cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uzbekijos transportas
Susisiekimas su kitomis valstybėmis:
Taškente yra metropolitenas.
Keliai:
Oro uostai:
Vamzdynai:
Giedrius Gustas
Giedrius Gustas (g. 1980 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas. Europos čempionas, Eurolygos čempionas, nacionalinės rinktinės narys, buvęs Kauno „Žalgirio“ žaidėjas.
Biografija
A. Sabonio krepšinio m‑klos auklėtinis. Giedrius Gustas krepšinio treniruotes lankyti pradėjo būdamas aštuonerių metų. Pirmasis treneris – Ramūnas Šalūga. Trenerio surinkta 1980 m. gimusių berniukų karta tapo pirmąja, pradėjusia sportuoti naujoje A. Sabonio krepšinio mokykloje, įkurtoje 1994 metais. Be to, šios kartos berniukai buvo ir pirmieji absolventai, kurie 1998 metais baigė A. Sabonio krepšinio mokyklą.
1996 m. žaidė Lietuvos jaunučių krepšinio rinktinėje. 1998 m. kartu su R. Javtoku, A. Macijausku, D. Zavacku, G. Kadžiuliu, T. Nagiu žaidė Lietuvos jaunių krepšinio rinktinėje.
1998 metais baigė Kauno m. V. Kuprevičiaus vid. m-klą (buvusi Kauno m. 32-oji vidurinė mokykla).
1999 metais laimėjo Eurolygą, būdamas Kauno „Žalgirio“ komandos nariu.
2003, 2005, 2006, 2007 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas: žaidė 72 rungtynes, pelnė 298 taškus.
2003 m. su Lietuvos vyrų krepšinio rinktine Švedijoje tapo Europos čempionu, 2006 m. sėkmingai žaidė Latvijoje. 2006 m. Pasaulio krepšinio čempionate Japonijoje su rinktine užėmė 7 vietą.
2008 m. krepšininkas su Rygos „Barons“ ekipa tapo Latvijos čempionu bei FIBA Europos taurės laimėtoju. 2009 m. sausio 7 d. žaidėjo kontraktą išpirko Kavalos „Panorama GS“. 2010 m. balandžio 2 d. abipusiu susitarimu paliko Graikijos klubą. 2010 m. liepos 29 d. tapo Lenkijos klubo Sopoto „Trefl“ nariu. 2011 m. persikėlė į Zgoželeco „Turov“ klubą.
Rinktinėje debiutavo 2003 m. rungtynėse su Izraeliu. Žaidė įžaidėjo pozicijoje.
2017 metais įgyjo VDU (Vytauto Didžiojo Universitetas) verslo administravimo ir vadybos bakalauro laipsnį.
2019 metais įgyjo VDU (Vytauto Didžiojo Universitetas) marketingo ir pardavimų magistro laipsnį.
Karjera
2016 m. – Alytaus „Dzūkijos“ vyr. trenerio asistentas
2016–2017 m. Alytaus „Dzūkijos“ komandos sporto direktorius ir komandos vadovas
2018–2022 m. Lietuvos Krepšinio Federacijos valdybos narys, moterų krepšinio lygos direktorius
Florinda Bolkan
Florinda Bolkan (g. 1941 m. vasario 15 d. Uruburetama) – Brazilijos kino aktorė, populiarumo sulaukusi vaidmenimis Europoje.
Biografija
Būsimoji aktorė gimė 1941 m. Brazilijoje. Jos tėvui Jose Pedro tuo metu jau buvo daugiau kaip 60 metų. Našlys ir buvęs valstijos politikas buvo vedęs mažai raštingą 18-metę indėnę Maria Hosana, su kuria susilaukė 3 dukterų: Alinos, Jose Marijos ir Florindos. Tėvas mirė jai esant labai jaunai ir motina po keleto metų vėl ištekėjo. Jie persikėlė į Rio de Žaneirą, kur 14-os sulaukusi Florinda jau dirbo sekretore. Šeimoje gimė dar dvi dukterys, jie sunkiai vertėsi, tačiau tai nesutrukdė Florindai baigti mokyklos. Įsidarbinusi stiuardese šalies avialinijų kompanijoje „Varig Airlines“, ji netrukus pramoko prancūziškai, angliškai ir portugališkai bei susižadėjo su lenku verslininku. Vis dėlto vedybos nebuvo Florindos prioritetas ir šis ryšys nutrūko. Siekdama naujų galimybių, 1963 m. ji su draugais išvyko į Europą bei pasiliko Paryžiuje 2 metus, kur studijavo prancūzų kalbą ir meno istoriją. Čia ji sulaukė pasiūlymo tapti modeliu, tačiau nusprendė kad tokia profesija jai netinka. Per keletą metų jai nepavyko įsikurti Paryžiuje ir Florinda nusprendė grįžti į Braziliją.
1967 m., viešėdama pas draugus Italijoje, ji susipažino su garsiu režisieriumi Luchino Visconti. Pastarasis įtikino ją galint tapti aktore ir pakvietė į kino bandymus. Šie pavyko ir ji gavo pirmąjį vaidmenį. Netrukus po to Florinda gavo pasirodė filme „Voleur de crimes“ su Jean-Louis Trintignant, tuo pradėdama sėkmingą karjerą. Europoje su suvaidino daugiau kaip pusšimtyje filmų su toliais aktoriais kaip Marlon Brando, Romi Schneider, Jane Birkin, Giuliano Gemma ir Kirk Douglas. Ji taip pat mėgino savo jėgas Holivude, tačiau jautėsi čia nepritapusi.
1991 m. Florinda išleido pirmąją kulinarinę knygą, o 1997 m. grįžo į Braziliją, kur pirmą kartą nusifilmavo kine gimtojoje šalyje.
2000 m. ji režisavo pirmąjį savo filmą „Eu nao conhecia Tururù“, kuriam pati parašė scenarijų. Ji taip pat įkūrė kino bei muzikos prodiusavimo kompaniją „Florinda Bolkan Produçoes“.
Aktorė nebuvo ištekėjusi, tačiau net 18 metų palaikė artimus ryšius su itale kino prodiusere Marina Cicogna.
Liubiškiai
Liubiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kunigiškių. Marijampolės miškų urėdijos Pajevonio girininkijos būstinė.
Tapiosentmartonas
Tapiosentmartonas – kaimas vidurio Vengrijoje, į pietryčius nuo Budapešto.
Hemolimfa
thumb|right|200px|[[Gegužvabalis, priklausantis skaudvabalių šeimai, išskiria nuodingą hemolimfą, kuri gali būti mirtina žmogui]] thumb|right|200px|Paliesta [[boružės|boružė taip pat išskiria nuodingos hemolimfos lašelius, apsaugančią ją nuo paukščių ir kitų priešų]] Hemolimfa – skystas nariuotakojų audinys, atliekantis kraujo funkcijas. Turi ląstelių (hemocitų), atliekančių fagocitinę funkciją. Užpildo visą organizmo kūno vidinę ertmę ir supa visas ląsteles.
Hemolimfą sudaro vanduo, neorganinės druskos (paprastai Na+, Cl-, K+, Mg2+, Ca2+) ir organiniai junginiai (paprastai angliavandeniai, baltymai ir lipidai). Pirminį deguonį transportuoja hemocianino moleklulės.
Kai kurių vabzdžių (pvz., boružių, skaudvabalių) hemolimfoje yra nuodingos nemalonaus kvapo medžiagos kantaridino (0,03 g kantaridino žmogui yra mirtina dozė). Šie vabzdžiai, jausdami pavojų, hemolimfą išskiria lašeliais pro angeles kojų sąnariuose. Taip jie apsisaugo nuo priešų.
