cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dezfulas
Dezfulas  – miestas Irano pietvakariuose, Chuzestano provincijoje, 120 km į šiaurę nuo Ahvazo. Miestas įsikūręs Zagroso kalnuose, Dezo kairiajame krante. Išlikęs akmeninis tiltas per Dezo upę (ilgis 410 m), kuris ir davė vardą (persiškai Dezi Pol – Įtvirtintas tiltas).
Mieste išplėtotas odų apdirbimas, daržovių perdirbimas, kilimų audimas. Didelė dalis gyventojų užsiima kilimų, galvijų prekyba. Prie miesto 1963 m. pastatyta 203 m aukščio hidroelektrinės užtvanka.
Bahir
Bahir ( „Prašviesėjimo knyga“) – anoniminis mistinis tekstas, laikomas vienu pagrindinių kabalos šaltinių šalia Sefer Yetzirah, Zohar ir kt. Knyga tradiciškai priskiriama I a. Šv. Rašto žinovui Nehunijai ben haKanai (rabino Jochanano ben Zakajaus amžininkui). Pirmieji knygos žodžai skamba taip: "Rabinas Nehunija ben haKana pasakė". Judėjų literatūroje tekstai dažnai įvardijami pagal jų pirmuosius žodžius, tad Sefer Bahir nuo pat jos pasirodymo prilipo pavadinimas "Midraš rabi Nehunija ben ha-Kanah".
Pirmą kartą ji buvo paleista į apyvartą XII a. pietų Prancūzijoje. Istorikai spėja, kad parašė ją tuo metu gyvenęs rabinas Icchakas Sagi Nehor, dar vadinamas Izaoku Akluoju. Autoritetingasis Nachmanidas jau cituoja šį veikalą, įvardindamas jį kaip "Rabino Nehunijos ben haKanos midrašą". Tačiau viduramžių kabalistai ėmė ją vadinti Sefer haBahir - Šviesioji knyga, pagal pirmajame skirsnyje cituojamą Jobo knygos eilutę: "Kartais žmonės negali žiūrėti į saulę, ji per šviesi (bahir) danguje" (Job 37:21).
Reikšmė
Rabinas Avraham'as Y. Finkel'is teigia, kad būtent Bahir yra pirmasis judėjų tekstas, kuriame minimas tzimtzum - Dievo pasitraukimas sukuriant tuščią erdvę, įgalinančią tolesnį Kūrimą. Ši idėja, paprastai siejama su Icchako Lurijos (ARI) vardu, yra vienas plačiausiai žinomų kabalos motyvų. Finkel'io liudijimu, būtent per Bahir'ą pirmą kartą į judaizmą patenka ir reinkarnacijos (gilgul) sąvoka. Vieną autoritetingiausių Bahir'o komentarų - Peiruš haGra - parašė Vilniaus Gaonas.
Hankavanas
Hankavanas  – gyvenvietė Armėnijoje, Kotaiko srityje, Marmariko upės tarpeklyje, 85 km į šiaurę nuo Jerevano, 1950 m aukštyje. Balneologinis kalnų kurortas. Yra geležingų mineralinių versmių telkiniai, įrengtas sanatorijų kompleksas. Netoliese yra aukso kasykla.
Hankavane gyvena viena gausiausių graikų bendruomenių Armėnijoje. Yra XIX a. graikų stačiatikių bažnyčia ir kapinės.
Kristalinė gardelė
thumb|300px|right|Didžiulis dirbtinis monokristalas išaugintas Saint-Gobain Kristalinė gardelė – chemijoje, fizikoje bei kai kuriose kitose gamtos mokslų šakose vartojamas terminas, apibūdinantis tvarkingą atomų, molekulių ar jonų išsidėstymą kai kurių medžiagų struktūroje.
Apie mineralų kristalus plačiau skaitykite straipsnyje kristalas.
Novomoskovskas
Novomoskovsku vadinami miestai:
Kristalinė gardelė
Gardelės sandara
Kristalinė gardelė yra sudaryta iš dviejų dalių:
Taškų išdėstymas turi tenkinti pagrindinę taisyklę: nepriklausomai nuo to, kuris taškas bus parinktas atskaitos sistemos pradžia, visa jų sistema turi atrodyti vienodai. Tokia sistema gali būti aprašyta vektoriais: jei yra vektoriai (vadinamieji baziniai vektoriai), nurodantys atstumus nuo vieno taško iki trijų artimiausių jam taškų, ir tie vektoriai nėra vienoje plokštumoje, tuomet kiekvienas gardelės taškas gali būti aprašytas vektoriumi kur a, b ir c yra sveikieji skaičiai.
Kiekvienam gardelės taškui gali būti priskirta po vieną ar keletą atomų. Dauguma elementų turi gardeles su vienu atomu prie kiekvieno taško, tačiau kai kurios jų struktūros (pavyzdžiui, deimantas) turi po keletą atomų. Dauguma junginių turi po keletą skirtingų elementų atomų, susietų su kiekvienu tašku (pavyzdžiui, natrio chloridas kiekvienam gardelės taškui turi po vieną natrio ir vieną chloro atomą).
Vienetinė ląstelė
Kiekvienoje gardelėje galima išskirti vienetines ląsteles. Vienetinė ląstelė – tokia gardelės dalis, kurią nukopijavus per visus arba dalį įmanomų gardelės vektorių, atkuriama visa gardelės struktūra. Jei toks atkūrimas įmanomas tik nukopijavus ląstelę per visus vektorius, ląstelė vadinama pirmine vienetine ląstele. Praktiniams skaičiavimams dažnai patogiau naudoti didesnes vienetines ląsteles, kurių forma yra lengviau aprašoma.
Atstumas tarp vienetinių ląstelių vadinamas gardelės konstanta.
Fizikinės savybės
Kristalinė gardelė nulemia daugelį elementų fizikinių savybių.
Kobuziai
Kobuziai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Dobžinevo Dužės ir apie 23 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kenijos kalnas
Kenijos kalnas  – užgesęs ugnikalnis Rytų Afrikoje, Kenijos centrinėje dalyje, Rytų Afrikos lūžių zonoje. Tai aukščiausia Kenijos vieta ir antra pagal aukštį vieta Afrikoje (po Kilimandžaro). Aukštis iki 5199 m (Batiano viršūnė). Kitos viršūnės – Nelionas (5188 m) ir Point Lenana (4985 m). Tai kūginis stratovulkanas, ženkliai paveiktas erozijos, iškylantis virš lavos plynaukštės. Susidarė maždaug prieš 3 mln. metų. Viršūnę dengia 11 ledynų (ilgis iki 1,5 km). Žemiau šlaituose auga įvairių endeminių augalų aukštikalnių pievos, miškai.
Kenijos kalnas ir jo apylinkės sudaro Kenijos kalno nacionalinį parką (715 km²) – UNESCO Pasaulio paveldo objektą.
Elektrėnų sanatorinė mokykla
Elektrėnų sanatorinė mokykla – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Geibonių kaime, Elektrėnų seniūnijoje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195000186. Steigėjas Vilniaus apskrities viršininko administracija. miniatiūra|250px|left
Taitiečių kalba
Taitiečių kalba (Reo Tahiti) – polineziečių kalbų šeimos kalba, vartojama Taityje ir aplinkinėse salose. Tai viena iš valstybinių Prancūzijos Polinezijos kalbų. Taitiečių kalba artima Rarotongos, havajiečių ir maorių kalboms.
