cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Auksūdžio senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos natūralioje kalvelėje, stūksančioje į Kulšės upelio slėnį įsiterpusiame aukštumos kyšulyje. Ji trijų terasų, nežymiai pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 43 × 34 m dydžio, vakarų šlaitas 5-6 m aukščio. Viršutinė terasa 10 × 7 m dydžio, jo šiaurės vakarų dalyje yra 4 m skersmens velėna pasidengusi dzotui iškasta duobė. II terasos pietryčių pusėje stovi koplytėlė ir 3 kryžiai. Kapinės apaugusios lapuočiais medžiais, tarp kurių dominuoja kelios senos liepos.
Teritorijos plotas – 0,21 ha, perimetras – 180 m.
Kryžiai
Mediniai, aukšti, kryžmiški, paprastų formų, su metalinėmis Nukryžiuotojo figūrėlėmis, priekiu atsukti į pietryčius.
Koplytėlė
Pastatyta ant žemės, medinė, stačiakampė stačiasienė, vienos navos, su vienvėrėmis stačiakampėmis įstiklintomis durelėmis priekinio fasado pusėje. Frontonas trikampis, aklinas, apačioje puoštas pridėtiniu dantytu ornamentu, paremtas ant dviejų apvalių, profiliuotų, tekintų kolonėlių. Stogas trišlaitis, apskardintas. Virš kraigo nugarinėje pusėje kyla profiliuota smailė su mediniu kryželiu. Viduje stovi medinė, polichromuota Marijos Maloningosios skulptūra, sukurta nežinomo XIX a. pabaigos liaudies meistro.
Istorija
Įkurtos XVI a., valakų reformos metu suplanuoto kaimo nedirbamos žemės pakraštyje. Laidoti Auksūdžio kaimo ir jo žemių vakarinėje dalyje buvusių vienkiemių gyventojai. Daugelis jų mirė nuo XVI-XVIII a. siautusio maro, todėl kapinės vadinamos Maro kapeliais. XIX a. jas uždarius, čia retsykiais neoficialiai laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, kitatikiai ir pan.
XIX a. – XX a. I pusėje kapinėse auksūdiškiai rinkdavosi Šeštinių išvakarėse, per gegužines pamaldas, melsdavosi už mirusius protėvius, giedodavo visų šventųjų litaniją. Po pamaldų rinkdavosi į šalia gyvenusių ūkininkų kluonus ir rengdavo vakarones. Po kolektyvizacijos šis gražus paprotys išnyko.
Seniau kapinės buvo apjuostos akmenų pylimo, kurį žmonės sukrovė rinkdami akmenis iš aplinkinių laukų. Tarpukariu akmenis ūkininkai išvežiojo naujakurių statyboms ir Šventosios uosto molo statybai.
Prieš II pasaulinį karą kapinėse stovėjo keletas aukštų ąžuolinių kryžių ir koplytėlė. 1941 m. raudonarmiečiai juos nugriovė, o aukščiausioje kapinių vietoje iškasė duobę dzotui, tačiau prasidėjus karui įtvirtinimų įrengti nespėjo. Kasant duobę buvo rasta daug žmonių kaulų, kaukolių ir pavienių žalvarinių dirbinių. Sunaikintų kryžių vietoje po karo pastatytas naujas kryžius, o 1954 m. – koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra. Kryžiui sunykus, 1989-1990 m. pastatyti 3 nauji kryžiai. Koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra 1971 m. paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu.
Apie kapines pasakojama: vėlai vakare ir naktimis kapinėse vaidenasi šmėklos; apie 1889 m. O. Lenkimienę ginėsi iš kapinių išbėgęs būrelis nepamatytų vaikų, kurie išnyko jai pasiekus kryžkelę ir ten stovintį kryžių; sekmadienio vidurdienį kapeliuose po liepa pasirodanti baltai apsirėdžiusi sėdinti moteris, kuri praeiviams nieko nesakanti ir nedaranti; iš kapinių išeinančios ugnelės, kurios keliauja link Pilalės piliakalnio, o kartais su jomis pasirodo didelis ugnies kamuolys.
1997 m. kapinės įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą {L552), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
Žvalgė: 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1992 ir 2013 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Kartografavo: 1974-1976 m. – Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas.
Bižokas
Bižokas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bižokienė (ištekėjusi moteris) ir Bižokaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Neporakanopiai
Neporakanopiai (Perissodactyla) – žinduolių būrys. Būdingiausias šių stambių žolėdžių bruožas – priekinių ir užpakalinių galūnių sandara. Geriausiai išsivystę tretieji galūnių pirštai, sudarantys pagrindinę kūno atramą. Šoniniai pirštai silpnesni arba visai sunykę. Galinius pirštų narelius saugo kietos kanopos. Raktikaulių nėra. Turi 44 ir mažiau dantų. Skruostiniai dantys labai suvienodėję, keturkampės formos, sudaro glaudžią eilę ir turi gerai išvystytą trinamąjį paviršių. Būdingos gana judrios lūpos. Skrandis paprastas, tačiau akloji žarna didelė. Kirkšnių srityje turi porą spenių. Jaunikliai gimsta gerai išsivystę.
Būrį sudaro du pobūriai ir trys šeimos:
Pobūris. Hippomorpha Pobūris. Ceratomorpha
Slankmatis
thumb|250px|Slankmatis Slankmatis – nonijaus skalę turintis prietaisas, naudojamas ilgiui nuo 10 mm iki 100 mm matuoti.
Martinava (reikšmės)
Martinava vadinami kaimai:
Simuliacinis žaidimas
Simuliaciniai žaidimai – kompiuteriniai žaidimai, skirti simuliuoti realią ar įsivaizduojamą realybę. Tokio tipo žaidimai skirstomi į kelias pagrindines kategorijas – statymo ir valdymo, gyvenimo ir sporto simuliacijos.
Statymo ir valdymo simuliacijos
Statymo ir valdymo simuliaciniuose žaidimuose žaidėjas stato, vysto ir valdo išgalvotas visuomenes ar objektus turėdamas ribotą kiekį resursų. Kartais tokių požymių turi ir strateginiai žaidimai. Pagrindinis skirtumas tarp strateginių ir valdymo simuliacijų žaidimų yra tai, jog pastaruosiuose žaidėjas neprivalo nugalėti konkurentą kovoje, o sukurti ilgalaikį procesą.
Sporto simuliacijos
Sporto simuliaciniuose žaidimuose yra valdomos įprastų sporto šakų komandos ar žaidėjai. Daugiausiai tokių žaidimų yra sukurta komandinio sporto, lengvosios atletikos ir ekstremalaus sporto srityse. Kai kurie žaidimai leidžia valdyti konkrečius žaidėjus (pvz., „NBA 2K14“), o kituose – vadovauti komandoms (pvz., „Football Manager“). Dažnai šie žaidimai yra pilnai licencijuoti ir juose naudojami tikrų žaidėjų vardai ir komandos.
Kitos simuliacijos
Kitos populiarios tokio žanro temos yra medicinos, pasimatymų, socialinė ir transporto priemonių simuliacijos.
