cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozo Masiulio knygynas
Istorija
1940 m. Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, knygynas nacionalizuotas, tačiau veikti nenustojo, išskyrus dvejus metus per vokiečių okupaciją. Masiulių šeima pasitraukė į Vakarus. 1945 m. knygynas dar kartą sovietų valdžios nacionalizuotas, sovietmečiu veikė kaip valstybinis „Panevėžio centrinis knygynas”. Po karo knygyno vedėja paskirta Valerija Paulavičiūtė – viena iš tarpukariu pas J. Masiulį dirbusių darbuotojų, o nuo 1978 m. knygynui vadovavo Apolonija Skaržauskienė. Pasak J. Masiulio anūkės Karolinos Masiulytės-Paliulienės, abi vedėjos gerbė J. Masiulio atminimą ir išlaikė prieškarinio knygyno tradicijas bei tęstinumą. Pasakojama, kad V. Paulavičiūtė apsiėmusi knygyne neprekiauti ateizmo ir komunizmo literatūra; užsakydavusi tokios literatūros net daugiau, nei reikia, iš savo algos ją visą nupirkdavusi ir veždavusi į makulatūros supirkimo punktą. O jei kam tokios literatūros prireikdavo, sakydavusi, kad išpirkta.
1992 m. knygynas grąžintas Masiulių šeimai, 1993 m. renovuotas, pertvarkytas. Buvęs sandėlis paverstas antra prekybos sale, pakeista įėjimo vieta. Interjerą bandyta atkurti pagal senąsias tradicijas; knygyno istoriją primena ant ąžuolinių lentų gulintys senieji knygyno daiktai, pakabintos nuotraukos, plakatai, knygyno įsteigėjo J. Masiulio portretas. J. Masiulio vardo knygynai įsteigti ir Vilniuje bei Kaune.
Architektūra
thumb|255px|Knygyno rytinis fasadas su pagrindiniu įėjimu Knygyno pastatas istorizmo stilistikos, dviaukštis, su mansarda ir rūsiu, trapecinio plano, stovi Respublikos ir Vasario 16-osios gatvių sankryžoje. Stogas daugiašlaitis, pietrytiniame kampe ir rytų fasado centre virš buvusio ir esamo įėjimų įrengti dekoratyviniai frontonai. Kampinio frontono abiejose pusėse – keturkampiais stulpeliais užsibaigiančios baliustrados. Fasadas tinkuotas, su tarpaukštiniais ir pastogės karnizais; iki Antrojo pasaulinio karo buvo „plytų stiliaus”, su gausesne plytų mūro puošyba, nutinkuotas sovietmečiu. Rytų fasade atidengtos dvi memorialinės lentos Juozui Masiuliui.
Pastatas statytas XIX a. pab., 1890–1905 m. jame veikė J. Masiulio įvairių prekių parduotuvė.
Vadi Firos regionas
Vadi Firos regionas  – administracinis regionas Čado rytinėje dalyje. Rytuose turi sieną su Sudanu. Administracinis centras – Biltinė.
Iki 2002 m. šis regionas vadintas Biltinės prefektūra.
Geografija
Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Yra keletas vadžių (Havaro, Firos, Karmos, Enės). Iškilęs Kapkos masyvas.
Gyventojai
Regionas priklauso Darfūro (Vadajaus) kultūrinei zonai. Pagrindiniai regiono gyventojai yra zaghavai, kalbantys viena Nilo-Sacharos kalbų. Yra bagarų (arabų).
Administracinis suskirstymas
Vadi Firos regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Moročnės valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. perduotas 1 kaimas Vyčivkos valsčiui.
Skrynupis
Skrynupis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šilavoto. Netoliese įsikūręs ir Naujasis Skrynupis.
Linkuvos socialinės globos namai
Linkuvos socialinės globos namai – socialinės globos įstaiga 5 km į šiaurės rytus nuo Linkuvos, Linkavičių kaimo rytuose (Pakruojo rajono savivaldybė), Linkavičių k. 1. Įmonės kodas – 190794554. Įstaigos tikslas – sudaryti sąlygas asmeniui išlaikyti ir ugdyti gebėjimus spręsti savo socialines problemas, įveikti socialinę atskirtį; paslaugų visuma, kurių pagalba asmeniui suteikiamas socialinis saugumas, ugdomi gebėjimai patiems keistis ir tobulėti.
Istorija
Šių namų istorija siekia 1940 m., kada čia buvo įkurti Linkuvos invalidų namai. Vėliau tai buvo Linkuvos psichoneurologinis internatas, kuriame gyveno psichinę negalią turintys žmonės, dažniausiai jau praėję gydymo kursą psichiatrijos ligoninėse, dar vėliau įstaiga tapo Linkuvos pensionatu, galiausiai – Linkuvos socialinės globos namais.
Gyventojai
Namuose gyvena 300 gyventojų, dirba 150 darbuotojų. 1959 ir 1970 m. gyventojų surašymuose šių globos namų gyventojai buvo apskaityti atskirai nuo kitų rajono gyvenviečių.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
1965–1966 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Konikai
thumb|250px|Konikas – primityvi nedidelių naminių arklių veislė ir tiesioginiai [[Laukinis arklys|laukinių arklių tarpanų palikuonys ]] thumb|250px|Konikų kaimenė thumb|250px|Konikų jauniklis thumb|250px|Suaugęs ir jauniklis thumb|250px|Jauniklis ir suaugęs thumb|250px|Konikas Konikai  – Lenkijoje išvesta ponių tipo nedidelių naminių arklių veislė. „Konik polski“ lietuviškai reiškia lenkiškas arkliukas. Konikai yra artimiausia tarpanams naminių arklių veislė, kurie gyveno Europos lapuočių ir mišriųjų miškų zonoje, miškastepėse bei stepėse, bet dėl žmonių neigiamos įtakos XVIII–XIX a. sandūroje išnyko.
Apibūdinimas ir matmenys
Konikų išvaizda pasižymi primityviais požymiais, tarp jų kailis pilkšvai rudos spalvos, o nugaros viršuje yra tamsi juosta. Kūnas kresnas ir stipraus sudėjimo.
Eržilai stambesni už kumeles.
Biologija
Konikų jaunikliai subręsta būdami 3-5 metų. Ilgaamžiai, vislūs ir atsparūs ligoms. Vidutiniškai gyvena apie 25-30 metus.
Būdas ir savybės
Konikai ramaus charakterio, labai protingi ir labai prisirišę prie savo šeimininko. Jie stiprūs ir ištvermingi.
Konikai pasaulyje
Konikai yra laikomi daugelyje pasaulio zoosodų.
Gyvenamas biotopas
Konikai, Europos žemyne gyvenantys laisvėje, yra apgyvendinti šalia miškų esančiose didesnėse pievose, prie pelkynų.
Mityba
Konikai gyvenantys laisvėje, minta įvairia žoline augalija, piktžolėmis, nendrėmis, graužia iv. krūmų šakeles.
Konikai Lietuvoje
Konikai auginami Ignalinos rajono, Ažvinčių kaime. Planuojama gausinti jų bandą ir vėliau išleisti į laisvę Lietuvos gamtoje. Lietuvos klimato atšiauriomis sąlygomis, konikai gali išgyventi laisvėje be jokių aptvarų ar uždarų patalpų iki -30 °C laipsnių temperatūroje.