Abėcėlė: a, e, f, h, i, m, n, o, p, r, t, u, v, ’.
Abu Abdalahas Alburtukali Mahometas ibn Mahometas
Abu Abdalahas Alburtukali Mahometas ibn Mahometas (abū `abd allah al - burtuqālī muḥammad ben muḥammad,, g. nežinoma – 1526 m.) – nuo 1504 m. Vatasidų dinastijos Maroko sultonas.
Mahometas Alburtukali buvo Mahometas Alšeichas sūnus.
Sultonas Mahometas Alburtukali valdė apylinkes nuo Feso iki Salė. Visa Atlanto vandenyno pakrantė atiteko Portugalijai: 1508 m. – Safi, 1513 m. – Azemuras, 1514 m. – Mazaganas, o 1515 m. portugalai užpuolė ir Marakešą. Tais pačiais metais iš pietų pusės puolimą prieš Vatasitus pradėjo Sadi giminė. Jų vadas Abu Abdalahas Alkaimas pradėjo šventą karą su portugalais Giro iškyšulyje (į šiaurę nuo Agadiro). 1511 m. Alkaimas pasiskelbė Suso valdovu. Jo sūnus Ahmadas Alaradžas kovai prieš krikščionis, Tarudantą pavertė gynybine baze. 1525 m. Sadi armija užėmė Marakešą, kuris tapo Sadi dinastijos sostine.
Frydrichas Vilhelmas Hakas
Frydrichas Vilhelmas Hakas (, 1706 m. Kretingalė – 1754 m. lapkričio 19 d. Pilkalnis, Pilkalnio apskritis) – Mažosios Lietuvos žodynininkas, vertėjas, kunigas.
Biografija
1724–1727 m. studijavo teologiją Karaliaučiaus universitete, lankė Lietuvių kalbos seminarą. Nuo 1727 m. studijavo Halės universitete; 1728–1732 m. šio universiteto lietuvių kalbos seminaro vedėjas. 1733 m. Berlyne įšventintas kunigu. Diakonavo Gumbinėje, vėliau kunigas Gerviškėnuose, nuo 1734 m. Pilkalnio klebonas.
Mokslinė veikla
Sudarė ir 1730 m. Halėje išleido seminaro klausytojams skirtą „Lietuvių-vokiečių ir vokiečių-lietuvių kalbų žodyną“ (Vocabvlarivm Litthvanico-Germanicvm, et Germanico-Litthvanicvm), kuriame pateikta apie 4000 žodžių iš spausdintų leidinių, daugiausia iš Naujojo Testamento vertimo. Tai pirmasis Mažojoje Lietuvoje spausdintas lietuvių kalbos žodynas su trumpa lietuvių kalbos gramatika – aiškus D. Kleino gramatikos poveikis. Jo žodynu rėmėsi vėlesnieji Mažosios Lietuvos leksikografai Jokūbas Brodovskis, Pilypas Ruigys.
Eiskudžiai
Pirmą kartą minimi 1609 m. Ukmergės pavieto Panemunės dvaro inventoriuje. 1923 m. buvo 29 ūkiai.
Jost Gippert
Biografija
thumb|Bernard Outtier, Jost Gippert, Winfried Boeder 1972 m. Gippertas baigė Leibnizo gimnaziją Essene, Vokietijoje. 1972–1977 m. Marburgo universitete ir Berlyno laisvajame universitete studijavo lyginamąją kalbotyrą, indologiją, japonologiją ir sinologiją. 1977 m. už darbą apie indoeuropiečių kalbų infinityvinių konstrukcijų sintaksę jam buvo suteiktas filosofijos mokslų daktaro laipsnis. 1977–1990 m. Berlyno, Vienos ir Salzburgo universitetų mokslinis bendradarbis ir docentas. Būdamas Bambergo universiteto kompiuterinės orientalistikos mokslinis asistentu, 1991 m. apgynė habilitacijos darbą apie iranėnų kalbų skolinius armėnų ir gruzinų kalbose.
Nuo 1994 m. Gippertas yra Frankfurto prie Maino Goethe’s universiteto lyginamosios kalbotyros profesorius. Nuo 1996 m. Gelati Mokslų akademijos (Gruzija) narys, nuo 2002 m. Berlyno-Brandenburgo Mokslų akademijos Turfano komisijos, nuo 2007 m. skyriaus „Kalba“ narys.
Nuo 1997 m. Gippertas yra Sulchan-Sabos Orbelianio universiteto (Tbilisis, Gruzija) garbės profesorius, nuo 2009 m. Tbilisio Ivanės Džavachišvilio universiteto garbės daktaras, nuo 2013 m. Šota Rustavelio universiteto (Batumis, Gruzija) garbės daktaras.
Pagrindinės Gipperto mokslinių tyrimų sritys: indoeuropiečių kalbotyra, istorinė-lyginamoji kalbotyra, etimologija, bendroji kalbotyra, kalbų tipologija, tekstynų lingvistika, kalbų dokumentacija daugialypėje terpėje, elektroninis rankraščių tyrimas. Išskirtinį dėmesį skiria Kaukazo kalboms, yra inicijavęs ir vadovavęs daugeliui tarptautinių mokslinių projektų.
thumb|Jost Gippert, Batumis, 2013
Skaitmeninė humanitarika
thumb|Palimpsest research on Mount Sinai
TITUS, ARMAZI, GNC ir LOEWE
Gippertas yra TITUS project (Indoeuropiečių kalbų ir tekstų tezauras) įkūrėjas (1987) ir vadovas. Projekto tikslas yra padaryti prieinamą skaitmeninę visų indoeuropiečių ir joms kaimyninių kalbų tekstų bazę. 1999 m. inicijavo ARMAZI projektą (Caucasian Languages and Cultures: Electronic Documentation),, kurio tikslas buvo surinkti visų Kaukazo kalbų medžiagą. Iš šio projekto 2012 m. radosi Nacionalinis gruzinų kalbos tekstynas (Georgian National Corpus, GNC). 2011–2014 m. Gippertas vadovavo Vokietijos Heseno žemės mokslo tyrimų programos Landes-Offensive zur Entwicklung Wissenschaftlich-ökonomischer Exzellenz (LOEWE projektas) skaitmeninės humanitarikos centrui Digital Humanities Hessen: Integrated Processing and Analysis of Text-based Corpora, kuriame bendradarbiavo Frankfurto prie Maino Goethe’s universitetas ir Darmstadto techninis universitetas bei Laisvasis vokiškasis rėmimo fondas, Frankfurto prie Maino Goethe’s muziejus.
Elektroninis rankraščių tyrimas
Ypatingą dėmesį Gippertas skiria Azijos rankraščių skaitmeninimui, pvz., Berlyno Turfano kolekcijos tocharų kalbos rankraščiams ir Sinajaus kalne rastiems Kaukazo albanų kalbos palimpsestams. 2009 m. buvo vizituojantis Hamburgo universiteto mokslinės grupės „Manuskriptkulturen“ mokslininkas. Kaip Hamburgo universiteto Petra Kappert Fellow 2013 m. dalyvavo rengiant Encyclopedia of Manuscript Cultures of Asia and Africa ir vadovą Comparative Oriental Manuscript Studies: An Introduction.
