cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rogučių sportas 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Dalyviai
Iš viso šiose olimpinėse žaidynėse dalyvavo 40 vyrų, 30 moterų sportininkų bei 20 porų, kurios dalyvavo dvejetų rungtyje. Šie sportininkai buvo atrinkti pagal pasaulio taurėje 2008–2009 m. sezone surinktų taškų kiekį bei pirmosios 2009–2010 m. sezono pusės rezultatus. Nusileidimo rogutėmis rungtyse dalyvavo 25 skirtingų šalių sportininkai.
Avarijos
Vistlerio trasa, kurioje vyko rungtys, laikoma viena greičiausių ir pavojingiausių pasaulyje. Prieš pat olimpinių žaidynių atidarymą per treniruotę iš trasos išvažiavo ir į metalinę konstrukciją didelių greičiu trenkėsi Gruzijos atletas Nodar Kumaritashvili. Po patirtų sužalojimų jis mirė. Kitas Gruzijos rogutininkas dėl šios nelaimės atsisakė dalyvauti varžybose.
Vyrų vienetai
NST – sportininkas nestartavo.
Moterų vienetai
NBG – sportininkė nebaigė varžybų, PAS – sportininkė pasitraukė iš varžybų, DIS – sportininkė buvo diskvalifikuota.
Atlético Tetuán
Club Atlético Tetuán – buvęs Ispanijos futbolo klubas iš Tetuano, ispanų kontroliuoto Maroko.
Istorija
Žaidė elito divizione 1951/52 m. sezone, tačiau liko paskutinėje (16) vietoje ir iškrito į Antrą divizioną.
1956 m. panaikinus Ispanijos Maroko kolonijinę valdą, komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas.
Slovėnijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Finalas
--
Želeva
Želeva arba Kalvelis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2 km į šiaurę nuo Degučių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,34 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 156,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais, rytinis krantas pelkėtas – plyti ~ 18 ha dydžio Degučių pelkė. Ežerą supa miškas, tik vakarinėje pakrantėje plyti laukai ir įsikūręs Naujųjų Mateikių kaimas. Pietuose iš ežero išteka upeliukas link Nikajaus intako Kumpuolėjos.
Dalila Di Lazzaro
Savo karjerą Lazaro pradėjo kaip foto modelis ir ne kartą buvo įamžinta žymaus menininko Andy Warhol. Taip pat prie jo žinomumo prisidėjo pasklidę gandai, kad Lazaro yra garsios aktorė Sophia Loren giminaitė.
Lazaro taip pat išleido kelias autobiografines knygas.
Mėželių apylinkė
Mėželių apylinkė (arba Mieželių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Venckų apylinkės.
Cegielnia
Cegielnia – lenkiškas žodis, reiškiantis plytinė. Šiuo vardu yra vadinama daug vietovardžių Lenkijoje ir Lietuvoje. Dalis Lietuvos gyvenviečių, anksčiau vadintų Cegelnės vardu, yra išverstos į lietuvių kalbą (žr. Plytinė).
Pakalniškiai (Šiauliai)
Pakalniškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 10,5 km į pietus nuo Bubių, prie kelio Bazilionai–Pašiaušė.
Pabebirvys
Pabebirviu vadinami kaimai:
Cegelnia (Ignalina)
Cegelnia – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, visai greta į vakarus nuo Pavajuonio. Šalia kaimo aptiktas Cegelnios pilkapynas.
Istorija
XX a. tarpukariu priklausė Reškutėnų apylinkei.
Real Jaén CF
Real Jaén Club de Fútbol, S.A.D. arba Real Jaén – Ispanijos futbolo klubas iš Chaeno.
Istorija
Klubas įkurtas 1929 m. Tris sezonus rungtyniavo aukščiausiame divizione. Paskutinį kartą 1957–1958 m. sezone.
Po to sekė kritimas į žemesnius lygmenis. Nuo 2017–2018 m. sezono žaidė ketvirtoje pakopoje.
Paširvis
Paširvis – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Bubių, Pageluvio kraštovaizdžio draustinyje, prie kelio, vakariniame Širvės ežero krante.
Lankupių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Venckų apylinkės.
Tiltų tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1968 m.
Šilininkų apylinkė (Priekulė)
Šilininkų apylinkė (iki 1949 m. Kebelių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Kebelių vardu. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, vėliau tais metais pervadinta Šilininkų vardu. 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vilkyčių apylinkės.
Totoriškių tvenkinys
Totoriškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Trakų rajone, 3,5 km į pietus nuo Aukštadvario. Sudarytas užtvenkus Strūzdos upelį (Verknės intakas) 1,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,55 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 114,2 m. Krantai aukšti, šlaitai plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Totoriškių kaimas, šalia užtvankos – Peteriškių kaimas. Žemiau užtvankos prasideda Aukštadvario regioninis parkas. Rytine pakrante eina kelias.
Saksų savanoriai
alt=Saksų savanoriai Lietuvoje 1919 m. sausį|miniatiūra|Saksų savanoriai Lietuvoje. Saksų savanoriai – kariai iš Vokietijos, daugiausia Saksonijos, savu noru dalyvavę Lietuvos nepriklausomybės kovose 1919 m.
Istorija
1918 m. atkurta nepriklausoma Lietuva savos kariuomenės neturėjo. Pirmaisiais nepriklausomybės mėnesiais vyravo nuomonė, jog šalį apginti nuo bolševikų yra Vokietijos pareiga, be to, kitų šalių agresijos grėsmės buvo nepakankamai rimtai vertinamos. Augustinas Voldemaras pasisakė už elitinės kariuomenės kūrimą, kurioje tarnautų tik seniūnų rekomenduoti asmenys. Gruodį ministras pirmininkas Mykolas Sleževičius paskelbė atsišaukimą į savanorius ir visuotinę mobilizaciją. Per dvi savaites Kaune susirinko 3000 savanorių, kuriuos dar reikėjo apmokyti ir aprūpinti.
Severija Janušauskaitė
Severija Janušauskaitė (g. 1981 m. spalio 22 d. Šiauliuose) – Lietuvos aktorė ir dainininkė.
Saksų savanoriai
Istorija
1919 m. pradžioje Berlyne Antanas Smetona ir Martynas Yčas susitarė dėl 100 milijonų Vokietijos markių paramos, kuri turėjo būti skirta kariuomenės steigimui ir išlaikymui. Taip pat buvo bandoma derėtis dėl tiesioginės Vokietijos imperijos kariuomenės paramos vykstančiame Lietuvos–Sovietų Rusijos kare. Pagal Kompjenės paliaubų susitarimus Vokietija turėjo saugoti Lietuvą nuo galimų Sovietų Rusijos puolimų, be to, Vokietija siekė palaikyti savo įtaką regione bei silpninti Rusiją. Iš pradžių savanorių dalinius mėginta organizuoti iš besitraukiančių 10-osios armijos karių, vadovaujamų generolo Erich von Falkenhayn, tačiau kariai buvo pavargę, demoralizuoti ir troško kuo greičiau grįžti į namus. Savanorių paieška tęsėsi Vokietijoje, ypatingai Saksonijoje. Savanoriams buvo mokama 30 markių už mėnesį bei 5 markės už dieną, mažiausia tarnavimo trukmė buvo trys mėnesiai. Pirmieji saksų savanoriai atvyko į Kauną 1919 m. sausio pradžioje, iš kur nemažai jų buvo išsiųsta atgal kaip netinkantys tarnybai. Mėnesio pabaigoje atvykusių savanorių skaičius Lietuvoje jau siekė 4000. Saksų savanoriai buvo dislokuoti Kaune ir aplink jį: Alytuje, Jonavoje, Kėdainiuose, Baisogaloje. Atvykę kariai nebuvo labai patikimi, kadangi nemažai jų simpatizavo „Spartako sąjungos“ bei tarybinėms idėjoms. Savanoriai kelis kartus mėgino nuversti Lietuvos valdžią.
