cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfred Nobel
Dinamito atsiradimas
Paryžiuje, dirbdamas privačioje laboratorijoje pas žymų profesorių T. J. Peluzą (Théophile-Jules Pelouze), Alfredas sutiko jauną italų chemiką Askaniją Sobrerą (Ascanio Sobrero), kuris prieš trejus metus išrado nitrogliceriną. Nitroglicerinas buvo gaminamas sumaišius gliceriną su sieros ir azoto rūgštimi. Bet jis buvo per pavojingas naudoti praktikoje dėl pernelyg lengvos detonacijos. Alfredas ėmė eksperimentuoti su nitroglicerinu. Nobelių šeimai priklausančioje gamykloje įvyko keli sprogimai, vieno iš jų metu, 1864 m., žuvo jaunesnysis Alfredo brolis Emilis ir keletas darbininkų. Eksperimentai su nitroglicerinu Stokholmo mieste buvo uždrausti, todėl A. Nobelis perkėlė eksperimentus į laivą Mėlareno ežere. Norėdamas užtikrinti nitroglicerino naudojimo saugumą, Alfredas maišė nitrogliceriną su įvairiomis inertinėmis medžiagomis, tarp jų ir diatomitu (titnagžemiu). Naujojo mišinio patentinę paraišką jis pateikė 1867 m. dinamito pavadinimu (patentas išduotas 1868 m.).
Kiti išradimai
Kai Alfredas Nobelis nekeliaudavo verslo reikalais, jis intensyviai dirbdavo savo laboratorijose, pradžioje Stokholme (Švedija), vėliau Hamburge (Vokietija), Arderyje (Škotija), Paryžiuje ir Sevre (Prancūzija), taip pat Karlskoge (Švedija) ir San Reme (Italija). Per visą gyvenimą jis užpatentavo 355 išradimus, be viso kito, sintetinio kaučiuko, dirbtinės odos, sintetinio šilko gamybos srityje.
Dinamito ir kitų sprogmenų gamyba sykiu su didelėmis pajamomis iš Baku naftos telkinių A. Nobeliui ir jo broliams Liudvigui ir Robertui (1829 – 1896) atnešė milžiniškus turtus. Iš viso Alfredas Nobelis įsteigė apie 90 gamyklų ir laboratorijų daugiau kaip dvidešimtyje pasaulio šalių.
Asmeninis gyvenimas
Intensyviai dirbdamas ir keliaudamas, Alfredas Nobelis beveik visai neturėjo laiko asmeniniam gyvenimui. Būdamas 43 metų, jis padavė skelbimą į laikraštį: „Turtingas, turintis aukštąjį išsilavinimą pagyvenęs vyras ieško vidutinio amžiaus moters, kuri moka kelias užsienio kalbas ir gali dirbti sekretore bei namų prižiūrėtoja“. Buvo įdarbinta moteris iš Austrijos Berta Kinsky (Bertha Kinsky). Trumpai padirbėjusi pas Alfredą Nobelį, ji nutarė grįžti į Austriją ir ištekėti už barono Artūro fon Sutnerio (Arthur von Suttner). Nobelis ir Berta fon Sutner tapo gerais draugais ir daugelį metų susirašinėjo.
Berta fon Sutner (1843 m. birželio 9 Prahoje – 1914 m. birželio 21 d. Vienoje) buvo radikali pacifistė, kritikavo ginklavimosi varžybas; ją išgarsino knyga Šalin ginklus („Die Waffen nieder!“, 1889). Manoma, kad tai turėjo įtakos Alfredo Nobelio testamentui, kuriame buvo paminėtas ir prizas asmenims ar organizacijoms, kovojančioms už taiką. Praėjus keletui metų po A. Nobelio mirties, Norvegijos parlamentas 1905 m. nusprendė Nobelio taikos premiją paskirti Bertai fon Sutner.
Nobelio premija
Manoma, kad įsteigti garsiąją premiją Alfredą Nobelį paskatino per apsirikimą prancūzų spaudoje paskelbtas jo nekrologas Le marchand de la mort est mort („Mirė mirties komersantas“), kuriame buvo rašoma, kad „vakar mirė daktaras Alfredas Nobelis, kurį praturtino išradimas žudyti žmones greičiau, negu tai buvo daroma iki šiol“.
1895 m. lapkričio 30 Alfredas Nobelis Švedų ir norvegų klube Paryžiuje pasirašė testamentą, kuriuo didžiąją turto dalį paskyrė Nobelio premijos įsteigimui. Premija turi būti išmokėta garsiems mokslininkams ir kūrėjams chemijos, fizikos, medicinos ir fiziologijos bei literatūros srityse. Savo testamento vykdytojais jis pasirinko du jaunus inžinierius, Ragnar Sohlman ir Rudolf Lilljequist. Nobelio premijos fondas tuo metu sudarė 31 mln. kronų.
Literatūrinė veikla
Vienintelė Alfredo Nobelio pjesė – keturių veiksmų tragedija Nemezidė, publikuota prieš pat jo mirtį. Visas leidinio tiražas, išskyrus tris egzempliorius, buvo sunaikintas, nes pjesė, esą, buvusi skandalinga ir šventvagiška. Pirmas išlikęs leidimas švedų ir esperanto kalba išleistas Švedijoje 2003 m.
Gyvenimo pabaiga
Alfredas Nobelis mirė nuo insulto San Reme, Italijoje, palaidotas Stokholme.
Esekibas
Esekibas arba Esekvibas  – ilgiausia Gajanos upė bei didžiausia, esanti tarp Orinoko ir Amazonės baseinų. Prasideda Akarajaus kalnuose, Gajanos ir Brazilijos pasienyje. Teka į šiaurę, centrine Gajanos dalimi. Įteka į Atlanto vandenyną 21 km į vakarus nuo Džordžtauno, sudaro estuariją (plotis iki 25 km). Upė vandeninga, vagoje gausu slenksčių ir krioklių. Esekibo baseine yra žymus Kajeturo krioklys.
thumb|left|250px|Esekibo baseino žemėlapis
Didžiausi intakai (visi kairieji): Kujuvinis, Rupununis, Sipanuris, Potaras, Mazarunis, Kujunis.
Esekibo žemupyje yra keletas didelių bei daugybė mažų upinių salų: Leguanas (47 km²), Vakenamas (44 km²), Hogas (57 km²) ir kt.
Breaking Benjamin
„Breaking Benjamin“ – amerikiečių alternatyviojo metalo grupė, susikūrusi 1998 m. Vilks Baryje, Pensilvanijoje, JAV. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi šešis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Ember“, išleistas 2018 m. balandį.
Pradžia
Grupė susiformavo 1998 m. Tuomet grupėje buvo tik vokalistas Benjamin Burnley ir perkusionistas Jeremy Hummel. „Breaking Benjamin“ greit sukaupė stiprią palaikymo komandą savo namų valstijoje, Pensilvanijoje. Grupė savo vardą įgijo per incidentą, kai Bernlis dainavo grupės „Nirvana“ dainą viename klube. Jis nuspyrė mikrofono stovą ir jį sulaužė. Žmogus, kuriam priklausė mikrofonas, užlipo ant scenos ir pasakė: „Norėčiau padėkoti jam už tai, kad sulaužė mano sumautą mikrofoną.“ 1999 m. grupė trumpam pakeitė pavadinimą į „Plan 9“, vėliau, 2001 m., po įvairių grupės išsidėstymo pasikeitimų, pavadinimas buvo pakeistas atgal į „Breaking Benjamin“ ir du Bernlio draugai, Aaron Fink ir Mark Klepaski, paliko savo ankstesnę grupę „Lifer“ ir prisijungė prie „Breaking Benjamin“ kaip gitaristas ir bosistas.
