cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sportinis pokeris Lietuvoje
Klubai
Pokeris neoficialiame klube jau buvo žaidžiamas nuo 1996 m. Žaidimai žymėti pradėti nuo 2003 m. liepos 9 d. Originalių žetonų nebuvo, naudoti nebegaliojantys rubliai bei rusiškos kapeikos.
2009 m.vasario 27 d. nusprendžiama pradėti žaisti I sezoną - visų metų turnyrą. Metų sezonas suskirstomas į tris etapus ir pradedami organizuoti reguliarūs žaidimai. Įkuriama "FULL HOUSE" svetainė.
2010 m. balandžio 15 d. įsteigiamas oficialus klubas - Šiaulių Sportinio Pokerio Asociacija "Full House". Prisijungė prie Lietuvos sportinio pokerio federacijos. Balandžio 24-26 dienomis dalyvavo LSPF Inauguraciniame turnyre. Gegužės 22 d. surengtas Šiauliuose nemokamas „Full House“ Inauguracinis turnyras.
Portugalijos Vakarų Afrika
Portugalų Vakarų Afrika – Portugalijos kolonija Afrikoje, dabartinės Angolos teritorijoje, egzistavusi 1655–1975 m. Nuo 1951 m. iki Angolos nepriklausomybės kolonija buvo vadinama Angolos provincija.
XVII amžius
Vietoj to portugalai XVII a. pabaigoje aneksavo mbundų valstybę į rytus nuo Luandos – Ndongą. Kadangi šios valstybės karaliai tituluodavosi ngola, ilgainiui naujajai portugalų kolonijai prigijo pavadinimas „Angola“. Mbundų karinis pasipriešinimas pasitraukė tolyn į rytus, į Matambos valstybę.
XVIII amžius
XVIII a. portugalai veržėsi tolyn į rytus, užimdami Matambą, vėliau Ovimbundų žemes. Jie užmezgė santykius su giliau žemyne esančiomis valstybėmis, ypač Lunda.
Česlovas Malevskis
Česlovas Malevskis (, g. 1957 m. kovo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius.
Dargėnai
Dargėnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sidabravo, netoli Sidabravo tvenkinio.
Česlovas Malevskis
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įsigydamas filologo-istoriko specialybę.
Portugalijos Vakarų Afrika
XIX amžius
1855 m. prasidėjus Kongo įpėdinystės karui, portugalai kišosi į šios valstybės vidaus reikalus, paversdami Kongą savo vasalu. 1884–1885 m. Berlyno konferencijoje Kongo imperijos taritorija buvo galutinai padalinta tarp portugalų, olandų ir prancūzų, bet Portugalų Vakarų Afrikai atiteko liūto dalis su senąja Kongo sostine. Maždaug tuo metu galutinai susiformavo kolonijos teritorija. 1891 m. portugalų sutartimi su Britanija nusistovėjo jos rytinės sienos.
Nepriklausomybės karas
1933 m. kolonijoje buvo įteisinta portugalų viršenybė vietos tautų atžvilgiu, kas sukėlė vietinių nepasitenkinimą ir inspiravo nacionalizmą. Šie įvykiai nuo 1961 m. įžiebė Angolos nepriklausomybės karą, kuris tęsėsi iki 1974 m, Angolos nepriklausomybės.
Pietro de Rossi
Pjetras De Rosis (Pietro de Rossi; 1761 m. Romoje – 1831 m.) – architektas, atvykęs iš Italijos, brandaus klasicizmo atstovas.
Edvardas Paulavičius
Edvardas Paulavičius (1825 m. birželio 7 d. Turgeliuose, Rusijos imperija – 1909 m. vasario 10 d. Lvovas, Austrija-Vengrija) – dailininkas, rezistentas.
Biografija
Gimė 1825 m. birželio 7 d. Turgeliuose. Mokėsi Slanimo, Žyrovičų mokyklose, baigė Slucko gimnaziją, studijavo Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje. Tapybos mokėsi privačiai Kanuto Rusecko dirbtuvėje. Vėliau mokėsi Peterburgo dailės mokykloje, 1853 m. gavo dailininko vardą, 1859 m. – piešimo mokytojo teises. Ir Vilniuje, ir Peterburge aktyviai dalyvavo patriotiniame judėjime, artimai bendravo su Z. Sierakausku. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime buvo ištremtas, po amnestijos gyveno Lvove, dirbo vietos muziejuje konservatoriumi, keliavo po Italiją, Prancūziją. E. B. Paulavičius nutapė portretų, peizažų, parašė straipsnių dailės klausimais, išleido atsiminimų knygą. Lietuvos dailės muziejuje saugomi darbai: „Autoportretas“ (1853), Liudviko Petravičiaus portretas (1844). 1900 m. rašė straipsnius į laikraštį Gazeta Lwowska, 1906 m. rašė straipsnius į laikraštį Kurier Litewski. Susirašinėjo su Elze Ožeškiene. Mirė 1909 m. vasario 10 d. Lvove.
Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo
thumb|200px|Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo thumb|[[Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas|Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo vadovai 1990 m. kovo 11 d. po akto paskelbimo]]
Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo arba kovo 11 d. aktas – 1990 m. kovo 11 d. priimtas Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo aktas, skelbęs Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą.
Aktas buvo priimtas Aukščiausiosios tarybos pirmosios eilinės sesijos trečiajame posėdyje, 124 deputatams balsavus už ir šešiems susilaikius. Prieš nebalsavo nė vienas.
Pagal pareigas aktą pasirašė Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas Vytautas Landsbergis ir sekretorius Liudvikas Sabutis, bet per tą patį posėdį akto kopija, Virgilijui Juozui Čepaičiui pasiūlius, buvo pasirašyta kitų Aukščiausiosios Tarybos deputatų, taip tapusių kovo 11 d. akto signatarais.
Akto tekstas
Akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo tekstas:
Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos
Aktas
Dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo
Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba, reikšdama Tautos valią, nutaria ir iškilmingai skelbia, kad yra atstatomas 1940 metais svetimos jėgos panaikintas Lietuvos Valstybės suvereninių galių vykdymas, ir nuo šiol Lietuva vėl yra nepriklausoma valstybė.
Lietuvos valstybės teritorija yra vientisa ir nedaloma, joje neveikia jokios kitos valstybės konstitucija.
Lietuvos valstybė pabrėžia savo ištikimybę visuotinai pripažintiems tarptautinės teisės principams, pripažįsta sienų neliečiamumą, kaip jis suformuluotas 1975 metų Europos saugumo ir bendradarbiavimo pasitarimo Helsinkyje Baigiamajame akte, garantuoja žmogaus, piliečio ir tautinių bendrijų teises.
Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba kaip suvereninių galių reiškėja šiuo aktu pradeda realizuoti visą Valstybės suverenitetą.
Melsvažalė gleiviabudė
Melsvažalė gleiviabudė (Stropharia aeruginosa) – gleiviabudinių (Strophariaceae) šeimos grybų rūšis.
Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo, gleivėti. Kepurėlė 3-7 (10) cm skersmens, jaunų grybų varpelio formos, senesnių – iškili, plaušuota, gleivėta, melsvai žalia, kartais išblukusi iki gelsvos, žalsvai gelsvos, pakraščiai su dalinio apdangalo liekanomis. Lakšteliai pilkšvi, vėliau violetiškai rudi, šokoladinės spalvos, tankūs, priaugtiniai. Kotas 4-10 cm ilgio, 1-2 cm storio, kepurėlės spalvos, su gležnu rinkiu, žemiau jo iki pagrindo plaušuotas, žvynuotas. Trama žalsva, plona, nelabai malonaus kvapo, skonio, bet nekarti.
1959 m. Afrikos Tautų taurė
'''1959 m. Afrikos Tautų taurė''' – antrasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 1959 m. vykęs Egipte (tada vadinosi Jungtine Arabų Respublika). Turnyre dalyvavo tik trys rinktinės, o čempionais tapo čempionato šeimininkai.
Melsvažalė gleiviabudė
Auga liepos–spalio mėnesiais miškuose, parkuose, kartais soduose ant supuvusių kelmų, ant žemės, dažnai tarp dilgėlių. Grybas valgomas, nulupus odelę. Lietuvoje neretas grybas.
Liudvikas Rimkus
Liudvikas Rimkus (g. 1953 m. rugpjūčio 23 d. Šilalėje) – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) plėtros prorektorius, VGTU senato narys, Statybinės mechanikos katedros docentas.
Biografija
1972 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI) statybos inžinieriaus specialybę. 1977 m., baigęs institutą, liko dirbti VISI Statybos mechanikos katedroje asistentu. 1979–1982 m. studijavo Statybinės mechanikos katedros aspirantūroje. 1984 m., apgynęs technikos mokslų kandidato disertaciją, šioje katedros vyr. dėstytojas, docentas, dėsto Statybinę mechaniką ir Konstrukcijų mechaniką.
1985–1991 m. Statybos fakulteto prodekanas, 1998–2006 m. Mokslo direkcijos direktoriaus pavaduotojas, koordinavo VGTU vykdomus tarptautinius mokslo projektus. Nuo 2006 m. – VGTU plėtros prorektorius.
Be to, nuo 2002 m. – Europos Sąjungos šeštosios bendrosios programos Lietuvos Respublikos atstovas teminės programos „Žmogiškieji ištekliai ir mobilumas“ komiteto ir Lietuvos dalyvavimo Europos Sąjungos šeštosios bendrosios programos koordinavimo komisijos prie Švietimo ir mokslo ministerijos narys.
Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritis: konstrukcijų analizė ir optimizacija, tarptautinių projektų vadyba. Stažavosi Maskvos inžineriniame statybos institute ir Veimaro statybos ir architektūros universitete.
Paskelbė per 30 publikacijų, skaito pranešimus tarptautinėse konferencijose.
Aivaras Kiaušas
Aivaras Kiaušas (g. 1980 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas.
2008 m. rugpjūčio mėn. pasirašė sutartį su Kipro Nikosijos „Keravnos“ klubu, bet nesužaidęs nė vienerių oficialių rungtynių buvo atleistas. 2008 m. lapkričio mėn. jis sudarė sutartį su Ukrainos Frankovsko „Goverla“ komanda. 2011 m. sausio pradžioje paliko Frankovsko komandą. 2011 m. sausio 13 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Vilniaus „Sakalų“ klubu.
Nox Arcana
Nox Arcana – JAV gotiškos siaubo muzikos grupė, susikūrusi 2003 m. Sudaro Joseph Vargo ir William Piotrowski. Nox Arcona melodijos pasižymi tamsiais, gedulingais, minoriniais virštoniais, muzika artima New Age ir gotų muzikos stiliui.
Grupės muzikos įkvėpimas – gotikinė fantastika ir klasikinė siaubo literatūra (H. P. Lovecraft, Ray Bradbury, Edgar Allan Poe). Dalis Nox Arcana albumų remiasi viduramžių legendų motyvais, senovės mitologija, mistika.
Nuorodos
Muzikos pavyzdžiai:
Turgelių respublika
miniatiūra|200px|right|Armijos Krajovos kariai Turgeliuose 1944 m. Turgelių respublika – nuo 1943 m. rudens iki 1944 m. birželio Armijos Krajovos kontroliuota nedidelė teritorija, neoficialiai vadinta respublika, nacių okupuotoje Lietuvoje su centru Turgeliuose.
Istorija
1943 m. rudenį susilpnėjus nacių įtakai ir kontrolei Turgelių apylinkėse Armijos Krajovos daliniai užėmė Turgelius ir miestelio apylinkes. Miestelyje lenkai šeimininkavo iki pat 1944 m. birželio, kai miestelį užėmė Raudonoji Armija. 1944 m. gegužę nacių įsakymu Vietinei rinktinei vadovaujamai Povilo Plechavičiaus buvo pavesta užimti Turgelius, tačiau lietuviai gegužės 15 d. patyrė skaudžius pralaimėjimus ties Graužiškėmis ir Mūrinėje Ašmenoje.
Rusijos karinė diplomatijos akademija
Karinės diplomatijos akademija  – Rusijos aukštoji mokykla, ruošianti kadrus Rusijos karinei žvalgybai GRU.
Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo Karinės diplomatijos akademija buvo įkurta Antrojo pasaulinio karo metais. Tuo metu TSRS labai plėtė karinius diplomatinius ryšius su įvairiomis pasaulio šalimis ir tam stigo kadrų. Formuojant akademiją buvo panaudoti Aukštosios diplomatijos mokyklos, Aukštosios žvalgybos mokyklos, Rytų kultūrų instituto ir dar ne vienos karinės ir civilinės aukštosios mokyklos išteklius.
Struktūra
Antrojo pasaulinio karo metais Akademijos Rytų fakultete buvo ne tik Japonijos ir Kinijos, bet ir Arabų, Turkijos, Irano, Indijos, Afganistano skyriai. Vakarų fakultete be Anglijos, Vokietijos ir Prancūzijos, buvo ir Norvegijos, Švedijos, Suomijos, Nyderlandų, Italijos ir kt. skyriai. Buvo ir Karinis jūrų bei Karinių oro pajėgų fakultetai.
Vėliau šios akademijos struktūra labai pasikeitė. Apie 1990 m. ją sudarė: Ši struktūra išlikusi ir dabar. Kiekvienais metais akademiją baigia apie 200 žmonių.
Akademijos kursantų bendrabučiai yra Akademijos teritorijoje.
Akademija yra GRU sudėtinė dalis. Akademijos vadovas paprastai būna generolas pulkininkas ir GRU direktoriaus pavaduotojas. Akademijos pavaduotojas turi keturis pavaduotojus generolus leitenantus:
Priėmimas
Į Akademiją priimami tik turintys aukštąjį išsilavinimą. Kandidatai parenkami iš dalinių karininkų. Prieš leidžiant laikyti stojamuosius egzaminus 2–3 metus tikrinamas jų patikimumas. Karininko sveikatą tikrina Karinė gydytojų komisija, sveikata turi leisti tarnauti bet kokioje klimatinėje juostoje.
