cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georgijus Žukovas
Georgijus Konstantinovičius Žukovas (, 1896 m. lapkričio 19 d. arba gruodžio 1 d. – 1974 m. birželio 18 d.) – Tarybų Sąjungos maršalas, kuris buvo tapęs Generalinio štabo viršininku, Vyriausiojo kariuomenės vado pavaduotoju, gynybos ministru, politbiuro nariu. Per Antrąjį pasaulinį karą jis dalyvavo daugelyje mūšių, o karo pabaigoje vadovavo 1-ajam Baltarusijos frontui mūšyje dėl Berlyno.
Biografija
Gimė Strelkovos kaime Kalugos gubernijoje rusų valstiečių šeimoje. 1915 m. buvo pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, apdovanotas Georgijaus kryžiumi. Buvo sužeistas. Raudonosios armijos gretose dalyvavo Rusijos pilietiniame kare. Tarnavo kavalerijoje. Po Antrojo Pasaulinio karo Žukovas, kaip labai populiarus lyderis, buvo laikomas grėsme Stalino kultui ir apkaltintas nelojalumu nusiųstas vadovauti Odesos daliniams, toliau nuo Maskvos. Tačiau po Stalino mirties maršalas grįžo ir tapo gynybos ministru.
1994 m. Rusijos Federacijos Prezidento įsakymu įsteigtas ordinas, pavadintas Georgijaus Žukovo garbei.
Tautginiai
Tautginiai – kaimas šiaurinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Daunoriškės. Seniūnaitijos centras.
Kaktikaulis
thumb|right|200px|Kaktikaulis (os frontale)
Šniurkiškiai
Šniurkiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Papilio, Biržų girios pietvakarinėje dalyje. Prie kaimo prasideda Aukštoji Gervė.
Kaktikaulis
Kaktikaulis  – neporinis galvos griaučių smegeninės dalies kaulas. Tai netaisyklingos formos kaulas, kuris priekinėje dalyje yra lygus, o užpakalinėje dalyje – reljefinis. Kaktikaulyje skiriamas žvynas (squama frontalis), dvi akiduobinės ir nosinė dalys. thumb|left|200px|Vidinė kaktikaulio pusė, aiškiai matomos akiduobės
Šniurkiškiai
Istorija
1863 m. gegužės 7 d. prie kaimo įvyko vienas iš Biržų kautynių mūšių, baigęsis sukilėlių pralaimėjimu. 1923 m. kaime buvo 4 ūkiai.
Kaktikaulis
Kaktikaulio žvynas
Žvynas – kaktikaulio viršutinė dalis. Žvynas turi tris paviršius: išorinį (facies externa), vidinį (facies interna) ir smilkininį (facies temporalis). Išorinį nuo vidinio paviršiaus skiria momeninis kraštas, juo kaktikaulis susijungia su momenkauliu. Išorinį paviršių nuo akiduobinės srities skiria viršakiduobinis kraštas, jo medialinėje pusėje yra dvi įlankos: kaktinė, incisura frontalis, ir viršakiduobinė, incisura supraorbitalis. Jei įlankų kraštai suaugę, tuomet įlankas vadiname angomis, atitinkamai, foramen frontale et foramen supraorbitale. Priekinį ir smilkininį paviršius skiria smilkinio linija, linea temporalis. Ši linija kartu su viršakiduobiniu kraštu pereina į skuostinę ataugą, processus zygomaticus, kuri jungiasi su skruostakauliu.
Šniurkiškiai
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Kaktikaulis
Kaktikaulio žvynas
Labiausiai išlinkusi žvyno išorinio paviršiaus vieta vadinama kaktos gumburu arba pakyla, tuber frontale, s. eminentia frontalis. Žemiau gumburų iškyla du pailgi dariniai – antakių lankai, arcus superciliaris, tarp kurių yra tarpantakis, glabella. Per vidinio paviršiaus vidurį driekiasi viršutinio strėlinio ančio vaga, sulcus sinus sagittalis superioris, kuri priekyje pereina į kaktinę skiauterę, crista frontalis, o ši baigiasi akląja anga, foramen caecum. Žvyno apačioje, jo viduryje, yra tuštuma – kaktinis antis, sinus frontalis, perpus perskirtas kaktinių ančių pertvaros, septum sinuum frontalium.
Akiduobinė dalis
thumb|301x301px|Kaktikaulis, os frontale. Vaizdas iš išorės Akiduobinės dalies, pars orbitalis, dvi plokšteles skiria akytkaulinė įlanka, incisura ethmiodalis, į kurią įsistato akytkaulio plokštelė. Akiduobinės dalies užpakalinis kraštas jungiasi su pleištakaulio mažuoju sparnu, todėl vadinamas pleištakauliniu kraštu, margo sphenoidalis. Į akiduobę atsigręžusio akiduobinio paviršiaus, facies orbitalis, vidinėje pusėje gali būti skridininis dyglys, spina trochlearis, ir skridininė duobė, fovea trochlearis. Šio paviršiaus šoninėje pusėje, tuoj po skruostine atauga, galima apčiuopti ašarų liaukos duobę, fossa gladulae lacrimalis.
Nosinė dalis
Nosinės kaktikaulio dalies karpytas apatinis kraštas, margo nasalis, jungiasi su nosikauliais ir viršutinių žandikaulių kaktinėmis ataugomis, jame kyšo nosinis dyglys, spina nasalis, ir kaktikaulio ančio atvara, apertura sinus frontalis. left|thumb|299x299px|Kaktikaulis, os frontale. Vaizdas iš vidinės pusės
Kaulo kaulėjimas
Kaktikaulis plėtojasi iš dviejų kaulėjimo taškų, kurie septintą gemalo raidos savaitę užsimezga jungiamojo audinio plėvėje abiejuose antakių lankuose. Kaulėjimas plinta į viršų ir taip formuojasi kaktikaulio žvynas. Kaulėja ir į apačią, taip susidaro akiduobinė ir nosinė kaulo dalis. Kartais dar pasitaiko papildomas nosinio dyglio kaulėjimo židinys. Naujagimio kaktikaulis dar esti sudėtas iš dviejų pusių, kurias jungia siūlė, vėliau abi pusės susilieja: procesas prasideda antrą gyvenimo mėnesį ir baigiasi septintais metais. Kartais kaktinė siūlė (lot. Sutura frontalis persistens), išlieka ir suaugusio žmogaus kaukolėje. Šis reiškinys vadinamas metopizmu. Įvairių populiacijų jo dažnumas svyruoja, kartais pasiekia net 14 proc. , tarp lietuvių – 8,3 proc.
Geležiai
Geležiai – miestelis Panevėžio rajono savivaldybėje, 17 km į vakarus nuo Kupiškio. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Geležių Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1936 m., joje yra kilnojamas altorėlis su Rafaelio paveikslo „Siksto Madona“ kopija – dailės paminklas), veikia Geležių pagrindinė mokykla, biblioteka (įkurta 1946 m.), paštas (LT-38073, įsteigtas 1924 m.), bendruomenės namai (įkurti 1948 m. kaip kultūros namai), medicinos punktas (įkurtas 1957 m. kaip ambulatorija).
Kaktikaulis
Kaulo orientavimas
Išgaubtą paviršių nukreipkite nuo savęs ir viršakiduobinius kraštus nukreipkite į apačią.
