cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Italijos suvienijimas
Roma
thumb|[[Mentanos mūšis]] Nacionalinė partija, vadovaujama D. Garibaldžio, siekė prijungti Romą. 1867 m. jis antrąkart bandė užimti miestą, bet popiežiaus armija, padedama prancūzų Mentanoje nugalėjo prastai ginkluotus savanorius. Po to prancūzų įgula liko Čivitavekijoje iki 1870 m. rugpjūčio, kai prasidėjo Prancūzijos-Prūsijos karas.
Prieš Mentaną Enrikas Kairolis, jo brolis Džiovanis ir 70 savanorių bandė užimti Romą. Ties Terniu grupė sulipo į laivą ir plaukė Tibru žemyn. Jų atvykimas turėjo sutapti su maištu mieste. 1867 m. spalio 22 d. Romos revoliucionieriai užėmė Kapitolijaus kalvą ir Kolonos aikštę. Tačiau, kai Kairoliai atvyko į Villa Glori, šiaurinę Romos dalį, maištas mieste buvo numalšintas. Tą pačią naktį juos apsupo ir Džiovanis buvo rimtai sužeistas. .
1870 m. liepą prasidėjo Prancūzijos-Prūsijos karas. Napoleonas III rugpjūtį atšaukė savo karius, Italijoje kilo demonstracijos, kad būtų užimta Roma. Italijos vyriausybė nesiėmė veiksmų iki Sedano mūšio. Viktoras Emanuelis pasiuntė grafą Gustavo Ponza di San Martino su laišku Pijui IX, kuriame buvo pasiūlymas, kad italų armija įžengs į Romą su pretekstu ginti popiežių. Tačiau popiežius pasiūlymą atmetė.
Generolo Raffaele Cadorna vadovaujama italų armija rugsėjo 11 d. kirto sieną ir lėtai patraukė į Romą, tikėdamasi taikaus įžengimo į miestą. Rugsėjo 19 d. buvo pasiektos Aureliano sienos ir prasidėjo apgultis. Net žinodamas, kad pralaimės, popiežius reikalavo, kad jo kariai kautųsi. Po trijų valandų apšaudymo rugsėjo 20 d. italai įsiveržė į Romą ir žygiavo Via Pia keliu (kuris vėliau pervadintas Via XX Settembre). Žuvo 49 italų kariai ir 4 karininkai, 19 popiežiaus karių. Roma ir Lacijus buvo prijungti po prebiscito spalio 2 d. Rezultatai buvo paskelbti spalio 9 d.
Iš pradžių Italijos vyriausybė pasiūlė popiežiui Leonino miestą, bet šis atsisakė, nes taip pripažintų jo valdų aneksiją. Po to Pijus IX pasiskelbė Vatikano kaliniu, nors niekas netrukdė jam įeiti ar išeiti iš Vatikano. Roma Italijos sostine tapo 1871 m. liepą.
FIFA konfederacijų taurė
Turnyras išsivystė iš Karaliaus Fahdo taurės, organizuotos Saudo Arabijoje 1992 ir 1995 metais. 1997 metais FIFA perėmė taurės organizavimą ir pavadino turnyrą Konfederacijų taure. Iki 2005 metų turnyras buvo organizuojamas kas dvejus metus, nuo 2005 metų nuspręsta organizuoti tik kartą per ketverius metus. Paskutinį kartą turnyras vyko 2017 metais, 2019 m. buvo nutarta panaikinti šį turnyrą. Turnyro vietą futbolo tvarkaraštyje užėmė atnaujinta FIFA Arabų taurė, bei išplėsta FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė.
Turnyro laimėtojais keturis kartus yra tapusi rinktinė, du kartus laimėjo  rinktinė, po vieną kartą laimėjo, ,  ir  komandos.
Rezultatai
Karaliaus Fahdo taurė
Konfederacijų taurė
Igors Korabļovs
Igoris Korabliovas (Igors Korabļovs, g. 1974 m. lapkričio 23 d.) – buvęs Latvijos futbolininkas, gynėjas.
Latvijos rinktinėje jis debiutavo 1999 m. vasarą rungtynėse prieš Braziliją. 2004 m. Korabliovas kartu su rinktine buvo Europos čempionato finaliniame turnyre Portugalijoje, tačiau į aikštę taip ir neišėjo.
Lygiosios žirgų lenktynės
right|thumb|Lygiosios žirgų lenktynės ant natūralios žolės Vokietijoje. Daugelyje Europos valstybių lenktynės vyksta ant natūralios žolės, Šiaurės Amerikoje varžomasi ant purvo. |alt=Two horses racing along a grass racetrack, the horses are side by side with both jockeys urging the horses faster. Lygiosios žirgų lenktynės – viena iš žirgų lenktynių sporto rūšių. Šios lenktynės vyksta ant lygios hipodromo dangos. Daugybėje pasaulio šalių lygiosios žirgų lenktynės yra populiariausia žirgų lenktynių rūšis.
Lietuvoje lygiosios žirgų lenktynės vyksta Raseinių hipodrome, tai vienintelis hipodromas Baltijos šalyse, kuriame gali būti organizuojamos šios lenktynės.
Pasaulyje lygiosiose žirgų lenktynėse varžosi įvairių veislių žirgai, bet populiariausia veislė yra grynakraujai jojamieji žirgai. Lenktynės vyksta ant žirgams priimtiniausios dangos. Populiariausia pasaulyje – natūralios žolės danga.
Lygiosios žirgų lenktynės pasaulyje
Didžiojoje Britanijoje lygiosios žirgų lenktynės vyksta įvairiais atstumais: nuo penkių furlongų (1006 m) iki 3200 metrų.
Didžiojoje Britanijoje, kaip ir daugelyje Europos valstybių, lygiosios žirgų lenktynės pagal svarbą skirstomos į dvi grupes: sąlyginės lenktynės ir handikapo. Didžioji dalis lenktynių Šiaurės Amerikoje skirta grynakraujams jojamiesiems žirgams. Dažniausia lenktynių distancija – iki 1 mylios (1600 m), o klasikais vadinamos lenktynės, kurių distancija – 1,25 mylios (2010 m). Tokių lenktynių pavyzdžiai – Kentucky Derby ir Breeders' Cup Classic.
== Nuostatai == Lenktyninio žirgo amžius turi įtaką jo fiziniams gebėjimams. Visi lenktyniniai žirgai oficialiai yra gimę tą pačią metų dieną, kad būtų lengviau juos atrinkti lenktynėms. Pavyzdžiui, arkliai, kad ir gimę taip pačiais metais dviejų mėnesių skirtumu, yra vertinami kaip gimę tą pačią dieną. Šiauriniame pusrutulyje ta diena yra sausio 1, o pietiniame – rugpjūčio 1.
Anglų grynakraujų žirgai pradeda savo karjerą tik sulaukę 2 metų. Vis dėlto, tokio amžiaus jie dar nebūna visiškai fiziškai išsivystę, todėl lenktyniaujama trumpesnėse distancijose. Dažniausiai rengiamos lenktynės tik to paties amžiaus žirgams.
Trimečiai taip pat dar vystosi, bet nuo šio amžiaus jie gali varžytis ir prieš vyresnius žirgus. Paprastai vienmečių varžybos rengiamos pavasarį, o vėliau – ir prieš vyresnius konkurentus. 3 metai yra amžius, kada žirgai gali pradėti dalyvauti ir klasikinėse lenktynėse.