Katyčiai (Šilalė)
Katyčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km pietus nuo Labardžių, dešiniajame Akmenos krante, piečiau magistralės. Kaimo teritorijoje prie automagistralės yra kavinė – viešbutis „Krantas“.
Etruskai
Etruskai (, iš šio pavadinimo atsirado Tirėnų jūra, t. y. etruskų jūra]), patys save vadinę rasenna buvo Antikos tauta, kuri gyveno šiaurės vidurio Italijoje dabartiniuose Toskanos, Umbrijos ir Lacijaus regionuose. Šiame regione etruskų kultūra randama tarp 800 m. pr. m. e. ir 100 m. pr. m. e. Vėliau etruskai buvo užkariauti romėnų ir įjungti į Senovės Romos valstybę.
Etruskų istoriją, kalbą ir kultūra tiria etruskologija.
Kilmės teorijos
Jų kilmė, kaip ir kalba, lieka paslaptimi, bet nuo IX a. pr. m. e. jie pasklido po centrinę Italiją. Jie gali būti atkeliavę iš Mažosios Azijos, arba vidurio Europos. Etruskai gali būti ir autochtonai.
Kultūra
Etruskai statė irigacinę sistemą, didelius akmeninius pastatus, gerus laivus. Jie apdirbo žalvarį, geležį ir kitus metalus. Buvo geri jūrininkai, prekiavo su Graikija ir Artimaisiais Rytais. Ši tauta galėjo naudoti graikų raštą. Po karų etruskai nusilpo ir asimiliavosi su romėnais. Graikų kalbą pakeitė lotynų kalba.
Ankstyvuoju laikotarpiu Romą valdė karaliai. Paskutiniai trys buvo etruskai:
Pasaulio maginės fantastikos premija
Pasaulio maginės fantastikos premija  – kasmetiniai literatūrinės premijos apdovanojimai, rengiami Pasaulio fantastikos konvento metu. Premija įsteigta 1975 m. Pasaulio maginės fantastikos premija įvardijama viena iš trijų prestižiškiausių spekuliatyviosios fantastikos premijų, kartu su Hugo premija (skiriama gerbėjų ir profesionalų) ir Nebula premija (skiriama Amerikos mokslinės fantastikos ir fentezi rašytojų gildijos narių). Premiją gali gauti rašytojai, redaktoriai ir dailininkai. Premijos statulėlė yra H. P. Lovecraft karikatūrinis biustas, sukurtas karikatūristo Gahan Wilson, tokiu būdu siekiant pagerbti Lovkrafto kūrybą ir indėlį į fantastikos pasaulį. Premija praminta Hovardu, pagal Lovkrafto pirmąjį vardą.
Rugpjūčio 19
Rugpjūčio 19 yra 231-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 232-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 134 dienos.
Vardadieniai
Emilija – Argaudas – Tolvina – Boleslovas – Balys
You And I (daina)
„You And I“ – ketvirtas singlas iš antrojo atlikėjos Lady Gagos studijinio albumo „Born This Way“. Daina kaip singlas išleista 2011 m. rugpjūčio 23 d. Lady Gaga šį kūrinį parašė įkvėpta buvusio jos vaikino Luko Karlo.
Vaizdo klipas
Dainos vaizdo klipas oficialiai pristatytas rugpjūčio 16 d. Klipas filmuotas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Nebraskoje, Sprigfilde.
Vabalninko rajonas
Vabalninko rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas į šiaurės vakarus nuo Kupiškio. Centras – Vabalninkas.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Vabalninko miesto, buvusios Biržų apskrities 15 apylinkių ir Kupiškio apskrities 5 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Šiaulių sričiai. 1954 m. nežymiai pakeistos ribos. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas, jo teritorija:
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo švyturys“.
Kazachstano futbolo varžybos 2011 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2011 m.
Vidiškių gimnazija
Ignalinos rajono Vidiškių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ignalinos raj., Vidiškėse, Ignalinos g. 1A, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191089725.
miniatiūra|left miniatiūra|left
Istorija
2006 m. balandžio mėn. Vidiškių vidurinėje mokykloje buvo vykdoma vidurinio ugdymo programos akreditacija. Akreditavimo komisija analizavo pateiktus dokumentus, bendravo su mokytojais, mokiniais, tėvais, mokyklos steigėjo atstovais. Atsižvelgdama į vidurinio ugdymo programos akreditacijos komisijos nutarimą, birželio 21 d. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministrė pasirašė įsakymą akredituoti Vidiškių vidurinėje mokykloje vykdomą vidurinio ugdymo programą. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos birželio 23 d. sprendimu nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. Vidiškių vidurinė mokykla tapo gimnazija.
2009 m. rugpjūčio 31 d. savivaldybės tarybos sprendimu prijungti 4 skyriai: Mielagėnų pagrindinė mokykla, Kazitiškio pagrindinė mokykla, Bernotų, Švedriškės skyriai. Tais pačiais metais, nesusirinkus pakankamam mokinių skaičiui, nutraukta Švedriškės skyriaus veikla, 2010 m. rugsėjo 1 d. dėl mažo mokinių skaičiaus Mielagėnų skyriuje nebevykdoma pagrindinio ugdymo programa, nutraukta Bernotų skyriaus veikla. 2012 m. rugsėjo 1 d. dėl mažo mokinių skaičiaus Kazitiškio skyriuje nebevykdoma pagrindinio ugdymo programa, likusioje jungtinėje klasėje ugdomi tik pradinių klasių mokiniai. 2013 m. rugsėjo 1 d. Kazitiškio skyriuje nesusirinko ir pradinių klasių mokiniai, todėl skyriaus veikla nutraukta. 2013 m. gimnazija turėjo vieną veikiantį Mielagėnų skyrių, kurio jungtinėje klasėje mokėsi pradinių klasių mokiniai, o mišrioje grupėje buvo ugdomi ikimokyklinukai ir priešmokyklinio amžiaus vaikai. 2014 m. įsteigtas Dūkšto skyrius, vykdantis vidurinio ugdymo programą.
Giedrius Petružis
Giedrius Petružis (g. 1951 m. birželio 22 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, politologas, pedagogas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1980–1983 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto instruktorius. Nuo 1983 m. Klaipėdos okeaninės žvejybos laivyno bazės partinio komiteto sekretoriaus pavaduotojas, nuo 1985 m. sekretorius. 1985–1988 m. Klaipėdos miesto futbolo federacijos pirmininkas, 1988–1989 m. LSSR futbolo federacijos vicepirmininkas. 1986–1989 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, įgijo politinių disciplinų dėstytojo kvalifikaciją. 1989 m. Lietuvos jūrų laivininkystės kadrų tarnybos ir mokymo įstaigų viršininkas. 1989–1990 m. savarankiškos LKP Klaipėdos miesto komiteto I sekretorius. 1989–1991 m. istorijos ir ekonominės geografijos mokytojas Klaipėdos 5-ojoje vidurinėje mokykloje.