Veislės istorija
Ilgiausiai laisvėje laukiniai arkliai tarpanai išgyveno Belovežo girioje – maždaug iki 1780 m. Vėliau jie buvo sugauti ir išvežti į medžioklei skirtą parką, kuriame buvo Zamoiskių zoosodas prie Bilgorajaus miesto pietryčių Lenkijoje, kur apie 1806 m. jie buvo sugaudyti ir perduoti lenkų valstiečiams. Paskutiniuosius laukinius arklius – tarpanus Lenkijos ūkininkai sukryžmino su savo darbiniais naminiais arkliais.
1936 metais Poznanės universiteto profesorius Tadeušas Vetulanis (Tadeusz Vetulani) ėmėsi atkurti jau išnykusį tarpaną ir tam pasiekti jis panaudojo arklius, kilusius iš 1780 metais Belovežo girioje sugautų tarpanų, vėliau laikytų Zamoiskių zoologijos sode. Pastebėta, kad jų palikuonys išlaikė daug laukiniams arkliams būdingų bruožų: primityvias kailio žymes, pelėka spalvą. Taipogi žiemą jų kailis nubaldavo. Tarp dviejų pasaulinių karų Vokietijos valdžia rėmė zoologijos sodus, taipogi siekiančius atkurti primityviuosius laukinius arklius tarpanus, nes tam tikra prasme jie užėmė svarbią vietą vokiečių tautos folklore. Vėliau, jau po vokiečių įsiveržimo į Lenkiją, ištisos arkliukų bandos buvo pagrobtos ir išvežtos Vokietijos gilumon. Ten jie tapo genetinių eksperimentų, siekiant atgaivinti tarpaną, dalimi. TSRS užėmus Vokietiją, jie buvo suvalgyti badaujančių Berlyno ir Miuncheno gyventojų. Vis dėlto, kažkiek šių arkliukų Lenkijoje buvo išsaugota, ir po karo jais buvo apgyvendinti nacionaliniai parkai.
Nauda
Žiemą konikai ėda nukritusius medžių lapus, šakeles. Ėsdami jaunus krūmelius, sustabdo pievų, vandenų pakrančių užėlimą krūmynais. Ėsdami nukritusius lapus, krūmus, jie išvalo mišką ir palieka miško aikšteles, kurios svarbios kitiems gyvūnams.
Nereiklūs pašarams – per diena pakanka apie 7 kg. pašarų, įskaitant 300 g. proteinų. Patartina šerti 3 kartus į dieną.
Pirmajame pasauliniame kare konikus kaip transportavimo priemonę, naudojo Vokietijos ir Rusijos kariuomenės.
Žmonės ir sulaukėję arkliai
Žmonės neturėtų žvelgti į laisvėje gyvenančius ir sulaukėjusius konikus kaip į tradicinius naminius arklius, pavyzdžiui, juos maitinti ranka ar glostyti, nes tai juos daro įžūlius, smalsius, todėl gali išderinti jų, kaip laukinių gyvūnų, natūralius instinktus. Patartina jais grožėtis iš tolo.
Edmuntas Matusevičius
Edmuntas Matusevičius (g. 1958 m. balandžio 10 d. Norilske (Krasnojarsko kraštas, Rusijos federacija)) – Lietuvos ieties metikas ir beisbolininkas, treneris.
Biografija
Gimė politinio kalinio šeimoje Sibire. 1960 m. Matusevičiai grįžo į Lietuvą. Apsigyveno Joniškio rajono Jakiškių kaime, vėliau persikėlė į Tauragę, kur 1976 m. Edmuntas baigė vidurinę mokyklą. Jis studijavo Vilniaus universiteto Pramonės fakultete, vėliau perėjo į Vilniaus pedagoginį institutą, kurį baigė 1989 m.
Dirbo ieties metimo treneriu. 1986 m. dalyvavo likviduojant Černobylio atominės elektrinės avarijos pasekmes. 1988–2000 m. verslininkas, nuo 2001 m. dirbo Kūno kultūros ir sporto departamente. Karaliaus Mindaugo beisbolo klubo visuomeninis treneris, 2006 m. išrinktas Lietuvos beisbolo asociacijos generaliniu sekretoriumi. Buvo vienas iš Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, išrinktas į šios partijos tarybą. 2000 m. Šilutės rinkimų apygardoje kandidatavo rinkimuose į Lietuvos Respublikos Seimą.
Sportininko kelias
Aktyviau sportuoti pradėjo studijų metais, lengvosios atletikos treneriu buvo A. Celiešius. Šešis kartus (1978, 1980, 1981, 1983, 1984 ir 1987 metais) tapo Lietuvos TSR, o 1977 m. – SSRS jaunių čempionu. Daugkartinis respublikinių ir sąjunginių ieties metimo varžybų nugalėtojas bei prizininkas. 1987 m. Edmunto Matusevičiaus pasiektas Lietuvos ieties metimo rekordas (76,92 m) išsilaikė nepagerintas net vienuolika metų. 1988 m. dėl rimtų nugaros skausmų jis buvo priverstas nutraukti kultivuoti lengvosios atletikos sportą.
Susidomėjo beisbolu, kur patirtos traumos trikdė mažiau. 1990 m. su Žalgiriu, 1991 m. su Paneriu–Deka, 1992 m. su Paneriu ir 1996, 1997, 2001, 2004 metais su Juoduoju vikingu tapo Lietuvos beisbolo čempionu. Daugkartinis Lietuvos beisbolo pirmenybių prizininkas. 1989–90 m. buvo kviečiamas į SSRS beisbolo rinktinę. 1991 ir 1992 metais su Maskvos MXTI–Krasnyje djavoly komanda laimėjo NVS beisbolo čempionatą.
Šeima
Žmona Dalia Zauraitė-Matusevičienė – pedagogė, olimpietė, SSRS ir Lietuvos daugkartinė bėgimo čempionė bei rekordininkė. Sportininko kelią pasirinko ir judviejų sūnūs: Edgaras – krepšinį; Edvardas – lengvąją atletiką (Lietuvos ieties metimo čempionas) ir beisbolą (šalies rinktinės narys, Čekijos čempionų – Brno „Drači“ komandos – žaidėjas); Edis – lengvąją atletiką (2015 m. Europos jaunimo čempionato ieties metimo rungties prizininkas, 2017 m. pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą.).
Vadajaus regionas
Vadajaus regionas  – administracinis regionas Čado rytinėje dalyje. Rytuose turi sieną su Sudanu. Administracinis centras – Abešė.
2008 m. iš pietinės Vadajaus regiono dalies sudarytas Silos regionas. Regionas yra iš dalies Darfūro kultūriniame regione, seniau čia gyvavo Vadajaus valstybė.
Geografija
Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Iškilusi Vadajaus aukštumų sritis. Yra keletas vadžių (Batos, Bilėjos, Rimės).
Gyventojai
Regionas priklauso Darfūro (Vadajaus) kultūrinei zonai. Jame gyvena Nilo-Sacharos (mabų grupės) kalbomis kalbančios etninės grupės: mabai, tamai, masalitai, amdangai, mararitai, asangoriai, kendedžiai, surbachaliai, marfai, karangai. Yra bagarų (arabų). Nuo XVI a. teritorijas kontroliavo Vadajaus sultonatas, kuriame mabai buvo valdančioji etninė grupė.
