cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oinopionas
Meropę įsimylėjo Orionas, bet Oinopionas nenorėjo vestuvių. Orionas išprievartavo Meropę. Keršydamas Oinopionas nugirdė Orioną ir išdūrė jam akis bei išmetė jas į jūrą. Hefaistas pasigailėjo aklo Oriono ir davė jam vedlį berniuką Kedalioną. Berniukas nuvedė Orioną į rytus, kur kylanti saulė grąžino Orionui regėjimą. Tada Orionas nusprendė užmušti Oinopioną, bet Hefaistas pastatė karaliui požemius. Orionas negalėjo rasti karaliaus ir nuvyko į Delą, kur jį užmušė Artemidė.
Rui Bandeira
Vėlesniais metais Bandeira toliau vystė savo karjerą tik Portugalijoje. Atlikėjas iki šiol išleido aštuonis albumus, paskutinis – „Um dia vais voltar“, išleistas 2010 metais.
Antro rango komandarmas
Antro rango komandarmas  – TSRS 1935–1940 m. egzistavęs karinis laipsnis, analogiškas dabartiniam generolui pulkininkui. Antro rango komandarmas vyresnis už komkorą (generolą leitenantą), žemesnis už pirmo rango komandarmą (armijos generolą). Vėliau, keičiant karinių laipsnių sistemą ir panaikinus komandarmų laipsnį, antro rango komandarmai buvo pervadinti generolais pulkininkais.
Žodis командарм yra pavadinimo командующий армией 'vadovaujantis armijai' santrumpa. Antro rango komandarmai paprastai vadovaudavo armijoms.
Atskyrio ženklai
Antro rango komandarmo atskyrio ženklai buvo du:
Kita komandarmas prasmė
Žodis komandarmas Rusijoje (anksčiau – TSRS) taip pat reiškia tiesiog armijos vadą, nepriklausomai nuo jo laipsnio.
Podlažniai
Podlažniai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Supraslio ir apie 25 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Sokoldos upė. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vytautas Janonis
Vytautas Janonis (g. 1948 m. liepos 18 d. Kaune) – architektas, Lietuvos ir Druskininkų politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1991 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1995–1997 m. Druskininkų miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Marytė, vaikai Rimantas, Rūta.
Napoleonas Riauba
Napoleonas Riauba (1860 m. Dieveniškėse, Rusijos imperija – 1929 m. gruodžio 11 d. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – žurnalistas, teatro kritikas, rašytojas, kraštotyrininkas.
Biografija
Gimė 1860 m. Dieveniškėse. Baigęs gimnaziją Vilniuje išvyko mokytis teisę į Varšuvos universitetą. 1890 m. buvo vienas iš slaptos švietimo draugijos įkūrėjų. 1895 m. grįžo į Vilnių, kur rašė straipsnius į įvairius žurnalus ir laikraščius. Nuo 1905 m. dirbo laikraščio Kurier Litewski redakcijoje. 1909 m. išleido pirmąjį kelionių vadovą po Lietuvą ir Baltarusiją Przewodnik po Litwie i Białejrusi. . Napoleonas Riauba su savo draugais menininkais nuo 1897 metų Vilniuje, Antakalnyje prie Neries pagal tradicinius papročius rengdavo Rasų šventę, kurią vadindavo Vainikais. Apie tai kartu su Lucjanu Uziembla išleido knygelę „Wianki“. Parašė du romanus, 1896 m. Stryjowa spuścizna, o po penkerių metų Żyrowisko litewskie. Mirė 1929 m. gruodžio 11 d. Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse. Sūnus Mykolas Riauba dailininkas.
195 m. pr. m. e.
'''195 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jugra
Jugra  – istorinė sritis dabartinėje Rusijoje – Šiaurės Urale, už Pečioros upės, kurioje gyveno chantų gentys ir iš dalies – mansių gentys. Pavadinimas Jugra naudotas rusiškuose šaltiniuose XII–XVII a.
Geografija
Jugra buvo ryčiausias naugardiečiams žinomas regionas, labai neapibrėžtomis ribomis, į rytus nuo Pečioros. Tai vakariausias Sibiro regionas, prisiglaudęs prie rytinių Uralo kalnų. Į vakarus nuo jos buvo istorinė Pečioros žemė (šiaurėje) ir Didžioji Permė (pietvakariuose). Jugra geografiškai sutapo su Obės baseinu – milžiniškomis pelkingomis lygumomis Vakarų Sibiro lygumoje.
Istorija
Nuo XII a. pabaigos iki maždaug 1470 m. Jugra buvo Naugardo respublikai pavaldus kraštas, kur Novgorodas nereguliariai rinkdavo duoklę, kurią turėdavo mokėti kailiais, žuvimi, vėplių iltimis ir kt.
XIV a. Novgorode buvo susidariusi korporacija „Jugorščina“ (Югорщина), kurios nariai Jugroje prekiavo bei rinko duoklę. Žinoma, kad nuo XII a. pabaigos Jugros gentys, susijungusios į smulkias kunigaikštystes, iki XV a. retkarčiais sukildavo, Stambiausias sukilimas buvo 1445 m.
XIV a. pabaigoje į kovą su Didžiuoju Novgorodu dėl šiaurės ir šiaurės vakarų žemių (ir Jugros taip pat) stojo Maskvos didžioji kunigaikštystė. Nuo XV a. antros pusės, po 1465, 1783 ir ypač 1499–1500 m. karo žygių Jugra imama vis labiau įtraukti į centralizuotą Maskvos valstybę. Daugelis pusiau nepriklausomų chantų ir mansių kunigaikštysčių XVI a. pabaigoje jau buvo panaikintos, paskutinės – XVII a. 5-ąjį dešimtmetį. Istoriniuose dokumentuose žodis Jugra paskutinį kartą minimas 1606 m.
Jugra toponimuose
Jugros pavadinimas išlikęs kai kuriuose Šiaurės Rusijos pavadinimuose. Pvz., yra sąsiauris Jugorskij Šar ( 'Jugros sąsiauris'), Jugros pusiasalis.
Lietuvos teisės institutas
Teisės institutas - valstybės mokslo įstaiga, tirianti Lietuvos teisę ir Lietuvos teisinę sistemą. Pagrindinis veiklos tikslas - kurti mokslinius pagrindus teisinei sistemai tobulinti. Pagrindinė veiklos sritis – moksliniai tyrimai.
Istorija
Po Nepriklausomybės atkūrimo pradėta sovietiniais metais įsteigto Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto (TEI) reorganizacija.
1991 m. lapkričio 23 d. įsteigtas Teisės institutas (įsteigė LR teisingumo ministerija LRV pavedimu, atsižvelgdama į būtinumą koordinuoti teisės sistemos ir teisinių institucijų reformą, derinti ją su vykdoma Respublikoje ekonomine ir socialine pertvarka.
Nuo 1991 m. lapkričio 30 d. buvo nutraukta Valstybinės teisinės informacijos departamento prie Teisingumo ministerijos veikla (Departamento darbuotojų atleidimo, lėšų, patalpų ir kito turto perdavimo Teisės institutui klausimus sprendė likvidacinė komisija). Institute įkurti 3 specializuoti skyriai:
1993 m. Teisinės informacijos skyriaus funkcijos perduotos naujai įsteigtam specializuotam LR TM centrui (tai buvo Teisinės informacijos centras prie LR TM). Vėliau Institute pradėjo veikti biblioteka, buvo net 4 specializuoti skyriai:
Greta mokslo taikomosios veiklos plėtota ir teorinė kryptis - teisės istorija (teisės šaltiniai), teisinė mintis.
