cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reiki
Mikao Usui pradėjo vystyti reiki XIX amžiaus pradžioje Japonijoje. Jis tvirtino gavęs galimybę gydyti žmones be energijos išsekimo, kurią įgijo po 3 savaičių badavimo ir meditacijų ant Kuramos kalno. Nuo tada, kaip teigiama, Reiki galia kitiems žmonėms perduodama iniciacijų metu, kai reiki meistras mokytojas suaktyvina mokinio energetinius taškus, kad per jo energetinę sistemą pratekėtų daugiau Reiki energijos. Pastaruoju metu populiarėja netradicinės iniciacijos per atstumą (angl. distance attunements). Mikao Usui teigė pirmąsias žinias apie Reiki gavęs perskaitęs senuosius tibetiečių raštus, kildinamus prieš 2500 metų.
Reiki praktikantai seanso metu daro į paprastus rankų uždėjimus panašius veiksmus, kurių metu jie teigia tampantys gydančios energijos Reiki laidininkais. Šią energiją jie gauna iš Visatos. Ši energija dar vadinama Visatos gyvybine energija. Ši energija harmonizuojanti ir sustiprinanti vidaus organų funkcijas, šalinanti iš organizmo šlakus ir toksinus, sugrąžinanti dvasinę pusiausvyrą, subalansuojanti energetiką, valanti kūną ir sąmonę.
Mikao Usui remdamasis Meidži imperatoriaus poezija suformulavo penkis dvasinius reiki principus, kurie yra reiki praktikos pagrindas:
2002 m. JAV mokslininkai ištyrė reiki poveikį įvairaus amžiaus grupių abiejų lyčių pacientams, sveikstantiems po infarkto. Pacientus atsitiktinai suskirsčius į keturias grupes, trys iš jų buvo gydomos įvairaus lygio reiki meistrų dvi su puse savaitės, o ketvirtoji grupė buvo kontrolinė. Reiki gydymas neturėjo jokio teigiamo poveikio palyginus su kontroline grupe. Taip pat pažymėtina, jog reiki meistrai užrištomis akimis negalėjo nustatyti kokios amžiaus grupės ar lyties pacientus jie gydo.
2008 m. anglų mokslininkai išanalizavę 205 įvairiomis kalbomis publikuotus su reiki susijusius klinikinius tyrimus priėjo prie išvados, jog nėra įrodymų, kad reiki būtų veiksmingas gydant bet kokį susirgimą.
Alžyro karas
Alžyro karas arba Alžyro Nepriklausomybės karas (1954–1962) buvo partizaninio karo ir terorizmo prieš civilius gyventojus iš abiejų pusių bei kovų tarp Prancūzijos armijos ir kolonistų prieš FLN ir kitus nepriklausomybę palaikančius alžyriečius periodas. Nors tuometinė Prancūzijos vyriausybė laikė smurtą Alžyre, įskaitant smurtą prieš Prancūzijos kariuomenę, nusikaltimu ir terorizmu, kai kurie prancūzai, tokie kaip buvęs antinacių pogrindžio dalyvis ir advokatas Jacques Verges lygino prancūzų pasipriešinimą naciams su alžyriečių pasipriešinimu Prancūzijos okupacijai.
Kovą pradėjo Nacionalinis Išsivadavimo Frontas (Front de Libération Nationale arba FLN), Alžyro nacionalistų gyvenančių Alžyre ir užsienyje organizacija. Kovą FNL pradėjo 1954 m., praėjus dvejiems metams po to, kai Prancūzija atsisakė Tuniso ir Maroko kontrolės.
Pagrindinis FNL varžovas – turintis tuos pačius Alžyro nepriklausomybės tikslus – buvo Nacionalinis Alžyro Judėjimas (Mouvement National Algérien – MNA), kurio pagrindiniai šalininkai buvo alžyriečiai darbininkai Prancūzijoje. FLN ir MNA kovojo tarpusavyje Prancūzijoje ir retkarčiais Alžyre praktiškai per visą konflikto laikotarpį.
Kovų pradžia
Ankstų 1954 m. lapkričio 1 d. rytą FLN partizanai pradėjo ataką įvairiose Alžyro dalyse prieš karinius taikinius, policijos postus, sandėlius, komunikacijos įrenginius. Iš Kairo FNL paskelbė proklamaciją, kviečiančią Alžyro musulmonus prisijungti prie kovos už „suverenios, demokratinės ir socialinės Alžyro valstybės atstatymą, islamo principų rėmuose“. Prancūzijos vidaus reikalų ministras socialistas Fransua Miteranas (François Mitterrand) griežtai atsakė, kad „vienintelės galimos derybos yra karas“. Premjero Pjero Mendeso (Pierre Mendès) reakcija į įvykius nustatė Prancūzijos politikos toną sekantiems penkeriems metams. Prancūzija tik prieš kelis mėnesius likvidavo Prancūzijos imperiją Indokinijoje. Lapkričio 12 d. Nacionaliniame Susirinkime premjeras paskelbė, kad „Negalima nusileisti, kai kalba eina apie nacijos vidinę taiką, Respublikos vienybę ir vientisuma. Alžyro departamentai yra Prancūzijos Respublikos dalis. Jie buvo prancūzų ilgą laiką ir jie negrįžtamai yra Prancūzijos (…) Jie ir metropolinė Prancūzija negali atsiskirti“.
Karo eiga ir pabaiga
Konfliktas plėtėsi, ypač po to, kai nuo 1956 m. nepriklausomos Tuniso ir Maroko valstybės ėmė palaikyti FLN. Prancūzų kariuomenė buvo padidinta iki 400 000 karių ir pasiekė tam tikrų pergalių. 1957 m. Alžyro mūšyje FLN buvo sumušta. Tačiau net po to, kai Prancūzija sugebėjo iš dalies sustabdyti FLN aprūpinimą ginklais ir amunicija, iki galo likviduoti FLN partizanų būrių nepavyko.
Dėl kovų pradėjo augti įtampa ir tarp pačių prancūzų. Tuo tarpu kai Prancūzijoje dauguma gyventojų norėjo nutraukti karą ir palaikė Alžyro nepriklausomybės idėją, dalis kariškių ir Alžyro kolonistai grasino kariniu perversmu, nes nepriklausomybės pripažinimas valdžią perduodant į FLN rankas reiškė likimo valiai palikti Prancūzijos pusėje prieš FLN kovojusias puses. Po to kai Prancūzijoje 1961 m. referendume 78 % gyventojų prabalsavo už pasitraukimą iš Alžyro, sustiprėjo prancūzų kolonistų ir jų slaptos organizacijos OAS teroristiniai aktai. Į juos FLN taip pat atsakė teroru. Po ilgų derybų Charles de Gaulle 1962 m. kovo 13 d. Evian sutartimi pripažino Alžyro nepriklausomybę. Nors buvo sutarta, kad prancūzų kolonistams bus išsaugota jų nuosavybė, jie masiškai bėgo į Prancūziją. 1962 m. birželio 1 d. buvo paskelbta Alžyro nepriklausomybė.
Per septynis su puse metų trukusį karą pagal prancūzų duomenis žuvo: 17 459 karių (tarp jų 5 966 žuvusių „per klaidą“); 10 000 europiečių ir 300 000 alžyriečių. Alžyro duomenimis žuvo apie 1 milijoną alžyriečių.