Chiptune
Ankstyvajame XX a. 9-ajame dešimtmetyje asmeniniai kompiuteriai atpigo ir tapo labiau prieinami paprastiems naudotojams. Tai privedė prie to, kad pagausėjo pasenusių asmeninių kompiuterių, kurių savininkai atsisakė pereidinėdami prie naujesnių mašinų. Naudotojams buvo nereikalingi pilnai surinkti kompiuteriai, taip pat nebuvo sudėtinga jų rasti, todėl pasenę kompiuteriai tapo lengvai prieinamomis ir įperkamomis priemonėmis muzikai ar kitokiam menui kurti. Nors daugiausia tai buvo pogrindinis žanras, chiptune muzika buvo gana populiari nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio iki XXI a. ir turėjo įtakos elektroninės šokių muzikos vystymesi.
AT335
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Apskričių centrai – riebiu šriftu.
Kariūnai
Kariūnais vadinami kaimai:
Mieleišių apylinkė
Mieleišių apylinkė (arba Melaišių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Biržų rajono Geidžiūnų apylinkės ir Pandėlio rajono Papilio apylinkės.
Bukiškės (Elektrėnai)
Bukiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, pietinėje Vievio ežero pakrantėje.
Istorija
XIX a. kaimas priklausė Semeliškių parapijai.
Špakai
Špakai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Vyškų, apie 16 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Karajakupovo kultūra
Karajakupovo kultūra – ankstyvųjų viduramžių archeologinė kultūra, ją išskyrė G. Matvejeva pagal 1962 m. ir 1967 m. kasinėtą Karajakupovo (Čišmų rajonas, Baškirija) piliakalnį.
Arealas
Karajakupovo kultūra VIII a. – IX a. paplitusi Pietų Urale, Pauralėje, Demos, Belos ir Karnos baseinuose. Kultūros pagrindas – Kušnarenkovo kultūra.
Kultūra
Karajakupovo kultūros žmonės – pusiau klajokliai, vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste. Naudojo lipdytą keramiką – apskritadugnius puodus, prie kaklelio puoštus ornamentais – duobutėmis, zigzagų juostomis ir brūkšneliais, vainikas dažniausiai puoštas smulkiomis įkartomis. Karajakupovo kultūrai būdingi įtvirtinti piliakalniai (manoma, sezoninė stovykla) su gyvenamaisiais būstais – palapinėmis arba jurtomis.
Mirusiuosius laidojo pilkapiuose, negiliose duobėse, aukštielninkus (galvūgalyje dėtas molinis indas su maistu ar gėrimu, kojūgalyje – suvyniota arklio oda ar arklio pakinktai) su įkapėmis, viename pilkapyje randama nuo 1-3 iki 20-30 mirusiųjų kapų, ritualinių žirgų galvų palaidojimų. Vyrų kapuose rasta ginklų (geležinių ir kaulinių strėlių antgalių, kalavijų, kovos kirvių), moterų – papuošalų (bronzinių ar sidabrinių pakabučių, karolių, apyrankių, medalionų). Karajakupovo kultūros kapuose rasta dirhemų, kurie rodo prekybinius ryšius su Vidurinės Azijos gyventojais.
Vyšnia
Didesnė vyšnių dalis auga Rytų Azijoje.
Etimologija
Lietuvių kalbos žodis „vyšnia“ yra skolinys iš slavų kalbų (plg., , slavų prokalbės * višnʲa). Šie žodžiai yra giminingi senovės vokiečių wíhsel ('vyšnia'), ir bei 🇬🇷, reiškiantiems klijus arba amalą.
Lotyniškas pavadinimas cerasus kilęs nuo Mažojoje Azijoje esančio Kerasunto (dabar Giresunas) miesto. Manoma, kad būtent iš šio miesto vyšnia buvo atgabenta į Romą. Iš šio pavadinimo kilo, , , , , o iš pastarojo – lietuvių „trešnė“.
Augalų morfologija
Medžiai arba krūmai, turintys tamsiai pilką žievę, kuri kartais apatinėje dalyje susproginėja. Dažnai leidžia šonines atžalas.
Lapai paprasti.
Žiedai taisyklingi, dvilyčiai, sutelkti į skėčius, skydiškas kekes arba būna po 1-3 žiedus. Žydi prieš išsiskleidžiant lapams.
Vaisius – apvalus arba pailgas sultingas kaulavaisis be vaškinio apnašo. Kauliukas apvalus arba kiaušiniškas, lygiu paviršiumi.
Rūšys
Vyšnių pogentei priklauso kryklės, trešnės, vyšnios. Žinoma apie 150 rūšių, išvesta daug veislių:
Lietuvos vyšnios
Lietuvoje auginamos šios rūšys:
Akarajaus kalnai
Akarajaus kalnai  – Gvianos plokščiakalnyje esantis kalnų masyvas. Iškilęs pietų Gajanoje, Brazilijos pasienyje. Tai vienas iš keturių pagrindinių Gajanos kalnų masyvų. Rytuose pereina į Tumuk Humuko kalnus, kurie driekiasi per Surinamą ir Prancūzų Gvianą. Akarajaus kalnų aukščiausia vieta – 1009 m aukščio bevardis kalnas. Kalnuose prasideda Koranteino ir Esekvibo upės. Dengia tropinės džiunglės.
Tolimos departamentas
Tolima  – departamentas centrinėje Kolumbijoje. Administracinis centras – Ibagė.
Geografija
Per departamentą nusidriekusi Centrinė ir Rytų Kordiljeros, atskirtos Magdalenos upės slėnio.
Ekonomika
Svarbus ryžių auginimo regionas. Taip pat auginama kava, medvilnė. Gyvulininkystė. Žvejyba. Miškininkystė.
Sudėtis
thumb|Sudėtis: 3+2=5. Sudėtis – vienas pagrindinių aritmetikos veiksmų. Paprasčiausiu atveju sudėtis du skaičius (dėmenis) paverčia vienu – suma. Sudedant daugiau nei du skaičius, sudėtis taikoma dviem skaičiams, tada rezultatas sudedamas su sekančiu ir t. t.
Savybės
Sudėčiai galioja asociatyvumas ir komutatyvumas – sudėties rezultatas visada lieka tas pats, nepriklausomai nuo to, kokia tvarka skaičiai sudedami ar grupuojami:
Bet kokio skaičiaus sudėtis su jam priešingu (sudėties atžvilgiu) lygi 0.
Fizikos ir panašiose formulėse sudedami tik vienodais matavimo vienetais išreikšti dydžiai (m + m, kg + kg bet ne m + kg). Tuo sudėtis skiriasi nuo daugybos ir dalybos (m/s – greitis).
Žymėjimas
Kai išrašomi visi dėmenys, suma žymima pliusu („+“). Jei kažkiek dėmenų praleidžiama, jie gali būti pakeisti daugtaškiu, taigi, pavyzdžiui, skaičių nuo 1 iki 100 suma rašoma taip: 1 + 2 + … + 99 + 100. Daugelio dėmenų suma žymima sumavimo simboliu – didžiąja graikiška raide sigma:
Pliuso ženklas + (Unicode:U+002B; ASCII: ) yra lotyniško žodžio et (reiškiančio ir) santrumpa. Jis randamas matematiniuose tekstuose, parašytuose dar 1489 m.
