cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Subartonių miškai
Subartonių miškuose gan gausiai gyvena briedžiai, stirnos, šernai, kiškiai, lapės, voverės, usūriniai šunys, bebrai, barsukai, ondatros, ūdros, vandens ir plėšrieji paukščiai. Gausu vaistinių augalų, uogų, grybų. Beveik visi Subartonių miškai patenka į Dzūkijos nacionalinį parką. Įsteigti Subartonių kraštovaizdžio (memorialinis), Subartonių botaninis, Straujos geomorfologinis, Netiesų hidrografinis (Netiesų miško ežerėliai), Pakrykštės geomorfologinis draustiniai.
Sulforafanas
Medicininės savybės
Manoma, kad priešvėžinis sulforafano veikimas sietinas su Quinono reductazės ir Glutationo S-transferazės indukcija ir auglius stabdančių baltymų sinteze, greičiausia per histonų deacetilazių slopinimą.
5-asis lietuvių policijos batalionas
Formavimas
Batalionas buvo dislokuotas buvusiose Lietuvos kariuomenės kareivinėse Šančiuose. Kareiviai buvo aprengti Lietuvos kariuomenės uniforma ir ant rankovių nešiojo raiščius su užrašu „Hilfspolizei“ ('pagalbinė policija'). Per užsiėmimus kareiviai mokėsi rikiuotės, buvo supažindinami su ginklais. 1941 m. lapkričio pabaigoje prie 5-ojo bataliono buvo prijungta ltn. Juozo Vainausko vadovaujama atskiroji transporto kuopa (iš viso 109 vyrai)
Subartonių miškai
Subartonių miške (8 kvartale) yra pilkapiai, o Pelekiškės miške (55 kvartale, prie Nemuno) – Maksimonių akmens amžiaus stovyklavietė. Rytinę pusę kerta kelias. Subartonių miškuose įsikūrę: Subartonys, Pelekiškė, Kačingė, Zakavoliai, Kamintiškės, Pagilšys, Parudnia, Masališkės, Gelovinė, Raitininkai, Samūniškės, Maksimonys, Rudnia, Netiesos, Apsingė, Veismūnai, Jaujakaimis.
Sulforafanas
Medicininės savybės
Sulforafanas drauge su diindolilmetanu (kitas Brassica daržovių junginys) stabdo piktybinį augimą.
5-asis lietuvių policijos batalionas
Formavimas
J. ltn. P. Tereso vadovaujamas būrys buvo išsiųstas į Alytų saugoti tarybinių karo belaisvių.
Sulforafanas
Medicininės savybės
Sulforanas siūlomas saugoti odai nuo ultravioletinio spinduliavimo pažeidimų, ir potencialiai, prieš odos vėžį. Sulforafanas gali stabdyti histonų deacetilazės (HDAC) aktyvumą. Taigi, Sulforafano turintys augalai gali būti naudojami vėžio gydymui tuo atveju, jei reikia skatinti kai kurių genų reekspresiją.
5-asis lietuvių policijos batalionas
Bataliono veikla Rusijoje
1941 m. lapkričio mėn. 28 d. trys bataliono kuopos pervežtos į Solcus (Novgorodo sritis). Čia batalionas buvo apginkluotas šautuvais ir rusiškais lengvaisiais kulkosvaidžiais. Batalionas Solcuose buvo išsklaidytas kuopomis.
Sulforafanas
Ikiklinikiniai tyrimai
Sulforafanas gali apsaugoti širdį nuo vedančio link aterosklerozės uždegimo.
5-asis lietuvių policijos batalionas
1-oji kuopa
1-oji kuopa saugojo šiaurinę Ilmenio ežero pakrantę. Vienas 1-osios kuopos būrys buvo perkeltas į Novgorodą, vokiečių komendantūros žinion. 1942 m. sausio mėn. du 1-osios kuopos būriai buvo išsiųsti į Demjanską (Novgorodo sritis), kur kartu su vokiečių 16-osios armijos daliniais pateko į apsuptį, kurioje išbuvo iki 1942 m. vasaros pradžios. 1942 m. vasaros pradžioje vokiečių kariuomenė pralaužė apsupties žiedą ir susijungė su pagrindiniais daliniais. Už Demjansko gynimą buvo įsteigtas pasižymėjimo ženklas (skydą su užrašu „Demjansk“), kuriuo buvo apdovanoti ir apsuptyje buvę 5-ojo bataliono kariai.
Vėliau 1-oji kuopa Dedovičiuose (Pskovo sritis) saugojo geležinkelio liniją ir tiltus tarp Korolkovo ir Platoveco stočių. Dedovičiuose buvo 5-ojo bataliono štabas.
2-oji kuopa
2-oji kuopa 1941–1942 m. žiemą saugojo Loknios–Cholmo kelio ruožą. 1942 m. sausio pabaigoje 2-oji kuopa užėmė svarbų kaimą, prieš tai nesėkmingai šturmuotą vokiečių kuopos. Kuopos nuostoliai buvo 4–5 žuvę kareiviai ir 8–10 sužeisti, Raudonosios Armijos – apie 30 žuvusių, 20 sužeistų ir apie 10 paimtų nelaisvėn.
Vėliau kuopa dislokavosi kaime prie Lovatės, kartu su vokiečių kuopa, kur kartu atrėmė smarkų rusų puolimą. 1942 m. pavasarį 2-oji kuopa persikėlė į Pažeravicų kaimą.
3-oji kuopa
3-ioji kuopa visą žiemą saugojo sandėlius ir kitus karinius objektus Lugos rajone, kur su priešais susitikti neteko.
1942 m.
1942 m. gegužės pradžioje visas batalionas sutelktas Pažeravicų kaime. Bataliono vadą mjr. J. Kriščiūną pakeitė kpt. A. Ruzgys, vėliau kpt. P. Počebutas.
Įsteigtos ryšių karininko pareigos, pirmuoju ryšių karininku tapo SS hauptšturmfiureris Gerhardas Beyeris.
Dedovičių rajone 5-asis batalionas saugojo geležinkelio linijas nuo 1942 m. vasaros iki 1944 m. pradžios. Palei geležinkelį kas du trys kilometrai buvo įrengti kulkosvaidžiais ginkluoti atramos punktai (dzotai ir spygliuotos vietos užtvaros) su keliolikos kareivių įgulomis. Geležinkelį puldinėjo ir sprogdino tarybiniai partizanai.
1942 m. rugpjūčio 26 d. 5-ajame batalione tarnavo 13 karininkų, 93 puskarininkiai ir 210 eilinių.
1943 m. rugpjūčio mėn. bataliono vadu buvo paskirtas kpt. (vėliau majoras) P. Ambraziūnas, vadovavęs iki bataliono išformavimo.
1942 m. pavasarį daugumai bataliono kareivių baigėsi šešių mėnesių tarnybos laikas ir jie padavė raportus dėl atleidimo iš tarnybos. Vokiečių vadovybė neleido palikti tarnybos batalione. Tarnybos laiką kareiviams buvo žadama įskaityti į darbo stažą.
5-asis batalionas liko tarnauti Rusijoje. Kai kurie bataliono padaliniai pabuvojo apsuptyje bei priekinėse kovos linijose, bet bataliono nuostoliai buvo menki (žuvo mažiau kaip 10 kareivių, sužeista ir dezertyravo po keliolika kareivių).
