cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trasa Monaco
Adresas
MC 98012
Kauno šv. Mikalojaus bažnyčia
Istorija
1812 m. iš bažnyčios išvežti sidabriniai liturginiai reikmenys, rūbai, kiti daiktai, vienuolynas apardytas. Apie 1822–1829 m. pastatytas mūrinis vienuolynas. 1831 m. vienuolės laikė parapinę mokyklėlę. 1834 m. išmūryta dengta galerija, jungusi vienuolyną su bažnyčia. 1842 m. caro valdžia nusavino vienuolyno žemes. Valdžia vienuolėms mokėjo algas. XIX a. pabaigoje trukdyta į vienuolyną įstoti naujoms narėms. Vietoj mirusių, jų pavardėmis slapta būdavo priimamos kitos vienuolės.
Trasa Monaco
Adresas
Monte Carlo
Kauno šv. Mikalojaus bažnyčia
Istorija
1903 m. iš 12 vienuolių vyriausioji turėjo 93, jauniausioji – 65 metus. Nuo 1905 m. priimti į vienuolyną nebedrausta. Kuriantis nepriklausomai Lietuvai, vienuolyno viršininkė neleisdavo lietuvaitėms kalbėtis gimtąja kalba, skaityti lietuvišką literatūrą. 1919 m. virš altoriaus kabojo Lenkijos herbas. 1924 m. 10 vienuolių lenkių perkeltos į Kolainius. Tarpukariu vienuolės laikė mokinių bendrabutį, prieglaudą, vaikų darželį, 1938 m. rengė siuvimo kursus, turėjo bažnytinių rūbų dirbtuvę.
1919 m. bažnyčia remontuota. 1924 m. pastatyta klebonija. 1938–1939 m. bažnyčia rekonstruota. Iš 7 altorių liko tik 3. Vienas altorius įrengtas pagal Liudo Truikio projektą. Jis dekoravo ir visą bažnyčios interjerą. Langų vitražus kūrė dail. Vytautas Pranas Bičiūnas.
1948 m. bažnyčia ir vienuolynas uždaryti. Bažnyčia paversta knygų sandėliu. 1961–1968 m. vienuolynas iš dalies restauruotas ir rekonstruotas, pritaikytas bendrabučiui. 1973 m. išgabenti varpai. 1989 m. iš bažnyčios išvežtos knygos. 1990 m. bažnyčia suremontuota ir grąžinta tikintiesiems.
Architektūra
Bažnyčia gotikinė, sudėtingo plano, vienabokštė, vienanavė. Šventoriaus tvora mūrinė.
Važeliškė
Važeliškė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Pabradės, miškų apsuptyje, ant Žeimenos kairiojo kranto. Šalia praeina geležinkelis Vilnius–Turmantas.
Trasa Ain Diab
Istorija
Suprojektuota Karališkojo Maroko Automobilistų klubo iniciatyva ir palaiminta sultono Mohammedo V. Trasa driekiasi kasablankos ir Azemmour miestų apylinkėse. Pirmasis Maroko Grand Prix vyko 1957, tačiau jis nebuvo Formulės 1 čempionato dalimi. Vienintelį kartą 1958 vykusiose Formulės 1 Maroko Grand Prix lenktynėse. Nesaugioje ir pavojingoje žiūrovams trasoje, per avariją, užsiliepsnojus bolidui žuvo (mirė po 6 dienų ligoninėje) Stuart Lewis-Evans, vairavęs Vanwall. Po incidento Formulės 1 Maroko Grand Prix neberengiami.
Trasa Hermanos Rodrigues
Trasa Hermanos Rodrigues (pilnas pavadinimas Autódromo Hermanos Rodríguez, angl. dar vadinama Rodriguez Brothers Racetrack) – Formulės 1 trasa Meksiko mieste, Meksikoje. Joje nuo 1963 iki 1992 m. vyko Formulės 1 Meksikos Grand Prix. Nuo 2015 m. sezono Formulės 1 lenktynės vėl sugrįžo į šią trasą.
Junkūnų II piliakalnis
Junkūnų II piliakalnis – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, Junkūnų kaime, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo pirmojo Junkūnų piliakalnio, 0,2 km į vakarus nuo kelio Junkūnai-Jučiai. Patenka į Junkūnų geomorfologinio draustinio ribas.
Trasa Ain Diab
Adresas
Casablanca
Junkūnų II piliakalnis
2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Piliakalnio apibūdinimas
Junkūnų piliakalnį sudaro aukštumos kyšulys tarp žemumų, iš vakarų ir šiaurės vakarų supamas bevardžio upelio ir upelio dešiniojo kranto negilaus slėnio, iš šiaurės rytų ir rytų - gana seklios žemumos, o pietuose toliau tęsiasi aukštuma. Iškyšulys apardytas ankstesnių arimų, jo viršaus šiaurinėje dalyje iškasta didelė duobė, dabar iškyšulys apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga beveik šiaurės–pietų kryptimi, 47x15 m dydžio per 1 m iškilusiu viduriu pietvakarinėje dalyje. Aikštelės pietiniame krašte yra 14 m ilgio, 0,6 m aukščio ir 9 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Pylimas nusklidęs ir sulėkštėjęs, apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio šlaitai vidutinio statumo, 7 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 6786 m².
Trasa Hermanos Rodrigues
Istorija
Trasa pastatyta 1962 m. Jau 1963 m. įvyko pirmosios Formulės 1 Meksikos Grand Prix lenktynės. Nuo 1970 m. trasoje Formulės 1 Meksikos Grand Prix lenktynės nevyko, dėl žiūrovų saugumo. 1986 m. trasa grįžo į Formulės 1 kalendorių. Trasos dangos paviršius yra nelygus. Pasižymi ilga tiesiaja ir „greitu“ paskutiniu posūkiu prieš ją. Po 1992 m. sezono dalį trasos užima beisbolo stadionas. Trasoje vyksta NASCAR ir Champ Car lenktynės.
Trasa Ain Diab
Adresas
Morocco
Trasa Hermanos Rodrigues
Istorija
2020 m. lenktynės buvo atšauktos dėl COVID-19 pandemijos.
Adresas
Av. Patriotismo 586
03800 San Pedro de los Pinos
Mexico City
Navasodai
Navasodai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Sasnavos. Vakarų pusėje telkšo Smilgių tvenkinys, rytuose auga Varnabūdės giria.
Kingsajz
Kingsajz – 1987 m. Lenkijoje sukurta fantastinė komedija. Filmo premjera įvyko 1988 m.
Turinys
Olgerdas – solidaus žurnalo reporteris, tačiau iš tiesų jis pabėgėlis iš liliputų šalies, kuri įsikūrusi nenaudojamo archyvo lentynose. Liliputų šalies vadovai patys dažnai lankosi didžiajame pasaulyje, tačiau preparatas „Kingsajz“, paverčiantis juos įprasto dydžio žmonėmis, prieinamas tik išrinktiesiems. Olgerdas buvo vienas iš jų, tačiau didžiajame pasaulyje pabėgo ir dabar slapstosi, o išlikti dideliu jam padeda reguliariai geriama vienos rūšies kola.