Iš pradžių kariai organizuoti į 46-tąją saksų savanorių diviziją. Vasario 22 d. leitenantas-generolas Walter von Eberhardt tapo divizijos vadu. Balandžio–gegužės mėnesiais savanorių pajėgos reorganizuotos į Pietų Lietuvos savanorių brigadą, sudėtą iš 18-tojo, 19-tojo, 20-tojo pulkų ir bataliono Raseiniuose. 18-tasis pulkas kovėsi kartu su lietuviais. 19-tasis pulkas saugojo Kauną ir kovos veiksmuose nedalyvavo. 20-tasis pulkas buvo dislokuotas Gardine, vėliau Kėdainiuose. Raseinių batalionas prisijungė prie bermontininkų. Baltijos landesveras, vadovaujamas generolo Rüdiger von der Goltz, nuvertė Latvijos valdžią ir užėmė Rygą. Reaguodama į įvykius Paryžiaus taikos konferencija pareikalavo Vokietijos išvesti savo karius iš Lietuvos ir Latvijos kai tik šių šalių pajėgos bus pajėgios apsiginti pačios. Paskutiniai saksų savanoriai paliko Lietuvą liepos viduryje.
Severija Janušauskaitė
Biografija
Gimė ir kartu su seserim augo Šiauliuose, mokytojos ir inžinieriaus šeimoje. Mokėsi muzikos mokykloje, baigė dailės studiją. 2005 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją.
Vaidino keliuose rež. Jono Vaitkaus spektakliuose Jaunimo teatre („Ivona, Burgundo kunigaikštytė“, 2007; „Patriotai“, 2008; „Barbora ir Žygimantas“, 2010). Filme „Anarchija Žirmūnuose“ (S. Drunga, 2010) suvaidino pseudoanarchistę Sandrą. Trumpametražiame f. „Kablelis“ („Comma“, G. Pavloff / Ž. Povilaitis, 2012) suvaidino fatališką moterį – aktorę, už tai įvertinta Madrido kino fest. ger. aktorės nominacija. Už gyvenimo lūžį patiriančios oligarcho meilužės Ritos vaidmenį tragikomedijoje „Žvaigždė“ („Звезда“, A. Melikian, 2014) gavo Kinotavr (ger. akt.) ir Zolotoj Oriol (ger. antrapl. akt.) apdovanojimus, taip pat Nika ir Bely slon nominacijas. Filme „Norvegas“ („Норвег“, A. Zvancova, 2015), kuriame vaidino su Jevgenijum Mironovu, įkūnijo komišką Brunhildos – nuotakos be kompleksų iš Norvegijos – personažą. Šiuolaikinės undinės Helenos vaidmuo f. „Svajonių žuvis“ („Рыба-мечта“, A. Bilžo, 2016) įvertintas Honfleur kino fest. prizu. Rusų seriale „Optimistai“ („Оптимисты“, A. Popogrebskij, 2017) atliko pagrindinį – tarybinių diplomatų šefės Rutos Blaumanės – vaidmenį. Vokiečių seriale apie audringą tarpukario laikmetį „Babilonas Berlynas“ („Babylon Berlin“, T. Tykwer, 2017) suvaidino grafienę Svetlaną Sorokiną bei Psycho Nikoros, atlikdama titulinę dainą „Į pelenus, į dulkes“ / „Zu Asche, zu Staub“. Po to kaip solistė (sceniniu vardu Severija) gastroliavo su „Moka Efti“ orkestru.
Batavia (laivas)
Laivas „Batavia“ – Olandų Ost Indijos bendrovės laivas, flagmanas, pastatytas Amsterdame 1628 m., nuskendęs prie Australijos vakarinio kranto savo pirmosios kelionės į Bataviją (dabartinė Džakarta) metu.
Pietų Korėjos moterų tinklinio rinktinė
Pietų Korėjos moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Pietų Korėjai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Korėjos tinklinio asociacija.
Batavia (laivas)
Kelionė
1628 m. spalio 28 d. naujas Olandų Ost Indijos bendrovės laivas „Batavia“ išplaukė iš Tekselio į Nyderlandų Indiją (dabartinė Indonezija) atsivežti prieskonių. Laivui vadovavo vyriausiasis pirklys Fransiskas Pelsartas (Francisco Pelsaert) ir kapitonas Adrianas Jakobšas (Adriaen Jacobsz). Abu prieš tai buvo įsivėlę į kažkokį incidentą Surate, Indijoje, kur vienas iš kito viešai pasityčiojo. Laivu plaukė ir jaunas pirklys Jeronimas Kornelišas (Jeronimus Cornelisz), bankrutavęs vaistininkas iš Harlemo, kuris bėgo iš šalies, baimindamasis arešto dėl savo ryšių su prieštaringai vertintu menininku Johanesu Torentijumi (Johannes Torrentius) – Rozenkreicerių ordino pasekėju ir šėtoniškų idėjų šalininku.
Kelionės metu Jakobšas ir Kornelišas sugalvojo planą perimti laivą ir, pasisavinus laive esantį auksą ir sidabrą, pradėti kur nors tolimoje šalyje naują gyvenimą. Kai laivas paliko Gerosios Vilties kyšulį, kur buvo sustojęs atsargų papildymui, Jakobšas sąmoningai nukreipė laivą nuo kurso ir nuo kitų jį lydėjusių laivų. Jakobšas ir Kornelišas subūrė nedidelę grupę bendraminčių ir surengė incidentą, kuris turėjo išprovokuoti maištą. Jų planas buvo užpulti turtingą keleivę, kad paskatintų Pelsartą „neteisingai“ sudrausminti laivo įgulą. Tokiu būdu jie tikėjosi patraukti savo pusėn kuo daugiau jūreivių. Auka tapo mergina vardu Lukrecija Jans (Lucretia Jans). Tačiau jų planas nepavyko, nes Lukrecija sugebėjo atpažinti savo užpuolikus. Jakobšas ir Kornelišas nusprendė palaukti, kada Pelsartas užpuolikus areštuos, bet to niekada neįvyko.
Laivo katastrofa
thumb|left|Laivo katastrofos vieta thumb|left|Bykono sala Dėl maištininkų veiksmų nukrypęs nuo kurso laivas pasiekė tada dar beveik nepažįstamą Australijos žemyną ir 1629 m. birželio 4 d. rėžėsi į rifą netoli Bikono salos prie Australijos vakarinio kranto. Daugumai pavyko išsigelbėti, tačiau 40 iš 332 laive buvusių žmonių nuskendo. Išsigelbėjusieji, įskaitant visas moteris ir vaikus, dviem gelbėjimosi valtimis buvo perkelti į netoliese esančias salas. Netrukus paaiškėjo, kad salose trūko gėlo vandens, ir buvo mažai maisto – tik jūrų liūtai ir paukščiai. Pelsartas suprato situacijos rimtumą ir nusprendė ieškoti vandens žemyne. 9 m ilgio valtimi Pelsartas, kapitonas Jakobšas, vyresnieji karininkai, keletas įgulos narių ir keleivių, viso 48 žmonės, paliko avarijos vietą, kad surastų vandens. Po nesėkmingų ieškojimų jie paliko išgyvenusiuosius ir leidosi į pavojingą kelionę link Batavijos ieškoti pagalbos.