Linksmučių kapinynas
Linksmučių kapinynas – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Linksmučių kaimo, Kruojos kairiajame krante.
Kapinynas
Kapinynas apardytas; dalis kapinyno suardyta kasant duobes bulvėms pilti. 1948–1949 m. kapinyną tyrė Pranas Kulikauskas ir Regina Kulikauskienė. Ištirti 89 kapai, datuojami 7-11 amžiumi. Mirusieji laidoti nedeginti skobtiniuose karstuose su įkapėmis, moterys 340° šiaurės vakarų, vyrai 150° pietryčių kryptimi.
Moterų kapuose rasta daug žalvarinių papuošalų (žiedinių smeigtukų, sujungtų grandinėlėmis, antkaklių pastorintais ir užkeistais galais, įvijinių apyrankių), darbo įrankių (geležinių ylų, pjautuvėlių). Vyrų kapuose rasta žalvarinių pasaginių ir lankinių aguoninių segių, geležinių įtveriamųjų ir įmovinių ietigalių, trumpųjų kalavijų su plačia geležte.
Linksmučių kapinynas priskiriamas žiemgaliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Pelkinis ožys
Pelkinis ožys (Kobus kob) – vandeninių ožių (Reduncinae) pošeimio  dykaraginis žinduolis.
Ventas Balss
Ventos Balsas – regioninis laikraštis Latvijoje. Išeina antradieniais, trečiadieniais, ketvirtadieniais, penktadieniais ir šeštadieniais. Latviško laikraščio tiražas - 4500, rusų kalba - 1200 egzempliorių. Ketvirtadienis laikraštis leidžiamas spalvotas. Laikraštis suteikia naujausios informacijos apie Ventspilio miesto ir apylinkės gyvenimą.
Istorija
Nuo 1926 iki 1940 m. savaitraštis, artimas Nacionalinei demokratų  partijai.
1989 m. rugsėjo 16 d. pavadintas "Ventos Balsu". Leistas latvių bei rusų k.
2008 m. laikinai sustabdė internetinį variantą.
Viktoras Diawara
thumb|Viktoras Diawara, 2006 m. Viktoras Diawara (pravardė Vee, g. 1978 m. vasario 13 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas ir prodiuseris. „Skamp“ grupės bei „LT United“ projekto narys.
Biografija
Gimė lietuvės ir Malio dramaturgo šeimoje. Augo Malyje, vėliau gyveno Vokietijoje ir Airijoje. 1995 m. Vokietijoje, Vasario 16-osios gimnazijoje kartu su Viliumi Alesiumi įkūrė grupę „Skamp“. Grįžęs į Lietuvą 1998 m. nusprendė rimtai pradėti muzikinę karjerą.
2001 m. gegužės 12 d. – pirmas ryškus tarptautinis pasiekimas: viename didžiausių Europos muzikinių renginių – Eurovizijos dainų konkurse – užimta trylikta vieta. Viktoras Diawara kartu su grupe „Skamp“ atliko dainą „U Got Style“. 2006 m. gegužės mėnesį dalyvavo „LT United“ projekte ir Eurovizijos projekte užėmė šeštąją vietą (didžiausias Lietuvos pasiekimas Eurovizijoje).
Novomoskovskas (Rusija)
Novomoskovskas – miestas vakarų Rusijoje, prie Dono upės, 230 km į pietus nuo Maskvos. Išvystyta anglies pramonė.
Istorija
XVIII a. priklausė kunigaikščiams Bobrinskiams. Iki 1934 m. vadinosi Бобрики, 1934–1961 m. – Stalinogorskas.
Alfonsas Macaitis
Alfonsas Macaitis (g. 1956 m. balandžio 13 d. Viešvilėje, Jurbarko rajonas) – Lietuvos komjaunimo, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Vilkyškių vidurinė mokyklą. 1974–1979 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Radijo elektronikos fakultete, įgijo radijo inžinieriaus specialybę.
1979–1981 m. Šiaulių televizorių gamyklos inžinierius technologas, komjaunimo organizacijos sekretorius.
1981–1982 m. LLKJS CK Šiaulių miesto komiteto I sekretorius. 1982–1985 m. VLKJS CK instruktorius, atsakingasis organizatorius. 1985–1986 m. LLKJS CK sekretorius, 1986–1990 m. I sekretorius (tarp jų – savarankiškos organizacijos Lietuvos komjaunimo).
1986–1990 m. LSSR AT deputatas.
1990–1995 m. UAB „Fuel Trading Company“ prezidentas, Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Prezidiumo narys. 1995–1997 m. Vilniaus apskrities valdytojas. 2000–2004 m. LR Seimo narys, 2001–2004 m. Aplinkos apsaugos komiteto pirmininkas.
1981 m. SSKP, 1990 m. LDDP narys, 2000 m. LDDP prezidiumo narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, LSDP tarybos narys, prezidiumo narys.
Turi dukrą Giedrę ir sūnų Algirdą. Žmona Ramutė (mirė 2005 m.).
Kritika
2007 m. pagal Atnaujinamo turto programą buvo parduotas Vaiko teisių apsaugos kontrolieriaus įstaigos pastatas Vilniuje, Subačiaus g. Prieštaringomis aplinkybėmis (aukcione dalyvavo tik vienas dalyvis – socialdemokratų rėmėjas akcinė bendrovė „Linas Agro“ ) įstaiga per Turto banką buvo parduota už pradinę 1,7 mln. lt sumą. Pastarosios sumos naujam pastatui statyti neužteko; įstaiga buvo perkelta į A. Macaičiui bendrai priklausiusias patalpas Vilniuje, B. Radvilaitės g. 1 ir nuoma jam asmeniškai mokėta iš valstybės biudžeto.
Kopiskas
Kopiskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Dobžinevo Dužės ir apie 18 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime įsikūrusi ''Šv. Marijos'' parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baltoji brolija
Baltoji brolija, Tarptautinis dvasios institutas Atma – viena iš ezoterinių sektų, tiki artėjančia apokalipse. Įkurta 1989 metais Ukrainoje. Sektos įkūrėjas – Jurijus Krivonogovas, vadovė – Marina Cvigun (dar žinoma, kaip Marija Devi). Sekta priskiriama žudikiškoms. Dėl itin efektyvios konspiracijos tikslus sektos narių skaičius nežinomas, manoma, kad Ukrainoje gali būti apie 3 tūkstančius narių, dar keli tūkstančiai – Rusijoje. Lietuvoje sekta aktyviai plito iki XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžios, dabar gali būti apie kelios dešimtys sektos narių.
Sekta laikoma „totalitarine“ (žymiai apribojanti savo narių laisvę, daug besikišanti į jų asmeninį gyvenimą, autoritariškai valdoma) .
Sekta pasižymi kraštutinai dideliu labilumu: sektos vadovai ir pašvęstieji nuolat važinėja, viename mieste užsilaikydami ne daugiau, nei kelioms dienoms. Taip pat būdinga itin gera konspiracija: sekta organizuota maoistinio tipo kuopelėmis, kur kiekvienas narys žino (iš matymo) tik kelis savo kuopelės narius, o kuopelės vadovas žino vieną aukštesnio lygio kuopelės narį. Atitinkamas aukštesnės kuopelės narys ar vadovas žino visus žemesnių kuopelių narius (pavardes, adresus, etc.).