Kitas pabėgęs liliputas, chemikas Adasas, sukuria „Kingsajz“ mėginį, tačiau yra pagrobiamas ir grąžinamas į liliputų šalį. Olgerdas kartu su dar dviem pabėgusiais liliputais nusprendžia vėl susimažinti, grįžti atgal, išlaisvinti Adasą ir padaryti preparatą prieinamą visiems...
Navasodai II
Navasodai II – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Skraičionių.
Melnikas (Bulgarija)
Paveldas
Melnikas yra architektūrinis rezervatas turintis 96 architektūros paminklus. Miestas išsidėstęs įspūdingo kraštovaizdžio vietoje – už jo iškilę aštriabriauniai smiltainio kalnai, primenantys obeliskus, grybus, bokštus, piramides. 6 km į pietryčius nuo Melniko įsikūręs Roženo vienuolynas. Melnike yra XII-XIII a. bizantiškas namas, 1754 m. pastatytas Kordopulovo namas, kuriame gaminamas stiprus vietinis vynas, 1815 m. Pašovo namas (jame dabar veikia miesto istorijos muziejus), Pašos namas (pastatytas turtingo bėjaus Osmanų laikais), stovi keletas senų bažnyčių: Šv. Nikolajaus (XIII a.), Šv. Petro ir Pauliaus (1840 m.), Šv. Nikolajaus Stebukladario (1756 m.), Šv. Antano.
Istorija
Manoma, kad senovėje Melniko vietoje gyveno trakų gentis medžiai. Romėnų laikais pastatytas tiltas, išlikęs iki šių dienų. Vėliau čia įsikūrė slavai ir pavadino vietovę Melniku (nuo mel – kreida). Miestas suklestėjo valdant bulgarų chanui Presianui. Menikas tapo autonomiškos kunigaikštystės, valdytos Aleksijaus Slavo, centru. Osmanų laikais miestas nuskurdo, tačiau vėl atsigavo Bulgarijos atgimimo metu, kuomet tapo svarbiu vyno ir tabako eksporto centru. Pirmojo Balkanų karo metu buvo apgriautas, nuniokotas gaisro. Vėliau miestą atstatė graikai. 1913 m. graikai išsikraustė.
Dospatas
Dospatas – miestas pačiuose Bulgarijos pietuose, Smoliano srityje. Savivaldybės centras. Įsikūręs Rodopų kalnuose, prie Dospato upės ir Dospato tvenkinio. Keliai į Bataką, Goce Delčevą, Deviną. Dauguma gyventojų – pomakai. Yra dvi mečetės. Tekstilės, avalynės pramonė, medienos apdirbimas, žemės ūkis, turizmas.
Istorija
Manoma, kad miestas įkurtas XII-XIII a. Aleksijaus Slavo.
Dospatas (upė)
Dospatas – upė Bulgarijoje ir Graikijoje; Nesto (Mestos) kairysis intakas. Prasideda Rodopų kalnuose, netoli Rozovo viršukalnės. Teka į pietryčius kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Nestą ties Potamiu.
Intakai: Osinska, Kočanska, Sernena, Vladovica. Upė vidurupyje patvenkta, susidaręs Dospato tvenkinys. Upė sekli, slenkstėta, sudaro Ratos kanjoną. Svarbesnės gyvenvietės prie Dospato: Dospatas, Kočanas, Žiževas (Bulgarija), Potamis (Graikija).
Dospatas dar vadinamas Rata arba Sura. Pastarasis pavadinimas trakiškos kilmės ir reiškia „upę“.
Dospato tvenkinys
Dospato tvenkinys  – tvenkinys pietų Bulgarijoje, Rodopų kalnuose, Smoliano ir Pazardžiko srityse. Susidarė ties Dospato miestu hidroelektrinės užtvanka patvenkus Dospato upę. Tai yra aukščiausiai Bulgarijoje telkšantis tvenkinys (1200 m virš jūros lygio). Tvenkinio ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 22 km.
Zatiškės
Zatiškės – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Pabradės, šalia Bevardžio miško ir Skerdyksnos upelio. Kaimas gatvinis.
Dospato tvenkinys
Tvenkinys sukuria vaizdingą kraštovaizdį – aplink iškilę kalnai, padengti spygliuočių miškais. Gausu žuvies (ešeriai, vaivorykštiniai, paprastieji upėtakiai, kiršliai, upokšninės šalvys, karpiai).
Burbliškė I
Burbliškė I – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Pabradės, 1 km į vakarus nuo Karkažiškės, Žaliašilyje. Pro kaimą teka Skerdyksna.
Blizgė (Noriūnai)
Blizgė – viensėdis centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 2,5 km į pietvakarius nuo Kupiškio, 4 km į šiaurės rytus nuo Palėvenės, prie plento Kupiškis–Panevėžys. Iš vakarų prieina Blizgės miškas.
Istorija
Vietovė minima nuo XIX a., buvo Noriūnų dvaro Byčių užsienis. 1923 m. priklausė Kupiškio valsčiui. Visą laiką čia būta tik vienos sodybos, apylinkės žemės priklausė keliems savininkams, naudotos ūkininkavimui, ganykloms.
Pokariu priklausė Byčių kolūkiui.
Navasodai (Kalvarija)
Navasodai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km nuo Tarprubežių.
Pavolgio Vokiečių ATSR
Pavolgio Vokiečių ATSR - Rusijos TFSR administracinis teritorinis vienetas, egzistavęs 1923-1941 m.
PVATSR istorija ir sudėtis
1918 m. spalio 19 d. RTFSR Liaudies Komisarų Tarybos nutarimu iš Saratovo ir Samaros gubernijų dalių buvo sukurta pirmoji autonominė sritis - Pavolgio Vokiečių autonominė sritis.
1923 m. gruodžio 19 d. Pavolgio Vokiečių autonominė sritis buvo pertvarkyta į Pavolgio Vokiečių ATSR, kurios plotas buvo 28 tūkst. 200 km² ir kurioje 1933 m. gyveno 576 tūkst. gyventojų.
1928-1934 m. PVATSR įėjo į Žemutinės Volgos sritį ir Žemutinės Volgos kraštą, o 1934-1936 m. - į RTFSR Saratovo kraštą.
Pagal 1936 m. gruodžio 5 d. TSRS konstituciją Pavolgio Vokiečių ATSR buvo atskirta nuo Saratovo krašto, kurio likusi dalis tapo Saratovo sritimi.
1939 m. apie du trečdalius ATSR gyventojų sudarė Pavolgio vokiečiai. Daug Pavolgio vokiečių, ypač su aukštuoju išsilavinimu ir/ar turinčių pramonines specialybes, gyveno ir dirbo Saratove, kur sudarė didelę dalį aukštųjų ir vidurinių mokyklų dėstytojų ir pramonės specialistų.
Pavolgio Vokiečių ATSR sudarė 22 kantonai.
Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1941 m. rugpjūčio 28 d. įsaku Pavolgio vokiečiai buvo apkaltinti bendradarbiavimu su Vokietija ir iškeldinti į Kazachijos TSR, Altajų ir Sibirą. Pavolgio Vokiečių ATSR teritorija buvo padalinta ir prijungta prie Saratovo (15 kantonų) ir Stalingrado (7 kantonai) sričių.
Gyventojai
thumb|350px|Pavolgio Vokiečių ATSR (geltona) 1940 m. atlase. Violetinė - [[Saratovo sritis, chaki spalva - Kuibyševo sritis, žalia - Mordovijos ATSR.]] 1924 m. birželio 12 d. vokiečių kalba buvo paskelbta antrąja oficialia kalba, kuria tvarkomi reikalai ir kuria mokoma mokyklose. Dėstymas vokiečių kalba buvo sparčiai diegiamas mokyklose, buvo įsteigta leidykla, leidusi knygas vokiečių kalba.
Pavolgio Vokiečių ATSR buvo viena pirmųjų TSRS autonominių respublikų, pasiekusių visuotinį raštingumą. ATSR buvo 171 nacionalinė vidurinė mokykla, 11 technikumų, 3 darbininkų fakultetai, 5 aukštosios mokyklos. Taip pat respublikoje buvo 172 kolūkių klubai bei kultūros namai, Vokiečių nacionalinis teatras, vaikų teatras. Buvo leidžiamas 21 laikraštis vokiečių kalba. .
Politinė organizacija
thumb|left|250px|Pavolgio Vokiečių ATSR miestai
Pagrindinis PVATSR valstybinės valdžios organas buvo Tarybų Centrinis vykdomasis komitetas (CVK) (nuo 1937 m. - PVATSR Aukščiausioji Taryba), buvęs įstatymų leidybos ir atstovaujamuoju organu. Nuolat dirbdavo PVATSR CVK Prezidiumas (nuo 1937 - PVATSR AT Prezidiumas), likę CVK nariai (nuo 1937 m. - likę AT deputatai) rinkdavosi 10-12 kartų per metus sesijoms.
Vykdomoji respublikos valdžia - PVATSR Liaudies komisarų taryba, kurią sudarė dešimt liaudies komisariatų (vidaus reikalų, justicijos, sveikatos apsaugos, finansų, žemės ūkio, darbo, socialinio aprūpinimo ir kt.), darbininkų ir valstiečių inspekcija, liaudies ūkio taryba. Užsienio politikos ir užsienio prekybos monopolija priklausė TSRS LKT, tačiau buvo leista respublikoje sudaryti užsienio prekybos padalinį. Prie PVATSR LKT buvo sudaryta TSRS Jungtinės valstybinės politinės valdybos padalinys.
Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia
'''Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia''' (arba Kauno marijonų bažnyčia, Šaričių bažnyčia) – gotikos stiliaus bažnyčia Kauno senamiesčio rytuose, Laisvės alėjos gale, nedideliame kieme.
Pavolgio Vokiečių ATSR
Politinė organizacija
Finansinio ir ekonominio valdymo centralizuotumui išlaikyti PVATSR finansų ir darbo komisariatai bei darbininkų ir darbininkų inspekcija buvo tiesiogiai pavaldūs atitinkamoms centrinėms RTFSR institucijoms. Už planinių užduočių vykdymą buvo atsakinga ATSR LKT. .
Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia
Istorija
Manoma, kad ši viena seniausių gotikinių Lietuvos bažnyčių išmūryta XV a. antrojoje pusėje (istorinių žinių neišliko). 1503 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras ją paskyrė Kauno parapinei bažnyčiai. Apie XVI a. vidurį pristatytas neaukštas bokštas. 1655 m. apgriauta. Suremontuota apie 1680 m.
1782 m. vizitacijų aktuose teigiama, kad bažnyčia ilgą laiką stovėjo apleista. 1750 m. Vandžiogalos klebonas Petras Novomeiskis prie bažnyčios pristatė medinę ligoninę; įkurdinti šv. Roko ordino vienuoliai, kuriems skirta piniginė fundacija. Iki 1750 m. bažnyčia remontuota. 1782 m. buvo penki vienuoliai rokitai. Jie išlaikė ligoninės gydytoją.
1786 m. kunigas Jurgis Ulazevičius Kauno rokitams paskyrė 12 000 zlotų, 1790 m. kunigas Domas Mankovskis dovanojo palivarką, 1793 m. duota pievų, 1796 m. – pinigų. Rokitai bažnyčią atnaujino: navos gale pastatė vargonų chorą, o buvusio choro vietoje, bokšte, įrengė patalpas klebonui gyventi, bokšto išorėje pristatė laiptus. Rekonstruota bažnyčia pašventinta 1794 m.
1812 m. visi rokitų mediniai pastatai sudegė. Per gaisrą nukentėjo ir bažnyčia. Ilgainiui likęs vienas vienuolis rokitas nebepajėgė rūpintis ligonine. 1824 m. bažnyčia su ligonine atiduota gailestingosioms seserims šaritėms (nuo – „labdara“). 1843 m. medinį ligoninės pastatą su visu turtu perėmė Kauno magistratas. Ligonius toliau leista slaugyti šaritėms. Šaričių vienuolynas uždarytas 1864 m., seserys vienuolės išvyko į Lenkiją.
Žvirzdžiūnai
Žvirzdžiūnai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į rytus nuo Pabradės, Žvirzdžiūnų miške, šalia pelkės. Likusi tik sodybvietė.
Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia
Istorija
1871 m. ligoninė perkelta į atstatytą pranciškonų vienuolyną. Šaritės pastatė atskirą mūrinį namelį kapelionui, o bažnyčios bokšte įrengė koplyčią ir ten pastatė Nukryžiuotojo Išganytojo figūrą; suremontavo bažnyčią. Iškėlus ligoninę, jos pastate įsikūrė muzikantai. Po 1880 m. senoji ligoninė nugriauta, o jos vietoje pastatytas privatus mūrinis namas. Nuo 1864 m. bažnyčia buvo Kauno parapijos filija. Apie 1920 m. nutinkuoti fasadai.
1921 m. bažnyčia perduota marijonams. Jie šventoriaus kampe pastatė mūrinį vienuolyną. 1948 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Bažnyčia paversta medicinos įrangos sandėliu. Marijonų vienuolyne įsikūrė administracinės įstaigos, vėliau Požėlos rajono komunistų partijos ir vykdomasis komitetai.
1988 m. pradėjus statyti šių administracinių įstaigų priestatą ir rengiantis nugriauti bažnyčią, visuomenė pasipriešino. 1988 m. vasarą pradėti bažnyčios architektūriniai tyrimai, o 1989 m. – restauravimas. Nuo 1991 m. vyksta pamaldos.
Architektūra
Bažnyčia gotikinė, kvadratinio plano, vienabokštė, su siauresne ir žemesne kvadratine presbiterija.
