cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prienų Šiukštų koplyčia
Istorija
Koplyčios istorija siejama su kilminga Šiukštų gimine. Šiukštos – Žemaitijos bajorai, turėję „Pobóg“ herbą. Jie buvo daugelio Žemaitijos dvarų įkūrėjai ir savininkai: įkūrė Babtyno-Žemaitkiemio dvarą, valdė Aristavos, Apytalaukio, Kėdainių, Melagėnų ir kitus dvarus. XVIII a. jie valdė Šaltupio dvarą.
Šiukštų giminė buvo nuolatiniai Kauno žemės teismo teisėjai. Giminės didikai visoje Lietuvoje yra fundavę 15 bažnyčių, tarp jų ir Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčią (1750 m.). Iš giminės yra kilę žinomų dvasininkų. Šiukštos buvo aktyvūs 1831 ir 1863 m. sukilimų dalyviai.
Šiukštų giminės bene didžiausia kapavietė yra Prienų senosiose kapinėse. Ją lanko giminės atstovai iš Lenkijos. Ištyrinėjus visų ten palaidotų Šiukštų nuopelnus, Šiukštų giminės kapavietė bus traukiama į kultūros paveldo registrą.
Architektūra
Šiukštų koplyčia sumūryta iš plytų, nutinkuota. Priekiniu fasadu orientuota į bažnyčios pusę, galiniu – nukreipta į šventoriaus tvoroje įrengtus pagalbinius vartelius. Statinys turi klasicizmo stiliaus bruožų, yra stačiakampio plano, su trisiene apside. Statinio dvišlaitis stogas (virš apsidės - trišlaitis) uždengtas skardos danga. Ant kraigo įtaisytas bokštelis su ornamentuotu geležiniu kryžiumi.
Vidinė patalpa vienanavė, nedaloma pertvarinių sienų. Šoninių fasadų langų angos su segmentinėmis sąramomis, dvivėrių durų anga su pusapskrite sąrama. Pietryčių (priekiniame) fasade yra stačiakampė niša su įmūryta akmens lenta, aukščiau, frontone – stačiakampė niša su ovalia anga, kurią dengia geležinis ornamentas. Šiaurės rytų (galiniame) fasade įrengta apvali niša. Priekinio fasado kampus puošia tinkuoto plytų mūro piliastrai su bazėmis ir kapiteliais. Pastogę juosia tinkuoto plytų mūro profiliuotas karnizas.
Pastato pamatas su tinkuotu plytų mūro cokoliu. Koplyčioje, po grindimis, įrengtas laidojimo rūsys. Įėjimas į jį iš vidaus, užkaltas.
Virš įėjimo durų įmūryta akmeninė memorialinė lenta byloja, jog čia palaidota Brigita Šiukštienė, mirusi 1804 m., bei keturi vaikai. Lentos įrašas: „ TU GROB / BRYGYDY Z MOLOCHOWCOW SZUKSCIN / STAROSCINEY LELUSZANSKIEY / KTURA UMARŁA DNIA 26 AUGUSTA 1804 Ro / TU GROBY IEY DZIECI / BERNARDA Y LUDVIKA SYNOW FRANCISZKI Y LUDOWIKI CUREK .
Lengvoji atletika 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lengvoji atletika 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Jungtinės Amerikos Valstijos laimėjo daugiausiai aukso medalių.
Medalių lentelė
thumb|220px|800 m finišas
2016 m. Europos Grand Prix
'''2016 m. Europos Grand Prix''' – 8-osios 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko birželio 17-19 dienomis naujoje Baku miesto trasoje Azerbaidžano sostinėje. Tai buvo pirmosios Formulės 1 lenktynės šios šalies istorijoje. Taip pat tai buvo 23-iasis Europos GP.
Šioms lenktynėms padangų gamintojas Pirelli atvežė vidutinės, minkštos ir super minkštos sudėties padangas. Gamintojas nepateikė ultra minkštų padangų, nes ši trasa yra visiems nežinoma ir trūksta duomenų apie padangų dėvėjimąsi.
Ruklių III tvenkinys
Ruklių III tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, 2,5 km į rytus nuo Sudeikių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį 0,9 km nuo jo įtekėjimo į Lankų ežero pelkę (Alaušo ežero baseinas). Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,57 km, plotis – iki 0,34 km. Yra 0,22 ha sala. Altitudė 141,5 m. Priešsroviui iškart telkšo Ruklių II tvenkinys, pasroviui už 75 m – Ruklių IV tvenkinys. Krantai daugiausia aukštoki, ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Ruklių kaimas.
Korespondenciniai šachmatai
Korespondenciniai šachmatai – šachmatai, žaidžiami susirašinėjant (naudojama korespondencija), nematant varžovo, ėjimus vienas kitam perduodant per atstumą. Anksčiau toks žaidimo būdas brangiai kainuodavo, nes ėjimus reikėdavo siųsti vokais paštu, dalį turnyro sužaisti net registruotu paštu. Dabar viskas kompiuterizuota, žaidžiama per atskirą serverį. Ėjimai varžovui siunčiami elektroniniu būdu (naudojamas, pvz., elektroninis paštas).
Tarptautiniu mastu veikia Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija. Lietuvoje korespondencinių šachmatų sportininkus vienija Lietuvos korespondencinių šachmatų federacija.
Komarai
Komarai – Lietuvos dvarininkai. Manoma, kad Komarai kilę iš Podolės krašto dabartinėje Ukrainoje. Pasak giminės legendos, dalyvavo Žalgirio mūšyje ir po jo buvo suteiktas Korczak lenkiškas herbas. Vėlesniais metais giminės atstovai persikėlė į šiaurinę valstybės dalį ir įsikūrė etninėse lietuvių žemėse.
Komarai buvo susigiminiavę su Sapiegomis, Pliateriais, Giedraičiais, Radvilomis, Tiškevičiais, Kosakovskiais, Daugėlomis.
Viena giminės šaka gyveno Palėvenės dvare, Ukmergės paviete (1592–1897). Komarai pastatydino Baisogalos dvaro ansamblį, įkūrė plytinę, drenažo vamzdžių gamyklą, kalkių degyklą, kitų įmonių. Komarų giminei priklausė Raguvėlės dvaras (Komarų dvaras) su parku, esantis prie Juostos upės.
Kidulių apylinkė
Kidulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kidulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šakių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pervazninkų apylinkės, dalis Maštaičių apylinkės, dalis Valenčiūnų apylinkės ir dalis Karališkių apylinkės, 1963 m. – Aleksandravos apylinkė ir dalis Sudargo apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1986 m. prijungta dalis Slavikų apylinkės.
Tai nutiko Jemene
Tai nutiko Jemene – 2011 m. režisieriaus Lasse Hallström sukurta romantinė drama, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko aktoriai Ewan McGregor ir Emily Blunt.
Juosta debiutavo Toronto kino festivalyje ir vėliau buvo nominuota 3 Auksiniams gaubliams.
2-oji raitelių armija
2-oji raitelių armija  – Raudonosios Armijos raitelių armija, suformuota Pietvakarių fronto RKT įsakymu 1920 m. liepos 16 d. Tai buvo antra tokia armija, sukurta po 1-osios raitelių armijos.
