cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aukštakalniai (Lazdijai)
Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Krasnavo valsčiui.
Chimera (albumas)
Chimera – trečiasis progresyviojo metalo muzikos grupės Andromeda studijinis albumas.
Carlos Tenorio
Carlos Vicente Tenorio Medina (gimė 1979 m. gegužės 14 d., Esmeraldas, Ekvadore) – Ekvadoro futbolininkas, Jungtinių Arabų Emyratų futbolo klubo Al-Nassr ir Ekvadoro vyrų futbolo rinktinės puolėjas.
Karjera
Gerai žaidžia galva. Žaidė 2002 metų Pasaulio futbolo čempionate, 2006 metų Pasaulio futbolo čempionate pelnė pirmąjį savo komandos įvartį į Lenkijos rinktinės vartus, taip pat pelnė ir pirmąjį įvartį antrose rungtynėse prieš Kosta Riką.
14 (skaičius)
Elektronikoje
Dauguma loginius elementus turinčių mikroschemų gaminama keturiolikos išvadų korpuse. Taip yra todėl, kad jose paprastai būna keturi elementai, turintys po du įėjimus ir išėjimą (viso 12 kontaktų). Dar dviejų išvadų reikia maitinimo šaltiniui prijungti.
120px
Kultūroje
Keturiolika žodžių yra žinoma baltųjų nacionalistų frazė, atspindinti jų įsitikinimus.
Chemijoje
14 yra silicio atominis skaičius.
Teisėje
Vaikai iki 14 metų amžiaus vadinami mažamečiais (iki 18 m. - nepilnamečiais. Skiriasi teisinis veiksnumas (jis yra ribotas).
Gvachiros departamentas
Gvachira  – departamentas Kolumbijos šiaurės rytuose, Venesuelos pasienyje ir Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Rioača.
Geografija
Departamentas išsidriekęs didžiojoje La Gvachiros pusiasalio dalyje. Pačiuose šiaurės rytuose pasiekia Venesuelos įlanką. Departamento pietinėje dalyje iškilęs Siera Nevada de Santa Martos kalnų masyvas, apaugęs tropinėmis džiunglėmis. Tuo tarpu dižiąją pusiasalio dalį užima La Gvachiros dykuma. Klimatas karštas (vid. metinė temperatūra 27-30 °C, tačiau gali pakilti iki 45 °C, o kalnuose nukristi iki 3 °C). Kalnuose pakankamai drėgna, tačiau didžiojoje departamento dalyje – sausa. Vyrauja spygliuotų krūmynų ir kaktusų augalija. Gvachiroje gyvena didelė indėnų vajų bendruomenė.
Svarbiausi miestai: Rioača, Maikao.
Ekonomika
Anglies, gamtinių dujų, druskų gavyba. Žemės ūkis. Turizmas.
Etninė sudėtis
thumb|left|240px|Velos kyšulys thumb|left|240px|Manaurės druskos kasyklos
Šypsenos Ordinas
Šypsenos Ordinas (lenk. Order Uśmiechu) – tarptautinis apdovanojimas, kurį suaugusiems skiria vaikai.
Istorija
1979 metais, kuriuos Jungtinių Tautų Organizacija buvo paskelbusi Tarptautiniais Vaikų Metais, JTO generalinis sekretorius Kurt Waldheim Šypsenos ordinui suteikė tarptautinio apdovanojimo rangą.
1996 metais Rabkoje (Lenkija) buvo įsteigtas Šypsenos ordino muziejus, kuris dabar yra pramogų parko „Rabkoland“ teritorijoje. Po to, kai Rabkos miestui buvo suteiktas „Pasaulio vaikų miesto“ statusas, jame buvo įkurta nuolatinė Kalėdų Senelio atstovybės būstinė Lenkijoje (būstinėje dabar yra kaupiami vaikų laiškai Kalėdų Seneliui).
Ordino projektas
Šypsenos ordino ženkliuką suprojektavo devynerių metų mergaitė Ewa Chrobak iš Glucholazų. Paėmusi lėkštę, ji apibrėžė apskritimą, o aplink jį ranka nupiešė nelygius saulės spindulius. Būtent šį piešinį iš kitų 45 tūkstančių atsiųstų piešinių išrinko dailininkas Szymon Kobyliński, kuris suteikė jam dabartinį pavidalą [1].
Ordino suteikimas
Apdovanojimą – apskritą medalio formos ženkliuką su besišypsančia saulute – skiria Varšuvoje (Lenkija) esanti Tarptautinė Šypsenos Ordino Kapitula, kurios būstinė yra Švidnicoje. Iš visų kandidatūrų, kurias siunčia vaikai iš viso pasaulio, Kapitula išrenka laureatus. Šypsenos Ordino Kavalieriumi tampa suaugęs asmuo, kurio veikla yra išskirtinė, ypatinga vaikų atžvilgiu ir suteikia vaikams daugiausiai džiaugsmo, o neretai gelbsti jų gyvybę. Ordino įteikimo ceremonijos metu reikia išgerti stiklinę citrinos sulčių ir nusišypsoti, po to vyksta šventinimas rože. Kiekvienas naujai įšventintas Šypsenos Ordino Kavalierius prieš vaikus ir Kapitulos narius iškilmingai prisiekia „visados būti geros nuotaikos ir teikti vaikams džiaugsmą“.
Kandidatai į Ordino kavalierius renkami du kartus per metus – pavasarį ir rudenį. Tradiciškai tai vyksta pirmąją pavasario ir paskutiniąją vasaros dieną.
Šiuo metu yra 852 Šypsenos Ordino Kavalieriai iš 45 pasaulio šalių. Teisę tituluotis Šypsenos Ordino Kavalieriais turi tiktai tie asmenys, kuriems šis titulas buvo suteiktas pagal visas ceremonijos taisykles.
Kapitula
Didžioji dalis iš 59 Kapitulos narių šiuo metu yra lenkai, tačiau Kapituloje taip pat yra atstovai iš Didžiosios Britanijos, Argentinos, Australijos, Baltarusijos, Belgijos, Prancūzijos, Izraelio, Kanados, Vokietijos, Rusijos, Tuniso, Ukrainos, JAV, Vengrijos, Italijos, Rumunijos, Lietuvos, Gruzijos, Armėnijos, Japonijos, Serbijos.
Lietuvą Tarptautinėje Šypsenos Ordino Kapituloje nuo 2007 metų atstovauja Greta Lemanaitė.
Tarptautinei Šypsenos Ordino Kapitulai vadovauja kancleris. Nuo 2007 metų sausio 21 dienos juo yra paskirtas Marek Michalak. Jo pirmtakais 1968–1976 metais buvo Ewa Szelburg-Zarembina, 1982–1990 metais – Radoslaw Ostrowicz, 1976–1981 ir 1992–2006 metais – Cezary Leżeński.
1992 metų lapkričio 16 dieną Tarptautinė Šypsenos Ordino Kapitula buvo užregistruota Lenkijoje kaip draugija.
Šypsenos Ordino Kavalieriai
Jauniausiu Šypsenos Ordino Kavalieriumi 1994 metais tapo 23 metų Marek Michalak, o vyriausia - 2007 metais 97-nerių metų Irena Sendlerowa.
Serbenta (Kalnupis)
Serbenta – kairysis Kalnupio intakas. Ilgis – 3,5 km. Prasideda piečiau Kalnujų, ties krašto keliu. Įteka į Kalnupį šiauriau trečiojo Pašaltuonio kaimo.
