cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mozelis (departamentas)
Klimatas
Žiemos ilgos ir sniegingos, vasaros švelnios.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.
Herbas
Prancūzijos Didžioji revoliucija buvo panaikinusi visus herbus, kaip viduramžių atgyveną. Naują Mozelio herbą 1946 m. sukūrė dailininkas heraldikas Roberas Luisas (1902–1965). Jo viršutinėje dalyje kairėje pavaizduotas Meco vyskupijos, dešinėje – Lotaringijos kunigaikštystės herbai, apačioje – Baro ir Liuksemburgo kunikaikštysčių herbai.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 5 senatoriai, Atstovų rūmuose – 10 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 56 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Čeladenka
Čeladenka  – nedidelė upė Čekijos Respublikoje, ištekanti iš Moravijos-Silezijos Beskidų. Tai kairysis Ostravicės intakas. Prie šios upės įkurta gyvenvietė Čeladna.
373 m. pr. m. e.
'''373 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Moliniai
Moliniai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybės pietvakariuose, prie kelio.
Istorija
Sovietmečiu buvo Molinių apylinkės centras.
Sjenfuegosas
Sjenfuegosas ( – „šimtas liepsnų“) – miestas vidurio Kuboje, 250 km į pietryčius nuo Havanos, Karibų jūros pakrantėje. Provincijos administracinis centras. Mieste gyvena virš 150 tūkst. gyventojų.
Sjenfuegosas yra vienas pagrindinių Kubos uostų, per jį eksportuojamas cukrus, kava, tabakas. Miesto apylinkėse veši cukranendrių plantacijos, auginami kavamedžiai. Veikia Sjenfuegoso universitetas.
Paveldas
Miestas žymus dėl savo gausaus architektūrinio paveldo. Yra XVIII a. apsiginti nuo piratų pastatyta Chagvos tvirtovė, triumfo arka, XIX a. vid. pastatyta Nekaltojo Prasidėjimo katedra, neogotikinio stiliaus Valjės rūmai, delfinariumas, Palmira Joruba panteonas (religinio afrokubietiško sinkretizmo muziejus), provincijos muziejus. Taip pat gausu kitų rūmų, vilų, atspindinčių tradicinę XIX a. kolonijinę architektūrą.
Istorija
1745 m. pakrantėje ispanai pastatė fortą gintis nuo piratų antpuolių. Miestą 1819 m. įkūrė prancūzų imigrantai iš Bordo ir Luizianos. Pradžioje vadintas Fernardina de Jagua, bet vėliau pervadintas Kubos generalkapitono garbei. 2005 m. Sjenfuegosas dėl savo istorinės architektūros įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Ploskiai
Ploskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Zabluduvo ir apie 11 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Leonas Bazilis Sapiega
Leonas Bazilis Sapiega (1652–1686 m. lapkričio 9 d., Varšuva) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis stalininkas (1679–1681 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1681–1686 m.), Lietuvos artilerijos generolas (nuo 1684 metų).
Biografija
Čerisko-Ružanos linijos magnatų Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Povilo Jono Sapiegos ir Anos Barboros Kopec trečiasis sūnus. Vyresni broliai – Kazimieras Jonas, Benediktas Povilas ir Pranciškus Steponas.
1663–1668 metais mokėsi Vilniaus akademijoje, po to keliavo po Vakarų Europos šalis, pabuvojo Paryžiuje. 1673 metais grįžo iš užsienio į tėvynę.
1678, 1681 ir 1683 metais Leonas Bazilis Sapiega buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. 1679 metais gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, 1681 metais tapo Lietuvos dvaro paiždininkiu.
1683 metais dalyvavo karaliaus Jono III Sobieskio karinėje kampanijoje prieš turkus-osmanus ir Vienos mūšyje. 1684 metais gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį. 1686 metais dalyvavo nepavykusiame Lenkijos armijos žygyje į Moldaviją prieš turkus, kuriam vadovavo Jonas III Sobieskis.
1686 metų lapkritį 34-metis Leonas Bazilis Sapiega žuvo dėl atsitiktinio pistoleto šūvio. Nebuvo vedęs ir nepaliko po savęs vaikų.
Vytautas Kairiūkštis
Vytautas Kairiūkštis:
Degsniai (Svėdasai)
Degsniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Svėdasų.
374 m. pr. m. e.
'''374 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Samulevičius
Samulevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Samulevičienė (ištekėjusi moteris) ir Samulevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kelmės Jono Graičiūno gimnazija
Kelmės Jono Graičiūno gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kelmėje, Raseinių g. 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190091584. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Nuo 1924 m. pradėta diskutuoti dėl gimnazijos įkūrimo Kelmėje. 1932 m. progimnazijos direktoriumi paskirtas poetas Jonas Graičiūnas. Jau 1937 m. gimnazijoje buvo įkurta penktoji klasė. 1939 m. rugsėjo 1 d. LR švietimo ministerija įsteigė valstybinę Kelmės gimnaziją, nors joje buvo tik septynios klasės. Oficialiai gimnazija atidaryta tik 1940 m. birželio 9 d., o 1941 m. birželio 21 d. išleidžiama pirmoji abiturientų laida, 53 mokiniai.
Antrojo pasaulinio karo metais gimnazija neturėjo patalpų, buvo kilnojama iš vienos vietos į kitą. Tačiau, nepaisant įvairių kliūčių, 1942–1944 m. gimnaziją baigė antroji, trečioji, ketvirtoji abiturientų laidos. Pirmaisiais pokario metais gimnazijai vadovavo K. Ambraziejus, M. Jovaiša ir garbus Kelmės mokytojas Jonas Vadeikis. Tuometinė valsčiaus valdžia leido gimnazijai įsikurti Kelmės dvaro rūmuose. Mokslo metai pradėti tik 1944 m. lapkričio pabaigoje. Vadovėlių stoka, didelis visuomeninio darbo krūvis nepalaužė mokytojų ir mokinių ryžto dirbti ir siekti žinių. Pokario metais išaugusi ir sustiprėjusi gimnazija valsčiuje tapo avangardine mokykla.
1950 m. gimnazija tapo vidurine mokykla. llgai ir sėkmingai mokykloje dirbo direktoriai A. Makarevičius, J. Alsbutas, M. Jovaiša, Z. Petrauskas ir kt., mokytojai B. ir J. Kavaliauskai, B. Garšvienė, G. Rutkūnienė, A. ir P. Matkevičiai, A. Siurginevičienė, E. ir J. Alsbutai, Br. Urbelis, A. Vidauskienė, A. Butkus, J. Stasiulaitis, K. Šarauskas, A. Čepienė, I. Sabaitienė, S. Ditmanas, G. Encienė ir daugelis kitų. Kelmiškiai dar ir šiandien mena mokytojas Petronėlę Laugalytę, Eleną Paulekaitytę, Liudą Rukienę, Br. Lazickienę.