Nuo 1993 m. leidžia mokslo žurnalą „Teisės problemos“.
1995 m. parengtas istorinių teisės aktų rinkinys „Lietuvos valstybės teisės aktai“ (išleistas 1996 m.).
2002 m. baigtas leisti Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras (ats. red. K. Jovaišas).
Dabartis
TI yra tik 2 tyrimų kryptys - viešoji teisė ir kriminologija. Orientacija į taikomuosius darbus. Lyginant su kitais Lietuvos mokslo institutais, per mažai diferencijuotos tyrimų kryptys (vos 2).
2005–2008 m. Institute atlikti 52 tyrimai įvairiais teisiniais bei kriminologiniais klausimais (iš jų 38 nacionaliniai ir 14 tarptautinių).
2008 m. TI buvo 35 (2009 m. spalio mėn. - 33 ) darbuotojai: 21 tyrėjas (iš jų 18 dirba visu etatu) ir 14 mokslininkų (iš jų 11 – visu etatu). 3 tyrėjai (iš jų 2 mokslininkai) yra vaiko priežiūros atostogose. 8 tyrėjai dėsto Vilniaus ir Mykolo Romerio universitetuose. Dalykiniu pagrindu tyrėjai pasiskirstę į 3 tyrimų - Kriminologinių (vedėja - Svetlana Justickaja), Baudžiamosios justicijos, Teisinės sistemos - skyrius ir 1 sektorių (Vaikų ir jaunimo teisės). TI save laiko Lietuvos teisinės sistemos reformos mokslinių pagrindų rengėju bei pagrindiniu LR Seimo, LR Vyriausybės ir LR Konstitucinio Teismo ekspertu teisės mokslo ir kriminologijos klausimais.
Administracija
Skyriai (sektoriai) ir jų vedėjai:
Mokslininkai
Institute dirbo teisininkai (dabar - profesoriai):
Kiti teisininkai:
Andrius Račkauskas
Andrius Račkauskas (g. 1976 m. gegužės 13 d.) – Šiaulių politikas ir visuomeninis veikėjas.
Biografija
Andrius Račkauskas gimė 1976 m. gegužės 13 d. Šiaulių inteligentų Irenijaus Račkausko ir Janinos Račkauskienės šeimoje. Mokėsi Šiaulių 8-ojoje vidurinėje mokykloje (dabar „Salduvės“ progimnazija). 1994 m. įgijo vidurinį išsilavinimą. Tais pačiais metais įstojo į Šiaulių aukštesniąją technikos mokyklą ir 1997 m. ją baigė įgydamas buhalterio specialybę. 2003–2004 m. mokėsi išlyginamųjų buhalterinės apskaitos specialybės studijų Šiaulių kolegijoje ir įgijo aukštąjį išsilavinimą.
2000 m. prisijungė prie Mindaugo Murzos kuriamos Lietuvių Nacionalsocialinės Partijos. Buvo šios partijos steigėjų iniciatyvinės grupės narys ir valdybos narys. 2002 m. kartu su visa Lietuvių Nacionalsocialine partija susijungė su Lietuvos Nacionaldemokratų partija, tapo Šiaulių skyriaus valdybos nariu bei kandidatu į Šiaulių miesto savivaldybės tarybą. 2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Dirbo Nacionaldarbininkų frakcijoje, Finansų ir ekonomikos komitete.
2005 m. birželio 10 d. atsistatydinus iš LNDP Šiaulių sk. pirmininko pareigų Žilvinui Razminui, tapo Šiaulių skyriaus vadovu. 2006 m. gruodžio 21 d. atsistatydinus iš LNDP Pirmininko pareigų Mindaugui Murzai, tapo laikinai einančiu LNDP pirmininko pareigas. Nuo 2007 m. birželio 17 d. iki 2009 m. sausio 27 d. LNDP vyr. iždininkas. 2008 m. dalyvavo steigiant Lietuvių Tautinį Centrą (LTC), šiuo metu dalyvauja jo veikloje.
2011 m. vasario 27 d. Lietuvos Centro Partijos Šiaulių skyriaus rinkiminiame saraše nesėkmingai dalyvavo Šiaulių miesto savivaldybės tarybos rinkimuose.
2011 m. buvo vienu iš liudininkų bendražygio M. Murzos ir maskvietės Zlatos Rapovos vestuvių ceremonijoje, vykusioje Tauragės rajone pagal baltų papročius prie aukurų, su žiedais, vadovaujant vaidiloms.
2012 m. gegužės 22 d. LR ryšių reguliavimo tarnyboje išlaikė B klasės kvalifikacinį egzaminą ir gavo leidimą dirbti radijošaukiniu LY3AR. 2013-2014 m. Lietuvos Respublikos Ultratrumpų bangų čempionatuose, dažnuminės moduliacijos (FM) pogrupyje, tris kartus laimėjo 1-ąsias vietas (2013 m., 2014 m. ir 2016 m.).
Vedęs. Žmona Aurelija. Sūnus Vykintas.
Cake
Cake (rašoma CAKE) – amerikiečių alternatyviojo roko grupė iš Sakramento, susiformavusi 1991 m. Grupė debiutinį albumą „Motorcade of Generosity“ išleido 1994 m. vasarį. 2011 m. sausį išleistas albumas „Showroom of Compassion“ buvo pirmasis grupės darbas, pasiekės JAV „Billboard 200“ reitingo viršūnę. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi šešis studijinius albumus.
Purvėnai (Mažeikiai)
Purvėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio, 12 km į rytus nuo Mažeikių ir 9 km į pietus nuo Laižuvos. Pietiniu pakraščiu teka Purvas (Ašvos intakas). Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, kapinaitės, už 2 km – saugomas Storasis Gargždų ąžuolas.
Podsokolda
Podsokolda  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Supraslio ir apie 12 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
196 m. pr. m. e.
'''196 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pajanas
Pajanas („džiaugsmas“ arba „triumfas“) – graikų mitologijoje dievų gydytojas arba vienas iš Apolono epitetų, susijusių su jo gydymo galiomis. Nėra tiksliai žinoma, ar jis buvo atskiras dievas ar vienas iš Apolonų aspektų. Homeras palieka ši klausimą neatsakytą. Hesiodas aiškiai išskyria dvi dievybes, vėlesnėje poezijoje Pajanas minimas kaip atskiras sveikatos dievas.
Pajanas išgydė Hadą ir Arėją.
Pajanui buvo kuriami himnai peanai, analogiškai himnai buvo kuriami Apolonui ir kitiems dievams: Dionisui, Helijui, Asklepijui. Peanai buvo giedami nuo 4 amžiaus, dėkojant ar prašant apsaugos nuo ligų ir nelaimių. Jie taip pat giedami prieš mūšį pergalei pasiekti, siejant Apolono pergalę prieš drakoną Pitoną ir Pajaną.
