cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvių dailės draugija
Ištakos
Spaudoje išryškėjus teigiamai nuomonei, 1906 m. vasarą į Vilnių iš Paryžiaus lietuvių dailės parodos reikalais atvyko A. Žmuidzinavičius. Jo iniciatyva buvo suburta parodos rengimo grupė. 1906 m. spalio 15 (28) d. „Vilniaus žinių“ redakcijoje įvyko pirmasis jos posėdis, sudarytas komitetas, į kurį įėjo dr. Jonas Basanavičius (išrinktas pirmininku), „Vilniaus žinių“ leidėjas inžinierius Petras Vileišis, gydytojas Antanas Vileišis, advokatas Jonas Vileišis, kunigai Juozapas Kukta ir Vladas Mironas, literatas Kazys Puida ir dailininkas A. Žmuidzinavičius. Komitetas paskelbė „Atsišaukimą į visuomenę“, kuriuo kvietė į būsimą parodą siųsti eksponatus bei remti renginį aukomis. Buvo išsiuntinėti kvietimai lietuvių kilmės dailininkams visais jų žinomais adresais, pranešimai lietuvių draugijoms užsienyje, didžiausių Prancūzijos, Anglijos, JAV, Rusijos ir Lenkijos laikraščių redakcijoms.
Dailininkai netruko atsiliepti, jie siuntė savo kūrinius, o provincijos inteligentai ir dvasininkai rinko parodai skirtus liaudies amatų dirbinius. Su P. Vileišiu susitarus dėl patalpų neseniai pastatytuose rūmuose Antakalnyje (dab. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) ir sukaupus pakankamai eksponatų, prasidėjo parodos rengimo darbai. Parodos organizatorims dailininkai M. K. Čiurlioniui, A. Žmuidzinavičiui, P. Rimšai talkino jaunos gydytojos Marija Putvinskaitė ir Sofija Gimbutaitė, literatė Ona Pleirytė-Puidienė. Pirmoji lietuvių dailės paroda atidaryta 1906 m. gruodžio 27 d. (1907 m. sausio 9 d.) ir veikė iki 1907 m. vasario 15 d. (kovo 1 d.). Ji turėjo didelį pasisekimą: ją aplankė per du tūkstančius žiūrovų, ne mažesnis buvo spaudos dėmesys. Parodoje dalyvavo 23 profesionalūs dailininkai, architektai ir 68 kaimo meistrai. Buvo eksponuota 242 aliejumi tapyti kūriniai ir akvarelės, piešiniai, architektūros projektai, skulptūros darbai ir 206 tautodailės dirbiniai.
Draugijos steigimas
Parodos pasisekimas padėjo įgyvendinti jau kelerius metus puoselėtą idėją – įsteigti dailininkus vienijančią draugiją. 1907 m. pavasarį A. Žmuidzinavičius, M. K. Čiurlionis, P. Rimša ir advokatas J. Vileišis parengė būsimos draugijos įstatus. Rugsėjo 2 (15) d. sušauktas steigiamasis draugijos posėdis, kuriame įregistruoti pirmieji 15 narių ir išrinkta valdyba: pirmininku tapo A. Žmuidzinavičius, sekretoriumi – J. Vileišis, iždininke – S. Gimbutaitė, nariais – M. K. Čiurlionis ir P. Rimša. Bendrieji šio susivienijimo tikslai buvo suformuluoti įstatuose :
Nariais galėjo būti visi, prijaučiantys draugijos siekiams bei norintys dalyvauti jos veikloje, sumokėję nario mokestį ir pasirengę draugiją remti finansiškai. Ankstyvuoju savo veiklos laikotarpiu Lietuvių dailės draugija vienijo 369 narius. Dauguma jų buvo įvairių profesijų žmonės: mokytojai, teisininkai, gydytojai, dvasininkai, pramonininkai, finansininkai, gyvenę ne tik Lietuvoje, bet ir Lenkijoje, Vokietijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Rusijoje, Latvijoje, Estijoje. Pačių dailininkų draugijoje buvo 21. A. Žmuidzinavičius draugijos valdybos pirmininku išbuvo juo per visą draugijos veikimo laikotarpį iki 1915 m. ir 1926–1928 m.
Veikla
Lietuvių dailės draugija surengė 11 apžvalginių dailės parodų Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, 1910 m. Rygoje ir dvi M. K. Čiurlionio kūrybos parodas Vilniuje ir Sankt Peterburge, rūpinosi dailės propaganda, rinko liaudies meno eksponatus, surengė konkursų, šelpė dailininkus, išleido knygų (A. Jaroševičiaus „Lietuvių kryžiai“ 1912 m.), kūrinių reprodukcijų, dailėtyros veikalų (V. Bičiūno „Mikalojus Konstantinas Čiurlionis“ 1927 m., A. Rukštelės „Lietuvių tautodailė“ 1929 m.).
1908 m. M. K. Čiurlionio iniciatyva prie Lietuvių dailės draugijos įkurtas muzikos fondas. 1913 m. įkurta Čiurlionio kuopa, kuri rūpinosi dailininko kūrybos išsaugojimu.
Draugijos nariai
Draugijos veikloje be jos organizatorių dalyvavo Tadas Daugirdas, Juozas Gedminas, Petras Kalpokas, Juozapas Kukta, Jonas Mackevičius, Kazys Puida, Justinas Vienožinskis, Kazimieras Ulianskis, Juozas Zikaras.
Euro 2008/D grupė
2008 m. Europos futbolo čempionato D grupės varžybos.
GBU-44/B Viper Strike
GBU-44/B Viper Strike – amerikietiška valdoma sklandanti aviacinė bomba. Valdoma lazeriniu spinduliu ir naudojant GPS.
Tai Northrop Grumman antrinio šaudmens Brilliant Anti-Tank, turėjusio akustinį taikinio ieškiklį, variantas. Viper Strike buvo kuriamas mėtyti iš bepiločių lėktuvų. Vėliau numatyta šį ginklą naudoti Lockheed AC-130 artilerijos lėktuvuose, kad jie turėtų tikslų ginklą, galimą naudoti iš toli.
121 m. pr. m. e.
'''121 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Kalpokai (Tauragė)
Kalpokai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Tauragės. Katinupio upelio dešiniajame krante yra kaimo kapinaitės, vadinamos Siratkapiais, per Antrąjį pasaulinį karą čia buvo palaidoti kariai, kurie vėliau perlaidoti kitur.
Istorija
1642 m. Tauragės dvaro inventoriuje minimas Kalpokų kaimas, priklausęs Paprūsio valsčiui, turėjo du valakus žemės.
Pavadinimo kilmė
1642 m. vienas iš dviejų valakų priklausė broliams Jonui ir Mykolui Kalpokams, nuo jų pavardės ir kilo kaimo pavadinimas.
Talis
Žodis Talis reiškia:
Daržininkai (Ignalina)
Daržininkai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Grybėnų.
Parvoz Bobojon Ghafurov
„Parvozo“ futbolo klubas, dar žinomas kaip Dastayi Futboli Parvoz Bobojon Ghafurov – Tadžikijos futbolo klubas iš Gafurovo.
Istorija
Įkurtas 2001 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Riešutinis lotosas
Riešutinis lotosas (Nelumbo nucifera) – lotosinių augalų (Nelumbonaceae) šeimos ir lotoso (Nelumbo) genties augalų rūšis. Lotoso lapai apie 50 – 70 cm skersmens, žiedai iki 20 – 25 cm, šaknys giliai po vandeniu, augalas gardžiai kvepia.