1956–1962 m. statoma naujoji mokykla. Tuo metu jai vadovavo A. Makarevičius. Prasidėjus tautiniam atgimimui, mokykla aktyviai pertvarko ugdomajį procesą. Jo pamatu tampa dorovinis auklėjimas. Puoselėjama saviaukla, kūrybinė inciatyva, moksleiviai plačiau supažindinami su pasaulinės literatūros, kultūros ir mokslo laimėjimais. Mokykla akyviai dalyvauja visuomeniniame gyvenime, pagal galimybes stiprina savo materialinę bazę. Švietimo skyriui pasiūlius, mokykla siekė atgauti gimnazijos statusą. 1993–1994 m. įkurta pirmoji gimnazijos klasė, o 1997 m. realinio ir humanitarinio profilio gimnazija atkurta ir pavadinta poeto Jono Graičiūno (1903–1994) vardu.
Žymūs mokiniai
1953–1993 m. Kelmės 1-ąją vidurinę mokyklą aukso medaliu baigė 15 abiturientų, vienas iš jų – Icchokas Meras, dabar pasaulyje žinomas rašytojas. Mokyklą baigė architektas Zigmas Liandsbergis, medicinos profesoriai Pranas Šimulis, Regina Baužaitė, higienos mokslų daktaras E. Andrulis, profesoriai Kęstutis Jocius, Jonas Gediminas Jocius, pedagogas Donatas Jokūbonis, humanitarinių mokslų daktarė R. Venckutė, technikos mokslų daktaras V. Pikturna, poetas Vladas Šimkus, aktoriai Česlovas Judeikis, Česlovas Stonys, AB „Baltija“ laivų statyklos direktorius Viktoras Stulpinas, AB „Autoturas“ direktorius R. Paulauskas, Vilniaus troleibusų parko direktorius Jonas Bagdonavičius ir daugelis kitų.
Apykakliniai unguriai
Apykakliniai unguriai (Derichthyidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima, kuriai priklauso pelaginės žuvys, paplitusios vandenynų vidutiniame ir dideliame gylyje.
Šeimoje yra 2 gentys ir 3 rūšys.
Vokietijos notarų institutas
Vokietijos notarų institutas (, DNotl) - Vokietijos federalinių notarų rūmų (Bundesnotarkammer) mokslinė įstaiga. Paskirtis - konsultavimas notarinės praktikos klausimais. Institutas siekia užtikrinti ir pagerinti paslaugų kokybę, padėti Vokietijos notarams (kiekvienas iš jų gali kreiptis į Institutą). Teikia teisines išvadas (2010 m. atsakyta į apie 9 000 užklausų). Suteikia aktualią informaciją, skirtą notarinei praktikai.
Įkurtas 1993 m. Viurcburge.
Nuo 1997 m. visi Vokietijos žemių notarų rūmai yra Instituto nariai.
Literatūra
Zehn Jahre Deutsches Notarinstitut (rinktiniai raštai).
Liko observatorija
thumb|right|260px|Liko observatorija
Liko observatorija yra astronomijos observatorija Kalifornijoje. Ji yra įkurta 1874–1875 m. pagal Džeimso Liko dotaciją. Tačiau nuo 1888 m. ji priklauso Kalifornijos universitetui. 1959 m. pradėjo jame veikti 305 cm skersmens teleskopas. Jo konstrukcija yra labai panaši į Maunto Palomaro observatorijos 508 cm skersmens teleskopo.
Sniegius
Sniegius yra išgalvotas veikėjas, pasirodantis Tintino nuotykių komiksų serijose, kurias rašė ir piešė belgų menininkas Hergé. Sniegius yra baltas foksterjeras ir Tintino keturkojis kompanionas, kuris visur su juo keliauja. Ryšys tarp Sniegiaus ir Tintino yra labai gilus, jie gelbėja vienas kitą įvairiose situacijose.
Veikėjo istorija
Tik retais atvejais Sniegius kalba (nors atrodo, jog jis mąsto žmogaus kalba). Tačiau Sniegius ir Tintinas puikiai supranta vienas kitą, ypač pirmose istorijose. Sniegius taip pat dažnai istorijose ryškiai išsiskiria. Pavyzdžiui, jis yra vienintelis, kuris atsimena, kad buvo pagrobtas ateivių istorijoje Skrydis 714. Sniegius išgelbėja Tintiną daug kartų.
Nuorodos
Tintin seikkailut
Badachoso provincija
Badachoso provincija  – Ispanijos provincija pietinėje Estremadūroje. Apima Gvadianos vidurupio slėnį. Plotas 21 766 km². 692 137 gyventojai (2010 m. duomenys). Administracinis centras – Badachosas. Ribojasi su Kasereso, Toledo, Siudad Realio, Kordobos, Sevilijos ir Huelvos provincijomis. Vakaruose turi pasienio ruožą su Portugalija.
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2015 m.):
375 m. pr. m. e.
'''375 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gražina Viržonienė-Petrauskaitė
Gražina Viržonienė-Petrauskaitė (1941 m. gegužės 30 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Iš pradžių Kauno vidurinėje meno mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (dėst. O. Radzevičienė), o 1958–1961 Kauno J. Gruodžio muzikos technikume mokėsi kankliuoti ir diriguoti (dėst. S. Mintaučkienė ir V. Balčiūnas). 1961–1966 Lietuvos valstybinėje konservatorijoje pas doc. P. Stepulį studijavo kankliavimą, o pas vyr. dėstytoją A. Arminą choro dirigavimą.
1971–1974 Panevėžio „Lietkabelio" gamyklos mišriojo choro vadovė – kolektyvas 1973 respublikiniame konkurse pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1975 G. Viržonienė Panevėžio prekybos valdybos moterų choro (60-65 dalyvės) „Volungė“ (1979) meno vadovė ir dirigentė. Vėliau kolektyvas persiorganizavo į kamerinį chorą, sumažėjo ir dainininkių. Dirigentė chorą išmokė daug įvairių epochų ir stilių kūrinių, bet itin daug dėmesio skiria šiuolaikinių lietuvių ir užsienio kompozitorių muzikai. Chorą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, respublikiniams chorų sąskrydžiams Šiauliuose, pirmąsias ir prizines vietas su juo laimėjo įvairiuose konkursuose Lietuvoje bei užsienyje. 1979 IV ir 1984 VI Stasio Šimkaus chorų konkursuose Klaipėdoje „Volungė“ buvo apdovanota prizais už gerą V. Paltanavičiaus ir S. Šimkaus dainų interpretavimą. 1993 kolektyvas dalyvavo tarptautiniame chorų konkurse Prancūzijoje Türe (Tours), tais pačiais metais tarptautiniame festivalyje Švedijoje (Oskarshamn) pelnė trečiąją premiją ir diplomą, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje „Volungė“ laimėjo pirmąją premiją ir pelnė geriausio moterų choro vardą Lietuvoje. 1994 rudenį choras dalyvavo Lietuvos kultūros dienose Nyderlanduose (Goes), 1995 tarptautiniame chorų konkurse Suomijoje (Kotka) pelnė antrąją vietą ir prizą, 1995 sėkmingai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje „Riga dimd“ Latvijoje, 1996 tarptautiniame chorų konkurse Italijoje (Riva del Garda) gavo Aukso diplomą. 1997 tarptautiniame chorų konkurse Vokietijoje (Marktoberdorf) laimėjo trečiąją vietą. 1998 II Pasaulio dainų šventės konkurse „Volungė“ savo grupėje laimėjo pirmąją vietą, o antrame ture rungėsi dėl Grand Prix.