1993–1997 m. LR Vyriausybės atstovas Klaipėdos apskrityje. 1997 m. UAB draudimo brokerio „Gairepa“ direktoriaus pavaduotojas, 2001–2003 m. direktorius. Nuo 1997 m. korporacijos „Lietverslas“ viceprezidentas Vakarų Lietuvos regionui. 2001–2003 m. Laivų statybos ir remonto mokyklos profesijos mokytojas. 2003–2004 m. Kauno verslo ir technologijų kolegijos Juknaičių filialo dėstytojas. 2003–2008 m. statybos darbų įmonės „Lokys“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. 2004–2009 m. Klaipėdos verslo ir technologijų kolegijos ir Klaipėdos socialinių mokslų kolegijos valstybinių egzaminų komisijos narys. 2007–2008 m. UAB „Stabilios konstrukcijos“ generalinis direktorius. Nuo 2009 m. Tarptautinio politikos mokslų instituto direktorius. 2013–2014 m. Klaipėdos laivininkų mokyklos direktorius. Mokslinių straipsnių ir publikacijų istorijos, politikos ir kultūrologijos temomis autorius ir bendraautoris.
Politinė ir visuomeninė veikla
Nuo 1990 m. LDDP narys, respublikinės tarybos prezidiumo narys, Klaipėdos tarybos pirmininkas. 2001–2002 m. LSDP Klaipėdos skyriaus pirmininkas (2001 m. sausio mėn. LDDP susijungė su LSDP, taip suformuojant vieną partiją). 2001–2003 m. LSDP Klaipėdos skyriaus narys, LSDP tarybos narys. 2005 m. Lietuvos socialistų partijos (LSP) pirmininko pavaduotojas ir Klaipėdos skyriaus pirmininkas, 2006 m. spalio 28 d. LSP VII suvažiavime išrinktas partijos pirmininku. 2010 m. partijos Socialistinis liaudies frontas tarybos narys, tarptautinių ryšių komiteto narys ir Klaipėdos skyriaus garbės pirmininkas.
Nuo 1995 m. Klaipėdos politinės visuomenės kolegijos vadovas. 1999 m. visuomeninio judėjimo „Lietuva – Europa“ vicepirmininkas. Nuo 2009 m. Tarptautinės jaunųjų ūkininkų sąjungos garbės narys. 2009 m. išrinktas Lietuvos asociacijos už saugumą ir bendradarbiavimą Europoje pirmininku.
1993–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas. 1995 m. kovo-birželio mėn., 1997–2000 m. (LDDP sąraše) ir 1997–2000 m. (LDDP sąraše) Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
1764 m.
1764 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Pryšmančių Laumės kūlis
Pryšmančių akmuo, vadinamas Laumės kūliu (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 5257, senas registro kodas – M255, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR539) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 0,67 km į pietus nuo kelio, Tenžės dešiniajame krante.
Akmuo
Riedulys natūralus, rausvo stambiagrūdžio granito, netaisyklingo trikampio kūgio pavidalo, apie 2,6 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 1,3 m storio ir 0,8–1,85 m aukščio virš žemės paviršiaus. Priekinė plokštuma (nuo Tenžės pusės) apkerpėjusi, aptrupėjusi ir suskeldėjusi, grioveliai kiek primena didelį ženklą „#“. Į pietus nuo akmens šlaite įkastas betoninis stovas su seno pavyzdžio archeologinio paminklo anotaciniu ženklu.
Teritorijos plotas – 194 m².
0,32 km į šiaurės vakarus yra Pryšmančių III kapinynas, 0,54 km ta pačia kryptimi Pryšmančių II kapinynas, 0,69 km į pietvakarius – Pryšmančių I kapinynas, 0,85 km ta pačia kryptimi – Pryšmančių senovės gyvenvietė.
Istorija
Akmuo vadinamas 🇬🇸. Guli kaimo žemių vakariniame pakraštyje, Tenžės upės slėnio dešiniajame šlaite, prie Žydo gerklės pievos. Pasakojama, kad seniau čia ateidavusios laumės, kurios ant akmens skalbinius skalbdavo. Viena laumė nepatikusi dievui Perkūnui, todėl jis į ją kelis kartus trenkęs, paleidęs žaibus, tačiau pataikęs tik į akmenį. Todėl akmuo suskeldėjo ir ištrupėjo. Naktimis Pryšmančių gyventojai bijodavo eiti pro Laumės kūlį, nes šalia jo vaidendavosi, klaidino.
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – MMT (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas),1984 m. – Julius Kanarskas, 1992 ir 2012 m. – KPC (1992 m. ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas, 2011 m. – Arūnas Strazdas ).
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR539), 1992 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 2003 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše (M255), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuriam 2012 m. suteiktas regioninio reikšmingumo lygmuo.
John Mensah
Džonas Mensa (g. 1982 m. lapkričio 29 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės ir Lyon klubo gynėjas.
FK Bor
Boro FK – Serbijos futbolo klubas iš Boro.
FK Ravšan Kulob
„Ravšano“ futbolo klubas, Dastai Futboli Ravšan – Tadžikijos futbolo klubas iš Kulobo (Kuliabo).
Istorija
Įkurtas 1965 m. Tuo metu žinomas Ansol pavadinimu.
Žaidė Aukščiausioje lygoje.
100 m. pr. m. e.
'''100 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dargiai (Rokiškis)
Dargiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rokiškio.
SK Brig
Jurbarko „Brig“ – Lietuvos futbolo klubas iš Jurbarko.
Istorija
Klubo komanda 2008 m. sezone debiutavo SFL lygos Klaipėdos zonoje, 2009 m. Kidulių „Brig“ žaidė ir Šakių zonoje.
Saab 17
Saab 17 – švedų lengvasis bombonešis ir žvalgybos lėktuvas, kurį, 1937 m. sukūrė kompanija ASJA („AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning“). Šis modelis pakeitė žvalgybos lėktuvą „S 6“ („Fokker C.V“) ir lengvąjį bombonešį „B 5“ („Saab Northrop 8A-1“), priklausiusius Švedijos oro pajėgoms. 1942 m. pradėtas naudoti Švedijoje ir eksportuotas į Austriją, Suomiją ir Etiopiją.
Sukūrimo istorija
1930 m. pabaigoje Švedijos oro pajėgos rengėsi pakeisti žvalgybos lėktuvą „S 6“ orlaiviu „S 7“ („Hawker Hart“). Bet šie lėktuvai jau buvo naudojami kaip lengvieji bombonešiai pavadinimu „B 4“. Be to, karinėms oro pajėgoms reikėjo naujo lėktuvo, skirto artilerijai, nes naudojamas „B 5“ pasižymėjo prastu matomumu iš kabinos.