1943 m.
1943 m. tarybiniai partizanai dažnai puldinėjo ir sprogdindavo geležinkelį bataliono saugomame ruože. Kartais partizanai užpuldavo ir geležinkelius saugančius kareivius.
Iki 1943 m. vasaros 5-ojo bataliono kariai nešiojo lietuviškas uniformas, o po to buvo aprengti vokiečių kariuomenės uniformomis su skiriamaisiais ženklais.
Kovai su tarybiniais partizanais vokiečių daliniuose ir lietuvių batalionuose buvo steigiami naikinamieji būriai „Jagdkommandos“. 1943–1944 m. žiemą toks būrys (35 kareiviai, vadas ltn. E. Brazys) buvo suformuotas ir 5-ajame batalione. Būrio kareiviai buvo gerai ginkluoti ir aprūpinti slidėmis, tačiau būrys nieko nenuveikė ir netrukus buvo išformuotas.
1943 m. batalionas veikė aktyvaus partizanų veikimo rajonuose, tačiau bataliono nuostoliai buvo nedideli (žuvo mažiau negu 10 bataliono karių, sužeistų ir dezertyrų skaičius nežinomas). Batalioną papildė lietuviai, tarnavę vokiečių daliniuose vežikais, krovikais, virėjais ir pan.
1944 m.
1944 m. Raudonoji Armija pralaužė Leningrado blokadą ir pradėjo stumti vermachtą Pabaltijo link. 1944 m. vasarį bataliono vadas mjr. P. Ambraziūnas gavo įsakymą trauktis ir 1944 m. kovo mėn. pasiekė Švenčionėlius. Po poilsio Švenčionėliuose bataliono štabas su 1-ąja ir 2-ąja kuopomis apsistojo Antalieptėje, o 3-ioji kuopa – Daugailiuose. Batalionas tęsė karinius mokymus, buvo papildytas naujokais, apginkluotas prancūziškais ginklais.
1944 m. birželio mėn. Raudonoji Armija pralaužė fronto liniją, ir batalionas per Rezeknę pasiekė Rygą. Gavo vokiečių karinės vadovybės įsakymą perimti Baltijos jūros pakrantės apsaugą tarp Ventspilio ir Paviluosto, tačiau mėgino patekti į Lietuvą. Raudonosios Armijos buvo atkirsti ir pateko į Kuršo apsuptį. 5-asis batalionas nuvyko į paskirtą pakrantės apsaugos barą prie Paviluosto, kur įsikūrė jau anksčiau įrengtuose atramos punktuose ir bunkeriuose. Bataliono sargybos turėjo stebėti jūros akvatoriją ir signalizuoti bataliono vadovybei apie priešo laivus; sargybiniai turėjo neleisti išsilaipinti arba išplaukti į jūrą valtims ir laivams. Saugomame ruože nebuvo desantų ir aviacijos antpuolių.
1944 m. gruodžio mėn. 5-ąjį batalioną vokiečiai nuginklavo. Vokiečiai pareiškė, kad lietuvių sargybiniai leisdavo civiliams latviams kateriais pabėgti į Švediją (Gotlando salą). Vokiečių karo lauko teismas 7 bataliono karius nuteisė sušaudyti, 11 nuteisė išsiųsti į lagerį. Nuteistuosius sušaudyti teko atrinktiems 1-osios kuopos kareiviams.
Didesnė 5-ojo bataliono dalis buvo perkelta į 256-ąjį lietuvių policijos batalioną (jo vadu paskirtas mjr. P. Ambraziūnas), likusieji – į 13-ąjį lietuvių policijos batalioną.
Korvetės kapitonas
Korvetenkapitonas  – Vokietijos karinio jūrų laivyno karininko laipsnis, žemesnis už fregatenkapitoną ir aukštesnis už kapitoną leitenantą (ar štabskapitoną leitenantą), atitinkantis armijos majorą. Analogiškas JAV ar D. Britanijos laivyno komanderiui leitenantui.
Korvetenkapitonai gali vadovauti mažiems laivams (pvz., korvetėms) ar būti didesnio laivo vadovaujančiu karininku.
Korvetenkapitono atskyrio ženklai yra trys auksaspalvės juostelės ant rankovės ir auksaspalviai ąžuolo lapai ant kepurės snapelio.
Škotų gėlų kalba
Škotų gėlų kalba, škotų geilų kalba (šk. Gàidhlig) – priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai, keltų kalbų grupei, goidelų pogrupiui. Ja kalbama Škotijos Vidinių Hebridų ir Išorinių Hebridų salose, Škotijos aukštumų vakaruose, taip pat Glazge. Škotų gėlų kalbą vartoja apie 1,5 % (apie 60 tūkstančių) Škotijos gyventojų. Ne visiems kalbantiemsiems škotų gėlų kalba yra gimtoji ar pirmoji kalba. Nuo 2005 m. ji turi oficialios kalbos statusą Škotijoje (kartu su anglų kalba).
Kalba artimai susijusi su airių ir meniečių kalba. Tai yra dėl to, kad iš esmės škotų gėlų kalba susiformavo airių kolonistų tarmei Škotijoje nutolus nuo motininės airių kalbos. Škotų gėlų kalba vadinama siekiant ją išskirti iš kitų gėlų kalbų. Kartais vadinama škotų kalba, tačiau paprastai škotų kalba vadinama germanų kalbų grupei priklausanti kalba, kuria kalbama Žemutinėje Škotijoje.
Saliamono salynas
thumb|250px|Saliamono salynas
Saliamono salynas – salų grandinė Ramiajame vandenyne, Melanezijoje, į rytus nuo Naujosios Gvinėjos. Plotas 40 400 km². Salos daugiausiai vulkaninės kilmės. Didžiausios salos: Bugenvilis, Guadalkanalis, Santa Isabelė, Malaita, San Kristobalis, Šuaziolis, Naujoji Džordžija. Beveik visas salynas priklauso Saliamono Salų Respublikai, tik dvi šiaurinės salos (Bugenvilis ir Buka) – Papua Naujajai Gvinėjai.
Škotų gėlų kalba
Istorija
Škotų gėlų kalba pradėjo formuotis po airių iš Šiaurės Airijos įsiveržimo į Škotiją IV-V a. VI a. vakarinėje Škotijos pakrantėje susikūrė goidelų kalba kalbančiųjų airių kolonistų karalystė Dal Riada su centru Argaile, karalystė apėmė ir dalį šiaurės Airijos. Dal Riadai susivienijus su piktais IX a. susikūrė Škotijos karalystė, o airių kalba išplito visoje Škotijoje, išstumdama piktų kalbą (keltų kalba, priklausiusi britų pogrupiui). Dabartinį pavadinimą turi nuo XVIII a. (iki tol vadinta airių kalba). Iki to laiko škotai ir airiai naudojo tą pačią literatūrinę kalbą. Dėl keltų rašto ypatumo neįmanoma nustatyti, ar tą patį tekstą airiai ir škotai skaitė vienodai, ar kiekvienas pagal savo tarmių ypatumus.
Elando tiltas
Elando tiltas (SV Ölandsbron) – automobilinis tiltas Švedijoje, jungiantis Kalmaro miestą esantį Skandinavijos pusiasalyje ir Ferjestadeną esantį Elando saloje, į rytus nuo Kalmaro, tuo pačiu kertantis Kalmarsiundo sąsiaurį.