Juodymai
Juodymų (Juodymo) pelkė – aukštapelkės tipo pelkė, esanti šiaurės rytinėje Lietuvos dalyje, Rokiškio rajono savivaldybėje. Mažesnė pelkės dalis yra Latvijos pusėje, Viesytės savivaldybės pietvakariniame pakraštyje.
Geografija
Pelkė plyti Rokiškio kaimiškojoje ir Pandėlio seniūnijose, patenka į Ribickio, Ginočių ir Kebelių kaimų teritoriją. Juodymai driekiasi Neretos ir Vyžuonos upių vandenskyroje, Vakarų aukštaičių plynaukštėje. Santykinis reljefo peraukštėjimas sudaro iki 5,3 m, absoliutiniai aukščiai kinta nuo 87,3 m iki 92,6 m. Pelkės masyvą skiria dviejų valstybių pasienyje iškirstas miškas ir iškastas melioracijos griovys. Lietuvos pusėje pelkės plotas nepatenka į saugomas teritorijas ir neturi jokio specialaus apsaugos statuso. Artimiausios saugomos teritorijos yra Čedaso ornitologinis draustinis, esantis 2,6 km į pietryčius bei Suvainiškio telmologinis draustinis, nutolęs 5,8 km į vakarus.
Pelkės teritorija yra apaugusi aukštapelkėms būdingu skurdžiu mišku. Labiausiai paplitusios medžių rūšys yra pušys, rečiau pasitaiko beržai, eglės, drebulės. Būdingi tyrašilio, raistašilio, mėlyngirio miško tipai. Medžių amžius svyruoja plačiame intervale nuo jaunuolynų iki brandžių.
Juodymų pelkėje slūgso durpių klodai, tinkami pramoninei gavybai. Prieš pramonės plėtojimą biologiškai aktyvioje pelkėje sukilo gamtosaugininkai, todėl Aplinkos apsaugos agentūra neleido pradėti durpių gavybos verslo. Palankios sąlygos pelkėje durpėms susidaryti pradėjo formuotis viršutinio pleistoceno paskutinio apledėjimo Baltijos stadijos pabaigoje. Atsitraukus ledynui ir klimatui atšilus, prasidėjo organogeninių nuogulų klostymasis. Formavosi sapropelio nuogulos, o ežero pakrantėse pradėjo augti žemapelkiniai augalai. Ilgainiui žemapelkėje įsigalėjo kiminai, pelkė perėjo į aukštapelkės vystymosi stadiją.
Skirlėnai (Švenčionys)
Skirlėnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Pabradės, prie Skerdyksnos upelio. Praeina keliukas.
Navavolė
Navavolė – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vilkaviškio.
Grubų piliakalnis
Grubų piliakalnis su papiliu  – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Rokiškio kaimiškojoje seniūnijoje, Grubų kaime, Pagrūbio miške, apie 3 km į pietvakarius nuo Čedasų miestelio ir kelio.
2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis su papiliu įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Piliakalnio apibūdinimas
Piliakalnį sudaro gūbrys, iš visų pusių supamas žemų vietų. Jis apardytas ankstesnių arimų metu, apaugęs po miško kirtimų užaugusiais krūmais, yra kelios pušys. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga, 48x15 m dydžio. Aikštelės rytų-pietryčių krašte yra 13 m ilgio, 0,8 m aukščio nuo aikštelės ir 8 m pločio pylimas 1,2 m aukščio išoriniu šlaitu, nusileidžiančiu į griovį. Už šio griovio supiltas antras 0,2-0,3 m aukščio pylimas 0,5 m aukščio išoriniu šlaitu, nusileidžiančiu į antrą griovį, o nuo šio griovio 0,5 m aukščio šlaitas kyla į dabar 0,3 m aukščio ir 7 m pločio trečią pylimą 1,2 m aukščio išoriniu šlaitu, besileidžiančiu į trečią griovį. Visi pylimai dalinai sulėkštėję ir nusklidę, apaugę krūmais. Tarp piliakalnio pylimų yra grioviai, kurie dalinai užslinkę, suseklėję, apaugę krūmais. Piliakalnio šlaitai statūs, iki 6 m aukščio.
Papilio aikštelė netaisyklinga keturkampė, pailga rytų-vakarų kryptimi, 21x11 m dydžio. Ji apardyta ankstesnių arimų metu, apaugusi po miško kirtimų užaugusiais krūmais. Papilio rytinėje dalyje, 0,7 m aukščio šlaitelio apačioje yra 4 m pločio ir 0,1 m gylio griovys, kuris gerokai užslinkęs ir suseklėjęs, apaugęs krūmai. Papilio, kaip ir piliakalnio. šlaitai statūs, 3 m aukščio,
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 8731 m².
Navickai
Navickai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę Alytaus, pasiekiamas keliu.
Navasodai (Varėna)
Navasodai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurę nuo Merkinės, šalia Subartonių miškų ir Gelovinės upelio. Yra išlikusi dvarvietė (Cegelnios kalnas).
Istorija
XIX a. pab. Navasodai pateko į Trakų apskrities Aleksandravo valsčių, Ilgininkų apylinkę, buvo Merkinės dvaro valda.
Bliūdelis (Lazdijų r., Kučiūnų sen.)
Bliūdelis – ežerėlis Lietuvoje, Lazdijų rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Veisiejų, 0,25 km į šiaurę nuo Seliovinio ežero, Šulnelių miške. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo tesiekia 16 m. Altitudė 119,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.
Trabučiai
Trabučiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Pabradės miškuose, prie Dubingos upelio ir Pabradės tvenkinio pradžios.
Apūniškio miškai
thumb|250px|Apūniškio miškas į vakarus nuo Miliūnų
Apūniškio miškai – miškų masyvas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 5 km į šiaurę nuo Rokiškio. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai (Rokiškio ir Juodupės girininkijoms). Apima 29 km² plotą. Sudaro Apūniškio ir Vingerinės miškai. Šiaurėje Beržienos slėnio atskirtas nuo Plunksnočių miškų.
Būdingas banguotas paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję priesmėliai ir velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Patenka į Nemunėlio baseiną – prateka Vingerinė su intakais: Beržiena, Skardupiu. Miškuose yra Vaidlėnų, Žiobiškio tvenkiniai.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 81 %, pribręstantys 3 %, brandūs 1 %.
Apūniškio miškai garsėjo vešliais pušynais, bet jie XX a. pr. buvo iškirsti. Per II pasaulinį karą miškuose veikė Žemaitės tarybinių partizanų bazė. Vėliau šioje stovyklavietėje buvo sudarytas Miliūnų landšaftinis-istorinis draustinis.
Apūniškio miškuose ir šalia jų įsikūrę kaimai: Žiobiškis, Uljanava, Steponiai, Danilauka, Buteikiai, Vengerinė, Kumburiai, Kervelkiai, Degsniai, Vaidlėnai, Apūniškis, Miliūnai. Miške įsteigtas Apūniškio miško pušies genetinis draustinis.