Kilmė
Nuo senų laikų riešutinis lotosas buvo auginamas pietryčių Azijos žemėse, vėliau jis atvyko ir į kitus žemynus. Pirmieji lotosą į Afriką pergabeno Senovės Persijos civilizacijos gyventojai, o 1787 m. botanikas Džozefas Banksas šį lotosą atvežė ir į vakarų Europą. Šiuo metu Afrikoje riešutinis lotosas jau išnykęs, tačiau jis yra plačiai paplitęs pietų Azijos ir Australijos botanikos soduose.
Mityba
Visos riešutinio lotoso dalys valgomos, labiausiai vertinamos šaknys, nes jos yra sveikos ir maistingos. Lotoso šaknys kepamos, troškinamos ir tinkamos gražinti įvairiausiems patiekalams, vainiklapiai, lapai ir šakniastiebiai tinka sriubai, iš kuokelių ruošiama arbata, o riešutinio lotoso sėklos tarnauja kaip pagardas kukurūzų spragėsiams ir įvairiems padažams.
Reikšmė religijose
Hinduizmo religijoje riešutinis lotosas simbolizuoja dieviškojo grožio pavyzdį. Hinduizmo dievų Brahma ir Lakšmė paveiksluose dažnai pavaizduoti lotosai, kurių vainiklapiai atskleidžia dvasinę dievų galią. Šis lotosas dažnai minimas hinduistų literatūroje (puranose ir vedose). Riešutinis lotosas yra nacionalinė Indijos gėlė.
Budizme lotosas simbolizuoja sielos, kalbos ir proto grynumą. Buda dažnai vaizduojamas sėdintis ant milžiniško lotoso. Budistų sakoma, kad po Budos pėdomis visada augo lotosai.
Kinai riešutinį lotosą laiko žmogaus grynumo ir elegancijos simboliu. Ši lotoso simbolika kinų kultūroje atsirado dėl konfucianisto Džou Dunji filosofijos.
Agentas (informatika)
Kompiuterių moksle agentas (programinis agentas) – autonominė programinės įrangos dalis, vykdanti vartotojo nurodymus arba užprogramuotus situacijos sprendimus. Pagrindinė agentų idėja yra ta, kad jie nėra griežtai iškviečiami vykdyti tam tikrą užduotį, tačiau yra patys aktyvūs. Priklausomai nuo tipų jie gali mokytis, daryti išvadas, tarpusavyje komunikuoti siekdami bendrų tikslų, keisti vietą.
Agentų rūšys:
Adomas Balsys
Adomas Balsys yra prekybos koncerno „Lytagra“ vadovas ir pagrindinis akcininkas. 2006 m. atliktais žurnalo 'Veidas' tyrimo duomenimis, verslininkas A. Balsys turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 16 vietą, Didžiausių Lietuvos žemvaldžių – 8 vietoje (per „Lytagra“ yra valdoma 6400 ha, 1 580 ha nuosavos žemės).
Jonaičiai
Jonaičiais vadinami kaimai:
Silvia Monti
Silvija Monti (tikrasis vardas – Silvia Cornacchia; g. 1946 m. sausio 23 d. Venecija) – buvusi italų aktorė. Jos aktyvi karjera kine truko vos 5 metus (1969-74 m.), per kuriuos ji nusifilmavo 20-yje filmų.
Filmografija
right|thumb|100px
Biatlono pasaulio čempionatas
Biatlono pasaulio čempionatas rengiamas nuo 1958 m. Nuo to laiko didėjo rungčių pasaulio čempionatuose skaičius, taip pat tik nuo 1989 m. toks čempionatas rengiamas ir vyrams, ir moterims kartu.
1978 m. pasaulio čempionatas gavo naujas taisykles – buvo sumažinti ginklų kalibrai, o atstumas iki taikinių nuo 150 m sumažintas iki 50 m.
Rūdava
Istorija
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Muromskojės apylinkės kaimas.
Nieko rimto
thumb|250px|Leidyklos būstinė Naujojoje Vilnioje
Su leidykla bendradarbiauja rašytojai Kęstutis Kasparavičius, Violeta Palčinskaitė, Selemonas Paltanavičius, Ramutė Skučaitė, Sigutė Ach, Neringa Vaitkutė ir kiti.
122 m. pr. m. e.
'''122 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Stulgaitis
Juozas Stulgaitis (1880 m. spalio 13 d. Kampinių k., Griškabūdžio valsčius – 1951 m. lapkričio 19 d. Vilks Baras, Pensilvanija, JAV) – lietuvių vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Lankė Lukšių pradžios mokyklą, o muzikos mokėsi Sintautuose ir Naumiestyje pas vargonininką L. Risauską. Kurį laiką vargonininkavo pas dėdę kunigą Sidaravičių. 1905 m. rudenį atvykęs į JAV, apsistojo pas brolį Niujorke, bet netrukus persikėlė į Vilks Barą ir pradėjo dirbti vargonininku bei chorvedžiu Švč. Trejybės lietuvių parapijoje, kur dirbo iki mirties. Vajomingo seminarijoje mokėsi įvairių muzikos disciplinų, o Marywood College grigališkojo choralo. Minėtoje parapijoje išugdė didelį ir skambų chorą, kuris giedojo bažnyčioje, rengė koncertus, statė operetes ir kitus muzikos veikalus. 1910 m. suvaidintas veikalas „Dėdė atvažiavo“ turėjo itin didelį pasisekimą. Vėliau choras pastatė M. Petrausko operetes „Adomas ir Ieva“, „Kaminkrėtys ir malūnininkas“ ir „Girių karalius“, S. Šimkaus „Išeivis“. 1930 m. kolektyvas pastatė Č. Sasnausko kantatą „Broliai“, 1936 m. Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, vėliau suvaidino komediją „Teta iš Amerikos“. Choras dalyvavo visose Vajomingo Klonio Lakewoode lietuvių dienose, 1926 m. Lietuvių dienos programoje Sesqui-Centennial parodoje Filadelfijoje, lankydavosi daugelyje lietuvių kolonijų. 1939 m. choras dalyvavo Pasaulinės parodos Lietuvių dienos programoje Niujorke, 1935 m. katalikų chorų konkurse Vilks Bare atliko W. A. Mozarto „Gloria" ir laimėjo pirmąją vietą.
J. Stulgaitis buvo vienas iš 1911 m. ALRK Vargonininkų sąjungos steigėjų ir aktyvus jos narys, 1913 m. išrinktas Centro valdybos sekretoriumi, 1916 m. iždininku, 1917 m. knygininku, o 1934 m. vicepirmininku. Buvo ir kitų lietuvių organizacijų aktyvus dalyvis, žurnalo „Muzikos žinios“ uolus rėmėjas. Daug metų buvo Vargonininkų sąjungos Skrantone provincijos kuopos pirmininkas, nemažai prisidėjo organizuojant Vajomingo Klonio „Dainos" draugiją, šios draugijos rengtose dainų šventėse diriguodavo jungtiniam chorui.