Geležiai
miniatiūra|250px|left|Geležių ženkle – pasaga
Kaktikaulis
Naudota literatūra
„Žmogaus anatomija 1“ G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė, Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 2008
Vyžūniškės
Vyžūniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Visalaukės IV.
Geležiai
Geografija
Piečiau Geležių teka dešinysis Pyvesos intakas Muselė. Dar labiau į pietus teka kairysis Lėvens intakas Žambas. Į vakarus nuo Geležių yra Žaliosios girios botaninis zoologinis draustinis. Šiauriau auga Prūselių šilelis.
800px|center|Geležių panorama nuo mokyklos stogo
Istorija
miniatiūra|250px|left|Viena iš gatvių
XVIII a. minimas Naujadvario dvaras. 1779 m. bajorai Puzinai Geležiuose pastatydino medinę kapų koplyčią. 1874 m. pristatyta varpinė. XIX a. pabaigoje Geležiai – miestelis Panevėžio apskrities Stumbriškio valsčiuje.
1909 m. įsteigta pradžios mokykla. Iki II pasaulinio karo Geležiuose buvo žydų bendruomenė, kuri turėjo kelias parduotuves.
Geležių šauliai po 1941 m. birželio 14 d. trėmimų Žaliojoje girioje įkūrė partizanų būrį (34 vyrai ir 1 moteris). Po Antrojo pasaulinio karo Geležių apylinkėse veikė Žaliosios rinktinės Juodojo Pono Lietuvos partizanų būrys.
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Geležiuose gimė:
Klaipėdos pilies džiazo festivalis
Klaipėdos pilis, kaip festivalio simbolika buvo pasirinkta siekiant kuo plačiau garsinti tuomet labai aktyviai pradėtus pilies atstatymo darbus, padaryti ją vienu ryškiausių miesto kultūrinio paveldo akcentu, su viltimi, jog ateis laikas, kuomet tada dar restauruojama pilis taps ir vienu pagrindinių festivalio renginių vyksmo vieta.
Tėve mūsų
thumb|250px|1741 m. Europos kalbų žemėlapis su lietuviška „Tėve mūsų“ ištrauka
Tėve mūsų (, ; arba Viešpaties malda, ) – labiausiai žinoma ir paplitusi krikščionių malda. Ji užrašyta Biblijos Naujajame Testamente, Evangelijoje pagal Matą, 6 skyriuje, nuo 9 iki 13 eilutės bei Evangelijos pagal Luką 11 skyriuje, nuo 2 iki 4 eilutės.
Pagal Mato evangeliją, Jėzus Kristus šią maldą pateikė kaip pavyzdį, kuriuo turime sekti („Melskitės taip…“), pagal Luko – kaip pačią maldą („Kai meldžiatės, sakykite…“). Šią maldą yra kalbėjęs ir Kristus, kurios jis išmokė savo mokinius būtent taip kreiptis į Dievą Tėvą.
Originalus tekstas
Originalus maldos tekstas yra graikų kalba (Mt 6,9-13).
Lotyniškas vertimas
thumb|Grigališkoji giesmė – Pater noster.
Aprobuota „Tėve mūsų“ malda lotynų kalba skamba taip:
Lietuviški vertimai
thumb|250px|Tėve mūsų lenkų, heruliečių, latvių, prūsų, žemaičių, lietuvių ir lužiečių kalbomis. Palyginimas [[Joachimas Lelevelis|Joachimo Lelevelio 1853 m. išleistoje knygoje Slavų kraštų tautos]] Katalikiškas maldos teksto vertimas:
Ortodoksų maldos teksto vertimas:
Šios maldos teksto vertimo sprendimai priklausė ir nuo konkrečiu laikmečiu vartotos kalbos, ir nuo vertimo tikslo.
Ortodoksiška maldos interpretacija
Pasak Ortodoksų Bažnyčios aiškinimo, maldą sudaro kreipinys, 7 prašymai ir pagerbiamasis žodis.
Cherubinas
thumbnail|right|150px|Cherubinas (paveikslas, 1156 m.)
Cherubinas (hebr. כרוב cherub, daugiskaita כרובים cherubim) – auksinės antgamtinės būtybės, turinčios keturis sparnus ir stovėjusios virš žydų šventyklos skrynios.
Manoma, kad cherubinai atrodė kaip sparnuoti liūtai su žmogiškomis galvomis. Cherubinai išskleistais sparnais virš šventyklos skrynios buvo nematomo Viešpaties sostas.
Cherubinai paminėti Tanacho Išėjimo knygoje 25:19.
Judaizmas
Judaizme tikima angelų egzistavimu, cherubinai priklauso žydų angeliškajai hierarchijai. Tačiau kai kurios konservatyviojo judaizmo frakcijos skirtingai interpretuoja liturgines rekomendacijas, susijusias su cherubinais.
Krikščionybė
Katalikiškoje teologijoje, pagal filosofo Pseudo-Dionisijaus Areopagito raštus, cherubinai užima antrą aukščiausią rangą angeliškoje hierarchijoje po serafimų. Pradžios knygoje cherubinas minimas kaip angelas, saugantis su liepsnojančiu kalaviju rytinę rojaus sodo pusę.
Islamas
Angelai islame yra apibūdinami kaip įgaunantys įvairias formas – dauguma panašūs į žmones ar turi daugumą žmogaus savybių.
Track Top-40
Track Top-40 – oficialus Danijos top 40 muzikos įrašų topas, skelbiamas kiekvieną ketvirtadienį svetainėje hitlisten.nu.
Topas susideda iš 40 geriausiai parduodamų legalių muzikinių atsisiuntimų bei singlų pardavimų. Visą informaciją renka Nielsen Music Control, kuri priklauso IFPI (International Federation Of The Phonographic Industry).
Tracklisten buvo įkurtas 2007 m. lapkričio 1 d.; pakeitė Single Top-20 ir Download Top 20 topus.
Brazo markata
Brazo markata (Cercopithecus neglectus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui.
Sietuva
Sietuva (arba atavaras) – gilus lygumų upės ruožas tarp dviejų rėvų arba tarp staigių upės vingių. Sietuvos dažnai susidaro upės vingio išorinėje pusėje, kur upė aktyviausiai ardo dugną.
Sietuvos yra žuvų žiemojimo vieta.
Gvaranių kosmologija
Gvaranių kosmologija – gvaranių tautų kosmoso, pasaulio suvokimo visuma. Gvaraniai, kaip ir daugelis indėnų tautų Žemę įsivaizdavo kaip salą, plūduriuojančią bekraščiame, plokščiame vandenyne. Žvaigždėms, astronominiams fenomenams buvo suteikiamos mitinės savybės, į juos projektuotas žmonių gyvenimas.
Išskiriami šie gvaranių personifikuoti, įdvasinti kosmoso objektai:
Gvaraniai neturėjo metų sampratos, bet žinojo, kad po 12 pilnačių grįžta tas pats klimatas. Taip pat žinojo, kad Sietynui (Eichu) horizonte pasirodant prieš Saulės patekėjimą prasideda naujas žemdirbystės sezonas. Jį pažymėdavo švente Arete Guasu. Metų ciklą skirstė į tris laikotarpius: Kuarajhy Ara (Saulės laikas), Roy Ara (šalčio laikas), Ama Ara (lietaus laikas).