Škotų gėlų kalba
Istorija
Iki XVII a. išliko artimi kultūriniai Škotijos ryšiai su Airija. Per visus viduramžius naudota daugiausia standartinė airių rašto kalba. Pirmi savarankiškos škotų gėlų kalbos formavimosi požymiai pastebimi X a. (Book of Deer). Čia pagal iš netaisyklingos ortografijos galima spėti apie savitą škotišką tarimą. Vien iš to dar negalima spręsti, kad jau buvo susiformavusi savarankiška kalba. Tuo metu buvo susiformavusi tik airių kalbos (klasikinės gėlų kalbos) škotų gėlų dialektas. Tik XVI a. vadinamoji Leabhar Deathan Lios Mòir (Lismoro dekano knyga) suteikia aiškius įrodymus, kad škotų gėlų nuo airių gėlų kalbos nutolo tiek, kad galima kalbėti apie artimas, tačiau skirtingas kalbas. Galutinai kalbos atsiskyrė XVII a., kai buvo išleista škotų gėlų kalba parašyta Biblija.
Elando tiltas
Tilto ilgis 6 072 m, stovi ant 156 atramų ir vakarinėje dalyje turi charakteringą kuprą, kuri užtikrina 36 m vertikalų aukštį reikalingą po tiltu praplaukiantiems laivams. Tai ilgiausias Švedijos tiltas. Eresundo tiltas yra ilgesnis, bet tik dalis jo yra Švedijoje.
Škotų gėlų kalba
Istorija
XVIII a.-XIX a. škotų gėlų kultūra ir kalba ėmė sparčiai nykti ir išliko tik pačioje vakarinėje Hailando dalyje bei salose – Skajaus, Liojiso ir kitose mažesnėse. Britanijos saloje kalbančių šia kalba iš tiesų nėra daug. Paskutiniu metu škotų kalba tampa populiaresne ir atsiranda darželių bei sekmadieninių mokyklėlių, kur kalbama škotų gėlų kalba, ypač tokiuose miestuose kaip Glazgas (šk. Glaschù) ir Edinburgas (šk. Dùn Èideann).
Pagrindinis škotų gėlų ir airių kalbų skirtumas yra skirtingai naudojami kirčio ženklai (kurie iš tikrųjų žymi ne kirtį, o balsių ilgumą) – airių kalboje á,é,í,ó,ú, škotų – à,è,ì,ò,ù.
Yra daug panašių žodžių, bet jie tariami šiek tiek kitaip, skiriasi gramatika, o kai kurių panašiai skambančių žodžių reikšmės yra priešingos. Faktas, kad Airijos šiaurinių tarmių atstovai lengviau supranta škotus, nei pietinių, bet iš esmės jie suvokia, kad tai yra kita, nors ir gimininga kalba.
Suvalkų Didžioji sinagoga
Suvalkų Didžioji sinagoga – sinagoga, stovėjusi Suvalkų mieste, buvusios Vladimiro Lenino gatvės 34 namo vietoje, šiuo metu Noniewicza gatvės 25 namo vietoje. Sinagoga buvo pastatyta 1820–1821 metais. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo stipriai suniokota, bet vis dar buvo ganėtinai geros būklės. Tačiau vėliau buvo apleista ir galiausiai 1956 m. nugriauta. Tais pačiais metais sinagoga pašalinta iš saugomų istorinių paminklų sąrašo. Mūrinė klasicistinio architektūros stiliaus sinagoga buvo stačiakampio formos. Sinagogoje buvo portikas ir kolonos.
Gasčiūnai (Kėdainiai)
Gasčiūnai – kaimas pačioje Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, Radviliškio rajono paribyje, 2 km į šiaurę nuo Devynduonių, prie kelio į Pociūnėlius. Per kaimą teka Liaudės intakas Druskalnis.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Skėmių valsčiuje, buvo 54 sodybos. XX a. pr. tai buvo Gasčiavičiams (Gościewicz) priklausęs dvaras ir kaimas Surviliškio valsčiuje.
506 m. pr. m. e.
'''506 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nalivaikienė
Nalivaikienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Nalivaika.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lactobacillales
}
Lactobacillales – bacilų (Bacilli) klasės bakterijų eilė.
Lactobacillales - gramteigiamos bakterijos.
Šv. Kotrynos vienuolynas
'''Šv. Kotrynos vienuolynas''' (, 🇬🇷) – Jėruzalės stačiatikių vienuolynas Egipte, Sinajaus pusiasalyje, Sinajaus kalno papėdėje, prie Katerino miestelio. Šv. Kotrynos vienuolynas kartu su Šv. Antano vienuolynu (taip pat Egipte) laikomi seniausiais pasaulyje tebeveikiančiais krikščionių vienuolynais.
Pasak krikščionių tradicijos, šiame vienuolyne palaidota kankinė Šv. Kotryna Aleksandrietė. Jos palaikus ant Sinajaus kalno užnešę angelai, o ~800 m. juos nukėlę ir į vienuolyną pernešę vienuoliai. Nors vienuolynas vadinamas Šv. Kotrynos vardu, jo oficialus pavadinimas yra „Sinajaus Dievo Nužengimo kalno šventasis ir karališkasis vienuolynas“.
Rašytiniuose šaltiniuose (piligrimės Egerijos laiške) vienuolių buveinė šioje vietoje minima nuo 381 m. Pats vienuolynas pastatytas valdant imperatoriui Justinianui (527–565 m.). Tuo tarpu koplyčia, gaubianti Degantį Krūmą buvo pastatyta dar III-IV a., karalienės Elenos. Fatimidų laikais greta vienuolyno pastatyta mečetė, bet ji taip ir netapo naudojama. Vienuolynas buvo įtvirtintas kaip tvirtovė, sunkiai pasiekiamas. Prasidėjus kryžiaus žygiams, į vienuolyną padidėjo piligrimų srautas. Vienuolynas per savo istoriją priklausė įvairioms bažnyčioms – Bizantijos, Jeruzalės, Jeruzalės graikų. Dabar jis dažnai laikomas autokefaliniu vienuolynu.
Be Degančio Krūmo ir Šv. Kotrynos relikvijų, vienuolynas žymus savo bažnytinio meno paveldu. Čia yra mozaikų, ikonų iš V-VI a., nepaliestų bizantinio meno tradicijos. Taip pat yra vėlesnių, bizantinio, kryžininkų meno darbų. Vienuolyne saugoma antra pagal dydį rankraščių ir kodeksų kolekcija, nusileidžianti tik Vatikano bibliotekai. Čia yra senovinių rankraščių graikų, arabų, armėnų, hebrajų, gruzinų, asirų, udų kalbomis. Čia rastas IV a. Sinajaus kodesas (graikų Biblijos rankraštis). Kitas labai svarbus dokumentas, rastas vienuolyne, yra pranašo Mohamedo pasirašytas dokumentas, kuriuo įsipareigojama globoti vienuolyną.