1938 m. kompanija ASJA Švedijos gynybos ministerijai pasiūlė pabandyti du lėktuvus – licencinį „Gassner F-1“ arba nuosavą „L 10“, prie kurio buvo dirbama nuo 1937 m. Kadangi jau buvo nupirkti „Fieseler Storch“, Švedijos oro pajėgos pirmenybę atidavė ASJA „L 10“ modeliui, užsakydami du bandomuosius modelius pavadinimu „P 7“.
1939 m. ASJA pateko į „Saab“ sudėtį, todėl projektas buvo pervadintas į „Saab L 10“.
Pirminis pavadinimas „L 10“ Švedijos karinėse oro pajėgose buvo pervadintas į „S 15“ (žvalgybos lėktuvui) ir „B 8“ (lengvajam bombonešiui). Bet greitai buvo nuspręsta keisti Švedijos oro pajėgų pavadinimų sistemą, tam, kad kiekvienas modelis turėtų savą numerį. Tokiu būdu „Saab L 10“ imta vadinti „Saab 17“.
Lėktuvo konstrukcija
„L 10“ buvo metalinis, vieno variklio, viduryje fiuzeliažo sumontuotais sparnais lėktuvas, kuris buvo kuriamas dalyvaujant amerikiečių inžinieriams, dirbusiems ASJA ir „Saab“. Orlaivio konstrukcijoje pastebimi „Vought Kingfisher“ ir „Curtiss Helldiver“ lėktuvų bruožai.
Lėktuvo ekipažą sudarė du žmonės – pilotas ir stebėtojas-radistas, kurie buvo įsitaisę erdvioje kabinoje. Stebėtojo – radisto sėdynė buvo paslanki, leido lengviau pakeisti darbo vietą.
Modifikacijos
„Saab 17“ buvo gaminamas trijų modifikacijų – A, B ir C ir dviejų pagrindinių versijų – bombonešio ir žvalgybos lėktuvo. Pagrindinis modifikacijų skirtumas buvo skirtingų modelių varikliai.
Pirmasis prototipas pakilo su britišku varikliu „Bristol Mercury XII“, kurio galia 880 AG. Variklis pagal licenciją buvo gaminamas „Saab“ kompanijoje ir buvo naudojamas licenciniam bombonešiui „B 3“. Serijinė modifikacija turėjo būti su amerikietišku „Pratt & Whitney SC3-G Twin Wasp“ varikliu, bet dėl prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo nepavyko gauti licencijos jo gamybai. Švedijos kompanija SFA („Svenska Flygmotor AB“) pagamino jo kopiją pavadinimu „STWC-3“.
Bombonešis „Saab 17“ turėjo indeksą „B“ (SV Bomb).
B 17A
Šios modifikacijos lėktuvuose buvo montuojami „STWC-3“ varikliai, kurių galia 1 067 AG. Iki 1944 m. buvo pagaminti 132 šios modifikacijos lėktuvai. Švedijos karinės oro pajėgos juos naudojo kaip bombonešius iki 1948 m., o tada buvo perdaryti į taikinių vilkikus. Paskutiniai šios modifikacijos lėktuvai iš Švedijos karinių oro pajėgų ginkluotės buvo nurašyti 1955 m.
B 17B
Chronologiškai pirmoji ir gausiausia „Saab 17“ modifikacija. Lėktuvuose buvo montuojami britiški „Bristol Mercury XXIV“ varikliai, išvystantys 980 AG. Varikliai pagal licenciją buvo gaminami Švedijoje, NOHAB kompanijoje ir buvo skirti licenciniam bombonešiui „B 3“ („Junkers 86“).
Šios modifikacijos lėktuvas buvo gaminamas dviejų versijų – bombonešis ir žvalgybos lėktuvas.
Bombonešis
B 17B I
Pikiruojamasis bombonešis, kuris buvo aprūpintas griebtuvu, skirtu 500 kg bombos išmetimui nekliudant propelerio. Taip pat galėjo gabenti bombas, pakabintas po sparnais.
B 17B II
Lengvasis bombonešis, turėjęs bombų liuką ir pakabinamas bombas.
Žvalgybos lėktuvas
S 17BS
thumb|right|220px|Saab S 17BS Pontoninis žvalgybos vandens lėktuvas su indeksu „S“ (SV Sjö). Turėjo du didelius pontonus pritvirtintus prie aerodinaminių atramų ir papildomas vertikalias plokštumas ant stabilizatorių. Iš viso buvo pagaminti 56 tokie lėktuvai, iš kurių 18 buvo perdaryti „S 17BL“. Buvo naudojami iki 1949 m. Keli lėktuvai buvo parduoti civiliniam naudojimui.
B 17C
Lėktuvo versija su itališku varikliu „Piaggio P XI bis RC 40D“, kurio galia 1 040 AG. Šios markės varikliai, taip pat propeleriai buvo įsigyti kartu su Švedijos oro pajėgų pirktais naikintuvais „Reggiane Re.2000“. Buvo apginkluotas taip pat kaip ir „B 17B II“. 1942–1943 m. buvo pagaminti 77 lėktuvai. Dėl problemų kilusių su variklių detalių tiekėjais, visi „B 17C“ lėktuvai 1947–1948 m. buvo nurašyti.
Danijos brigados lėktuvai
thumb|220px|„Saab B 17C“ su Danijos brigados skiriamaisiais ženklais. 1943 m. Švedijoje suformuota Danijos brigada, kurioje buvo 15 pilotų. Jiems buvo leista lankyti apmokymus Švedijos karinėse oro pajėgose. 1945 m. 15 lėktuvų „Saab B 17C“ buvo paskolinti Danijos brigadai. 1945 m. gegužės 4 d. lėktuvai buvo paženklinti Danijos oro pajėgų skiriamaisiais ženklais, pakrauti ir parengti skrydžiui.
Lėktuvai buvo pasiūlyti Danijos vyriausybei, bet jau po 7 dienų, kai baigėsi mūšiai Europoje, Danijos brigados pilotams ir mechanikams buvo liepta į Daniją grįžti traukiniais, o Danijos vyriausybė atsisakė įsigyti šiuos lėktuvus.
1962 m.
1962 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Giedrė Čepaitienė
Giedrė Čepaitienė-Kudirkaitė (g. 1953 m. rugsėjo 8 d. Pliorišiuose, Šakių rajonas) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1970 m. baigė Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977-1981 m. studijavo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantūroje, 1984 m. humanitarinių mokslų daktarė.
Nuo 1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1987 m. docentė, 2003 m. profesorė. 1990-1993 m. buvo Šiaulių miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėja.
Tyrinėjimų sritis – lietuvių kalbos rašto istorija, didaktika, kalbos etiketas.