Šypsenos Ordinas
Šypsenos Ordino Kavalieriai
Šypsenos Ordino Kavalieriais yra tokie mūsų dienų autoritetai kaip:
Šypsenos Ordino Kavalierių vardo įstaigos ir institucijos
Šypsenos Ordino Kavalierių vardą mokykloms ir kitoms ugdomosioms įstaigoms, gavus Tarptautinės Šypsenos Ordino Kapitulos sutikimą, gali suteikti tos įstaigos valdantieji organai laikantis tos įstaigos statuto.
Serbenta (Kalnupis)
Etimologija
Upėvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo serbentas.
Šypsenos Ordinas
Šypsenos Ordino Kavalierių vardo įstaigos ir institucijos
ŠOK vardo įstaigų sąrašas su to vardo jiems suteikimo data:
Nuo 2005 metų vyksta visos Lenkijos Šypsenos Ordino Kavalierių vardo Mokyklų ir Istaigų sąskrydžiai, kuriems patronuoja Tarptautinė Šypsenos Ordino Kapitula. Sąskrydžių iniciatorė buvo Gimnazija nr 2 Wałbrzyche, kur 2005 metais vyko pirmasis sąskrydis. Vėliau jie vyko 2006 metais Nysoje, 2007 metais Świdnicoje.
Išnašos
1. Interviu su Šypsenos Ordino Kapitulos Kancleriu Mareku Michalaku. Dolnoślązak Kanclerzem Kapituły Orderu Uśmiechu, A. Augustyn. Gaz. Wyb., Wroclawo priedas, 2007.01.25.
Farerų futbolo varžybos 1998 m.
Farerų futbolo varžybos 1998 m.
João Moutinho
Žoanas Felipė Iria Santošas Motinjas (g. 1986 m. rugsėjo 8 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir AS Monaco klubo saugas.
2010 m. liepos 5 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Porto klubu.
žaidžia nuo 2005 m.
Abrahamas Verneris
Abrahamas Verneris (1837 m. vasario 20 d. Telšiuose, Rusijos imperija – 1912 m. gruodžio 20 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – rabinas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1837 m. vasario 20 d. Telšiuose, kaip Abraham Aba. 1854 m. kovo 2 d. susituokė su Sima Gitel Lipschitz. Nuo 1857 m. iki 1859 m. buvo Vegerių rabinas. 1859–1880 m. dirbo rabinu Telšiuose. Nuo 1881 m. iki 1891 m. buvo Suomijos didysis rabinas. 1890 m. pasikeitė pavardę į Werner. Nuo 1891 m. iki 1912 m. dirbo rabinu Londone, kur ir mirė 1912 m. gruodžio 20 dieną.
Juozas Grušas
thumb|260px|Lietuvos žurnalistai kelionėje po [[TSRS|Tarybų Sąjungą 1934 m. (Tbilisyje, Gruzijos TSR; Juozas Grušas trečias iš kairės).]] Juozas Grušas (1901 m. lapkričio 29 d. Žadžiūnuose, Šiaulių valsčius – 1986 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos dramaturgas, prozininkas, vertėjas, eseistas, kultūros veikėjas.
Biografija
Gimė Kalniškių-Žadžiūnų kaime, valstiečio šeimoje, vaikystėje buvo mokomas visų žemės ūkio darbų. 1912 m. Grušai persikėlė į Miesmedžio kaimą, nusipirko žemės sklypą, nuo kurio ką tik buvo nukirstas miškas. Pirmasis J. Grušo mokytojas buvo lietuvių poetas Jonas Krikščiūnas-Jovaras, kuris išmokė rašto ir sudomino literatūra. 1914 m. baigė Sutkūnų pradžios mokyklą. Mirus motinai ir tėvui antrą kartą vedus, 1919 m. dirbo Ch. Frenkelio odos fabrike jaunesniuoju sąskaitininku.
Savarankiškai pasimokęs, 1920 m. įstojo į Šiaulių gimnaziją, kurią 1924 m. baigė. Tais pačiais metais atvyko į Kauną ir pradėjo studijuoti Lietuvos universitete teisę. Vėliau Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos-filosofijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, taip pat germanistiką ir pedagogiką. Nuo studijų pradžios priklausė ateitininkų organizacijai bei katalikiškai korporacijai „Šatrija“, 1928 m. buvo „Šatrijos“ draugijos pirmininkas. 1931 m. apgynė diplominį darbą „Vinco Krėvės realistinė beletristika“.
1932 m. sausio 16 d. vedė VDU Humanitarinių mokslų fakulteto studentę Pulcheriją Račytę. Vertėsi daugiausia pedagoginiu darbu ir žurnalistika. 1932–1938 m. hebrajų kalba dėstė lietuvių kalbą ir istoriją sionistinės žydų „Tarbut“ draugijos mokytojų kursuose. 1932 m. kartu su Baliu Sruoga inicijavo Lietuvių rašytojų draugijos įsteigimą, 1937–1938 m. buvo šios draugijos pirmininkas. 1933–1934 m. studijavo VDU Teisių fakultete. 1938–1939 m. katalikiškos krypties savaitraščio „Mūsų laikraštis“ faktiškasis redaktorius, pasirašinėjo Antanas Tumėnas, vėliau tapo tikruoju. Kaip žurnalistas ir literatas aktyviai bendradarbiavo „Lietuvoje“, „Židinyje“, „Naujojoje Romuvoje“.
1940–1941 m. Valstybinės leidyklos (nuo 1965 m. „Vaga“) Grožinės literatūros skyriaus atsakingasis redaktorius. 1941–1949 m. gyveno žmonos gimtinėje Joniškyje, dirbo žemės ūkio darbus, kurį laiką mokytojavo Joniškio gimnazijoje, dėstė vokiečių kalbą. 1945–1947 m. Šiaulių dramos teatro literatūrinės dalies vedėjas. 1949 m. sugrįžo į Kauną, atsidėjo vien literatūriniam darbui. Nuo 1948 m. kovo 9 d. LSSR rašytojų sąjungos narys.
Kirkiliškiai
Kirkiliškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kurklių.
Juozas Grušas
Kūryba
Nuo 1925 m. skelbė periodinėje spaudoje apsakymus, feljetonus. Pirmasis apsakymas „Lelijos sapnas“ pasirodė jaunimo žurnale „Ateitis“ (1926 m., Nr. 4). Pasirašė slapyvardžiu Juozas Kriaušė. Keletą mėnesių redagavo katalikų jaunimo žurnalą „Pavasaris“. Čia spausdino apsakymus, pasirašydamas tuo pačiu slapyvardžiu: Juozas Kriaušė – tai sulietuvintas Grušas. Feljetonus pasirašydavo Liongino Padanginės pseudonimu. Pirmasis apsakymų rinkinys „Ponia Bertulienė“ išleistas 1928 m., o didžiausią populiarumą iš prozos darbų pelnė romanas „Karjeristai“ (1935 m.).
Nuo XX a. šeštojo dešimtmečio J. Grušas tapo produktyviausiu Lietuvos dramaturgu. Kūrėjas lietuvių dramaturgijoje įteisino tragedijos (istorinė drama „Herkus Mantas“) ir tragikomedijos (drama „Meilė, džiazas ir velnias“) žanrus. Sukūrė moralinio teismo teatrą ir savitą dramos tipą, kuriame jungiasi tradicinės ir šiuolaikinės dramos tendencijos. Daugelis J. Grušo kūrinių pastatyti Kauno dramos teatre. Šimtmečio spektakliu pripažinta „Barbora Radvilaitė“ (1972 m.). 1980–1981 m. išleisti penki J. Grušo „Raštų“ tomai. 1992 m. pagal pjesę „Meilė, džiazas ir velnias“ sukurtas vaidybinis filmas „Džiazas“ (rež. Raimundas Banionis).