1994, 1998, 2002 metais „Volungė“ pripažinta geriausiu moterų choru Lietuvoje. 2001 m. choras tapo „Aukso paukštės“ laureatu – nominacija Tarptautinio spindesio žvaigždė suteikiama chorui už laimėjimus, prizines vietas tarptautiniuose konkursuose ir festivaliuose.
„Volungė" daug koncertų surengė Lietuvos miestuose ir miesteliuose, koncertavo Latvijoje, Baltarusijoje, Bulgarijoje, Kuboje, Vokietijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, gieda Lietuvos ir užsienio bažnyčiose, dalyvauja radijo ir televizijos laidose, įvairiuose kultūros renginiuose.
Gražina Viržonienė – Panevėžio miesto ir regioninių dainų švenčių dirigentė, chorvedžių tarybos pirmininkė, chorų konsultantė, Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Vilniuje dirigentė.
Degsniai (Traupis)
Degsniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Traupio.
Stankūnas
Stankūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Bojanos cerkvė
Bojanos cerkvė  – viduramžių stačiatikių šventykla Bojanoje (Sofijos miesto dalis).
Rytinė dviaukščio pastato dalis buvo pastatyta X a. pabaigoje arba XI a. pradžioje, centrinė – XIII a., o visas pastatas buvo galutinai baigtas jį praplečiant į vakarus XIX a.
Stankūnas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stankūnienė (ištekėjusi moteris) ir Stankūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bojanos cerkvė
1979 m. bažnyčia buvo įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą.
Mykolas Juozapas Tiškevičius
Mykolas Juozapas Tiškevičius (, 1761 m. – 1839 m. rugsėjo 4 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, LDK karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos pradininkas. Tėvas Juozapas Ignotas Tiškevičius. Motina Marija Ona Galimska.
Šeima
1802 m. vedė, žmona Joana Karpytė, (Joanna Karp, 1777–1816 m.) Benedikto Karpio ir Marcelės Puzynos duktė. Sūnūs Jonas Konstantinas Tiškevičius, Biržų valdytojas, Juozapas Mykolas Tiškevičius, Benediktas Tiškevičius, Joana Tiškevičiūtė (1816–1873 m., vyras Leonas Sapiega, duktė Pelagija Sapiegaitė)
Dvarai
1802 m. kunigaikščio Dominyko Jeronimo Radvilos (1786–1813 m.) turtų globėjai Čartoryskiai Velatičių seniūnui Juozapui Ignotui Tiškevičiui užstatė Biržų dvarą kaip skolos garantą. Jau investavęs į šias valdas savo lėšas, Juozapas Ignotas galėjo jas išpirkti paveldėjimo teise, tačiau netrukus kunigaikščio skolintoju tapo ir grafo sūnus Mykolas. Juozapas Ignotas perleido įkeistų Biržų valdų pirkimą sūnui, ir 1811 m. pirkimo sutartis buvo sudaryta.
Veikla
Prasidėjus 1812 m. karui, Lietuvos didikai, puoselėdami viltį atkurti valstybę ir išsivaduoti iš Rusijos priespaudos stojo į Napoleono pusę. Mykolas Tiškevičius savo lėšomis ir remiamas tėvo, Biržuose subūrė lietuviškąjį 17-ąjį raitelių pulką. Imperatorius grafą paskyrė šio raitelių pulko pulkininku.
Šventupės dvaras
Šventupės (Vidiškių) dvaras – dvaras Ukmergės rajone apie 2,5 km į šiaurės rytus nuo Vidiškių kaimo.
Istorija
Vidiškių dvaras kartu su miesteliu rašytiniuose šaltinuose minimi nuo 1492 metų, kai valdytojais įvardinti bajorai Vidiškiai. Spėjama, jog anuomet dvaras buvęs šalia miestelio ir tik vėliau sodyba perkelta į šiaurę, pervadinta Šventupės, o tarybiniai metais – Žemaitkiemio, vardu.
thumb|left|230px|Iliustracija iš 1794 m. Šventupės dvaro detaliojo valdų plano
Amorphis
Amorphis – Suomijos metalo grupė. Savo veiklą pradėjo 1990 metais, kaip death metalo atlikėja. Vėliau Amorphis atliekamas muzikos stilius gerokai keitėsi (iki melodingojo death metalo, doom, progresyviojo, gotikinio, folklorinio, simfoninio metalo). Grupė dažnai naudoja suomių tautinį epą Kalevala kaip šaltinį savo dainų tekstams kurti.
Šventupės dvaras
Istorija
Yra išlikęs 1596 m. Vidiškių dvaro inventorius, sudarytas mirus Stanislovui Stanislovavičiui Vidiškiui ir jo žmonai Hanai Neviedomskai. Galbūt Stanislovo tėvas Jurgis Vidiškis fundavo pirmąją Vidiškių bažnyčią, statytą apie 1562 metus.
XVII a. pabaigoje dvaras atiteko Dambrauskams (herbas Junoša), jį valdė Marcijonas Dambrauskas ir jo žmona Ieva Komorovskaitė. Po tėvo mirties dvaras atiteko jo sūnums Baltramiejui ir Juozui, o dvaro valdytoju buvo Juzefas Toplickis. Vėliau dvaras perėjo Ukmergės pilies teismo teisėjo Igno-Tado Dambrausko nuosavybėn. Jis 1761 metais dvarą pardavė Ukmergės stalininkui Janui Dambrauskui, surašytas Šventupės dvaro inventorius, kuriame aprašytas ir dvarui priklausęs Mūšios palivarkas.
Antroje XIX a. pusėje, iki 1882 m., dvaras priklausė kapitonienei Idai-Henrietei Grabovskai.
Po žemės ūkio reformos dvaras gerai išsilaikė ir 1940 m. turėjo 153 ha žemės. Mykolas Komaras ir jo žmona Liudvika Valicka dvarą užrašė sūnui Antanui, o paskutinė savininkė buvo Julija Komarienė.
Po karo dvare įsikūrė Žemaitkiemio MTS (mašinų traktorių stoties) centras, dvaro sodyba ir parkas pradėta vadinti Žemaitkiemiu.
HJK Helsinki
Helsinkio HJK – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Istorija
Klubas įkurtas 1907 m. Iki 1972 m. be futbolo skyriaus dar veikė ledo ritulio ir ledo riedulio skyriai.
Futbolo komanda daugkartinė šalies čempionė.
