cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zendžano provincija
Gyventojai
Didžiausi miestai: Zendžanas, Abharas, Choremdarė, Keidaras.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 šahrestanus:
Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos direktyva
Tarybos direktyva dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, 92/43/EEB (Fauna-Flora-Habitat direktyva, fauna - gyvūnai, flora - augalai, habitat - gyvenamoji erdvė, sntr. FFH direktyva) - ES aplinkos teisės direktyva, priimta 1992 m. gegugžės 21 d.
Kartu su Paukščių apsaugos direktyva yra svarbus teisės aktas įgyvendinant tarptautinės aplinkos teisės sutartis kaip Berno konvencija ir kt. Vienas pagrindinių įgyvendinimo instrumentų - saugomų teritorijų tinklos (Natura 2000) sukūrimas. Priimta atsižvelgiant į ES valstybių narių natūralių buveinių būklę europinėje teritorijoje, siekiant jas išsaugoti ir puoselėti.
Nuorodos
Evropsky významná lokalita Ardal Arbennig Cadwraeth Fauna-Flora-Habitat-Richtlinie Habitats Directive Zona de Especial Conservación Directive habitats
Dysnos lyguma
Pietuose ribojasi su Švenčionių aukštuma, vakaruose su Aukštaičių aukštuma. Dysnos lygumos vidurinę dalį dengia juostuotasis molis, susiklostęs vėlyvojo pleistoceno prieledyniniame baseine, pakraščius – smėlis.
Dysnos lyguma teka Dysna ir jos baseino upės: Drūkša, Birvėta, Kamoja, Svyla. Telkšo Erzvėtas, Svirkų ežeras, Tverečiaus ežeras, Laidinio ežeras, Milašiaus, Milašaičio ežerai. Dysnos lyguma miškinga.
Dysnos lygumoje yra Dysnos geomorfologinis draustinis, Antanų pedologinis draustinis.
Leszek Engelking
thumb|right|Leszekas Engelkingas, 2004 Lešekas Engelkingas (1955 m. vasario 2 d. Bytome, Lenkijoje – 2022 m. spalio 22 d. Varšuvoje, Lenkijoje ) – lenkų poetas, prozininkas, vertėjas, literatūrologas ir literatūros kritikas.
Biografija
Baigė lenkų filologijos ir kino teorijos studijas Varšuvos universitete. Vienuolika metų dirbo verstinės literatūros žurnalo „Literatura na Świecie” redaktoriumi. Dėsto kultūrologijos kursą Lodzės universitete. Išleido monografiją apie V. Nabokovo kūrybą ir kelias knygas apie čekų literatūrą. Keturių poezijos rinkinių autorius: „Autobus do hotelu Cytera“ (1979), „Haiku własne i cudze“ (1991), „Mistrzyni kaligrafii i inne wiersze“ (1994), „Dom piąty“ (1997), „Muzeum dzieciństwa“ (2011), „Komu kibicują umarli?“ (2013) ir „Suplement“ (2016). Taip pat išleista jo poezijos rinktinė „I inne wiersze“ (2000), eilėraščių knygos ukrainietiškai, čekiškai ir slovakiškai, dvi savilaidos knygelės angliškai. Išleido prozos rinkinį „Szczęście i inne prozy“ (2007). Verčia poeziją ir prozą iš čekų, slovakų, anglų, ispanų, baltarusių, ukrainiečių, rusų kalbų. Tris kartus pelnė žurnalo „Literatura na Świecie” premiją (įvairios kategorijos). Lenkijos „PEN“ klubo vertėjų premijos laureatas (2010 m.).
Laukupėnai
Laukupėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Rokiškio, prie krašto kelio. Pro kaimą teka dešinysis Nemunėlio intakas Laukupė. Apylinkėse yra Moškėnų-Laukupėnų kraštovaizdžio istorinis draustinis.
Siera de San Fransisko uolų piešiniai
Siera de San Fransisko uolų piešiniai − priešistoriniai uolų piešiniai, išraižyti Siera de San Fransisko kalnuose, esančiuose šiaurės vakarų Meksikoje, Kalifornijos pusiasalyje.
Šiuos piešinius nupiešė indėnai kočimiai, seniau gyvenę beveik visame Kalifornijos pusiasalyje. Jie atlikti uolų sienose ir pastoges sudarančiose atbrailose, o juos rado jėzuitas Fransiskas Chavjeras XVIII a. Šie piešiniai nupiešti tarp 1100 m. pr. m. e. ir 1300 m. e. m.; juose pavaizduoti ginklai, įvairūs gyvūnai (puma, lūšis, elnias, triušis, vėžlys, banginis, erelis, tunas ir kt.) bei abstrakčios formos.
Siera de San Fransisko uolų piešinių grupę sudaro ~250 objektų atokiose Mulengės savivaldybės vietose. 1993 m. šie piešiniai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Estuarija
Estuarijos linkusios susidaryti Žemės plutos žemėjimo vietose (tektoniniai judesiai), kai jūra po truputį užlieja upių slėnius.
Didžiausią planetoje La Platos estuariją formuoja susiliejusios Paranos ir Urugvajaus upės Pietų Amerikoje. La Plata skiria Argentiną ir Urugvajų, šiaurinėje jos pakrantėje įsikūręs Montevidėjas, o pietinėje – Buenos Airės. La Platos ilgis 290 km, plotis 48 km.
Estuarijas turi Obė, Jenisėjus, Temzė, Luara, Elbė, Sena ir kt.
Klaipėdos Dragūnas
thumb|right|250px|Klaipėdos Dragūno ekipa
Klaipėdos Dragūnas – Lietuvos rankinio klubas iš Klaipėdos. Dalyvauja Lietuvos rankinio lygoje ir Baltijos rankinio lygoje. Vyriausiasis treneris Artūras Juškėnas. Namų rungtynes žaidžia Neptūno sporto salėje.
Pelé
Edisonas Arantesas do Nasimentas (Edison Arantes do Nascimento, labiau žinomas kaip Pelé; 1940 m. spalio 23 d. – 2022 m. gruodžio 29 d. ) – brazilų futbolininkas, kuris laikomas vienu geriausiu visų laikų futbolininkų.
Biografija
Gimė futbolininko šeimoje, šešerių metų iš tėvo bendraklubio dovanų gavo pirmąjį futbolo kamuolį, o 11 metų buvo pakviestas žaisti mėgėjų komandoje. 1956 metais penkiolikmetį Pelé treneris nuvežė į „Santos“ profesionalų klubą, su kuriuo iškart pasirašė kontraktą. Jau pirmosiose lygos rungtynėse futbolininkas įmušė 4 įvarčius, o kitame sezone tapo rezultatyviausiu lygos žaidėju. Praėjus 10 mėnesių nuo kontrakto pasirašymo, Pelė buvo pakviestas į nacionalinę rinktinę. Po sėkmingo 1958 m. pasaulio čempionato Pelė Brazilijos vyriausybės paskelbtas „nacionaline vertybe“ ir iš Santos neparduotas jokiems kitiems klubams.
Iš viso „Santos“ klube per 18 metų Pelė sužaidė 1265 rungtynes ir įmušė 1124 įvarčius, 9 kartus tapo valstijos čempionu, 6 kartus Brazilijos čempionu, laimėjo 2 žemyno bei dvi tarpžemynines taures.
