cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didysis Egipto muziejus
Muziejaus kolekcijos
Muziejuje bus eksponuojami Senovės Egipto artefaktai nuo priešdinastinio iki romėnų laikotarpių iš Kairo Egipto muziejaus, kuris garsus Tutanchamono kapo lobiais ir karališkųjų mumijų kambariu.
Kulių gimnazija
Kulių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kuliuose (Plungės rajonas), Aušros g. 24, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191131028 Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2018 m. kovą
1805 m. įkurta pirmoji mokykla Kuliuose. XIX a. žymiausias švietėjas ir mokytojas buvo Kazimieras Skrodskis. 1863–1904 m. Kulių krašto žmonės savo vaikus mokė pas daraktorius. 1903 m. atidaryta „sielskos“ mokykla, kurioje buvo keturi skyriai. 1918 m. atidaryta vienkomplektė pradinė mokykla. 1945 m. kovo 1 d. įkurta Kulių progimnazija. 1949 m. rugsėjo 1 d. mokykla pavadinta septynmete. 1953 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti aštunta klasė. 1955 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Kulių vidurinė mokykla. Kulių mokykla buvo statoma atskirais korpusais iki 1987 m.
2015 m. sausio 1 d. Kulių vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
2018 m. vasario 2 d. atidaryta atnaujinta sporto salė, o 2019 m. rugsėjo 6 d. atidarytas rekonstruotas Kulių gimnazijos stadionas.
Nejc Pečnik
(g. 1986 m. sausio 3 d.) – Slovėnijos futbolininkas, rungtyniavęs Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Vėliau persikėlį į Portugaliją, 2009–2012 m. priklausė CD Nacional, buvo skolinamas Krylia Sovetov Samara.
2012–2013 m. rungtyniavo Sheffield Wednesday (Anglija), 2013–2014 m. atstovavo FK Crvena Zvezda.
2015 m. persikėlė į Japoniją, priklausė JEF United Chiba (2015), Omiya Ardija (2016–2017), Tochigi SC (2017–2018).
2022 m. grįžo į NK Dravograd.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 2009–2015 m.
Romanas Romančukas
Romanas Romančukas (g. 1986 m. rugpjūčio 19 d.) – buvęs Ukrainos futbolininkas, žaidęs krašto saugo pozicijose. „Kovelio“ futbolo klubo prezidentas.
Karjera
Gimė ir futbolininko karjerą pradėjo Vakarų Ukrainoje.
Cešyno Silezija
Cešyno Silezija  – buvęs Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1920–1922 m. dabartinės pietų Lenkijos ir rytų Čekijos teritorijoje, pietrytinėje Silezijoje. Centras – Cešynas. Regionas išlikęs kaip turistinė teritorija.
Istorija
Regionas įkurtas 1920 m. ir buvo vaivadijos lygmens. Iki 1922 m. panaikintas.
Romanas Romančukas
Karjera
Vėliau žaidė Ventspilio „Vindavos“ klube.
VMFD Žalgiris
2009 m. pradžioje atvažiavo į Vilnių, ir tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.
„Žalgirio“ ekipoje be atlygio rungtyniavo 2009 m. pirmoje pusėje. Tuo metu buvo įkurta Vilniaus miesto futbolo draugija Žalgiris, kurią išlaikė „Žalgirio“ klubo aistruoliai.
Atstovaudamas žalgiriečiams sužaidė penkerias rungtynes ir pasižymėjo pelnydamas vieną įvartį.
Ternopilio „Niva“
2009 m. grįžo į Tėvynę. Atstovavo Ternopilio „Niva“.
VMFD Žalgiris
2010 m. jis vėl atvyko į Vilnių. 2010 m. vasario mėn. draugiškose rungtynėse prieš FK Jelgava paskutinėmis rungtynių akimirkomis pelnė įvartį. Lietuvos klubas nugalėjo latvius 3:1.
Atstovavo „Žalgirio“ klubui 2010 m. sezone, komandai sugrįžus į A lygą.
Aistruoliai ir su ekipa dirbusieji prisimena Romaną Romančuką dėl kovingumo, kai eidavo į aikštę nepaisydamas skausmo.
Buxoro FK
2011 m. pasirašė sutartį su Bucharos „Buxoro“ klubu iš Uzbekijos.
Alčevsko „Stalʹ“
2012–2013 m. žaidė Ukrainoje Alčevsko „Stalʹ“.
Prezidentavimas
Baigęs profesionalaus žaidėjo karjerą ir toliau sukasi futbolo sferoje. Tapo gimtojo miesto Kovelio, kuris įsikūręs Vakarų Ukrainoje, netoli Baltarusijos ir Lenkijos sienų, futbolo klubo prezidentas.
Tirano sąsiauris
thumb|180px|Tirano sąsiaurio žemėlapis Tirano sąsiauris  – sąsiauris, jungiantis Akabos įlanką ir Raudonąją jūrą bei skiriantis Sinajaus pusiasalį (Egiptas) nuo Arabijos pusiasalio (Saudo Arabija). Sąsiauris prasideda tuoj į šiaurės rytus nuo Šarm el Šeicho. Plotis – apie 13 km. Sąsiauryje yra dvi salos – Tirano ir Sanafiro. Dėl jų priklausomybės abi kaimyninės šalys nesutaria.
Tirano sąsiauris turi strateginę reikšmę, nes per jį keliauja laivai į Jordanijos uostą Akabą bei Izraelio uostą Eilatą. 1967 m. Egiptui uždarius Tirano sąsiaurį į Izraelį plaukiantiems laivams, kilo vadinamasis „Šešių dienų karas“.
Chlorobenzenas
Chlorobenzenas – aromatinis organinis junginys, kurio cheminė formulė C6H5Cl. Normaliomis sąlygomis, chlorobenzenas yra degus bespalvis skystis.
Panaudojimas
Chlorobenzenas plačiai naudojamas kaip tarpinė medžiaga gaminant kitus chemikalus. Anksčiau jis būdavo naudojamas gaminant kai kuriuos pesticidus (pavyzdžiui, DDT), tačiau pradėjus riboti šių pesticidų naudojimą, sumažėjo ir jų gamybos kiekiai. Taip pat chlorobenzenas būdavo naudojamas gaminant fenolį. Daugelyje pramonės sričių ir kai kuriose laboratorijose chlorobenzenas naudojamas kaip tirpiklis.
Gelugpa
thumb|200px|Gelugpos vienuoliai (Spituko vienuolynas, [[Ladakas)]]
Gelugpa ( – „sisteminio mokymo mokykla“) – Tibeto budizmo mokykla. Dabar tai pati gausiausia ir įtakingiausia Tibeto budizmo mokykla, dar žinoma kaip „geltonkepurių“ arba „geltonoji“ tikyba (pagal vienuolių aprangą). Ją XIV–XV a. įkūrė iš Amdo kilęs lama Dzongkapa. Nuo XVII a. vid. gelugpa tapo valstybine Tibeto tikyba, o jos vadovas – teokratiniu Tibeto valstybės (1642–1951/1959 m.) monarchu.
Gelugpa teigia, kad dalai lama (aukščiausias mokyklos vadovas) atgimsta kaip tulku – jis yra Avaloktiešvaros (Čenrezigo) ir Dzongkapos mokinio Gendungba įsikūnijimas.