Po karo atsirado 1,8 mln. pabėgėlių. 150 000 alžyriečių samdinių, vadinamųjų „harkių“, kurie karo metu kovojo Prancūzijos armijos pusėje, po karo prancūzų kareivių buvo nuginkluoti ir palikti likimo valiai. Praktiškai visi jie buvo išžudyti. Skirtingais duomenimis iš jų žuvo nuo 30 000 iki 150 000 žmonių.
Alžyro istorijai šis karas šalia nepriklausomybės iškovojimo turėjo didelę reikšmę, nes jo metu kariškiai įgavo didelę įtaką politikoje ir iki šiol blokuoja realų šalies demokratizavimą.
Vaitkuškis
Vaitkuškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, greta magistralės, Šventosios slėnio viršutinės terasos pakraštyje. Kaime yra Kosakovskių rezidencija buvusių anglų neogotikos stiliaus dvaro rūmų, sugriautų per II pasaulinį karą, liekanos: oranžerija ir perstatytas bokštas. Stūkso Vaitkuškio piliakalnis (Lapiakalnis). miniatiūra|240px|left|Vaitkuškio akmuo kryžkelėje
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo vyriško asmenvardžio Vaitkus – vietovė XVI a. priklausė Vaitkui (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
thumb|left|240px|Vaitkuškio dvaro rūmai [[XIX amžius|XIX amžiuje]]
XVI a. įsikūrė Vaitkuškio dvaras, klestėjęs XIX a.
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio gyvenvietė.
FK Dukla Praha
Prahos „Dukla“ – Čekijos futbolo klubas iš Prahos.
Istorija
Komandą ilgą laiką žaidė mėgėjų lygose, bet 2007 m. perėmė Jakubčovice Fotbal klubo vietą I lygoje ir 2011 m. pirmąkart pateko į aukščiausiąją lygą.
Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka
thumb|right|250px|VDU biblioteka, Donelaičio g. 52 Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka (VDUB) ─ universiteto struktūrinis padalinys, įkurtas 1923 m. sausio 1 d. ir veikęs iki universiteto reorganizavimo 1950 m.
1989 m. atkūrus Universitetą, 1990 m. rugsėjo 1 d. atkurta ir biblioteka. Pirmuoju bibliotekos gyvavimo laikotarpiu sukaupto leidinių fondo biblioteka nepaveldėjo, nes jis reorganizavimo laikotarpiu buvo perėjęs kitų Lietuvos bibliotekų dispozicijon. Atkurtoji biblioteka dokumentų fondą formavo iš naujo. Šiuo metu joje saugoma daugiau nei 265 tūkst. spaudinių ir kitų dokumentų, atitinkančių universiteto studijų ir mokslo kryptis, kasmet įsigyjama apie 15–20 tūkst. fondo naujienų. Universiteto bendruomenė turi prieigą prie 43 licencijuojamų duomenų bazių, kuriose gali naudotis daugiau nei 60 tūkst. el. dokumentų (el. knygų, el. žurnalų ir kt. el. dokumentų).
Paslaugos teikiamos daugiau nei 11 tūkst. vartotojų, kurie gali naudotis 3 abonementais ir 10 skaityklų su įrengtomis 475 darbo vietomis (78 iš jų kompiuterizuotos). Bibliotekoje dirba 48 darbuotojai. Visi bibliotekos veiklos procesai automatizuoti – nuo 2000 m. veikia integrali bibliotekinė sistema ALEPH 500 (ExLibris, Izraelis).
Sasnavos seniūnija
Sasnavos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Marijampolės savivaldybės šiaurėje.
Geografija
Seniūnija yra išsidėsčiusi abipus kelio, turi patogų susisiekimą su Marijampolės centru ir kitais miestais. Per seniūniją taip pat yra nutiesta automobilių magistralė „Via Baltica“ ir geležinkelis Kaunas–Šeštokai. Vakarine seniūnijos dalimi teka Šešupė. Šiaurės ir rytų pusėje seniūniją puslankiu juosia miškai, priklausantys Sasnavos ir Varnabūdės girininkijoms.
Istorija
1995–1999 m. seniūnija buvo Marijampolės rajone. 1999 m. gruodžio 21 d. šiaurinė dalis seniūnijos perduota Kazlų Rūdos savivaldybei ir 2000 m. tapo Antanavo seniūnija, o pietinė atiteko Marijampolės savivaldybei.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Aušrinė (vardas)
Aušrinė – moteriškas lietuviškas vardas, kilęs iš žodžio aušra + -inė.
Vardadieniai: liepos 25 d., rugpjūčio 27 d.
Tyzenhauzas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tyzenhauzienė (ištekėjusi moteris) ir Tyzenhauzaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tachinos
Dexiinae
Exoristinae
Phasiinae
Tachininae
Pačios musės gyvena ant žiedų. Kiaušinėlius tiesiog prilipdo ant vikšrų arba deda šalia jų ant lapų. Išsiritusios lervos įsiskverbia į vikšro kūną.
Lietuvoje yra apie 160 rūšių. Dažnai aptinkamos ant salierinių augalų žiedų.
2013 m.
2013 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai Lietuvoje
2013 metus Lietuvos Respublikos Seimas paskelbė Tarmių metais.
Nepalo rupija
(nepal. रूपैयाँ) – Nepalo valiuta. Rupijos simbolis – Rs, ISO 4217 kodas – NPR. Padalinta į 100 paisų.
Gluosnis
Gluosnis (Salix) – gluosninių (Salicaceae) šeimos augalų gentis. Lietuviškai šios genties augalai vadinami gluosniais ir karklais, o Salix caprea – blinde, Salix viminalis – žilvičiu. Gluosniais lietuviškai vadinti priimta medžiais augančius šios genties augalus (Salix subgen. Salix), o karklais – krūmus (Salix subgen. Salix ir Salix subgen. Caprisalix).
Botelis
thumb|right|250px|„Amstel“ botelis [[Amsterdamas|Amsterdame]] thumb|right|250px|„Matylda“ botelis [[Praha|Prahoje]] Botelis (, iš 'laivas' +  'viešbutis')  – turistams apgyvendinti skirta įstaiga:
Viešbučių versle boteliai darosi vis populiaresni, nes jų klientai gauna papildomų įspūdžių. Šios įstaigos populiarios Čekijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Olandijoje ir kitose Europos šalyse, kurių didžiuosiuose miestuose išvystyta upių laivininkystė Reine, Dunojuje, Elbėje, kitose upėse. Be to, vykstant didelėms mugėms ir kitiems miestų renginiams, tai padeda išspręsti staiga padidėjusio svečių skaičiaus apgyvendinimo problemą.
Boteliai paprastai įrengiami baigusiuose tarnauti kruiziniuose laivuose. Kadangi tai jau būna seni laivai, be to, juose esančių kajučių plotas taip pat ribotas, tai įrengiamų juose botelių aptarnavimo lygis dažniausiai neviršija 3 žvaigždučių kategorijos. Juose mėgsta apsistoti ne tik eiliniai turistai, bet ir turtingesni klientai, juos dažnai užsako kompanijos savo renginiams.
