cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stepinė lingė
Išvaizda
Patino kūno viršus šviesus, pilkai melsvas. Antuodegyje balta tamsiai išmarginta dėmė. Plasnojamosios plunksnos pilkos, dalies jų viršūnės juodos. Vidurinės vairuojamosios plunksnos pilkos, šoninės baltos su pilkomis juostomis. Pilvas baltas, gerklė ir pagurklis pilkšvi. Snapas ir nagai juodi, vaškinė, kojos ir rainelė geltoni. Patelės nugara ruda, išmarginta ryškiai rudomis dėmėmis. Baltas antuodegis rusvai dryžuotas Pilvas gelsvai rudas su rudomis išilginėmis dėmėmis. Uodega ir sparnai su skersiniais dryžiais. Jaunikliai panašūs į patelę, jų rainelę ruda. Pūkuoti jaunikliai būna balsvai rusvi.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Dunojaus žemupio iki šiaurės vakarų Mongolijos. Arealas šiaurėje siekia Pripetės slėnį, Sverdlovsko sritį, Jenisejaus aukštupį, pietuose paplitusi iki Tian Šanio, Syrdarjos slėnio, Aralo jūros, Užkaukazės. Žiemoja Indijoje, Mianmare, Afrikos vidurinėje ir rytinėje dalyje.
Lietuvoje sutinkama retai.
Biologija
Stepėse pasirenka sausas vietas. Retkarčiais apsigyvena žemės ūkio pasėliuose, upių slėniuose, dykvietėse. Įsikuria atvirose miškastepių vietose, kartais plačiuose dirbamuose laukuose, pievose, medžiais užaugusių ežerų pakrantėse. Kaip ir visoms lingėms, būdingas lėtas, krypuojantis polėkis. Skrenda neaukštai: giliai plasnoja sparnais, kartais trumpai sklando virš nugaros pakeltais sparnais. Tupi ant žemės, į medžius nesileidžia. Medžioja sklandydama. Pamačiusi grobį, krinta iškėlusi sparnus stačiai žemyn. Balsas įvairus, kartais panašus į švilpimą ar cypsėjimą.
Poros pastovios. Kasmet grįžta į beveik tas pačias lizdavietes, bet lizdus krauna vis naujose vietose – žolėje ant žemės, paprastai netoli aukštesnio kupsto, krūmo ar kitos priedangos. Dėtyje paprastai būna 3–5 kiaušiniai, sveriantys po 26 gramus. Deda kas 48 valandas, peri apie 29 dienas.
Minta peliniais graužikais, driežais, žvirbliniais paukščiais Juos gaudo ant žemės.
Skruzdėlės
Informacija
Nešdamos svorį, skruzdėlės sprandu išlaiko pusiausvyrą. Skruzdėlių gebėjimą panešti įspūdingą svorį lemia ne tik jėga, bet ir technika bei pusiausvyra. Kembridžo universiteto mokslininkų grupė nustatė, kad galva ir sprandu skruzdėlės reguliuoja šiaudo pasvirimo laipsnį, kol randa tinkamą atramos tašką. Taip šiaudą jos gali nunešti labai toli – daugiau nei 100 metrų.
Šeimos aprašymas
Skruzdėlės etologijos, ekologijos ir fiziologijos požiūriu yra labiausiai išsivysčiusi vabzdžių šeima. Jų kolonijos yra sudėtingi socialiniai dariniai su darbo pasiskirstymu ir komunikacijos sistemomis, kurios leidžia koordinuoti veiksmus atliekant atskiram individui neįveikiamas užduotis. Kai kurios rūšys turi išvystytą „kalbą“ ir geba perduoti informaciją. Be to, daugelis skruzdėlių rūšių palaiko labai glaudžius simbiotinius santykius su kitais vabzdžiais (tai vadinama mirmekofilija) ir augalais-mirmekofitais.
Bendruomenėse gyvenančios skruzdėlės dėl pasiskirstymo į kastų sistemas savo kolonijose tiksliai pasidalina pareigomis. Tai darbininkės, kareiviai, motinėlės, tranai. Skruzdėlių bendrija susideda iš keleto kastų: dažniausiai sparnuotų patinų bei patelių ir iš besparnių darbininkių, kurie gali būti įvairių dydžių. Darbininkės yra lytiškai nesubrendusios patelės. Jos rūpinasi lizdų statyba, maisto rinkimu, jauniklių maitinimu bei priežiūra.
Privalumai, kuriuos skruzdėlėms suteikia bendradarbiavimas, lėmė tai, kad šiuo metu tai dominuojanti pagal skaičių nariuotakojų grupė. Viename akre (0,4 ha) savanos Dramblio Kaulo Krante gyvena 8 mln. skruzdėlių, kurios sudaro apie 3000 kolonijų. Kartu su termitais skruzdėlynas sudaro trečdalį sausumos gyvūnų biomasės Amazonės baseino tropiniuose miškuose.
Nuo kitų geluoninių skruzdėlės skiriasi tuo, kad stiebelis, jungiantis krūtinę su pilveliu, yra su statmena atauga arba su 2 mazgeliais. Jų sparnai žymiai ilgesni už pilvelį. Antenos alkūninės, su ilgu stiebeliu. Geluonį turi ne visos rūšys, bet nuodingoji liauka yra.
Skruzdėlynas
thumb|220px|Skruzdėlynas
Kaip bendruomeniniai vabzdžiai skruzdėlės įsirengia skruzdėlyną. Skruzdėlynai būna žeminiai, medieniniai ir kombinuoti. Žeminiai skruzdėlynai įrengiami arba žemėje, arba dalinai jos paviršiuje iš žemės grumstelių. Medieniniai skruzdėlynai įrengiami medžio kelmuose ar kamienuose. Kombinuoti skruzdėlynai įrengiami iš žemės grumstelių ir augalų dalelių (lapų, spyglių, šakų, žolių stiebelių). Kai kurios rūšys skruzdėlynuose įrengia specialius šiltadaržius, kuriuose augina tam tikras grybų rūšis lervų maitinimui.
Mityba
Skruzdėlės minta mišriu maistu. Gyvūninės kilmės maistas – vabzdžiai, vorai, šimtakojai, sraigės. Augalinę maisto dalį sudaro sėklos, vaisiai, minkšti ūgliai, lipčius, nektaras ir kt.
Skruzdėlės Lietuvoje
Lietuvoje rūšinė sudėtis ištirta nepakankamai. Žinoma apie 40 rūšių. Pagrindiniai atstovai:
ATPazė
thumb|180px| H+-ATPazės darbo schema jai dirbant ATP sintezės režimu
Semionai
Semionai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Grodzisko, apie 22 km į šiaurę nuo Semiatičės ir apie 62 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Čarnos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
ATPazė
ATPazė – fermentas, verčiantis H+ (arba kurio nors kito jono) elektrocheminio gradiento energiją cheminės jungties energija ir atvirkščiai. Fermentas (žr. pav) kerta kurią nors iš ląstelės membranų. Tai gali būti visą ląstelę gaubianti išorinė membrana, mitochondrijos krista arba chloroplasto tilakoido membrana. Membranos pusė, kurioje vyksta ATP sintezė, kartais vadinama vidine puse (ląstelės išorinėje membranoje ji atsukta į ląstelės vidų).