Ana ir karalius
Ana ir karalius  – 1999 m. romantinis filmas, kuriame pasakojama apie XIX a. Siamą bei karaliaus ir britės mokytojos santykius. Paremtas tikrais faktais, pagal Anos Leonowens dienoraštį. Daugiausia filmuotas Penango valstijoje, Malaizijoje.
Rietavo savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Rietavo savivaldybės taryba – Rietavo savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Ana ir karalius
72-osios Oskarų teikimo ceremonijos metu filmas buvo nominuotas dviem Oskarams už kostiumus ir scenografiją.
Rietavo savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Gojelis
Gojelis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Deltuvos.
Martynaičiai (Radviliškis)
Martynaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Grinkiškio.
Matabelelandas
Matabelelandas  – buvusi Britų imperijos kolonija (1896-1901 m.), kurios teritorija vėliau buvo Pietų Rodezijos (vėliau Rodezijos Respublikos, Zimbabvės Rodezijos) administracinis teritorinis vienetas (provincija), egzistavęs iki 1974 m. Didžiąją dalį savo istorijos jis užėmė teritoriją, kurią dabar užima Šiaurės Matabelelandas, Pietų Matabelelandas ir Bulavajas.
Provincijos pavadinimas kilo iš čia gausiai gyvenančios etninės grupės ndebelių. Kurį laiką provincija pagal administracinį centrą dar vadinta Bulavajo provincija.
Geografija
Matabelelando provincija iš dalies sutapo su istoriniu-kultūriniu regionu, kuris senovėje buvo vadinamas Guruusva, o vėliau – Matabelelandu. Jis užima pietvakarinę dalį Zimbabvės plynaukštės. Visas regionas apaugęs retomis savanos, kur vyrauja paprastasis ausuonis. Regionas pasižymi gana derlingomis dirvomis, tačiau nedideliu kritulių kiekiu, kas apsunkina žemdirbystę. Geresnės sąlygos susidaro tik vadinamajame haivelde (900–1200 m aukščio), kur iškrinta daugiau kritulių ir koncentruojasi visi pagrindiniai regiono miestai.
Haiveldas kerta regioną per pusę. Šiaurinė regiono dalis yra sausesnė ir rečiau gyvenama. Pagrindinės upės čia yra Gvajis ir Nata. Pietinė dalis priklauso Limpopo baseinui, ir čia teka upės Šašė, Umzingvanis. Vietos gyventojai verčiasi gyvulių auginimu ir žemdirbyste. Čia pagrindinės kultūros yra sorgas ir sora.
Regionas istoriškai garsėjo gausiais aukso ištekliais, ir iš čia daugumą aukso gaudavo šiauriau buvusios Mašonalando valstybės, kurios vėliau jį perparduodavo svahilių ir portugalų pirkliams.
Istorija
Istoriniais laikais pagrindinė etninė grupė čia buvo kalangai ir jiems giminingi nambjai. XIII a. regionas pateko į Zimbabvės karalystės kultūrinę įtaką, o XV a. pabaigoje čia susiformavo atskira Butua karalystė su sostine Khamyje. XVIII a. Butua Torva dinastiją nuvertė nauja Rozvių karalystė, kuri iš sostinės Danamombės pajungė didžiąją dalį Zimbabvės teritorijos.
Apie 1840 m. į regioną migravo iš pietų kilę ndebeliai, vadovaujami Mzilikazio. Jie nusiaubė regioną ir įkūrė čia savo karalystę Mtvakazį. Senieji vietos gyventojai buvo diskriminuojami, kas skatino jų migracijas į vakarų regionus (dab. Botsvana).
Per 1893-96 m. Matabelių karus Britų imperija užvaldė Matabelelandą ir suformavo iš jo atskirą koloniją. 1896 m. jo valdytoju buvo paskirtas Arthur Lawley. Tačiau jau 1901 m. kolonija panaikinta ir inkorporuota į Pietų Rodeziją kaip atskira provincija. provincija panaikinta 1974 m., ją padalinus į dvi dalis.
Ana ir karalius
Siužetas
Anglų karininko, tarnavusio Indijoje našlė Ana su sūnumi Luisu atvyksta į Siamą. Ana kviečiama mokyti karaliaus Monkuto sūnaus, būsimojo sosto įpėdinio princo Čulalankorno. Britiško charakterio, nelinkusi nuolaidžiausi Ana Leonovens susiduria su kultūriniu šoku naujoje šalyje – čia moterys nelaikomos lygiomis su vyrais, karalius garbinamas kaip dievas, o į jos atvykimą niekas nereaguoja. Ana savo nuožmumu pasiekia patį karalių Monkutą.
Matabelelandas
Istorija
Matabelelandas buvo gerokai sudėtingesnėje situacijoje nei Mašonalandas dėl savo etninės sudėties, kur greta sugyvena kalangai, nambjai, matabeliai ir kitos etninės grupės. Po Zimbabvės nepriklausomybės šalies politinį vairą paėmus šonams, Matabelelande keletą kartų įvydytos žudynės. Žymiausios – 1987 m. įvykdyta Gakurahundi, kuomet Matabelelande vykdytos bausmės apie 20 tūkst. ndebelių tautybės žmonių.
Ferdinandas Kaunackis
Biografija
1881 m. studijavo Charkovo, 1882–1887 m. – Tartu universitete. Tobulinosi užsienyje. 1894 m. medicinos daktaras.
Dirbo gydytoju Rostove prie Dono, Kivyliuose, Sedoje, Skuode. 1885–1904 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą, priedangai naudojo ir ligonių lankymą. 1895 m. tėviškės svirnelyje įrengė slaptą mokyklą – lietuviškų knygų skaityklą. Būdamas S. Daukanto sesers vaikaitis išsaugojo ir 1912–1913 m. Lietuvių mokslo draugijai dovanojo S. Daukanto biblioteką. 1918–1920 m. Sedos apskrities viršininkas.
Matabelelandas
Istorija
Ndebeliai jaučiasi diskriminuojama visuomenės grupe, teigia, kad Zimbabvės vyriausybė pasmerkė kraštą marginalizacijai ir nesirūpina jo vystymu. 2006 m. ndebelių kilmės išeiviai Pietų Afrikos Respublikoje įkūrė Matabelelando laisvės partiją, kuri siekia Matabelelando nepriklausomybės nuo Zimbabvės.
Kotas
Kotas gali reikšti:
Ana ir karalius
Siužetas
Laikui bėgant britė priverčia karalių keisti nusistovėjusią tvarką šalyje, padeda Siamui eiti permainų keliu. Ana čia supranta, kokį blogį pasauliui neša britų imperializmas ir stoja ginti Siamo interesų, kai britai jam grasina.
Kotas
Kotais vadinamos ir nerankinių įrankių dalys, kurios įtvirtinamos veržtuvuose, griebtuvuose ir panašiose kitų įtaisų dalyse. Pvz., metalo liejime stūmoklio kotas yra stūmoklio dalis, jungianti stūmoklį su presavimo pavara.
Blaževičius
Blaževičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kotas
Pirštais paimami kotai vadinami koteliais. Pvz., plunksnakotis yra rašiklis, kurį sudaro kotelis, į kurį įstatoma rašymo plunksna.
