cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elton John
„Empty Sky“ — „Goodbye Yellow Brick Road“
Pirmasis jo koncertas įvyko 1970 m. rugpjūtį Trubadūre, Los Andžele (JAV), kuriame koncertavo kartu su bosistu Dee Murray ir būgnininku Nigel Olsson ir jis palydėjo juos į didesnę sėkmę. Koncepcinis albumas „Tumbleweed Connection“ buvo išleistas tų pačių metų spalį ir užėmė Jungtinėje Karalystėje 2-ąją vietą, o Amerikoje 5-ąją. Koncertinis gyvas albumas „17-11-70“ (pavadintas „11–17–70“ JAV) buvo įrašytas pasirodymo „A&R Studios“ studijoje metu, Niujorke. Albumas susilaukė žaibiškos komercinės sėkmės, po to kai likus kelioms savaitėms iki oficialaus jo išleidimo, buvo neteisėtai nutekintas visas jo pasirodymas, trukęs visą valandą, nors oficialiai pasirodęs leidimas tetruko apie 40 minučių. Vėliau Eltonas su Berniu kūrė garso takelį nelabai išgarsėjusiam filmui „Friends“, o galų gale 1971 m. įrašė ir ketvirtąjį studijinį albumą „Madman Across the Water“, kuris prasimušė į 8-ą vietą Amerikoje, iš kurio hitais tapo „Tiny Dancer“ bei „Levon“. 1972 m. prie E. Džono grupės prisijungė ir gitaristas Davey Johnstone, po kurio prisijungimo pradėtas kurti penktasis studijinis albumas „Honky Château“, kuris pakeitė ankstesniųjų albumų spalvas, be to albumas buvo pirmasis, kuris sugebėjo pasiekti 1-ą vietą JAV. Po jo sekė ir virtinė kitų albumų sėkmė. „Rocket Man“ ir „Honky Cat“ tapo šio albumo singlais-hitais. Tais pačiais metais įrašinėtas jau šeštasis studijinis albumas, „Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player“, kuris pasirodė 1973 m. pradžioje. Jis buvo neįtikėtinai sėkmingas, užkopęs į pirmas vietas tiek Jungtinėje Karalystėje, tiek Amerikos Valstijose, Australijoje bei kitose keliose šalyse. Iš šito albumo nuskambėjo pirmasis Eltono hitas „Crocodile Rock“, pasiekęs JAV Billboard Hot 100 sąraše 1-ą vietą. Beveik tokios pačios sėkmės sulaukė ir „Daniel“, užėmęs 2-ą vietą JAV ir 4-ą Jungtinėje Karalystėje. Tačiau sėkmingiausias jo darbas pasirodė tų pačių metų spalį – albumas „Goodbye Yellow Brick Road“, sulaukęs daug pagyrų iš kritikų, be to sugebėjęs užimti pirmąsias vietas tiek JAV, tiek Jungtinėje Karalystėje ir išsilaikyti šioje pozicijoje porą mėnesių. Ne gana to, Eltonas laikinai pradėtas laikyti glam roko žvaigžde. Iš paties jo sėkmingiausio albumo nuvilnijo eilė hitų – „Goodbye Yellow Brick Road“, „Candle in the Wind“, „Saturday Night's Alright for Fighting“, „Funeral for a Friend/Love Lies Bleeding“, o „Bennie and the Jets“ JAV užėmė 1-ą vietą.