Administracinis suskirstymas
Vadajaus regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Buitūnai
Buitūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3,5 km į pietryčius nuo Kuktiškių, prie plento. Seniūnaitijos centras. Piečiau telkšo ežerai Gilužis, Striūpys, Liminas, eina Utenos–Švenčionėlių geležinkelis.
Pinkavičų valsčius
Pinkavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pinkavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungta dalis Stavoko valsčiaus.
Ašmenos apskritis (1920–1944)
Ašmenos apskritis  – administracinis-teritorinis vienetas, egzistavęs 1920–1944 m. dabartinės Lietuvos ir Gudijos teritorijoje į pietryčius nuo Vilniaus, Ašmenos aukštumoje. Centras – Ašmena. Apskritis keletą kartų keitė savo pavaldumą. Priklausė Lenkijos Respublikai, Baltarusijos TSR, Trečiajam Reichui.
Istorija
I pasaulinio karo metu istorinė Ašmenos apskritis buvo okupuota Vokietijos imperijos. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir TSRS taikos sutartį Ašmenos apskritis atiteko Lietuvai, tačiau greitai ji buvo okupuota lenkų ir 1920–1939 m. priklausė Lenkijai: 1920–1922 m. buvo Vidurinės Lietuvoje, 1922–1925 m. Vilniaus administracinėje apygardoje, o 1925–1939 m. Vilniaus vaivadijoje.
1939 m. rugsėjo pabaigoje Ašmenos apskritis užimta TSRS, priskirta Baltarusijos TSR, bet 1940 m. sausio 15 d. buvo panaikinta. Tų pat metų rugpjūčio 3 d. dalį apskrities teritorijos Baltarusija perdavė Lietuvos TSR ir toje teritorijoje buvo sudaryta Vilniaus apskrities Dieveniškių ir Šalčininkų valsčiai. 1942 m. balandžio 1 d. apskritį atkūrė vokiečių valdžia ir priskyrė Vilniaus krašto apygardai, kuriai priklausė iki 1944 m. Sudaryta apskrities lietuvių administracija, nauja švietimo sistema.
Iš karto po II pasaulinio karo apskritis buvo perduota Baltarusijos TSR.
Administracinis suskirstymas
Lenkijos valdymo metu apskričiai įvairiais laikotarpiais priklausė 23 valsčiai:
1943 m. buvo 7 valsčiai (Galšios, Ašmenos, Graužiškių, Krevo, Kučionių, Salų, Smurgainių).
Lietuviai
Pagal Lenkijos statistiką 1919 m. apskrityje buvo 64 (0,03 proc.) lietuviai, iš jų Ašmenoje apie 10 proc., 1931 m. – atitinkamai 1562 ir 6 proc. Lenkų valdžia persekiojo lietuvius, uždarė lietuvių mokyklas, skaityklas. Apskrityje lietuvių kalba išliko palei Lydos (Dieveniškės, Norviliškės, Surviliškės, Lipniškės, Geranainys), Vilniaus (Graužiškės, Velbutavas, Klevyčia), Naugarduko (Dūkšto seniūnija, Trobų ir Vijos parapijose) apskritis.
Stanišiai
Stanišiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 7,5 km į šiaurės rytus nuo Varanavo, Žižmos dešiniajame krante. Keliai į Remežiškes, Tusamonis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Lydos apskrities Benekainių valsčių.
Turkijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Turkijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Bulotiškio akmuo
Bulotiškio (Buletiškio) akmuo, dar vadinamas Velnio akmeniu – masyvus riedulys, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, mitologinis akmuo, esantis Pakruojo ir Joniškio rajonų, Žeimelio ir Pašvitinio seniūnijų (Pakruojo raj.) paribyje, Aukštadvario kaime, apie 4,5 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio, pasiekiamas iš kelių arba. Riedulys guli Pakruojo miškų urėdijos Žeimelio girininkijos (21 kv., 5 skl.) Buletiškio miške, apie 250 m į vakarus nuo Juodupio (Švitinio intako) ir mišką sausinančio griovio santakos miško rytiniame pakraštyje. 2019 m. duomenimis, kelio nuorodomis nebuvo pažymėtas, sunkiai surandamas atokioje vietovėje, nepritaikytas lankymui.
Duomenys
Riedulio matmenys: aukštis – 1,85 m, plotis – 3,30 m, ilgis – 5,50 m, perimetras – 15,5 m.
Objekto paskelbimo saugomu teisės aktas: Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymas Nr. 76.
Velnio akmuo
Tai vienas iš Žeimelio girininkijoje esančių Velnio akmenų. Iš visų trijų Velnio akmenų šis Buletiškio miško 21 kvartale esantis akmuo – didžiausias. 2009 m. šaltinio duomenimis, jo ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi - 5,63 m, plotis 2,91 m, aukštis vakariniame gale 1,76 m, rytiniame - 0,7 m. Akmenyje iškalta įvairiausių raidžių, skaičių, ženklų.­
Legendos
Pasakojama, kad tai esą akmeniu pavirtęs šykštuolis Daugalonių dvaro ponas Liakas. Buvę taip: dvarponiai Liakai turėję labai daug bičių. Vienam iš to dvaro ponų - proseneliui Apolinarui Liakui - jos sunešusios didžiulius turtus, mat tos bitės buvusios nepaprastos - vietoj duonos ir medaus į korius nešusios aukso dulkeles. Tai tam Liakui jos prinešusios pilną katilą aukso, kurį jis slėpęs Buletiškio miške. Bet jam to aukso neužtekę. Kartą jis apiplėšęs ir užmušęs pas jį atkeliavusius iš Rygos pirklius, ir bandęs užkasti juos toje pat vietoje, kur slėpė auksą. Tačiau bekasant duobę, į jį spyręs Perkūnas, ir klastingasis plėšikas dvarponis pavirtęs pilku akmeniu, užgulusiu auksą. Tą akmenį paritus, esą, iš tiesų būtų galima paimti iš ten auksą (Dapkus 1964: 233).
Kiti apie šį akmenį pasakoja, kad turtingas ir gobšus grafas, priartėjus senatvei, nenorėdamas, kad jo turtas kam nors atitektų, po šiuo akmeniu pakasęs puodą aukso ir avilį medaus. Kartą vienas neturtingas žmogus šį lobį norėjęs iškasti, bet kiek pakasęs, prilipo prie jo ir suakmenėjo. Ir dabar neva tas lobis neiškasamas: kas tik pabandys jį iškasti - suakmenės. Nuo šio akmens į pietryčius plyti didelė bala - Niūrbalė, arba Niūri bala. Pagal šią balą ir prie jos įsikūręs dvaras vadintas Niū­rų dvaru. Niūrai – šiuo metu ištuštėjęs kaimas plačių laukų apsuptyje, apie 1,5 km į pietryčius nuo Velnio akmens.
Kauno tiekimas
AB Kauno tiekimas – ribotos turtinės atsakomybės įmonė, įkurta 1992 m. lapkričio 26 d. Vienas pagrindinių šios įmonės akcininkų - lietuviško kapitalo bankas "Ūkio bankas". Pagrindinė AB "Kauno tiekimas" veikla - muitinės ir terminalo paslaugų bei molžemio produkcijos didmeninė prekyba.