Paprastosios drugelinės lūpažuvės
Paprastosios drugelinės lūpažuvės (Wetmorella) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Albos apskritis
Albos apskritis  – apskritis vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 16-a pagal plotą ir 29-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Alba Julija.
Geografija
Didesniąją dalį teritorijos užima kalnai: Apusenų kalnai šiaurės vakaruose, Šurianu ir Kindrelio masyvai šiaurės rytuose. Centrinę dalį užima slėnių išraižyta Transilvanijos plynaukštė. Svarbiausios upės: Murešas, Tirnava, Sebešas, Ariešas.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 7 miestelius ir 68 bendruomenes.
Dalmatovas
Dalmatovas – miestas Rusijoje, Kurgano srityje, 192 km į šiaurės vakarus nuo Kurgano, prie Isetės; rajono centras. Pro miestą eina plentas ir geležinkelis Kurganas–Jekaterinburgas. Mašinų ir įrengimų gamyba, maisto (konditerijos, grūdų, grybų), lengvoji pramonė. Veikia krašto muziejus. Apylinkėse yra apgriuvęs Švč. Dievo Motinos Ėmimo Dangun vienuolynas (pastatytas 1644 m.), taip pat Šv. Mikalojaus cerkvė.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis kai 1644 m. Šv. Dalmatas Isetietis Isetės krante įkūrė vienuolyną. 1691 m. tai gyvenvietė pavadinta Nikolajevskoje. XVII a. vienuolyną ir gyvenvietę puldinėjo totoriai, o 1774 m. – kazokai (Pugačiovo sukilimas). 1781 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas ir Dalmatovo vardas. Užėjus tarybų valdžiai, vienuolynas buvo uždarytas ir palaipsniui suniokotas. 1924 m. Dalmatovas tapo kaimu, bet 1947 m. grąžintos miesto teisės.
Mutinos mūšis
Mutinos mūšis įvyko 43 m. pr. m. e. balandžio 21 d. tarp Marko Antonijaus ir Romos respublikos pajėgų, kurioms vadovavo Gajus Vibijus Pansa Cetronianas ir Aulas Hircijus, kurie bandė padėti Cezario žudikui Decimui Junijui Brutui Albinui.
Įžanga
Praėjus maždaug metams po Julijaus Cezario mirties, nutrūko derybos tarp Romos Senato ir Marko Antonijaus. Jis surinko savo legionus ir išžygiavo prieš Decimą Brutą, Cizalpinės Galijos vietininką.
Markas Antonijus apsupo Decimą Brutą Mutinoje (dabar Modena), į pietus nuo Pado (Po) ant via Aemilia. Pansa buvo išsiųstas iš Romos į šiaurę, kad prisijungtų prie Hercijaus ir Oktaviano pajėgų padėti Decimui Brutui. Balandžio 14 d. Marko Antonijaus legionai susidūrė su Pansos Forum Galoro kaime. Pansos pajėgos buvo sutriuškintos, o generolas mirtinai sužeistas. Vietoj lemiamos pergalės Markas Antonijus patyrė pralaimėjimą, nes išsekusias jo karių gretas užpuolė Hircijaus vadovaujamas pastiprinimas.
Mūšis
Praėjus šešioms dienoms po Forum Galoro mūšio, dvi armijos susitiko Mutinos apylinkėse. Ten buvo ir konsulo Hircijaus pusėje kovojo Oktavianas. Antonijus vėl pralaimėjo, bet Hircijus žuvo palikęs armiją ir respubliką be lyderio. Oktavianui atiteko velionio legionai.
Pasekmės
Greitai po mūšio Bolonijoje buvo sudaryta taika ir susikūrė Antrasis triumviratas, sudarytas iš Oktaviano, Marko Antonijaus ir Lepido. Jie užmiršo nesutarimus ir atsigrežė prieš Cezarį užmušusius senatorius. Vėliau Oktavianas susidorojo su kitais triumvirato nariais ir tapo pirmuoju imperatoriu, bet Mutinoje jis pirmąkart pasireiškė kaip politinė jėga su kuria reikia skaitytis. Be šios pergalės jis nebūtų pripažintas Cezario įpėdiniu.
Aleksejus Nikiforovas
Aleksejus Nikiforovas (g. 1957 m. balandžio 24 d. Elektrėnuose) – ledo ritulininkas, ledo ritulio treneris.
Biografija
Gimė 1957 m. balandžio 24 d. Elektrėnuose. Žaidė už Rygos Dinamo ledo ritulio komandą TSRS ledo ritulio čempionate. Dirbdamas treneriu Lietuvoje išaugino Darių Kasparaitį ir Dainių Zubrų. 1991 m. išvyko gyventi į JAV, kur šiuo metu dirba Niujorko „Suffolk juniors“ komandos vyriausiuoju treneriu bei treniruoja įvairaus amžiaus ir lygio ledo ritulininkus individualiai. A.Nikiforovas propaguoja europietiško stiliaus ledo ritulį, kuomet pagrindinis dėmesys skiriamas čiuožimo technikai, greičiui, ritulio valdymui. Dirbdamas JAV treniravo tokius NHL žaidžiančius žaidėjus kaip Aleksejus Jašinas, Mike Komisarek, Chris Higgins, Bryan McCabe, Vladimiras Malachovas, Aleksejus Kovaliovas, Rob Scuderi, Eric Nystrom, Ryan Vesce, Matt Gilroy, Tony Romano, James Marcou ir Patrick McNally
Almiro Lobo
Danielis Almiras Lobas (arba Miró, g. 1982 m. balandžio 30 d.) – buvęs Mozambiko futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo Mozambiko klube Clube de Desportos Maxaquene, su kuriuo laimėjo šalies čempionatą.
Vėliau rungtyniavo Vengrijoje, kur atstovavo Budapest Honvéd FC ir Dunaújváros FC.
Nuo 2006 m. žaidė PAR, kur atstovavo Bidvest Wits FC ir Platinum Stars FC.
Rinktinė
Nuo 2004 m. atstovavo Mozambiko nacionalinei rinktinei.
Dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje, kur pelnė įvartį į Benino rinktinės vartus.
Tisakėčkė
Tisakėčkė – miestas pietryčių Vengrijoje, prie Tisos upės.
Vidas Ginevičius
Vidas Ginevičius (g. 1978 m. gegužės 11 d. Kaune) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris. Žaidė įžaidėjo ir atakuojančio gynėjo pozicijose.
Atstovavo Lietuvos krepšinio rinktinei 2004 m. olimpinėse žaidynėse ir 2005 m. Europos čempionate. 2006 m. atsisakė vykti į pasaulio čempionatą dėl sūnaus Domo mirties.
2013 m. rugpjūčio 13 d. sugrįžo į Kėdainių „Nevėžio“ klubą ir pasirašė vienerių metų sutartį.
Papilys (reikšmės)
Žodis papilys reiškia:
Ahabas
thumb|left|Ahabas ir Jezabelė susitinka Naboto vynuogyne Eliją.
Ahabas vedė Jezabelę, Sidono karaliaus dukterį, ir pradėjo garbinti Baalą (Melkartą), jos tautos dievą. Dėl šios priežasties Ahabas ne kartą susipyko su pranašu Eliju. Ant Karmelio kalno jis stebėjo, kaip Elijas rungiasi su Baalo pranašais ir matė, jog Elijas kovą laimėjo – iš dangaus kritusi ugnis sudegino jo atnašą. Pranašas Elijas pasmerkė Ahabą, kai šis norėjo pasisavinti nužudytojo Naboto vynuogyną.
