cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raudonsturplės papūgos
Išvaizda
Šios papūgos šiek tiek panašios į amazones, bet mažesnės. Būdingiausias genties požymis – tiesi uodega, kuri yra per pusę sparno ilgio (sparnai uodegos galo nesiekia). Pauodegis raudonas.
Paplitimas
Paplitusios Pietų ir Centrinėje Amerikoje.
Gyvenimo būdas
Gyvena drėgnuose tropiniuose lygumų miškuose ir kalnuose iki 2 km virš jūros lygio. Laikosi nedidelėmis grupėmis ar pulkais. Kartais užskrenda į grūdinių kultūrų plantacijas. Nuo jų ypač nukenčia kukurūzai. Minta įvairių tropinių augalų vaisiais ir sėklomis. Daugelio rūšių balsas labai šaižus. Žmonių kalbą pamėgdžioja retai.
Dėtyje būna iki 4 kiaušinių. Peri 24 dienas. Iš pradžių jauniklius apie 10-15 dienų maitina tik patelė, kuriai maistą atneša patinas. Vėliau jauniklių maitinimu rūpinasi ir patinas. Po 63-68 dienų jaunikliai iš lizdo iškrenda.
Rūšys
Gentyje 7-8 rūšys:
Sandėlio valdymo sistema
sandėlio valdymo programos pažangi sistemos architektūra leidžia pateikti sprendimą, kaip atskirą produktą arba kaip aukšto lygio pritaikytą sistemą pagal specifinius kliento poreikius. Sandėlio valdymas tampa efektyvus, greitas, funkcionalus ir šiuolaikiškas.
SVS sprendžiamos problemos
Sandėlio valdymo sistema sprendžia tokias problemas kaip:
Patarimai renkantis SVS
Renkantis SVS, reikia įvertinti šiuos aspektus:
Joniškis (Antazavė)
Joniškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Samanių.
Jurgaičiai (Kėdainiai)
Jurgaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Pajieslio. Įsikūręs Pajieslio geomorfologiniame draustinyje, prie Mąstautų–Žebgraužių keliuko.
Istorija
XX a. pr. Jurgaičiai buvo okolica Krakių valsčiuje. Ją valdė Bagdonavičiai, Ylėnai, Kelčiauskai, Krasaučiai, Kutkevičiai, Mikulšiai, Milaševičiai, Paškevičiai ir Aleknavičiai.
Nalšios muziejus
Nalšios muziejus – kraštotyros muziejus Lietuvoje, Švenčionyse, Laisvės a. 3, 18111 Švenčionys.
Istorija
Ignotas Šilkinis, gyvenęs Santakos kaime, 1912 m. pradėjo rinkti ir komplektuoti įvairią istorinę, etnografinę medžiagą. 1925 m. vietos inteligentai kalbėjo apie muziejaus reikalingumą. Apskrities laikraštyje buvo išspausdintas atviras laiškas Švenčionių ponui Starostai, kuriame rašoma, kad reikia gelbėti nykstančius istorijos paminklus, bei prašoma leisti organizuoti draugiją, kuri rūpintųsi senojo palikimo išsaugojimu ir įgyvendintų gražią idėją – organizuotų apskrities muziejų. 1934 m. visuotiniame Mokytojų sąjungos suvažiavime buvo nutarta įsteigti visuomeninį muziejų prie Švenčionių mokytojų sąjungos skyriaus. 1936 m. jame turėta apie 500 senienų. Po metų lenkų valdžia muziejų uždarė. Eksponatai neišliko.
1999 m. lapkričio 15 d. po 18 metų statybos muziejui perduoti naujo pastato raktai ir 2000 m. vasario 14 d. Nalšios muziejus atvėrė lankytojams tris 414 m² ekspozicijų sales ir 136 m² parodų salę.
Ekspozicija
Muziejus turi 3 skyrius: Archeologijos, Istorijos, Etnografijos, veikia Archeologijos, Istorijos, Etnografijos ir Gamtos ekspozicijos. Muziejuje sukaupta daugiau kaip 52 000 eksponatų, kuriais atspindimas krašto mezolitas ir neolitas, žalvario amžius, geležies amžius (Kretuono gyvenvietės 1C radiniai, strėlių antgaliai, kirviai, gremžtukai, rėžtukai ir kiti archeologijos radiniai), Švenčionių krašto ir miesto istorija, pokario kovos (1999 m. Antanų girioje rastas Lietuvos laisvės armijos Tigro rinktinės štabo partizanų archyvas), numizmatika (1966 m. Labanoro kaime rastas monetų lobis). Yra fotografijos, buities, etnografijos rinkiniai.
Menorka
Menorka  – antra pagal dydį sala Balearų salose.
1993 m. spalio 8 dieną įtrauktą į UNESCO.
Atstumas tarp pagrindinių Menorkos miestų
thumb|300px|left|Menorka
Es Mercadal – Fornells : 9 km, 13 min.
Ferreries – Cala Galdana : 8,5 km, 12 min.
Smakralaukiai (Vachruševas)
Smakralaukiai (, nuo 1938 m. liepos 16 d., 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Vachruševas, ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Kamenskojės apylinkės kaimas.
Dia
Deivė Dia garbinta Filijo mieste, ji tapatinama su Hebe.
Jevgenijus Petrosianas
Jevgenijus Vaganovičius Petrosianas (g. 1945 m. rugsėjo 16 d. Baku) – Rusijos humoristas, rašytojas, laidų vedėjas.
Biografija
Gimė armėno ir žydės šeimoje.
Jaunystėje kultūros namuose, klubuose skaitė eiles, vadino, vedė renginius, vėliau vaidino teatre.
1961 m. iš Baku persikraustė į Maskvą. 1962 m. pradėjo rodytis profesionalioje scenoje.
Vedė įvairias laidas, dalyvaudavo humoro šou („Anšlagas“, „Juoko panorama“, „Kreivas veidrodis“). Taip pat yra parašęs keletą humoristinių knygų.
Pranas Kvedaras
Pranas Kvedaras (1889 m. vasario 3 d. Žagarė – 1935 m. vasario 3 d. Kaunas) – veterinarijos gydytojas, Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1914 m. baigęs Varšuvos veterinarijos institutą iki 1920 m. dirbo Tobolsko gubernijoje Rusijoje. Grįžęs į Lietuvą 1920 m. gruodžio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, Antrojo raitelių pulko, vėliau – Veterinarijos inspekcijos veterinarijos gydytojas. Nuo 1921 m. Kariuomenės centrinės veterinarinės ligoninės, nuo 1922 m. Karo veterinarinės ligoninės vyr. gydytojas. 1926–1935 m. Vyriausiojo kariuomenės štabo karo veterinarijos inspektorius. 1930 m. pulkininkas. Ilgametis Aukštųjų karininkų kursų dėstytojas.
Įvertinimas
1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
Niu (raidė)
Niu, ni (Ν, ν) – tryliktoji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių nūno. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra νι, lotynų kalboje – ny.
Rasonų rajonas
Rasonų rajonas  – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis šiaurinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Rasonai.