Lietuvos banko valdyba 2013 m. vasario 18 d. Ūkio banką pripažino nemokiu, atšaukta bankui išduota banko licencija, sustabdyta veikla. Kauno apygardos teismas bankroto bylą bankui iškėlė 2013 m. gegužės 2 d., tų pačių metų gegužės 30 d. nutartimi Kauno apygardos teismas iškėlė bankroto bylą ir AB "Kauno tiekimas", o 2015 m. gruodžio 11 d. nutartimi pripažino AB "Kauno tiekimas" bankrutavusia ir likviduojama dėl bankroto.
"Kauno tiekimas" 2016 m. rugpjūčio 24 d. viešo aukciono metu buvo sėkmingai parduotas. Parduoto turto portfelį sudarė 37 nekilnojamo turto objektai, įskaitant ir beveik 10 ha dydžio žemės sklypo nuoma, bei įvairaus kilnojamo turto vienetai. Naujas turto valdytojas UAB "KT valda" toliau tęs ir vystys muitinės bei terminalo paslaugas.
Objektas yra Kauno miesto Palemono pramoniniame rajone, strategiškai patogioje vietoje tranzitui šalia A1 magistralės (Vilnius-Kaunas-Klaipėda) su išvystyta geležinkelio infrastruktūra vidaus teritorijoje.
Vidareidis
Į šiaurę nuo kaimo stūkso Vilingadalsfjalo kalnas, iškilęs 844 metrus virš jūros lygio. Tai aukščiausias Šiaurinių salų kalnas bei trečias pagal dydį Fareruose. Šiaurės pakrantėje yra šiauriausias Farerų geografinis taškas – Enibergo kyšulys (754 m), antra aukščiausia jūros uola Europoje. Į vakarus nuo gyvenvietės yra matomos Borojaus ir Kunojaus salos. Rytuose matoma Fuglojaus sala. Pietuose nuo gyvenvietės stūkso kūgio formos Malinsfjalo kalnas (751 m).
Vidareidyje yra bažnyčia, parduotuvė bei viešbutis su restoranu, kuriame tiekiami tradiciniai patiekalai.
Fanny Durack
Biografija
1906 m. pirmą kartą tapo Australijos nacionaline čempione.
Behind the Bridge to Elephunk
„Behind The Bridge To Elephunk“ yra pirmasis oficialus DVD albumas, 2004 m. rugsėjo 14 d. išleistas amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“. Didžiąją dalį šio DVD galima pamatyti oficialioje BEP svetainėje. Albumo pavadinimas yra trijų pirmųjų „Black Eyed Peas“ studijinių albumų – „Behind the Front“, „Bridging the Gap“ ir „Elephunk“ pavadinimų derinys.
Fanny Durack
Biografija
Stokholme vykusiose penktosiose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Durack dalyvavo plaukimo varžybose ir atstovavo Australazijos rinktinę. Moterų plaukimo 100 m laisvuoju stiliumi rungtyje sportininkė distanciją įveikė per 1:19.8 s ir pasiekė naują pasaulio rekordą. Durack tapo pirmąją šios rungties olimpine čempione.
Behind the Bridge to Elephunk
DVD informacija
Dainos „The Boogie That Be“ vaizdo klipas buvo įrašytas dar prieš dainą ir kai dar Fergie nebuvo prisijungusi prie grupės. Todėl, Fergie nematyti šiame vaizdo klipe.
Maltupis
Maltupis – upelis Lietuvoje, Šalčininkų rajone; Šalčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda laukuose prie Mankevičių kaimo. Teka į šiaurės vakarus pro Pabarę, tada – pro Šalčios–Tetėnų miškus. Įteka į Šalčią 20,5 km nuo jos žiočių, šalia Nevainionių.
Intakas – Kubanka (kairysis).
Aukštupio vaga ištiesinta, tolimesnė – vingiuota. Ties Pabare sudarytas Pabarės tvenkinys.
Kaimai prie Maltupio: Žalabiškės, Jacionys, Pabarė, Kubonys, Kukiškės, Nevainionys.
Seniau dar vadinta Kukavka.
Sviataja Volios valsčius
Sviataja Volios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Sviataja Volia.
Marius Kasiulevičius
Marius Kasiulevičius (g. 1982 m. sausio 6 d. Šilutėje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, rungtyniavęs lengvojo krašto puolėjo bei atakuojančiojo gynėjo pozicijose.
Sviataja Volios valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Marius Kasiulevičius
Savo krepšinio karjerą pradėjo Šilutės „Šilutė“ komandoje. Vėliau rungtyniavo įvairiose LKL komandose, Lenkijoje, Danijoje.
Sirupas (filmas)
Sirupas  – amerikietiška drama, kuri pasirodė 2013 m. Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo Max Barry novelę.
Juancho Hernangómez
Chuanas Albertas „Chuančo“ Hernangomesas Geueras (, g. 1995 m. rugsėjo 28 d.) – Ispanijos krepšininkas.
Madrido „Estudiantes“ (2014–2016)
Rungtyniavęs Madrido „Real“ jaunimo komandoje, 2012 m. jis pasirašė sutartį su Madrido „Estudiantes“ dublerių komanda. 2014 m. jis prisijungė prie Madrido „Estudiantes“ komandos ir 2016 m. jis tapo ACB metų jaunuolis, vidutiniškai pelnydamas 9,7 taškus, atkovodamas 5,7 kamuolius per rungtynes.
NBA (2016–2023)
2016 m. NBA naujokų biržoje Denverio „Nuggets“ pasirinko jį 15-uoju šaukimu. 2016 m. rugpjūčio 9 d. jis pasirašė NBA sutartį su komanda. Debiutiniame sezone jis vidutiniškai pelnė 4,9 taškus per rungtynes.
2017-2018 m. NBA sezono pradžioje jis susirgo mononukleoze ir savo antrajame sezone sužaidė tik 25-ias rungtynes.
Aistros nusikaltimas
Aistros nusikaltimas  – 1994 m. Italijoje sukurtas trileris.
Juancho Hernangómez
NBA (2016–2023)
2020 m. vasario 5 d. jis išmainytas į Minesotos „Timberwolves“ komandą.
Aistros nusikaltimas
Turinys
Peterio žmona, žinoma rašytoja, randama nužudyta viešbutyje Bulgarijoje, kuriame praleido naktį su iš Londono atvykusiu meilužiu. Tyrimą pradėjusi policija netrunka išsiaiškinti, kad sutuoktinių santykiai jau kurį laiką buvo pašliję ir žmona ketino skirtis, o Peteris taip pat turi meilužę Mileną.
Juancho Hernangómez
NBA (2016–2023)
2021 m. rugpjūčio 25 d. jis išmainytas į Memfio „Grizzlies“, o rugsėjo 15 d. – į Bostono „Celtics“.
Aistros nusikaltimas
Turinys
Peterio dukra Anja po patirto nervinio streso praranda galimybę vaikščioti ir ja rūpintis pradeda iš Italijos atvykusi Tania, kuri apsistoja Peterio namuose. Kartu su pusbroliu ji pradeda kurti pjesę teatre ir sulaukia pavydo scenų iš Giulijos – vienos aktorių, įsimylėjusių Peterį.
Juancho Hernangómez
NBA (2016–2023)
2022 m. sausį jis išmainytas į San Antonijo „Spurs“.