Aleksandras Birzeniekas
Aleksandras Birzeniekas (, 1893 m. rugpjūčio 6 d. Ryga – 1980 m. kovo 1 d. ten pat) – latvių architektas, grafikas.
Biografija
1915–1921 mokėsi Rygos politechnikos institute, 1922–1962 m. dėstė jame ir Latvijos universitete.
Sukūrė skulptūrinių paminklų architektūrinių dalių projektų.
10 eurų banknotas
Dešimties eurų banknotas (10 € arba 10 Eur, užsienyje – €10) – antras mažiausios vertės euro popierinis pinigas po penkių eurų banknoto. Jis naudojamas nuo euro įvedimo (grynaisiais pinigais) 2002 m. Banknotas naudojamas 23 šalyse, kur tai yra vienintelė valiuta (apie 338 milijonai žmonių).
Ši kupiūra yra antra pagal matmenų dydį (127×67 mm), o jos pagrindinė spalva – raudona. Dešimties eurų banknotai vaizduoja romaninės architektūros tiltus ir arkas (XI-XII a.).
Dešimties eurų kupiūros turi sudėtingus apsaugos požymius, kurie įrodo autentiškumą (pavyzdžiui: vandens ženklai, nematomas rašalas, hologramos ir mikrotekstas). 2018 m. sausio mėn. Euro zonos apyvartoje buvo apie 2 359 096 495 vnt. dešimties eurų kupiūrų.
Istorija
Euras buvo įvestas 1999 m. sausio 1 d. ir tapo valiutai daugiau nei 300 milijonų žmonių. Pirmus trejus metus tai buvo „nematoma“ valiuta, naudota tik sąskaitose. Grynieji pinigai į apyvartą išleisti 2002 m. sausio 1 d. Jie pakeitė 12 euro zonos šalių nacionalinius banknotus ir monetas.
Pasikeitimo laikotarpis
Pasikeitimo laikotarpis, per kurį senieji banknotai ir monetos buvo pakeisti į eurus, truko apie du mėnesius (2002 m. sausio 1 – 2002 m. vasario 28). Oficiali data, kada nacionalinė valiuta nustoja būti legali atsiskaitymo priemone, kiekvienoje šalyje buvo vis kitokia. Greičiausiai laikotarpis baigėsi Vokietijoje, kur markė nebegaliojo jau 2001 m. gruodžio 31, nors pasikeitimo laikotarpis dar tęsėsi du mėnesius. Net po pasikeitimų laikotarpio senos valiutos yra priimamos į nacionalinius centrinius bankus terminu nuo 10 metų iki visam laikui.
Pokyčiai
Banknotuose, išleistuose prieš 2003 m. lapkritį, buvo pirmojo Europos Centrinio Banko prezidento Wim Duisenberg parašas. 2003 m. lapkričio 1 prezidentu tapo Jean-Claude Trichet. Nuo tada banknotuose yra jo parašas. Kupiūros, išleistos po 2012 m. kovo turi trečiojo Europos Centrinio banko prezidento Mario Draghi parašą.
2014 m. į apyvartą išleisti antrosios serijos („Europa“) banknotai. Jie yra šiek tiek pakeisto dizaino ir padidinto saugumo banknotai.
Dizainas
thumb|left|Aversas iš arti: matomas mikrotekstas, paviršiaus nelygumai ir EURion žvaigždynas
Dešimties eurų banknotas yra antra mažiausia kupiūra (127×67 mm) ir pagrindinės spalvos yra raudona ir jos atspalviai. Visuose euro popieriniuose piniguose yra pavaizduoti skirtingų Europos istorinių epochų tiltai, arkos ar tarpduriai; tuo tarpu penkių eurų kupiūrose atsispindi Romaninė epocha (XI–XI a). Originaliuose Robert Kalina banknotuose pavaizduoti konkretūs paminklai, tačiau dėl politinių priežasčių nuspręsta vaizduoti tik bendrinius epochos pavyzdžius.
Kaip ir visuose banknotuose, dešimties eurų kupiūroje yra užrašyta vertė, pavaizduota ES vėliava, ECB prezidento parašas, minėto banko inicialai ES kalbomis, ES teritorijos, žvaigždės iš ES vėliavos ir dvylika apsaugos požymių, surašytų žemiau.
Apsaugos požymiai
thumb|Kupiūra infraraudonųjų spindulių šviesoje (kairėje) ir normalioje šviesoje (dešinėje)
Apyvarta
2018 m. sausį Euro zonoje cirkuliavo apie 2 359 096 495 vnt. dešimties eurų banknotų. Tai yra maždaug 23 590 964 950 Eur vertės banknotai. Europos Centrinis bankas atidžiai stebi euro monetų ir kupiūrų apyvartą ir kiekį. Eurosistemos užduotis yra užtikrinti produktyvų ir sklandų euro banknotų tiekimą ir išlaikyti jų vientisumą visoje Euro zonoje.
Poveikis aplinkai
Europos Centrinis Bankas, kaip draugiška aplinkai institucija, stengiasi gudriai panaudoti gamtos išteklius tam, kad išsaugotų gerą gyvenimo kokybę ir žmonių sveikatą, gamindama ir tiekdama euro banknotus.
Euro banknotus naudoti saugu: nepriklausomi bandymų rezultatai parodė, kad euro kupiūros atitinka visas ES normas, įskaitant didelį kiekį cheminių medžiagų. Visų medžiagų koncentracija buvo mažesnė, nei draudžiama.
Sekimas
Kelios žmonių bendruomenės Europos mastu dėl hobio seka euro banknotų, patekusių jiems į rankas judėjimą ir žino, kur jie keliauja ar keliavo, naudodami EuroBillTrakcer. Tikslas – užfiksuoti kaip įmanoma daugiau banknotų, kad žinotume detales apie jų paplitimą. Iki 2018 m. sausio mėn. EuroBillTracker jau užregistravo daugiau nei 174 milijonus kupiūrų, vertų daugiau nei 3,224 mlrd. eurų.
Kariūnai (Rokiškis)
Kariūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kamajų.
Istorija
Kaimas įkurtas 1928 m. išdalijus Kamajų dvaro žemę.
Grigaičiai
Grigaičiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie Vilniaus rytinio pakraščio (Naujosios Vilnios). Seniūnaitijos centras. Vakarinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus miesto. Veikia pradžios mokykla, kurioje dėstoma lenkų ir rusų kalbomis, biblioteka, kultūros centras. Praeina krašto kelias ir yra šiauriau kelio, į kaimą važiuoja miesto visuomeninis transportas (14, 31, 58 autobusai).
Gyventojai
thumb|left|320px|Grigaičių pietinė pusė thumb|left|230px|Kryžius su koplytėle
Žymūs žmonės
Grigaičiuose gimė:
Darius Ruželė
Darius Ruželė (g. 1968 m. balandžio 27 d.) – Lietuvos šachmatų didmeistris (nuo 1996 m.).
Biografija
1993 m. Vilniuje Darius Ruželė užėmė III vietą (po Vidmanto Mališausko ir Lembito Ollo) regioniniame turnyre (atrankinėse pasaulio šachmatų čempionato varžybose). . 1994 m. jis laimėjo I vietą (kartu su Aleksandru Oniščuku) atvirame čempionate Miunsteryje, o 1996 m. pasiekė svarbią pergalę prieš Michailą Gurevič Bonoje. 2000 m. Darius Ruželė triumfavo atvirame čempionate Gelzenkirchene ir laimėjo sidabro medalį Vilniuje vykusiame 2000 m. Lietuvos čempionate. Kitais metais šalies čempionate Kaune jis užėmė III vietą.