Žmogžudystės
Tuo tarpu katastrofos vietoje likęs Kornelišas pasiskelbė vyriausiuoju ir privertė visus prisiekti jam ištikimybę. Bijodamas, kad Pelsartas sugrįš ir apkaltins jį maišto kurstymu, jis kalė beprotiškus planus pagrobti į pagalbą atplauksiantį laivą, rasti su juo saugų prieglobstį ir, pasinaudojant nuskendusio laivo „Batavia“ auksu bei sidabru, įkurti asmeninę karalystę. Kad jo planų niekas nesutrukdytų, jis turėjo neutralizuoti savo potencialius priešininkus.
Pirmiausia Kornelišas perėmė visų ginklų ir maisto atsargų kontrolę. Paskui su pretekstu surasti geriamo vandens jis atsikratė savo stipriausiųjų priešininkų: nuplukdė Vybės Hajeso (Wiebbe Hayes) vadovaujamą kareivių grupę į Vakarų Valabio salą, liepė jiems, radus vandens, užkurti signalinius laužus, ir pažadėjo atvykti jų pasiimti. Įsitikinęs, kad jiems nepavyks, jis paliko juos mirti, perimdamas visišką situacijos kontrolę.
Išgyvenusiųjų stovykloje prasidėjo Kornelišo ir jo bendrų teroras. Manoma, kad jis pats nei vienos žmogžudystės neįvykdė, tik davė nurodymus kitiems, dažniausiai apkaltindamas auką kokiu tai nusikaltimu, pavyzdžiui, vagyste. Iš pradžių maištininkai žudydavo, saugodami savo gyvybę, vėliau – iš įpročio ar savo malonumui. Kornelišas planavo sumažinti žmonių skaičių iki ~45, kad kuo ilgiau užtektų maisto atsargų. Be to, jis bijojo, kad daugelis išgyvenusiųjų liks ištikimi Olandų Ost Indijos bendrovei. Iš viso buvo nužudyta virš šimto vyrų, moterų ir vaikų.
Išgelbėjimas
thumb|Vybės Hajeso akmeninis fortas Vakarų Valabio saloje Nežiūrint to, kad buvo palikti mirti, Vybės Hajeso vadovaujami kareiviai rado savo saloje pakankamai vandens ir maisto išteklių, kad išgyventų. Iš pradžių, nieko neįtardami, jie pasiuntė dūmų signalą, kaip buvo sutarta su Kornelišu. Tačiau netrukus jie sužinojo apie Kornelišo smurtą iš keleto pas juos atplaukusių pabėgėlių. Reaguodami į tai, kareiviai iš išplautų į krantą laivo nuolaužų pasigamino ginklus, iš klinties ir koralų blokų pasistatė nedidelį fortą, bei pastatė sargybą.
Po maišto
Pelsartas nusprendė surengti teismą saloje, kad kalinių nereikėtų vežti ir taip jau perkrautu laivu. Po trumpo teismo patys nuožmiausi maištininkai nuteisti mirti ir pakarti. Kornelišui ir keletui kitų svarbiausių maištininkų prieš pakariant nukirstos abi rankos. Du mažiau prisidėję maištininkai buvo išlaipinti Australijos krante, jų likimas nežinomas. Tokiu būdu jie atsitiktinai tapo pirmaisiais europiečiais, apsigyvenusiais Australijos žemyne. Manoma, kad tai nutiko netoli dabartinio Kalbario (Kalbarri), arba prie Port Gregorio (Port Gregory). Vėliau tose vietose apsigyvenę britų kolonistai pasakodavo apie neįprastai šviesius aborigenus, dėl ko kilo spekuliacijų, kad abu nuteistieji galėjo išgyventi ir įsilieti į aborigenų visuomenę. Tačiau, tose vietose būta ir vėlesnių laivų avarijų su išgyvenusiais europiečiais, todėl patvirtinti, kad būtent laivo „Batavia“ maištininkai prisidėjo prie aborigenų genofondo, neįmanoma.
Likusieji maištininkai nuvežti teisti į Bataviją. Penkis pakorė, kitus nubaudė rykštėmis. Jakopas Pyteršas (Jacop Pietersz), Kornelišo dešinioji ranka saloje, nubaustas žiauriausia to meto bausme – mirti ant kankinimų rato. Kapitonas Jakobšas, nepaisant to, kad buvo kankinamas, neprisipažino prisidėjęs prie maišto ir išvengė mirties bausmės dėl įrodymų trūkumo. Jo tolimesnis likimas nežinomas. Spėjama, kad jis mirė kalėjime Batavijoje. Tyrimo taryba nusprendė, kad Pelsartas dėl savo neryžtingumo iš dalies irgi atsakingas už tai, kas įvyko, todėl konfiskavo jo turtą. Po nepilnų metų jis mirė.
Tuo tarpu eilinis kareivis Vybė Hajesas paskelbtas didvyriu. Jam paskirtas seržanto laipsnis ir padidinta alga, o tiems kareiviams, kurie buvo su juo, suteiktas kapralo laipsnis. Iš 332 žmonių, plaukusių laivu „Batavia“, tik 122 pasiekė kelionės tikslą. Išgelbėta ir didesnė dalis turto: Laivas „Sardam“ parplukdė namo 10 iš 12 skrynių, buvusių nuskendusiame laive.
Laivo nuolaužos
thumb|„Batavia“ korpuso liekanos Frimantlo muziejuje XX a. 6 dešimtmetyje australų istorikė Henrietta Drake-Brockman spėjo, kad pagal arhyvinius duomenis laivo „Batavia“ nuolaužos turėtų būti Abrolhos salų Valabio grupėje, o 1963 m. omarų žvejas Deividas Džonsonas jas rado. XX a. 8 dešimtmetyje dalis laive likusių daiktų buvo iškelta iš dugno (laivo korpuso medienos fragmentai, patrankos, inkaras) ir perduota Vakarų Australijos muziejams. Tačiau didesnė dalis patrankų ir inkarų liko prie nuskendusio laivo, todėl laivo nuolaužos – populiari nardymo vieta Vakarų Australijos pakrantėje.
Turtas
thumb|Iš laivo nuolaužų iškeltos [[Rijksdalderis|Rijksdalderių sidabrinės monetos Džeraldtono muziejuje]] „Batavia“ vežė didelį kiekį turto. Kiekvienas tokios klasės laivas veždavo 250 tūkst. guldenų dvylikoje medinių skrynių, kiekvienoje apytikriai po 8 tūkst. sidabrinių monetų. Pinigai buvo numatyti prieskonių ir kitų prekių pirkimui Javos saloje. Didesnė dalis monetų buvo olandų rijksdalderiai, likusios – vokiečių miestų sidabrinės monetos.
Pelsartas buvo įpareigotas su narų pagalba išgelbėti kuo daugiau laivo nuolaužose esančių pinigų. Darbas buvo nelengvas, ir visų dėžių iškelti nepavyko. Pelsartas raportavo, kad 1629 m. spalio 27 d. vieną dėžę pažymėjo plūduru vėlesniam iškėlimui, lapkričio 9 d. perkėlė į laivą „Sardam“ 4 dėžes, kitą dieną – 3, bet paskui gelbėjimo darbus nutraukė. Lapkričio 13 d. Pelsartas rašė, kad išgelbėta 10 dėžių – apie 80 tūkst. monetų. Dviejų dėžių išgelbėti nepavyko: viena buvo įspausta po patranka, kita buvo išardyta maištininkų.
