cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reinkarnacija
Kritika
Reinkarnacijos tikėjimo priešininkai neretai teigia, jog toks tikėjimas skatina abejingumą kito žmogaus kančiai ar nelaimei, nes jo požiūriu savaime akivaizdu, jog kenčiantysis vienaip ar kitap pats dėl to kaltas. Sėkmės atveju tai gali paskatinti didelę puikybę, nes net ir akivaizdus atsitiktinumas neretai laikomas praeituose gyvenimuose pelnytu atpildu. Šalininkai į tai atsako, jog net ir nusidėjęs žmogus galėjo užsitarnauti pagalbą, todėl tas, kuris galėdamas sąmoningai jos nesuteikė, yra už tai atsakingas.
Širvys
Širvys (arba Glitiškių ežeras) – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 4,5 km į šiaurę nuo Paberžės, šalia Glitiškių. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus 1,74 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 126,3 m. Kranto linija vingiuota, yra įlankų ir ragų. Krantai žemi, daug kur supelkėję (vakaruose plyti ~ 43 ha dydžio Glitiškių I (Virsnės) pelkė). Iš vakarų supa Girelės miškas, iš šiaurės - Glitiškių miškas, kitur – dirbami laukai.
Į Širvį įteka 6 upeliai, tarp jų – Marga ir Baronėlė – pietvakariuose išteka Volga (į Musios ežerą, Neries baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Glitiškių dvaro sodyba, veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis kildinamas iš žodžio širvas („širmas, šyvas, pilkšvas“).
Zajončkovo Palivarkas
Zajončkovo Palivarkas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Leklanšė elementas
thumb|300px|right|Leklanšė elemento konstrukcija: 1 – amonio chlorido tirpalas, 2 – [[anglis ir mangano oksidas, 3 – akytas rezervuaras, 4 – anglies strypas, 5 – cinko strypas.]] Leklanšė elementas – elementas, kuriame poliarizacija įveikiama naudojant mangano oksidą (kaip depoliarizuojantį reagentą). Oksidas šalina vandenilį lėčiau negu šis gaminasi, bet šalinimo procesas nenutrūksta ir kai elementas neveikia. Toks elementas sukuria 1,5V elektrovarą.
Istorija
1866 metais Georgas Leklanšė sukonstravo ir užpatentavo savo vardu pavadintą galvaninį elementą. Jį sudarė elektrolitas iš amonio chlorido tirpalo, katodas iš anglies, depoliarizuojantysis reagentas iš mangano oksido ir anodas iš cinko.
Skystą elektrolitą sumaišius su užpildu (kleisteriu, krakmolu), buvo pašalinta elektrolito išsiliejimo tikimybė. Toks elementas vadinamas sausuoju elementu.
Pietų Kryžius
miniatiūra|Pietų Kryžiaus žvaigždynasPietų Kryžius (Lot. Crux) - pietinio dangaus pusrutulio žvaigždynas, kurio centre yra keturios ryškios žvaigždės, išsidėsčiusios kryžiaus forma. šis žvaigždynas yra pietiniame Paukščių Tako regimosios juostos gale. Pavadinimas "Crux" lotyniškai reiškia kryžių. Pietų Kryžius yra pats mažiausias iš visų 88 žinomų žvaigždynų, tačiau yra vienas iš lengviausiai atpažįstamų, nes keturios pagrindinės žvaigždės yra 2,8 magnitudės ryškumo pagal astronominę ryškių skalę. Daugelyje pietų pusrutulio valstybių ir tautų šis žvaigždynas turi didelę kultūrinę reikšmę.
Akruksas (Lot. Acrux) - labiausiai į pietus nutolusi šio žvaigždyno žvaigždė, taip pat ir pati ryškiausia - 0,8 magnitudės. Kitos trys Pietų Kryžiaus žvaigždės įvardijamos pagal laikrodžio rodyklę, mažėjančio ryškumo tvarka: β Crucis (Lot. Mimosa), γ Crucis (Lot. Gacrux) ir δ Crucis (Lot. Imai). ε Crucis (Lot. Ginan) taip pat yra šiame žvaigždyne. Daugelis šių žvaigždžių priklauso Skorpiono – Kentauro žvaigždžių asociacijoms - didelei, karštųjų mėlynai - baltų žvaigždžių grupei, esančiai pietinėje Paukščių tako dalyje.
Pietų Kryžius turi keturis Cefeidės kintamuosius, kiekvienas iš jų, esant optimalioms sąlygoms, matomas plika akimi. Rytiniame Pietų Kryžius pakraštyje yra ryškus ir spalvingas žvaigždžių spiečius, pavadinimu Briliantų Dėžute (Angl. "Jewel Box" ) (NGC 4755). Netoliese, pietryčiuose, taip pat yra didelis tamsusis ūkas, vadinama Anglių Maišeliu (Angl. "Coalsack"), jis nusidriekęs per gretimus Kentauro ir Musės žvaigždynus.
Rytuose, šiaurėje ir vakaruose Pietų Kryžius ribojasi su Kentauro žvaigždynu (supančiu jį iš trijų pusių), o pietuose - su Musės žvaigždynu. Jis užima 68 kvadratinius laipsnius arba 0,165% naktinio dangaus, todėl yra mažiausias iš 88 žvaigždynų matomumo prasme. 1922 m. Tarptautinės astronomų sąjunga patvirtinta trijų raidžių žvaigždyno santrumpa "Cru". 1930 m. belgų astronomo Eugenijaus Delporte nustatytos oficialios žvaigždyno ribos apibrėžtos keturių segmentų daugiakampiu. Ekvatorinėje koordinačių sistemoje šių ribų dešiniojo kampo koordinatės yra tarp 11 val. 56,13 m ir 12 val. 57,45 m, o deklinacijos koordinatės - tarp -55,68° ir -64,70°.
Istorija
Ryškios žvaigždės Pietų Kryžius žvaigždyne buvo žinomos jau senovės Graikijoje, Ptolemėjas jas laikė Kentauro žvaigždyno dalimi. Ketvirtajame tūkstantmetyje pr. m. e. jos buvo matomos toli į šiaurę iki pat Didžiosios Britanijos. Tačiau dėl lygiadienių precesijos, žvaigždės palaipsniui nusileido žemiau Europos horizonto ir galiausiai šiaurinių platumų gyventojai jas pamiršo. Nuo 400 m. e. m. šio žvaigždyno, didžiojoje Europos dalyje, nebebuvo įmanoma pamatyti virš horizonto linijos. Dantė galimai žinojo apie šį žvaigždyną XIV a., nes "Dieviškojoje komedijoje" jis aprašo keturių ryškių žvaigždžių išsidėstymą pietų danguje. Tačiau jo aprašymas gali būti alegorinis, o panašumas į žvaigždyną - atsitiktinis.
XV a. Venecijos jūrininkas Alvise Cadamosto, 1455 m. plaukdamas Gambijos upe, atkreipė dėmesį į tai, kas tikriausiai buvo Pietų kryžius, ir pavadino jį "Carro Dell'ostro" (Liet. "Pietų Vežimas"). Tačiau Cadamosto pridėta schema buvo netiksli. Istorikai paprastai manomo jog João Faras'as pirmasis iš europiečių teisingai pavaizdavo Pietų Kryžių. Faras'as 1500 m. gegužės 1 d. Brazilijos paplūdimiuose, Portugalijos monarchui rašytame laiške nupiešė ir aprašė žvaigždyną pavadindamas jį "Las Guardas".
