvo emigravusi iš Lietuvos. Adamas buvo klasės juokdarys ir jam grėsė būti išmestam iš mokyklos. Adamo brolis jam pasiūlė pabandyti laimę Bostone esančiame komediantų klube, per naujokų vakarą. Jam sekėsi gerai, bet per blogus savo pasirodymus jis pradėdavo mikčioti, todėl brolis jam pasiūlė dainuoti. Dvejodamas dėl savo ateities jis nusprendė mokytis Niujorko universitete dailės bakalauro. Tuo pat metu jis vis dar vaidindavo komedijų klubuose, įtraukęs į repertuarą juokingas daineles, kad užgoštų mikčiojimą. Po šių dainelių Adamas buvo keliolika kartų pakviestas vaidinti „The Crosby Show“ laidoje, po kurios persikėlė dirbti į „Saturday Night Live“ laidą. Pirmaisiais metais dirbo už kadro, rašydamas scenarijus, bet po vienerių metų jis tapo 90-ųjų metų trijulės dalimi, kurią sudarė Chris Farley, David Spade ir jis.
Pamatęs, kad išėjusiems iš SNL laidos sekasi įsilieti į filmus, jis pasielgė taip pat ir 1989 m. gavo vaidmenį mažo biudžeto filme „Going Overboard“, kuriame gavo pagrindinį vaidmenį. 1991 m. jis gavo mažesnį vaidmenį filme „Shakes the Clown“, taip pat įsimintiną vaidmenį filme „Kiaušingalviai“. Nuo 1995 m. Adamas Sandler’is pradėjo vaidinti pagrindinius vaidmenis filmuose „Billy Madison“, „Happy Gilmore“, „The Wedding Singer“, „The Waterboy“. Jis taip pat buvo scenarijaus rašytojas ir prodiuseris filmuose „Billy Madison“, „Happy Gilmore“, „The Wedding Singer“, „Little Nicky“ ir t. t.
Apdovanojimai
Vaikų pasirinkimo apdovanojimas
MTV filmų apdovanojimas
Žmonių pasirinkimo apdovanojimas (JAV)
Auksinės avietės apdovanojimas
Paauglių pasirinkimo apdovanojimas
Apmokestinimo principai
Lietuva
Lietuvoje principus įtvirtina LR mokesčių administravimo įstatymas. Apmokestinimo principai: neutralumas, teisingumas, lygybė, aiškumas, viešumas ir administravimo veiksmingumas.
Mokesčių neutralumas reiškia, kad mokesčiai skirti surinkti valstybės biudžeto pajamas, tad jiems neturi būti taikomos išimtys ir lengvatos, o apmokestinimo taisyklės neturi iškreipti konkurencijos sąlygų.
Mokesčių teisingumas suprantamas kaip proporcingas gaunamų pajamų apmokestinimas (vadinamasis horizontalusis teisingumas) arba kaip mokėjimo pajėgumo principo įgyvendinimas (vadinamasis vertikalusis teisingumas).
Viešumo principas reikalauja, kad mokesčius reglamentuojantys teisės aktai prieš juos priimant būtų apsvarstomi viešai, priimami suteikiant mokesčių mokėtojams pakankamai laiko pasiruošti daryti pakeitimus.
Administravimo veiksmingumo principas reikalauja, kad mokesčių mokėjimas būtų kuo pigesnis mokesčių mokėtojui, o valstybės pajamos būtų gaunamos kuo mažesnėmis mokesčių administravimo sąnaudomis.
Vėliau įstatymo buvo įtvirtinti lygybės, teisingumo, visuotinio privalomumo, aiškumo, turinio viršenybės prieš formą principai. Pastarasis principas suteikė mokesčių administratoriui teisę nustatant mokesčio bazę taikyti vertinamuosius, o ne formaliuosius kriterijus.
Mongolijos Liaudies Respublika
Mongolijos Liaudies Respublika – komunistinė respublika Centrinėje Azijoje, egzistavusi tarp 1924 ir 1992 m. Valdoma Mongolijos liaudies revoliucinės partijos narių, išliko lojali Sovietų Sąjungai visą savo gyvavimo istoriją.
Anykščių miesto stadionas
Stadiono tribūnose yra 500 vietų žiūrovams. Čia namų rungtynes žaidžia futbolo sporto klubas FSK Anykščiai.