Šereitlaukio I piliakalnis
Šereitlaukio I piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė Pagėgių savivaldybės teritorijoje, 1,4 km į pietus nuo Šereitlaukio, Vilkyškių seniūnija ir 1,1 km į pietus nuo Šereitlaukio II piliakalnio. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis, už buvusio Šereiklaukio dvaro pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi lauko keliuku ir pavažiavus 600 m iki miško, pamiške pavažiavus į kairę 400 m pietryčių kryptimi, ties buvusio lauko pietiniu kyšuliu paėjus į mišką 100 m pietų kryptimi.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 39x24 m dydžio. Jos šiaurės rytų pakraštyje supiltas 2,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 3,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 10­-15 m aukščio.
Aikštelę ir pylimą apardė apkasas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.
Į šiaurę – šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos ir žiestos keramikos. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 21000 m².
Istorija
Piliakalnyje stovėjo skalvių pilis Šereika, pavadinta 1276 m. minimo jos pilininko, netrukus po to žuvusio kovoje su Vokiečių ordinu, vardu.
Šveicarija Eurovizijos šokių konkurse
Šveicarija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo 1 kartą - 2007 m. Londone. Ten šokėjai Denise Biellmann ir Sven Ninnemann užėmė paskutinę vietą.
Aukštakalniai (Zarasai)
Aukštakalniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Salako, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo Luodis.
Aštrusis kūgenis
Paplitimas
Yra aptinkama Australijoje, Etiopijoje, Fidžyje, Filipinuose, Indijoje, Indonezijoje, Izraelyje, Japonijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kinijoje, Madagaskare, Omane, Papua Naujoje Gvinėjoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Prancūzijos Polinezijoje, Saliamono Salose, Tailande, Vanuatu, Vietname.
Lušingas
Lušingas ( – „Klestėjimo žvaigždė“, „Žalioji žvaigždė“) – kinų mitologijoje sėkmės ir karjeros žvaigždės dievas, vienas iš trijų astralinės kilmės dievybių, žinomų kaip Fulušou (Fulushou).
Tapatinamas su Didžiųjų Grįžulo Ratų zeta žvaigžde, kurios kultas atsirado III a. pr. m. e. Taip pat tapatinamas su istorine asmenybe – valdininku Džang Šianu, kuris gyveno vėlyvojoje Šu dinastijoje. Ši dievybė lėmė sėkmę egzaminuose, o tuo pačiu ir valdininko karjerą.
Ikonografijoje Lušingas dažniausiai vaizduojamas kartu su kitais dviem laimės dievais. Nuo kitų atskiriamas pagal būdingus simbolius: jis vilki valdininko rūbais, laiko valdininko skeptrą.
Tux
200px|thumb|Dabartinis „Tux“ Tux – oficialus Linux operacinės sistemos talismanas, dažniausiai vaizduojamas kaip apkūnus sėdintis pingvinas didelėmis akimis.
Idėja, kad Linux talismanu taptų pingvinas, kilo Linux kūrėjui Linus Torvalds. Tux 1996 metais sukūrė Larry Ewing, naudodamasis Alan Cox įdėjomis. Pirmasis žmogus, pavadinęs talismaną vardu „Tux“, buvo James Hughes, aiškinęs, kad tai reiškia „Torvalds UniX“.
Tux buvo sukurtas Linux logotipo konkursui, bet jam nepavyko laimėti. Todėl Tux oficialiai yra laikomas ne Linux logotipu, o talismanu. Tux'ą Larry Ewing sukūrė su GIMP programa ir išleido pagal savo licenciją:
Kurdamas Tux, autorius nekopijavo jokios iš egzistuojančių 19 pingvinų rūšių, bet Pygoscelis papua pingvinų rūšis išoriškai labai primena Tux.
Tux dažnai vaizduojams su įvairia apranga ir įvairiomis pozomis, priklausomai nuo situacijos. Jis naudojamas keliose programose ir kompiuteriniuose žaidimuose kaip pagrindinis veikėjas. Taip pat Tux piešiamas internetiniame komikse User Friendly.
Gelsvarudis mažūnis
Gelsvarudis mažūnis (Marasmius cohaerens) – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos, mažūnių (Marasmius) genties grybų rūšis.
Lapuočių, mišrieji miškai, parkai. Vasara, ruduo. Kotas pamate su geltono micelio apvalkalu.
Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2-3 cm skersmens, jauna - pusiau apvali, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, šiek tiek raukšlėta, gelsvai ruda, paviršius aksomiškas. Lakšteliai kreminiai, prisegriniai. Kotas 6–8×0,2–0,6 cm, prie lakštelių balsvas, žemiau raudonai rudas, pamate geltonai plaukuotas, su ryškiu fetrišku geltonu apnašu. Trama balsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–10×5–5,5 μm.
Baltasparnis garnys
Kūnas iki 47 cm, su baltais sparnais, geltonu snapu, geltomis akimis ir kojomis. Deda 3-6 mėlynai žalius kiaušinius.
Gelsvarudis mažūnis
Būdingi požymiai: vaisiakūniai tamprūs, cistidės rudos, didelės.
Baltasparnis garnys
Minta vabzdžiais, žuvimis ir krabais.
Gelsvarudis mažūnis
Auga grupelėmis, ant supuvusių lapų, retai spyglių. Nevalgomas. Nedažnas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 172 psl.
Leukopenija
Leukopenija (taip pat leukocitopenija; pavadinimas kilęs iš 'baltas' ir πενία 'trūkumas') – baltųjų kraujo kūnelių (leukocitų) kiekio sumažėjimas kraujyje. Šis faktorius lemia mažesnį asmens atsparumą infekcijoms.
thumb|Baltųjų kraujo kūnelių skaičiaus skirtumai thumb|Baltųjų kraujo kūnelių pavadinimų legenda
Sutrikimo tipai pagal leukocitų rūšį
Leukopenija gali būti smulkiau skirstoma pagal sumažėjusių kraujyje baltųjų kraujo kūnelių tipą:
Priežastys
Mažas baltųjų kraujo kūnelių skaičius gali būti ūmių virusinių infekcijų, kaip peršalimo ar gripo, pasekmė. Jis taip pat dažnas chemoterapijos, radioterapijos, mielofibrozės ar aplastinės anemijos atveju (sutrikus leukocitų, eritrocitų ir trombocitų reprodukcijai). Taip pat grėsmę pakisti leukocitų skaičiui kelia Živ bei Aids.
Leukopenija gali būti vienas svarbesnių laboratorinių požymių, kurie pasireiškia sunkių patologinių būklių pradžioje. Prie tokių būklių priskiriamos: sisteminė raudonoji vilkligė, viršutinių kvėpavimo takų bei kiti lėtiniai uždegimai, Hodžkino limfoma, kai kurių tipų vėžiniai susirgimai, vidurių šiltinė, maliarija, tuberkuliozė, Dengė karštligė, žarnyno infekcijos, blužnies padidėjimas, folio rūgšties trūkumas, ornitozė, kraujo užkrėtimas bei Laimo liga. Taip pat egzistuoja ir daugiau leukopenijos priežasčių, siejamų su tam tikrų mineralų, kaip vario bei cinko, trūkumu ir alkoholizmu.