Lietuvoje
2010–2012 m. Lietuvoje plačiai tapo žinomi Preilos boteliai. Šių botelių istorija susijusi su Arvydo Sabonio bendrovės „Sabonio klubas ir partneriai“ Preiloje pastatytais boteliais. Šie statiniai buvo užginčyti kaip neteisėta statyba, todėl Lietuvos Aukščiausiasis Teismas dar 2010 m. įpareigojo įmonę per pusę metų nugriauti 14 neteisėtai pastatytų botelių, nes jie prieštaravo Kuršių nerijos nacionalinio planavimo schemai. Tačiau visi boteliai stovi iki šiol. Teismo sprendimo nevykdymas sudaro galimą grėsmę Kuršių neriją įrašyti į Pavojuje esančio paveldo sąrašą.
Lapašiai
Lapašiai arba Nadeždinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Надеждино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas gali būti lenkiškos kilmės. 1508 m. minimas Lapaschke. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Lošių valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės (Надеждинский cовет) centras.
Apylinkė
Nadeždino apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Ubartas
Ubartas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pūsčios durpynas
Pūsčios durpynas – durpynas Lietuvoje, Zarasų rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Degučių, šalia plento. Užima 2,7 km². Šiaurės rytiniu pakraščiu teka Nikajus, šiauriniu – jo intakas Kumpuolėja.
Ulickas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ulickienė (ištekėjusi moteris) ir Ulickaitė (mergautinė pavardė).
Pūsčios durpynas
Nenusausintos plynraistinės aukštapelkės durpių sluoksnio vidutinė storymė buvo 3 m, didžiausia – 4 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 20 %, peleningumas 2 %; durpės aukštapelkinės plyninės. Po jomis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2 m).
1959 m. Rokiškio durpių įmonė Pūsčios durpyne pradėjo durpių kraikui kasybą. Artimiausios gyvenvietės – Cholopovka, Raistiniškės. Kiek toliau pietuose plyti Liminėlio durpynas.
Vaivadiškės
Vaivadiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sudervės, šalia kelio ir Koplyčankos upelio. Kaimą aptarnauja VVT – 63 autobusas (stotelė „Vaivadiškės“).
2018 m. pasaulio laipiojimo sporto čempionatas
thumb|Pirmavimo rungties moterų finalas thumb|Greičio rungties medalininkai 2018 m. pasaulio laipiojimo sporto čempionatas – 15-asis geriausių pasaulio laipiojimo sporto čempionatas, kuris vyko rugsėjo 6 d. – rugsėjo 15 d. Austrijos mieste Insbruke.
Ulmanis
Ulmanis − pavardė.
Šunskų seniūnija
Šunskų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Marijampolės savivaldybės šiaurės vakaruose.
Rusijos vyrų futbolo rinktinė
Rusijos vyrų futbolo rinktinė – Rusijos valstybei atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kontroliuojama Rusijos futbolo sąjungos. Rinktinė yra TSRS futbolo rinktinės ir trumpalaikės NVS rinktinės tradicijų perėmėja. Nuo 1992 m. dalyvavo 4 pasaulio ir 5 Europos čempionatuose, bet aukštų vietų neužėmė, tačiau trečiuoju bandymu 2008 m. pasiekė pusfinalį. Taip pat sėkmingai žaidė namie vykusiame 2018 m. pasaulio čempionate, kur pasiekė ketvirtfinalį (jame po baudinių pralaimėjo Kroatijai).
Šunskų seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Ilgauodegės triragės raganugarės
Ilgauodegės triragės raganugarės (Triacanthidae) – pūsliažuvių (Tetraodontiformes) šeima.
Šunskų seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Rusijos vyrų futbolo rinktinė
2022 m. vasario 28 d., atsižvelgiant į Tarptautinio olimpinio komiteto rekomendacijas, FIFA ir UEFA uždraudė Rusijos rinktinei dalyvauti bet kokio lygio futbolo turnyruose. Tai buvo padaryta dėl Rusijos sukelto karo Ukrainoje.
Specija
Specija – miestas Italijoje, antras pagal dydį Ligūrijos regione, Specijos provincijos sostinė.
Ilgauodegės triragės raganugarės
Šeimoje 4 gentys, 7 rūšys.
Specija
Universitetas
Specijoje įsteigtas G. Marconi universitetas. Veikia 5 fakultetai:
Bažnyčios
thumb||220px|Santa Maria Assunta vienuolynas
Alsėdžių Stanislovo Narutavičiaus gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2018 m. kovą miniatiūra|265px|right|Vidinis kiemas
Alsėdžių Stanislovo Narutavičiaus gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alsėdžiuose (Plungės raj.), Draugystės g. 6B, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191130983. Pavadinta Stanislovo Narutavičiaus vardu.
Filialas - Plungės rajono Alsėdžių vidurinės mokyklos Grumblių pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
Patikimų duomenų apie buvusią mokyklą Alsėdžiuose randama tarp 1576 m. sausio 6 d. Žemaičių vyskupu paskirto Merkelio Giedraičio nuveiktų darbų. 1576 m. jis įsteigė Alsėdžiuose „kunigų seminariją“, o faktiškai – parengiamuosius kursus iš „Varnių, Alsėdžių ir Kaltinėnų gyventojų atrinktiems gabiems“ jaunuoliams, kurie vėliau galėtų būti mokomi Vilniaus kunigų seminarijoje.
XVII a. Alsėdžiuose pastatyta parapinė mokykla. 1804 m. joje mokėsi 12 berniukų ir 7 mergaitės. 1822 m. ataskaitoje rašoma, kad mokykloje mokoma skaityti lenkiškai ir lietuviškai, lotyniškai, rašyti, skaičiuoti. Po 1831 m. sukilimo, nuo 1832 m. kelerius metus mokykla neveikė. Nuo 1847 m. pranešimuose vėl nurodoma Alsėdžių parapinė mokykla, veikusi iki 1862 metų. Po 1863 m. sukilimo parapinės mokyklos nebegalėjo veikti, nes jos buvo uždraustos. 1864 m. imta rūpintis steigti valdinę valsčiaus mokesčiais išlaikomą mokyklą. 1867 m. Alsėdžiuose pradėjo veikti rusiška mokykla.
1909 m. klebonui E. Semenavičiui pavyko gauti leidimą ir įsteigti „Saulės“ draugijos mergaičių mokyklą. Tai buvo pirma lietuviška mokykla Alsėdžiuose. Nuo 1915 m. „Saulės“ mokykla tapo mišria – berniukų ir mergaičių – mokykla. 1918 m. pavasarį mokėsi 50 berniukų ir 40 mergaičių. Mokykla veikė mediniame name, kuriame buvo keturi kambariai klasėms ir vienas kambarys mokytojams.
1939 m. sudegusių vyskupo dvaro rūmų vietoje pradėta statyti 6 komplektų pradinė mokykla su sale. 1940 m. prasidėjus sovietų okupacijai naujosios mokyklos statyba sustojo. Nacių okupacijos metais Alsėdžių pradinėje mokykloje įvestas vokiečių kalbos mokymas. Nors sąlygos buvo nepalankios, 1942 m. buvo tęsiama pradinės mokyklos statyba.