Kovrovo kaimo gyvenvietė
Istorija
Įsteigta 2006 m. gruodžio 28 d. vykdant municipalinę reformą. Ribojasi su Baltijos jūra, Zelenogradsko miesto, Kuršių Nerijos kaimo gyvenvietėmis, Kuršių mariomis, Gurjevsko rajono Chrabrovo kaimo gyvenviete, Kaliningrado miestu, Pereslavskojės ir Krasnotorovkos kaimo gyvenvietėmis, Svetlogorsko rajonu ir Pionersko miestu.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Kaliningrado srities įstatymu Kovrovo kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Kristupas Tiškevičius
Kristupas Tiškevičius (, 1616 m. Logoiske – 1666 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
ATR karo su sukilusiai kazokais (1648–1654), ATR-Maskvos (1654–1667) ir Švedija (1655–1660) karų dalyvis.
Šeima
Žmona Helena Voronič (Helena Woronicz). Sūnus Eustachijus Tiškevičius (Jerzy Tyszkiewicz) 1667 m. vedė Aną Stžemecką (Anna Strzemeska), bet vaikų neturėjo. Sūnus Teodoras Tiškevičius (Teodor Tyszkiewicz) buvo vedęs Mikulinską, su ja turėjo dukterį Heleną.
Valstybės tarnyba
Kijevo taurininkas, Karaliaus pulkininkas, 1658-1666 m. Černigovo vaivada, Žitomiro seniūnas.
Paprastasis skersasnukis
Paprastasis skersasnukis (Chondrostoma nasus) – karpžuvių (Cypriniformes) būrio, karpinių (Cyprinidae) šeimos gėlavandenė žuvis.
Kiti lietuviški paprastojo skersasnukio pavadinimai
Paprastojo skersasnukio kiti lietuviški pavadinimai: kaušukas, kaltukas, skersnukis, skersasnukis, juodpilvė. Pavadinimai „kaušukas“ arba „kaltukas“ gerokai tiks­liau nusako šią žuvį, kadangi jos snukutis ir kūnas visai ne skersas, tik burna skersai prarėžta apa­čioje, lupos kietos, o apatinė iš tvir­tos kremzlės – per ilgą evoliuciją prisitaikiusi gramdyti dugno akmenis, pešioti dumblius, vandens žo­leles. Aštri apatinės žioties kremzlės briauna tarsi kaltukas nugramdo dumblius nuo akmeningo upės dugno.
Paplitimas pasaulyje
Paprastieji skersasnukiai savaime paplitę Vidurio ir Rytų Europos gėluose vandenyse, tai Juodosios jūros šiaurės ir šiaurės rytų intakuose ir jų baseine (Dunojus, Dniestras, Pietinis Bugas, Dniepras), Baltijos jūros pietiniai intakai (Nemunas, Vysla, Odra), Šiaurės jūros pietiniai intakai (į vakarus iki Maso upės).
Kaip invaziniai arba introdukuoti gyvena Ronos, Luaros, Ėros (Hérault), Senos, Sočos upėse ir jų baseinuose.
Paplitimas Lietuvoje
Paprastieji skersasnukiai Lietuvoje labai retos žuvys, 2000 m. įrašytos į Lietuvos raudonosios knygos 3 (R) kategoriją, tačiau keli individai pastaraisiais metais buvo sugauti Šventojoje, Dubysoje, Kražantėje ir Neryje, nors dar apie 1985-uosius metus buvo gausūs Neryje, Nemune, Šventojoje.
Lietuvos žuvininkystės tarnyba vykdo skersasnukių populiacijos atkūrimo programą Lietuvos upėse. 2019 m. į Lietuvos upes buvo išleista 15 tūkstančių skersnukių, o 2020 m. 23 tūkstančiai šių žuvų. 2022 m. Šventosios upėje Jonavos rajone išleista 31 tūkstančių skersasnukių, kurie buvo atgabenti iš Lenkijos.
Gyvenamas biotopas
Paprastieji skersasnukiai gėlavandenės žuvys. Jie gyvena didesnėse ir vidutinio dydžio upėse, o neršti migruoja į mažesnes upes ir upių aukštupius. Suaugę gyvena vidutiniškai sraunių upių negiliose, su žvyringu, smėlėtu, uolėtu dugnu vietose, dažnai ten, kur dėl didesnių akmenų, uolienų ar tiltų polių upėje susiformuoja besisukantys vandens verpetai ir ne­trūksta dumblių, nes būtent jie yra svar­biausias šių žuvų maistas. Palei dugną plaukioja būriais, laikydamiesi pagrindinės srovės, ypač kur greita srovė staiga lėtėja ir darosi giliau. Pavasarį paprastieji skersasnukiai aptinkami 1,2 – 2 m gylyje. Vasarą jie dažniausiai laikosi kiek giliau, paprastai žemiau sraunių rėvų arba protakose tarp seklumų. Vėlyvą rudenį jie laikosi dumblėto smėlio ar žvyruoto dugn, mėgsta nestiprią srovę. Šalčiams paspaudus, pasirenka žiemoti akivarus. Paprastieji skersasnukiai vengia žemupių su lėta srove, taip pat ir aukštupių. Jie vengia labai smarkios srovės.
Matmenys
Paprastųjų skersasnukių kūno ilgis iki 56 cm, bet dažniausiai pasitaiko apie 25-30 cm ilgio. Svoris iki 1-2 kg, bet dažniausiai pasitaiko 300-400 g svorio. Labai retais atvejais didžiausias svoris iki 3 kg. Labai stambus buvo sugautas 2013 m. liepos 29 d. Lenkijoje: 2,38 kg ir 53,5 cm ilgio.
Išvaizda
Paprastasis skersasnukis panašokas į paprastąją kuoją, paprastąjį žiobrį ar paprastąjį strepetį. Paprastųjų skersnukių akys vidutinio dydžio, nugara pilka, šonai sidabriški. Apatinės žiotys su sukremzlėjusiu aštriu apatiniu žandu (ši rūšis tarytum peiliu nugnyba nuo povandeninių akmenų dumblius). Pilvo ertmės plėvė juoda. Žvynai vidutinio dydžio. Neršto metu kūno spalvos išryškėja.
Nerštas
Paprastieji skersasnukiai neršti pradeda nuo 4-5 metų amžiaus. Migruoja į nerštavietes dešimtis kilometrų. Kovo - gegužės (Lietuvoje neršti pradeda maždaug balandžio vi­d., neršia dar ir gegužėje.) mėnesiais kada vandens temperatūra sušyla nuo +10°C iki +12°C išneršia nuo 1,7-8 tūkstančių iki 50-100 tūkstančių ikrelių. Ikrelius išneršia negiliose vietose, ant akmenų, prie kurių jie prilimpa. Mailius iš pradžių minta smulkiais vandeniniais gyvūnais, o netrukus pradeda misti augaliniu maistu. Paprastieji skersasnukiai subręsta ketvirtaisiais gy­venimo metais (rečiau — trečiaisiais), būdami 20 — 25 cm ilgio ir 100 — 200 g svorio.