Aistros nusikaltimas
Turinys
Po kurio laiko nužudoma Milena ir policija ima įtarti Peterį, nes abu nusikaltimai įvykdyti naudojant tą patį ginklą. Šis mėgina bėgti, tačiau žūsta nukritęs nuo stogo. Nepaisant to, policija nenutraukia tyrimo, o nauja įtariamąja tampa Anja…
Juancho Hernangómez
NBA (2016–2023)
2022 m. vasario 9 d. jis išmainytas į Jutos „Jazz“, tačiau jam sužaidus tik 17 rungtynių jo sutartis buvo nutraukta.
Mantas Simonavičius
Mantas Simonavičius (g. 1986 m. rugpjūčio 6 d. Mažeikiuose) – Lietuvos krepšininkas.
Dalyvavo Lietuvos jaunimo krepšinio rinktinėjė 2006 m. Savo krepšinio karjerą pradėjo Mažeikių „Naftos" krepšinio klube, bet po sezono klubas bankrutavo. 2006 metais žaisdamas Anykščių „Puntuke“ užėmė trečiąją vietą. Kitą sezoną grįžo į LKL su Kauno „Atleto" komanda. Tačiau po sezono klubas bankrutavo ir krepšininkas išvyko žaisti į Logronjo miesto „CB Clave Caja Ros" klubą, kuris žaidė trečioje pagal stiprumą Ispanijos krepšinio lygoje.
Juancho Hernangómez
Šalies rinktinė
C. Hernangomesas atstovavo Ispanijos vyrų krepšinio rinktinei 2013 m. jaunimo iki 18 metų Europos krepšinio čempionate, kuriame iškovojo bronzą. 2014 ir 2015 m. jaunimo iki 20 metų Europos krepšinio čempionatuose iškovojo sidabrą.
Jis debiutavo Ispanijos suaugusiųjų vyrų rinktinėje 2017 m. Europos krepšinio čempionate, kuriame vidutiniškai pelnė 8,4 taškus ir iškovojo bronzą. Jis taip pat atstovavo rinktinei 2019 m. pasaulio krepšinio čempionate, kuriame rinktinė iškovojo auksą.
Mantas Simonavičius
2004 m. atstovavo Lietuvos jaunių rinktinę, 2006 m. – Lietuvos jaunimo rinktinę.
Juancho Hernangómez
Šalies rinktinė
2022 m. Europos krepšinio čempionate C. Hernangomesas finalinėse rungtynėse prieš Prancūzijos rinktinę pelnė 27 taškus, bei padėjo rinktinei iškovoti pergalę ir tapti čempionais. Čempionate jis vidutiniškai pelnė 12,8 taškus per rungtynes.
Asmeninis gyvenimas
C. Hernangomeso mama Margarita ir brolis Vilis – taip pat profesionalūs krepšininkai.
Sarhas
Sarhas  – miestas Čado pietuose, prie Šario upės, 560 km į pietryčius nuo Ndžamenos. Vidurio Šario regiono administracinis centras. Trečias pagal dydį Čado miestas; dauguma jo gyventojų – sarai (pagal juos miestas ir pavadintas). Pro miestą eina Ndžamenos–Bangio plentas, yra oro uostas. Medvilnės valymo, tekstilės pramonė. Vystoma komercinė žvejyba. Yra Sarho nacionalinis muziejus, universitetas (įkurtas 2010 m.).
Istorija
Miestas pradėjo kurtis iš prancūzų įsteigtų darbo stovyklų, iš kurių darbininkai gabenti į Kongo geležinkelio statybas. XX a. vid. tapo tekstilės pramonės centru. Iki 1972 m. miestas vadintas Fort Aršambo (Fort Archambault).
Skryteliai
Skryteliai – kaimas Visagino savivaldybėje, 3 km nuo Gaidės, netoli kelio, 1 km į pietus nuo Ignalinos AE. Šalia telkšo Skryto ežeras.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai, nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai.
1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis, kaime gyveno 68 žmonės, visi – lenkai katalikai. Tuo metu kaime buvo 12 namų. 1931 m. namų skaičius išaugo iki 18, o kaime gyveno jau 92 žmonės.
Nuo 1940 iki 1990 m. priklausė Lietuvos TSR. Statant Ignalinos AE, kaimas labai nukentėjo, liko tik keli pastatai. Nuo 2003 m. priklauso Visagino savivaldybei.
Skritutiškė
Skritutiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujo Strūnaičio.
Cecil Healy
Cecil Healy (1881 m. lapkričio 28 d. – 1918 m. rugpjūčio 29 d.) – Australijos plaukikas, olimpinis čempionas.
Biografija
1905 m. pirmą kartą tapo Australijos nacionaliniu čempionu.
1922 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
1922 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – 2-asis Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas, kuris vyko Kaune rugpjūčio 12 - rugpjūčio 15 d.
Čempionate pirmą kartą vyko vyrų 800 m bėgimo, vyrų 10 000 m bėgimo, vyrų 110 m barjerinio bėgimo rungtys. Čempionate taip pat pirmąkart varžėsi moterys.
Tusamonys
Tusamonys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės rytus nuo Varanavo, Žižmos dešiniajame krante. Keliai į Remežiškes, Varanavą.
Istorija
XIX a. pab. buvo Tusamonių kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje ir kaimas su palivarku Ašmenos apskrities Sedliškės valsčiuje, Armoniškių apylinkėje.
Ašmenos apskritis (1566–1795)
Ašmenos apskritis  – buvęs Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis-teritorinis vienetas dabartinės Gudijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietryčius nuo Vilniaus, Ašmenos aukštumoje. Tai buvo viena didžiausių LDK apskričių. Centras nuo 1566 m. – Ašmena.
Istorija
1384–1402 m. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose minimas Ašmenos karaliaus dvaras. Apskritis minima nuo XVI a. pradžios, iki 1564–1566 m. teismų ir administracijos reformų apskritis nebuvo aiškiai apibrėžtas teritorinis vienetas, todėl kartais buvo vadinama Ašmenos pavietu. Per 1528 m. kariuomenės surašymą priklausė Vilniaus apskričiai (pavietui). Ašmenos dvarui priklausė 264 bajorai, turėję apie 1700 tarnybų, sudarė atskirą vėliavą, turėjo vėliavininką.
Nuo 1566 m. aiškiai suformuota apskritis įėjo į Vilniaus vaivadiją. XVII a. viduryje apskrityje buvo 30 542 dūmai, 1667 m. – 13 983 dūmai. Apskrities žemės teismai vykdavo Švenčionyse, Ašmenoje ir Medile.
1775 m. apskritis padalinta administracinės reformos metu: iš šiaurinės jos dalies buvo sudaryta Užnerio apskritis (nuo 1843 m. – Švenčionių apskritis). 1793 m., po antrojo ATR padalijimo, rytinę apskrities dalį prisijungė Rusija, kuri čia suformavo Vileikos apskritį.
Po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, 1795 m. visa buvusios Ašmenos apskrities teritorija atiteko Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai. Čia suformuotas Ašmenos ujezdas.