Kaip ir kitos Tibeto mokyklos, išskyrus njingmą, gelug remiasi antrąja sanskrito tekstų vertimų tradicija. Nuo kitų Tibeto mokyklų skiriasi tuo, kad griežtai laikosi vienuolių celibato, nėra pasauliečių priėmimo į vienuolyną tradicijos. Gelugpos šventikai turi praeiti ilgus apmokymus, susipažinti su visais budizmo aspektais, todėl tam įsteigti tam tikri budizmo mokslų institutai prie vienuolynų – dacanai. Iš kitų Tibeto mokyklų gelugpa išsiskyrė padidintu dėmesiu vienuolių išsilavinimui bei savo misijonieriška veikla.
Per Gelugpos misionierius Tibeto budizmas paplito į Mongoliją, iš ten – į Tuvą, Užbaikalę, Kalmukiją, Džiungariją (šiuose kraštuose iš esmės visi budistai yra gelug atšakos).
Pagrindiniai gelugpos tekstai yra Atišos mokymų rinkinys „Lamrim“. Vadžrajanos praktikoje jungia įvairias Anutarajoga tantras (Guhjasamadžą, Čakrasamvarą, Jamantaką, Kalačakrą).
Palangos II pasaulinio karo aukų kapinės
thumb|Kapinių obeliskas, stovėjęs 1952–2022 m.
Palangos sovietinių karių kapinės – II pasaulinio karo aukų kapinės Palangos miesto centre, skvere į rytus nuo Palangos bažnyčios. Kapinėse Palangoje palaidoti 106 kariai, žuvę 1944 m. spalį Palangos apylinkėse vykusiuose mūšiuose su nacistinės Vokietijos kariuomene.
Istorija
1948 m. žuvusiųjų palaikai buvo perkelti iš įvairių aplink Palangą buvusių kapaviečių į miesto centrą. 1952 m. pastatytas obeliskas su postamentu. Granito plokštėse iškaltos 106 žuvusiųjų pavardės ir kariniai laipsniai.
Red Bėjus
Red Bėjus  – kaimas šiaurės rytų Kanadoje, Niufaundlande ir Labradore, Labradoro pusiasalio pietrytinėje pakrantėje, prie Bel Ailo sąsiaurio, skiriančio nuo Niufaundlando salos. Verčiamasi žvejyba, turizmu. Red Bėjus žinomas kaip buvusi baskų banginių medžiotojų bazė: po vandeniu rasta keletas galeonų ir valčių (čalupų) naudotų banginių medžioklei, išlikusios žvejybinio laivo „Bernier“ nuolaužos, banginių medžiotojų kapinės.
XVI a. vid.–XVII a. pr. dabartinis Red Bėjus ir apylinkės vadintos Balea Baya („banginių įlanka“) buvo svarbi baskų banginių medžiotojų, veikusių palei visą Niufaundlando ir Labradoro pakrantę, stotis.
2013 m. Red Bėjus įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Viktoras Sarianidis
Viktoras Sarianidis (Виктор Иванович Сарианиди; g. 1929 m. rugsėjo 23 d. – m. 2013 m. gruodžio 22 d.) – graikų kilmės rusų archeologas, istorijos mokslų daktaras, Baktrijos–Margianos civilizacijos atradėjas ir vienas svarbiausių tyrinėtojų.
Gimė Ponto graikų šeimoje Taškente. Jaunystėje dalyvavo archeologinėse ekspedicijose Turkmėnistane, 1952 m. baigė Vidurinės Azijos valstybinį universitetą. Nuo 1974 m. pradėjo kasinėjimus Karakumuose, atrado 3 tūkstantmečio pr. m. e. miestą Gonur Depę. 1978 m. kasinėjo Afganistane, atrado 6 nepaliestas kapavietes Tilja Tepės radimvietėje. Joje archeologas aptiko gausybę I a. pr. m. e. aukso dirbinių („Baktrijos aukso“). Vėliau dėl karo kasinėjimai nutrūko, o radiniai buvo dingę iki pat 2003 m. Viktoras Sarianidis tęsė darbus Karakumuose, 1990 m. Murgabo deltoje rado bronzos ir geležies amžiaus gyvenviečių liekanas, 1996 m. rado nekropolį su ~3000 žmonių palaikais, 2004–2009 m. atrado karališkų kapaviečių su gausiomis įkapėmis.
Viktoras Sariandis parašė daug darbų ir straipsnių Baktrijos–Magrianos tematika. Jis šią kultūrą kildino iš Mesopotamijos, laikė ją zoroastrizmo ir iranėniškos kultūros pradininke.
Mokslininkas buvo apdovanotas įvairiais Graikijos, Turkmėnistano, Afganistano apdovanojimais:
IDenfy
Istorija
iDenfy buvo įkurtas 2017 metais, Domanto Čiuldės ir Gedimino Ratkevičiaus, Kauno mieste, Lietuvoje.
2019 m. iDenfy prekės ženklas buvo įregistruotas Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyboje. Jis priklauso Identifikaciniai Projektai, UAB. Tais pačiais 2019 m. „iDenfy“ laimėjo galimybę pasirašyti sutartį dėl tapatybės patvirtinimo paslaugos teikimo Lietuvos nacionaliniam bankui. Taip pat, 2019 m. bendrovė užmezgė partnerystę su Baltic Banking Service.
2020 m. kovo mėn. iDenfy įgijo ISO 27001 sertifikatą, teigiantį jog įmonė atitinka aukščiausius informacijos saugumo standartus.
2020 m. balandžio mėn. iDenfy sukūrė imuniteto pasą. Taip pat 2020 m. balandžio mėn. iDenfy patobulino programinę įrangą, integruodama 3D biometrinę atpažinimo sistemą.
2019 m. gruodžio mėn. iDenfy paskelbė apie partnerystę su Viainvest.
2020 m. birželio mėn. iDenfy pradėjo bendradarbiauti su Cashaa, o rugpjūtį – su mPay. Tais pačiais metais spalio mėn. įmonė kooperavosi su DSBC Financial Group, o lapkritį – su Eshopwedrop.
2020 m. gruodžio mėn. iDenfy patobulino Smart Engines sukurtą dokumentų atpažinimo technologiją ir 2021 m. pradžioje paskelbė, kad Manu Analytics sutinka jog iDenfy savo klientams siūlytų jų sukurtą, intelektiniu protu paremtą, vartotojų elgseną internete stebintį modelį.
Paslaugos
iDenfy teikia internetinę asmens tapatybės patvirtinimo ir veido atpažinimo paslaugą.
Tadaravos malūnas
thumb|right|250px|Buvusio vandens malūno vieta Tadaravos malūnas – vandens malūnas prie Strėvos upės, Kaišiadorių rajono savivaldybėje, Tadaravos kaime. Aukščiau, prieš srovę, stovi Tadaravos tiltas.
Amir Karić
(g. 1973 m. gruodžio 31 d.) – buvęs Slovėnijos futbolininkas, rungtyniavęs Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Karjerą pradėjo Slovėnijos klubuose, o vėliau rungtyniavo Japonijoje, Anglijoje, Kipre. Prancūzijoje.
Attard FC
„Atardo“ futbolo klubas arba Attard Football Club – Maltos futbolo klubas iš Atardo.
Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. ir ilgą laiką dalyvavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo tuometiniame BOV Trečiame divizione (ketvirta pakopa). Dėl pandemijos visi sporto renginiai buvo sustabdyti. Tuo metu ekipa savo grupėje lyderiavo.