Olifantsas
Olifantsas yra 3 upės Pietų Afrikoje:
Notarinė praktika
Notarinė praktika – notarinių veiksmų atlikimo, notariato veiklos praktika; teisės praktika. Sritis – notarų biurų veikla, hipoteka, įgaliojimai, sutarčių sudarymas, prievolių įvykdymo užtikrinimas, skolinių reikalavimų perleidimas ir skolos perkėlimas bei kiti notarinės praktikos klausimai.
Uždavinys suvienodinti notarinę praktiką Lietuvoje yra keliamas Notarų rūmams.
Notarinės praktikos apibendrinimo ir norminių teisės aktų rengimo komisija
Nariai :
Spalio 9
Vardadieniai
Dionizas – Virbutas – Gedimtas – Virgailė
Rokantiškių piliakalnis
Rokantiškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (naujai išaiškinamųjų sąraše Nr. 975, unikalus objekto MC kodas 17323; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A10K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 17324) Vilniaus miesto savivaldybės teritorijoje, Naujosios Vilnios seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje esančioje atskiroje kalvoje, Murlės kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 28x25 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Aikštelę šlaituose, 4 m žemiau juosia 3,5 m pločio į išorę nuolaidėjanti terasa. Šiaurės vakarų ir rytiniame šlaite, 6 m žemiau pirmosios terasos yra antra 1-2 m pločio terasa, 8 m žemiau kurios, 6 m aukščiau papėdės, šiauriniame šlaite yra trečia 3 m pločio terasa. Pietvakariniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 20 m ilgio, 6 m pločio, 0,2 m gylio griovys, kurio pietvakarių pakraštyje supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas 4 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio, pietvakarių šlaitas 5-6 m aukščio, viršutinėje dalyje dirbtinai pastatintas.
Aikštelę apardė jos pakraščiuose iškasti apkasai, terasą pietvakarių šlaite – duobės. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę tankiais lapuočiais.
Šiaurės rytų piliakalnio papėdėje, 0,7 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1993 m. Iki 1 m storio kultūriniame sluoksnyje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. Apie 1 km į pietvakarius buvo X a. – XI a. pilkapiai, tyrinėti 1852–1853 m. ir 1925 m., vėliau sunaikinti. 800 m į šiaurės vakarus yra XVI a. – XVII a. Rokantiškių piliavietė.
Tyrimai
1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1993 m. Kęstutis Katalynas aikštelės pietvakarinėje dalyje ištyrė 2 m² dydžio šurfą, rado iki 45 cm storio kultūrinį sluoksnį, lipdyto puodo šukę. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 47000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Protasai
Protasai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Zabluduvo ir apie 9 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Karabinas (reikšmės)
Pavardė
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Karabinienė (ištekėjusi moteris) ir Karabinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Chen Kaige
thumb|Chen Kaige 26-ajame Tokijo tarptautiniame filmų festivalyje. Chen Kaige (Čen Kaige, ; g. 1952 m. rugpjūčio 12 Pekine) – kino režisierius iš Kinijos.
Biografija ir kūryba
Čen Kaige gimė Pekine, vaikystėje draugavo su kitu būsimuoju režisieriumi Tian Džuangdžuangu. Prasidėjus Kultūrinei revoliucijai, paauglys prisijungė prie chunveibinų. Kaip ir daug kitų vaikų, Čen Kaige išsižadėjo savo tėvo, ko vėliau labai gailėjosi. Kultūrinės revoliucijos įvykių įtaka jaučiama jo kaip režisieriaus kūryboje.
Pasibaigus revoliucijai, Čen Kaige 1978 m. įstojo į Pekino kino akademiją ir ją baigė 1982 m. Drauge su kitais šios laidos absolventais, buvo priskirtas vadinamajai „penktajai kartai“.
1996 m. Čen Kaige vedė aktorę Čen Hong (Chen Hong).
Romualdas Ignas Bloškys
Romualdas Ignas Bloškys (1936 m. vasario 1 d. Šiauliuose – 2013 m. balandžio 26 d. Klaipėdoje) – pedagogas, Lietuvos visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
1946–1954 m. mokėsi Radviliškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1954–1955 m. Šiaulių tarprajoninės žemėtvarkos bazės braižytojas. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultete.
1960–1963 m. Klaipėdos 1-os internatinės mokyklos fizikos ir gamybos pagrindų mokytojas. 1963–1992 m. Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinės mokyklos (nuo 1996 m. Vytauto Didžiojo gimnazija) direktorius. 1992–1996 m. LR Seimo narys, Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto narys. 1997–2003 m. Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius.
1997–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše), vėliau – savivaldybės Švietimo, kultūros ir sporto komiteto ekspertas.
1965–1989 m. SSKP narys, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys.
Buvo 1992–1996 m. Seimo narys.
Alpinistas, 1974 m. dalyvavo Lietuvos alpinistų jubiliejinėje ekspedicijoje Pietvakarių Pamyre, įkopė į K. Donelaičio viršukalnę (5837 m). Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Džodrel Banko observatorija
Džodrel Banko observatorija yra observatorija Jungtinėse Valstijose, Vakarų Virdžinijoje. Tai sukiojamas 76 m skersmens paraboloido radioteleskopas. Jis yra labai pasitarnavęs astronominiams tyrimams. Šį radioteleskopą suprojektavo observatorijos direktorius Barnardas Lovelis (gimęs 1913 m). Iš pradžių radioteleskopu buvo sekami Žemės dirbtiniai palydovai ir kosminės stotys. Dabar jis yra naudojamas tik žvaigždėms ir galaktikoms tirti.
Dokozaheksaeno rūgštis
Dokozaheksaeno rūgštis (DHR) – omega-3 riebalų rūgštis (RR), pasitaikanti žmogaus maiste. Dauguma tyrimų rodo, kad ji svarbi atminčiai, mąstymui, kūno apykaitos procesuose, smegenų ir širdies sveikatai.
Kita omega-3 riebalų rūgšties sudaromoji dalis yra eikozapentaeno rūgštis (EPR); šios dvi RR pasitaiko kartu ir sudaro omega-3 RR. Pagrindinis DHR ir EPR šaltinis yra žuvis; kai kurie augalai, sėklos, bei riešutai turi RR, bet DHR ir ERP kiekiai skiriasi. Daugiausiai DHR randama riebesnėse, didesnėse žuvyse. Mažos žuvys kaupia DHR joms bevalgant mažesnius gyvius, kurie minta dumbliais – juose randama dokozaheksaeno rūgštis. Dvi dumblių rūšys – Crypthecodinium cohnii ir Schizochytrium turi DHR, jos pasitaiko ir riešutuose, sėklose, kiaušiniuose, kepenyse, gyvūnų smegenyse, karvės ar ožkos piene. Neseniai atrasta, kad moliuskas Perna canaliculus turi dokozaheksaeno rūgšties.