Didžprūdėliai
Didžprūdėliai – kaimas vakarinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, šalia kelio. Per kaimą teka Didžprūdis, kuris ties kaimu buvo patvenktas ir suformuotas Didžprūdėlių tvenkinys.
Istorija
Iš pradžių apylinkės vadintos Didžprūdžiais ir minimos nuo 1596 m., o jau 1782 m. šaltiniuose sutinkamas Didžprūdėlių vardas. 1861–1915 m. kaimas priklausė Kupiškio valsčiaus Parfiono seniūnijai, 1919–1929 m. – Keršuliškių ir 1929–1940 m. – Svydenių seniūnijoms. 1949 m. įsteigtas „Didžprūdžio“ kolūkis. 1950–1975 m. priklausė „Neries“ kolūkiui, 1975–1991 – „Ateities“.
1947 m. gruodžio 31 d. iš Bikonių atkelta pradinė mokykla, 1949 m. performuota į spetynmetę, vėliau ir į aštuonmetę. 1973 m. dėl mažo mokinių skaičiaus vėl tapo pradine, o 1988 m. perkelta į Paketurius.
Kačerginės seniūnija
Kačerginės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės vakaruose, apimantis Kačerginės miestelio teritoriją. Administracija įsikūrusi V. Rėklaičio viloje.
Seniūnijoje yra pagrindinė mokykla, daugiafunkcis centras, vaikų darželis, ambulatorija, paštas, parduotuvės, kavinė – baras. Veikia VšĮ Respublikinės Kauno ligoninės padalinys Kačerginės vaikų sanatorija „Žibutė“. Šv. Onos koplyčia pastatyta 1998 m. pagal architekto V. Landsbergio – Žemkalnio projektą. Įsisteigusios ne pelno siekiančios organizacijos: Kačerginės bendruomenės centras, Kačerginės bendruomenė „Vizija“, Prano ir Jono Mašiotų palikimo puoselėtojų draugija.
Istorija
thumb|left|Buvęs seniūnijos pastatas J. Janonio g. 20
John F. Smith
Džonas F. Smitas (g. 1938 m. balandžio 6 d. JAV) – amerikiečių vadybininkas.
Kačerginės seniūnija
Istorija
Seniūnija įkurta 1995 m. kaip miesto seniūnija, 1997 m. tapo miestelio seniūnija (Kačerginei pakeitus gyvenvietės statusą). Iki 2014 m. (ar anksčiau) administracijos buveinė buvo J. Janonio g. 20, vėliau perkelta į J. Janonio g. 86 esančią V. Rėklaičio vilą.
Račiupėnai
Istorija
Račiupėnų kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo Kaune po 1876 m. birželio 28 d. didžiojo Kupiškio gaisro. Kaimas Kupiškio bažnyčios krikštų metrikų knygoje pirmą kartą minimas 1878 m. lapkričio 26 d., nes jame jau gimė pirmasis kūdikis, t. y. Natalija Petronytė, Povilo ir Onos Siaurytės-Petronienės duktė, o 1879 m. liepos 1 d. mirė pirmasis kūdikis Petras Chrapovickas, Jono ir Bogumilos Vaitiekūnaitės-Chrapovickienės sūnus. Plečiantis Kupiškiui, didžioji kaimo dalis prijungta prie miesto.
Kačerginės seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
John F. Smith
Biografija
1992-2003 m. didžiausios pasaulyje automobilių gamintojos „General Motors“ valdybos pirmininkas. Veiklos metu Dž. F. Smitas palaikė glaudesnius santykius su tokiais koncernais kaip Italijos „Fiat“, Japonijos „Isuzu“ ir „Fuji Heavy Industries“. Džonas F. Smitas koncerne GM išdirbo per 40 metų. Smito pasekėjas – 49 metų Rikas Vagoneris.
Kikonys
Kikonys – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio.
Stičkalnis
Stičkalnis – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietryčius nuo Kupiškio.
Matakieniai
Matakieniai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Labanoro girioje, Dubingos krante, priešais Kabakėlį. Šalia eina kelias.
Navikai (Anykščiai)
Navikai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Surdegio.
Navickiškės
Navickiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Butrimonių, tarp nedidelių miškų. Praeina keliukas Jančiūnai–Dimitrai.
Istorija
XIX a. pab. Navickiškių kaimas ir palivarkas pateko į Lydos apskrities Eišiškių valsčių, Gornostajiškių seniūniją. 1864 m. buvo pavaldus dvarininkams Dobrovolskiams.
Kabakėlis
Kabakėlis – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Labanoro–Pabradės miškų apsuptyje, prie Dubingos upelio. Praeina kelias.
Bliūdelis (Lazdijų r., Veisiejų sen.)
left|120px
Bliūdelis – ežerėlis Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų, 0,2 km į rytus nuo Šlavanto ežero, Rūdos miške. Ilgis iš vakarų į rytus – 45 m, plotis – iki 26 m. Altitudė 125 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Šalia įsikūrusi Kalvelių kaimo šiaurinė dalis. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ančios ežero intako Šlavantėlės baseinui.
Spenglas (Švenčionys)
Spenglas – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Labanoro girioje, prie Dubingos ir Spenglos santakos.
Smilgiai (Kupiškis)
Smilgiai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietvakarius nuo Kupiškio.
Istorija
Kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo, Kaune, po didžiojo 1876 m. birželio 28 d. Kupiškio gaisro. Pradžioje buvo vadinamas Trakagaliais. Pirmą kartą Trakagaliai paminėti Kupiškio bažnyčios 1878 m. mirčių metrikų knygoje. 1879 m. kovo 11 d. minimi kaip Smilgiai.
Pušalota
Pušalota – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į šiaurę nuo Pabradės, Pabradės miškuose, Žeimenos dešiniajame krante, šalia Pabradės sodų. Praeina kelias.
Slavinčiškis
Slavinčiškis – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Kupiškio.
Istorija
1873 m. Slavinčiškyje atidaryta Kupiškio geležinkelio stotis.
Navikai (Lazdijai)
Navikai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio, Veisiejo ežero pakrantėje. Ateina kelio atšaka nuo vieškelio.
Navikai (Antazavė)
Navikai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Antazavės.
Navikai (Rokiškis)
Navikai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Obelių.
Skodiniai
Skodiniai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Kupiškio, prie kelio ir Skodinio upelio.
Navikai (Dusetos)
Navikai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Jasų.
Navikai (Daugėliškis)
Navikai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kačergiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Navikai (Vidiškės)
Navikai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rimšėnų.
Anabaras
Anabaras  – upė Rusijoje, Jakutijos šiaurės vakaruose. Prasideda Anabaro plynaukštėje. Aukštupyje (kur vadinama Didžiąja Kuonamka; Болшая Куонамка, Улахан Куонамка) teka siauru šiauriniu Vidurio Sibiro plokščiakalnio slėniu, stačiais uolėtais krantais, žemupyje – kalvotomis Šiaurės Sibiro žemumos tundromis, kur slėnis labai išsiplėčia. Įteka į Laptevų jūros Anabaro įlanką (estuariją).