Ana ir karalius
Kritika
Filmas labai kritikuojamas Tailando valdžios ir netgi uždraustas rodyti Tailande. Filmas susilaukė kritikus už pernelyg sureikšmintą Anos vaidmenį Tailando istorijoje ir vaizduojamą meilės romaną tarp Anos ir karaliaus, apie kurį dienoraštyje nerašoma.
Kotas
キノコの部位
Blaževičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Blaževičienė (ištekėjusi moteris) ir Blaževičiūtė (mergautinė pavardė).
Moterų pasaulis
Istorija
Leido L. Jučo leidybos ir informacijos firma. Tiražas 20 000 egz.
Redaktorė Auksė Navaitytė.
Blaževičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Galkaičiai
Galkaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Paliepių. Stūkso Galkaičių piliakalnis.
Kaukolėtasis sfinksas
Kaukolėtasis sfinksas (Acherontia atropos) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Ant nugarėlės yra piešinys, primenantis žmogaus kaukolę. Didžiausias Lietuvos drugys, atskrendantis birželio – liepos mėn. iš Centrinės Afrikos. Atskridęs padeda kiaušinius ant bulvių.
Moterų balsas (Kaunas)
Moterų balsas – Lietuvių katalikių moterų draugijos organas, leistas 1918 m. Kaune.
Istorija
Leistas vietoj sustabdytos „Lietuvaitės“. Spausdino S. Banaičio spaustuvė Kaune. Išėjo 5 numeriai.
Bendradarbiavo P. Kazimieraitis, P. Samuolis, Ona Žybaitė ir kt.
Redagavo Zuzana Čalkytė.
Jaunieji
Jaunieji – metinis pradedančiųjų lietuvių rašytojų kūrybos almanachas, ėjęs 1948 m. Kaune ir 1949–1960 m. Vilniuje.
Istorija
Almanache buvo spausdinami poezijos (Algimanto Baltakio, Vlado Grybo, Antano Jonyno, Juozo Macevičiaus, Justino Marcinkevičiaus, Vytauto Rudoko, Pauliaus Širvio), prozos (Alekso Baltrūno, Alfonso Bieliausko, Vytauto Rimkevičiaus, Kazio Sajos) kūriniai, kritikos straipsniai ir vertimai. Kn. 1, 5-12 iliustruotos jaunųjų lietuvių dailininkų kūriniais. Išėjo dvylika numerių. Leido Grožinės literatūros leidykla. Tiražas – 2000-5000 egz. Nuo 1960 m. pradėta leisti jaunųjų rašytojų kūrybos serija „Pirmoji knyga“.
Finkenas
Finkenas arba Molodogvardeiskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurės vakaruose, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Donskojės miesto gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras, kuriam priklausė ir Bruzdava. 1910 m. buvo 137 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės apylinkės kaimas.
Prancūzijos išorės saugumo agentūra
miniatiūra|300px|Šnipinėjimo centras, Perigorde DGSE (pr.La Direction générale de la Sécurité extérieure – Prancūzijos Išorinės Žvalgybos Agentūra) – Prancūzijos žvalgybos tarnyba, 1982 m. balandžio 2 d. pakeitusi senąją SDECE Service de documentation extérieure et de contre-espionnage organizaciją.
DGSE štabas yra 141 Boulevard Mortier, Paryžiuje. Šis pastatas dar vadinamas La piscine (Maudymosi baseinu) dėl šalia esančios Prancūzijos plaukimo federacijos būstinės. DGSE moto:
Bajorai (Medininkai)
Bajorai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Medininkų.
Naščiai
miniatiūra|250px|right|Nešikas su naščiais Kinijoje Naščiai – nuo senovės buityje naudojama darbo priemonė, skirta palengvinti įvairių daiktų pernešimui. Šis įrankis – tai kartelė su dviem kabliais, uždedama ant pečių, pilniems kibirams ar krepšiams nešti. Senųjų naščių kabliai mediniai, pririšti virvėmis, naujųjų – geležiniai, prikabinti geležinėmis grandinėmis. Medinės kartelės galuose kartais padaromos įpjovos, kad virvės nenuslinktų ir stabiliai laikytųsi galuose.
Konstrukcija
Tradicinių naščių pagrindinė nešančioji dalis pagaminama iš tvirtos kartelės. Ji paprastai medinė, tiesi ar lenkta, labiau pritinkanti prie pečių juostos. Prie jos galų pritvirtinamos virvės (grandinės, šikšnos ir pan.) su kabliais ar vien kabliai nešuliams gabenti. Ant labiau išlenktų naščių krepšiai ar kroviniai su kilpomis užkabinami tiesiog jų galuose.
Venado Tuertas
Venado Tuertas – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijos pietvakariuose, Cheneral Lopeso departamente. 69,9 tūkst. gyventojų.
Naščiai
Naudojimas
Vienas iš plačiai tebenaudojamų buityje įrankių, ypač besivystančiose šalyse, taikomas nešti vandens kibirams, krepšiams su įvairiais daiktais, prekėmis. Šiais laikais naščiai taip pat naudojami pramogoms įvairiose rungtyse tradicinėse amatų dienose, galiūnų sporte (nešti svarmenims) ir kt.
Liaudies kūryboje
Patarlės, posakiai:
Venado Tuertas
Miestą 1884 m. įkūrė airių kilmės imigrantas Eduardo Casey. Pavadinimas reiškia „vienaakis elnias“. Jis parinktas iš vietinės legendos.
Venado Tuertas – svarbus ekonominis centras. Apylinkėse – dideli galvijų ūkiai. Auginamos saulėgrąžos, sojos, kukurūzai, kviečiai. Mieste produkcija perdirbama, fasuojama ir eksportuojama. Taip pat yra statybinių medžiagų, lengvosios, metalo apdirbimo pramonės įmonių.
Venado Tuertas – svarbus transporto mazgas. Keliai į Buenos Aires, Rosariją, Rufiną ir Rio Kuartą. Geležinkeliai į Vilja Konstitusjoną, Rufiną, Rio Kuartą. Yra vietinis oro uostas.
Mieste yra prekybos centras, universitetų filialai, bankai, restoranai, naktiniai klubai. Miestas sparčiai plečiasi.
Maranjano valstija
Maranjano valstija  – Portugalijos valda, Brazilijos kolonijos administracinis vienetas dabartinės šiaurinės Brazilijos teritorijoje, egzistavusi 1621–1751 m.
Raida
Administracinis vienetas įkurtas 1621 m., siekiant apjungti senąsias kapitonijas į didesnius vienetus. Tokiu būdu Brazilijos kolonijoje sukurtos dvi valstijos: Brazilija (pietinė) ir Maranjanas (šiaurinė). Tokie bandymai jau buvo vykdyti ir anksčiau, 1573-1578 ir 1608-1612 sukuriant Šiaurės ir Pietų Reparticijas.