Augustavo pedagoginė biblioteka
Augustavo pedagoginė biblioteka – Augustavo mieste esantis Suvalkų pedagogų švietimo centro padalinys. Biblioteka atidaryta 1952 metais. 2002 m. biblioteka tapo Suvalkų švietimo centro padaliniu. Biblioteka įsikūrusi ul. Młyńskiej 52 gatvėje ir jos plotas yra 230 m kv. 2009 m. bibliotekoje buvo 42,756 leidiniai iš kurių 39,963 sudarė knygos, 1,762 žurnalai ir 1,031 įvairūs kiti leidiniai. Bibliotekoje yra 1020 registruotų skaitytojų ir 2 darbuotojai. Bibliotekoje yra daug leidinių susijusių su edukologija, mokslu, informacinėmis technologijomis, taip pat yra ir grožinės literatūros leidinių. Bibliotekoje veikia pedagogų, bibliotekininkų, studentų mokymų centras, vykdomi seminarai, konferencijos ir literatūros vakarai. Bibliotekoje galima naudotis kompiuteriais ir internetu.
Leidinių skaičiaus kaita:
Brahujų kalba
Brahujų kalba ( = brāwī) – dravidų kalbų šeimos kalba, vartojama brahujų tautybės žmonių, gyvenančių vidurio Beludžistane (Pakistanas ir Afganistanas), taip pat brahujų diasporos Irane, Persų įlankos regione. Kalbančiųjų skaičius – daugiau kaip 4 mln. žmonių.
Ostioras (Desna)
Ostioras  – upė šiaurinėje Ukrainoje, Černigovo srityje; Desnos kairysis intakas. Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje, teka į vakarus per Padnieprės žemumą. Įteka į Desną ties Ostioro miestu.
Brahujų kalba
Daugiausia kalbančių brahujų kalba gyvena Kalato ir Mastungo rajonuose (Beludžistano provincija). Daug brahujų jau nebekalba gimtąja kalba, o vartoja beludžių kalbą. Ši kalba įtraukta į UNESCO nykstančių kalbų sąrašą.
Ostioras (Desna)
Upės vidurupyje įrengti šliuzai, dalis vandens nukreipiama į Trubižo upę. Žemupyje veikia hidroelektrinė. Prie Ostioro įsikūrę Nižyno ir Ostioro miestai.
Viduramžių šaltiniuose upė minima Vostro (Востр) pavadinimu.
Brahujų kalba
Brahujų kalba yra vienintelė dravidų kalba, vartojama už Pietų Indijos ribų (kelios negausios kalbos taip pat vartojamos vidurio Indijoje). Su kurukhų ir maltų kalbomis sudaro šiaurinę dravidų kalbų atšaką. Ši kalba ženkliai paveikta indoiranėnų (ypač beludžių) kalbų. Dabar šia kalba leidžiamas laikraštis „Haftaí Talár“. Kalba užrašoma arabų raštu, bet dabar sukurta ir lotyniška brahujų abėcėlė.
Margibio apskritis
Margibio apskritis  – Liberijos apskritis, esanti šalies vakarinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Kakata.
Birutė Mačienė
Birutė Mačienė-Liutkutė (g. 1949 m. spalio 6 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė.
Brahujų kalba
Brahujų kalbos atsiradimas atokiai nuo kitų dravidų kalbų tebėra diskusijų objektas. Pagal vieną iš hipotezių, brahujai pasiekė Beludžistaną maždaug 2 tūkstantmečio pradžioje ar dar vėliau (XIII–XIV a.). Kita versija yra tokia, kad brahujai yra palikuonys kažkada plačias žemes užėmusių dravidų genčių, kurias vėliau į pietus išstūmė indoarijai.
Margibio apskritis
Geografija
Paviršiui būdingos lygumos.
Birutė Mačienė
Biografija
Baigė Kauno maisto pramonės technikumą, 1980 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.
Margibio apskritis
Geografija
Didesnės gyvenvietės: Harbelas, Kakata, Maršalas, Robertsfildas, Kingsvilis.
Administracinis suskirstymas
Apskritis padalinta į 4 rajonus:
Birutė Mačienė
Biografija
Rašyti į spaudą pradėjo 1970 m. 1972–2000 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijos Kauno skyriaus mašininkė, vertėja, jaunesnioji korespondentė, korespondentė, skyriaus vedėja. Daugiausia rašė teisėsaugos ir teisėtvarkos, saugaus eismo, gamybos, prekybos, ekonomikos temomis. Išspausdino straipsnių kituose žurnaluose ir laikraščiuose. Rengė reportažus iš Kauno Lietuvos radijui, sukūrė scenarijų televizijos užsakymu muzikiniam filmui apie Kauną. Parašė keletą brošiūrų. 2001–2007 m. dirbo Kauno savivaldybės Miesto plėtros skyriuje, mero patarėja bei atstove spaudai, nuo 2007 m. ELTA politikos skyriaus korespondentė.
Nuo 1987 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, nuo 1998 m. Kauno apskrities skyriaus valdybos narė.
Latvijos futbolo varžybos 1927 m.
Latvijos futbolo varžybos 1927 m.
Kalnų slidinėjimas
thumb|228px|Sportininkas slalomo trasoje 228px|thumb|right|Kalnų slidinėjimo trasos – [[San Karlos de Bariločė (Argentina)]] Kalnų slidinėjimas – tiek poilsinis, tiek ir sportinis užsiėmimas, čiuožiant nuo snieguotų kalvų su slidėmis, pritvirtintomis prie kojų. Kalnų slidinėjimo pradžia – 1889 m. Alpių kalnuose. Šis sportas yra populiarus, ypač tose šalyse, kur yra kalnų, sniego, išvystyta slidinėjimo turizmo infrastruktūra. Kalnų slidinėjimo kurortų yra Europos, Šiaurės Amerikos kalnuose, taip pat jų yra ir Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Pietų Amerikos Andų bei Azijos kalnuose.
Technika
thumb|228px|Karolis Janulionis iš Vilniaus kalnų erelių klubo per varžybas Italijoje. 2007 m. kovas Svarbiausi kalnų slidinėjimo technikos elementai yra susiję su čiuožimo krypties ir leidimosi greičio kontrole. Kalnų slidininkai atlieka nusileidimus darydami pasikartojančius posūkius į kairę bei į dešinę. Pradedantieji slidininkai naudoja čiuožimo būdą, vadinamą „plūgu“, palaikydami saugų greitį, laikant vieną ar abi slides nukreiptas į vidų. Labiau patyrę slidininkai naudoja sudėtingesnius, elegantiškesnius bei greitesnius technikos elementus. Vienas populiariausias posūkio elementas yra toks posūkis, kai abejos slidės laikomos lygiagrečiai ir keičiant svorio padalijimą tarp jų, jos pasukamos tam tikra kryptimi. Šiuolaikiniai patyrę slidininkai naudoja carving’o techniką, kai slidininkas sukioja kelius, o kūną ir klubus laiko tiesiai.
Trasos
Europoje trasų žymėjimo sistema yra pagrįsta tik spalvomis: žalia, mėlyna, raudona bei juoda. Žalia spalva žymi lengvas, paprastas trasas, mėlyna – šiek tiek sudėtingesnes, statesnes trasas. Kartais mėlynoji trasa viename slidžių kalne gali būti sudėtingesnė negu raudonoji trasa kitame kalne. Raudonosios trasos paprastai būna sudėtingesnės, gana stačios ir ilgos. Jos pritaikytos daugiau patyrusiems slidininkams. Pačios stačiausios ir sudėtingiausios trasos – juodosios. Jose dažniausiai leidžiasi tik labai patyrę arba įvaldę techniką slidininkai.