Keliautojas Amerigas Vespučis (Lot. Amerigo Vespucci) per savo antrąją kelionę 1501-1502 m. stebėjo ne tik Pietų kryžių, bet ir šalia esantį Anglių Maišelio ūką.
Emery Molyneux ir Petro Plancijaus (Lot. Petrus Plancius) minimi kaip pirmieji žvaigždžių kartografai, kurie išskyrė Pietų Kryžių kaip atskirą žvaigždyną, jų atvaizdai datuojami 1592 m. Emery pavaizdavo Pietų Kryžių savo dangaus gaublyje, o Plancijaus - viename iš mažųjų dangaus žemėlapių ant savo sienos. Tačiau abu autoriai rėmėsi nepatikimais šaltiniais ir nustatė neteisingą Pietų Kryžiaus vietą. Pirmą kartą teisinga žvaigždyno padėtis buvo nustatyta 1598 ir 1600 m. Petro Plancijaus ir Jodoko Hondijaus (Lot. Jodocus Hondius) dangaus gaubliuose. Pirmą kartą jo žvaigždes atskirai nuo Kentauro katalogavo Frederikas de Houtmanas (Angl. Frederick de Houtman) 1603 m. Vėliau žvaigždyną 1624 m. patvirtino Jakobas Bartschas (Angl. Jakob Bartsch), o 1679 m. - Augustinas Royeris (Angl. Augustin Royer).
Matomumas
Atogrąžų regiono danguje Pietų Kryžius matomas nuo balandžio iki birželio mėnesio. Dangaus sferoje Pietų Kryžius yra išsidėstęs tiesiai priešais Kasiopėją, todėl su pastarąja danguje negali būti matomas vienu metu. Mūsų eroje, Keiptauno pietuose, Adelaidės ir Buenos Airių (34-oji lygiagretė į pietus) Pietų Kryžius yra cirkumpoliarinis, vadinasi visada matomas danguje.
Žvaigždžių stebėtojai Pietų Kryžių dažnai painioja su netoliese esančiu Klaidinguoju Kryžiumi. Klaidingasis Kryžius yra didesnis ir blankesnis, neturi penktosios žvaigždės ir dviejų ryškių netoliese esančių "rodyklių". Tarp jų yra dar didesnis ir blankesnis "Deimantinis Kryžius".
Pietų Kryžius taip pat yra lengvai matomas iš pietų pusrutulio praktiškai bet kuriuo metų laiku. Jį galim pamatyti ir netoli horizonto iš šiaurės pusrutulio tropinių platumų, bet tik kelias valandas kiekvieną šiaurinę naktį, žiemos ir pavasario metu. Pavyzdžiui, balandžio pabaigoje apie 22 val. vakaro ji matoma iš Kankuno ar bet kurios kitos vietos, esančios 25° šiaurės platumos ir mažiau. Dėl lygiadienių precesijos per ateinančius tūkstantmečius Pietų Kryžius priartės prie Pietų ašigalio, iki 67 laipsnių pietų deklinacijos žvaigždyno viduryje. Tačiau iki 14 000 metų Pietų Kryžius bus matomas didžiojoje Europos dalyje ir Jungtinių Amerikos Valstijų žemyninėje dalyje, o iki 18 000 metų jis bus matomas ir Šiaurės Europoje, nes jo deklinacija bus mažesnė nei 30 laipsnių į pietus.
Navigacija
Pietų pusrutulyje Pietų kryžius dažnai naudojamas navigacijai, panašiai kaip Šiaurės pusrutulyje naudojama Šiaurinė žvaigždė. Projektuojant liniją nuo γ iki α Crucis (kryžiaus papėdės) maždaug 4 kartus už jos ribų, gaunamas taškas, esantis netoli Pietų dangaus poliaus, kuriame, atsitiktinai, taip pat susikerta ir statmena linija, nuvesta į pietus nuo Alfa Kentauro iki Beta Kentauro - žvaigždžių, turinčių panašią deklinaciją kaip Pietų kryžius. Dokumentuose užfiksuota, kad argentiniečių gaučai naudojo Pietų kryžių naktiniam orientavimuisi Pampose ir Patagonijoje.
Alfa ir Beta Kentauro žvaigždynai yra vienodos deklinacijos (vienodai nutolę nuo ašigalių) ir dažnai vadinami "Pietų rodyklėmis" arba tiesiog "rodyklėmis", todėl žmonės gali lengvai atpažinti Pietų Kryžiaus žvaigždyną. Tarp Pietų Kryžiaus ir paties ašigalio yra labai nedaug ryškių žvaigždžių, nors iš karto į pietus nuo jo yra gana lengvai atpažįstamas Musės žvaigždynas.
Skirtingos kultūros
Kinų kalboje 十字架 (Shí Zì Jià), reiškiantis Kryžių, simbolizuoja asterizmą, kuri susidaro iš žvaigždžių γ Crucis, α Crucis, β Crucis ir δ Crucis.
Australijos aborigenų astronomijoje Pietų Kryžiaus ir Anglies Maišelio žvaigždynai vaizduojami "Emu danguje" galva. Toreso sąsiaurio salų gyventojai dabartinėje Australijoje, Gamma Kentauro žvaigždyną laikė rankena, o keturias žvaigždes - Tagalų žvejybos ieties trišakiu. Centrinės Australijos Arandų tauta keturias Kryžiaus žvaigždes laikė erelio letena, o Gamma Kentaura - jo koja.
Įvairios Rytų Indijos ir Brazilijos tautos keturias pagrindines žvaigždes laikė rajos kūnu. Indonezijoje ir Malaizijoje jos vadinamos atitinkamai Bintang Pari ir Buruj Pari ("rajos žvaigždės"). Šis vandens motyvas būdingas ir archajiškam žvaigždyno pavadinimui Vietname, kur jis kadaise buvo žinomas kaip sao Cá Liệt (Liet. Žuvies Žvaigždė).
Indonezijos Javos gyventojai šį žvaigždyną vadino Gubug pèncèng (Liet. Sodo namelis) arba Lumbung (Liet. Grūdų sandėlis), nes žvaigždyno forma buvo panaši į sodo namelį.
Paslenkas
Paslenkas ( – „Prūsų Olandija“) – miestas Varmijos Mozūruose (šiaurės Lenkija), Elbingo apylinkėse; valsčiaus centras. 12,2 tūkst. gyventojų (2006).
Istorija
Paslenką įkūrė olandai. Iki XX a. buvo Prūsų Olandijos apkrities centras.
Kaimenka
Kaimenka – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Čiobiškio.
Vargšų nimfa
Vargšų nimfa – 1996 m. sukurta drama.