Sėmenų (arba linų sėmenų) ( Linum usitatissimum) ir jo aliejus yra bene plačiausias Omega-3 riebalų, linoleino rūgščių šaltinis. Sėmenų aliejus sudaro maždaug 55% linoleino rūgštis, todėl šešis kartus turtingesni nei dauguma žuvų riebalų Omega-3 riebalų rūgščių Dalis virsta organizmui eikozapentanoinė ir Omega 3 rūgštimis, nors iš tikrųjų konvertuojamas procentas gali skirtis tarp vyrų ir moterų
376 m. pr. m. e.
'''376 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dokozaheksaeno rūgštis
Dokozaheksaeno rūgšties profilaktinis naudojimas
Dokozaheksaeno rūgštis (DHR) dažnai rekomenduojama sergant širdies ligomis, nes tyrimai patvirtina ilgaamžiškumą žmonių, naudojančių DHR. Mažiems vaikams svarbu, kad jų mityboje užtektų EPR ir DHR smegenų vystymuisi. Sumažėjus cholesteroliui, kuris vadinamas „gerasis“ (DTL cholesterolis) ir išaugus „blogojo“ (MTL cholesterolis) kiekiui, rekomenduojama vartoti omega nepakeičiamas riebalų rūgštis. Idealios riebalų rūgštys turi bent trečdalį DHR, su kuria pasitaiko ir eikozapentaeno rūgštis (EPR). Du gramai tinkamų žuvų taukų turi 500–600 mg DHR/EPR.
376 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Dokozaheksaeno rūgštis
Dokozaheksaeno rūgšties profilaktinis naudojimas
DHR riebaluose kaupiasi ir kenksmingos medžiagos. Metilgyvsidabris, dioksinai, polichlorbenzolo junginiai aptinkami mažais kiekiais žuvyse. Per dažnai valgant užterštą žuvį galimas neigiamas poveikis, ypač nėščiosioms ir naujagimiams.
Svarbu, kad žuvis butų gaudoma švariuose vandenyse, o vaistinis preparatas būtų išgrynintas ar išvalytas nuo toksinių medžiagų. Tyrimuose dioksinai ir polichlorbenzolio junginiai parodė sukeliantys vėžio ligų riziką. Dideli metilgyvsidabrio kiekiai sudaro palankias sąlygas miokardo infarktui ir gali pažeisti vaikų besivystančią nervų sistemą. Dėl anglimis kūrenamų elektrinių, metilgyvsidabris natūraliai plinta į aplinką. Augaliniai omega RR šaltiniai turi skirtingas DHR ir EPR proporcijas palyginus su žuvimi, bet jie tai pat naudojami. Paplitęs dumblių koncentrato naudojimas, kaip papildas maisto medžiagose – nuo 2002 m. JAV naudojamas piene. Kiti augaliniai šaltiniai – sėmenų, agurklės, kanapių ar kitų sėklų aliejus, dumblių preparatai. Sėklų aliejuose natūraliai aptinkamos sveikatai svarbios riebalų rūgštys. Išgrynintų RR yra maisto papilduose, kuriuose yra 1-2 gramai omega RR kapsulėje ar šaukštelyje taukų. Sėklų riebalinės rūgštys turi mažiau DHR, ir manoma, kad kūnas turi perdirbti šias riebalines medžiagas į DHR.
DHR žmogaus kūne
DHR atlieka daug funkcijų medžiagų apykaitoje ir naujagimio nervų raidoje. Dokozaheksaeno rūgštis kūne virsta į kelių šeimų įtakingas medžiagas, užtikrinančias smegenų bei tinklainės sveikatą. EPR ir DHR padeda uždegiminėms ligomis, mažina eikozanoidų kiekius – leukotrienų, tromboksanų, prostaciklinų, prostaglandinų. Omega-3 RR slopina įvairių pro-uždegiminių (uždegimą sukeliančių) medžiagų sintezę: protrombozinai, α navikų nekrozės faktorius (TNF-α), interleukinai 1 ir 2 (IL-1ß, IL-2) kiekiai sumažėja. DHR įtakoja cholino, glicino, taurino apykaitą, ir atsakinga už sveikas rodopsino turinčias sinapsines pūsleles (vezikules). Kūne DHR randama smegenyse, tinklainėje ir kitur mažesniais kiekiais. Dokozaheksaeno rūgštis pagal svori sudaro 40% galvos smegenų ir 60% tinklainės, 50% neurono, 50% neuronų plazmos apvalkalo (membranos).
Argentinos geografija
thumb|right|300px Argentina – Pietų Amerikos šalis, išsidėsčiusi žemyno pietuose, tarp Andų kalnų vakaruose ir Atlanto vandenyno rytuose. Šiaurėje ribojasi su Bolivija ir Paragvajumi, šiaurės rytuose – su Urugvajumi ir Brazilija, o visa vakarinė siena eina su Čile. Argentina – antra pagal dydį Pietų Amerikos šalis, ir aštunta pagal dydį pasaulyje (2791800 km²). Argentina kelia pretenzijas dėl Antarktidos sektoriaus (Argentinos Antarktidos) ir Didžiosios Britanijos okupuotų Malvinų (Folklando) salų ir kitų Pietų Atlanto salų (Auroros, Pietų Džordžijos, Pietų Sandvičo, Pietų Šetlando, Pietų Orknio salų). Su visomis šiomis teritorijomis šalies plotas būtų 3761274 km².
Sienos
Šiaurinė siena su Bolivija išvesta Cochinoca kalnagūbriu, Grande de San Juan, Bermecho, Grande de Tarija, Itaú ir Pilkomajo upėmis, bei 22 lygiagrete. Nustatyta 1889 m. valstybės siena su Paragvajumi išvesta Pilkomajo, Paranos ir Paragvajaus upėmis. Nustatyta 1876 m. 'Rytinė siena su Brazilija eina Igvasu, San Antonijo, Pepirí Guazú ir Urugvajaus upėmis. Nustatyta 1895 m. Siena su Urugvajumi eina Urugvajaus upe iki pat La Platos ir nustatyta 1961 ir 1973 m. Vakarinė siena su Čile driekiasi Andų kalnų grandinėmis. Nustatyta 1881, 1889 ir 1995 m. Siena Patagonijoje patvirtinta 1902 m. Dėl sienų Ugnies Žemėje (Byglio kanalo) buvo iškilę nesutarimų, tačiau 1984 m. sienos sutartis galutinai ratifikuota.
Reljefas
thumb|right|300px|Entre Rioso provincija Visu vakariniu Argentinos pakraščiu driekiasi Andų kalnai. Šiaurinėje ir centrinėje Andų dalyje iškyla daug aukštų kalnų ir ugnikalnių: Akonkagva (6959 m), Pisis (6882 m), Ochos del Saladas (6864 m), Bonetė (6850 m), Tupungatas (6800 m), Mersedarijas (6770 m) ir kt. Pietuose pereina į žemesnius Patagonijos Andus, kurių viršūnės neviršyja 4000 m: Laninas (3776 m), Tronadoras (3478 m), Ficrojus (3405 m) ir kt. Be to, daugybė kalnagūbrių ir kalnų masyvų driekiasi greta Andų, iš kurių svarbiausias – Kordobos kalnagūbriai (Sierras de Córdoba), kurio aukščiausia vieta – Champaquí kalnas (2850 m). Beveik visą pietinę Argentinos dalį užima Patagonijos plokščiakalnis. Centrinėje ir pietinėje šalies dalyse driekiasi Pampų ir Čiako lygumos. Tarpupis – žemumos, tačiau šiaurėje iškyla kelios kalnagūbrių grandinės – Brazilijos plokščiakalnio atšakos.