Ketvergiams nebėra jokių amžiaus apribojimų, jie gali dalyvauti visose varžybose.
Atvykus į lenktynes (ne vėliau kaip 2 valandas iki jų pradžios), žirgui privaloma veterinarinė apžiūra, tuo metu registruojami ir dalyviai. Sumokamas ir starto mokestis, sveriami žokėjai (su visais pakinktais), ir tik tada gaunamas dalyvio numeris. Paskui žirgai išvedami į padoką (apžiūros aikštelę) likus ne mažiau kaip 15 minučių iki starto pradžios, žirgus turi vesti arklininkas arba startuojantis žokėjas. Likus 5 minutėms iki starto žokėjai išjoja į hipodromą, kur pristatomi žirgai prajojami pro žiūrovų tribūnas.
Prie starto linijos išsirikiavus žirgams, starto teisėjas įtempia gumelę nuo vieno starto statramsčio ir liepia dalyviams išsirikiuoti lygia linija prieš gumelę. Startas duodamas starto teisėjui paleidžiant gumelę ir nuleidžiant starto vėliavėlę. Kitu atveju, žirgai įvedami į starto mašinos boksus, ir starto metu atsidaro varteliai, leisdami žirgams išbėgti. Žirgams kertant finišo liniją, daromas fotofinišas siekiant išsiaiškinti nugalėtoją. Po finišo žokėjai privalo dar kartą pasisverti, arba jų rezultatai bus anuliuojami. Po bėgimo per lenktynių uždarymą apdovanojami nugalėtojai, įteikiami daiktiniai prizai. Piniginiai prizai išmokami vėliau.
Karčioji šerpeta
Paplitusi Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje.
thumb|left|200px|Karčiosios šerpetos sėklos
Leidenas
Leidenas – miestas Nyderlanduose, Pietų Olandijos provincijoje, šalia Senojo Reino (Oude Rijn) upės (Reino deltoje), netoli Hagos. Išvystyta mašinų, poligrafijos, medvilnės, siuvimo pramonė.
Mieste yra garsus Leideno universitetas, etnografijos muziejus, Rembranto namas-muziejus. Buvęs Gravensteno kalėjimas (XIII–XVII a.), Šv. Petro bažnyčia (XIV–XVI a.; vėlyvoji gotika), rotušė (XVI a.).
Istorija
Žinomas nuo XIV a. XVI–XVII a. buvo svarbus medvilnės pramonės centras. 1573–1574 m. buvo užimtas ispanų.
Kliukščionys
Kliukščiónys  – kaimas Baltarusijoje, 7 km į pietvakarius nuo Lentupio, prie kelio Švenčionys–Svieriai, 2 km nuo sienos su Lietuva. Į pietus nuo Kliukščionių – 12 susisiejančių ežerų grandinė.
Istorija
1786 m. pastatyta bažnyčia (sudegė 2017 m.). XIII a. – XVIII a. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, nuo 1920 m. – Baltarusijai. XIX a. buvo miestelis Švenčionių apskrityje.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Kamajų Antano Strazdo gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kamajuose (Rokiškio raj.), K. Šešelgio g. 9, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190250136. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.
Blangai
Blangai (dar vadinami Bulongais, kinų kalba: 布朗族, pinyin: Bùlǎng Zú) – viena iš 56 Kinijos Liaudies Respublikos oficialiai pripažįstamų etninių grupių. Daugiausia gyvena kalnuotose, 1500-2000 metrų virš jūros lygio Sišuangbannos, Lincango ir Simao vietovėse, Kinijos pietvakariuose esančioje Junano provincijoje. Tai viena seniausių Junano provincijos tautų, pirmą kartą paminėta Han dinastijos laikotarpio dokumentuose (206 m. pr. m. e. - 220 m. e. m.). Pagal 2000 m. duomenis blangų Kinijoje buvo 91 882.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
1774 m. Kamajuose veikė parapijinė mokykla, kurioje mokėsi 22 mokiniai. 1864 m. jos vietoje įsteigta valdiška pradinė mokykla, kurioje visi dalykai, išskyrus tikybą, buvo dėstomi rusų kalba. 1908–1934 m. veikė pradinė keturių skyrių mokykla. 1935 m. įsteigiamas penktasis, o 1936 m. – šeštasis skyriai.
Blangai
Pavadinimų įvairovė
Blangų tauta turi daug skirtingų pavadinimų. Skirtingais pavadinimais save vadina skirtingose vietovėse gyvenantys blangai: gyvenantys Sišuangbannoje save vadina „Blangais“, o Simao – „Benzu“. Dar naudojami ir tokie pavadinimai kaip „Lawa“, „Wu“, „Wuren“ ir „Awa“. Seniau haniai blangus vadino „Puman“; bajai juos vadina „Buen“; lahu – „Kapu“; dajai – „La“. Įkūrus Kinijos Liaudies Respubliką tauta pasirinko bendrinį Blangų pavadinimą.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
Nuo 1944 m. spalio mėn. pradeda veikti progimnazija, kuri 1948 m. reorganizuojama į vidurinę mokyklą. Mokykla buvo įsikūrusi septyniuose pastatuose. Veiklos pradžioje nebuvo reikiamų patalpų, centrinis pastatas nebuvo baigtas statyti, mokykla neturėjo jokių mokymo bei vaizdinių priemonių. Dauguma mokytojų dirbo baigę tik gimnaziją. 1950 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1963 m. mokyklai suteiktas kunigo ir poeto Antano Strazdo (1760–1833) vardas.
Blangai
Kalba
Blangų šnekamoji kalba priklauso Pietinės Azijos kalbų šeimai ir turi du dialektus: blangų dialektą ir avos dialektą. Šiai kalbai giminingos yra šiauriniame Mianmare gyvenančios Va tautos ir Laose gyvenančios Lava tautos kalbos. Blangai dažnai kalba bendrine kinų ir dajų kalbomis bei vartoja šių kalbų rašmenis. Blangų šnekamajai kalbai užrašyti sukurtos dvi rašto sistemos: pirmoji vadinama to-tham ir vartojama Sišuangbannos prefektūroje gyvenančių blangų, antroji, to-lek, vartojama regione tarp Dehongo ir Lincango prefektūrų.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
1965 m. pastatytas dvylikos klasių priestatas su centrinio šildymo katiline, metalo ir medžio dirbtuvėmis, bufetu. Senose patalpose įsikūrė vaikų darželis, bendrabutis. 1967 m. pastatyta sporto salė, 1980 m. pastatytas mokyklos priestatas su tipiniais fizikos, chemijos, biologijos, karinio rengimo kabinetais, metalo dirbtuvėmis, valgykla, garažais, skystu kuru veikiančia katiline. 1976 m. pereita dirbti į kabinetinę sistemą. 1985 m. įrengtas šlovės kambarys, kuris 1989 m. pertvarkytas į mokyklos muziejų. 1988 m. atliktas mokyklos remontas, suremontuota aktų salė. Tais pačiais metais atsisakyta kabinetinės sistemos. thumb|left|Akmuo prie gimnazijos
Blangai
Teritorija
Blangų tauta įsikūrusi kalnuotose, subtropiniu klimatu pasižyminčiose vietovėse. 1500-2300 metrų virš jūros lygio esančios teritorijos pasižymi šiltu klimatu, gausiais krituliais, derlinga žeme ir gausiais gamtos ištekliais. Žemės ūkis – pagrindinis blangų užsiėmimas. Blangai augina ryžius, javus, sezamus, melionus, pupeles ir bulves. Pagrindinės parduoti skirtos kultūros yra medvilnė, cukranendrės ir visame pasaulyje garsi „Pu'er” arbata. Blangai taip pat užsiima gyvulininkyste. Tankiuose žmonių nesuniokuotuose miškuose auga daug vertingų medžių ir vaistažolių, tokių kaip ženšenis, rauwolfia verticillata (vartojama kraujo spaudimui mažinti) bei citrinžolė (vartojama aukštos kokybės kvepalams gaminti). Gausūs vario, geležies, sieros ir kvarco ištekliai.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
1989–1990 m. nustojo veikti komjaunimo ir pionierių organizacijos, mokykla buvo depolitizuota. Tais pačiais metais pradėta dėstyti tikybą. 1994–1995 m. vėl pereita prie kabinetinės sistemos, atliktas biologijos, fizikos, vokiečių, pradinių klasių ir kabinetų, valgyklos kapitalinis remontas. Atnaujintas pirmojo ir antrojo aukšto interjeras. 2000 m. kovo mėn. Antano Strazdo 240-ųjų gimimo metinių proga atidarytas poeto portretas (dailininkas Jokūbas Zovė). Tais pačiais metais mokyklai suteikta teisė įgyvendinti profilinį mokymą trečioje pakopoje.