Nuo 1945 m. veikė pradinė mokykla ir progimnazija, kuri 1949 m. performuota į Alsėdžių septynmetę mokyklą, nuo 1952 mokslo metų pradžios jai suteiktas vidurinės mokyklos statutas. 1955 m. išleista pirmoji abiturientų laida (13 abiturientų). 1967 m. pastatytas pirmasis mokyklos priestatas, 1975 m. naujas 121 vietos mokyklos bendrabutis, 1978 m. mokytojų 8 butų gyvenamasis namas, 1989 m. antrasis mokyklos priestatas su sporto sale, naujais kabinetais, valgykla.
Nuo 1999/2000 m. m. mokykloje įvestas profilinis mokymas su humanitarinio ir realinio mokymo pakraipa. 2001 m. įvesta gynybinio-pilietinio ugdymo pakraipa, pradėtas dėstyti pradinis karinis parengimas IX–XII klasėse, įkurta jaunųjų šaulių organizacija.
Antšyšiai
Antšyšiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Katyčių, prie Šyšos aukštupio ir jos intako Medinupės.
Margiai (Plungė)
Margiai – buvęs kaimas šiaurės vakarinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Platelių seniūnijoje.
Istorija
XIX a. minimas vienkieminis Margių kaimas (užusienis), buvęs tarp Notėnų ir Gintališkės. 1870 m. jame buvo 98 žemės rėžiai, 1923 m. 8 sodybos ir 57 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu panaikintas, žemė prijungta prie Rėžgalių kaimo.
Šepetovo geležinkelio stotis
Šepetovo geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Šepetovo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Per stotį eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Dombrova Lazų geležinkelio stotelės yra 6,5 km ir iki Šimborų geležinkelio stotelės 4,9 km.
Nakaumis
Nakaumis – sūroko vandens ežeras Japonijoje. Išsidėstęs tarp Totorio ir Šimanės prefektūrų. Iš šiaurės ežerą supa Šimanės pusiasalis, iš rytų – Jumigahamos pusiasalis. Nakaumis yra 5-as pagal plotą ežeras šalyje. Jo ilgis siekia 63,49 km, plotis – 22,8 km.
Ežeras sujungia Šindžio ežerą su Vidine Japonijos jūra ir yra apsuptas Macujės, Jasugio, Jonago ir Sakaiminato savivaldybių.
Ežere yra dvi didelės salos, Daikonas ( 'ridiko sala') ir Ešima ( 'upės sala'). Virš ežero nutiesta keletas tiltų, sujungiančių abu ežero krantus.
Nakaumio ežero vanduo sūrokas dėl to, kad jį su Vidine Japonijos jūra jungia trumpas Sakajaus kanalas bei todėl, kad jis telkšo jūros lygyje, tad bangos nukreipia upių tėkmę link Šindžio ežero.
Nakaumis išvertus pažodžiui reiškia „vidinė jūra“. Taip jis greičiausiai pavadintas dėl druskingo vandens ir todėl, kad yra šalia jūros.
Šniurkiškiai (Nemunėlio Radviliškis)
Šniurkiškiai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Nemunėlio Radviliškio seniūnijoje, 24 km į šiaurę nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante, prie kelio Kvetkai – Nemunėlio Radviliškis, Biržų girios šiauriniame pakraštyje. 0 gyventojų (2001 m.)
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Dokumentų valdymo sistema
Dokumentų valdymo sistema (DVS) – yra sistema, skirta stebėti, saugoti bei valdyti darbą su dokumentais organizacijoje.
Dokumentų valdymo sistemos pagrindinės savybės:
Savybių detalumas priklauso nuo konkrečių dokumentų valdymo sistemų – mažoms įmonėms skirtose sistemose dažniausiai būna palaikomos tik paprastos procedūros, didelėms organizacijoms skirtose programose savybės yra žymiai praplėstos.
Dažnai dokumentų valdymo sistemos yra specializuotos – pritaikytos konkrečiai organizacijai ar tam tikro tipo organizacijoms. Pavyzdžiui, Bentley gaminama sistema ProjectWise yra skirta didelėms organizacijoms, dirbančioms daugiausiai su MicroStation brėžiniais.
Taip pat dokumentų valdymo sistemos yra kuriamos kaip sudėtinės platformos, t. y. sukuriama pati sistema su konfigūravimo galimybėmis pagal konkretaus kliento poreikius, pvz.: kai organizacijai reikia ne tik dokumentų saugyklos, bet ir su dokumentais susijusių užduočių valdymo, incidentų valdymo ar CRM sistemos – dokumentų valdymo sistemą galima sukonfigūruoti pagal šiuos poreikius.
Standartizavimas
Dauguma pramonės asociacijų publikuoja savo konkrečių dokumentų kontrolės standartų sąrašus, kuriuos naudoja konkrečioje srityje. Žemiau yra nurodytas sąrašas su keletu ISO standarto dokumentų.
Berovas
Berovas  – nedidelis miestelis Rytų Makedonijos regione, Makedonijoje. Berovo savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 161 km nuo Skopjė, 47 km nuo Strumicos ir 52 km nuo Kočanų. 7 002 gyventojai (2002 m. duomenys).
Per miestelį teka Bregalnica. Berovas iškilęs 830–900 m virš jūros lygio. Maleševo kalno papėdėje. Netoli miestelio telkšo Berovo ežeras.
Istorija
XIX a. pab. XX a. pr. priklausė Osmanų imperijai. Po Balkanų karų tapo Serbijos karalystės dalimi. Nuo 1929 iki 1941 m. buvo Jugoslavijos karalystės sudėtyje. 1941–1944 m. okupuotas Bulgarijos karalystės.
Šangrila
thumb|250px|Butanas dažnai įvardijamas kaip „Paskutinė Šangrila“
Šangrila  – išgalvota vietovė, pirmą kartą 1933 m. aprašyta britų rašytojo Džeimso Hiltono romane „Dingęs horizontas“. Aprašomas kaip mistinis, harmonijos kupinas, laimingų ir nemirtingų žmonių gyvenamas, budistų vienuolių prižiūrimas slėnis nepasiekiamuose Kunluno kalnų vakaruose. Vėliau Šangrila tapo mistinės ir nepasiekiamos utopijos Himalajuose sinonimu.
Žodis kilo iš tibetiečių kalbos: Šang – nuo Tibeto provincijos U Cango, ri – kalnai, la – kalnų perėja; taigi Šangrila reiškia Cango kalnų perėją.
Turistiniais sumetimais nemažai vietovių Centrinės Azijos kalnuose skelbiasi esančios Šangrila:
1937 m. pagal romaną pastatytas tokio pat pavadinimo filmas. Šangrilos idėja išpopuliarėjo nacių klestėjimo laikotarpiu Vokietijoje. Į Himalajus buvo išsiųstos kelios ekspedicijos (garsiausia 1939 m., vadovaujama Ernsto Šeferio) rasti Šangrilą bei budizmo nepaliestą senovinę aukščiausiąją rasę. II pasaulinio karo metais USS Shangri-La (CV-38) buvo pavadintas JAV lėktuvnešis.