Hidrografija
thumb|right|300px|[[Llullaillaco ugnikalnis]] Argentinos upės priklauso daugiausia Atlanto vandenyno ir vidinio nuotėkio baseinams. Taip pat Andų kalnuose dalis upių ir ežerų priklauso Ramiojo vandenyno baseinui. Pagrindinė šalies upė – Parana, kurios baseinas (Igvasu, Pilkomajas, Bermechas, Saladas, Paragvajus ir kt.) užima šiaurės rytų pusę. Toliau, pietų link, į Atlantą teka dar kelios svarbios upės: Koloradas, Negras, Čiubutas, Deseadas, Čikas ir kt. Dalis upių priklauso nenuotakiam Mar Čikitos ežero baseinui (Dulsė, Río Cuarto, Río Tercero ir kt.). Argentinoje gausu ežerų. Ypač ežeringi Patagonijos Andai: Buenos Airių, Viedmos, Archentino, Nauel Uapi ir daug kitų ežerų. Šalies centre yra Mar Čikitos ežeras. Be to, centrinėje dalyje susidarė daug druskos lygumų, iš kurių didžiausia – Salinas Grandes. Mesopotamijoje daug pelkių (didžiausia – Iberos). Upės patvenktos tvenkiniais (Jasiretos – Parana, Ramos Mexia – Limajas, Casa de Piedra – Koloradas).
Klimatas
thumb|right|300px|Ugnies Žemės kraštovaizdis Kadangi šalis nusidriekusi kelis tūkstančius km šiaurės-pietų kryptimi, todėl joje yra net kelios klimato juostos. Ugnies Žemės pietinė dalis patenka į subantarktinę klimato juostą. Čia būdingas šaltas, drėgnas ir vėjuotas oras. Patagonija išsidėsčiusi vidutinių platumų klimato juostoje. Dėl šaltųjų srovių būdingas šaltas ir sausas klimatas. Vasaros vėsios, žiemą galimi dideli šalčiai. Tačiau Andų pašlaitėse klimatas drėgnesnis ir švelnesnis. Centrinei daliai būdingas subtropinis klimatas. Pajūryje drėgna, einant į vakarus sausėja. Vasaros karštos, žiemos vėsios, o vakaruose būna šalčių. Šalies šiaurė išsidėsčiusi atogrąžų juostoje. Mesopotamijoje drėgna; vasaros karštos, žiemos šiltos. Einant link vakarų kritulių mažėja, didėja vasaros ir žiemos temperatūrų kontrastas.
Dirvožemiai
Gran Čiake būdingi raudonžemiai drėgnesnėse vietose – rausvi rudžemiai, o sausesnėse – tamsūs rudžemiai. Sausojoje Pampoje būdingi pilkieji rudžemiai, Tarpupyje – feralitiniai dirvožemiai, Tarpupio pietuose ir drėgnojoje Pampoje – derlingi juodžemiai. Patagonijoje yra įdruskėjusių pilkžemių, rudžemių ir kaštoninių dirvožemių. Andų kalnuose dėl reljefo ir klimato įvairovės dirvožemiai labai įvairūs. Sausringuose ir karštuose šalies šiaurės vakaruose yra didelių druskožemių plotų.
Augalija
Šalies šiaurėje, Gran Čiake plyti daugiausia tropiniai retmiškiai, vakaruose pereinantys į sausringus krūmynus (akacijos, kaktusai, mimozos), o rytuose į savanas, palmių giraites ir galerinius miškus. Tarpupyje auga drėgnieji subtropiniai ir tropiniai retmiškiai su vešlia žoline augalija. Drėgnojoje rytinėje pampų dalyje plyti daugiausia sukultūrintų stepių plotai, o sausringuose vakaruose driekiasi sausosios stepės ir pusdykumės, kur dygūs krūmai, kvebrachai, kaktusai. Patagonijos pusdykumėse auga ašuotės, žemi dygūs krūmai, šalies pietuose ir Ugnies Žemėje – subantarktiniai miškai ir krūmai, sudaryti daugiausia iš notofagų. Šiaurinės Andų pašlaitės skurdžios, ten auga krūmokšniai, sumedėję kaktusai, centrinėje dalyje – spygliuočių ir plačialapių miškai, Patagonijos Anduose – mišrieji miškai. Iš viso miškai ir krūmynai dengia 21 % Argentinos teritorijos.
Gyvūnija
Argentinai būdinga neotropinė gyvūnija. Andų kalnuose, Patagonijoje sutinkami guanakai, viskašos, maros, nutrijos, jūrų kiaulytės, pumos. Pampų ir Gran Čiako lygumose sutinkami pampų elniai, šarvuočiai, skunkai, skruzdėdos; džiunglėse – tapyrai, pekariai, oposumai, jaguarai. Būdingi stambūs paukščiai – paprastieji nandu, ant žemės gyvenančios karakaros, palamedėjos, tironai, urvinės pelėdos. Patagonijos pakrantėse yra pingvinų, jūrų liūtų gulyklos, prie krantų stebimi banginiai.
Degsniai (Molėtai)
Degsniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Alantos.
Elvis Kafoteka
Elvis Kafoteka (g. 1978 m. sausio 17 d.) – Malavio futbolininkas, rungtyniavęs gynėjo pozicijoje. Buvęs Malavio nacionalinės rinktinės žaidėjas.
Per savo karjerą yra rungtyniavęs Honkonge, Rangers FC klube.
Elvis Kafoteka su šalies rinktine dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje ir įmušė įvartį į Alžyro rinktinės vartus.
Romualdas Matonis
Biografija
1980 m. baigė Miroslavo vidurinę mokyklą (Alytaus rajonas). 1980-1985 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, kur įgijo teisininko specialybę.
Nuo 1985 iki 1988 m. VRM Tardymo valdybos Alytaus miesto ir rajono tardymo skyriaus tardytojas, nuo 1988 iki 1992 m. Ignalinos rajono apylinkės teismo teisėjas, nuo 1992 iki 2000 m. Marijampolės rajono apylinkės teismo pirmininkas. Nuo 2000 m. Advokato R. Matonio kontoros advokatas.
Marijampolės „Rotary International“ klubo narys.
Šeima
Žmona Rūta Matonienė. Dukra Justė Matonytė (g. 1991 m.). Sūnūs: Danielius Matonis (g. 1994 m.) ir Gabrielius Matonis (g. 1996 m.).