Tai nutiko Jemene
Turinys
Žuvininkystės ekspertas daktaras Alfredas Džounsas gauna paklausimą elektroniniu laišku iš Harietės Četvud–Talbot, kuri atstovauja turtingą Jemeno šeichą. Pastarasis, būdamas aistringas žvejas, domisi galimybe savo gimtinėje užveisti lašišų. Nors Džounsas atsako, kad tai visiškai neįmanoma, galimu projektu susidomi premjero atstovė Patricija Maksvel, įžvelgdama galimybę pateikti visuomenei pozityvių naujienų iš Artimųjų Rytų, nes visus domina tik nesėkmės Afganistane.
Džounsas per savo vadovybę įpareigojamas tęsti projekto studijas ir susipažįsta su Hariete. Nors yra nusiteikęs skeptiškai, bet matydamas, kad šeichas ketina investuoti 50 milijonų svarų, o klimato sąlygos nėra tokios atšiaurios, kaip jis įsivaizdavo, pradeda vis labiau gilintis į projektą. Tuo metu jo santykiai su žmona vis labiau šąla, o Harietės vaikinas, su kuriuo ji pažįstama keletą mėnesių, išsiunčiamas į Afganistaną, kuriame dingsta be žinios.
2-oji raitelių armija
Armija suformuota F. Mironovo raitelių korpuso pagrindu. Armija veikė Pietvakarių fronte, o nuo 1920 m. rugsėjo 21 d. – Pietų fronte.
Sudėtis
Armijos sudėtyje veikė:
Tai nutiko Jemene
Turinys
Džounso pažintis su šeichu vis labiau jį įtikina, kad sumanymas gali pasisekti, tačiau iškyla nenumatytų kliūčių: nepatenkinti Jemeno teroristai surengia pasikėsinimą į šeichą, o Britanijos žuvininkystės departamentas atsisako pateikti planuotas 10 tūkstančių lašišų. Susipykęs su Patricija, Džounsas atsistatydina, tačiau lieka dirbti su šeichu. Jo žmona, sužinojusi apie mestą darbą ir įtarianti jo simpatijas Harietei, taip pat jį palieka.
2-oji raitelių armija
Kovinė veikla
1920 m. liepos 26 d. 2-oji raitelių armija, nežiūrint į arklių, ginkluotės ir įrangos stygių (joje tada buvo apie 4800 kardų, 600 durtuvų, 55 pabūklai, 16 šarvuotųjų automobilių), susikovė su Vrangelio kariuomene ir, palaikydama viena kitą su 13-ąja armija, atstūmė ją nuo Aleksandrovsko miesto. Rugpjūčio mėnesį kovėsi Šiaurės Taurijoje, o rugpjūčio pabaigoje prasiveržė į priešo užnugarį ir atliko 220 km reidą iki Kachovkos placdarmo.
Rugsėjo mėnesį išvesta į rezervą ir papildyta. Spalio mėnesį kovėsi dešiniajame Dniepro krante su Vrangelio kariuomene ir kartu su 6-ąja armija smogė smūgį generolo I. Barbovičiaus raitelių korpusui.
Tai nutiko Jemene
Turinys
Kai procesas atrodo įstrigęs galutinai, Patricija, besistengianti iš istorijos išpešti kuo daugiau naudos premjero įvaizdžiui pagerinti, pasiūlo išeitį: įžuvinti Jemeno vandens telkinį dirbtinai užaugintomis lašišomis. Džounsas pradžioje abejoja ar šios žuvys prisitaikys prie gamtos sąlygų, bet nusprendžia pamėginti. Į Jemeną atgabenamos žuvys, atvyksta Britanijos užsienio reikalų ministras, taip pat ir Harietės vaikinas Robertas, prieš kelias dienas išlaisvintas Afganistane. Džounsas, vis labiau įsimylintis Harietę ir jos vardu pavadinęs paties sukurtą žvejybai skirtą „muselę“, atrodo sugniuždytas ir apie savo jausmus prisipažįsta Robertui.
2-oji raitelių armija
Kovinė veikla
Naktį į spalio 26 d. (2 dienos prieš Pietų frontui pradedant puolimą Šiaurės Taurijoje) armija forsavo Dnieprą piečiau Nikopolio ir užėmė placdarmą, kurį gynė, o po to smogė link Didžiosios ir Mažosios Belozerkų, kas padėjo sutriuškinti Vrangelio kariuomenę. Dalyvavo Perekopo-Čongaro operacijoje – lapkričio 11 d. buvo įvesta į pralaužą baltųjų gynyboje, sumušė Barbovičiaus kavaleriją ir persekiojo su mūšiais besitraukiančius baltųjų dalinius. Lapkričio 12 užėmė Džankojų, o 13 d. – Simferopolį.
1920 m. gruodžio 6 d. 2-oji raitelių armija buvo performuota į 2-ąjį raitelių korpusą.
Tai nutiko Jemene
Turinys
Susirinkusiems žurnalistams fiksuojant kaip ministras mėgina žvejoti su išlaisvintu kapitonu Robertu, įvykdoma dar vena diversija: pakeliami užtvankos šliuzai ir upės vagą užlieja vanduo. Šeichas vos nepaskęsta, tačiau vanduo nuslūgsta ir atrodo, kad visas projektas galutinai žlugo. Šeichas kaltina save, kad nesugebėjo paaiškinti žmonėms, jog visas šis sumanymas skirtas ne tik žvejybai, bet siekiant naudos visiems ir nori pradėti viską iš naujo.
Ryte, kai Džounsas skausmingai atsisveikina su Hariete, paaiškėja, kad ir nusekusioje upėje liko žuvų, vadinasi, dar ne viskas prarasta. Šeichas atgauna entuziazmą ir Džounsas sutinka pasilikti padėti jam įgyvendinti sumanymą iš naujo. Harietė, kurios mašinoje jau laukia Robertas, pasisiūlo Džounsui ir toliau būti jo kompanione.
Norvegijos futbolo varžybos 1903 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1903 m.
Finalo rungtynės
Odd nugalėjo 1-0 ir tapo taurės savininkais.
Isaac Okoro
Aizakas Namdis Okoro (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Klivlando „Cavaliers“ komandoje.
Klivlando „Cavaliers“ (2020–dabar)
2023 m. kovo 23 d. jis atkovojo vieną kamuolį, atliko vieną rezultatyvų perdavimą ir pelnė 11 taškų, įskaitant pergalingą tritaškį, per pergalę 116:114 prieš Bruklino „Nets“.
Nacionalinė rinktinė
2018 m. Argentinoje vykusiame FIBA jaunimo iki 17 metų pasaulio krepšinio čempionate Okoro žaidė Jungtinių Amerikos Valstijų rinktinėje. Per septynerias rungtynes jis vidutiniškai pelnė po 4,3 taško, atkovojo po 1,9 ir perėmė po 1,6 kamuolio bei padėjo savo komandai iškovoti aukso medalį.