2002 m. dėl savo istorinės ir kultūrinės vertės Šv. Kotrynos vienuolynas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Encų kalba
Encų kalba  – viena iš samodų kalbų, paplitusi Jenisiejaus žemupio dešiniajame krante (Rusijos Krasnojarsko krašto Taimyro rajonas). 2002 m. encų kalba kalbėjo 119 žmonių. Daugelis kalbėtojų yra vidutinio amžiaus ar vyresni, visiems rusų kalba yra antroji kalba.
Kalba turi du labai besiskiriančius dialektus:
Encų kalba yra agliutinacinio tipo. Gramatiškai ir leksiškai artima nencų ir nganasanų kalboms dėl bendros kilmės ir ilgalaikių kontaktų.
Pavadinimai nencas (nenesa), encas (enesa) ir nganasanas (nganasa) yra etimologiškai tapatūs.
Encų abėcėlė
Abėcėlė sukurta XX a. 9-10 dešimtmečiais, bet oficialiai nėra priimta. Ja išleistos trys knygos, jų tarpe – mokyklinis rusų – encų kalbų žodynėlis.
Laikraštyje Taimyr retkarčiais spausdinamai straipsniai encų kalba.
Miškų encų kalba
Tai mažesnysis dialektas (kartais laikomas atskira kalba). 2006–2007 m. žiemą šia kalba kalbėjo apie 35 žmones – 6 Dudinkoje, 20 – Potapove, 10 – Tucharde. Jauniausias jų gimęs 1962 m., vyriausias – 1945 m. Daugelis jų yra trikalbiai, kalbantys miškų encų, tundros nencų ir rusų kalbomis.
Nacionalinis nusikaltėlių sindikatas
Nacionalinis nusikaltėlių sindikatas (National Crime Syndicate) – mafijos sindikatas, susikūręs JAV 1930 metais ir bazavęsis Niujorko mieste. Jis dažnai tapatinamas su JAV mafija apskritai.
Istorija
Pamatus organizacijai padėjo Salvatorė Maranzano, kurio karų dėka Niujorke liko tik penkios didelės šeimos, ir visos – pavaldžios Maranzano šeimai. Tačiau tikru Sindikato įkūrėju laikomas Laimingasis Lučiano. Po Kastelamarezės karo tapęs vienu iš Niujorko mafijos lyderių, jis sujungė penkias didžiausias miesto šeimas.
Prohibicijos erai einant į pabaigą, dar buvo likę daug pelningų verslų – prostitucija, narkotikai, azartiniai žaidimai. Lučiano, kaip ir kiti naujosios kartos gangsteriai, manė, kad verčiau visą laiką ir jėgas skirti verslui, nei tarpusavio karams.
Kiekviena šeima – Sindikato narė turėjo jai priklausančią teritoriją ir verslo sritis. Bet kokie nesutarimai būdavo sprendžiami derybomis, jokie karai netoleruojami. Naujos verslo sritys ar teritorijos pasidalijamos derybų keliu. Bet kokia paklusti atsisakiusi šeima atsidurtų viena prieš visą Sindikatą – karas, kurio neįmanoma laimėti.
Valdymas
Komisijos nutarimų vykdymą užtikrino Murder, Inc. – profesionalių žudikų grupė, vadovaujama Luizo Lepkės.
Nors Sindikatas vadinosi Nacionaliniu, iš tiesų didžiulę, beveik neribotą įtaką nusikalstamam pasauliui turėjo tik Amerikos rytuose.
Laura Nalivaikienė
Laura Nalivaikienė (g. 1978 m. lapkričio 3 d.) – teisininkė, Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcijos viršininkė iki 2017-03-01. Po jos viršininko pareigas laikinai eina Eglė Kuklierienė.
Biografija
1997 m. baigė Vilniaus miesto Sausio 13-osios vidurinę mokyklą, 2001 m. – Lietuvos teisės universiteto (LTU) Teisės fakultetą, teisės bakalauras, 2003 m. – LTU TF, teisės magistras. Aplinkos teisės klausimais stažavosi Švedijoje. Dalyvavo mokymuose „Tarpininkavimo mokymas bendruomenės ir verslo lyderiams”, juose įgijo teorinių bei praktinių žinių sprendžiant teisinius konfliktus alternatyviu teisminiam keliui (ADR) būdu ir kt.
Virginija Kirvelienė
Virginija Kirvelienė (g. 1955 m. lapkričio 1 d. Kudirkos Naumiestyje) - Lietuvos menininkė – tekstilininkė.
Laura Nalivaikienė
Biografija
LR aplinkos ministerijos (AM) Teisės ir personalo departamento Teisės skyriaus vyr. specialistė, kuravo teritorijų planavimo ir statybų klausimus. Valstybinės teritorijų planavimo ir statybos inspekcijos viršininko pavaduotoja, viršininkė.
Virginija Kirvelienė
Biografija
1963–1974 m. mokėsi V. Kudirkos vidurinėje mokykloje.
Laura Nalivaikienė
Biografija
Moka anglų, rusų kalbas.
Ištekėjusi, turi du vaikus.
Virginija Kirvelienė
Biografija
1976–1982 m. studijavo Lietuvos dailės institute tekstilės specialybę.
Kūryba
Iš vilnos, lino, pusvilnės, džiuto, šilko audžia gobelenus („Teatras“ 1986 m., „Laiškas su laumžirgiu“, Lietuvos kultūros ministerija, „Gyventi“, Kauno medicinos universitetas, abu 1988 m., „Užuolaida“ 2000 m.), kuria batikas (triptikas „Kauno varpai“ 1985 m.). Kūriniams būdingas subtilus koloritas, lyrizmas, naudoja medvilnės, lino pluoštą, įvairias netradicines medžiagas (metalas, popierius ir kt.), siuvinėjimą.
Pamėgtas gobelenas (ažūras, kiaurymės, faktūros), atspaudai ir kompozicijos iš standintos medvilnės, tekstilinės miniatiūros. Kūryboje plėtojamos naujų išraiškos būdų paieškos, nacionalinio savitumo interpretacijos ir šiuolaikiškas požiūris į tradiciją mene. Menininkė kuria tekstilės darbus parodoms ir projektams, visuomeniniams bei privatiems interjerams. Nuo 1983 m. dalyvauja respublikinėse ir užsienio parodose.
Kapiri Mpošis
Kapiri Mpošis  – Zambijos miestas, įsikūręs šiaurės Kapiri Mpošio apskrityje, per jį driekiasi Didysis šiaurinis kelias ir geležinkelis jungiantis miestą su Kitve ir Lusaka-Livingstonu, ir vakarinėje stotyje (New Kapiri Mposhi) priklausančiai „Tanzania-Zambia Railway Authority“ iki pat Dar es Salamo miesto. Nuo 1976 m. Kapiri Mpošis turi dvi geležinkelio stotis: TAZARA geležinkelio stotis jungia miestą su Dar es Salamu, o Zambijos geležinkelio stotis jungiasi Lusaka-Livingstonu. TAZARA geležinkelio stotis palyginti didesnė ir naujoviškesnė, nei Zambijos geležinkelio stotis. Daugiausiai parduotuvių ir verslo centrų Kapiri Mpošyje galima rasti palei pagrindinį kelią, prie kurio taip pat yra kepykla, „Pep“ ir „Barclays“ bankas.
Iggy Pop
thumb|right|Iggy Pop, 2006 m. Iggy Pop (tikrasis vardas James Newell Osterberg, Jr. g. 1947 m. balandžio 21 d.) – JAV roko dainininkas. Nors komercinė sėkmė jo nelydėjo, Iggy Pop yra laikomas vienu svarbiausių pankroko ir artimų stilių inovatoriumi.