Ahabas žuvo Ramotgileado mūšyje, kas, anot Biblijos, buvo Dievo bausmė už nuodėmes.
Žižmai
Žižmai – etnografinis gatvinis kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, šalia kelio. Piečiau kaimo prateka dešinysis Gaujos intakas Berželis. Žižmų kaimas – architektūros paminklas, įeinantis į Dieveniškių istorinio regioninio parko teritoriją: labai mažai pakitęs 1,5 km ilgio gatvinis kaimas su etnografinėmis XIX a. pabaigos – XX a. pradžios sodybomis. Miške į šiaurės vakarus nuo kaimo stūkso mitologinis akmuo – „Užkeikta svodba“.
Istorija
Žižmai paminėti XVI a. pradžioje kaip bajoro Sebastjono Daugirdo h. Gulbė tėvonija ir vėliau jo palikuonims perduota nuosavybė. Tuo metu gyvenvietė ir dvaras priskiriami Ašmenos bei Lydos pavietams.
Dygioji lūpažuvė
Dygioji lūpažuvė (Acantholabrus palloni) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvis.
Žižmai
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Žižmai pavasarį
Kaimas išskirtinis tuo, kad jame gyventojų daugumą iki dabar sudaro lietuvių tautybės žmonės, daugiausia šnekantys dzūkų šnekta.
Adrian Willaert
thumb|right|200px| Adriano Vilarto portretas Adrianas Vilartas (apie 1490 m. − 1562 m. gruodžio 7 d.) – XVI a. prancūzų–flamandų (arba Nyderlandų) muzikos mokyklos, renesanso kompozitorius, dirbęs Venecijoje.
Biografija
Pirmosios Vilarto pareigos Italijoje buvo dainavimas kardinolo Ipolito I d’Este chore. Jis galėjo būti pasamdytas anksčiausiai 1514 m. spalį. 1515 m. minimas užmokestis už dainavimą. 1517 m. kartu su kardinolu, kuris buvo paskirtas Estergomo vyskupu, Vilartas keliavo į Vengriją. Gali būti, kad jis dalyvavo Zigmanto ir Bonos Sforcos vestuvėse Krokuvoje. Versija, kad jis kažkuriuo metu tarnavo Vengrijos karaliui Vladislovui II Jogailaičiui, tikriausiai nėra pakankamai pagrįsta. Vienas Vilarto motetas 1527 m. tikriausiai buvo parašytas Ferdinando I karūnavimo Vengrijos karaliumi proga.
1517 m. Vilartas grįžo į Italiją, buvo patronuotas Feraros hercogo Alfonso I d’Este. 1527 m. Vilartui buvo patikėtas prestižinis kapelmeisterio postas Šv. Morkaus bazilikoje Venecijoje. Buvo susitarta dėl 70 dukatų užmokesčio, kuris 1529 m. pakeltas iki 100. Tarp 1535 m. ir 1556 m. užmokestis buvo pakeltas iki 200 dukatų per metus. Venecijoje Vilartas pradėjo garsėti talentingu kompozitoriumi ir giedotojų mokytoju. Šv. Morkaus bazilikoje tuo metu dainavo 16 dainininkų, suskirstytų į du chorus. Abu chorai dainuodavo vienu metu priešingose bažnyčios koplyčiose ir leisdavo kompozitoriui eksperimentuoti su polifoninio kūrinio garso ir melodijų kompoziciniais išdėstymais. Vilartas mokė daug būsimųjų Italijos kompozitorių ir yra laikomas Venecijos polifoninės muzikos mokyklos „tėvu“. Tarp Žoskeno mirties 1521 m. ir Orlando Laso bei Palestrinos iškilimo apie 1560 m. − Vilartas laikomas reikšmingiausiu Europos kompozitoriumi. Vilarto muzikos ir choro išdėstymo sprendimai, užfiksuoti Zarlino teoretiniuose veikaluose, paveikė Europos muzikos vystymąsi ir buvo pavyzdžiu vėlesniems Venecijos kompozitoriams.
Gyvenimo metu Vilartas kentėjo nuo podagros, kuri pradėjo jį kamuoti ne vėliau 1549 m. Jis buvo vedęs. Jo žmona buvo vardu Suzana, kuri, tikriausiai, buvo kilusi iš Feltrės miestelio Venete. Nežinomi poros vaikai. Adrianas Vilartas mirė 1562 m. gruodžio 7 d. Adrianas Vilartas dirbo tradiciniuose tuo metu vokalinės muzikos žanruose, kūrė mišias (8), motetus (apie 150). psalmes ir himnus (apie 50), madrigalus (apie 70), šansonus (apie 60). Vilartas buvo vienas nedaugelio kompozitorių, kuris kūrė polifoninius vien instrumentinius kūrinius.
Liudvinava (reikšmės)
Liudvinava vadinami kaimai:
Liudgarda
Etimologija
Kaimo pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis, sietinas su senovės germanų moterišku vardu Ludgarda.
Čekijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Čekijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1993–1994 m.
Turnyrinė padėtis
Stipriųjų grupė: Tarpinė A grupė: Tarpinė B grupė:
Kvarteras
Kvarteras – dabartinis Žemės vystymosi periodas, apimantis pleistoceno ir holoceno epochas. Prasidėjo prieš 2 588 000 ± 5 000 metų. Kvartero pavadinimas pradėtas vartoti 1829 m., kalbant apie akivaizdžiai jaunesnes nei terciaro periodo uolienas.
Kvartero periodas paprastai apibrėžiamas ciklišku žemyninių ledo sluoksnių augimu ir nykimu, susijusiais su Milankovičiaus ciklais bei klimato ir aplinkos pokyčiais, kuriuos jie sukėlė.
Komunistiniu keliu
Komunistiniu keliu – Tytuvėnų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. vasario iki 1959 m. sausio 31 d. Tytuvėnuose.
Istorija
LKP Tytuvėnų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas 2 kartus per savaitę. 1951 m. ėjo kartą-dukart per savaitę. Spausdintas Tytuvėnų spaustuvėje. Tiražas 1951 m. – 500 egz., 1959 m. – 1000 egz.
Laikraštis uždarytas Tytuvėnų rajoną prijungus prie Kelmės rajono. Teritorijoje platintas Kelmės laikraštis „Komunistinis žodis“.
Serial ATA
thumb|Serial ATA rozetės (dvi) thumb|Serial ATA kištukas thumb|15-os kontaktų Serial ATA maitinimo jungtis Serial ATA (angl. Advanced Technology Attachment) – atminties įrenginių (daugiausia kietųjų diskų) prijungimo prie kompiuterio standartas. Šis standartas buvo pasiūlytas 2003 m., juo pakeičiant anksčiau naudotą ATA standartą, kurį nuo šiol siūloma vadinti Parallel ATA.
Serial ATA duomenys perduodami nuosekliai. Parallel ATA duomenys perduodami lygiagrečiai (daugeliu gijų vienu metu).
Serial ATA kabeliai turi tik septynias gijas (Parallel ATA turėjo 40 ar net 80 gijų). Tokie kabeliai daug siauresni ir juos lengviau išvedžioti. Be to, siauri kabeliai netrukdo oro cirkuliacijai kompiuterio korpuse, todėl pagerėja aušinimo sąlygos. Vidiniai Serial ATA kabeliai gali būti iki metro ilgio. Šiame standarte atsisakyta Parallel ATA buvusios galimybės vienu kabeliu prijungti kelis įrenginius („šeimininką“ ir kai kada net du „vergus“). Kiekvienas Serial ATA kabelis prijungia vieną įrenginį.