Blangai
Istorija
Istoriniai Han dinastijos laikotarpio įrašai rodo, kad Blang tauta kilusi iš "Pu" (濮) istorinės genties, vienos iš pirmųjų genčių, atsikėlusių į Lancango ir Nudžiango upių slėnius. Manoma, kad Pu priklausė genčių grupei, kurią senovės kinai vadino bendru Bǎipú (百濮, pažodžiui "Šimtas Pu") vardu. Kai Han dinastijos laikotarpiu (206 m. pr. m. e. – 220 m. e. m.) Junano provincijoje buvo įkurta Jidžau prefektūra, Pu tauta pakliuvo Han imperijos kontrolėn. Tangų ir Songų dinastijų valdymo laikotarpiais (618 m. – 1279 m.), Pu tautos teritorijas valdė Nandžao ir Dali karalystės, o Pu žmonės buvo vadinami Puziman. Valdant vėlesnėms dinastijoms jie vadinti Puman ir kitais vardais. Glaudus Pu žmonių ir hanių bendravimas bei Pu gyvenamų plotų inkorporacija į Han valstybę skatino dviejų tautų maišymąsi - taip palaipsniui išsivystė dabartinė blangų tauta. Susikūrus Kinijos Liaudies Respublikai, blangai buvo oficialiai pripažinti viena iš 56 Kinijos etninių grupių.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
1994–1995 m. dirbo 26 mokytojai, 8 iš jų buvę mokyklos auklėtiniai, mokėsi 189 mokiniai. 2000–2001 m. mokykloje mokėsi 276 mokiniai, dirbo 26 pedagogai. 2004 m. mokykloje mokėsi 384 mokiniai, dirbo 50 pedagogų.
Blangai
Religija
Protėvių garbinimas plačiai paplitęs tarp blangų. Žmonių gyvenimas, produktyvumas, laimė ir kančios priklauso nuo dievų ar dvasių valios; visa, kas gyva, turi savo dvasią. Blangų garbinami totemai dažniausiai yra bambukinė žiurkė ir rupūžė. Jie tiki, kad reikia vengti šių gyvūnų, kitaip mirs jų artimieji. Dėl greta gyvenančių dajų įtakos Sišuangbannos prefektūroje gyvenantys blangai praktikuoja hinajana budizmą. Beveik kiekvienas kaimas turi budistų vienuolyną. Nemažai blangų vyrų tampa budistų vienuoliais, nes tai didelė garbė visai šeimai. Blangų budistinės šventyklos ir socialinė sistema taip pat panašios į dajų. Kaip ir dajai, blangai greta budizmo dar praktikuoja šamanizmą ir totemizmą.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Istorija
2020 m. prijungta Jūžintų mokykla.
Blangai
Virtuvė
Pagrindinis blangų maisto produktas – ryžiai, mėgstamiausi yra lipnieji ryžiai. Dar valgomi kukurūzai, kviečiai, grikiai, sojų pupelės, žirniai, raudonosios soros ir bulvės. Dauguma šeimų valgo tris kartus per dieną. Priešpiečiams patiekiami šalti ryžiai, o šiaip jie troškinami ar šutinami. Blangų vyrai specializuojasi ryžių bambuko vamzdeliuose gamyboje. Dažniausiai valgomos daržovės yra kopūstai, įvairūs žalumynai, melionai, pupelės, ridikėliai, baklažanai, aštrieji pipirai, porai, pomidorai. Moterys dažnai eina į kalnus pasirinkti valgomų grybų, bambukų ūglių, laukinių bulvių ir laukinių prieskoninių augalų. Iš mėsos dažniausiai valgoma kiauliena, jautiena, aviena, vištiena, o kartais ir žvirblių, bambukinių pelių, gyvačių bei briedžių mėsa. Dar valgoma žuvis, krevetės ir krabai.
Kamajų Antano Strazdo gimnazija
Gimnazijos himnas
Žodžių autorė Nijolė Markevičienė, muziką kūrė Ramunė Glinskienė.
Blangai
Virtuvė
Pagrindiniai Sišuangbannos prefektūroje gyvenančių blangų maisto ruošimo būdai: troškinimas garuose, kepimas, virimas, rauginimas. Blangų tarpe populiaru kepta mėsa ir žuvis, skrudintas pyragas ir net kepti vorai. Blangai neatsisako ir rūgštaus maisto, tad dažnai mėgaujasi raugintais bambukų ūgliais, rauginta mėsa ir žuvimi. Kai kas valgo ir žalią mėsą. Valgoma žalia kiauliena, žuvis ir geriamas gyvulių kraujas.
Simao prefektūroje gyvenantys blangai ypač mėgsta košes. Jie valgo košes su vištiena, su laukinėmis pelėmis bei šuniena. Košė su lauko pelėmis laikoma ypatingu patiekalu, tad dažnai patiekiama garbingiems svečiams.
Garbingi svečiai taip pat vaišinami specifiniu būdu paruošta arbata. Kiekviena blangų moteris yra arbatos ruošimo specialistė. Balandį-gegužę surinkti arbatžolių lapeliai išdžiovinami ir kišami į bambuko vamzdelius, kurie uždengiami ir kaitinami. Nusvilus bambukų žievei, gaunama aromatinga ir labai specifinio skonio arbata. Blangai taip pat geria ir skrudintą, rūgščiąją bei iš miltelių pagamintą arbatą.
Naminio vyno gėrimas, tabako rūkymas ir rūgščiosios arbatos gumuliukų kramtymas – mėgstami laisvalaikio leidimo būdai. Blangų moterys ypač mėgsta kramtyti betelio riešutus, nes dėl šių riešutų sulčių pajuodę dantys laikomi vienu iš grožio kriterijų.