2020–2021 m. čempionatas vyko panašiu scenarijumi. 2021 m. kovo 10 d., dėl pandemijos protrūkio Maltoje, šalies vyriausybė sustabdė visus sporto renginius vienam mėnesiui. 2021 m. balandžio 9 d. futbolo čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos keliamų grėsmių.
2021–2022 m. tapo trečios pakopos nugalėtojais A grupėje ir pateko į Maltese Challenge League (II pakopa).
2022–2023 m. pateko į Maltese Challenge League (antra pakopa). Užėmė vienuoliktą vietą
Entertainment Software Rating Board
Komisija reitingus žaidimams nustato pagal jų turinį, naudodamasi panašia į kino reitingų sistema, naudojama daugelyje šalių, taip pat naudodamasi šešių amžiumi pagrįstų lygių, skirtų padėti vartotojams nusistatyti žaidimo turinį ir tinkamumą, kombinacija kartu su „turinio aprašų“, smulkiai aprašančių tam tikro žaidimo turinio tipus, sistema. ESRB taip pat prižiūri etikos kodekso laikymąsi kompiuterinių žaidimų reklamos srityje, užtikrindama, kad žaidimams skirtos rinkodaros medžiagos vaizduotų jų ESRB reitingų informaciją ir būtų adresuojamos atitinkamoms auditorijoms bei vykdydama privatumo internete sertifikavimo programą. 2011 m. ESRB inicijavo programėlių reitingavimo programą.
Nors federaliniai įstatymai Šiaurės Amerikoje nereikalauja priverstinai naudoti ESRB reitingų sistemą, ji iš tikrųjų yra de facto priimtas standartas dėl komisijos ir kompiuterinių žaidimų pramonės kolektyvinės įtakos: pagrindiniai žaidimų konsolių gamintojai nelicencijuoja žaidimų savo sistemoms, jeigu jie nėra reitinguoti pagal ESRB sistemą, daugumoje mažmeninės prekybos parduotuvių neprekiaujama ESRB nepaženklintomis prekėmis.
Reitingai
thumb|right|160px|Tipiška ESRB reitingavimo etiketė, nurodanti reitingą ir konkretaus turinio aprašą žaidimui „Rabbids Go Home“. ESRB reitingai pirmiausia nustatomi iš ženklų, kurie vaizduojami ant pakuočių ir žaidimų reklaminių medžiagų. Kiekvienas ženklas yra stilizuota abėcėlės raidė, simbolizuojanti tam tikrą reitingą. Be pagrindinių amžiaus cenzo reitingų, ESRB taip pat naudoja vieną ar daugiau iš 30 „turinio aprašų“, pateikiančių išsamią informaciją apie nepageidaujamo turinio, esančio žaidime, konkrečius tipus ir lygius, įskaitant kategorijas, apimančias skirtingo lygio smurtą, kalbą, seksualinį turinį, nuogumą, alkoholinių gėrimų ar kitų kvaišalų naudojimą, šiurkštų ir brandų humorą arba azartinius lošimus. Ant žaidimų su internetiniais elementais pakuočių vaizduojamas papildomas atsakomybės apribojimas „Internetinio bendravimo turinys nereitinguojamas ESRB“, tokiu būdu nurodant, kad reitingai taikomi tik pačiam žaidimui, o ne naudotojų sukurtam turiniui ar bendravimui (pvz., pokalbiams).
Pačių reitingų ženklų išvaizda buvo keista nekartą. Pradžioje, kai 1999 m. šie ženklai buvo įvesti, siekiant suteikti aiškesnį turinio vertinimo vaizdą, jų išvaizda buvo stilizuotai pikseliuota. 2013 m. buvo atlikti pakeitimai reitingų ženklų išvaizdoje: priimtas juodai ant balto teksto standartas, žymos eilutė „turinys vertinamas pagal“ buvo visiškai panaikinta, prekiniai ženklai buvo perkelti į apatinį dešinįjį kampą. Tokie pakeitimai buvo atlikti, siekiant padidinti ženklų aiškumą mažesniais dydžiais (pvz., mobiliųjų įrenginių ekranuose), atsižvelgiant į didėjantį skaitmeninėje terpėje platinamų kompiuterinių žaidimų kiekį.
Tamasula de Viktorija
Tamasula de Viktorija  – nedidelis miestelis Meksikoje, Durango valstijoje, netoli Vakarų Siera Madrės kalnų. Jis yra maždaug už 1,5 valandos kelio į rytus nuo Kuljakano (Sinaloa). Tiesiai į šiaurę nuo miestelio teka Tamasulos upė. 2010 m. jame gyveno 2 337 žmonės.
Čia gimė pirmasis Meksikos prezidentas generolas Gvadalupė Viktorija.
David Hieronymus Grindel
thumb|David Hieronymus Grindel Davidas Hieronimas Grindelis (, ; 1776 m. spalio 9 d. Rygoje – 1836 m. sausio 20 d. ten pat) – Latvijos vaistininkas, daktaras, chemikas ir botanistas.
Mokėsi Jėnos universitete. Nuo 1805 iki 1814 m. buvo Tartu universiteto profesorius, o nuo 1810 iki 1812 m. – Tartu universiteto rektorius. 1823 m. baigė Tartu universiteto Medicinos fakultetą.
Kudinų piliakalnis
Kudinų piliakalnis su gyvenviete, Šiaulės kalnas, Kalnai, Šiaulėnai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A626K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR873) – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kudinų kaimo, Šiaulėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Šiaulėnai – Lenartuva Viliošiuose už 100 m įvažiavus į mišką, pasukus į kairę pietryčių kryptimi, per tvenkinio pylimą pradžioje vedančiu miško keliuku pavažiavus 1,3 km – yra už 100 m priekyje pietuose, kiek kairiau.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje daubų. Šlaitai statūs, 12­-18 m aukščio. Aikštelė apvali, 25 m skersmens, 1,5 m žemesniu pietiniu, 2,2 m - šiauriniu, 3,3 m - vakariniu, 6 m - rytiniu kraštu nei centras. Pietiniame ir šiauriniame aikštelės pakraščiuose supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas. Šiaurinėje pusėje yra 6 m pločio terasa.
Aikštelės centre stovi kryžius. Piliakalnis dirvonuoja, šlaituose auga pavieniai medžiai.
Piliakalnio papėdėse, 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 150 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra Varpinės kalnas, toliau už jo - Kartuvių kalnas – jame rasta žmonių kaulų, radinių. miniatiūra|Kudinų piliakalnis (Šiaulės kalnas)
Tyrimai
Piliakalnį 1903 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Jonathan Joubert
Džonatanas Žuberas (Jonathan Joubert; g. 1979 m. rugsėjo 12 d.) – Prancūzijoje gimęs Liuksemburgo futbolininkas, vartininkas, F91 Diddeleng klube.
Karjera
Žuberas karjerą pradėjo FC Metz klubo rezervinėje komandoje.
1999 m. prisijungė prie CS Grevenmacher.
2004 m. perėjo į kitą Liuksemburgo klubą – F91 Diddeleng, kuriame sužaidė 368 rungtynes.
2020–2021 m. sezone atstovavo FC Swift Hesperange. Sužaidė trisdešimt rungtynių.
2021 m. grįžo į F91 Diddeleng.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2006 iki 2017 m.