Turinys
Filmo veiksmas vyksta nedideliame Italijos miestelyje Antrojo pasaulinio karo metais. Nunciata, ištekėjusi už siuvėjo ir auginanti paauglę dukterį Miluciją, net ir sulaukusi vyresnio amžiaus, nesiliauja mezgusi trumpalaikių santykių su jaunesniais vyrais, tačiau karą, sekso metu su armijos kapralu metu, ji netikėtai miršta. Milucija įsidarbina fabrike, kurio šeimininkas donas Pepė netrunka atkreipti į merginą dėmesio. Kartą jis pakviečia ją važiuoti į kitą miestą, ten vaišina restorane ir galiausiai išprievartauja viešbutyje. Grįžusios merginos laukia dar vienas smūgis – miršta tėvas ir ji lieka viena su seneliu. Nors mergina ir atstumia tolesnį Pepės merginimą, miestelyje greitai pasklinda gandas, kad Milucija yra tokia pat lengvai prieinama, kaip ir jos motina. Ją gina vienintelis senelis, tačiau šis žūna per bombardavimą.
Milucijos namuose pasirodo dezertyravęs sužeistas italas Pietro ir mergina padeda jam pabėgti bei pasiekti namus. Mergina nori keliauti toliau, tačiau įsimylėjęs Pierto nori ją vesti. Sužinojusi apie tai, šio motina nusprendžia patikrinti ar būsimoji marti vis dar nekalta ir Pietro tenka žengti prieš savo šeimą, kad galėtų susituokti...
Jon Voight
Džonas Voitas (Jon Voight, g. 1938 m. gruodžio 29 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų televizijos ir kino aktorius. Apdovanotas „Oskaru“, „Auksiniu gaubliu“, BAFTA apdovanjimu, Kanų kino festivalio apdovanojimu. Daugelio filmų pagrindinis veikėjas, vaidinęs tokias asmenybes kaip popiežius Jonas Paulius II, Franklinas Ruzveltas, Džordžas Vašingtonas, Jurgenas Štropas.
Džonas Voitas yra aktyvus Respublikonų partijos remėjas.
Jo dukra Andželina Džoli taip pat žymi aktorė.
Burės (žvaigždynas)
thumb|Burių žvaigždynas
Burės (Vela, Vel) – 32-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Burių žvaigždynas išskirtas 1763 m., kai Nicolas Louis de Lacaille Argonautų Laivo žvaigždyną padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus. Žvaigždyne yra keli meteoritinių srautų (gama-,delta - velidų) kvadrantai.
κ Vel ir δ Vel kartu su ι Car ir ε Car sudaro „netikrą kryžių“, panašų į Pietų Kryžiaus žvaigždyną.
Funkcinis stilius
Kalbos funkciniai stiliai − vienas iš stilistikos mokslo nagrinėjimo objektų; minčių reiškimo būdas, kylantis iš autoriaus (kalbančiojo, rašančiojo) psichikos ir tikslų atitinkamai paveikti adresatą (klausytoją, skaitytoją) ir lemiantis kalbos priemonių (jų variantų) pasirinkimą.
Lietuvių kalboje pagal pagrindines kalbos funkcijas ir kalbos vartojimo sritis skiriami penki funkciniai stiliai: Paskutinieji trys stiliai kartais vadinami dalykiniais stiliais.
Kalbos autoriaus atžvilgiu skiriamas individualus stilius (susideda iš atskiro asmens kalbai būdingų stilistinių ypatybių).
Kiekvienas funkcinis kalbos stilius turi būdingų bruožų.
Administracinis stilius
Kanceliarinis stilius dar vadinamas oficialiuoju dalykiniu arba administraciniu stiliumi. Vartojamas pareiškimuose, prašymuose, skelbimuose, nutarimuose, įvairiuose dokumentuose, įstatymuose, tarnybiniuose raštuose. Būdingos stilistinės ypatybės yra oficialumas bei standartas (šabloniškiausias iš visų funkcinių kalbos stilių), dalykinis tikslumas, aiškumas, logiškumas, intelektualumas, nebūdingos – individualumas, emocionalumas, vaizdingumas. Šio stiliaus tekstų kalba tradiciška, būdingi štampai, standartai, griežtai nustatytos formos. Leksikai būdinga žodžių vartojimas tiesioginėmis reikšmėmis, profesinė terminija, sintaksei – sustabarėję žodžių junginiai, beasmenės neveikiamųjų dalyvių ir padalyvių konstrukcijos, ilgi sakiniai.
Mokslinis stilius
Mokslinio stiliaus vartojimo sritis – mokslinė visuomenės veiksmelis (disertacijose, monografijose, straipsniuose, vadovėliuose, paskaitose, pranešimuose). Šiuo stiliumi išdėstomas specialus kurios nors mokslo srities turinys: žmonijos patyrimas, žinios apie gamtą ir visuomenę, nauji tyrimo duomenys. Skiriami 2 mokslinio stiliaus postiliai: specialusis ir populiarusis.
Rašytiniai mokslinio stiliaus žanrai yra tezės, straipsniai, studija, monografija, vadovėlis. Mokslinis stilius atlieka vieną funkciją – komunikatyvinę. Ryškiausios stilistinės ypatybės yra šios: apibendrinimas, pabrėžtas dėstymo logiškumas (nuoseklumas, rišlumas), dalykinis tikslumas ir aiškumas, objektyvumas, glaustumas, išsamumas ir aiškumas. Būdingi terminai. Žodžiai beveik visada įgyja tiesioginę reikšmę. Sakiniai ilgoki, griozdiški (šabloniški). Nebūdingos ypatybės – vaizdingumas ir emocionalumas. Šaukiamųjų sakinių moksliniame stiliuje nepasitaiko, klausiamieji itin reti. Pirmieji ir antrieji asmenys taip pat nevartojami. Stilistinių ypatybių santykis konkrečiame tekste priklauso nuo žanro, temos, kalbos formos, nuo autoriaus individualybės.
Publicistinis stilius
Publicistinio stiliaus vartojimo sfera yra žiniasklaida, būdingiausi žanrai – straipsnis (redakcinis, probleminis ir kt.), reportažas, feljetonas, apybraiža, esė. Taip pat vartojamas kai kurių rašytojų kūryboje (pvz., J. T.-Vaižganto, Žemaitės). Sakytine forma šis stilius reiškiasi oratorių kalbose, taip pat televizijos, radijo komentuojamo ar meninio publicistinio pobūdžio laidose.
Publicistikos tikslas – ne tik išdėstyti faktus, bet ir atitinkamai nuteikti, įtikinti skaitytoją, todėl jai būdinga komunikatyvinės ir ekspresyvinės funkcijų darna. Publicistikos kūrinys turi būti ne tik logiškas, tikslus, dalykiškas, bet ir įspūdingas, emocionalus, vaizdingas. Dėstomi faktai ir argumentai, bet gana subjektyviai, nes jie savaip vertinami; bandoma įtikinti, paveikti, propaguoti savas idėjas. Publicistinis tekstas derina intelektualines ir emocines, vaizdines kalbos priemones. Dalykinę leksiką čia paįvairina semantinės figūros, tikslias, darnias sintaksines konstrukcijas – ekspresyvios sintaksinės figūros. Vienur publicistikoje vyrauja loginiai intelektualiniai elementai (pvz., laikraščio redakcinis straipsnis), kitur – pakilus, iškilmingas tonas, dar kitur – lyrinės intonacijos. Publicistinių tekstų turinys – aktualios visuomenei kultūros, moralės temos. Dalykas, apie kurį kalbama, vertinamas ne vieno asmens, bet visos visuomenės ar socialinių grupių požiūriu.