Užtemimus gvaraniai aiškino taip: danguje gyvenąs mitinis mėlynas jaguaras (Jagua jhovy); kartais jis praryja Saulę arba Mėnulį. Tada žmonės šaukia „jaguaras prarijo Saulę/Mėnulį!“ ir laido strėles į dangų, kol žvėris atsitraukia, ir grįžta šviesa.
Gvaraniai rytinę dangaus pusę, kur šviečia Sietynas, vadina Eichu. Įsivaizdavo jį kaip bičių avilį. Šios žvaigždės birželio pirmosiomis dienomis pasirodo auštančiame danguje ir žymi žemės darbų pradžią. Oriono diržą sudarančias žvaigždes įsivaizdavo kaip našlę su dviem dukromis-našlaitėmis. Jų tėvas žuvęs kare, o jos liūdi vienatvėje. Tauro žvaigždyne apkrikštyti gvaraniai įžvelgia Mergelę Mariją. Viena greta kitos švytinčios Kentauro Alfa ir Kentauro Beta vadinamos įsimylėjėlių pora Mendare Joacjhu. Pietų Kryžius yra vadinamas Ñandú Pysa – voro Ñandú paliktu ženklu. Šaulio žvaigždynas vadinamas Mborevi tupa rokai – tapyrų dievo daržu, mat įsivaizduojama, kad žvaigždės sudaro aptvarą. Skorpiono žvaigždynas tai Aguara tupa rokai – lapės dievo daržas.
Meteorų lietus buvo laikomas blogu ženklu, žyminčiu karo vado žūtį, atnešančiu ligas. Vadinamas Yasi tata repoti – žvaigždžių išmatomis.
Sankti Spirituso provincija
Sankti Spirituso provincija  – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinio ir pietinio salos krantų. Ribojasi su Sjego de Avilos provincija rytuose bei Vilja Klaros provincija ir Sjenfuegoso provincija vakaruose. Administracinis centras – Sankti Spiritusas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
1995 m. Karaliaus Fahdo taurė
'''1995 m. Karaliaus Fahdo taurė''' – antrasis Karaliaus Fahdo taurės (Konfederacijų taurės pirmtako) turnyras, 1995 m. sausio 6-13 d. vykęs Saudo Arabijoje. Šiame turnyre dalyvavo 6 komandos, čempionais tapo Europos čempionai Danijos futbolininkai.
Napoleonas Orda
Napoleonas Orda (1807 m. vasario 19 d. Varacevičai – 1883 m. balandžio 26 d. Varšuva) – XIX a. baltarusių, lietuvių ir lenkų dailininkas, literatas, muzikantas, kompozitorius, skulptorius.
Biografija
Napoleonas Orda gimė Varacevičuose netoli Pinsko (Baltarusija) bajorų, kilusių iš totorių, šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo mokydamasis namuose. Vėliau mokėsi Svisločiaus gimnazijoje. Baigęs gimnaziją Orda įstojo studijuoti į Vilniaus universiteto Matematikos ir fizikos fakultetą.
Studijų Vilniaus universitete Napoleonas Orda nebaigė, kadangi carinės imperijos tyrimo komisija išaiškino, kad Orda priklausė slaptai universiteto studentų draugijai „Aušriečiai“. Orda buvo suimtas, kalintas ilgiau kaip metus ir pašalintas iš Vilniaus universiteto. Ilgiems metams jam buvo nustatytas žandarmerijos sekimas.
Napoleonas Orda aktyviai įsitraukė į 1831 m. sukilimą. Už narsą mūšiuose pelnė aukso kryžių „Virtuti Militari” (1831). Sukilimo metu N.Orda sukūrė eilėraštį „Lietuvis – lenkams”.
Po 1831 m. sukilimo Orda pasitraukė į Paryžių. Gyvendamas Paryžiuje mokėsi tapybos pas tuo metu garsų dailininką Pjerą Žerarą (Gerard), susipažino ir bendravo su kompozitoriais Frederiku Šopenu, Ferencu Listu. Kompozitorius Frederikas Šopenas 1849 m. laiške Ordai yra palinkėjęs, kad Dievas duotų jam šaunų vaikelį – lietuvį. Napoleonas Orda domėjosi lietuviškais vietovardžiais, senąja pagoniškąja istorija. Iš Šopeno mokėsi muzikos. Paryžiuje Napoleonas Orda susitikdavo ir su Adomu Mickevičium, padėjo leisti jo knygas. Adomui Mickevičiui mirus, parašė jam odę („Na zgon Adama”).
1843 m. Paryžiuje Orda vedė prancūzę Ireną Bouglé. Netrukus Orda su bičiuliu Aleksandru Makovskiu įkūrė komiso namus.
Napoleonas Orda susirašinėjo su kitų buvusių slaptų Vilniaus universiteto draugijų nariais, kaip Ignu Domeika, Juozapu Ignotu Kraševskiu.
Gyvendamas užsienyje, tiek ir vėliau grįžęs į Tėvynę, Orda mėgo keliauti. Užfiksavo vaizdus iš kelionių po Prancūziją, Portugaliją, Ispaniją, Alžyrą ir kitas šalis.
1856 m. po amnestijos grįžo į tėvynę.
Kūryba
Grįžęs į Tėvynę, Orda keliavo, daug vaikščiojo po vietoves pėsčiomis, piešė senąsias Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, taip pat jos sudėtyje buvusios Gudijos, dabartinės Ukrainos teritorijos bei Lenkijos Karalystės pilis, rūmus, dvarus, bažnyčias, miestų architektūrą, gatves.
1875–1883 m. Maksimiljano Fajanso spaustuvėje buvo išleistos litografijos pagal Napoleono Ordos piešinius. Išleistos 8 vaizdų serijos, talpinančios 260 lakštų, apjungtos bendru pavadinimu „Istorinių vaizdų albumas“.
Napoleonas Orda sukūrė apie tūkstantį architektūrinių peizažų.
N. Orda mirė Varšuvoje 1883 m. balandžio 26 d., sulaukęs 76-erių. Vykdant jo valią, palaikai buvo palaidoti šeimos kape Janove.
Atminimo išsaugojimas
Janove pastatytas paminklas Napoleonui Ordai. Minint kūrėjo gimimo 200 metų sukaktį, Baltarusijoje buvo išleistos dviejų nominalų proginės monetos, pašto ženklas.
Niutonardsas
Niutonardsas – miestas rytinėje Šiaurės Airijoje, 16 km į rytus nuo Belfasto, Ardso pusiasalyje. Oro uostas. Stovi Scrabo bokštas (41 m, nuo 1857 m.), Somo karo paveldo centras.
Bulgarijos futbolo varžybos 1942 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1942 m.
Kadmis (pigmentas)
Kadmis – kadmio pigmentai, būna skaisčiai raudoni ir oranžiniai (kadmio sulfoselenidas), taip pat – geltoni, nuo citrininės iki pienių geltonumo (kadmio sulfidas). Dėl sodrių spalvų tinkami kitiems atspalviams išgauti, pasižymi didele dengiamąja geba. Naudojami dailėje, kur nuo XIX a. dalinai pakeitė kai kuriuos iš švino ir gyvsidabrio pigmentų. Pramonėje vietoje kadmio pigmentų dažniausiai naudojami Azo dažai.