Geografija
Ribojasi su Polocko ir Verchniadzvinsko rajonais. Šiaurėje ir šiaurės rytuose turi pasienio ruožą su Rusija.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Rasonai.
Maras (mitologija)
Maras – senovės lietuvių mitologijoje buvo maro epidemijos sukėlėjas, kartais įgaunantis savarankiško dievo statusą. Kolera buvo Maro palydovė. 1638 m. Maras minimas Insterburgo bažnyčios vizitacinėje medžiagoje. Jam ypač aukojama maro metu. Kartais, sakoma, kad Maras - Giltinės tarnas. Maras apibūdinamas kaip žydas nešinas maišu ant kupros ir keliaujantis po kaimus. Pvz., „Tas žydas nešnekęs nieko, nevalgęs nieko, tik vaikščiojęs. Ne tik užėjimu naikino, ale kad ir į katrą pusę papaūtęs dvasią - per devynias mylias nieko nelikę“. Gali būti Maras ganėtinai vėlai susietas su konkrečia epidemiologine liga. Slavų mitologijoje Mara - dvasia, vaiduoklis, mirties ir ligų deivė.
Balstogės Bialostočeko dekanatas
right|thumb|250px|Balstogės arkivyskupijos dekanatai Balstogės Bialostočeko dekanatas  – tai vienas iš 13 katalikų Balstogės arkivyskupijos dekanatų. Dekanas Andrzej Kozakiewicz.
Parapijos
Dekanate yra 8 parapijos:
Jurgis Gimberis
Jurgis Gimberis (1938 m. lapkričio 5 d. Kaune - 2018 m. gruodžio 31 d.) – Lietuvos satyrikas, prozininkas, vertėjas.
Biografija
Gimė Žemuosiuose Šančiuose, Ringuvos gatvėje. 1957 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1963 m. dirbo Statybos ir architektūros institute laborantu. Nuo 1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Kūryba
Kūrinius pradėjo spausdinti 1979 m. „Kauno tiesoje“, vėliau „Nemune“. Išleido humoreskų rinkinių, dalį pats ir iliustravo. Parašė pjesių vaikams („Vėžliuko namas“, „Ragana ir sliekas“, „Vieną šaltą žiemos naktį“), radijo pjesę „Slieko galva“. Iš rusų kalbos išvertė Aleksandros Marininos, Viktoro Pelevino, Liudmilos Ulickajos, Michailo Bulgakovo, Ilfo ir Petrovo romanų.
Humoreskoms būdinga paradokso poetika. Komizmo efekto siekiama supriešinant realybę su fantazija, pasakojimo turinį su forma, veikėjo charakterį su jo vardo semantika. Žanro požiūriu humoreskos artimos anekdotui. Išjuokiami mąstymo stereotipai, biurokratiniai santykiai, nenatūralus sovietinio žmogaus atsiribojimas nuo vakarietiškos kultūros.
Teisės politika
Teisės politika – socialinės politikos dalis, kurią apima teisėkūra, teisės normų priėmimas, rengimas, svarstymas dalyvaujant įvairiems socialiniams sluoksniams, politikos subjektams. Pagrindinė teisės politikos sritis – įstatymų leidyba. Aukščiausios galios teisės aktų priėmimas demokratinėse valstybėse yra patikėtas atstovaujamosios institucijoms. Teisės politiką įgyvendina vykdomosios valdžios institucijos – Teisingumo ministerija, jai pavaldžios įstaigos ir struktūros. Už teisėsaugos politikos įgyvendinimą valstybėje atsakingu paskiriamas atitinkamas Vyriausybės narys (teisingumo ministras).
Rūšys
Pagal sritis gali būti išskiriamos šios teisės politikos kryptys – baudžiamoji politika, teisėsaugos politika, teisinio švietimo politika ir kt.
Lietuvos teisės politika
Lietuvos teisės politiką įgyvendina LR teisingumo ministerija (vadovauja ministras). Formuoja LR Seimas. Jame veikia LRS Teisės ir teisėtvarkos komitetas.
Džodžucu
Jō-jutsu (džio - džiucu 杖術) – japonų kovos menas išrastas anot legendos XVII a. Musō Gonnosukės. Tai trumpos lazdos - jō (apie 120 cm) valdymo technika.
Pralaimėjęs pirmają dvikovą prieš Miyamoto Musashi, Gonnosuke nusprendė panaudoti trumpesnę lazdą nei bō. Taip jis nugalėjo savo garsųjį amžininką anrojoje dvikovoje ir tai buvo vienintelis Musashi'o pralaimėjimas. Po to Musō įkūrė savo mokyklą: Shindō Musō-ryu.
Jō katas aptinkame ir šiuolaikinio aikido bukiwazoje. Viena jō pusė atlieka smaigalio vaidmenį, todėl katos metu neturi būti nukreipta į save.
Techniniai elementai
tsuki : dūris
shomen giri : tiesus kirtis
yokomen giri : skersas kirtis
Darvino ugnikalnis
Darvino ugnikalnis – skydinis ugnikalnis esantis Isabelos saloje (Galapagų salyne). Pavadintas anglų mokslininko ir natūralisto Čarlzo Darvino garbei. Ugnikalnis labai aktyvus, per 87 tūkst. jo gyvavimo metų įvyko 4000 išsiveržimų. Paskutinis išsiveržimas įvyko 1813 m. 1901 m. rudenį, dėl dažno lietaus, krateryje susiformavo ežeras. Beveik visas kalderos dugnas padengtas lava. Į ugnikalnį vyksta ekskursijos.
Agronomija (Buenos Airės)
Agronomija (isp. Agronomía) – kvartalas centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. Kvartalo pavadinimas kilo nuo Buenos Airių universiteto agronomijos fakulteto, įsikūrusio šiame kvartale. Kvartalas apribotas San Martino, Kampanos, Salvador María del Carril, Constituyentes ir Chorroarín aveniu.
Vytautas Bernatonis
Vytautas Bernatonis (g. 1940 m. lapkričio 19 d. Šiliniai, Jiezno valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, politikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1954 m. baigęs Kašonių septynmetę, įstojo į Kauno politechnikumą. 1958 m. jame įgijęs vidurinį išsilavinimą ir specialybę, buvo paskirtas cecho meistru Vilniaus „Taksomotorų autoūkyje“. 1970 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1981 m. technikos mokslų kandidatas, 1988 m. technikos mokslų daktaras.
1990–1991 m. balandžio mėn. pirmasis Vilniaus miesto meras. Nuo 1996 m. UAB „Bervis ir Co“ prezidentas. 1996 m. su kitais įsteigė Lietuvos gyvenimo logikos partiją, jos pirmininkas. Nuo 2009 m. Naujosios sąjungos narys, keletą kartų nesėkmingai dalyvavo Seimo rinkimuose. 2002 m. dalyvavo LR Prezidento rinkimuose (pirmajame ture surinko 0,25% balsų).
Mokslinė veikla
Sukūrė ir įdiegė į gamybą plastikų perdirbimo automatizuotų procesų. 23 išradimų autorius.
Grondi Malė
Grondi Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Jedvabno, apie 22 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 58 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas pirmą kartą paminėtas 1417 metais. XVIII a. kaimas padalintas į du atskirus kaimus.