Meninis stilius
Meninis kalbos stilius vartoja visus kalbos išteklius.
(pirmieji trys S. Nėries eilėraščio „Grįšiu“ (1942) posmai)
Buitinis stilius
Buitinis (šnekamasis) stilius − seniausias iš visų funkcinių stilių. Atlieka komunikacinę funkciją. Vartojamas kasdienio bendravimo situacijose – namuose, tarp draugų, pažįstamų, gatvėje, dirbant bendrą darbą ir pan. Tipiška bendravimo forma yra dialogas, kalba – paprasta, emocinga, konkreti, subjektyvi, jai įprasta vaizdingumas, ekspresyvumas, o nebūdinga pilkumas, griežtas tikslumas. Vaizdinės priemonės čia įprastinės. Stilistinės priemonės turi neoficialumo, familiarumo, neretai linksmumo, šiurkštumo niuansų. Gausu elipsių, metaforų, frazeologizmų, jaustukų, ištiktukų, deminutyvų ir kt.
Buitiniame stiliuje veikia dvi priešingos tendencijos: įvairiopas kalbos trumpinimas ir kalbinis perteklius.
Žiedynas
Žiedynas – ant augalo ūglio, stiebo ar šakų viršūnėje susitelkusių žiedų grupė. Žiedyną sudaro žiedai, žiedkočiai ir įvairiai pakitę lapai – pažiedės, skraistlapiai, papėdlapiai ir kita.
Skirstymas
Žiedynų būna įvairaus pavidalo.
Amphilophus
Amphilophus – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Žiedynas
Skirstymas
Pagal augimo būdą žiedynai skirstomi į du tipus raceminiai ir ciminiai žiedynai:
Paprastieji žiedynai skirstomi į šias grupes:
Sudėtiniai žiedynai skirstomi į šias grupes:
Fakaofas
thumb|250px|Fakaofo palydovinė nuotrauka
Fakaofas  – atolas Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, viena iš 3 Tokelau salų. Sausuma užima 3 km² plotą, ji supa 45 km² ploto lagūną. Dauguma atolo žiedo salelių yra rytuose ir pietvakariuose (Teafua, Nukumatau, Nukulakia, Fenua Loa, Fenua Fala, Fale, Saumatafanga, Motu Akea, Matangi, Lalo, Mulifenua). Paviršius žemas, apaugęs kokospalmėmis ir kitais tropiniais medžiais.
Fakaofo atole 2006 m. gyveno 483 žmonės. Jie daugiausia susitelkę Fakaofo ir Fale kaimuose atolo vakaruose. Veikia kongregacinė ir katalikų bažnyčios.
Salą seniau vadinta Baudiču (Bowditch), amerikiečių jūrininko Nathaniel Bowditch garbei. 1856–1979 m. kaip ir kitos Tokelau salos buvo pavaldi JAV, bet vėliau perleista Naujajai Zelandijai.
Mokslininkas universalas
Mokslininkas universalas, polimatas ( 'daug žinantis'), polistoras – nuo ankstyvųjų Naujųjų laikų vadinamas mokslininkas, turintis neįprastai plačias ir gilias įvairių sričių (mokslo, meno) žinias. Mokslininko universalo terminas kartais tapatinamas su tolimu genijaus universalo sinonimu.
Mokslininkas universalas dar kitaip gali būti vadinamas universalistu, universaliuoju mokslininku arba tiesiog universalu.
„Polistorijoje“, kaip teigia vienas filosofijos istorikas, „Universalumo ir visapusiškumo idealas tapo realybe: visa, kas parašyta, domina ką nors, jo dalykas – res literaria kaip toks. Polistoras kuria bibliografijas bei recenzuoja, o tai, ką jis publikuoja, yra kiek įmanoma visapusiška bibliografija, apimanti [ir atitinkamus dalykinius jo] komentarus" (Francas M. Vimeris).
Nuorodos
علاّمة fa:علامه (لقب) علامه
Kudonys
Kudonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose, 1 km į šiaurės rytus nuo Liutonių. Po savivaldybių reformos, 2000–2002 m. laikinai priklausė Elektrėnų savivaldybei. Piečiau kaimo teka Strėva, rytų pusėje telkšo Ilgis.
Ležaiskas
thumb|260px|Bernardinų vienuolynas thumb|260px|Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia Ležaiskas – miestas Lenkijos pietryčiuose, į šiaurės rytus nuo Žešuvo, Pakarpatės vaivadija, įsikūręs prie Sano intako Jagodos upės. Ležaisko apskrities centras. 14 172 gyventojų (2009 m.).
Istorija
Ležaiskas minimas nuo 1354 m. Dokumentuose vadintas Lanżaysko, Lanżeysko, Manzansko, Manzaysko, Królowomysto, Leżajsk Zygmuntowski, Lizhensk. Miesto teisės nuo 1397 m. XVI a. – XVII a. amatų ir prekybos centras. Ne kartą 1498 m., 1500 m., 1503 m., 1509 m., 1519 m., 1524 m. nusiaubtas totorių. 1524 m. Žygimantas Senasis miestą perkėlė į saugesnę vietą apie 5 km į pietvakarius nuo senosios. XVI a. susidarė gausi žydai|žydų bendruomenė, nuo XVIII a. – chasidizmo centras. Čia gyveno ir palaidotas cadikas Elimelechas.
Nuo XVI a. pabaigoje Švč. Mergelės Marijos kulto vieta, iki šiol pritraukianti daug maldininkų. 1656 m. prie Ležaisko S. Čarneckio vadovaujama Lenkijos karalystės kariuomenė įveikė švedus. XVII a. – XVIII a. dėl karų ir gaisrų miesto plėtra sulėtėjo. 1772–1918 m. Ležaiskas priklausė Austrijai. Nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą. 1956–1975 m. ir nuo 1999 m. – apskrities centras.
Ekonomika
Išlėtota maisto (alus, tabakas, vaisių ir daržovių perdirbimas) pramonė, mašinų, plieno konstrukcijų, plastikų, baldų gamyba. Išlikę dailieji amatai.
Kultūra
Turizmo centras: katalikų ir chasidų piligrimystės vieta. Yra Bernardinų provincijos muziejus bernardinų vienuolyne. Vyksta tarptautinis vargonų ir kamerinės muzikos festivalis.
Lenkijos IV futbolo lygoje žaidžia „Pogoń Leżajsk“ komanda.
Pašilės apylinkė (Kelmė)
Pašilės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karklėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varnių rajonui. 1969 m. sausio 13 d. panaikinta, jos teritorija prijungta prie Karklėnų apylinkės.
Vidurinis Kongas
Vidurinio Kongo provincija (, iki 2015 m. – Žemutinis Kongas) – provincija Kongo Demokratinės Respublikos vakarinėje dalyje. Ribojasi su Kongo Respublika ir Kinšasa – šiaurėje, su Kvangu – rytuose, su Angola – pietuose ir vakaruose (Kabindos anklavas), taip pat vakaruose siauru ruožu prieina prie Atlanto vandenyno. Administracinis centras – Matadis.