Baltoji brolija pagarsėjo 1993 m. vasarą, kai, siekdama išprovokuoti susidorojimą su savo nariais, daugelyje Rusijos ir Ukrainos miestų sukėlė riaušes: sektos nariai įsiverždavo į stačiatikių bažnyčias, užpuldavo šventikus, ir pan. Sektos nariai tikėjosi tapti kankiniais. Kai provokacijos nepavyko, 1993 m. lapkritį bandė surengti masinę sektos narių savižudybę. Pastaroji neįvyko dėl laiku įsikišusios milicijos. 616 sektos narių buvo suimta, sektos vadovai nuteisti kalėjimu.
Eitminai
Eitminai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Avižienių, 3 km į šiaurę nuo Riešės. Iš šiaurės ir vakarų kaimą supa pelkynai.
Osvaldas Čiukšys
Biografija
1984 m. Osvaldas Čiukšys baigė Vilniaus 39-ąją vidurinę mokyklą, studijavo ekonomiką VU Prekybos fakultete (1984–1990 m.), įgijo prekybos ekonomikos specialybę, po tęstinių studijų VU Ekonomikos fakultete (1990–1991 m.) įgijo tarptautinių ekonominių santykių specialybę, stažavosi Pasaulio prekybos organizacijos būstinėje (Ženeva), baigė užsienio prekybos politikos kursus (1992 m.).
Lietuvos avalynės prekybos bazės prekybos vadybininkas (1990–1991 m.), LR Tarptautinių ekonominių santykių ministerijos Prekybos skyriaus viršininkas (1991–1992 m.), iki 1993 gegužės mėn. – LR URM Prekybos skyriaus vedėjas, po to iki 1995 m. – AB „Ogmios Centras“ užsienio prekybos projekto vadovas, UAB „Ogmios Laikas“ generalinis direktorius (1995–2000 m.).
Nuo 2000 m. balandžio iki 2001 m. gruodžio mėn. – LR ūkio viceministras, LR ambasados Lenkijoje ministras patarėjas, misijos vadovo pavaduotojas (2001 m. gruodžio mėn. – 2004 m. vasario mėn.), LR ambasadorius Latvijoje (2004 m. kovo mėn. – 2006 m. birželio mėn.), LR ambasadorius Čekijoje (2006 m. liepos mėn. – 2010 sausio mėn.). 2010–2011 m. Ignalinos atominės elektrinės (IAE) generalinis direktorius. Nuo 2011 gegužės mėn. iki 2011 m. spalio mėn. IAE korporatyvinių reikalų direktorius. Nuo 2013 m. spalio mėnesio iki 2015 m. rugsėjo mėn. Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2015 metų rugsėjo mėnesio dirbo Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pareigose.
Žmona Sigita Čiukšienė. Sūnūs Mantas ir Gediminas.
Kvapioji ūmėdė
Kvapioji ūmėdė (Russula grata, sin. Russula laurocerasi) – ūmėdžių (Russula) genties grybų rūšis, paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. miniatiūra|250px|left miniatiūra|250px|left
Biologija
Auga vasarą ir rudenį lapuočių, rečiau spygliuočių (su gausiu žolių ardu) miškuose. Mėgsta kalkingą priemolio dirvožemį. Šiltesniuose kraštuose auga po bukais, ąžuolais.
Kepurėlė 6–10 cm skersmens, jauna gaubta, pusiau apvali, vėliau plokštėjanti. Grybo kotas 8–10 cm ilgio ir 1–3 cm storio.
Plinta ir dauginasi sporomis ir vegetatyvine grybiena. Fruktifikuoja rugpjūčio–spalio mėnesiais.
Vaisiakūnis baltas ir nekeičia savo spalvos paveikus mechaniškai. Nuo kitų ūmėdžių, ypač nuo dvokiančiosios ūmėdės, skiriasi mažesniais vaisiakūniais, siauresniais lakšteliais, migdolų kvapu, švelnesnio, kartais visai nekartaus skonio trama ir chemine reakcija.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje kvapioji ūmėdė nuo 1992 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Labai retas grybas, auga pavieniui. Žinomos 2 populiacijos. Ūmėdė 1990 m. rasta Norkaičių botaniniame draustinyje (Šilutės rajone), 2010 m. – Kauno marių regioniniame parke. Grybui grėsmę kelia dirvožemio rūgštėjimas dėl oro taršos, azotinė dirvožemio tarša.
IRIX
IRIX – operacinė sistema, kurią 1988 m. sukūrė įmonė „Silicon Graphics, Inc.“ (SGI) savo pačių 32 ir 64 bitų MIPS architektūros kompiuteriams ir serveriams. Sukurta UNIX System V pagrindu su BSD priedais. IRIX buvo pirmoji operacinė sistema, naudojusi XFS failų sistemą.
Savybės
IRIX turi gerą suderinamumą su grafikos įrenginiais (tiek įvesties, tiek ir išvesties). IRIX taip pat buvo viena pirmųjų iš Unix operacinių sistemų šeimos, pradėjusių naudoti grafinę naudotojo sąsają. Operacinė sistema dėl savo aplikacijų gausos buvo plačiai naudojama kompiuterinės animacijos pramonėje bei mokslinių trimačių vizualizacijų kūrime.
IRIX buvo simetriško multiprogramavimo lyderė, palaikanti nuo 1 iki daugiau kaip 1024 procesorių. IRIX turi MIPSPro 7.4 kompiliatorių, kuris palaiko C/C++, Fortran 77/90 ir Ada programavimo kalbas, bei OpenGL palaikymą.
Arnoldas Lukošius
Veikla grupėje Foje
1983 m. kartu su Andriumi Mamontovu, Algimantu Kriščiūnu ir Dariumi Tarasevičiumi sukūrė grupę „Foje“. Grupėje A. Lukošius grojo klavišiniais. 1989 m. paliko „Foje“ ir perėjo groti akordeonu alternatyvaus roko grupėje „Šiaurės kryptis“. Nuo tada vadinamas pirmuoju Lietuvos roko akordeonistu. 1991 m. išvyko į JAV. 1992 m. grįžo į tėvynę, taip pat į grupę „Foje“, kurioje grojo iki pat grupės iširimo 1997 m.
Muzikinis bendradarbiavimas
Vėliau koncertuose talkino „Naktinėms personoms“, su grupe „Lemon Joy“ dalyvavo paskutiniame „Rock Summer“ festivalyje Taline, nuo 2000 m. iki 2001 m. grojo su Psichu iš „Requiem“. Nuo 2001 m. vėl prisijungė prie bendraklasio A. Mamontovo grupės. Jų bendradarbiavimas nutrūko po 2013 m. surengto stulbinančiai sėkmingo koncertų turo "A.Mamontovas+FOJE".
„LT United“ projektas
Buvo projekto „LT United“ dalyvis. Po pasirodymo 2006 m. „Eurovizijoje“ juokais pradėtas tituluoti „geriausiu Europos šokėju“.