Veikimo principas
Kad fermentas sintetintų didelę cheminės jungties energiją turinčias ATP molekules, priešingose membranos pusėse turi kuriuo nors būdu susidaryti cheminis gradientas (dalyvaujančio jono vienoje pusėje daugiau), elektros potencialų skirtumas arba jie abu vienu metu (elektrocheminis gradientas). Šios jėgos verčia ATPazės naudojamus jonus per šiame fermente esantį kanalą keliauti į kitą membranos pusę. Vidinėje pusėje esanti fermento dalis panaudoja jonų gradiento energiją makroenerginei jungčiai tarp ADP ir fosforo rūgšies liekanos sukurti. Tokiu režimu fermentas veikia chloroplasto ir mitochondrijos membranose, kuriose panaudojamas vandenilio jonų (protonų) gradientas.
Prireikus ląstelė panaudoja turimą ATP elektrocheminiam gradientui sukurti. Tuomet vidinėje pusėje esantis fermento aktyvus centras skaldo ATP į ADP ir neorganinį fosfatą. Skylant išsiskiria daug energijos, kuri panaudojama jonams aktyviai „pumpuoti“ į vidinę pusė. Dažniausiai ATPazė taip dirba išorinėje ląstelės membranoje, kad palaikytų jonų balansą ląstelėje.
ATPazė – bendrinis visų ATP skaidančių fermentų vardas. Šiame kontekste jis palyginti retai vartojamas, nes tokių fermentų yra labai daug. ATPazės standartinis EC fermento kodas yra EC 3.6.3.
Wilhelm Schmidt
Vilhelmas Šmitas (Wilhelm Schmidt, 1868 m. vasario 16 d. – 1954 m. vasario 10 d.) – Austrijos kalbininkas, etnologas ir religijotyrininkas, misionierius benediktinas. Buvo etnografas afrikanistas, vienas iš austrų antropologijos pradininkų, lyginamosios religijotyros atstovas, pirmykščio monoteizmo teorijos (premonoteizmas) pagrindėjas.
Biografija
Baigęs misionierių verbistų mokyklą Olandijoje, čia 1888–1892 m. studijavo teologiją. 1892 m. buvo įšventintas kunigu. 1893–1895 m. Berlyno universitete studijavo semitų kalbas. 1895–1905 m. dirbo Vienos misijų institute. 1906 m. įkūrė antropologijos žurnalą Antrhopos. 1895–1938 m. Mėdlingo dvasinėje seminarijoje Austrijoje dėstė kalbotyrą, etnologiją ir religijotyrą; nuo 1921 m. – profesorius. 1924–1938 m. Vienos, 1938–1951 m. Fribūro universitetų profesorius. Vilhelmas Šmitas 1931 m. Mėdlinge įkūrė antropologijos institutą Antrhopos (šis, 1938 m. naciams užėmus Austriją, perkeltas į Fribūrą), iki 1948 m. jo direktorius. Kartu dirbo pastoracinį darbą, užsiėmė karitatyvine veikla.
Veikla ir idėjos
Vilhelmas Šmitas, kaip kalbininkas, domėjosi daugeliu pasaulio kalbų, ypač daug dėmesio skyrė monų–khmerų, Australijos, Okeanijos kalboms. Iškėlė hipoetezę apie austrines kalbas, į kurias patektų austroazijiečių ir austroneziečių kalbų šeimos.
Kartu su Vilhelmu Kopersu, sekdamas Fricu Grėbneriu, Vilhelmas Šmitas vystė kultūrinių ratų sampratą, telkdamasis į rašto neturinčių tautų kultūros istorijos tyrinėjimus, nustatinėdamas jų kultūrinius ratus bei chronologinę seką, kuri kaip istoriškai-chronologiškai pagrįstesnė buvo priešinama L. H. Morgano evoliucionistinei pakopinės pažangos schemai. Teigė, kad bet kurios tautos pagrindas yra kultūra, kurią galima tyrinėti istoriškai: nėra neistorinių tautų. Kiekviena kultūros apraiška savo sklaida gali būti ne tik kylanti ar besiplečianti, bet ir menkėjanti ar benunykstanti. Sąveika tarp kultūrų gali būti aktyvi ir pasyvi vienu metu. Grynu pavidalu – vien aktyvi ar vien pasyvi – sąveika net ir neegzistuoja. Vilhelmas Šmitas pasisakė už konkretų, detalų čia ir dabar etnografinį aprašymą, į antropologiją įvedė istorizmo metodą. Jis išskyrė 4 pagrindinius pasaulio kultūrų ratus.
Vilhelmas Šmitas, kovodamas su evoliucionistinėmis doktrinomis etnologijoje, pasiūlė gausiai empirine etnologine medžiaga pagrįstą premonoteizmo teoriją, pagal kurią seniausia religijos forma yra monoteizmas; buvo garbinamas vienas Dievas, vėliau, jo vaizdiniui silpnėjant, atsirado politeizmas. Jis įrodinėjo, kad pirmose medžiotojų-rankiotojų kultūrose (tasmaniečių, bušmenų) galima atsekti joms būdingą dangiškojo dievo kūrėjo idėją, įvaizdį be jokio garbinimo ir ritualo. Tik vėliau atsirado totemizmas, soliarinė ir lunarinė mitologija, kultai ir ritualai, kurie nustūmė į antrą planą morališkai tyro dangiškojo dievo, pasaulio kūrėjo, įvaizdį. Vėliau ši teorija buvo sukritikuota
Bibliografija
Svarbiausi veikalai:
Darvinizmas
Remiamasi principu, kad jokia rūšis negali neribotai daugintis, nes anksčiau ar vėliau prasideda konkurencija dėl ribotų išteklių. Šioje konkurencinėje kovoje išlieka tik geriausiai prisitaikę individai ir rūšys. Šios idėjos tiesiogiai išvedamos iš Darvino natūraliosios atrankos principo.
Bandymai Darvino mokymą pritaikyti reiškinių žmonių visuomenėje aprašymui ar modifikavimui kartais vadinami socialiniu darvinizmu.
Iš principo darvinizmą atmeta kreacionistai, kurie kritikavo ir Žano Batisto de Lamarko teoriją apie rūšių kaitą. Dažnai Darvinas buvo kritikuojamas ne tik iš mokslinės (teorija rėmėsi paveldėjimu, kuris tuo metu buvo neištirtas), bet ir moralinės bei religinės pusės. Kovoje dėl teorijos pripažinimo jos šalininkai ir priešininkai, tiek turėdami gerus tikslus, tiek sąmoningai klaidingai traktavo evoliucijos teoriją ir iškėlė ją iki dogmos.
Pats Darvinas į savo teoriją žiūrėjo ne dogmatiškai, bet numatė galimybes ją tobulinti ir keisti. Jis įvardino ir pagrindines savo teorijos problemas:
Darvinizmas ir evoliucijos teorija
Dėl biologijos ir genetikos pažangos evoliucijos teorija buvo išplėsta. Šią išplėstą teoriją gydytojas ir biologas August Weismann (1834–1914) pavadino neodarvinizmu
Mokslinė biologinės evoliucijos teorija vystosi toliau ir įtraukia naujas žinias iš neurobiologijos, molekulinės genetikos, populiacijų biologijos, sistemų teorijos, žaidimų teorijos. Dėl to ji dar vadinama sintetine evoliucijos teorija.
Pusiau ilgaplaukė Amerikos riestaausė katė
thumb|250px|right|Pusiau ilgaplaukė Amerikos riestaausė katė Pusiau ilgaplaukė Amerikos riestaausė katė – kačių veislė. Šių kačių daug tik JAV, kitose šalyse vis dar gana retos.