Kiekviena valstija turėjo tam tikrą kapitonijų skaičių: iš 15 kapitonijų Maranjanui priklausė 8 senųjų kapitonijų teritorijos, tačiau kadangi kai kurios jų buvo nunykusios, įkūrimo metu sudarė Maranjano valstiją sudarė 3 realios kapitonijos: Maranjano kapitonija, Paros kapitonija ir Searos kapitonija. Maranjano valstija buvo silpnesnė, nei jos pietinė kaimynė Brazilija. Pastaroji sparčiai plėtėsi ne tik į nekontroliuojamus vakarus, bet ir į šiaurę, t. y. Maranjano valstijos sąskaita. 1680 m. Maranjanas neteko vienos savo kapitonijų - Searos, kuri integruota į Brazilijos Pernambuko kapitoniją.
Vienintelė Maranjano kapitonija aktyviai vykdė plėtrą į vakarus, į Amazoniją, plėsdama visos valstijos teritorijas. Dėl to 1718 m. nuo jos atskirta nauja Piavio kapitonija.
1751 m. valstija buvo pervardinta Gran Paros ir Maranjano valstija, ir sostinė perkelta į Beleną.
Young Lions FC
„Young Lions Football Club“ dar žinomi Garena Young Lions pavadinimu – Singapūro futbolo klubas iš Singapūro miesto.
Namų rungtynes žaidžia „Jalan Besar“ stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2002 m. Jame žaidžia vaikinai iki 23 metų.
Renelo ir Belonos provincija
Renelo ir Belonos provincija – provincija Saliamono Salose. Sudaryta iš dviejų gyvenamų Renelo ir Belonos atolų, polineziečių kalbomis dar žinomų kaip Mu Ngava (Mu Nggava) ir Mu Ngiki. Priešingai nei kitose Saliamono Salų salose, kur gyventojų daugumą sudaro melaneziečiai, Renelo ir Belonos gyventojai yra polineziečių kilmės. Administracinis centras – Tigoa, esantis Renelo saloje.
Istorija
Pirmasis 1793 m. salas aptikęs europietis buvo iš Londono kilęs pirklių laivo „Belonna“ kapitono padėjėjas Metju Boidas (Mathew Boyd). Viena iš salų pavadinta Belonos vardu pagal pro ją praplaukusio britų laivo pavadinimą. Renelo sala, manoma, pavadinta okeanografo Džeimso Renelo (James Rennell, 1742–1830) garbei.
1993 m. pertvarkius šalies politinę parlamentinę sistemą, Belona ir Renelas buvo paskelbta savarankiška Saliamono Salų rinkimų apygarda. Teritorijai taip pat buvo suteiktas provincijos statusas.
Transporto priemonių simuliacija
thumb|right|250px|„[[Microsoft Flight Simulator“ akimirka.]] Transporto priemonių simuliacija – simuliaciniai žaidimai, suteikiantys žaidėjui galimybę kuo realistiškiau valdyti įvairias transporto priemones. Šiuose simuliatoriuose naudojamos sausumos, vandens, oro, kosmoso ir kitos transporto priemonės. Pagrindinis tokių žaidimų tikslas yra kuo tiksliau ir sklandžiau valdyti transporto priemones. Dažnai tokie žaidimai stengiasi perteikti kuo realistiškesnę aplinką, kai kuriuose perteikiamos tokios savybės kaip kuro sąnaudos, padangų dėvėjimasis ir pan.
Ahnenerbe
thumb|right|„Ahnenerbe“ emblema Ahnenerbe  – nacistinėje Vokietijoje veikusi pseudomokslinė tyrimų organizacija, vėliau pasukusi veiklą į okultinius ir nusikalstamus (pavyzdžiui, eksperimentavimo su žmonėmis) tyrinėjimus.
Nebas
Žodis Nebas reiškia:
Ahnenerbe
1935 m. liepos 1 d. Reichfiurerio SS Heinrich Himmler, Herman Wirth ir Richard Walther Darré įsteigė „Pirmykštės dvasios istorijos tyrimo bendrija, Vokiečių paveldas“ (vok. „Studiengesellschaft für Geistesurgeschichte‚ Deutsches Ahnenerbe e. V.“, kuri 1937 m. buvo pervadinta į Protėvių paveldo tyrimo ir mokymo bendriją (vok. „Forschungs – und Lehrgemeinschaft das Ahnenerbe e. V.“).
Kalvarijos kalnas
thumb|right|Žvaigždė Viešpaties Kapo bazilikoje žymi Kristaus kryžiaus pastatymo vietą
Ahnenerbe
Iki Antrojo pasaulinio karo
Bendrija buvo įkurta užsiimti antropologijos tyrinėjimais (pirmiausia Henriko I laikų istorija) ir „arijų rasės“ antropologine ir kultūrine istorija, tačiau vėliau pasuko į skandinavų mitologijos tyrinėjimus, susiedama juos su idėjomis, kad kažkada Šiaurės tautos valdė visą pasaulį.
Kalvarijos kalnas
Kalvarijos kalnas arba Golgotos kalnas  – Naujajame Testamente paminėtas kalnas, ant kurio buvo nukryžiuotas Jėzus Kristus. Pavadinamas kildinamas iš panašumo į kaukolę (ARC gulgulta), kiti šaltiniai tvirtinta, kad pavadinimas Golgota yra dėl nusikaltėlių kaukolių, kurios buvo kraunamos Jeruzalės užmiestyje. Kalnas taip pat siejamas su Adomo kapu.
Tiksli Jėzaus Kristaus nukryžiavimo ir paties kalno vieta nėra žinoma. Evangelijoje pagal Joną minima, kad kalnas yra netoli Jeruzalės. Taip galėjo būti, nes mirties bausmes romėnai vykdė už miesto.
Pagal Bažnyčios tradicijas tikrąja Kalvarijos kalno vieta, kur buvo nukryžiuotas Jėzus Kristus, laikoma Viešpaties Kapo bazilika, pastatyta IV a.
Ahnenerbe
Iki Antrojo pasaulinio karo
Bendrijos pagrindinė veikla nebuvo tik tyrinėjimai laboratorijose, ji rengė ekspedicijas į kitas šalis (pavyzdžiui, į Tibetą, kurią organizavo Ernst Schäfer 1938 m.), organizavo posėdžius ir kongresus. Kartu bendrija su SS siekė įtakos visose mokslo srityse ir universitetų bei mokyklų mokymo programose.
Nebas
Panašūs terminai:
Ahnenerbe
Antrojo pasaulinio karo metais
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui „Ahnenerbe“ veikla irgi pasikeitė. Bendrijos nariai galėjo atvirai naudotis nacių prigrobtomis kultūros vertybėmis savo tyrinėjimams.
1942 m. „Ahenerbe“ draugijoje, remiant Waffen-SS, buvo įkurtas Gynybos mokslo tyrimų institutas (vok. „Institut für wehrwissenschaftliche Forschung“). Šis institutas atlikinėjo tyrimus su žmonėmis – tam buvo pasitelkiami koncentracijos stovyklų (pvz., Dachau) kaliniai. Institute „dirbo“ ne tik gydytojai, bet ir Waffen-SS nariai. Sigmund Rascher atlikinėjo eksperimentus su žmonių ištverme šalčiui, August Hirt – su įvairiomis dujomis. Koncentracijos stovyklose žuvusių kalinių palaikai dažnai buvo išgabenami į šį institutą ir ten tyrinėjami arba panaudojami skeletams gaminti.