Željko Milinovič
(g. 1969 m. spalio 12 d.) – buvęs Slovėnijos futbolininkas, rungtyniavęs Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Karjerą pradėjo Slovėnijos klubuose. Vėliau rungtyniavo Austrijoje, Japonijoje.
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą, ėmėsi trenerio veiklos.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997–2002 m.
Puošnioji našlaitė
Puošnioji našlaitė (Viola mirabilis) – našlaitinių (Violaceae) šeimos, našlaičių (Viola) genties augalas.
Mineral del Montė
Mineral del Montė, dar vadinamas Real del Monte arba El Realiu – miestelis centrinėje Meksikoje, Hidalgo valstijoje, 12 km nuo Pačukos, kalnuotoje vietovėje (Pačukos Sieroje). Kasamas sidabras, švinas, cinkas, varis, auksas, kadmis. Apylinkėse auginami kukurūzai, miežiai, veisiamos avys. Vystomas turizmas.
Puošnioji našlaitė
Daugiametis, 7–30 cm aukščio augalas. Šakniastiebis storokas, dažniausiai šakotas, gulsčias arba kylantis, apšepęs prielapių liekanomis. Pavasarį išauga tik skroteliniai lapai. Jie statūs, stambūs, šviesiai žali, karbuoti, kartais apaugę, ypač apatinės pusės gyslos, retais plaukeliais. Pavasarį pamatinių lapų pažastyse išauga 1,5–2 cm ilgio, kvapūs, šviesiai violetiniai, su balsva žiotimi žiedai; jie būna nevaisingi ir sėklų neišaugina. Taurėlapiai nedideli, su apskritais priedėliais. Vėliau išauga kylantys lapuoti stiebai. Stiebiniai lapai 2–3, gana trumpais lapkočiais, tik apatinis gana ilgas; lakšto forma tokia pat kaip ir pamatinių. Viršutinių stiebinių lapų pažastyse išauga nedideli, be vainiklapių, su 5 stambiais taurėlapiais žiedai. Vaisius - pailga, atsidaranti dėžutė. Sėklų mėsingas ataugėles ėda skruzdėlės; kartu jos ir sėklas platina.
Mineral del Montė
Miestelyje išlaikyta senoji kolonijinė architektūra – XVII a. barokinė Šv. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun bažnyčia, XVIII a. pranciškonų Verakruso koplyčia, Selontlos koplyčia, XIX a. britų kapinės, keletas paminklų, XIX a. gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai, buvusios kasyklos. Veikia keletas muziejų.
Puošnioji našlaitė
Žydi balandžio - gegužės mėn. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, derlinguose nerūgščiuose dirvožemiuose. Gana dažna visoje Lietuvoje, šiek tiek retesnė pietryčiuose. Augalas medingas.
Anastasija (grupė)
Anastasija  – Makedonijos etninės muzikos grupė. Grupė susikūrė 1990 m. Jos lyderis – Goranas Trajkoskis, dar Jugoslavijos laikais įkūręs post-punk, gotikinio roko grupę „Padot na Vizantija“, taip pat darkwave grupę „Mizar“. Grupės Anastasija muzika jungia bizantišką, ortodoksų sakralinę muziką su balkaniškos etninės muzikos ritmais.
Mineral del Montė
Istorija
Ikikolonijiniais laikais šioje vietoje buvo otomių gyvenvietė Maghots’i. Kalnakasyba pradėta vystyti XVIII a., bet suklestėjo Meksikai atgavus nepriklausomybę, kuomet čia atvyko daug britų darbininkų. 1824 m. įkurta kalnakasybos bendrovė, atgabenta technika. Čia atvyko ~3500 britų, daugiausia kornų.
TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija
1926–1948 m. Karinės kolegijos vadovas buvo armijos karo juristas (armvoenjuristas), vėliau justicijos generolas pulkininkas V. Ulrichas.
Karinė kolegija buvo įsikūrusi Maskvoje, Nikolskajos gatvėje Nr. 23 (gatvė nuo 1935 m. vadinosi Spalio 25-osios gatvė)
Teroro metais
Šis aukščiausias TSRS teismo organas vien „didžiojo teroro“ metais nuteisė mirties bausme kelias dešimtis tūkstančių žmonių.
Stalininių represijų metais (1937–1938 m.) Karinė kolegija nagrinėjo ypatingos svarbos bylas, jų tarpe – ir pasibaigusias garsiais viešais procesais. .
Tais metais karinę kolegiją sudarė:
Teisimas pagal sąrašus
250px|thumb|Leningrado žmonių sąrašai sušaudymui. Parašai – [[Josifas Stalinas|Stalino, Vorošilovo, Kaganovičiaus, Ždanovo, Molotovo. 1937 m. balandis. Iš Rusijos federacijos archyvo (АП РФ, оп.24, дело 409, лист 54).]] 1934–1938 m. Karinės kolegijos nuosprendžiai būdavo skelbiami pagal sąrašus, kuriuos sudarydavo ir pasirašydavo aukščiausieji TSRS vadovai. Į sąrašus įtraukdavo žmones, nuteistus pagal asmeninę J. Stalino ar jo artimiausių bendražygių sankciją. Bausmės būdavo nurodomos įvairios, bet daugumą sudarė sušaudymas. .
Sąrašus perduodavo iš NKVD į Karinę kolegiją, kur nuosprendį įrašydavo pagal sąraše nurodytą „kategoriją“. Tokia nurodyta kategorija nurodydavo didžiausia leistą bausmę. Vėliau nemažai išankstinių nuosprendžių buvo pakeisti švelnesniais. .
Teismo procedūra būdavo suprastinta iki ribos: bylą nagrinėdavo be liudininkų, nagrinėjimas trukdavo vidutiniškai 5–10 min., retais atvejais – iki 30 min. Per tą laiką trys teisėjai turėdavo išaiškinti teisiamajam jo teises, paaiškinti kaltinamosios išvados esmę <…>, išsiaiškinti teisiamojo požiūrį į atliktą nusikaltimą, išklausyti jo parodymus ir paskutinį žodį, pabūti pasitarimų kambaryje, parašyti ten nuosprendį, ir, grįžus į į teismo pasitarimo salę jį paskelbti. .
Mirties nuosprendžių teisiamajam dažnai net neskelbdavo, apie jį sužinodavo tik atsidūrė sušaudymo vietoje prieš. .
Apskųsti nuosprendžius būdavo praktiškai neįmanoma, nes daugelis bylų būdavo slaptos.
Ikikariniais metais pagal CK Politbiuro sąrašus buvo sušaudyta, pagal įvairius duomenis, 40–44 tūkst. žmonių. .
Sakjapa
thumb|250px|Vienuoliai Sakjos vienuolyne
Sakjapa ( – „pilkoji žemė“) – viena iš Tibeto budizmo mokyklų. Pasak legendos, įkurta Sakjos mieste (Dzano provincija) 1073 m. tibetiečių kunigaikščio Končogo Gjalpo (1034–1102 m.), kilusio iš Khono giminės. Viduramžiais sakjos mokyklos galva (sakja tridzinas) turėjo didelę politinę įtaką vidurio Tibete ir bandė apjungti visą šalį. XVII a. sakjapa galutinai pralaimėjo kovą dėl įtakos gelugpai ir pasiliko gyvuoti nedidelėje Sakjos karalystėje, pavaldžioje Lasai.