Kita karjera
Dar mokydamasis mokykloje įgijo statybininko specialybę. Metus studijavęs VU fizikos fakultete, 1986–1988 m. atliko privalomąją karinę tarnybą Tarybinės armijos grupėje VDR. Tarnybos metu įgijo radiomontuotojo bei telefonisto darbo įgūdžių. Grįžęs kurį laiką dirbo firmoje „Elektronas“, montavo nuotolines laiptinių spynas, kol susikirtus darbo ir muzikavimo grafikams buvo iš firmos pašalintas. Nuo 1988 m. iki 1991 m. maketavo knygas bei laikraščius. Iširus „Foje“ nuo 1998 m. dirbo populiaraus mėnesinio žurnalo jaunimui „Panelė“ priedo „MAXI PANELĖ“ redaktoriumi. Nuo 2011 m. vasario iki rugpjūčio buvo laisvalaikio ir poilsio žurnalo „ITIN karštas“ redaktorius. Nuo 2012 m. dirba interneto portale lrytas.lt.
Telekomunikacijų bendrovės „Tele2“ reklaminis veidas.
Antanas Lingis
Antanas Lingis (1905 m. gruodžio 26 d. – 1941 m. birželio 6 d.) – vienas visų laikų rezultatyviausių Lietuvos vyrų futbolo rinktinės žaidėjų. Per 33 sužaistas rungtynes pelnė 12 įvarčių. Rinktinėje debiutavo 1928 m. liepos 25 d.
Linkus
Linkus (arba Linkas) – Pagudės prūsų genčių karo vadas per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą.
Istorija
1271 m. Linkaus ir bartų karo vado Divonio vadovaujami sukilėlių pėstininkai Kulmo žemėje apgulė Vokiečių ordino Traupeino (prūsiškai Traupeins; dab. į vakarus nuo Christburgo) pilį. Raiteliai siaubė Aliamo valsčių (vėliau Aliamo gyvenvietės vietoje įkurtas Marienburgas). Atvykus Vokiečių ordino pastiprinimui sukilėliai nutraukė pilies apgulą ir suvieniję jėgas netoli Christburgo, Zirgūnos (Zirgės) upės pakrantėje, įsirengė įtvirtintą stovyklą. Daliai sukilėlių slapta persikėlus per upę kryžiuočiai ties Pagasančių kaimu buvo užpulti iš priekio ir iš užnugario. Kautynėse žuvo 12 Vokiečių ordino riterių ir apie 500 eilinių karių. Sukilėliai sugriovė Christburgą, bet užimti pilies neįstengė, atsitraukė su dideliu grobiu ir belaisviais.
Prancūzų ryšininkas
Prancūzų ryšininkas – 1971 m. kriminalinis trileris apie du Niujoko policininkus, bandančius užkirsti kelią heroino gabenimui iš Prancūzijos. Filmas su išgalvotais veikėjais yra adaptuotas pagal tikrais faktais paremtą knygą tokiu pačiu pavadinimu ir yra paremtas French Connection narkotikų gabenimo schema.
2005 m. filmas buvo įtrauktas JAV Nacionalinį filmų registrą.
Raudonžiedė notrelė
Raudonžiedė notrelė (Lamium purpureum) – notrelinių (lamiaceae) šeimos, notrelių (Lamium) rūšis. Paplitusi Europoje ir Azijoje. Lietuvoje dažna.
Užauga 5-20 cm aukščio. Žydi rausvais žiedais. Lapai žali, viršūnėje rausvi. Žydėti pradeda pavasrį, balandžio mėnesį.
thumb|left|250px|Raudonžiedžių notrelių žydėjimas
Ekvadoro provincijos
Ekvadoras administraciškai suskirstytas į 24 provincijas (provincias), kurios yra dalinamos į kantonus.
Oscar Temaru
Pareigas pradėjo eiti 2004 m. birželio 15 d. Tačiau jau po kelių mėnesių jo sudaryta vyriausybė prarado pasitikėjimą. Žlugus vyriausybei dar 2 savaites laikinai ėjo prezidento pareigas, bet galiausiai buvo priverstas atsistatydinti. Bet 2005 m. kovą Prancūzijos Polinezijos parlamentas Temaru vėl išrinko į prezidento pareigas. 2006 m. gruodžio 13 d. po protestų dėl blogos ekonominės padėties pareikštas nepasitikėjimas ir Temaru vėl atstatydintas. Pralaimėjo prezidento rinkimus prieš Gaston Tong Sang. Savo valdymo metu pasisakė už Prancūzijos Polinezijos atsiskyrimą nuo Prancūzijos, tačiau jį vykdant palaipsniui. 2011 m. vėl tapo šalies vadovu.
Francišekas Ksaveras Dmochovskis
Francišekas Ksaveras Dmochovskis (, 1762 m. gruodžio 2 d. Opravčikai, Palenkės vaivadija – 1808 m. birželio 20 d. prie Blonie, Mazovija) – lenkų literatas, vertėjas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš kunigaikščių Dmochovskių giminės. 1778-1794 m. pijoras. 1789-1791 m. mokytojavo pijorų mokyklose, dėstė lotynų kalbą, retoriką. Sekdamas Nikolasu Bualo knyga „Poezijos menas“ (L'Art poétique) parašė eiliuotą veikalą „Eiliavimo menas“ (Sztuka rymotwórcza, 1788 m., lietuvių kalba 1820 m. Vilniuje), kuriame pateikė lenkų poezijos vertinimų.
Ketverių metų seimo laikotarpiu su kitais rengė švietimo ir politinių reformų programą, nuo 1791 m. H. Kolontajaus sekretorius. Dalyvavo 1794 m. sukilime, redagavo sukilėlių dokumentus ir spaudą. Sukilimą nuslopinus iki 1799 m. gyveno Prancūzijoje. Vienas Varšuvos mokslo bičiulių draugijos kūrėjų, 1801-1805 m. leido žurnalą „Nowy Pamiętnik Warszawski“.
Parašė publicistinių straipsnių, satyrinių eilėraščių, išvertė į lenkų kalbą Homero „Iliadą“, „Odisėjos“ fragmentų, Vergilijaus „Eneidą“, anglų poetų kūrinių.
Julius Veselka
Julius Veselka (1943 m. vasario 8 d. Siesikuose, Ukmergės apskrityje – 2012 m. lapkričio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, ekonomikos mokslų daktaras, politinis veikėjas.
Biografija
1951 m. pradėjo lankyti Belazariškių pradinę mokyklą, 1962 m. baigė Siesikų vidurinę mokyklą. 1967 m. įstojo ir 1972 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą įgijo ekonomisto specialybę. 1985 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją.
1962–1965 m. tarnavo tarybinėje armijoje, grįžęs dirbo Ukmergės raj. Daugailių tarybinio ūkio brigadininku, Siesikų girininkijos miško darbininku. 1972–1974 m. Vilniaus valstybinio universiteto Politinės ekonomijos katedros dėstytojas, 1975–1978 m. Vilniaus metalo konstrukcijų gamyklos Tiekimo skyriaus viršininkas, 1978–1985 m. maisto pramonės Projektavimo konstravimo biuro skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1985–1990 m. Valstybinio plano komiteto Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, skyriaus vedėjas, direktoriaus pavaduotojas. 1990 m. Ekonomikos ministerijos Strategijos skyriaus viršininkas, Valstybinės pramonės produkcijos plėtimo programos vadovas.