Serial ATA taip pat numato naują maitinimo jungties standartą, kuris irgi skiriasi nuo anksčiau naudotos Molex jungties. Ši jungtis turi net 15 kontaktų. Toks didelis kontaktų skaičius paaiškinamas galimybe teikti net tris maitinimo įtampas (3,3 V, 5 V ir 12 V). Be to, maitinimo galingumui padidinti kiekvienai įtampai naudojama po tris jungties kontaktus (penki kontaktai yra įžeminti).
Skirtingai nuo Parallel ATA, Serial ATA įrenginius galima išjungti ir įjungti kompiuteriui dirbant. Be to, Serial ATA įrenginys turi vidinę skaitymo/rašymo komandų eilę ir gali optimizuoti tikrąją siunčiamų komandų vykdymo seką. Tai padidina darbo greitį kuomet vienu metu lygiagretūs procesai skaito ar rašo keletą skirtingų failų (dažnai pasitaiko serverių darbe).
Serial ATA versijos
Pirmoji Serial ATA versija, SATA/150, dirba 1,5 GHz dažniu, perduodama iki 150 MB/s (MegaBaitų per sekundę). Tai nėra daug daugiau nei Parallel ATA (133 MB/s arba 1064 Mb/s), tačiau, kaip jau minėta, šie kabeliai patogesni kitais požiūriais. 2004 m. pasirodė dvigubai greitesnė SATA/300 - 300 MB/s, kuri dirba 3 GHz dažniu. 2008 metų pabaigoje bus galutinai išleistas dar dvigubai greitesnis standartas.
Dotnuvos rajonas
Dotnuvos rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje. Centras – Dotnuva.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kėdainių apskrities 38 apylinkių ir Radviliškio apskrities 4 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1954 m. 1 apylinkė prijungta prie Kėdainių rajono, 1957 ir 1958 m. šiek tiek keitėsi ribos. 1956 m. Dotnuva pertvarkyta į rajoninio pavaldumo miestą. 1959 m. sausio 23 d. rajonas panaikintas, visa jo teritorija perduota Kėdainių rajonui.
Serial ATA
Signalo perdavimas
Formuojamų loginių signalų lygiai atitinka LVDS standartą.
Išoriniai Serial ATA įrenginiai
Standartas taip pat numato išorinių Serial ATA įrenginių prijungimo iki dviejų metrų ilgio kabeliu galimybę. Taip pasiekiamas perdavimo greitis 2006 m. buvo iki šešių kartų didesnis nei naudojant USB ar FireWire (IEEE 1394).
Dotnuvos rajonas
Istorija
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Kolektyvinis darbas“.
Borzna
Borzna įsikūrusi šalia tarptautinės E101 magistralės, jungiančios Kijevą su Maskva. Černigovas nutolęs apie 100 km.
Istorija
Gyvenvietėje rasta įrodymų, kad žmonių dabartinės Borznos vietovėje gyventa neolito laikotarpiu. Anksčiausia tvirtovė, stovėjusi XVIII–XIII a., buvo sunaikinta 1239 m. mongolų chano Batijaus. Dabartinė Borzna buvo įkurta 1633 m. Miestas buvo Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje. 1634 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės.
Šventojo švytėjimas
250px|right|thumb|Šventojo švytėjimas nuotraukoje matomas apie oro baliono šešelį paselių lauke. Šventojo švytėjimas (kartais vartojamas žodis ) – optinis fenomenas, kurio metu apie stebėtojo galvos šešėlį susidaro ryški aureolė, halas. Tai stebima tuomet, kai paviršius, į kurį krenta šešėlis, pasižymi tam tikromis optinėmis savybėmis. Rasa ant žolės yra geriausias tokio paviršiaus pavyzdys, kuriame susidaro šventojo švytėjimas. Beveik sferiniai rasos lašai veikia kaip maži lęšiukai, surenkantys šviesą paviršiuje už jų. Dalis šios surinktos šviesos yra išsklaidoma galine kryptimi, link Saulės, ir dar kartą pereina rasos lašą. Dėl šios priežasties šešėlio taškas, atitinkantis dangaus sferoje padėtį priešingą Saulės padėčiai, yra ryškiausias.
Priešpriešos efektas pagerina halo efektą, sudarydamas ryškią aureolę aplink stebėtojo galvos šešėlį, kuomet stebėtojas žiūri į priešingą Saulei pusę. Kuomet stebimas šventojo švytėjimas, nėra matomi spalvoti žiedai, būdingi vainikui arba Brokeno šmėklai.
Dalnerečenskas
Dalnerečenskas – miestas Rusijoje, Primorės krašte, ~400 km į šiaurę nuo Vladivostoko, prie Didžiosios Usurkos upės, šalia jos santakos su Usūriu ir Kinijos sienos; rajono centras. Tai seniausias ir toliausiai į šiaurę nutolęs Primorės miestas. Pro miestą eina Usūrio plentas ir geležinkelis Vladivostokas–Chabarovskas. Vystoma medienos apdirbimo, maisto pramonė. Veikia kultūros namai, yra etnografinis kompleksas.
Istorija
Įkurtas 1859 m. kazokų kaip stanica Grafskaja (Графская), pavadinta grafo Nikolajaus Muravjovo-Amurskio garbei. 1897–1973 m. gyvenvietė (nuo 1917 m. – miestas) vadinosi Imanu (Иман), pagal ankstesnį Didžiosios Usurkos pavadinimą. Vėliau pavadintas Dalnerečinsku, nes po Kinijos-Tarybų Sąjungos pasienio konflikto imta urmu pervadinėti kiniškus vietovardžius Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.
1993 m. Europos krepšinio čempionatas
XXVIII Europos krepšinio čempionatas vyko 1993 m. Vokietijoje (Berlynas, Karlsrūhė ir Miunchenas). Šiame čempionate Vokietijos komanda pirmą ir vienintelį kartą iškovojo aukso medalius, finale rezultatu 71:70 nugalėjusi Rusijos rinktinę.
Skaidulinis jungiamasis audinys
Skaidulinis jungiamasis audinys - jungiamojo audinio rūšis. Šis audinys sudarytas iš ląstelių, vadinamų fibroblastais, ir tarpląstelinės medžiagos (matrikso), kurioje yra baltymų kolageno ir geltonų elastinių skaidulų. Kolagenas suteikia audiniui lankstumo ir tvirtumo, elastinės skaidulos – elastingumo.
Skaidulinis jungiamasis audinys yra dvejopas:
Purusis skaidulinis audinys
Purusis skaidulinis jungiamasis audinys prilaiko epitelį ir daugelį stuburinių gyvūnų vidaus organų. Dėl purios audinio konsistencijos organai, pavyzdžiui, plaučiai, gali išsiplėsti.
Tankusis skaidulinis audinys
Tankusis skaidulinis audinys turi daug tankiai išdėstytų kolageno skaidulų. Iš jo sudaryti raiščiai ir sausgyslės.
Samuelis Harisas
miniatiūra|160px|right|Atminimo lenta Aleksoto kapinių prieigose miniatiūra|160px|right|Atminimo lenta ant „Pietos“ paminklo Aleksoto kapinėse
Samuelis Harisas (1896 m. gruodžio 24 d. Šipensburge, JAV – 1920 m. vasario 24 d. Kaune) – JAV karininkas, Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris, žuvęs už Lietuvos nepriklausomybę. S. Harisas yra tikriausiai vienintelis amerikietis, savo kilme su Lietuva neturėjęs nieko bendro, bet žuvęs Lietuvos teritorijoje ir už Lietuvą.