Purvų-Butniūnų durpynas
Purvų-Butniūnų durpynas arba Purvų-Guodžių durpynas – durpynas Lietuvoje, Biržų rajone, 6 km į vakarus nuo Vabalninko. Užima 13,8 km². Driekiasi iš šiaurės į pietus ~8 km, telkšo trijuose kloniuose, skiriamuose nesupelkėjusių salų bei pusiasalių. Išteka Tatulos intakas Upytė bei šios intakai – Mažoji Upytė, Klimbalė. Iš vakarų supa Butniūnų miškas.
Nenusausintos pelkės (46 % aukštapelkės, 35 % žemapelkės, 19 % tarpinio pobūdžio pelkės) durpių sluoksnio vidutinė storymė buvo 2 m, didžiausia – 6 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 38 %, peleningumas 8,9 %, vidutinis drėgnumas 86 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2,8 m). Po juo guli priesmėlis.
Kupiškio durpių įmonė Purvų-Butniūnų durpyne vykdė durpių kraikui kasybą (1985 m. – 58 000 t). Šalia durpyno įsikūrę Butniūnų, Medinų I, Purvų I, Sungailių, Linaičių kaimai.
Raištinės gyvatės
Raištinės gyvatės (Thamnophis) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis. Šios gyvatės gamina silpnus neurotoksinius nuodus, tačiau žmonėms nėra pavojingos.
Paplitusios Šiaurės ir Centrinėje Amerikoje.
Mityba
Kaip ir visos gyvatės, raištinės gyvatės yra plėšrios. Minta beveik visais gyvūnais, kuriuos yra pajėgios įveikti: šliužais, kirmėlėmis, driežais, vabzdžiais, voragyviais, varliagyviais, graužikais, paukščiais, žuvimis.
Gentyje yra 28 rūšys.
Antūbiškiai
Antūbiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Kriūkų.
Luganas
Luganas (,, senoji , ) − miestas Šveicarijos pietuose, Tičino kantone, prie Lugano ežero, netoli Italijos sienos. Pagal gyventojų skaičių (apie 57 000 gyventojų) Luganas užima devintą vietą Šveicarijoje. Tačiau su priemiesčiais gyventojų skaičius pasiekia 130 000. Dauguma miesto gyventojų kalba italų kalba.
thumb|left|Luganas
Luganas − kurortinis miestas. Jame yra dailės muziejus, botanikos sodas. Mieste daug viešbučių, motelių, turizmo ir sporto įrenginių. Lugano ežero pakrantėje vaizdingai išsidėstęs senamiestis, kuriame yra tokie architektūros paminklai kaip: romaninė gotikinė Šv. Lauryno katedra (XIII a.), Angelų Šv. Marijos bažnyčia (XV–XVI a.), Teisingumo rūmai (XV a.).<br style="clear:left;" />
Sportas
Lugane 1954 m. vyko V pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausia miesto komanda yra FC Lugano.
Raciborų geležinkelio stotis
Raciborų geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Nove Raciborų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Sokolų valsčiuje. Per stotį eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Jablon Košcielna geležinkelio stotelės yra 4,6 km ir iki Zdrody Nove geležinkelio stotelės 5,6 km.
MetLife Building
MetLife Building, iki 1991 m. vadinęsis Pan Am Building, – dangoraižis Manhatane, Niujorke.
Tai yra svarbi Manhatano dangoskyros dalis bei vienas aukščiausių miesto ir šalies pastatų.
Istorija
Atidarymo dieną, 1963 m. kovo 7 d., Pan Am Building buvo didžiausias komercinių biurų pastatas pasaulyje. Ilgą laiką pastato valdytojas buvo „Pan American World Airways“. Kompanijos logotipas buvo vaizduojamas pietinėje ir šiaurinėje, o gaublio logotipas rytinėje ir vakarinėje dangoraižio dalyje. 1981 m. „Metropolitan Life Insurance Company“ nupirko pastatą iš „Pan Am“. „Pan Am“ nutraukė operacijas 1991 m., „MetLife“ pakeitė „Pan Am“ logotipus pietinėje ir šiaurinėje dalyje, bei pervadino pastatą į MetLife Building.
2005 m. „MetLife“ pardavė dangoraižį už 1,72 mlrd. JAV dolerių kompanijai „Tishman Speyer Properties“.
Šai
Taip pat skaitykite
Shait
Finansų maklerio licencija
Finansų maklerio licencija – licencija, kuria suteikiama teisė veikti finansinio tarpininkavimo sektoriuje. Tai fiziniam asmeniui išduotas dokumentas, patvirtinantis, kad fizinis asmuo atitinka finansų makleriui keliamus reikalavimus ir turi teisę (priklausomai nuo finansų maklerio licencijos rūšies) vykdyti finansų maklerio operacijas.
Įmonė, norinti teikti investicines paslaugas, paprastai privalo gauti finansų rinkos priežiūros institucijos (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduodamą finansų maklerio įmonės licenciją.
Reikalavimai
Pretendentams, norintiems gauti maklerio licenciją Lietuvoje, yra keliami šie reikalavimai:
Anykščių šilelis (miškas)
thumb|right|250px|Anykščių šilelis Anykščių šilelis – šilas Anykščių rajone, Anykščių miškų šiaurinė dalis.
150 ha kraštovaizdžio draustinis (nuo 1960 m.). Ypač išgarsintas Antano Baranausko poemoje „Anykščių šilelis“. Šilelyje stūkso akmuo Puntukas, priešais jį – Karalienės liūnas, netoliese ir Puntuko brolis.
2015 m. pradėjo veikti Anykščių šilelio medžių lajų takas.
Paulis Kalva
Paulis Kalva (, 1919 m. spalio 23 d. Aboliniai, Sipelės valsčius – 2003 m. rugpjūčio 5 d. Jelgava) – latvių vertėjas, poetas. Vienas žymiausių lietuvių literatūros vertėjų į latvių kalbą.
Biografija
1937–1943 m. studijavo Latvijos universiteto Filologijos ir Filosofijos fakultete. Per Antrąjį pasaulinį karą tarnavo latvių legione, 1945 m. deportuotas į Tolimuosius Rytus. Grįžęs į Latviją 1947–1951 m. dirbo mokytoju. 1951 m. už tarnavimą vokiečių armijoje nuteistas 25 m. griežto režimo kalėjimo. 1955 m. grįžo į Latviją, iki 1980 m. melioracijos inžinierius Jelgavoje.
Duktė kino režisierė Dagnija Rudzytė.
Kūryba
Jo eilėraščių išspausdinta latvių periodiniuose leidiniuose. Išvertė:
Afrocentrizmas
Pasak Gerald Early (Encyclopaedia Britannica), Afrocentrizmas − kultūrinis ir politinis judėjimas, kurio pasekėjai, daugiausiai afroamerikiečiai, vertina save ir kitus juodaodžius sinkretiniais afrikiečiais ir tiki, kad jų pasaulėžiūra turi pozityviai atspindėti tradicines afrikiečių vertybes.
Paulis Kalva
Kūryba
Kiti versti poetai ir rašytojai: Sigitas Geda, Justinas Marcinkevičius, Paulius Širvys, Albinas Žukauskas, Aleksandras Puškinas, Michailas Lermontovas, Vasilijus Žukovskis, Antonas Čechovas, Viljamas Šekspyras, Valteris Skotas.