Tarp laivo „Batavia“ turtų buvo ir paties Pelsarto vežamos parduoti vertybės: 60 tūkst. guldenų vertės brangakmeniai, IV a. romėnų kamėja bei kiti daiktai, paties Pelsarto išgelbėti ar vėlesniais laikais iškelti ir eksponuojami Vakarų Australijos muziejuose Frimantle ir Džeraldtone.
Laivo kopija
1985-95 m. pagaminta laivo „Batavia“ kopija XVII a. pr. laivų statybos metodais iš tais laikais naudotų medžiagų. Laivo kopija projektuota pagal išlikusius laivo fragmentus ir pagal to meto panašių išlikusių laivų sandarą (laivas „Vasa“ Stokholme). Kopija saugoma laivininkystės muziejuje Lelistade, Olandijoje.
Airbus A220
Airbus A220 – dvimotoris, siaurafiuzeliažis, vieno praėjimo komercinis reaktyvinis oro laineris sukurtas ir nuo 2013 m. gaminamas Kanados įmonėje Bombardier Aerospace (komerciniai pavadinimai Canadair CS100 ir Canadair CS300), tačiau projektą perėmus Airbus Industries, pardavinėjamas Airbus.
Gelgaudiškio dvaras
Gelgaudiškio dvaras – XIX a. architektūros ansamblis Gelgaudiškyje (Šakių rajonas), kairiajame Nemuno krante. Tai stambus ir vienas originaliausių Lietuvos dvarų ansamblių, įaugęs į apylinkės gamtą. Ansamblį sudaro rūmai, virtuvė, svirnas, oficina, tvartas, oranžerija, kumetynas, bokštas, rūsiai ir dvaro sodybos parkas. Nuo 1992 m. dvaras įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Skeletonas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
thumb|right|200px|[[Skeletonas|Skeletono emblema.]] Skeletono varžybos 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyks Sanki ledo trasoje.
Airbus A220
Variantai
CS, vėliau - A220, pradėti gaminti dviejų modifikacijų, besiskiriančių tik fiuzeliažo ilgiu, kuro bakų ir bagažo skyriaus talpa, maksimaliu svoriu, kilimo ir tūpimo, taip pat - skrydžio nuotoliais. Nuo 2020 m. A220-100 pagrindu pradėtas gaminti verslo klasės modelis ACJ TwoTwenty: A220-100 pirmąjį skrydį atliko 2013 m. rugsėjo 16 d. Šiame modelyje, priklausomai nuo konfigūracijos gali būti įrengiama nuo 108 iki 133 keleivių vietų. Pirmasis klientas - Šveicarijos aviakompanija Swissair.
Modelyje A220-300, priklausomai nuo konfigūracijos gali būti įrengiama nuo 130 iki 160 keleivių. vietų. Šis modelis buvo pristatytas po dvejų metų, pirmąjį skrydį atliko 2015 m. vasario 27 dieną. Pirmasis klientas - Latvijos aviakompanija AirBaltic.
Operatoriai
miniatiūra|Pirmasis A220 (Bombardier CS100), 2013 m. birželio mėn.
Gelgaudiškio dvaras
Istorija
XV a. buvo Gelgaudų palivarkas ir vadinosi Gedigaudiškiu. 1507 m. Ldk Aleksandras padovanojo šį palivarką Jonui Sapiegai. 1585 m. nusipirko Grigalius Masalskis. Iš jo 1586 m. dvarą nusipirko Kasparas Oziembovskis. 1599 m. pirmą kartą paminimas Gelgaudiškio vardas. XVIII a. Gelgaudiškį valdė Gelgaudai ir Čartoriskiai. 1797 m. iš A.Čartoriskio nusipirko vokiečių baronas Teodoras Henrikas Frydrichas Koidelis.
Dvaro rūmų pastatas pastatytas Gustavo Koidelio iniciatyva 1842–1846 metais. XIX a. viduryje Koideliai pardavė Gelgaudiškį ir išvyko į Drezdeną, nes Rusijos valdžia 1887 m. uždraudė svetimtaučiams valstybės pakraščiuose turėti dvarų. XX a. pradžioje dvarą įsigijo Medardas Komaras ir jį rekonstravo. Kartu buvo perplanuotas 300 margų parkas, įrengta Koidelių šeimos koplyčia ir kapinės. XX a. nykstantį Gelgaudiškio dvarą, nualintą Pirmojo pasaulinio karo vokiečių okupacijos, Komaras pardavė Lietuvos moterų draugijai, įkurdinusiai čia vienuolių šaričių globojamą vaikų prieglaudą (apie 80 globotinių), veikusią iki 1941 m. Antrojo pasaulinio karo metais dvare buvo įsikūręs štabas, vėliau karo ligoninė. Sovietmečiu įkurdinti vaikų namai, o 1966 m. – pagalbinė internatinė mokykla. Nuo 2009 m. vyksta dvaro restauracijos darbai: sutvarkyti rūmai, oficina, kumetynas, oranžerija, vandens bokštas, kuriame 2015 m. įrengtas 36 varpų Gelgaudiškio karilionas.
Architektūra
left|thumb|200x200px|Rūmų kolonada
Rūmai – tai vienaukštis, neoklasicistinio stiliaus pastatas – respublikinės reikšmės architektūrinis paminklas. Rūmų fasadai – su kolonomis, dailiomis baliustradomis, gražiais metalo dirbiniais ir kitais puošybos elementais.
Parkas
Rūmus supa senas parkas (118,5 ha). Tai vienas didžiausių Lietuvos parkų, pasižymintis sudėtinga struktūra – griežtos geometrinės formos pereina į natūralią Nemuno šlaitų girią. Pagrindinė parko ašis – ketureilė sidabrinių klevų alėja, kertanti į Nemuną atkreiptus rūmus iš pietų pusės. Parke yra aikštelė, vadinama žvaigžde. Iš jos aštuoniomis pasaulio šalių kryptimis iškirstos proskynos. Legenda pasakoja, kad medžiojantys dvarininkai šioje vietoje pietaudavo ir norėdami matyti žvėris įsakę iškirsti takus. XX a. sandūroje parkas buvo pertvarkytas, jo gamtovaizdis išplėtotas bei praturtintas retaisiais augalais: sidabriniais klevais, paprastaisiais ir pilkaisiais kaštonais, juodosiomis ir Veimuto pušimis, baltažiedėmis robinijomis, amerikinėmis liepomis. Gelgaudiškio parkas pagal kompleksinę vertę yra vertingiausias Suvalkijos regione.
Nuorodos
4
Monogamija
thumb|right|250px| {{legend|#2a7fff|Poligamija įteisinta}} {{legend|#ababab|Nėra duomenų}} {{legend|#217821|Poligamija leidžiama tik musulmonams}} {{legend|#0000ff|Poligamija draudžiama, bet praktikavimas nėra prilyginamas nusikaltimui}} {{legend|#000000|Poligamija už įstatymo ribų}}
Monogamija  – to pačio patino ir patelės susiporavimas visam gyvenimui. Priešingybė monogamijai – poligamija.
Vosiliukų malūno tvenkinys
Vosiliukų malūno tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į šiaurę nuo Lentvario. Sudarytas užtvenkus Moluvėnų upelį (Neries intakas) 1,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,97 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 98,7 m. Krantai aukšti. Pietinėje pakrantėje auga Panerių miškas. Kitose pakrantėse įsikūrusi Vosyliukų kolektyvinių sodų bendrijos gyvenvietė.
Monogamija
Poros (sugyventinių ar vyro ir žmonos) palaikomi ilgalaikiai santykiai. Tačiau evoliocinės psichologijos atstovai mano, kad žmogui būdingesnė serijinė monogamija. Būtent dėl to daug porų išsiskiria ir susituokia iš naujo.