Pseudoleukopenija
Šis pseudosutrikimas gali pasireikšti infekcijos pradžioje. Leukocitai (iš esmės į sužeidimą pirmi sureaguoja neutrofilai) pradeda judėti link infekcijos pažeistos srities, todėl kitose organizmo srityse jų cirkuliacija sutrinka. Leukocitų kryptingas judėjimas infekcijos pažeistos srities link skatina kaulų čiulpus gaminti bei išskirti daugiau baltųjų kraujo kūnelių tam, kad su infekcija būtų greičiau susidorota ir taip pat kad atsistatytų įprasta leukocitų cirkuliacija po organizmą. Tačiau, paėmus kraujo mėginį infekcijos pradžioje, jame bus nustatytas mažas baltųjų kraujo kūnelių skaičius, todėl toks reiškinys vadinamas „pseudoleukopenija“.
Neigiama vaistų įtaka
Yra vaistų, galinčių veikti baltųjų kraujo kūnelių kiekį bei funkcijas organizme, pavyzdžiui Klozapinas bei neuraleptikai, kurie kartais sąlygoja visišką neutrofilų, bazofilų bei eozinofilų nebuvimą. Vaistų, skirtų gydyti priklausomybę nuo rūkymo ar antidepresantų, turinčius savyje veikliosios bupropiono medžiagos, kaip pvz. Wellbutrinas, ilgalaikis vartojimas taip pat gali sąlygoti leukopeniją. Minocyklinas, įprastai išrašomas antibiotikas, yra dar vienas vaistas, žinomas kaip potencialus leukopenijos sukėlėjas. Taip pat yra žinoma atvejų, kai leukopenija iššaukiama natrio divalproekso ar valporinės rūgšties, naudojamų epilepsijos, manijos bei migrenos gydymui.
Dar viena iš leukopenijos priežasčių yra imuninę sistemą slopinančių preparatų, tokių kaip Sirolimo, mikofenolio rūgšties, Takrolimuso, Ciklosporino, Leflunomido bei auglių nekrozės faktoriaus inhibitorių vartojimas, įvairių tipų sklerozės gydymas tokiais medikamentais, kaip Rebifu, Avoneksu ar Betaseronu.
Chemoterapija veikia greitai augančias ląsteles, galinčias suformuoti auglį, tačiau taip pat gali paveikti ir baltuosius kraujo kūnelius, nes jie kaulų čiulpų yra priskiriami prie greitai augančių. Pašalinis vėžio gydymo poveikis yra neutropenija.
Diagnozavimas
Leukopenija gali būti identifikuota atlikus pilną kraujo tyrimą. Jo duomenimis nustatomas įvairių leukocitų kiekis paciento kraujyje, bei yra sulyginamas su konkrečių dalelių normos ribomis. Esant mažesniam, nei 4 *10^9/l leukocitų skaičiui pradedami gilesni paciento būklės tyrimai, o nuo 2.5*10^9/l leukocitų skaičiaus ribos yra diagnozuojama leukopenija. Toliau leukocitų skaičiui mažėjant gali būti atliekama ir kaulų čiulpų biopsija, kuri palengvina tikslios ligos ar sutrikimo diagnozavimą.
Esant įgimtai leukopenijai, ji nustatoma atsitiktinai nepasireiškiant jokiems negalavimams. Šios leukopenijos atveju būna 3 – 4 *10^9/l leukocitų, procentinėje leukogramoje vyrauja limfocitai, jokių pakitimų kaulų čiulpuose neaptinkama. Visgi įgimtos leukopenijos atveju patartina reguliariai atlikti kraujo tyrimus, nes šis sutrikimas ilgainiui gali sąlygoti leukemiją, mielofibrozę bei hepatitą.
Ladako kalnagūbris
miniatiūra|Ladako kalnagūbris dešiniajame kampe, apačioje. Ladako kalnagūbris – kalnagūbris Indijoje, Džamu ir Kašmyro valstijoje (Ladake), ir Kinijoje, įsiterpęs tarp Himalajų ir Karakorumo. Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 600 km. Aukštis iki 6267 m.
Ladako kalnagūbris sudarytas iš prekambro ir paleozojaus metamorfinių uolienų, iškilęs kainozojinės kalnodaros metu. Reljefas alpinis. Yra sniegynų, ledynų. Pietrytine kalnagūbrio dalimi teka Indas (iš Kailaso kalnagūbrio). Jis kerta Ladako kalnagūbrio centrinę dalį, tektoniniu slėniu teka kalnagūbrio šiaurės vakarine papėde ir skiria Ladako kalnagūbrį nuo Himalajų. Šiaurės vakaruose Indo intakas Šajokas skiria Ladako kalnagūbrį nuo Karakorumo.
Būdingas subtropinis žemyninis klimatas, per metus iškrenta ~100 mm kritulių. Plyti kalnų pusdykumių ir kalnų stepių augalija. Turizmas (lankomi Tibeto budizmo vienuolynai). Ladako kalnagūbryje yra Ladako sostinė – Lė.
Klaudijus Galenas
thumb|right|Klaudijaus Galeno portretas. Pierre Roche Vigneron [[litografija, maždaug 1865 m.]] Klaudijus Elijus Galenas (Claudius Aelius Galenus; g. 129 m. Pergame – m. 200 m.) – antikos medikas ir filosofas, garsėjęs savo mintimis apie mediciną ir jos taikymą. 34 m. buvo imperatoriaus Marko Aurelijaus ir jo sūnaus Komodo gydytojas.
Savo aprašymuose rėmėsi Aristotelio darbais, skrodė gyvūnus (beždžiones, šunis, meškas), tyrė žmogaus griaučius. Taip pat Galenas teigė, kad geriau stebėti ir tyrinėti gamtą nei pasikliauti vien teorija. Jo darbais medicinoje buvo remiamasi daugiau kaip pusantro tūkstančio metų.
Galenas pirmasis aprašė žmogaus anatominę sandarą, 300 jo raumenų, centrinę nervų ir kraujagyslių sistemas bei farmakologijos pagrindus. Taip pat parašė 400 filosofijos, medicinos ir farmakologijos veikalų. Įrodė, kad temperamentas priklauso nuo žmogaus organizmo skysčių.
Biografija
Gimė 129 m. Pergame, Romos imperijoje, turtingo ir labai ambicingo architekto šeimoje. Mirus tėvui, Galenas pradėjo keliauti po visą Romos imperiją, aplankė Egiptą, Kiprą, Korsiką, Kretą, Siciliją. Studijavo mediciną Aleksandrijoje.
Po studijų sugrįžo į Pergamą, kur laimėjęs atranką tampa gladiatorių gydytoju. Žaizdas Galenas laiko langu į žmogaus organizmo vidų. Dėl jų galėjo praplėsti anatomijos žinias, pamatyti vidinius organus, suprasti, kaip veikia tam tikros kūno dalys nedarydamas operacijų, kurios tuo metu Romoje buvo uždraustos.
Po ketverių metų, praleistų gydant gladiatorius, persikėlė į Romą, tačiau dėl konflikto su vietiniais daktarais greitai sugrįžo į Pergamą. 169 m. Galenas tampo asmeniniu Romos imperatoriaus Marko Aurelijaus gydytoju. Mirė 216 m. Romoje.