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 1957 m., būdamas šešiolikos, o po metų išvyko į pasaulio čempionatą, kur įmušė 3 įvarčius pusfinalyje į Prancūzijos vartus, o finale – dar du Švedijai. 1962 m. čempionate patyrė traumą, tačiau komanda apgynė titulą, o 1966 m. taip pat žaidė mažai dėl traumų, be to, rinktinė iškrito jau grupių etape. 1970 m. Pelė vėl nuvedė brazilus iki čempionų titulo. Iš vido, su šalies rinktine Pelė laimėjo tris pasaulio čempionatus: 1958 m. Švedijoje, 1962 m. Čilėje ir 1970 m. Meksikoje. Tai vienintelis žaidėjas, laimėjęs futbolo čempionatą tris kartus. Iš viso, pasaulio čempionatuose jis sužaidė 14 rungtynių ir įmušė 12 įvarčių.
1974 m. už 7 mln. dolerių pasirašė trejų metų kontraktą su Niujorko „Cosmos“ – amerikiečiai nusipirko legendinį brazilų futbolininką, kad išpopuliarintų futbolą savo šalyje. 1977 m. su šiuo kubu laimėjo JAV čempionatą.
Mirė 2022 m. gruodžio 29 d. nuo storosios žarnos vėžio.
Dalyvavimas čempionatuose
thumb|200px|Pelė 1970 m. pasaulio čempionate
New York Cosmos
Brazilija
Amarilas
Amarilas  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės vakarų Teksase, Ljano-Estakado plokščiakalnyje. Poterio apskrities centras. Yra Rick Husband tarptautinis oro uostas. Amarilas yra vienas svarbiausių helio gavybos centrų pasaulyje. Atominių ginklų gamybos, naftos pramonė, lėktuvų surinkimas, mėsos pramonė.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo iš ispaniško žodžio amarillo, reiškiančio „geltonas“ (pagal aplinkinių uolų spalvą). Amarilas įkurtas XIX a. pab.
Kazertos provincija
Kazertos provincija – Italijos provincija Kampanijoje.
Flavio Biondo
Flavio Biondo (, 1388 m. Forli – 1463 m. Romoje) – italų Renesanso humanistas ir istorikas, labiausiai žinomas kaip pirmasis ėmęs vartoti terminą. Viduramžiai. Laikomas vienu pirmųjų archeologų.
Kazertos provincija
Provincijos plotas 2639 km², gyvena 918 049 žmonės (2011 m.), yra 104 savivaldybės.
Didžiausios savivaldybės
Savivaldybės su daugiau nei 15 tūkst. gyventojų :
Užsieniečiai
2008 m. provincijoje gyveno 25889 užsieniečiai. Daugiausiai jų atvyko iš šių šalių:
Lenkijos darbo sąjunga
Lenkijos Darbo sąjunga (UP, Unia Pracy) – Lenkijos politinė partija.
Įkurta 1992 m., susijungus demokratinėms ir socialistinėms intelektualų grupėms – Darbo solidarumas (Ryšardas Bugajus, Aleksandras Malachovskis), Demokratinis visuomeninis judėjimas (Zbignevas Bujakas, Vojciechas Borovikas), Lenkijos socialdemokratų partija (Vladislovas Dobžanskis, Miroslavas Hanušas), Socialdemokratinė unija (Vieslava Ziolkovska, Marekas Polis) ir Liepos 8-osios judėjimas (Tomašas Nalenčis).
1993 m. Lenkijos Seimo rinkimuose iškovota 41 vieta, 1997 m. neperžengė 5 % ribos, 2000 sudarė koaliciją su SLD ir 2001 m. bendrame sąraše su Lenkijos kairiųjų sąjunga buvo išrinkti 16 atstovų ir 7 senatoriai. 1993 m. A. Malachovskis, 1999 m. Marekas Polis tapo pramonės ir prekybos ministru.
SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. Europos socialistų partijos narė.
Pirmininkai:
Kulczyk Holding S.A.
Kulczyk Holding – lenkiško kapitalo koncernas. Holdingo prezidentas – Jan Kulczyk. Aktyvai (įstatinis kapitalas) 2005 m. sudarė 11,7 mlrd. zlotų. Pajamos 2004 – 2,5 mlrd. zl., pelnas – 230 mln. zl. Kaip holdingo bendrovė valdo 14 proc. Lenkijos telekomunikacijų (Telekomunikacja Polska) akcijų, PKN Orlen (oficialiai – 5,6 proc., neoficialiai – apie 9,5 proc, kurių vertė – apie 885 mln. – 1,5 mlrd. zl.).
Veikla
Kulczyk Holding investavimo prioritetai, kryptys yra energetika (firma Polenergia, PSE); prekyba automobiliais (Škoda Auto Poland); kelių, autostradų tiesimo įmonės (Autostrady Wielkopolskie).
Bulgarijos futbolo varžybos 1931 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1931 m.
1931 m.
Turnyre, kuris vyko Sofijoje, žaidė 12 komandų-apygardų nugalėtojų.
Finale pergalė įskaityta AS-23 komandai, nors nutraukiant finalo rungtynes 73 minutę 2:1 pirmavo „Šipčenski Sokol“ komanda.
Anželika Cholina
miniatiūra|2012 m.
Anželika Cholina (g. 1970 m. liepos 30 d. Vilniuje) – šokėja, šokio specialistė.
Biografija
1976–1981 m. lankė klasikinio šokio kolektyvą „Liepsnelė“ (vadovė Lidija Motiejūnaitė) Profsąjungų kultūros rūmuose. 1989 m. baigė Vilniaus baleto mokyklą, dėstytojos Ados Tamalevičiūtės-Nasvytienės klasę.
1994 m. baigtas diplominis darbas – choreografinės miniatiūros ir vienaveiksmis baletas M. Ravelio „Bolero“ (LNOBT). 1996 m. baigė GITIS, įgijo režisierės–baletmeisterės specialybę.
2008–2022 m. dirbo Maskvoje. 2022 m. kovo 2 d. pranešė „nutraukianti kūrybinę veiklą šalies-agresoriaus teritorijoje“.
2021 m. pasisiūlė save Nacionalinė kultūros ir meno premijai.
Kūryba
2000–2019 m. A. Cholinos spektakliai parodyti Kuboje, Vengrijoje, Didžiojoje Britanijoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Danijoje, Kinijoje, JAV.
Anželikos Cholinos šokio teatras
2000 m. įsteigtas A|CH šokio teatras. Steigėjos – choreografė Anželika Cholina ir direktorė Greta Cholina.
Gedimino kepurė
Gedimino kepurė (Gedimino vainikas arba Gediminaičių karūna) - viena svarbiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didžiųjų kunigaikščių insignijų. Lietuvos valdovo inauguracijos metu Vilniaus katedroje Gedimino kepurės uždėjimas ant galvos ir kalavijo įteikimas valdovui sudarė Lietuvos valdovo inauguracijos aktą.