Vosiliukų malūno tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1920 m. Prie užtvankos įsikūręs Stirnių malūnas.
Monogamija
Monogamija būdinga išsivysčiusioms šalims, kurios turi stiprią teisinę sistemą ir paveldimą nuosavybę. Šiuolaikiniame pasaulyje (išskyrus kai kurias musulmonų valstybes) monogamija yra vyraujanti ir teisiškai sankcionuota santuokos forma.
Marcel Palonder
Palonder mokėsi muzikos akademijoje Bratislavoje. 1987 metais subūrė grupę „Mandragora“, sulaukusi sėkmės tuometinėje Čekoslovakijoje. 1989 m. emigravo į Prancūziją. Tuo pat metu mokėsi operinio dainavimo Monake. Į Slovakiją grįžo 1991-aisiais ir jau sekančiais metais įkūrė muzikos grupę „Accident's Happen“. 1996 m. Eurovizijoje su daina „Kým nás máš“ atstovaudamas Slovakijai, užėmė 18-ą vietą. Nuo 2005-ųjų atlikėjas bendradarbiauja su grupe „Deep'n Space“
Bečių dvaras
thumb|Bečių-Karolinavo dvaras 1899 m. žemėlapyje Bečių dvaras (arba Karolinavo dvaras) – buvęs dvaras Bečiuose (Ukmergės rajonas). Šiuo metu dvarvietė beveik netvarkoma, išskyrus teritoriją aplink Bečių šaltinį. Sodybos vieta apžėlusi menkaverčiais želdiniais, supama retai šienaujamos augmenijos. Likę krosnies ir kamino mūrai nekonservuoti, todėl yra ardomi atmosferos poveikio. Tvenkinys didžiąja dalimi užžėlęs, išskyrus nedidelį plotą ties maudykle rytiniame krante. Vandens malūno išlikę dalis akmeninių pamatų, bet yra apžėlę ir sunkiai pastebimi nuo kelio. Ledainė yra geriausiai išsilaikęs dvaro laikų statinys.
Pavadinimas
Iki XX a. pradžios dabartinio Bečių kaimo teritorijoje stovėjo Karolinavo dvaro sodyba. 1880 m. leidimo buvusios ATR vietovardžių sąvade Bečių dvaras įrašytas Karolinowo pavadinimu, taip pat nurodant kad kitaip dar vadinamas Becze. Analogiškai įvardytas ir 1899 m. Rusijos Imperijos kariniame žemėlapyje –.
Istorija
Dvaro istorija prasidėjo 1830 m., kai žemių savininku tapo Vilniaus gubernijos gubernatorius (nuo 1823 iki 1830 m.), Švedijos didikų giminės iš Suomijos palikuonis, Peteris Hornas (,, 1771-1847). Čia jis netrukus įkūrė dvaro sodybą ir pavadino ją savo žmonos ir dviejų jų vaikų Aleksandro (g. 1825 m. Vilnuje) ir Peterio (g. 1828 m. Vilniuje ) motinos Karolinos Georgini de Fabris garbei. XIX a. pabaigoje dvaras tebepriklausė „grafui Hornui“, tad gali būti, kad po tėvo mirties jį perėmė vienas iš grafo sūnų.
Ne vėliau kaip nuo 1904 m. dvaras buvo carinės Rusijos ministro pirmininko Piotro Stolypino brolio, žurnalisto ir modernaus ūkininkavimo propaguotojo Aleksandro Arkadjevičiaus Stolypino (Александр Аркадьевич Столыпин) nuosavybė, kurioje jis leido vasaras. Tuo metu jam priklausė apie 300 ha aplinkinės žemės. Nuo dvaro tvenkinio link plytėjo puikiai prižiūrėtas parkas su malkomis šildoma oranžerija, kurioje auginti šiltųjų kraštų augalai. Bečių šaltinis tuo metu tryško iš žemės, o jį supo rožynas. Vidury rožyno buvo suolelis, kuriame dvarininkas mėgdavo ilsėtis ir leisti laiką skaitydamas spaudą. Puikiai sutvarkyta buvo ir tvenkinio pakrantė nuo dvaro pusės, buvo įrengtas mūrinis lieptas, per kanalą sumūrytas tiltelis, išlikęs iki šiandien. Kad tvenkinyje būtų pakankamai vandens sukti malūno ratą, nuo Rizgonių miške esančio Ilgajo ežero iki pat dvaro oranžerijos darbininkų rankomis buvo iškastas kanalas, vandeniu pildęs Bečių tvenkinį.
Į savo valdas A. Stolypinas iš Sankt Peterburgo vykdavęs traukiniu. Pasakojama, kad traukiniu kartu gabendavęsis ir automobilį, kuriuo nuo Jonavos geležinkelio stoties atvykdavo ir iki Bečių. Aleksandrą Stolypiną dvare lankydavo brolis Piotras. Čia jis viešėjo ir jam lemtingą 1911 m. vasarą, tad Bečiai buvo paskutinio brolių susitikimo vieta. Skelbta, jog dvarininkas pranešė 1913 m. gegužės 12 dieną parduodąs dvarą aukcione. Po 1917 m. revoliucijos iš Rusijos emigruoti buvo priverstas ir pats šeimininkas Aleksandras.
Žinoma, kad 1924 m. parceliuojant valstybės nusavintą dvarą, kuriam tuo metu priklausė 86 ha žemės, dvaras jau buvęs prastai prižiūrėtas. 10 m pločio ir 40 m ilgio mediniai dvaro rūmai buvo apleisti ir pakankamai prastos būklės. Ant tvenkinio užtvankos tebestovėjo medinis vandens malūnas su didelio skersmens, bet siauru ratu, tik tuo metu jau neveikė. Tokios būklės dvarą iš varžytinių įsigijo farmacininkas ir visuomenės veikėjas Steponas Nasvytis, tuo metu už jį sumokėjęs 44 100 litų. Dvaras ir jo ūkis buvo sutvarkyti, bet 1931 m. Nasvytis dvarą pardavė, nes dvaro žemė buvo prasta ir ūkininkavimas jame buvo nuostolingas. Nacionalizuoti dvaro rūmai per karą ir po jo sunyko, todėl nepriklausomybės laikų nesulaukė.
Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministerija
thumb|right|250px|Ministerijos buveinė Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministerija – Lietuvos Vyriausybės pagrindinė institucija, veikusi 1990–1996 m. ir atlikusi politiką Lietuvos miškų ūkio srityje, siekdama didinti miškų produktyvumą, jų apsauginę galią, racionaliai naudoti, atkurti ir saugoti visus miško išteklius, tenkinti šalies medienos bei kitų miško išteklių poreikį.
Istorija
Ministerija įkurta 1990 m. 1997 m. ji buvo prijungta prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos, kurioje pertvarkyta į Miškų ūkio departamentą.
Rogučių sportas
thumb|Rogučių sportas 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Rogučių sportas (arba nusileidimas rogutėmis) – olimpinė žiemos sporto šaka. Šioje sporto šakoje sportininkai dalyvauja po vieną (vienetų rungtyje) arba poromis (dvejetų rungtyje). Taip pat būna vykdomos ir komandinės varžybos, kuriose komandą sudaro vyras, moteris ir pora.
Nusileidimo rogutėmis varžybų tikslas yra kuo greičiau rogutėmis nusileisti tam specialiai paruošta trasa. 1957 m. buvo įkurta Tarptautinė rogučių sporto federacija (FIL). Nuo 1964 m. šios varžybos yra įtrauktos į olimpinių žaidynių programą.