Varžybos
Šiuo metu yra įvairių kalnų slidinėjimo rungčių. Pagrindinis rungčių principas yra teisingas praėjimas pro vartus bei greitas trasos įveikimas. Stipriausi pasaulio kalnų slidininkai dalyvauja kasmetinių pasaulio taurės varžybų etapuose, taip pat varžosi žiemos olimpinėse žaidynėse ir kas dvejus metus vykstančiuose pasaulio čempionatuose. Moterų ir vyrų varžybos vyksta atskirai – net vienu metu vykstančios vyrų ir moterų varžybos vyksta skirtinguose kurortuose. Akrobatinis slidinėjimas kaip viena iš kalnų slidinėjimo atmainų, apima tokias rungtis kaip mogulas ir akrobatiniai šuoliai.
Kraštinė (Tauragė)
Kraštinė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Tauragės, už Tauragės keramikos molio karjerų.
1787 m.
1787 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
FK Radnički Niš
Nišo „Radnički“ – Serbijos futbolo klubas iš Nišo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. Kitados rungtyniavo Jugoslavijos, vėliau – Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.
Žaidė Serbijos lygoje (III pakopa), o 2010–2011 m. tapo nugalėtojais savo grupėje. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį lygmenį.
2011–2012 m. sezone tapo Pirmos lygos nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
Nuo 2012–2013 m. sezono rungtyniavo Superlygoje. 2018–2019 m. sezone iškovojo antrą vietą Superlygoje.
Frank Frazetta
Frankas Frazeta (1928 m. vasario 9 d. – 2010 m. gegužės 10 d.) buvo Jungtinių Amerikos Valstijų menininkas fantastikos ir mokslinės fantastikos srityje. Jo kūriniai vaizduojami ant knygų, komiksų knygų viršelių, paveiksluose, plakatuose, vinilinių plokštelių viršeliuose ir kt.
Ardėnai
Ardėnai  – kalnų masyvas Belgijos pietuose, besitęsiantis į Prancūziją ir Liuksemburgą; Reino Skalūninių kalnų pratąsa. Masyvo ilgis – ~160 km. Vidutinis kalvų aukštis yra 350–500 m, aukščiausia vieta – 692 m virš jūros lygio (Botranžas). Sudarytas daugiausia iš skalūnų ir smiltainio. Viršūnės plokščios, masyvas slėnių suskaidytas į mažesnes dalis. Yra akmens anglių ir geležies rūdos telkinių.
Per kalnagūbrį teka keletas sraunių upių, didžiausia iš kurių yra Masas. Didelė dalis kalnagūbrio apaugusi miškais (ypač bukų ir ąžuolų, aukščiau – eglių), viršūnėse plyti viržynai.
thumb|250px|left|[[Semua slėnis Ardėnuose]]
Širvinta (Šventoji)
Intakai:
Širvintos baseine yra keletas didesnių ežerų (Kertušas, Alys, Širvys, Musia). Iš viso ežerai sudaro 0,8 % baseino, pelkės 8 %, miškai 11 %.
Upės vidutinis nuolydis – 100 cm/km. Vidutinis debitas žemiau Vilkesos žiočių – 3,29 m³/s, aukščiau Kertušos – 4,42 m³/s, žiotyse – 7,5 m³/s. Širvinta patvenkta dviejose vietose – 92 km nuo žiočių yra Motiejūnų tvenkinys (98 ha), 81 km nuo žiočių yra Širvintų tvenkinys (47 ha). Apie 1,2 km nuo žiočių, Paširvintyje, yra išlikę buvusio Paširvinčio vandens malūno užtvankos pamatai. Liukonyse (23 km nuo žiočių) yra vandens matavimo postas.
Pavadinimo kilmė
Anot legendos, vardą Širvinta gavo dėl briedžių, širviais vadinamų, kurie žiloje senovėje per miškų tankmę pramynė kelią prie upės. Kalbininkų upėvardis kildinamas iš žodžio širvas („širmas, šyvas, pilkšvas“).
Gediminas Navickas
Gediminas Navickas (g. 1984 m. sausio 13 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos krepšininkas.
Karjera
G. Navickas savo karjerą pradėjo Kauno „Žalgirio“ dublerių komandoje, kurioje praleido du, gan sėkmingus, sezonus. 2004–2005 m. sezoną krepšininkas pradėjo pagrindinėje „Žalgirio“ sudėtyje, tačiau G. Navickas tik LKL pirmenybėse aikštėje praleisdavo kiek daugiau laiko, Eurolygoje žaidėjas pasirodė tik trejose rungtynėse.
Sezono viduryje buvo nuspręsta krepšininką paskolinti „Panevėžio“ komandai, kurioje jis gautų daugiau žaidimo laiko. G. Navickas tapo vienu „Panevėžio“ klubo lyderių ir nusprendė kitą sezoną negrįšti į „Žalgirį“, o toliau tobulėti „Panevėžyje“, tačiau prieš pat sezoną G. Navickas patyrė sunkią kelio traumą ir 2005–2006 m. sezone aikštėje nepasirodė. 2006 m. krepšininkas nusprendė palikti „Panevėžį“ ir perėjo į Kėdainių „Nevėžį“, kuriame žaidė iki 2006–2007 m. pabaigos. 2007 m. vasarą perėjo į kitą LKL komandą Kauno „Aisčiai-Atletą“. 2008 m. rugsėjo 15 d. G. Navickas pasirašė sutartį su Ukrainos Lvovo „Politechnikos-Galinkos“ klubu. 2009 m. rugpjūčio mėn. pasirašė sutartį su Lenkijos krepšinio lygoje rungtyniaujančia Košalino „AZS“ komanda, tačiau lapkričio viduryje buvo atleistas iš komandos. 2010 m. vasario 12 d. sudarė sutartį iki sezono pabaigos su Estijos Valgos „CKE Inkasso“ klubu. 2010 m. rugpjūčio 12 d. pasirašė sutartį su Odesos „Odesa“ klubu.
Mikulčiai
Istorija
Sovietmečiu įkurta Mikulčių pradinė mokykla buvo Igarių kaime.
123 m. pr. m. e.
'''123 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kulaliai
Etimologija
Pavadinimas kilo iš žodžio 🇬🇸.
Geografija
Šiaurės rytiniu ir šiauriniu pakraščiu prateka Eiškūnas (dešinysis Bartuvos intakas). Kaime yra Kulalių riedulynas ir Kulalių skaldyklos akmenynas.
Istorija
1564 m. minimi kaip Kulai ar Kuliai. 1568 m. žymimas Kuliškių kaimas, kurį juosė Šaukliai, Šaučikiai, Nerėpai, Baidotai, Notėnai, Žemaičių vyskupo Mosėdžio dvaro ir Viešvėnų valsčiaus žemės.
XIX a. gyventojų dvasiniu gyvenimu rūpinosi Mosėdžio ir Salantų bažnyčių kunigai. Salantų parapijai priklausančioje kaimo dalyje 1821, 1843 ir 1866 m. buvo 5 dūmų. 1846 m. Mosėdžio parapijai priklausė 9, o Salantų parapijai – 10 kiemų.
1923 m. buvo 47 kiemai (pagal kiemų skaičių Kulaliai užėmė Mosėdžio valsčiuje VI vietą).
Civilization IV: Colonization
Sid Meier’s Civilization IV: Colonization – kompiuterinis strateginis žaidimas, sukurtas kompanijos „Firaxis Games“ ir 2008 m. rugsėjo 22 d. išleistas bendrovės „2K Games“. Tai 1994 m. ėjimų strategijos „Sid Meier’s Colonization“ perdirbinys su „Civilization IV“ varikliu. Žaidėjai valdo keturių Europos tautų gyvenvietes: Ispanijos, Anglijos, Prancūzijos ir Olandijos ir bando užkariauti/kolonizuoti Naująjį pasaulį 1492–1792 m. laikotarpyje. Galutinis kiekvieno žaidėjo tikslas yra paskelbti nepriklausomybę nuo savo gimtosios šalies ir nugalėti karines pajėgas, kurias atsiųs karalius.