Istorija
XV a. teritoriją pasiekė Portugalija. Iš pradžių buvo užmegzti draugiški santykiai su bakongais, tačiau ilgainiui jie išsigimė: jų pagrindu tapo vergų prekyba, kurios dėka portugalai į Pietų Amerikos kolonijas išgabeno daugybę imperijos gyventojų. Nepaisant to, dėl apsunkintos krašto prieigos nuo jūros, europiečiai jo netyrinėjo. Pirmasis europietis, pasiekęs šią teritoriją buvo Henry Morton Stanley 1878 m., kuris, tiesa, atvyko iš kitos pusės, plaukdamas Kongo upe žemyn.
Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, bakongų etninės žemės buvo padalintos tarp trijų kolonijinių imperijų. Vidurinė jų dalis, atitekusi Belgijai, ir tapo Žemutine Kongo provincija. Iš pradžių ji sudarė dalį Belgijos Kongo Leopoldvilio provincijos.
Kaip atskira provincija atskirta 1966 m. 1971–1997 m. teritorija vadinta Žemutiniu Zayru, 1997–2015 m. Žemutiniu Kongu.
Geografija
Teritoriją užima daugiausia pelkėta, miškinga žemuma, išvagota Kongo upės ir jos intakų.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 3 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
Atskirų miestų statusą turi:
Balnavabaliai
Balnavabaliai (Lyctidae) – vabalų (Coleoptera) šeima, kuriai priklauso smulkūs vabalai. Kūnas pailgas, tamsus. Antenos 11-narės, su dvinare buožele. Antsparniai su taškų eilėmis, plaukuoti.
Lervos gyvena įvairių lapuočių medžių džiūstančioje ar sausoje medienoje. Vabalai kiaušinėlius deda į medienos plyšius.
Pasaulyje yra apie 70 rūšių. Lietuvoje paplitusi viena rūšis – lygiašonis balnavabalis (Lyctus linearis).
Akumuliatorius
Akumuliatorius – įtaisas skirtas valdomai kaupti, išsaugoti bei atpalaiduoti tam tikros rūšies energiją.
Išsaugotos valdomos energijos pavidalai gali būti įvairūs:
Elektros akumuliatorius (antrinis elementas)
Tai cheminis elektros srovės arba maitinimo šaltinis, kurio veiklą galima po išsikrovimo atstatyti įkraunant, t. y. praleidžiant juo srovę priešinga kryptimi, negu iškraunant. Išsikraunant akumuliatoriui, cheminė energija virsta elektros energiją, o jį įkraunant, atvirkščiai, elektros energija virsta chemine.
Cheminių srovės šaltinių konstrukcija gali būti labai įvairi, bet iš esmės akumuliatorius, kaip ir galvaninis elementas, susideda iš dviejų elektrodų – pirmos rūšies laidininkų, kuriuos skiria elektrolito – antros rūšies laidininko sluoksnis.
Akumuliatoriai rūšiuojami pagal elektrolito tipą:
Accumulator Аккумулятор
Severnas (Anglija)
Severnas (,  – Hafrenas) – upė Anglijoje, ilgiausia Britų salose. Prasideda Velse, Kambrijos kalnuose. Teka į pietus per Šropširo, Vusterširo, Glosterširo grafystes. Žemupyje pasuka į pietryčius ir įteka Bristolio įlanką; sudaro Severno estuariją.
Akumuliatorius
Hidraulinis akumuliatorius
Tai nesuspaudžiamo hidraulinio skysčio slėginis indas kuriame energija kaupiama panaudojant išorinę jėgą. Ta jėga dažniausiai gaunama suslegiant dujas, suspaudžiant spyruoklę ar pakeliant svorį.
Praktinis panaudojimas – hidroforas. Hidrofore vanduo pumpuojamas į talpą kurioje yra oro. Vanduo patekdamas į talpą suspaudžia likusį orą, taip sukaupiama energija ir sudaromas vandens slėgis.
Severnas (Anglija)
Didžiausi intakai: Aukštutinis Eivonas, Žemutinis Eivonas, Tymas, Vajus. Prie Severno įsikūrę šie miestai: Šrusberis, Vusteris, Glosteris, Bristolis.
Akumuliatorius
Šiluminė talpa
Tai prietaisas kaupti šilumą. Dažniausiai didelis izoliuotas rezervuaras su vandeniu, druskos tirpalu ar išlydyta druska – šilumos nešėju. Šilumos nešėjas parenkamas pagal darbinę temperatūrą, šiluminę talpą, cheminį agresyvumą bei kainą.
Šiluminis akumuliatorius dažnai naudojamas šiluminėse saulės jėgainėse.
Daemon
Demonų paskirtis – atlikti įvairius savarankiškus foninius darbus, kurie turėtų būti vykdomi be kompiuterio naudotojo įsikišimo. Skirtingai, nei draiveriai, demonai neatlieka duomenų ar įrenginių abstrakcijos. Skirtingai nuo sisteminių bibliotekų, veikia kaip savarankiški, nenutrūkstami procesai. Skirtingai nuo OS funkcijų ar modulių, demonai (bent formaliai) nėra būtina OS dalis, nepriklauso sistemos branduoliui. Keli tipiški tokių darbų pavyzdžiai – laiškų persiuntimas, reguliariai vykdomi darbai, sistemos darbingumo kontrolė ir pan.
Demonais vadinamos ne tik savarankiškos programos, bet ir įvairų kitų programų dalimi esančios vykdymo gijos, paprastai atliekančios panašias funkcijas. Šios gijos turi specialų statusą: net joms tebeveikiant, programa laikoma baigta jei nebėra kitų aktyvių gijų. Pavyzdžiui, Java (programavimo kalba) virtuali mašina pabaigia savo darbą jei vienintelės likę aktyvios gijos yra demonai. Demono statusas prireikus suteikiamas giją sukuriant.
Kai kurie plačiai žinomi demonai:
Pusiaujo provincija (1888–2015)
Pusiaujo provincija  – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės vakarinėje dalyje. Ribojosi su Centrinės Afrikos Respublika – šiaurėje, su Rytų provincija – rytuose, su Rytų Kasajumi, Vakarų Kasajumi bei Bandundu – pietuose ir Kongo Respublika – vakaruose. Administracinis centras – Mbandaka.
2015 m. buvusios Pusiaujo provincijos teritorijoje sudarytos 5 naujos provincijos.
Geografija
Teritoriją užima daugiausia lyguma, apaugusi tropinėmis džiunglėmis bei miškinga savana. Vakaruose daug pelkėtų plotų. Svarbiausia upė – Kongas, į kurį teka daug intakų: Ubangis, Lulonga, Rukis, Čuapa ir kt. Yra nemažas Tumbos ežeras.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 5 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
Atskirų miestų statusą turi:
Jankis (filmas)
Jankis – 1966 m. sukurtas vesternas, vienintelis režisieriaus Tinto Brass tokio žanro filmas.