Filosofinė veikla
K. Galenas toliau vystė Platono sielų filosofinę teoriją. Jis manė, kad organizme egzistuoja trilypė siela, kurią sudaro trys dalys: racionalioji, dvasinė ir apetito.
Kiekvienai sielos daliai Galenas priskyrė po organą: racionaliajai – smegenis, dvasinei – širdį, apetitinei – kepenis. Taip pat kiekvienai sielos daliai jis priskyrė po funkciją, priklausomai nuo organo t. y. racionalioji siela atsakinga už atmintį, vaizduotę, supratimą, mąstymą. Dvasinė siela atsakinga už augimą bei gyvybingumą, taip pat už emocijas. Apetitinė siela atsakinga už gyvybinių funkcijų palaikymą, kraujo tekėjimą, taip pat už emocinę būseną bei instinktus. Galenas teigė, jog sutrikus bent vienai sielos daliai, organizmas pradeda labai sirgti. Šis Galeno darbas buvo revoliucingas ir pamatinis ateities morfologinėms teorijoms.
Galeniškasis daktaro portretas
Pinigų troškimą Galenas laikė blogiausia priežastimi norint tapti daktaru. Jo nuomone, svarbiausia daktarui yra siekti kaip galima efektyviau padėti savo pacientui ir visą laiką siekti maksimalios kompetencijos.
Taip pat daktaras turi sugebėti užsitarnauti savo pacientų pasitikėjimą, kurį laikė esminiu gydymo faktoriumi. Galeno nuomone, tai jis gali padaryti tik nuodugniai apžiūrėdamas pacientą ir pateikdamas išsamų paaiškinimą apie jo sveikatos būklę ir kiek galima tikslesnes prognozes. Be kita ko, Galenas manė, jog daktarui labai svarbu išmanyti filosofiją.
Kaip jis rašė viename savo veikale – daktaras, neišmanantis filosofijos – tai lyg architektas, neturintis brėžinių.
Nuopelnai medicinos srityje
miniatiūra|Anatominis piešinys Remdamasis Hipokratiškuoju patologijos supratimu įrodė, kad temperamentas bei nuotaikų svyravimas priklauso nuo žmogaus organizmo skysčių (humoralinė teorija). Taip pat tiksliai aprašė smegenų dangalus ir skilvelius, kuriuose manė yra sutelktas protas.
Haiducii
thumb|150px|right|Paula Mitrache Paula Mitrache (sceninis vardas: Haiducii g. 1977 m. birželio 14 d., Bukarešte) – rumunų pop dainininkė.
Jos sceninis vardas kilęs iš žodžio haidukas, kuris Rytų Europoje reiškė kalnų piemenį, sukilėlį prieš turkus ar plėšiką, įskaitant Rumunijos tradicinį personažą, kuris padeda vargšams, panašus į Robiną Hudą arba Tadą Blindą.
Ji kalba ir dainuoja rumuniškai, itališkai, angliškai, rusiškai.
Haiducii yra kilusis iš Rumunijos, tėtis – inžinierius, mama – medicinos seselė. Ji taip pat turi vyresniąją seserį, Mirella, kuri dirba banko direktore. Haiducii laimėjo grožio konkurse pirmąją vietą ir jei buvo suteiktas Miss Bucharest titulą. Paula yra labai įžymi gimtojoje Rumunijoje, ne tik kaip dainininkė, bet taip pat kaip super modelis, aktorė bei televizijos laidų vedėja. Žinoma, jog šiuo metu gyvena Bukarešte, tačiau taip pat ji turi apartamentus ir Romoje, Milane bei Neapolyje, Italijoje.
Karjera
Dainininkė debiutavo su daina „Dragostea Din Tei“, kuri išleista 2004 m. sausio mėnesį ir kuri smarkiai paveikė šokių muzikos pasaulį bei užkariavo pirmas vietas dainų topuose Italijoje bei visame pasaulyje. Singlas „Dragostea din tei“ išlaikė pirmos vietos poziciją dešimt savaičių, tapo auksiniu vos per dvi savaites, o platininiu mažiau nei per tris savaites. „Dragostea Din Tei“ buvo išleista Vokietijoje, Austrijoje, Beniliukse, Šveicarijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Meksikoje, Čekijos Respublikoje, taip pat buvo parduoda daugiau nei vienas milijonas kopijų pasaulyje. Haiducii išleido antrąjį savo singlą, Mne S Toboy Horosho (Nara Nara Na Na) ('Jaučiuosi gerai, kai esu su tavimi,' Rusiškai) Italijoje 2004 ir singlas iškart pasiekė #5 vietą Italijos topuose, tapdamas dar vienu jos singlu. Jos trečiasis singlas, 'I Need A Boyfriend', buvo išleistas pradžioje 2005 metų, kuris labai greitai pasiekė Top 20. Po kelių mėnesių, 2005 metų gruodžio mėnesį išleistas dar vienas singlas, su seksualiu ritmu bei su išssireiškimais, kurie bylojo apie moterį, kuri žino ko nori: „More 'N' More (I Love You)“. Albumui „More 'N' More (I Love You)“ taip pat sekėsi ne ką prasčiau už ankstesniuosius, jis buvo vienas iš lyderių televizijos bei radijo topuose (buvo Top 20 tris mėnesius po išleidimo). Šios dainos klipas pristatytas 2006 m. gegužės mėnesį su seksualiąja Haiducii ir su jos šokėjais.
Algimantas Česnulevičius
Algimantas Česnulevičius (g. 1955 m. vasario 16 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1978–1980 m. dirbo Vilniaus universitete, 1980–1987 m. – Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje. Nuo 1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1995–2000 m. Bendrosios geografijos katedros vedėjas, nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1991 m. dirba ir Geografijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas), 1991–2000 m. Dinaminės geomorfologijos sektoriaus vadovas, nuo 2002 m. vyriausiasis mokslinis darbuotojas.
Mokslinė veikla
Moksliniai darbai susiję su reljefo tyrimais, geomorfologinių procesų kartografavimu, kartogr. metodų taikymu gamtotyroje. A sukūrė reljefo stabilumo vertinimo metodiką, sudarė (su kitais) stambaus mastelio Lietuvos reljefo inventorizacinių žemėlapių. Parašė mokslinių darbų iš kartografijos istorijos. Visuotinės lietuvių enciklopedijos vienas autorių.
SK Brann
Bergeno „Brann“ – Norvegijos futbolo klubas iš Bergeno.
Istorija
Klubas įkurtas 1908 m.
Bielsko rotušė
thumb|right|250px|Bielsko rotušė
Bielsko rotušė  – mūrinė barokinio architektūros stiliaus miesto rotušė pastatyta 1776–1780 m., Bielsko mieste. Rotušės architektas Jan Sękowski. XIX a. pirmoje pusėje buvo tris kartus rekonstruota. 1920 m. ir 1942 m. restauruota. Šiuo metu rotušėje veikia miesto muziejus.
Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis
Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis (1549 m. rugpjūčio 2 d. Čmieluve – 1616 m. vasario 28 d. Nesvyžiuje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės karinis veikėjas, kartografas.
Biografija
thumb|left|180px|Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio žmona Elžbieta Eufemija Vyšnioviecka Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, Mikalojaus Radvilos Juodojo ir Elžbietos Radvilienės sūnus. Broliai Jurgis Radvila, Albertas Radvila ir Stanislovas Radvila II, seserys Elžbieta Radvilaitė-Mieleckienė, Sofija Radvilaitė-Čemienė, Ona Radvilaitė (1553-1590)-Tvorovskienė ir Kristina Radvilaitė-Zamoiskienė.