ATB
André Tanneberger (ATB; g. 1973 m. vasario 26 d. Freiberge) – vokiečių diskžokėjas bei elektroninės muzikos prodiuseris. Lietuvoje pirmą kartą koncertavo 2007 m. lapkričio 9 d., Vilniuje, Litexpo parodų rūmuose (pirmą kartą žadėjo koncertuoti 1999 m. tačiau atsiuntė tik šokėjas).
Karjera
Andre Tanneberger’as savo muzikinę karjerą pradėjo šokių muzikos grupėje Sequential One. Jis buvo šios grupės iniciatorius ir lyderis nuo 1993 iki 2002 m. 1998-aisiais, Andre pradėjo solinį projektą pavadinimu ATB. Pirmas kūrinys buvo „9pm (Till I Come)“, įtrauktas į albumą „Movin' Melodies“, kuris 1999 m. tapo topiniu Didžiojoje Britanijoje.
Huangpu
Huangpu ( 'Geltonųjų krantų upė') – upė Kinijoje. Paskutinis Jangdzės intakas prieš jai įtekant į Rytų Kinijos jūrą. Jos vidutinis plotas siekia 400 m, o vidutinis gylis 9 m. Upė dalina Šanchajaus miestą į dvi dalis: rytuose esantį Pudongą ir vakaruose esantį Pusi. Upė laivuojama.
Didžiąją dalį geriamojo vandens Šanchajus gauna iš Huangpu upės, taip pat į upę išpilamos nuotekos. Dėl užterštumo čiaupo vanduo smarkiai chloruotas.
Didžiausi miestai: Šanchajus, Dziasingas.
Pagrindinis intakas: Sudžou.
Viktoras Baltaitis
Viktoras Baltaitis (1930 m. balandžio 2 d. Šiauliai – 2000 m. balandžio 13 d. Vilnius) – lietuvių gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Joniškio gimnaziją, 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. medicinos daktaras.
1954–1958 m. gydytojavo Kupiškio raj. ligoninėje. 1961–1976 m. dirbo Vilniaus I tarybinėje ligoninėje; 1961–1974 m. vyr. gydytojas, 1974–1976 m. Traumatologijos skyriaus vedėjas. 1976–1999 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1993 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – išorinė transfokalinė osteosintezė ir temperatūrinio režimo įtaka osteogenezei ir osifikacijai. 6 išradimų autorius.
Insultas
Insultas – ūminis židininis galvos smegenų kraujotakos sutrikimas (ištinkantis per kelias minutes, valandas), pasireiškiantis židininiais neurologiniais simptomais, išliekančiais ilgiau kaip 24 val. nuo simptomų pradžios arba gali baigtis ligonio mirtimi per daug trumpesnį laikotarpį dėl smegenų kraujotakos sutrikimo. Prie insultų yra priskiriama smegenų infarktas, kraujo išsiliejimas į smegenis ir subarachnoidinis išsiliejimas, turintys etiopatogenetinių ir klinikinių skirtumų.
Aukštutinis Egiptas
Aukštutinis Egiptas – Egipto dalis tarp dabartinio Asuano ir El-Ajaito, esančio į pietus nuo dabartinio Kairo. Šiaurinė Aukštutinio Egipto dalis tarp El-Ajaito ir Sohago kartais vadinama Viduriniu Egiptu. Nilo delta į šiaurę nuo Kairo iki Viduržemio jūros vadinama Žemutiniu Egiptu. Aukštutinis Egiptas yra įsiterpęs tarp Libijos dykumos (vakaruose) ir Rytų dykumos. Į pietus nuo jo, už pirmojo Nilo slenksčio, yra Žemutinė Nubija.
Istorija
Aukštutinis Egiptas buvo išskiriamas nuo priešdinastinio laikotarpio. Jis buvo vadinamas Ta-Šemau, o tai reškia „Nendrių žemė“. Čia klestėjo Nakados kultūra.
Protodinastiniame Egipte svarbiausias Aukštutinio Egipto miestas buvo Nekhenas, kurio deivė globėja buvo Nekhbetė, vaizduojama kaip grifas. Suvienyto Egipto simbolikoje, Aukštutinį Egiptą atstovavo aukšta balta karūna hedžetas, o jo simbolis buvo žydintis lotosas. Faraono titule „Tas kuris valdo viksvą ir bitę“, Aukštutinį Egiptą atstovavo viksva. Jis buvo padalintas į 22 administracinius vienetus (nomus). Pirmasis nomas buvo ties Asuanu, o 22-as – į pietus nuo Kairo.
Pradedant Pirmuoju tarpiniu laikotarpiu, Aukštutiniame Egipte vis labiau įsigalėjo Tėbai, kurie vėliau tapo Egipto sostine ir buvo Aukštutinio Egipto administraciniu centru. Kai miestą nusiaubė asirai, miesto reikšmė smuko. Valdant Ptolemėjams Aukštutinio Egipto (graikų vadinamos Tėbaida) sostine buvo Ptolemėjo Hermijus.
XI a. gyvulių augintojai, vadinami hilaliečiais, iš Aukštutinio Egipto persikėlė į Libiją ir Tunisą. Manoma, kad migraciją sukėlė suprastėjusios ganyklos Viduramžių Atšilimo laikotarpiu.
XX a. Egipto karaliaus įpėdinis buvo vadinamas Aukštutinio Egipto princu. Nors monarchija Egipte panaikinta 1952 m., titulu naudojasi princas Muchamedas Ali ir šeichas Beja Khawr al`allaqi.
Išnašos
Geografia dell'antico Egitto
Jonas Latvys
Jonas Latvys (1903 m. sausio 14 d. Šarkiškėse, Varėnos valsčius – 1949 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.
Biografija
1928 m. baigęs Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, studijavo agronomiją Krokuvos universitete, teisę Vilniaus universitete.
Neftçi PFK
„Nefčio“ futbolo klubas arba Baku „Neftçi“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Klubas įkurtas 1937 m. Vienas iš tituluočiausių klubų. Daugkartinis šalies čempionas.
Sinéad Mulvey
Sineida Malvi (g. 1988 m. sausio 22 d.) – Airijos profesionali dainininkė, su grupe Black Daisy atstovavo savo šaliai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse su poproko stiliaus daina „Et cetera“. Daina pusfinalyje užėmė 11 vietą.
Biografija
Sineida pradėjo dainuoti nuo trylikos metų, kai ji buvo pasirinkta atlikti žvaigždės vaidmenį miuzikle „Pelenė“. 2005 metais ji dalyvavo RTE talentų šou You’re a Star.
Aštriauodegiai unguriai
thumb|right|260px|Apterichtus moseri Aštriauodegiai unguriai (Ophichthidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Paplitę subtropinio ir tropinio klimato vandenyse. Gyvena priekrantėse, kai kurios rūšys ir upėse.
Šeimoje yra 58 gentys ir 294 rūšys.
Degsniai (Šalčininkai)
Degsniai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Akmenynės.