Šis žaidimas nereikalauja originalaus „Sid Meier’s Colonization IV“.
Ostrakas
thumb|Ostrakas
Ostrakas – molinė šukė, ant kurios graikai rašydavo to asmens, kurį norėjo ištremti, vardą. Ostrake rašė vardą žmogaus, kuris kėlė didžiausią grėsmę Atėnų demokratijai.
OK Computer
OK Computer – trečiasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 1997 m. gegužės 21 d. Albumą prodiusavo pati grupė, kartu su Nigel Godrich. Jame skambanti muzika naudoja šiek tiek mažiau gitarų, nei ankstesniuose grupės darbuose, bei į dainas įmaišyta daugiau elektroninių elementų bei eksperimentinių idėjų, kurios vėliau daugiau sutinkamos vėlesniuose grupės darbuose.
Albumui pristatyti buvo išleisti keturi singlai: „Paranoid Android“, „Karma Police“, „Lucky“ ir „No Surprises“. Nepaisant leidybinės kompanijnos mažų lūkesčių dėl albumo populiarumo, albumas debiutavo pirmojoje Britanijos albumų reitingo vietoje bei 21–ąją „Billboard 200“ reitinge, tapdamas tuo metu sėkmingiausiu grupės įrašu JAV.
„OK Computer“ sulaukė labai gerų kritikų įvertinimų ir yra laikomas vienu geriausiu visų laikų albumų – įvairios publikacijos, tokios kaip „NME“, „Melody Maker“, „Alternative Press“, „Spin“, „Pitchfork“ , „Time“ , „Metro Weekly“ bei „Slant Magazine“ įvardino albumą kaip vieną geriausių dešimtmečio ar visų laikų įrašą. Žurnalas „Rolling Stone“ albumą įtraukė į savo visų laikų geriausių albumų sąrašą, skirdamas jam 42–ąją vietą.
Irapuatas
Irapuatas – miestas vidurio Meksikoje, Arando kalno papėdėje. Išvystytas žemės ūkis, yra keli privatūs universitetai.
Istorija
Vietovė apgyvendinta apie 1200 m., čia gyveno čičimekai. XVI a. atrastas apylinkėse sidabras, kas smarkiai paskatino ispanų kolonizaciją.
Vytautas Strolia (1928)
Biografija
Žinomo muziko Juozo Strolios (1897–1969) sūnus. Broliai Faustas Strolia (1931–2014), Herkulis Strolia (1937–2003).
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. 1939–1941 m. Šiaulių muzikos mokykloje pas Sofiją Juodvalkienę ir Stasį Vainiūną mokėsi skambinti fortepijonu.
Su tėvais pasitraukęs į Vokietiją, 1943–1944 m. lankė Dresdeno konservatoriją, 1946 m. muzikos mokėsi Detmolde. 1947 m. Watenstadte baigęs lietuvišką Maironio gimnaziją, įstojo į Braunšveigo valstybinės muzikos mokyklos orkestrinio dirigavimo klasę – kaip privalomą instrumentą pasirinko fagotą. Mokėsi ir vadovavo bažnytiniams chorams Vatenštadto bei Uchtės pabėgėlių stovyklose, dirbo ir su tautinių šokių grupėmis – akompanavo akordeonu Uchtėje ir Wehnene prie Oldenburgo.
1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Bostone. 1950–1951 m. tarnaudamas JAV kariuomenėje, grojo orkestre ir vargonininkavo divizijos štabo bažnyčioje. 1953–1956 m. studijavo New England Conservatory of Music Bostone – fagotą studijavo pas E. Panenką, dirigavimą pas L. Whitney, muzikos istoriją pas C. McKinley. 1957–1958 m. studijas tęsė Boston University School of Fine and Applied Arts. Čia fagotą studijavo pas Shermą Walt, orkestrinį dirigavimą pas Carla Finlay, muzikos istoriją pas dr. Karlą Geiringerį ir muzikos kritiką pas Klausą George Roy. Universitetą baigė bakalauro laipsniu. Studijų metais (1955–1958 m.) vargonininkavo karo laivyno bazėje netoli Bostono ir vadovavo apmokamam profesionalų bažnyčios chorui. Bostone ir Niujorke subūrė pučiamųjų instrumentų kvintetus, aranžavo jiems lietuvių kompozitorių kūrinius ir daug koncertavo. 1958 m. Bostone su instrumentiniu ansambliu į gramofono plokšteles įgrojo dvi kamerines operas.
Nuo 1953 m. grojo įvairiuose instrumentiniuose kameriniuose ansambliuose ir simfoniniuose orkestruose, kaip solistas koncertavo su simfoniniu orkestru. 1966–1967 m. buvo simfoninio orkestro dirigento asistentas, dirigavo keletą viešų koncertų. 1969 m. dėl sveikatos fagotininko karjerą nutraukė ir pradėjo dirbti su kompiuteriais. V. Strolia aktyviai reiškėsi ir kitoje kultūrinėje-muzikinėje veikloje.
Nuo 1950 m. Bostone lankė Henriko Kačinsko vadovaujamą dramos studiją, 1952–1958 m. dalyvavo Aleksandros Gustaitienės lietuvių dramos būrelio vaidinimuose. Kazio Inčiūros dramai „Vincas Kudirka“ parinko muziką. 1960–1961 m. Niujorke kaip režisieriaus asistentas dalyvavo Vytauto Valiuko parengtuose spektakliuose, kaip akordeonistas 1949–1954 m. Bostone talkino O. Ivaškienės ir 1958–1965 m. Niujorke J. Matulaitienės tautinių šokių rateliams. Firmai „Folk Dancer" Niujorke įgrojo į tris gramofono plokšteles, septynis tautinius šokius (talkino O. Ivaškienė, R. Ivaška, D. Lapinskas). 1964 ir 1965 m. Pasaulinės parodos metu Lietuvių dienų programose dirigavo jungtiniams chorams, orkestrui, akompanavo tautiniams šokiams Niujorko ir Niu Džersio paviljonuose. 1955–1956 m. Bostone buvo Juliaus Gaidelio vadovaujamo vyrų choro akompaniatorius. 1964–1966 m. Brukline operetės chormeisteris ir moterų choro vadovas – 20 dalyvių chorą parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje. Mokytojavo Bostono ir Bruklino lituanistinėse mokyklose.
V. Strolia aktyviai dalyvavo Skautų ir ALRK Vargonininkų sąjungos veikloje. 1972–1975 m. buvo Centro valdybos narys. Į lietuvių kalbą išvertė Žynių chorą iš V. A. Mocarto operos „Užburtoji fleita“, Piligrimų chorą iš R. Vagnerio operos „Tanhoizeris“ ir kt. Savo ir Vytauto Girdžiaus pavarde skelbė muzikinius straipsnius „Darbininke“, „Dirvoje“, „Drauge“, „Kelyje“, „Kultūros baruose“, „Muzikos baruose“ ir „Muzikos žiniose“. Turėjo surinkęs vieną iš didžiausių išeivijoje lietuviškų plokštelių kolekciją. 1966–1988 m. talkino Niujorko lietuvių radijo valandėlių „Laisvės žiburys“ muzikinei daliai, parengė per 100 stambesnių fotomontažų. Už šiuos montažus yra pelnęs keletą premijų. Sudarė „Lietuviškos diskografijos vardyną“ (per 5000 pozicijų), surinko daug informacijos apie pasaulio lietuvių chorus ir chorvedžius. 1993 m. lapkričio 24 d. skaitė pranešimą „Gramofono plokštelių erą užbaigiant“ Pasaulio lietuvių VII mokslo ir kūrybos simpoziume Čikagoje.