Priešingai nei gelugpa, sakjapa leidžia vienuoliams kurti šeimas, tačiau su sąlyga, kad po vaiko gimimo toliau vienuolis turi laikytis celibato. Sakja tridzino titulas perduodamas paveldėjimo, o ne pergimimo (tulku) kaip gelugpoje, principu. Nuo pat mokyklos įkūrimo iki šių laikų Sakjapos valdžia priklauso Khono giminei. Jei nėra titulo paveldėtojo, tada dėdė gali titulą perduoti sūnėnui. Dabartinis sakja tridzinas yra Ngavangas Kunga Tegčenas Palbaras (nuo 1951 m.; reziduoja Indijoje).
Dabar dauguma sakja mokyklos pasekėjų gyvena Mustange (iš esmės visi karalystės gyventojai) ir Sikime.
Sakjapa remiasi indų mahasidho Virūpos mokymui apie kelią (lamdre), bei Hevadžros tantra. Labai daug dėmesio skiriama bardo jogos praktikai. Filosofijoje jungia madhjamakos ir jogačaros principus.
Baron Waqa
Baronas Divavesis Vaga (Baron Divavesi Waqa, g. ) – Nauru politikas, nuo 2013 m. birželio 11 d. iki 2019 m. rugpjūčio 27 d. ėjęs 14-ojo Nauru prezidento pareigas.
2003 m. gegužės mėn. rinkimuose Baronas Vaga buvo išrinktas į Nauru parlamentą ir atstovavo Boė rinkimų apygardai.
2013 m. birželio mėn. buvo išrinktas prezidentu, nugalėjęs buvusį finansų ministrą ir opozicijos kandidatą Rolandą Kuną 13 balsais prieš 5.
Per 2019 m. Nauru parlamento rinkimus jis prarado parlamento nario mandatą ir neteko galimybės būti perrinktas į prezidento postą.
Kačiūnų tvenkinys
Kačiūnų tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, 7 km į pietvakarius nuo Tauragnų. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Vyžintos intakas) 3,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,29 km, plotis - iki 0,14 km. Altitudė 181,6 m. Krantai aukštoki. Rytinėje pakrantėje už kelio Nr.2813 (Gečiai - Kuktiškės - Tauragnai) stūkso Ignotiškio miškas. Aplinkui tvenkinį daugiausia plyti pievos ir nedideli miškeliai. Šalia įsikūręs Kačiūnų kaimas.
Bialogorcė
Bialogorcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Pelkinė našlaitė
Pelkinė našlaitė (Viola epipsila) – našlaitinių (Violaceae) šeimos, našlaičių (Viola) genties augalas.
Žydi gegužės mėn. Auga pelkėse, pelkėtuose miškuose ir pievose. Gana dažna visoje Lietuvoje.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 78 psl.
Sadas (Nijigata)
Sadas  – sala ir ją užimantis miestas Japonijoje, Japonijos jūroje, šalia vakarinių Honšiū krantų, priklauso Nijigatos prefektūrai. Tai šešta pagal dydį Japonijos sala (po 4 didžiųjų salų ir Okinavos). Jos plotas – 855,26 km².
Sala kalnuota – jos šiaurės vakaruose driekiasi Osado kalnagūbris (aukštis iki 962 m, Kongo k.), pietryčiuose – Kosado kalnagūbris (iki 642 m, Odžijamos k.). Viduryje, tarp kalnų plyti Kuninakos lyguma. Rytinėje pusėje yra druskingas Kamo ežeras.
Yra oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, austrių veisimu, vystomas turizmas. Sala garsėja bambukų pynimo tradicijomis. Yra dvi XVII–XIX a. pagodos, garsaus budistų vienuolio Ničireno, ištremto į Sadą 1271 m., buvusi gyvenamoji vieta, XIX a. medinis teatras, tradicinės Edo architektūros Šukunegio rajonas.
Sadas gyvenamas nuo seniausio, Džiomon laikotarpio. VIII a. buvo sudaryta Sado žemė. Į šią atokią salą pradėti tremti politiniai kaliniai – ši bausmė buvo antra pagal sunkumą po mirties bausmės, nes dėl atšiauraus klimato nesitikėta, kad saloje nubaustasis išgyvens. 1221 m. į Sadą ištremtas nuverstas imperatorius Džuntoku, 1271–1274 m. čia ištremtas vienuolis Ničirenas, 1434 m. – dramaturgas Zeamis Motokijas.
1601 m., Edo laikotarpiu, saloje prasidėjo aukso karštinė – čia išgaunamas auksas buvo svarbus Tokugavos šiogūnato pajamų šaltinis, veikė kelios kasyklos. Paskutinė uždaryta 1989 m. Nuo XX a. pab. gyventojų skaičius pradėjo tolydžio mažėti.
Asarluhis
Asarluhis arba Asaruludu – dievybė Mesopotamijos mitologijoje. Manoma, kad iš pradžių tai buvo vietinis Kuaros gyvenvietės (greta Eridu) dievas. Ilgainiui įtrauktas į Eridu (Enkio miesto) panteoną ir imtas laikyti Enkio bei Damgalnunos sūnumi. Asarluhis neretai būdavo įvardijamas „Eridu sūnumi“ arba „Apsu sūnumi“. Kaip Enkio sūnus, pasižymėjęs išmintimi, daugiausiai sietas su magija, užkalbėjimais.
Pirmosios žinios apie Asarluhį siekia Trečiosios Ūro dinastijos laikotarpį. Įrašuose šumerų kalba (šventyklų himnuose, giesmėje Asarluhiui) minimas kaip Kuaros miesto dievybė. Vėlesniais laikais imtas tapatinti su dievu Marduku (iškilus šios dievybės kultui), tai galėjo įvykti jau Senosios Babilonijos karalystės laikais. Žinomas šiuo laikotarpiu datuojamas himnas, kuriame Asarluhis įvardijamas „išbandymų upe“, Enkio pirmagimiu bei Marduku. Minimas ir babiloniečių „Enuma Eliš“ mite – čia Asarluhis vienas iš penkiasdešimt vardų, kuriuos dievai suteikę Mardukui, taip siekdami įtvirtinti jo, kaip aukščiausiosios dievybės, poziciją. Babiloniečių užkalbėjimuose ir maldose Asarluhis taip pat yra vienas iš Marduko vardų. Sutinkamas ir I tūkst. pr. m. e. datuojamuose užkalbėjimuose (iš Asirijos, Achemenidų bei Seleukidų imperijų laikotarpių). Vadinamajame Weidner dievų sąraše Asarluhis paminėtas prieš pat Marduką.
Standartinėje užkalbėjimų pabaigos formulėje („Šis užkalbėjimas nėra mano, tai [įterpiamas dievo / dievų vardas] užkalbėjimas“) Asarluhis ir Enkis (Ea) neretai įvardijami drauge. Kai kada ši dievybė atlikdavusi ir tarpininko vaidmenį – pristatydavusi sergantįjį Enkiui. Tuo tarpu giesmėje Asarluhiui jam priskiriamas E-abzu šventyklos žynių, užsiimančių ritualiniu apvalymu, prižiūrėtojo vaidmuo.
Leikštikėlis
left|120px
Leikštikėlis arba Leikštėnų ežeras – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4,5 km į pietus nuo Joniškio, Varnėnų miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,45 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 139,9 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pelkėti – ežeras telkšo Padubingės pelkės šiaurrytinėje dalyje. Šiaurėje įteka D-1-1 upelis iš netoliese telkšančio Leikštinio ežero, o pietvakariuose tas pats upelis išteka link Purvyno ežero (Žeimenos upės intako Dubingos baseinas).