Pilkalnio siaurasis geležinkelis
Istorija
Rytų Prūsijos Pilkalnio apskritis per jos centrą Pilkalnį buvo sujungta su valstybinio geležinkelio tinklu tik 1892/93 m., nutiesus geležinkelio liniją Tilžė-Stalupėnai. Likusioje apskrities dalyje geležinkelio vystymas buvo patikėtas geležinkelių statybos bendrovei Lenz & Co GmbH. Didžiausia geležinkelio dalis buvo atidaryta traukinių eismui 1901 m. gruodžio 24 d. Pirmiausiai buvo nutiestas 30 km ilgio ruožas iš Pilkalnio į Lazdynus – taip vadinama „pagrindinė ašis“ su Pilkalnio, Grumbkaukaičių, Kiaušių ir Lazdynų stotimis. Vėliau nutiestos dvi atšakos į rytus: 20 km ilgio ruožas iš Grumbkaukaičių į Širvintą ir 6 km ilgio ruožas iš Kiaušių į Šilėnus, kurį 1906 m. prailgino dar 5 km iki Stabartynės (Doristalio).
1911 m. geležinkelyje dirbo 15 tarnautojų ir 65 darbininkai, pervežti 140 582 keleiviai ir 50 077 tonos krovinių.
1914 m. smarkiai apgadintas Rusijos imperijos kariuomenės. Nuo karo nukentėjusių gyvenviečių atnaujinimui buvo svarbu kuo greičiau geležinkelį atstatyti. Atstatant nuspręsta padidinti vėžės plotį iki 1000 mm, nes dauguma riedmenų bei įrangos buvo sunaikinta ir vistiek turėjo būti pakeista. Valstybės ir paaukotomis lėšomis atnaujintas geležinkelis pradėjo veikti dar tebesitęsiant karui, 1917 m. liepos 12 d.
1933-37 m. vidutiniškai per metus geležinkeliu pervežta apie 50 000 keleivių, 9 000 tonų smėlio ir žvyro, 8 500 tonų medienos, 5 000 tonų trąšų, 3 800 tonų grūdų ir miltų ir 1 700 tonų gyvulių.
1944 m. rudenį artėjant fronto linijai geležinkelį naudojo ginklų į frontą tiekimui ir sužeistų kareivių evakavimui. Geležinkelio infrastruktūra sunaikinta puolančios Raudonosios armijos, po karo nebeatnaujinta.
Stotys
miniatiūra|250x250px|Lazdynų stotyje, 1922 m. Turėjo 6 stotis (Pilkalnio, Širvintos, Lazdynų, Doristalio, Šilėnų, Grumbkaukaičių ir Kiaušių) ir 24 stoteles.
Svarbiausia ir didžiausia buvo Pilkalnio stotis, pastatyta visai šalia plačiojo geležinkelio stoties, bet turėjusi savo atskirus pastatus, garvežių ir vagonų dirbtuves. Stotyje buvo 6 pagrindiniai, 2 privažiuojamieji keliai, kelias vietiniams kroviniams pakrauti bei 2 jungiamieji keliai į perkrovimo punktą prie plačiojo geležinkelio. Širvintos stotis buvo antra pagal svarbą, per ją iš Lietuvos ir Rusijos gabenta mediena ir javai. Kitos galinės stotys – Lazdynai ir Doristalis buvo mažesnės, bet, kaip ir Širvintos stotis, turėjo garvežių aptarnavimo įrangą. Šiose stotyse garvežys likdavo per naktį ir kitos dienos ankstų rytą traukdavo vagonus į Pilkalnį. Likusių stočių bei stotelių infrastruktūra buvo menkai išvystyta.
Riedmenys
miniatiūra|250x250px|„Spreewald“ garvežys 2006 m. 1911 m. geležinkeliui priklausė 5 garvežiai, 8 keleiviniai ir 3 pašto vagonai, 52 dviašiai ir 12 keturašių krovininių vagonų. 1939 m. – 5 garvežiai, 12 keleivinių ir 3 pašto vagonai bei 93 krovininiai vagonai. Be to, galinėse stotyse – Pilkalnyje, Lazdynuose, Širvintoje ir Doristalyje buvo dislokuoti 4 sniego valytuvai.
Vienas iš garvežių išsaugotas iki mūsų laikų: 1944 m. išvežtas remontuoti į Giorlicą, ten iki 1969 m. tarnavo vietinėje linijoje, vėliau restauruotas ir perduotas į geležinkelių muziejų Bruchhauzene-Vilzene Žemutinėje Saksonijoje, kur „Spreewald“ vardu naudojamas turistų vežiojimui.
Traukinių eismo organizavimas
Pilkalnį su visomis galinėmis stotimis jungdavo 3 poros keleivinių traukinių per parą. Kelionė į visas 3 stotis užtrukdavo apie 90 minučių.
Traukinių eismą organizuodavo tokiu būdu: Rytiniai mišrieji (su keleiviniais ir krovininiais vagonais) traukiniai iš Lazdynų, Doristalio ir Širvintos išvykdavo beveik vienu metu. Traukinys iš Lazdynų atvykdavo į Kiaušių stotį, sulaukdavo traukinio iš Doristalio. Nuo abiejų traukinių atkabindavo krovininius vagonus, o keleivinius sujungdavo. Toliau Lazdynų garvežys veždavo keleivinius vagonus iki Grumbkaukaičių, ten sulaukdavo Širvintos traukinio. Nuo Širvintos traukinio atkabindavo krovininius vagonus, prijungdavo keleivinius, ir Lazdynų garvežys nuveždavo keleivinius vagonus iki Pilkalnio. Krovininius vagonus kiek vėliau surinkdavo Doristalio garvežys ir atveždavo iki Pilkalnio. Širvintos garvežys vykdydavo ypatingą užduotį – pumpuodavo atsivežtą vandenį į Grumbkaukaičių vandens bokštą, kadangi Grumbkaukaičiai garvežiams tinkamo vandens neturėjo. Maždaug po valandos traukiniai grįždavo iš Pilkalnio atvirkštine tvarka.
Didžiausias traukinių greitis buvo 25 km/h.
Gerald Vanenburg
(g. 1964 m. kovo 5 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, rungtyniavęs Nyderlandų rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1982–1992 m.
Klebiškio koplyčia
Klebiškio koplyčia – nedidelė mūrinė koplyčia, stovinti Klebiškio kaime, Šilavoto seniūnijoje, Prienų rajone. Koplyčia stūkso Klebiškio piliakalnio prieigose, 50 m į pietus nuo jo pylimo, ties medžiais apaugusiu, žemyn besileidžiančiu šlaitu. Pasiekiama iš kelio, pasukus į gyvenvietės Piliakalnio gatvę, pavažiavus apie 350 m. Iki koplyčios reikia pareiti apie 100 m per atvirą lauką. miniatiūra|180px|left|Koplyčios viduje miniatiūra|180px|left|Koplyčia 2018 m. kovą Klebiškis priklauso Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies parapijai. Koplyčia įtraukta į Prienų rajono savivaldybės lankytinų vietų sąrašą. Ji prižiūrima, viduje papuošta šventųjų statulėlėmis, vietinio dailininko Pilipavičiaus pieštu paveikslu. Vyksta kasmetinės gegužinės pamaldos. Statinys sumūrytas iš raudonų plytų, ant keturių kolonėlių paremtu prieangiu. Išsiskiria aukšta, piramidės formos stogo smaile, kurią vainikuoja metalinis kryžius. Virš įėjimo, frontono nišoje, patalpinta šventosios statulėlė.