Nuo 2003 m. kvalifikacinuose čempionatuose dėl šachmatininkų Elo reitingų nedalyvauja.
Komaromas-Estergomas
Komaromas-Estergomas  – medė Vengrijos šiaurėje, Slovakijos pasienyje. Įeina į Vidurio Uždunojės regioną. Administracinis centras – Tatabania.
Geografija
Didžioji medės dalis yra Mažojoje Vengrijos lygumoje. Pietuose siekia Bakonio ir Vertešo aukštumas. Šiaurine riba teka Dunojus.
thumb|left|240px|Tiltas per Dunojų Estergome
Pensilvanija
Pensilvanija  – 2-oji JAV valstija (nuo 1787 m. gruodžio 12 d.). Sostinė – Harisburgas, didžiausias miestas – Filadelfija. Plotas – 119,3 tūkst. km²; 12,9 mln. gyventojų (2021 m.).
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Geležies lydyklos buvo aprūpintos įvairių metalų rūdomis, kurių šoje valstijoje netrūksta. 19-ajame amžiuje Pensilvanija pradėjus naudoti savo didelius bituminius išteklius ji iškart pakilo į aukštas pozicijas plieno gamybos srityje, bet neseniai ši pramonės šaka valstijoje smuko. Kitas šalies gamtinis išteklis, antracito anglis taip pat pakėlė valstijos svarbą geležinkelio srityje. Sunkioji pramonė pastaraisiais metais smuko, bet valstija vis dar gamina produktus iš metalo, transporto įrangą, įvairius mechanizmus, apdirba žemės ūkio produktus, gamina trąšas, įvairius produktus iš plastiko, gumos, molio, stiklo.
Valstijos pietryčiuose labiau išvystytas žemės ūkis. Pagrindiniai jo produktai yra galvijai, paukščiai, pieno produktai, kukurūzai, kviečiai, avižos, grybai, bulvės, įvairūs vaisiai.
thumb|left|260px|Pensilvanijos kraštovaizdis thumb|left|260px|[[Pitsburgas]]
Nuorodos
Lietuviai ir lietuviškas paveldas Pensilvanijoje
Retoromanų kalba
thumb|240px|left|Retoromanų kalbos istorinis paplitimas (tamsi alyvinė spalva)
Kalbama penkiais dialektais: Sursilvan, Sutsilvan, Surmiran, Putèr ir Vallader.
Dargaičiai
Dargaičiais vadinami kaimai:
Santa Maria Novella
thumb|300px| Santa Maria Novella aikštė ir bazilika
'''Švč. Marijos Naujoji bazilika' (arba Naujoji Švč. Marijos bazilika, it. Basilica di Santa Maria Novella'') – dominikonų bažnyčia-bazilika Florencijos mieste, Italijoje. Bazilika pagarsėjusi dėl daugelio joje esančių italų gotikos ir renesanso meno kūrinių. Įėjimas į bazilikos muziejų mokamas.
Istorija
Manoma, kad toje vietoje IX a. buvo krikščionių oratorija, skirta Mergelei Marijai. XI a. šioje vietoje pastatyta bažnytėlė, kuri pašventinta 1049 m. ir pavadinta „Naująja“. 1219 m. dokumentuoti 12 dominikonų vienuolių, kurie iš Bolonijos Šv. Dominyko pavedimu atvyko į Florenciją. Jiems įsikurti buvo skirta Santa Maria Novella bažnyčia. Ilgainiui už bažnyčios buvo pastatytas vienuolynas, o dėl didelio bažnyčios lankymo tapo reikalingas jos perstatymas. Lėšos perstatymui buvo pradėtos rinkti nuo 1248 m. Pagal vienuolių Fra Sisto Fiorentino ir Fra Ristoro da Campi projektą bažnyčia pradėta 1279 m. Prie bažnyčios statybos prisidėjusioms Florencijos kilmingoms šeimoms buvo skirtos atskiros koplyčios bazilikoje. 1287 m. Florencijos miesto valdžia patvirtino Santa Maria Novella aikštės projektą priešais bažnyčios fasadą. Bazilikos pastatas kartu su varpine baigtas apie 1360 m., tačiau vidiniai ir vienuolyno perstatymai užtruko. Bažnyčia pašventinta 1420 m. popiežiaus Eugenijaus IV. Tik fasado apatinė dalis, šoniniai pilioriai ir mažosios durys tuo metu buvo baigti. Senasis įėjimas į vienuolyną šiuo metu yra įėjimas į bazilikos muziejų.
1456 − 1470 m. laikotarpyje bazilikos fasadas buvo baigtas renesanso stiliumi pagal architekto Leon Battista Alberti projektus. Alberti į projektą įtraukė specialią ornamento juostą, kuri atskiria renesansinę ir gotikinę fasado dalis. Nuo 1567 m. pagal naujus Tridento susirinkimo reikalavimus bažnyčios vidus buvo perstatomas architekto Giorgio Vasari, po ko bažnyčia buvo papildyta manieristiniais elementais ir meno kūriniais, bei sukurtos dar 6 koplyčios.
Dž. Bokačo „Dekamerono“ veiksmas prasideda Naujojoje Švč. Marijos bazilikoje. Šalia esanti Florencijos geležinkelio stotis pavadinta bazilikos vardu.
Bazilikos meno kūriniai
Bazilikoje yra vieni svarbiausių italų renesanso meno darbų. Garsiausi iš jų yra Masaccio freska „Trejybė“, Domenico Ghirlandaio freskų ciklas Tornabuoni koplyčioje ir Filippino Lippi freskų ciklas Filippo Strozzi koplyčioje.
Po Giorgio Vasari perstatymų apie 1570-75 m. bazilika buvo papildyta manieristiniais darbais, tarp jų Bronzino, Alessandro Allori ir paties Giorgio Vasari. Pagrindinio altoriaus bazilikos krucifiksą sukūrė Giambologna. 1602 m. Santa Maria Novella aikštėje buvo pastatyti du obeliskai ant Giambologna kurtų postamentų.
Algimantas Jonas Marcinkevičius
Algimantas Jonas Marcinkevičius (1921 m. balandžio 15 d. Kaune – 2014 m. vasario 19 d.) – Lietuvos gydytojas kardiochirurgas, širdies chirurgijos ir organų transplantacijos pradininkas Lietuvoje, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Gimė medikų šeimoje. Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, 1947 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1947–1991 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1956–1990 m. Bendrosios chirurgijos katedros vedėjas, 1963–1990 m. dar ir Probleminės širdies ir kraujagyslių chirurgijos laboratorijos vadovas; nuo 1965 m. profesorius. 1963 m. medicinos mokslų daktaras. 1983–1990 m. Respublikinės širdies ir kraujagyslių chirurgijos klinikos vadovas. Nuo 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
Palaidotas Jeruzalės kapinėse.
Mokslinė veikla
Sukūrė širdies ir kraujagyslių chirurgų mokyklą. Pirmasis Lietuvoje operavo daugelį širdies ydų, protezavo širdies vožtuvus, rekonstravo širdies vainikines arterijas, pašalino aortos krūtininės dalies aneurizmą. 1964 m. atliko pirmąsias Lietuvoje atviras širdies operacijas naudodamas hipotermiją ir dirbtinę kraujotaką. 1987 m. rugsėjo 3 d. vadovavo pirmajai Lietuvoje širdies persodinimo operacijai.
Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių. Vadovėlio „Klinikinė chirurgija“ (1980 m.) vienas autorių. 1985–1993 m. Lietuvos chirurgų draugijos pirmininkas. 1989–1992 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas. Nuo 1988 m. Tarptautinės chirurgų kolegijos narys, nuo 1989 m. Tarptautinės kardiotorakalinės chirurgijos draugijos narys, nuo 1990 m. Tarptautinės širdies ir kraujagyslių chirurgų draugijos narys, Baltijos šalių krūtinės ir širdies bei kraujagyslių chirurgų draugijos garbės narys.
2011 m. LTV sukurta televizijos apybraiža „Profesorius. A. Marcinkevičiaus 90-metį minint“.
Geležinė princesė
Geležinė princesė – 1988 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas muzikinis filmas vaikams pagal V. Palčinskaitės pjesę „Geležinės princesės diena“. Filmo trukmė – 63 min.
Siužetas
Muzikinė pasaka vaikams apie tai, kaip svarbu netapti tinginiu ir abejingu, kad norėdamas ką nors pakeisti, pirmiausiai turi keistis pats. Šias vertybes filme vaikams diegia išmintingas gerasis Nykštukas, kovojantis su Rūdimi ir Pelėsiu dėl įtakos vaikų jausmams ir mintims.
Zebrinės chirurgžuvės
Zebrinės chirurgžuvės (Zebrasoma) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvų gentis. Paplitusios nuo Raudonosios jūros iki Havajų salų pakrančių. Gyvena tik šiltuose tropiniuose vandenyse.
Gentyje yra 7 rūšys.
Grikiapeliai
Grikiapeliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, prie Uosintos upelio (Jaros intakas). Seniūnaitijos centras. Aptiktas I–IV a. pilkapynas.
Kri
Kri (Cree, sav. Nēhiyaw) – indėnų tauta (ar tautų grupė), seniau gyvenusi beveik visame Kanados lygumų plote nuo Uolinių kalnų vakaruose iki Labradoro pusiasalio rytuose. Dabar Kanadoje gyvena virš 200 tūkst. kri indėnų ir kri kilmės žmonių (metisų). Vartoja kri kalbą, priklausančią algonkinų kalbų šeimai (dabar ženkli dalis kalba angliškai ar prancūziškai).
Kri skirstomi į 8 grupes:
Istoriškai kri buvo medžiotojai–rankiotojai, gyvenę grupelėmis po 8–12 žmonių vigvamuose arba tipiuose. Medžioklės laikotarpiu susirinkdavo į gausesnius būrius. Tarp šeimų, sudarančių šiuos būrius, užsimegzdavo tarpvedybiniai, prekybiniai saitai. Svarbių bendruomeninių sprendimų metu susirinkdavo keletas būrių. Kildinantieji save iš bendro protėvio sudarydavo klaną. XVII a. pasirodžius europiečiams, kri įsitraukė į prekybą kailiais. Tai sukėlė dideles permainas kri ir aplinkinių indėnų tarpe, dalis kri (lygumų kri) pasitraukė į vakarus, kur perėjo prie bizonų medžioklės.
Dabar kri yra gausiausia iš visų Kanados „pirmųjų tautų“ – ji turi virš 200 tūkst. narių ir 135 būrius. Tiesa, kri pasižymėjo polinkiu užmegzti vedybinius ryšius su kitomis gentimis, o vėliau su europiečiais, bei asimiliuotis su kitomis kultūromis, todėl grynakraujų kri skaičius yra mažesnis. JAV, Montanoje gyvena Čipevos kri gentis, sudaryta iš lygumų kri bei odžibvių.
Karanovo kultūra
Karanovo kultūra – neolito ir bronzos amžiaus pradžios archeologinė kultūra, Pavadinta Karanovo gyvenvietės (netoli Nova Zagoros), tirtos 1946–1957 m. bulgarų archeologo V. Mikovo ir G. Georgijevo vardu.
Arealas
thumb|left|Karanovo kultūros centras Karanovo kultūra 6000–2700 m. pr. m. e. buvo paplitusi Pietų (Maricos slėnis) ir Vidurinėje Bulgarijoje, Pietų Rumunijoje. Skiriami šeši Karanovo kultūros laikotarpiai.
Kultūra
Neolite (1-3 laikotarpiai) Karanovo kultūros žmonės – žemdirbiai – atsikėlė į Maricos slėnį, manoma, per Makedoniją ir Vakarų Bulgariją. Kultūrai būdinga savita kaimų architektūra ir keramika. Kaimai buvo išplanuoti lygiagrečiomis gatvėmis, namai stovėjo vienas greta kito, aptverti tvora, manoma, kaime gyveno apie 300 žmonių. Gyveno dideliuose stačiakampiuose pastatuose, statytuose iš plonų rąstelių, sienas glaistė moliu, grindis klojo iš perskeltų rąstų. Namo viduryje buvo didelė krosnis. Augino kviečius, miežius, avižas, žirnius ir lęšius. Naudojo raginius pjautuvus su titnaginiais ašmenimis, akmeninius ir kaulinius įrankius, rasta akmeninių girnų, kaulinių šaukštų. Veisė avis ir ožkas. Keramika – tulpės pavidalo vazos su cilindrine kojele, raudoname fone išdažytais baltais ornamentais (įvijomis, trikampiais), tinkliniu raštu. neolito pabaigoje pradėta naudoti pilka ir juoda (aprūkyta dūmais) keramika, puošta įdubomis ir apkrėsta balta pasta.
Vėlesniais laikotarpiais kaimai nesiplėtė, namai buvo atnaujinami arba perstatomi, greičiausiai dėl gynybinių sienų, dažniausiai kaimą juosė 3 eilių statinių tvora, saugojo pylimai. 3-4 laikotarpiu (5500–5000 m. pr. m. e.) Karanovo kultūra ėmė plisti, kai kurie jos elementai pasiekė Dunojaus žemupį, Dramos slėnį (už Rodopų kalnų) ir Trakijos lygumas. Iš 6 laikotarpio, veikiant Gumelnicos kultūrai susiklostė lokalinė Gumelnicos-Karanovo kultūra. Rasta namų su krosnimis, grūdų atsargų, keramikos, puoštos grafitais, jos gyvenviečių gausu Rumunijoje ir šiaurės Makedonijoje – jų žinoma apie 1000. Apie 2700 m. pr. m. e. Karanovo kultūra sunyko dėl kurganų kultūros žmonių antplūdžio iš rytų stepių.
4: The Remix
4: The Remix yra Amerikos R&B atlikėjos Beyoncé (EP) remiksų rinkinys. Columbia Records išleido EP skaitmeniniu būdu Balandžio 24, 2012. Rinkinį sudaro šešių dainų remiksai iš ketvirto albumo, 4, išleistų 2011.
išleidimas
Vasario 8, 2012, Beyonce svetainėje buvo pranešta, kad "End Of Time" tapo penktuoju singlu iš albumo4. Beyonce surengė dainos remikso konkursą, kuris tčsėsi iki kovo 9, 2012. Su dviem tūkstančiais dalyvaujančių konkurse, buvo sudaryta tarptautinė komisija, kuri išrinko nugalėtoją. Komisiją sudarė britų muzikantė Isabella Summers iš Florence and the Machine, olandų prodiuseris Afrojack, lenkų grupė WAWA, Niujorko didžėjus Jus-Ske ir prodiuseris Giorgio Moroder. Balandžio 17, nugalėtoju tapo Radzimir Debski "Jimek", kurio remiksas pateko į albumą 4: The Remix.