Tradiciniai rūbai
Blangai dėvi iš namuose austų audinių pasiūtus, paprasto kirpimo drabužius. Tiek vyrai, tiek moterys mėgsta tamsiai žalią ir tamsiai mėlyną rūbų spalvas. Vyrai dažniausiai dėvi plačias juodas kelnes, priekyje susagstomus, apykaklių neturinčius švarkus bei juodos arba baltos spalvos audeklo tiurbanus. Moterys dėvi siaurus, apykaklių neturinčius švarkus ir siaurus; baltomis, juodomis ar raudonomis juostomis puoštus juodo audinio sijonus. Mergaitės nešioja baltos, raudonos ar žalios spalvos tunikas ir siaurus juodus sijonus.
Tarp blangų vyrų paplitęs kūno tatuiravimas. Rankos, pilvas, krūtinė bei nugara tatuiruojami laukinių žvėrių, paukščių ir panašiais atvaizdais, dažams naudojant anglį ir gyvačių tulžį.
Moterys dažniausiai susisuka plaukus į kuodą ir jį apvynioja baltos, juodos ar žalsvai mėlynos spalvos audeklo atraiža. Toks galvos apdangalas dar papuošiamas įvairiaspalviais karoliukais ar sidabro spalvos dekoratyviniais elementais. Itin populiari plaukų puošmena – sidabro spalvos plaukų smeigtukas, vadinamasis „gazigazong“. Jaunos netekėjusios moterys dažnai į plaukus prisikaišioja raudonos, geltonos ir baltos spalvos gėlių. Dauguma moterų dažo skruostus raudonai. Jos mėgsta auskarus, vėrinius, apyrankes. Vyresnės moterys išdidžiai demonstruoja auksinius dantis. Dėl betelio riešutų kramtymo pajuodę dantys taip pat laikomi vienu grožio atributų.
Architektūra
Blangai gyvena subtropinio klimato zonoje. Siekiant apsisaugoti nuo drėgmės ir gausaus kritulių kiekio dažniausiai statomi dviaukščiai namai. Populiariausia statybinė medžiaga – bambukas, o namų stogai dengiami šiaudais. Pirmasis namo aukštas naudojamas kaip sandėlis. Jame laikomi gyvuliai ir maisto atsargos, o antrajame aukšte gyvena pati šeima. Pagrindiniame kambaryje įrengtas ugniakuras naudojamas maistui gaminti, jis taip pat yra šilumos ir šviesos šaltinis.
Šventė prasideda po pietų, kai saulė jau aukštai danguje. Pirmiausia į naująjį namą rankose laikydami buliaus galvą įžengia vyrai. Kopdami laiptais jie dainuoja ir prašo dievų palaiminti naująjį namą. Merginos, dėvėdamos savo gražiausius rūbus, išsirikiuoja ant laiptų ir šlaksto vyrus vandeniu, kas taip pat turėtų atnešti laimę naujakurių šeimai. Tada į naująjį namą iš eilės patraukia vyrai su namų rakandais, moterys su patalyne ir rūbais, merginos su indais. Visiems susirinkus antrajame aukšte, baldai ir daiktai išdėliojami pagal paskirtį, užkuriamas židinys ir susodinami svečiai. Žmonės dainuoja, geria ir linki naujakuriams visa ko geriausio.
Menas ir amatai
Jų dainos ir šokiai stipriai paveikti kaimyninės dajų kultūros. Šokiams akompanuojama dramblio koją primenančiais būgnais, birbynėmis, cimbolais ir tristygiais instrumentais. Blangų vyrų tarpe labai populiarus wushu, tad Blang kalno srityse gyvenantys blangai mėgsta energingą „Peilių šokį“, kuriame šokis susimaišo su wushu. Mėgstami ir šokiai su kardais ar lazdomis, kur vyrai gali pademonstruoti savo drąsą ir miklumą. Tarp jaunų žmonių populiaru asistuoti merginoms, šokant vadinamąjį „Rato šokį“. Sustojusios ratu merginos gracingai juda laikrodžio rodyklei priešinga kryptimi, o jas išoriniu ratu apsupę vyrai šokdami imituoja tigrų judesius. Mudžiango vietovėje gyvenantiems blangams puiki proga šokiams, dainoms ir visą naktį trunkančiam šventimui yra Naujieji Metai ir vestuvės.
Bambukinių rakandų ir įrankių meistravimas, tekstilės gaminiai ir audinių dažymas – specifinėmis etninėmis charakteristikomis pasižymintys blangų amatai. Gausiai augantys bambukai naudojami ne tik namų statybai, bet ir daugelio šeimos naudojamų baldų bei virtuvės reikmenų gamybai. Blangų vyrai – puikūs amatininkai, gebantys sumeistrauti bambukinius krepšius, kibirus, šiukšlių semtuvėlius, bambukinius patiesalus, daugelį namuose naudojamų baldų ir kt. Daugelis tokių daiktų ne tik naudojami namuose, bet nešami ir į turgų parduoti ar išmainyti. Dauguma blangų moterų geros verpėjos ir audėjos. Iš medvilnės, bemerijos ir kanapių pluoštų gaminami damasto ir brokato audiniai. Šie audiniai mėgstami blangų dėl savo storumo ir ilgalaikiškumo. Dabar daugelyje blangų kaimų naudojamos staklės, žymiai pagerinančios audinių kokybę. Blangai paprastai naudoja nesudėtingus audinių dažymo metodus. Įvairių rūšių augalai ir gėlės naudojami, siekiant išgauti skirtingas spalvas. Iš augalų išgautą dažomąją medžiagą blangai deda į didelį puodą ir verda kartu su baltu medvilniniu audiniu. Po kelių tokių virimų gaunamas spalvotas audinys.
Elgesio taisyklės ir tabu
Blangų kasdieniniame gyvenime egzistuoja keletas tabu, kurių privalu laikytis. Pėstieji turi laikytis tam tikro atstumo ir vengti fizinio kontakto. Negalima peržengti sėdinčio žmogaus kojų. Prieš įeinant į budistų šventyklą būtina nusiauti batus. Šventyklos viduje negalima rūkyti bei liesti budistų vienuolių ar Budos statulų pečių ir galvų. Negalima kirsti medžių, imti žemės ar akmenų iš šventais laikomų miškų. Blangų kaimuose nėščioms moterims draudžiama dalyvauti religinėse ceremonijose ir apeigose. Blangų vyrų dėvimi tiurbanai simbolizuoja jų orumą, tad negalima liesti jų galvų. Dalyvaujant blangų vestuvėse, reikia atlikti apsiplovimo ritualą – nuotaka ir jaunikis sutiks žmogų prie vartų ir pasiūlys jam nusiplauti rankas.
Atvykus pas ką nors į svečius, draudžiama atsiremti ar rišti žirgą prie kieme esančio vidurinio stulpo. Prieš įeinant į blangų namus, būtina nusiauti batus. Negavus šeimos leidimo, negalima eiti į šeimininkų miegamąjį. Draudžiama liesti pagrindinio kambario centre esantį ugniakurą, nes užgesusi ugnis atneš nelaimę namo šeimininkams. Neliečiamas ir šeimos altorėlis, ant kurio sudėtos aukos šeimos dievams.
Tradicinės šventės
Blangai naudoja dajų kalendorių ir švenčia nemažai dajų švenčių. Pagrindinės blangų šventės yra Naujieji Metai, Uždarų durų ir Atvirų durų šventės, kiekvieno kaimo dievybei skirtos šventės bei daugelis kitų. Naujieji Metai – svarbiausia blangų šventė, švenčiama birželį arba liepą. Šventė trunka tris dienas. Pirmoji diena yra visuotinio tvarkymosi ir valymo diena, antrąją dieną skerdžiami galvijai ir gaminami šventiniai patiekalai, trečiąją dieną prasideda pats šventimas.