Tibestis
300px|right|thumb|Emi Kusio vulkanas iš kosmoso Tibestis – kalnynas Sacharos centre, Čado šiaurėje ir Libijos pietuose. Aukščiausias taškas – Emi Kusio (Emi Koussi) vulkanas (3415 m).
Tibesčio kilmė – vulkaninė. Manoma, kad kalnynas atsirado dėl Žemės gelmėse esančio „karštojo taško“. Kalnynas sudarytas iš paleogeno amžiaus bazaltinės lavos ir smiltainio. Kalnynas išraižytas sausų slėnių, nes kritulių iškrenta tik apie 100 mm per metus. Iki 1200 m oazėse auga palmės, akacijos; virš 1600 m – pusdykumės ir dykumos.
Foa
Koordinatės:
Alfredas Kligys
Alfredas Kligys (g. 1926 m. kovo 15 d. Bagdoniškio kaime, Rokiškio rajone – m. 2014 m.) – pedagogas.
Biografija
1934–1938 m. mokėsi Bagdoniškio, 1938–1940 m. Kriaunų mokyklose, 1940–1944 m. Rokiškio valstybinėje Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje, 1952–1957 m. studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, vokiečių kalbos mokytojas.
1947–1949 m. Rokiškio apskrities Ragelių progimnazijos mokytojas, Ragelių valsčiaus švietimo skyriaus vedėjas, 1949–1951 m. Trakų apskrities (nuo 1950 m. – Vievio rajono) Vilūniškių mokyklos mokytojas, Vievio rajono Bagdanonių, Gedanonių (nuo 1950 m. pavadinta Mergiškių), Auseniškių mokyklų vedėjas.
1952–1957 m. Malavolės septynmetės mokyklos direktorius, 1957–1960 m. Kazlų Rūdos vidurinės mokyklos (dabar – Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazija) direktorius, 1961 m. Šiaulių 2-osios mokyklos-internato auklėtojas, 1961–1987 m. Šiaulių 8–osios vidurinės, nuo 1967 m. Šiaulių rajono Bazilionų vidurinės mokyklos-darželio mokytojas, nuo 1966 m. Šiaulių Karolio Didžiulio politechnikumo, Šiaulių medicinos mokyklos, Šiaulių muzikos technikumo, Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas.
1972, 1977, 1985 m. tobulinosi vokiečių kalbos mokytojų kursuose Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje.
1962–1968 dirbo vaikų vasaros stovyklose Giruliuose, 1975 m. – Kurtuvėnuose.
1961–1971 m. Šiaulių mokytojų mišraus choro „Varsa”, respublikinių dainų švenčių dalyvis. Už pedagoginę veiklą apdovanotas garbės, pagyrimo raštais.
Vaikai – Virginija, Aurelija, Raimundas; anūkai – Laurynas, Romualdas, Rokas, Virginija, Augustas, Kristina, Domas, Izabelė, Liucija; proanūkai – Laura, Vakaris Vėjas, Titas, Liepa, Tijus Ūkas.
Good Charlotte
Good Charlotte – JAV muzikos grupė, grojanti „pop punk“ stiliaus muziką.
Ją sudaro penki nariai: identiški dvyniai, kurie ir sukūrė grupę Joel Rueben Madden(vokalas ir gitara) ir Benji Levi Madden (gitara ir pritariamasis vokalas), Billy Dean Martin (gitara, klavišiniai), Paul Anthony Thomas (bosinė gitara) ir Dean "Deano" Butterworth (būgnai). Grupė susikūrė Valdorfo mieste, Merilendo valstijoje 1996-aisiais metais. Grupė pasivadino vaikiškos knygos "Good Charlotte: The Girls of Good Day Orphanage" (autorė - Carol Beach York) vardu.
Vyžuonėlės (Rokiškis)
Vyžuonėlės – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Juodupės.
Lansingas
Lansingas  – miestas JAV, Mičigano valstijos sostinė ir penktas pagal dydį valstijos miestas.
2010 metais Lansinge gyveno 114 297 žmonės.
Istorija
1835 m. žiemą du broliai iš Lansingo, Niujorko sudarė žemės planus salpoje, ir pavadino ją Biddle Town. Nepaisant to, jie pardavė šiuos planus nieko neįtariantiems klientams. Tik atvykę į vietą Mičigane jie suprato buvę apgauti. Tačiau neišvyko iš jos ir pavadino Lansingo miestuku.
1847 m. Mičigano valdžia nusprendė perkelti sostinę iš Detroito į kitą vietą, kuri būtų centralizuotesnė ir saugesnė nuo britų pajėgų, jeigu jie veržtųsi į Kanadą. Jie pasirinko Lansingą, ir davė Džono Lansingo, patrioto iš Niujorko, vardą. Miestas per keletą metų iš mažos gyvenvietės pavirto dideliu miestu.
Sidabro pieštukas
Sidabro pieštukas – pieštukas su šerdimi iš minkšto sidabro lydinio. Duoda pilką spalvą, kuri su laiku tamsėja, įgaudama gražų bronzinį atspalvį. Plačiausiai naudotas Renesanso laikotarpiu. Skirtingai, nei švino ar grafito pieštukas, yra nenutrinamas, todėl laikoma, kad sidabro pieštuku piešia tik meistrai, dėl pastarosios priežasties kai kada profesionalūs dailininkai irgi vadinami sidabro pieštukais.
Takna
Mieste yra Alto de la Alianza paminklas Ramiojo vandenyno karui, nacionalinis geležinkelių muziejus, neorenesansinė katedra, pirmoji šalyje mečetė.
Istorija
XIX a. Takna suvaidino svarbią rolę Peru istorijoje. 1836–1839 m. miestas buvo Peru-Bolivijos konfederacijos ir Pietų Peru Respublikos sostine. Ramiojo vandenyno karo metu miestą okupavo Čilė. 1929 m. Takna buvo grąžinta Peru.
Toleikiai (Kelmė)
Toleikiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Šaukėnų, prie kelio ir Ventos aukštupio. Yra smėlio telkinys.
Kurganas
thumb|250px|[[IV a. pr. m. e. skitų kurganas Filipovkoje, Rusija]]
Kurganas  – Rusijoje, Rytų Europoje papilitusi pilkapių forma, siejama su hipotetine kurganų kultūra. Kurganai statyti vario, bronzos, geležies amžiaus laikotarpiu, antikoje, ankstyvaisiais viduramžiais. Kurganus statė Jamo, Srubnos kultūros, skitai, hunai, sarmatai, kumai-kipčiakai. Vietovardžiai su šaknimi kurgan išplitę nuo Baikalo iki Juodosios jūros.
Kurganuose buvo laidojami didikų kūnai, drauge su brangenybėmis, ginklais, arkliais.
Pasak Marijos Gimbutienės 1956 m. iškeltos kurganų hipotezės, kurganų statymo kultūra sietina su indoeuropiečių prokalbės susiformavimu.
Osmusaro koplyčia
Osmusaro Jėzaus koplyčia (, SV Jesu Kapell) – koplyčia, stovinti Estijos Osmusaro saloje, Baltijos jūroje.
2014 m. kartu su kapinėmis paskelbta nacionaliniu kultūros paminklu. Koplyčia pastatyta iš vietinio klinties akmens, 12x7 m dydžio, su 10 m aukščio bokštu. Išlikę užkonservuoti statinio fragmentai.