1992–1994 m. ekonomikos ministras penktojoje ir šeštojoje Vyriausybėse. 1996–2000 m. ūkininkavo Ukmergės raj. Siesikų seniūnijos Užulaukio kaime. miniatiūra|220px|left|Kapas [[Siesikų kapinėse]]
1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo narys. 1991–1992 m. Lietuvos ateities forumo vyriausiasis koordinatorius. 1992–1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, išrinktas Alytaus rinkimų apygardoje Nr. 30. Iškėlė Lietuvos demokratinė darbo partija, dirbo Ekonomikos komitete. 2000 m. kovo mėn. įkūrus Liaudies sąjungą „Už teisingą Lietuvą“, išrinktas jos pirmininku. 2000−2004 m. Seimo narys išrinktas Ukmergės rinkimų apygardoje Nr. 61. Išsikėlė pats. Seime dirbo Ekonomikos komitete, Verslo ir užimtumo ir Konstitucijos pataisoms rengti komisijose. 2004−2008 m. Seimo narys, išrinktas Ukmergės rinkimų apygardoje Nr. 61. Išsikėlė pats. Seime dirbo Ekonomikos komitete, Ignalinos atominės elektrinės regiono problemų komisijoje (2005–2008 m. – pirmininko pavaduotojas). 2008–2012 m. Seimo narys, išrinktas Ukmergės rinkimų apygardoje Nr. 61. Iškėlė partija „Tvarka ir teisingumas“. Dirbo Ekonomikos komiteto pirmininko pavaduotoju, buvo Atominės energetikos komisijos narys. 2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, išrinktas Ukmergės rinkimų apygardoje Nr. 61. Iškėlė partija „Tvarka ir teisingumas“.
Mirė 2012 m. lapkričio 26 d. Vilniuje, ketindamas duoti interviu „Žinių radijo“ laidoje. Palaidotas Siesikų kapinėse, netoli kapinių koplyčios.
Ekonomikos ir politikos klausimais yra parašęs keletą knygų, kelis šimtus straipsnių. Viena iš aktualiausių knygų – „Kaip sukurti saugią ir pasiturinčią Lietuvą“ (Vilnius: Margi raštai, 1997).
Žmona Antanina, pensininkė, vaikai Dalia ir Gediminas.
Novotroickas
Novotroickas – miestas vakarų Rusijoje, prie Uralo upės, greta Orsko, pasienyje su Kazachija. Geležinkelio stotis. Išvystyta metalurgijos, chromo, statybų pramonė.
Istorija
Įkurtas 1945 m. kaip miestas.
Plikledis
thumb|250px|Plikledis ant šaligatvio
Plikledis – atmosferinis reiškinys, kuomet žemės paviršiuje susiformuoja atviro ledo danga. Plikledis susidaro šaltuoju metų laiku, kai esant teigiamai temperatūrai iškrenta šlapdriba, lietus, rūkas arba pradeda tirpti sniegas, tačiau vėliau orui atvėsus iki neigiamos temperatūros, iš iškritusių kritulių susidaro ledas. Lijundros metu plikledis susidaro iškart. Plikledžio metu ledo danga pasidengia keliai, šaligatviai, takeliai, todėl eiti ar važiuoti nepabarstytais keliais tampa itin pavojinga.
Euri izoztua Vêris
Ličis
Ličis (Kobus leche) – vandeninių ožių (Reduncinae) pošeimio  dykaraginis žinduolis.
Kroatijos moterų rankinio rinktinė
Kroatijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kroatijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kroatijos rankinio federacija.
Jungiamojo audinio ląstelės
Jungiamojo audinio ląstelės - ląstelių populiacija, paplitusi ir sudaranti jungiamąjį audinį. Yra dvi jų rūšys:
Kęstutis Daukšys
Kęstutis Daukšys (g. 1960 m. sausio 31 d. Alytuje) – ekonomistas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1967–1978 m. mokėsi Alytaus 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978–1983 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultete ir įgijo ekonomisto specialybę. 1989–1990 m. Maskvos Plechanovo institute baigė tarptautinio marketingo kursus.
1983–1985 m. Vilniaus valstybinio universiteto Politinės ekonomijos katedros asistentas. 1985–1987 m. Baldų projektavimo konstravimo biuro (PKB) planavimo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1987–1989 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1989–1990 m. Baldų PKB užsienio prekybos skyriaus specialistas. 1990 m. UAB „Agro Lietuva“ eksporto vadybininkas. 1990–1995 m. UAB „Balticum“ direktorius. 1998–2004 m. ir nuo 2017 m. – AB „Kilimai“ generalinis direktorius, valdybos pirmininkas.
2005–2006 m. tryliktosios Vyriausybės ūkio ministras.
2004–2016 m. Seimo narys. Nuo 2015 m. Darbo partijos frakcijos Seime seniūnas.
1982 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 2006 m. Darbo partijos pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Alytaus miesto skyriaus pirmininkas.
Susituokęs su trečia žmona Eirida su kuria vaikų neturi. Sūnūs iš ankstesnių santuokų Mindaugas ir Juozas.
Aleksandras Anuškinas
Aleksandras Anuškinas (1903 m. rugsėjo 3 d. Čerencove – 1978 m. Jaltoje) – rusų žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Nuo 1925 m. TSKP narys. 1930–1946 m. dirbo žurnalistu Alma Atoje, Kazanėje. 1946–1953 m. laikraščio „Sovetskaja Litva“ redaktorius. 1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius. 1952–1953 m. LKP CK biuro narys. 1947–1953 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Nuo 1953 m. dirbo Kryme.
Emilis Holakas
Emilis Holakas (, 1860 m. rugpjūčio 17 d., , nuo 1938 m. Grünheide, nuo 1946 m. , Bagrationovsko rajonas, Kaliningrado sritis – 1924 m. gegužės 20 d. Karaliaučius) – Prūsijos vokiečių pedagogas, archeologas.
Biografija
1880 m. baigė Valduvos mokytojų seminariją, 1880–1887 m. mokytojavo Miulhauzene, Labguvoje ir Karaliaučiuje, vėliau mokyklų inspektorius. 1902–1924 m. dėstė aukštesniojojestatybos mokykloje.
Mokslinė veikla
Nuo 1890 m. vykdė savarankiškus archeologinius kasinėjimus, kartu su A. Becenbergeriu 1904 m. tyrinėjo Vilkyčių (Šilutės raj.) ir Pleškučių (Klaipėdos raj.) kapinynus. Vėliau tyrinėjo apie 60 archeologinių paminklų Sembos pusiasalyje ir Prūsijos pietinėje dalyje, buvo paskirtas Rytų Prūsijos archeologijos paminklų inspektoriumi. Jo tirti: Bludavos kapinynai ir gyvenvietė, Blumenavos pilkapynas, Fiurstenvaldės kapinynas, Gaiteinių kapinynas, Graibyčių pilkapynas, Karbių kapinynas, Kirpainių kapinynas…
Sudarė pirmąjį Rytų Prūsijos proistorės apžvalginį žemėlapį su komentarais (Erläuterung zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreussen 1908 m.) Jame pateikta archeologinė apžvalga, išsamūs archeologinių paminklų aprašai su paaiškinimais. Suregistruoti ir dab. Klaipėdos bei Šilutės raj. savivaldybių 60 paminklų. Medžiaga sugrupuota pagal akmens, bronzos, geležies amžius. Šis veikalas laikomas pirmuoju Rytų Prūsijos archeologijos vadovėliu.
Budnė
Budnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Goniondzo, 13 km į šiaurės vakarus nuo Monkų ir 53 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1530 m. kaime gimė žymus arijonizmo teologas Simonas Budnas.