Pačių garsiausių peanų autoriai buvo Bachilidas ir Pindaras.
1591 m.
1591 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Smulkiaputis pienas
right|thumb|Gerai paruoštas kaitintas smulkiaputis pienas, laikomas idealiu puošti kavą naudojant latte art. Smulkiaputis pienas, pieno mikroputa  – pienas, suputintas specialiu espreso kavavirės priedu. Ši mikroputa naudojama gaminant kai kurių variantų kavą, ypač puošiamą latte art.
Kitoks pieno putos variantas yra paprastos putos, vadinamos 'stambiaburbulės putos' arba  'sausosios putos'. Ši putų rūšis vadinama sausa, kadangi didelę dalį jų tūrio dėl didelių burbuliukų sudaro oras. Tokios putos naudojamos darant kapučino kavą.
Smulkiapučio pieno burbuliukai yra smulkūs, dėl ko didesnę dalį tūrio sudaro pats pienas. Dėl šios priežasties mikroputa dar vadinama ' šlapios putos'.
Panaudojimas
thumb|Smulkiaputis pienas naudojamas [[latte art puošiniams, pvz., tokiems.]]
Smulkiaputis pienas naudojamas kavos variantų, paprastai espreso kavos pagrindu, puošimui latte art. Tokiam puošimui ji yra labiausiai tinkama.
Latte art tradiciškai puošiama latte kava, kurios porcijos būna 220–340 ml. Kartais smulkiapučiu pienu puošiama ir kapučino kava (porcijos po 140–170 ml), tada ji vadinama. Dar rečiau latte art gali puošti ir dar mažesnėmis porcijomis gaminamą macchiato.
Smulkiapučio pieno gali dėti ir į café au lait kavą.
Smulkiaputis pienas nenaudojamas darant tradicinį „sausą“ kapučiną, ant kurio viršaus plūduriuoja sluoksnis sausų pieno putų, ar latte macchiato, kurioje paprastai būna atskiri sluoksniai sausų putų bei skysto pieno.
Gamyba
left|thumb|200px|Kaitinamas pienas. Šis pienas, atrodo, yra pernelyg stambiaputis latte art panaudojimui, nes oras su putomis nepakankamai gerai sumaišyti, dėl ko burbuliukai per dideli. thumb|Klasikiniame „sausame“ kapučine putos yra lengvesnės (didelis oro ir pieno santykis), todėl plaukioja virš espreso kavos. Tuo tarpu Latte art puošybai reikia sunkesniu, „šlapesnių“ putų.
Smulkiaputis pienas gaunamas į pieną įmaišant karštų garų, kol susidaro reikiamas putotumas. Barista, kontroliuodamas pieno kaitinimą, reguliuoja ir putos susidarymą. Putos sudaryme yra dvi fazės: Garinant pieną (veikiant garais) jo paviršiuje formuojasi putų sluoksnis, kuris atsiskiria nuo paprasto skysto pieno. Pasibaigus pieno kaitinimui dažnai maišymas pratęsiamas, kai ąsotėlis judinamas tolydžiais sukamaisiais mostais, kurie tolygiai išmaišo susidariusią mikroputą bei pašildytą pieną. Tik po to pienas pilamas į kavą.
Pernelyg daug putos, kuri nepakankamai gerai sumaišyta su pienu, yra „sausa“ puta, dėl kurios gėrimo paviršiuje susidaro baltas putos paviršius (pvz., kapučino paviršiuje). Padarius per mažai putos gaunamas skystas, takus pienas, kurį pilant gaunama šviesiai ruda kava, kurioje nelieka putų ir nesusidaro sluoksnių, kaip paprasčiausiai įpylus paprasto šilto pieno.
Darant latte art pienas turi būti blizgus, tirštokas su labai smulkiais, vienodo dydžio burbuliukais. Smulkiaputis pienas turi būti ne tiek putotas skystas, kiek klampokas (, primenantis išlydytą zefyrą. Toks idealiai paruoštas pienas angliškai vadinamas 'mikroputa',  'aksominis pienas',  ir pan.
Ruošiamas pienas neturi būti perkaitintas, nes tada taptų šutintu, kai denatūruoja baltymai, dėl ko pienas praranda reikiamą tekstūrą. Susidarant smulkiapučiui pienui denatūruoja dalis pieno baltymų (kazeinas, išrūgų baltymai). Šie pakitę baltymai sudaro smulkius burbuliukus, esminę mikroputos dalį. Smulkūs mikroputos burbuliukai plika akimi nematomi, juos stabilizuoja denatūruoti pieno baltymai.
Mobilas
Mobilas – trečias pagal dydį miestas Alabamos valstijoje. 2010 metais mieste gyveno 195,111 žmonių. Miestą 1702 metais įkūrė prancūzų kolonistai, per pirmuosius 100 gyvavimo metų Mobilas priklausė Prancūzijai, Didžiajai Britanijai, bei Ispanijai. Pirmą kartą JAV dalimi miestas tapo 1813 metais, tačiau 1861 metais Alabamos valstijai atsiskyrus nuo JAV, Mobilas tapo Amerikos Valstijų Konfederacijos dalimi, konfederacijai žlugus 1865 metais miestas vėl tapo JAV dalimi.
Gazeta Literacka Wileńska
Gazeta Literacka Wileńska  – literatūros ir mokslo savaitraštis, leistas 1806 m. sausio 6 d. – gruodžio 29 d. Vilniuje lenkų kalba.
Istorija
Leido ir redagavo Vilniaus universiteto prof. Gotfrydas Ernestas Grodekas ir Kazimieras Kontrimas. Rašė literatūros, mokslo klausimais, spausdino recenzijas apie išėjusias knygas, aptarė Vilniaus universiteto tarybos darbus, spausdino įsigytų knygų aprašymus. Bendradarbiavo prof. Jozefas Frankas ir kt. Išėjo 52 numeriai. Spausdino J. Zavadskio spaustuvė.
Daugėliškiai (Šakiai)
Daugėliškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Girėnų, prie kelio.
Elena Adomavičienė
Elena Adomavičienė (1931 m. balandžio 12 d. Kapstatuose, Klaipėdos kraštas – 2012 m. balandžio 1 d.) – Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė, edukologijos mokslų daktarė.
Biografija
1948 m. baigė Rietavo gimnaziją, 1952 m. – Klaipėdos mokytojų institutą, 1955-1960 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. apgynė disertaciją „Paskatinimai ir bausmės auklėjant mokyklinio amžiaus vaikus šeimoje“, edukologijos mokslų daktarė.
1952-1962 m. Žemaitijos mokyklų mokytoja, 1962-1982 m. Plungės 1-osios mokyklos direktorė. 1982-2002 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) kalbos mokymo metodikos dėstytoja, docentė.
Ilgametė Lietuvos kraštotyros draugijos Plungės skyriaus pirmininkė. Nuo 1982 m. dalyvauja Šiaulių miesto kraštotyrininkų veikloje. 1995 m. Juliaus Janonio gimnazijoje įkūrė Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų ugdymo mokyklą, Mikeliukų mokyklą ir jai vadovavo.