Istorija
Pirma katė neįprastomis užlinkusiomis ausimis vadinosi Sulamita – šią juodą benamę katytę priglaudė viena šeima iš Kalifornijos. Sulamita atsivedė kačiukų, iš kurių du taip pat turėjo užsirietusias ausytes. Buvo nuspręsta, jog tokios ausys taps naujos veislės skiriamuoju bruožu.
Išvedant veislę, buvo poruojamos ilgaplaukės katės arba tos, kurios turėjo ilgo plauko geną, todėl dažnai gimdavo kačiukai su gana ilgu kailiu. Veislininkai galiausiai nusprendė, jog naujoji veislė vadinsis Pusiau ilgaplaukės Amerikos riestaausės katės.
Charakteris
Tai labai draugiškos katės. Lengvai prisiriša prie žmonių, mėgsta būti dėmesio centre. Lenda į visus šeimininko kasdienius reikalus. Mėgsta švelnumą, kartais – žaidimus ir šėliones. Gerai sutaria su vaikais, kitomis katėmis ir šunimis.
Mėgsta įvairius žaisliukus, karstymąsi. Amerikos riestaausės be reikalo nelaido gerklės, tačiau, esant reikalui, netyli.
Fizinės savybės
Amerikos riestaausė – vidutinio dydžio katė ilgu, liaunu, grakščiu kūnu. Bręsta iki antrųjų – trečiųjų gyvenimo metų.
Plaukas plonas, šilkinis, minkštas. Beveik be poplaukio. Pasakytina, jog būna ir trumpaplaukių Amerikos riestaausių.
Spalvos ir raštai labai įvairūs. Akys geltonos arba žalios, o kačių su žymėmis – mėlynos.
Partitūra
Pirmosios partitūros buvo rankraščiai. Dėl techninių priežasčių spausdintos partitūros atsirado XV a. pabaigoje, keliasdešimt metų vėliau nei pirmosios knygos. Iki atsirandant muzikos įrašams, partitūrų spausdinimas buvo vienas iš pagrindinių būdų platinti muzikinius kūrinius.
Šakių Varpo mokykla
Šakių „Varpo“ mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šakiuose, J. Basanavičiaus g. 28, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190822046. Steigėjas – Šakių rajono savivaldybės taryba.
Filialai:
Virimo temperatūra
Virimo temperatūra – medžiagos temperatūra, kurioje vyksta skysčio fazinis virsmas į dujinį visame medžiagos tūryje. Virimo metu medžiaga visame tūryje pereina iš skysto agregatinio būvio į dujinį skirtingai nuo garavimo, kur procesas paviršinis. Skysčio garų (sočiųjų garų) slėgis tampa lygus skysčio išorės atmosferos slėgiui. Virimo temperatūroje skystis ir garai yra termodinaminėje pusiausvyroje. thumb|Vandens agregatinio būvio diagrama: pažymėtas [[Virimas|virimo taškas normaliomis sąlygomis]]
Virimo temperatūra kinta priklausomai nuo išorinio slėgio: mažėjant slėgiui, mažėja virimo temperatūra (todėl aukštai kalnuose virimo temperatūra yra mažesnė – pvz., Everesto viršūnėje vanduo verda esant 69 °C). Pakeitus slėgį iki tam tikros ribos, prieinamas trigubas taškas, kuriame trys agregatinės būsenos (kietas kūnas, skystis, garai) yra termodinaminėje pusiausvyroje.
Didinant slėgį, virimo temperatūra didėja iki tam tikros ribos, vadinamos kritiniu tašku.
Normaliomis sąlygomis (slėgis 1 atmosfera, 101,325 kPa) vandens virimo temperatūra yra 99,97 °C. Iš cheminių elementų mažiausią virimo temperatūrą normaliomis sąlygomis turi helis.
Purvėnai (Šalčininkai)
Purvėnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietvakariuose, 4,5 km į vakarus nuo Eišiškių, 0,8 km nuo sienos su Baltarusija. Seniūnaitijos centras. Piečiau kaimo tekšo Purvėnų tvenkinys ant Prūdelio upelio. Pro kaimą eina kelias. Yra biblioteka.
thumb|left|240px|Buvusi Purvėnų mokykla
Istorija
Iki XXI a. pr. veikė Eišiškių gimnazijos skyrius ir Kalesninkų pagr. mokyklos skyrius.
Donecko tarptautinis oro uostas
Donecko Sergejaus Prokofjevo tarptautinis oro uostas (IATA kodas: DOK, ICAO kodas: UKCC) – civilinis oro uostas Rytų Ukrainoje, Donecke, apie 10 km į šiaurės vakarus nuo miesto. Pavadintas garsaus kompozitoriaus Sergejaus Prokofjevo, gimusio Donecko srityje, vardu. Pastatytas 1933 m., vėliau perstatytas ir išplėstas 1973 m. ir 2011-2012 m.
Aptarnavo Donecką ir Donecko, Charkovo, Zaporožės, Luhansko sritis (šiuose regionuose gyvena 6,5 mln. žmonių). Skrydžių operatorius – oro linijų bendrovė „Donbassaero“. 2013 m. pervežė 1,11 mln. keleivių.
Liudvika Pociūnienė
Liudvika Vildžiūnaitė-Pociūnienė (g. 1958 m. birželio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos filologė lituanistė, vertėja, žurnalistė.
Donecko tarptautinis oro uostas
Prasidėjus karui Donbase saugumo sumetimais 2014 m. gegužės 26 d. Ukrainos Valstybinė aviacijos tarnyba oro uosto veiklą sustabdė. Vėlesnių karo veiksmų metu Donecko oro uostas buvo visiškai sugriautas, aptarnauti orlaivius yra netinkamas.
Liudvika Pociūnienė
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
Dirbo vertėja, nuo 1988 m. dalyvavo leidžiant „Sąjūdžio žinias“. Iki 1992 m. radijo stoties „Radiocentras“ komentatorė. 1992–1996 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 1996–1997 m. televizijos TV3 prodiuserė, laidos „Detektorius“ vedėja (kartu su Rimvydu Valatka). Nuo 1997 m. Lietuvos televizijos „Naujienų“ direktorė. 1999–2009 m. kartu su rež. Petru Savickiu kūrė istorinės publicistikos laidą „Laiko ženklai“.
Donecko tarptautinis oro uostas
Istorija
miniatiūra|250px|left|2014 m. balandį 1933 m. buvo įkurtas oro uostas „Stalinas“ (šiuo vardu tada vadintas Doneckas). Tais metais buvo organizuotas ir pirmasis sovietinės oro linijų bendrovės „Aeroflot“ reisas maršrutu Stalinas–Starobilskas (Старобільськ). 1936 m. oro uoste įkurdinta grupė lengvųjų lėktuvų U-2. Jie buvo skirti dirbamų laukų tręšimui iš oro, sanitariniams ir pašto siuntų pervežimams, nedidelių keleivių grupių skraidinimui.
Petras Vaitiekūnas
Petras Vaitiekūnas:
Gloria Macapagal-Arroyo
Glorija Makapagal-Arojo (Gloria Macaraeg Macapagal-Arroyo; g. 1947 m. balandžio 5 d.) – buvusi Filipinų prezidentė, pareigas ėjusi nuo 2001 m. iki 2010 m. Tai antroji moteris po Corazon Aquino, valdžiusi šalį.