Žostovas
Žostovas  – kaimas Rusijoje, Maskvos srityje, į šiaurę nuo Maskvos, Mytiščių rajone (miesto apygardoje), tarp Pialovo ir Kliazmos tvenkinių.
Kaimas garsėja kaip tradicinių dailiųjų amatų centras. Nuo XIX a. pr. broliai Višniakovai Žostovo dekoratyvinių dirbinių fabrike pradėjo gaminti lakuotus metalinius padėklus, cukrines, lėkšteles, taip pat dėžutes, portcigarus, albumus iš papjė mašė. Dirbiniai pradėti puošti būdingu stiliumi, kuris vadinamas Žostovo tapyba. Jam būdingas gėlių puokštės motyvas. Nuo 1861 m. ir kiti miestiečiai ėmė gaminti panašius dirbinius, ėmė kurtis amatų mokykla. 1960 m. fabrikas perorganizuotas, jame atsidarė dirbinių muziejus.
thumb|left|250px|Padėklas, išdailintas Žostovo tapyba
James Cameron
Džeimsas Fransis Kameronas (g. 1954 m. rugpjūčio 16 d.) – Kanados režisierius, prodiuseris, scenaristas; laikomas vienu geriausių XXI a. režisierių.
Jis yra režisavęs tokius filmus kaip „Terminatorius“ (1984; Terminator), „Svetimas 2“ (1986; Alien 2), „Gelmė“ (1989; The Abyss), „Terminatorius 2: paskutinio teismo diena“ (1991; Terminator 2: Judgment Day), „Melas vardan tiesos“ (1994; True Lies), „Titanikas“ (1997; Titanic) ir „Avataras“ (2009; Avatar). „Avataras“ ir „Titanikas“ yra du pelningiausi visų laikų filmai. Jie kartu uždirbo maždaug 5 mlrd. JAV dolerių.
Filmografija
Garsiausi režisuoti filmai:
1929 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1929 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – 1929 m. rugsėjo 6–lapkričio 12 d. vykęs 30 partijų šachmatų mačas tarp Aleksandro Aliochino ir Jefimo Bogoliubovo. Mačas vyko penkiuose Vokietijos ir Nyderlandų miestuose: Visbadene, Heidelberge, Berlyne, Hagoje, Amsterdame. Nugalėtojas turėjo surinkti daugumą taškų iš 30 partijų ir pasiekti ne mažiau 6-ių pergalių. Esant rezultatui 15 : 15 Aleksandras Aliochinas išsaugotų titulą. Mačas pasibaigė po 25 partijų A. Aliochino pergale 15½ : 9½ (+11,-5,=9).
Priešistorė
Pagrindinis klausimas, kuris po Buenos Airių mačo domino šachmatų pasaulį – kada įvyks mačas revanšas tarp A. Aliochino ir R. Kapablankos? Pralaimėjęs mačą R. Kapablanka iš karto pareiškė, kad sutinkamai su Londono susitarimais jis ruošiasi pasinaudoti savo teise į mačą revanšą.
Pirmosios derybos apie tai įvyko dar 1927 m. Argentinoje. Varžovų nuomonės iškart išsiskyrė: R. Kapablanka siūlė sumažinti partijų skaičių, o A. Aliochinas pareiškė, kad „iš principo nesutinka dėl jokių reglamento pakeitimų“.
1928 m. A. Aliochinas dar kartą patvirtino, kad žais mačą revanšą tik pagal jų ankstesnio mačo sąlygas ne vėliau, kaip po metų nuo R. Kapablankos kvietimo išsiuntimo datos. Atsakydamas į tai, kubietis pasiuntė FIDE prezidentui A. Ruebui laišką (kopiją A. Aliochinui) siūlydamas keisti mačo reglamentą: žaisti iki 6 pergalių, bet ne daugiau 16-kos partijų.
Atsakydamas čempionas publikuoja laišką:
Tuo metu FIDE buvo pradėjusi energingą veiklą. Ji surengė mačą tarp J. Bogoliubovo ir M. Euvės, kurį 5½ : 4½ laimėjo J. Bogoliubovas ir po trijų mėnesių per FIDE kongresą paskelbė J. Bogoliubovą „ FIDE čempionu ir oficialiu pretendentu pasaulio čempionate“. FIDE dirbo ir speciali komisija dėl pasaulio čempionato mačų reglamento paruošimo į kurią įėjo ir A. Aliochinas. Pabaigus komisijai darbą, A. Aliochinas pareiškė, kad pasirengęs pagal parengtas taisykles žaisti su bet kuriuo vertu varžovu iš vedančiųjų pasaulio šachmatininkų tarpo, po to, kai įvyks jo mačas revanšas su R. Kapablanka – žinoma, pagal jų mačo Buenos Airėse sąlygas.
1928 m. rugpjūčio mėn čempionas gavo pakvietimą į mačą revanšą pagal ankstesnes sąlygas ne nuo paties eksčempiono, bet nuo jo „patikėtinio“. A. Aliochinas pareikalavo oficialaus iškvietimo iš paties R. Kapablankos. Šis tylėjo… Tuo metu J. Bogoliubovas pasiuntė A. Aliochinui iškvietimą ir paklausė, ar pasaulio čempionas sutinka su juo 1929 m. sužaisti mačą.
Rugsėjo mėn. buvo aptartos būsimo mačo sąlygos. Tačiau 1928 m. spalio 8 d. R. Kapablanka vis tik pasiuntė A. Aliochinui oficialų iškvietimą. Šis po 4-ių dienų atsakė, kad jau yra priėmęs J. Bogoliubovo iškvietimą, „bet turi omenyje ir R. Kapablankos iškvietimą“. Tą pačią dieną parašė J. Bogoliubovui, kur pranešė, kad jei J. Bogoliubovas nor, kad mačas įvyktų, jis turi įnešti numatytą sąlygose piniginį įnašą į prizinį fondą. Jei jis to nepadarys iki 1929 m. sausio 15 d., tai priims R. Kapablankos iškvietimą.
Likus penkioms dienoms iki termino pabaigos olandų šachmatų mėgėjai įnešė į prizinį fondą lėšas ir apie tai pranešė A. Aliochinui, o šis – R. Kapablankai pranešdamas, kad jo iškvietimas pakol kas negali būti priimtas.
Nežiūrint dėl sunkumų, renkant mačui lėšas 1929 m. liepos mėn. A. Aliochinas Visbadene dėl mačo su J. Bogoliubovu pasirašo susitarimą, atidėdamas, mažiausia metams, kalbas apie mačą revanšą. Dar daugiau, per interviu čempionas pranešė, kad „ Kova su J. Bogoliubovu domima mane kur kas daugiau nei mačas revanšas su R. Kapablanka“.
Be abejo A. Aliochinas norėjo geriau žaisti su J. Bogoliubovu, nei su R. Kapablanka. Jis net sutiko žaisti, pretendentui nesurinkus pagal Londono susitarimą reikalingų mačo priziniam fondui 10 000 JAV dolerių. A. Aliochinui, bet kuriuo atveju, buvo garantuota 6000 dolerių, J Bogoliubovui – kas liks virš šios sumos.