CS Chinezul Timișoara
Timišoaros „Chinezul“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Timišoaros.
Antanas Stulga
Antanas Stulga (1894 m. spalio 23 d. Šiaudalių k., Šilalės valsč., Raseinių apskr. -1982 m. birželio 9 d. Čikagoje, IL – JAV), vargonininkas, chorvedys, stomatologas.
Biografija
1913 m. atvykęs į JAV, 1918–1922 m. mokėsi L. van Beethoveno konservatorijoje fortepijono, harmonijos ir kitų muzikos disciplinų, įgijo muzikos mokytojo diplomą. Bendrojo lavinimo dalykų mokėsi Englewood H. S. Chicago, o 1926–1929 m. lankė Pio Nono H. S. St. Francis, WI, kur praplėtė bažnytinės muzikos ir instrumentavimo žinias. Vienerius metus lankė St. Viatur College Bourbonnais, IL, antrus -DePaul University Chicago, IL. 1932–1936 m. studijavo Chicago College of Dental Surgery dept. of Loyola University. Mokydamasis pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams. Dirbo daugelyje parapijų: nuo 1922 m. Šv. Onos Spring Valley, IL, nuo 1923 m. Šv. Antano Cicero, IL, neilgai Šv. Pranciškaus Indian Harbor, IN, 1931–1932 m. Šv. Petro ir Povilo Westville, IL, ir dar kitur. Daug dirbo su jaunimu ir Vyčių chorais Čikagoje. Rengė koncertus, statė operetes, bendravo su vargonininkais ir chorais, dainavo Č. Sasnausko vyrų chore, koncertuose pasireikšdavo kaip solistas (tenoras). Derino fortepijonus, chorams perrašinėjo natas. Jo pasiūlymu žurnalas pavadintas „Muzikos žiniomis“, nemažai rašė „Drauge“, „Muzikos žiniose" ir kituose leidiniuose. Priklausė American Dental Association, nuo 1973 m. buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos provincijos narys. 1930 m. lankėsi Lietuvoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
124 m. pr. m. e.
'''124 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Romanas Pavliučenko
Romanas Pavliučenko (🇷🇺; g. 1981 m. gruodžio 15 d.) – futbolininkas, Rusijos rinktinės ir FK Lokomotiv Moskva klubo puolėjas.
žaidžia nuo 1999 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos čempionate, kur įmušė įvartį ispanams.
Zita Šličytė
Zita Šličytė (g. 1943 m. rugpjūčio 7 d. Skuode) – teisininkė, advokatė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, Lietuvos advokatų savivaldos veikėja.
Biografija
1961–1963 m. Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis žodis“ redakcijos korespondentė; nuo 1968 m. – Lietuvos advokatų kolegijos narė, 1968–1990 m. Klaipėdos juridinės konsultacijos advokatė.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narė, tarybos narė. 1989 m. balandžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narė, LSDP tarybos narė, 1989–1990 m. Klaipėdos skyriaus pirmininkė.
1989 m. Klaipėdos teritorinėje rinkimų apygardoje išrinkta TSRS Liaudies deputatė. 1990–1992 m. pagal Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio sąrašą Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatė. 1992–1996 m. Seimo narė, išrinkta Tauragės rinkimų apygardoje. Vėliau advokatė Klaipėdoje. Klaipėdos socialinių mokslų kolegijos, Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos lektorė.
2011-2015 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė nuo partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai.
Dukros Daiva, Milda.
Darbai
Yra parašiusi monografiją, paskelbusi straipsnių aukos vaidmens nusikaltimo padaryme tema, taip pat baudžiamojo proceso tobulinimo klausimais, yra trijų „Advokatų kalbų teisme” rinkinių bendraautorė.
Manu
Manu (arba Manus) gali reikšti:
Merilando apskritis
Merilando apskritis  – Liberijos apskritis, esanti šalies pietrytinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje ir Dramblio Kaulo Kranto pasienyje. Administracinis centras – Harperis.
Geografija
Paviršiui būdingos lygumos. Svarbiausia upė – Kavali.
Gyvena liberai (imigrantų iš JAV palikuonys), kru ir grebų tautos.
Didesnės gyvenvietės: Plibas, Harperis, Rok Taunas, Kalokė, Kablakė.
Administracinis suskirstymas
Apskritis padalinta į 7 rajonus:
Azimutas
miniatiūra|Azimutas Azimutas geografijoje ir geodezijoje – kampas tarp šiaurės krypties ir krypties į tam tikrą daiktą (objektą) vietovėje; skaičiuojamas laipsniais nuo 0° iki 360° laikrodžio rodyklės judėjimo kryptimi. Pvz., rytų azimutas sudaro 90°.
Azimutas astronomijoje – viena iš horizontinės sistemos koordinačių – tai kampas tarp šiaurės krypties ir krypties į tašką, kuriame susikerta horizontas ir vertikalas, einantis per dangaus objektą. Jis skaičiuojamas laipsniais nuo 0° iki 360° laikrodžio rodyklės judėjimo kryptimi (nuo šiaurės taško į rytus). Pvz., rytų azimutas sudaro 90°. Kita horizontinės sistemos koordinatė yra aukštis arba zenitinis nuotolis. Senesniuose vadovėliuose galima rasti, kad azimutas astronomijoje matuojamas nuo pietų taško į vakarus. Toks susitarimas nustato, kad azimutas lygus nuliui, kai valandinis kampas (pirmosios pusiaujinės sistemos koordinatė) irgi lygus nuliui. Tačiau tai patogu naudoti tik stebint iš šiaurės pusrutulio platumų – kuomet dauguma žvaigždžių kulminuoja pietuose.
Augustavo miesto viešoji biblioteka
Augustavo miesto viešoji biblioteka  – viešoji biblioteka esanti Augustavo mieste. Biblioteka atidaryta 1945 metais. 1947 m. biblioteka pavadinta Apskrities viešąja biblioteka, bet 1949 m. pervadinta į Miesto viešąją biblioteką. Nuo 1963 m. biblioteka buvo įsikūrusi Augustavo senajame pašte. 1991 m. tapo Augustavo kultūros namų dalimi. 1992 m. biblioteka persikėlė į dabartines patalpas.
Leidinių skaičiaus kaita:
Dirvinė usnis
Dirvinė usnis (Cirsium arvense) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis, priklausanti usnių (Cirsium) genčiai. Natūraliai paplitusi Europoje ir šiaurės Azijoje.
Tai daugiametis žolinis augalas. Aukštis iki 1-1,2 m. Stiebas status arba gulsčias. Lapai spygliuoti, 15-20 cm ilgio. Žiedynas 10-22 mm skersmens, rausvas, dvinamis. Sėklos 4-5 cm ilgio, prikibusios prie pūko.
Dirvinė usnis įkyri piktžolė, auganti pievose, daržuose, pakelėse, tarp javų.
thumb|left|200px|Kamanės dirvinės usnies žiedyne
Maironio rinktinė
Maironio rinktinė (iki 1948 m. kovo 5 d. vadinta Povilo Lukšio rinktine) – Lietuvos partizanų rinktinė.