Istorija
Pirmoji medinė koplyčia pastatyta Osmusaro uoste XVI a. Dėl Osmusaro salos kasmetinio kilimo po 3 mm koplyčia šiuo metu stovi už 1,5 km į šiaurę nuo uosto.
1766 m. užbaigta mūrinė koplyčia.
1852 m. ant šventoriaus vartų stogelio buvo įtaisyta Martyno Liuterio, skaitančio Bibliją, skulptūra. Čia ji pateko iš britų sudužusio laivo.
1940 m. raudonarmiečiai išvarė iš salos septynias vietos šeimas. Ant koplyčios sienos įrengta atminimo lenta su šių šeimų narių vardais. Iki Antrojo pasaulinio karo saloje daugiausiai gyveno švedų.
Per karą koplyčia buvo smarkiai apgriauta, iki šių dienų išliko tik priekinis fasadas su bokštu. 1994 m. pašventinta buvusių gyventojų pastatyta nauja varpinė. 2011 m. koplyčios liekanos buvo užkonservuotos.
Mea Culpa
Mea Culpa (iš lot. k. „mano kaltė“, maldoje lietuviškai verčiama kaip „esu kalta(s)“) – populiari lotyniška frazė, kilusi iš katalikiškos mišių maldos Confiteor:
Tikintieji, tardami šią frazę triskart mušasi į krūtinę.
Kazokų piliakalnis
Kazokų piliakalnis arba Užpilis – piliakalnis Šilalės rajone, Akmenos kairiajame krante, 3,5 km į šiaurę nuo Naujojo Obelyno, prie Kazokų kaimo. Aikštelė trapecinė, išsipriekusi šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, 32 m ilgio, iki 22 km pločio. Šlaitai statūs, 12-15 m aukščio.
Piliakalnis apardytas, yra duobių, urvų, apaugęs medžiais. Į pietvakarius nuo piliakalnio būta gyvenvietės.
Marijona Rakauskaitė
thumb|150px|[[Giacomo Puccini|Dž. Pučinio operoje „Toska“]]
Marijona Rakauskaitė (1892 m. gegužės 30 d. Čikaga – 1975 m. liepos 17 d. Kaunas) – lietuvių dainininkė (dramatinis sopranas).
Gimė Čikagoje (JAV). Mokėsi San Fransio (Viskonsino valstija) akademijoje bei Čikagos muzikos mokykloje. 1918 m. baigė Viljamo Šekspyro dramos studiją (Čikaga). 1923 m. persikelė į Kauną, kur buvo Valstybės teatro solistė. 1944–1948 m. dirbo Lietuvos Operos ir baleto teatre. 1945 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios artistės vardas.
Stendė
Stendė – miestelis vakarų Latvijoje, Talsų savivaldybėje, į pietus nuo Talsų, šalia Ventspilio-Rygos geležinkelio.
Jaugiliai (ežeras)
Vandenvardžio pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio Jaugilas ar Jaugilis. XVI a. ežeras minimas kaip Dainys.
Stendė
Miesto teisės nuo 1991 m.
Durpynė
Durpynė – ežeras Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 5 km į pietryčius nuo Kudirkos Naumiesčio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,26 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 41 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Vakaruose išteka Melbedžio upelis link Juodupės (Šešupės intakas). Kiek atokiau į šiaurę įsikūręs Daržininkų kaimas.
Tomás de Torquemada
thumb|180px|Tomas de Torkemada
Tomas de Torkemada (Tomás de Torquemada, g. 1420 m. Valjadolide – m. 1498 m. rugsėjo 16 d. Aviloje) – Ispanijos dominikonų ordino vienuolis, karalienės Izabelės nuodėmklausys, pirmasis ir žymiausias Ispanijos generalinis inkvizitorius.
Milfordas (Šiaurės Airija)
Milfordas – kaimas Šiaurės Airijoje, 1 km į pietvakarius nuo Armos.
NUTS:CZ
NUTS:CZ – Čekijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
Tomás de Torquemada
Biografija
Tiksli gimimo vieta nėra žinoma. Laikoma, kad gimė Valjadolide ar šalia šio miesto esančiame Torkemados kaimelyje dominikonų ordino tarnautojo šeimoje. Labai jauname amžiuje tapo dominikonų vienuoliu, įgijo bažnytinį išsilavinimą. Nuo 1459 m. tapo dominikonų vienuolyno Santa Cruz la Real prioru. Maždaug šiuo metu susipažino su būsimąja Ispanijos karaliene Izabele, padėjo sudaryti jos ir Aragono karaliaus Ferdinando II santuokos. Tapo karalienės nuodėmklausiu, taip pat artimiausiu jos sąjungininku ir patarėju. 1483 m. popiežius Sikstas IV T. de Torkemadą paskyrė Kastilijos ir Aragono, o nuo 1486 m. Valensijos ir Katalonijos generaliniu inkvizitoriumi. Siekdamas Ispanijos politinės ir religinės vienybės plėtė inkvizicijos veiklą. Suformavo inkvizicijos kodeksą, organizacinę struktūrą, inkvizicijos teismo eigą. Kiekvienas krikščionis nuo 12 (mergaitės) ir 14 (berniukai) metų buvo tinkamas patraukti inkvizicijos teisman. Persekiojo musulmonus, 1492 m. iš Ispanijos išvarė žydus. Torkemada pasižymėjo fanatizmu ir neperkalbamumu, buvo itin asketiškas, nepaperkamas, nekreipė dėmesio į autoritetus. Per savo valdymo laikotarpį Torkemada ~2200 žmonių autodafė būdu atvedė į tikėjimą.
NUTS:CZ
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Tomás de Torquemada
Biografija
Po mirties Tomas de Torkemada tapo inkvizicijos ir krikščioniškojo fanatizmo simboliu. Sebastiano de Olmedo kronikoje aprašomas kaip „eretikų kūjis, Ispanijos šviesa, savo šalies išganytojas ir ordino garbė“.
Milfordas (Šiaurės Airija)
Sportas
Kaime 1964–1988 m. žaidė Milford Everton futbolo klubas.
Didieji Ginynai
Didieji Ginynai arba Gusevas (, nuo 1929 m. Groß Gnie, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Гусево) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie Ašvinės upės, 30 km į rytus nuo Pravdinsko.
NUTS:CZ
NUTS 1 lygmenyje Čekija į stambius teritorinius vienetus neskirstoma. NUTS 2 lygmenyje šalis skirstoma į sąlyginius ne administracinius regionus. NUTS 3 į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojama pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU.
BMW i8
BMW i8 – 2-jų durų kupė, elektra varomas sportinis Gran Turismo automobilis. Jį nuo 2014 iki 2020 m. gamino vokiečių BMW kompanija. i8 modelis turi 7,1 kWh ličio jonų bateriją, leidžiančią vien elektra nuvažiuoti 37 km.
Automobilis iki 100 km/val. įsibėgėja per 4,4 sek. ir gali pasiekti maksimalų 250 km/val. greitį. Vidutinės degalų sąnaudos yra 2,1 l/100 km.
Šio modelio prototipas pirmą kartą buvo pademonstruotas 2009 m. Frankfurto automobilių parodoje, o 2013 m. ten pat parodyta ir galutinė modelio versija. Vokietijoje šis modelis pasirodė 2014 m. birželį, o JAV – tų pačių metų rugpjūtį.