Irano rialas
– Irano valiuta. Rialo simbolis yra ﷼, ISO 4217 kodas yra IRR. Padalinta į 100 dinarų, tačiau jie nebekaldinami.
Afrocentrizmas
Kitu apibrėžimu, Afrocentrizmas filosofijoje ir kitų tiriamųjų mokslų srityje − metodas, kuriuo siekiama nagrinėti iškylančius klausimus remiantis afrikiečių patirtimi.
Afrocentrizmo ir susijusius afrokologijos ir afrocentriškumo (, Afrocentricity) terminus XX a. 9-ajame dešimtmetyje sukūrė afroamerikiečių tyrinėtojas ir aktyvistas Molefi Asante.
Afrocentrizmas Senovės Egipto studijose
Afrocentristinis požiūris į Nilo slėnio civilizacijas (Egipto ir Nubijos) iškilo kaip reakcija į įsigalėjusį požiūrį, kad svarbiausi socialiniai, intelektualiniai ir techniniai pasiekimai yra padaryti Europoje. Šio požiūrio šalininkai oponuoja minčiai, kad afrikiečiai (turimi omeny juodaodžiai) niekuomet nesukūrė didžios civilizacijos ir, bendrai, istorijos eigoje afrikiečių kultūrinės erdvės žmonės nebuvo pajėgūs dideliems laimėjimams, sulyginamiems su europiečių.
Vienas iš pagrindinių afrocentristų argumentų yra teiginys, kad Senovės Egipto civilizacija buvo afrikietiška ir senovės egiptiečiai šiuolaikiniu supratimu būtų įvardinti juodaodžiais. Šį požiūrį platino senegalietis Cheikh Anta Diop (1981) ir JAV gajanietis Ivan Van Sertima (1989) remdamiesi senovės egiptiečių vaizdavimu mene. Antropologai apie tai nėra vieningos nuomonės ir linkę išvengti atsakymo argumentuodami tuo, kad rasė yra socialinė, o ne biologinė kategorija.
Afrocentristai teigia, kad Senovės Egipto pavadinimas Kmt turėtų būti verčiamas „Juodųjų žmonių žemė“, o ne egiptologijoje priimtu „juodoji žemė“ vertimu. Šio požiūrio oponentai teigia, kad panašus egiptiečių išsireiškimas Dšrt reiškia „raudonoji žemė“ ir tikrai negali reikšti „raudonieji žmonės“. Ir, jei egiptiečiai būtų norėję užrašyti žodžius „juodųjų žmonių žemė“, jie juos būtų rašę hieroglifais Kmwyt arba Kmtyt, o tokių užrašų Senovės Egipte nerasta. thumb|right|180px| Senovės Egipto karalienė [[Amosė Nefertarė, pavaizduota juoda oda kapo sienoje]] Afrocentristai teigia, kad Senovės Egipto civilizacija buvo kur kas labiau pažengusi nei egiptologai įprastai teigia. Tarp to pagrindimo yra teiginiai apie tai, kad egiptiečiai jau buvo išradę primityvų sklandytuvą, mokėjo akumuliuoti elektros energiją, žinojo Pi skaičių ir Pitagoro teoremą.
Vienas iš labiausiai diskutuotinų klausimų yra apie senovės egiptiečių įtaką senovės graikų civilizacijos raidai. Pasak afrocentristų, senovės graikai daugelį savo laimėjimų perėmė iš egiptiečių ir tokiu būdu europietiškos civilizacijos šaknys yra būtent afrikietiškoje egiptiečių civilizacijoje. Populiarus teiginys, kad Aristotelis esą savo išmintį „pavogė“ iš egiptiečių, ką pirmasis skelbė George James (Stolen Legacy, 1954). Jo argumentai sulaukė chronologinės sekos kritikos. Kiti autoriai graikų filosofijos ištakų bandė ieškoti religinėje egiptiečių literatūroje, buvo autorių, kurie teigė, kad Sokratas ir Kleopatra buvo egiptiečiai. Požiūrį apie egiptiečių didelį poveikį graikams rėmė Martin Bernal (1987−1991), kuris rėmėsi klasikiniais tekstais. Jo minčių kritiką surinko Mary Lefkowitz ir Guy Rodgers (1996).
Kitu afrocentristų teiginiu, senovės egiptiečiai paveikė visas likusias Afrikos kultūras. Šie teiginiai dažniausiai paremti XIX a. autorių darbais, kuriuose jie beveik visus rastus, kiek labiau išsiskiriančius monumentus Afrikoje priskirdavo senovės egiptiečių įtakai. Cheikh Anta Diop teigė, kad senovės egiptiečių kalba, religija turi daug sąsajų su volofų, iš ko esą seka, kad volofų kultūra kilusi iš egiptiečių. Egiptiečių įtaka praplečiama į Didžiosios Zimbabvės ir pietryčių Afrikos tvirtovių statytojų laikus (III−XV a.).
Daugelis afrocentristų tiki, kad tarp ne afrikietiškos kilmės egiptologų yra sudarytas sąmokslas siekant sumenkinti Senovės Egipto civilizacijos afrikietiškąjį charakterį ir, bendrai, afrocentristų argumentus. Pasak jų, esą Napoleono kareiviai nudaužė Didžiajam Sfinksui nosį, norėdami užmaskuoti veido afrikietiškus bruožus. Šis argumentas paneigiamas ankstesniu nei Napoleono invazija į Egiptą piešiniu ir XIV a. arabų liudijimu, kad nosį Sfinksui nudaužė islamo fanatikai. Esą kiti egiptiečių reljefai ir skulptūros buvo gadinami tuo pačiu tikslu.
Afrocentristų požiūriai atkreipia egiptologų dėmesį į galimai rasistinius jų nusistatymus senovės egiptiečių atžvilgiu ar Senovės Egipto civilizacijos traktavimą atskirai nuo Afrikos žemyno (kas argumentuota Nilo slėnio geografine padėtimi). Kita vertus, afrocentristai nevertina, kad pagrindinis egiptologų žinių šaltinis yra egiptiečių ir klasikiniai graikų, Artimųjų Rytų tautų tekstai, Biblija. Studijas apsunkina tai, kad libiečiai ir nubiečiai, t. y. Afrikos tautos, su kuriomis egiptiečiai turėjo tiesioginius kontaktus, neturėjo savo rašto, atitinkamai, nustatyti sąsajas tarp jų yra sudėtinga ar visai neįmanoma. Vėlesnė Nubijos kultūra iškilo labiau kaip egiptietiškosios Naujosios Egipto karalystės kultūros imitacija. Egiptologų interesas nustatyti senovės egiptiečių sąsajas su kitomis afrikiečių kultūromis yra gana ribotas.
Tarp afrocentristinio požiūrio kritikos yra argumentas, kad pats afrocentrizmas yra vakarietiškos kultūros produktas. Pats afrocentristų požiūris galimai yra eurocentristinis ta prasme, kad jie patys iškelia Senovės Egipto kultūrą (kuri labai vertinama Europoje) virš kitų afrikietiškų kultūrų. Patys egiptiečiai save matė apsuptais trijų svetimšalių grupių: „azijiečių“, libiečių ir nubiečių, savęs jie neįvardindavo „afrikiečiais“ ir iš archeologinių radinių nematyti, kad save laikė artimesniais libiečiams ir nubiečiams nei „azijiečiams“.