Biografija
1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, į Lietuvą kėsinosi priešai keliais frontais. Apmokyti nepatyrusiai Lietuvos kariuomenei daugiausia JAV lietuvių dėka Amerikoje buvo pradėta formuoti vadinamoji amerikiečių brigada. Tai buvo vietos lietuvių ir amerikiečių karių savanorių brigada, turėjusi vykti į Lietuvą ir apmokyti Lietuvos karius. Į ją užsirašė ir S. Harisas. Nors JAV neprieštaravo savo karių atvykimui į Lietuvą, bet visas išlaidas turėjo padengti Lietuva, o JAV parama misijai turėjo būti netiesioginė ir viešai neskelbiama. S. Harisas į laivą, plaukiantį į Europą, sėdo 1919 m. rudenį drauge su kitais brigados karininkais. Londone jie susitiko su Lietuvos diplomatiniu atstovu grafu Alfredu Tiškevičiumi. Gruodžio 31 d. (ar sausio 1 d.) S. Harisas atvyko į Kauną. Čia tarnavo Amerikos lietuvių brigados štabe, dirbo kaip instruktorius, apmokantis lietuvių karius.
1920 m. vasarį Lietuvos kariuomenės kareivinėse Kaune kilo bolševikų sukurstytas Kauno įgulos maištas. Malšinant maištą, S. Harisas buvo paskirtas patarėju daliniui, kuris malšino sukilusios aviacijos karius užimtame Aleksoto aerodrome. Vasario 23 d. kairiojoje Nemuno pusėje, kopiant Aleksoto kalno šlaitu, leitenantas buvo sunkiai sužeistas ir kitą dieną mirė. Netrukus, vasario 27 d. jis buvo išvežtas į JAV. Buvo palaidotas Arlingtono kapinėse Vašingtono priemiestyje.
Jis tapo vieninteliu brigados nariu, žuvusiu kare. Apie jo žūtį 1920 m. rašė šaulių žurnalas „Trimitas“: „...Leit. Harrisas nuvyko Aleksotan už Nemuno pas pačius sukilėlius. Su balta taikos vėliava jis atėjo prie riaušininkų patirti jų geismus ir skriaudas, kad suradus nuoskaudas – jei kokios jos buvo – galėtų apie tai pranešti Lietuvos vyriausiam karininkui. Patyręs dalykus, Harrisas grįžo atgalios. Bet tie sukilėliai, kuriems rūpėjo ne Lietuvos gerovė, bet Lietuvos prapultis, žinojo, kad šio amerikiečio teisingas ir nuoregus būdas permatė jų nelemtus darbus, žinojo jie irgi, kad jie yra kalti, ir pirmiau, neg duotų pasauliui žinoti apie jų pardavikiškus darbus iš lūpų pasitikimo ir neprietaringo amerikiečio, jie paleido į jį penkiolika šūvių. Jaunikaitis susiūbavo ir krito, pakirstas pardavikų kulkų šoviniais“.
Čia pat laikraštyje paminėta, kad tekstas perspausdintas iš Amerikos lietuvių laikraščių. Apie S. Hariso mirtį rašė ir JAV spauda: 1920 m. vasario 29 d. pasirodė straipsnis „New York Times“.
Jekaterina I
thumb|left|130px|Jekaterinos monograma
Jekaterina I (Екатерина I Алексеевна, tikrasis vardas Marta Elena Skavronaite, Skavronskaja, Skowronska, Skavronskaitė, 1684 m. balandžio 15 d. Livonija – 1727 m. gegužės 17 d. Sankt Peterburgas) – antroji Petro I žmona ir Rusijos imperatorė 1725–1727 m.
Biografija
thumb|Petro I ir Jekaterinos vestuvės Nuo 1699 m. tarnavo pas liuteronų pastorių Ernstą Gliuką Marienburge (dabar Alūksnė, Latvija), padėjo jam versti iš vokiečių į rusų kalbą. Prasidėjus Šiaurės karui, ištekėjo už švedų kapralo Johano Krauzės, bet kitą dieną kapralą iškvietė atgal į kariuomenę, ir santuoka nutrūko. 1702 m., Rusijos armijai užėmus Marienburgą (Alūksnę), pastoriaus Gliuko šeima ir tarnai pateko į rusų nelaisvę. Rusijos armijos feldmaršalas grafas B. Šeremetjevas padarė Martą savo tarnaite. Petro I favoritas Aleksandras Menšikovas atėmė Martą iš Šeremetjevo. 1703 m. rudenį Petras I, pamatęs ją pas Menšikovą, pasiėmė Martą sau ir padarė savo sugyventine. 1705 m. priėmė stačiatikybę ir nuo to laiko vadinama Jekaterina Aleksejevna. thumb|Jekaterinos I karstas 1711 m. nesėkmingo Petrui I Pruto žygio metu sugebėjo papirkti Turkijos pašos vizirį, atidavusi jam visas savo brangenybes, ir tuo išgelbėjo Rusijos armiją nuo gėdingos kapituliacijos. Tada Petras I išsiskyrė su savo pirmąja žmona Evdokija Lopuchina ir 1712 m. vasario 19 d. vedė Martą Eleną Skavronską. Kai Jekaterinai 1715 m. gimė sūnus, Petras I ėmė reikalauti, kad Aleksejus (sūnus iš pirmosios santuokos) atsisakytų sosto įpėdinio teisių ir pasitrauktų į vienuolyną.
Petro I ir Jekaterinos sūnus Petras Petrovičius mirė mažametis, Aleksejus Petrovičius (iš pirmosios santuokos) buvo nukankintas Petropavlovsko tvirtovėje. Petras I liko be įpėdinio. Nors su Jekaterina Petras turėjo 11 vaikų, 9 iš jų mirė mažamečiai, išskyrus Aną, būsimojo imperatoriaus Petro III motiną, ir Elizavetą, būsimąją imperatorę.
Dar esant gyvam Petrui I, buvo paskelbta imperatore. Petro I mirties dieną (1725 m. sausio 28 d.) gvardija prisiekė Jekaterinai. Sosto įpėdiniu tapo dešimtmetis Petro I anūkas, caraičio Aleksejaus sūnus Petras Aleksejevičius.
1726 m. Jekaterina I įsteigė Aukščiausiąją slaptąją tarybą, kuriai faktiškai perdavė visą valstybės valdymą.
Romualdas Baltrušis
Biografija
Baigė Ukmergės gimnaziją, 1950 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1970 m. chemijos mokslų daktaras.
Briuselio-sostinės regionas
thumb|300x300px Briuselis – sostinės regionas (Briuselio regionas; pranc. Région de Bruxelles-Capitale, oland. Brussels Hoofdstedelijk Gewest, vok. Region Brüssel-Hauptstadt) – vienas iš 3 Belgijos regionų. Tuo pat metu, Belgijos prancūzakalbė benduomenė ir Flamandų bendruomenė regiono teritorijoje taip pat vykdo joms pagal Belgijos Konstituciją priskirtas kultūrines funkcijas.
Romualdas Baltrušis
Biografija
1954–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1980–1990 m. Organinės chemijos katedros ir Augimo reguliatorių sintezės laboratorijos vedėjas; 1973 m. profesorius.
Kauno termofikacinė elektrinė
thumb|Nuo Taikos pr. (2010)
Pradžia
Plėtojantis Kauno pramonei ir statant naujus gyvenamuosius rajonus, matyta, kad Petrašiūnų šiluminė elektrinė greitai nepajėgs aprūpinti miesto šilumos energija.