Turinys
Į nedidelį pasienio miestelį, kurio apylinkes valdo įtakingas meksikietis Didysis Končo ir jo gauja, atvyksta paslaptingas amerikietis, kurį visi netrunka praminti Jankiu. Pastarasis susirūpinęs, kad keli jo žmonės įvykdė apiplėšimą ir paspruko su pinigais, ir Jankis pasisiūlo padėti atgauti grobį. Končo duoda jam kelis žmones, kurie turi paimti pinigus, o paskui atsikratyti amerikiečiu, tačiau šis juos pergudrauja ir nužudo. Įsiutęs Končo leidžiasi jį persekioti, tačiau Jankis pasirodo menkai saugomuose namuose ir pagrobia Končo moterį Rositą. Po Jankio ir Končo susidūrimo pirmasis patenka į nelaisvę, tačiau vienas iš banditų nusprendžia jam padėti pabėgti, tikėdamasis, kad, nuvertus Končo, jam atiteks šio valdžia ir pinigai, tačiau galiausiai gyvas lieka tik vienas iš jų – Jankis...
Projekciniai testai
Projekciniai testai - psichologijoje naudojama metodika, dažniausiai skirta asmenybės savybėms ištirti, bet ne tiesiogiai, kaip būna tiriant klausimynų ar kitų metodikų pagalba, o perkėlimo metodu, t. y., bandant išprovokuoti žmogaus pasąmoningą elgesį, jam pačiam to nesuvokiant.
Projekcinių testų metodai paremti projekcijos idėja, t. y. priskyrimu kitiems idėjų, minčių, nuomonių, norų, motyvų, ribojančių veiksnių, kurių žmogus nemano esant savais ir nuo kurių nesąmoningai atsiriboja. Projekciniai metodai leidžia išvysti sąmoningus ir nesąmoningus asmenybės kompleksus, kurie slepiasi už pseudoracionalių samprotavimų. Lietuvoje plačiai naudojami: Namas, žmogus, medis; Rorsacho rašalo dėmių testas.
Psychological testing
Edward Burnett Tylor
Edvardas Bernetas Tailoras (Edward Burnett Tylor, 1832 m. spalio 2 d. – 1917 m. sausio 2 d.) – Anglijos antropologas, vienas pagrindinių evoliucionizmo krypties antropologijoje atstovų, kultūrinės antropologijos pradininkas.
Biografija
Savamokslis. 1855 m. keliavo po Centrinę Ameriką ir Meksiką, tyrė vietos gyventojų gyvenimą. 1883–1884 m. dirbo Oksfordo universiteto muziejuje. 1884–1909 m. tapo pirmuoju antropologijos dėstytoju Oksfordo universitete, 1888–1890 m. dėstė Aberdino universitete, nuo 1896 m. profesorius. Nuo 1871 m. Londono karališkosios draugijos narys. 1912 m. jam suteiktas sero titulas.
Mokslinė veikla
Edvardas Bernetas Tailoras teigė, kad žmonijos istorijos ir ikiistorinių laikų tyrimai turėtų būti Didžiosios Britanijos visuomenės reformų pagrindas. Tyrė gentinių bendruomenių papročius ir įsitikinimus. Tyrimais pagrindinė vadinamąjį kultūrinio palyginimo ir kultūros atkūrimo iš liekanų metodus. Teigė, kad religija išsivystė iš animizmo, kad religijos šaltinis yra žmogaus patyrimas: ypatingos dvasinės būsenos, sapnai ir panašiai. Pagrindė evoliucionizmo modelį, pagal kurį kultūros vystosi nuo laukiniškumo iki civilizacijos.
Buvo šiuolaikinės religijos kritikas, teigė, kad religija turi eiti drauge su mokslu. Tačiau pats Tailoras ir ateizmo nelaikė logišku visuomenės būviu, bet pasisakė už minimalistinį monistinį deizmą. Antropologas taip pat teigė, kad žmonių protas ir gabumai gali būti vienodi visur, nepaisant socialinės raidos etapo, bet skiriasi išprusimas.
Bibliografija
Svarbiausi veikalai:
Venantas Butkus
Venantas Butkus (g. 1936 m. balandžio 1 d. Sedoje, Mažeikių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, buriuotojas, jūreivystės istorikas.
Biografija
Darbą spaudoje pradėjo 1957 m. Sedos rajono laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redakcijoje. 1964–1970 m. laikraščio „Lietuvos žvejys“ redaktoriaus pavaduotojas bei redaktorius, 1970–1988 m. laikraščio „Sovetskaja Litva“ korespondentas Klaipėdos zonai, 1989–1990 m. – žurnalo „Pasaulis“ skyriaus vedėjas, laikraščių „Vakarinis Kaunas“ ir „Kauno kraštas“ redaktoriaus pavaduotojas, 1991–1996 m. dienraščio „Diena“ Kauno skyriaus vedėjas. Rašė Lietuvos jūreivystės istorijos, žvejybos ir laivybos klausimais.
1990 m. įkūrė žurnalistų buriuotojų klubą „Marinus“, jo prezidentas.
Bibliografija
Išleido informacinių knygų apie Klaipėdą lietuvių, rusų, vokiečių ir anglų kalbomis, 1972 m., 1975 m., 1980 m.
Vladimiras Liachovas
Vladimiras Liachovas (, g. 1941 m. liepos 20 d. Antracytas, Ukraina) – TSRS kosmonautas.
Biografija
1964 m. baigęs Charkovo aukštąją aviacijos mokyklą tarnavo TSRS karinėse oro pajėgose. 1975 m. baigė J. Gagarino karinių oro pajėgų akademiją. Dirbo J. Gagarino kosmonautų rengimo centre.
Išbuvo kosmose – 333 paras, 3 kartus 1979 m. ir 1983 m. buvo išėjęs į atvirą kosmosą.
Alytus (reikšmės)
Alytumi vadinama:
Kontakt-5
thumb|250px|Kontakt-5 reaktyvieji šarvai ant Indijos armijos [[T-90. Plokštės sudėtos poromis, trikampio kontūrais]] thumb|left|250px|[[T-90 bokštas su Kontakt-5 dėžutėmis.]] thumb|250px|Indijos armijos [[T-90 su Kontakt-5 šarvais.]] Kontakt-5 - TSRS konstrukcijos antros kartos (kai kuriuose šaltiniuose - trečios) reaktyvieji šarvai, skirti apsaugoti nuo subkalibrinių ir kumuliacinių šarvamušių sviedinių, sukurti Rusijos Plieno MTI (НИИ Стали). Tai pirmieji reaktyvieji šarvai, kurie efektyviai įveikia šiuolaikinius APFSDS tipo (šarvamušius stabilizatorinius laikiklinius) šarvamušius sviedinius.