Centrinė Meksika
Centrinė Meksika (dar Centrinė Mezoamerika) – istorinis-kultūrinis regionas Mezoamerikoje, dabartinės Meksikos teritorijoje. Jis apima teritorijas, kur šiuo metu yra Meksiko miestas ir aplinkinės Meksiko, Hidalgo, Pueblos, Tlaskalos, Moreloso bei Keretaro valstijos.
Iš šio regiono kilo didžiausios ir galingiausios imperijos Poklasikiniu laikotarpiu.
Regionas dalinai sutampa su Meksikos ispanų kalbos Centrinės tarmės arealu.
Geografija
Centro regionas apima pietinę Meksikos kalnyno dalį ir yra uždaroje teritorijoje, beveik iš visų pusių apsuptas kalnų. Rytuose jį supa Rytų Siera Madrė, kuri skiria nuo Įlankos regiono. Vakaruose jį supa Vakarų Siera Madrė, pietuose – Pietų Siera Madrė. Regionas liečiasi su Įlanka rytuose, Gereru ir Oašaka pietuose, Vakarais vakaruose.
Tokiu būdu susiformuoja Meksikos plokštikalnė, kurios pietinė dalis (Mesa Central) ir atitinka Centro regioną. Nors gyvenimo sąlygos čia nėra geros, Rio Grandė de Santjagas kai kurioms vietovėms suteikia drėgmės, egzistuoja daug derlingų slėnių, kurių didžiausias – Meksiko slėnis. Meksiko slėnis buvo centro regiono svarbiausia vieta, mat čia formavosi ir kilo skirtingos kultūros. Čia buvo penki ežerai (šiuo metu nebelikę nė vieno), tapę namais daugybei tautų ir miestų.
Kiti svarbūs vietos regionai buvo Tolukos slėnis, Meskitalio slėnis (otomių kalba: B’ot’ähi), Tlaskala , Mazahua, Tehuakano slėnis, Moreloso slėnis, Tulancingo slėnis ir kt.
Ikiklasikinis laikotarpis
thumb|250px|Ikiklasikinio laikotarpio gyvenvietės Pagrindinis straipsnis: Tlatilko kultūra
Ikiklasikiniu laikotarpiu atskiruose regiono slėniuose formavosi savitos kultūros. Tehuakano slėnis regiono pietryčiuose yra laikomas pirmąja vieta pasaulyje, kur domestifikuotas kukurūzas.
Klasikinis laikotarpis
Pagrindinis straipsnis: Teotihuakanas
Tikriausiai dėl ugnikalnio išsiveržimo, nuo III a. pr. m. e. Kuikuilkas ištuštėjo, tačiau ėmė augti Teotihuakano miestas Meksiko slėnio šiaurėje. Jis tapo svarbiu kultūriniu centru Mezoamerikoje, kurio kultūrinė įtaka buvo jaučiama ne tik Centro regione, bet ir kituose regionuose.
Kitos svarbios šio laikotarpio gyvenvietės buvo Čolula Tlaskalos slėnyje, Teotenangas Tolukos slėnyje (kur vyravo matlacinkai), Huapalkalkas Tulancingo slėnyje (kur vyravo olmekai sikalankai) ir kt.
Poklasikinis laikotarpis
thumb|250px|Actekų imperija 1519 m. thumb|550px|Svarbiausi Centro miestai valstybės Pagrindiniai straipsniai: Toltekai, Actekai
Apie VIII a. Tiahuakanas buvo sunaikintas iš šiaurės atėjusių tautų, priklausiusių uto-actekų kalbų šeimai, kurie įvardijami bendru terminu nahua. Pirmieji jų buvo toltekai. Jie įsitvirtino iki tol otomių tautos valdomame Meskalio slėnyje ir čia įkūrė Tulos miestą, kuris tapo jų valstybės sostine. Toltekai valdė ir kitus regiono slėnius. Pvz. Meksiko slėnyje įkurtas Kolhuakanas, Moreloso slėnyje – Šočikalkas, tapęs atskiros valstybės sostine.
Iš šia jie kūrė galingą imperiją, kuri kontroliavo didelę dalį Mezoamerikos, turėjo įtakos Majos regionui.
Po toltekų užplūdo nauja nahua banga, tarp kurių buvo tepanekai, akolhuai, čalkai, hošimilkai, tlahuikai, tlaskaltekai ir daugybė kitų, kurie keitė vietos tautas. Jie įvairiuose regiono slėniuose įkūrė daug naujų miestų valstybių – altepetlių. Svarbesnės jų buvo akolhua Teskokas, tepanekų Askapocalkas ir Tlakopanas, hošimilkų Hošimilkas, čalkų Čolkas, tlatelolkų Tlatelokas, tlahuikų Cuauhnáhuac ir Uastepekas, tlaskaltekų Tlaskala bei kt.
Tarp visų atvykėlių vieni vėliausiai Meksiko slėnyje apsigyveno mešikai (actekai), kurie, neradę vietos įsikurti ežerų pakrantėje, buvo priversti vieno ežero saloje įkurti Tenočtitlano miestą. Iš čia actekai pradėjo savo ekspansiją. Iš pradžių jie pavergė slėnio tautas, vėliau pajungė savo valdžiai visą Centrinę Meksiką (čia nepriklausomybę išsaugojo tik Tlaskala). Dar vėliau jie ėmė užkariaudinėti kitus regionus, sukurdami Actekų imperiją.
XVI a. Actekų imperija buvo sunaikinta ispanų.
Ferrari Daytona
Ferrari 365 GTB/4 (Ferrari Daytona) – Ferrari Gran Turismo automobilis, gamintas nuo 1968 iki 1973. Pirmą kartą buvo pristatytas 1968 m. Paris Auto Salon. Modelio dizainą sukūrė Pininfarina (dizaineris: Leonardo Fioravanti).
Gernsio vėliava
Aprašas
Baltoje vėliavoje raudonas šv. Jurgio kryžius, ant kurio užklotas auksinis kryžius, kurio galiukai platėjantys ir nesiekia vėliavos kraštų.
Auksinis kryžius simbolizuoja Vilhelmą I Užkariautoją, kuris, kaip skelbiama, Hastingso mūšyje turėjo tokį kryžių savo vėliavoje, kurią jam davė popiežius Aleksandras II.
Proporcijos – 2:3.
Gernsio vėliavų istorija
1936–1985 m. Gernsio vėliava buvo pakeista, nes tarptautiniuose sporto renginiuose kildavo painiava, nes Anglijos ir Gernsio sportininkai naudodavo vienodas vėliavas.
Vėliavą sukūrė Gernsio vėliavos tyrimo komitetas. kuriam vadovavo tuometinis beilifo pavaduotojas Graham Dorey. Ši vėliava pirmą kartą iškelta buvo 1985 m. vasario 15 d.
Minerva šarvuotasis automobilis
Minerva šarvuotasis automobilis – Pirmojo pasaulinio karo pradžioje Belgijoje sukurtas šarvuotasis automobilis.