1967 m. gruodžio 28 d. Vyriausioji energetikos ir elektrifikavimo valdyba prie LTSR Ministrų Tarybos įsakymu Nr. 864 sudarė komisiją naujos Kauno termofikacinės elektrinės statybos aikštelei parinkti. 1968 m. sausio 8-12 d. komisija svarstė „Promenergoprojekt“ Baltarusijos skyriaus parinktus aikštelės variantus.
Nauja Kauno termofikacinė elektrinė turėjo tiekti šilumos energiją miesto šiaurės – rytų rajono pramonės įmonėms ir miesto vakarinėje bei šiaurės vakarinėje dalyje statomiems gyvenamiesiems kvartalams. Projektavimo instituto darbuotojai, ištyrę visą rajoną, pasiūlė tris elektrinės vietos variantus. Pirmoji aikštelė buvo numatyta pramoniniame šiaurės – rytų rajone prie automagistralės Vilnius-Kaunas ir Ateities plento sankryžos. Antroji buvo siūloma ant Kauno marių kranto. Nors pagal techninius ir ekonominius rodiklius ji buvo tinkamiausia, tačiau miesto vadovaujančios organizacijos jo nepasirinko dėl per didelės aplinkos taršos dūmais ir mazuto sandėliavimo šalia miesto poilsiavietės. Trečioji aikštelė buvo numatyta Naujasodžio kaimo 130 ha plote, kurį iš šiaurės ribojo Vilniaus-Kauno automagistralė, rytuose – Ateities plentas, pietuose – naujai suprojektuotas Taikos prospektas, vakaruose – miškas.
Vėliau projektuojant atliktas tyrimas parodė, kad trečioje aikštelėje nebūtų įmanoma sutalpinti visų elektrinės objektų. 1968 m. kovo 1 d. komisija, kuriai vadovavo LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas Aleksandras Drobnys, dalyvavo Miškų ūkio ir miško pramonės ministras A. Matulionis, Vyriausiosios energetikos ir elektrifikavimo valdybos viršininko pavaduotojas Antanas Gruodis, Statybos reikalų komiteto pirmininkas A. Tatarinavičius, Kauno miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas J. Šerys ir kiti darbuotojai, pasirinko trečiąją aikštelę su pataisa, kad mazuto ūkis bus iškeltas už aikštelės ribų ir įrengtas tarp statomos Naftos bazės, Taikos prospekto ir Ateities gatvės. Komisija taip pat aptarė magistralinių tinklų ir geležinkelio susikirtimo su Taikos prospektu problemas.
Parinktos aikštelės sanitarinėje zonoje (500 metrų spinduliu nuo būsimos elektrinės kamino) buvo Biruliškių, Vieškūnų ir Naujasodžio kaimai, Kauno miško pramonės ūkio Biruliškių girininkijos ir kolūkio žemės. Iš viso sanitarinėje zonoje buvo 38 sodybos, kurias reikėjo nukelti, sumokėti už pastatus ir sodinius bei gyventojams suteikti gyvenamąjį plotą. 1968 m. kovo 13 d. Kauno miesto vykdomojo komiteto sprendimu Nr. 134 ši aikštelė paskirta elektrinei statyti.
Romualdas Baltrušis
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš ß-aminorugščiu sintezės ir jų darinių tyrimo. Susintetino augimo reguliatorių, naudojamų žemės ūkio augalų derlingumui didinti, polimerų termostabilizatoriu, antioksidantų, padarė išradimų. Parašė pirmąjį stambiamolekulių junginių vadovėlį lietuvių kalba, straipsnių iš lietuvių chemijos terminijos, chemijos istorijos.
Kauno termofikacinė elektrinė
Projektas
Elektrinės įjungimo į energetikos sistemą projektą parengė „Energosetjprojekt“ instituto Kauno skyrius. Elektrinės aikštelėje numatyta sumontuoti atvirą 110 kV pastotę su dviem pagrindinėmis ir viena rezervine šynų sistema. Pastotė turėjo būti sujungta 110 kV linijomis su Kauno hidroelektrine ir Kauno 330/110/10 kV pastote.
Pagrindiniame korpuse turėjo būti 42 m pločio mašinų salė ir 39 m pločio katilinė. Mašinų salės perdenginius, sienų užpildymus, įrenginių pamatus ir kolonas numatyta surinkti iš gelžbetoninių konstrukcijų. Pagrindinio korpuso pamatus – iš monolitinio gelžbetonio. Elektrinės statybos projektinę užduotį TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministerija patvirtino 1969 m. gruodžio 30 d.
Statyba
1971 m. vyko parengiamieji darbai, iš statybų aikštelės iškeldinti gyventojai. Statybų generaliniu rangovu paskirta „Sevenergostroj“ tresto Lietuvos VRE statybos valdyba. Elektrinę statė ir montavo Energetikos objektų statybos Lietuvos valdyba, tresto „Sevzapenergomontaž“ montavimo aikštelė, tresto „Gidroelektromontaž“ Minsko statybos valdyba, „Belenergomontažizoliacija“ valdyba, „Sevteplornontaž“ valdyba; „Sevenergosantechmontaž“ valdyba.
1972 m. iš centralizuotų lėšų pradėtas statyti Kauno TE paleidžiamasis kompleksas Nr.1, statybos bazė ir kai kurie kiti objektai. Pakloti dūmtraukio pamatai, pastatytas, vandens šildymo katilinės pastatas, buitinės ir skirstomųjų įrenginių patalpos, sumontuotas PTVM-100, 100 Gcal/val našumo vandens šildymo katilas su individualiu metaliniu dūmtraukiu, sumontuoti katilinės elektriniai įrenginiai, katilo kontrolės prietaisai. Mazuto ūkyje įrengti bakų pagrindai ir lietaus kolektorius. Nuo katilinės iki teritorijos pastatyta technologinių vamzdynų estakada, sumontuoti šiluminių išvadų vamzdynai bei dujotiekio linija, nutiestas asfaltuotas kelias nuo Mokyklų gatvės (dab. Vinco Krėvės prospektas) į elektrinę. Sumontuoti du 600 mm skersmens vamzdynai nuo vandens šildymo katilinės iki teritorijos.
1972 m. gruodžio 28 d. sovietinis planas iš esmės įvykdytas, valstybinė komisija paleidžiamąjį kompleksą Nr. 1 leido pradėti eksploatuoti. Šį kompleksą sudarė vandens šildymo katilinė, kurioje pagaminta šilumos energija buvo tiekiama Kauno miestui, kabeliniai kanalai ir tuneliai, technologinių vamzdynų estakados, dujotiekis ir dujų skirstykla, laikinas elektros energijos tiekimo ūkis bei kiti objektai.
1973 m. kovo 30 d. TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministro įsakymu Nr.119 Kauno termofikacinė elektrinė nuo 1973 m. balandžio 18 d. įtraukiama į veikiančių įmonių skaičių su savarankišku balansu. Petrašiūnų VRE prijungiama prie Kauno TE ir netenka savo juridinių teisių.
1973 ir 1974 m. elektrinė statyta toliau. Šiame statybų etape baigti pagrindinio korpuso karkaso, turbogeneratoriaus PT-60-130 pamatai, išbetonuota turbogeneratoriaus T-100 apatinė pamatų plyta, sumontuoti pirmojo ir antrojo energetinių katilų pamatai, išbetonuotos pamatinės grindys nuolatinei sekcijai, sumontuoti termofikacinės siurblinės pamatai. Baigtas statyti 150 m aukščio dūmtraukis, cheminio vandens valymo pastato karkasas, stogas, įstatyti langai. 1973 m. rugsėjo 17 d. pradėtas eksploatuoti vandens šildymo katilas Nr.2, o gruodžio 29 d. – mazuto bakas Nr.1.