Šie eksperimentai su žmonėmis po karo buvo vienas iš Niurnbergo proceso kaltinimų.
Po karo
Niurnbergo proceso metu buvo nuteisti kai kurie „Ahnenerbe“ nariai, pavyzdžiui, Wolfram Sievers (mirties bausme 1947 m.). Kitas narys – Sigmund Rascher dar nesibaigus karui pats pateko į nacių nemalonę ir buvo nukankintas Dachau koncentracijos stovykloje.
Kiti „Ahnenerbe“ nariai po kurio laiko pratęsė savo tyrinėjimus kitose organizacijose ar bandė atgaivinti „Ahnenerbe“ veiklą – 1980 m. buvo atidarytas Herman Wirth muziejus, tačiau, kai spaudoje pasirodė šio Ahnenerbe veikėjo praeities istorija, muziejus nedelsiant buvo uždarytas.
Kodėl mokslininkai savanoriškai dalyvavo „Ahnenerbe“ veikloje, negali būti vienareikšmiškai atsakyta, nes ne visi buvo aktyvūs nacionalsocialistai. Galima manyti, kad juos traukė didelės tyrinėjimų galimybės Trečiojo Reicho laikais.
Jonas Bareišis
Jonas Bareišis (g. 1942 m. spalio 1 d. Puodžiuose, Utenos valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1956 m. baigė Biliakiemio septynmetę, 1960 m. – Utenos antrąją vidurinę mokyklas. 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1995 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1993–2001 m. KTU Panevėžio filialo (nuo 2002 m. KTU Panevėžio institutas) Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, nuo 1999 m. direktoriaus pavaduotojas akademiniams reikalams, nuo 2001 m. Technologijos fakulteto dekanas. Nuo 1996 m. profesorius. Nuo 1998 m. dar ir Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto Mechanikos inžinerijos katedros profesorius.
Mokslinė veikla
Aptiko ir išaiškino plastikų ciklinio stiprėjimo mechanizmą ir priežastis, nustatė veiksnius, lemiančius medžiagų ciklinį stiprėjimą. Sukūrė daugiasluoksnių konstrukcinių elementų projektavimo teoriją. 12 išradimų autorius. Tarp jų varginimo mašina ir plastikų bei kompozicinių medžiagų ciklinio stiprumo bandymų metodika.
Verakrusas (miestas)
Verakrusas  – miestas Meksikoje, Verakruso valstijoje, Meksikos įlankos pakrantėje. 677,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Verakrusas – pagrindinis Meksikos uostas prie Meksikos įlankos (apyvarta 16,5 mln. t, 2007 m.). Miestą aptarnauja General Heriberto Jara tarptautinis oro uostas. Keliai į Chalapą, Posa Riką, Alvaradą, Meksiką. Metalurgijos, laivų statybos, maisto, tabako, medvilnės pramonė. Yra keli univesitetai. Mieste yra išlikę kolonijinės architektūros payzdžių: 1565 m. įkurtas San Chuan de Ulua fortas, 1731 m. pastatyta Verakruso katedra, 1609 m. pastatyta Cristo del Buen Viaje bažnyčia, savivaldybės rūmai, švyturys ir kt.
Transporto priemonių simuliacija
Pagrindinės transporto priemonių simuliacijų kategorijos yra traukinių, automobilių, erdvėlaivių, laivų, lėktuvų, tankų ir kitų kovinių mašinų valdymas.
Populiaresni transporto priemonių simuliacijų pavyzdžiai yra:
Baikitas
Baikitas  – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Evenkijoje, prie Baikito upės (Akmenuotosios Tunguskos baseinas), 350 km nuo Turos. Baikite gyvena >4000 žmonių, iš kurių ~400 yra evenkai.
Istorija
Baikitas oficialiai įkurtas 1927 m.
NGC 7635
thumb|right|250px|NGC 7635 NGC 7635 (kartais vadinamas Burbulas) - emisinis ūkas Kasiopėjos žvaigždyne.
Jį 1787 metais atrado Viljamas Heršelis.
Atstumas iki ūko 3,4 kpc. Jo dydis 15′ × 8′. Paties burbulo skersmuo apie 3′ (duotame atstume jo spindulys bus apie 5 šviesmečiai).
Ūko „burbulą“ formuoja karšta, masyvi 8,7 ryškio, 15 ± 5 M_\odot žvaigždė SAO 20575 (BD+60 2522). Ūkas yra netoli milžiniško molekulinio debesies.
Muba
MUBA (Mūsų Baro Apžvalga) – literatūros ir meno žurnalas, leistas 1928 m. Paryžiuje.
Istorija
Ėjo lietuvių ir prancūzų kalba. Redaktorius Juozas Tysliava. Išėjo 3 numeriai.
BND
miniatiūra|Buveinė ([[Berlynas)]]
Federalinė žvalgybos tarnyba (sutr. BND) – viena iš trijų vokiškų (kitos BfV ir MAD) žvalgybos įstaigų.
Savybės
Manoma, kad 2005 m. dirbo virš 6000 darbuotojų, kurių 10% buvę Bundesvero karininkai bei kareiviai.
Galkančiai
Galkančiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Telšių.
Nebo kalnas
Nebo kalnas  – kalnas Jordanijoje, Madabos muchafazoje, Jordano slėnio rytiniame šlaite. Aukštis – 817 m. Nuo kalno atsiveria panorama į Jordano slėnį ir Jerichoną.
Pasak Senojo Testamento, ant Nebo kalno, dar vadinamo Pisga, užkopęs Mozė ir pažvelgęs į pažadėtąją žemę. Šiame kalne Mozė buvo tariamai palaidotas paties Dievo, todėl jo kapavietė nėra žinoma.
Kalno viršūnėje yra IV a. Mozės bazilikos liekanos, išlikusios grindų mozaikos. Dabar pastatytas naujas statinys, saugantis vertingą paveldą. Taip pat pastatytas varinių gyvačių kryžius, sukurtas italų architekto Giovanni Fantoni.
2000 m. Nebo kalną aplankė popiežius Jonas Paulius II ir greta bazilikos pasodino alyvmedį. 2009 m. ant šio kalno pamokslą sakė popiežius Benediktas XVI.
Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija
miniatiūra|240px|Būstinė [[Gedimino prospektas|Gedimino pr.]]
Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija – Lietuvos Respublikos Vyriausybės institucija, atsakinga už valstybės politikos įgyvendinimą ir koordinavimą žemės, maisto, žuvininkystės ūkio, kaimo plėtros, žemės ūkio srityje.
Vadovauja Ministro Pirmininko teikimu Lietuvos Respublikos Prezidento skiriamas žemės ūkio ministras.
Tikslai
Žemės ūkio ministerijos veiklos tikslai yra:
Istorija
1918 m. sudarius pirmąją Lietuvos Vyriausybę, įsteigta Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerija. 1919 m. pradžioje Vyriausybę perkėlus į laikinąją sostinę Kauną, kartu perkelta ir Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerija. Kaune ministerija veikė iki 1940 m. sovietinės okupacijos.