Šeima
Žmona Elžbieta Eufemija Vyšnioviecka (Halaszka Eufemia Wiśniowiecka), vaikai Jonas Jurgis Radvila, Elžbieta Radvilaitė Tečinskienė, Albertas Vladislovas Radvila, Mikalojus Radvila (mirė mažas), Kristupas Mikalojus Radvila (1590–1607), Žygimantas Karolis Radvila, Kotryna Radvilaitė (1593–1600), Kristina Radvilaitė (1593–1599), Aleksandras Liudvikas Radvila.
Tikėjimas
Išauklėtas kalvinizmo dvasia, po tėvo mirties išvykęs studijuoti į Romą susitiko poetą ir humanistą kardinolą Stanislovą Hozijų ir jėzuitą teologą Petrą Skargą, kurie įkalbino jaunikaitį pereiti į katalikybę. Tapęs aršiu kontrreformacijos veikėju vėl atidarė tėvo uždarytas bažnyčias Šidlavos žemėje.
Rėmė bažnytinę uniją, kurią inicijavo spaustuvę, kurioje spausdino jėzuitų literatūrą. Nesvyžiuje pastatė jėzuitų bažnyčią ir vienuolyną.
thumb|left|180px|Piligriminę kelionę aprašančios knygos iliustracija 1582–1584 m. surengė piligrimišką kelionę į Šventąją žemę, keliavo po Siriją, Egiptą. Šią kelionę aprašė knygoje „Kelionė į Jeruzalę“, kuri išleista 1601 m. lotynų kalba, tačiau vertinga joje išdėstytomis geografinėmis žiniomis ir pastebėjimais.
Mokslai ir karjera
1563–1567 m. studijavo geografiją ir mediciną Leipcige, vėliau Romoje ir Paryžiuje.
Valstybės tarnyba
thumb|right|[[1613 m. Amsterdame išleistas Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio]] Livonijos karo metu 1568 m. dalyvavo Ūlos (Časnikų) mūšyje, 1569 m. paskirtas Lietuvos dvaro maršalka, 1573 m. pasiuntinybės pas Henriką Valua Paryžiuje dalyvis. Vėliau dalyvavo Stepono Batoro žygyje į Maskvą.
1590–1604 m. Trakų vaivada, nuo 1604 m. Vilniaus vaivada.
Kartografas
Į Lietuvos ir pasaulio geografijos istoriją įėjo 1590–1600 m. organizuotomis Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės lauko kartografavimo ekspedicijomis. Jų pagrindu buvo sudarytas ir 1613 m. Amsterdame išleistas vienas tiksliausių tuo metu Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapis. Dabar žemėlapis laikomas vienas iš geriausių renesanso kartografinių kūrinių. Saugomas Upsalos muziejuje.
Talsų rajonas
thumb|right|250px|Talsų rajonas Latvijos žemėlapyje Talsų rajonas buvo administracinio suskirstymo vienetas Kuržemėje. Ribojasi su Ventspilio rajonu, Kuldygos rajonu, Tukumo rajonu, Rygos įlanka ir Baltijos jūra.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Tetris (reikšmės)
Panašūs žodžiai:
Kirkiliškis
Kirkiliškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kriklinių.
Kalnupis I
Kalnupis I – dešinysis Šaltuonos intakas. Ilgis – 6,3 km. Prasideda į rytus nuo Kalnujų, ties magistrale. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Šaltuoną ties, 49,9 km nuo jos žiočių.
Upėvardis reiškia kalno upė.
Aukštakalnis (Anykščiai)
Aukštakalnis – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Debeikių.
Chasechemvis
Chasechemvis (Khasekhemvis, Chasechemujis, m. apie 2686 m. pr. m. e.) – paskutinis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Žinoma, kad Chasechemvis vadovavo kelioms reikšmingoms karinėms kampanijoms ir pastatė kelis monumentus. Išliko užrašų, menančių karą su šiauriečiais.
Valdymo chronologija neaiški, pagal vienus tyrinėtojus, jis valdė po Peribseno, pagal kitus – valdė po Sechemibo. Yra manančių, kad Sechemibas ir Peribsenas valdė skirtingas Egipto dalis tuo pačiu metu (galimai konfliktavo tarpusavyje), po jų į valdžią atėjo Chasechemvis. Pagal vienus tyrinėtojus jis iš naujo suvienijo susiskaldžiusį Egiptą, po pilietinio karo tapo Seto ir Horo pasekėju. Setą atstovavo Peribsenas, valdęs Aukštutinį Egiptą, o Horą − Sechemibas, valdęs Žemutinį. Pagal kitus, jis nugalėjo valdantį karalių Setą-Peribseną ir numalšino Nubijoje kilusį maištą. Vienaip ar kitaip jis suvienijo konfliktų draskomą Egiptą ir užbaigė antrosios dinastijos valdymo periodą. Jis buvo prisiėmęs Horo vardą Chasechemas, kas reikštų „galia pasirodė“. Po to, kai karalius tapo vienvaldžiu Egipto valdovu, jis prie vardo pridėjo Seto gyvūno simbolį sereche ir praplėtė vardą į Chasechemvio, kas reikštų „dvi galios pasirodė“. Šis vardas turi sąskambių su pirmojo antrosios dinastijos faraono Hotepsechemvio vardu, kas irgi nurodytų simbolinę šalies vienytojo prasmę.
Chasechemvis buvo ypatingas faraonas, kadangi jo sereke buvo atributai, priklausę ir Horui, ir Setui. Iki tol faraonas visada palaikydavo vieną dievą, dažniausiai Horą (Rą). Manoma, kad taip Chasechemvis siekė suvienyti dvi politines Egipto frakcijas, tačiau po jo mirties Seto atributika galutinai sereke nebenaudota. Savo valdymo metu Chasechemvis skyrė išskirtinį dėmesį Hierakonpoliui. Vienintelis ne Hierakonpolyje rastas karaliaus pirmojo Chasechemo vardo paminėjimas yra iš Džoserio piramidės komplekse rastos akmeninės vazos. Hierakonpolio Horo šventykloje rastos travertino ir granito vazos su pavaizduota deive Nekhbet su prierašu „kovos su šiaurės priešu metai“, kas gali nurodyti, kad Chasechemvis pradėjo valdyti Aukštutinį Egiptą ir suvienijo šalį nukariaudamas Žemutinį. Dvi sėdinčio karaliaus statulos, rastos Hierakonpolyje, irgi nurodo kovas su šiaurės priešu, tačiau, kas tai per priešas, nepaminėta. Iš tam tikrų požymių vėlesniuose karalių sąrašuose, tikėtina, kad jis turėjo varžovą šiaurinėje Egipto dalyje, kurio vardas vėliau sąmoningai buvo pašalintas. Tikėtina, kad Chasechemvis rengė žygius į Nubiją. thumb|left|200px|Chasechemvio sienos aptvaras Šunet el Zebib Abydose thumb|right|200px| Indas iš Chasechemvio kapo Antrasis karaliaus Chasechemvio vardas paminėtas plačiai: nuo Hierakonpolio iki Biblo Libane. Karalius buvo palaidotas Abydose, kape, kuris yra įspūdingiausias tarp ankstyvųjų dinastijų karališkųjų kapų akmens panaudojimu. Kapo ilgis siekia beveik 70 metrų, jis sudarytas iš požeminio koridoriaus, kurį supa 33 gėrybių sandėliai. Koridorius veda į laidojimo patalpą, už kurios yra koridoriaus tąsa su dar 10 sandėlių. Netoli kapo, dykumos pusėje pastatytas didelis dvigubos plaušaplyčių sienos aptvaras, vadinamas Šunet el Zebib. Šalia jo rasta laidojimo valčių duobių. Panaši konstrukcija rasta Hierakonpolyje, vadinama „fortu“, tačiau kodėl karalius būtų statęs antrą kapo sieną skirtingoje vietovėje, lieka sunkiai paaiškinama. Jo kape Abydose rasta keletas vertingų objektų, kurių nesurado kapų plėšikai.