Ruhengeris
Ruhengeris (angl., ) – miestas Ruandos šiaurės vakaruose, Šiaurės provincijoje, Virungos kalnų papėdėje, šalia Buleros ežero ir Vulkanų nacionalinio parko. 71,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Aerodromas. Svarbus turistinis centras, turistams, keliaujantiems į nacionalinius parkus stebėti kalnų gorilų.
Kozincė
Kozincė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 7 km į šiaurės vakarus nuo Dobžinevo Dužės ir apie 20 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 2008 m. birželio 24 d. kaime įkurta Kozincės Rūpestingosios Mergelės Marijos parapija.
Istorija
thumb|left|Kozincės bažnyčia
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK. XIX a. buvo kaimas Balstogės apskrities Obrubnikų valsčiuje, po II pasaulinio karo buvo šio valsčiaus centras.
Mozūrai
Istorija
Mazovų emigracija iš Mazovijos į pietinę Rytų Prūsijos dalį prasidėjo jau XIV a., kai kryžiuočiams išžudžius visus vietinius prūsus ir galindus šios žemės tapo dykra. Buvę mazovai kaip subetninė mozūrų grupė susiformavo XVI a. reformacijos laikais, kai kaip ir visa Prūsija tapo protestantais. Tuo tarpu jų gentainiai mazovai gyvenę pietuose, buvusioje Mazovijos kunigaikštystėje, išliko katalikais. Vėliau dėl religinės katalikų valdžios priespaudos, dalis mazovų protestantų gyvenusių Mazovijos kunigaikštystėjė, buvo priversti bėgti iš Mazovijos į šiaurėje buvusią kaimyninę Rytų Prūsiją ir prisijungti prie čia jau anksčiau įsikūrusių savo gentainių. XVIII a.-XIX a. jų gyvenamas regionas pradėtas vadinti Mozūrija.
1870 m. Vokietijos imperijos administracija uždraudė Rytų Prūsijoje vartoti kitas kalbas, tai buvo padaryta dėl augančio vietinių slavų nacionalizmo ir siekio tapti nepriklausomais. Vokiečiai įvairiai bandė suvokietinti mozūrus ir atskirti šiuos kultūriškai nuo pietuose gyvenusių lenkų. Daug mozūrų emigravo į Rūro sritį, ypatingai į Gelzenkircheno miestą. Nepaisant vokiečių bandymo suvokietinti mozūrus, šie vis tiek save laikė lenkų tautos dalimi. Didžiojoje dalyje XX a. pradžios vokiečių geografijos atlasų yra pateikiama informacija, kad pietinėje Rytų Prūsijoje gyvena lenkai, kurių skaičius siekia 300 000 gyventojų.
1920 m. Rytų Prūsijoje buvo surengtas taip vadinamas Rytų Prūsijos plebiscitas, kurio metu vietiniai gyventojai balsavo kokioje šalyje jie norėtų gyventi II Lenkijos Respublikoje ar Veimaro Respublikoje. Prižiūrint Tautų Sąjungos stebėtojams iš Anglijos, Prancūzijos ir Italijos įvyko balsavimas, kurio metu 99.32% gyventojų išreiškė norą gyventi Veimaro Respublikoje.
1945 m. didžioji dalis mozūrų kartu su vokiečiais pasitraukė į vakarus, bėgdami nuo artėjančios Raudonosios armijos. Potsdamo konferencijos metu visą Mozūrija buvo priskirta Lenkijos Liaudies Respublikai. Po karo šiose vietovėse likę mozūrai buvo įvardijami kaip vokiečiai ir deportuojami į Rytų Vokietiją. 1956 m. leidus buvusiems Vokietijos piliečiams palikti Lenkiją ir apsigyventi Vakarų Vokietijoje, didelė dalis iš, ir taip belikusios mažos bendruomenės, emigravo į Vakarų Vokietiją. Iki šių dienų iš XX a. pradžioje priskaičiuotų 300 000 mozūrų beliko tik apie 5000, kurių dauguma save priskiria Lenkijos vokiečiams.
Alaus pučas
thumb|right|Feldherrnhalle [[Miunchenas|Miunchene – viena iš pučistų susirinkimo vietų]] Alaus pučas  – Vokietijos nacionalsocialistinės darbininkų partijos nesėkmingas mėginimas užimti valdžią 1923 m. lapkričio 8 – lapkričio 9 d. Pučą organizavo Adolfas Hitleris ir Erichas Ludendorfas.
Vokietijos nacionalsocialistinė darbininkų partija savo suvažiavime 1923 m. sausio mėn. iškėlė tikslą nuversti vyriausybę. Partijoje buvo daug kariškių ir savanorių korpuso narių, kurie entuziastingai palaikė šias idėjas.
1923 m. lapkričio 8 d. apie 21 val. daug partijos narių įsiveržė į Miuncheno aludę „Bürgerbräukeller“, kur turėjo kalbėti Bavarijos vyriausybės vadovas G. von Kahr. Čia Adolfas Hitleris visiems paskelbė, kad Vokietijos ir Bavarijos vyriausybės netenka įgaliojimų, o valstybės kancleriu ir laikinosios vyriausybės vadovu skelbiamas jis pats. Bavarijos vyriausybei pavyko išvaikyti pučistus, susirėmimų metu žuvo 16 nacistų ir 3 policininkai.
Adolfas Hitleris už perversmo organizavimą buvo nuteistas 5 metams laisvės atėmimo, Erichas Ludendorfas buvo paleistas, NSDAP uždrausta.
Po pučo A. Hitleris ėmėsi siekti valdžios kitais būdais, pirmiausia keisdamas NSDAP programą ir orientuodamas ją į visuomenės sluoksnius, kurie jį galėtų palaikyti siekiant valdžios.
1985 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1985 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – pasaulio šachmatų čempionato mačas tarp Anatolijaus Karpovo ir Gario Kasparovo. Jis vyko 1985 m. rugsėjo 3 – 1985 m. lapkričio 9 d. Maskvoje. Tai buvo antrasis jų mačas po pusmečio pertraukos nuo pirmojo mačo.
FIDE pakeitė mačo taisykles: nugalėtoju tampa tas, kas pirmas laimi 6 partijas, arba surenka daugumą taškų iš 24 partijų. Pasibaigus mačui lygiosiomis 12 : 12 čempionas išlaiko titulą. Pralaimėjusiam čempionui panaikintas mačas revanšas. Kadangi A. Karpovas anksčiau turėjo teisę į mačą revanšą, FIDE paliko jam šią teisę, bet tik vienam mačui (1986).
Mačą laimėjo Garis Kasparovas 13 : 11 (+5 -3 =16). Jis tapo pasaulio šachmatų istorijoje tryliktuoju ir jauniausiu (22 m.) pasaulio čempionu.
Pretendentas
G. Kasparovas pasiruošimui apsiribojo dviem mačais – su U. Andersonu – 4 : 2 ir su R. Hiubneriu – 4½ : 1½.
Čempionas
Po penkių mėnesių kovos 1984-85 m. mače, A. Karpovas nepradėjo tuščiai barstyti jėgų. Jis dalyvavo turnyre Amsterdame, kur žaidė J. Timanas, Dž. Nanas, A. Mailsas ir kt., aplenkęs artimiausią varžovą pustaškiu, užėmė jam įprastą 1-ąją vietą. Likęs laikas buvo pašvęstas poilsiui ir pasiruošimui naujam mačui. Per pusmetį, tarp dviejų mačų, jo analitinė grupė beveik nepakito, kaip ir pagalbininkų komanda. Šachmatuose, kaip ir futbole „laiminčią sudėtį nekeičia“.