1974 m. baigtos statyti mazuto ūkio išpylimo estakados, siurblinė, sumontuotas mazuto bakas Nr. 2, abu bakai padengti šilumine izoliacija, išbetonuotas aušintuvės baseinas, atlikta hidroizoliacija ir pamatai po karkasu, sumontuotas administracinio – pagalbinio korpuso karkasas. 1973–1974 m. statybos planas buvo įvykdytas, o pagrindinių fondų atidavimo planas dargi viršytas.
Pirmajam energetiniam blokui gauti svarbiausi įrenginiai – garo katilas Nr. 1 BKZ-420-140 NGM-3 (vietoje BKZ-320-140i GM), vieno būgno, su vertikaliais natūralios cirkuliacijos vandens vamzdžiais. Katilas pritaikytas deginti mazutą ir dujas. Jo našumas – 420 t/h, perkaitinto garo slėgis – 140 kg/cm², temperatūra – 560 °C, maitinančio vandens temperatūra – 230 °C. Katilo vandens tūris -130, garo tūris – 87, kūryklos tūris – 1427 m³. Pagalbiniai įrenginiai – pūtimo ventiliatorius VDN-25X2 tipo, jo našumas – 437 000 m³/h oro, slėgis – 712 kg/m², 980/745 aps/min, elektros variklis P-1600 kW. Traukos ventiliatorius DOD-28,5 tipo, jo našumas – 641 000 m³/h, slėgis – 388 kg/m², 595 aps/min, elektros variklis P=1200 kW. Du regeneratyviniai oro šildytuvai RVP-54-2 tipo, 5400 mm skersmens. Katilas pagamintas 1974 m. Barnaulo katilų gamykloje. Jo kokybė buvo bloga ir daug ką reikėjo taisyti patiems.
Turbina Nr. 1 pagaminta 1974 m. Leningrado gamykloje, LMZ PT-60/130/13 tipo, 60 MW galios, 3000 aps/min, garo slėgis – 130 kg/cm², temperatūra – 565 °C. Turbina turi vieną gamybinį 10-16 kg/cm² bei vieną termofikacinį 0,7-2,5 kg/cm² garo tiekimą. Pagal sutartį ją buvo numatyta gauti 1974 m., tačiau dėl gamyklos kaltės ji nebuvo baigta gaminti ir gauta tik 1975 m. pirmajame ketvirtyje. Generatorius: TVF-63-2 tipo, 78 750 kVA galios, 6,3 kV įtampos. Pagamintas Sankt Peterburgo gamykloje „Elektrosila“.
Transformatorius TRDCN-80 000/110-69 tipo, pagamintas Maskvos Kuibyševo elektros gamykloje, trifazis, su skaidyta apvija, įtampa reguliuojama esant apkrovai. Galia – 80 000 kVA, įtampa – 110/6,3 kV, aušinamas alyva su priverstine cirkuliacija. Maitinimo siurblys PE-580-185-2 tipo, našumas – 580 m³/n, elektros variklis P=4000 kW. Deaeratorinis įrenginys 6 kg/cm² slėgio, turintis dvi DSP-500 tipo kolonėles, 500 m³/h našumo. 1975 m. buvo baigti pagrindinio korpuso statybos darbai, sumontuotas pirmasis energetinis katilas ir pirmoji turbina su visais pagalbiniais įrenginiais.
1975 m. gruodžio 22 d. užkurtas pirmasis garo katilas, o gruodžio 24 d. rytą prasuktas 60 MW elektrinės galios turboagragatas. 1975 m. gruodžio 27 d. 18 val. 30 min. pirmasis (60 MW galios) Kauno termofikacinės elektrinės turboagragatas buvo įjungtas į tuometinę Šiaurės Vakarų elektros energetinę sistemą. 1975 m. gruodžio 30 d. Valstybinė komisija pasirašė pirmojo energetinio bloko (garo katilo ir turboagregato su pagalbiniais įrenginiais) priėmimo aktą.
Antrasis blokas
1976 m. dirbta, siekiant pradėti eksploatuoti antrą bloką. Sumontuotas pagrindinis pastatas, antrosios turbinos pamatai ir aikštelės apie ją. Baigta termofikacinė siurblinė. Pagrindiniame korpuse sumontuotas antrasis BKZ-420-140 NGM-3 energetinis katilas su visais pagalbiniais įrenginiais. Mašinų salėje sumontuota garo turbina Nr.2 ir generatorius. Įrengta antroji turbina buvo termofikacinė, T-100/120-130-3 tipo, 110 MW galios, 3000 aps/min, 130 kg/cm² garo slėgio, 565 °C darbinės temperatūros, su dvejais garo tiekimais apšildymui (0,6-2,5 ir 0,5-2,0 at). Įrengtas kondensatorius – KG-6200-3 tipo. Sumontuoti du pagrindiniai EP-3-2 ežektoriai, aukšto ir žemo slėgio šildytuvai, du kondensato siurbliai KSV-320-160, du PSG-2300-2-8 tipo vandens šildytuvai ir kiti įrenginiai. Ši turbina pagaminta Uralo variklių gamykloje.
Generatorius Nr.2 buvo TVF-120-2UZ tipo, aušinamas vandeniliu, pagamintas „Sibelektrotiažmaš“ gamykloje. Jo aktyvi galia P=100 000 kW, S=125 000 kVA, įtampa – 10,5 kV. Transformatorius buvo TRDCN – 125000/110-74 VI tipo, pagamintas Zaporožė transformatorių gamykloje, trifazis, skaidyta apvija, reguliuojamos įtampos. Jo galia – 125 000 kVA, įtampa – 110/10,5 kV. Sumontuotas transformatorius elektrinės reikmėms. 1976 m. Valstybinės komisijos nutarimu antrasis 100 MW galios energetinis blokas pradėtas eksplotuoti gruodžio 28 d. Tuomet pasiekta elektrinės projekte numatyta 160 MW galia.
TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministras 1978 m. lapkričio 30 d. įsakymu paskyrė valstybinę komisiją, kuri turėjo leisti pradėti eksploatuoti Kauno termofikacinę elektrinę. Komisiją sudarė visų elektrinę stačiusių ir montavusių organizacijų vadovai, miesto organizacijų ir Kauno TE vadovaujantys darbuotojai. Komisijai pirmininkavo Vyriausiosios gamybinės energetikos ir elektrifikacijos valdybos viršininkas Vladas Grigaravičius. 1979 m. balandžio 19 d. nutarta elektrinę pradėti eksploatuoti, o po balandžio 24 d. priėmimo aktą patvirtino TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministro pavaduotojas Justinas Nekrašas.
1981 m. TSRS Ministrų Taryba už naują statybos būdą grupei darbuotojų paskyrė valstybines premijas. Tarp laureatų buvo ir Kauno TE statę darbuotojai: „Sevzapenergomontaž“ brigadininkas Bronius Svaldenis, Energetikos objektų statybos Lietuvos TSR valdybos „Litovenergostroj“ vyriausiasis inžinierius Vidmantas Bakšys ir Kauno TE direktorius Vladas Kučinskas.