Istorija
Klebiškio žmonėms pamaldumo netrūko ne tik praeityje, bet ir sovietiniais metais. 1981 m. rugpjūčio 21 d. JAV lietuvių laikraštis „Draugas“ pranešė, jog kaimo gyventojai 1981 m. parašė skundą LKP CK sekretoriui Petrui Griškevičiui. Tikintieji rašė, jog vasario 5 d. buvo sutrukdyta jų parapijos kunigui Antanui Gražuliui aplankyti ir pašventinti žmonių namus. Nutarta pas žmones jį pavežioti karietoje. Tą darė kolūkio santechniku dirbęs Juozas Kaminskas. Netrukus prisistatė Šilavoto apylinkės milicijos įgaliotinis ir liepė iškinkyti žirgus, baigti kunigo vežiojimą, nes tai buvo įstatymų pažeidimas. Tačiau jo nebuvo paklausyta, todėl netrukus įgaliotinis sugrįžo kartu su Prienų rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju Morkvėnu ir Šilavoto apylinkės pirmininku Alfonsu Petkevičiumi. Buvo iškinkyta karieta, kunigą Gražulį nusivežė į seną kolūkio kontorą. Tuo metu į kaimą atvažiavo milicijos mašina su keliais pareigūnais, kurie dar budėjo apie porą valandų. Vėlesniais metais buvęs „vežėjas“ J. Kaminskas pasuko tarnystės Dievui keliu.
Koplyčia pastatyta Klebiškio tikinčiųjų jėgomis, pašventinta 1990 m. birželio mėn. Tuomet įvyko iš Klebiškio kilusio primicijanto kunigo J. Kaminsko (g. 1955 m.) pirmosios šv. Mišios, baigus Kauno kunigų seminariją. Į iškilmę susirinko kaimo žmonės, giminės, buvo kunigų iš kitų parapijų. Koplyčią pašventino J. Kaminskas, gavęs vyskupo Juozo Žemaičio pritarimą.
Atgimimo pradžioje mintis pastatyti koplyčią kilo vietos žmonėms, norėjusiems pažymėti jų pamaldaus kraštiečio J. Kaminsko įšventinimą į kunigus. Jis tuomet ėjo į pabaigą mokslus seminarijoje, pasiūlė kaime, gražioje vietoje netoli piliakalnio, pastatyti koplyčią. Tam pritarė vyskupas. Koplyčią pagal seminaristo nubraižytą planą statė vietos žmonės, sudėję pinigus ir medžiagas, jų skyrė ir Šilavoto kolūkis (pirm. Antanas Abromavičius).
Hans Gillhaus
(g. 1963 m. lapkričio 5 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, rungtyniavęs Nyderlandų rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1994 m.
Apataniai
Apataniai (arba nisiu, ni) – tauta, gyvenanti šiaurės rytų Indijoje. Jų gyvenamos vietos apima Subansirio upės baseiną pietryčių Himalajuose (Arunačal Pradešas, daugiausia Ziro apylinkės). Apatanių kalba priskiriama kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Išlaikę tradicinę tikybą, nors yra ir krikščionių bei hindų.
Apataniai pasakoja, kad yra atsikėlę iš šiaurės (greičiausiai iš Tibeto), yra fizinių panašumų su tibetiečiais, nors pas daugumą apatanių ryškesni pietų mongoloidų bruožai.
Verčiasi daugiausia žemdirbyste (terasiniu ryžių auginimu, sorų auginimu). Laiko kiaules ir jaučius-mithanus (prestižinis turtas). Išvystyti audimo, pynimo, puodininkystės, metalinių peilių gamybos amatai.
Apatanių kaimai gatvinio plano. Namai statomi iš bambuko, ant polių, su veranda iš dvišlaičiu šiaudiniu stogu. Moterys vilki laisvą palaidinę iki kelių, vyrai – strėnjuostę ir skraistę bei pintą skrybėlę. Moterys susuka plaukus į ragą ties momeniu, vyrai – į lazdele pervertą mazgą virš kaktos. Moterys į nosies šnerves įtaiso skridinius.
Patrilinijinės giminės tokios pat, kaip nagų. Giminės atstovai sudaro kaimo tarybą. Kaimai tarpusavyje susiję apeiginiais mainais. Šeima mažoji, poligamija pasitaiko retai. Išlaikę tradicinę mitologiją ir papročius. Aukščiausiųjų dievybių porai (Kilo ir Kirai) rengia kasmetinę šventę, kurios metu aukoja gyvulius.
Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas
Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas – kasmet vykstantis geriausių pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku sportininkų čempionatas. Turnyrą prižiūri ir organizuoja Tarptautinė čiuožimo sąjunga.
Ruklių IV tvenkinys
Ruklių IV tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, 2 km į rytus nuo Sudeikių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį 0,3 km nuo jo įtekėjimo į Lankų ežero pelkę (Alaušo ežero baseinas). Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,57 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 140,1 m. Kranto linija labai vingiuota. Priešsroviui už 75 m telkšo Ruklių III tvenkinys. Krantai žemi, daugumoje vietų užpelkėję, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į rytus įsikūręs Ruklių kaimas. Šiaurine pakrante nutiestas kelias.
Norvegijos futbolo varžybos 1904 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1904 m.
Švendrės botaninis draustinis
Švendrės botaninis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Šiaulių rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Aukštelkės, tuoj į šiaurę nuo Sauginių, pietinėje Švendrės miško dalyje.
Didžiąją draustinio dalį užima miškai. Praeityje pietinėje draustinio dalyje buvo šlapių pievų, kurių didžioji dalis savaime apaugo medžiais. Rasti saugomi augalai: laiboji vyrskydė, juodgalvė bajorė, tik šiam kraštui labiau būdinga menturlapė baltašaknė. Draustinyje yra ir saugomų gyvūnų rūšių: drugių – baltamargių šaškyčių, paukščių – jerubių, girdėtas mažojo erelio rėksnio balsas.
Seiliūnų kapinynas
Rasta žmonių griaučių ir IV–V a. daiktų liekanų – ietigalis, skydo liekanos, žiediniai antsmilkiniai, žalvariniai cilindrėliai, rankogalinės apyrankės, antkaklės šaukštiniais galais. Vėliau rastos dar kelios apyrankės, akmenų vainiko liekanos.
Seiliūnų pilkapyną kasinėjo Lietuvos istorijos instituto archeologai, vadovaujami Prano Kulikauksko. Dalis radinių saugoma Nacionaliniame muziejuje.
Inbee Park
Inbee Park (g. 1988 m. liepos 12 d.) – Pietų Korėjos profesionali golfo žaidėja, olimpinė čempionė.
2008 m. pirmą kartą laimėjo prestižinį U.S. Open turnyrą, bei tapo jauniausia turnyro nugalėtoja istorijoje. 2013 m. balandį pirmą kartą užėmė pirmąją vietą pasaulio reitinge.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo pirmąją olimpine čempione po 1904 m. golfo pašalinimo iš olimpinės programos. Park taip pat tapo pirmąją Pietų Korėjos aukso medalininke olimpiniame golfo turnyre.