Lietuvoje
2013 m. gruodžio 11 d. oficialiai įregistruota Lietuvos rogučių sporto federacija. Federacija dar neturi nei tarptautinio, nei LTOK pripažinimo.
Banda (Bizantija)
Banda (vns. ) – karinis dalinys ar teritorinis administracinis vienetas vidurinėje Bizantijos imperijoje.
Pavadinimas kilęs iš 'vėliava', o šis yra germaniškos kilmės. VI a. šiuo žodžiu vadino karinę vėliavą, o netrukus ir karinį dalinį, turėjusį tokią vėliavą. XVIII–XI a. Bizantijos armijoje banda buvo bazinio lygio karinis dalinys. 5-7 bandos sudarydavo turmą, o kelios turmos sudarydavo temą – jungtinę karinę-civilinę provinciją.
Bandos vadas būdavo komes. Pėstininkų bandą sudarydavo 200–400 karių, o kavalerijos – 50–100. Skirtingai negu kiti bizantietiški administraciniai ir kariniai terminai banda buvo naudojamas ir vėlyvojoje Bizantijoje. Šiuo žodžiu vadino ir Trapezundo imperijos teritorinius vienetus, kol ši imperija žlugo.
Moira (reikšmės)
Žodis moira gali reikšti:
Davion Mitchell
Deivionas De'Montė Erlas Mičelas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Sakramento „Kings“ komandoje. Jis žaidė koledžo krepšinį Oberno ir Beiloro universitetuose.
Poligamija
thumb|right|250px|Poligamijos statusas pasaulyje: {{legend|#56b4e9|Poligamija įteisinta}} {{legend|#009e73|Poligamija leidžiama tik [[Musulmonai|musulmonams}} {{legend|#0072b2|Poligamija leidžiama kai kuriuose Indonezijos regionuose}} {{legend|#e0e0e0|Apie poligamijos statusą nėra duomenų}} {{legend|#d55e00|Poligamija draudžiama, bet praktikavimas nėra prilyginamas nusikaltimui}} {{legend|#000000|Poligamija už įstatymo ribų}} ]] thumb|right|250px|Kaimo vyresnysis su savo žmonomis, 1900~1910 m. ([[Prancūzijos Gvinėja)]]
XIX amžiaus antros pusės–XX amžiaus antros pusės etnografiniai tyrinėjimai rodo, kad didžioji dauguma šeiminių santykių buvo grindžiami poligamija, o mažuma – monogamija ir poliandrija.
Indijoje, Filipinuose, Singapūre, Malaizijoje, Šri Lankoje, Eritrėjoje poligaminė santuoka leidžiama tik šiose šalyse gyvenantiems musulmonams, kitiems nelegali. Mauricijuje poligaminės žmonių grupės neturi teisinio pripažinimo, nors musulmonai vyrai ir gali sudaryti iki keturių žmonų „šeimą“, bet jų žmonos neturi teisinio statuso.
Slovėnijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Finalas
-
Mirties slėnio nacionalinis parkas
Mirties slėnio nacionalinis parkas  – JAV, Kalifornijos valstijoje esantis nacionalinis parkas. Jis užima teritoriją tarp Didžioji Baseino regiono ir Mohavių dykumos. Šiame parke gausu druskožemių, kopų, bedlendų, slėnių, kanjonų ir kalnų. 91 proc. Mirties slėnio nacionalinio parko teritorijos sudaro tyrlaukiai ir žmogaus nepaliestos žemės. Tai yra sausiausias, karščiausias ir žemiausiai esantis nacionalinis parkas JAV.
Mirties slėnio nacionaliniame parko flora ir fauna prisitaikiusi prie karštų sąlygų. Tarp tokių yra snieginiai avinai, kojotai, Mirties slėnio dantkarpinės žuvys ir kt.
Parko teritorijoje pirmieji gyventojai indėnai apsigyveno apie 7000 m. p. m. e. Europos amerikiečiai ieškodami kelio į aukso kasyklas 1849 m. įstrigę slėnyje davė jam „mirties slėnio“ pavadinimą.
Mirties slėnio slėnis nacionaliniu monumentu paskelbtas 1933 m., nacionaliniu parku tapo 1994 m.
Pats Mirties slėnis yra grabenas, o seniausios uolos susiformavo prieš 1,7 milijardus metų.
2013 m. Mirties slėnio nacionalinis parkas įtrauktas į tamsaus dangaus teritorijų sąrašą. Šios teritorijos yra apsaugotos nuo šviesos taršos ir yra pritaikytos observatorijų veiklai.
1913 m. liepos 10 d. JAV orų tarnyba mirties slėnyje nustatė 56,7 °C temperatūrą ir tai iki šiol yra aukščiausia pasiekta oro temperatūrą JAV. 2012 m. anuliavus iki tol užfiksuotą 57,8 °C rekordą Azizijoje, 1913 m. rezultatas tapo rekordininku visoje Žemėje.
Nuotraukų galerija
thumb|center|800px|360 laipsnių panoramos nuotrauka Reistreko ežere.
Moira
Moira – Bizantijos imperijos karinis dalinys, atitinkąs dabartinį batalioną ar pulką. Kai kuriose dabartinės Graikijos ginkluotųjų pajėgų šakose moira reiškia eskadrilę ar batalioną.
Šiuolaikinė Graikija
Graikijos oro pajėgose, taip pat armijos ir laivyno aviacijoje terminas reiškia 'eskadrilė'. Graikijos armijoje moira yra 'artilerijos batalionas, artilerijos divizionas', o specialiosios paskirties pajėgose - 'batalionas', atitinkantis kitų šalių ginkluotųjų pajėgų specialiųjų pajėgų eskadronus.
Bombėjaus katė
thumb|240px|right|Bombėjaus katė Bombėjaus katė – trumpaplaukių kačių veislė. Tai gana nepopuliari veislė – veisiama nedaugelio kačių augintojų.
Istorija
Apie 1960 m. Burmos kačių veislininkė amerikietė, kryžmindama jas su Amerikos trumpaplaukėmis, išvedė juodą variantą. Toliau mišrindama šias juodas kates su Burmos katėmis, veislininkė išvedė juodų kačių veislę. Šiuo metu Bombėjaus katės kryžminamos viena su kita ir su Burmos katėmis.
Elsa Martinelli
Elza Martineli (, tikrasis vardas – Elisa Tia; 1935 m. sausio 30 d. Grosetas – 2017 m. liepos 8 d.) – italų aktorė ir buvęs modelis.
Bombėjaus katė
Charakteris
Šios katės puikiai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis, nesibaido vaikų. Jos ramios, taikios, draugiškos. Joms reikia dėmesio ir draugijos, malonus balsas girdimas retai.
Elsa Martinelli
Biografija
left|thumb|150px Elza gimė gausioje šeimoje (9 vaikai), kuri vėliau persikėlė į Romą. Kad padėtų išsilaikyti, ji anksti pradėjo dirbti, tame tarpe iš foto modeliu. 1953 m., Elzai dirbant padavėja kavinėje, ją pastebėjo pradedantis dizaineris Roberto Capucci ir pakvietė ją į savo kolekcijos pristatymą. Netrukus ji pasirašė sutartį su „Ford Models“ ir tapo žinoma ne tik gimtinėje.
1953 m. Elza gavo pirmąjį vaidmenį kine, o 1955 m. sulaukė kvietimo vaidinti vesterne „The Indian Fighter“. Filmo žvaigždė Kirk Douglas nusprendė jai skirti vaidmenį po to, kai pamatė Elzos nuotrauką žurnale.