Daunoriai (reikšmės)
Daunoriais vadinami kaimai:
Pietų Dakota
Pietų Dakota  – 40-oji JAV valstija (nuo 1889 m. lapkričio 2 d.). Sostinė – Piras (Pierre). Plotas – 199,7 tūkst. km²; 895 tūkst. gyventojų (2021 m.).
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Beveik viena trečioji valstijos priklauso įvairioms indėnų gentims. Daugumoje likusių teritorijų įsikūrę dideli ūkiai, kuriuose auginami galvijai, avys. Pagrindiniai Pietų Dakotos žemės ūkio produktai auginami pardavimui yra sojų pupelės, kviečiai, avižos, miežiai, kukurūzai, taip pat auginamos saulėgrąžos, sorgai. Nors valstijoje yra ir keletas kitų ekonomikos šakų, tokių kaip elektronikos pramonė, didelę dalį Pietų Dakotos ekonomikos užima mėsos gamyba, žemės ūkio produktų apdirbimas. Valstijos svarbiausias mineralas yra auksas.
Nuorodos
thumb|left|240px|Rašmoro kalno paminklas prezidentams thumb|left|240px|[[Bedlendo nacionalinis parkas]]
Kuoduotosios gegutės
Kuoduotosios gegutės (Clamator) – gegutinių (Cuculidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje yra 4 rūšys. Gyvena šiltuose kraštuose Europoje ir Azijoje, taip pat Afrikoje piečiau Sacharos. Bent jau iš dalies šie paukščiai yra migruojantys, žiemą perskrendantys į šiltesnes ir drėgnesnes vietas.
Tai didelės gegutės, mažiausiai 33 cm ilgio, ilgais nagais. Plunksnos juodos, rudos ir baltos spalvos. Patelės ir patinėliai panašūs, tačiau jauniklių plunksnos yra kitokios spalvos.
Egliniškiai (ežeras)
Egliniškiai – ežeras, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Vižainio valsčiuje. Ežeras yra seklus, vasaromis ežero paviršių dažniausiai aptraukia įvairūs augalai, tai paprastoji lūgnė ir mažažiedė vandens lelija. Šalia ežero gyvena daug paukščių, daugiausiai antiniai. Netoli šio ežero yra Ančios ežeras. Šalia ežero yra Egliniškių ir Šešcivlukų kaimai.
Karizniškis
Karizniškis – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakalniškių.
Topčevas
Topčevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 23 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 35 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. DW681 ir vaivadijos kelias Nr. DW659.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas buvo Bielsko apskrities Malešių valsčiuje. 1919–1934 m. ir 1952–1954 m. kaimas buvo Topčevo valsčiaus centras.
Lietuvininkų bendrija „Mažoji Lietuva“
Lietuvininkų bendrija „Mažoji Lietuva“ – lietuvininkų arba prūsų lietuvių, mažlietuvių, pradžioje visuomeninė organizacija, vėliau viešoji asociacija, 1989 m. gegužės 27 d. įkurta Klaipėdos mokytojų namuose. Centras Klaipėdoje.
Organizacija
Svarbiausi organizatoriai – Bernardas Aleknavičius (sumanytojas), Ieva Labutytė, Viktoras Petraitis ir kiti. Telkia Mažosios Lietuvos autochtonus, skatina juos ugdyti meilę gimtinei, jos dvasinės ir materialiosios kultūros vertybėms, saugoti senąjį kultūros paveldą, ypač Klaipėdos krašte. Centras – Klaipėdoje, skyriai veikia Šilutėje, Priekulėje (laikinai neveikia), Kaune, Vilniuje. Bendrijai pradžioje vadovavo 16 narių seimelis, vėliau valdyba. Bendrijos vėliava žalios, baltos ir raudonos spalvų istorinė Mažosios Lietuvos trispalvė: „Žals – laukelis, balts – žirgelis, o širdelėj – kraujo raudonums“ (Lidija Bajoraitė).
Veikla
Kasmet, paskutinį gegužės šeštadienį, Klaipėdos krašte – Bitėnuose, Katyčiuose, Plikiuose, Rusnėje ir kitur, vyksta bendrijos susiėjimai (suvažiavimai), juose dalyvauja ir Vokietijos, JAV, Kanados, kitų valstybių lietuvininkai ir lietuviai. Su Klaipėdos universitetu bei Klaipėdos apskrities viešąja Ievos Simonaitytės biblioteka rengia mokslines konferencijas, skirtas Mažosios Lietuvos istorijai, etnologijai, kalbai, etninei kultūrai, iškiliems veikėjams, tvarko ir jų kapus. Bendrauja su panašiomis draugijomis: „Kuršių“ (Liepojoje), „Vokiečių draugija“ (Klaipėdoje), su bažnyčia, ypač evangelikų liuteronų, Klaipėdos, Kauno ir Vilniaus universitetais, kitomis švietimo ir mokslo įstaigomis. Lietuvininkų rūpesčiu į krašto kapines perkelti Vydūno (1999 m., kartu su Vydūno draugija), Martyno Jankaus (1993 m.), Viliaus Gaigalaičio (1994 m.), Erdmono Simonaičio (1993 m.) palaikai. Organizuoja pažintines ekskursijas po Mažąją Lietuvą: J.Bretkūno keliais, M.Mažvydo vietas ir kita. Bendrijos nariai dalyvauja konferencijose ir Vokietijoje.
Bendrija kelia Mažosios Lietuvos gyventojų etnocido ir genocido ištyrimo, Klaipėdos krašto gyventojų teisių atkūrimo ir kitus klausimus. Bendrijos nariai nuo 1990 m. kasmet dalyvauja ekumeninėse pamaldose Tolminkiemyje, mini 1918 m. lapkričio 30 d. Tilžės Akto pasirašymo, 1923 m. sausio 15 d. Klaipėdos krašto sukilimo ir išvadavimo, 1944 m. spalio 9 d. kelyje Klaipėda-Šilutė-Tilžė žuvusių po raudonosios armijos tankų vikšrais Klaipėdos krašto gyventojų – Mažosios Lietuvos sovietinio genocido pradžios, dienas; rengia evangelikų liuteronų kapinių tvarkymo talkas, skaito paskaitas, pristato knygas apie Mažąją Lietuvą ir lietuvininkus, yra Mažosios Lietuvos enciklopedijos rėmėjai ir rengėjai, rengia parodas (dail. Evos Labutytės, dail. Romano Borisovo, Birutės Servienės, Eugenijaus Skipičio, Vytauto A. Gocento ir kitų). 1989 m. Bendrija turėjo 280 narių, 2007 m. apie 200.
Garbės nariai: kun. Fricas Skėrys, prof. Vilius Pėteraitis, Jurgis Plonaitis, Kurtas Vėlius, Ansas Lymantas, Vilius Algirdas Trumpjonas, fotografas Albinas Endrius Stubra.
Pietų Afrikos litvakai
Pietų Afrikos litvakai yra Pietų Afrikos Respublikos žydai kilę iš Lietuvos žydų.