Publikavo per 80 straipsnių, skaitė pranešimus konferencijose, dalyvavo kraštotyros darbų parodose, apdovanota diplomais. 1970 m. respublikinei parodai ji pristatė ranka rašytą darbą Gimtasis kaimas, kuriame surašė gimtųjų Kapstatų istoriją, gyventojus, surinko dainas, mįsles, patarles. Už jį gavo antrojo laipsnio diplomą. Tai buvo svarbus įvykis šalyje – kraštotyrininkai buvo paraginti rinkti kaimų istorijas ir leisti leidinius.
Kobe Tai
Kobė Ty (, tikrasis vardas – Carla Carter; g. 1972 m. sausio 15 d. Taipėjus, Taivanas) – japonų ir kinų kilmės buvusi pornografinių filmų aktorė, žurnalo „Complex“ 2011 m. išrinkta geriausia visų laikų azijiečių kilmės šio žanro atstove.
Biografija
Kobė gimė kinei ir japonų kareiviui Taipėjuje, Taivane, kur ją, sulaukusią 5 mėnesių, įvaikino amerikiečių šeima. Šie jai davė vardą Carla Carter, tuo tarpu Carla Scott Carter ji tapo ištekėjusi už aktoriaus Mark Davis, kurio tikroji pavardė yra Scott.
1974 m. ji kartu su naujaisiais tėvais persikėlė į JAV ir apsistojo San Diege, kur jos tėvas kariškis buvo gavęs paskyrimą. Dar po 3 metų jis baigė tarnybą ir visa šeima, kurioje dar augo 11 metų už Kobę vyresnė jų dukra, persikėlė į nedidelį mietelį Arkanzase.
Kobė tvirtina niekada nejautusi diskriminacijos dėl savo kilmės, nors mokykloje buvo vienintelė azijietė, ten nesimokė nei juodaodžiai, nei ispanų kilmės vaikai. Augdama kaip tipiška amerikietė, ji mokykloje buvo šokėjų komandos kapitonė, žaidė softbolą, krepšinį. bei mokėsi groti pianinu ir fleita.
Baigusi mokyklą, ji įstojo į Arkanzaso valstijos universitetą, kuriame ėmė studijuoti komunikacijų mokslus. Po 3 metų, likus 1 mokslo metams, ji nusprendė laikinai mesti mokslus ir išvyko paskui savo vaikiną į Klyvlendą, kur šis gavo paskyrimą kaip restorano vadovas. 6 mėnesius ji dirbo aukle, tačiau toks gyvenimas netruko pabosti, be to, neberibojama tėvų nustatytų griežtų taisyklių, ji įsidarbino striptizo klube „Tiffany‘s Cabaret“, kur, jos pačios teigimu, radikaliai pakeitė požiūrį į gyvenimą ir leido labiau pasireikšti savo seksualumui.
Čia 1996 m. ji susipažino su aktore Sanset Tomas, vykusią gastrolių per šalies klubus kaip šokėja. Ši supažindino Kobę su vadybininku, kuris ją pakvietė atvykti į Los Andželą. Čia jai buvo organizuoti susitikimai su keliomis pornografinių filmų kompanijomis bei fotografais. Atlikusi bandomuosius filmavimus, Kobė sulaukė „Vivid Entrtainment“ pasiūlymo pasirašyti sutartį ir tapo pirmąja azijiečių kilmės aktore, sudariusią su šia kompanija išskirtinę sutartį. Netrukus ji persikėlė į Holivudą, kur, pasivadinusi Blake Young, ėmė pozuoti žurnalams ir nusifilmavo pirmose juostose. Netrukus ji ėmė pasirašinėti Kobės Ty slapyvardžiu: „Kobė“ buvo tiesiog gražus moteriškas vardas, o „Ty“ pasiūlė prodiuseris ir režisierius Steve Hirsch, norėdamas labiau pabrėžti jos kilmę.
Kita veikla
Kobės balsą galima išgirsti atlikėjo Marilyn Manson albumo „Mechanical Animals“ dainoje „I Don't Like the Drugs, But the Drugs Like Me“.
Ji taip pat vaidino striptizo šokėją, kurią vakarėlio metu nužudo, juostoje „Very Bad Things“ (1998). Filme taip pat vaidino Christian Slater ir Cameron Diaz, o Kobė titruose buvo pristatyta kaip Carla Scott.
Asmeninis gyvenimas
Jau pirmąją savaitę persikėlusi į Holivudą Kobė viename gimtadienio vakarėlyje susipažino su aktoriumi Mark Davis. Jiedu greitai tapo pora ir tų pačių metų lapkritį susituokė. Nors filmuose jiedu dažniausiai vaidindavo tik kartu, 1999 m. jų keliai išsiskyrė, bet asmeniniame gyvenime Kobė pasiliko vyro pavardę ir tapo Carla Scott Carter.
2000 m. pabaigoje Kobė tapo nėščia ir nutraukė savo karjerą. Metų sandūroje jai gimė sūnus ir 2001 m. gruodį ji vėl sugrįžo į filmavimo aikštelę. 2003 m. pasirodė jos paskutinis filmas „Jenna Loves Kobe“, kuriame ji vadino kartu su Jenna Jameson.
Apdovanojimai
right |thumb|160px|Kobė Ty ir [[Raylene 2001 m.]]
Thomas Forstner
240px|miniatiūra|Thomas Forstner 1989 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse
Thomas Forstner (g. 1969 m. gruodžio 3 d. Deutsch-Wagram, Žemutinė Austrija) – Austrijos dainininkas, du kartus atstovavęs Austrijai „Eurovizijos“ dainų konkurse. 1989 m. Lozanoje vykusiame renginyje atlikęs baladę „Nur ein Lied“, sulaukė nemažai palaikymo – surinko 97 taškus ir užėmė 5 vietą. 1991 m. Thomas antrą kartą išrinktas atstovauti Austrijai „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Romoje. Šį kartą atlikėjas patyrė visišką fiasko – daina „Venedig im Regen“ negavo nė vieno taško ir liko paskutinėje – 22 vietoje.
Šiuo metu Thomas dirba programinės įrangos kūrėju. Buvo du kartus vedęs, turi dukterį iš pirmosios santuokos.
Juozas Švedas (1944)
Biografija
Baigęs Molėtų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1966–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. K. Rimkevičius), o 1973–1978 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Misiukevičius).
Nuo 1969 m. buvo Zarasų rajono Dusetų kultūros namų meno vadovas, o nuo 1972 m. Dusetų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1995 m. vyresnysis muzikos (akordeono) mokytojas.
J. Švedas – Zarasų rajono dainų švenčių dirigentas, 1970 m. zoninės dainų šventės dirigentas Trakuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Seriai
Seriai (seri, savivardis Comcaac) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje. Jų žemės driekiasi Kalifornijos įlankos pakrantėje, tarp Magdalenos ir Matapės upių bei Serių kalnagūbrio, taip pat – Tiburono saloje. Tai seniausia iš šiaurės Sonoros tautų. Populiacija – apie 900 žmonių. Vartoja serių kalbą (galimai hokų makrošeimos narė), taip pat dauguma kalba ispaniškai. Išpažįsta prigimtinę tikybą, dalis – krikščionys (protestantai). Seriai nuo daugelio indėnų skiriasi aukštu ūgiu.