Kriūkų apylinkė
Kriūkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija
Pradžia
Pirmieji dokumentuoti korespondencini ų šachmatų žaidimų įrodymai datuojami XIX amžiaus pradžioje. Buvo įprasta, kad skirtingų miestų ar šalių šachmatų klubai metė vienas kitam iššūkį dėl garbės ar pinigų.
Nuo 1840 m. šis metodas išpopuliarėjo, kai buvo sukurti pašto ženklai. Anksčiau telegrafas buvo naudojamas pakeisti pasiuntinius. Tobulėjant technologijoms, atsirado faksas ir el pašta ir šivo metu serverį.
Istorija
1928 metų rugpjūčio 15 diena buvo įkurta pirmoji Tarptautinė korespondencinių šachmatų sąjunga (, ICSB). Steigimo iniciatorius – vokietis Erich Otto Freienhagen. Būstinė – Berlynas (Vokietija). Dėl vadovų skirtumų grupė (Rudolf Duhrssen, Kurt Laue, Hans von Massow-Vokietija-, Johan Keemink, Nyderlandai) atsistatydino. Vėliau jie susitiks Berlyne ir įkūrė IFSB (Internationaler Fernschachbund) (1928 m. gruodžio 2 d.)
1951 metais įkurta dabartinė Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija. Larssonas sušaukia įvairių šalių delegatu kongresą į Londoną, kad įkurtų naują instituciją (kovo 26 d.).
Prezidentai
thumb|ICCF vadovas Eric Ruch
Jungtinė veikla
Jungtinė veikla - pelno siekiančio verslo vykdymo forma, suteikiančia galimybę ūkio subjektams (partneriams) veiksmingiau naudoti turimus išteklius ir taip pasiekti norimo rezultato. Tokia veiklos vykdymo forma padeda įgyti konkurencinį pranašumą, įgyvendinant operatyvius, taip pat sudėtingus ir daug išteklių reikalaujančius projektus. Vykdydami veiklą kartu, partneriai dalijasi ne tik veiklos duodamas pajamas, bet ir tenkančią riziką.
Jungtinė veikla gali būti vykdoma tiek sukuriant naują juridinį asmenį – ūkinę bendriją, tiek nesukuriant jokio juridinio asmens.
Sutartis
Jungtinę veiklą reglamentuoja tiek prievolinės, tiek daiktinės Civilinio kodekso normos (Lietuvoje - LR CK). Jungtinės veiklos (partnerystės) sutartimi partneriai, kooperuodami savo turtą, darbą ar žinias, įsipareigoja veikti bendrai tam tikram tikslui arba tam tikrai veiklai.
Sutarties dalykas - jungtinė veikla, į kurią nukreipti sutarties šalių interesai.
Šalių skaičius neribojamas. Sutartiniai santykiai gali susiklostyti tarp dviejų ar daugiau juridinių asmenų, fizinių asmenų, juridinių ir fizinių asmenų.
Jungtinės veiklos įnašais gali būti visi daiktai, galintys būti civilinės apyvartos objektu, taip pat žinios, įgūdžiai ir net dalykinė reputacija bei dalykiniai ryšiai.
Amerikietiška tragedija
Amerikietiška tragedija – 1981 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas keturių serijų meninis filmas – Teodoro Dreizerio to paties pavadinimo romano ekranizacija. Drama. Filmo trukmė – 353 min. Pirmas tokios didelės apimties LKS darbas, įtvirtinęs studiją kaip užsienietiškos tematikos filmų lyderę TSRS.
Apie filmą
„Ekrane išvengta gelžbetoninio antiamerikonizmo, tokio dažno sovietinėse 9-to dešimtmečio juostose, viskas suvesta į universalią nepatyrusio jaunimo jausmų dramą“ (kino kritikas Saulius Macaitis).
Siužetas
Klaidas Grifitsas – gatvės pamokslininko, griežtai ir religingai auklėjančio savo vaikus, sūnus. Jis įsitaiso dirbti pasiuntiniu viešbutyje, kur nauji draugai pratina jį prie alkoholio ir prostitučių. Automobilio, kuriuo su draugais važiavo Klaidas, vairuotojas numuša vaiką. Klaidas turi slapstytis nuo policijos. Čikagoje jis sutinka savo dėdę – turtingą fabriko savininką, kuris seniai nepalaiko ryšių su Klaido šeima. Dėdė pasiūlo Klaidui nedideles pareigas fabrike, kur jis susipažįsta su Roberta Olden. Tarp jų užsimezga meilės romanas. Siekdamas būti aukštuomenės nariu, Klaidas užmezga naudingas pažintis, tačiau jam trukdo nėščia Roberta. Klaidas ryžtasi žmogžudystei…
Vaidina
Taip pat Edmundas Mikulskis, Rimvydas Muzikevičius, V. Rusteikaitė, Arūnas Smailys, Henrikas Mikalauskas, Rimantas Bagdzevičius, E. Bernotėnaitė, Bronė Braškytė, R. Daunoravičiūtė, Romanas Milašius, Vidas Petkevičius, Vladas Radvilavičius, Irena Žitkutė, Arvydas Bagdonas, Galina Dauguvietytė, Apolonija Paludnevičiūtė, Linas Paugis, Antanas Pikelis, V. Radužis, Vilija Ramanauskaitė, J. Račkienė, Antanas Seikalis, E. Tarakevičiūtė, Gintaras Mikalauskas, Arvydas Dapšys, D. Vancevičiūtė, Algirdas Zalanskas, Algirdas Vrubliauskas, Algirdas Pintukas, Vladas Sipaitis, Gerardas Žalėnas, Egidijus Paulauskas, Vytautas Petruškevičius, Rasa Kirkilionytė, Povilas Saudargas, Algimantas Mockus, Saulius Balandis, Algimantas Kundelis, Rimantas Gučas, Sakalas Uždavinys.
Apdovanojimai
1981 m. – IX sąjunginio televizijos filmų festivalio Jerevane diplomas „Už kūrybinius ieškojimus ir profesinį meistriškumą“.
Hateruma
Hateruma (Hateruma-jima; jaejam. Hatirōma okinav. Hatiruma) – sala Jaejamos apskrityje, Okinavos prefektūroje, Japonijoje. Administraciškai sala priklauso Jaejama saloms, Taketomi miestui ir yra labiausiai į pietus nutolusi apgyvendinta Japonijos sala. Hateruma yra koralinės kilmės, jos plotas 12,7 km², gyvena apie 600 žmonių.
Svarbiausi salos produktai cukranendrės, iš kurių gaunamas cukrus ir avanamis, labai vertinama avamorio rūšis. Tai viena iš kelių vietų Japonijoje, kur matomas Pietų Kryžius.
Salą aptarnauja Hateruma oro uostas.
Henny Meijer
(g. 1962 m. vasario 17 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, rungtyniavęs Nyderlandų rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1905 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1905 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 2-1 ir tapo taurės savininkais. (Trečią kartą.)''