Čiubaka
Etimologija
Švelnaus, plaukuoto, nekalbančio angliškai piloto-bendrakeleivio idėja kilo Dž. Lukasui, jam vežantis savo šunį keleivio sėdynėje. Manoma, kad būtent nuo šuns ir kilo herojaus pavadinimas, tačiau per rusų kalbą, kur reiškia „šuo“.
Egidijus Laužikas
Egidijus Laužikas (g. 1959 m. liepos 6 d. Troškūnuose, Anykščių rajonas) – teisėjas, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto dėstytojas, Teisėjų tarybos pirmininko pavaduotojas.
Biografija
1977 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1977-1982 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. Stažavosi užsienyje: Liono universitete (Prancūzija, 1996 m.), Prancūzijos teisėjų nacionalinėje mokykloje Paryžiuje (1998 m.), Tarptautiniame teisinio bendradarbiavimo centre Leidene (Nyderlandai, 2001, 2004 m.), Prancūzijos antstolių rūmuose (2001 m.).
1984–1988 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos (vyresnysis) konsultantas, 1988–1995 m. Vilniaus miesto Spalio rajono teismo (Vilniaus 2-osios apylinkės teismo) teisėjas, pirmininko pavaduotojas, 1995–1997 m. Vilniaus apygardos teismo, 1997–1999 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Paskelbė mokslinių ir teisinės praktikos straipsnių specializuotoje periodikoje, skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose civilinio proceso teisės klausimais Vilniuje (2002 ir 2004 m.), Sočyje (Rusija, 2004 m.), Jekaterinburge (Rusija, 2005 ir 2006 m.).
Jis yra Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Alumni draugijos narys ir šios draugijos Tarybos narys (nuo 2003 m.).
2019 m. teisėsaugos sulaikytas kartu su grupe kitų teisėjų. Įtariamas atlikęs korupcines veikas. Kol vyksta tyrimas, teisėjo įgaliojimai sustabdyti.
Išsiskyręs. Dukros – teisininkė Irtautė Laužikaitė (g. 1983 m.) ir Ieva Laužikaitė (g. 1987 m.).
Live from Sydney to Las Vegas
„Live From Sydney To Vegas“ yra antrasis oficialus DVD albumas, išleistas amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“. . Jame yra medžiaga iš dviejų koncertinio turo „Monkey Business Tour“ koncertų bei papildoma medžiaga ir galimybė junginėti per Sidnėjaus ir Las Vegaso šou.
Papildoma medžiaga
Kai rodo „Dum Diddly“, „Don't Lie“, „Where Is The Love“ ar „Don't Phunk With My Heart“ per Sidnėjaus koncertą, paspaudus „enter“ perkelia į tą patį momentą Las Vegaso koncerte.
Norvelita
– lietuviška žuvies perdirbimo įmonė.
Istorija
1995 m. įmonę įsteigė Lietuvos ir Norvegijos investuotojai. Veiklą pradėjo prekiaudama šaldytomis žuvimis.
Produkcija
Gaminama trijų rūšių produkcija:
Lašišų gaminiai sudaro ~70 % gamybos. Likusią dalį sudaro silkių, skumbrių ir kitų žuvų gaminiai.
95% lašišų produkcijos eksportuojama į užsienį. Ji žymima užsienietiškų mažmeninės prekybos tinklų privačiais ženklais-etiketėmis.
Otakar Ševčík
thumb|Otakaras Ševčikas 1901 m. Otakaras Ševčikas (, 1852 m. kovo 22 d. Horaždiovicė, tuometinė Austrija-Vengrija – 1934 m. sausio 18 d. Pisekas, Čekoslovakija) – čekų smuikininkas ir pedagogas.
Biografija
Gimė ir augo bažnyčios chorvedžio šeimoje. Mokėsi gimnazijoje Prahoje, 1866–1870 m. studijavo šio miesto konservatorijos smuiko klasėje. Po baigimo, 1870–1873 m., dirbo koncertmeisteriu Zalcburgo Mocarteum muzikos mokykloje, gyveno Vienoje ir Lenkijoje. Daug koncertavo kaip solistas, o taip pat ir su kitais muzikantais, tame tarpe su žinomu belgų smuikininku Eugène Ysaÿe. Susirgęs akių liga koncertinę veiklą nutraukė. Vėliau persikėlė į Ukrainą, dėstė tenykštėse muzikos mokyklose: 1874–1875 m. Charkove, 1875–1892 Kijeve. Po to grįžo į Prahą, keturiolika metų dėstė Konservatorijoje, nuo 1909 m. devynerius metus dirbo pedagoginį darbą Vienos Muzikos akademijoje. Įsikūrus nepriklausomai Čekoslovakijai buvo pakviestas smuiko profesoriaus pareigoms į Prahos konservatoriją. Tris kartus buvo kviečiamas muzikinei pedagoginei veiklai į JAV, darbavosi Bostone, Čikagoje ir Niujorke. Jau būdamas garbingo 81 metų amžiaus, vedė aukštojo meistriškumo pamokas Didžiojoje Britanijoje.
Carl Nielsen
Karlas Nilsenas (dan. Carl August Nielsen, 1865−1931 m.) – XX a. pr. danų kompozitorius, dirigentas. Įvardijamas garsiausiu Danijos klasikinės muzikos kompozitoriumi, ypač pasižymėjo simfoninės muzikos žanre.
Biografija
Karlas Augustas Nilsenas gimė 1865 m. birželio 9 d. Nørre Lyndelse kaime, 15 km į pietus nuo Odensės Fiūno saloje. Jis buvo septintasis iš dvylikos Nilso Jorgenseno ir Maren Kirstin vaikų. Tėvas dirbo namų dažytoju ir buvo muzikantas mėgėjas. 1879 m. K. Nilsenas pradėjo muzikuoti Odensės kariniame orkestre, grojo signaliniu ragu ir alto trombonu. Išėjo grojimu smuiku pamokas pas vietos muzikantą. Grojo styginius kvartetus, mokėsi muzikos teorijos ir grojimo pianinu. Jo talentas buvo pastebėtas Odensėje ir rėmėjai sudarė jam sąlygas nuvykti į Kopenhagą, kur K. Nilsenas įstojo į vietos konservatoriją. Vienu jo rėmėju studijų laikais ir po to buvo mokytojas Klausas Berntsenas, būsimas Danijos ministras pirmininkas. K. Nilsenas 1884−1886 m. metais konservatorijoje mokėsi smuiko, vadovaujamas Valdemar Tofte, teorijos pas J. P. E. Hartmann ir kontrapunkto bei harmonijos pas Orla Rosenhoff. Danija 1863−64 m. buvo pralaimėjusi karą Prūsijai ir praradusi pietines Jutlandijos dalis. Vedamas antivokiškų nuotaikų K. Nilsenas buvo nusistatęs prieš vokiškosios muzikos mokyklos patirtį.