Ksi (raidė)
Ksi (Ξ, ξ) – keturioliktoji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių samecho. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra ξι, lotynų kalboje – xi.
1927 m. Nobelio premijos laureatai
1927 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Petras Kutka
Biografija
1918 m. baigė Petrogrado statybos technikos mokyklą. Grįžęs į Lietuvą mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, tarnavo geležinkelių kuopoje (nuo 1920 m. Geležinkelių batalionas). 1920 m. liepos – gruodžio mėn. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės junginiais.
1926 m. baigė Aukštuosius karo technikos kursus. 1926–1932 m. tarnavo Technikos pulke. 1932–1934 m. Generalinio štabo Tarnybų skyriaus karininkas, geležinkelių karo komendantas, 1934–1940 m. Karo technikos valdybos štabo viršininkas, Generalinio štabo karininkų kursų lektorius. 1937 m. pulkininkas.
SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos – gruodžio mėn. dėstė Aukštojoje karo mokykloje. 1940 m. gruodžio mėn. iš kariuomenės atleistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Zelonceveno pabėgėlių stovykloje, dirbo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto suburtoje aukšto rango Lietuvos karininkų grupėje ryšiams su Lietuvos partizanų dalinių štabais palaikyti. 1945–1948 m. mokytojavo karo pabėgėlių stovyklose. 1949 m. išvyko į JAV.
Skapiškis
Skapiškis – miestelis Kupiškio rajono savivaldybėje, 19 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio, netoli Panevėžio–Daugpilio geležinkelio. Ribojasi su Dailiūnais, kurie „Kupiškėnų enciklopedijoje“ įvardijami kaip pietvakarinė Skapiškio miestelio dalis. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Skapiškio Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia (nuo 1819 m.), veikia Skapiškio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-40049), ambulatorija.
Etimologija
Miestelio pavadinimas kilo nuo asmenvardžio Skãpas. Miestelis vardą gavo nuo buvusio Mituvos dvaro valdytojų Skopų (Skapų) pavardės (dvarininkinis vietovardis).
Geografija
Vakaruose telkšo Skapiškio ežeras, už 5 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio yra Lėvens ištakos. Prie miestelio yra Mituvos ežeras, iš kurio išteka Mituva.
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi XVI a. prie Skapų dvaro (minimas nuo 1555 m.), netoli Mituvos ežero. Tarp 1492 ir 1506 Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras Skapų valdomame Mituvos miestelyje leido rengti turgus. Pirmoji Skapiškio bažnyčia minima 1519 m. Miestelio planas susiformavo XVII a. – buvo radialinės struktūros, su netaisyklingos formos išplėstos gatvės pavidalo aikšte. Skapiškis Magdeburgo teises ir prekybos privilegijas gavo XVII a. 2-ojoje pusėje. 1666 m. Skapiškyje leistas turgus ir 4 prekymečiai, 1668 m. privilegija pakartota.
1750 ar 1752 m. pastatytas dominikonų vienuolynas (veikė iki 1832 m. nugriautas XX a. viduryje). Iki I pasaulinio karo miestelyje buvo dvi bažnyčios; Šv. Lauryno kankinio bažnyčia sudegė, o Šv. Jackaus (dominikonų) išliko. Miestelis garsėjo pirmadienio turgumis. Nuo 1858 m. skapiškėnai aktyviai dalyvavo vyskupo Motiejaus Valančiaus vadovaujamame blaivybės sąjūdyje, 1862 m. su Skapiškiu besiribojančiuose Dailiūnuose pastatė Blaivybės paminklą kaip pažadą nebegerti degtinės (statytojas A. Vinclavas, per II pasaulinį karą 1944 m. paminklas smarkiai suniokotas, po karo nugriautas, 1990 m. atstatytas, architektas R. Valeckas). 1893 m. greta Skapiškio nutiesus Radviliškio–Daugpilio geležinkelį už 3 km į pietus kūrėsi Skapiškio stoties gyvenvietė. XIX a. pabaigoje Skapiškis minimas kaip miestelis Zarasų apskrityje, valsčiaus centras.
1921–1925 m. Skapiškyje veikė tautodailininkės V. Silvestravičiūtės dirbtuvės, kuriose austa tautinių juostų staklėmis, tai buvo vienintelė tokia įmonė šalyje. Tarpukariu Skapiškyje veikė pieninė, 2 malūnai, žemės ūkio kooperatyvas, smulkaus kredito draugija. Veikė šauliai, pavasarininkai ir jaunalietuviai.
1944 m. lapkritį miestelį buvo užėmę Lietuvos partizanų būriai. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė pieninė.
Žymūs žmonės
center|800px|Skapiškio panorama nuo vandens bokšto
Literatūra
Poetas ir kunigas Maironis rinkinyje „Pavasario balsai“ (1895 m.) parašė eilėraštį „Užkeiktas Skapiškio varpas“ apie ežere nuskendusį varpą.
Ona Narbutienė
Ona Narbutienė-Litvinaitė (1930 m. spalio 26 d. Kaune – 2007 m. liepos 10 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologė, renginių vedėja.
Biografija
Gimė Lietuvos kariuomenės kapitono Kazio Litvino šeimoje. Vaikystę praleido Klaipėdos krašte, Čiūtelių dvare. 1949 m. su mama ir senele išvežta į Sibirą. Irkutsko srityje dirbo kolūkyje, plytų fabrike, įstojo į tenykštę muzikos mokyklą, kurią baigusi kurį laiką joje dėstė.
1955 m. grįžo į Vilnių ir tęsė mokslą Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, ją baigė 1960 m. įgydama muzikos istorikės specialybę. Nuo 1971 m. buvo renkama į Lietuvos kompozitorių sąjungos Valdybą ir Tarybą, 1975–1979 m. vadovavo muzikologų sekcijai. 1993 m. apgynė daktaro disertaciją. Nuo 1994 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos docentė.
1992–2000 m. kuratoriumo Buckower Begegnungen (Vokietija) narė, dalyvavo įvairių visuomeninių organizacijų, komitetų, tarybų veikloje. Dešimt metų organizavo ir vedė Tomo Manno festivalio Nidoje muzikines programas.
Vyras Vytautas Narbutas, duktė Onutė Narbutaitė, sūnus Vytautas Kazimieras Narbutas.
Mokslinė veikla
Savo tyrinėjimų objektu pasirinko lietuvių muziką ir šioje srityje itin intensyviai dirbo visą savo gyvenimą. 15 knygų autorė ir sudarytoja. Pirmoji jos knyga, išspausdinta 1968 m., buvo skirta Juozui Naujaliui. Prie šio kompozitoriaus muzikologė dar sykį grįžo 1989 m. Eduardo Balsio kūrybą tyrinėjo trijose studijose: 1971 m., 1975 m. bei baigiamojoje kapitalinėje studijoje – 1999 m. Antanui Kučingiui skirtos dvi knygos, išleistos 1971 m. ir 1993 m.