Šis modelis kartu su mažesniu BMW i3 2014 m. tapo Formulės E čempionato saugos automobiliu.
2020 m. kovą šio modelio pardavimai visame pasaulyje viršijo 20 000 vienetų ir pagal tai jis tapo populiariausiu sportiniu elektromobiliu pasaulyje.
2020 m. birželį šio modelio gamyba buvo sustabdyta.
Didieji Ginynai
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos-lietuviškos kilmės. 1433 m. Ginynų miške minima gyvenvietė Gnee. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities dvaras, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Mažųjų Ginynų valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio apylinkės kaimas.
Pavojai gelmėse (filmas)
Pavojai gelmėse – 2005 m. JAV nuotykių drama su Džesika Alba ir Polu Vokeriu.
Filmo premjera įvyko 2005 m. rugsėjo 30 d. tarptautiniame Rio de Žaneiro filmų festivalyje (Rio de Janeiro International Film Festival) ir JAV.
Siužetas
Bahamų pakrantės vandenyse, keturi jauni nardytojai trokšta įgyvendinti savo svajonę - surasti tamsiose gelmėse nuskendusį senovinį laivą, gabenusį aukso krovinį. Vieną gražią dieną herojams pasiseka - jie randa senovinio laivo likučius. Tačiau tai - ne vienintelis nardytojų radinys. Netoliese auksą gabenusio laivo jie aptinka dar vieną lobį - paskendusį lėktuvą, pilną nelegalių prekių. Deja, skirtingai nei senovinis auksas šis lobis turi šeimininką, kuris pasiruošęs padaryti viską, kad jį susigrąžintų. Viena lemtinga klaida ir lobių medžiotojai tampa medžiojamaisiais - jaunuolius pradeda persekioti įsiutę mafijos smogikai…
Aktoriai
ir kt.
Asas (reikšmės)
Žodis asas gali reikšti:
Keimas
thumb|260px|Keimas
Keimas (nuo ) – įvairaus pavidalo ir dydžio kalva, sudaryta iš sluoksniuotų žvyrų, smėlių ir molių. Keimo sąnašos formavosi tuštumose tarp ledo luistų, paties ledyno tuštumose arba ant ledyno telkšojusiuose ežeruose. Sutirpus ledynui, jos nusėdo ant žemės paviršiaus ir virto kalvomis.
Keimų gausu kalvotų aukštumų ruožuose, pvz., Aukštaičių ir Žemaičių aukštumose.
Karūnuotoji markata
Karūnuotoji markata (Cercopithecus pogonias) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų (Cercopithecinae) pošeimiui.
Kleščuvekas
Kleščuvekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 131 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Perto ežeras. Iki 2010 m. sausio 1 d. kaimas priklausė Vižainio valsčiui.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Automagistralė M19 (Ukraina)
Automagistralė M19  – tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis sienos kirtimo punkte su Baltarusija „Domanovė“ (Voluinės sritis) ir besibaigiantis sienos kirtimo punkte su Rumunija „Tereblečanė“ (Černivcių sritis). Sutampa su europiniu (Klaipėda-Aleksandropolis) greitkelio dalimi.
Prasideda sienos kirtimo punkte su „Domanove“, kerta Ratnę, Kovelį, Rožysčę, Lucką (visi Voluinės srityje), Dubną (Rivnės sritis), Kremenecą, Zbaražą, Ternopilį, Čortkivą, Zaleščikus (visi Ternopilio srityje, Černivcius bei pasibaigia sienos kirtimo punkte su „Tereblečanė“ (Černivcių srityje; toliau į Bukareštą Rumunijoje)
Bendras ilgis – 503,9 km, su privažiavimais – 509,1 km. 280px|thumb|Sienos kirtimo punktas „Tereblečanė“|left
Keteruočiai
Keteruočiai (Carinatae) – paukščių (Aves) antbūris. Šie paukščiai turi gerai išvystytus sparnus, todėl pečių juostoje yra normalaus didumo raktikauliai. Skeleto kaulai pneumatiniai.
Skirstomi į būrius:
Akademijos gimnazija
thumb|left|220px|Akademijos pradinė mokykla miniatiūra|220px|left|Renovuota gimnazija, 2016 m.
Kėdainių rajono savivaldybės Akademijos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių raj., Akademijoje, Jaunimo g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290059370. Filialas Kėdainių r. Akademijos Gimnazijos Šlapaberžės pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
1874 m. Dotnuvos dvare grafienės Liudmilos Kreicienės iniciatyva ir lėšomis įkurta privati Dotnuvos dvaro pradžios mokykla dvaro kumečių abiejų lyčių vaikams. 1919 m. įkurta valstybinė Dotnuvos dvaro pradžios mokykla, ji 1944 m. – tapo Dotnuvos gimnazija. 1955 m. mokykla pradėta vadinti Dotnuvos Ivano Mičiurino vidurinė mokykla. 1988 m. mokyklos pavadinimas pakeistas į Akademijos vidurinę mokyklą. 2010 metais Rugsėjo 1 dieną, mokykla tapo Akademijos gimnazija.
Rail Baltica
Rail Baltica – geležinkelio transporto projektas, turintis sujungti Varšuvą per Kauną ir Rygą su Talinu, bei keltu ar tuneliu – su Helsinkiu. Projekto įgyvendinime dalyvauja Europos Sąjungos šalys Lenkija, Lietuva, Latvija, Estija ir Suomija. Geležinkelio ilgis nuo Talino iki Varšuvos bus mažiausiai 950 kilometrų. Visas geležinkelio ilgis Baltijos šalyse bus 870 km. Išankstiniais paskaičiavimais linija iš viso kainuos apie 3,68 milijardo eurų.
Geležinkelis tiesiamas Vakarų Europai įprasta 1435 mm vėže, o ne Baltijos šalyse įprasta 1520 mm vėže. Talino – Varšuvos geležinkelio linijos ilgis sieks mažiausiai 870 km, Europos Sąjungos siekiamas greitis turėtų būti maks. 249 km/h keleiviniams traukiniams ir 120 km/h krovininiams traukiniams. Planuojama kelionės trukmė nuo Talino iki Rygos vos šiek tiek mažesnė nei 2 val., tarp Rygos ir Vilniaus – 2 val.
Tai Europos Sąjungos geležinkelio transporto projektas, priimtas 2004 m. balandį Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr.884/2004/EK. Juo remiantis, Rail Baltica geležinkelis pripažintas transeuropinio transporto tinklo prioritetiniu projektu. Rail Baltica geležinkeliu siekiama sujungti Lenkiją, Baltijos šalis ir Suomiją bei pagerinti Vidurio ir Rytų Europos jungtį su Vokietija. Projektu numatoma geležinkelio linija sujungti Taliną (Estija) ir Varšuvą (Lenkija) per Rygą (Latvija) ir Kauną (Lietuva). Atkarpa nuo Helsinkio iki Talino būtų jungiama keltų linijomis. Ateityje siūlomas iškasti Helsinkio–Talino tunelis galėtų tiesiogiai geležinkeliu sujungti Taliną ir Helsinkį.