Bombėjaus katė
Fizinės savybės
Šios katės išimtinai juodos spalvos, tačiau vadoje gali pasitaikyti įvairių spalvų kačiukų. Akys vario arba auksinės geltonos spalvos.
Elsa Martinelli
Biografija
Iki 1960 – ųjų pabaigos Elza filmavosi tiek Europoje, tiek Holivude. Žymiausi jos vaidmenys filmuose „Hatari!“ (1962) su John Wayne, „The V.I.P.s“ (1963) kartu su Elizabeth Taylor ir Richard Burton, „Madigans Millions“ (1968) su Dustin Hoffman. Vėliau ji daugiausia dėmesio skyrė Europos kinui, o paskutinį vaidmenį atliko 2004 m.
1971 m. ji kartu su Carlo Giuffre vedė Sanremo muzikos festivalį.
Šeima
right|thumb|150px|[[Joan Collins, Barbara Bouchet, Ursula Andress ir Elsa Martinelli]] right|thumb|150px Elza buvo ištekėjusi už grafo Franco Mancinelli, su kuriuo 1958 m. susilaukė dukters Christianos.
1968 m. ji ištekėjo už Paris Match fotografo Willy Rizzo.
Šventojo Baltramiejaus diena
Šventojo Baltramiejaus diena – Lietuvos kaime nuo seno žinoma kaip Gandrų išlėkimo diena (rugpjūčio 24 d.).
Žmonės tikėjo, kad gandras išsineša pavakarius, kurių nuo tos dienos šeimininkė šeimynai jau nebeduos, nes diena gerokai sutrumpėjo. Dar iki Baltramiejaus dienos pradėdavo rauti linus, baigdavo suvežti vasarojų. Jei rugpjūčio 24 d. šviesdavo saulė, buvo laukiama sauso rudens. Apie šį metą kaime būdavo pjaunamos avys. Kad kailis būtų tvirtesnis, kailinukai neišsišertų ir ilgiau nešiotųsi, reikėdavo sulaukti mėnulio senagalio. Šis laikas taip pat buvo tinkamas avių kirpimui. Veislei palikdavo avinukus, atsivestus per jaunatį.
Ruduo Lietuvos kaime būdavo vestuvių metas, todėl merginos šv. Baltramiejaus dieną užsiimdavo vestuvių burtais. Netekėjusios mergaitės iškasdavo duobę ir po kiek laiko žiūrėdavo, ką ras toje duobėje. Jei rasdavo voratinklį – reiškia, vestuves kels su ponu, jei skruzdėlę ar kitą vabzdį – ištekės už ubago. Norėdamos susapnuoti išrinktąjį, visą dieną badaudavo, tik vakare prieš miegą suvalgydavo nemirkytą silkę. Po lova pasidėdavo keturis šakaliukus taip, kad iš jų išeitų šulinys, į vidurį pastatydavo puodelį vandens. Jei susapnuodavo jaunikaitį, kuris paduoda atsigerti, vadinasi, tai būsimasis vyras.
Lietuvos miestuose apaštalo Baltramiejaus šventė turi gilią istorinę atmintį. Šventės išvakarėse Vilniuje 1595 metais įsikūrė pirmieji amatų cechai. Todėl šv. Baltramiejus laikomas amatininkų globėju.
Sičangas
Sičangas (, nuos. ꀒꎂ = Op Rro) – miestas Kinijoje, pietų Sičuane, prie Aningo upės ir Čiongo ežero. Liangšano ijų autonominės prefektūros centras. Geležinkelio stotis prie Čengdu–Kunmingo linijos, praeina Pekino–Kunmingo greitkelis, yra oro uostas. Miesto apylinkėse yra Sičango palydovų paleidimo centras.
Istorija
Hanių dinastijos laikais dabartinio Sičango vietoje minima Čiongdu (Qiongdu) karalystė. Vėliau buvo Dali valstybės sudėtyje. XIII a. miestas prijungtas prie Junano ir buvo vadinamas Dziandu (Jiàndū) arba Dziančangu (Jiànchāng). XIX a. buvo kiniško vaško gamybos centras.
Naujųjų Elmininkų tvenkinys
Naujųjų Elmininkų tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, Naujųjų Elmininkų gyvenvietės šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kiaulupio intakas, Elmės upės baseinas) 0,23 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,15 km, plotis - iki 0,07 km. Altitudė 99,6 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje auga sodas, vakarinėje - plyti dirbami laukai.
CD Condal
Club Deportivo Condal – buvęs Ispanijos futbolo klubas iš Barselonos.
Istorija
Klubas įkurtas 1934 m. Tuo metu vadinosi Sección Deportiva La España Industria.
1956 m. pakito klubo pavadinimas. Nuo tada žinomas kaip Club Deportivo Condal.
Žaidė elito divizione 1956/57 m. sezone, tačiau liko paskutinėje (16) vietoje ir iškrito į Antrą divizioną.
1970 m. komanda išformuota, o klubas likviduotas.
Kirovskė
Kirovskė arba Kirovskojė, dar Chrestivka (Хрестівка/Крестовка) – miestas rytų Ukrainoje, Donecko srityje, 40 km į šiaurės rytus nuo Donecko. Praeina kelias Šachtarskas–Junokomunarovskas. Akmens anglių gavyba.
Istorija
1954 m. įkurta Krestovkos (Chrestivkos) angliakasių gyvenvietė. 1958 m. tapo miestu, pervadinta tarybinio didvyrio Sergejaus Kirovo garbei į Kirovskoję. 2014 m. miestas užimtas Donbaso separatistų. 2016 m. Ukrainos valdžią Kirovskę pervadino atgal į Chrestivką, bet šis pakeitimas faktiškai neįsigaliojo.
Papiliai
Papiliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Kupiškio, netoli kelio. Seniūnaitijos centras. Stūkso Papilių piliakalnis.
Armin Zöggeler
Armin Zöggeler (g. 1974 m. sausio 4 d.) – rogučių sportininkas iš Italijos. Jis yra du kartus olimpinis čempionas, šešiose iš eilės olimpiadose laimėjęs medalius (nuo 1994 iki 2014 m.). Jis yra vienas sėkmingiausių šios sporto šakos atstovų, daug kartų laimėjęs pasaulio taures, pasaulio ir Europos čempionatus. Dėl tokio pasiekimų skaičiaus jis pravardžiuojamas kanibalu (it. Il Cannibale). 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse italas vienetų rungtyje žėmė trečią vietą. Tą patį italas pakartojo ir 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.
Sportininkas tapo pirmasis pasaulyje, laimėjęs toje pačioje rungtyje šešis medalius 6 kartus iš eilės.
Nuo 1995 iki 2012 m. sportininkas laimėjo 6 aukso, 5 sidabro ir 5 bronzos medalius pasaulio čempionatuose. A. Zöggeler 1994, 2004, 2008 ir 2014 m. tapo Europos čempionu.
2014 m. žiemos olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje sportininkas nešė Italijos vėliavą.