Prieš mačą
Ankstesnis mačas, kai partijų skaičius nebuvo ribojamas iškėlė daugiau klausimų, nei davė atsakymų. Aišku buvo viena: A. Karpovas ir G. Kasparovas sugebėjo per 48 partijas išstudijuoti vienas kitą. Naujajame mače sėkmė daug priklausys nuo to, kaip varžovai pasinaudos šia, iš tikro neįkainojama, informacija. Nebeliko jokių abejonių, kad Karpovo ir G. Kasparovo šachmatų potencialas apylygis.
Visi pažymėdavo, kad pirmojoje dvikovoje abu „vienas iš kito“ mokėsi. Be abejo, tai visu pirma liečia pretendentą, kuris, be teisės suklysti, virš trijų mėnesių kibojo virš pralaimėjimo bedugnės ir išmoko tikros čempioniškos kantrybės. Bet ir čempiono žaidimas tapo dar universalesnis, jo atsilikimas nuo varžovo debiutuose – mažiau ryškus.
Šachmatų pasaulis pasidalijo į dvi nesutaikomas stovyklas Bet ir netik!…. Visuomenės susidomėjimas buvo toks, kad dvikovą sekė ir tie, kurie niekada nesidomėjo kovomis prie 64 langelių. Pagrindinis 1985 m. mačo skiriamasis bruožas buvo tai, kad FIDE grįžo prie ankstesnių taisyklių, kai mačas buvo žaidžiamas 24 partijas. Dabar buvo aišku, kad naujojo pasaulio čempiono vardas bus tikrai paskelbtas lapkričio 9 d.
Mačas dėl čempiono vardo
Traukiant burtus G. Kasparovui atiteko baltieji. Tai pakėlė jo nuotaiką ir jis 1-ąją partiją laimėjo. Pretendentas turėjo gerų galimybių ir 2-oje partijoje, bet prarado savo didelę persvarą bei galimybę padidinti persvarą iki 2 : 0. Bet esmė tame, kad, žaidžiant atidėtas partijas, savos klaidos išmušė G. Kasparovą iš ritmo ir A. Karpovas sugebėjo perimti iniciatyvą.
Po lygiųjų juodaisias čempionas laimėjo 4-ą ir 5-ą partijas ir gražino mačo eigą į „savo vietas“: A. Karpovas – pirmauja, G. Kasparovas – vejasi.
Nuo 6-os iki 10-os partijų – virtinė lygiųjų, bet jos buvo kitokios, nei 1984 m. mače… Kiekvienoje jų, virė įnirtinga kova! Jose čempionas buvo truputi arčiau tikslo, bet tik 10-oje turėjo realių galimybių padidinti mačo skirtumą.
Nesugebėjęs pasinaudoti atsiradusia dėkinga galimybe, vienu ėjimu pralaimi 11-ąją partiją. Tvarkingai besigindamas, A. Karpovas lyg tai buvo išlyginęs padėtį, bet trumpalaikis atsipalaidavimas atvedė jį į „šimtmečio žioptelėjimą“ ir pralaimėjimą.
Mačo rezultatas tapo lygus, bet psichologinė iniciatyva perėjo G. Kasparovui. Be to, šis nustebino varžovą išilgai ir skersai išstudijuotoje pozicijoje netikėtu gambitu. Bet jei 12-oje partijoje jis nesunkiai išlygino padėtį, tai 16-oje, kai A. Karpovas buvo jau gerai pasiruošęs, pasiekė įspūdingą pergalę.
Pasaulio čempionatų dvikovose būdavo įspūdingų triuškinimų, bet kad kas nors tokiu stiliumi būtų laimėjęs prieš Karpovą!…Juodųjų žirgas laukelyje d3, kaip bangolaužis padalijo šachmatų lentą į dvi dalis, pusė baltųjų figūrų buvo užpatuotos… G. Kasparovas pasiekė vieną iš pačių efektingiausių pergalių savo karjeroje ir vėl išėjo į priekį – 8½ : 7½.
Po 17-os partijos pretendentas paėmė pertraukėlę, manydamas, kad 18-oje čempionas, žaisdamas baltaisiais, visomis išgalėmis puls jį. Bet gavosi trumpos lygiosios ir pakiliai nusiteikęs pretendentas nutarė kautis 19-ojoje. Tuoj po debiuto A. Karpovas suklydo ir G, Kasparovas, efektingai tuo naudodamasis, įgijo didelę persvarą. Atidedant partiją, norėdamas parodyti, kokia beviltiška juodųjų pozicija, pretendentas atvirai užrašo „slaptąjį ėjimą“.
Iki mačo pabaigos likus penkioms partijoms A. Karpovo situacija tapo kritinė: jis pralaimi dviem taškais (8½ : 10½), o varžovas, lyg tyčia, įsižaidęs. Bet tuo metu čempionas sugeba parodyti valią ir pasinaudoti didžiule patirtimi įgyta, žaidžiant pasaulio čempionato mačus.
G. Kasparovas atsilaikė prieš spaudimą 21-oje partijoje, bet nerealizuoja didelių galimybių 21-oje partijoje – tad į 22-ąją partiją ateina ne pačia geriausia nuotaika… Nors jei nebūtų ceitnote „žiopsojęs“, A. Karpovo galimybės laimėti šią partiją būtų buvusios nedidelės. Laimėjęs 22-ąją, čempionas sumažino mačo skirtumą iki vieno taško.
Po lygiųjų 23-ioje atėjo „auksinė“ – 24-oji partija. A. Karpovą tenkino tik pergalė: kitaip neišlaikytų titulo. Jis baltaisiais gavo padėtį, kur turėjo iniciatyvą ir galėjo pradėti tiesiogiai atakuoti varžovo karalių, bet uždelsė ir iniciatyva palaipsniui atiteko juodiesiems, kurie ir laimėjo. Po partijos A. Karpovas pareiškė, kad galėjo laimėti paeidamas pėstininku 23. f5. Varžovas pateikė savo gynybos planą, tačiau padėties neanalizavo.
G. Kasparovas paskutinėje partijoje sugebėjo išplėšti pergalę ir tapti 13-uoju šachmatų istorijoje pasaulio čempionu.
Po mačo
1985 m. G. Kasparovas sugebėjęs iš savo galingo, esančio jėgų žydėjime, varžovo išplėšti „karūną“, tapo jauniausiu pasaulio šachmatų čempionu. Tam jam prireikė sužaisti su A. Karpovu 72 partijas. Ir buvo laukiama dar daugiau, nes mačo taisyklėse buvo parašyta, kad pralaimėjęs čempionas turi teisę į mačą revanšą.
A. Karpovas tšios teisės neatsisakė ir trečiasis tarp jų mačas turėjo prasidėti 1986 m. vasarą.
Šachmatų pasaulis pradėjo laukti „serialo“ Karpovas – Kasparovas tęsinio. Dėmesį skatino ir tai, kad per du mačus varžovai buvo laimėję po lygiai: tik po 8-ias partijas…
Reinhard Wenskus
Reinhardas Venskus (1916 m. kovo 10 d. Saugose, Vokietijos imperija – 2002 m. liepos 5 d. Getingene, Vokietija) – Vokietijos istorikas.