Ona Narbutienė yra išleidusi knygas apie dainininką ir kompozitorių Juozą Indrą (1975 m.), kompozitorę Konstanciją Brundzaitę (1983 m.), kompozitorius Stasį Vainiūną (1991 m.), Kazimierą Viktorą Banaitį (1996 m.), albumą, skirtą Juozui Gruodžiui (1984 m.), išsamią apybraižą „Muzikinis Kaunas 1920–1940“ (1992 m.), Stasį Barą (2000 m.). Vienas reikšmingiausių paskutinių Onos Narbutienės darbų buvo knyga apie kompozitorių Vytautą Bacevičių (2005 m.).
Sambuka
thumb|200px|Sambuka Inferno
Sambuka – itališkas likeris iš anyžių. Manoma, kad pavadinimas kilęs iš lotyniško šeivamedžio (Sambucus nigra) pavadinimo, tačiau sambukos gamintojai teigia, kad taip nėra.
Skaidrus bespalvis, kartais su tamsiu ar rausvu atspalviu, saldus, anyžių aromato alkoholinis gėrimas. Stiprumas 40-42° alkoholio.
Gamyba
Gaminamas iš spirito, cukraus, tikrojo žvaigždanyžio (Illicium verum) ekstrakto, pridedant šeivamedžio uogų trauktinės ir aromatinių žolelių, kurių tiksli sudėtis laikoma paslaptyje.
Kai kurios sambukos rūšys pagardinamos citrinos ekstraktu.
Vartojimas
thumb|200px|Deganti sambuka
Yra daug sambukos gėrimo būdų. Keletas iš jų:
Sambuka naudojama kokteiliams gaminti.
Stanislovas Kuizinas
Biografija
1900 m. baigė Palangos progimnaziją. Įsijungė į tautinį judėjimą, gabendavo iš Prūsijos knygas. 1899 m. Palangoje vaidino pirmajame lietuviškame vaidinime, Keturakio „Amerika pirtyje“. 1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. 1902–1906 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 260-ajame Ordagano pėstininkų pulke. 1906 m. sausio 8 d. baigė karo mokyklą ir gavo karininko laipsnį. 1906 m. Dorpato universitete įgijęs provizoriaus padėjėjo teises, iki 1914 m. dirbo Tauragėje. Kartu organizavo ir režisavo lietuviškus vakarus. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, paskirtas Radviliškio maitinimo punkto viršininku. Vėliau Vilniaus, Vitebsko komendantas. 1918 m. birželio 5 d. vokiečių internuotas.
1918 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą, Šilalėje, Tauragėje steigė vietos komitetus, pirmąsias Lietuvos valdžios institucijas, dirbo Tauragės apskrities valdyboje. 1918 m. pabaigoje Tauragės apskrities vicepirmininkas, 1919 m. paskirtas Tauragės srities apsaugos ūkio vedėju. 1919 m. sausio 26 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų Žemaičių bataliono vadas. Dalyvavo Nepriklausomybės kare. Nuo 1919 m. balandžio 15 d. Šiaulių karo komendanto padėjėjas, vėliau Joniškio komendantas, 1919 m. rugsėjo 15 d. – 1925 m. liepos 4 d. Kauno geležinkelio stoties komendantas. Nuo 1923 m. balandžio 14 d. Generalinio štabo Karo technikos Susisiekimo skyriaus ypatingųjų reikalų karininkas. 1923 m. vienas Lietuvos jūrininkų sąjungos steigėjų ir veikėjų. 1926–1928 m. Karo mokslo valdybos vadovėlių rengėjas, nuo 1928 m. kovo mėn. Švietimo dalies vedėjas ir žurnalo „Karys“ redaktorius. 1929–1934 m. Vyriausiojo štabo Spaudos ir švietimo skyriaus karininkas. Dažnai pasirašinėdamas Sistos slapyvardžiu bendradarbiavo leidiniuose „Inkaras“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Lietuvos žinios“, „Mūsų žinynas“, „Trimitas“.
Michalinavas
Michalinavas – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Šutų. Giliai Gelednios miškuose, prie pat Gudijos sienos. Likusi negyvenama sodyba. Ateina keliukas nuo Gelednės.
Keturkiemiai
Keturkiemiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Krakių. Per kaimą eina kelias, teka Jaugila.
Gyventojai
thumb|left|250px|Keturkiemių ferma
Astronomas
dešinėje|miniatiūra|180px|[[Galilėjus buvo pirmasis moderniųjų astronomų pradininkas]]
Astronomas – mokslininkas, kuris stebi ir tiria žvaigždes, kometas, meteoritus bei kitus kosmoso objektus. Jis taip pat tiria žvaigždynų, galaktikų judėjimą, analizuoja surinktus duomenis.
Darbo vieta
Astronomų darbo vieta seniau būdavo observatorija. Pagrindinis astronomo stebėjimo prietaisas yra teleskopas, nes be jo mūsų žinios apie Visatą būtų labai ribotos. Kiti prietaisai, pvz., veikiantys spektroskopo principu, yra susiję su teleskopu, kuris surenka jiems reikalingą šviesą.
Astronomai dabar retai kada patys stebi teleskopu. Beveik viskas yra fotografuojama, gautos nuotraukos apdorojamos kompiuteriu. Sudėtingesnius teleskopus dabar prižiūri specialiai tam parengti inžinieriai. Astronomai nurodo reikiamą objektą, o visą matavimo procedūrą atlieka aptarnaujantis personalas. Kompiuteris taip pat valdo teleskopą, kad šis būtų nukreiptas ir sektų tiriamą objektą.
Vis daugiau astronomų naudoja astronomines apžvalgas iš Žemės ir kosminių observatorijų. Vis dažniau prieiga prie šių duomenų vykdoma tam tikrų internetinių technologijų visuma (duomenų archyvai su vartotojo sąsaja), vadinama virtualia observatorija.
Tyrinėdami žvaigždžių spinduliuotę, astronomai gali nustatyti jų cheminę sudėtį, evoliucinį statusą.
Tikrieji ruoniai
Tikrieji ruoniai (Phocidae) – ruonių šeima. Tikrųjų ruonių ausų kaušeliai visai redukuoti. Užpakaliniai plaukmenys pakrypę atgal, todėl sausuma juda labai sunkiai.
Šeimoje yra 10 genčių, kurioms priklauso 19 rūšių, paplitusių abiejų pusrutulių jūrose:
Rytas (Švenčionys)
Rytas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Švenčionių rajono tarybos mėnesinis laikraštis, ėjęs nuo 1989 m. birželio 26 d. iki 2007 m. Švenčionyse.
Istorija
Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos laikraštis. Redaktorius Stasys Tumėnas. Tiražas 1989 m. – 1300 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Polas
thumb|Polo varžybos. Polas  – komandinis sportas, kuris jungia riedulio ir žirgų sporto elementus.
Žaidimo metu dvi komandos po keturis raitus žaidėjus lazdomis mušinėja kamuolį. Aikštės ilgis 274 m., plotis 146 m (su sienele) arba 183 m (be sienelės). Tikslas – riedmušomis įvaryti riedulį į varžovų vartus. Žaidžiama 4 arba 8 kėliniai po 7,5 minutes. Tarp kėlinių būna 35 minučių pertraukos. Žaidėjai gali keisti žirgus rungtynių ir pertraukų metu.