Pezaro Madona
Apie paveikslą
Paveikslas buvo užsakytas nutapyti Ticianui 1519 m. įtakingos Venecijos Pezaro giminės atstovų. Paveikslas buvo skirtas įamžinti Venecijos respublikos pergalei prieš turkų osmanų laivyną Santa Maura jūrų mūšyje. Mūšio metu venecijiečių laivynui vadovavo vyskupas-admirolas Jakopas Pezaras. Pergalė mūšyje buvo menkos reikšmės, tačiau ženkliai pakėlė Pezaro giminės prestižą Venecijos respublikoje. Paveikslas buvo dedikuotas Mergelei Marijai ir suplanuotas Pezaro koplyčios altoriui Santa Maria Gloriosa dei Frari bažnyčioje, kurioje tik prieš keletą metų Ticianas nutapė garsųjį altorinį paveikslą „Paėmimas į dangų“.
Tapydamas paveikslą Ticianas nebuvo saistomas ikonografinių reikalavimų ar reikalavimų dėl paveikslo dydžio. Pezaro giminė galbūt kaip tik tikėjosi iš dailininko inovatyvumo ir išskirtinumo. Ticianas nutapė Madoną aukštame soste su Kūdikiu peizaže ir dviem kolonomis. Paveikslo scenos traktavimo inovatyvumas pasireiškia tuo, kad Madonos sostas yra pastumtas iš paveikslo centro ir nėra viename plane ties žiūrovo akimis, o pasuktas diagonaliai. Nepaisant to, kompoziciškai Ticianas pasiekė, kad Madona su Kūdikiu išlaikytų paveiksle centrinę ir svarbiausią vietą. Prie Madonos kojų vaizduojamas Šv. Petras su knyga ir aiškiai matomu raktu nuo rojaus vartų, kuriuo Ticianas pakeitė tokio pobūdžio paveiksluose vaizduojamus muzikuojančius angelus.
Netradiciškai paveiksle yra daugiau to meto veikėjų nei vaizduojamų šventųjų. Žemiau, iš dešinės nuo Madonos, kareivis su šarvais pristato Madonai turkų belaisvį. Šalia klūpantis vaizduojamas paveikslo užsakovas Jakopas Pezaras. Kitoje Madonos sosto pusėje vaizduojami Šv. Pranciškus, Frari bažnyčios globėjas, ir Pezaro giminės nariai. Virš Madonos vaizduojami 2 putti, kurie prilaiko kryžių, ant kurio bus nukryžiuotas Jėzus Kristus. Kūdikis Kristus vaizduojamas nerūpestingai žaidžiantis su motinos skara. Dvi vaizduojamos kolonos žymiai padidina perspektyviojo vaizdavimo įspūdį ir iliuziškai praplečia paveikslo erdvę lyginant su paveikslo rėmu, tačiau kokiai architektūrinei konstrukcijai jos priklauso ir kokia jų prasmė paveiksle, lieka spėjimų klausimu. Raudona didžiulė vyskupo karo vėliava subalansuoja paveikslo spalvines dermes su raudona Mergelės Marijos suknele (kančios simboliu). „Pezaro Madona“ laikomas vienu garsiausių ir reikšmingiausių Ticiano ir, apskritai, venecijietiškos bei renesanso dailės kūrinių.
KazMunayGas
KazMunayGas kompanijoje dirba daugiau nei 30 000 darbuotojų.
Badmintonas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/Vyrų vienetai
Vyrų badmintono vienetų turnyras 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Wembley arenoje nuo liepos 28 iki rugpjūčio 5.
Didžioji Britanija (sala)
thumb| Didžioji Britanija – sala palei vakarinę Europos pakrantę. Kadangi saloje yra didžioji dalis Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės teritorijos, ši valstybė kartais yra vadinama Didžiąja Britanija, tačiau tai nėra tikslu, nes Jungtinę Karalystę sudaro Didžioji Britanija ir Šiaurės Airija.
Salos plotas – 209 331 km² ir tai yra didžiausia Britų salyno sala, bei devinta pagal dydį sala pasaulyje. Saloje yra trys teritorijos – Anglija, Škotija ir Velsas.
2011 m. saloje gyveno – 61 milijonas žmonių. Labiausiai apgyvendintas miestas – Londonas.
Likiškių apylinkė
Likiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alytaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Butrimiškių apylinkės ir Likiškėlių apylinkės.
SQLite
SQLite – reliacinė duomenų bazių valdymo sistema. SQLite yra C kalba parašyta biblioteka, sukurianti duomenų bazę faile. Duomenys valdomi naudojant SQL (realizuotas SQL 92 standartas). C biblioteką parašė D. Richard Hipp. SQLite nėra duomenų bazių serveris.
Biblioteką galima naudoti iš daugelio populiariausių programavimo kalbų.
Niujorko tarptautinė automobilių paroda
Niujorko tarptautinė automobilių paroda yra kasmetinė automobilių paroda, kuri vyksta Manhatane, kovo pabaigoje arba balandžio pradžioje. Paroda įprastai prasideda per arba prieš Velykų savaitgalį ir yra uždaroma pirmą sekmadienį po Velykų. Kiekvienas metais paroda prasideda sensacingais pasirodymais, kurie pralinksmina publiką ir reklamuoja parodą. Prieš kiekvienų metų parodos atidarymą gamintojai pristato savo naujus serijinius ir koncepcinius automobilius spaudai.
Automobilių parodą sudaro eksponatai iš įvairių automobilių gamintojų ir susijusių kompanijų. Dauguma eksponatų suteikia žmonėms galimybę įlipti į automobilius, juose pasėdėti ir išbandyti naujas technologijas.
2008
2008 metų automobilių paroda vyks kovo 19–30 dienomis.
2007
2007 metų automobilių paroda vyko balandžio 4–15 dienomis.
Pristatyti serijiniai modeliai
250px|thumb|right|2008 m. Ford Shelby GT500KR
2006
2006 metų automobilių paroda vyko balandžio 12–23 dienomis.
2005
thumb|right|250px|2005 m. Niujorko tarptautinė automobilių paroda 2005 metų parodoje buvo pristatyti šie automobiliai:
2004
2004 metų parodoje buvo pristatyti šie automobiliai:
Briaras
thumb|right|250px|Tipiškas briaras Briaras – šunų veislė, kilusi iš Prancūzijos.
Išvaizda
Patino aukštis ties gogu 62-68 cm, patelės 56-64 cm.
Kailis
Kailio plaukai ilgi, banguoti, pavilnė reta. Šuo vienspalvis, kailio spalvų gali būti įvairių, išskyrus baltą ir kaštoninę. Dažniausiai pasitaiko juodi ir rudi briarai.
Kailio priežiūrai reikia skirti daug laiko ir jauną šunį nuo mažumės pratinti prie priežiūros ritualo. Kas savaitę jį reikia šukuoti. Retkarčiais iškarpomi plaukai iš ausų, tarpupirščių. Po kiekvieno pasivaikščiojimo iš kailio pašalinamos prikibusios šakelės, kibiai ir kiti svetimkūniai.