1914 m. rugpjūtį leitenantas Charles Henkart paprašė Cockerill Works kompaniją (Hobokenas, Belgija) du jo nuosavus civilinius turerius Minerva apšarvuoti, t. y., perdaryti į šarvuotuosius automobilius. Šie automobiliai buvo naudojami žvalgybinėms užduotims atlikti. 1914 m. rugsėjo 6 d. Henkart ir princas Baudouin žuvo papuolę į pasalą, bet tuo metu šarvuotosios „Minervos“ jau buvo serijinėje gamyboje.
Taip Belgija tapo pirmąja valstybe, kuri Pirmajame pasauliniame kare ėmė naudoti šarvuotuosius automobilius. Tiesa, pirmoji valstybė kare panaudojusi šarvuotuosius automobilius, yra Italija, ji juos panaudojo 1911-1912 m. Italijos-Turkijos kare.
Aprašas
Kompensuojant padidėjusią automobilio masę galiniai ratai buvo sudvigubinti. Automobilis neturėjo durelių, kad šarvinis korpusas būtų standesnis. Įgulai tekdavo lipti per bortą. Kovos skyrius buvo vientisas (jį pagal formą vadindavo „vonia“), jame buvo vairuotojo, vado, kulkosvaidininko ir kulkosvaidininko padėjėjo vietos. Įgulos dydis svyravo nuo 3 iki 6, joje galėjo būti pora šaulių. Kovos skyrius priekyje buvo plokščias, o gale suapvalintas. Žiediniame pamate buvo įrengta kulkosvaidžio turelė, leidusi šaudyti į bet kurią pusę. Kulkosvaidis buvo standartinis oru aušinamas 8 mm Hotchkiss (1909, 1912 ar 1914 m. modelio), pridengtas skydu.
Variklio liukas ir radiatorius buvo šarvuoti.
Tolesnė raida
1914 m. į šarvuotuosius automobilius buvo perdaryta apie 30 „Minervų“, kol gamyklą užėmė Vokietijos kariuomenė.
1916 m. konstrukcija buvo visiškai atnaujinta. Atviras korpusas buvo uždengtas stogu. Kulkosvaidis buvo paslinktas atgal, jį uždengė šarvinis bokštelis atvira nugarine puse. Buvo įrengtos dvejos durelės.
Bent viena „Minerva“ buvo apginkluota Puteaux 37 mm patranka. Kiek tokių „Minervų“ buvo pagaminta nėra žinoma.
Panaudojimas
Šarvuotieji automobiliai „Minerva“ sudarydavo trijų automobilių būrius, kurie būdavo motorizuotų kavalerijos dalinių dalis. Minervos buvo naudojamos žvalgybai, pėstininkams paremti ugnimi, tolimiems reidams vokiečių kariuomenės užnugaryje. Jų pravažumas buvo gana ribotas.
507 m. pr. m. e.
'''507 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jurgis Henrikas Tiškevičius Logoiskis
Jurgis Henrikas Tiškevičius Logoiskis (, 1797 m. Žemojoje Panemunėje – 1850 m.) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Lenkijos karalystės valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Jurgis Tiškevičius Logoiskis II. Motina Liucija Pranciška Liubomirska. Broliai Henrikas Jurgis Tiškevičius Logoiskis, Vincentas Tomas Tiškevičius Logoiskis, Jaroslavas Tiškevičius Logoiskis.
Šeima
1825 m. vedė, žmona Felicija Rei. Sūnus Zdislovas Tiškevičius, 1875 m. rugpjūčio 25 d. vedė Gabrielė Myr (Gabriela Mier), bet vaikų neturėjo.
Verynios ir Kolbušovo dvarų Galicijoje valdytojas.
Toba (reikšmės)
Geografijoje žodis Toba reiškia:
Kitos žodžio Toba reikšmės:
Juodšilių šv. Uršulės Leduchovskos gimnazija
'''Vilniaus rajono Juodšilių Šv. Uršulės Leduchovskos gimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj., Juodšiliuose, Mokyklos g. 20, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191315067.
Filialai: miniatiūra|250px|left|Gimnazijos pastatai
Istorija
Juodšiliuose mokykla įkurta 1919 m. Nuo 1927 m. mokyklą globojo šv. Uršulė Leduchovska. 1933 m.  akcijos „100 mokyklų Vilniaus kraštui“ metu pastatytas ir mokyklai atiduotas naujas, medinis pastatas. Po Antrojo pasaulinio karo atsirado rusų, vėliau lietuvių klasės. Mokykla tapo trikalbė. 1965 m. pastatytas 3 aukštų mūrinis mokyklos pastatas. 1991 m. lietuviškos klasės perkeltos į buvusios specialiosios internatinės mokyklos pastatą, įkurta savarankiška lietuviška mokykla.
1992 m. liepos 21 d. Vilniaus rajono Juodšilių vidurinė mokykla reorganizuota į rusų (Juodšilių 1–oji vidurinė) ir į lenkų (Juodšilių 2-oji vidurinė) mokyklas. Įkurta savarankiška lenkų mokykla. 1994 m. išėjo pirmoji savarankiškos lenkų Juodšilių 2-osios vidurinės mokyklos abiturientų laida. 1995 m. suremontuotas medinio mokyklos pastato pirmasis aukštas. 2000 m. 11-12 klasėse įvestas profilinis mokymas. 2000 m. gruodžio 21 d. po kapitalinio remonto pašventintas antrasis mokyklos aukštas. 2002 m. spalio 30 d. Vilniaus rajono savivaldybės taryba sprendimu mokyklai suteikė Uršulės Leduchovskos vardą. Palaimintosios Uršulės Leduchovskos vardo suteikimo mokyklai šventė įvyko 2003 m. vasario 28 d.
Veselka
Veselka, gyvenvietė Ukmergės rajone
Slipknot
Slipknot – amerikiečių sunkusiojo metalo grupė iš Di Moino, Ajovos valstijos, susikūrusi 1995 m. Vyksta diskusijos dėl grupės atliekamos muzikos stiliaus, kur fanai priskiria juos prie alternatyviojo metalo, o peikėjai prie nu metalo grupių. Be tikrų vardų, grupės nariai taip pat vadinami numeriais nuo 0 iki 8.
Slipknot dabar yra viena populiariausių šiuolaikinės muzikos scenos grupių, su smurto elementais scenoje ir muzika, kuri suprantama kaip priešingybė kitoms, rinkoje vyraujančioms grupėms. Jų albumai ir „namų vaizdeliai“ pasiekė platininio pardavimo statusą, kartu su „Grammy“ apdovanojimais dainoms iš visų jų trijų albumų „Geriausio sunkiojo metalo“ ir „Geriausio kietojo roko“ kategorijose.
Grupė taip pat žinoma pagal jai būdingą bruožą: nariai vilki vienodais kostiumais (didesnė dalis turi UPC brūkšninius kodus, išspausdintus ant jų) ir kiekvienas turi unikalią kaukę. Jie keičia kaukes po kiekvieno albumo, nors kartais jos beveik nepasikeičia. Keli nariai turi atskiras kaukes kiekvienam laiko periodui.
1982 m.