Istorija
Vienu iš šiuolaikinio polo pirmtakų laikomas Azijoje kilęs raitelių žaidimas čouganas.
Nuo 1900 m. iki 1936 m. polas buvo Olimpinė sporto šaka. Nuo 1949 m. vyksta Pasaulio polo čempionatai.
Potencija Pinkauskaitė
thumb|250px|right|Potencija Pinkauskaitė (apie 1922 m.) Potencija Pinkauskaitė (1897 m. rugpjūčio 22 d. Joniškis – 1984 m. balandžio 9 d. Vilnius) – Lietuvos aktorė.
Biografija
1920–1922 m. mokėsi privačioje Antano Sutkaus vaidybos mokykloje Kaune, 1921–1923 m. Olgos Dubeneckienės baleto mokykloje.
Nuo 1913 m. dalyvavo lietuvių pašalpos draugijos ir „Kanklių“ draugijos veikloje Rygoje, 1920–1925 m. Tautos teatro, 1920–1925 m. Vilkolakio, 1925–1931 m. Valstybės teatro, 1931–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1939 m. Klaipėdos skyriaus, 1939–1967 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. Be to, 1926–1927 m. vaidino „Mūsų teatre“, 1959–1970 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytoja (dėstė raiškųjį skaitymą).
Atminimo įamžinimas
1991 m. Lietuvos kultūros fondas jos atminimui įsteigė Potencijos Pinkauskaitės premiją.
1995 m. vasario 9 dieną Šiauliuose, ant Vilniaus g. 213-ojo namo, kuriame Pinkauskatė gyveno nuo 1954 iki 1974 m., buvo atidengtas Aloyzo Toleikio sukurtas biustas ir paminklinė lenta.
Įdomūs faktai
Nors pagal VLKK vartotina Pinkauskaitės vardo mažybinė forma yra „Potencytė“, bet gyvenime skambėjo kitokia forma – „Pociukė“:
Omikron (raidė)
Omikron (Ο, ο) – penkioliktoji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių aino. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra όμικρον, lotynų kalboje – omicron.
Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai
Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai – 2002 m. prancūzų režisieriaus Sedriko Klapišo kriminalinė drama.
Filmo premjera įvyko 2002 m. spalio 16 d. JK
Siužetas
Kati jau keletą metų dirba televizijos naujienų tarnyboje. Šiai maloniai dvidešimt šešerių metų moteriai netikėtai atsiveria galimybė akis į akį susidurti su plėšikų gauja: gangsteriams reikalingas žmogus, kuris nufilmuotų naujai rengiamą apiplėšimą.
Kati priima nusikaltėlių pasiūlymą ir visa galva pasineria į visiškai jai nepažįstamą pasaulį – pasaulį, kuris jai atrodo toks romantiškas, paslaptingas, o kartu ir paženklintas rizikos bei kovos už išlikimą randais.
Zigmantas Miškovskis
Markgrafas Zigmantas Gonzaga-Miškovskis (1562–1615) – Karūnos didysis maršalka nuo 1603 m., Voinicos kaštelionas, 1-mas Pinčuvo ordinatas (1601–1615), Krokuvos generalinis seniūnas (nuo 1608 m.), Piotrkovo, Novokorcino, Colecko ir Horodoko seniūnas.
Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai
Siužetas
Po sėkmingos nusikaltėlių „operacijos“ ji kartu su kitais gaujos nariais linksmai leidžia laiką, mėgaujasi visais pinigų teikiamais malonumais. Tačiau pinigai greitai senka, ir gauja pradeda planuoti naują apiplėšimą, kuriame ir Kati turės atlikti tam tikrą vaidmenį…
Zigmantas Miškovskis
Biografija
thumb|left|150px|Paminklas skirtas Zigmantui Miškovskiui Lenkijos bajorų Miškovskių giminės atstovas, herbo „Jasterebec“ savininkas. Karaliaus rūmininko ir Karūnos burgrafo Zigmanto Miškovskio (m. 1578) ir Beatos Pšerembskos sūnus. Broliai – Žarnovo kaštelionas Jonas (m. 1591), Ravos vaivada Petras (m. 1600/1601) ir Osvencimo kaštelionas Aleksandras (m. 1617)
Nei už, nei prieš, o visai atvirkščiai
Aktoriai
ir kt.
Zigmantas Miškovskis
Biografija
Vadovavo „karališkai“ partijai, kuri palaikė Zigmanto III Vazos politiką ir jo planus stiprinant karaliaus valdžiai. 1597 metais, būdamas Mantujoje su savo broliu Aleksandru, buvo priimtas į Gonzagų giminę. Popiežius Klemensas VIII davė jam markgrafo titulą ir tai buvo vienintelis kartas tarp ATR bajorų atstovų. 1601 metais Karūnos seimui sutinkant įkūrė Pinčiuvo ordinaciją.
1604 m. kovo 15 d. dalyvavo slaptoje Lžedimitrijaus audiencijoje pas karalių Zigmantą III. Be Miškovskio susitikime pas karalių dalyvavo – vyskupas Petras Tylickis (vėliau kancleris), Simonas Rudnickis, taip pat Lietuvos didysis raštininkas Gabrielius Vaina.
Šeima
Buvo vedęs Elžbietą Boguš (m. 1643), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir vieną dukterį:
Kafa
Kafa (gezas: ከፋ Kaffa) – istorinė valstybė pietvakarių Etiopijoje, Gibės regione, XIII–XIX a. valdyta omotinės kafų tautos. Tai taip pat Etiopijos administracinė provincija, egzistavusi 1943-95 m.
Geografija
Valstybė buvo į vakarus nuo Gibės upės ir į pietus nuo Godžebo upės. Pastaroji skyrė ją nuo skaitlingų Gibės regiono valstybių, ir ilgą laiką saugojo nuo priešiškų oromo antpuolių. Pietuose gyveno benčai, rytuose – kontai ir kulai, o vakaruose – masongai.
Teritorija pasižymi derlingumu, todėl čia galima nuimti tris derlius per metus.
Istorija
Tai buvo viena stipriausių valstybių, egzistavusi prieš XVI a. oromo migraciją, įkurta valdovo Mindžio. Atrodo, kad XIV a. valstybė tapo Etiopijos imperijos vasale. Greičiausiai XVI a. į ją prasiskverbė Etiopijos krikščionybė, čia pastatyta krikščioniškų bažnyčių.
XVI a. II pusėje valstybė buvo ne kartą puldinėjama oromo genčių, dėl ko ji neteko kai kurių šiauriausių sričių (už Godžebo upės), tačiau išsaugojo nepriklausomybę ir nepatyrė oromo asimiliacijos. Maždaug tuo metu jos sostine tapo Bonga.
Valstybė išliko didžiausia galybe po XVI a. Ji ne tik išplėtė teritorijas į pietus, bet ir XVIII a. pabaigoje užėmė rytuose esančią Velaitą.