1929 m. rugpjūčio mėn. duodamas interviu R. Kapablanka pareiškė: „ Aš tikiuosi, kad mačas Visbadene nebus nesėkmingas, kaip kai kas prognozuoja, ir kad nugalėtojas nesistengs išvengti kovos su manimi“.
Čempionas
Laikotarpiu tarp dviejų pasaulio čempionatų mačo A. Aliochinas sužaidė tik dviejuose nelabai reikšminguose turnyruose, kuriuose pasirodė sėkmingai (+15, =2).
Pretendentas
Po 1-ojo pasaulinio karo J. Bogoliubovas įsiveržia į pasaulio vedančiųjų šachmatininkų gretas. 1920 m. jis sunkioje dvikovoje pralaimi mačą A. Rubinšteinui (5½ : 6½), o to po 1922 m. buvo 1-as Pještiane (A. Aliochinas 2-as). 1923 m. Karlsbade kartu su A. Aliochinu ir G. Marociu pasidalijo 1-3 vietas. Bet didžiausia sėkmė jį lydėjo 1925 m. Maskvos turnyre. Jis įtikinamai laimėjo šį turnyrą – 15½ taškų iš 20 galimų, 1½ taško lenkdamas E. Laskerį ir dviem – R. Kapablanką! Prieš metus J. Bogoliubovas buvo nusprendęs gyventi SSRS ir spėjęs du kartus tapti SSRS šachmatų čempionu. Tačiau ši jo gyvenimo atkarpa greit pasibaigė: neišleidus valdžiai į turnyrą Merane, atsisakė sovietinės pilietybės ir grįžo į Vokietiją. 1928 m., aplenkęs R. Kapablanką, laimėjo turnyrą Bad Kisingene. Pagal žaidimo stilių jis priminė M. Čigoriną. Tas pats beribis optimizmas ir didžiulis pasitikėjimas savo jėgomis. Tai buvo gerai žaidžiant su varžovais kurių žaidimo lygis žemesnis, bet atnešdavo tik nusivilimus kai susidurdavo su didesnio už jį talento žaidėjais. S.Tartakoveris apie jį sakė:
„R. Kapablanka sumala savo varžovus, A. Aliochinas kovoja su jais, E. Laskeris mąsto, o J. Bogoliubovas fantazuoja… Apie jį galima parašyti knygą, bet pakanka ir dviejų žodžių: nuostabus praktikas!“
Nors šachmatų pasaulis laukė mačo tarp R. Kapablankos ir A. Aliochino, vis tik vertino ir J. Bogoliubovą, kaip galimą pretendentą į šachmatų „karūną“. Autoritetą jis buvo išsikovojęs savo pergalėmis turnyruose, be to, jis du kartus laimėjo „atrankinį“ mačą prieš M. Euvę dėl teisės vadintis pirmuoju pretendentu.
Mačo eiga
A. Aliochinas jau pirmojoje partijoje efektinga ataka su aukomis laimi prieš J. Bogoliubovą. Tiesa, po dviejų lygiųjų pretendentas atsirevanšavo, o pralaimėjęs 5-ąją, atsirevanšavo dar kartą 6-oje partijoje. Turėjo rimtą persvarą 7-oje partijoje, bet 20-ame ėjime dėl grubios klaidos pralaimėjo. Po to J. Bogoliubovas pralaimėjo dar sekančią, 8-ąją partiją, ir mačo rezultatas tapo 5 : 3 A. Aliochino naudai.
Po šios partijos pagal reglamentą buvo paskelbta dviejų savaičių pertrauka. Atsinaujinus mačui čempionas laimėjo 10-ąją partiją, o po to, kai mačas persikėlė į Berlyną ir 12-ąją. Pagal rezultatyvias partijas mačo santykis tapo 6 : 2 ir, jei būtų žaidžiama pagal Ch. R. Kapablankos taisykles, mačas turėtų baigtis – pasiektos 6-ios pergalės. Dabar iki reikalingų pergalei 15½ taško dar buvo toloka.
Didelė persvara atpalaidavo čempiono budrumą ir jis pralaimėjo J. Bogoliubovui 13-ą bei 14-ą partijas, be to, turėjo pralaimėtiną padėtį 15-ojoje, kai buvo patekęs į didelį ceitnotą. Vis tik, sugebėjo šioje partijoje išvengti pralaimėjimo, išslysdamas į lygiąsias.
Po viso to čempionui pavyko susiimti ir kontroliuoti mačo eigą – tarp 16-os ir 22-os partijų jis laimėjo penkias, o pralaimėjo vieną. Dvi paskutinės partijos, kurios buvo žaidžiamos Visbadene pasibaigė lygiosiomis ir mačo rezultatas tapo 15½ : 9½. A. Aliochinas mačą dėl pasaulio čempiono vardo laimėjo ir toliau liko čempionu.
Klemen Lavrič
(g. 1981 m. birželio 12 d.) – buvęs Slovėnijos futbolininkas, rungtyniavęs Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Karjerą pradėjo Slovėnijos klubuose.
Vėliau rungtyniavo Kroatijoje, Vokietijoje, Japonijoje, Austrijoje, Šveicarijoje.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 2004–2008 m.
Cirkliškio Mostovskių koplyčia
Cirkliškio dvarininkų Mostovskių koplyčia–mauzoliejus – buvusi grafų Mostovskių šeimos koplyčia su laidojimo rūsiu, stovėjusi Cirkliškio dvare, dab. Švenčionių rajone. Akmenų mūro koplyčia su rūsiu buvo pastatyta 1826 m., priklausė dvaro sodybos ansambliui. Koplyčia sunaikinta sovietinės valdžios pokaryje, 1947 m. Jos vietoje, prie kelio, įrengtos II pasaulinio karo sovietų karių perlaidojimo kapinės. miniatiūra|220px|left|Koplyčia apie 1915-1918 m. miniatiūra|220px|left|Koplyčios vietoje stovi paminklas SSRS kariams
Istorija
Dvaro rūmai grafo Edvardo Mostovskio pastatyti 1823–1830 m. pagal Vienos architekto projektą. Tuo metu buvo sukurtas ir parkas, statyti kiti ūkiniai pastatai. E. Mostovskis koplyčią-mauzoliejų pastatė 1826 m. Pirmoji koplyčioje buvo palaidota grafo Edvardo Mostovskio motina Domicelė Mostovska. E. Mostovskis mirė 1855 m.
1939–1940 m. koplyčia buvo apiplėšta, išvartyti karstai, dingo kulto reikmenys. Vokiečių okupacijos metais karstai vėl buvo sudėti į vietas. 1947 m. koplyčia buvo susprogdinta, į jos vietą iš Švenčionių perkelti II pasaulinio karo karių palaikai, pastatytas paminklas SSRS kariams.
Architektūra
Koplyčios–mauzoliejaus statinys buvo vėlyvojo klasicizmo formų, stačiakampio plano, darnių proporcijų. Pastato frontoną puošė lotyniškas įrašas stambiomis raidėmis „SPES IN DEO“ (liet. „Tikiu Dievu"). Jame buvo įrengtas altorius, kurį puošė Šv. Domicelės paveikslas. Koridorius koplyčios vidų dalino į dvi dalis. Koplyčios sienose buvo įrengtos 24 nišos karstams.
Šuninė našlaitė
Šuninė našlaitė (Viola canina) – našlaitinių (Violaceae) šeimos, našlaičių (Viola) genties augalas.