Seriai skirstėsi į 6 grupes:
Seriai kultūriškai artimi pietvakarių Šiaurės Amerikos indėnams. XVII–XVIII a. puldinėjo misijose gyvenusius pimus, kovojo su ispanais. 1855–1870 m. serius beveik visiškai išnaikino Meksikos kariuomenė. XX a. vid. perkelti į kvakerių misiją El Desembokėje. Nuo 1972 m. gyvena ir Punta Čuekoje. Nuo XX a. 7-ojo dešimtmečio sustiprėjo serių akultūracija. Tradiciniai verslai – žvejyba, jūrinė medžioklė (vėžlių, seniau ir jūros žinduolių gaudymas) pasitelkiant nendrines valteles, rankiojimas (moliuskų, kaktusų vaisių, algarobų sėklų ir kt.), medžioklė. Kartais tebeklajoja nedideliais būriais. Žvejybai naudoja ietis, harpūnus (jūrų vėžliams), nuodus, iki XX a. vid. naudojo ir lankus su strėlėmis akmeniniais antgaliais. Nuo XIX a. pab. laiko vištas (tik kiaušiniams), rečiau ožkas, karves, asilus (mėsai). Nuo XX a. pab. įsitraukė į turizmą, atgaivino tradicinius amatus (pynimą, puodų žiedimą, odos apdirbimą, medžio drožybą).
Gyvenvietė susideda iš vienos patalpos stačiakampių karkasinių būstų plokščiais stogais ir molinėmis arba pintinėmis sienomis. Klajodami įsirengia palapines dengtas krūmokšniais ir vėžlių kiautais. Iki XX a. išlaikė tradicinius rūbus – juosmens raiščius ir sijonus iš pelikano odos, žiemą – uždarus odų sijonus ir raiščius nuo krūtinės iki kelių. Dabartiniai rūbai meksikietiški. Taip pat nešioja papuošalus iš kriauklių, sėklų, gėlių, medžio. Išlikęs apeiginis veido dažymas, lūpų pervėrimas. Seriams būdinga mažoji arba išplėstinė šeima, moteriškoji giminės linija, matrilokalinė santuoka, poligamija (tiek poliginija, tiek poliandrija). Išlikę toteminių giminių reliktai. Laikosi endogamijos.
Serių mitologijai būdingi mitai apie pasaulio sutverėją Pelikaną, Saulę, Mėnulį, vėžlius. Būdingas šamanizmas, nagualizmas, raganavimas. Rengia šventes pelikanų, vėžlių medžioklės proga, įšventinant mergaites į moterystę. Išlaikę daug pasakų, karinių ir šamanų dainų, šokių.
1592 m.
1592 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
197 m. pr. m. e.
'''197 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Germanas (vardas)
Vardas Germanas kilęs iš 'kilęs iš tų pačių tėvų; brolis'. Dalies romėnų su šiuo vardu galėjo gauti vardą Germanus ir iš 'germanas', kadangi germanų įtaka Romai pabaigoje buvo didelė.
Vardas Germanas Rusijoje
Dažniausios mažybinės formos yra Gera (Гера), Germa (Герма), Geša (Геша), taip pat Germusia (Гермуся), Musia (Муся), Gerunia (Геруня), Gerusia (Геруся), Gerucha (Геруха), Geruša (Геруша), Gema (Гема), Genulia (Гемуля).
Stačiatikiški Germano vardadieniai (datos pagal Grigaliaus kalendorių) :
Martinas (miestas)
Martinas – miestas šiaurės Slovakijoje, Žilinos krašte, prie Turjeco upės. Aštuntasis pagal gyventojų skaičių šalyje.
Automobilių pramonė, veikia Volkswagen AG gamykla. Martino nedarbo lygis siekia 34 proc., tai žymiai didesnis rodiklis nei šalies vidurkis.
Martine veikia medicinos fakultetas.
Istorija
XIX a. viduryje Martinas buvo vienas iš slovakų tautinio atgimimo centrų, įsteigta Matica slovenská, slovakų kultūros ir mokslo organizacija.
Hermanas
Hermanas  – germaniškos kilmės vardas.
Žinomi žmonės, kurių vardas buvo Hermanas:
Dalmuo
miniatiūra|20 padalinta iš 4. Dalmuo matematikoje – dalijimo rezultatas. Pavyzdžiui, uždavinyje dalmuo yra 5, tuo tarpu 100 yra dalinys ir 20 yra daliklis.
Dalmuo taip pat gali reikšti dviejų sveikųjų skaičių dalybos rezultato sveikąją reikšmės dalį. Pavyzdžiui, uždavinyje dalmuo bus 2, tuo tarpu liekana bus 3. Daugiau žiūrėti dalybos algoritmas.
Dalmenys naudojami kai kuriuose testuose, pavyzdžiui, intelekto koeficiento arba tiesiog IQ teste. Šiuo atveju jūsų dalmuo yra jūsų rezultatas.
Tander Bėjus
Tander Bėjus (pranc. ir ; „Griaustinio įlanka“) – miestas Kanadoje, vakariniame Ontarijuje, Aukštutinio ežero pakrantėje. 109,1 tūkst. gyventojų (2006 m.). Prekybinis ir susisiekimo centras. Mašinų, medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, chemijos, maisto (ypač grūdų) pramonė. Svarbus grūdų eksporto uostas. Yra Leikhydo universitetas.
Istorija
Tander Bėjus sudarytas 1970 m. sujungus Port Arturo ir Fort Viljamo miestus.
Rygos geležinkelio stotis
thumb|Stotis Rygos geležinkelio stotis – Latvijos geležinkelių transporto taškas Rygoje, geležinkelio stotyje.
Gazeta Litewska
Gazeta Litewska – laikraštis, leistas 1804 m. liepos 2 d. – 1805 m. birželio 28 d. Vilniuje.
Istorija
Ėjo du kartus per savaitę lenkų kalba. Informavo apie svarbiausius Europos šalių ir Rusijos politikos įvykius, spausdino įvairias žinias apie Lietuvą, Vilnių, skelbė Vilniaus magistrato priimtus dekretus. Leido priedą „Doniesienia“ (Pranešimai).
Redagavo Gotfrydas Ernestas Grodekas. „Doniesienia“ rengė R. Konryliažas, K. Milkevičius, J. Tomkevičius. Spausdino Vilniaus universiteto spaustuvė. Išėjo 104 numeriai.
Live from Paris
Live from Paris – video ir gyvo garso airių roko grupės U2 albumas, įrašytas 1987 m. liepos 4 d., koncerto Paryžiuje metu. Albume sudėtos beveik visos tuo metu koncerte atliktos dainos. Trūksta tik "Stand by Me", "C'mon Everybody" (abi jos grotos prieš "I Will Follow") ir "Help" (atlikta tarp "The Electic Co. " ir "Bad").
Albumas pasiekė 54-ąją vietą Billboard Top 200 albumų tope.
Nuorodos
Live from Paris - informacija apie albumą, koncertinį turą
The Joshua Tree
FC ViOn Zlaté Moravce
Zlate Moravcės futbolo klubas „ViOn“ arba trumpai Zlate Moravcės „ViOn“ bei FC „ViOn“– Slovakijos futbolo klubas iš Zlate Moravcės. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę komandą. Klubo jaunimo ekipa žinoma FC ViOn Zlaté Moravce B rungtyniavo Trečioje lygoje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1995 m.