Biografija
Buvusio prezidento Diosdado Makapagalo dukra. Gimė 1947 m. balandžio 5 d. Maniloje. Studijavo Vašingtono, Manilos ir Filipinų universitetuose. Nuo 1987 m., rekomendavus tuometei Filipinų prezidentei Corazon Aquino, pradėjo dirbti Filipinų pramonės ir prekybos departamente. Nuo 1992 m. iki 1998 m. buvo Filipinų Kongreso senato narė. Nuo 1998 m. iki 2001 m. ėjo viceprezidentės pareigas. 2003 m. ją nesėkmingai bandė nuversti kariškiai. 2004 m. gegužę antrą kartą, palaikant Filipinų Katalikų bažnyčiai, perrinkta Filipinų prezidente. Laimėjus rinkimus, buvo apkaltinta, esą rinkimų kampanijai naudojo biudžeto lėšas. G. Macapagal-Arroyo kaltinimus atmetė. Valdymo laikotarpiu didelį dėmesį skyrė Filipinų ekonomikai skatinti. 2005 m. žurnalas Forbes ją paskelbė ketvirtąja pagal įtakingumą pasaulio moterimi. 2010 m. prezidneto rinkimuose nedalyvavo. Pasisako už socialinių problemų sprendimą ir skurdo mažinimą šalyje.
Donecko tarptautinis oro uostas
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metu visi civilinės aviacijos pilotai buvo pašaukti į Raudonąją Armiją. Išlaisvinus iš vokiečių Donbasą, 1944 m. oro uostas atnaujino darbą. Orlaiviai skraidino krovinius ir keleivius, dirbo žemės ūkyje ir kt.
Liudvika Pociūnienė
Biografija
Nuo 2020 m. Seimo narė.
Nuo 2010 m. Lietuvos žurnalistų draugijos Vilniaus skyriaus pirmininkė.
Donecko tarptautinis oro uostas
Istorija
1974 m. atlikta pakilimo takų, radiotechnikos įrengimų rekonstrukcija, 1975 m. atidarytas naujas keleivių stoties pastatas (700 kel./val.), todėl jau tada praktiškai galėjo priimti to laikmečio visų tipų lėktuvus, smarkiai padidinti pervežimų apimtis.
1982 m. iš Donecko pradėjo skraidyti 3-ios kartos lėktuvai Jakovlev Jak-42, o 1983 m. doneckiečiai pirmieji SSRS pradėjo vykdyti šio tipo orlaiviu tarptautinius skrydžius. Jie perteikė naujų lėktuvų eksploatacijos patyrimą Lvovo, Simferopolio, Dniepropetrovsko aviacijos įmonių specialistams, taip pat kitų sovietinių respublikų pilotams iš Lietuvos, Uzbekijos ir Tadžikijos. Nuo 1992 m. oro uosto aviacijos įmonė savo jėgomis pradėjo remontuoti Jak-42, praskraidžiusius per 10 000 valandų, kadangi aviacijos gamyklos dar nebuvo pasiruošusios atlikti tokių remonto darbų. Remontuoti ne tik savi, bet ir Vilniaus, Krasnodaro, Uljanovsko uostų lėktuvai. 1993 m. Jak-42 skraidė į daugiau kaip 40 pasaulio šalių.
1998 m. Donecko aviacijos įmonė pervadinta į Donecko valstybinę aviakompaniją „Donbasas–Rytų Ukrainos oro linijos“. 2003 m. kompanija reorganizuota, atskiriant oro linijas nuo oro uosto, kurio bazėje įkurtas Donecko tarptautinis oro uostas.
Rengiantis 2012 m. XIV Europos futbolo čempionatui, 2011–2012 m. oro uostas, pakilimo takai buvo ženkliai pertvarkyti ir padidinti. Pagal kroatų parengtą projektą naujasis oro uostas su 4000x75 m taku galėjo aptarnauti iki 5 mln. keleivių per metus, priimti pačius didžiausius lėktuvus (įskaitant rekordinį Antonov An-225 „Mriya“). Gretimoje teritorijoje planuota pastatyti šiuolaikinius parodų, multimedijos centrus, verslo miestelį. 2012 m. gegužės mėn. atidarytas 7 aukštų terminalas aptarnauti 3100 kel./val. Rekonstrukcija kainavo 875 mln. JAV dolerių, pradinę samatą viršydama 3,5 karto.
Skrydžių kryptys
Lentelėje pateikiami 2014 m. gegužės mėn. duomenys. Skrydžius vykdė 13 aviakompanijų į 17 miestų 12-je šalių (įskaitant Ukrainą).
Karo veiksmai oro uoste
miniatiūra|250px|right|Statinio oro uoste griuvėsiai, 2014 m. spalis miniatiūra|250px|right|Bataliono „Somali“ kovotojas 2014 m. spalio mėn. prie oro uosto pastato 2014 m. prorusiškų neramumų Donbase metu oro uostas buvo sugriautas ir nutraukė savo veiklą. Balandžio 17 d. separatistai pirmą kartą ant terminalo fasado iškėlė nepripažintos Donecko Liaudies Respublikos (DLR) vėliavą. Balandžio mėnesio pabaigoje Ukrainos ginkluotosios pajėgos užėmė vidinį oro uosto teritorijos perimetrą, kad užtikrinti skrydžių saugumą. Gegužės 26 d. naktį atvykę kelios dešimtys ginkluotų, be atpažinimo ženklų, kariškių pareikalavo ukrainiečius pasišalinti. Ukrainos kariškiai pakluso ir persikėlė į gretimą miškelį. Rytą oro uostas liovėsi aptarnavęs oro skrydžius. Tačiau apie vidurdienį ukrainiečiai kontratakavo ir desanto pagalba sėkmingai įsitvirtino oro uoste. Sukilėliai užėmė prieigas. Per incidentą sužeista 15, žuvo 35 žmonės, iš kurių 33 buvo atvykėliai iš Rusijos, dar 15-kos kūnai liko gulėti oro uosto teritorijoje. Tarptautinė spauda pažymėjo, jog dalyvavo ir užsienio samdiniai.
Dėl nesiliaujančių karo veiksmų birželio 3 d. Ukrainos Valstybinė aviacijos tarnyba atšaukė oro uosto eksploatacijos sertifikatą. Pradėjus naikinti civilinius orlaivius, likę buvo išgabenti į kitus Ukrainos uostus.
Vasarą ukrainiečių kariškiai buvo apsupti ir užblokuoti oro uoste. Tik liepos mėn. pabaigoje ukrainiečių daliniai pramušė koridorių į oro uostą, galėdami pritraukti į jį sunkiosios ginkluotės. Tačiau separatistai su nauja jėga šturmavo objektą rugpjūčio pabaigoje, užimdami dalį pakilimo takų ir statinių. Visą rudenį ir prasidėjusią žiemą dėl jų vyko mūšiai. Ukrainos kariškiams pavyko išsilaikyti užimtose, dar sovietmečiu gerai įrengtose požeminėse slėptuvėse. Čia įsitvirtinę ukrainiečių kariškiai praminti kiborgais. Gruodžio mėn. duomenimis, Ukrainos pajėgos išlaikė naujojo terminalo, sukilėliai – senojo terminalo kontrolę. Net ir po Minsko susitarimų nesiliovė artilerijos, minosvaidžių apšaudymai tiek oro uosto, tiek ir iš jo Donecko kryptimi, daugėjo aukų tarp kariškių ir civilių. Pasiekus susitarimą dėl ugnies nutraukimo, DLR pajėgos atidarė ukrainiečiams humanitarinį koridorių, kuriuo jie galėjo rotuoti savo karius, atsivežti maisto.
Puodžių durpynas
Puodžių durpynas – durpynas pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, į pietvakarius nuo Žilinų, į šiaurės vakarus nuo Netečiaus ežero, Žilinų miške. Užima 2,52 km² (vidaus sausmės sudaro 0,32 km²). Išteka Merkio intakas Duobupis.