Žydi gegužės – birželio mėn. Auga pamiškėse, krūmuose, spygliuočių ir mišriuose miškuose, sausminėse ir užliejamose pievose, miško aikštelėse.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 80 psl.
Comac
Įmonė gamina didesnius nei 150 keleivių lėktuvus, siekiant didinti konkurenciją Kinijoje su „Boeing“ ir „Airbus“ kompanijomis.
Pirmasis įmonės lėktuvas yra nuo 2007 m. gaminamas ir 2016 m. pradėtas naudoti „Comac ARJ21“. Šis orlaivis talpina apie 100 keleivių. Iki 2019 m. vidurio iš viso pagamintas 21 modelis.
2017 m. buvo pristatytas antrasis įmonės modelis „Comac C919“. Planuojama, kad prekyboje jis pasirodys 2021 m. Šis modelis talpina 168 keleivius. Orlaivis tiesiogiai konkuruos su „ Boeing 737 MAX“ ir „Airbus A320neo“ modeliais. 2019 m. įmonė turi virš 300 šio modelio užsakymų šalies viduje.
Tomas Okmanas
miniatiūra|2020 m.
Tomas Okmanas (angl. Tom Okman; 1987 m. lapkričio 5 d.) – lietuvių verslininkas ir investuotojas.
Biografija
Tomas Okmanas gimė ir užaugo Vilniaus mieste. 2011 m. įgijo bakalauro laipsnį Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 2012 m. įgijo skaitmeninio verslo valdymo magistro laipsnį Mykolo Romerio universitete.
Veikla
Susidomėjimas technologijomis ir kompiuteriais lydėjo nuo mažų dienų – tėvo parneštas kompiuteris buvo pagrindinis tyrinėjimo ir interneto naršymo šaltinis. Domėjosi programine įranga. Naršymų ir bandymų metu rasta klaida tuometinių „Penkių kontinentų“ serveriuose sudomino įmonės atstovus, kurie pateikė darbo pasiūlymą. „Penkių kontinentų“ įmonėje Tomas Okmanas praleido daugiau nei 9 metus, verslo vadybos patirties sėmėsi iš įmonės vadovo Idrako Dadašovo.
2008 m. kartu su bendraminčiu Eimantu Sabaliausku, įkūrė kompaniją pavadinimu „Tesonet“. Startavę kaip žaidimų ir mobiliųjų programėlių kūrėjai, vėliau pakreipė kryptį į kibernetinio saugumo sprendimų kūrimą.
Oficialiai skelbiama, jog „Tesonet“ neturi formalios CEO pozicijos, startuoliui vadovauja abu savininkai: Tomas Okmanas ir Eimantas Sabaliauskas. Startuolio ir „Tesonet“ įmonių grupės sprendimai priimami tariantis su vadovų komanda.
2018 m. Tomas Okmanas kartu su Eimantu Sabaliausku įsigijo 40 % svetainių prieglobos įmonės „Hostinger“ akcijų. 2020 m. Tomas Okmanas užregistravo naują įmonę „Hypervisor X“, kurioje yra vienintelis akcininkas. Asmeninės įmonės tikslas – atlikti investicijas į skirtingas turto klases: technologijų startuolius, privataus kapitalo, infrastruktūros.
2020 m. Tomas Okmanas ir Eimantas Sabaliauskas, Lietuvoje įregistravo kibernetinio saugumo produktų įmonę „Nord Security“. „Nord Security“ yra „Tesonet“ įmonių grupės dalis, jos produktais naudojasi daugiau nei 15 mln. vartotojų. „Nord Security“ teikia penkis kibernetinio saugumo produktus, tarp kurių yra virtualus privatus tinklas „NordVPN“, „NordVPN Teams“, „NordPass“, „NordLocker“ ir „NordWL“. JAV patentų duomenų bazėje Tomas Okmanas yra nurodomas kaip vienas iš išradėjų patentuotam metodui gerinti VPN paslaugos ryšio perdavimą.
2021 m. „Tesonet“ oficialiai paskelbė, jog pradeda dirbti su startuoliais ir jų akseleracija. Sparčiai augant darbuotojų skaičiui vienu iš pagrindinių tikslų kėlė įmonės kultūros išlaikymą, pasitelkiant vidinius renginius bei pramogas, bendrus ketvirčio rezultatų aptarimus bei bendras darbostogas. Pagrindine verslo akseleratoriaus misija įžvelgė savo rinkodaros, produktų vystymo žinių, turimų ryšių, techninės infrastruktūros bei įvedimo į naujas rinkas patirties dalijimuisi su perspektyviais Lietuvos startuoliais.
Visuomeninė veikla
2020 m. koronaviruso pandemijos metu Tomas Okmanas subūrė lietuvos technologijų įmones bendrai iniciatyvai aprūpinti Lietuvos medikų bendruomenę reikalingiausiomis priemonėmis. Per mažiau nei 72 valandas buvo surinkta daugiau nei 450 tūkst. Eurų medicininių kaukių, respiratorių, medicininių kombinezonų supirkimui ir siuntimui iš tiekėjų Lietuvoje bei Kinijoje.
2020 m. VU TSPMI paskelbė naujos sudėties Globėjų tarybą, kurios pirmininke tapo kadenciją baigusi Prezidentė Dalia Grybauskaitė. Globėjų tarybos nariu pirmą kartą tapo ir Tomas Okmanas.
Įvertinimai
2020 m. „Verslo žinios“ organizuotoje konferencijoje „Verslas 2021“, Tomas Okmanas pelnė Metų CEO ir Jaunojo CEO apdovanojimus. Metų CEO yra renkamas trimis etapais, komisijai atsižvelgiant į įmonės pelningumo rodiklius, pajamų augimą, darbuotojų skaičiaus pokytį, atlyginimų dydį bei įmonės vykdomas socialines iniciatyvas. Jaunąjį metų CEO komisija renka iš vadovų iki 35-erių metų, kurie bent 2 metus vadovauja pelningai, į TOP 1000 patenkančiai bendrovei.
Borsukovizna (Sokulkos apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Marsaskala FC
„Marsaskalos“ futbolo klubas arba Marsaskala Football Club – Maltos futbolo klubas iš Marsaskalos.
Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. ir dalyvavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
Leikštikas
left|120px
Marsaskala FC
Istorija
2019–2020 m. sezone rungtyniavo tuometiniame BOV Trečiame divizione (ketvirta pakopa). Dėl pandemijos visi sporto renginiai buvo sustabdyti.
Leikštikas
Leikštikas arba Leikštinis arba Lukštelių ežeras – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į pietus nuo Joniškio, Varnėnų miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,98 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 140,2 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Kranto linija vingiuota, į šiaurę ir rytus atsišakoja 2 įlankos. Pietuose išteka D-1-1 upelis link netoliese telkšančio Leikštikėlio ežero (Žeimenos upės intako Dubingos baseinas).
Marsaskala FC
Istorija
2020–2021 m. čempionatas vyko panašiu scenarijumi. 2021 m. kovo 10 d., dėl pandemijos protrūkio Maltoje, šalies vyriausybė sustabdė visus sporto renginius vienam mėnesiui. 2021 m. balandžio 9 d. futbolo čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos keliamų grėsmių.
2021–2022 m. sezone trečios pakopos B grupėje buvo antri ir pateko į 2022–2023 m. Maltese Challenge League (antra pakopa).