Iš įrašų ir radinių tikėtina, kad faraonas inicijavo šventyklų statybas Hierakonpolyje, Elkabe ir Gebeleine, kas nurodytų jį buvus aktyviausiu statytoju iš ankstyvųjų dinastijų faraonų. Pagal kai kuriuos egiptologus, jis, o ne Narmeras ar Menas, buvo pirmasis faraonas, suvienijęs Egiptą. Chasechemvio valdymas rodo pilnai susiformavusią Senovės Egipto civilizaciją su jos būdingais bruožais ir piramidžių statybų prielaidomis. Chasechemvio žmona buvo princesė iš Egipto šiaurės, vardu Nemathap. Tikėtina, kad jos sūnus buvo Džoseras, galbūt su antruoju vyru, o gal su Chasechemviu.
Telšių šv. Nikolajaus Stebukladario parapija
'''Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija''' – viena iš Klaipėdos stačiatikių dekanato parapijų, Telšiuose. Parapijai priklauso Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė.
Istorija
Parapija įkurta 1840 metais. Iš pradžių mišios buvo laikomos privačiuose namuose. 1867 m. buvusios katalikų bažnyčios vietoje pastatyta mūrinė cerkvė, kuri 1935 m. grąžinta katalikams. 1938 m. stačiatikiai pasistatė naują cerkvę. 1937 m. parapijoje buvo 834 tikintieji. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 metais.
Sergejus Kozlovas
Sergejus Kozlovas (, g. 1939 m. rugpjūčio 22 d. – 2010 m. sausio 9 d.) – Rusijos vaikų rašytojas, poetas. Žymus kaip scenarijaus garsiam tarybiniam trumpametražiam animaciniam filmui „Ežiukas rūke“ kūrėjas.
Gimė Maskvoje. Nuo pat vaikystės rašė eiles, domėjosi literatūra. Baigė M. Gorkio literatūros institutą, poezijos kursą. Per gyvenimą dirbo įvairius darbus: buvo šaltkalviu, pečkuriu, tipografu, dainavimo mokytoju, keliavo į geologines ekspedicijas, buvo Puškino draustinio gidu. Apie 1960 m. pradėjo rašyti pasakas vaikams.
Svarbiausias Sergejaus Kozlovo kūrinys – pasakų rinkinys „Ežiukas rūke“ (lietuviškas vertimas pasirodė 2010 m.), kuriame pasakojama apie du draugus – Ežiuką ir Meškiuką bei jų nuotykius. Šių pasakų pagrindu sukurta keletas animacinių filmų, kurių scenarijaus autoriumi buvo Kozlovas: „Ežiukas rūke“ (1975 m.), „Kaip Ežiukas ir Meškiukas sutiko Naujuosius“ (1975 m.), „Jei krenta žvaigždės“ (1978 m.), "Triam! Sveiki! " (1980 m.), „Žiemos pasaka“ (1981 m.), „Rudeniniai laivai“ (1982 m.), „Nuostabioji statinė“ (1983 m.), „Kaip Ežiukas ir Meškiukas keitė dangų“ (1985 m.).
Palaidotas Trojekurovo kapinėse, Maskvoje.
Epitelinis audinys
thumb|250px|Epitelinis audinys (naudotas diferencinis dažymas). Matyti sutvirtinantys [[Citoskeletas|citoskeleto elementai (raudona spalva)]] Epitelis, epitelinis audinys – dengiamasis audinys. Tai vienas pagrindinių audinių (greta raumeninio, nervinio ir jungiamojo audinio). Epitelinis audinys skirstomas į vienasluoksnį, daugiasluoksnį, liaukinį ir virpamąjį. Jų ląstelės yra glaudžiai viena prie kitos prigludusios. Tarpusavyje susijungia tarpląstelinėmis jungtimis, sudarydamos storesnę ar plonesnę dangą.
Pagrindinės savybės
Tarp ląstelių nėra tarpląstelinės medžiagos. Būdinga polinė diferenciacija: išskiriama pamatinė ir viršūninė ląstelių dalys. Po epiteliu visuomet yra jungiamasis audinys. Epitelis neturi kraujagyslių, todėl būtinas maisto medžiagas gauna iš po juo gulinčio jungiamojo audinio. Tarp epitelinio audinio ir jungiamojo audinio yra pamatinė membrana. Ji riboja epitelį nuo jungiamojo audinio ir neleidžia epitelinėms ląstelėms įaugti į po juo esantį jungiamąjį audinį.
Epitelinis audinys dengia kūno paviršių, serozines ertmes (pilvaplėvę, širdiplėvę), visus tuščiavidurius organus (skrandį, žarnas, šlapimo pūslę) – čia juos dengia paviršinis epitelis. Jis skiria organizmo vidinę terpę nuo aplinkos, atlieka įsiurbimo (rezorbcijos) ir išskyrimo (ekskrecijos) funkcijas. Audinys, įaugantis į poepitelinę mezenchimą ir formuojantis liaukas, vadinamas liaukiniu epiteliu.
Paviršinis epitelis atlieka apsauginę funkciją – saugo poepitelinį jungiamąjį audinį nuo mechaninių, cheminių, pažeidimų, mikrobų ir parazitų, skysčio netekimo.
Paviršinis epitelis epithelium superficiale
Paviršinėms epitelinėms ląstelėms jų funkcijas atlikti padeda įvairios tam pritaikytos specializuotos struktūros:
Vienasluoksnis plokščiasis epitelis
Vienasluoksnis plokščiasis epitelis susideda iš vieno sluoksnio plonų, plokščių epiteliocitų, kurių plotis viršija jų aukštį. Juo yra išklotos plaučių alveolės, alveoliniai maišeliai, inkstų kanalėlių kapsulės išorinė siena, vidinės ausies sieninis labirintas. Jis atlieka apsauginę funkciją, dalyvauja medžiagų apykaitos procese.
Endotelis
Endotelis – tai plokščiųjų ląstelių endoteliocitų klodas. Turi mažai organelių. Iškloja širdies vidų, kraujagyslių ir limfagyslių spindinius paviršius. Dalyvauja vykstant medžiagų ir dujų apykaitai tarp kraujo ir jungiamojo audinio.
Mezotelis
Mezotelis – epitelinis darinys sudarytas iš mezoteliocitų (plokščių, nelygiais kraštais, daugiašonių, pasižyminčių aktyvia pinocitoze ląstelių). Iškloja krūtinės ląstos ir kūno uždarų ertmių serozinius dangalus (krūtinplėvė, širdiplėvė, pilvaplėvė) ir jose esančių organų paviršius. Atlieka apsauginę ir medžiagų apykaitos funkcijas, apsaugo organus nuo suaugimo.