Valdant valdovui Gaki Šeročo (1890–1897), valstybė atkakliai priešinosi jungtinėms pajėgoms, kurias sudarė Etiopijos ir Džimos pajėgos. Galiausiai valstybė prarado nepriklausomybę ir inkorporuota į Etiopijos imperijos sudėtį. XX a. pradžioje teritorijos gyventojai nukentėjo nuo besitęsiančios vergų prekybos.
1936-43 m. valdant italams, Kafos valstybės teritorija priklausė Gala-Sidamo provincijai. Etiopijai iškovojus nepriklausomybę, suformuota atskira Kafos provincija. Be Kaffos valstybės teritorjų ji apėmė ir gretimų istorinių Gibės regiono valstybių – Velaitos, Džimos, Hadijos, Garo ir kitų – teritorijas. Be to, provincijai priklausė ir piečiau gyvenę savanų tautos. Provinciją sudarė 6 avradžos.
1995 m., perkuriant Etiopijos administraciją etniniu pagrindu, provincija padalinta. Didžioji dalis teritorijų priskirta Pietinių Tautų, Tautybių ir Žmonių kililiui. Likusioji dalis atiteko Oromijai.
Grondi Vielkiai
Grondi Vielkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Jedvabno, apie 23 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 57 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas pirmą kartą paminėtas 1417 metais. XVIII a. kaimas padalintas į du atskirus kaimus.
Sėkla
thumb|210px|[[Sėjamasis linas|Linų sėklos]]
Sėkla sudaryta iš gemalo, maisto medžiagų sandėlio jaunam daigui maitintis ir iš luobelės. Gemalas vystosi iš apvaisintos kiaušialąstės (zigotos). Zigota tuoj apsitraukia celiuliozine sienele ir pradeda dalytis.
Dviskilčių augalų gemalas iš pradžių išleidžia aiškiai įžiūrimą šaknelę (radicula), dvi sėklaskiltes ir tarp jų įsiterpusį pumpurėlį (plumula), sudarytą iš lapų pradmenų ir stiebo augimo kūgelio (pav.)
Balstogės Baciečkų dekanatas
Balstogės Baciečkų dekanatas  – tai vienas iš 13 katalikų Balstogės arkivyskupijos dekanatų. Dekanas – Stanisław Hołodok.
Sėkla
Vienaskilčių augalų subrendusios sėklos gemalą taip pat sudaro šaknelė ir pumpurėlis. Šaknelę gaubia šakniamakštė, o pumpurėlį – diegiamakštė.
Struktūra
lang=lt|thumb|[[Avokadas|Avokado sėklos dalys, matoma sėklos luobelė ir embrionas]] Tipinė sėkla yra sudaryta iš dviejų pagrindinių dalių:
Balstogės Baciečkų dekanatas
Parapijos
Dekanate yra 11 parapijų:
Vainotiškiai
Vainotiškiai yra viena didžiausių rajono gyvenviečių, gyventojų skaičiumi nusileidžianti tik Kėdainiams, Josvainiams ir Vilainiams.
Istorija
Tarybiniais metais priklausė Dotnuvos apylinkei.
Gyventojai
thumb|left|250px|Akmuo, menantis pirmą kaimo paminėjimą šaltiniuose
Emilija Platušaitė
Emilija Platušaitė (1906 m. rugsėjo 18 d. Paluknyje, Raseinių rajonas – 1986 m. rugsėjo 25 d. Klaipėdoje) – Lietuvos aktorė.
Biografija
Mokėsi Radviliškio pradžios mokykloje ir gimnazijoje. 1922–1930 m. Varkonių ir Švėkšnos pradžios mokyklos mokytoja. 1932 m. baigė Valstybės teatro vaidybos mokyklą, Boriso Dauguviečio kursą.
1932–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus, 1939–1946 m. Šiaulių dramos teatro, 1946–1980 m. Klaipėdos muzikinės komedijos teatro aktorė.
1955 m. LSSR nusipelniusi artistė.
Almagras
Almagras – kvartalas centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. Kvartalas apribotas La Platos, Rio de Žaneiro gatvių, Nepriklausomybės aveniu, Sánchez de Bustamante, Sánchez de Loria ir Gallo gatvių bei Córdoba/Estado de Israel aveniu. Tai tankiai gyvenimas, komercinis Buenos Airių kvartalas.
Buriavimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Buriavimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 31-ą kartą olimpinėse žaidynėse.
Kole Santa Lučija
Kole Santa Lučija yra gyvenvietė ir savivaldybė Beluno provincijoje, Veneto regione Italijoje, 120 km į šiaurę nuo Venecijos ir apie 40 km į šiaurės vakarus nuo Beluno. 395 gyventojai (2010 m.), plotas – 15,3 km².
Kole Santa Lučija ribojasi su šiomis komunomis: Alleghe, Cortina d'Ampezzo, Livinallongo del Col di Lana, Rocca Pietore, San Vito di Cadore, Selva di Cadore.
Kazys Labutis
Kazys Labutis (1899 m. sausio 22 d. Šakališkiuose, Igliškėlių valsčius – 1975 m. balandžio 8 d. Kanberoje, Australija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1919 m. baigė Kauno karo mokyklą. 1919–1920 m. dalyvavo kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1923–1925 m. Kauno policijos, raitosios policijos rezervo vadas. 1925–1927 m. kriminalinės policijos rezervo viršininkas.
1928 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1934–1939 m. Pirmojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulko vado padėjėjas. 1939 m. Antrojo ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulko vadas. 1940 m. pulkininkas.
SSRS okupavus Lietuvą iš kariuomenės atleistas. 1941–1944 m. savisaugos dalinių Kauno apygardos vadas, 1944 m. Vietinės rinktinės Vilkaviškio apskrities komendantas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. emigravo į Australiją.
Kęstutis Rimkus
Biografija
1972 m. baigė Pernaravos vidurinę mokyklą, 1972–1977 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
1977–1978 m. Kėdainių rajono Šušvės kolūkio vyr. agronomas, 1978–1980 m. Meironiškių kolūkio vyr. agronomas, 1981–1983 m. Šiaulių rajono „Tarybinės žemės“ kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1983–1986 m. Radviliškio rajono „Komunaro“ kolūkio pirmininko pavaduotojas, 1987–1993 m. Pociūnėlių kolūkio pirmininkas.
1990–1992 m. Seimo narys, akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras. 1993–1998 m. Pašakių žemės ūkio bendrovės vadovas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, partijos tarybos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys.
2000–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Viršuliškiai
Viršuliškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Musninkų miestelio ir 3 km į vakarus nuo Bartkuškio. Seniūnaitijos centras. Prateka Musės upė.
B
B ir b – antroji lotynų abėcėlės ir trečioji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra bė.
Alfonsas Radzevičius
Alfonsas Radzevičius (1905 m. kovo 19 d. Jekaterinoslave – 1979 m. kovo 31 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius.
Michaluvka
Michaluvka – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio.
Kosminė opera
thumb|right|225px|Klasikinės lengvosios kosminės operos „Planet Stories“ plakatas Kosminė opera – mokslinės fantastikos subžanras, kuriame pabrėžiami romantiški nuotykiai, tarpžvaigždinės kelionės, mūšiai kosmose, kai pagrindinė siužetinė linija susijusi su tarpžvaigždiniu konfliktu ir veikėjų drama.