SSRS okupacijos metais 1940 m. birželį Žemės ūkio ministerija pertvarkyta į Žemės ūkio liaudies komisariatą, 1945 m. – į Žemės ūkio ministeriją, kuri buvo pavaldi sąjunginei SSRS vidaus reikalų ministerijai ir Lietuvos TSR Ministrų Tarybai.
1990 m. kovo 17 d. suformuota nepriklausomos Lietuvos Respublikos Vyriausybė ir atkurta Žemės ūkio ministerija. 1996 m. prie jos prijungus Miškų ūkio ministeriją įkurta Žemės ir miškų ūkio ministerija. 1998 m. miškų ūkio administravimą perdavus Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijai, buvo grąžintas senasis pavadinimas.
miniatiūra|Ministerijos pastatas Gedimino pr. (Lelevelio g.)|240x240px
Ministerijos perkėlimas į Kauną
miniatiūra|240x240px|right|ŽŪM Kaune, 2019 m.
Perkėlimas į Kauną buvo numatytas Sauliaus Skvernelio Vyriausybės programoje. Suplanuota, kad visa ministerija į Kauną turi būti perkelta 2020 m. pirmąjį ketvirtį. 2019 m. balandžio 2 d. Kaune oficialiai pradėjo veikti ŽŪM padalinys arba „veidrodinė“ ministerija. Biuras atidarytas adresu I. Kanto g. 23, užima apie 400 m² bendrojo ploto. Čia pradėjo dirbti pirmieji 10 darbuotojų, atidarytas ministro Giedriaus Surplio priimamasis. Nuspręsta, kad perkėlus ministeriją į Kauną, toliau bus svarstomas ir ŽŪM pavaldžių institucijų – Nacionalinės žemės tarnybos ir Nacionalinės mokėjimo agentūros - perkėlimas.
Įvertinęs darbo grupės išvadas dėl ministerijos perkėlimo į Kauną, ministras Andrius Palionis patvirtino, kad visa ministerija nesikraustys į Kauną, be to, bus siekiama susigrąžinti dėl pradėto perkėlimo išėjusius iš darbo Vilniuje specialistus.
Dabartinė vadovybė
Nuo 2020 m. gruodžio 11 d., žemės ūkio ministerijai vadovauja Kęstutis Navickas.
Viceministrai – Paulius Lukševičius, Vytenis Tomkus, kancleris – Valdas Aleknavičius.
Šolochovas (Šilikai)
Šolochovas (,, iki 1907 m. Gut Schelecken, nuo 1938 m. liepos 16 d. Schlicken, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, Deimenos dešiniajame krante, prie kelio A 190, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Saranskojės apylinkės kaimas. Prie jo prijungti buv. Medlaukių palivarkas, Tutenbergo dvaras (Gut Tuttenberg) ir Frydrichsbrucho palivarkas (Vorwerk Friedrichsbruch).
Mugė (paroda)
thumb|right|250px|2010 m. [[CeBIT mugė Hanoveryje, Vokietija.]] thumb|right|250px|2005 m. [[Frankfurto automobilių paroda]] Mugė – tam tikrą laiką trunkantis ir periodiškai pasikartojantis renginys, kurio metu kokių nors paslaugų teikėjai arba prekių gamintojai, jų atstovai bei atitinkama pordukcija ar paslaugomis besidomintys asmenys gali prisistatyti, vieni su kitais susitikti, bendrauti, derėtis betarpiškai, tam specialiai skirtose patalpose rengti prezentacijas.
Paskirtis
Interesantai gali palyginti tam tikros rūšies produkciją, per gan trumpą laiką susidaryti vaizdą apie situaciją rinkoje. Prezentantams tai yra puiki proga pristatyti produkciją itin didelei auditorijai suinteresuotų asmenų, specialiai atvykstančių į mugę ir aktyviai besidominčių mugės dalyviais bei jų veikla, užmegzti, atnaujinti, išplėsti ryšius, reklamuoti(s), platinti informaciją, dalomąją medžiagą, gerinti įvaizdį bei garsinti savo veiklą, atnaujinti žinias apie rinkos pasiūlą bei paklausą, jos naujoves bei prognozuoti jos vystymosi kryptis bei tempus.
Dalykinė mugė, skirta kokiai nors ūkio šakai ar netgi pošakiui, prezentuoja atitinkamos veiklos ar jos specializacijos asortimentą. Universalioji mugė vienija kelių ūkio šakų veiklas bei atstovus.
Istoriškai mugėse buvo pristatomos prekės, jos buvo iškart ir parduodamos. Moderniose mugėse dažniausiai apsiribojama tik jų pavyzdiniais modeliais, atskirais vienetais, jos tampa informacijos platformomis bei rinkodaros instrumentu, siekiant esmingai išplėsti siūlomų prekių prekybą, eksportą, o prekės pateikiamos tik siekiant nebent susipažinti su jomis arba susidaryti bendrą vaizdą apie įmonę ir jos veiklą.
Atribojimas nuo parodos
Paroda, ekspozicija, prezentacija yra mugės sinonimai. Mugės dažniausiai rengiamos profesionalių mugių organizatorių ir pagal dalyvių skaičių lenkia kitus analogiškus renginius. Prezentacijos metu pristatoma tik konkreti prekė, dažniausiai joje dalyvauja galutiniai jos vartotojai, o ne prekybininkai didmenininkai, kurių didelė dalis lankosi būtent mugėse, rečiau – nedidelėse parodose, retai – atskirose prezentacijose.
Tarptautinės mugės (VFR)
Vokietija užima pirmą vietą pasaulyje ir yra žinomiausia mugių bei parodų valstybė Europoje. Penkios iš 10 pasaulinių mugių bendrovių yra būtent Vokietijoje, kurių 2003 m. bendra apyvarta siekė 2,5 mlrd. €.
Kasmet rengiamos 140–150 tarptautinės mugės bei parodos, kuriose dalyvauja 160 000 ekspozicininkų bei kurias aplanko 9-10 mln. lankytojų. Didžiausios mugių salės ir ekspozicijų patalpos yra Deutsche Messe, Hanoveryje (495 265 m²), Frankfurter Messe (324 023 m²), Koelnmesse (286 000 m²), Messe Düsseldorf (284 000 m²) ir Messe München (180 000 m²). Didžiausios po atviru dangumi ekspozicijų vietos yra Messe München (253 000 m²), Brėmene (101 200 m²) ir Berlyne (100 000).
Grafas (duomenų struktūra)
Grafas informatikoje tai duomenų struktūra, matematinio grafo realizacija.
Mugė (paroda)
Tarptautinės mugės (VFR)
Kai kurios mugės yra atskiros (kaip organizacijos) ir nepriklausomos nuo jų rengimo vietos, o jų organiztoriai tik nuomojasi patalpas atitinkamuose mugių centruose: Frankfurte prie Maino tokios yra knygų mugė (kasmet), automobilių paroda (IAA) (kas dvejus metus) bei Achema (kas 3 m.).
Didesnės tarptautinės mugės
Ir daugelis kitų.
Grafas (duomenų struktūra)
Kaimynystės matrica
Tokia matrica paprasčiausiai realizuojama dvimačiu masyvu.