Mihaly Csikszentmihalyi
thumb|Mihalas Čiksentmihalis. Mihalas Čiksentmihalis (1934 m. rugsėjo 29 d. Rijekoje, Italijoje – 2021 m. spalio 20 d. Klaremonte, Kalifornijoje, JAV ) – vengrų psichologas, emigravęs į JAV būdamas 22 metų amžiaus. Jis buvo Claremont Graduate universiteto Gyvenimo kokybės tyrimų centro direktorius. Praeityje vadovavo Čikagos universiteto psichologijos katedrai ir Lake Forest Collegge psichologijos, sociologijos ir antropologijos katedrai. Jis buvo žinomas savo tyrimais laimės ir kūrybingumo srityse, bet labiausiai žinomas kaip psichologinės būsenos, vadinamos tėkme, koncepcijos kūrėjas. Jis buvo daugybės knygų ir daugiau nei 120 straipsnių bei knygų skyrių autorius. Martin Seligman, buvęs Amerikos psichologijos asociacijos prezidentas ir pozityviosios psichologijos įkūrėjas pavadino Csikszentmihalyi pirmaujančiu pasaulio pozityviosios psichologijos mokslininku. Jo darbai yra plačiai cituojami ir turi didelę įtaką.
Vilniaus dantų technikų mokykla
Respublikinė Vilniaus dantų technikų mokykla - mokykla, veikusi nuo 1945 m. gruodžio 29 d. iki 1951 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje. Ji buvo įsteigta Lietuvos TSR Sveikatos apsaugos liaudies komisaro 1945-12-29 įsakymu Nr. 402. 1951-08-23 SAM įsakymu mokykla nuo 1951-08-25 buvo prijungta prie Kauno medicinos felčerių-akušerių mokyklos.
Pašvinės
Pašvinės – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 9 km į pietvakarius nuo Bubių, prie kelio ir Pašvinio ežero. Yra Akmenų kalnelis.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui. Kaime yra Pašvinės kalnas (altitudė 148,5 m), kelios kaimo turizmo sodybos, pliažai, trumpalaikio poilsio bazės ir stovyklavietės. Į šiaurę nuo kaimo yra Ventos–Dubysos kanalas.
Kirsas
Kirsas  – miestas Rusijoje, Kirovo srityje, 190 km į šiaurės rytus nuo Kirovo, prie Didžiojo Kirso upės, netoli jos santakos su Viatka. Kamos aukštupio rajono centras. Geležinkelio stotis prie šakos Jaras–Verchnekamskaja. Kelias į Omutinską. Kabelių gamykla, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Yra XIX a. pab. cerkvė, krašto muziejus, kultūros namai.
Istorija
Kirsas įkurtas 1729 m. prie čia atidarytos ketaus liejyklos. Miesto pavadinimas kilęs nuo upės, kurios – iš komių permių кырс („skardis, status krantas“) arba komių кырас („upės vaga“). Miestas nuo 1965 m.
Ąžuolynas
Ąžuolynas – medynas, kuriame vyrauja ąžuolai. Lietuvoje tai būtų paprastųjų ąžuolų ir bekočių ažuolų savaiminės rūšys.
Lietuvoje
thumb|250px|Ąžuolynas
Ąžuolams želdinti tinkamiausios yra sausgirio, baltmiškio ir žaliagirio augavietės. Lietuvoje ąžuolų mažėjėjo nuo Viduramžių iki pat XX amžiaus pabaigos, daugiausia dėl vertingos medienos kirtimų, bet nuo XX amžiaus pradžios, ąžuolynų plotas nežymiai didėja, kadangi dalis miško paskirties žemių dirbtinai užsodinami paprastaisiais ąžuolais.
Vainius Butinas
Vainius Butinas (g. 1965 m. kovo 5 d. Klaipėdoje) – Lietuvos pasienietis.
Biografija
1991–1993 m. Klaipėdos rajono pasienio užkardos šaulys, tarnavo Nidos kontrolės punkte. 1993–1997 m. Klaipėdos rinktinės Juodkrantės pasienio užkardos vadovas. 1997–1998 m. Pasienio policijos departamento Pakrančių apsaugos rinktinės Kadrų skyriaus viršininkas, 1998–2005 m. rinktinės vado pavaduotojas–Štabo viršininkas, 2005–2010 m. rinktinės vadas. 2010–2015 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas.
Nuo 2015 m. valstybės įmonės „Regitra“ Klaipėdos filialo direktorius.
Biarozkos
Biarozkos gali reikšti gyvenvietės:
Pontevedra CF
Pontevedra Club de Fútbol, S.A.D. – Ispanijos futbolo klubas iš Pontevedros.
Istorija
Klubas įkurtas 1941 m. kaip Pontevedra Club de Fútbol, S.A.D.
1963 m. pateko į La Liga, tačiau šiame divizione išliko tik vieną sezoną. Vieną sezoną sužaidė Antrame divizione, sugrįžo į aukščiausią lygą ir joje išliko penkis sezonus, o vėliau iškrito į žemesnius divizionus.
2023 m. Europos jaunių šiuolaikinės penkiakovės čempionatas
2023 m. Europos jaunių šiuolaikinės penkiakovės čempionatas – Europos geriausių šiuolaikinės penkiakovės jaunimo iki 17 m ir 19 m atstovų čempionatas, kuris vyko Druskininkuose.
Rževas
Rževas  – miestas Rusijoje, Tverės srityje, Valdajaus aukštumoje. Rajono centras. Praeina geležinkelis ir plentas Maskva–Sankt Peterburgas. Yra tekstilės, baldų, maisto pramonė. Mieste gyvena 57 515 žmonių (2020 m. duomenimis).
Istorija
Iki XIII a. vidurio Rževas buvo Smolensko žemėje. Nuo 1225 m. – Rževo kunigaikštystės sostinė. 1359–1368 m. ir 1372–1386 m. Rževas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Maskvai galutinai atiteko 1485 m., iki tol priklausė Maskvai arba Tverei. Per Antrąjį pasaulinį karą prie miesto vyko Rževo mūšis. Miestas buvo visiškai sugriautas.
Mažoji švygžda
Mažoji švygžda (Zapornia pusilla) – gervinių paukščių (Gruiformes) būrio, vandeninių vištų (Rallidae) šeimos paukščių rūšis.
Mažųjų švygždų europinė populiacija yra paukščiai migrantai – žiemoja Rytų Afrikoje. Daugiausia paplitusios pietryčių Europoje, o sporadiškai peri ir kitur pietinėje žemyno dalyje. Peri ir gretimoje Baltarusijoje, bet retai. Iki XIX a. vidurio įprastai perėdavo ir Vakarų Europoje, bet ten išnyko dėl pelkių sausinimo, tačiau pastaruoju metu jų populiacijos Vokietijoje, Nyderlanduose atsigauna. Airijoje pirmą kartą perėjo 2012 metais – nuo pat 1850 metų. Įtariama, kad jos peri ir Jungtinėje Karalystėje.
Išvaizda
Išvaizda panaši į plovinę vištelę, už kurią šiek tiek mažesnė. Mažosios švygždos kūno ilgis 17–19 cm. Patino svoris 23–45 gramai, patelės – 17–55 gramai.
Porūšiai ir paplitimas
Išskiriami 6 porūšiai :
Mažosios švygždos Lietuvoje
2015 m. gegužės 28 d. Rokiškio rajono Šaltojos upės slėnyje pirmą kartą Lietuvoje buvo užregistruota mažoji švygžda ir tikėtinai perėjo. Mažosios švygždos laikėsi sekliose upės slėnio dalyse, apaugusiose baliniais asiūkliais, puplaiškiais ir viksvomis.
Antikvariniai Kašpirovskio dantys
thumb|250px|Martynas Enčius (Antikvariniai Kašpirovskio dantys), 2021 m. thumb|250px|Tautvydas Jurkša (Antikvariniai Kašpirovskio dantys), 2021 m.
Antikvariniai Kašpirovskio dantys – muzikos grupė iš Lietuvos. Savo kūryboje muzikantai pasitelkia polkos, post-punk, mariarči, Lotynų Amerikos, Balkanų, regio stilius, ironiškus dainų tekstus ir balades.