Aukščiausioje šalies lygoje debiutavo 2007–2008 m. sezone.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Bambergo baudžiamasis teisynas
thumb|Blatt 40vaus der Bambergensis Bambergo baudžiamasis teisynas ( - „Bambergo baudžiamoji teisenos tvarka“, - „Bambergo kriminalinė konstitucija“, sutr. Bambergensis) – 1507 m. Limburgo vyskupo Georg III pavedimu Johann Freiherr zu Schwarzenberg sudaryta baudžiamosios teisenos tvarka, baudžiamasis kodeksas Bamberge.
1507 m. išleido Hans Pfeil.
Turinys
Baudžiamasis teisynas įtvirtino tiek materialinės, tiek ir procesinės teisės normas, galiojusias Bambergo srityje. Reglamentuota vad. kalavijo teisė, ordalijos, jų taikymas siekiant išgauti prisipažinimą.
Reikšmė
Bambergo baudžiamąjį teisyną paveikė humanistinės krypties italų teisės mokyklos, romėnų teisė.
Sąvadas pasitarnavo, kai vėliau buvo rengiamas 1530 m. Karolio V baudžiamasis teisynas (''Constitutio Criminalis Carolina).
Perimetras
Perimetras – kelias, kuris apima plotą. Žodis kilo iš graikų kalbos peri (aplink) ir meter (matuoti). Tai visų kraštinių ilgių suma. Perimetras dažniausiai žymimas P raide.
Apskritimo perimetras dar vadinamas apskritimo ilgiu. Kalbant apie apskritimus, pusperimetris (žymimas p mažąja) - taip pat dažnai sutinkamas dydis, kuris yra lygus pusei perimetro: ir yra naudojamas Herono formulėje.
Gilles Binchois
thumb|Žilis Benšua thumb|right|240px| Žilis Benšua (dešinėje) ir [[Gijomas Diufai, pavaizduoti 1451 m. manuskripto iliustracijoje]]
Žilis Benšua (, tikr. Gilles de Bins arba Binche; apie 1400 − 1460 m. rugsėjo 20 d.) – XV a. prancūzų-flamandų (arba Nyderlandų) renesanso kompozitorius, Burgundijos muzikos mokyklos vienas pagrindinių atstovų.
Biografija
Žilis de Benšas, pramintas Benšua, gimė apie 1400 m., spėjama, Monse. Jo šeima buvo pasiturinti. Tėvas Žanas tarnavo Heno valdytojui Gijomui IV. Tikriausiai Žilis Benšua mokėsi artimoje Monso dvaro aplinkoje. Pirmą kartą Žilis Benšua paminėtas dirbantis Ste.-Waudru bažnyčioje vargonininku nuo 1419 m. gruodžio 8 d., kuriuo jis išbuvo iki 1423 m. liepos 18 d. Iš Okehemo raudos, skirtos Benšua mirčiai, galima spėti jį tarnavus karinėje tarnyboje. 1424 m. Benšua buvo Paryžiuje, kur tarnavo anglų Sufolko perui William de la Pole šimtamečio karo metu. Apie 1427 m. jis perėjo tarnauti Burgundijos hercogo dvarui dainininku. Burgundija tuo metu kariavo Anglijos pusėje. 1431 m. jis sukūrė kūrinį hercogo Pilypo Gerojo sūnaus gimimo proga. Benšua niekuomet nesimokė tapti dvasininku, tačiau Burgundijos dvare ėjo kapeliono pareigas. Be to, buvo paskirtas kanauninku Monse, Suanji ir keliose kitose Burgundijos hercogystei priklausiusiuose miestuose, nors ten nesilankė.
Burgundijos hercogo dvare Benšua tikriausiai susipažino su kompozitoriumi Gijomu Diufai, kurį aplankė 1449 m. Monse. 1553 m. Benšua pasitraukė iš tarnystės į Suanji, kur mirė 1460 m. rugsėjo 20 d. Tikriausiai palaikė ryšius su kompozitoriais Guillaume Malbecque ir Johannes Regis, kurie tuo metu dirbo Monse. Kartu su Gijomu Diufai ir Džonu Danstebliu, Žilis Benšua laikomas vienu iš trijų reikšmingiausių XV a. pirmos pusės Europos kompozitorių. Geriausiai Benšua žinomas dėl pasaulietinių šansonų, kurių išliko virš 60 dainų − vokalinių polifoninių kūrinių. Be to, išliko apie 50 jo religinių kūrinių. Laikoma, kad Žilis Benšua, kaip kompozitorius, nusileido Gijomui Diufai, tačiau populiarumu savo gyvenimo metu jį lenkė. Spėjama, kad Jan van Eyck savo paveiksle „Timotėjas“ legendiniam Sen. Graikijos muzikantui suteikė Benšua bruožus. Manoma, kad Žilis Benšua buvo Johaneso Okehemo mokytoju, kuris Benšua mirties proga parašė raudą. Benšua vardą garsina jo vardo Prancūzijos vokalinis ansamblis, atliekantis ankstyvąją Europos muziką.
Dalia Ibelhauptaitė
Dalia Ibelhauptaitė (g. 1967 m. gegužės 4 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Didžiosios Britanijos teatro ir operos režisierė, prodiuserė.
Venciūnai
Venciūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, už kelių kilometrų į rytus nuo Alytaus, greta kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Venciūnų pagrindinė mokykla, ikimokyklinio ugdymo skyrius, biblioteka, vaikų darželis, paštas (LT-64001), veikia Venciūnų koplyčia.
Istorija
Sovietmečiu kurį laiką kaimas buvo Domantonių apylinkės centras.
Dalia Ibelhauptaitė
Biografija
Viena iš Bohemiečių trupės (dabar Vilnius City Opera) steigėjų.
Ištekėjusi už britų aktoriaus Deksterio Flečerio.
Liepojos geležinkelio stotis
Istorija
1897 m. stotyje nutiesti 600 mm vėžės keliai statybinių medžiagų transportavimui į statomą Karo uostą, 1922 m. prie jų prijungtas Dubenių–Rucavos siaurukas (prailgintas iš Dubenių stoties iki Liepojos). 1900 m. iš Liepojos nutiestas 1000 mm siaurukas į Aizputę. Siaurukas turėjo savo atskirą stotį, bet jo keliai kirtosi su Liepojos stoties plačiojo geležinkelio kelynu. 1929 m. prie stoties prijungta Liepojos–Glūdos linija, 1932 m. – 750 mm vėžės Liepojos–Alsungos siaurukas. Iki 1939 m. visus Liepojos siaurukus pertvarkė į 750 mm vėžę, o 1944 m. Alsungos liniją prailgino iki Ventspilio ir po karo pertvarkė į platųjį geležinkelį. Sovietmečiu visi siaurukai išardyti. Ilgą laiką stotis buvo padalinta į dvi dalis: keleivinę ir krovininę.
XX a. paskutiniame dešimtmetyje sumažėjus keleivių srautui nutrauktas traukinių eismas į Ventspilį (1996 m.) ir Vainiuodę (1998 m.), abi linijos uždarytos, Ventspilio linija 2009 m. išardyta. 2001 m. uždarytas ir keleivinių traukinių maršrutas į Ryga, 2005 m. atnaujintas.