Nenusausintos pelkės (82 % aukštapelkės, 18 % tarpinio pobūdžio pelkės) durpių sluoksnio vidutinė storymė buvo 2,7 m, didžiausia – 6,5 m. Durpės kimininės, jų vidutinis susiskaidymas 23 %, peleningumas 4,7 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2,8 m). Po juo guli smėlis.
Baltosios Vokės durpių įmonė nuo 1981 m. Puodžių durpyne vykdė durpių kraikui kasybą (1985 m. – 6100 t). Šalia durpyno įsikūrusios Salos, Puodžių šiauriniai pakraščiai.
Novinka (reikšmės)
Novinka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Bronius Povilaitis
Bronius Povilaitis:
Kabala (miestas)
Kabala – miestas šiaurės Siera Leonėje; Koinadugu rajono sostinė ir didžiausias miestas. Mieste gyvena 30 108 gyventojai (2008 m.). Didžiausią dalį populiacijos mieste sudaro mandingai ir kurankai. Miestas yra apie 120 km į šiaurės rytus nuo Makenio, vieno svarbiausių miestų šiaurinėje Siera Leonėje, ir apie 300 km į rytus nuo šalies sostinės Fritauno.
Ekonomika
Aplink miestą yra didelės ryžių plantacijos, o derlius čia auginamas visus metus. Miestas taip pat užsiima drabužių prekyba, tačiau dažnai susiduria su elektros tiekimo problemomis. Į miestą važiuoja autobusai iš Makenio miesto, tačiau arčiau Kabalos miesto keliai neasfaltuoti ir itin nepatogūs naudoti.
Kultūra
Vienas iš populiariausių laisvalaikio praleidimo būdų mieste yra kinas, mat čia pastatytas kino teatras. Miesto gyventojai turi tradiciją, kiekvienų Naujųjų metų išvakarėse rinktis į pikniką ant kalvos, esančios miesto vakaruose.
Sportas
Kaip ir visoje šalyje čia populiarus futbolas. Miesto komanda „Bintumani Scorpions“ žaidžia Siera Leonės pirmojoje futbolo lygoje, kuri antra pagal pajėgumą šalyje.
Vojnovcė (reikšmės)
Vojnovce vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Aukštoji (Švenčionys)
Aukštoji – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šventos.
Petras Maželis
thumb|200px|Vyskupo Maželio antkapinis paminklas Petras Maželis (1894 m. rugsėjo 21 d. Cipriškis, Obelių valsčius – 1966 m. gegužės 21 d. Telšiai, palaidotas Telšių katedroje) – Lietuvos vyskupas, rašytojas.
Biografija
1923 m. baigė Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Paskirtas Šv. Antano parapijos Telšiuose vikaru, dirbo tikybos mokytoju lenkų progimnazijoje. 1924–1928 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo filosofiją, pedagogiką ir literatūrą. 1928–1946 m. Telšių kunigų seminarijos profesorius, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą, retoriką. 1928–1940 m. Telšių katedros vikaras. 1931–1936 m. Telšių kalėjimo kapelionas. 1928–1931 m. – laikraščio „Žemaičių prietelius“ redaktorius. 1935 m. kanauninkas. 1947–1950 m. Telšių vyskupijos kurijos kancleris. 1950 m. paskirtas Telšių vyskupijos valdytoju. 1955 m. kartu su J. Steponavičiumi konsekruotas vyskupu ir paskirtas Telšių vyskupijos apaštaliniu administratoriumi. Nuo 1964 m. Telšių vyskupas ordinaras. Nuo 1965 m. Lietuvos vyskupų ordinarų konferencijos pirmininkas.
Aktyviai gynė Bažnyčios ir tikinčiųjų teises. Parašė grožinės literatūros kūrinių.
Netikrieji ibiai
Netikrieji ibiai (Pseudibis) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio, ibinių (Threskiornithidae) šeimos, ibių (Threskiornithinae) pošeimio paukščių gentis.
AÓ Trikala
Trikalos AÓ – Graikijos futbolo klubas iš Trikalos.
Istorija
Klubas įkurtas 1963 m., kai susijungė du Trikalos futbolo klubai. (Achilleas ir Α.Ε.Τ. klubai.)
Taranis
thumb|Taranis (Jupiteris su žaibus ir [[Keltų ratas|ratu)]] Taranis - keltų-galų dangaus dievas, garbintas Romėnų Ispanijoje. Romėnų poetas Markas Lukanas jį mini savo poemoje „Farsalija“ kaip keltų dievybę, kuriai aukojama, kartu su dievais Esu ir Tautačiu. Jis siejamas su kiklopu Brontu („Griaustinis“) graikų mitologijoje, bei su keltų ratu ir jam galėjo būti aukojami žmonės.
Dažniausiai vaizduojamas kaip barzdotas dievas su žaibu vienoje rankoje ir ratu kitoje. Siejamas taip pat su romėnų Jupiteriu, anglo-saksų Junoru, skandinavų Toru (vadintu Tiermu), germanų Donaru ir kitais dievais.
Nors vardas Taranis nėra nustatytas galų rašytiniuose šaltiniuose, tačiau rastos panašios variacijos Taranukno, Taranuo, Taraino.
Strėvininkų Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė
Strėvininkų Dievos Motinos Dangun ėmimo cerkvė stovi Mūro Strėvininkuose. Sentikių parapijos centras.
Parapijos sentikių kapinės yra Martiniškėse (įkurtos XIX a. viduryje), Naujojoje Slabadoje ir Strošiūnuose.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. sausis XIX a. 2-oje pusėje į kaimą atsikėlė sentikiai, iki tol tikriausiai priklausę Dūdiškių parapijai. 1895 m. jie pastatė cerkvę, kuri 1910 m. sudegė. 1913 m. pastatyta nauja medinė cerkvė. 1935 m. buvo per 620 parapijiečių. 1969 m. cerkvė sudegė, bet jau 1974 m. atstatyta, nors iš pradžių ir be varpinės.
Amaretas
right|thumb|180px|Amaretas Disaronno
Amaretas (, „truputį kartus“) – migdolų arba abrikosų kauliukų branduolių likeris. Kilęs Saronoje (Italijoje).
Tamsiai rudos spalvos, migdolų aromato alkoholinis gėrimas. Alkoholio tūrinė koncentracija dažniausiai 25 %.
Gamyba
Gaminamas iš migdolų, abrikosų, vyšnių ar persikų kauliukų branduolių ir vanilės bei kitų aromatinių žolelių, užpilant juos vynuogių sirupu.
Pilstomas į stačiakampius butelius.
Vartojimas
Amaretas geriamas grynas su ledu arba maišomas su cola, vaisių sultimis. Pilamas į arbatą ir kavą. Įeina į alkoholinių kokteilių sudėtį: tinka maišyti su brendžiu, degtine, viskiu.
Naudojamas konditerijoje kepiniams, ledams ir kitiems desertams gaminti.
Lockheed Martin F-22 Raptor
Lockheed Martin F-22 Raptor (dažn. F-22 Raptor, F-22) – penktos kartos JAV karinių oro pajėgų stealth technologija paremtas, radarų sunkiai pastebimas naikintuvas. Pagrindinė jo paskirtis – oro erdvės užvaldymas ir kontrolė prieš valstybes, turinčias galingas oro pajėgas. Naikintuvas taip pat turi žemės bombardavimo, elektroninio karo bei žvalgybos perimant radijo signalus įrangą. Dar Šaltojo karo metais JAV planavo turėti 750 šių naikintuvų, tačiau sumažinus gynybos biudžetą ir išnykus pagrindiniam priešui, jų iš viso pagaminta 195 vnt.