Po mokslų baigimo K. Nilsenas dirbo laisvai samdomu smuikininku, mokytoju, kūrė savas kompozicijas. 1887 m. rugsėjo 17 d. Tivolio salėje pirmą kartą buvo atlikti jo styginių kūriniai, tačiau pats kompozitorius oficialiu savo debiutu laikė 1888 m. sausio 25 d., kai buvo atliktas „Kvartetas styginiams F“. Tais pat metais jis paruošė pirmąjį savo opusą iš siuitos styginiams, kurį dedikavo Orlai Rosenhof. 1889 m. K. Nilsenas užėmė smuikininko vietą Kopenhagos karališkojo teatro kapeloje. Jis nekentė šios savo padėties tarp antrosios eilės smuikininkų, tačiau ji jam garantavo stabilias pajamas beveik 16 sekančių metų. Laimėjęs Ankerio stipendiją 1890 m. rugsėjį K. Nilsenas išvyko į 9 mėnesių turą po Europą, susipažino su europietiškų koncertų repertuaru. Jis gerbė Bacho ir Mocarto muziką, tačiau turėjo rezervuotą nuomonę XIX a. kompozitorių atžvilgiu. Paryžiuje K. Nilsenas susipažino su danų skulptore Ana Marija Brodersen. Po Europą jie keliavo kartu ir susituokė 1891 m. gegužės 10 d. Florencijoje. Grįžęs į Kopenhagą kompozitorius užbaigė savo pirmąją simfoniją. K. Nilseno žmona buvo talentinga menininkė, vėliau užėmusi reikšmingą vietą tarp Danijos skulptorių. Ji buvo nepriklausoma asmenybe ir siekė karjeros vien savo pastangomis. Ilgus laiko tarpus ji praleisdavo kūrybos vietose palikdama K. Nilseną prižiūrėti jų tris mažamečius vaikus. Ši padėtis nelabai tenkino kompozitorių, jis 1905 m. siūlė išsiskirti. Šio laikotarpio K. Nilseno muzika vadinama „psichologine“. Tarp pažymėtinų kūrinių: operos „Saulius ir Dovydas“ (Saul og David) ir „Maskaradas“, „Simfonija Nr. 2“, kantatos „Hymnus amoris“ ir „Søvnen“. Už savo kūrinių atlikimą K. Nilsenas pradėjo gauti papildomų pajamų, jo autoritetas augo.
1901 m. valstybė K. Nilsenui skyrė metinę 800 kronų pensiją, jis galėjo mesti privačias pamokas. Nuo 1903 m. jo kūrinių leidyba rūpinosi „Wilhelm Hansen Edition“, iš kur kompozitorius gaudavo pastovias išmokas. 1904 m. jis su žmona atliko kelionę į Graikiją. Šios kelionės metu sukūrė uvertiūrą „Helios“. Kartais jis būdavo kviečiamas diriguoti karališkajai kapelai ir 1908 m. paskirtas antruoju jos kapelmeisteriu. Šiuo metu kompozitorius publikavo kelis esė apie muziką. Jo dirigavimas buvo giriamas už energiją, bet kartais jis darydavosi atsainus ir įsiveldavo klaidų. Jo muzika buvo paklausi Danijoje, sulaukė dėmesio Švedijoje, tačiau kitur užsienyje buvo beveik niekam nežinoma. 1911 m. atliktos, jo paties diriguojamos „Simfonija Nr. 3“ ir „Koncertas smuikui“ virto jo asmeniniu tiek kompozitoriaus, tiek dirigento triumfu. 1914 m. mirus Karališkosios kapelos pirmajam kapelmeisteriui Frederikui Rungui, K. Nilsenui buvo pasiūlyta užimti jo vietą. Po sunkių derybų tais metais K. Nilsenas pasirinko iš viso palikti kapelą ir tapti laisvai samdomu muziku. Tuo metu jo santykiai su žmona buvo beveik visai suprastėję dėl beveik atskirų jų gyvenimų. Žmona žinojo apie jo nesantuokinį vaiką dar iš studijų laikų ir jis susilaukė bent vieno vaiko, apie kurį žmona taip ir nesužinojo. Paaiškėjus K. Nilseno ryšiams su šeimos vaikų guvernante, pora pradėjo gyventi atskirai. Šie asmeniniai įvykiai ir prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas (Danija liko neutrali) ženkliai paveikė K. Nilseno kūrybą, jis sukūrė ketvirtąją ir penktąją simfonijas, geriausius savo kūrinius.
1915 m. K. Nilsenas pradėjo vadovauti Muzikos draugijai įsipareigojęs pravesti tris-keturias koncertų programas kiekvienais metais iki 1927 m. Kaip svečias dirigavo Švedijos Geteborgo muzikos draugijoje. 1916−1919 m. dėstė teoriją ir kompoziciją Kopenhagos konservatorijoje, mokė kompozicijos privačiai. 1925 m. jo 60-asis gimtadienis virto nacionaline Danijos švente, jis buvo laikomas neabejotinai geriausiu šalies kompozitoriumi. Interviu K. Nilsenas pareiškė, kad niekuomet negalėjo pragyventi iš savo kompozitoriaus pajamų. Tai sukėlė pasipiktinimą visuomenėje ir privedė prie sutarties nutraukimo su leidybine firma, kuri ir taip nepergeriausiai gyvavo po karo. Sulaukęs 60-ies, K. Nilsenas per dvejus metus padiktavo savo autobiografiją „Mano fiūniška vaikystė“ (Min fynske barndom). Tuo metu jo sveikata labai suprastėjo, jis patyrė anginos priepuolį, dėl ko 1922 m. metė diriguoti. Paskutiniaisiais gyvenimo metais jis atsigręžė į religinės tematikos kūrinius nors pats buvo netikintis. Prieš mirtį buvo išrinktas Kopenhagos konservatorijos direktoriumi. Karlas Nilsenas mirė 1931 m. spalio 3 d. Kopenhagoje nuo širdies ligų. Iki Antrojo pasaulinio karo K. Nilseno muzika buvo praktiškai nežinoma už Skandinavijos ribų ir regiono muzikinė kultūra užsienyje buvo siejama visų pirma su J. Sibelijaus vardu. K. Nilseno muzika pradėjo sulaukti platesnio tarptautinio pripažinimo po 1950 m., visų pirma − angliškai kalbančiose šalyse. Odensėje įsteigtas Karlo Nilseno muziejus, veikia K. Nilseno vaikystės namo memorialinis muziejus.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
1964–1965 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Mindaugas Mockus
Mindaugas Mockus (g. 1980 m. gegužės 11 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris.
2008–2010 m. Klaipėdos universiteto treneris, vėliau – V. Knašiaus krepšinio mokyklos treneris.
Stavoko valsčius
Stavoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Stavokas, kurį laiką – Čenčycai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. panaikintas, jo teritorija prijungta prie Pinkavičų valsčiaus ir Žabčycų valsčiaus.
Turmanto dvaras
Istorija
Dvaras minimas nuo 1789 m. Pirmieji savininkai buvo Tūrai, vėliau Fetinghofai, Lindmanai, Majevskis, o XIX a. viduryje jį įsigijo dailininkas S. Vorobjovas.
Celiachanų valsčius
Celiachanų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Celiachanai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Lukniai
Lukniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje; 9 km nuo Sudeikių, 7 km nuo Utenos. Kaimas yra prie Lukno ežero. Yra Luknių šilelis, neveikiančios kaimo kapinaitės. Čia 1987 m. pastatytas kryžius.
Gyventojai
thumb|left|235px|Kaimo kryžius
Gumbinės mūšis
Gumbinės mūšis – mūšis, įvykęs 1914 m. rugpjūčio 20 d., tarp Rusijos ir Vokietijos kariuomenių. Dėl vokiečių puolimo skubotumo rusų kariuomenė pasiekė pergalę.