1982 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Papiškių piliakalnis
Papiškių piliakalnis su gyvenviete, Rudamina – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24181) Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Skaidiškių, Rudaminos seniūnija. Pasiekiamas nuo Rudaminos rytų krašte buvusių fermų pavažiavus į rytus lauko keliuku 1,5 km, yra keliuko kairėje šiaurėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 53x30 m dydžio, kiek iškiliu viršumi. Joje rasta molinio svorelio dalis, lygios ir brūkšniuotos keramikos. Pietvakarių šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 16 m ilgio ir 30 m pločio šiaurės vakarų dalyje terasa. Šlaitai statūs, 3-10 m aukščio, viršuje 2-3 m aukštyje pastatinti.
Piliakalnis labai apardytas arimų, pietinėje pašlaitėje 1971 m. pradėtas kasti karjeras, šiaurės vakarų aikštelės dalyje buldozeriu išstumtas 18x5 m dydžio plotas (užpilta 1987 m.). Piliakalnis dirvonuoja, šiaurės vakarų aikštelės dalyje ir šiaurės vakarų šlaite auga beržai.
Į pietus – pietvakarius nuo piliakalnio, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1951 m., 1955 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 1983 m. Elena Grigalavičienė piliakalnyje ištyrė bendrą 1,5 m„2“ dydžio plotą, rado 30-50 cm storio kultūrinį sluoksnį su brūkšniuota keramika.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 45000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1283000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Tekseliai
Savybės
Šios veislės avys auginamos Belgijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Ispanijoje, Indonezijoje, Peru, Rusijoje, Vokietijoje, netgi kai kuriose Afrikos šalyse. Mat tekseliai greitai auga ir bręsta, pasižymi geru mėsingumu ir vilningumu.
Iš 100 ėriavedžių gaunama 160-190 ėriukų, kurie per parą priauga 300-400 g, o būdami 4 mėn. amžiaus, sveria 40-45 kg. Suaugę avinai sveria 100-130 kg, ėriavedės – 65-80 kg, nuo jų prikerpama 4-6 kg 10-15 cm ilgio ir 31-36 mikronų storio baltos vilnos. Avys beragės, galva balta ir plika, o ausų ir nosies galiukai juosvi. Avių skerdenos išeiga siekia 50-54 %. Į Lietuvą tekseliai įvežti 2003 m.
Aislavytė
Aislavytė arba Sirenevas (, nuo 1939 m. Eisselbitten, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Aislavītē prūsiškos kilmės. 1400 m. minimas Ayslowiten. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 106 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947–2006 m. Muromskojės apylinkės kaimas.
Suvalkų miesto stadionas
Suvalkų miesto stadionas (, anksčiau vadintas Stadion KS Wigry) – futbolo stadionas Suvalkose, Lenkijoje. Stadiono adresas: ul. Zarzecze 26, Suvalkai, šalia ''ul. Grunwaldzką bei ul. Bakałarzewskiej'' gatvių esančių kapinių. Anksčiau stadione vyko ir kitos sporto šakos. Stadione talpa – 3060, iš kurių 3060 vietos yra sėdimos. Stadiono tribūnos nedengtos. Šalia stadiono esančiame pastate yra įrengti persirengimo kambariai, biurai, konferencijų salės, viešbutis. Šalia stadiono yra dvi mažesnės futbolo aikštelės ir Speedway motorinėms priemonėms skirta trasa. 1997 m. stadionas buvo renovuotas. Vietoj medinių kėdžių buvo įrengtos plastikinės, taip pat sutvarkyta stadiono aplinka. Stadione namų rungtynes žaidžia Wigry Suwałki futbolo komanda. Šios komandos gerbėjai organizavo protestą Akcja Stadion, kad miesto valdžia pagaliau sutvarkytų stadioną.
Kregždūnės
Kregždūnės (Glareola) – kregždūninų (Glareolidae) šeimos gentis, kuriai priklauso 8 rūšys.
Į Lietuvą labai retai užklysta juodasparnė kregždūnė (Glareola nordmanni).
508 m. pr. m. e.
'''508 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pizos bokštas
thumb|300px|Bokštas (dešinėje)
1173 m. rugpjūčio 9 d. pradėtos Pizos bokšto statybos – vieno architektūros šedevrų, puošiančių Stebuklų aikštę (Campo dei Miracoli) Pizoje, kurios kompleksą sudarė katedra, krikštykla ir kapinės. Tiksliai nežinoma, kas buvo bokšto architektu, Bonaniui Piziečiui priskiriamas reikšmingas indėlis į bokšto statybas. 1178 m. darbai liovėsi, nes po truputį ėmė svirti ant aliuvinio dirvožemio pastatytas bokštas. Pirmieji trys aukštai, pastatyti vadovaujant Bonanui, pakrypo 0,5 laipsnio į šiaurę, o aukštas, kuriame turėjo būti tarnų kambariai, nebuvo sumūrytas taip, kad per jį eitų statinio ašis. Po šimtmečio vadovaujant Džovaniui di Simonei, vėl buvo imtasi darbo. Šis 1272–1278 m. pastatydino dar tris aukštus. Sumūrijus trečiąjį – šeštąjį aukštus, bokštas ėmė svirti į kitą pusę – pakrypo 0,5 laipsnio į pietus.
Vėliau statybos darbus lėtino Pizos ir Genujos karai, kurie baigėsi mūšiu prie Melorijos. XIV a. pradžioje bokštas vis dar neturėjo viršutinės dalies, kurioje turėjo būti įrengta varpinė. Šią dalį 1360–1370 m. baigė Tomazas Pizanas, trečias ir paskutinis architektas, vadovavęs Pizos bokšto statybai.
thumb|left|Įėjimas Bokštas yra originalios cilindro formos, šešis jo aukštus juosia kolonados, o viršuje įrengta varpinė. Tačiau nuo tada, kai ja imta naudotis, statinys ėmė svirti dar labiau. Dėl to 1838 m. architektas Aleksandras dela Gerardeska įsakė atkasti pamatus, kad patikrintų jų ir kolonų stabilumą. Deja, į aplink esantį gruntą po to vanduo ėmė sunktis dar intensyviau ir situacija pablogėjo. Atlikti tyrimai parodė, kad, jei bokštas būtų nors truputį aukštesnis, jis būtų nuvirtęs iš karto. Praėjusį šimtmetį kasinėjant pamatus aptiktos Bonano Piziečio sarkofagas. Miesto gyventojai jį palaidojo po statiniu, kurį galima vadinti paminklu garsiajam architektui. 2001 m. Pizos bokštas stabilizuotas ir, laikoma, tokiu išliks bent 200 metų.
Pi Kogi Enavot
Pi kogi enavot ( - "mažasis mėnuo"), arba Epagomenai  – penkios arba šešios galutinės metų dienos Koptų kalendoriuje, maždaug atitinkančios laikotarpį tarp rugsėjo 6 ir rugsėjo 10 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Istorija
Penkios likutinės dienos, susidarančios tam, kad išlyginti metų dienų skaičių, egzistavo nuo Senosios Egipto karalystės ir buvo vadinamos Hariu-Renpet t. y. „Tarp metų“. Kadangi 12 mėnesių turėjo po 30 dienų, iš viso jie sudarydavo 360 dienų per metus. Kadangi soliariniai metai yra lygūs 365 pilnoms dienoms, būdavo reikalingos 5 papildomos dienos, kurios ir būdavo pridedamos metų gale. Šių dienų metu koncentravosi vienos svarbiausių metų švenčių, ir kiekviena diena buvo skirta paminėti skirtingą dievybę. Vidurinėje karalystėje minima, kad pirmoji diena buvo skirta Ozyriui, antroji - Horui, trečioji - Horachčiui, ketvirtoji - Izidei, penktoji - Ra.