Svarbiausi intakai:
Baseine gausu ežerų. Mityba remiasi lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu. Užšalusi upė nuo rugsėjo pabaigos iki birželio pradžios. Vykdoma žvejyba (lašišos, muksunai, sykai ir kt.). Upė pritaikyta laivybai nuo Mažosios Kuonamkos žiočių. Anabaro baseine vykdoma deimantų kasyba.
Pašepetis
Pašepetis – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio, šalia Šepetos kaimo ir durpyno. Praeina kelias.
Puočiai
Puočiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Pabradės, prie Skerdyksnos upelio ir Bevardžio miško.
thumb|left|240px|Puočių kryžius
Bronislavavas
Bronislavavas – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 5 km į rytus nuo Pabradės, 1 km nuo Pavoverės, Naujašilio pamiškėje.
Burbliškė II
Burbliškė II – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Pabradės miškuose, Žeimenos kairiajame krante. Prie kaimo eina geležinkelis Vilnius–Turmantas.
Pyragiai
Pyragiai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, prie šiaurės rytinio Kupiškio miesto pakraščio. Seniūnaitijos centras. Telkšo ežeras Indubas.
Šaltiniai
thumb|left|180px|Medinis kryžius Pyragiuose
Navininkai
Navininkais vadinami kaimai:
Katelninkai
Katelninkai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, tarp Pavoverės ir Katelninkų miškų, netoli kelio. Tai gatvinis kaimas.
Navikėliai
Navikėliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Tirylių.
Navina
Navina – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Anykščių.
Navyna
Navyna – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žalvarių.
Navikai (Turmantas)
Navikai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Turmanto, prie sienos su Latvija.
Palmira Damijonaitienė
Palmira Damijonaitienė (g. 1933 m. gruodžio 25 d. Kaireliuose, Rokiškio apskrityje) – Lietuvos tautodailininkė, tautinių juostų audėja.
Biografija
Pirmąją juostą ji išaudė 1956 m. būdama 23-ejų metų, pamokyta vienuolės. Gabi mergina greitai perprato tradicinį amatą, todėl jau po trejų metų buvo priimta dirbti į Vilniaus „Dailės“ kombinatą profesionalia audėja. Dar po ketverių metų ištekėjo. Nuo 1959-ųjų gyveno Vilniuje.
Norėdama atkurti senąsias juostų audimo tradicijas, važinėjo po Aukštaitijos, Dzūkijos, Suvalkijos, Vilniaus krašto kaimus. Ji tyrinėjo sodybose bei muziejuose aptiktus rankdarbius, jų raštus, domėjosi senaisiais audiniais, susipažino su archeologinių radinių duomenimis. Taip pat kūrė ir savo audimo technikas, be tradicinių, pradėjo austi ir plačias juostas, kurios tapo interjero puošybos detalėmis. Audėjos kūryba tapo išskirtinė originalių ornamentų gausa.
Pirmoji P. Damijonaitienės juostų paroda įvyko 1968 metais Vilniuje. 1974 m. pastatytuose naujuose Dailės parodų rūmuose (dabar Šiuolaikinio meno centras) jos juostos buvo demonstruojamos kartu su profesionalių dailininkų ekspozicijomis. Audėja surengė daugybę parodų Lietuvoje, be to savo juostomis reprezentavo lietuvių liaudies meną užsienyje: Indijoje, Vengrijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Šveicarijoje, JAV, Kanadoje. Po paskutinės parodos Los Anžele jai buvo suteiktas šio miesto garbės pilietės vardas, juostų liko San Francisko pasauliniame audimo muziejuje. JAV jos juostos eksponuotos šešis kartus.
P. Damijonaitienės juostomis buvo apjuosti Lietuvos pirmi asmenys, pasaulio galingieji ir kitos garsenybės – Ričardas Niksonas, Ronaldas Reiganas, Džordžas Bušas, Jonas Paulius II, Indira Gandi, Michailas Gorbačiovas, Dalai Lama ir kt.
2000 ir 2003 m. personalinės parodos buvo surengtos Rokiškio krašto muziejuje. Po jų autorė per 200 juostų padovanojo Rokiškiui, dalis jų nuolat eksponuojamos renovuotame dvaro kumetyne.
Plundakai
Gyventojai
thumb|left|240px|Stogastulpis prie Plundakų
Šepeta
Šepeta – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio, Aukštaičių aukštumos vakaruose, prie kelio. Šalia teka Kupos intakas Skodinys (su intaku Šepeta). Šepetos seniūnaitija. Veikia Šepetos Almos Adamkienės pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1960 m.), paštas (LT-40015), koplyčia, medicinos punktas, psichoneurologinis internatas. Plyti Šepetos pelkė, yra durpių telkinys (veikia durpių gavybos įmonė).
Istorija
Kaimas pradėjo kurtis ~1940 m., pradėjus statyti durpių įmonę. LTSR laikais Šepeta buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Kauno šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika
'''Kauno šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika''' – bažnyčia Lietuvoje, stovinti Kaune, Senamiestyje, prie Rotušės aikštės. Gotikinė, po rekonstrukcijų įgavo renesanso, baroko, neogotikos bruožų. Didžiausias gotikos statinys Lietuvoje (matmenys plane 83×34 m, aukštis 30 m, bokšto aukštis 55 m). Viena iš katalikiškos piligrimystės vietų Kauno arkivyskupijoje.
Istorija
thumb|Vaizdas iš Rotušės aikštės thumb|Vaizdas iš Rotušės aikštės thumb|Centrinis altorius thumb|Šiaurinė siena thumb|Kripta
Kauno miesto parapijos bažnyčia funduota Ldk Vytauto Didžiojo XV a. pradžioje (jau minima 1413 m.). Ji XV ir XVI a. buvo kelissyk remontuojama, plečiama ir rekonstruojama.
XV a. bažnyčiai priklausė šv. Mikalojaus, šv. Gertrūdos koplyčios, šv. Kotrynos altarija, žemės sklypai Kleboniškyje, Eiguliuose, Žemaitkiemyje, Rumšiškėse. Barbora Juškienė 1525 m. altarijai dovanojo Šėtijų palivarką, 2 mūrinius namus. Margarita Ačėnaitė 1531 m. dovanojo mūrinį namą.
1579 m. bažnyčiai skyrė turto Steponas Batoras, 1680 m. – Jonas Sobieskis. 1602 m. Kražių komendorius kunigas Petras Burniška bažnyčiai dovanojo 2 namus. Bažnyčia buvo statoma miestiečių lėšomis bei didikų fundacijomis, todėl statybos raidoje atsispindėjo miesto ekonominio klestėjimo ir nuopolio metai.
XV a. pab. išmūryta zakristija ir empora su krištoliniais skliautais. 120 metų parapinė bažnyčia stovėjo neužbaigta. Tik 1624 m. Karališkasis sekretorius ir Pajūrio tijūnas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas paskyrė statybai 10 000 auksinų. Iki 1650 m. pagrindiniai darbai baigti, pastatytas masyvus bokštas. Paaukštinus vidurinę navą, bažnyčia įgavo bazilikinę erdvę. Ji tapo didžiausiu Lietuvos gotikiniu pastatu.
