cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ghost in the Shell: Stand Alone Complex
Siužetas
Sėkmingai besislapstantis 9 skyrius išplatina tiesą įrodančius duomenis. Tai sukelia visuotinį skandalą, kurio pasekoje atsistatydina Japonijos ministras pirmininkas ir jo kabinetas, žlunga keletas mikromechanizmų korporacijų, jų vadovai taip pat priverčiami atsistatydinti. Skandalo pasekoje 9 skyrius slapta vėl suformuojamas. Hakeriui pasiūloma įstoti į 9 skyrių, bet jis atsisako.
Muzika
Garso takelį serialui sukūrė kompozitorė Joko Kanno. Albumą „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex O.S.T +“, kurio trukmė 72 min. ir 48 sek., 2003 m. sausio 22 d. išleido „Victor Entertainment“. Įžanginę dainą „Inner Universe“ anglų, rusų ir lotynų kalbomis atliko dainininkė Origa. Serijos pabaigoje skamba daina „Lithium Flower“.
Lietuvos politinės partijos
Lietuvos politinės partijos – pagal 1990 m. rugsėjo 25 d. Seimo priimtą Politinių partijų įstatymą įsteigtas pavadinimą turintis viešasis juridinis asmuo, kurio tikslas – tenkinti savo narių politinius interesus, padėti reikšti jų politinę valią, siekti dalyvauti įgyvendinant valstybės valdžią ir savivaldos teisę.
Lietuvos politinės partijos iki 1918 m.
Nors pirmosios politinės partijos Europoje pradėjo kurtis Jungtinėje Karalystėje dar XVII a., Lietuvoje dėl įvairių priežasčių jos pradėjo atsirasti tik XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje ir tai visų pirma susiję su tuo metu vykusiu lietuvių tautiniu atgimimu.
1896 m. A. Domaševičiaus ir A. Moravskio iniciatyva susikūrė pirmoji politinė organizacija – Lietuviška socialdemokratų partija (LSDP) (vėliau jos pavadinimas keletą kartų kito – 1902 m. Lietuvių socialdemokratų partija, o nuo 1905 m. ji galutinai gavo Lietuvos socialdemokratų partijos vardą), kuri savo programoje pirmoji įrašė Lietuvos Nepriklausomybės siekį.
1902 m. – „Varpas“ ir „Ūkininkas“ bendradarbių suvažiavime K. Griniaus, J. Šaulio, P. Višinskio ir kitų iniciatyva įkurta pirmoji demokratinė ir liberali Lietuvių demokratų partija (LDP) (nuo 1906 m. ji gavo Lietuvos demokratų partijos pavadinimą), 1905 m. jos sparnas – Lietuvos valstiečių sąjunga (LVS).
Mindaugas Tamošaitis pastebi, kad „visuomenei vis labiau skaidantis, palaipsniui pradėjo kurtis ir kitos partijos, kurių masinis kūrimasis sutapo su Pirmojo pasaulinio karo pabaiga ir Lietuvos nepriklausomybės atkūrimu“.
Jaugelis
Jaugelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Lietuvos politinės partijos
Politinės partijos Lietuvoje ir išeivijoje SSRS okupacijos ir aneksijos metais
1940–1988 m. Lietuvoje egzistavo prievarta įdiegta sovietinė politinė sistema, kurioje veikė tik Lietuvos komunistų partija.
Jaugelis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jaugelienė (ištekėjusi moteris) ir Jaugelytė (mergautinė pavardė).
Lietuvos politinės partijos
Politinės partijos Sajūdžio metu
Sąjūdžiui pradėjus kovą dėl Lietuvos valstybingumo atkūrimo, pradėjo kurtis daugiapartinė sistema. 1989 m. vasario 5 d. susikūrė pirmoji nauja partija – Lietuvos demokratų partija, 1989 m. liepos 15 d. buvo įsteigta Lietuvos žalioji partija. Tačiau iš pradžių šios partijos nebuvo oficialiai pripažįstamos. Tik 1989 m. gruodžio 7 d. LTSR Aukščiausioji Taryba priėmė įstatymą „Dėl Lietuvos TSR Konstitucijos (Pagrindinio įstatymo) 6 ir 7 straipsnių pakeitimo“, kuris panaikino TSKP monopolį ir sudarė sąlygas daugiapartiškumui. Vis dėlto iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo oficialiai nebuvo įregistruota nė viena partija.
Jaugelis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos politinės partijos
Nepriklausomos Lietuvos politinės partijos nuo 1990 m.
1990 m. balandžio mėn. buvo oficialiai užregistruotos pirmosios penkios politinės partijos Lietuvoje: Lietuvos demokratų partija, Lietuvos krikščionių demokratų partija, Lietuvių tautininkų sąjunga, Lietuvos socialdemokratų partija, Lietuvos komunistų partija.
Lietuvos politinių partijų teisinis reguliavimas
Lietuvos politinių partijų veiklą nuo 1990 m. rugsėjo 29 d. reglamentuoja Lietuvos Respublikos politinių partijų įstatymas. Pagal šį įstatymą politinei partijai įsteigti būtina, kad ji Lietuvos Respublikoje turėtų ne mažiau kaip du tūkstančius steigėjų – LR piliečių, sulaukusių 18 metų. Šie savo ar savo atstovų suvažiavime (susirinkime, konferencijoje) turi priimti politinės partijos įstatus, programą ir išrinkti valdymo organus, taip pat priimti sprendimą dėl buveinės.
Politinės partijos steigėjai nuo politinės partijos įregistravimo Juridinių asmenų registre tampa jos nariais. Tuo pačiu metu LR pilietis gali būti tik vienos LR įregistruotos politinės partijos steigėju ar nariu.
Draudžiama steigtis ir veikti politinėms partijoms, kurių steigimo ar programiniuose dokumentuose propaguojama ar veikloje praktikuojama rasinė, tautinė, religinė, socialinė nelygybė ir neapykanta, autoritarinio ar totalitarinio valdymo, valdžios užgrobimo prievarta metodai, karo ir smurto propaganda, žmogaus teisių bei laisvių, viešosios tvarkos pažeidimai, kitokios idėjos bei veiksmai, prieštaraujantys Konstitucijai, Lietuvos Respublikos įstatymams ir nesuderinami su visuotinai pripažintomis tarptautinės teisės normomis.
Politinės partijos gali steigti filialus, atstovybes ir kitus struktūrinius padalinius, tačiau politinės partijos filialai, atstovybės ir kiti struktūriniai padaliniai nėra juridiniai asmenys.
Politinės partijos pertvarkomos, pasibaigia (reorganizuojamos ar likviduojamos) Civilinio kodekso nustatyta tvarka.