Istorija
Pirmųjų kosminių operų autoriai buvo E. E. Smith, su „Skylark“ ir „Lensman“ serialais; Edmond Hamilton; Jack Williamson; John W. Campbell ir vėliau Leigh Brackett.
Pastaruoju metu atgimęs kosminės operos subžanras kai kurių kritikų vadinamas „naująja kosmine opera“. Naujajai kosminei operai būdingi tarpžvaigždiniai mastai, paveldėti iš tradicinių kosminių operų, ir rimtosios mokslinės fantastikos elementai. Taigi naujoji kosminė opera yra moksliškai griežtesnė.
Tarp naujosios kosminės operos autorių yra Stephen R. Donaldson, Dan Simmons, John Varley, David Brin, Iain Banks, Catherine Asaro, Orson Scott Card, John Clute, Charles Stross, J. Michael Straczynski, Peter F. Hamilton, Lois McMaster Bujold, M. John Harrison, Donald M. Kingsbury, David Weber, Ken MacLeod, Alastair Reynolds, Mike Resnick ir C. J. Cherryh.
Kosmine opera remiasi daug anime serialų, kaip, pvz., „Legend of the Galactic Heroes“.
Bruožai
Mokslinis pagrindimas kosminėse operose labai skiriasi. Kai kuriais atvejais vienintelis žinomų fizikos dėsnių pažeidimas yra greitesnės nei šviesa kelionės erdvėje. Nors vien tik tai būtų galima laikyti dideliu nukrypimu nuo realybės, tačiau kitame moksliškumo skalės gale esančios kosminės operos yra žymiai mažiau realistiškos. Kai kuriose iš jų veikia įvairios mistinės jėgos, kurias panaudojant galima sunaikinti ištisas planetas ir protingų ateivių rūšis. „Žvaigždžių karai“, kuriuose yra Mirties žvaigždė (Death Star) ir Jėga (Force) priartėja prie tipiškos lengvosios fantastikos (pulp science fiction).
Charakterių atskleidimas taip pat labai skiriasi. Kritikai neigia kosminės operos termino taikymo tikslingumą tais atvejais, kai veikėjų charakteriai yra išvystyti ir gerai atskleisti.
Didelę kosminių operų dalį užima didelės apimties kosminiai mūšiai naudojant futuristinius ginklus.
Kosminės operos televizijoje
Daugelis televizijos mokslinės fantastikos serialų nuo „Battlestar Galactica“ iki „Star Trek“ yra kosminių operų variantai. Televizinių kosminių operų pavyzdžiai:
Joniškis (Zarasai)
Joniškis – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tirylių.
Stjarnan FC
Gardabairo „Stjarnan“ – Islandijos futbolo klubas iš Gardabairo.
Klubas plačiai išgarsėjo dėl žaidėjų rengiamų mini vaidinimų po įmuštų įvarčių.
Istorija
Klubas įkurtas 1950 m. užsiima krepšiniu ir futbolu. Turi vyrų ir moterų komandas tiek krepšinyje, tiek futbole.
2018 m. triumfavo Islandijos futbolo taurės finale.
1928 m. Nobelio premijos laureatai
1928 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Jančevkas
Jančevkas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Jedvabno, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 62 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Krymas (Kėdainiai)
Krymas – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Krakių. Vakariau kaimo teka kairysis Šušvės intakas Digraitė.
Istorija
Iki XX a. vid. buvo palivarkas.
Enarėja
Enarėja (Ennarea), kitaip Inarėja, vėliau Limu Enarėja – istorinė valstybė pietvakarių Etiopijoje, Gibės regione, egzistavusi XV-XIX a.
Geografija
Valstybė buvo į vakarus nuo Gibės upės ir į šiaurę nuo Godžebo upės. Oromo valdymo laikais į rytus nuo jos buvo Džima, į vakarus - Guma, į pietus - Goma.
Istorija
Tai buvo viena stipriausių valstybių, egzistavusi dar prieš XVI a. oromo migraciją, įkurta sidamų kilmės valdovo Kaba Seyon. Atrodo, kad XIV a. valstybė tapo Etiopijos imperijos vasale.
XVI a. II pusėje valstybė buvo ne kartą puldinėjama oromo genčių, tačiau, nors iš visų pusių buvo apsupta priešų, o jos teritorijos sumažėjo, ji išsaugojo nepriklausomybę. Nepaisant to, XVII a. kilo pilietinis karas, kurio metu buvo kovojama šalies viduje, o ne su priešais. Tai nusilpnino valstybę, joje pamažu įsigalėjo oromo, kurie asimiliavo vietinius gyventojus.
1800 m. valstybės soste įsigalėjo oromo limu genties vadas Bofu, kuris turėjo artimus dinastinius ryšius su senąja dinastija. Valstybė pradėta vadinti Limu-Enarėja. Valdant jo sūnui, valstybėje pradėtos reformos, siekiant sostinę Saka (Saqqa) padaryti svarbiu prekybiniu centru, kuriame prekiautų pirkliai iš Etiopijos ir Kafos. Kadangi tuo metu gretimoje valstybėje Džimoje vyko karas, tai buvo sėkmingas projektas. Tuo metu valstybė priėmė islamą.
Tačiau vėliau, pasibaigus karui Džimoje, dauguma pirklių rinkosi jos sostinę, todėl Saka ėmė silpti. 1891 m. valstybė prarado nepriklausomybę ir inkorporuota į Etiopijos imperijos sudėtį. Paskutinis jos valdovas priėmė krikščionybę dėl politinių priežasčių.
Bečių akmuo
Akmuo su vaiko pėda|thumb Vaiko pėda iš arti|thumb Bečių akmuo vadinamas „Vaiko pėda“, apylinkėse žinomas „Pėdutės“ vardu, yra mitologinis dubenuotasis akmuo stūksantis numanomame alke, 250 m į pietus nuo Bečių senkapio (Ukmergės raj. Veprių sen.). Akmuo yra pamiškėje, 400 m atstumu muo Bečių kaimo link Veprių miestelio. Akmuo yra apie 2 metrų ilgio ir skersai perkirstas į dvi dalis. Šiauriniame jo šone aiškiai matyti gili kelių centimetrų ilgio juoda įduba, savo forma primenanti vaiko pėdą. Greta yra kiek mažesnis horizontalus riedulys. Objekto identifikatorius Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąraše - 3549. Buvęs kodas - AR1272.
Pragmatizmas
Čia „teisinga yra tai kas pateisinama praktinėmis išvadomis“, o tiesos kriterijus yra jos pateisinamumas praktikoje.
Pragmatistus (Čarlzą Pirsą (Charles Peirce), Viljamą Džeimsą (Wiliiam James), Džoną Diujį (John Dewey)), nors jie laikėsi skirtingų pozicijų, vienijo vienas tikslas: jungti teoriją ir praktiką.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Čiobiškio kaime, netoli Musės ir Neries santakos.