Kaimynystės sąrašai
Kiekvienai grafo viršūnei susikuriama po tiesinį sąrašą. Juose saugomos kiekvienos viršūnės kaimynės (viršūnės su kuriomis ši viršūnė yra susieta briauna).
Retiems grafams realizacija kaimynystės sąrašais naudoja mažiau vietos nei realizacija kaimynystės matrica. Tačiau pastaroji duomenų struktūra leidžia efektyviau atsakyti į klausimą "ar i-oji ir j-oji grafo viršūnės sujungtos?".
Grafo apėjimas
Egzistuoja du apibendrinti apėjimo algoritmai: į gylį (DFS – Depth First Search) ir į plotį (BFS – Breadth First Search). Abu algoritmai efektyvūs - jų sudėtingumas tiesinis.
Bujus
Bujus  – miestas Rusijoje, Kostromos srityje, 103 km į šiaurės rytus nuo Kostromos, prie Kostromos ir Vioksos upių santakos. Rajono centras. Geležinkelių mazgas: linijos į Vologdą, Danilovą, Kirovą. Plentai į Kostromą, Galičą, Liubimą. Miškų ir medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, chemijos pramonė. Yra krašto muziejus, XIV a. veikiantis vyrų vienuolynas, kelios XIX a. cerkvės, gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai.
Istorija
Bujus įkurtas 1536 m., kuomet čia pastatyta rusų tvirtovė. 1587 m. paskirtas kunigaikščiui Andrejui Šuiskiui. 1778 m. tapo apskrities centru. XIX a. verstasi amatais ir miško plukdymu. XX a. pr. miestą pasiekė geležinkeliai.
Grizikai
Grizikai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Milašiūnų.
Ferdinandas Kaunas
Ferdinandas Vytautas Kaunas, Kaunackis (1921 m. gegužės 9 d. Kivyliuose, Skuodo valsčiuje – 2008 m. rugpjūčio 6 d. Vestčesteryje, Ilinojuje, JAV ) – Lietuvos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir pasitraukė į Austriją. Dirbo Linco amerikiečių karo ligoninės Civilinio skyriaus vyr. gydytoju. 1946–1948 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus Linco skyriaus pirmininkas. 1949 m. išvyko į JAV. Specializavosi šeimos medicinos srityje. 1955–1957 m. tarnavo JAV kariuomenėje, majoras. Nuo 1957 m. dirbo Loreto (Čikaga) ligoninėje, 1973–1975 m. vyr. gydytojas. 1979 m. įgijo šeimos gydytojo specialybę.
1962–1964 m. Ilinojaus lietuvių gydytojų draugijos, 1971–1973 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas. Su kitais įsteigė Lietuvių fondą, ilgametis jo tarybos narys. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Buvo vienas iš Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje kuratorių.
Plungė
Plungė – miestas šiaurės vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Telšių apskrityje, 27 km į vakarus nuo Telšių, abipus Babrungo upės. Plungės rajono savivaldybės centras, Plungės miesto seniūnija. Miesto šiauriniu pakraščiu eina geležinkelis Šiauliai-Klaipėda, yra Plungės geležinkelio stotis. Šalia yra stadionas, Oginskių dvaro rūmai ir parkas, jame įsikūręs Žemaičių dailės muziejus, Plungės parkas (gamtos paminklas – Perkūno ąžuolas).
Centre – Senamiesčio aikštė, Plungės šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1933 m.) su varpine (1850 m.; architektūros paminklas), link rytų – senosios kapinės ir jose stovinti Plungės Visų Šventųjų koplyčia (1858 m., architektūros paminklas), Plungės Lurdas, Gondingos HE tvenkinys, pačiuose pietuose – rajono centrinė ligoninė. Mieste yra kultūros centras, paštas (LT-90001), senelių namai (priklauso parapijai), trejos kapinės. Stovi Nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (nuo 1928 m.), šv. Florijono skulptūra (nuo 1894 m., autorius – knygnešys Kazys Barzdys).
thumb|left|Per miestą tekančio [[Babrungas (upė)|Babrungo slenkstis]] thumb|left|Šv. Florijono skulptūra
Etimologija
Kalbininkų spėjama, kad Plungės vardas gali būti asmenvardinis vietovardis – miestui pradžią galimai davė sodyba, kurios savininkas buvo Plungė. Tačiau miesto vardo kilmė nėra visiškai aiški. 1894 m. liepą kunigaikščio Mykolo Oginskio užsakymu padarytame Plungės žemėlapyje matyti per miestą vingiuojanti, iš Narvilo ežero ištekanti, į Babrungą įtekanti upelė, kuri rusiškomis raidėmis (kaip ir visi kiti žemėlapyje pažymėti objektai) įvardyta kaip Paplunga. Žemėlapis darytas po 1894 m. birželio 24 d. per Šv. Jono atlaidus kilusio gaisro, kuris nusiaubė visą Plungės miestelį. Žemėlapyje pažymėta, kurie pastatai sudegė, kurie liko.
Pasak istoriko J. Drungilo, yra trys Plungės miesto vardo kilmės versijos: liaudies, antroponiminė ir hidroniminė. Pagal liaudies etimologiją Plungės vietovardis siejamas su veiksmažodžiu „plunktis“, kuris reiškia apipešioti – muštis (palyginimui – „Neik į Plungę, nes ten plunkiasi“. Taip esą sakydavo telšiškiai). Antroponiminės versijos autoriai miesto pavadinimą linkę kildinti iš pavardės Plungė, kuri, beje, buvo labiau paplitusi Pakruojo, Panevėžio, Radviliškio ir Utenos rajonuose, o Šeduvoje vienu metu gyveno net 45 Plungės. Tačiau patikrinus ankstyviausius, dar XVI amžiaus pradžios, Žemaitijos valdovo valstiečių surašymus ir išlikusius Plungės miesto inventorius, istorikai tokios pavardės nerado. Todėl pati įtikinamiausia ir yra hidroniminė versija, kad Plungės vardas kilęs iš upelio, tekėjusio per miestelį, pavadinimo. Šią versi­ją paremia topografiniai, kalbiniai ir archeologiniai duomenys.
Paplungės upelis pradėtas kanalizuoti po II pasaulinio karo. Paplungos ištakos iš Narvilo ežero ir dabar dar matyti, tačiau už keliolikos metrų upelė prasmenga po Ežero gatve. Po žemėmis ji srovena skersai Laisvės gatvę lygiagrečiai su M. K. Čiurlionio gatve pro UAB „Žemaitijos suvenyras“ ir Senamiesčio mokyklos teritorijas, toliau teka į Palankės gatvės tvenkinius, o jau iš jų grioviu palei Paprūdžio gatvę nuteka į Plungės jūrą.
Geografija
Miestas įsikūręs vakarinės Žemaičių aukštumos plynaukštės šlaituose, todėl kritulių kiekis bene didžiausias šalyje (<800 mm). Per miestą teką viena upė (Babrungo upė ) ir keletas upelių. Į vakarus nuo Plungės Babrungo upė užtvenkta. Susidarė Gondingos hidroelektrinės tvenkinys, dažnai vadinamas – Plungės jūra. Reljefas nelygus, daug įdubų ir kalvų. Priemiestinės gyvenvietės – Varkaliai, Jovaišiškė, Babrungas, Kaušėnai, Noriškiai. Šalia miesto eina keliai, , ,. Yra Plungės geležinkelio stotis.