Mergežeris (Švenčionių r.)
left|120px
Mergežeris – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į pietus nuo Ceikinių. Kranto linija vingiuota. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,72 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 194,6 m. Krantai aukšti, miškingi – iš šiaurės prieina Garnių miškas, iš vakarų – Možerio miškas, iš pietų – Dvarikščių miškas. Rytinėje pakrantėje plyti pievos, įsikūręs nebegyvenamas Jaurų kaimas su įrengta poilsiaviete, kiek atokiau į šiaurės vakarus – Garnių kaimas. Vakaruose iš ežero išteka Mergežerio upelis link Švento ežero (Kretuono ežero baseinas).
Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Kačėniškės piliakalnis, aplink įrengtas piliakalnio pažintinis takas, poilsiavietė. Šiauriniu ežero krantu eina riba su Ignalinos rajonu.
John van Loen
(g. 1965 m. vasario 4 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, rungtyniavęs Nyderlandų rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1985–1990 m.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/D grupė
XIV Europos futbolo čempionato atrankos D grupės rezultatai.
Karina Sævik
Karina Sevik (Karina Sævik g. 1996 m. kovo 24 d.) – Norvegijos futbolininkė, saugė arba puolėja.
Atstovavo Norvegijos nacionalinei moterų rinktinei ir įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėms.
Naujasis Centras
Naujasis Centras – Vilniaus miesto dalis, kurios ribos eina palei Kareivių gatvę, Geležinio vilko gatvę, Konstitucijos prospektą, Šeimyniškių gatvę bei Neries upę, dešiniajame Neries krante. Žirmūnų bei Šnipiškių senūnijos.
Karina Sævik
Avaldsnes IL
Profesionalią karjerą pradėjo 2013 m. Avaldsnes IL klube, kuris rungtyniavo Toppserien (aukščiausioje lygoje).
2014 m. sužaidė dvidešimt rungtynių iš dvidešimtdviejų Toppserien (aukščiausioje lygoje). Pelnė pirmuosiuos du įvarčius elito divizione.
2015 m. per vienuolika rungtynių pelnė vieną įvartį, o Norvegijos futbolo taurės turnyre per vienerias rungtynes pasižymėjo du kartus.
Vasarą perėjo į Kolbotn IL.
Kolbotn IL
2015–2019 m. rungtyniavo Kolbotn. 2015 m. sužaidė vienuolikoje rungtynių ir pelnė vieną įvartį.
2016 m. žaidė visuose (22) aukščiausios lygos susitikimuose ir pelnė du įvarčius. Du kartus pasižymėjo Norvegijos futbolo taurės turnyro rungtynėse.
2017 m. per 22 rungtynes pelnė du įvarčius; dar du kartus pasižymėjo Norvegijos futbolo taurės turnyro rungtynėse.
2018 m. sužaidė šešiolika rungtynių, per kurias pasižymėjo net devynis kartus.
2019 m. sužaidė dešimt rungtynių, per kurias pasižymėjo net septynis kartus.
Paris Saint-Germain
2019 m. liepos 1 d. pasirašė sutartį su Paris Saint-Germain klubu. Elitiniame divizione sužaidė vienuolika rungtynių.
VfL Wolfsburg
2020 m. rugsėjo 16 d. pranešta, kad žaidėja palieka PSG; persikėlė į Vokietiją į VfL Wolfsburg. Vokietijos Bundeslygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pasižymėjo pelnydama du įvarčius.
Avaldsnes
2021 m. gegužės mėn. grįžo į Norvegiją ir atstovavo Avaldsnes IL. Sužaidė dvidešimt rungtynių 2021 m. Toppserien ir pelnė du įvarčius. Ekipa liko aštuntoje vietoje.
Rinktinės
Debiutavo Norvegijos rinktinėje 2019 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1906 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1906 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 1-0 ir tapo taurės savininkais. (Ketvirtą kartą.)''
Lekėčių apylinkė
Lekėčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lekėčių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungtos Jančių apylinkė, Mikytų apylinkė, Jegeliškių apylinkė, Sirvydų apylinkė ir dalis Zizų apylinkės.
Peter Bosz
(g. 1963 m. lapkričio 21 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, rungtyniavęs Nyderlandų rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1991–1995 m.
Chloe Esposito
Biografija
Gimė sportininkų šeimoje. Chloe tėvas Daniel Esposito atstovavo Australiją šiuolaikinės penkiakovės varžybose 1984 m. Sportininkės brolis Max Esposito dalyvavo 2016 m. olimpiadoje.
2012 m. Azijos ir Okeanijos čempionate iškovojo kelialapį į 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės. Olimpiadoje sportininkė užėmė 7-ą vietą.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Esposito tapo olimpine čempione. 2018 m. pasaulio taurės finalo čempionė.
Merkis
left|120px
Merkis arba Žmoginis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 1 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Kuklių kaimo šiaurrytinėje dalyje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 140 m. Krantai žemi, apaugę medžių juosta, tik pietinis krantas aukštesnis. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai, pietryčiuose auga miškelis, į šiaurę telkšo užpelkėjęs bevardis 0,2 ha dydžio ežeriukas. Vakarinėje pakrantėje stovi gyvenamieji namai. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės baseinui.
Rytine pakrante eina geležinkelis Švenčionėliai-Utena.
Austrijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Austrijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
2021–2022 m. Tipico Bundesliga
250px|tumb|right
2021–2022 m. Austrijos 2. Liga
250px|tumb|right
Dionisijas Halikarnasietis
Dionisijas Halikarnasietis (arba Dionisijas iš Halikarnaso; ; 60 m. pr. m. e. – apie 7 m. pr. m. e.) – senovės graikų istorikas ir retorikos mokytojas.
Biografija
Savo darbuose nagrinėjo žodžių parinkimo bei derinimo (Apie žodžių sanklodą), žymių Antikos oratorių stilių (Apie senovės oratorius, Apie Demosteną, Apie Tukidido stilių). Žymiausias Dionisijaus darbas – istorinis veikalas Apie Romos senovę (Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία), kuriame aukštino romėnus ir jų valstybę. Dvidešimtyje veikalo knygų pasakojama Romos istorija nuo mitinio laikotarpio iki Pirmojo pūnų karo pradžios, iš kurių išliko pirmosios devynios.
Rėkyvos botaninis-zoologinis draustinis
Rėkyvos botaninis-zoologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Šiaulių rajone, netoli pietinių Šiaulių pakraščių, 2,5 km į rytus nuo Aukštelkės, apima prie vakarinių, pietvakarinių Rėkyvos ežero krantų prieinančią Rėkyvos pelkės dalį. Prateka Tilžės upelis.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Rėkyvos apyežerio pelkinį kompleksą su būdinga augalija ir gyvūnija. Būdingos europinės svarbos buveinės: pelkėti lapuočių miškai, tarpinės pelkės ir liūnai, aktyvios aukštapelkės, degradavusios aukštapelkės. Tai vienintelė Šiaulių apylinkėse išlikusi aukštapelkė, prie kurios glaudžiasi pelkinis pušynas, šlapi, užmirkę juodalksnynai, o sausesnėse vietose auga beržynai.