Toltekai
thumb|250px|Skulptūros toltekų sostinėje Tuloje
VIII a. toltekai iš šiaurės įsiveržė į centrinę Meksiką. IX a. sukūrė didelę valstybę, užėmusią centrinę ir šiaurinę Meksiką. Jos sostinė buvo Sero de Estrelija, o vėliau – Toljanas (Tula). Kiti svarbūs toltekų miestai buvo Čolula, Tolula, Tlilan Tlapalanas. Toltekų kultūra taip pat stipriai paveikė Teotihuakano ir Šočikalko miestų vystymąsi.
X a. toltekų kariniai daliniai pasiekė majų žemes ir užvaldė jų miestus Jukatane ir kalnų Gvatemaloje. Tuo pat metu prasidėjo vidiniai konfliktai pačioje toltekų valstybėje, todėl dalis tautos migravo į Salvadorą ir prisidėjo prie pipilų tautos susiformavimo.
XII a. antroje pusėje iš šiaurės į Meksiką vėl atsikraustė naujos gentys, kurių tarpe buvo actekai, ir nusiaubė toltekų valstybę. Laikui begant tauta sunyko, tačiau tapo svarbi actekų legendose, o jų kultūra tapo actekų kultūros formavimosi pagrindu. Actekų kalbose žodžiu tolteca pradėti vadinti menininkai, išmintingi žmonės.
Iš toltekų laikų išliko monumentalūs paminklai, skulptūros (kompleksas Tuloje), šventyklos. Kaip ir daugelis kitų Mezoamerikos tautų, toltekai praktikavo žmonių aukojimą, jų mene svarbiausi karo ir dievų motyvai.
Karlosas Kastaneda bei jo sekėjai toltekais vadino paslaptingus žynius, neva nuo senosios toltekų valstybės laikų saugančius jos paslaptis.
Gazeta Narodowa Wilenska
Istorija
Leido Lietuvos tautinė aukščiausioji taryba. Ėjo priedai „Addytament do Gazety Narodowej Wilenskiej“ ir „Dodatek do gazety Narodowej Wilenskiej“. Rašė apie kitų Europos šalių ir Rusijos politiką, informavo apie Lietuvos įvykius, spausdino potvarkius, atsiliepimus ir kt.
Redaktorius Filipas Golanskis. Spausdino spaustuvė „Akademicka“. Išėjo 28 numeriai.
Talukanas
Talukanas (, Tāleqān ar Tāluqān) – Tacharo provincijos sostinė. 2006 m. jame gyveno 196 400 žmonių.
Istorija
Senąjį miestą vakariniame krante aplankė Markas Polas 1275 m.
1603 m. Talukane lankėsi Bento de Góis, kuris keliavo iš Kabulo į Jarkantą.
Talukanas buvo paskutinis didelis miestas, užimtas Talibano 2001 m. sausį. Per apgultį šimtai žmonių žuvo, daug vietinių pabėgo į Pandžširo slėnį. Šiaurės aljanso kariai sustabdė Talibano puolimus į šiaurę ir rytus nuo miesto, bet jo neatkariavo. 2001 m. lapkritį Šiaurės aljanso kariai apgulė Talukaną ir dešimtis puštūnų nužudė.
Angelė Bajorienė
Biografija
1968–1972 m. mokėsi Sobuvos pradinėje, 1972–1976 m. Kašonių aštuonmetėje, 1976–1979 m. Jiezno vidurinėje mokykloje. 1979–1983 m. Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
1983–1985 m. Kašonių aštuonmetės mokyklos mokytoja. 1985–1988 m. Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ korespondentė, 1988–1993 m. atsakingoji sekretorė. 1993–2013 m. Prienų senelių globos namų direktorė, Kauno kolegijos dėstytoja. 1999 m. Prienų globos namuose įkūrė Trečiojo amžiaus universiteto Prienų filialą, skirtą pagyvenusių žmonių švietimui.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narė. 2003–2007 m. Birštono savivaldybės tarybos narė, Socialinių reikalų komiteto pirmininkė. 2008 m. Seimo nario visuomeninė padėjėja. 2013 m. vasario-rugpjūčio mėn. socialinės apsaugos ir darbo viceministrė. 2013 m. gegužės mėn. VTEK konstatavo, kad A. Bajorienė supainiojo interesus ankstesniame darbe, kai būdama Prienų globos namų vadove sprendė artimųjų tarnybos klausimus. Nuo 2013 m. gruodžio mėn. Prienų globos namų direktoriaus pavaduotoja.
Lietuvos globos įstaigų asociacijos valdybos narė, Lietuvos tautinio specialiosios olimpiados komiteto viceprezidentė.
Algimantas Vladas Stasiukynas
Algimantas Vladas Stasiukynas (1944 m. sausio 1 d. Alytuje – 2023 m. balandžio 17 d. ) – energetikas, politikas, buvęs LR energetikos ministras.
Biografija
1966–1976 m. Kauno šilumos tinklų meistras, vyr. meistras, direktoriaus pavaduotojas. 1976–1982 m. Kauno statybinių konstrukcijų gamyklos, 1982–1983 m. Kauno gamybinių įmonių kombinato, 1983–1992 m. Alytaus šilumos tinklų, 1992–1993 m. Vilniaus šilumos tinklų direktorius. 1985–1988 m. neakivaizdžiai studijavo aspirantūroje, Lietuvos energetikos institute apgynė technikos mokslų kadidato disertaciją.
1993–1995 m. Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėje – LR energetikos ministras. 1995–2003 m. UAB „Algaudra“ konsultantas. 2003–2006 m. UAB Kauno termofikacinė elektrinė generalinis direktorius, vienas iš akcininkų.
Daugelio mokslinių straipsnių ir išradimų autorius. Dėstė Mykolo Riomerio universitete ir Energetikų mokymo centre.
Fechtavimo sporto meistras, Lietuvos čempionas.
Vedęs; žmona Audronė (g. 1958 m.), vadybininkė; sūnūs Egidijus (g. 1968 m.), inžinierius, Andrius (g. 1981 m.), teisininkas.
Michael Gambon
Biografija
Vaikystėje buvo auklėjamas pagal Romos katalikų tradicijas. Mokėsi Jėzuitų Švento Aloyzo berniukų mokykloje Somerstaune, patarnavo Šv. Mišių metu. Vėliau įstojo į Šv. Aloyzo koledžą Hornseileine, Londone, kur mokėsi kartu su Peteriu Sellersu. Neilgai pasimokęs, metė koledžą ir pradėjo mokytis mokykloje Kente, bet būdamas 15 metų, išėjo ir iš šios mokymo įstaigos, nebaigęs mokslų. Dirbo įrankininko Vickerso Armstrongo pameistriu. Būdamas 21 metų tapo kvalifikuotu inžinieriumi, ir ilgus metus dirbo šį darbą. Šis darbas paliko pėdsaką visam gyvenimui – Maiklas lig šiol aistringas senovinių ginklų, laikrodžių ir automobilių kolekcionierius.
Filmografija
Labiausiai išgarsėjo vaidmenimis filmuose apie Harį Poterį.