Pirmą kartą panaudoti 1985 m. T-80U tankuose. Kontakt-5 sudarytas iš 25×13 cm dėžučių, kuriose sprogstamosios medžiagos (SM) plokštė įterpta tarp dviejų plieno plokščių. Plokštės sudėtos taip, kad sprogus SM plieno plokštės ima greitai judėti į šoną. Kumuliacinio užtaiso čiurkšlė turi pramušti didesnį storį plieno, negu realus plokštės storis, nes į čiurkšlę vis slenka dar nepramušta plokštės dalis. Kinetinis penetratorius, veikiamas slenkančios plokštės, pasukamas įstrižai arba net suskaldomas į gabalus. Pramušamasis smūgis ima veikti didesniame plote, dėl ko pramušamoji geba sumažėja. Blokelio sprogstamoji medžiaga nedetonuoja peršovus kulkomis iki 12,7 mm kalibro imtinai, pramušus sviedinių skeveldroms, nuo degančio napalmo.
Kontakt-5 veiksmingumas išbandytas Vokietijos Bundesvero ir Jungtinių Valstijų armijos. Vokiečiai išbandė K-5, uždėtą ant senesnių T-72 tankų. Žurnalo „Jane's International Defence Review“ korespondentas Pentagone Lelandas Nesas patvirtino, kad „uždėtas ant T-72 tankų Kontakt-5 juos padarė atsparius JAV tankų M1 Abrams 120 mm patrankų APFSDS tipo M829 šovinių skurdinto urano penetratoriams, nors šie buvo tada galingiausi tankų šoviniai.“ Taip buvo tada, kai penetratorius pataikydavo į reaktyvinių šarvų blokelius, kurie tada dengė 60% frontalinės T-72 projekcijos.
Buvo sukurti nauji šoviniai (M829A2 ir M829A3), kurių kinetiniai penetratoriai buvo patobulinti, kad įveiktų Kontakt-5 šarvus. M829A2 šoviniai buvo skirti įveikti būtent Kontakt-5 šarvams, o M829A3 - įveikti dar tobulesnes Kontakt-5 ateities versijas.
Kaip atsakas į M829A3 šovinius Rusijoje sukurti reaktyvieji šarvai Relikt, kurie, kaip teigiama, yra dukart efektyvesni už Kontakt-5. Jie susprogdinami komanda prieš penetratoriui pasiekiant šarvų blokelį pagal radaro informaciją. Jie gali būti uždėti ant T-72B ir T-90 tankų. Relikt buvo bandomi Leningrado karinėje apygardoje. Relikt nėra naudojami Rusijos tankuose.
Kontakt-5 šarvai naudojami Rusijos ir Ukrainos kariuomenėse.
Vice City
thumb|right|Vice City žaidime Grand Theft Auto: Vice City Stories Vice City (liet. Ydų miestas) - fiktyvus miestas naudotas Rockstar Games žaidimų serijoje Grand Theft Auto. Miestas yra virtualusis Majamio prototipas. Buvo sukurtos dvi skirtingos miesto versijos nuo serijos pasirodymo 1998 metais:
Grand Theft Auto
Vice City pirmą kartą buvo pristatytas žaidime Grand Theft Auto. Miesto geografija ir išdėstymas labai priminė Majamį. Žaidimą sudarė didelis uostas, bei dar mažas paplūdimys, kuris su žemynu jungėsi tiltais, taip pat buvo labai panaši Majamio augalija. Žaidime buvo dublikuojami skirtingi Majamio rajonai, kurie buvo vadinami panašiais į tikrovėje egzistuojančių rajonų pavadinimais.
Grand Theft Auto: Vice City / Vice City Stories
thumb|right|Vice City žaidime Grand Theft Auto: Vice City Stories Antrą kartą Vice City pasirodė žaidimuose Grand Theft Auto: Vice City ir Grand Theft Auto: Vice City Stories. Miestas buvo visiškai nepanašus į savo pirmtaką. Šiame mieste dažnai vyko gaujų susišaudymai, narkotikų importas ir eksportas, žmogžudystės ir bankų apiplėšimai. Žmonės Vice City atsipalaidavę, nes tai kurortas, bet policija griežtesnė negu Liberty City, ji pradėjo gaudyti net už menkiausią nusižengimą. Dar žinoma, kad Vice City koncertavo įžymus Genesis vokalistas ir būgnininkas Phil Collins ir dar susikūrė daug muzikinių grupių. Vice City gyvena daug turtuolių Starfish saloje, taip pat yra daug smulkių nusikaltėlių Little Havana rajone ir baikerių Downtown'e.
Zdrembiai
Zdrembiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Bakalariavos, apie 14 km į vakarus nuo Suvalkų ir 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
IVOA
Tarptautinis virtualių observatorijų susivienijimas, IVOA  – 2002 m. birželio mėn. įkurta organizacija, kurios tikslai yra palengvinti ir suderinti prieigą prie skirtingų virtualių observatorijų (sutr. VO) duomenų bei servisų, sukuriant ir patvirtinant tam tikrus sąveikos standartus.
Zdrembiai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
IVOA
2014 metais IVOA apjungia 19 virtualių observatorijų projektų iš Argentinos, Armėnijos, Australijos, Brazilijos, Kanados, Kinijos, Europos, Prancūzijos, Vokietijos, Vengrijos, Indijos, Italijos, Japonijos, Korėjos, Rusijos, Ispanijos, Ukrainos, Didžiosios Britanijos ir JAV.
Nacionalinių virtualių observatorijų vadovai įeina į IVOA Vykdomąjį komitetą. Pirmininkaujantis renkamas iš jų tarpo 1,5 metų kadencijai. Vykdomasis komitetas pasitarimams renkasi 3–4 kartus per metus.
IVOA nariai 2014 metais
IVOA nariais yra 19 organizacijų, tiek nacionalinių, tiek tarptautinių:
Darbo grupės
IVOA darbo sritis koordinuoja tokios grupės:
Taikomosios programos
IVOA taikomųjų programų grupė daugiausia rūpinasi programinėmis priemonėmis, kurias astronomai naudoja prieigai prie virtualių observatorijų duomenų ir servisų. Ji moderuoja diskusijų forumą, atsižvelgdama į astronomų pageidavimus kuria ir vysto VO ir vartotojų programų sąveikos standartus.
Duomenų modeliavimo grupė
Duomenų modeliavimo grupė atsakinga už standartus metaduomenų, aprašančių gautus iš stebėjimų arba teoriškai modeliuojamus duomenis. Ji nagrinėja sąryšius tarp metaduomenų, tyrinėja, kokiu būdu astronomai nori gauti, apdoroti ir interpretuoti astronominius duomenis, siūlo tam atitinkamas priemones ir standartus.
Paskirstytieji skaičiavimai ir Web servisai
Paskirstytųjų skaičiavimų ir Web servisų darbinė grupė rūpinasi šios srities standartais. 2003 metais IAU generalinėje asamblėjoje ji buvo sukurta iš dviejų atskirų paskirstytųjų skaičiavimų ir Web servisų grupių.
Resursų registras
Resursų registro darbo grupė nustato IVOA registro struktūrą ir prieigos protokolus bei duomenų formatą. Tai leidžia astronomams surasti norimą informaciją (objektus, stebėjimo sąlygas, instrumentų charakteristikas) bet kurioje virtualioje observatorijoje arba jai prieinamoje duomenų saugykloje.