Nuo 2009 m. miestas suskirstytas į 13 seniūnaitijų:
Istorija
Manoma, dabartinės Plungės vietoje žmonės gyveno dar V–I a. pr. m. e. Po 1422 m. Melno taikos žemaičių giriose ėmė rastis gyventojų sodybos. Nuo XIV iki XVI a. 2-osios pusės Plungė įėjo į Gandingos valsčių kaip eilinė gyvenvietė. Vėliau Plungė ėmė augti sparčiau ir pralenkė Gandingą. 1567 m. minima kaip miestelis. 1575 m. kovo 24 d. Gandingos valsčiaus žemės matavimo ir ūkių sukeitimo aktai pasirašyti jau Plungėje. XVI amžiuje Plungė buvo seniūnija, kurią Žygimantas Augustas 1570 m. liepos 10 d. pavedė stalininkui Mikalojui Aleknavičiui. 1674 m. pastatyta trečioji Plungės bažnyčia.
1792 m. sausio 13 d. Plungė gavo Magdeburgo teises. 1806–1873 m. Plungė priklausė Zubovams, o vėliau – grafams Oginskiams, kurie 1879 m. čia pastatė rūmus. XIX a. pabaigoje Plungė – Telšių apskrities miestelis, valsčiaus centras.
1925 m. įsteigta gimnazija, 1932 m. nutiestas geležinkelis. Pirmoji privati ligoninė Plungės mieste buvo pastatyta 1939 m. Nuo to laiko Plungėje pradėjo veikti gimdymo, chirurgijos skyriai, operacinė.
Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Šatrijos partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. Sovietmečiu veikė „Lino“ gamybinio susivienijimo fabrikas „Linų audiniai“, dirbtinių odų gamykla, šienainio bokštų statybos ir montavimo trestas, kombinuotųjų pašarų gamykla, „Minijos“ liaudies kūrybos gaminių įmonė. 1987 m. įkurta žemės ūkio mokykla, veikė statybos technikumas, muzikos mokykla.
Gyventojai
Dauguma gyventojų lietuviai (žemaičiai), taip pat yra šiek tiek rusų. Kaip ir daugumoje Lietuvos miestų gyventojų skaičius iš lėto mažėja nuo 1990 m. Prieš Antrąjį pasaulinį karą mieste gyveno daug žydų.
Plungės žydai
thumb|Žydų holokausto vieta [[Kaušėnai|Kaušėnuose (Plungės raj.)]]
Istoriškai žydai mieste sudarė ženklią gyventojų dalį – 1928 m. Plungėje gyveno 1815 žydų, o tai sudarė 44 % visų miestiečių. Iš 5 sinagogų komplekso išlikusios 3 sinagogos – viena medinė, kitos dvi baroko stiliaus, kurios 2007 m. buvo nugriautos. Išliko senovinių raudonų plytų pastatas – buvusi žydų gimnazija ir žydų biblioteka. Jakovas Bunka, kartu su kitais menininkais, 1986–1989 m. sukūrė Kaušėnų memorialą atminti Holokausto aukas.
Turizmas
Plungė tampa vis patrauklesniu turizmo centru. VšĮ Terra Publica 2013 m. sudarytame sąraše Plungė įvardinta kaip 20-a patraukliausia Lietuvos vieta vietiniam turizmui. Suteiktas BAB+ reitingas. Viena lankomiausių Plungės vietų – Plungės dvaro ir parko ansamblis.
Miestų partnerystė
Vokietijos mieste Mendene Peterio ir Ūlos Amslerių iniciatyva įsteigta veikia partnerystės draugija „MENDENAS-PLUNGĖ“ – PMP - Partnerschaftsverein Menden-Plunge e.V. -.
Griaučiai
Griaučiai, skeletas – kūno struktūrinis pagrindas, atliekantis atraminę ir apsauginę funkcijas ir kartu su raumenimis sudarantis ertmes, kuriose išsidėstę gyvybiškai svarbūs organai. Pavyzdžiui, galvos smegenis saugo kaukolė, nugaros smegenis – stuburas, plaučius ir širdį – krūtinės ląsta ir pan. Organizmas gali judėti todėl, kad kaulai sudaryti kaip ilgi ir trumpi svertai, sujungti paslankiomis jungtimis – sąnariais ir juos judinančiais raumenimis, kuriuos valdo nervų sistema. Judėjimas yra viena svarbiausių gyvo organizmo prisitaikymo prie aplinkos reakcijų ir vienas pagrindinių bruožų, skiriančių gyvūnus nuo augalų. Svarbiausia griaučių paskirtis – sutvirtinti kūną. Prie jų priaugę raumenys.
Kaulai
Griaučių kaulai yra:
Žmogaus skeletas
Naujagimis turi ~270 kaulų, keturiolikmetis turi ~356, tačiau bręstant kai kurie kaulai suauga. Subrendusio žmogaus skeletą sudaro 200 kanoninių kaulų, 6 klausomieji ir įvairus skaičius sezamoidinių (maži kauliukai tarp sausgyslių) iš viso ~228 kaulai.
Žmogaus griaučiai skirstomi į ašinį ir pridėtinį skeletą. Ašiniam skeletui priklauso stuburas, krūtinės ląstos kaulai, poliežuvinis kaulas ir kaukolė. Pridėtiniam skeletui priklauso apatinių ir viršutinių galūnių kaulai.
Meksikos administracinis suskirstymas
Meksikos Federacinės Valstijos administraciškai padalintos į 31 valstiją ir vieną federalinę apygardą (Distrito Federal). Visos valstijos savo ruožtu dalinamos į savivaldybes (municipio), kurių valstijoje, priklausomai nuo jos dydžio, gali būti nuo keleto iki daugiau nei šimto.
Kiekviena valstija turi savo konstituciją ir yra valdoma tiesiogiai renkamo gubernatoriaus.
Federalinė apygarda yra atskiras vienetas, apimantis dalį Meksiko aglomeracijos. Nuo 1997 m. jos valdytojas renkamas tiesiogiai, tačiau jis turi mažiau galių, nei valstijų gubernatoriai.
thumb|center|500px
SASS
SASS (South African Secret Service), Pietų Afrikos slaptoji tarnyba – Pietų Afrikos žvalgybos agentūra. SASS atsakomybėje yra nekarinė užsienio žvalgyba ir kontržvalgyba tarnybos viduje. Tarnybai vadovauja generalinis direktorius, kuris taip pat priklauso Nacionaliniam žvalgybos koordinavimo komitetui (NICOC), kuriam yra atskaitingas. Agentūros centrinė būstinė yra Pretorijoje.
Istorija
SASS buvo suformuota 1995 m. po pirmųjų Pietų Afrikos demokratinių rinkimų. Agentūra įkurta perimti užsienio žvalgybos funkcijas iš panaikintos Nacionalinės žvalgybos tarnybos (NIS), iš kurios vidaus žvalgybos funkcijas perėmė Nacionalinė žvalgybos agentūra (NIA).