Vasario 2 d. švenčiama Gėlių šventė. Laikydamos rankose ilgas ir siauras vėliavas moterys eina į kalnus rinkti gėlių. Kaimo centre pastatomas surinktomis gėlėmis apipintas stulpas, kuris dar papuošiamas popieriniais maišeliais ir spalvingomis vėliavėlėmis. Tada kaimo žmonės susirenka aplink šį stulpą ir džiaugsmingai šoka, akompanuojant būgnams, gongams ir kitiems instrumentams. Šokdamos moterys į medį svaido ryžių saujas, kas simbolizuoja kaimo vienybę ir klestėjimą.
Blangai laiko bambukines žiurkes vienu iš savo totemų, tad sėjos laikotarpiu balandį ir derliaus nuėmimo metu rugsėjį švenčiama Gangjongo šventė. Žmonės apsirengia naujais drabužiais, pasiima bambukinius krepšius ir eina į bambukų miškus gaudyti bambukinių žiurkių. Sugautos žiurkės pririšamos prie lazdų, kurios papuošiamos gėlėmis. Du vyrai nešioja šias lazdas po visą kaimą, o iš paskos su bambukine kartimi einantis žmogus garsiai prašo dievų palaiminimo. Vėliau žiurkėms nukertamos galvos, jų kūneliai sukapojami ir išdalinami kaimo šeimoms. Tikima, kad tokia auka užtikrins kaimo klestėjimą ir ateinančiais metais žmonės bus pertekę maisto ir drabužių.
Balandžio 15 d. švenčiama Kangšano šventė, kurios metu jauni žmonės dovanoja kaimo vyresniesiems įvairias dovanas, rengiami muzikiniai pasirodymai, šokiai ir demontruojami kovos menai. Kaimo žmonės susirenka kartu ir valgo bendruomeninius pietus.
Birželio 23 d. švenčiama Fakelų šventė. Šeimos susirenka prie medžių ir paskerdžia kiaulę – tokia auka maldaujama dievų gero derliaus. Šios šventės metu ištekėjusios moterys privalo grįžti ir švęsti tėvų namuose. Šventės vakarą visur dega fakelai, kas simbolizuoja atsikratymą piktosiomis dvasiomis.
Vestuvių ir laidotuvių papročiai
Blangai dažniausiai praktikuoja monogamiją ir žmonos ieško už savo klano ribų. Vestuvių papročiai skiriasi priklausomai nuo vietovės, kurioje jie gyvena. Lincango vietovėje neįmanoma santuoka tarp tokią pačią pavardę turinčių žmonių, būtinas piršlių dalyvavimas ir dovanos. Sišuangbannoje gyvenantys jauni blangai yra laisvi rinktis norimą vyrą ar žmoną, jų tėvai nevaržo šio pasirinkimo. Dažniausiai po vestuvių gyvenama žmonos namuose. Kai kurie blangai ten pragyvena visą savo gyvenimą, kiti – tik dvejus ar trejus metus. Jei pasirenkamas antrasis variantas, vyras žmonos namuose leidžia tik naktis, o dirba ir valgo visus valgius savo tėvų namuose. Po trejų metų, žmonai pagimdžius kūdikį, rengiamos pakartotinės vestuvės. Tada moteris su vaiku dažniausiai persikrausto į vyro namus.
Mirus žmogui, budistų vienuolis ar šamanas gieda šventąsias giesmes, kuriomis siekiama atbaidyti velnią, o laidotuvės dažniausiai surengiamos per tris dienas. Išskyrus mirusius smurtine mirtimi, kurie kremuojami, blangai mirusiuosius laidoja žemėje. Kiekvienas kaimas paprastai turi bendruomenines kapines, padalintas pagal klanus ar žmones, turinčius vienodas pavardes. Nepriklausomai nuo mirusiojo statuso, laidotuvių dieną nebus dirbami jokie darbai ir visas kaimas gedės.
Dabartinė situacija
Apie 92 000 blangų gyvena pietvakarių Kinijoje, Junano provincijoje. Daugiausia jų galima rasti Sišuangbannos, Lincango ir Simao vietovėse. Apie 1 200 blangų dar gyvena Tailande, o Mianmare jų gyvena apie 1000-2000. Tailando blangai save vadina Khon Doi (pažodžiui „kalnų žmonės”).
Susikūrus Kinijos Liaudies Respublikai, prasidėjo žemės reforma. Padedant haniams ir dajams, žemės ūkio lygis pakilo, buvo modernizuota technika, švietimo sistema, patobulinta medicinos sistema.
Liepynai (Vilnius)
Liepynai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemėžio.
Vuelvo
Vuelvo – ketvirtasis Argentinos grupės "Erreway" albumas. Tai pirmasis "Erreway" albumas be Luisana Lopilato. Šis albumas bus kitoks, negu kiti "Erreway" albumai, nes daugumą dainų parašė grupės nariai. Trys "Erreway" nariai dainuos jame: Camila Bordonaba, Benjamín Rojas ir Felipe Colombo.
Albume bus dvylika dainų. Bus penkios dainos iš jų albumo "Memoria" ir septynios naujos dainos. Šis albumas turėtų pasirodyti 2008 m.
Beržininkai (Žuvininkų apskritis)
Beržininkai arba Jagodnojė (, nuo 1939 m. Bersnicken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Berzenīks prūsiškos kilmės, žinomas nuo 1339 m. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 77 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Greta kaimo yra 79,9 m Hauzeno kalnas.
Karių tiesa
Karių tiesa – Lietuvos kariuomenės politinės vadovybės laikraštis, leistas 1940 m. liepos 13 d. – rugpjūčio 31 d. Kaune.
Istorija
Leistas 3-6 kartus per savaitę vietoje žurnalo „Karys“, kurio leidimas nutrauktas SSRS okupavus Lietuvą. Išėjo 31 numeris. Laikraštį uždarius pradėtas leisti „Raudonarmietis“.
Bala (miestas)
Bala – miestas šiaurės vakarų Velse, šiauriniame Balos ežero krante. Geležinkelio stotis. Dauguma gyventojų kalba valų kalba. Išvystytas turizmas, tekstilės pramonė.
Lietuvos karinė spauda
thumb|Kariškių žodis|180px|right thumb|Karys|180px|right
Lietuvos karinė spauda – Lietuvos kariuomenės 1919–1940 m. ir Lietuvos ginkluotųjų pajėgų po 1990 m. bei kitų karinių struktūrų su karo dalykais susijusios tematikos periodiniai leidiniai, skirti daugiausia kareiviams ir karininkams.