1655 m. sudegė medinės konstrukcijos ir interjero puošyba. Vėliau atstatyta ir 1671 m. konsekruota. 1682 m. sumūryta šventoriaus tvora su dviem vartais. Per 1732 m. miesto gaisrą sudegė bažnyčios stogas, įgriuvo presbiterijos skliautai. Iki 1775 m. atstatyti skliautai, išdažytas vidus, įrengti altoriai, interjeras įgavo baroko bruožų.
1800 m. gaisras vėl apnaikino pastatą. Po gaisro restauruota šventovė iki šių laikų beveik nebepakito. 1808–1864 m. bažnyčia priklausė vienuoliams augustinams. Bažnyčia ir vienuolynas 1812 m. apiplėšti, jų vidus nuniokotas. 1820–1835 m. veikė parapinė mokykla. Caro valdžia, nesuderinusi su Vatikanu, 1864 m. į bažnyčią iš Varnių perkėlė Telšių (Žemaičių) vyskupijos katedrą. Popiežius tik 1884 m. oficialiai pripažino perkėlimą.
1895 m., vyskupo Mečislovo Paliulionio rūpesčiu, popiežius Leonas XIII buvusiai parapinei bažnyčiai suteikė katedros – svarbiausios vyskupijos bažnyčios titulą. 1895 m. įvyko katedros perkėlimo iškilmės. Į jas vyskupui Aleksandrui Beresnevičiui valdžia atvykti neleido.
1887 m. iš Gardino gubernijos kilęs architektas Florianas Vyganovskis parengė katedros rekonstrukcijos projektą. Pagal jį numatyta pastatyti du 113 m aukščio pagrindinio fasado bokštus. Projektas tik iš dalies įgyvendintas. Apsidės gale, iš lauko pusės įrengtas įėjimas į vyskupų kriptą ir viršuje XVIII a. pr. freskos pritaisytas medinis stogelis. Rekonstrukcijai vadovavo architektas Georgas Verneris. Pagal Ustino Golinevičiaus projektą 1879–1884 m. padidintas vargonų choras, pastatyti meistro Juozapo Radavičiaus vargonai.
1893–1897 m. katedros pietryčių kampe pristatyta koplyčia, padidinta ir trisienė apsidė, užbaigta zakristija, perkeltos durys. Koplyčios statybą fundavo grafai Pšezdeckiai. XX a. buvo iškelta versija, jog koplyčios statybai grafai pasirinko tą patį menininką G. Vernerį, kuris dirbo pas juos Rokiškio dvare. Visgi tik 1984 m. menotyrininkė Sigita Samuolienė nustatė, jog neogotiškos koplyčios projekto autorius buvo F. Vyganovskis. Dailininkai Jonas Moniuška ir J. Čajevičius su pagalbininkais išdažė sienas ir lubas, nutapė paveikslų.
Rekonstruojant katedrą visiems darbams vadovavo meistras iš Latvijos Karlas Anzulis. 1912 m. šventoriaus tvoros kampe ties Rotušės aikšte buvo sumūryti neogotiškos formos vartai. Atliekant XIX a.-XX a. šventovės rekonstrukciją seniausias rastas reliktas 3 m. storio pamatų fragmentai po presbiterija. Neišliko antrasis bokštas šiaurės vakarų pusėje ir vidurinis bokštelis virš stogo. Klasicistiniai vartai (1820 m.) stovėję šventoriaus tvoroje ties vakariniu bažnyčios portalu. Bažnyčios XVII a. tvora su vienaukštėmis krautuvėlėmis bei vartais buvo nugriauta 1960 m.
1921 m. Žemaičių vyskupijos įkūrimo 500 metų jubiliejaus proga popiežius Pijus XI katedrai suteikė Mažosios bazilikos titulą. 1926 m. įsteigus Lietuvos bažnytinę provinciją, bazilika tapo arkikatedra su arkivyskupo metropolito sostu. 1937–1939 m. ir 1970–1976 m. pastatas atnaujintas. Dailininkai Bronius Uogintas ir Juozas Algirdas Pilipavičius 1976–1977 m. restauravo XVIII a. pr. „Nukryžiavimo“ freską bažnyčios rytiname fasade. Ji XIX a. pabaigoje buvo uždažyta.
Architektūra
Arkikatedra – netinkuotų plytų stačiakampė trinavė bazilika (gotikinė, po rekonstrukcijų įgavo renesanso, baroko ir neogotikos bruožų). Rytinėje jos pusėje yra ilga gotikinė presbiterija su trisiene apside, šiaurės rytuose – zakristija, pietryčiuose – neogotikinė koplyčia. Pietvakarių kampe – masyvus renesanso stiliaus 55 m aukščio bokštas. Pastato išorėje ir bokšte yra renesansui būdingo dekoro.
Ypač vertingi yra zakristijos pirmo ir antro aukštų krištoliniai skliautai (XV a. pabaiga). Tai vėlyvosios gotikos dekoratyvi konstrukcija, kurios išmūrijimas kiekvienam statytojui būdavo aukščiausios meistrystės liudijimas. Tai vieni plačiausių skliautų Europoje.
Arkikatedros rūsyje (kriptoje) palaidoti vyskupai: Motiejus Valančius, Mečislovas Leonardas Paliulionis, Gasparas Cirtautas, Pranciškus Karevičius. Šventoriuje palaidoti kunigai rašytojai: Maironis (1937 m. pagal architekto S. Kudoko projektą Katedros sienoje iš Vilniaus g. pusės įrengtas granitinis mauzoliejus), Adomas Dambrauskas-Jakštas, Vatikano atstovas Luidžis Faidutis. Katedroje palaidotas ir kardinolas Vincentas Sladkevičius.
Bažnyčios interjere dominuoja vėlyvojo baroko septynių altorių ir sakyklos ansamblis (architektas Karolis iš Skarulių, skulptorius Tomas Podgaiskis), pastatytas 1775–1784 m. Tarp jų išsiskiria Didysis altorius su Nukryžiuotuoju ir apaštalų skulptūromis. Itin vertingas XVII a. IV ketv. medinis Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų altorius su paveikslais.
Kultūrinė ir religinė vertė
Bažnyčioje yra arkivyskupo sostas, pradedami svarbiausi arkivyskupijos religiniai (neretai ir tautiniai) renginiai, sekmadieniais ir švenčių dienomis aukojamos šv. Mišios.