Citatos
„Tai buvo tarytum širdies plakimas. Kažkas manyje. Tarsi svajonė. Manau, tai svajojimas vaikystėje. Svajojantys vaikai tampa aktoriais, ar ne? " – Michael Gambon kalba apie savo filmavimosi Kings Cross geležinkelio stotyje kartu su Vienybės teatru (Unity Theatre) patirtį.
Koriakai
Į vakarus nuo koriakų gyvena evenai, į šiaurės rytus – čiukčiai, į pietus – aliutorai, į rytus – kerekai.
Koriakai pasidaliję į dvi dalis:
Koriakų ir alutorų kalbos lingvistiškai artimos čiukčių kalbai. Visos jos priklauso čiukčių-kamčiadalų kalbų šeimai.
Pavadinimas koriakai pirmą kartą užrašytas rusų keliautojo Stepano Krašeninikovo 1775 m. ir iki šiol naudojamas kaip oficialus terminas. Tai gretimų tautų duotas pavadinimas, verčiamas kaip 'su elniais'.
Anksčiau koriakų teritorija buvo didesnė. Jų arealas siekė nivchų teritoriją dabartiniame Chabarovsko krašte. Vėliau įsibrovę evenai išstūmė koriakus iš dalies jų žemių, ir koriakams liko tik dabar užimamos žemės. Karas su kazokais ir 1769–1770 m. raupų epidemija smarkiai sumažino koriakų populiaciją (1700 m. jų buvo apie 10-11 tūkstančių, o 1800 – apie 4800).
1931 m. Tarybų Sąjungoje buvo sudaryta Koriakų autonominė apygarda, kuri 2007 m. liepos 1 d. buvo sujungta su Kamčiatkos kraštu.
Visuomenė
Koriakai gyvena bendruomenėse po 6-7 šeimas. Tokių bendruomenių vadai būdavo nominalūs, bendruomenės nariai turėdavo lygias teises.
Religija
Koriakų tikėjimas buvo animizmas – tam tikra šamanizmo forma. Koriakų mitologija paremta padavimais apie antgamtinį šamaną Kvikilį ('Didysis Varnas'; ), kuris buvo pirmasis žmogus ir koriakų globėjas. Mitai apie Didįjį Varną būdingi ir Šiaurės Amerikos vakariniame krašte gyvenantiems tlingitams ir kitoms Šiaurės Amerikos indėnų gentims.
Ugaunija
250px|thumb|right|Senovės Estijos sritys
Ugaunija  – nepriklausoma sritis, buvusi maždaug dabartinės Estijos teritorijoje. Ugaunija buvo nukariauta 1224 metais.
1593 m.
1593 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
198 m. pr. m. e.
'''198 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bendorius
Etimologija
Pavardė kilusi nuo bendrinio žodžio bendorius, reiškiančio „kubilius“.
Jonas Švedas
Jonas Švedas (1908 m. spalio 9 d. Liepojoje – 1971 m. spalio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, pedagogas ir kultūros veikėjas.
Biografija
Nuo 1918 m. mokėsi Ylakiuose (Skuodo raj.), kur 1924 m. baigė progimnazijos keturias klases. 1924–1929 m. Klaipėdos muzikos mokykloje-konservatorijoje studijavo tromboną, specialiąją harmoniją, polifoniją ir kompoziciją (dėst. A. Johowas, J. Gaubas, J. Žilevičius ir kt.).
Apsigyvenęs Kaune, 1930–1935 m. trombonu grojo Valstybės teatre ir Kauno radiofono simfoniniuose orkestruose. 1933 m. suorganizavo Kauno jaunimo pučiamųjų orkestrą, 1935–1940 buvo „Aušros“ berniukų gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas, vadovavo berniukų chorui, pučiamųjų orkestrui ir skudučių ansambliui.
Nuo 1936 m. Kauno konservatorijoje dėstė trombono ir tūbos, vėliau ir muzikos pedagogikos bei metodikos disciplinas. Aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje, buvo Muzikos mokytojų sekcijos valdybos narys, 1939 m. draugijos suvažiavime Vilniuje išrinktas antruoju sekretoriumi. Rašė „Muzikos baruose“ ir periodinėje spaudoje. Vokiečių okupacijos metais grojo Kauno jaunojo žiūrovo teatre, buvo muzikos dalies vedėjas.
Sovietmečiu, įkūrus Lietuvos valstybinę filharmoniją, 1940 m. suorganizavo Valstybinį dainų ir šokių liaudies ansamblį ir su pertrauka (iki 1962 m.) buvo jo meno vadovas ir vyr. dirigentas. Ansamblis sukūrė daug originalių programų, sėkmingai pasirodė 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadoje Maskvoje (po dekados ansambliui suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas), daug koncertų surengė Lietuvos miestuose ir miesteliuose, koncertavo Latvijoje, Estijoje, Vidurinės Azijos respublikose, Lenkijoje ir Rumunijoje.
J. Švedas žinomas ir kaip pedagogas, išugdęs būrį instrumentalistų, daug prisidėjęs prie lietuvių liaudies instrumentų tobulinimo ir jų populiarinimo. 1945 m. Vilniaus konservatorijoje (nuo 1949 m. Lietuvos valstybinė konservatorija) įsteigė Lietuvių liaudies instrumentų katedrą ir iki 1970 m. buvo jos vedėjas, dėstytojas, docentas ir profesorius (1967 m.).
Parašė teorinių bei metodinių darbų ir daug straipsnių spaudoje. Kartu su Juozu Banaičiu parašė muzikos vadovėlius vidurinėms mokykloms: „Muzika“ (I–II klasėms, 1938 m., III klasei, 1939 m., I–II-III klasėms, 1939 m., IV–V klasėms, 1940 m.). Kompozitorius sukūrė originalių ir harmonizavo apie 300 lietuvių liaudies dainų chorams, parašė stambių vokalinių ir instrumentinių kūrinių.
Dirigavo kelis šimtus koncertų, iki 1970 m. buvo visų pokario metų respublikinių dainų švenčių ir chorų sąskrydžių vyr. dirigentas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri pirmininkas arba narys, respublikinių dainų švenčių meno komisijų narys ir konsultantas, valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas ir narys. Buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, ne kartą rinktas į valdybą.
1951–1955 m. Lietuvos SSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1945 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas, 1950 m. apdovanotas Stalino trečiojo laipsnio premija, 1954 m. suteiktas Sovietų Sąjungos liaudies artisto garbės vardas. 1973 m. Panevėžio muzikos mokyklai buvo suteiktas Jono Švedo vardas, įsteigtos J. Švedo premijos.
1979 m. išleista prof. dr. Algirdo Vyžinto parengta knyga „Jonas Švedas“.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vikas (Islandija)
Vikas – kaimas pietų Islandijoje, 180 km nuo Reikjaviko.
The Black Keys
The Black Keys – amerikiečių roko duetas iš Akrono, Ohajo, susikūręs 2001 m. Grupę sudaro Dan Auerbach (gitara, vokalas) ir Patrick Carney (būgnai). Grupė savo karjerą pradėjo kaip nepriklausoma grupė, neturinti jokio kontrakto su didele įrašų kompanija, tačiau vėliau itin išpopuliarėjo ir šiuo metu yra viena garsiausių garažinio roko grupių.