Istorija
Lietuvių karinės spaudos pirmtaku būtų galima laikyti leidinį „Zine apej Lenku wajna su Maskolejs“, kurio 2 numerius lietuvių ir lenkų kalba 1864 m. išleido 1863 m. sukilimo Lietuvoje ir Lenkijoje vadovybė. 1906–1907 m. Vilniuje ėjo nelegalus Lietuvos ir Baltarusijos socialdemokratų laikraštis rusų kalba „Soldatskaja žizn“ (Kareivių gyvenimas). Rygoje 1914 m. trumpai buvo leidžiamas kariams skirtas laikraštis „Kareivių tiesa“ (išėjo 3 numeriai), o 1915 m. – mėnesinis laikraštis „Mūsų amžius“ (Naujas Mūsų amžius, išėjo 7 numeriai). 1917 m. iš pradžių Rygoje, o paskui Petrograde ėjo pirmasis Lietuvos karininkų laikraštis „Laisvas žodis“. Nuo 1918 m. vasario mėn. vietoj jo buvo leidžiamas bolševikinis savaitraštis „Kareivis socialistas“, kurio išėjo 2 numeriai. 1917 m. vykusio pirmojo lietuvių karių suvažiavimo ir Pirmojo seimo metu Petrograde buvo leidžiamas specialus savaitraščio „Santara“ priedas „Laisvės karininkas“, jo išėjo keli numeriai.
Po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo 1919 m. Kaune pasirodė tautinis savaitinis kareivių žurnalas „Kariškių žodis“, kuris nuo 1920 m. vadinosi „Karys“ ir ėjo iki 1944 m. 1919 m. pradėjo eiti Lietuvos kariuomenės laikraštis „Tėvynės gynėjas“, leistas iki 1930 m. Taip pat buvo leidžiami atskirų pulkų laikraščiai „Gusaras“ (1919–1934 m.) „Keistutietis“ (1925 m.) ir kiti: daugelio pulkų laikraščiai ėjo kaip žurnalo „Karys“ priedai su atitinkamo pulko pavadinimu antraštėje.
1921–1940 m. buvo leidžiamas karybos ir istorijos žurnalas „Mūsų žinynas“, kuris 1922–1926 m. turėjo priedus „Karo literatūros rodyklė“ ir „Karo mokslo skyriaus biblioteka“. Karo mokslo draugija 1925–1940 m. leido žurnalą karininkams „Kardas“. Taip pat ėjo žurnalo tipo leidiniai „„Karininkų metraštis““, „Karo archyvas“, „Lietuvos karo invalidas“, žurnalas „Kariūnas“, laikraštis „Vyties ženklas“. Lietuvos šaulių sąjunga 1920–1940 m. leido žurnalą „Trimitas“ ir daug trumpalaikių laikraščių. 1920–1936 m. nelegaliai ėjo komunistinis laikraštis kareiviams „Kareivių tiesa“.
Vokietijoje 1944–1945 m. buvo leidžiamas iš Lietuvos perkeltas žurnalas „Karys“ – kaip lietuvių karių laikraštis. Jis ėjo beveik iki karo pabaigos, o 1950 m. JAV atgaivintas kaip žurnalas.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1990 m. buvo atnaujintas prieš karą leistų tautinės minties žurnalo karininkams „Kardas“ ir Lietuvos šaulių sąjungos žurnalo „Trimitas“ leidimas. 1991 m. pradėjo eiti žurnalas kareiviams „Karys“, dvisavaitis laikraštis „Savanoris“, 1992 m. savaitraštis „Krašto apsauga“, o 1995 m. – Lietuvos karo akademijos laikraštis „Kariūnas“. Nuo 1996 m. leidžiamas Motorizuotos pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ Karaliaus Mindaugo mechanizuotojo pėstininkų bataliono laikraštis „Mindaugietis“.
Priemenė
Priemenė (arba priesienis) – lietuvių tradicinio gyvenamojo namo patalpa, esanti prie laukųjų durų. Aukštaičių viengalėje dūminėje pirkioje tai buvo viena iš patalpų, o nuo XIX a. – dvigalių pirkių vidurinė patalpa.
Priemenėje yra užlipimas (laiptai ar kopėčios) ant aukšto, laikomi įvairūs rakandai (auseklis, skrynia, indauja, piesta, kartais girnos). Iki XX a. pr. Dzūkijos ir Suvalkijos priemenėse šertos kiaulės. XX a. pr. priemenė pradėta dalinti: Aukštaitijoje ir Suvalkijoje nuo priemenės atitverta virtuvė bei pirkaitė, Žemaitijoje – kaminu perskirta į gerąją ir prastąją priemenes.
Dabar priemenę atitinka koridorius. Tai patalpa kasdieniams drabužiams, apavui laikyti, gali būti sustatomos kokios nors spintos.
Amiras Chosrovas
Amiras Chosrovas Dehlavi (, ; 1253–1325 m.) – Indijos sufijus, muzikas, poetas, švietėjas. Priklausė Delio sufijų ordinui čišti, buvo Nizamudino Aulijos mokinys. Laikomas kavali muzikos stiliaus pradininku, ghazalio muzikos pradininku Indijoje.
Gimė Patijali vietovėje (šalia Etaho, dab. Utar Pradešas), tiurkų karininko iš karakitajų klano Amīr Saif-ud-Dīn Mahmūd sūnus. Nuo vaikystės mokėsi poezijos skaitymo ir kūrybos. Po tėvo mirties persikėlė pas senelį į Delį. Ten įstojo į kariuomenę, vėliau tapo sultono rūmų poetu, į Chosrovą dėmesį atkreipė būsimas Bengalijos sultonas Bughra Chanas. Amiras Chosrovas buvo jo, vėliau kitų valdovų rūmų poetu (pas Kikabadą, Džalaludiną Firuzą Khildži, Alaudiną Khildži, Ghijathą al-Diną Tugluką ir kt.). Rašė kronikas, skyrė valdovams giriamąsias eiles. Su valdovais lankėsi Bengalijoje, Multane.
Amiro Chosrovo kūrybai buvo būdingas sufijų, iš Persijos kilęs stilius, pasižymintis žodžių žaismu, mįslėmis; rašė legendas, epus. Chosrovas kūrė daugiausia persų ir urdu (hindavi) kalbomis, taip pat mokėjo arabų kalbą, sanskritą, parašė karo baladę pandžabietiškai. Žymiausias kūrinys – „Keturių dervišų pasakojimas“ (Ghesseh-ye Chahār Darvīsh). Jis laikomas muzikos instrumentų – tablos ir sitaro – kūrėju.
Kaip ir jo mokytojas Nizamudinas Aulija, Amiras Chosrovas palaidotas Nizamudino mauzoliejuje Delyje.
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga – Lietuvos visuomeninė profesinė kūrybinė organizacija, veikianti Vilniuje, Kalvarijų g. 1.
Istorija
1974 m. Lietuvos architektų sąjungoje įsteigta Kraštovaizdžio architektūros komisija, 1987 m. performuota į Kraštovaizdžio architektų bendriją. 1995 šios bendrijos iniciatyva įkurta Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga. 2006 m. vienijo 60 narių. Nuo 1992 m. Tarptautinės kraštovaizdžio architektūros sąjungos (IFLA) narė, nuo 1992 m. Lietuvos atstovas sąjungoje – Vladas Stauskas.
2004 m. sausio 7 d. LKAS įsteigė žymenį „Už nuopelnus Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai", kuriuo gali būti apdovanoti visi, turintys didelių nuopelnų Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai. Juo 2005 m. apdovanoti Alfonsas Kiškis (po mirties), Konstantinas Jakovlevas-Mateckis ir Vladas Stauskas, 2009 m. Regimantas Pilkauskas, Dainora Juchnevičiūtė Vaivadienė, 2010 m. Irena Marija Daujotaitė, 2012 m. Liucijus Dringelis.