Istorija
Dabartinis Anykščių miesto stadionas pradėtas tvarkyti apie 1948 m. Iki tol Anykščių jaunimas žaisdavo ant Siekano kalno, už Janydžių. Stadione aikštė buvo įrengiama padedant miestiečiams, moksleiviams, aplinkiniams ūkininkams.
2018 m. po stadiono atnaujinimo tribūnų talpa išplėsta iki 500 vietų.
Isaac Asimov
Aizekas Azimovas (, ; 1920 m. sausio 2 d. – 1992 m. balandžio 6 d.) – JAV rašytojas fantastas, mokslo populiarintojas, pagal profesiją biochemikas.
Biografija
A. Azimovas gimė 1920 m. sausio 2 d. Petrovičių miestelyje, Mogiliovo gubernijoje Baltarusijoje (nuo 1929 m. miestelis priklauso Smolensko sričiai, Rusijai) žydų šeimoje. Rašytojo tėvai – Anna Rachel Berman-Asimov (1895–1973) ir Judah Asimov (1896–1969) – pagal profesiją buvo malūnininkais. Vardą davė velionio senelio Isaac Berman (1850–1901) iš motinos pusės garbei. Pats A. Azimovas teigė, kad pirminė šeimos pavardė buvo „Osimov“, tačiau visi giminaičiai likę Rusijoje nešioja Asimov pavardę.
Pasak paties Azimovo, vaikystėje šeimoje bendravo tik jidiš kalba, o rusų kalba bendraujama nebuvo. 1923 m. kartu su tėvais išvyko į JAV, įsikūrė Brukline, kur po kelerių metų atidarė konditerijos parduotuvę. A. Azimovo tėvo ir motinos giminės pasiliko Tarybų Sąjungoje.
Būdamas 5 metų A. Azimovas pradėjo lankyti mokyklą. Jam reikėjo eiti į mokyklą tik nuo 6 metų, tačiau motina pakeitė jo gimimo dieną į 1919 m. rugsėjo 7 d., kad galėtų leisti metais anksčiau. 1935 m. baigęs 10 klasių, penkiolikmetis A. Azimovas įstojo į Seth Low Junior College, tačiau po metų šis koledžas buvo uždarytas. Po to įstojo į Kolumbijos universiteto chemijos fakultetą Niujorke. Čia 1939 m. gavo bakalauro laipsnį, o 1941 m. – magistro ir įstojo į doktorantūrą. Tačiau 1942 m. išvyko į Filadelfiją dirbti chemiku laivų statykloje aptarnavusioje armiją. Kartu su juo dirbo ir kitas rašytojas fantastas Robertas Heinlainas.
Nuo 1945 spalio iki 1946 m. liepos A. Azimovas tarnavo JAV armijoje. Po tarnybos grįžo į Niujorką ir tęsė mokslus. 1948 m. baigė doktorantūrą ir jam buvo suteiktas mokslo daktaro laipsnis. Toliau tobulinosi podaktarinėse studijose kaip biochemikas. 1949 m. įsidarbino dėstytoju Bostono universiteto medicinos fakultete, kur 1951 m. gruodžio mėnesį tapo profesoriumi asistentu, o 1955 m. – asociuotu profesoriumi. 1958 m. universitetas nustojo jam mokėti algą, tačiau formaliai paliko pareigas. Tuo metu A. Azimovo uždarbis iš rašymo jau viršijo jo universitetinę algą. 1979 m. jam suteiktas tikro profesoriaus vardas.
thumb|kairėje|160px|Lietuviškas „Fondo“ leidimas. 1970 m. A. Azimovas nutraukė santykius su žmona ir ėmė gyventi su Džanet Opal Džepson, su kuria susipažino bankete dar 1959 m. Oficialiai su žmona išsiskyrė 1973 m. lapkričio 16 d., o su Džanet susituokė lapkričio 30 d. Šioje santuokoje vaikų nesusilaukė.
Kūryba
Parašė ir išleido apie 500 knygų. 1939 m. parašė pirmąjį fantastinį apsakymą „Įkalinti prie Vestos“ (Marooned off Vesta). Apsakymas „Užslinks naktis“ (Nightfall 1940 m., lietuvių kalba 1991 m.) laikomas geriausiu fantastinės literatūros apsakymu. Apsakyme „Robis“ (1940 m., lietuvių k. 1966 m.) suformulavo 3 dėsnius, tapusius robotų moralės kodeksu.