Šioje teritorijoje aptikta per 90 pelkių ir miško paukščių rūšių, iš jų net 12 Lietuvos raudonosios knygos paukščių (didysis baublys, mažasis baublys, rudakaklis kragas, raudonkojis tulikas, šaukštasnapė antis, jūrinis erelis, tetervinas, griežlė, didžioji kuolinga, paprastasis griciukas, lututė, žalioji meleta; stebėtas erelis žuvininkas, brandžiuose miško sklypuose gyvena Europoje saugomos juodosios meletos). Taip pat gausu gausu didžiųjų ančių, slankų, jerubių, miškinių kalviukų, devynbalsių, medšarkių ir kt. Pelkiniame pušyne ties Tilžės upelio ištakomis tarp viržių rasta į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta vabalų rūšis – žalvarinis puošniažygis. Aukštapelkėje gyvenantys drugiai – mažoji ir auksuotoji šaškytės, rudakis satyriukas, juodasis apolonas, machaonas, rausvasis dirvinukas – yra reti ne tik Šiaulių rajone, bet ir visoje Lietuvoje. Čia aptikta ir nauja pasaulio mokslui minamusių rūšis. Gyvena lapės, vilkai, usūriniai šunys, pilkieji ir baltieji kiškiai, gausu bebrų, stirnų, briedžių. Saugoma reta šikšnosparnių rūšis – kūdrinis pelėausis.
1997 m. draustinio plotas sumažintas daugiau, nei dvigubai (pirminis plotas siekė 1638 ha), buvusioje dalyje imtos kasti durpės.
Andrius Porutis
Andrius Porutis (1969 m. spalio 27 d. – 2017 m. balandžio 25 d.) – buvęs Lietuvos edukologijos universiteto dėstytojas, Lietuvos istorikas, pedagogas, 2013 m. Lietuvos Metų mokytojo apdovanojimų laureatas.
Biografija
1987 m. baigė Vilniaus 39-ąją vidurinę mokyklą (šiuo metu – Vilniaus Naujininkų progimnazija). 1993 m. su pagyrimu baigė istorijos studijas Vilniaus pedagoginiame universitete. 1994 m. Vilniaus pedagoginiame universitete įgijo humanitarinių mokslų magistro laipsnį.
1994–1997 m. – VPU Istorijos tyrimų ir metodikos katedros asistentas. 1997–2003 m. – VPU Istorijos didaktikos katedros vyr. asistentas ir edukologijos doktorantas. 2003–2017 m. – VPU / LEU Istorijos fakulteto Istorijos didaktikos katedros (nuo 2017 m. vasario 1 d. – LEU Humanitarinio ugdymo fakulteto Pasaulio istorijos katedros) lektorius.
G. Kirkilo ministrų kabinetas
Gedimino Kirkilo ministrų kabinetas – 14-asis Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.
13-osios vyriausybės atsistatydinimas ir naujosios koalcijos formavimas
2006 m. birželio 1 d. Algirdas Mykolas Brazauskas atsistatydino iš 13-osios vyriausybės ministro pirmininko pareigų. Po šio įvykio Tėvynės sąjunga, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis ir Naujoji sąjunga (socialliberalai) bandė sudaryti valdančiąją „Proveržio koaliciją“, tačiau nepavykus vyriausybę suformavo Lietuvos socialdemokratų partija ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga. Į valdančiąją daugumą buvo įtrauktos Pilietinės demokratijos partija bei Liberalų ir centro sąjunga.
Ministro pirmininko paskyrimas
Į ministro pirmininko pareigas buvo deleguotas Seimo narys, buvęs A. M. Brazausko ministrų kabinetų susisiekimo ir finansų ministras Zigmantas Balčytis, tačiau 2006 m. birželio 20 d. jam nepavyko surinkti pakankamo palaikymo Seime. Prezidentas Valdas Adamkus parlamentui pateikė ir jo pritarimo sulaukęs dekretu 2006 m. liepos 4 d. patvirtino Seimo nario Gedimino Kirkilo kandidatūrą.
Vyriausybės darbas, derybos su Naująja sąjunga
14-asis kabinetas savo įgaliojimus gavo ir darbą pradėjo liepos 18 d.
Vyriausybė darbą pradėjo kaip mažuma. Dauguma ji tapo tik 2008 m. sausį, kai Naujoji sąjunga (socialliberalai) po kelias savaites trukusių derybų prisijungė prie valdančiosios koalicijos.
Kabinetas
Šie ministrai dirbo keturioliktajame ministrų kabinete:
Plinijus Jaunesnysis
Plinijus Jaunesnysis (61 m. – apie 113 m.) – romėnų teisininkas, autorius ir politikas. Plinijaus Vyresniojo sūnėnas ir auklėtinis.
Biografija
Plinijus Jaunesnysis plačiausiai žinomas dėl savo laiškų, kurių išliko per 247. Kai kurie iš jų buvo adresuoti imperatoriams ar kitiems žymiems to laikotarpio romėnams, pavyzdžiui, istorikui Tacitui. Valdant imperatoriui Trajanui (98–117 m. e. m.) Plinijus Jaunesnysis buvo Romos imperijos magistratas. Jo laiškai suteikia daug įžvalgų apie Romos provincijų valdymą.
Plinijaus Jaunesniojo laiškuose užfiksuotas detaliausias Vezuvijaus išsiveržimo aprašymas, nors laiškas istorikui Tacitui parašytas tik 25 m. po traumatiško įvykio, kurio metu žuvo Plinijaus dėdė ir globėjas Plinijus Vyresnysis.
Plinijaus Jaunesniojo laiškuose, jam administruojant Bitinijos ir Ponto provinciją, taip pat randamas vienas ankstyviausių krikščionių paminėjimų. Laiške imperatoriui Trajanui 112 m. e. m. valdovo klausiama patarimo, kaip elgtis su įtariamais krikščionimis.
Abdel Fattah el-Sisi
Abdelfatahas Saidas Huseinas Chalilas el-Sisi (, g. 1954 m. lapkričio 19 d. Kaire, Egipte) – šeštasis ir dabartinis Egipto prezidentas, išrinktas 2014 m.
Biografija
Po Egipto revoliucijos 2011 m. ir Mohamedo Morsio išrinkimo 2012 m. prezidento rinkimuose, Sisi buvo paskirtas Egipto gynybos ministru.
Būdamas Egipto gynybos ministru ir kariniu pajėgų vadu, Sisi dalyvavo kariniame perversme, kuris 2013 m. liepos 3 d. po protestų iš valdžios pašalino prezidentą Morsį. Pastarąjį pakeitė laikinasis prezidentas Adli Mansuras, kuris paskyrė naują ministrų kabinetą. Vėlesniais mėnesiais laikinoji vyriausybė padidino represijas prieš islamistinę Musulmonų broliją, mirties bausme nubausdama jos vadus ir 2013 m. rugpjūtį nužudydama šimtus ją palaikančių protestuotojų.
2014 m. kovo 26 d. Sisi baigė karinę karjerą ir pranešė planuojantis dalyvauti 2014 m. Egipto prezidento rinkimuose. Rinkimuose, kuriuose be Sisi dalyvavo tik dar vienas kandidatas, Sisi gavo daugiau negu 97 % balsų iš 47 % balsavusiųjų. Po inauguracijos į prezidentus 2014 m. birželio 8 d., Sisi vyriausybė stipriai išplėtė kariuomenės galias, todėl Sisi dažnai būna lyginamas su ankstesniais Egipto diktatoriais.