Apie 80% Pietų Afrikos žydų yra kilę iš Lietuvos. Jų protėviai emigravo daugiausiai XIX a. pabaigoje. Kiti atvyko po 1915 m. žydų trėmimo iš Lietuvos į Ukrainą. Daugiau kaip pusė Pietų Afrikos litvakų atvyko iš Panevėžio, Rietavo, Palangos, Joniškio ir Šiaulių. Kadaise jų buvo 120 000, dabar dėl emigracijos (daugiausia į anglakalbes šalis arba repatriacijos į Izraelį, tačiau pasitaikė ir keli repatriacijos į Lietuvą atvejai) jų liko apie 75 000.
XX a. viduryje didelę įtaką Pietų Afrikos kolonijinių šalių ekonomikoms turėjo Lietuvoje gimusių Elie Susman ir Harry Susman įkurta verslo imperija. Taip pat litvakas Lippy Lipshitz yra laikomas vienu iš žymiausių šalies skulptoriumi. Santykinai daug Pietų Afrikos litvakų kovojo už rasinę lygybę ir prieš aparteidą. Aparteido metu žydai sudarė tik 2% baltųjų, bet jie sudarė daugiau kaip pusę baltųjų kovojančių prieš aparteidą. Pasižymėjo Joe Slovo, Ronnie Kasrils, Helen Suzman, Eli Weinberg, Esther Barsel, Hymie Barsel, Yetta Barenblatt ir Latvijoje gimę Eli Weinberg, Ray Alexander Simons, Ruth First. Grant Gochin, Esther ir Hymie Barsel sūnėnas, pasakoja, "Tai buvo žmonės atvykstantys į Pietų Afriką jau patyrę stiprią neapykantą prieš juos. Ir atvykę į Pietų Afriką jie pamatė neapykantą prieš juoduosius."
Hormė
Hormė graikų mitologijoje – pastangos, aktyvios veiklos personifikacija. Jai priešinga tingumo personifikacija Argija. Karo kontekste Hermė buvo energingas žygiavimas pirmyn arba priešo puolimas. Daugiausia garbinta Atėnuose, kur yra jos altorius. Tikėtina, kad Dzeuso duktė, dėl altoriaus vietos.
Lietuvos dvaro maršalka
thumb| Lietuvos dvaro maršalkos herbasLietuvos dvaro maršalka – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnų.
Įgaliojimai
Pareigybę įsteigė Vladislovas Jogaila, kai Lietuvos Didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka tapo Lietuvos didžiuoju maršalka.
Lietuvos dvaro maršalka buvo didžiojo maršalkos pavaduotoju Lietuvos vidaus, dažniausiai paties dvaro reikalams. Savarankiškai galėjo priiminėti sprendimus tik nesant didžiojo maršalkos. Įprastinėmis sąlygomis prižiūrėjo Didžiojo kunigaikščio teismo veiklą.
Kaip vienas iš 10 ministrų įėjo į Abiejų Tautų Respublikos Senato sudėtį.
Karolis II (Anglija)
thumb|left|100px|Karolio II monograma Karolis II (1630 m. gegužės 29 d. Londonas – 1685 m. vasario 6 d. ten pat) – Anglijos, Škotijos ir Airijos karalius (1660–1685 m.).
Biografija
thumb|left|150px|Karolis II kūdikystėje thumb|left|150px|Karolio II žmona Katerina Braganza Karolio I antrasis sūnus ir vyriausias iš išlikusių gyvų vaikų. Per Anglijos revoliuciją 1649 m. nukirsdinus Karolio II tėvą, Škotijoje 1650 m. paskelbtas karaliumi. 1651 m. įsiveržė į Angliją, bet O. Kromvelio kariuomenės buvo sumuštas; pabėgo į Prancūziją, vėliau gyveno Ispanijoje, Nyderlanduose. 1658 m. mirus O. Kromveliui, Anglijoje padaugėjo monarchijos restauravimo šalininkų. 1660 m. paskelbė Bredos deklaraciją, pagal kurią politiniams priešininkams suteikė amnestiją. Sušauktas naujasis Parlamentas 1660 m. gegužę paskelbė Karolį II karaliumi. Karolio II pirmasis ministras E. Hyde’as atkūrė per revoliuciją pašlijusį Anglikonų bažnyčios autoritetą. Nepaisant Bredos deklaracijoje paskelbtų pažadų, buvo persekiojami nonkonformistai ir presbiterionai. Už paskolą, gautą iš Prancūzijos karaliaus Liudviko XIV, sudarė su juo sąjungą, dėl kurios 1672 m. Anglija pradėjo karą su Nyderlandais. Per jį Anglija galutinai atėmė iš Olandijos Niujorką. Siekdamas vienvaldystės 1681 m. paleido Parlamentą ir daugiau jo nebešaukė.
UE Santa Coloma
Santa Kolomos UE – Andoros futbolo klubas iš Santa Kolomos.
Istorija
2008 m. pateko į aukščiausiąją lygą, todėl atskirtas nuo FC Santa Coloma klubo, kurio dukterine komanda buvo ligi tol.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Primera Divisió, tačiau liko ketvirtoje vietoje.
Soldas
Soldas (paprastai sutrumpinamas kaip s) – svorio (masės) mato vienetas įvairiose matų sistemose, naudotas pirmiausia brangiųjų metalų matuoti ir naudotas kaip piniginis vienetas Vakarų ir Vidurio Europoje.
Soldas standartiškai buvo lygus 1/20 svaro ir dalinamas į 12 denarų. Tačiau kadangi svaro vertė buvo skirtinga Europoje, tiksli soldo vertė labai skyrėsi priklausomai nuo regiono. Pvz. Karolio Didžiojo soldas prilygo 20,4 g sidabro.
Pavadinimai
Soldo pavadinimas yra kilęs iš piniginio vieneto solido, kuris buvo naudojamas IV–X a. Romos imperijoje. Ilgainiui solidas įgijo skirtingus pavadinimus skirtingose Europos kalbose:
Monetos
Kurį laiką soldas naudotas daugiau kaip teorinis pinigų matavimo vienetas, nes pagrindine viduramžių valiuta buvo įvairūs denarai. Vystantis ekonomikai, taip pat nuvertėjant denarui (ten naudota vis mažiau sidabro), prireikė stambesnių pinigų, ir taip pradėtos kaldinti 12 dinarų vertės monetos. Tik kai kurios jų buvo vadinamos soldais. XII a. pabaigoje sidabrinius soldus ėmė kalti Milane, iš kur jie plito po kitas Italijos kunigaikštystes. Kita Italijoje atsiradusi moneta, grašis, kai kuriose šalyse pagal savo vertę prilyginta 12 denarų (pvz., Turo grašis ar Krokuvos grašis, jų sidabro kiekis buvo apie 3–4 g). XVI a. viduryje 12 pensų vertės šilingai imti kaldinti Anglijos karalystėje.
Karyznos
Karyznos – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kražių.
Listok Vilenskoi gruppy RSDRP
Listok Vilenskoi gruppy RSDRP  – RSDDP Vilniaus grupės nelegalus bolševikinės krypties leidinys rusų kalba, išleistas 1905 m. rugpjūtį Vilniuje.
Istorija
Spausdintas hektografu.
Mars Pathfinder
Mars Pathfinder – NASA kosminis aparatas, skirtas Marso tyrimams. Paleistas 1996 m. gruodžio 4 „Delta II“ raketa. Savo kelionės metu aparatas 4 kartus koregavo skrydžio trajektoriją: sausio 10, vasario 3, gegužės 6 ir birželio 25 d. Po septynių mėnesių kelionės, 1997 m. liepos 4 d. jis nusileido Marse, Arėjo slėnyje (Ares Vallis), kuriuo senovėje iš Chrizo lygumos (Chryse Planitia) tekėjo upė. „Mars Pathfinder“ savo viduje turėjo ir nusileidęs išleido mažą marsaeigį „Sojourner“, kuris turėjo atlikti daugybę tyrimų Marso paviršiuje.
thumb|left|250px|„Sojourner“ užpakalinė dalis su alfa-protonų rentgeno spektrometru
„Mars Pathfinder“ buvo įdiegta daug prietaisų Marso atmosferos, klimato, geologijos, akmenų ir dirvožemio tyrimams. NASA kurdama šį erdvėlaivį vadovavosi šūkiu: „pigiau, greičiau ir geriau“. Šis projektas gali būti pagirtas už labai įvairių technologijų panaudojimą „vienoje vietoje“ ir už neįtikėtinai mažą kainą.
Ši misija, neskaitant visų ankstesnių, yra svarbiausia nuo „Viking“ programos laikų („Viking 1“ ir „Viking 2“) ir pirma misija, kurios metu į kitą planetą nusiųstas nuotoliniu būdu valdomas visureigis.
Nusileidimo vieta
Nusileidimo vieta buvo Šiaurės pusrutulyje Arėjo slėnyje, vienoje iš labiausiai akmenuotų vietovių Marse. Ji pasirinkta manant, kad tai viena saugiausių vietų nusileidimui. Po nusileidimo ši vieta praminta „Carl Sagan Memorial Station“.
Misija
thumb|„Mars Pathfinder“ paleistas 1996 m. gruodžio 4 d.
Tvorkai
Tvorkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Vyškų, apie 15 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mars Pathfinder
Misija
Aparatas palaikė ryšį su marsaeigiu, leisdamas jam veikti nepriklausomai nuo zondo. Marsaeigis buvo valdomas nuotoliniu būdu, bet taip pat turėjo vidinę kamerą ir lazerinę kliūčių aptikimo sistemą, kuri leido jam lengviau judėti paviršiumi.
Savarankiškai judantis robotas leido tyrinėtojų komandai išanalizuoti daugiau Marso uolienų ir dirvos pavyzdžių. Nuo jo nusileidimo 1997 m. birželio 4 d. iki paskutinio duomenų perdavimo 1997 m. rugsėjo 27 d. „Mars Pathfinder“ padarė ~17 000 nuotraukų (iš jų apie 500 iš marsaeigio), atliko daugiau nei 15 uolienų ir dirvos cheminių analizių.
Techninė įranga
thumb|200px|right|„Mars Pathfinder“ iš kosmoso – „[[Mars Reconnaissance Orbiter HiRISE“.]]
Sėklų skarifikacija
Sėklų skarifikacija (iš 'braižau') – sėklos luobelės praardymas, naudojant mechaninį poveikį (dilinimas, įrėžimas, įpjovimas), kartais šiluminį poveikį ar chemikalus, siekiant paskatinti sėklos dygimą.
Mars Pathfinder
Techninė įranga
„Mars Pathfinder“ (zondas):
Sėklų skarifikacija
Mechaninės skarifikacijos pavyzdys būtų sėklos patrynimas švitriniu popieriumi, o cheminės – ėsdinimas sieros rūgštimi. Skarifikacija dažna gamtoje, ji svarbi daugelio augalų sėklų dygimui. Jos esmė yra sėklos luobelės praardymas mechaniniais, terminiais ar mikrobiniais metodais. Gamtinė skarifikacija paskatino sukurti dirbtinę skarifikaciją kai kurioms mažai daigioms sėkloms.
Čiaparalės augalų bendrijose daugelio rūšių sėklos efektyviai dygsta patyrusios gaisrinę skarifikaciją.
Mars Pathfinder
Techninė įranga
„Sojourner“ (marsaeigis):
„Sojourner“
thumb||400px|Marsaeigis „Sojourner“ atlieka alfa-protonų rentgeno tyrimus su „Yogi Rock“ (NASA)
„Sojourner“ yra šešiaratis marsaeigis aparatas, tyręs Marso paviršių. Tai − 65 cm ilgio, 48 cm pločio ir 30 cm aukščio aparatas su ratukais. Jo masė siekia 10,6 kg. Jis gali nuvažiuoti 500 m atstumą ir važiuoti 1 cm/s maksimaliu greičiu. Aparatui reikalingą energiją tiekia 83 Saulės baterijos. Į Žemę jis išsiuntė 550 nuotraukų, taip pat analizuojama cheminė Marso grunto sudėtis.
Aparatas pavadintas Sojourner Truth, XIX a. JAV abolicionistės ir kovotojos už moterų teises, vardu.
Veprių krateris
thumb|350px|Planas su kraterio riba pažymėta punktyrine linijaVeprių krateris – smūginis krateris Lietuvoje, Ukmergės rajone, prie Veprių miestelio Šventosios upės slėnyje. Skersmuo apie 8 km. Atrastas 1978 m. gręžinyje aptikus itin aukšto slėgio paveiktų uolienų. Meteoritinės kilmės, maždaug 300 m skersmens asteroidas trenkė į minkštas nuosėdines paleozojaus uolienas – smiltainį, klintį, todėl kraterio gylis buvo per 500 m. Vėliau jį užpildė po sprogimo sukritusios atgal į kraterį ar ledynmečiais nuo šlaitų suplautos uolienų nuolaužos, virš jų susidarė normaliai sluoksniuota molio ir smėlio storymė. Viršutiniai sluoksniai susiklojo juros periode, nedideliame ežere, kuris susidarė krateryje. Pagal nuosėdų amžių nustatyta, kad meteoritas krito prieš 150–160 milijonų metų. Dar vėliau kraterį užklojo kvartero nuosėdos, dabar duomenys apie kraterį ir jo uolienas gaunami tik gręžiniais.
Veprių krateris yra didžiausias atrastas meteoritinis krateris Lietuvos teritorijoje. Kiek mažesnis krateris yra Mizarų krateris prie Druskininkų.
Karelų kultūra
Karelų kultūra – neolito, bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, 3-1 tūkstantmetyje pr. m. e. paplitusi dabartinėje Karelijoje.
Kultūra
Karelų kultūros žmonės – medžiotojai ir žvejai. Ankstyvuoju laikotarpiu (3 tūkstantmetis pr. m. e.) naudojo grubius skalūno kirvius, įrankius iš kvarco, storasienius indus, dar vadinamus Speringso keramika (pavadinta Suomijos vietovės, kurioje ji aptikta, vardu). Viduriniu laikotarpiu (2 tūkstantmetis pr. m. e.) naudota plonasienė keramika su asbesto priemaišomis molyje, plito Volgos-Okos tipo duobinės šukinės keramikos dirbiniai. Vėlyvuoju laikotarpiu (1 tūkstantmetis pr. m. e.) atsirado vario ir žalvario dirbinių, nuo IV a. pr. m. e. – III a. pr. m. e. imta apdirbti geležį, pradėta verstis žemdirbyste ir gyvulininkyste. Manoma, pirmieji Karelų kultūros gyventojai buvo samių protėviai, vėliau susilieję su iš pietų ir pietvakarių atsikėlusiomis finougrų gentimis.
Buta
Buta  – miestas Kongo Demokratinės Respublikos šiaurėje, prie Rubi upės. Žemutinės Uelės rajono centras. Yra oro uostas. Eina siaurasis Bumbos–Isiro geležinkelis (nebeveikiantis).
Istorija
2005 m. Butoje kilo plaučių maro epidemija.