Plėtra
Kauno TE išplėtimo antrą etapą techniškai ir ekonomiškai pagrindė „VNIPI energoprom“ Baltarusijos skyrius, o TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministerija 1974 m. gruodžio 19 d. sprendimu patvirtino. LTSR Vyriausioji gamybinė energetikos ir elektrifikacijos valdyba 1976 m. lapkričio 30 d. patvirtino Kauno TE išplėtimo projektinę užduotį. Numatyta pastatyti du PTVM-100 vandens šildymo katilus, įjungti juos į bendrą dūmtraukį, išplėsti esamą vandens šildymo katilinę, termofikacinę siurblinę, pastatyti papildomus pirmo ir antro pakėlimo siurblius, centrines remonto dirbtuves, autogaražą, išplėsti 110 kV pastotę.
Jau 1979 m. liepos mėn. prasidėjo elektrinės plėtimo darbai. Statė Energetinių objektų statybos LTSR valdyba „Litovenergostroj“ su savo senais subrangovais. 1980 m. rugsėjo 30 d. pradedamas eksploatuoti 100 Gcal/h našumo trečias vandens šildymo katilas (PTVM-100), o 1981 m. rugsėjo 29 d. – toks pat ketvirtasis katilas. 1983 m. rugsėjo 9 d. užbaigiama jungtinė sąmata 2334 tūkst. rublių sumai (iš jų statybos – montavimo darbams – 1456 tūkst. rublių).
Briuselio-sostinės regionas
Briuselio regionas oficialiai laikomas dvikalbiu, visa viešoji informacija ir viešosios paslaugos teikiamos tiek prancūzų (~90 %), tiek olandų kalba (~10 %).
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
Elektrinės statyba tuo nesibaigė. 1980 m. gruodžio mėn. „VNIPI energoprom“ Baltarusijos skyrius parengė Kauno šilumos tiekimo schemą 1990 metams. Tame darbe buvo aptartos ir tolesnės miesto šilumos šaltinio – Kauno TE plėtimo problemos. Schemoje 1990 m. numatytos šiluminės apkrovos karštu vandeniu – 1350 Gcal/h ir garu – 250 t/h, o Kauno TE antrosios eilės galia karštu vandeniu sudarė tik 530 Gcal/h. Tuo tarpu jau 1980–1981 m. žiemą per didžiausius šalčius šilumos reikėjo 450 Gcal/h ir iki 1983 m. esanti elektrinės galia turėjo būti visiškai išnaudota. Be to, turint tik du energetinius katilus (dviem turbinoms), elektrinė dirbo nepatikimai.
Briuselio-sostinės regionas
Briuselio regioną sudaro 19 komunų (kai nurodyti 2 pavadinimai, pirmasis yra prancūziškas, o antrasis – olandiškas):
Institucijos
Dėl Belgijos federalizacijos ypatybių, institucinė sąranga yra ypač sudėtinga. Teisiškai egzistuoja tokios regiono institucijos:
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
1982 m. institutas pateikė Kauno TE išplėtimo trečio etapo projektą, pagal kurį numatyta pastatyti trečią 420 t/h galios energetinį katilą ir boilerinę. Tada šiluminė galia sudarytų karštu vandeniu 750 Gcal/h (padidėtų 220 Gcal/h). Pagrindinis kuras – mazutas, rezervinis – dujos. Mazuto ūkyje numatyta pastatyti ketvirtą 10 000 m³ talpos mazuto rezervuarą, išplėsti siurblinę, pastatant vieną papildomą mazuto šildytuvą. Sąmatinė TE išplėtimo suma – 7979 tūkst. rublių.
Briuselio-sostinės regionas
Institucijos
Be to, pagal Belgijos konstituciją, regiono teritorijoje tam tikras funkcijas vykdo Prancūzakalbių bendruomenė bei Flamandų bendruomenė. 19 iš 72 prancūzakalbių Briuselio parlamento narių yra Belgijos prancūzakalbių bendruomenės parlamento nariais (iki 2004 m. tas pats galiojo ir 6 olandakalbiams nariams, kurie buvo Flamandų parlamento nariais; nuo 2004 m. Flamandų parlamento nariai nuo Briuselio renkami tiesiogiai).
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
1983 m. balandžio 1 d. pradėti trečio etapo elektrinės plėtra. Ypač sparčiai statyta 1984 m. – katilinėje sumontuotas trečiasis energetinis katilas (toks pat, kaip ir du pirmieji), mašinų salėje – trečiasis maitinimo siurblys, elektrinės reikmėms transformatorius bei pastatyta cheminio vandens valymo pastato papildoma dalis. 1984 m. gruodžio 27 d. valstybinė komisija leido pradėti eksploatuoti trečią energetinį katilą.
Briuselio-sostinės regionas
Regiono sukūrimo istorija
1970 m. gruodžio 24 d. Belgijos Konstitucijos 107 straipsnis buvo papildytas nuostata, Belgija susideda iš 3 regionų – Flandijos regiono, Valonijos regiono ir Briuselio regiono. Tačiau regionas pradėjo gyvuoti tik 1989 m. (9 metais vėliau nei Flandijos ir Valonijos regionai), priėmus specialų įstatymą.
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
1986 m. priimtas Kauno termofikacinės elektrinės plėtimo ketvirtos eilės projektas, kuriame numatyta, kad šiluminės apkrovos 1990 m. sudarys 1200 Gcal/h karštu vandeniu ir 150 Gcal/h garu. Šioms apkrovoms pasiekti pagal patvirtintą šilumos tiekimo schemą pastatyti trys vandens šildymo katilai KVGM-180 degins dujas, o mazutas nuspręstas deginti tik kaip rezervinis kuras. Visa ketvirtos eilės išplėtimo kaina (1969 m. kainomis) – 17,5 mln. rublių, iš jų statybos – montavimo darbams – 13,4 mln. rublių.
Briuselio-sostinės regionas
Kalbos problemos
Nors oficialiai regionas yra dvikalbis, tačiau faktiškai jame dominuoja prancūzakalbiai (~90 % gyventojų; olandakalbių yra ~10 %). Prancūzakalbiai taip pat sudaro daugumą kai kuriose su regionu besiribojančiose, bet Flandrijai priskiriamose komunose.
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
1988 m. pastatytas antrasis 180 metrų aukščio elektrinės kaminas. Prie jo prijungti ir visi kiti veikiantys energetiniai ir vandens šildymo katilai. 1988 m. pagaminta daugiausia elektros energijos (892 000 MWh) per visą elektrinės eksploatavimo laikotarpį.
Briuselio-sostinės regionas
Kalbos problemos
Brussel
Kauno termofikacinė elektrinė
Plėtra
Kauno TE tapo didžiausia ir svarbiausia Kauno ir energetinio rajono elektrinė. Petrašiūnų elektrinėje likviduojant pasenusius įrenginius (katilus, turbinas), Kauno TE elektrinės galia po truputi mažėjo, tačiau šiluminė galia didėjo, ir ji tapo pagrindine šilumos tiekėja Kauno pramonei ir gyventojams.
Eksploatacija
1991 m. pastatyta nauja vandens šildymo katilinė, pradėtas eksploatuoti 180 Gcal/h galios vandens šildymo katilas.
1994 m. įrengta kompiuterinė informacinė valdymo sistema, suteikianti galimybę stebėti techninius parametrus ir atlikti įvairias elektrinės darbo režimų analizes. Pagerintos darbuotojų, ypač budinčio personalo, darbo sąlygos. Sutvarkyta ir apželdinta teritorija, pakeisti inžineriniai tinklai, naujai perklota kelių danga, suremontuotos gamybinės bei administracinės patalpos.