Rail Baltica bus visiškai elektrifikuota. Trasa planuojama taip, kad aplenktų „Natura 2000“ saugomas teritorijas ir turėtų kuo mažesnį poveikį aplinkosaugine prasme jautrioms vietoms. Kur būtina bus įrengtos triukšmo sulaikymo sienelės. Bus įrengiamos specialios perėjos gyvūnams.
Baltijos valstybėse Rail Baltica pagal planą turės tris multimodalinius krovinių terminalus Mūgos uoste (Estija), Salaspilyje (Latvija) ir Kaune, sujungiant trasą su esama 1520 mm geležinkelio infrastruktūra, taip pat septynios tarptautinės keleivių stotys (Taline, Pernu, Rygoje, Rygos oro uoste, Panevėžyje, Kaune ir Vilniuje) su galimybe įrengti regionines stotis ir jungtis su oro ir jūrų uostais.
Kiti techniniai parametrai:
Rail Baltica įgyvendinimo planavimo fazė truko nuo 2010 iki 2017 m. Projektavimo fazė prasidėjo 2016 m. projektuojant Rygos centrinę keleivių stotį ir Rygos oro uosto keleivių stotį.
Robertas Rimgaila
Robertas Rimgaila (1932 m. vasario 12 d. Radviliškyje – 2008 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
1950 m. baigė Radviliškio gimnaziją, 1956 m. – Vilniaus universitetą, įgijo istoriko profesiją.
1950 m. dirbo Radviliškio laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ literatūriniu bendradarbiu. 1951–1952 m. korektorius, 1953–1958 m. literatūrinis darbuotojas. 1958–1962 m. atsakingasis sekretorius laikraštyje „Lietuvos pionierius“. Nuo 1963 m. LSSR radijo ir televizijos komitete ėjo vyr. redaktoriaus pareigas televizijos programų ir išleidimo skyriuje. Nuo 1965 m. vaikų ir jaunimo redakcijos vyr. redaktorius. 1971–1975 m. televizijos informacijos redakcijos vyr. redaktorius, vadovavo „Panoramai“.
1975–1998 m. dirbo Lietuvos radijuje. Rengė laidas „Vartotojams - kokybiška produkcija“, „Aktualijų studija“ ir kt., siužetus „Ryto garsai“. 1987 m. vedė pirmąją tiesioginę radijo laidą „Klausiate – atsakome“. Ilgametis Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Nuo 1998 m. pensininkas.
Iravadis
Iravadis (MY ဧရာဝတီမြစ် (erawa.ti mrac)) – viena didžiausių Azijos upių, tekanti per Mianmarą. Tai ilgiausia šalies upė (2170 km) ir svarbiausias vandens kelias. Upė prasideda pietrytinėse Himalajų pašlaitėse, Kačinų valstijoje, susiliejus Mali ir Nmai upėms. Šios upės prasideda kalnuotame krašte ties Mianmaro ir Tibeto siena.
Iravadis teka per visą Mianmarą, iš šiaurės į pietus, dalydamas šalį pusiau. Aukštupys teka per kalnus giliais tarpekliais; slenkstėtas. Vidurupis ir žemupys teka aliuvine Iravadžio lyguma. Joje susitelkę dauguma Mianmaro gyventojų. Prieš įtekėdamas į Andamanų jūrą, ties Jangono miestu, Iravadis sudaro devynšakę deltą.
Didžiausi intakai – Čindvinas, Mu (kairieji), Šveli (dešinysis).
Upės vandens režimas musonininis (patvinsta vasarą). Žemupyje vandens lygio svyravimo amplitudė 10–11 m, vidurupyje (ties Mandalajumi) – iki 25 metrų. Deltoje vandens lygis svyruoja dėl jūros potvynių ir atoslūgių. Laivuojama 1100 km, per poplūdžius 1440 kilometrų. Vanduo naudojamas drėkinimui, aukštupyje – miško plukdymui.
Didžiausi miestai prie Iravadžio: Mjičina, Mandalajus, Sagainas, Magvė, Pjajus, Henzada, Rangūnas.
thumb|left|200px|Iravadžio upė Mianmaro žemėlapyje
Britų kolonijiniais laikais, kada nebuvo traukinių ir automobilių, upė, Mianmare buvo žinoma, kaip „kelias į Mandalajų“. Iki 1998 m. vienintelis per Iravadžio upę ėjęs tiltas buvo Invos tiltas, pastatytas Sagaino provincijoje 1934 m. Vėliau (XX a. pab.–XXI a. pr.) per upę pastatyta daug naujų tiltų.
Červionka-Leščynos
Červionka-Leščynos  – miestas Silezijos regione, Lenkijoje. Įsikūręs prie Beravkos upės (Odros intakas), Silezijos aukštumoje. Priklauso aukštutinės Silezijos aglomeracijai. Rybniko priemiestis. 27 955 gyventojai (2012 m. duomenys).
Andraditas
thumb|200px|right|Juodasis andraditas
Andraditas – silikatų klasės granatų grupės mineralas.
Červionka-Leščynos
Istorija
Nuo 1999 m. priklauso Silezijos vaivadijai, prieš tai buvo Katovicų vaivadijoje, o dar anksčiau – Silezijos vaivadijoje. Červionka-Leščynos įkurtas 1962 m., sujungus Červionkos ir Leščynų miesto tipo gyvenvietes bei Čuchovos kaimą. Dėl politinių priežasčių 1975 m. pavadinimas buvo pakeistas į Leščynos. 1992 m. sausio 1 d. pakeistas į dabartinį Červionka-Leščynos.
Andraditas
Andradito spalva gali būti geltona, raudona, raudonai ruda, ruda, žalia, juoda.
Vašingtone Smitsono muziejuje saugomas andraditas, sveriantis 10,4 ct (iš Rusijos).
Miestelėnai
Miestelėnai, miestiečiai – feodalinės visuomenės luomas, kurį sudarė laisvieji miestų gyventojai, paklūstantys viduramžiais susiklosčiusiems miestų įstatymams.
Istorija
Europoje miestelėnų luomas susiklostė XIII a. kai atsirado daug miestų, kurių gyventojai išsikovojo savivaldos ir kitas atskiras teises, jų atstovai galėjo dalyvauti bendravalstybiniuose susirinkimuose. Įstatymai, reglamentuojantys teisę būti luomo nariu atskirose šalyse įvairavo, bet dažniausiai asmuo galėjo tapti miestiečiu pagal nustatytą tvarką mieste įsigijęs būstą. Kartais reikalauta įrodyti, kad yra kilęs iš legalios santuokos, prisiekti, kad laikysis miesto valdžios nustatytos tvarkos. Dažnai miestelėnai buvo surašomi į vadinamasias miestiečių knygas. Tai būdavo naudinga, pvz., suteikdavo ūkinės veiklos teisę, teisę rinkti miesto valdžią, vienytis į bendrijas. Kai kuriose Europos šalyse miesto gyventojai atskiro luomo nesudarė, pvz., Prancūzijoje vadinamajam trečiajam luomui formaliai priklausė visi gyventojai nebajorai ir nedvasininkai.