Veikla
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungą sudaro nariai, asocijuoti nariai ir Garbės nariai. Sąjungos nariais gali būti Lietuvos Respublikos piliečiai kraštovaizdžio architektai ir kitų giminingų sričių specialistai. Aukščiausias sąjungos organas – sueiga, kuri kas dvejus metus renka pirmininką ir jo vadovaujamą septynių asmenų valdybą.
Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjunga skatina ir propaguoja sąjungos narių kūrybą, rengia parodas (Lietuvos kraštovaizdžio architektų darbai, 2000 m. Vilniuje), konferencijas (XXXIX Pasaulinis tarptautinis kraštovaizdžio architektūros kongresas, 2002 m. Vilniuje), konkursus, seminarus, pažintines ekskursijas. Leidžia tęstinį leidinį „Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos žinios“ (iki 2007 m. išleista 31 nr.), mokslinių straipsnių rinkinius, konkursų medžiagą (Šventaragio skvero Vilniuje tvarkymo projektai, 2003 m.).
Pandėlio gimnazija
Rokiškio rajono Pandėlio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pandėlyje (Rokiškio raj.), Panemunio g. 25, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 301843565.
Istorija
Pirmoji Pandėlio mokykla pastatyta 1777 m. prie Pandėlio klebonijos. Pagrindinėse trijose mokyklos grupėse buvo mokoma po kelis mokinius.
Apie antrąją Pandėlio valsčiaus mokyklą 1925 m. pasakojo Stenionių kaimo gyventojas Kazys Melvydas: „1865 m. aš mokiausi šioje mokykloje. Vienas mokytojas mokė 80 vaikų rusiškai kalbėti, skaityti ir rašyti. Mokė dviejuose kambariuose. Kai mokytojas mokė viename kambaryje, tai antrame daugiau pramokę vaikai mokė vieni kitus kalbėti ir skaityti“. Šioje mokykloje buvo mokoma iki 1912 m.
Trečioji Pandėlio dviklasė mokykla pastatyta 1912 m. Iki 1915 m. dėstoma kalba buvo rusų, tik viena mokytoja, Glemžaitė, po vieną pamoką per savaitę mokė lietuviškai kalbėti ir rašyti.
Ketvirtoji Pandėlio mokykla – progimnazija, statyta 1938 m. direktoriaus Felikso Karpavičiaus iniciatyva. Senajame pastate veikė pradinė mokykla su keturiais skyriais. Pastatytoje mokykloje buvo atidarytos I–IV gimnazijos klasės. Čia buvo tik penkių klasių patalpos ir nedideli butai mokyklos direktoriui ir sargui. Po II pasaulinio karo įvedus visuotinį mokymą, pandėliečių vaikai netilpo į esamus pastatus. Esant patalpų trūkumui, Alfonsas Gaška ėme rūpintis dabartinės Pandėlio vidurinės mokyklos statyba. 1958 m. buvo pradėta statyti 800 vietų keturių aukštų Pandėlio vidurinė mokykla.
2007 m. prijungta Panemunio pagrindinė mokykla.
Takasa
Takasa – Šveicarijos grupė, kuri atstovavo Šveicarijai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje. Grupė susideda iš šešių Gelbėjimo armijos kareivių.
2013 m. Eurovizija
Grupė iš pradžių vadinosi „Heilsarmee“. 2012 m. gruodžio 15 d. jie laimėjo Šveicarijos nacionalinį finalą, todėl jie atstovavo Šveicarijai 2013 m. Eurovizijoje.
Grupės nariai turi didelį amžiaus skirtumą, Eurovizijos konkurso metu vyriausiam nariui Emil Ramsauer buvo 95 metai (g. 1918 m.), jauniausiai narei Sarah Breite – 22 metai (g. 1991 m.).
Marinkai (Palenkės vaivadija)
Marinkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 32 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Meno lordas
thumb|right|Dabartinis Meno lordas – Jungtinės Karalystės karalius [[Karolis III (Britanija)|Karolis III]] Meno lordas  – Meno salos kaip Karūnos valdos lordas valdytojas  ir valstybės galva. Dabartinis Meno lordas yra Jungtinės Karalystės karalius Karolis III.
Ryšiai su Britanijos karūna
Nuo 1399 m. Meno karaliai ir Meno lordai buvo Anglijos karalių vasalai, o vėliau – Didžiosios Britanijos karalystės bei Jungtinės Karalystės karalių, kurie buvo aukščiausieji Meno salos suverenai, vasalai. Lordo valdytojo teisės buvo perduotos Britanijos karūnai 1765 m. Meno salos pirkimo aktu. D. Britanijos karalius Jurgis III tapo pirmuoju Britanijos monarchu, kuris 1765 m. ėmė valdyti Meno salą kaip Meno lordas. Kultūriškai susiklostė tradicija ir toliau vartoti titulą Meno lordas. Dėl šių priežasčių šis titulas oficialiai Meno saloje lojalumo tostuose sakomas „Karalius, Meno lordas“ (The King, Lord of Mann).
Anglų kalboje titulas neturi gramatinės giminės, jis vartojamas vienodai, nesvarbu ar Jungtinės karalystės monarchas yra vyras, ar moteris. Tiesa, dar valdant karalienei Viktorijai ją kaip Meno salos valdovę vadino Meno ledi.
Formalus lotyniškas kreipinys yra.
Panašiai D. Britanijos monarchai, nepriklausomai nuo lyties, turi Lankasterio hercogo titulą.
XVI a.
Dukterims pasiekus pilnametystę Meno lordo titulas buvo parduotas jų dėdei (antroji ginčo pusė) Viljamui Stenliui. Tai patvirtino Parlamento aktas.
Dibenzoksazepinas
Dibenzoksazepinas, CR dujos , dibenz[b, f][1,4]oksazepinas – cheminis junginys, naudojamas kaip lakrimatorius ir laikinai iš rikiuotės išvedantis agentas.
Adam Daniel Rotfeld
Adamas Danielius Rotfeldas (, g. 1938 m. kovo 4 d. Peremyšlianuose, dab. Ukraina) – lenkų diplomatas, mokslininkas tarptautininkas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras.
Dibenzoksazepinas
Dibenzoksazepiną 1962 m. susintetino R. Higinbotas ir H. Sušickis. CR kaip priešriaušinę priemonę XX a. 7-to dešimtmečio pradžioje įvedė D. Britanijos gynybos ministerija.
Fizinės savybės
Dibenzoksazepinas normaliomis sąlygomis yra blyškiai geltona kristalinė medžiaga su pipirišku kvapu. Menkai tirpsta vandenyje ir jame neskyla. CR paprastai gaminama kaip mikrodalelių suspensija skystyje, kurio pagrindinis komponentas yra propilenglikolis.
Adam Daniel Rotfeld
Biografija
Gimė žydo advokato šeimoje. 1941 m. tėvai nuo nacių paslėpė savo vaikus vienuolyne, patys tapo holokausto aukomis. Vienuolyne A.Rotfeldą apkrikštijo.
Dibenzoksazepinas
Fizinės savybės
Nors dibenzoksazepinas ir vadinamas CR dujomis, kambario temperatūroje jis yra kieta medžiaga.
Adam Daniel Rotfeld
Biografija
1951 m. repatrijavo iš SSRS į Lenkiją, gyveno vaikų namuose Krokuvoje, čia baigė fizikos-matematikos krypties licėjų.