Cicinho
2011 m. sausio 13 d. 6 mėn. paskolino žaidėją Ispanijos Villarreal CF klubui.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2005 m. balandžio 27 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate – trečiosiose rungtynėse žaidė nuo rungtynių pradžios ir atliko vieną rezultatyvų perdavimą, taip pat žaidė 15 minučių ketvirtfinalyje.
Valdas Vasylius
Valdas Vasylius (g. 1983 m. rugsėjo 3 d. Klaipėdoje) – krepšinio žaidėjas iš Lietuvos, šiuo metu žaidžiantis Islandijos Grindaviko „UMF“ komandoje. Krepšininko karjerą pradėjo Klaipėdos V. Knašio krepšinio mokykloje. 2011 m. rugpjūčio 4 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Šiaulių "Šiaulių" ekipa. 2013 m. sausio 3 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Klaipėdos "Neptūno" klubu. 2016 m. spalio pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus“ klubu.
2022 m. rugpjūčio pabaigoje sugrįžo į Islandijos Grindaviko „UMF“ klubą.
125 m. pr. m. e.
'''125 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Daržininkai (Kaniava)
Daržininkai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Panočių, prie vieškelio, netoli Dainavos girios pakraščio.
Istorija
1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo sąrašuose minimi Daržininkai (Derzyniki). 1777 m. čia gyveno Semsė, Lokys, Klimavičius, būta 2,6 valako dirbamos žemės. XIX a. vid. buvo 4 kiemai (gyveno Lioliai, Švedai, Nalivaikos, Aliukai, Butkevičiai).
Daržininkai (Ogrodnikai) XIX a. priklausė Lydos apskrities Kaniavos valsčiui ir apylinkei, priklausė Kaniavos dvaro valdai.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 48 žmonės, iš kurių 44 užsirašė lietuviais ir 4 rusais.
thumb|left|150px|Daržininkų kryžius
Ripuarų tarmės
Ripuarų tarmė  – vokiečių kalbos dialektinė grupė. Kartu su Mozelio frankų tarme ir liuksemburgiečių kalba, ripuarų tarmė priklauso didžiausiai vidurio Frankonijos tarmių šeimai.
Ripuarų tarme kalbama Reino krašte, nuo Diuseldorfo ir Kelno iki Acheno vakaruose ir Valdbriulyje rytuose. Šnekant šia tarme galima išgirsti šiaurinėje vokiškai kalbančios bendruomenės Belgijoje dalyje, taip pat pietiniame Limburgo provincijos Nyderlanduose krašte, ypač Kerkradės mieste.
Tarmės pavadinimas kilo iš ripuarų frankų, kurie atsikėlė į šias vietoves IV a.
Kalbančiųjų skaičius
Maždaug milijonas žmonių kalba ripuarų tarme. Bet kalbančiųjų procentas įvairiose vietovėse smarkiai skiriasi. Pavyzdžiui, vienose gyvenvietėse gali būti likę tik keli vyresnio amžiaus žmonės kalbantys šia tarme, o kitose ripuarų tarmė yra vartojama kasdieniame gyvenime.
Pilkoji bedugnė
Pilkoji bedugnė – hipotetinė būsena tarp neutroninės žvaigždės ir juodosios bedugnės. Pilkosios bedugnės gravitacija mažesnė už juodosios bedugnės, todėl šviesos fotonai gali ištrūkti. Pilkąsias bedugnes supa fotonų žiedas. Manoma, jos susikuria, jei supernovos liekanos masė tarp 3 ir 4 Saulės masių. Nors pilkųjų bedugnių dar nerasta, artimiausias kandidatas yra V404 Cyg – objektas Gulbės žvaigždyne.
FC Tricolor București
Bukarešto „Tricolor“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Bukarešto.
Istorija
1926 m. su Unirea Bucuresti komanda susijungė į Unirea Tricolor Bucuresti klubą.
Claude Debussy
Biografija
Klodo Debiusi kūrybiniai atradimai susipynę su jo asmeninio gyvenimo vingiais, todėl kiek platesnė įvykių apžvalga turėtų padėti geriau suvokti šio menininko kūrybos tikslus ir įkvėpimo šaltinius.
Kompozitorius gimė neturtingoje šeimoje, tėvas buvo smulkus pirklys, motina siuvėja. Jis niekada nelankė mokyklos – tėvai jį mokė namuose. 1870 metais, Prancūzijos-Prūsijos karo metu, šeima kartu su K. Debiusi tėvo seserimi pabėgo į Pietų Prancūziją, kuri sūnėnui surado pirmąjį fortepijono mokytoją, italą muziką Jeaną Cerutti. Kompozitorius neblogai grojo jau devynerių, tuo tarpu dešimties metų įstojo į Paryžiaus konservatoriją, kur mokėsi pas žymius pedagogus: A. Lavignacą (solfedžio), A. Marmontelį (fortepijoną), E. Durandą ir E. Guiraud ą (harmoniją), C. Francką (kompoziciją). Būdamas 12 metų jau grojo F. Šopeno koncertą fortepijonui. 1884 metais, baigdamas konservatoriją, gavo Romos premiją už kantatą „Sūnus palaidūnas" (L‘enfant prodigue), kurios dėka keletą metų gavo progą mokytis Italijoje. Tuo periodu K. Debiusi nemažai keliavo, aplankė vietoves, pavyzdžiui, Italiją, Vieną bei Rusiją, kurios pasireiškė ir jo kūryboje (ypač jaučiama rusų kompozitorių įtaka jo muzikinei kalbai).
Nuo 1888 metų Prancūzijos nacionalinės muzikų draugijos, nuo 1909 m., Paryžiaus konservatorijos aukštosios pedagogų tarybos narys. K. Debiusi kaip muzikos kritikas rašė muzikos straipsnius spaudoje – „Revue Blanche“ (1901), „Gil Blas“ (1903), „Revue Musicale S. I. M.“ (1912-1914). Jis garsėjo šmaikščiu ir kandžiu stiliumi, tikslia kalba, nesitaikstymu, geru humoro jausmu. Muziko kritikos straipsniai buvo surinkti ir išleisti knygoje „Ponas Croche, antidiletantas" (1923) (Monsieur Croche, anti-dilettante).
Kūryba
Beveik visa K. Debiusi kūryba yra programinė. Kompozitoriaus muzikai turėjo įtakos dailininkai impresionistai, poetai simbolistai, R. Vagneris, M. Musorgskio kūryba (su juo susipažino, dirbdamas dvare, Rusijoje).
Dar studijuodamas K. Debiusi ypač susidomėjo indonezietišku mušamųjų instrumentų orkestru gamelanu, todėl iš jo perėmė keletą muzikinių bruožų: pentatoninę dermę, šviesią skambesio spalvą, lengvą ir skaidrią audinio faktūrą. Jį nustebino ir sužavėjo egzotiškos muzikos skoningumas, subtilumas ir natūralumas.
Nepaisant prastokos kompozitorius reputacijos (kūrėjas nepaisydavo koncertų organizatorių įgeidžių, garsėjo kaip sunkaus charakterio žmogus ir užsispyrėlis), jo kūriniai XIX a. pabaigoje skambėjo vis dažniau. Geriausi šio laikotarpio kompozicijos buvo Styginių kvartetas g-moll (1893) ir simfoninis preliudas „Fauno popietė“ (1894). Anot prancūzų kompozitoriaus P. Boulezo, romantizmo epochos saulėlydis bei modernios muzikos pradžia siejama būtent su K. Debiusi „Fauno popietę“. Beje, tikrasis kūrinio pavadinimas buvo „Fauno popietės preliudas“, nes kompozitorius ketino sukurti dar keletą dalių, tačiau to taip ir nepadarė.