Pirmasis F-22 Raptor skrydis įvyko 1997 m. rugsėjo 7 d. Vieno lėktuvo pagaminimas kainavo apie 120 milijonų dolerių. Naikintuvo kaina ir jo eksploatacija taip pat yra viena brangiausių pasaulyje. 2009 m. viena skrydžio valanda kainavo 44 000 JAV dolerių.
Šie naikintuvai užima 2-ją vietą tarp moderniausių šiuo metu tarnyboje esančių JAV naikintuvų. Keli šaltiniai juos taip pat pavadino efektyviausiais pasaulyje naikintuvais, pavyzdžiui, Australijos gynybos pajėgų vadas (buvęs oro pajėgų vadas) Angus Houston. Tačiau Rusijos Federacijos gynybos ministerijos atstovas spaudai naikintuvą F-22 pavadino ne itin pajėgiu analogu rusiškajam Su-35.
Planuojama, kad 2024 m. šis lėktuvas bus smarkiai patobulintas ir turės dar didesnes galimybes.
Ginkluotė
thumb|150px|right|F-22 Raptor meta [[JDAM bombą]] Naikintuve sumontuota:
Charakteristikos
right|350px
Cerera (nykštukinė planeta)
thumb|right|200px|Cereros paviršius [[2015 m. iš Dawn kosminio zondo, 13 600 km atstumu.]] thumb|200px|right|Šiame [[NASA „Dawn“ misijos sumodeliuotame 92 km skersmens ir 4 km gylio Okatoro kraterio vaizde matyti ryškiausia Cereros sritis - „Cerealia Facula“ centre ir „Vinalia Faculae“ šono dešinėje. Šis regionas buvo sulaukęs didelio susidomėjimo nuo 2015 m. pradžios, kai iš prie planetos priartėjusio "Dawn" kosminio zondo į Žemę buvo perduoti planetos vaizdai]] thumb|200px|right|Cereros, [[Žemės ir Mėnulio dydžių palyginimas]]
Cerera, oficialus pavadinimas 1 Ceres, astronommijos kataloguose – A801 AA, simbolis:  – nykštukinė planeta, skriejanti pagrindinėje asteroidų žiedo dalyje tarp Marso ir Jupiterio orbitų. Tai vienintelė nykštukinė planeta esanti vidinėje Saulės sistemos dalyje.
Iki 2006 m. buvo laikyta asteroidu Nr. 1 (Cerera buvo pirmasis atrastas asteroidas), tačiau po astronomų susirinkimo paskelbta nykštukine planeta. Matmenys – 930x970 km. Perihelio ir afelio nuotoliai: 2,55 ir 2,99 AU. Apie savo ašį apsisuka per 9,1 h.
2014 m. sausio 22 d. Europos kosmoso agentūros mokslininkai Cereroje atrado vandens garus.
Atradimas
1801 m. sausio 1 d. atrado Džuzepė Pjacis (Giuseppe Piazzi (1746–1826)) iš Palermo (Sicilija). Atradimo metu jis pamatė į žvaigždę panašų šviesulį, kuris kasnakt pastebimai judėjo danguje. Išaiškėjo, kad jis yra tarp Marso ir Jupiterio. Jis pavadintas Sicilijos globėjos deivės Cereros vardu.
Suras
Suru vadinama:
Kundzičė (reikšmės)
Kundzičė vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Stadnikai
Stadnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Grodzisko, apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 72 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kultūrinis reliatyvizmas
Kultūrinis reliatyvizmas – kultūrinės antropologijos teorija, pagrįsta kitų tautų kultūros standartų toleravimu. Kultūrinio reliatyvizmo esmė – kiekviena kultūra turi būti suprasta iš jos pačios, o ne iš šalies primestosios logikos pozicijų. Kultūrinis reliatyvizmas aiškina kultūrinius bruožus kaip tam tikros savitos kultūros sistemos elementus, jos subjektų elgesio reikšmes – pagal jų kultūros ypatybes, kritikuoja šališką, tik savo tautos kultūros vertybėmis grindžiamą papročių ir ištisų kultūrų aiškinimą.
Anykščių baseinas Bangenis
miniatiūra|160px|left|Baseino logotipas Anykščių baseinas „Bangenis“ – 25 metrų ilgio uždaras plaukimo baseinas Anykščiuose, Ažupiečių g. 1A. Baseiną administruoja viešoji įstaiga „Sveikatos oazė”, kurios dalininkė yra Anykščių rajono savivaldybė. Čia organizuojamos profesionalių ir mėgėjų sportininkų varžybos, teikiamos įvairios aktyvaus poilsio paslaugos. Baseino lankytojus aptarnauja 13 specialiai parengtų darbuotojų: gelbėtojai-instruktoriai, plaukimo mokytojai, sporto salės treneris, kiti darbuotojai.
NK ląstelė
NK ląstelė, natūralioji žudikė  – yra citotoksinis limfocitas, vienas pagrindinių įgimto imuniteto komponentų, kuris savo paviršiuje neturi T ir B ląstelėms būdingų determinančių. NK ląstelės yra dideli grūdėti limfocitai, kurių membranoje nėra T limfocitų antigeninio receptoriaus (TCR) arba žymens CD3 ir B limfocitų žymens – paviršinių imunoglobulinų. Žmogaus NK ląstelės turi būdingus paviršiaus žymenis CD16 (Fc receptorius – FcγRIII), CD56, NKp46, NK1.1. Apie 80 % NK ląstelių ekspresuoja CD8 žymenį. Natūraliosios žudikės sudaro 5–15% visų kraujyje cirkuliuojančių limfocitų.
Anykščių baseinas Bangenis
Anykščių baseinas baigtas statyti 1992 m., oficialiai pradėjo veikti 1993 m. vasario 1 d. Pradžioje buvo išlaikomas Žemės ūkio mokyklos lėšomis. Nuo 1993 m.jame buvo pradėtos rengti svarbiausios Lietuvoje plaukimo varžybos. 2012 m. atlikti baseino atnaujinimo darbai.
NK ląstelė
NK citoplazmoje yra mažos citolizinės granulės, turinčios baltymų perforino ir granzimo, kurie geba sunaikinti pakitusias, užkrėstas virusais ar kitais patogenais ir svetimas organizmui (pavyzdžiui, navikines) ląsteles. Perforinai suformuoja ląstelės taikinio membranoje porą, pro kurią į ląstelės vidų patenka granzimai ir kiti baltymai, sukeldami ląstelės taikinio žūtį. NK ląstelių citotoksinis aktyvumas yra reguliuojamas. Jos turi gauti tam tikrą aktyvinantį signalą, kuriuo gali būti makrofagų išskirti citokinai, interferonai ir kitos streso molekulės. NK ląstelių paviršiuje yra dviejų tipų receptoriai, kurie, susijungę su tam tikrais ligandais, gali skatinti arba slopinti ląstelių citotoksiškumą. Kai kurie NK ląstelių slopinantys receptoriai atpažįsta ląstelės taikinio audinių suderinamumo komplekso MHC I klasės alelius. NK ląstelių receptoriai: CD94, NKG2, Ly49, KIR, ILT(LIR) ir kiti. NK ląstelės paviršiaus molekulės FcR dėka gali prisijungti prie imunoglobulino Fc dalies ir dalyvauti nuo antikūnų priklausomame citotoksiniame atsake. Individai, kurių sumažėjęs NK ląstelių aktyvumas, yra jautresni herpesviruso infekcijai.