Daugiausia miestiečiais buvo pirkliai ir amatininkai. Jie telkėsi į gildijas ir cechus. Luomo nariais dažniausiai negalėjo būti nekrikščionys, kitataučiai. Jie gyveno pagal kitus įstatymus. Prie miestiečių nebuvo priskiriama ir miesto varguomenė (plebsas), kuri iš tikrųjų buvo beteisė. Valstybės mastu miestelėnų padėtis buvo labai įvairi: pvz., Italijoje miestelėnų luomo formaliai nebuvo, miestai faktiškai buvo jų kontroliuojamos teritorijos aukščiausia valdžia, miestelėnai teisiškai buvo lygūs. Prancūzijoje miestų gyventojai buvo priklausomi nuo karaliaus ar stipresnio didiko, Vokietijoje, Nyderlanduose dauguma miestų faktiškai tvarkėsi savarankiškai. Miestelėnų luomas niekada nebuvo vienalytis, išsiskirdavo miestą valdančios giminės – patricijai. XVIII a. pabaigoje luomines privilegijas pradėta naikinti, išnyko ir miestelėnų luomas.
Lietuvoje
Dėl Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės miestų skirtingos teisinės sandaros, pavaldumo ir jų gyventojų padėties šis sluoksnis teisiniu požiūriu buvo nevienalytis, o miestelėno terminas – daugiaprasmis. Dažniausiai miestiečiais vadinami savavaldžių, t. y. Magdeburgo arba Kulmo teisę turėjusių miestų nuolatiniai gyventojai. Visateisiais miestelėnais galėjo tapti ne visi nuolatiniai savavaldžio miesto gyventojai, bet tik tie, kurie atitiko tam tikras sąlygas. Visateisiai savavaldžio miesto gyventojai vadinami miestiečiais arba miesto piliečiais, o savivaldos privilegija negalėję naudotis asmenys – tiesiog miesto gyventojais, arba miestėnais. Nesavavaldžių miestų gyventojai paprastai vadinami nesavavaldžių miestų miestiečiais.
Skyrėsi miestiečių (miesto piliečių) ir kitų miesto gyventojų teisės, miestui ir valdovui turimos pareigos. Pagal Magdeburgo teisę, miestelėnai buvo atskira ir palyginti uždara bendruomenė. Dėl išskirtinės teisinės padėties visuomenėje jie sudarė atskirą luomą, mažiau privilegijuotą negu bajorai; pvz., miestiečiai negalėjo dalyvauti valstybės politiniame gyvenime, nebuvo laikomi valstybės piliečiais. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštytėje šis luomas susiklostė XIV a. pabaigoje – XV a. LDK įsitvirtinusi Magdeburgo teisė kitose Europos šalyse jau buvo nusistovėjusi, todėl Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės miestiečių teisinę išskirtinybę apibrėžiančių įstatymų (veikė tik mokesčių įstatymai) nereikėjo, pakako įstatymų paskiriems miestams. Miestiečių luominį atskirumą pripažino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės institucijos, ir užsienio šalys. Miestelėnai buvo pavaldūs didiesiems kunigaikščiams arba feodalams. Pastarieji varžė miestelėnų turimą žemės nuosavybės teisę.
Miestelėnų teisės
Miestelėnai privalėjo mokėti mokesčius miestui ir valstybei arba feodalui, turėti nuosavą ginklą – miestą ginti turėjo ir pačių miestelėnų kariniai daliniai, taip pat jie patys ėjo policinę tarnybą. Jie privalėjo turėti tam tikrą profesinį išsilavinimą, būti laisvas gimęs iš teisėtos santuokos, turėti pažymą apie deramą elgesį ankstesnėje gyvenamojoje vietoje. Buvęs nelaisvasis privalėjo turėti laisvės suteikimo raštą. Nelaisvasis (pvz., bėglys baudžiava) laisvę galėdavo teisėtai įgyti išgyvenęs mieste nesučiuptas 6 (vėliau – 11) metų. Atitinkantis šiuos reikalavimus ir galintis sumokėti mokestį už miesto teisės priėmimą asmuo privalėdavo prisiekti ištikimybę miesto ir šalies valdžiai (Magdeburgo teisės subjektai paprastai būdavo krikščionys). Tik prisiekusiam miestiečiui savavaldžiame mieste leista verstis amatu (ypač cechiniu).
Su didelę įtaką miesto valdymui turinčiais pirkliais varžėsi ir laisvųjų profesijų miestelėnai (teisininkai, medikai, menininkai). Miestelėnai priklausė miesto suolininkų teismų jurisdikcijai, jų tarpusavio santykius tvarkė vaitas ir miesto savivaldos institucija – magistratas. Miesto aukščiausios valdžios atstovams būdavo suteikiamos ir bajorystės privilegijos, bet paprastas miestietis tapti bajoru negalėjo. Bajoras galėdavo tapti miestiečiu (tapdavo nedaugelis), bet prarasdavo bajorystę. 1788–1792 m. Ketverių metų seimo įstatymai, 1791 m. balandžio 18 d. miestų įstatymas leido miestiečiams siųsti atstovus į seimą, gauti valstybės tarnybą, tapti aukštesniaisiais dvasininkais, karininkais, pereiti į bajorų luomą, bandyta suvienodinti miestiečių ir bajorų politines teises, iš dalies sulieti šiuos luomus. 1789 m. įvyko visuotinis Abiejų Tautų Respublikos miestelėnų suvažiavimas. Vėlesni politiniai įvykiai – 1792 m. Targovicos konfederacija, tuo metu Rusijos imperijos įvykdyta okupacija ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės aneksija 1795 m. – šios pertvarkos neleido įgyvendinti.
1795 m. prie Rusijos imperijos prijungtose Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės žemėse miestelėnų luomas buvo teisiškai panaikintas. Vykdydama luomo mažinimo politiką, Rusijos imperija naikino jam Ketverių metų seimo suteiktas teises. Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, Telšiuose, vėliau ir kituose apskrities miestuose gyvenantys miestelėnai buvo įtraukti į Rusijos miestiečių ir pirklių luomą, bet jie save tapatino su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės miestelėnų luomu. XIX a. pirmoje pusėje jie teisinėmis priemonėmis siekė apginti ir išsaugoti savo teises. Prie to prisidėjo ir jų veikla luominės savivaldos institucijose. Vilniuje, Kaune ir Gardine veikė magistratai (vėliau pertvarkyti į miesto dūmas), mažesniuose miestuose – rotušės. Šios institucijos, Rusijos imperijos valdžios akylai prižiūrimos ir kontroliuojamos, atliko ribotos ūkinės veiklos tvarkytojo ir luominio teismo funkcijas.
Miestelėnų luomas nebuvo vientisas teisiniu, etniniu, konfesiniu, t.p, ekonominiu ir socialinio statuso požiūriu. Pagal Rusijos imperijos teisę, miestelėnai buvo skirstomi į nekilnojamojo turto savininkus ir cechų amatininkus. Sumokėję mokesčius pirmieji galėjo pereiti į pirklių luomą. Cechams priklausantys amatininkai turėjo korporacines organizacijas, kurios reguliavo jų veiklą ir gynė teises. XIX a. viduryje į miestelėnų luomą buvo įtraukta žydų etninė konfesinė grupė; šis luomas padidėjo daugiau kaip 4,5 karto, bet iki jo panaikinimo 1904 m. išliko įvairialypis, suskaidytas į uždarus etninius ir socialinė institutus. Miestų luominė organizacija XIX a. antroje pusėje stabdė socialinė ir ekonominį visuomenės modernėjimą, taip pat konservavo etninius, kultūros santykius.