„Caribou“ — „21 at 33“
kairėje|miniatiūra|233x233px|Eltonas Džonas 1975 m. roko muzikos apdovanojimuose. 1974 m. Eltonas įkūrė savo įrašų leidybinę kompaniją „Rocket Record Company“. Vietoj to, kad dainas leistų vien per savo paties įkurtą kompaniją, jis pasirašė su „MCA“ 8 mln. vertės kontraktą. Tais pačiais metais „MCA“ išleido Eltono Džono geriausių dainų rinkinį, kuris pasiekė pirmąsias vietas tiek Amerikoje, tiek Jungtinėje Karalystėje ir tapo deimantiniu, pardavęs daugiau kaip 16 milijonų kopijų. Tais pačiais metais Eltonas bendradarbiavo su Džonu Lenonu, sudainuodami bendrai „The Beatles“ dainą „Lucy in the Sky with Diamonds“, Lenono solinės karjeros dainą „One Day at a Time“. Pats Lenonas su Eltonu įrašo dainą „Whatever Gets You thru the Night“ savo albumui „Walls and Bridges“. Šias dainas Džonas Lenonas, paskutinį kartą koncertuodamas ant scenos, sudainuoja kartu su Eltonu Džonu, įskaitant ir bitlų dainą „I Saw Her Standing There“ Madison Square Garden sode (Niujorke). Tiesą sakant, ant scenos jis lipo tik dėl Eltonui duoto pažado, kad jei jų daina „Whatever Gets You Thru The Night“ taps singlu-hitu Amerikoje, jis turės groti kartu scenoje.
Eltono naujasis albumas „Caribou“, išleistas 1974 m. tapo trečiuoju albumu jo karjeroje, patekusiu į pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje. Tačiau gerų rezultatų sulaukė ir JAV, Kanadoje bei Australijoje. Jis įrašinėtas per porą savaičių, turų metu, jame pasirodo tokios dainos kaip „The Bitch Is Back“ bei orkestro pritariamas „Don't Let the Sun Go Down on Me“. Singlas „Step into Christmas“ išleistas dar praeitų metų lapkritį, bet pasirodo tik „Caribou“ albumo 1995 m. perdarytame leidime. Britų roko grupės „The Who“ narys Pete Townshend pasiūlo Džonui roko operos filme „Tommy“ vaidinti veikėją, vardu Local Lad, o taip pat perdainuoti jų dainą „Pinball Wizard“. Įrašyta daina buvo sunkesnė už originalą ir buvo panaudota tame filme, kuris buvo išleistas 1975 m. Ji pasiekė 7-ą vietą Jungtinėje Karalystėje pagal pardavimus.
Tais pačiais 1975 metais Eltonas išleido savo autobiografinį albumą, pavadinimu „Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy“, kuris užėmė 1-ą vietą Amerikos Valstijose – tai pirmasis albumas per visą istoriją, sugebėjęs Amerikos Valstijose tai padaryti. Kaip ir ankstesniuose albumuose, jis atskleidžia savo dvejopą asmenybę, o tekstų autorius Bernie Taupin dainose nupasakoja judviejų sunkius ankstyvuosius karjeros metus. Daina „Someone Saved My Life Tonight“ tapo šio albumo singlu-hitu, joje jis dainuoja apie savo gyvenimo peripetijas, mėginimą nusižudyti ir kaip buvo išsaugota jo gyvybė. Tačiau po šio albumo Eltonas jautėsi pervargęs ir nepatenkintas, jis atsisakė savo klasikinės grupės, kuri grojo nuo jo karjeros pradžios ir susidėjo iš būgnininko Nigel Olsson bei bosisto Dee Murray. Po šito sprendimo, buvo priimti dirbti nauji nariai, tarp jų ir jau seniau groję gitaristas Davey Johnstone bei perkusininkas Ray Cooper. 1975 m. birželį savo naujus narius Eltonas pristatė per koncertą, prieš 75 000 žmonių minią Londono Vemblio stadione. 1975 m. rudenį išleistas „Rock of the Westies“ albumas, kurio kryptis buvo rokas. Jo sėkmė bene tokia pat kaip ir pastarojo albumo. Vėliau Eltonas gauna savo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje. Kad atšvęstų 5 metų sukaktį, nuo tada, kai jis pasirodė dėmesio centre, Eltonas atliko dviejų naktų didelį pasirodymą, susidedantį iš keturių atskirų pasirodymų. Vietos buvo apribotos iki 500 žmonių per vieną pasirodymą, bilietus buvo galima laimėti loterijoje. Į koncertą atvykę žmonės gavo knygutę storu viršeliu, kurioje buvo surašyta Eltono grupės istorija. 1975 m. rugpjūčio 9 d. per pirmuosius kasmetinius Roko muzikos apdovanojimus, jis buvo įvardytas kaip iškilus, išskirtinis tų metų atlikėjas. 1976 m. gegužę buvo išleistas jo gyvų pasirodymų albumas „Here and There“, vėliau spalį išleistas studijinis albumas „Blue Moves“, kuriame buvo jo vienas žinomesnių singlų „Sorry Seems to Be the Hardest Word“. Tačiau labiausiai sėkmės susilaukė sudainavęs duetu su Kiki Dee dainą „Don't Go Breaking My Heart“, kuri pasiekė populiarumo viršūnes JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje, Australijoje bei Prancūzijoje.