Sisi buvo pagrindinis kandidatas 2018 m. kovo 26−28 d. prezidento rinkimuose, visiems jo oponentams pasitraukus po šantažo, suėmimo ar rinkimų komiteto sukeliamų sunkumų siekiant juose dalyvauti. Sisi laimėjo šiuos rinkimus surinkęs 97 % balsų (dalyvavus 41,5 % rinkėjų).
Trafi
2013 m. gavo 1,5 mln. litų investiciją iš „Practica Capital“. 2015 m. pritraukė $6,5 mln. privataus kapitalo lėšų iš „Octopus Investment“, EBRD, „BatCap“ ir „Practica Capital“. 2016 m. „Trafi“ tapo oficialia Rio de Žaneire Olimpinių žaidynių programėle.
Nišiai
Nišiai (arba daflai, ni) – tauta, gyvenanti šiaurės rytų Indijoje (Arunačal Pradeše) ir rytų Butane. Tai pati skaitlingiausia vietinė Arunačal Pradešo tauta. Nišių kalba priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Pagrindinės tarmės: apų, tanagų (tanangų), tagenų. Išpažįsta tradicinę tikybą, dabar didelė dalis atsivertę į krikščionybę, yra hindų.
Verčiasi daugiausia kapline-lydimine žemdirbyste (ryžiai, soros, kukurūzai) bei gyvulininkyste (jaučiai-mithanai, ožkos, kiaulės). Taip pat užsiima žvejyba, medžiokle. Pagrindiniai amatai – puodininkystė, cukranendrių bei bambukų dirbinių gamyba. Nišių ilguosiuose namuose gyvena iki 10 (kartais ir daugiau) ūkiškai savarankiškų mažųjų šeimų. Atskiros mažosios šeimos lengvai persikrausto į naujus namus. Paplitusi poligamija. Į didžiosios šeimos sudėtį įtraukiami buvusių vergų-karo belaisvių palikuonys, jų padėtis skiriasi su laisvųjų tautiečių.
Miruolis (Švenčionių r.)
left|120px
Nišiai
Namas būna iki 45 m ilgio, statomas ant polių, pintomis sienomis ir dvišlaičiu stogu. Vyrai vilki medvilninę strėnjuostę, apsiaustą iš žolių ant pečių. Šukuosena – plaukų mazgas virš kaktos. Ant galvos dedasi pintą bambukinę skrybėlę, puoštą ragasnapių snapais. Moterys vilki sijoną iš žolių ir skraistę. Iš papuošalų labiausiai paplitę karoliai.
Miruolis (Švenčionių r.)
Miruolis arba Minadis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro girioje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,35 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 145,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais, tik pietinis krantas sausas. Pakrantės kalvotos. Vakaruose išteka upelis link Šiekščio ežero (Lakajos intako Peršokšnos baseinas).
Į vakarus nuo ežero įsikūręs Pašekščio kaimas.
Nišiai
Tikyboje svarbios piktosios dvasios, geroji motina-Saulė.
Šakynos geomorfologinis draustinis
Šakynos geomorfologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Šiaulių rajone, tarp Šakynos ir Žarėnų.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Šiaurės Lietuvai būdingos rumbėtos moreninės lygumos fragmentą. Patenka plotai su aukštapelkėmis, pelkėtais miškais.
Katerina Aragonietė
Katerina Aragonietė (1485 m. gruodžio 16 d. Kastilijoje – 1536 m. sausio 7 d. Anglijoje) – pirmoji karaliaus Henriko VIII žmona, Anglijos karalienė, valdžiusi nuo santuokos pradžios 1509 m. birželio 11 d. iki santuokos nutraukimo 1533 m. gegužės 23 d.
Kastilijos karalienės Izabelės I ir Aragono karaliaus Ferdinando II dukra Katerina, būdama trejų metų, buvo pažadėta Anglijos sosto įpėdiniui princui Artūrui, Henriko VIII vyriausiajam broliui. Jie susituokė 1501 m., bet Artūras, sunkiai susirgęs, mirė po penkių mėnesių. 1507 m. Katerina vykdė Aragono karūnos ambasadorės Anglijoje pareigas ir buvo pirmoji žinoma moteris ambasadorė Europos istorijoje. 1509 m. ji, tvirtindama, kad jų santuoka su Artūru nebuvo užbaigta, ištekėjo už jaunesniojo savo buvusio vyro brolio Henriko VIII.
Jaunystė
Katerina gimė 1485 m. gruodžio 16 d. naktį Alkala de Henareso arkivyskupo rūmuose, netoli Madrido. Ji buvo jauniausias Aragono karaliaus Ferdinando II ir Kastilijos karalienės Izabelės I išgyvenęs vaikas. Katerina buvo gana žemo ūgio, ilgais raudonais plaukais, plačiomis mėlynomis akimis, apvaliu veidu ir šviesia veido oda. Iš motinos pusės ji kilusi iš Lankasterio namų, Anglijos karališkųjų namų, ir buvo savo uošvio Henriko VII trečios eilės pusseserė bei uošvės Elžbietos Jorkietės ketvirtos eilės pusseserė.
Jauną Kateriną mokė mokytojas Aleksandras Geraldinis, kuris buvo Šventųjų ordino tarnautojas. Ji studijavo aritmetiką, kanonų ir civilinę teisę, klasikinę literatūrą, genealogiją ir heraldiką, istoriją, filosofiją, religiją ir teologiją. Ji patyrė stiprų religinį auklėjimą ir išsiugdė Romos katalikų tikėjimą. Katerina mokėjo kalbėti, skaityti ir rašyti ispanų ir lotynų kalbomis, taip pat kalbėjo prancūziškai ir graikiškai. Mergaitė buvo mokoma buities įgūdžių, pavyzdžiui, maisto gaminimo, šokių, piešimo, siuvinėjimo, gerų manierų, nėrinių mezgimo, muzikos, adatų, siuvimo, verpimo ir audimo menų.
Artūro žmona ir našlė
1501 m. rugpjūčio 17 d. penkiolikmetė Katerina išvyko iš Ispanijos ir lapkričio 4 d. susitiko su Artūru Dogmersfielde, Hempšyre. Yra mažai žinoma apie jų pirmuosius įspūdžius, tačiau Artūras uošviams parašė, kad bus „tikras ir mylintis vyras“, ir pasakė tėvams, kad jam be galo malonu „pažvelgti į savo mylimosios nuotakos veidą“. Po dešimties dienų, 1501 m. lapkričio 14 d., jie susituokė senojoje Šv. Pauliaus katedroje. Po vestuvių pora buvo išsiųsta į Ladlou pilį pirmininkauti Velso tarybai ir maršui. Tačiau po kelių mėnesių jie abu susirgo liga, kuri buvo apėmusi visą vietovę. Artūras mirė 1502 m. balandžio 2 d., o šešiolikmetė Katerina išgyveno ir tapo našle.