Registruotos politinės partijos
2019 m. kovo 3 d. Lietuvoje buvo 24 veikiančios partijos, 2 partijos turėjo teisinį statusą „likviduojama“, 3 partijoms buvo inicijuojamas likvidavimas Registro tvarkytojo iniciatyva. <references group="http://www.tm.lt/dok/VEIKLA/politines-partijos/Lietuvos%20Respublikos%20politini%C5%B3%20partij%C5%B3%20s%C4%85ra%C5%A1as%202015-11-17.pdf " />
Politinėms partijoms priklausantys nariai
Pagal duomenis, kuriuos politinės partijos Teisingumo ministerijai pateikė iki 2019 m. kovo 1 d., politinėms partijoms Lietuvoje priklausė 112158 žmonės. {	"version": 2, "width": 600, "height": 300, "data": [ {			"name": "table", "values": [ {					"x": "2012 m.", "y": 107750 },				{					"x": "2013 m.", "y": 114102 },				{					"x": "2014-10-01", "y": 115431 },				{					"x": "2015-10-01", "y": 118813 },				{					"x": "2016-10-01", "y": 121747 },				{					"x": "2017-10-01", "y": 115361 },				{					"x": "2018-03-01", "y": 117394 },				{					"x": "2018-10-01", "y": 117011 },				{					"x": "2019-03-01", "y": 112158 }			]		}	],	"scales": [ {			"name": "x", "type": "ordinal", "range": "width", "zero": false, "domain": { "data": "table", "field": "x" }		},		{			"name": "y", "type": "linear", "range": "height", "nice": true, "domain": { "data": "table", "field": "y" }		}	],	"axes": [ {			"type": "x", "scale": "x" },		{			"type": "y", "scale": "y" }	],	"marks": [ {			"type": "rect", "from": { "data": "table" },			"properties": { "enter": { "x": { "scale": "x", "field": "x" },					"y": { "scale": "y", "field": "y" },					"y2": { "scale": "y", "value": 0 },					"fill": { "value": "steelblue" },					"width": { "scale": "x", "band": "true", "offset": -1 }				}			}		}	] }
Politinės partijos Seime
Pagrindinis straipsnis – Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai. Iš 37 registruotų Lietuvos partijų po 2007 m. vasario 25 d. savivaldybių rinkimų Lietuvos politinėje sistemoje realiai veikė Seime bei savivaldybėse 18 partijų.
Šelo rikiavimo algoritmas
Šelo algoritmas – vienas iš seniausiai naudojamų rikiavimo algoritmų (sukurtas 1959 Donaldo L. Šelo), vienodai efektyviai dirbantis, nepriklausomai nuo duomenų ypatumų, taigi tinkamas tais atvejais, kai šie ypatumai nėra žinomi. Šelo algoritmas yra įterpimo metodo modifikacija.
Esant h kitimo dėsniui 3·h+1 (1, 4, 13, 40, 121, ..), algoritmui reikia ne daugiau nei N3/2 lyginimų.
Šelo ir burbuliuko metodų palyginimas
Šelo rikiavimo algoritmas išsprendžia vieną iš problemų, kylančių naudojant burbuliuko metodą, t. y.: didelės reikšmės greitai juda į savo vietas, o mažos - lėtai. Tai rikiavimo keitimu (exchange sort) metodas, kur atliekamos serijos palyginimų ir keitimų. Tarp lyginamų elementų yra fiksuotas atstumas („gap“). Pradinis atstumas dažniausiai imamas lygus pusei masyvo elementų. Kai su einamuoju atstumu nebeatliekama daugiau pakeitimų, jis mažinamas per pusę. Šis procesas tęsiamas, kol atstumas pasidaro 1 ir nebepakeičiama nė viena pora elementų.
Šelo rikiavimo algoritmas (pseudokodas)
nustatyti pradinį Atstumą lygų pusei rikiuojamo masyvo elementų REPEAT REPEAT FOR elementams nuo pirmo iki elementų skaičius minus Atstumas DO IF einamasis ir elementas nutolęs einamuoju atstumu yra bloga tvarka THEN sukeisti juos vietomis UNTIL nebuvo atlikta pakeitimų sumažinti Atstumą dvigubai UNTIL Atstumas yra mažesnis už 1
Iš esmės Šelo metodas atlieka rikiavimą burbuliuko metodu ir lygina elementus nutolusius einamuoju atstumu, kol atliekamas burbuliuko rikiavimas su žingsniu 1. Šelo metodas efektyvesnis už surikiuotą paieška (selection sort), burbuliuko ir rikiavimo įterpimu (insertion sort) metodus atsitiktiniams masyvams, ypač, jei jie dideli. Mažiems masyvas efektyvumas neišryškėja. Šelo metodo tikėtinas sudėtingumas yra O(N1.2), kas yra žymiai geriau už O(N²). Pavyzdžiui, jei N yra 128, tai O(N1.2)=337.8, o O(N²)=16384. Taigi kuo didesnis masyvas rikiuojamas, tuo Šelo metodas efektyvesnis už burbuliuko (1000 elementų masyvui apie 10 kartų).
Pavyzdys
Tarkime, kad turime duomenų seką, kurią reikia surikiuoti:
3 7 9 0 5 1 6 8 4 2 0 6 1 5 7 3 4 9 8 2
Pirmiausiai įsivaizduojame, kad tai lentelė su 7 stulpeliais, tada kiekvieną stulpelį atskirai surikiuojame:
3 7 9 0 5 1 6         3 3 2 0 5 1 5 8 4 2 0 6 1 5    ->    7 4 4 0 6 1 6 7 3 4 9 8 2            8 7 9 9 8 2
FK Viltis Vilnius
Futbolo klubas „Viltis“, o trumpai Vilniaus „Viltis“ bei FK „Viltis“– Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Šelo rikiavimo algoritmas
Pavyzdys
Kitame žingsnyje žiūrime į duomenis kaip į tris stulpelius, kuriuos vėl atskirai surikiuojame:
FK Viltis Vilnius
Istorija
„Vilties“ futbolo komanda Vilniuje žinoma nuo vėlyvo sovietmečio. 1990 m. ji dar žaidė Aukščiausiojoje lygoje, tačiau 1992 m. vasarą iširo.
2008 m. Vilniaus Žirmūnų mikrorajone futbolo klubas „Viltis“ atkurtas. Klubo steigėju ir direktoriumi tapo Mindaugas Bielinskas. Balandžio 13 d. klubas debiutavo SFL „Carlsberg“ Taurės pirmajame etape. Nugalėtas „Šaltupis“ 3:2 ir sėkmingai pasiektas taurės šešioliktfinalis. Vėliau sekė daug pralaimėjimų. Pirmoji pergalė lygoje pasiekta gegužės 25 d., kai namuose buvo sutriuškinti „Seto“ futbolininkai 7:1. 2008 m. SFL pavasario ratą baigtas užimant priešpaskutinę vietą D2 divizione. Rudens rate klubas liko devintas.
Šelo rikiavimo algoritmas
Pavyzdys
3 3 2         0 0 1 0 5 1          1 2 2 5 7 4          3 3 4 4 0 6    ->    4 5 6 1 6 8          5 6 8 7 9 9          7 7 9 8 2            8 9
FK Viltis Vilnius
Istorija
2009 m. pavasarį gauta teisė žaisti D1 divizione. Performavus ekipos sudėtį, divizione per 11 rungtynių praleista rekordiškai mažai - vos 3 įvarčiai ir užimta pirmoji vieta. Rudens rate sekėsi gerokai prasčiau ir tarp 12 ekipų „Viltis“ liko devintoje vietoje. Vėliau tais pačiais metais, žiemą, pirmą kartą klubas kovojo „Sportimos“ manieže vykstančiame turnyre – „Umbro Cup“. Debiutavę D (paskutiniame) divizione pateko tarp šešių ekipų, kurios jau po pirmojo rato iškovojo vietą C divizione. Toliau sėkmingai rungtyniavo ir iškovojo pirmąją poziciją, gavo teisę 2010 m. turnyre, kovą pradėti jau B divizione. Taip pat turnyre vyko atskiros, Taurės varžybos. Jose iš 50 ekipų „Viltis“ užėmė 3-4 vietas. „Umbro Cup“ rungtynių rezultatai - 22 pergalės, 1 lygiosios ir 6 pralaimėjimai.
2020 m. pateko į Antrą lygą, kuri tais metais vyko 1,5 rato sistema. Po pirmojo etapo užėmė 9 vietą ir antrame rate kovojo dėl 9-14 vietų. Galutinėje komandų rikuotėje užėmė devintą vietą.