1893 m. K. Debiusi pamatė belgų poeto Moriso Meterlinko dramą „Pelėjas ir Melisanda“ ir nuo tada mąstė parašyti operą pagal šį siužetą. 1902 m. Paryžiaus Komiškoji opera pastatė K. Debiusi penkių veiksmų operą „Pelėjas ir Melisanda“. Kompozitorius kūrinį vadino „lyrine drama“. Joje pasakojama viduramžių laikų dviejų įsimylėjėlių istorija. Ši kompozicija nuo pat pradžių buvo laikoma šedevru: vokalo ir instrumentinės muzikos, taip pat veiksmo ir muzikos vienovė tiesiog nepranokstama. „Pelėjas ir Melisanda“ tapo vienu svarbiausių naujojo muzikinio teatro pirmavaizdžių. Operos muzika subtili, tiksli ir paslaptinga, garsumas beveik niekada nepakyla aukščiau negu vidutiniškai garsios dinamikos. Orkestrinė muzika spalvingesnė nei bet kurios kitos operos ir net, ko gero, simfonijos.
Nuo 1902 m. K. Debiusi parašė daug fortepijoninių ciklų: „Estampai“ (1903), „Vaizdai“ (1905; 1907), „Vaikų kampelis“ (1908), Preliudai (1910; 1913), Etiudai (1916), „Šeši antikiniai epigrafai“ (1915). Fortepijoninė kompozitoriaus muzika labai įvairi, originalios formos, joje daug regimųjų ir girdimųjų įspūdžių, prancūziškos ir ispaniškos muzikos, egzotiškų kraštų motyvų. K. Debiusi atsisakė tradicinės fortepijono, kaip mechaninio instrumento, sampratos ir ieškojo naujų spalvinių galimybių. Fortepijoninis autoriaus stilius ne mažiau subtilus nei jo orkestrinė muzika: kūriniams būdinga skaidrumas ir erdvumas, iškalbingi apmirštantys garsai, ritminių impulsų nykimas ir skambesių susiliejimas į spalvų dermes, lengva ir įnoringa abareskos faktūra. Muzika nepaprastai plastiška, nuotaika kinta nuo paslaptingiausių kuždesių iki džiaugsmingiausio šėlsmo.
1905 m. K. Debiusi sukūrė svarbiausią ir didžiausią orkestrinį kūrinį „Jūra“ – „tris simfoninius eskizus“. Šiame opuse geriausiai įkūnytos kompozitoriaus ne kartą gvildentos mintys apie naują simfonijos sampratą, o orkestruotė laikoma viena genialiausių muzikos istorijoje. Kūrinio dalys turi pavadinimus „Nuo aušros iki pusiaudienio“, „Bangų žaismas“, „Vėjo ir jūros pokalbis“. Pagrindinis išraiškos krūvis tenka ritmui, kuris neįtikėtinai įvairus, jautrus ir lankstus.
Kūrinių sąrašas
Operos:
Sceniniai:
Orkestrui: Kameriniai: Fortepijonui: Vokaliniai:
Meškinė (reikšmės)
Meškine vadinami kaimai:
Žodžio laisvė
Žodžio laisvė nėra absoliuti. Akivaizdžiausi jos ribojimai yra susiję su difamacijos, šmeižto, įslaptintos arba su valstybės saugumu susijusios informacijos atskleidimo draudimais.
Brabanto landgrafystė
Brabanto landgrafystė – feodas Žemutinėje Lotaringijoje, Šventosios Romos imperijos dalis. Anksčiau buvo grafystė, vėliau tapo Brabanto hercogyste.
Landgrafyste feodas tapo apie 1085-1086 m., kai 1085 m. mirė ankstesnis Brabanto grafas Hermanas II Lotaringietis, turėjęs grafo palatino titulą. Tuomet feodą perdavė Henrikui III Leuveniečiui ir suteikė landgrafo titulą.
Brabanto feodas buvo mažas - nedidelė teritorija tarp Denderio (Dender) ir Zenės (Zenne) upių, į vakarus nuo Briuselio.
Po šimto metų, maždaug 1183-1184 m., imperatorius Frydrichas I Barbarosa sukūrė paveldimą Brabanto hercogo titulą, kurį suteikė Henrikui I Brabantiečiui, ir Brabanto landgrafystė tapo hercogyste.
Latvijos futbolo varžybos 1928 m.
Latvijos futbolo varžybos 1928 m.
Galutinė lentelė
---
Santakos parkas
miniatiūra|Santakos parkas 220|left|thumb|Kelias link Neries upės deltos Santakos parke
Santakos parkas – 12,69 ha teritoriją užimantis parkas Nemuno ir Neries upių santakoje Kauno senamiestyje. Parko ribos patvirtintos 1993 m. gegužės 11 d.
Konstantinas Herubavičius
Konstantinas Herubavičius (1796 m. Šiaulių apskr. – m. po 1839 m. Paryžius ?) – 1831 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas, papulkininkis.
Santakos parkas
Pilyje ir jos prieigose kasmet rengiamas „Kauno operetės“ festivalis, Mindaugo karūnavimo proga statomi istoriniai spektakliai, vyksta miesto šventės, į kurias susirenka ne tik kauniečiai, bet ir miesto svečiai. 2011 m. birželio 4 d. parke atidengta popiežiaus Jono Pauliaus II statula. 2016 m. paskelbtas saugomu Santakos gluosnis.
Konstantinas Herubavičius
Biografija
Baigęs Vilniaus universitetą tarnavo Varšuvos kunigaikštystės kariuomenėje, dirbo Vilniaus vyriausiojo teismo asesoriumi. 1831 m. kartu su P. Šemeta organizavo sukilimą Šiaulių apskrityje, tapo jo vadais, sudarė laikinąją apskrities vyriausybę, į kurią įėjo iš vietos dvarininkai, maršalka Kaneckis, Adolfas Pšeciševskis ir kt. 1831 m. kovo 29 d. jų vadovaujami sukilėliai užėmė Šiaulius, balandžio 8 d. padėjo Raseinių apskrities sukilėliams išvyti Rusijos imperijos kariuomenės dalinį iš Raseinių, dalyvavo sukilėliams puolant Palangą. Prisijungęs prie A. Gelgaudo sukilėlių karinio junginio birželio 16 d. dalyvavo mūšyje ties Šiauliais ir Meškuičiais, buvo sužeistas. Liepos 13 d. su savo sukilėliais, įsiliejo į D. A. Chlapovskio junginį, pasitraukė į Prūsiją. Emigravo į Prancūziją. Gyveno Paryžiuje, dalyvavo emigrantų politinėje veikloje.
Santakos parkas
Parko želdiniuose vyrauja lapuočių medžių rūšys, gausu įvairių rūšių paukščių, pvz., varnėnų, kurapkų, keršulių, šarkų, kėkštų ir vabalų, neretai galima išvysti smulkių gyvūnų – kiškių ar ežių. Visgi dėl didėjančios urbanizacijos bei Kauno miesto savivaldybės atlaidumo santakos parko gyvūnija vis labiau išstumiama iš teritorijos.