Vokiečių puolimas ir atsitraukimas
Hermanas fon Fransua įtikino Maksimilianą fon Pritvicą pradėti puolimą prieš Rusijos 1-ąją armiją, kol 2-oji armija dar buvo toli pietuose.
Rugpjūčio 20 d. rytą po naktinio žygio vokiečių 2-oji pėstininkų divizija pajudėjo per vietinį mišką ir aplenkė rusų 28-ąją pėstininkų diviziją, kurią be apsaugos paliko Huseino Chano Nachičevanskio kavalerija. Vokiečių 1-oji pėstininkų divizija su rusų 29-ąja pėstininkų divizija susikovė 3.30 val., kai vokiečių 2-oji pėstininkų divizija rusų 28-ajai pėstininkų divizijai pridarė 60 proc. nuostolių ir užėmė Malvišką.
Pietuose Augusto fon Makenzeno XVII korpusas ir Oto fon Belou I rezervinis korpusas vis dar judėjo į priekį ir nebuvo pasirengę kovai. Išgirdusios apie fon Pritvico veiksmus toliau į šiaurę, Makenzeno 35-oji ir 26-oji pėstininkų divizijos puolė Renenkampfo III korpusą, kurį sudarė 25-oji ir 27-oji pėstininkų divizijos, 4.30 val. Tačiau Belou negalėjo prisijungti iki vidurdienio. Rusai šioje vietovėje gerai žinojo apie vokiečių ketinimus dėl Fransua veiksmų ir visą laiką ruošėsi puolimui, perkeldami savo sunkiąją artileriją. Iš pradžių vokiečių puolimas vyko sėkmingai, tačiau, patekęs į rusų artilerijos ugnį, jis susilpnėjo ir rusams pavyko pasukti vokiečių flangus ir priversti priešą netvarkingai trauktis į Įsručio-Unguros liniją, palikus 6 000 belaisvių rusų rankose.
Tuo tarpu Belou I rezervinis korpusas, užuot puolęs Geldapę, kaip buvo įsakyta, pasuko į šiaurę padėti Makenzenui. Tada jo flangą puolė rusų 30-oji pėstininkų divizija. Vokiečiai nesugebėjo judėti į priekį ir paremti Makenzeną, o abi pusės patyrė didelių nuostolių. Vokiečių 3-ioji rezervinė divizija, vadovaujama Kurto fon Morgeno, į mūšio vietą atvyko per vėlai, kad galėtų įsikišti.
Komisaras Veracano
Komisaras Veracano – 1978 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Turinys
Į komisarą Veracano kreipiasi meno galerijos šeimininkė Džulija Mediči, pasidalinusi įtarimais, kad prieš 2 mėnesius miręs jos brolis Valteris iš tiesų buvo nužudytas, o nusikaltimą galbūt organizavo šio žmona Kora, kuri vėliau paveldėjo didelį turtą. Komisaras, kuris laisvu laiku mėgsta lošti žirgų lenktynėse arba leisti laiką su ištekėjusia moterimi Rouze, pradeda neoficialiai domėtis jau baigta byla, tuo pačiu metu tirdamas vienos gaujos seriją įvykdytų apiplėšimų. Nors pradžioje Džulijos brolio mirtis jam atrodo antraeilė byla, tačiau kai iš pravažiuojančio automobilio nušaunama Rouzė ir jo draugė šokėja Kora, komisaras su įkarščiu imasi tyrimo ir išsiaiškina, kad tikroji nusikaltimo organizatorė yra Džulija, nusprendusi atsikratyti savo brolio ir tam panaudojusi Koros vyrą Marko. Po to, kai šis tapo nereikalingas, ji pamėgino, komisaro pagalba, atsikratyti ir juo.
Norvaišiai (Sudeikiai)
Norvaišiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Sudeikių, tarp Bradesos ir Panolės upelių. Seniūnaitijos centras.
Barg
Barg – dievas Kaukazo tautų (lakų, avarų, lezginų, darginų) mitologijoje, Saulės personifikacija. Avarai šią dievybę vadino Bak, lezginai – Rag, o darginai – Berchi. Rutulų mitologijoje Saulės dievybė Virig buvo moteriškosios lyties, o Mėnulio dievybė Vaz – vyriškosios.
Kai kuriuose mituose nurodoma, kad Barg – Mėnulio deivės Barz mylimasis, kituose laikomas jos broliu.
Zigmantinė
Zigmantinė – viensėdis Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 4,6 km į pietus nuo Bubių, prie senojo kelio Bubiai–Kelmė, Dubysos dešiniajame krante.
Istorija
TSRS okupacijos metais viensėdis priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.
Mundu
Istorija
Mundu 1923 m. įkurtas prancūzų.
Gaižiūnai (Užpaliai)
Gaižiūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Užpalių. Seniūnaitijos centras.
Van Naisas
Van Naisas  – Los Andželo rajonas, esantis San Fernando slėnyje, tankiausiai apgyvendinta slėnio vietovė. 2020 m. gyventojų surašymo duomenimis, Van Naise gyveno 102 966 žmonės. Van Naisas buvo įkurtas 1911 m. ir pavadintas vieno iš jo įkūrėjų bei vystytojų verslininko Isaako Niutono Van Naiso garbei. Šiame Los Andželo rajone yra Slėnio presbiterionų ligoninė, Chartijos vidurinė meno mokykla, Los Andželo viešosios bibliotekos skyrius. Rajone įkurtas Van Naiso oro uostas, gyventojams įrengta keletas parkų.
Uhrynyčių valsčius
Uhrynyčių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Uhrynyčiai.
Pin Ups
„Pin Ups“ – septintasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, išleistas 1973 m. spalio 19 d. Jame įtrauktos Bowio perdainuotos kitų atlikėjų dainos (angl. covers), kurios buvo atlikėjo mėgstamiausi kūriniai. Albumas buvo įrašytas pasibaigus „Ziggy Stardust“ turui, bei buvo paskutinis įrašas, kurį prodiusavo Ken Scott. Albumo viršelyje pavaizduotas pats Bowie, kartu su modeliu Twiggy.
Uhrynyčių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje Uhrynyčių vardu. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1929 m. rugpjūčio 5 d. reformuotas į Pnivnės valsčių.
Pin Ups
Albumą išleido „RCA Records“. Jungtinėje Karalystėje albumas net 21 savaitę išsilaikė pardavimuose ir šoktelėjo į 1-ą vietą. Dar kartą pardavimuose pasižymėjo 1983 m. tačiau šįkart išbuvo 15 savaičių ir tik 57-oje vietoje. 1990 m. albumas vėl pateko į pardavimų sąrašą, tik šįkart išbuvo vieną savaitę, o pasiekė 52-ą vietą.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Bataichas
Bataichas  – miestas Jungtiniuose Arabų Emyratuose; Šardžos emyrate. Gyvenvietę labiausiai garsino vietos futbolo klubas, rungtyniavęs profesionalų lygoje. 2015 m. būta 3,9 tūkst. gyventojų.
Pnivnės valsčius
Pnivnės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Pnivnė.
Istorija
Valsčius įkurtas 1929 m. rugpjūčio 5 d. vietoje buvusio Uhrynyčių valsčiaus.
Ana, ypatingas malonumas
Ana, ypatingas malonumas  – 1973 m. Italijoje sukurta kriminalinė drama.