Mityba
Paprastieji skersasnukiai maitinasi ryte ir dieną. Tai vienintelės beveik tik augalėdės vietinės Lietuvos žuvys, mintančios dumbliais, kuriuos nugrando nuo kieto grunto upėse - žvyro, akmenų. Nors ir rečiau, bet mielai pasigauna viską, ką upės dugne randa — ypač pavasarį ir rudenį, kai švie­žių, pačių skaniausių dumblių būna ne­daug, tai ir vi­kšrelius, kirmėles, smulkiuosius vėžiagy­vius. Beje, vasaros pradžioje, kai virš vandens pradeda lakstyti daug įvairių vabzdžių, paprastieji skersnukiai kartais nuo dugno kyla paviršiun ir, kaip ir kitos žuvys, mėgina „pasmaguriauti“, tik paprastiesiems skersasnukiams tai pavyksta sudėtingiau — tenka apvirsti pilvu aukštyn kad pagriebti vandens paviršiuje plūduriuojantį lašalą, kadangi jų žiotys prisitaikiusios maitintis tik upės dugne.
Elgsena
Paprastieji skersasnukiai migrantai ir gyvena būreliais ar didesniais būriais. Visi kiekvieno būrelio nariai vienodo amžiaus – jaunesnių negali pakęsti, tuoj juos nuvaro šalin. Plaukioja liesdama pilvu dugną.
Amžius
Paprastieji skersasnukiai paprastai gyvena iki 10 metų. Žinomas didžiausias paprastųjų skersasnukių amžius iki 18 metų
Kiti duomenys
Paprastieji skersasnukiai yra labai stiprios žuvys, bet kartu drąsi, patiki ar neatsargi žuvis.
Ekologinė nauda ir populiacijos gausinimas
Europos mokslininkai įrodė, kad paprastieji skersasnukiai grandydami dumblius nuo upių grunto, itin pagerina neršto sąlygas kitoms upių žuvims, ypač ūsoriams, salačiams, kiršliams, mažesnėms lašišinėms žuvims), todėl upėse, kuriose yra skersnukių, padaugėja ūsorių, salačių, pagerėja žiobrių neršto efektyvumas. Ūsorių, salačių ir kiršlių Lietuvos upėse XXI a. antrame dešimtmetyje vis dar palyginti negausu, o šios rūšys tikrai yra vertinamos žvejų mėgėjų, jau nekalbant apie jų naudą upių ekosistemoms. Gausios skersnukių populiacijos žymiai sumažina dumblių (ypač siūlinių dumblių, kurių labai pagausėja upėse vasaros metu) ir netgi pagerina vandens kokybę. Dėl savo mitybos skersnukiai nekonkuruoja su kitomis upinėmis žuvimis, todėl Lietuvoje atkūrus šią rūšį didesnėse upėse žymiai padaugėtų kitų rūšių žuvų. Tai tik dalis šiuo metu įrodytos skersasnukių netiesioginės naudos. Moksliniai tyrimai apie aprašomą rūšį tęsiami daugelyje Europos šalių, tad visai tikėtina, kad papildomai sužinosime žymiai daugiau apie skersnukių teikiamą naudą upių ekosistemoms. Faktas, kad skersnukis yra Lietuvos griežtai saugomų rūšių sąraše turėtų būti pakankamas argumentas pradėti jo žuvivaisą Lietuvoje, juo labiau, kad tuo užsiima dauguma vidurio Europos šalių. Lenkijoje kiekvienais metais į upes išleidžia apie milijoną skersnukio mailiaus. Austrijoje ir Šveicarijoje skersnukio atkūrimui netgi vykdomi brangūs reguliuotų upių natūralizacijos projektai. Kadangi žuvivaisa yra nebrangus ir efektyvus retų žuvų rūšių atstatymo būdas ir kartu su žuvitakių statyba įvardinama kaip pagrindinė sąlyga skersasnukių populiacijos atkūrimui Europos upėse. Kaimynai lenkai tai sėkmingai įrodė ir dabar skersnukis jau plaukioja daugelyje Lenkijos upių. Lietuvai net nereikėtų kurti brangiai kainuojančios skersasnukių žuvivaisos technologijos – visą tai jau padarė Vidurio Europos mokslininkai ir jie, vardan rūšies išsaugojimo, mielai dalinasi savo žiniomis už dyką.
Nykymo priežastys
Nyksta dėl upių užtvankų statybų, kadangi per pavasarinį nerštą jos negali patekti į nerštavietes. Populiacija mažėja ir dėl nerštavietėms tinkamų vietų naikinimo ir vandens užteršimo.
Volturnalijos
thumb|right|250px|Volturno tiltas Kapujoje Volturnalijos – Senovės Romoje rugpjūčio 27 d. vykdavusi šventė, skirta pagerbti Volturną, Jano sūnų, vandens ir to paties pavadinimo Italijos upės Kampanijoje dievą. Vėliau Volturnas tapo Tibro upės dievu. Volturnas buvo fontanų ir šaltinių deivės Juturnos tėvas. Pirmiausia Juturna buvo siejama su šaltiniu Lacijuje prie Numicus upės, vėliau – su tvenkiniu šalia Vestos šventyklos Romos Forume. Pagal upių gerbimo tradiciją jų abiejų garbei ši diena buvo pažymima didele švente su puotomis, linksmybėmis ir žaidimais.
Juknaičiai (Pakruojis)
Juknaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lygumų.
Pelevinas (Laukantai)
Pelevinas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Waldeneck, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 14 km į vakarus nuo Ragainės, 8 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas skalviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas.
Valkininkų apskritis
Valkininkų apskritis buvo Lietuvos pietryčiuose 1939–1940 metais. Centras – Valkininkai.
Istorija
Apskritis sudaryta 1939 m. spalio 30 d. iš Eišiškių (iki tol priklausė Lydos apskričiai), Rūdiškių, Šalčininkėlių, Turgelių, Valkininkų ir Varėnos II valsčių. Valkininkų apskritis panaikinta TSRS okupacijos metu, 1940 m. vasario 8 d.
Tonikas
thumb|200px|Fluorescencinis toniko efektas
Dar vadinamas indišku toniko vandeniu, kadangi buvo išrastas anglų karštosiose Indijos kolonijose. Naudotas kaip gaivinantis ir tonizuojantis gėrimas bei kaip vaistas. Tonikas buvo geriamas kaip profilaktinė ir gydomoji priemonė nuo maliarijos, plaučių uždegimo, gripo, karščiavimo, skausmo, skrandžio veiklai pagerinti.
Tonikas dažnai maišomas su alkoholiniais gėrimais, ypač su džinu.
101 m. pr. m. e.
'''101 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Piza
Piza – miestas Toskanoje, centrinėje Italijoje, dešinėje pusėje prie Arno upės žiočių į Ligūrijos jūrą. Pizos provincijos sostinė. Pizos katedros aikštė (Stebuklų aikštė) ir jos pastatai įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą.
thumb|left|200px|Svyrantis [[Pizos bokštas]]
Istorija
Seniau dabartinės Pizos vietoje buvo etruskų gyvenvietė, 180 m. pr. m. e. tapusi Romos kolonija, kurioje baigėsi Via Aurelia, kelias, einantis iš Romos. Ankstyvaisiais viduramžiais miestą valdė langobardai ir frankai. XI a. Piza prisijungė Korsikos ir Sardinijos salas, buvo valdoma konsulų. XII a. išsikovojo miesto – komunos teises, tapo svarbiausiu Italijos miestu – respublika.