Vienasluoksnis kubinis epitelis
Susideda iš beveik vienodo aukščio ir pločio epiteliocitų, jų paviršiuje gali būti įvairių atsikišimų – (blakstienėlių, mikrogaurelių, o apatiniame – invaginacijų). Yra inkstų kanalėliuose, smulkiuosiuose bronchuose, sekrecinių liaukų dalyse, ištekamuosiuose latakuose, lęšio priekinis paviršius.
Vienasluoksnis stulpinis epitelis
Susideda iš stulpiškųjų epiteliocitų, kurių aukštis viršija jų plotį. Branduoliai išsidėstę pamatiniuose ląstelių galuose. Vystosi iš mezodermos ir entodermos. Ląstelių viršūniniame paviršiuje yra mikrogaurelių ir blakstienėlių. Šį epitelį turi skrandis, plonosios žarnos, storoji žarna, juo išklotas tulžies ir kasos latakai, smulkiųjų bronchų ir kiaušintakių gleivinės.
Skrandžio gleivinę išklojančios stulpinės ląstelės atlieka išskiriamąją funkciją. Plonosios žarnos epitelis atlieka rezorbcinę funkciją. Kvėpavimo takų ląstelės turi virpamųjų plaukelių – atlieka apsauginę funkciją, šalina dulkes.
Daugiasluoksnis plokščiasis epitelis
Ragėjantis: yra 2 rūšys – neplaukuotos odos epidermį sudaro pamatinis, tarpinis (dygliuotasis), grūdėtasis, skaidrusis, ragėjantys sluoksniai. Plaukuotos odos – pamatinis, dygliuotasis, grūdėtasis ir ragėjantis. Šis epitelis dengia visą kūno paviršių, t. y. – odą. Pagrindinė funkcija yra apsauginė. Jis nepraleidžia vandens, tam tikrų cheminių medžiagų, saugo odą nuo išdžiūvimo, yra blogas šilumos laidininkas.
Daugiasluoksnis kubinis epitelis
Susideda iš dviejų sluoksnių kubinių ląstelių. Jis randamas organuose, drėkinamuose skysčių liaukų ištekamuosiuose latakuose ir gemalo organuose. Atlieka apsauginę funkciją.
Daugiasluoksnis pereinamasis epitelis
Daugiasluoksnį pereinamąjį epitelį sudaro trys sluoksniai: pamatinis, tarpinis ir paviršinis. Pereinamuoju vadinamas todėl, kad kintant organo tūriui, kartu kinta ląstelių forma ir tūris. Daugiasluoksnį pereinamąjį epitelį turi inkstų geldelės, šlapimtakiai, šlapimo pūslė. Jis yra šlaplės gleivinės sudėtyje. Pereinamasis epitelis atlieka apsauginę funkciją.
Liaukinis epitelis epitelium glandulare
Liaukinį epitelį sudaro ląstelės, gebančios sintetinti ir išskirti savo medžiagų apykaitos produktus. Yra dvi sekrecijos rūšys:
Varpotoji glaudenė
Varpotoji glaudenė, arba miškinė glaudenė (Phyteuma spicatum) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos glaudenių (Phyteuma) genties augalas. Liaudyje dar žinomas kaip kiškio ropė, ropunkulas, trukis, vaikdara.
Augalas minimas Plinijaus ir Dioskorido raštuose.
Epitelinis audinys
Liaukinis epitelis epitelium glandulare
Pagal sekreto išskyrimo pobūdį skiriamos trys liaukų rūšys:
Varpotoji glaudenė
Biologija
thumb|left|210px|Iliustracija iš Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885) Tai daugiametis, 20–90 cm aukščio žolinis augalas. Šaknis stora, verpstiška, siekia iki 50 cm gylį. Stiebas status, briaunotas, be plaukelių, nešakotas, lapuotas. Apatiniai lapai ilgakočiai, širdiškai kiaušiniški, viršutiniai bekočiai, linijiški, visi smailiaviršūniai, karbuotai dantyti.
Epitelinis audinys
Liaukinis epitelis epitelium glandulare
Endokrininės liaukos gamina biologiškai aktyvias medžiagas – hormonus ir išskiria tiesiai į kraują. Tokios liaukos neturi ištekamųjų latakų. Liaukų parenchimą sudaro sekrecinės ląstelės endokrinocitai.
Varpotoji glaudenė
Biologija
Iki 100 smulkių žiedų susitelkę tankioje, pailgai kiaušiniškoje, vėliau beveik cilindriškoje, 4–9 cm ilgio varpoje, su linijiškomis, smailiomis pažiedėmis. Pažiedės linijiškos, lygiakraštės, smailios. Taurelė gerokai trumpesnė už vainikėlį, penkianarė, linijiškai lancetiška. Vainikėlis apie 10 mm ilgio, balsvas, gelsvas, rečiau melsvas, skiltelių viršūnės žalsvai gelsvos, žiedui skleidžiantis pradeda nuo pamato skirtis ir linkti į šonus, bet viršūnės išlieka suaugusios į vamzdelį. Turi penkis kuokeliius ir dvi purkas. Liemenėlio viršutinė dalis plaukuota, ilgesnė už vainikėlį.
Pražysta gegužės pabaigoje, žydi visą birželį. Vaisius – rutuliška, apie 5 mm ilgio dėžutė, jos atsiveria dvi šoninės angelės. Sėklos dirvožemyje išlieka daigios iki 1 metų. Jas platina vėjas.
Paplitimas ir augavietės
Varpotoji glaudenė kilusi iš Vidurio Europos, vėliau išplito į Rytų Europą. Randama visoje Lietuvoje, retesnė šiauriniuose rajonuose.
Auga plačialapiuose ir mišriuose miškuose, lapuotynuose, krūmuose, pamiškėse, drėgnokuose, puveninguose dirvožemiuose.
Naudojimas
Lapus galima valgyti kaip salotas. Valgomos ir virtos šaknys. Raštuose minimas kaip afrodiziakas.
Farerų futbolo varžybos 1999 m.
Farerų futbolo varžybos 1999 m.
15 (skaičius)
Matematikoje
Penkiolika yra vienintelio žinomo trečios eilės normaliojo magiškojo kvadrato magiškoji konstanta:
Chemijoje
15 yra fosforo atominis skaičius.
Informatikoje
Penkiolika yra didžiausia reikšmė, kurią galima užrašyti keturženkliu dvejetainiu skaičiumi (1111). Tai buvo svarbu ankstyvajame informatikos vystymosi periode, kuomet pirmųjų procesorių žodis tebuvo keturi bitai.
Derry City FC
Londonderio „Derry City“ – Airijos futbolo klubas iš Londonderio (Šiaurės Airija).
Vienintelis Airijos lygoje žaidžiantis klubas iš Šiaurės Airijos, kitados rungtyniavęs Š. Airijos lygoje.
Jungtinių Tautų Saugumo Taryba
Jungtinių Tautų Saugumo Taryba (JTST; ) – nuolat veikiantis vienas iš šešių svarbiausių Jungtinių Tautų padalinių. Saugumo Taryba yra atsakinga už tarptautinės taikos ir saugumo palaikymą. Veikloje remiasi Jungtinių Tautų chartija. Saugumo Tarybos darbas vyksta be jokių išankstinių sąlygų ir planavimo.
Derry City FC
Istorija
Klubas nuo pat įkūrimo 1928 m. žaidė, tačiau dėl pilietinio karo 1972 m. iš lygos pasitraukė ir žaidė Kolreine. Klubas 13 metų žaidė mėgėjų lygose, kol 1985 m. ėmė žaisti.