1955–1960 m. mokėsi Tarptautinių santykių institute (Polski Instytut Spraw Międzynarodowych), 1960–1962 m. – Varšuvos universitete. 1969 m. Jogailos universiteto Teisės fakultete asigynė mokslų daktaro disertaciją, 1990 m. jam suteiktas habilituoto daktaro laipsnis. Nuo 2001 m. – profesorius.
Dibenzoksazepinas
Fizinės savybės
Dibenzoksazepino darinys yra priešpsichozinis vaistas loksapinas, bet, skirtingai nei pats dibenzoksazepinas, loksapinas nėra dirginamoji medžiaga.
Adam Daniel Rotfeld
Biografija
1968 m. A.Rotfeldas pradėjo dirbti Lenkijos tarptautinių santykių institute, 1991–2001 m. buvo Stokholme esančio Tarptautinio taikos tyrimo instituto (Stockholm International Peace Research Institute, SIPRI) direktorius.
2001 m. lakričio mėn. pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. 2005 m. sausio – spalio mėn. buvo Užsienio reikalų ministras Mareko Belkos vyriausybėje.
Dibenzoksazepinas
Fizinės savybės
CR dujos paprastai gaunamos iššovus granatą, kuri įkaista ir išskiria pastovią aerozolio čiurkšlę, sudarančią ašarinio veikimo debesį.
Adam Daniel Rotfeld
Biografija
Nuo 2009 m. dirba vadinamojoje „12-kos išminčių grupėje“, rengiančioje naują NATO strategijos koncepciją.
A. Rotfeldas – 20-ties monografijų ir 400 straipsnių autorius. Jo tyrinėjimų objektas – Vokietijos ir Centrinės bei Rytų Europos šalių teisiniai ir politiniai santykiai po Antrojo pasaulinio karo, ginkluotės kontrolė ir branduolinio ginklo neplatinimas. Jis yra bendros Lenkijos-Rusijos probleminių istorijos klausimų komisijos pirmininkas, Rusijos mokslų akademijos bei Švedijos mokslų akademijos užsienio narys.
Dibenzoksazepinas
Poveikis
CR poveikis yra 6-10 kartų stipresnis nei CS dujų. CR efektai: Taip veikdamos CR dujos išsyk atima žmogaus gebėjimą veikti. Įtariama, kad dibenzoksazepinas yra kancerogenas. Dideli kiekiai CR dujų gali būti mirtini. Blogai ventiliuojamose patalpose žmogus per keletą minučių gali įkvėpti mirtiną dozę. Mirties priežastis būna plaučių edema ir uždusimas.
Poveikio požymiai pasirodo, kai CR koncentracija būna 0,0002 mg/l. 0,003 mg/l koncentracija sukelia nepakenčiamą dirginimą.
Ant paviršių patekusios CR dalelės gali išlikti iki 60 dienų. Ant odos patekusios CR dujos (aerozolio dalelės) veikia stipriau kai oda drėksta. Sušlapusios CR dalelėmis užterštos odos vietas labai skauda, skausmas gali trukti iki 2 parų po odos užteršimo. Ant odos patekę 2 mg sauso dibenzoksazepino per 10 minučių (poveikio sparta priklauso nuo odos drėgnumo) sukelia paraudimą, 5 mg – deginimą ir eritemą, 20 mg – nepakeliamą skausmą.
Medicininė pagalba daugiausia paliatyvi. Pašalinami užteršti drabužiai. Akys ir oda nuplaunami, akių skausmą gali palengvinti nuskausminamaisiais.
Respublikinės saugumo kuopos
Respublikinės saugumo kuopos - Prancūzijos nacionalinės policijos šaka, naudojama kaip riaušių malšinimo pajėgos bei nacionalinės policijos rezervas.
Bernotai (Vilnius)
Bernotai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės. Stūkso Bernotų piliakalnis. Piečiau kaimo yra 1989 m. nustatytas Europos geografinis centras, stovi paminklas, bet 2004 metais po patikslinimo šis centras pasikeitė.
Respublikinės saugumo kuopos
thumb|left|200px|CRS policininkai su įprastine apranga thumb|left|200px|CRS policininkai su riaušių malšinimo apranga Respublikinės saugumo kuopos buvo įsteigtos 1944 m. gruodžio 8 d., o pirmieji daliniai buvo sukurti 1945 m. sausio 31 d. 1948 m. CRS buvo reorganizuotos.
Prancūziškas išsireiškimas les CRS (mot.g.) reiškia visas respublikines saugumo kuopas, o un CRS (vyr.g., vns.) reiškia 'CRS narys, policininkas iš CRS'.
Panaudojimas
Respublikinės saugumo kuopos naudojamos šioms užduotims atlikti:
CRS padaliniai gyvena kareivinėse ir veikia iš miesto, kur yra jų bazė.
Judriosios Prancūzijos policijos pajėgos
Dažnai painiojamos dvejos Prancūzijos priešriaušinės pajėgos - CRS ir judrioji žandarmerija, kurių paskirtis labai panaši.
Šių dviejų organizacijų pareigūnus galima atskirti pagal šiuos požymius:
2009 m. sausio mėn. Prancūzijoje pradėtas policijos ir žandarmerijos rapprochement ('suartinimas') Manoma, kad dėl šios politikos CRS ir judriosios žandarmerijos skirtumai sumažės, o jų atliekamos užduotys supanašės.
Kuopos sudėtis
Šiuo metu yra 61 tokia kuopa. Daugelis jų sudarytos iš 4 būrių, o kitos - iš 6 būrių.
4 būrių kuopos sudėtis tokia:
Generolo Pablo Rochaso stadionas
Estadio General Pablo Rojas – futbolo stadionas Paragvajaus sostinėje Asunsjone, Barrio Obrero kvartale. Dar vadinamas La Olla Azulgrana. Talpa 25 tūkst. vietų. Stadione žaidžia Cerro Porteño klubas. Stadionas pavadintas buvusio šio klubo prezidento Pablo Rojas garbei. Atidarytas 1992 m.
1999 m. Estadio General Pablo Rojas stadione vyko Copa America čempionato varžybos.
Largo Vinčas
250px|thumb|Pirmoji serijų knyga „The Heir“
Largo Vinčas yra Belgijos komiksų serija, sukurta Philippe Francq ir Jean Van Hamme, ją išleido „Dupuis“. Pradėta leisti XX a. vėlyvajame 8-ajame dešimtmetyje.
Pagrindinis serijų veikėjas yra Largo Vinčas. Kiti svarbūs veikėjai yra jo patėvis Nerio Vinčas, jo draugas Simonas Ovronazas bei Group W vadovai, Džonas D. Salivanas ir Dvaitas E. Kokreinas.
Kiti vėlesni tomai daugmaž seka tą pačią istoriją: nenustatyti asmenys bando pakenkti Largo ir perimti jo bendrovę, taigi jam tenka grumtis siekiant apsaugoti savo turtus.
Komiksai originaliai leidžiami prancūzų kalba, taip pat yra verčiami į daugelį kitų kalbų, kaip kad kroatų, danų, olandų, anglų, vokiečių, portugalų, serbų, ispanų ir švedų. Tai viena iš populiariausių komiksų serijų Prancūzijoje; per metus parduodama apie 500 000 vnt.
Komiksų serijos tomai
Skliausteliuose pateikiamas angliškas pavadinimas, jei tomas yra prancūzų k.