Sukūrė romanų ciklą „Fondas“ (Foundation 7 t. 1951–1992 m., liet. 3 t. – „Fondas“ 1994 m., t. 2 „Antrasis Fondas“, t. 3 „Fondas ir Imperija“, abu 1999 m.). Romane „Amžinybės pabaiga“ (The End of Eternity 1955 m., liet. 1996 m.) parodė mėginimus tvarkyti žmonijos istoriją pasitelkus laiko keliones. Romane „Net patys dievai“ (The Gods Themselves 1972 m., liet. 1981 m.) – neriboto energijos importo iš alternatyvaus pasaulio padarinius. Lietuvių kalba išleistas apsakymų rinkinys „Aš, robotas“ (1966 m.), romanai „Plieno urvai“ (1994 m.), „Akmenėlis danguje“ (2000 m.), „Kosmoso upės“ (2002 m.).
Parašė kūrinių vaikams, kriminalinių apysakų. Pažymėtinas ciklas „Juodųjų našlių istorijos“ (Tales of the Black Widowers 1974 m.). Jis yra daugelio mokslo populiarinimo knygų autorius, tarp kurių „Cheminiai gyvybės agentai“ (The Chemicals of Life 1954 m., liet. 1961 m.), „Žvilgsnis nuo aukštumos“ (View From a Height 1964 m., liet. 1971 m.), „Biblijos vadovas“, „Šiaurės Amerikos istorija“ (4 t.).
1977 m. pradėjo leisti žurnalą „Isaac Asimov’s Science Fiction Magazine“ (dabar „Asimov’s Science Fiction“).
Iraklis Abašidzė
Iraklis Abašidzė (, 1909 m. lapkričio 29 d. Chonis, Kutaisio rajonas – 1992 m. sausio 14 d.) – gruzinų poetas, vertėjas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Nuo 1988 m. priešingai savo politinės poezijos idealams palaikė Gruzijos nepriklausomybės siekį, buvo komandos, kuriai vadovavo Zviadas Gamsachurdija, narys. Iraklio Abašidzės laidotuvės virto antirusiška demonstracija.
Kūryba
Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1928 m. Kūrybai būdinga lyriškumas, romantizmas, giedra nuotaika. Vertingiausia kūrybos dalis – peizažiniai eilėraščiai. Juose aukštino gimtojo krašto gamtos grožį, istorinę praeitį, reiškė patriotinius jausmus. Parašė eilėraščių apie Tbilisį.
Svarbiausi poezijos rinkiniai:
Jonas Statkus (1904)
Jonas Stacevičius-Statkus (1904 m. vasario 10 d. Gakūnuose, Subačiaus valsčius, Panevėžio apskritis – 1941 m. Maskvos Butyrkų kalėjime) – Lietuvos saugumo tarnybos vadovas.
Iraklis Abašidzė
Kūryba
Lietuvių kalba išleistas jo eilėraščių rinkinys „Poezija“ (1966 m.)
Jonas Statkus (1904)
Biografija
Studijavo teisės mokslus Prancūzijoje. Nuo 1925 m. iki 1928 m. dirbo Lietuvos pasienio policijoje. Nuo 1928 m. iki 1931 m. balandžio 2 d. vadovavo Vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės policijos I (Politiniam) skyriui. Nuo 1931 m. balandžio 2 d. iki 1933 m. buvo Lietuvos Kriminalinės policijos valdybos direktorius, o nuo 1933 m. iki 1934 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos Valstybės saugumo departamento direktorius. Vadovaudamas VSD, tęsė ankstesnių vadovų pradėtą bendradarbiavimą su Latvijos ir Estijos specialiosiomis tarnybomis. Buvo apdovanotas Estijos Erelio ordinu. 1934–1938 m. gyveno Paryžiuje. 1939–1940 m. Tautininkų sąjungos generalinis sekretorius.
1940 m. liepos 6 d. (kitais duomenimis – 1940 m. liepos 11 d.) drauge su Augustinu Povilaičiu ir gen. Kaziu Skuču rusų okupacinės valdžios suimtas, 1940 m. liepos 23 d. išvežtas į Maskvos Lubiankos kalėjimą, vėliau kalintas Butyrkų kalėjime. Sušaudytas 1941 m. Butyrkų kalėjime. Palaidojimo vieta nežinoma. Galima spėti, kad palaikai buvo užkasti Maskvos Butovo poligone, kur buvo užkasami sušaudytieji.