377 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Kretingalės pilkapynas
Kretingalės pilkapynas (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas - 27080, senas registro kodas - A1706) – buvę pilkapiai šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kretingalėje, 0,45 km į pietryčius nuo kelio, Dangės upės dešiniajame krante.
Vieta
Įrengtas Dangės slėnio pakilumoje, kurią iš rytų ir pietryčių juosia upės senvagės, o šiaurėje – melioracijos kanalas. Teritorija dirvonuoja. Pilkapyno rytiniame pakraštyje suformuota damba (pylimas kranto sustiprinimui), kurios viršumi praeina lauko keliukas. Palei jį sukrauti stambūs lauko rieduliai. Keletas akmenų suversta ant ryškiausiai aplinkoje išsiskiriančio didžiojo pilkapio sampilo. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 2,0017 ha.
Istorija
1901 m. tyrinėjo Adalbertas Becenbergeris, 1997, 2002 m. žvalgė Linas Tamulynas, 2012 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
Nustatyta, kad pilkapyną sudarė kelių pilkapių grupė, iš kurių ryškiausiai išsiskyrė trijų didžiausių pilkapių sampilai, davę laukui Trijų kalvų vardą. XIX a. pab. – XX a. pr. pilkapiai smarkiai apardyti vežant iš jų akmenis. Pasakojama, kad ardant vieną pilkapį buvo rasti mirusiojo kaulai su žalvariniu žiedu ant piršto, gulėję 1 x 0,5 m dydžio, iš akmenų sukrautame, kape, uždengtame plokščiu akmeniu.
Kito pilkapio dalį 1899 m. nukasė Kretingalės dvarininkas Bernhardas Šlikas, radęs 2 degintinius kapus lipdytose molio urnose, kurios buvusios iš visų pusių apdėtos akmenimis. Likusią pilkapio dalį 1901 m. ištyrė Adalbertas Becenbergeris. Pilkapio pagrindą sudarė 1–2 aukštais krautas 10 m skersmens akmenų vainikas, kurio viduje buvo dar 2 degintiniai kapai molinėse urnose.
2003 m. pilkapių vieta registruota kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1706), 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Pilkapynas datuojamas I tūkstantmečio iki Kr. II puse.
378 m. pr. m. e.
'''378 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Hipparcos
miniatiūra|Hipparcos palydovas Hipparcos (angl. trumpinys High Precision Parallax Collecting Satellite) buvo Europos kosmoso agentūros astrometrinė misija. Palydovo teleskopo veidrodžio skersmuo buvo 30 cm.
Palydovą į kosmosą paleido Ariane 4 raketa iš Kuru kosmodromo.
Misija
Teleskopas skriejo aplink Žemę nuo 1989 iki 1993 m. Misijos tikslas buvo dideliu tikslumu išmatuoti žvaigždžių padėtis. Nors buvo planuota, kad palydovas skries apskritimine, iš tiesų jis sukosi elipsine orbita.
Vinkšnupiai (Vilkaviškis)
Vinkšnupiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km. nuo Bartninkų.
Istorija
Šiame kaime gyveno didelė totorių bendruomenė, kuri čia pasistatė sau maldos namus – Vinkšnupių mečetę. Deja ji nacių buvo nugriauta II pasaulinio karo pabaigos.
Išlikusios senosios totorių kapinės.
Tarpukario Lietuvos laikais šios žemės jau priklausė Gavrilkevičiams, kurie čia pasistatė raudonų plytų dvarelį su arkadiniu portiku ir balkonu.
Mufu kalnai
thumb|Ryžių laukai Mufu kalnų slėnyje į rytus nuo Tongšano Mufu kalnai – kalnų grandinė Kinijoje, tarp Dziangsi ir Hubėjaus provincijų. Kalnai driekiasi 200 km šiaurės rytų kryptimi nuo Pingdziango Hunane iki Jangdzės slėnio į vakarus nuo Dziudziango. Vidutinis kalnų aukštis yra 1000 m virš jūros lygio. Mufu kalno aukštis yra 1596 m, o toliau į rytus esančio Jiugono kalno – 1543 m. Mufu kalnai skiria Jangdzės slėnį nuo Ksiu upės slėnio. Į šiaurę nuo kalnų plyti žemos kalvos, kurios pereina į Jangdzės lygumą. Mufu kalnai raižyti ir miškingi. Iš jų gaunama mediena, medžių aliejus, šlaituose auginama arbata.
Mitologijos enciklopedija
Mitologijos enciklopedija – dvitomis enciklopedinis mitologijos leidinys lietuvių kalba, verstas iš latvių kalbos. Mitologijos enciklopedijoje gausu žinių apie įvairių pasaulio tautų dievus ir deives, pusdievius, demoniškas ir mitines būtybes, dvasias, epinius ir mitologinius herojus, mitologinius vaizdinius, aprašomos žinomos mitologemos, mitologinės sąvokos.
Latvių kalba „Mitologijos encik­lopedija“ išleista 1993–1994 m. Rygoje. Ją rengiant dalyvavo autoriai ir konsultantai iš Latvijos ir užsienio, įskaitant nemažai buvusios Tarybų Sąjungos mokslininkų, daly­vavusių rengiant leidinį „Pasaulio tautų mitai“. Nemaža dalis straipsnių išversti būtent iš pastarojo leidinio (kai kurie sutrumpinti).
Mitologijos enciklopediją išleido leidykla „Vaga“. Leidinys yra iš serijos „Mitologijos enciklopedija“. Išleidimo metai – 1997 m. (I tomas) ir 1999 m. (II tomas).
Apimtis
Du tomai. Mitologijos enciklopediją sudaro apie 2500 straipsnių.
Viename tome – apie 400, kitame – 573 psl. Formatas – 18 x 25 cm.
Turinys
I tome pateikiamos šios mitologinės sistemos:
II tome pateikiamos šios mitologinės sistemos:
Alšėnų apylinkė
Alšėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Poderiškių apylinkės ir dalies Jurginiškių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras.
Kadruotoji divizija
Kadruotoji divizija  – divizijų rūšis Rusijos Federacijos ginkluotosiose pajėgose.
Šios divizijos masiškai atsirado žlugus Tarybų Sąjungai. Kai kurių motorizuotų šaulių ir tankų divizijų personalas buvo labai sumažintas (dažnai iki maždaug 500 žmonių), sandėliuose išsaugant visą sunkiąją ir kitokią ginkluotę. Daug tokių divizijų buvo pavadintos ginkluotės ir technikos saugojimo bazėmis (. Jos turi visą pilnavertei tankų ar motorizuotų šaulių divizijai reikalingą techniką ir ginkluotę, tačiau personalo yra tik tiek, kad pakanka tą techniką prižiūrėti ir saugoti.
Numatyta, kad karo atveju tokias divizijas papildys iš atsargos pašaukti kareiviai ir karininkai (mobilizacija) ir jos įgis atitinkamą kovinę gebą. Taikos metu tokia divizija negali vykdyti jokių kovos veiksmų.