Semantika
Semantikos grupė tyrinėja ir nustato semantikos standartus, reikalingus VO sąveikai. Ji rūpinasi astronominių terminų bei teiginių prasme arba interpretacija, sąryšiais tarp koncepcijų, santrumpomis. Darbo grupė prižiūri užklausų terminologiją, vertimus, vartotojo sąsajos internacionalizaciją ir lokalizaciją.
VO užklausų kalba
VO užklausų kalbos darbo grupė atsako už universalias užklausų kalbas, išgaunant duomenis, išskirstytus įvairiose virtualiose observatorijose. Pavyzdžiui, ADQL  – astronominių duomenų užklausų kalba, sukurta SQL pagrindu ir papildyta specifinėmis, astronomams reikalingomis galimybėmis.
VOTable (VO lentelė)
VOTable (Virtualios observatorijos lentelės) darbo grupė atsakinga už apsikeitimo duomenimis standartą specialaus formato lentelėmis. Šiuo atžvilgiu lentelė yra informacijos rinkinys XML formate, aprašantis tiek metaduomenis, tiek ir pačius duomenis. VOTable formatas buvo kuriamas taip, kad ji būtų kuo panašesnė į FITS dvejetainės lentelės formatą.
Teoretikų interesų grupė
2004 metais sukurta Teoretikų (teorinių) interesų grupė turi užtikrinti, kad ir teoriniai, modeliuojami duomenys būtų atspindimi IVOA standartuose. Ši grupė moderuoja atitinkamą diskusijų forumą, sąveikauja su kitomis darbinėmis grupėmis, kuria standartus servisams, dirbantiems su teorinių duomenų archyvais, vysto priemones, reikalingas teorinių duomenų ir modelių palyginimui su stebėjimo rezultatais.
Ilgis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen.)
Ilgis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 2,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 0,96 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 113,1 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje, apsuptas Kareivonių miško (pušyno). Kranto linija nedaug vingiuota. Krantai aukšti, sausi. Tolėliau į rytus telkšo Linamarkos ežeras. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.
Kaimynai (Širvintos)
Kaimynai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Užauga
left|120px
Užauga arba Šėkinukas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 132 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę retmiškiu, tik rytiniame krante stūkso tankesnis miškas. Ežerą prateka upelis iš į šiaurę telkšančio Šėkinio ežero link į pietus esančio Zelenos ežero (Katros upės baseinas). Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, užankantis.
Audrius Bakaveckas
Audrius Bakaveckas (g. 1968 m. Kūlsodyje, Kretingos rajonas) – teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas, teisėtyrininkas administratyvistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.
Biografija
1983 m. baigė Kūlupėnų aštuonmetę mokyklą, 1986 m. – Kretingos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. – studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, 1998 m. – Vilniaus Gedimino technikos universitete, vadybos magistras. Nuo 1998 m. lapkričio mėn. iki 2002 m. rugsėjo mėn. Lietuvos teisės universiteto (MRU) Teisės fakulteto doktorantas. Nuo 2000 m. sausio mėn. iki 2000 m. birželio mėn. stažavosi Jungtinėje Karalystėje, Londono universiteto koledže. 2002 m. birželio 28 d. Lietuvos teisės universitete apgynė disertaciją tema „Lietuvos Respublikos vykdomosios valdžios institucijų sistema: problemos ir sprendimai“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Nuo 1998 m. lapkričio mėn. iki 1999 m. vasario mėn. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos vyresnysis specialistas, nuo 1999 m. vasario mėn. iki 2004 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos savivaldybių asociacijos (LSA) juristas, patarėjas teisės klausimais, nuo 2004 m. rugpjūčio mėn. iki 2009 m. liepos mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo, nuo 2009 m. liepos mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas.
Moka rusų, prancūzų bei anglų kalbas.
Etikos skandalas
Vyriausiajame administraciniame teisme 2010 metų pabaigoje išnagrinėjo Bakavecko skolas išieškoti bandžiusio antstolio Dariaus Blizniko administracinę bylą (skundą), tuo šiurkščiai pažeisdamas teisėjo etiką. Teisėjų etikos ir drausmės komisijai teisėjas nutylėjo, kad tuomet buvo baigtas vykdymo procesas ne dėl jo skolos M. Janovič, bet dėl pačiam teisėjui priteistų 3800 litų bylinėjimosi išlaidų. D.Blizniko ginčas su LR teisingumo ministerija buvo išspręstas rekordiškai greitai – per 1 mėnesį. Apie būsimą teismo posėdį nei antstolis, nei jo advokatas nebuvo įspėti. Vietoj pranešimo apie būsimą teismo posėdį jie gavo sprendimą, kad antstolio skundas atmestas.
Pedagoginė veikla
Nuo 1995 m. spalio mėn. iki 1998 m. lapkričio mėn. Lietuvos policijos akademijos (MRU) asistentas, nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2004 m. birželio mėn. Lietuvos teisės universiteto lektorius, nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2010 m. birželio mėn. MRU docentas, nuo 2010 m. rugsėjo mėn. MRU profesorius.
Pėterėliai
Pėterėliai arba Tichojė (taip pat Viazemskojė, Korosteliovas,, nuo 1946 m. Вяземское, Тихое, Коростелёво) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Muldžių valsčiaus kaimas. Priklausė Muldžių parapijai. 1938 m. sujungtas su Kylendorfo dvaru (Kiehlendorf, nuo 1945 m. Килендорф, nuo 1946 m. Korosteliovas, Коростелёво, nuo 1960 m. Тихое) ir Trenkensruho dvaru (Gut Trenkensruh, nuo 1945 m. Тренкенсру, nuo 1946 m. Kovalevskojė, Ковалевское).
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio apylinkės kaimas.
Marnaka (upė)
Marnaka – upė Lietuvoje, Kupiškio ir Panevėžio rajonuose; Lėvens dešinysis intakas. Prasideda 7 km į vakarus nuo Kupiškio, netoli Siaurių kaimo. Teka į pietvakarius, vėliau daro lanką į šiaurę, paskui vėl į pietvakarius; beveik visu savo ilgiu teka lygiagrečiai Lėveniui. Įteka į Lėvenį 81 km nuo jo žiočių, šalia Tiltagalių kaimo.
Intakai: Marnaka I, Marnakėlė (dešinieji).
Upės vidutinis nuolydis 118 cm/km. Didesnės gyvenvietės prie Marnakos: Pamarnakiai, Terpeikiai, Lukonys, Gudgalys, Žiliškiai I, Tiltagaliai.
Upėvardis galbūt kilęs nuo augalo marnaka(s) („brantas, kurnė, lipikas, putokšlė“).
Kauno Tirkiliškių mokykla-darželis
Kauno Tirkiliškių mokykla-darželis – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, M. Yčo g. 2, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191094715. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Mokyklos skveras
Laivo Kilis
thumb|Laivo Kilio žvaigždynas
Laivo Kilis (Carina, Car) – 34-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždynas išskirtas 1763 m., kai Nicolas Louis de Lacaille Argonautų Laivo žvaigždyną padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus.
Apie XVII a. – XVIII a. žvaigždyne buvo labai ryški žvaigždė η Car (viena masyviausių žvaigždžių: supermilžinės masė sudaro 100-150 Saulės masių), bet dabar ji tėra šešto ryškio žvaigždutė.