Pastato viduje yra daug vertingų dailės paminklų. Seniausias paveikslas – „Sopulingosios Dievo Motinos“ atvaizdas (XVI–XVII a. sandūra). „Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų“ paveikslas nutapytas dailininko J. G. Berchhoffo 1686 m. Katedroje išlikę dešimt žymaus grafiko, tapytojo ir 1863 m. sukilimo dalyvio Mykolo Elvyro Andriolio drobių, lietuvių dailininko Petro Kalpoko paveikslai, skulptoriaus Juozo Zikaro bareljefai ir kt. Katedros išorinėje sienoje yra poeto prel. Jono Mačiulio-Maironio granitinis mauzoliejus su bareljefiniu portretu (1934–1935 m., arch. Stasys Kudokas, skulpt. Bernardas Bučas). Virš įėjimo į vyskupų laidojimo kriptą yra išlikusi XVIII a. pr. freska, vaizduojanti Jėzaus nukryžiavimą. Pastatas įrašytas į Kultūros paveldo objektų registrą.
Navininkai (Alytus)
Navininkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Verebiejų.
Navininkai (Kalvarija)
Navininkai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Sangrūdos.
Navininkai (Raseiniai)
Navininkai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Kaulakių, kairiajame Dubysos krante.
Navikai (Salakas)
Navikai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Salako, Gražutės regioniniame parke, prie kelio. Netoliese telkšo ežerai Ganiava ir Mergežeris, dunkso Giteniškės miškas.
Istorija
XX a. pr. Navikų užusienis pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Smalvų valsčių.
Gyventojai
thumb|left|245px|Pakelės kryžius Navikuose
Trasa Kyalami
Kyalami (pilnas pav. Kyalami Grand Prix Circuit) – Formulės 1 trasa netoli Johanesburgo miesto (Pietų Afrikos Respublika), kurioje nuo 1967 iki 1993 su pertraukomis vykdavo Formulės 1 PAR Grand Prix lenktynės.
Adresas
Allendale Road (R561)
Midrand
Kyalami
South-Africa
Navininkai (Šeimena)
Navininkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Didžiųjų Šelvių, šalia kelio.
Naujadvaris (Šalčininkai)
Naujadvaris – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, už 6 km į šiaurės vakarus nuo Eišiškių, prie Nezdilės upelio (netoli jo santakos su Verseka). Seniūnaitijos centras. Ties kaimu jungiasi plentai ir.
Istorija
XIX a. pabaigoje Naujadvaris buvo palivarkas, Lydos apskrities Eišiškių valsčiaus Naujadvario seniūnijos centras. Gyveno 13 katalikų ir 19 žydų.
XX a. pr. Naujadvaris buvo lietuviškas kaimas, nuo 1915 m. čia veikė „Ryto“ draugijos mokykla (1925 m. uždaryta lenkų valdžios). Iki 1936 m. veikė Šv. Kazimiero draugija, leistas lietuviškas laikraštis. Apie 1959 m. vietos valdžia baigė naikinti vakarinėje Šalčininkų rajono dalyje iki tol veikusias mokyklas lietuvių dėstomąja kalba, – tuomet likviduotos lietuviškos Naujadvario, Gėlūnų ir Mištūnų pradinės mokyklos.
2003–2005 m. kaime buvo filmuojamas BTV rodytas serialas „Dapkai ir Butkai“.
Voverė (Švenčionys)
Voverė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Pabradės miškuose, ties Žeimenos ir Voveraitės santaka. Greta eina geležinkelis Vilnius–Turmantas. Yra sodyba.
Navininkai (Keturvalakiai)
Navininkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Keturvalakių.
Čivonys (Kupiškis)
Čivonys – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Skapiškio, 8 km į rytus nuo Kupiškio. Yra veikiančios kapinės.
Etimologija
Kaimo pavadinimas greičiausiai kilęs iš asmenvardžio Čivonis (asmenvardinis vietovardis).
Istorija
Čivonių kaimas Skapiškio parapijos Bažnyčios gimimų metrikoje pirmą kartą paminėtas 1796 m. vasario 4 d. Kaimas XVII–XVIII a. priklausė Pienionių seniūnijai Kepurinės vaivadijai. Vėliau iki 1915 m. – Ukmergės apskrities Puponių valsčiaus Bogorodickojės seniūnijai, 1919–1940 m. – Kupiškio valsčiui.
1920 m. lapkričio 1 d. atidaryta valdiška pradinė mokykla, 1955 m. reorganizuota į septynmetę, 1962 m. – aštuonmetę. 1965 m. perkelta į naujas patalpas Naiviuose. 1949 m. spalio 31 d. įkurtas „Pakupio“ kolūkis.
Gyventojai
Šaltinis:
Nečionėliai
Nečionėliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Skrebotiškio.
Nečionys
Nečionimis vadinami kaimai:
Nečeskai
Nečeskai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Bikėnų.
Wigan Athletic FC
Vigano „Athletic“ – Anglijos futbolo klubas iš Vigano. Klubas nuo 1999 m. kartu su regbio klubu Wigan Warriors, žaidžia DW stadione, kuris oficialiai buvo atidarytas 1999 m. rugpjūčio 4 d.
Kalneliškių koplyčia
Kalneliškių kapinių koplyčia, dar vadinama Kankinių koplyčia – naujai pastatyta koplyčia, esanti Kalneliškiuose, Rokiškio kaimiškosios seniūnijos teritorijoje, naujosiose Rokiškio miesto kapinėse, apie 2 km į šiaurę nuo miesto. Kapinės užima 7,7 ha plotą.
Istorija
1988 m. prasidėjus tautiniam atgimimui, rokiškėnai tremtiniai sumanė pastatyti atminimo paminklą iš simbolinių akmenų su kryžiumi Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčios šventoriuje. Sumanymui pritarė ir tuometinis Rokiškio parapijos dekanas Juozas Janulis, bet dėl vietos stokos jis panoro šventoriuje palikti tik medinį kryžių. Pasipiktinę tremtiniai nepritarė sumanymui akmenų kompoziciją perkelti į kitą vietą, nes buvo įsitikinę, kad savo sunkiu gyvenimu užsitarnavo vietą prie bažnyčios. Siekiant numalšinti tremtinių nerimą Kalneliškių kapinėse nutarta statyti koplyčią, o Vytauto gatvės parke – paminklą tremtinių kančioms atminti.
Joschka Fischer
Joseph Martin (Joschka) Fischer (*1948 balandžio 12 Gerabronn, tuomet Landkreis Crailsheim) – Vokietijos politikas, žaliųjų (partijos) aktyvistas.
Kalneliškių koplyčia
Istorija
Koplyčios statyba daugiausiai rūpinosi klebonas J. Janulis. Projektą parengė architektė Danguolė Dagienė, statinio konstruktorius Algis Jankus. Koplyčia papuošta tautodailininko (buvusio Rokiškio mero) Eugenijaus Majausko medžio drožiniais: maldos stalas, kryžius, žvakidės. 1992 m. lapkričio 8 d. pastatytą koplyčią pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.
Joschka Fischer
1998 – 2005 VFR užsienio reikalų ministras, vicekancleris.
Nečėnai
Nečėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Daugailių. Yra Nečėnų sentikių cerkvė.
Kalneliškių koplyčia
Koplyčios naudojimas
Koplyčia priklauso Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato parapijai, šv. Mišios aukojamos tik per Vėlines.