Anykščių baseinas Bangenis
Po remonto šilumą baseinui pradėjo gaminti didžiausia Lietuvoje saulės kolektorių sistema. Ant stogo sumontuota visiškai automatizuota sistema gamina šiluminę energiją baseino vonios vandens (650 kub. m) ir šalto vandens kiekio naudojamo dušams pašildymui. Ją sudaro 65 saulės kolektorių moduliai, kurių bendras plotas 165 m², o galingumas 120 kW. Aštuonių foto elementų pagalba, panaudojant saulės energiją, apšviečiama lauko reklama ir baseino pastato teritorija. Saulės elektrinė padengia apie 30 proc. plaukimo baseino šilumos išlaidų.
Kultūrinis reliatyvizmas
Melvilis Dž. Herskovicas skyrė 3 kultūrinio reliatyvizmo aspektus: metodologinį, filosofinį ir praktinį. Anot jo, metodologinis aspektas apibūdina reikalavimą objektyviai tirti kitas kultūras; filosofinis – susijęs su epistemologinėmis problemomis, kylančiomis iš inkultūracijos poveikio moksliniam ir kasdieniam mąstymui bei elgesiui pripažinimo; praktinis – apibūdina kultūrinio reliatyvizmo principų taikymą tarpkultūrinei įvairovei tirti ir deklaruoja toleranciją bei pagarbą kitų kultūrų vertybėms. Pasak F. Boaso, pagal kultūrinio reliatyvizmo principą kultūros yra unikalūs dariniai, todėl kultūrų hierarchiniai vertinimai negalimi, nes nėra kultūrų, kurios būtų aukštesnės ar žemesnės, primityvios ar išsivysčiusios.
Nuo XX a. vid. kultūrinis reliatyvizmas įsigalėjo kaip viena esminių socialinių ir humanitarinių mokslų pozicijų.
Anykščių baseinas Bangenis
Programos
Plaukimo festivalių „Anykščiai“ dalyviais yra buvę plaukimo sporto žvaigždės - Pasaulio ir Europos čempionė Aliaksandra Herasimenia (Baltarusija), pasaulio plaukimo čempionato prizininkas Giedrius Titenis (Lietuva), Europos plaukimo čempionatų prizininkai Svetlana Hahlova (Baltarusija), Vytautas Janušaitis, Saulius Binevičius (Lietuva) ir kt. Plaukimo varžybose kartu gali dalyvauti ir mėgėjai, visi gali siekti sportinių rezultatų pagal savo galimybes, o parodę geriausius rezultatus - gauti apdovanojimus. Festivalio metu baseine vienu metu būna apie 500 plaukikų.
Baseino duomenys
miniatiūra|250px|right|Baseino pastatas
Marie Curie
Marija Salomėja Sklodovska-Kiuri (,, 1867 m. lapkričio 7 d. – 1934 m. liepos 4 d.) – lenkų-prancūzų mokslininkė, viena radiologijos srities pradininkių, dukart Nobelio premijos laureatė. Ji buvo pirmoji moteris, gavusi Nobelio premiją ir pirmoji pasaulyje, gavusi šią premiją du kartus, taip pat vienintelė, šią premiją gavusi skirtingose mokslo šakose. Marija Sklodovska-Kiuri – pirmoji moteris, tapusi Paryžiaus Sorbonos universiteto profesore.
Ankstyvieji gyvenimo metai
thumb|150 px|left|Vladyslovas Sklodovskis kartu su dukterimis Marija, Bronislava ir Helena („Nasza Księgarnia", Varšuva)
Marija Sklodovska gimė 1867 m. lapkričio 7 d. Varšuvoje, jos motina Bronislava Boguska  buvo pianistė bei mokytoja, tėvas Vladyslovas Sklodovskis  – matematikos ir fizikos profesorius. Marija buvo jauniausia iš penkių Sklodovskių vaikų. Marija augo pamaldžioje jos motinos katalikės ir ateisto tėvo šeimoje. Vladyslovas Sklodovskis dėl patriotiškų pažiūrų Rusijos imperijos valdžios 1873 m. buvo atleistas iš Varšuvos berniukų gimnazijos, kurioje direktoriavo. Iš mokyklos jis parsivežė nemažą dalį laboratorinės įrangos į namus ir vaikams nurodė įrangą naudoti mokymosi procese. Savo vaikus jis mokė ne tik tiksliųjų mokslų, bet ir užsienio kalbų: vokiečių, prancūzų kalbų, vakarais šeimoje buvo skaitomi Europos rašytojų kūriniai. Marijos senelis iš tėvo pusės Juzefas Sklodovskis buvo Liublino pradinės mokyklos, kurią lankė žinomas lenkų rašytojas ir visuomenės veikėjas Boleslovas Prusas, direktorius.
Marijos motina Bronislava valdė prestižinį Varšuvos mergaičių internatą. Gimus jauniausiajai dukteriai Marijai, ji atsistatydino iš pareigų. Tuo metu ji jau sirgo tuberkulioze. Dėl to daug važinėjo į gydyklas lydima vyriausiosios dukters Zofijos. Netrukus vyriausioji duktė Zofija susirgo ir mirė nuo vidurių šiltinės. Pati vaikų motina taip ir neišgijusi taip pat mirė 1878 m., kai Marijai tebuvo dešimt metų. Dviejų artimų žmonių netektys paveikė Mariją.
Dešimties metų amžiaus Marija Kiuri pradėjo lankyti J. Sikorskos internatą, vėliau tėvas ją perkėlė į valstybinę mergaičių gimnaziją, kurią 1883 m. birželio 12 d. mergina baigė aukso medaliu. Netrukus M.Sklodovska susirgo depresija ir kitus metus praleido kaime pas tėvo giminaičius. Po metų Marija grįžo į Varšuvą. Kadangi buvo moteris, Marija dėl Rusijos imperijos valdžios politikos negalėjo įstoti studijuoti į universitetą, dėl to kartu su seserimi Bronislava pradėjo lankyti taip vadinamą lenk. „Uniwersytet Latający“ („Skrajojantis universitetas"), Lenkijos patriotinę aukštojo mokslo įstaigą, į kurią priimdavo studentes moteris.
Lankydamos šią įstaigą seserys visgi svajojo mokytis tikruose universitetuose. Tai buvo įmanoma tik išvykus į užsienį. Bronislava ketino studijuoti mediciną, Marija– fiziką. Seserys sutarė, jog Marija suteiks vyresnėlei finansinę paramą per šios medicinos studijas Paryžiuje mainais į panašią sesers pagalbą po dvejų metų. Bronislava išvyko studijuoti į Paryžių. Marija įsidarbino guvernante: pirmiausia kaip namų auklėtoja Varšuvoje, vėliau Ščukuose pasiturinčioje Zoravskių, jos tėvo giminaičių, šeimoje jų vaikų aukle. Dirbdama šioje šeimoje Marija įsimylėjo grįžusį atostogauti Zoravskių vyresnėlį sūnų, matematikos studentą, būsimą garsų matematiką Kazimierą Zoravskį, tačiau Zoravskiai prieštaravo šiai nelygiai dviejų jaunų žmonių sąjungai. Nepaisant to, Marija liko dirbti pas juos.