Istorija
Gedimino kepurė minima XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. Saugota valstybės ižde. Insignijos pavadinimas leidžia teigti, kad jos simbolika buvo siejama su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Gediminu. Pirmą kartą karūna pavaizduota Vytauto Didžiojo majestotiniame antspaude prie Melno taikos (1422) sutarties. Vyskupui Povilui Alšėniškiui sudarytoje Jano Dlugošo herbyno kopijoje, kuri buvo papildyta Lietuvos heraldikos objektais, ši insignija vaizduojama kaip apvalus nesegmentuotas galvos apdangalas. XVI a. kronikose minimos per Aleksandro, Žygimanto Senojo ir Žygimanto Augusto pakėlimo didžiaisiais kunigaikščiais ceremonijas naudotos karūnos, puoštos perlais ir brangakmeniais. 1569 m. Liublino unijos aktu panaikinus Lietuvos didžiųjų kunigaikščių vainikavimą ir 1572 m. mirus paskutiniam gediminaičiui Žygimantui Augustui, Gedimino kepurė neteko politinės insignijos reikšmės. Po 1569 m. karūnos likimas nežinomas - galbūti ji dingo Maskvos okupacijos metais. Nors, 1563 m. Vavelio katedros inventoriuje minima vyskupo mitra, padaryta iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio karūnos.
Izraelis
Izraelis, oficialiai Izraelio valstybė – žydų valstybė Vakarų Azijoje, Viduržemio jūros rytuose. Izraelis šiaurėje ribojasi su Libanu, šiaurės rytuose – su Sirija, rytuose – su Jordanija, pietvakariuose – su Egiptu. Izraelis taip pat ribojasi su Palestinos teritorijomis (pietvakariuose – su Gazos Ruožu, rytuose – su Vakarų Krantu). Vakaruose ir šiaurės vakaruose Izraelio krantus skalauja Viduržemio jūra, pietuose – Raudonoji jūra.
Pagal pagrindinius įstatymus Izraelis save skelbia žydų demokratine respublika. Izraelis yra liberalioji demokratija su parlamentiniu valdymu, proporciniu atstovavimu ir visuotiniais rinkimais. Šalies premjeras yra vyriausybės galva, o Knesetas yra įstatymų leidžiamoji valdžia. Izraelis yra išsivysčiusi šalis ir Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) narė. Šalies bendrasis vidaus produktas (2017 m. duomenimis) yra trisdešimt antras pagal dydį pasaulyje. Šalyje daug kvalifikuotos darbo jėgos, tai viena labiausiai išsivysčiusių šalių pagal aukštąjį išsilavinimą turinčių piliečių dalį, taip pat - daugiausiai moksliniams tyrimams ir plėtrai skirianti valstybė. Izraelis turi aukščiausią pragyvenimo lygį Artimuosiuose Rytuose, patenka į dešimtuką šalių su ilgiausia vidutine gyvenimo trukme bei yra laikoma tarp 25 labiausiai socialiai išsivysčiusių valstybių pasaulyje pagal žmogaus socialinės raidos indeksą.
Izraelio nuo 1967 m. vykdoma nausėdijų (žydų naujakurių) politika okupuotame Vakarų Krante sulaukia ne tik propalestinietiškų ir arabiškų organizacijų, tačiau ir Izraelio sąjungininkų kritikos.
Istorija
Tradiciškai Izraelio istorijos pradžia siejama su bibliniais laikais.
Žydai sparčiai pradėjo emigruoti į Palestiną XIX amžiuje, įkūrė tenai kelis žydiškus miestus (taip pat ir Tel Avivą).
1946 m. pabaigoje, britų bei amerikiečių sudarytos komisijos duomenimis, Palestinoje gyveno 1 269 000 arabų (67,6 %), 608 000 žydų (32,4 %). Dėl imigracijos žydų procentas nuolat augo, į Izraelio teritoriją palestiniečių pabėgėliai sugrįžti neturi teisės.
Jungtinės Tautos 1947 metų lapkritį priėmė rezoliuciją Nr. 181, kuria Palestiną padalino, 55 procentus jos skirdami žydams, o 45 procentus – arabams. Jeruzalę jie paskelbė tarptautiniu miestu, kurio neturėtų valdyti nei Izraelis, nei arabai. Palestinos arabai bei aplinkinės arabų valstybės su šiuo padalijimu nesutiko, nes mažumą gyventojų sudarantys žydai turėjo gauti didesnę dalį teritorijos. 1948 metų gegužės 14 d. Izraelis paskelbė nepriklausomybę. Kitą dieną po to aplinkinės arabų valstybės paskelbė Izraeliui karą, kurį Izraelis laimėjo ir užėmė dalį žemių, pagal JTO padalijimo planą skirtų arabams, o arabų valstybės okupavo Gazos Ruožą (Egiptas) ir Vakarų Krantą (Jordanija).
1967 metais Izraelis apkaltino arabų valstybes – Egiptą, Siriją, Iraką ir Jordaniją planuojant vėl pulti Izraelį ir sudavė prevencinį smūgį, o po to per šešias dienas sutriuškino priešininkų armijas bei privertė arabų valstybes sutikti su JTO pasiūlytomis paliaubomis. Per Šešių dienų karą Izraelis okupavo dvi teritorijas, niekad nepriklausiusias Anglų Palestinos mandatui – Golano aukštumas (priklausiusias Sirijai) ir Sinajaus pusiasalį (priklausiusį Egiptui). Šiame kare Izraelis taip pat užėmė ir rytinę Jeruzalės dalį. Izraelis laiko ją savo teritorijos dalimi, tačiau tarptautinė bendruomenė to nepripažįsta. Vėliau Sinajaus pusiasalis grąžintas Egiptui mainais už Izraelio pripažinimą ir taikos sutartį.
1973 metų Jom Kipuro kare Egiptas ir Sirija netikėtai atakavo Izraelį, tuo metu švenčiantį Jom Kipurą – vieną svarbiausių religinių žydų švenčių. Puolimas pradžioje buvo sėkmingas, tačiau vėliau Izraelio karinės pajėgos buvo sėkmingai mobilizuotos ir atrėmė ataką. Keršydamos už JAV paramą Izraeliui, naftą eksportuojančios arabų valstybės sumažino, o vėliau ir nutraukė naftos tiekimą JAV bei kitoms Izraelį parėmusioms šalims (1973 metų naftos krizė).
Izraelio valstybės vis dar nepripažįsta dalis valstybių (daugiausiai musulmoniškų), lieka neišspręsti okupuotų teritorijų, žydų naujakurių gyvenviečių jose klausimai. Palestinos savivalda kontroliuoja tik dalį Vakarų Kranto, Gazos Ruožas valdomas Hamas judėjimo.
thumb|Okupuotų teritorijų A ir B zonos (2006 m.)
Politinė sistema
Izraelis yra parlamentinė demokratija su visuotine rinkimų teise. Parlamento narys, remiamas parlamento daugumos, išrenkamas ministru pirmininku – juo dažniausiai tampa didžiausios partijos pirmininkas. Ministras pirmininkas yra vyriausybės ir ministrų kabineto vadovas.
Izraelio parlamentą Knesetą sudaro 120 narių. Kneseto narystė grindžiama proporcingu politinių partijų atstovavimu, o patekimo į parlamentą slenkstis yra 3,25 %. Toks sąlyginai žemas slenkstis praktiškai lėmė koalicines vyriausybes. Izraelio nausėdijų Vakarų Krante gyventojai turi balso ir balotiravimosi į Knesetą teisę, o po 2015 m. rinkimų net 10 iš 120 (arba 8 %) parlamentarų buvo naujakuriai. Parlamento rinkimai numatomi kas ketverius metus, tačiau nestabilios koalicijos arba Kneseto balsavimas dėl nepasitikėjimo gali paleisti vyriausybę anksčiau. Izraelio arabų interesams atstovauja arabų partijos, taip pat dalyvaujančios rinkimuose. Pirmoji arabų vadovaujama partija buvo įkurta 1988 m., o pagrindinis arabų blokas, Jungtinis sąrašas, gauna apie 10 % vietų parlamente.
2023 m. Izraelis išlieka viena iš penkių pasaulio valstybių, neturinčių rašytinės konstitucijos. Nerašytinę konstituciją atstoja pagrindiniai Izraelio įstatymai. Juose Izraelis apibrėžiamas kaip žydų ir demokratinė valstybė bei kaip žydų tautos tautinė valstybė. 2003 m. Knesetas, remdamasis šiais įstatymais, pradėjo rengti oficialią šalies konstituciją.
Izraelio prezidentas yra valstybės vadovas, turintis ribotas ir daugiausia ceremonines pareigas.
Izraelyje valstybinės religijos nėra, tačiau valstybės kaip „žydiškos ir demokratinės“ apibrėžimas saisto ją su judaizmu ir sudaro prielaidas konfliktams tarp civilinės teisės ir religinės teisės. Funkcionuojantis politinis pliuralizmas išlaiko pusiausvyrą tarp valstybės ir religijos iš esmės tokią, kokia buvo Britanijos mandato metu.
2018 m. liepos 19 d. Knesetas priėmė pagrindinį įstatymą, pagal kurį Izraelio valstybė iš esmės apibūdinama kaip „tautinė žydų tautos valstybė“, hebrajų kalba įvardinama oficialiąja kalba, o arabų kalbai suteikiamas „ypatingas statusas“. Tas pats įstatymo projektas suteikia žydams unikalią nacionalinio apsisprendimo teisę, o žydų gyvenviečių plėtrą šalyje vertina kaip „nacionalinį interesą“, įgalinantį vyriausybę „imtis veiksmų šį interesą skatinti, plėtoti ir įgyvendinti“.
Administracinis suskirstymas
Izraelis dalinamas į 6 apygardas:
Geografija
right|thumb|251px|Izraelio vėliava
Iš šiaurės į pietus šalis ištįsusi per 470 km, plačiausia šalies vieta yra 135 km, siauriausia tik 15 km. Nors Izraelis yra nedidelė šalis, tačiau joje yra net keletas klimato zonų.
Ekonomika
Izraelis laikomas pažangiausia Vakarų Azijos ir Artimųjų Rytų šalimi ekonominės ir pramonės plėtros požiūriu. 2023 m. TVF skaičiavimais, Izraelio BVP siekė 564 milijardus dolerių, o BVP vienam gyventojui – 58 270, t. y., maždaug dvigubai aukštesnis nei Lietuvos ir panašus į kitas labai išsivysčiusias ir turtingas vasltybes. Gera švietimo kokybė Izraelio universitetuose ir daug motyvuotų bei išsilavinusių gyventojų lėmė šalies aukštųjų technologijų bumą ir sparčią ekonomikos plėtrą. 2010 m. šalis įstojo į EBPO. Pasaulio ekonomikos forumo sudarytame Pasaulio konkurencingumo ataskaitoje šalis užima 20 vietą, o Pasaulio banko Geriausių verslui pasaulio šalių sąraše – 35 vietą. Izraelis taip pat užėmė penktą vietą pasaulyje pagal aukštos kvalifikacijos darbuotojų dalį. Šie Izraelio ekonominiai duomenys apima ekonominę Izraelio teritoriją, įskaitant Golano aukštumas, Rytų Jeruzalę ir Izraelio gyvenvietes Vakarų Krante.
Gyventojai
2022 m. gruodžio 31 d. Izraelyje gyveno 9,66 mln. gyventojų: 73,6 % iš jų – žydai, 21,1 % – arabai ir 4,8 % - ne arabai krikščionys ir gyventojai, nenurodę religijos. Šalyje taip pat gyvena čerkesų, rusų ir kitų tautinių mažumų. Tarp žydų 35 % – pirmos kartos imigrantai, apie 1,1 mln. – emigrantai iš buvusios Tarybų Sąjungos.
Šalyje taip pat yra apie 166 0000-230 000 užsienio darbininkų ir nelegalių gyventojų. Anot 2016 m. EBPO skaičiavimų, Izraelio gyventojų gyvenimo trukmė yra 82,5 m., 6-a pagal ilgumą visame pasaulyje. Gan didelis atotrūkis tarp Izraelio žydų ir Izraelio arabų gyvenimo trukmės - pastarieji gyvena vidutiniškai 3-4 m. trumpiau, tačiau vis tiek ilgiau nei bet kurioje kitoje arabų ar musulmoniškoje valstybėje.
Užsienio politika
Diplomatiniai santykiai tarp Lietuvos ir Izraelio užmegzti 1992 m. sausio 8 d. Izraelis pripažino Lietuvos nepriklausomybę 1991 m. rugsėjo 4 d. ir buvo tarp pirmesnių tai padariusių ne Europoje esančių valstybių.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Tel Avive, taip pat garbės konsulatus Herclijoje bei Ramat Gane, tuo tarpu Vilniuje yra įsteigta Izraelio Valstybės ambasada. Izraelyje gyvena didelė dalis litvakų kilmės gyventojų. 2002 m. Lietuvos eksportas į Izraelį sudarė 7,8 mln. JAV dolerių arba 0,15 % bendrojo Lietuvos eksporto, o 2021 m. mastai išaugo iki 75 mln. eurų.
Kultūra
Gyventojų įvairovė šalyje suformavo įvairialypę Izraelio kultūrą - žydai iš išeivijos bendruomenių visame pasaulyje atsinešė savo kultūrines ir religines tradicijas, jas suliedami į bendrą kultūrinį katilą. Daugelyje kultūros sferų, tokių kaip, architektūra, muzika ir virtuvė, juntama arabų įtaka. Izraelis yra vienintelė šalis pasaulyje, kurioje gyvenimas reguliuojamas pagal hebrajų kalendorių. Darbo ir mokinių atostogos nustatomos pagal žydų šventes, o oficiali poilsio diena yra šeštadienis (šabas).
Nuorodos
Valdžia: Bendros žinios: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Vitiškės
Vitiškėmis vadinamos gyvenvietės Molėtų rajone:
Dead or Dreaming
Dead or Dreaming – antrasis Kanados progresyviojo/melodingojo death metalo muzikos grupės Into Eternity studijinis albumas.
HC SM Garliava
HC SM Garliava – Lietuvos moterų rankinio klubas iš Garliavos. Dalyvauja Lietuvos moterų rankinio lygoje. Vyriausioji trenerė Rita Urnikienė. Namų rungtynes žaidžia Garliavos sporto ir sveikatingumo komplekse.
Patalininkas
Patalininkas  – sena pareigybė kunigaikščio ar caro dvare; rūmininkas, tvarkantis valdovo patalynę ir nakvynes.
Šaltiniuose pirmą kartą minima 1495 m. Iki tol ši pareigybė vadinosi покладник. Nuo XV a. užėmė svarbią padėtį kitų rūmininkų tarpe. Patalininkas tvarkė vadinamajį „patalinį iždą“ (ikonos, kryžiai, auksiniai ir sidabriniai indai, apranga ir kt.). Patalininkas buvo vienu artimiausių caro tarnų – jis dažnai miegodavo viename kambaryje, kartu vaikščiodavo į pirtį, stebėdavo, kad caras turėtų visus reikalingus buities daiktus ir kt.
Carinėje Rusijoje patalininkas vadovavo Patalų prikazui. Patalininko pareigybė susijusi su tarnavimu asmeniškai carui. Patalininkai dažnai turėjo didelę įtaką carui, bet jis buvo asmeninis tarnas, todėl aukštos kilmės didikai šių pareigų neidavo. Iš 16 pirmųjų šeimų, kurių nariai buvo caro patalininkai, tik dvi šeimos iškilo (Volynskiai ir Godunovai). Keli patalininkai vėliau gavo aukštus rūmininkų laipsnius (pvz., okolničių).
Patalininkas paprastai būdavo šiek tiek jaunesnis už orūžničių (ginklininką).
Čedasai
Čedasai – miestelis Rokiškio rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 21 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio. Seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi Čedasų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1913 m.), veikia Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas.
thumb|left|Čedasai thumb|left|[[Čedasų bažnyčia]]
Etimologija
Čedasai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia telkšančio Čedaso ežero.
Geografija
Miestelis įsikūręs prie Nemunėlio dešiniojo intako Vyžuonos, 7 km nuo Lietuvos valstybės sienos su Latvija. Prie miestelio yra ir Čedasų kaimas. Šiaurės rytuose telkšo Čedaso ežeras, kuriame įsteigtas ornitologinis draustinis. Yra išžvalgytas dolomito telkinys.
Istorija
1499 m. minimas Čedasų dvaras, buvęs iki XIX a. pabaigos. 1509 m. minimas miestelis, 1529 m. – Čedasų valsčius. Iki 1516 m. pastatyta katalikų bažnyčia, kuri apie 1620 m. atiteko evangelikams reformatams, XVII a. antroje pusėje sunyko. 1625 m. miestelį trumpam užėmę švedai apjuosė pylimu ir vandens grioviu. 1659 m. prie Čedasų vyko Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos kariuomenių kautynės. Po XVII a. antrosios pusės karų Čedasai sunyko. 1705 m. buvo 11 kiemų, karčema, malūnas, 1741 m. – 6, 1790 m. – 14 kiemų. 1778 m. atstatyta katalikų bažnyčia. Čedasai buvo privati valda, 1790 m. priklausė Gorskiams.
XIX a. 2-ojoje pusėje veikė parapinė mokykla. 1916 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1958 m. septynmetė, 1958–1977 m. vidurinė, 1977–1994 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. pagrindinė, nuo 2001 m. Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla.
Carmečiu buvo valsčiaus centras, XIX a. priklausė Zarasų apskričiai. 1905 m. valsčiaus gyventojai nušalino carinę ir išrinko naują valsčiaus valdybą. 1928 m. atidaryta pašto agentūra, 1929–1931 m. veikė pieninė. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1949 m. įsteigta biblioteka. Nuo 1960 m. veikė malūnas. 1972 m. prijungtas Pavyžuonių kaimas.
Ambarčiko užutėkis
thumb|250px|Ambarčiko užutėkio padėtis
Ambarčiko užutėkis  – užutėkis Rytų Sibiro jūroje, ties rytiniais Kolymos įlankos krantais. Ilgis – 3 km, plotis ties žiotimis – 7 km, gylis – iki 4 m. Į šį užutėkį įteka Kolymos upė. Didžiąją metų dalį padengtas ledu.
Ambarčiko užutėkio pakrantėje įsikūrusi Ambarčiko gyvenvietė.
Vlado Knašiaus krepšinio mokykla
Vlado Knašiaus krepšinio mokykla – krepšinio mokykla Klaipėdos mieste, pavadinta krepšinio trenerio Vlado Knašiaus (1927–1976) garbei. Mokyklos auklėtiniai dalyvauja Lietuvos moksleivių krepšinio lygoje.
Kauno šv. Mato gimnazija
'''Kauno Šv. Mato gimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Vaidoto g. 11, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190135251. Nuo 2018 m. rugsėjo 1 d. čia veikia KTU inžinerijos licėjus.
Istorija
1944 m. spalio 2 d. Panemunėje atidaryta Kauno I progimnazija, 1949 m. rugsėjo 8 d. ji pavadinta Kauno 13-ąja vidurine mokykla. 1951 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 1998 m. gegužės 12 d. Kauno 13-ajai vidurinei mokyklai suteiktas Mato Šalčiaus vardas, o 2005 m. liepos 14 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos sprendimu mokykla pertvarkyta į Viešąją įstaigą Kauno Šv. Mato vidurinę mokyklą. Mokykla tapo katalikiška. 2010 m. mokykla pasirašė bendradarbiavimo sutartis su Vytauto Didžiojo universitetu ir Kauno Technologijos universitetu. 2011 m. pabaigoje buvo nuspręsta, kad Šv. Mato vidurinė mokykla taps privačia. Ją pertvarkyti numatyta iki 2013 m. rugsėjo mėn. Nevalstybinės Šv. Mato mokyklos steigėja taps Vilkaviškio vyskupija. 2012 m. Šv. Mato vidurinė mokykla pertvarkyta į nevalstybinę aštuonmetę gimnaziją. 2018 m. liepos 24 dieną mokykla uždaryta. 2018-2019 m.m. pradžioje čia veiklą pradėjo KTU Inžinerijos licėjus.
Disonansas
Disonansas ( – nedarniai skambąs) – nesusiliejančių muzikos garsų sąskambis, dermės nebuvimas, nesutarimas, konsonanso priešybė.
Teorija
Disonanso sąvoka netapatinama su negražiu, chaotišku skambesiu – kakofonija. Skirtumas tarp disonanso ir konsonanso griežtai neapibrėžtas, o riba sąlyginė. Disonanso ir konsonanso problema egzistavo per visą muzikos teorijos istoriją, sąvokos turinys kito. Iki XVII a. disonanso vartosena muzikoje buvo ribojama. Muzikos teorija reikalavo, kad disonansas – įtemptas, nepastovus, nedarnus skambesys, pereitų į konsonansą. Konsonanso ir disonanso priešybės bei kontrasto panaudojimas, ypač mažoro-minoro funkcijų sistemoje, tapo viena pagrindinių muzikinės minties plėtros sąlygų.
Disonanso ir konsonanso problemą nagrinėjo Karlas Rymanas, M. Hauptmanas (1792–1868 m., Vokietija), Hermanas Helmholcas (1821–1894 m., Vokietija), Borisas Asafjevas, Viačeslavas Meduševskis (g. 1939 m., Rusija), Karlas Dalhauzas, lietuvių muzikologijoje – Julius Juzeliūnas, Vytautas Bičiūnas ir kiti.
Vilniaus Atgajos specialioji mokykla
Vilniaus „Atgajos“ specialioji mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Viršuliškių g. 103, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir rusų kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190981194. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1958 m. balandžio 1 d. įsteigta Vilniaus 2-oji pagalbinė mokykla. 1981 m. mokykla buvo perkelta į naujai pastatytą pastatą Viršuliškių g. 103. Nuo 1992 m. rugpjūčio 5 d. - 2-oji specialioji internatinė mokykla. 2003 m. sausio 22 d. suteiktas Atgajos vardas.
Vilniaus žemė
Vilniaus žemė – administracinis vienetas Lenkijoje 1922–1926 m., kurį faktiškai sudarė Vilniaus kraštas. Centras – Vilnius.
1925 m. gruodžio 22 d. iš Vilniaus žemės oficialiai sudaryta Vilniaus vaivadija, nors oficialiai Vilniaus žemė panaikinta mėnesiu vėliau, 1926 m. sausio 20 d.
Jurgio Žemė
thumb|250px
Jurgio Žemė  – sala Arktyje, Barenco jūroje. Ji yra didžiausia Prano Juozapo Žemės salyne, priklausančiame Rusijai. Plotas 2821 km². Vingiuoti krantai. Paviršiaus didžiausias aukštis 416 m; sala daugiausia padengta ledynais.
thumb|left|Jurgio Žemės padėtis
Aghorai
thumb|160px|Aghoras thumb|240px|Aghorų tantrikė thumb|240px|Aghorų sadhus
Aghorai ( – „bebaimių kelias“) – hinduizmo atšaka, kuriai priklauso šaivų asketai (sadhūs), praktikuojantys neortodoksines, tradicinei hindų moralei priešingas praktikas. Aghorai yra Šivos apraiškos Bhairavos garbintojai, besitikintys pasiekti išsilaisvinimą (mokšą) per kraštutinio nedualizmo išpažinimą, t. y., pripažįstant, kad bet kokios priešybės yra apgaulė. Aghorai nepripažįsta tradicinės hindų ortopraksijos ir atlieka, ortodoksinio hinduizmo požiūriu, tamsybines (tamas) praktikas.
Aghorų sadhūs, siekdami praktiškai įgyvendinti nedualizmą, atlieka praktikas, susijusias su įprastų tabu ir draudimų laužymu: jie įsikuria mirusiųjų deginimo vietose (śmaśān), kuriose, kaip tikima, pilna šmėklų (pišačų), tepasi kūną velionių pelenais, iš mirusiųjų kaukolių gaminasi gėrimo indus (kapalas), puošiasi kaulais, vartoja svaiginančias medžiagas (alkoholį, hašišą ir kt.), nepaiso padorios kalbos, mandagumo tradicijų, vaikšto nuogi ir panašiai; kartais netgi praktikuoja kanibalizmą. Pasak aghorų, visa tvarinija yra tobulasis Šiva, todėl atmesti kurį nors pasaulio atžvilgį tolygu atmesti visos pasaulio šventybės raišką ir Viešpaties tobulumą. Tikima, kad kiekvieno siela yra Šiva, tačiau dieviškumui atsiskleisti trukdo „aštuoni didieji pančiai“ (aṣṭamahāpāśa) – malonumai, pyktis, gobšumas, baimė, neapykanta, prieraišumas ir kt. Tokiomis drastiškomis praktikomis siekiama įveikti šiuos pančius, peržengti mirties baimę ir pasiekti sadašivos (sadāśiva „praamžiškojo Šivos“) būvą bei mokšą. Be Šivos Bhairavos aghorų teologijoje svarbūs ir kiti Šivos atspindžiai – Mahakala, Avadhutis, Vyrabhadra, jogos globėjas Datatrėja, taip pat Deivės apraiškos – ypač Tara, taip pat Dhūmavatė, Bagalamukhė, Bhairavė.
Aghorų praktikai negausiomis bendruomenėmis paplitę visoje Pietų Azijoje, paprastai laikosi slaptai. Vietos gyventojai gerbia aghorus, nes laiko, kad jie turi stebuklingų, gydomųjų galių, yra pasiekę didelį asketinį įkarštį (tapasą). Taip pat labai bijomasi užrūstinti aghorus ir būti jų prakeiktiems. Svarbiausi aghorų piligriminiai (jatra) traukos centrai yra Varanasyje, Hingladže (Baludžistanas), taip pat šaktizmo piligriminių centrų laidojimo vietos.
Aghorų mokymo kilmė neaiški – jie galimai išsivystė viduramžiais iš Kašmyro šaivų kapalikų bei vidurio Indijos kalamukhų. Visgi savo gurumi aghorai laiko XVII a. gyvenusį Babą Kynaramą.
Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija
Kauno rajono Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Čekiškėje (Kauno raj.), Mokyklos g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 291090080. Filialas Kauno rajono Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazijos Liučiūnų skyrius.
Wprost
thumb|right|250px|Žurnalo viršelis Wprost – lenkiškas žurnalas, savaitraštis konservatyvaus liberalizmo pakraipos.
Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija
Istorija
Parapinė mokykla įkurta apie 1625 m.
2002 m. Čekiškės mokykla pavadinta profesoriaus Prano Dovydaičio (1886–1942) vardu.
Wprost
Nuo 1989 iki 2006 vyr. red. buvo Marek Król.
Publicistai
taip pat
Panskiai
Panskiai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Skultiškiai
Skultiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 16 km į šiaurės rytus nuo Biržų, Biržų girios vakariniame pakraštyje, prie kelio Medeikiai – Nemunėlio Radviliškis.
Istorija
1609 m. liepos 31 d. istorijos šaltiniuose paminėti Spalviškiai (dabar Skultiškiai).
Keidų dvaras
Keidų buvusi dvaro sodyba išlikusi Keidų kaime, Naujosios Akmenės kaimiškojoje sen., Akmenės rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Naujosios Akmenės. Sodybvietėje stūkso autentiškas vienaaukštis, medinis gyvenamasis namas, apgriuvusi mūrinė koplyčia su rūsiu, koplytstulpis. Sodybos teritorijos perimetras apsodintas liepomis, yra medžių alėjos fragmentas. Apleista dvarvietė yra prie pat judraus kelio. Jo nustatyta teritorija užima 3,9 ha.
Dvaro sodybos fragmentai 1992 m. įrašyti į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). XIX a. Keidų dvare gyveno Putriai.
Istorija
Sodyboje Keiduose buvo apsigyvenusi daugiavaikė šeima. Jos nuteistus tėvus uždarius į kalėjimą, o jų 9 vaikus iškėlus į globos įstaigą, namai liko be šeimininkų. Vagys pirmiausia nusitaikė į buvusią bažnytėlę dėl jos vertingų raudonų plytų. Buvo ardomos sienos, pertvaros, perdengimai, stogas. Akmenės rajono valdžia norėjo išsaugoti buvusio Keidų dvaro pastatus, ypač buvusią bažnytėlę, pastatytą kunigo Juliaus Putriaus (mirė bene 1934 m.). Šalies Kultūros vertybių apsaugos departamentas rajono valdžią ragino sutrukdyti kultūros paminklo naikintojams.
Apie 2000 m. į nuniokotą buvusį Keidų dvarą buvo įleista gyventi nepasiturinti šeima, kuri nepabūgo čia jos laukusių darbų. Seniūnija pasiūlė pagalbą, nemokamai davusi plytų. Šiukšlėms kuopti Darbo birža atsiuntė darbininkų. Namo pertvaras mūrijusiems statybininkams atlyginimą mokėjo valdžia. Valdžiai, kuriai rūpėjo išsaugoti šį kultūros paminklą, padedant sodyba gražėjo, troboje radosi tvarka, buvo suramstytas tvartas. Bet ir po trejų šeimos gyvenimo buvusiame dvare metų čia nebuvo elektros. Prašymo elektrifikuoti sodybą valdžia netenkino, nes čia nebuvo įregistruotas ūkininko ūkis. Nebuvo leista atstatyti koplyčios iš šiuolaikinių plytų ar sutvarkyti statinio rūsį, pritaikant jame laikyti bulves. Naujasis sodybos šeimininkas galiausiai liko darbuotis vienas pats.
Gauleiteris
thumb|right|Vėliavėlė ant gauleiterio automobilio Gauleiteris (, Leiter – vadovas, Gau – sritis, kraštas) – aukščiausio rango partinis VNSDP funkcionierius, vadovavęs partijos teritoriniam padaliniui, kurio teritorija sutapo su Reichstago rinkimine apygarda. Pradžioje buvo 33 gauleiteriai, vėliau – 43.
Pirmosios gauleiterių pareigybės atsirado 1925 m. po nepavykusio Alaus pučo reorganizavus VNSDP valdymą. 1928 m. gauleiteris tapo antru pagal rangą oficialiu partiniu nacių laipsniu, iškart po reichsleiterio. Gauleiteris ant atlapo turėjo išsiuvinėtą emblemą – du ąžuolo lapus.
Gauleiteris buvo partijos atstovas regione, koordinavo partijos narių veiklą. Hitleriui atėjus į valdžią, reichui tapus unitarine valstybe bei susiliejus valstybės ir partiniam aparatui, dauguma gauleiterių buvo paskirti imperijos vietininkais, todėl savo regione turėjo praktiškai neribotą valdžią.
Gauleiteriais buvo J.Gebelsas, Fricas Zaukelis, Robertas Lėjus, Gregoras Štraseris, Julijus Štreicheris, Erichas Kochas, Franz Schwede ir kiti.
Evangelikai reformatai
180px|thumb|[[Jonas Kalvinas]]
Evangelikai reformatai priklauso grupei krikščionių protestantų bažnyčių, istoriškai susijusių su Cvinglio ir J. Kalvino doktrinomis, tačiau organizuotų nepriklausomai viena nuo kitos. Yra trys šios protestantizmo krypties formos: reformatai, presbiterionai, kongregacionistai.
Istorija
Pirmos Reformatų bažnyčios atsirado Europoje 16-ame amžiuje, paskui vystėsi kartu su protestantizmu. Vėliau paplito Prancūzijoje, Vengrijoje, Abiejų Tautų Respublikoje, Olandijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Anglijoje, Airijoje, JAV. 1875 m. įkurta Pasaulinė reformatų bažnyčių sąjunga, kuri 1970 m. vienijo 70 šalių, 112 reformatų ir presbiterionų bažnyčių. Būstinė Ženevoje. Lietuvoje atsirado XVI a. (vadinti reformatais). Prie pirmųjų, be kitų, priskiriama Deltuvos evangelikų reformatų bažnyčia. Žymūs veikėjai buvo M. Radvila Juodasis, M. Radvila Rudasis, Simonas Budnas, Martynas Čechovicas, Jonas Licinijus, Samuelis Minvydas, Jokūbas Morkūnas, Merkelis Petkevičius, Stanislovas Sudrovskis, M. Vendrigovskis, Simonas Zacijus. Daug metų vyko evangelikų reformatų ir katalikų kova.
Evangelikų reformatų tikėjimo pagrindai išdėstyti J. Kalvino knygoje „Krikščionių tikėjimo pamokymas“ (1536 m.), svarbiausiu laikomas „Heidelbergo katekizmas“ (1563 m.) bei Antrasis šveicariškasis išpažinimas (1566 m.)
Evangelikų reformatų bendruomenėms vadovauja konsistorijos, sudarytos iš presbiterių, kurie renkami iš pasauliečių, ir pamokslininkų (vadinamų ministrais).
Lietuva
miniatiūra|250px|right|Reformatų bažnyčia Biržuose Lietuvoje reformatų parapijos ir bažnyčios:
Buick Enclave
Buick Enclave (kaip ir GMC Acadia bei Saturn Outlook) yra didelės klasės visureigiai, kuriuos gamina General Motors. Visi trys automobiliai dalinasi GM Lambda platformą. Enclave buvo pristatytas 2006 metų Šiaurės Amerikos Tarptautinėje Automobilių Parodoje, oficialiai kaip koncepcinis automobilis.
Muhamedas ibn Idris
Muhamedas ibn Idris (arab.: مُحَمَّد بن إِدرِيس) buvo Idrisidų dinastijos valdovo Idris II vyriausias sūnus, valdęs Magribą nuo 828 m. ir mirė 836 m.
Istorija
Tėvo Idris II motinos Kenzos reikalavimu, visa paveldėta karalystė buvo padalinta devyniems sūnums. Vyriausias sūnus Muhamedas ibn Idris tapo aukščiausiu valdytoju, bet tai privedė prie vidaus ginčų ir intrigų. Tarpusavio vaidai prasidėjo po brolio Alkasimo sukilimo ir Muhamedas ibn Idris pabėgo iš Feso. Muhamedas ibn Idris mirė 836 m. Rabi mieste.???
Kerava
Kerava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Liūdynės.
Doikhuntano nacionalinis parkas
Doikhuntano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Lampuno ir Lampango provincijose. Parkas įkurtas 1975 m. kovo 5 d.
Vieta
Parkas užima 255,29 km² plotą ir apima Amfoemaetha (Amphoe Mae Tha) Lampuno, Amfoehangčato (Amphoe Hang Chat) ir Mueango (Mueang) Lampango apylinkėse. Parko teritorijoje yra ilgiausias Tailando geležinkelio tunelis (1352 m). Parke kalnų aukštis svyruoja nuo 325 m iki 1373 m.
Flora ir fauna
Doikhuntano nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), Afzelia xylocarpa, raudonasis indenis (Toona ciliata), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), krausva (Lagerstroemia calyculata), michelija (Michelia sphaerantha), mangas, Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus) ir aliejinis lakmedis (Schleichera oleosa). Parke gyvena: Indijos muntjakas, Indinis zambaras (Cervus unicolor), makakos, laibaliemenės beždžionės, šernas ir kt., daug įvairių paukščių – Indinis apuokėlis (Otus lettia), rudagalvis bitininkas (Merops leschenaulti), volungė (Oriolus chinensis), (Streptopelia chinensis), (Macronus gularis), mažoji starta, biulbiulinių (Pycnonotus aurigaster) ir ūsinių (Megalaima lineata) šeimos atstovai ir kt.
Vitiškės (Giedraičiai)
Vitiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žalvarių.
Praba
thumb|Aukso žiede iškalta karatinė 22 karatų praba Praba – santykinis tauriojo metalo kiekis lydinyje.
Standartinį tauriojo metalo kiekį tauriųjų metalų lydiniuose nurodo Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO) arba valstybės nustatytas matavimo vieneto standartas, kuris rodo lydinio, iš kurio pagamintas gaminys, vertingumą ir santykinį tauriųjų metalų kiekį lydinio masės tūkstantyje dalių (t. y. parodo, kiek tauriojo metalo yra 1 kg lydinio). Šio santykio ženklas (prabos ženklas) įspaudžiamas gaminyje. Tauriesiems metalams priskiriami auksas, sidabras, platinos grupės metalai.
Karatinė praba
Kai kuriose šalyse, (pvz., Anglijoje, Šveicarijoje) tauriojo metalo kiekį 1 kilogramo lydinyje išmatuoti naudojama karatų matavimo sistema. Tai santykinė skaičiavimo sistema, kai visas bendras metalo svoris prilyginamas 24 dalims. Tauriojo metalo grynumas nurodomas kiek dalių tauriojo metalo yra visame 24 dalių lydinyje (pvz., jei aukso dirbinys yra 18 karatų, tai reiškia, kad jis pagamintas iš lydinio, kurio 24-iuose vienetuose lydinio yra 18 vienetų gryno aukso. Karatinės prabos nereikia painioti su brangiųjų akmenų svorio vienetu karatu.
Lietuviška praba
Lietuvoje prabas ir prabavimą apibrėžia Lietuvos Respublikos tauriųjų metalų ir brangakmenių valstybinės priežiūros įstatymas. Lietuvos Respublikoje tauriųjų metalų ir brangakmenių bei jų gaminių valstybinę priežiūrą atlieka Lietuvos prabavimo rūmai šio įstatymo nustatyta tvarka.
Įstatymas nustato leistinas prabas tauriųjų metalų gaminiams:
Gaminiai turintys mažiau tauriojo metalo nei numatyta įstatyme negali būti realizuojami kaip tauriojo metalo gaminiai. Taip pat gaminiai, kuriuose atskiros detalės ne tauriojo metalo, ar detalių (pavyzdžiui, užsegimai) praba žemesnė, nei viso gaminio žymimas MET.
Pavyzdžiui: Lietuvos Respublikoje Įstatymo 7 straipsnyje nustatyta žemiausia sidabro praba yra 800, t. y. lydinyje turi būti ne mažiau kaip 80 procentų sidabro. Visi gaminiai, pagaminti iš sidabro lydinių, kurių sudėtyje yra mažiau nei 80 procentų sidabro, Lietuvoje negali būti realizuojami kaip sidabro gaminiai. Žemiausia sidabro praba – 800 praba yra nustatyta ir tarptautiniuose bei Europos standartuose, taip pat ir Lietuvoje galiojančioje Tauriųjų metalų gaminių kontrolės ir prabavimo konvencijoje.
Rusiškoji praba
Rusijoje sidabro gaminius ėmė prabuoti 1613 m., o aukso – 1700 m.
TSRS platinos gaminius ėmė prabuoti 1927 m., o paladžio – 1956 m.
Iki 1927 m. Rusijoje ir TSRS buvo naudojama senoji Rusijos prabų sistema, pagrįsta rusiškuoju svaru, kuris būdavo dalinamas į 96 zolotnikus. Todėl 1 zolotniko prabos auksas būtų toks lydinys, kur auksas sudaro tik 1/96 dalį lydinio. 96 zolotnikų auksas – visiškai grynas, o 48 zolotnikų auksas – 50 % auksas.
1927 m. TSRS pereidinėjo prie metrinės matų sistemos, tada buvo pereita ir prie metrinės prabų sistemos, kuri Rusijoje naudojama ir dabar.
Rusijos aukso prabos
Labiausiai paplitęs 585 prabos auksas, kurio spalva priklauso nuo priemaišų. Pvz., 585 prabos auksas su 36 % sidabro ir 5,7 % vario būna žalsvokas, su 18,3 % sidabro ir 23,4 % vario – rausvas, su 8,3 % sidabro ir 33,4 % vario – raudono atspalvio.
958 prabos auksas netvirtas, todėl naudojamas gana retai.
375 prabos aukse būna 37,5 % aukso, 10,0 % sidabro, 48,7 % vario ir 3,8 % paladžio.
Papuošalams su briliantais naudoja vadinamą baltąjį auksą:
Apie 12,5 % žmonių būna alergiški baltajam auksui, nes jie alergiški nikeliui. Reakcija būna silpna, paprastai – menki odos išbėrimai.
Rusijos sidabro prabos
Labiausiai paplitęs 875 prabos sidabras. Jį naudoja sidabro papuošalams ir stalo įrankiams gaminti.
916 prabos sidabras naudojamas emaliuotiems stalo įrankiams gaminti.
960 prabos sidabras – juvelyriniams dirbiniams gaminti.
Prabų lentelė
Skliausteliuose pateikti skaičiai prabų, kurių praktikoje nėra. T.y., rusiškoji praba (48) reiškia, kad rusiško aukso su tokia praba nebūna.
Carl Ditters von Dittersdorf
Karlas Diteris fon Dytersdorfas (, 1739 m. lapkričio 2 d. Viena – 1799 m. spalio 24 d. Noihofas, Moravija) – Austrijos kompozitorius, smuikininkas, vienas zingšpylio kūrėjų.
Biografija
Nuo mažens griežė smuiku Vienos benediktinų bažnyčios orkestre, princo Jozefo fon Hildburghauzeno orkestre. 1761 m. tapo Vienos rūmų operos orkestro smuikininku. 1763 m. su K. V. Gliuku koncertavo Italijoje, išgarsėjo kaip smuikininkas virtuozas. 1765 m. tapo vyskupo A. fon Patačicho kapelos „Oradea“ (Transilvanija, dab. Rumunija) kapelmeisteriu, pakeitė J. M. Haidną.
Kūryba
Sukūrė 32 sceninius muzikos kūrinius, tarp jų – zingšpylį „Daktaras ir vaistininkas“, apie 100 simfonijų, oratorijų, mišių, 6 styginių kvartetus, trio ir kitus.
Žaslių seniūnija
Žaslių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. vasario 1 d. (remiantis savivaldybės tarybos sausio 29 d. nutarimu Nr. 2009 V17-8) įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Minervos rifai
thumb|right|250px|Jachta šalia Minervos rifų Minervos rifai (tong. Ongo Teleki) – grupė rifų Ramiajame vandenyne, Polinezijoje -23.38333°N, -178.96667°W, įeina į Tongos Karalystės sudėtį.
Pavadinti pagal čia 1829 m. sudužusį banginių medžioklės laivą „Minerva“. Čia laivai sudūžta itin dažnai. 1962 m. „Tuaikaepau“ laivas rifuose sudužo su keleiviais, kurie rifuose praleido net 3 mėnesius. Galiausiai išlikę gyvi susikonstravo valtį, su kuria pasiekė Fidžio salas. 1972 m. amerikiečių milijonierius Michael Oliver Minervos rifus paskelbė utopinės valstybės, Minervos Respublikos, teritorija. Netrukus į rifus pretenzijas pareiškė Tonga. Pietų Ramiojo vandenyno Forumas pripažino Tongos teises į Minervos rifus, nors į juos taip pat pretendavo ir Fidžis.
Rifus sudaro dvi grupės – Šiaurės Minervos rifai ir Pietų Minervos rifai. Pietų rifo skersmuo 5 km, turi vidinę lagūną. Šiaurės rifo skersmuo 5,5 km. Buriavimas, povandeninis nardymas, žvejyba.
Rusijos lengvosios atletikos federacija
Rusijos lengvosios atletikos federacija – Rusijos lengvosios atletikos sportą kontroliuojanti organizacija. IAAF ir EAA narė.
Vitiniai
Vitiniai – kaimas šiauriniame vakariniame Klaipėdos rajono savivaldybės pakraštyje, 1 km į rytus nuo Kretingalės, Bonės žemupyje. Kaimo žemės plyti abipus Bonės žemupio, Dangės kairiajame krante. Per kaimą eina kelias Kretingalė–Vitiniai.
Rusijos lengvosios atletikos federacija
Istorija
Federacija įkurta 1911 m. ir jau po metų priimta į IAAF tarptautinę lengvosios atletikos federaciją. 1991 m. federacijos veikla atkurta.
2015 m. Rusijos lengvosios atletikos federacijoje kilo dopingo skandalas, kuomet buvo rasta įkalčių apie galimą teigiamų dopingo testų slapstymą ir testų naikinimą. 2015 m. lapkričio 13 d. IAAF paskelbė suspenduojanti Rusijos lengvosios atletikos federaciją. Šalies sportininkai neteko teisės varžytis tarptautinėse varžybose, o iš Rusijos atimta teisė rengti 2016 m. pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatą ir 2016 m. pasaulio sportinio ėjimo taurės varžybas.