Volksparkstadion
Volksparkstadion – pagrindinis Hamburgo (Vokietija) stadionas. Iki 2001 m. stadionas buvo vadinamas Volksparkstadion, nuo 2001 iki 2007 m. – AOL Arena. Savo namų rungtynes čia žaidžia Hamburgo futbolo klubas „Hamburger SV“ ir amerikietiškojo futbolo klubas „Hamburg Sea Devils“.
FK Viltis Vilnius
Istorija
2022 m. licencijavosi Antrai lygai. Tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Antroje lygoje.
Dubleriai
2018 m. buvo suburta dublerių komanda „Viltis B“, ir debiutavo SFL A divizione.
Kuisiai (Joniškis)
Kuisiai – kaimas centrinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio, prie Kuisupio (Sidabros intakas). Šalia kaimo praeina kelias, toliau rytuose – geležinkelis Rygon.
Šelo rikiavimo algoritmas
Pavyzdys
Po šio žingsnio seka beveik pilnai surikiuota, taigi rikiuojant seką kaip vieną stulpelį, tik tris elementus (6, 8, 9) reikia šiek tiek perkelti.
Realizacija Java kalba:
Kuisiai (Joniškis)
Gyventojai
thumb|left|250px|Namas, kuriame vasarodavo Jolita Skablauskaitė
Volksparkstadion
Stadionas talpina 57 274 žiūrovus (stovimos ir sėdimos vietos) arba 51 055 žiūrovus (tik sėdimos vietos, tarptautinėms rungtynėms). UEFA yra suteikusi stadionui 5 žvaigždučių įvertinimą, kuris suteikia teisę organizuoti UEFA Čempionų lygos bei UEFA taurės finalus. 2006 m. stadione buvo sužaistos penkerios XVIII pasaulio futbolo čempionato rungtynės.
thumb|left|200px|Rungtynių metu
Istorija
Pirmasis stadionas šioje vietoje pastatytas dar 1925 m. ir pavadintas Bahrenfelder Stadion. 1951–1953 m. perstatytas ir pervadintas į Volksparkstadion. Naujai perstatytas stadionas talpino 75 000 žiūrovų. 1963 m. „Hamburger SV“ pateko į aukščiausiąją Vokietijos lygą ir persikėlė į šį stadioną.
1998 m. klubas nusprendė pasistatyti naują stadioną vietoje senojo Volksparkstadion.
Stadione buvo sužaistos trejos 1974 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės. 1988 m. Europos futbolo čempionate sužaistos vienerios pusfinalio rungtynės.
Nuo 2010 iki 2015 metų stadionas buvo vadinamas „Imtech Arena“. 2015 m. sausio 22 d. Klaus-Michael Kühne įsigijo teises į Hamburgo stadiono vardą. Jis vėl atgavo senąjį pavadinimą Volksparkstadion. Po to, kai Hamburger SV Vokietijos futbolo varžybose 2019–2020 m. „2. Bundesliga“ pirmenybėse vėl užėmė 4 vietą (antrus metus iš eilės), Klaus-Michael Kühne sutarties nepratęsė.
Clemens Westerhof
miniatiūra|„Feyenoord“ treneris ir trenerio asistentas Clemens Westerhof Clemens Westerhof (g. 1940 m. kovo 3 d. Beke) – olandų futbolo treneris, treniravęs įvairias Nyderlandų ir Afrikos šalių komandas. Didžiausias pasiekimas – dalyvavimas pasaulio čempionate su Nigerijos rinktine bei 1994 m. Afrikos Tautų taurės laimėjimas.
Virginijus Pikturna
Virginijus Pikturna (1961 m. kovo 23 d. Jurjonų k., Dovilų apyl., Klaipėdos r.) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Vilniškis
Vilniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietus nuo Alantos, prie kelio.
Saulius Pečeliūnas
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo inžinieriaus kelininko specialybę. 1979–1990 m. buvo Miestų statybos projektavimo instituto vyresnysis inžinierius kelininkas.
Politinėje veikloje pradėjo dalyvauti 1980 m. Bendradarbiavo leidžiant pogrindinį leidinį „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronika“. 1988–1990 m. – Lietuvos Sąjūdžio Seimo narys. Pirmosios Lietuvoje atkurtos partijos – Lietuvos demokratų partijos atkūrimo deklaracijos (pasirašyta 1989 m. vasario 4 d.) signataras.
Išrinktas į Atkuriamajį Seimą, 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2004–2008 m. kadencijų Seimus. Buvo Aukščiausiosios Tarybos (į kurią kandidatavo remiamas Sąjūdžio ir Lietuvos demokratų partijos) Krašto apsaugos ir vidaus reikalų komisijos pirmininkas, Lietuvos valstybinės derybų su Rusijos Federacija dėl okupacinės kariuomenės išvedimo iš Lietuvos delegacijos narys. 1992–1996 m. kadencijos Seime (į kurį išrinktas pagal jungtinį Lietuvos krikščionių demokratų, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Lietuvos demokratų partijos sąrašą) – Nacionalinio saugumo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–2000 m. kadencijos Seime dirbo Nacionalinio saugumo (nuo 1999 m. – Nacionalinio saugumo ir gynybos) komitete, buvo Peticijų komisijos pirmininkas.
2000–2001 m. buvo bedarbis. 2001–2004 m. – Muitinės departamento prie Finansų ministerijos Pažeidimų prevencijos skyriaus vyriausiasis inspektorius.
1989–2001 m. – Lietuvos demokratų partijos narys ir pirmininkas. Nuo 2003 m. – Tėvynės sąjungos narys.
Žmona Lina Pečeliūnienė – „Lietuvos aido“, vėliau – „Valstiečių laikraščio“ žurnalistė ir politikos apžvalgininkė.
Sąlajos rikiavimo algoritmas
Sąlajos rikiavimas – vienas iš „skaldyk ir valdyk“ paradigma besiremiančių rikiavimo algoritmų. Jo principas – skaidyti duomenis į dvi dalis, kiekvieną dalį atskirai surikiuota ir po to sulieti, taikant šį principą rekursyviai. Šio algoritmo realizacijos dažniausiai naudoja pagalbinę atmintį.
Algoritmo efektyvumas nepriklauso nuo duomenų, stabilus, sudėtingumas – O(N·logN), papildomos atminties tūris proporcingas duomenų kiekiui. Galima algoritmą derinti su kitais rikiavimo algoritmais, taip pagerinant efektyvumą.
Sorteringsalgoritme
Aleksandra Kolontaj
Aleksandra Kolontaj (, iki vedybų – Domontovič, 1872 m. kovo 31 d. Sankt Peterburge – 1952 m. kovo 9 d. Maskvoje) – rusų revoliucionierė, feministė, publicistė, diplomatė, pirmosios bolševikų vyriausybės narė.
Biografija
Kilusi iš kilmingos šeimos (jos protėvis buvo kunigaikštis Daumantas Pskoviškis), generolo dukra. Buvo mokoma namuose, vėliau – Ciuricho universiteto klausytoja. Mokėjo kelias užsienio kalbas, gerai piešė, turėjo didelių literatūrinių gabumų.
Neištikima žmona
Neištikima žmona  – 1969 m. režisieriaus Claude Chabrol sukurta kriminalinė drama. 2002 m. JAV buvo sukurtas šio filmo perdirbinys, kuriame vaidino Richard Gere ir Diane Lane.
Turinys
left |thumb|160px|Helena Šarlis su žmona Helena ir sūnumi gyvena dvare Paryžiaus užmiestyje. Nors šeimyninis gyvenimas atrodo ramus ir laimingas, Šarlis atkreipia dėmesį, kad jo žmona paskutiniu metu kasdien ėmė lankytis mieste, tačiau nenoromis pasakoja, ką ten veikė. Jam kyla įtarimas, kad Helena turi meilužį, todėl nusamdo savo įmonės darbuotoją, kad šis pasektų jo žmoną.
Aleksandra Kolontaj
Biografija
1917 m. kovo mėn. grįžo į Rusiją, nuolat pasisakydavo mitinguose. Jos radikalios kalbos, laisvos meilės agitacija turėjo didelį pasisekimą, ypač kariuomenėje. 1917 m. liepos mėn. A.Kerenskio Laikinoji vyriausybė ją suėmė, bet netrukus paleido.
Neištikima žmona
Turinys
Po keleto dienų Šarliui pateikiama informacija, kad Helena beveik kasdien lankosi tokio Viktoro Pegalos bute ir praleidžia jame keletą valandų.
Aleksandra Kolontaj
Biografija
Po Spalio perversmo pirmojoje bolševikinėje vyriausybėje paskirta Valstybinio pasmerkimo liaudies komisare (народный комиссар государственного призрения). Pirmoji pasaulyje moteris ministrė. Griežtai pasisakė prieš Bresto taikos sutartį, protestuodama atsistatydino iš vyriausybės.
Neištikima žmona
Turinys
Vieną dieną, kai Helena lieka namie, Šarlis važiuoja į Paryžių pas Viktorą. Prisistatęs kas esąs, jis aiškina žmonos meilužiui, kad jo šeimoje praktikuojami atviri santykiai ir kiekvienas iš sutuoktinių turi ir savo asmeninį gyvenimą. Jiedu kalbasi, Viktoras pasakoja apie save ir Šarlis apsimeta, kad jam tai įdomu, tačiau netrukus jis pamato suvenyrinį žiebtuvėlį, kurį padovanojo žmonai vestuvių sukaktuvių proga ir kurį ji atidavė savo meilužiui. Jam pasidaro bloga, tačiau vos tik Viktoras nusigręžia, Šarlis griebia nuo stalo sunkų akmeninį biustą ir trenkia juo žmonos meilužiui į galvą. Viktoras krinta ant grindų ir akimirksniu miršta.
Aleksandra Kolontaj
Biografija
1919 m. – Padnieprės divizijos politinio skyriaus viršininkė, Ukrainos propagandos ir agitacijos liaudies komisarė. 1920 m. buvo RKP(b) Moterų skyriaus vedėja. 1921–1922 m. – Kominterno Tarptautinio moterų sekretoriato vadovė.
Neištikima žmona
Turinys
Atgavęs pusiausvyrą, Šarlis suvynioja kūną į antklodę ir nugabena jį į savo mašinos bagažinę, o pats sutvarko namus, kad juose neliktų kraujo pėdsakų. Jam bevažiuojant įvyksta avarija ir pasirodo policija. Nors šarlis, į kurį atsitrenkė sunkvežimis, bando išvengti formalumų, policininkai nenusileidžia. Jie bando atidaryti sulankstytą bagažinę, tačiau nepavyksta, o Šarlis, sutvarkius dokumentus, paleidžiamas važiuoti toliau. Jis vyksta į mišką, kur pelkėje nuskandina kūną.
Aleksandra Kolontaj
Biografija
Nuo 1923 m. – TSRS prekybos atstovė Norvegijoje, 1926 m. – Meksikoje. 1927 m. paskirta TSRS nuolatine atstove Norvegijoje (pirmoji moteris pasaulyje-ambasadorė). 1930–1945 m. buvo TSRS atstovė, vėliau ambasadorė Švedijoje. 1944 m. derėjosi su Suomija dėl jos išėjimo iš karo.
1945 m. A.Kolontaj ištiko insultas, ji galėjo judėti tik vežimėlyje. Dėl sveikatos buvo atšaukta iš pareigų ir iki mirties buvo TSRS URM patarėja.
Neištikima žmona
Turinys
Per keletą sekančių dienų Helena niekaip negali rasti savo meilužio, kol galiausiai pasirodo policija, kurią iškvietė buvusi Viktoro žmona, pasigedusi jo per planuotą susitikimą. Helena tvirtina, kad Viktoro ji beveik nepažinojo, o Šarlis – kad jo niekada nematė. Po dienos policininkai grįžta, tačiau sutuoktiniai tvirtina tą patį.
FK Silva Kaunas
Istorija
Klubas įsikūrė prie „Silvos“ tekstilės fabriko, įkurto 1928 m. Vilijampolėje.
Neištikima žmona
Turinys
Vėliau, tvarkydama vyro drabužius, Helena kišenėje aptinka Viktoro nuotrauką ir adresą. Supratusi, kad jis žino apie jos ryšį ir galbūt net nužudė jos meilužį, Helena sudegina nuotrauką ir toliau elgiasi taip, lyg nieko nebūtų nutikę. Filmo pabaigoje, kai Šarlis su žmona ir sūnumi laimingi leidžia laiką sode, pasirodo policija ir jį išsiveda…
Tanzanijos istorija
Tanzanijos istorija formaliai prasidėjo 1964 m., kai susijungė Tanganika ir Zanzibaras.
Priešistorė
Prieš 2000 metų atvyko bantai iš Vakarų Afrikos keliomis bangomis. Jie apdirbo geležį, turėjo naujų visuomenės ir politikos organizavimo modelių. Jie asimiliavo kušitus ir koisanus. Vėliau į Tanzaniją pradėjo migruoti nilotai ir tai tesėsi iki XVIII a.
Ankstyvoji pakrantės istorija
Persijos įlankos ir Vakarų Indijos pirkliai lankėsi Tanzanijos pakrantėje I tūkst. m. e. Ptolemėjaus Geografija mini pakrantės prekybos punktus. Rastos romėnų monetos patvirtina prekybą, o Geografijoje minima Rapta, Azanijos sostinė. Archeologai tiksliai nežino, kur buvo šis miestas, bet spėja, kad Rufidžio upės deltoje. Po to pakrantė minima tik arabų tekstuose.
Radiniai patvirtina, kad pakrantės miestus statė vietiniai, o ne užsieniečiai kolonistai. Gyventojai vartojo svahilių kalbą, kuri paplito regione prieš atvykstant arabams. II tūkstantmetyje Tanzanijos uostai jungė Afrikos žemyno gilumą su Indijos vandenyno šalimis. 1200-1500 m. Kilva pietinėje Tanzanijoje buvo stipriausias ir turtingiausias iš tų uostų Svahilių Aukso amžiaus laikais. XIV a. pradžioje berberų keliautojas Ibn Batuta paskelbė Kilvą vienu geriausių miestų pasaulyje. Islamas pakrantėje paplito VIII-IX a.
1498 m. portugalų keliautojas Vasco da Gama buvo pirmasis žinomas europietis, pasiekęs Rytų Afrikos krantą. Jis čia apsistojo 32 dienas. 1505 m. portugalai užėmė Zanzibarą. Jų valdžia truko iki XVIII a. pradžios, kai Omano arabai įsitvirtino regione. Tuo metu vietiniai padedami arabų išvijo portugalus iš visų sričių į šiaurę nuo Ruvumos upės. Omano sultonas Said bin Sultan Zanzibaro miestą padarė savo valstybės sostine 1840 m. Jis plėtė salos prekybinius kelius, kurie net pasiekė Tanganikos ežerą. Tuo metu Zanzibaras tapo arabų vergų prekybos centru. Dėl arabų dominavimo tuo metu, daug europiečių klaidingai manė, kad Svahilių civilizacija yra arabų kolonizacijos produktas. Dabar manoma, kad ji yra išimtinai afrikietiškos kilmės.
Tanganika (1815–1890 m.)
Tanganikos pavadinimas pradėtas naudoti tik kai Tautų Sąjunga perdavė Vokietijos Rytų Afriką Didžiajai Britanijai 1920 m. Tad čia aprašoma istorija regiono, kuris tapo Tanganika.
Tanganika priklauso Afrikos Didžiųjų ežerų regionui. Vakarinėje Viktorijos ežero pakrantėje buvo Karagvės ir Buzinzos karalystės, kurioms savo valdžią primesdavo galingos Bugandos, Ugandos ir Burundžio karalystės.
Afrikos gilumą europiečiai pradėjo tyrinėti XIX a. viduryje. 1848 m. vokiečių misionierius Johannes Rebmann pirmasis pamatė Kilimandžarą. Britai Richard Burton ir John Speke pasiekė Tanganikos ežerą 1857 m. birželį. 1866 m. sausį David Livingstone protestavęs prieš vergovę Zanzibare išvyko ieškoti Nilo ištakų ir įkūrė paskutinę misiją Udžidžyje prie Tanganikos ežero. Jį 1871 m. lapkričio 10 d. "atrado" amerikiečių žurnalistas Henry Morton Stanley. 1877 m. į Zanzibarą atvyko pirmoji belgų ekspedicija. Jie įkūrė stotį Kigomoje 1879 m. rytinėje Tanganikos pakrantėje ir Mpalos stotis priešingame krante. Abi stotis įkūrė Comite D'Etudes Du Haut Congo, Kongo laisvos valstybės pirmtakas. Vokietijos kolonistiniai interesai pradėjo vystytis 1884 m. Karl Peters suformavo Vokietijos kolonizacijos visuomenę ir sudarė sutartis su Afrikos gilumos vadais dėl vokiečių teikiamos "apsaugos". Otto von Bismarck rėmė Petersą, kai jis įkūrė Vokietijos Rytų Afrikos kompaniją.
1885 m. Berlyno konferencijoje Afrika nebuvo padalinta. Tiesiog buvo nustatytos taisyklės dėl kolonijų ir protektoratų kūrimo. Belgai greitai susitelkė ties Kongu, o vokiečiai ir britai - Rytų Afrikoje. Jie pasidalino Rytų Afriką 1886 m. Zanzibaras, tuo metu valdęs tik salas, kurį laiką buvo nepriklausomas. Belgai buvo priversti vokiečiams perleisti Kigomą ir kitas teritorijas į rytus nuo Tanganikos ežero.
1886 ir 1890 m. Vokietijos ir Didžiosios Britanijos susitarimai dėl Rytų Afrikos buvo peržiūrėti. 1891 m. Vokietijos vyriausybė perėmė Tanganikos valdymą iš Vokietijos Rytų Afrikos kompanijos. Gubernatorius įsikūrė Dar es Salame.
Vokietijos Rytų Afrika ir Madžimadži sukilimas
Kai baigėsi pasipriešinimas vokiečiams Afrikos gilumoje, jie pradėjo kurti Vokietijos Rytų Afriką. Jie brutualiai bruko savo valdžią, nepaisydami vietinių struktūrų ir tradicijų. Nors kolonistai atgabeno javus, geležinkelius ir kelius, afrikiečių pasipriešinimas stiprėjo. 1891-1894 m. sukilo vado Kvavos vadovaujami hehiai, bet buvo nugalėti. Po partizaninio karo laikotarpio vadas Kvava nusižudė 1898 m.
Nepasitenkinimas atsinaujino 1902 m., kai vokiečiai bandė priverstinai dirbti vietinius medvilnių laukuose prie Rufidžio upės. 1905 m. liepą Kinjikitile Ngwale vadovaujami matumbiai iš Nandetės sukilo prieš vietinę administraciją. Sukilimas išsiplėtė po beveik visas vokiečių valdas Rytų Afrikoje. Pasipriešinimo kulminacija buvo Madžimadži sukilimas 1905–1907 m. Sukilimas Pietų Tanzanijoje baigėsi tik žuvus 120 tūkst. afrikiečių.
Nuo 1897 m. valdantys vokiečiai paveikė kasdienį gyvenimą. Juos rėmė misionieriai, naikinę vietinių tikėjimų ženklus. Jie naikino mahoka palapines, kur buvo garbinamos protėvių dvasios, šaipėsi iš šokių, papročių ir ceremonijų. Tai sukėlė vietinių pyktį, prasiveržusį 1905 m. rugsėjį Uverekoje, kai gubernatoriumi buvo grafas Gustav Adolf von Götzen. Kilo karas su abiejų pusių vykdomomis skerdynėmis. Tai buvo kruviniausias Tanzanijos sukilimas.
Frida
Frida – 2002 m. dviem Oskarais apdovanotas režisierės Julie Taymor filmas apie žinomą Meksikos siurrealizmo dailininkę Frida Kahlo. Pagrindinį vaidmenį atlieka Salma Hayek.
Tanzanijos istorija
Karas su Vokietija Rytų Afrikoje
Per Pirmą Pasaulinį karą britų pastangoms įsiveržti į Tanganiką sutrukdė vokiečių generolui Paul von Lettow-Vorbeck pralaimėtas Tangos mūšis. Po jo vokiečiai pradėjo partizaninį karą.
Frida
Scenarijų filmui pagal Hayden Herrera knygą „Frida: A Biography of Frida Kahlo“ (Frida: Fridos Kalo biografija) rašė Edward Norton (taip pat atlikęs ir epizodinį vaidmenį), Clancy Sigal, Diane Lake, Gregory Nava ir Anna Thomas. Garso takelį kūrė amerikiečių kompozitorius Elliot Goldenthal.
Tanzanijos istorija
Karas su Vokietija Rytų Afrikoje
Vokiečiai karo pradžioje šaltakraujiškai įvertino savo galimybes ir tikėjosi būti atskirti Tanganikoje nuo Vokietijos. Jie kiek buvo įmanoma pasiruošė. Pirmais karo metais jie net permesdavo susidūrimus į britų teritoriją, puldinėjo jų geležinkelio stotis Rytų Afrikoje. Tačiau britų karališkasis laivynas užėmė Mafijos salą 1914 m.
Nėra tiksliai žinoma kiek vokiečiai turėjo karių. Generolas-leitenantas Jan Smuts vienu metu suskaičiavo 2000 vokiečių, 16 tūkst. askarių (vietinių karių), 60 ginklų, 80 automatų. Spėjama, kad tikrieji skaičiai didesni. Be garnizono Tanzanijoje buvo virš 3500 baltųjų, kurių dauguma tiko karinei tarnybai. Vietinių buvo virš 7 mln., bet reikėjo jiems amunicijos ir karininkų. Manoma, kad vokiečiai išnaudojo tuos resursus per 18 mėn. tarp karo pradžios ir britų invazijos į Tanganiką. Generolas Jacob van Deventer manė, kad po 18 mėn. vokiečiai turėjo 8-9 tūkst. karių.
Britų laivyno atkirstas nuo Vokietijos, generolas Von Lettow vykdė genialią partizaninę kampaniją, nuolat judėdamas ir nustebindamas britus. Šie atvykę su Indijos armija patyrė logistinių problemų vydamiesi vokiečius žemyno gilumoje ir samdė vietinius nešikus išspresti tą problemą.
Bologna FC 1909
Bolonijos FC – Italijos futbolo klubas iš Bolonijos.
Istorija
Klubas įkurtas 1909 m. spalio 3 dieną, 1920 m. kovo 20 d. klubo komanda žaidė pirmąsias rungtynes. 1924–1925 metų sezone komanda pirmą kartą laimėjo Šiaurės Italijos čempionatą ir šalies čempionatą, 1929 metais ir vėl tapo šalies čempionais. Iki antrojo pasaulinio karo komanda dar 4 kartus tapo čempionais, tačiau po karo komanda nebežaidė taip sėkmingai ir tik vienintelį kartą 1964 metais dar kartą laimėjo čempionatą. 1982 metais komanda iškrito iš aukščiausiosios Serie A lygos, vėliau krito dar žemiau į Serie C1, 1990 metais komanda vėl trumpam pakilo į aukščiausią lygą, bet po metų krito į Serie B, o 1993 metais – į Serie C1. 1996 metais komanda vėl pakilo į Serie A, po poros metų pateko į Intertoto taurės varžybas ir laimėjo taurę bei galimybę žaisti UEFA taurės varžybose. 2005 metais komanda ir vėl iškrito iš aukščiausiosios lygos.
Tanzanijos istorija
Karas su Vokietija Rytų Afrikoje
1917 m. gruodį iš Tanganikos buvo evakuoti 320 baltųjų ir 2500 juodųjų karių. 1618 vokiečių buvo užmušta ar paimta į nelaisvę per paskutinius šešis 1917 metų mėnesius. 155 m. baltieji ir 1168 askariai pasidavė prieš karo pabaigą.
Dėl generolo Paul Emil von Lettow-Vorbeck taktikos kariniai veiksmai Tanganikoje vyko per visą Pirmą pasaulinį karą. Britai atsakė sudegusios žemės taktika, kuri sunaikino Tanganikos švietimo sistema, kuri buvo laikoma geriausia Afrikoje.
Britų Rytų Afrika
Tautų sąjunga suteikė mandatą Didžiajai Britanijai valdyti Tanganiką, o britams priklausę Ruanda-Urundis, kur buvo 3/7 gyventojų ir pusė kolonijos galvijų, atiteko belgams. Kolonijos centru liko Dar-es-Salamas, pirmu jos valdytoju buvo seras Horace Archer Byatt. Jis pagerino Tanganikos gydymą ir žemės ūkį, ekonomiką, panaikino vergovę. Jo name dabar gyvena Tanzanijos prezidentas. Vietiniai ramiai grįžo namo, o vokiečiai pripažino naują administraciją.
1920 m. kolonija buvo pavadinta Tanganikos teritorija, 1921 m. belgai grąžino jai Kigomos rajoną, kurį valdė nuo okupacijos. 1924 m. nustatyta siena tarp Tanganikos ir Ruandos-Urundžio.
Britai norėjo valdyti netiesiogiai, per vietinius lyderius. 1926 m. įkurta Įstatymus leidžianti taryba, turėjusi patarti gubernatoriui. Britai atgaivino vietines istitucijas, suteikė joms ribotą savivaldą. 1922 m. buvo leisti politiniai klubai. 1945 m. pirmi afrikiečiai atsidūrė Įstatymus leidžiančioje taryboje
1928 m. atidarytas geležinkelis Tabora-Mvanga, o 1929 m. Mošis-Aruša.
1919 m. Tanganikoje buvo 3,5 mln. gyventojų. 1931 m. surašime rasta 5 022 640 vietinių, 32 398 azijiečių, 8 228 europiečiai.
Britai kovojo su muse cėcė (Afrikinės miegligės sukėlėjas), maliarija, šistosomoze, pastatė daug ligoninių. 1926 m. kolonijinė administracija subsidijavo misionierių mokyklas bei jas prižiūrėjo.
Po Antrojo pasaulinio karo Tanganika buvo Jungtinių Tautų globojamoji teritorija, valdoma britų. Metams bėgant ji judėjo link savivaldos ir nepriklausomybės. 1954 m. Julius Nyerere, būsimasis Tanzanijos lyderis, o tuo metu mokytojas, vienas iš dviejų tanganiečių, kurie baigė užsienio universitetus, įkūrė partiją - Tanganikos afrikiečių nacionalinę sąjungą (TANU). 1961 m. kovo 29 d. britai sutiko suteikti Tanganikai nepriklausomybę nuo 1961 m. gruodžio 28 d.
Zanzibaras
Zanzibaras dabar yra dvi salos: Ungudža ir Pemba. Zanzibarą valdė portugalai nuo XVI a. iki XVIII a. pradžios, kai juos išvijo Omano arabai. Arabų valdymo viršūnė buvo sultono Seyyid Said valdymas, kai sostinė buvo perkelta iš Maskato į Zanzibarą, įkūrė arabų elitą, skatino gvazdikmedžių plantacijų, kuriose dirbo vergai, kūrimą. Zanzibaras buvo vadinamas Prieskonių salomis, XX a. pradžioje čia buvo išauginama 90% gvazdikmedžių. Zanzibaras taip pat buvo svarbus punktas vergų prekyboje. Į Zanzibarą atvykdavo net amerikiečiai, turėję ten konsulatą nuo 1833 m. Britus domino prekyba ir galimybė užbaigti vergų prekybą. 1822 m. britai su sultonų pasirašė sutartį, apribojančią vergų prekybą, bet tik 1876 m. vergovė uždrausta. Heligolando–Zanzibaro sutartis 1890 m. padarė Zanzibarą britų protektoratu, o Kaprivio ruožas - vokiečių. Britai valdė pro sultoną be permainų nuo XIX a. pabaigos iki 1957 m. rinkimų.
Nepriklausomybė ir Tanganikos-Zanzibaro sąjunga
1961 m. Nyerere tapo Tanganikos premjeru pagal naują konstituciją. 1962 m. gruodžio 9 d. jis tapo pirmu prezidentu. Zanzibaras gavo nepriklausomybę nuo britų 1963 m. gruodžio 10 d. ir tapo konstitucine monarchija. 1964 m. sausio 12 d. afrikiečių dauguma salose sukilo ir nuvertė sultoną. Abeid Karume tapo Zanzibaro prezidentu. Per kelias dienas buvo nužudyta 5-15 tūkst. arabų ir azijiečių. Daug moterų išprievartauta, namai sudeginti. Penktadalis salų gyventojų pabėgo ar buvo nužudyta.
Dabartinė istorija
Kad suformuotų vienpartinę sistemą abejose respublikos dalyse Julius Nyerere sujungė TANU su Zanzibarą valdžiusia Afro Širazi partija (ASP) ir sukūrė Revoliucinę partiją (CCM) 1977 m. vasario 5 d. Susijungimą sustiprino 1982 m. sąjungos konstitucija ir 1984 m. konstitucija.
Nyerere manė, kad daugpartinė sistema šalyje, kur daug tautų, kelia grėsmę nacionaliniam saugumui ir todėl įvedė vienpartinę sistemą. Jo nuomone, postkolonistinėje nestabilioje visuomenėje etninis šovinizmas ir tribalizmas yra nepageidaujami politikoje. Tautos vienybei stiprinti suahilių kalba paskelbta nacionaline.
Nyerere naudojo Prevencinio įkalinimo aktą sutramdyti profsąjungas, o vėliau politinius priešus kada norėjo. Žmonės dingdavo, tikslus aukų skaičius nežinomas, bet manoma, kad jų buvo tūkstančiai. Amnesty International ir kitos žmogaus teisių organizacijos kovojo su represijomis Tanzanijoje.
Nyerere įvedė Afrikos socializmą (Ujamaa), kurio filosofija vedė šalį. Valstybė tyčia nekreipė dėmesio į miestus, kad pramonę tolygiai paskirstytų kaimų rajonuose. Nuo tokio elgesio kelis dešimtmečius kentėjo sostinė, nes Nyerere ją laikė kolonizmo palikimu.
Valstybės valdžia greitai įsiplėtė į įvairius sektorius. 1967 m. dėl nacionalizacijos valstybė tapo didžiausiu darbdaviu šalyje. Ji dalyvavo mažmeninėje prekyboje, ekporte-importe, bankininkystėje. Tai sukūrė geras sąlygas korupcijai. Griozdiškos biurokratinės procedūros padidino mokesčius ir dar labiau pakenkė ekonomikai. Daug visuomeninių fondų buvo panaudota netinkamai. Perkamoji galia smuko neįtikėtinu greičiu ir net svarbiausios prekės buvo sunkiai įsigyjamos. Leidimų (vibali) sistema leido pareigūnams susirinkti daug kyšių. Buvo padėti sisteminės korupcijos pagrindai. Pareigūnai pradėti vadinti Wabenzi ("Benz žmonėmis").
Tanzanija palaikė artymus santykius su Kinija. 1979 m. Tanzanija paskelbė karą Ugandai, kai ši remiama sovietų bandė užimti Kageros regioną. Tanzanija išvijo ugandiečius ir remiama Ugandos pabėgelių įsiveržė į šalį. Balandžio 11 d. Idi Amin pabėgo iš sostinės, karas baigėsi. 1979 m. viduryje korupcija pasiekė neregėtą lygį, ekonomika žlugo. 1985 m. spalį nauju prezidentu tapo Ali Hassan Mwinyi, bet Nyerere liko partijos pirmininku iki 1990 m., kai postą perėmė Mwinyi. 1990 m. kelios Zanzibaro tautos pareikalavo referendumo dėl nepriklausomybės. Jie teigė, kad sąjunga su Tanzanija, paremta žlugusiu socializmu, nuskurdino Zanzibarą. Jų reikalavimai buvo atmesti.
Nepaisant daugelio nesklandumų valdanti partija ir jos kandidatas į prezidentus Benjamin William Mkapa laimėjo pirmus daugpartinius rinkimus 1995 m. lapkričio 23 d. Protestai prieš 2000 m. rinkimus Zanzibare sukėlė skerdynes 2001 m. sausį. Šūviai į protestuotojų minias nužudė 35 žmones, 600 sužeidė. 2005 m. gruodį Jakaya Mrisho Kikwete tapo ketvirtuoju Tanzanijos prezidentu.
Vienas iš 1998 m. JAV ambasadų sprogdinimų įvyko Dar Es Salame, kitas Nairobyje. 2004 m. povandeninis žemės drebėjimas sukėlė cunamį, per kurį Tanzanijoje žuvo 11 žmonių. Tanklaivis Dar Es Salame užplaukė ant seklumos, apgadino naftotiekį.
2008 m. Zanzibare mėnesiui dingo elektra.
Smerdai
Smerdai – XI - XIV a. Kijevo Rusijos ir kitų rusų kunigaikštysčių gyventojų sluoksnis, valstiečiai, nepriklausę bendruomenėms ir priklausę tiesiogiai nuo kunigaikščio. Novgorodo respublikoje smerdai priklausė nuo valstybės. Vėliau smerdais vadino visus valstiečius, žemiausią socialinį sluoksnį.
Smerdams buvo privaloma ir karinė prievolė. Pagal įvairius šaltinius - dalyvavimas karo veiksmuose pėstininku, arklių tiekimas raiteliams, o kartais ir dalyvavimas raitu kariu.
Žodis susmerdinti (осмердить) reiškė 'užgrobtus kaimyninių kunigaikšysčių gyventojus paversti smerdais'.
XV a. smerdai tapo valstiečiais. XVI-XVII a. žodis smerdas ėmė reikšti 'tarnaujantis žmogus', jį oficialiuose raštuose naudojo carui rašantys, jį caras naudojo kreipdamasis į gyventojus. Dar vėliau smerdas tapo paniekinamu valstiečio baudžiauninko pavadinimu (kurį naudodavo dvarininkai, valdžios atstovai), reiškė 'prasčiokas, netituluotas žmogus'.
Haris Poteris ir Mirties relikvijos (muzika)
Haris Poteris ir Mirties relikvijos yra būsimas originalus to paties pavadinimo dviejų dalių filmo garso takelis. Pirmosios dalies garso takelio kompozitorius yra Alexandre Desplat, o jo aranžuotojas yra Conrad Pope. Antrosios Mirties relikvijų dalies kompozitorius yra vis dar nežinomas.
Šaltiniai
הארי פוטר ואוצרות המוות (סרט)
Jimmy Connors
Džeimsas Skotas „Džimis“ Konorsas (g. 1952 m. rugsėjo 2 d.) – buvęs profesionalus JAV tenisininkas. Buvusi pirmoji pasaulio raketė. Džimis profesionalu tapo 1972 metais. Per savo karjerą Konorsas laimėjo 109 ATP titulus. Šis amerikietis laikomas vienu geriausiu visų laikų tenisininku. Jis žaisdamas tenisą užsidirbo 8 641 040 JAV dolerių. Džimis dalyvavo iš viso devyniolikoje Didžiojo Kirčio turnyrų finaluose. Džeimsas laimėjo dešimtyje iš jų. Jis buvo pirmoji pasaulio raketė 160 savaičių iš eilės. Iš viso net 268 savaites. Konorsas yra buvęs amerikiečio Andžio Rodiko treneris.
Marian Kukiel
Marianas Vlodzimežas Kukelis (, 1885 m. gegužės 15 d. Dąbrowa Tarnowska Mažosios Lenkijos vaivadija – 1973 m. rugpjūčio 15 d. Londonas) – Lenkijos karinis veikėjas, karo istorikas, habilituotas daktaras, generolas leitenantas.
Biografija
thumb|left|Marianas Kukelis iš kairės Nuo 1915 m. tarnavo lenkų legionuose, nuo 1919 m. gegužės mėn. Lenkijos Generalinio štabo karo mokyklos komendanto pavaduotojas. 1919-1921 m. per Lenkijos-Sovietų Rusijos karą pėstininkų pulko, brigados vadas. Nuo 1921 m. dirbo Lenkijos karo ministerijoje. 1923-1925 m. divizijos vadas, 1923 m. generolas leitenantas. Su kitais įkūrė Generalinio štabo Istorijos biurą, 1923-1926 m. jo vadovas. Po 1926 m. gegužės perversmo rėmė Lenkijos vyriausybę, iš kariuomenės pasitraukė, dirbo Jogailos universitete. 1927 m. habilituotas istorijos daktaras. 1930-1939 m. Krokuvos Čartoriskių bibliotekos ir muziejaus direktorius. 1937 m. Lenkų mokslų akademijos narys.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939 m. spalio mėn. pasitraukė į Prancūziją. Lenkijos vyriausybės emigracijoje karo ministro pavaduotojas, 1940 m. divizijos generolas. 1942-1949 m. nacionalinės gynybos ministras. 1943 m. balandžio mėn. iš Vokietijos vyriausybės pranešimo sužinojęs apie Katynėje sušaudytus lenkų karininkus, išspausdino apie tai komunikatą ir kreipėsi į Tarptautinį Raudonąjį Kryžių. Su kitais 1945 m. Londone įkūrė generolo Vladislavo Sikorskio istorijos institutą, 1946-1973 m. jo direktorius, 1951-1966 m. valdybos pirmininkas. Su kitais 1946 m. įkūrė Lenkų mokslo draugiją, 1947 m. įsteigė istorijos žurnalą „Teka Historyczny“, 1950 m. įkūrė Lenkų universitetą emigracijoje.
Tyrė XVIII a. – XX a. politikos ir karo istorijos temas.
Petras Poškus
Petras Poškus (1935 m. gruodžio 15 d. Perlojos k., Varėnos raj. – 2004 m. sausio 5 d.) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Užugulbinė
Užugulbinė – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Biržų, prie kelio iš Kraštų.
Būdas
„Būdas“ (iki 2019 m. gegužės – „Liaudies kultūra“) – nuo 1988 m. leidžiamas iliustruotas etnologijos, kultūrinės antropologijos mokslo populiarinimo žurnalas.
Titas (1999 filmas)
Titas – 1999 m. režisierės Julie Taymor filmas, pastatytas pagal Šekspyro pjesę „Titas Andronikas“. Tai buvo pirmoji šios pjesės ekranizacija kinui, taip pat – Taymor kino režisūros debiutas. Scenarijų rašė pati režisierė. Pagrindinį romėnų karvedžio Tito vaidmenį atliko Anthony Hopkins.
Būdas
Leidžia Lietuvos liaudies kultūros centras. 1989–1994 m. spausdino tautinės ideologijos straipsnius, kurie kvietė puoselėti kultūros paveldą ir tradicinę kultūrą. Išeina 4–6 kartus per metus. Naujų žurnalo numerių elektroninės versijos įkeliamos po metų nuo jų išleidimo datos. Skelbia etnografinius tyrimus, straipsnius apie senąją lietuvių kultūrą, kitų šalių kultūros reiškinius.
Istorija
1988 m. buvo metodinis leidinys kultūros įstaigų veiklai koordinuoti (išėjo 3 nr.), iki 1989 m. ėjo pavadinimu „Kultūrinis švietimas“ kaip LTSR kultūros ministerijos ir LTSR mokslinio metodinio kultūros centro leidinys. Tiražas 1988 m. – 6000 egz., 1997 m. – 1300 egz.
Titas (1999 filmas)
Filmo (skirtingai, nei Šekspyro pjesės) veiksmas vyksta anachronistinėje, siurrealistinėje visatoje, neaišku kokiame laikmetyje ar epochoje. Veikėjai nešiojasi kardus tačiau važinėjasi moderniais automobiliais, o jų apranga ir apskritai aplinka daugiau primena futuristinę senovės Romos kultūros imitaciją. Taip pat daug kostiumų yra užuominos į įvairius realius istorijos laikotarpius, kaip kad Musolinio laikų Italija. Neskaitant anachronizmų, siužetas liko labai artimas Šekspyro kūriniui. Dialogai palikti originalūs – eiliuoti.
Būdas
Istorija
2019 m. gegužę žurnalas pervadintas į „Būdą“ (kaip aliuzija į Simono Daukanto „Būdą senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių“).
Titas (1999 filmas)
„Titas“ buvo filmuotas JAV ir Italijoje.
Būdas
Autoriai
Bendradarbiai: Romualdas Apanavičius, Marija Baltrėnienė, Audrius Beinorius, Gintaras Beresnevičius, Auksuolė Čepaitienė, Rūta Guzevičiūtė, Birutė Imbrasienė, Algė Jankevičienė, Teresė Jurkuvienė, Petras Kalnius, Aušra Kargaudienė, Libertas Klimka, Nijolė Laurinkienė, Nijolė Marcinkevičienė, Saulė Matulevičienė, Vacys Milius, Alfonsas Motuzas, Rasa Paukštytė-Šaknienė, Alė Počiulpaitė, Daiva Račiūnaitė-Vyčinienė, Krescencijus Stoškus, Antanas Stravinskas, Žilvytis Šaknys, Dalia Urbanavičienė, Skaidrė Urbonienė, Jonas Vaiškūnas, Daiva Vaitkevičienė, Vykintas Vaitkevičius, Angelė Vyšniauskaitė, Norbertas Vėlius, Eugenija Venskauskaitė ir kiti.
Vyriausioji redaktorė Saulė Matulevičienė, vyresnieji redaktoriai – Dainius Razauskas, Juozas Šorys, Lina Leparskienė.
Padirvoniai
Padirvoniai – kaimas centrinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio.
Istorija
1591 m. minimas Padirvonių dvaras.
Žuvyčiai
Žuvyčiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje. Stūkso Žuvyčių piliakalnis.
Rolandas Paulauskas
Rolandas Paulauskas (g. 1954 m. rugpjūčio 6 d. Kretingoje) – Lietuvos kompozitorius, publicistas, Sąjūdžio laikų veikėjas, vienas konstitucijos autorių bei signataras.
Anfildas
Anfildas – Liverpulio priemiestis, kuris ribojasi su Valtono, Klubmuro, Tuebruko ir Evertono priemiesčiais. Namai pastatyti XIX amžiaus pabaigoje, dvidešimto pradžioje, yra tankiai apgyvendinti. Sudaro sujungtų namų eiles. Šis namų išdėstymas yra aplink Anfield stadioną.
Rolandas Paulauskas
TSRS laikais Kaune buvo pogrindinio intelektualų veikėjas ir kompozitorius. Vėliau buvo Kauno Sąjūdžio Tarybos narys ir Sąjūdžio Seimo nariu. LR Aukščiausioje Taryboje pristatė ir apgynė nutarimą „Dėl Lietuvos konstitucingumo raidos“, kurio pagrindu atsirado dabartinė Lietuvos Konstitucija.
Anfildas
Sportas
„Anfield“ stadione namų rungtines žaidžia Liverpool FC. Šiame stadione žaidė kita miesto komanda: Everton FC, kuri išsikėlė į Goodison Parką 1892 m. Dabartiniame stadione telpa daugiau kaip 45 000 žmonių. Visos vietos yra sėdimos.
Liverpulio klubas planuoja 2010 m. persikelti į statomą Stanley Park stadioną, kuris yra Anfildo Stenlio parke.
Rolandas Paulauskas
R. Paulauskas politika nebe užsiima, tačiau viešina savo pažiūras internete, kurių pagrindu įkūrė bendraminčių asociaciją „Mūsų gretos“.
Biografija
Ketverius vaikystės metus gyveno tremtyje (Intoje) iki grįžimo į gimtąjį miestą Kretingą. Vėliau gyveno ir augo Kaune, kur 1972–1974 m. studijavo inžineriją Kauno politechnikos institute. Nuo 1973 m. vadovavo įvairiems muzikos kolektyvams, dalyvavo koncertinėje veikloje. Yra parašęs muzikos spektakliams, keliasdešimt dainų (viena jų yra Sąjūdžio himnu tapusi „Pabudome ir kelkimės“).
1988–1990 m. studijavo bibliografiją Vilniaus universiteto Kauno fakultete, o 1990–1996 m. studijavo teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete. 1988–1990 m. Sąjūdžio Kauno miesto iniciatyvinės grupės, Sąjūdžio Kauno tarybos, Sąjūdžio Seimo narys. Buvo pirmųjų Sąjūdžio renginių Kaune – Juodojo Kaspino dienos (1988-08-23), Tautinės vėliavos iškėlimo (1988-10-09), iškilmių Vasario 16-ajai minėti – režisierius. 1989–1990 m. laikraščio „Kauno aidas“ redaktorius. Rengė pirmąsias Sąjūdžio televizijos laidas iš Kauno. Paskelbė straipsnių kultūros ir politikos klausimais