Lėliupis
Lėliupis – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kačergiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Indinės ciklos
Indinės ciklos (Etroplus) – nedidelė daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis, kurią sudaro 3 rūšys. Randami pietų Indijoje ir Šri Lankoje.
Arkadijos lagūna
300px|right|thumb|Lagūnos paplūdimys Arkadijos lagūna – dirbtinis vandens telkinys Suvalkų mieste, šalia Juodosios Ančios upės, pietvakarinėje miesto dalyje tarp senamiesčio ir Zahańcze gyvenvietės. Šalia lagūnos įrengti paplūdimiai, sporto salė, sporto klubas, viešbutis ir baseinas.
JamVM
JamVM yra palyginus labai paprasta ir nedidelė Java kalbos virtuali mašina. Nepaisant to, ji palaiko visus būtinus Java 2 specifikacijos standartus (vadinamoji „mėlynoji knyga“): užbaigiklius, silpnąsias nuorodas, refleksiją, lygiagrečiai vykdomas gijas ir pan. Gali dirbti arba paprastas, arba inkrementinis Šiukšlių surinktuvas. Siekiant sumažinti resursų naudojimą buvo atsisakyta kompiliatoriaus, tad vykdymo greitis nelabai didelis. Tačiau paprastumas ir aiškumas daro šią mašiną labai patogią įvairiems testams ir bandymams. Pavyzdžiui, ji naudojama daugumos GNU Classpath autorių naujai sukurtam Java klasių bibliotekos kodui bandyti. Tai atviro kodo projektas, platinamas pagal GPL licenziją.
JamVM palaiko Intel (nuo i486), PowerPC, PowerPC64, ARM ir AMD64 procesorius.
Mintaučiai
Mintaučiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.
Istorija
1700 m. užrašytas Kuktiškių bažnyčios santuokos knygoje (nuorašas) de mintowtiszki (p. 105v). Mintautiškių (dab. Mintaučiai, žmonės taria Mintaučkiai) kaimas 1731 m. priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvaro Buitūnų vaitystei.
509 m. pr. m. e.
'''509 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Semir Zeki
thumb| Semir Zeki Semir Zeki – britų neurobiologas.
Jo tyrimų specializacija – vizualioji sistema, vizualusis suvokimas smegenų pagalba, taip pat menas ir jo neurobiologiniai pagrindai bei neuroestetika.
Zeki yra University College London profesorius, priklauso Royal Society ir yra American Philosophical Society narys korespondentas. Yra vienas iš žurnalo "The Philosophical Transactions (Royal Society) leidėjų.
Jokūbaičiai (Kėdainiai)
Jokūbaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 4 km į pietvakarius nuo Gudžiūnų, prie Antušavos–Gražiškių kelio. Pro kaimą teka Dotnuvėlės intakas Srautas.
thumb|left|240px|Apleista kaimo sodyba
Istorija
Jokūbaičiai XVIII a. buvo karališkuoju kaimu. 1738 m. čia buvo 5 kiemai. XX a. pr. priklausė Krakių valsčiui. II pasaulinio karo metais naciai nužudė 7 kaimo gyventojus.
Krokuvos ekonomikos universitetas
Krokuvos ekonomikos universitetas – valstybinis universitetas Lenkijoje, Krokuvoje. Tai didžiausia Lenkijos ekonomikos aukštoji mokykla pagal studentų skaičių. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinguose jis užima 42 vietą.
Aukštoji mokykla buvo įkurta 1925 m. gegužės 28 d. Tuomet ji buvo vadinta Aukštąją verslo mokykla (lenk. Wyższe Studium Handlowe). 1950 m. pertvarkyta į trijų fakultetų Aukštąją ekonomikos mokyklą (lenk. Wyższa Szkoła Ekonomiczna), o 1974 m. gavo pavadinimą Krokuvos ekonomikos akademija (lenk. Akademia Ekonomiczna w Krakowie). Nuo 2007 m. liepos 6 d. jos oficialus pavadinimas – Krokuvos ekonomikos universitetas.
Aldona Žilinskaitė-Anderson
Aldona Žilinskaitė-Anderson (g. 1920 m. gruodžio 10 d. Brooklyne, NY – JAV) – pianistė, dainininkė, chorvedė.
Biografija
Tėvas Vincas Žilinskas (Makauskas) kilęs iš Jonavos, motina Anastazija Pužauskaitė iš Zapyškio. Šeimoje buvo kalbama lietuviškai, o anglų kalbos Aldona išmoko mokykloje. Lankė šeštadieninę lietuvių mokyklą, kuri buvo įsikūrusi „Laisvės" patalpose. Su tėvais eidavo į koncertus ir kitus kultūrinius renginius.
Nuo septynerių metų pas „Aido“ choro vadovą V. Žuką pradėjo mokytis skambinti fortepijonu. Vėliau fortepijono mokėsi pas kitą „Aido“ vadovę B. Šalinaitę. Pradėjo dainuoti „Aido“ chore ir mokytis chorvedybos, buvo choro koncertmeisterė. Vakarais lankė koledžą, kur studijavo fortepijoną ir solinį dainavimą. 1937–1946 m. mišriojo choro „Aidas“ Brooklyne meno vadovė ir dirigentė. Chore dainavo 40-50 moterų ir vyrų, kurie pajėgė atlikti ir sudėtingesnius kūrinius: J. S. Bacho „Kavos kantatą“, R. Planquette’o „Normandijos varpus“, B. Šalinaitės „Tamylą“ ir kt. Choras daug koncertavo ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. A. Žilinskaitė dainavo ir šoko „Aidbalsių" ansamblyje. 1970 m. ji lankėsi Lietuvoje, stebėjo respublikinę dainų šventę Vilniuje. Ištekėjusi už švedo, apsigyveno Kanadoje, Ontarijo valstijoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vilhelmas Čepinskis
Vilhelmas Čepinskis (g. 1977 m. kovo 19 d. Kaune) – lietuvių smuikininkas.
Biografija
Gimė Kauno muzikinio teatro operos dainininkės Kristinos Čepinskienės (Krukauskaitės) ir šio teatro smuikininko dirigento Stanislovo Čepinskio šeimoje. 1984–1994 m. mokėsi Kauno Juozo Naujalio meno mokykloje. 1994–1997 m. studijavo Juilliard muzikos akademijoje Niujorke, prof. Dorothy De Lay smuiko klasėje, 1997–1999 m. Lietuvos muzikos akademijoje, tėvo S. Čepinskio smuiko klasėje. Tais pačiais metais tobulinosi Itzhako Perlmano meistriškumo kursuose.
Čuhujivas
Istorija
V-IV a. pr. m. e. dabartinio miesto teritorijoje buvo skitų gyvenvietė, II-IV m. e. a. - ankstyvųjų slavų gyvenvietė.
Vilhelmas Čepinskis
Biografija
1991 m. Ispanijos karalienė už meno sklaidą Europoje apdovanojo Maria Pia Fanfani fondo „Kartu už taiką“ medaliu. 1998 m. išrinktas įsimintiniausiu Kauno menininku. 2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi.