cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pelta
Konstrukcija
Peltas laikydavo arba už centrinės rankenos, arba skydas turėdavo dvi rankenas kaip aspis. Paprastai turėdavo pernešimo kilpą, kurios dėka peltą būdavo nešti pakabintą ant nugaros.
Naudojimas
Šiuos skydus naudojo įvairūs kareiviai, jų tarpe ir lengvieji graikų pėstininkai peltastai, romėnų velitai. Teigiama, kad šiuos skydus įvedė Atėnų karvedys Ifikratas, matydamas kad iki tol naudotas clipeus yra griozdiškas ir nepatogus.
Kai kurie persų ir kiti rytų valstybių kareiviai irgi naudojo panašius skydus, pvz., achemenidų takabara. Titas Livijus teigė, kad į peltas buvo panašūs dabartinėse Ispanijoje ir Mauritanijoje naudoti apvalūs skydai cetros.
Peltų tipo skydai matyti ir skitų meno dirbiniuose. Manoma, kad graikų peltos buvo išrastos Trakijoje ar centrinėje Europoje.
Kitokios peltos
Peltomis vadino ir mažus apvalius skydus, kuriuos nešiodavo makedoniečių falangų kareiviai.
Shield
Paežerio Švč. Trejybės koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčia iš toliau
'''Paežerio Šv. Trejybės koplyčia''' – veikianti medinė koplyčia Raseinių rajone, Nemakščių seniūnijos Paežerio kaime. Koplyčia stovi apie 1,6 km į šiaurės vakarus nuo  Nemakščių, 150 m į pietvakarius nuo senojo Žemaičių plento. Matoma nuo automagistralės. Šalia auga seni sodybos medžiai, yra keli apleisti pastatai, aplinkui plyti atviri laukai. Koplyčia restauruota, jos aplinka prižiūrima.
Pamaldos čia vyksta prieš Visus šventus, Švč. Trejybę ir Šv. Baltramiejų.
Koplyčia yra kultūros paveldo objektas. Saugomi pastato tūris, fasadai, medinės konstrukcijos, pagrindinė planinė strukūra. Koplyčia turi savitą Nemakščių kraštui istoriją ir sakralinę vertę.
Istorija
Koplyčia 1941 m. buvo perkelta iš Lekavo (Leonavo) Keršanskių dvaro į Nemakščių parapiją, nes sudegus Nemakščių bažnyčiai parapijiečiai neturėjo maldos namų.
1959 m.buvo atliktas koplyčios kapitalinis remontas. Dar kartą remontuota 1977 m. Jau daug metų koplyčia nebuvo naudojama. 2009 m. likvidavus stogo avarinę grėsmę  ir užbaigus  restauravimo darbus (perdengtas stogas, viduje koplytėlės  sutvarkytos rąstų sienos, nudažyta), koplyčia atvėrė duris maldininkams. Birželio 7 d. čia buvo švenčiami tituliniai Švč. Trejybės atlaidai.
Architektūra
Statinys yra tradicinės žemaitiškos medinės sakralinės architektūros pavyzdys. Pastatas stačiakampio plano, vientiso tūrio, užsibaigiantis trisieniu. Koplyčia vidutinio dydžio (4,8x7 m), vienanavė, labai paprasta, liaudiško stiliaus. Ši koplyčia, kaip ir kitos XVIII a. pab. netoliese statytos Žemaitijos koplyčios, dengta valminiu stogu su pagrindinio fasado viršų vainikuojančiu šlaitu. Stogą puošia masyvus medinis kryžius ir dekoratyvi smailė. Stogas anksčiau buvo dengtas gontais, sienos vertikaliai apkaltos lentomis. Langai aštuonrūčiai, įstatyti šoniniuose fasaduose, simetriški pastato ašiai. Įėjimo durys vienvėrės, plačios, dvisluoksnės, plačiais vyriais, dekoruotos sukaltomis lentelėmis, kurios sudaro rombo ornamentą (vidinėje koplyčios pusėje). Pastatas suręstas ant nedidelio pamato.
Tamošius Senkus-Senkauskas
Tamošius (Tomas) Senkus-Senkauskas (1817 m. lapkričio 5 d. – 1901 m. rugpjūčio 14 d. Pajevonio kaime) – Romos katalikų kunigas, Pajevonio klebonas ir 1863 m. sukilimo dalyvis, poetas.
Biografija
Nuo 1856 m. tarnavo Pajevonio Švento Jono Krikštytojo bažnyčioje klebonu. Už parapijiečių raginimą dalyvauti 1863 m. sukilime, Rusijos caro valdžios buvo ištremtas į Vologdos guberniją (Centrinė Rusija). Būdamas tremtyje parašė knygą „Terpu Virbalio ir Bartinykų“, kuri liko neišspausdinta, o rankraštis dingo Pirmojo pasaulinio karo metu. 1871 m. jam leista persikelti į Kuršo guberniją ir tik 1884 metais – į Lietuvą, kur gyveno policijos priežiūroje. Keletas jo sukurtų eilėraščių virto liaudies dainomis ir iki šiol populiarūs Suvalkijoje. Palaidotas prie Pajevonio bažnyčios esančiose kapinėse.
Ledo ritulys 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
miniatiūra|dešinėje|200px|[[ledo ritulys|Ledo ritulio emblema.]] Ledo ritulio rungtys 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyks Bolšoi ledo arenoje ir Šaiba arenoje.
Józef Tretiak
Juozapas Tretiakas (1841 m. rugsėjo 28 d. Novovolynskas, Voluinė – 1923 m. kovo 18 d. Krokuva) – lenkų literatūros istorikas, kritikas, Krokuvos universiteto garbės profesorius, Lenkijos mokslų akademijos narys.
Biografija
Juozapas Tretiakas gimė 1841 m. rugsėjo 28 d. Novovolynske, Voluinės gubernijoje, Rusijos imperijoje. Ūgtelėjęs baigė gimnaziją Rivnėje. Baigęs gimnaziją įstojo į Kijevo šv. Vladimiro universitetą.
J. Tretiakas dalyvavo 1863 m. sukilime. Sukilimo metu jis užėmė Kijevo gubernijos komisaro pavaduotojo ir Kijevo miesto vado pareigas. Po 1863 m. sukilimo pralaimėjimo emigravo į užsienį.
1900 m. J. Tretiakas tapo Krokuvos mokslų akademijos nariu.
1919 m. Juozapas Tretiakas išrinktas Krokuvos universiteto garbės profesoriumi. 1920 m. jis tapo Lvovo mokslo bendruomenės nariu.
Kūrybinė veikla
J. Tretiakas publikavo daugybę mokslo darbų, susijusių su lenkų literatūra, romantizmo epocha (jis tyrinėjo Adomo Mickevičiaus, Julijaus Slovackio, Bogdano Zaleckio ir kt. gyvenimą bei kūrybą.
Parašė veikalus „Mickevičius ir Puškinas“ (1906 m.), „Bogdanas Zaleckis“ 1-3 tomai (1911–1914 m.), monografijas „Senoji slavų poezija“ (1918 m.), „Chotyno mūšio istorija“ (1889 m.), „Petras Skarga istorijoje ir Bresto unija“ (1912 m.).
Juozapas Tretiakas žinomas ir kaip literatas. Jis taip pat publikavo lyrinę poemą apie pagonių laikus (1870 m.), istorinę poemą „Karališkoji pora“ (1871 m.), apysaką „Danielio dienoraštis“ (1873 m.).
Sekrecija (geologija)
''Straipsnis apie mineralinius kūnus. Apie biologinių organizmų funkciją žr. Sekrecija''.
Sekrecijos – mineraliniai kūnai, susidarantys uolienų tuštumose ant sienelių, kai iš tirpalų išsikristalizuoja dažniausiai kitokios mineralinės sudėties medžiagos.
Sekrecijos susidaro geologinės uolienų darybos (kristalizavimosi) procese. Palaipsniui kintant išsikristalizuojančios medžiagos sudėčiai ir kristalizavimosi sąlygoms sekrecijose susidaro tam tikros sloksniuotos tekstūros, pasižyminčiomis estetinėmis savybėmis. Nedideles uolienų tuštumas kristalai užpildo visiškai, o didesnėse dažnai lieka ertmė su į centrą nukreiptais mineralų kristalais, vadinamosiomis drūzomis.
Nedidelės, iki 1 cm skersmens sekrecijos vadinamos migdolais, didelės – žeodomis.
Lietuvoje sekrecijų randama ordoviko, silūro, devono, permo sistemų karbonatinėse uolienose, kvartero rieduliuose.
Baudhanathas
thumb|250px|Baudhanathas Baudhanathas (बौद्धनाथ, ) – budistinė stūpa, esanti Nepale, Katmandu miesto Baudhanatho rajone, 11 km nuo miesto centro. Tai viena didžiausių pasaulio stūpų ir svarbus budizmo piligrimystės bei dvasinis centras. Aukštis – 36 m.
Baudhanatho stūpa pastatyta ~VI a. svarbiame kelyje tarp Tibeto ir Indijos. Apie stūpos pastatymą tibetiečiai sukūrę daug įvairių sakmių. Pasak vienos jų, stūpą pastatę 4 Dzjadzimos vaikai – Tadzibu, Phagdzibu, Khjidzibu ir Dzjaidzibu – visi paprasti prekeiviai. Po jų keleto metų uolios statybos į stūpą nusileidusios bodhisatvos, o stūpos statytojai atgimę didžiais budizmo mokytojais bei globėjais. Tuo tarpu, statybose padėję gyvuliai atgimę į budizmo priešus.
Grande de Santjagas
Grande de Santjagas arba Santjago Totolotlanas (Santiago Totolotlán) – upė vakarų Meksikoje, Chalisko ir Najarito valstijose. Išteka iš didžiausio šalyje Čapalos ežero, maitinamo Lermos upės. Kartu su Lerma ir Čapalos ežeru Grande Santjagas sudaro antrą pagal ilgį Meksikos vandens sistemą (1281 km). Upė teka šiaurės vakaru kryptimi, siauru tarpekliu kerta Rytų Siera Madrės kalnus. Įteka į Ramųjį vandenyną 21 km į šiaurės vakarus nuo San Blaso.
Baudhanathas
Baudhnantho stūpa išdėstyta mandalos pavidalo erdvėje. Apskritas pagrindas išreiškia žemę, stūpos puskupolis – vandenį, bokštelis su 13 pakopų link nirvanos – ugnį, skėtis – orą, o pati smailė – dangų. Stūpa iš viršaus žemyn leidžiasi terasomis, ant kurių įrengtos mažesnės stūpos. Statinį juosia siena, per kurios visą ilgį išdėstyti maldos malūnėliai. Stūpos apylinkėse įsikūrę daug Tibeto budizmo vienuolynų, priklausančių įvairiomis mokykloms, taip pat apeiginių reikmenų, suvenyrų parduotuvės.
Grande de Santjagas
Pagrindiniai intakai – Verdė, Chučipila, Huajnamota, Bolanjosas (visi dešinieji). Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Chaliske patvenkta El Kachono užtvanka. Atskiruose ruožuose laivuojama.
Baudhanathas
Baudhanathas kartu su kitais religiniais Katmandu slėnio objektais 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Šventovė smarkiai nukentėjo per 2015 m. žemės drebėjimą, bet vėliau atstatyta.
Škaliaris
Škaliaris – mažas miestas Kotoro opštinoje (Juodkalnija).
Gyventojai
Škaliaryje iš 4002 gyventojų 3101 yra pilnametis. Vidutinis gyventojo amžius yra 37,2 m. (vyrų – 35,3 m, o moterų – 38,9 m.). Mieste yra 1275 namų ūkiai, vidutiniškai viename yra 3,14 žmogaus.
Ed Diener
Laimės tyrimai
Diener 2002 m. kartu su Martin Seligman atliktas tyrimas Ilinojaus universitete parodė, kad bendra savybė, dažniausiai pasitaikydavusi tarp 10% laimingiausių tirtų studentų buvo ta, kad juos siejo stiprūs ryšiai su draugais ir šeima, kad studentai su jais daug leisdavo laiko. Diener teigė, kad „tam, jog žmogus būtų laimingas, svarbu tobulinti savo socialinius įgūdžius, gilinti artimus ryšius su žmonėmis ir nusipelnyti kitų žmonių paramą.“ Diener tyrimai parodė, kad „jeigu žmogaus baziniai poreikiai yra patenkinti, papildomos pajamos turi mažai įtakos pakelti žmogaus pasitenkinimo gyvenimu lygį.“ Pasak Diener, tyrimai rodo, kad du daugiausiai įtakos žmogaus gyvenimui turintys įvykiai paprastai būna sutuoktinio praradimas ir darbo praradimas. Vykdyti laimės tyrimus Diener sukūrė pasitenkinimo gyvenimu skalę, bazinį ir plačiai naudojamą įrankį.
Žeoda
Žeoda (pranc. géode < gr. geodes - žemiškas) yra geologinių sekrecijų atmaina; mineralinis kūnas, kurio ertmėje suaugusi kristalų drūza.
Žeodos susidaro beveik išimtinai karbonatinėse (nors pasitaiko ir vulkaninėse) uolienose. Žeoda gali būti įvairių formų, tačiau dažniausiai artima apvaliems, elipsoidiniams pavidalams.
Dar žr. Sekrecijos.
Purvinė
Purvinė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 8 km į pietryčius nuo Bubių, Dubysos kairiajame krante.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Naujo kaimo“ kolūkiui.
Robert Biswas-Diener
Robert Biswas-Diener yra amerikietis psichologas, mokslininkas ir knygų autorius. Jo tėvas yra Ed Diener, vienas pozityviosios psichologijos pirmųjų ir svarbiausių mokslininkų. Robert Biswas-Diener tyrimai daugiausia nagrinėja laimės ir pajamų ryšį, kultūrinių ypatybių ir laimės ryšį, asmenines stiprybes ir pozityviosios psichologijos ugdomąjį vadovavimą. Savo tyrimus jis atliko įvairiose pasaulio šalyse, tarp jų Indijoje, Grenlandijoje, Izraelije, Kenijoje ir Ispanijoje. Dėl tyrimų metu aplankytų daugybės egzotiškų šalių jis buvo pavadintas „pozityviosios psichologijos Indiana Džounsu“. Dr. Biswas-Diener yra daugybės straipsnių ir knygų autorius. Jis yra leidinių Journal of Happiness Studies ir Journal of Positive Psychology valdybų narys. Dr. Biswas-Diener taip yra vienas „The strengths project“, labdaringo pozityviosios psichologijos projekto, įkūrėjų.
Knygos
Biswas-Diener, R. (Ed). Positive psychology as a mechanism for social change.
Biswas-Diener, Robert. (2010) Practicing Positive Psychology Coaching: Assessment, Diagnosis, and Intervention.
Linley, A., Willars, J., & Biswas-Diener, R. (2010). The strengths book: Be confident, be successful, and enjoy better relationships by realising the best of you.
Diener, Ed., and Biswas-Diener, Robert. (2008) Happiness: Unlocking the mysteries of psychologycal wealth.
Biswas-Diener, R., and Ben Dean (2007) Positive Psychology Coaching (2007)
Alfredo, Alfredo
Alfredo, Alfredo – 1972 m. Italijoje sukurta romantinė komedija. Filmą režisavo Pietro Germi, pagrindinį vaidmenį atliko amerikiečių aktorius Dustin Hoffman.
Siužetas
Alfredas – nedrąsus banko tarnautojas, kuris susipažįsta ir įsimyli merginą vardu Marija Roza. Jiedu susižadi, vėliau susituokia, tačiau po kurio laiko nuolatinė žmonos kontrolė, įpročiai ir siekimas susilaukti vaiko Alfredui darosi nepakeliami. Jis pradeda tolti nuo žmonos, o kai susipažįsta su kita moterimi, Karolina, nusprendžia išsiskirti.
Filmas pasakojamas iš Alfredo pozicijos jam laukiant teismo posėdžio, kuomet jo santuoka bus nutraukta ir jis galės susituokti su Karolina.
Astaras
Astaras (dar Aštaras, Ataras, Istaras) – dievybė, garbinta senovės semitų tautų, vyriškasis deivių Astartės ir Ištarės atitikmuo. Tai planetos Veneros personifikacija. Vakarų semitų tautose Astaras buvo garbinamas drauge su deive Astarte. Pastaroji greičiausiai laikyta jo sutuoktine. Astaro kultas buvo paplitęs ir pietinėje Arabijoje, kur ši dievybė įkūnijo abu Veneros aspektus – laikytas tiek ryto, tiek vakaro žvaigžde.
Apie Astarą pasakojama ugaritų mituose, tačiau jo kultas Ugarite nėra paliudytas. Pasak mitų, Astaro motina – Ašera. Astaras buvęs viena iš dievybių, siekiančių užvaldyti pasaulį. Elas, aukščiausioji dievybė ugaritų panteone, mirus Baalui, valdžią suteikia būtent Astarui, tačiau jam užimti sosto nepavyksta. Anot mito apie Baalą ir Jamą, deivė Šapaš pasakiusi Astarui, kad šis, kitaip nei kiti dievai, negalįs turėti rūmų, nes neturįs žmonos ir nėra susižadėjęs. Astaro epitetas – siaubingasis. Kaip Baalo priešininkas, šis dievas įkūnijo blogio pradą.
Ilgainiui Astaro kultas prarado turėtą reikšmę, jį pakeitė įvairios vietinės dievybės. Astaro bruožų įgavo moabitų dievas Kemošas. Manoma, jog II tūkst. pr. m. e. Astaras tapatintas su egiptiečių Horu, o helenizmo laikais – su graikų Arėju.
Alvydas Juocevičius
Alvydas Juocevičius (1951 m. gegužės 19 d. Prienuose) – Lietuvos medicinos mokslų daktaras, fizinės medicinos ir reabilitacijos gydytojas, Klaipėdos universiteto Sveikatos mokslų fakulteto profesorius.
Biografija
Profesorius gimė Prienuose, augo darbininkų šeimoje, kartu su dviem broliais ir seserimi. Mokėsi Prienų vidurinėje mokykloje. Buvo aktyvus mokinys, šoko sportinių šokių ratelyje, užsiiminėjo gimnastika. Alvydas, mokydamasis dešimtoje klasėje, tuo metu populiariame žurnale „Mokslas ir gyvenimas“ perskaitė straipsnį apie reabilitaciją. Sudomintas šios medicinos srities, apie reabilitacijos studijas papasakojo mokytojoms. Paskatintas mokytojos A. Dzevaltauskienės, pabaigė medicininės reabilitacijos studijas 1976 m. Tartu universitete. Po universiteto pabaigimo dirbo dėstytoju Šiaulių pedagoginiame institute 1977–1979 m., bei Vilniaus pedagoginiame institute 1979–1988 m. 1980–1989 m. gydytojas dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos mokslinio tyrimo institute studijavo aspirantūroje, 1986 m. apsigynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. Nuo 1989 m. užėmė sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiojo specialisto pareigas. 1991 m. pradėjo dėstyti Vilniaus universiteto studentams. 2008 m. tapo profesoriumi. Nuo 1991 m. vadovavo Vilniaus universiteto ligoninei, Santariškių klinikai, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Reabilitacijai, sporto medicinos ir slaugos instituto Reabilitacijai, fizinės ir sporto medicinos centrui. Klaipėdos universitete dėsto Sveiko senėjimo strategijas ir reabilitacijos paslaugų plėtros strategiją bei metodus.
Mokslinė veikla
Pagrindinė veiklos kryptis- reabilitacijos ir fizinė medicina. Alvydas Juocevičius 1980–1989 m. aspirantūrą studijavo eksperimentinės ir klinikinės medicinos mokslo tyrimo instituto Reabilitacijos skyriuje, taip pat dirbo mokslo bendradarbiu, o 1986 m. apsigynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. Nuo 1990 m. Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis specialistas reabilitacijos srityje, vienas iš šiuolaikiškos reabilitacijos sistemos kūrimo Lietuvoje pradininkų. Nuo 1993 m. Vilniaus krašto fizinės medicinos ir reabilitacijos gydytojų asociacijos pirmininkas. Nuo 1996 m. Baltijos šalių nugaros smegenų mokslinės draugijos prezidentas. Nuo 1999 m. Švietimo ir mokslo ministerijos ekspertų grupės pirmininkas. Nuo 2005 m. Europos Sąjungos gydytojų specialistų sąjungos Fizinės ir reabilitacijos medicinos asemblėjos delegatas. Nuo 2007 m. Europos fizinės ir reabilitacijos medicinos mokslinės draugijos valdybos narys. Šiaurės jūrų ir Baltijos šalių Fizinės ir reabilitacijos medicinos mokslinės draugijos generalinis sekretorius. Iki 2011 m. paskelbė 2 išradimus bei daugiau nei 100 mokslinių straipsnių.
2008 m. tarptautinėje mokslinėje – praktinėje konferencijoje „ TFK – nauja priemonė žmogaus galimybių vertinime“ A. Juocevičius skaitė pranešimą apie Tarptautinę funkcionavimo, neįgalumo ir sveikatos klasifikacijos (TFK) diegimą į praktiką. Konferencijos tikslas – įvertinti Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos galimybes realizuoti Tarptautinę funkcionavimo, negalumo ir sveikatos klasifikaciją į praktiką Lietuvoje. Tai svarbus indėlis į Lietuvos reabilitacijos veiklą.
Apie judėjimo naudą organizmui reabilitacijos specialistas A. Juocevičius kalba jau ilgai, pasak gydytojo, judėjimas kai kuriais atvejais gali netgi atstoti vaistus. Tikslingo judėjimo pagalba, žmogus, patyręs sunkią traumą, vėl gali atsistoti ant kojų. Pagal atliktus tyrimus teigiama, kad šiuolaikinės reabilitacijos procedūros: kineziterapija, ergoterapija, raumenų stimuliacija, masažai, mankštos, gali išgelbėti net ir sunkią fizinę traumą patyrusius asmenis. Profesoriaus teigimu, fizinis aktyvumas lemia žmogaus fizinės ir psichinės sveikatos būklę.
2018 m. netoli Palangos įsikūrusiame poilsio ir sveikatingumo komplekse „Atostogų parkas“ buvo atliktas geoterminio mineralinio vandens poveikio žmogaus sveikatai mokslinis tyrimas, kurį atliko fizinės medicinos ir reabilitacijos gydytojas, profesorius Alvydas Juocevičius ir vidaus ligų gydytoja, biomedicinos mokslų daktarė Lolita Rapolienė. Tyrimo metu buvo stebima 65 moterų savijauta, kurios dvi savaites kasdien po 20 minučių skyrė geoterminio mineralinio vandens procedūroms. Atlikus procedūrų kursą, buvo pastebėta, jog moterys, kurios reguliariai lankėsi geoterminio mineralinio vandens procedūrose, ėmė rečiau gerti vaistus nuo skausmo, o net 40 proc. iš jų visai atsisakė. Tyrimo dalyvių sąnariai tapo lankstesni, pagerėjo virškinimas, miego kokybė, sustiprėjo nervine sistema. Praėjus mėnesiui po mokslinio tyrimo veiklos, ištirtų moterų sveikata vėl buvo įvertinta specialistų. Paaiškėjo, kad tyrimo dalyvės vis dar jautėsi energingesnės, lankstesnės. Įrodyta ilgalaikė geoterminio mineralinio vandens poveikio nauda organizmui. Taip pat buvo pastebėta, jog į procedūras vaikščiojusių dalyvių alergijos sumažėjo, pagerėjo odos būklė moterims kurioms pasireiškė įvairios odos problemos: odos raudonis, sausėjanti, nieštinti oda, išryškėję odos kapiliarai, spuogai. Taip pat tyrimu įrodyta, kad geoterminio mineralinio vandens vonios mažina celiulitą. Moterų kūno svoris lyginant su prieš tyrimą buvusiu svoriu sumažėjo 2- 4 kilogramais. Atlikti labaratoriniai kraujo tyrimai parodė, kad procedūrų pagalba žmogaus organizme padaugėjo eritrocitų, hemoglobino, padidėjo cinko ir kalio koncentracija. Profesoriaus Alvydo Juocevičiaus teigimu, geoterminio mineralinio vandens procedūros yra puiki atsigavimo priemonė po fizinio nuovargio.
Pripažinimas
1991 m. išrinktas Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Reabilitacijos ir fizioterapijos vadovu. 2011 m. Išrinktas Europos reabilitacijos medicinos akademijos nariu. Europos Sąjungos Gydytojų specialistų sąjungos Fizinės ir reabilitacijos medicinos sekcijos ir valdybos Generalinėje Asamblėjoje, vykusioje Olandijoje, Roterdame 2012 m. rugsėjo mėnesį, profesorius buvo išrinktas Valdybos viceprezidentu ir tai buvo pirmasis kartas, kai tokia pozicija patikėta atstovui iš naujųjų ES šalių. Vilniaus universitete kiekvienais metais yra teikiami apdovanojimai skaitomiausioms metų knygoms. Šių apdovanojimų tikslas- garsinti Vilniaus universiteto leidyklos autorius, skatinti mokslo leidinių kūrybą ir populiarumą. 2019 m. Alvydo Juocevičiaus ir bendraautorės Ingos Muntianaitės knyga “Pečių lanko kineziologija ir kineziterapija” buvo nominuota kaip viena iš trijų Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto skaitomiausių studijų knygų. “Pečių lanko kineziologija ir kineziterapija” sudaryta pateikiant naujausias mokslinės literatūros apžvalgas. Išsamiai aprašyta bei išnagrinėjama pečių lanko kineziologijos ir šios srities raumenų funkcijos, ryšiai ir jų sutrikimai. Pateikti pagrindiniai kineziterapijos taikymo metodai, principai. Taip pat aprašomi laikysenos sutrikimų diagnostikos metodai. Knygoje pateikiamos pratimų pavyzdžių iliustracijos. Knyga rekomenduojama ergoterapijos, kineziterapijos, sporto medicinos, fizinės medicinos ir reabilitacijos studijų programų studentams bei šių sričių specialistams. 2017 m. straipsnis “Aerobic training effect on arterial stiffness in metabolic syndrome”, kuris buvo išspausdintas “The American journal of medicine”, Niujorke, pateiktas Vilniaus universiteto geriausių mokslinių publikacijų konkursui.
Slovėnijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Šenandoa nacionalinis parkas
Šenandoa nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Jungtinių Amerikos Valstijų rytuose, Virdžinijos valstijoje. Įkurtas 1935 m., nors pirmosios saugomos teritorijos įkurtos dar 1926 m.
Šenandoa nacionalinis parkas apima Apalačų kalnų dalį – Mėlynųjų kalnų šiaurės rytinę pusę. Parkas išsidriekęs sulig kalnais iš pietvakarių į šiaurės rytus. Aukščiausia vieta – Hoksbilio kalnas (1235 m). Manoma, kad parko uolos yra vienos seniausių pasaulyje (>1 mlrd. m. amžiaus). Čia saugomi būdingi Mėlynųjų kalnų kraštovaizdžiai su pušų, ąžuolų ir magnolijų miškais, sabalpalmių giraitėmis. Veisiasi >200 paukščių rūšių, 51 roplių ir varliagyvių rūšis, >30 žuvų rūšių, >50 žinduolių rūšių, tarp kurių – baltauodegiai elniai, juodieji lokiai, lapės, pilkosios voverės, lūšys, skunsai, didieji rudieji šikšniai, laukiniai kalakutai, oposumai, tanagros, kanadinės ūdros ir kt.
Pro Šenandoa nacionalinį parką eina ilgiausias pasaulyje Apalačų pėsčiųjų takas.
Fejerija
Fejerija, feerija ( – fėja) – fantastinės, pasakiškos, mitologinės tematikos teatro, cirko vaidinimas ar kino filmas su gausiais šviesos, spalvų ir garso efektais, virtuoziškais aktorių triukais.
Kaip teatro žanras susiformavo XVII a. Prancūzijoje ir Italijoje, itin išpopuliarėjo XVIII a. Kine plito XX a. pradžioje (buvo naudojami specialūs filmavimo būdai – vadinamasis „stop“ kadras, dviguba ekspozicija, sulėtintas ir pagreitintas filmavimas). Fejerijos elementų yra ir šiuolaikiniuose dramos, šokio spektakliuose, vaidinimuose vaikams.
Nadeikovičiai
Nadeikovičiai  – kaimas Rusijos vakaruose, 32 km į vakarus nuo Šumiačių. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo bažnytkaimis, Klimavičų apskrities Nadeikovičių valsčiaus centras.
Niagara Folsas (JAV)
Niagara Folsas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Niujorko valstijoje, Niagaros dešiniajame krante, prie Niagaros krioklio, priešais Kanados miestą Niagara Folsą. Vystomas turizmas. Yra 1941 m. atidarytas Vaivorykštės tiltas į Kanadą bei 1897 m. geležinkelio tiltas. Veikia Šv. Petro katalikų bažnyčia.
Istorija
Europiečiai pradėjo keltis nuo XVII a., o pats miestas įkurtas 1892 m. XIX a. Niagara Folsas buvo svarbus metalurgijos, chemijos, tekstilės, popieriaus pramonės centras, krioklio vandens galia buvo pajungta pramonei. XX a. vid. miesto pramoninė reikšmė sumenko.
Lietuviai Niagara Folse ėmė kurtis XIX a. pab. Jie 1902 m. įsteigė Šv. Jurgio šalpos draugiją. 1960 m. lietuvių būta apie 500. Veikė katalikų ir Amerikos susivienijimo kuopos.
Rimkiai
Rimkiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Bubių, Padubysio miškas, prie senojo kelio, dab. Bubiai–Kelmė.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.
DVS
DVS (vok. Deutsche Verkehrsfliegerschule, liet. Vokietijos oro transporto mokykla) – pusiau slapta karinės aviacijos mokymo organizacija, veikusi Veimaro Respublikoje ir Trečiąjame Reiche. DVS savo veiklą pradėjo 1925 m. Berlyno pirmeinestyje Štakene (vok. Staaken) 1929 m. jos pagrindinė buveinė buvo perkelta į Broicemo (vok. Broitzem) aerodromą netoli Braunšveigo.
Formaliai DVS buvo komercinės aviacijos pilotų mokykla (vok. Tarnorganisation), tačiau ji taip pat rengė pilotus karo aviacijai, kurią turėti Vokietijai buvo nuždrausta Versalio sutartimi. Šios mokyklos svarba išaugo pirmaisiais NSDAP valdymo metais, kai, pradėjus ginkluotis ir kurti Liuftvafę, jos pilotais tapo DVS absolventai.
Po Vokietijos pralaimėjimo Antrajame pasauliniame kare 1945 m. gegužės 31 d., okupacinė sąjungininkų administracija specialiu įstatymu uždraudė nacių partiją ir visas jos organizacijas. Šiuo denacifikacijos dekretu, žinomu kaip „penktasis įstatymas“, buvo išformuota ir "Deutsche Verkehrsfliegschule. Jos turtą perėmė okupacinės pajėgos.
Po karo pavadinimais Deutsche Verkehrsfliegerschule, DVS, skirtingose Vakarų Vokietijos vietose veikė keletas skraidymo mokyklų, tačiau jos buvo įkurtos ne kaip ikikarinės DVS tęsinys.
Šumiačiai
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo miestelis ir dvaras, Klimavičų apskrities Šumiačių valsčiaus centras.
Sight and Sound
Sight and Sound, dar užrašoma kaip Sight & Sound ('vaizdas ir garsas') – mėnesinis britų žurnalas apie kiną, leidžiamas nuo 1932 m., nuo 1934 m. globojamas Britų kino instituto. Iki 1991 m. buvo leidžiamas kas ketvirtį.
Godumas po saule
Godumas po saule – 1964 m. sukurtas nespalvotas nuotykių filmas.
Sight and Sound
Žurnale „Sight and Sound“ tradiciškai spausdinamos visų Jungtinėje Karalystėje pastatytų filmų recenzijos nurodant visą filmavimo grupės sudėtį. Didžiųjų premjerų išvakarėse publikuojami išsamūs interviu su režisieriais ir aktoriais.
Godumas po saule
Turinys
Filmo veiksmas vyksta Maroke. Roko, Marekas ir Mičas-Mičas dirba vairuotojais sunkvežimių kompanijoje. Šios vadovas priima į darbą naują vairuotoją Džoną Štainerį ir patiki jam naują sunkvežimį ir reisą į Nigeriją. Roko, suviliotas kompanijoje dirbančios Pepos, kad už krovinį galima gauti 100 tūkst. dolerių sumą, apgauna Štainerį ir išvyksta su Pepa vietoje jo. Ryte, paaiškėjus apgavystei, kompanijos vadovas atleidžia Štainerį, o Marekui, geriausiam Roko draugui, liepia šį pavyti ir grąžinti su visu kroviniu. Pakeliui prie Mareko prisijungia Štaineris ir jiedu pradeda vytis Roko.
Sight and Sound
Nuo 1952 m. „Sight and Sound“ tarptautinės profesionalų grupės padedamas kas dešimtmetį rengia apklausas dėl 10-ies visų laikų geriausių filmų. Žurnalo „Sight and Sound“ atranka laikoma viena iš svarbiausių „geriausio visų laikų filmo“ apklausų. Kritikas Rodžeris Ibertas ją apibūdino kaip „neabejotinai gerbiamiausią iš nesuskaičiuojamų apklausų dėl didžiųjų filmų – vienintelę, į kurią rimčiausi žmonės žvelgia rimtai.“
Mathura
Mathura  – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradeše, 50 km į šiaurę nuo Agros, 145 km į pietryčius nuo Delio, prie Jamunos upės. Transporto mazgas – geležinkelių ir plentų sankirta, statomas oro uostas. Naftos chemijos, tekstilės, aliejaus pramonė. Veikia archeologijos muziejus.
81,5 % Mathuros gyventojų – hinduistai, 17,2 % – musulmonai, 0,3 % – sikhai.
Mathura – svarbus religinis hinduizmo centras, be to, tai senovinis miestas su gausiu architektūros paveldu. Už 11 km nuo Mathuros esantis Vrindavanas laikomas viešpaties Krišnos gimtine ir yra bene svarbiausias vaišnavų piligriminis centras. Pačioje Mathuroje yra Krišnos gimvietės kompleksas, kurį sudaro Kešav Devos šventykla, Potra Kundos tvenkinys, taip pat yra Višramo ghatas Jamunos pakrantėje, Džai Gurudevos (Nam jogos) šventykla, XVII a. vid. didžioji mečetė. Gretimame Baldeo miestelyje yra Šri Daudži Maharadžos šventykla, skirta Krišnai, Radhos gimtinė Barsanoje, keletas Krišnos šventyklų Govardhane, Gokulyje, Čhaumuhane.
Istorija
Mathura siejama su „Ramajanoje“ minimu Madhuvanos mišku. Ramos brolis Šatrughna nugalėjęs miško valdovą ir čia pastatęs miestą. VII a. pr. m. e. Mathura tapo Šūrasenos mahadžanapados sostine, vėliau, IV–II a. pr. m. e. priklausė Maurijams ir buvo svarbus prekybinis centras. Mathurą (🇬🇷) mini graikų autorius Megastenas. Tarp II a. pr. m. e. ir I a. m. e. miestas buvo veikiamas aplinkinių graikų valstybių, o I a. užkariautas indo-skitų karalystės ir valdytas „šiaurės satrapų“. Valdant Kušanams, Mathura buvo viena iš karalystės sostinių, čia suklestėjo budistinis menas. V a. kinų keliautojas Fasianas mini Mathurą (Mot’ulo) kaip svarbų budizmo centrą, o 634 m. Siuandzangas aprašė čia esant 20 budistų vienuolynų ir 5 brahmanistų šventyklas.
1018 m. Mathurą nusiaubė Mahmudas Gaznavietis, o XV a. pab. Delio sultonas Sikandaras Lodis, nuniokojęs daug hindų šventyklų. Valdant Aurangzebui, Krišnos šventykloje pastatyta mečetė.
Būdviečiai (Kalvarija)
Būdviečiai – kaimas Kalvarijos savivaldybės vakaruose, 2 km į rytus nuo Akmenynų.
Niu Heivenas
Niu Heivenas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Konektikute, Long Ailando sąsiaurio pakrantėje; patenka į Niujorko konurbaciją. Tai antras pagal dydį Konektikuto miestas. Svarbus jūrinis uostas. Farmacijos, elektronikos pramonė. Mieste įsikūręs Jeilio universitetas, taip pat veikia gamtos istorijos, retųjų rankraščių, muzikos instrumentų muziejai, britų meno centras, simfoninis orkestras. Yra XVIII–XIX a. universiteto rūmai, miesto rotušė.
Istorija
Niu Heiveną 1638 m. įkūrė britų puritonų kolonistai, atsikėlę iš Masačiūsetso įlankos kolonijos. Iki 1640 m. vadintas pagal vietos indėnų tautą Kinipiaku (Quinnipiac). 1638–1665 m. buvo Niu Heiveno kolonijos sostine, vėliau prijungtas prie Konektikuto. 1784 m. suteiktas miesto statusas. XVIII–XIX a. klestėjo kaip medvilnės ir ginklų pramonės centras.
1890 m. į Niu Heiveną atsikėlė pirmieji lietuviai, o 1895 m. pradėjo steigti savo draugijas (1905 m. – Vytauto šalpos, 1907 m. – Birutės). Vėliau įkurtas „Dainos“ choras, katalikų kuopa ir kt.
Justas Beniušis
Biografija
2017 m. tapo Lietuvos čempionu komandinio sprinto varžybose. 2020 m. Lietuvos plento taurės laimėtojas.
What's Going On (albumas)
„What's Going On“ – vienuoliktas studijinis amerikiečių soul atlikėjo, dainų autoriaus ir prodiuserio Marvin Gaye albumas, išleistas 1971 m. gegužės 21 d. Jis buvo išleistas Motown Records priklausančios subsidiarinės įrašų kompanijos Tamla.
Šį albumą Marvinas įrašė tarp 1970-1971 m. vadinamojų „Hitsville U.S.A.“, „Golden World“ ir „United Sound Studios“ (buvusio Detroite) sesijų metu. Įrašinėta taip pat ir „The Sound Factory“ įrašų studijoje, Vakarų Holivude (Kalifornija). Tai pirmasis albumas, kuriame Marvinas jau dirba ir yra minimas kaip prodiuseris, taip pat kolektyvo sąraše minima Motown kompanijai priklausanti grupė, kartu įrašinėjusi albumą ir sesijų muzikantai, žinomi kaip „Funk Brothers“.
„What's Going On“ yra koncepcinis albumas, kurio dainos užsibaigiant duoda pradžią kitoms ateinančioms dainų sąraše, taip sudarydamos dainų ciklą; albumas užsibaigia repriza, grąžinančia klausytoją į pirmosios albumo dainos temos skambesį. Albumo naratyvas, diktuojamas dainose, pateikiamas iš Vietnamo karo veterano, grįžusio namo, perspektyvos, kuris savo gimtinėje randa tik neapykantą, kančią ir neteisybę. Atlikėjo introspektyvūs dainų tekstai atskleidžia detalių apie jo gyvenimą, apsuptą narkotikų vartojimo, skurdo bei Vietnamo karo. Marvinas Gaye'us taipogi vertinamas už tai, kad šiame albume atkreipia dėmesį į ekologines problemas, apie kurias iki tol viešai nebuvo daug kalbama.
Dainų sąrašas
Visas dainas prodiusavo Marvin Gaye.
Sialeckajė
Sialeckajė – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 32 km į pietryčius nuo Kasciukovičų, prie pat sienos su Rusija. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Klimavičų apskrities Sialeckajės valsčiaus centras, vėliau priklausė Bialynkavičų valsčiui.
Jolanta Zabulytė
Biografija
Gimė Anykščiuose, nuo 1964 m. gyveno Garliavoje. 1981 m. baigė Garliavos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1984–1989 m. studijavo Vilniaus dailės institute. 1989–1995 m. dirbo Kauno aukštesniojoje meno mokykloje vyr. asistente, dėstė lietuvių liaudies meno istoriją ir ornamentikos pagrindus. 1990–1997 m. ji buvo Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės fakulteto vyresnioji asistentė, dėstė baltų kultūros ir liaudies meno istorijos kursą, 1997–2007 m. – šio fakulteto lektorė. 2002–2004 m. taip pat dirbo Kauno kolegijoje vyresniąja dėstytoja (dėstė etnokultūrą). 2007 m. Vilniaus dailės akademijoje apsigynė mokslų daktarės disertaciją (XIX a. pab. – XX a. vid. Lietuvos mediniai kryžiai pasaulio tradicijų kontekste).
2005 m. stažavosi Varšuvos universiteto Etnologijos ir kultūrinės antropologijos institute. 2006–2008 m. Jolanta Zabulytė dirbo Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje L. Truikio ir M. Rakauskaitės namų-muziejaus rinkinių saugotoja. 2013–2015 m. J. Zabulytė buvo Vilniaus dailės akademijos Kauno fakulteto lektorė, nuo 2015 m. Šv. Ignaco Lojolos kolegijos Menų katedros lektorė, nuo 2017 m. – ir Vilniaus dailės akademijos Kauno fakulteto Humanitarinių mokslų katedros etninės kultūros kviestinė dėstytoja.
2009–2019 m. ji buvo tarptautinės mokslinės duomenų bazės „Lituanistika“ ekspertė, 2011–2019 m. – Spaudos, radijo ir televizijos fondo ekspertė, 2012–2014 m. – Kultūros ministerijos Kultūros rėmimo fondo ekspertė, 2013–2015 m. – Lietuvos kultūros tarybos ekspertė. Nuo 2001 m. Lietuvos dailininkų sąjungos ir M. K. Čiurlionio draugijos Kauno skyriaus narė, 2011–2015 m. ir 2015–2019 m. Anykščių rajono savivaldybės Kultūros tarybos narė.
Ąžuolų botaninis draustinis
Ąžuolų botaninis draustinis – draustinis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Balbieriškio miško rytiniame pakraštyje.
Ąžuolų botaninis draustinis įsteigtas 1992 m. Plotas 265 ha. Reljefas lygus, būdingi priemoliai ir moliai. Vyrauja plačialapių ir mišriųjų miškų bendrijos. Saugomi brandūs ąžuolynai. Auga 327 rūšių augalai, retesni – paprastasis kardelis, pelkinė šindra, miškinė varnalėša, trižiedis lipikas, miškinė glažutė. Vertingos retų augalų bendrijos.
Liedis (Zarasų r.)
Liedis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 1 km į šiaurės rytus nuo Antalieptės. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 0,95 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 127,3 m. Krantai daugiausia statūs, aukšti, žvyringi, apaugę medžiais. Pakrantėse stūkso miškeliai, plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurės vakaruose išteka Šventosios dešinysis intakas Liedelė.
Prie Liedžio yra Kuitenių ir Svigarių kaimai.
Laseno nacionalinis parkas
Laseno nacionalinis parkas arba Laseno vulkaninis nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, šiaurės Kalifornijoje, pietinėje Kaskadinių kalnų dalyje, apima Laseno kalną ir jo apylinkes. Įsteigtas 1916 m., nors dar 1907 m. čia įsteigti 2 nacionaliniai monumentai. Parke saugomas veikiantis Laseno ugnikalnis (aukštis 3187 m) ir įvairūs kiti vulkaniniai dariniai: stratovulkanai, vulkaniniai kupolai, pelenų kūgiai, lavos dangos, terminiai vandenys (fumarolės, geizeriai, karštosios versmės). Parke telkšo keletas vaizdingų kalnų ežerų (Mansanitos, Heleno, Kadagių, Smaragdo, Viršukalnės ir kt.), teka sraunios upės (priklauso Sakramento baseinui), šniokščia kriokliai (Mil Kriko ir kt.).
Kraštovaizdžiui būdingi spygliuočių miškai, kuriuose veši geltonosios, Džefrėjaus, saldžiosios pušys, pilkieji kėniai, gausu meškauogių, serbentų, įvairių laukinių gėlių. Aukščiau auga didingieji kėniai, kalvinės ir suktaspyglės pušys, juodosios cūgos. Būdinga įprasta Vakarų pakrantės kalnų gyvūnija: juodieji lokiai, pumos, lapės, juodauodegiai elniai, amerikinės kiaunės, rudosios lūšys, skunkai, kojotai, burundukai ir kt.
Uolinių kalnų nacionalinis parkas
Uolinių kalnų nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kolorado valstijoje, apima vidurinę Uolinių kalnų dalį. Nacionalinis parkas įsteigtas 1915 m., o 1976 m. paskelbtas biosferos rezervatu.
Parke saugomi būdingi Uolinių kalnų kraštovaizdžiai ir laukinė gyvūnija. Aukščiausia parko vieta – Longs Piko kalnas (4345 m). Telkšo apie 150 ežerų (Lokių, Birštato, Svajų ir kt.). Parko teritorijoje yra Kolorado upės ištakos. Būdingos alpinės pievos, kalnų tundra, spygliuočių miškai (auga įvairios pušys, kėniai, eglės). Aptikta >700 rūšių aukštesniųjų augalų. Sutinkami įvairūs gyvūnai: vapičiai, juodauodegiai elniai, pumos, kojotai, juodieji lokiai, snieginiai avinai, švilpikai, briedžiai, bebrai, amerikiniai baltieji kiškiai, rudosios lūšys, burundukai, virš 200 paukščių rūšių.
Vystomas turizmas, alpinizmas.
Invokacija
Invokacija ( – kreipimasis) – autoriaus kreipimasis į mūzas, dievybę ar dvasinį globėją literatūros kūrinio pradžioje, prašant įkvėpimo ir jėgų įgyvendinti kūrybinį sumanymą.
Viena iš retorinio kreipinio formų. Invokacija – svarbiausias antikinės literatūros elementas, nes Antikos epochoje poetas buvo laikomas dieviškosios valios reiškėju.
Epinėje poezijoje autoriai kreipdavosi į dvasinius globėjus prašydami įkvėpimo ar užtarimo, reikšdami savo meilę ir atsidavimą. Dabartinėje literatūroje invokacija naudojama kaip stilizacijos priemonė.
Letham
Letham (taip pat Lethns, Letha, Lethms, Leta ) – dievybė etruskų mitologijoje.
Tvirtinama, kad Letham užėmė svarbią vietą etruskų panteone. Ant Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) Letham vardas įrašytas penkis kartus. Be to, Letham keletą kartų paminėta terakotinėje Tabula Capuana (Kapujos lentelėje). Kome aptiktas vėlyvojo laikotarpio etruskų veidrodis, vaizduojantis Menrvos gimimą iš dievo Tinia galvos, ant veidrodžio pavaizduota ir Letham (įrašytas ją identifikuojantis vardas), tačiau dievybės atvaizdas labai prastai išsilaikęs, iš jo neįmanoma nustatyti dievybės lyties. Išlikę ir keletas votų, kurių įrašuose minimas Letham vardas.
Iš to, kokiose Pjačencos kepenų dalyse įrašytas Letham vardas, sprendžiama, kad tai veikiausiai buvo ne dangaus, o chtoninė dievybė. Kita vertus, teigiama, jog Letham galėjo būti su gimimu susijusi deivė (kaip Ethausva bei Thanr), atitinkanti graikų Eileitiją.
Ruhurateras
Ruhurateras arba Lahuratis (Ruhurater, Lahurati) – elamitų panteono dievas. Panašu, kad babiloniečiai šią dievybę tapatino su akadų Ninurta, kuris taip pat buvo tapatinamas su kita elamitų dievybe – Inšušinaku; kita vertus, elamitų įrašuose šis dievas atliko sutarčių sergėtojo vaidmenį, šiuo atžvilgiu jis artimas dievui Šamašui, o ne Ninurtai.
Huhnure būta Ruhuratero šventyklos; karalius Amar-Sinas ją atstatė ir sugrąžino dievybės statulą.
Asmolavičai
Asmolavičai – kaimas rytų Baltarusijoje, 10 km į pietryčius nuo Klimavičų.
Istorija
XIX a. buvo bažnytkaimis, Klimavičų apskrities Asmolavičų valsčiaus centras, vėliau priklausė Cimanavos valsčiui.
Sharlto Copley
Šarlto Koplis (g. 1973 m. lapkričio 27 d.) – Pietų Afrikos Respublikos kino prodiuseris, aktorius ir režisierius. Jis prodiusavo bei buvo vienas iš trumpametražių filmų, rodytų Kanų kino festivalyje, režisierių. Bene žymiausią savo vaidmenį atliko Oskarui nominuotame mokslinės fantastikos filme „9-asis rajonas“.
Biografija
Gimė Pretorijoje, mokėsi St. Andrew’s Preparatory School mokykloje Grejamstaune ir Redhill School mokykloje Johanesburge. Jo tėvas dr. Briusas Koplis, buvęs universiteto profesorius, yra holizmo ugdytojas ir multiinstrumentalistas. Motina, Linda Stoks-Kopli (Linda Stocks-Copley), Christian Science sektos gydytoja.
Prabėgus metams po mokyklos baigimo, Koplis susipažino su režisieriumi Neill Blomkamp ir dirbo su juo prie daugelio 3D animacijos projektų. Kiek vėliau Koplis atliko pagrindinį vaidmenį Peter Jackson ir Neill Blomkamp filme „9-asis rajonas“. Filmavimo metu Koplis improvizavo visuose savo dialoguose. 2010 m. kartu su Liam Neeson, Bradley Cooper ir Quinton Jackson vaidino filme „A komanda“. 2013 m. Koplis atliko fiktyvaus kosmonauto Džeimso Korigano, kuris, kartu su likusiais įgulos nariais, skrenda į Jupiterio mėnulį Europą, vaidmenį filme „Europa Report“. Tais pačiais metais, kartu su Matt Damon ir Jodie Foster, nusifilmavo dar viename mokslinės fantastikos filme „Eliziejus“.
Brankas
Brankas (iš portugalų ir galisų k. „baltas“) reiškia:
Dekadentizmas
Dekadentizmas ( – pagal žurnalo „Décadent“ (1886–1889), suformulavusio prancūzų literatūros krypties programą, pavadinimą) – XIX a. pab. Vakarų Europos kultūros tendencija ir pasaulėjauta, kuriai būdingos dekadanso apraiškos. Kartais dekadentizmu laikomas bet koks menas, nepaisantis tradicinių estetinių, dorinių normų ar totalitarinių dogmų.
Termino vartojimas
Filosofijoje dekadentizmo idėjos atsirado kaip pasipriešinimas natūralizmui, pozityvizmui, intelektualizmui. Jas savo veikaluose plėtojo Frydrichas Nyčė, Anri Bergsonas, Artūras Šopenhaueris. Literatūroje dekadentizmo idėjas populiarino poetai Šarlis Bodleras, Stefanas Malarmė, Artūras Rembo, Polis Verlenas, rašytojai Oskaras Vaildas, Gabrielė D'Anuncijus. Dekadentai tikrovę traktavo alegoriškai, metaforiškai, kėlė grynojo meno idėją, aukštino kūrėjo asmenybę, jų santykis su tradiciniu skoniu buvo provokuojamas, jausena miestiška, juos kankino amžinųjų idealų ilgesys, tradicinių dvasinių vertybių kaitą jie suvokė kaip Europos kultūros žlugimą. Dekadentizmo menui būdingas nusivylimas, mirties poetizavimas, misticizmas, erotika. Tai naujos, besiformuojančios modernistinės meninės sąmonės bruožai. Dekadentizmo idėjos davė pradžią labai įtakingai literatūrinei srovei – simbolizmui.
Šarlio Bodlero eilėraščių rinkinys „Piktybės gėlės“, O. Vaildo romanas „Doriano Grėjaus portretas“, T. Mano romanas „Mirtis Venecijoje“, D’Anuncijaus romanas „Malonumas“ (lietuviškas pavadinimas „Geismų kūdikis“) – kūriniai, kuriems būdinga dekadentizmo pasaulėjauta.
Muravilė
Istorija
XIX a. buvo Klimavičų apskrities Muravilės valsčiaus centras.
Wladislaw Kozlowski
Biografija
Vladislovas Kozlovskis gimė 1832 m. rugsėjo 7 d. Berdyčeve, Rusijos imperijoje. 1844–1852 m. jis mokėsi Žitomyro gimnazijoje. Nuo vaikystės turėjo regos problemų. Baigęs gimnaziją 1852 m. įstojo į Kijevo šv. Vladimiro universiteto teisės fakultetą. Po metų perėjo į Medicinos fakultetą. Dėl pinigų stygiaus mokslus dažnai nutraukdavo. Studijų metais bičiuliavosi su lenkų istoriku Marijanu Dubieckiu, istoriku ir rašytoju Juozapu Tretiaku, lenkų geologu Aleksandru Čekanovskiu bei Konstantinu Helskiu.
Petras Gerulis
Petras Gerulis (1889 m. rugpjūčio 15 d. prie Alksnėnų, Vilkaviškio apskritis – 1966 m. gegužės 10 d., Kaune) – literatūros kritikas, tautosakininkas.
Wladislaw Kozlowski
Biografija
1860 m. V. Kozlovskis išlaikė egzaminus ir tapo nuolatiniu lenkų kalbos mokytoju Bila cerkvoje. Mokytojavo iki 1862 m. 1863–1868 m. V. Kozlovskis apsistojo Paryžiuje, kur lankė paskaitas Sorbonos universitete ir Prancūzijos koledže, daugiausia studijavo psichologijos disciplinas. Tuo metu jo finansinė padėtis buvo labai sunki, o akių problemos apsunkino studijas. 1868 m. V. Kozlovskis išvyko į Serbiją, o 1872 m. – į Lvovą. Gyvendamas Lvove Kozlovskis atsidėjo literatūrinei kūrybai ir vedė privačias literatūros pamokas. 1882 m. Kozlovskis tapo Austrijos piliečiu ir tokiu būdu išsirūpino teisę gauti stipendiją. Gauta finansinė parama padėjo jam atsidėti literatūriniam ir filosofiniam darbui.
Petras Gerulis
Biografija
Mokėsi Pilviškių pradinėje mokykloje ir Marijampolės gimnazijoje. 1907 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją, iš kurios 1911 m. buvo pašalintas. 1911-1912 m. Fribūro universitete studijavo vokiečių ir prancūzų literatūrą.
Wladislaw Kozlowski
Biografija
V. Kozlovskis kartu su savo bičiuliu profesoriumi Benediktu Dybovskiu aplankė Adomo Mickevičiaus gimtąjį miestą. Paskutinius savo gyvenimo metus Kozlovskis praleido „Dohmso“ vardo prieglaudoje.
Petras Gerulis
Biografija
1910-1912 m. aktyviai pasireiškė literatūros kritikoje, slapyvardžiu Kragas rašydamas į „Draugiją“ ir „Ateitį“. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, po Pirmojo pasaulinio karo liko gyventi Moldavijoje ir į Lietuvą grįžo tik 1948 m. Buvo pradėjęs rašyti savo autobiografiją, bet nebespėjo užbaigti.
Wladislaw Kozlowski
Biografija
V. Kozlovskis buvo Osolinskių vardo bibliotekos rėmėjas.
Vladislovas Kozlovskis mirė 1899 m. rugpjūčio 9 d., palaidotas Lyčiakovo kapinėse, Lvove.
Kūrybinė veikla
V. Kozlovskis išleido keletą knygų: „Współczesne kierunki filozoficzne” (1885–1886 m.), „Stanowisko filozofii doświadczalnej wobec intuicyjnej” (1888 m.), „Współczesne kierunki filozoficzne” (1885 m.), „Logika elementarna” (1891). Taip pat publikavo nemažai straipsnių literatūrine, filosofine tematika žurnale „Prawda. Tygodnik Polityczny, Społeczny i Literacki”.
Għaxaq FC
Ghaxaq Football Club arba Għaxaq F.C.– Maltos futbolo klubas iš Kormio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m. 1978–1979 m. sezone žaidė Premjer lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Rungtyniavo Antrame divizione (trečia pakopa). Po lygų restruktūrizacijos – Amateur league (III).
2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Mėgėjų lygoje (III pakopa). „B“ grupėje liko septintoje vietoje.
Simoniškė
Simoniškė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 7,5 km į pietus nuo Bubių, prie kelio Pageluvis–Dengtiltis, Dubysos dešiniojo intako Deglės dešiniajame krante.
Pakunigė
Pakunigė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Antalieptės, prie Kunigio ežero.
Istorija
Kaime gimė ir augo Vyčio kryžiaus ordininkės seserys Anelė (1894–1986 m.) ir Kostancija (1903–1988 m.) Juozėnaitės. Vyčio kryžiumi apdovanotos 1928 m. gruodžio 9 d. už žygdarbį, atliktą 1919 m. birželio mėn., kai iš mūšio lauko išnešė sužeistus Lietuvos kariuomenės karius su jų kulkosvaidžiais.
Dubovica (Smolenskas)
Dubovica  – kaimas Rusijos vakaruose, 9 km į vakarus nuo Šumiačių.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo kaimas, Klimavičų apskrities Dubovicos valsčiaus centras, vėliau priklausė Šumiačių valsčiui.
IONISx
IONISx – masinio švietimo projektas, sukurtas 2013 m. IONIS Education Group CEO Marc Sellam ir Fabrice Bardèche.
Kursai
Svetainė siūlo 6-10 savaičių trukmės nemokamus internetinius kursus, šiose pagrindinėse kategorijose :
Daniel Gilbert
thumb|Daniel Gilbert Daniel Todd Gilbert (g. 1957 m. lapkričio 5 d.) – psichologijos profesorius Harvardo universitete, Jis yra labiausiai žinomas dėl savo tyrimų emocinio prognozavimo srityje. Gilbert parašė knygą Stumbling on Happiness, kuri buvo išversta į 25 kalbas ir už kurią Gilbert 2007 m. gavo apdovanojimą Royal Society Prizes for Science Books. 1985 m. Gilbert gavo mokslų daktaro laipsnį Princeton’o universitete.
Gilbert laimėjo daug apdovanojimų už savo paskaitas ir tyrimus, tarp jų Phi Betta Kappa mokymo prizą, Guggenheim draugijos prizą, Amerikos psichologų asociacijos išskirtinį mokslinį prizą ir ankstyvos karjeros indėlio į psichologiją prizą. Jo trumpi darbai publikuoti „The New York times“, „The Los Angeles times“, „Forbes“, TIME ir kituose leidiniuose.
Emocinis prognozavimas
Harvado profesoriaus Daniel Gilbert ir kitų mokslininkų atlikti tyrimai rodo, kad žmonės dažniausiai prastai prognozuoja, kaip vienas ar kitas įvykis juos paveiks emociškai. Paprastai žmonės prognozuoja, kad numatomi konkretūs teigiami įvykiai (pvz., norimų pareigų gavimas) jiems suteiks daugiau teigiamų emocijų negu iš tikrųjų suteikia. Taip pat žmonės dažniausiai tikisi, kad neigiami įvykiai juos neigiamai emociškai paveiks labiau negu iš tikrųjų paveikia. Tai rodo, kad žmonės paprastai patys be mokymosi iš kitų žmonių patirties prastai sugeba pasirinkti kelius, kurie juos padarys laimingiausius.
Eloisa Cianni
Eloiza Čiani (g. 1932 m. birželio 21 d. Romoje) – italų buvęs modelis, grožio konkursų nugalėtoja ir aktorė.