1889 m. Marija Sklodovska grįžo į Varšuvą. 1890 m. jos sesuo Bronislava ištekėjo už lenkų gydytojo, Lenkijos politinio aktyvisto ir visuomenės veikėjo Kazimiero Dluskio. Sesuo pakvietė Mariją atvykti į Paryžių, bet ši atsisakė. Tuo metu Marija tęsė studijas „Skrajojančiame universitete“ bei pradėjo praktinius mokslinius mokymus (1890–1991) chemijos laboratorijoje Pramonės ir žemės ūkio muziejuje, esančiame netoli Varšuvos senamiesčio. Laboratorijai vadovavo jos pusbrolis Juzefas Boguskis, kuris Sankt Peterburge buvo Rusijos chemiko Dmitrijaus Mendelejevo padėjėjas.
Gyvenimas Paryžiuje
thumb|150 px|left|Marija Sklodovska-Kiuri su seserimi Bronislava apie 1886 m. (autorius nežinomas)
1891 m. Marija išvyko į Prancūziją. Paryžiuje Marija neilgam laikui apsistojo pas seserį ir svainį, prieš išsinuomodama būstą arčiau universiteto Lotynų kvartale. Į Sorbonos universitetą studijuoti fizikos, chemijos ir matematikos ji įstojo 1891 m. pabaigoje.
Besimokydama universitete Marija Sklodovska Paryžiuje gyveno nelengvomis sąlygomis, jai truko pinigų maistui, žiemomis nekūrenamose Flaterso gatvės kambarėlio patalpose šildėsi dėvėdama visus turimus šiltus drabužius. Dienomis M.Sklodovska mokėsi, vakarais uždarbiaudavo tam, kad turėtų lėšų pragyvenimui. 1893 m. Marija Sklodovska gavo fizikos mokslų diplomą su pagyrimu. Gavusi licenciatą ji pradėjo dirbti Gabrielio Lipmano pramonės laboratorijoje. Taip pat tęsė studijas universitete ir po metų, 1894 m. įgijo antrą laipsnį – gavo matematikos licenciato diplomą su pagyrimu.
Po studijų Marija Sklodovska pradėjo mokslinę karjerą. Ji ėmėsi tyrinėti įvairių metalų magnetines savybes. Šį tyrimą užsakė Nacionalinės pramonės skatinimo draugija. 1894 m. Mariją Sklodovską fizikas Juzefas Vierušas-Kovalskis supažindino su magnetizmo specialistu Pjeru Kiuri, Paryžiaus municipalinės pramoninės fizikos ir chemijos mokyklos darbų vadovu. Nors Kiuri neturėjo didelės laboratorijos, jis sugebėjo rasti vietos Sklodovskai, kur ji galėjo pradėti savo tyrimus.
Abipusė aistra mokslui, Mariją Sklodovską ir Pjerą Kiuri suartino, jie ėmė puoselėti vienas kitam šiltus jausmus. Galiausiai Pjeras Kiuri Marijai Sklodovskai pasiūlė susituokti, tačiau iš pradžių Sklodovska pasiūlymo nepriėmė, nes vis dar planavo grįžti į gimtąją šalį. Tačiau Pjeras Kiuri pareiškė, kad yra pasirengęs kartu su ja persikelti į Lenkiją, net jei tai reikštų, kad tereikia mokyti prancūzų kalbos.
1895 m. liepos 26 d. pora susituokė nedidelio miestelio merijoje. Susituokusi jaunoji pora įsikūrė Paryžiaus Glasjerės gatvės 24 name. Gyvendami kartu Pjeras ir Marija pramogavo keliaudami dviračiais, taip pat keliavo ir po užsienį. Kelionės juos dar labiau suartino. 1897 m. rugsėjo 12 d. porai gimė pirmoji duktė Irena. Kaip tik tuo metu mirė Pjero Kiuri motina. Jaunoji šeima su našliu likusiu tėvu persikėlė gyventi į Kelermano bulvarą. Senelis rūpinosi mažąja Irena, o Marija Sklodovska-Kiuri ėmė rašyti disertaciją.
Naujų cheminių elementų suradimas
thumb|200 px|right|Pjeras ir Marija Kiuri laboratorijoje apie 1904 m. thumb|200 px|left|Pjeras ir Marija Kiuri su dukterimi Irena apie 1902 m.
1895 m. Viljamas Rentgenas atrado rentgeno  spindulius, nors jų gavimo mechanizmas dar nebuvo suprastas. 1896 m. Anri Bekerelis atrado, kad urano druskos skleidžia spindulius, kurie savo skvarbia jėga primena rentgeno spindulius. Jis nustatė, kad ši spinduliuotė, skirtingai nei fosforescencija, nepriklauso nuo išorinio energijos šaltinio, bet, atrodo, savaime kyla iš paties urano. Anri Bekerelis pristatydamas savo tyrimus pasakojo apie tai, kad urano druskose yra nežinomas spinduliavimo šaltinis, dėl kurio poveikio pajuoduoja suvyniotos į šviesai nepralaidų popierių fotoplokštelės. Anri Bekerelio tyrimų įtakoje Marija Sklodovska-Kiuri nusprendė urano spinduliuotę pasirinkti kaip galimą disertacijos tyrimo sritį.
Mėginiams tirti Marija Sklodovska-Kiuri naudojo novatorišką metodiką. Prieš penkiolika metų jos vyras su broliu buvo sukūręs elektrometro versiją - jautrų prietaisą, skirtą matuoti elektros krūviui. Naudodama vyro elektrometrą Marija Sklodovska-Kiuri atrado, kad dėl urano spindulių aplink mėginį esantis oras praleidžia elektrą. Mokslininkė padarė išvadą, jog urano junginių aktyvumas priklauso tik nuo esamo urano kiekio. Ji iškėlė hipotezę, kad spinduliuotė atsiranda ne dėl tam tikros molekulių sąveikos, o ją skleidžia pats atomas. Ši hipotezė buvo svarbus žingsnis, paneigiant prielaidą, kad atomai yra nedalomi.
Moksliniams tyrimams Pjero ir Marijos Kiuri pora neturėjo tam skirtos laboratorijos, dauguma jų tyrimų buvo atlikti pertvarkytoje patalpoje, kuri anksčiau buvo medicinos mokyklos skrodimo kambarys. Patalpa buvo blogai vėdinama ir buvo pralaidi vandeniui. Atlikdami tyrimus Marija ir Pjeras Kiuri nežinojo apie kenksmingą radiacijos poveikį. Organizacija „The City of Paris Industrial Physics and Chemistry Higher Educational Institution” (ESPCI Paris) neparėmė jų tyrimų, tačiau mokslininkai gavo subsidijas iš metalurgijos ir kasybos įmonių bei įvairių organizacijų.
Po Anri Bekerelio tyrimų Marija Sklodovska-Kiuri matavo visų tuo metu žinomų grynų elementų, taip pat lydinių, kurie buvo Pramoninės fizikos ir chemijos mokyklos laboratorijoje, aktyvumą. Vienas pirmųjų elementų, kurį mokslininkė tyrinėjo, buvo fosforas, vėliau grynas uranas, kurį tiekė Henris Moisanas, reti žemės metalai, kuriuos pateikė Eugenijus Demarcay'as, ir galiausiai visi Prancūzijos gamtos istorijos muziejaus mineralai, kuriuos mokslininkams pateikė kolekciją kuruojantis geologas Alfredas Lakrua. Atlikus tyrimus, buvo galima nustatyti daugumos elementų radioaktyvumą. Taip pat Marija Kiuri pastebėjo, kad spinduliavimas buvo tam tikro elemento savybė, neatsižvelgiant į temperatūrą, jo sudėties grynumą ir išorinį apšvitinimą.