Po šėrimo būtina valyti barzdą. Kartais reikia šiek tiek patrumpinti plaukus ant kaktos, kad jie šuniui netrukdytų matyti.
Sveikata
Tvirta briaro išvaizda gali klaidinti – gana dažnai tarp jų, ypač patelių, būna jautrių individų.
Charakteris
Nuovokus, sumanus, budrus, šiek tiek užsispyręs šuo. Netinka laikyti būdoje, labai nemėgsta erzinimo. Tinkamai išauklėtas briaras puikiai sutaria su kambariniais gyvūnėliais, bet kitų šunų nemėgsta. Svetimų žmonių atžvilgiu jis santūrus ir nepatiklus.
Dresūra
Briarą reikia auklėti nuosekliai, kantriai ir kartu griežtai. Į prievartą šie gyvūnai reaguoja sutrikusia arba užsispyrusia elgsena. Netinkamai prižiūrimas šuo gali tapti bailiu ir net agresyviu.
Vytautas Didysis
Vytautas Didysis (~1350 m. – 1430 m. spalio 27 d.) – Lietuvos didysis kunigaikštis nuo 1392 m. iki mirties. Formaliai Lenkija jį pripažino 1401 m. 1421–1423 m. husitai paskelbė Vytautą Bohemijos (Čekijos) karaliumi. Pasikrikštijo kaip Vygandas (1383 m.) ir Aleksandras (1386 m.). Didžiojo kunigaikščio Kęstučio sūnus, Jogailos pusbrolis.
Nuo XIX a. tautinio sąjūdžio laikų populiarus Lietuvos nacionalinis didvyris, jo vardu pavadintas Vytauto Didžiojo universitetas, 1918–1939 m. jam pastatyta daugybė paminklų Lietuvos miestuose ir miesteliuose.
Jaunystė
Iki savo mirties 1377 m. Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu buvo Vytauto dėdė Algirdas. Vytauto tėvas Kęstutis buvo faktinis Algirdo bendravaldis, valdęs Lietuvos vakarinę dalį ir daugiausiai užimtas nuolatiniu karu su Vokiečių ordinu. Po 1370 m. susituokė su Eišiškių kunigaikščio Sudimanto seserimi Ona (m. 1418 m. rugpjūčio 31 d. Trakuose), Sofijos Vytautaitės, vienturtės Vytauto dukters, motina. Antroji žmona – Julijona Alšėniškė. 1376 m. iš tėvo Vytautas gavo valdyti Gardino kunigaikštystę su Brestu, Kamenecu ir Drohičinu.
1377–1384 m.
Po didžiojo kunigaikščio Algirdo mirties Lietuvos valdovu tapo jo sūnus Jogaila, kurį, laikydamasis susitarimo su Algirdu, parėmė Algirdo brolis Trakų kunigaikštis Kęstutis, tačiau 1381 m. tarp Jogailos ir Kęstučio bei jo sūnaus Vytauto kilo karas. Viena iš karo priežasčių buvo Jogailos ir Vokiečių ordino 1380 m. pradėtos derybos ir sudaryta Dovydiškių sutartis. Kęstutis 1381 m. užėmė Vilnių, suėmė Jogailą ir pats pasiskelbė Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Jo valdymas truko neilgai. 1382 m. Kęstučiui išvykus kariauti su jo valdžios nepripažinusiu Jogailos broliu Kaributu, Jogailos šalininkai užėmė Vilnių. Kęstučiui su Vytautu surinkus kariuomenę ir susitikus su Jogailos kariuomene prie Trakų, šalys pradėjo derybas, kurių metu Jogaila suėmė Kęstutį ir Vytautą. Po savaitės Kęstutis mirė įkalintas Krėvos pilyje.
1382 m. Vytautas iš Krėvos pabėgo pas Mazovijos kunigaikštį Janušą, o iš ten, jo padedamas, pasiekė Prūsiją. Vytautas siekė užsitikrinti Ordino, derėjusiusio ir su Jogaila, pagalbą. Jogaila ir Ordinas Dubysos sutartimi susitarė, kad Jogaila pasikrikštys, taps kryžiuočių sąjungininku ir atiduos jiems Žemaitiją iki Dubysos. Jau kitais metais jų santykiai pašlijo, Jogailai nenorint patvirtinti sudarytos sutarties. 1383 m. vasarą karas tarp Jogailos ir Vokiečių ordino atsinaujino, Ordinas ėmė remti pas juos perbėgusį Vytautą. Siekdamas kryžiuočių paramos kovoje su Skirgaila bei Jogaila dėl Skirgailai atiduotos tėvonijos (Trakų kunigaikštystės), Vytautas 1383 m. spalio 21 d. Tepliavoje pasikrikštijo kaip Vygandas (Wigand). Ordino paramą jis užsitikrino ir 1384 m. Karaliaučiaus sutartimi, kuria taip pat pažadėjo Ordinui perleisti Žemaitiją iki Nevėžio už tai, kad šie jį pripažintų Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Tais pačiais metais Vytautas kryžiuočius išdavė, sudegino kelias jam patikėtas Ordino pilis ir grįžo į Lietuvą. Jis pasiekė susitarimą su Jogaila ir atgavęs dalį savo tėvonijos (be Trakų) su centru Gardine, o vėliau ir Lucką. Vytautas taip pat priėmė stačiatikišką krikštą.
1385–1392 m.
thumb|250px|Lenkija ir Lietuva 1386–1434 m.
1385 m. Jogaila sudarė Krėvos sutartį su Lenkija, pagal kurią vedė Lenkijos karalienę Jadvygą ir tapo Lenkijos karaliumi Vladislovu II Jogaila. Sudarant sutartį dalyvavo ir Vytautas, kuris 1386 m. vasario 15 d. buvo pakrikštytas jau kaip Aleksandras.
1386 m., tapęs Lenkijos karaliumi ir persikėlęs į Lenkiją, Jogaila pasiliko Lietuvos didžiojo kunigaikščio titulą ir neatsisakė teisių į tėvoniją. Savo vietininku Lietuvoje Jogaila paliko brolį Skirgailą, kuris aštriai konfliktavo su Vytautu. Šis konfliktas 1389 m. pabaigoje peraugo į atvirą karą. Vytautas surinko savo sąjungininkus Gardine, iš kur buvo suplanuota užimti Vilnių. Sąmokslininkų planas nepavyko, nes, nors Skirgaila ir buvo išvykęs malšinti sukilimo Polocke, tačiau Vilniuje likęs kunigaikštis Kaributas privertė sąmokslininkus pasiduoti. Vytautas 1390 m. pradžioje vėl kreipėsi į Vokiečių ordiną dėl pagalbos. Už Ordino paramą jis vėl patvirtino savo 1384 m. susitarimą su Ordinu dėl Žemaitijos perleidimo. Gavęs kryžiuočių paramą Vytautas vėl įsiveržė į Lietuvą. 1391 m. jis ištekino savo vienintelę dukterį Sofiją už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I (tai vėliau jam leido tapti jo sūnaus Vasilijaus II globėju).