Viduramžių pradžioje Piza turėjo labai stiprų laivyną. XII a. prekybos ryšiai su Ispanija ir Šiaurės Afrika atnešė didelę komercinę naudą ir sudarė sąlygas mokslo ir kultūros perversmui, kurį iki šiol atspindi nuostabūs Pizos pastatai, ypač Pizos katedra, krikštykla ir kampanilė (Svyrantis bokštas).
1284 m., po pralaimėjimo Genujos respublikai, prasidėjo Pizos nuosmukis, kurį dar pagreitino uosto uždumblėjimas. 1406 m. miestas pralaimėjo florentiečiams ir tapo priklausomas nuo Florencijos respublikos. Vėliau tapo Toskanos didžiosios hercogystės dalimi, tačiau rimčiausią krizę išgyveno 1944 m., kai buvo subombarduotas sąjungininkų Antrojo pasaulinio karo metu. 1860 m. Toskana, drauge su Piza, tapo Italijos valstybės dalimi.
Svyrantis bokštas
Svyrantis bokštas pradėtas statyti 1173 m. ant smėlingo, dumblėto podirvio. Dar nebaigus mūryti 3 aukšto, 1274 m. jis ėmė svirti. Nors pamatai buvo negilūs, statybos vyko toliau ir buvo užbaigtos 1350 m.
Akivaizdus bokšto nepaklusimas sunkio dėsniams visais laikais viliojo lankytojus. Tarp jų buvo ir Pizos mokslininkas Galilėjas Galilėjus, lipdavęs į bokštą daryti savo garsiųjų eksperimentų krintančių kūnų greičiui tirti.
Dar visai neseniai bokšto pasvirimo kampas nuo vertikalės buvo nukrypęs daugiau nei 5 metrus.
Baravykinės kraštovaizdžio draustinis
Baravykinės kraštovaizdžio draustinis yra Vilniaus miškų urėdijos teritorijoje, Lavoriškių girininkijoje.
Tai priešpaskutiniojo apledėjimo moreninio kalvyno Ašmenos aukštumoje kraštovaizdis, kuriame yra kurtinių tuokvietės. Draustinio plotas 2278 ha.
Yra kelios kraštovaizdžio draustinių rūšys: tipiškasis, rekreacinis, archeologinis bei istorinis. Tipiškieji draustiniai paprastai saugo būdingus stambių mūsų respublikos kraštovaizdžio kompleksų bruožus, savotiškus jų etalonus, pavyzdžiui, kaip Baravykinės kraštovaizdžo draustinis.
1771 m.
1771 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Kombrigas
Kombrigas (, командир бригады – „brigados vadas“; ) – TSRS nuo 1935 iki 1940 m. egzistavęs karinis laipsnis; vyresnis už pulkininką, žemesnis už generolą majorą, atitinka brigados generolą. Vėliau, keičiant karinių laipsnių sistemą ir panaikinus kombrigo laipsnį, dalis kombrigų buvo pakelti į generolus majorus, dalis – nuleisti į pulkininkus. Kombrigai daugiausia vadovaudavo brigadoms.
Kombrigas Rusijoje (anksčiau – TSRS) taip pat reiškia tiesiog brigados vadą, nepriklausomai nuo jo laipsnio.
To paties lygio laipsniai
Kariškiai techniniai specialistai, paprastai nevadovavę daliniams, turėdavo ne kombrigo, o jam prilygintus laipsnius (šie laipsniai buvo panaikinti 1943 m.):
Skiriamieji ženklai
Kombrigo atskyrio ženklai buvo du:
Čkalovo nuotrauka, kurioje matyti jo kombrigo atskyrio ženklai –
Kombrigai
Keli žinomesni kombrigai:
OFK Bečej 1918
Bečejaus FK – Serbijos futbolo klubas iš Bečejaus.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m.
Socialistinė Jugoslavija
1988–1989 m. sezone laimėjo Vojvodinos lygą, klubas dvejus metus praleido Jugoslavijos tarprespublikinėje lygoje (Šiaurinėje grupėje).
1989–1990 m. užėmė antrą vietą, o 1990–1991 m. tapo nugalėtojais ir buvo paaukštinti į Jugoslavijos antrąją lygą.
Prieš Jugoslavijos žlugimą klubas pirmą kartą buvo pakeltas į aukščiausiąją lygą.
Jugoslavija
1992–1998 m. klubas rungtyniavo naujai suformuotoje Jugoslavijos Pirmoje lygoje. 1994–1995 m. sezone užėmė ketvirtą vietą ir užsitikrino vietą 1995 m. UEFA Intertoto taurėje. Klubas užėmė ketvirtą vietą iš penkių komandų 8 grupėje, iškovojo vieną pergalę ir patyrė tris pralaimėjimus.
1995–1996 m. vėl užėmė ketvirtąją vietą. Dalyvavo 1996–1997 m. UEFA taurėje. Jų varžovais buvo ND Mura 05 (Slovėnija), kurie preliminariajame etape nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 2–0.
1998–2004 m. klubas žaidė Jugoslavijos (Serbijos ir Juodkalnijos) Antroje lygoje. Pirmąjį sezoną jie praleido Rytų grupėje, o kitus penkis – Šiaurės grupėje. Buvo iškritę į Serbijos Vojvodinos lygą. Praleidęs tris sezonus trečioje pakopoje, 2007–2008 m. klubas liko šešioliktas ir iškrito į Vojvodinos Vakarų lygą (IV pakopa).
2011 m. gruodžio mėn. klubas paskelbė, kad pakeis pavadinimą į OFK Bečej 1918, kuris įsigalios nuo 2012–2013 m. sezono.
Jie laimėjo Vojvodinos Šiaurės lygą 2016–2017 m., o vėliau – Serbijos lygą Vojvodina 2017–2018 m. ir pasiekė Serbijos pirmąją lygą.
2018–2019 m. Pirmoje lygoje liko trylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Sekantys sezonai vyko pandemijos sąlygomis.
Illiasu Shilla
Iliasu Šila (g. 1982 m. spalio 26 d.) – Ganos futbolininkas (gynėjas). Kitados rungtyniavo Ganos rinktinėje.
Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Ganos ir Rusijos klubuose.
Net 3 metus gydėsi čiurnos traumą ir nežaidė jokiame klube.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2006 m. gegužės 29 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Pryšmančių senovės gyvenvietė
Pryšmančių senovės gyvenvietė (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 33266) – senovės gyvenvietė pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 1,5 km į pietus nuo kelio, Tenžės ir jos intako Gadeikupio dešiniajame krante.
Raibieji ragasnapiai
Raibieji ragasnapiai (Anthracoceros) – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio, ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukščių gentis.