Paulius Marcinkus
Paulius Kazimieras Marcinkus (1922 m. sausio 15 d. Cicero, Ilinojus – 2006 m. vasario 21 d. San Sityje, Arizona) – katalikų arkivyskupas bei Vatikano banko direktorius 1971–1989 m.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Bažnyčios statinių kompleksas yra architektūros paminklas (unik. kodas ). Kompleksui priklauso dvi koplyčios, dvi varpinės, šventoriaus tvora su vartais.
Paulius Marcinkus
Karjeros pradžia
P. Marcinkus buvo lietuvių, Mykolo ir Elenos Marcinkų, emigravusių į JAV sūnus. 1947 m. gegužės 3 d. Čikagoje įšventintas į kunigus. Kardinolo Stričo dėka Marcinkus 1952 m. gavo postą Vatikane.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
Čiobiškio dvare buvo koplyčia. Dvarininkai Šveikauskiai pastatė bažnyčią kitoje vietoje. 1717 m. ji buvo Musninkų filija. 1782 m. įkurta parapija. XVIII a. buvo parapinė mokykla. XVIII a. pabaigoje bažnyčia sudegė.
Paulius Marcinkus
Karjeros pradžia
1968 m. gruodžio 24 d. popiežius Paulius VI paskyrė jį Hortos tituliniu vyskupu, o 1969 m. sausio 6 d. konsekravo. Prieš tai P. Marcinkus dirbo popiežiaus asmens sargybiniu. Dėl aukšto ūgio (190 cm) tuo metu jis buvo pravardžiuojamas „gorila“.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
Šveikauskiai, 1794 m. parduodami dvarą Pilsudskiams, įpareigojo juos pastatyti naują bažnyčią. Nauja mūrinė bažnyčia pastatyta 1810–1816 m. (manoma, kad ją projektavo Laurynas Gucevičius, tačiau jo autorystė dokumentiškai nepatvirtinta). Vilniaus vyskupas Eduardas Ropas 1907 m. bažnyčią konsekravo. Lietuviškas pamaldas pradėjo laikyti kunigas Stanislovas Šlamas. Jis per knygnešius tikinčiuosius aprūpino lietuviškomis maldaknygėmis.
Paulius Marcinkus
Vatikano banke
P. Marcinkus 1971–1989 m. dirbo Istituto per le Opere di Religione (IOR) (Religinių darbų institute), vadinamojo „Vatikano banko“ direktoriumi. Šiuo laikotarpiu 1982 m. žlugo Banco Ambrosiano bankas, palaikęs itin glaudžius ryšius su Vatikano banku.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebonas Liudvikas Puzonas (1911–1988) 1946 m. nuteistas 15 m. kalėti už tai, kad klausė partizanų išpažinčių.
Paulius Marcinkus
Vatikano banke
1982 m. birželio 18 d. Ambrosiano banko prezidentas Roberto Calvi buvo rastas nužudytas po vienu Londono tiltų Blackfriars Bridge rajone, o jo kišenėse rastos plytos. Tą pačią dieną Calvio sekretorė Graciela Korocher žuvo, iššokusi per langą banke Milane). Abiem atvejais buvo keliamos savižudybės bei nužudymo versijos. Michele Sindona, artimas Marcinkaus draugas dirbęs ir pas Ambrosiano, mirė kalėjime nuo apsinuodijimo cianidu. Banko iššvaistymai siekė apie 750 mln. JAV dolerių (dalijant paskolas ir fiktyvioms Lotynų Amerikos firmoms).
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
1984 m. bažnyčia apiplėšta.
Paulius Marcinkus
Vatikano banke
Banco Ambrosiano audito metu nustatyta, kad Calvi bei jo padėjėjai buvo įsteigę apie 200 fiktyvių bankų, kredito įstaigų, kurie egzistavo tik jo buhalterijoje. Tikrasis Cisalpina bankas, esantis Bahamų salose, valdomas Calvi bei Marcinkaus, tikėtina buvo įsipainiojęs į pinigų, gautų iš kokaino prekybos Lot. Amerikoje, kartu su World Finance Corporation Majamyje, plovimą.
Čiobiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų, skliautai buriniai, grindys iš mozaikos juostų. Bažnyčioje yra fundatoriaus Jono Krizostomo Pilsudskio portretas (1810 m.). Šventorių juosia akmenų mūro tvora su koplytėlėmis. Jame stovi dvi klasicistinės mūrinės koplyčios ir dvi varpinės.
Paulius Marcinkus
Asmenybės bruožai
P. Marcinkus buvo įtartas palaikąs ryšius su šešėliniu pasauliu savo gimtajame mieste, taip pat su italų mafija. Nors Marcinkus neturėjo jokio ekonominio ar finansinio išsilavinimo, tačiau jo organizaciniu talentu bei sugebėjimais įgyvendinti idėjas buvo neabejojama. Romos Kurijoje Marcinkus buvo laikomas kategorišku, griežtu, neperregimu ir netgi keliančiu pavojų. Jo darbo aplinkoje bei IOR banke tvyrojo baimės atmosfera.
IOR banko atgaivinimas
Banco Ambrosiano bankrotas, ikiteisminiai tyrimai, Roberto Calvis mirtis kėlė pavojų Jono Pauliaus I, IOR ir netgi Vatikano reputacijai. Popiežius Jonas Paulius II Marcinkui suteikė visus įgaliojimus dėl IOR atgaivinimo. Įtartinomis finansinėmis transakcijomis IOR pervedė Banco Ambrosiano kreditoriams šimtus mln. dol. Vatikanas sumokėjo 500 mln. JAV dol. nukentėjusiems, tačiau savo kaltės nepripažino.
Daugeliui skandalo tyrėjų nuostabą kėlė P. Marcinkaus išlikimas poste. Jis laikinai negalėjo išvykti iš Vatikano, dėl paskirtos kardomosios priemonės (arešto). Tik kai 1987 m. Italijos teisėsaugos institucijų tyrimai buvo paspartinti, sąlygoję arešto Marcinkui paskyrimą, jis buvo atleistas iš IOR prezidento pareigų. Tačiau dėl to jis nepateko į popiežiaus nemalonę. Marcinkus buvo paskirtas vad. Kardinolų komisijos, atsakingos už Vatikano miesto valstybės administraciją proprezidentu (ne Šventojo Sosto).
Jonas Paulius II 1989 m. kovą pertvarkė IOR banką. Šį kartą buvo sudaryta Stebėtojų taryba. 1990 m. kovo 1 d. paskyrus Giovanni Bodio, buvusį generalinį direktorių „Mediocredito Lombardo“ banke, baigėsi vadinamoji „Marcinkaus era“ IOR banke.
Gyvenimo pabaiga
Paul Marcinkus į salyginę pensiją išėjo tik 1990 m. spalio 30 d. Jis grįžo į Čikagą. Siekdamas apsisaugoti nuo Italijos teisėsaugos institucijų, jis toliau naudojosi diplomatiniu imunitetu, kurį jam garantavo Vatikano miesto piliečio statusas iki pat mirties 2006 m.
Gyvenimo dokumentika
Skandalas 2001 m. buvo ekranizuotas filme I Banchieri Di Dio. Rutgeris Haueris atliko Marcinkaus vaidmenį.