Tas laikotarpis tarp 1970 ir 1976 m. jo karjeroje buvo itin ypatingas, per tą laiką sugebėjo išleisti 7 albumus, pasiekusius pirmas vietas JAV topuose, kažkas, ko padaryti nebuvo pavykę niekam kitam. Net 6 iš jų pateko į „Rolling Stone“ 2003 m. 500 geriausių visų laikų albumų sąrašą, iš kurių aukščiausią 91-ą vietą pelnė „Goodbye Yellow Brick Road“. miniatiūra|Elton John 1979 m. koncerte su Ray Cooper [[Dublinas|Dubline.]] 1977 m. lapkritį Eltonas vieno pasirodymo metu paskelbė, kad nutraukia pasaulinius turus. Jo kolega dainų tekstų autorius Bernie Taupin pradėjo dirbti su kitais atlikėjais, jų keliai išsiskyrė. Eltonas pradėjo rečiau leisti albumus, 1978 m. pasirodė pirmasis be Bernie kurtas albumas „A Single Man“. Prie jo dirbo su nauju žodžių kūrėju Gary Osborne. Albume nebuvo nė vieno singlo, kuris būtų patekęs bent į Top 20 Amerikoje. Tačiau du singlai „Part-Time Love“ bei „Song for Guy“ pateko į dvidešimtuką Jungtinėje Karalystėje, o pastarasis vėliau pasiekia ir 5-tą vietą. 1979 m. kartu su perkusininku Ray Cooper jis išvyko koncertuoti į sovietinę Rusiją, šitaip tapdamas vienu pirmųjų vakarų atlikėjų, koncertavusių Tarybų Sąjungoje, o vėliau taip pat Izraelyje. Visai netrukus Eltonas vėl šturmavo Amerikos dešimtukus, užimdamas 9-tą vietą su soul stiliaus daina „Mama Can't Buy You Love“, kuri buvo įrašyta dar 1977 m. ir atmesta išleidimui kompanijos „MCA“. Kuriant dainą jis dirbo su soul muzikos prodiuseriu Thom Bell. Eltonas sakė, kad tai pirmasis asmuo, kuris davė jam vokalo pamokų – jis patarė Eltonui dainuoti žemesniu registru. Tais pačiais 1979 m. jis išleido vieną savo nesėkmingiausių albumų „Victim of Love“, kuriame dainos įrašytos disco stiliumi. Bernie ir Eltonas nusprendė vėl susieiti kuriant kai kurias dainas, nors pilnai dirbti pradėjo tik 1983 m. Vėlgi, 1980 m. išleistas „21 at 33“ padėjo jam pakilti su daina „Little Jeannie“, užėmusia 3-ą vietą Jungtinėse Valstijose.
Nuo „The Fox“ iki „Sleeping with the Past“ (1980–1989)
kairėje|miniatiūra|Elton John 1986 m. koncerto metu 1980 m. Eltonas vėl susigrupavo su bosistu Dee Murray bei būgnininku Nigel Olsson savo nemokamam koncertui, įvykusiam Niujorko Centriniame parke – į jį susirinko apie 400 000 žmonių. 1981 m. išleistas albumas „The Fox“ buvo įrašinėtas tų pačių kaip ir „21 at 33“ sesijų metu, įskaitant ir tai, kad prie jo bendrai dirbo Tom Robinson bei Judie Tzuke. Vėliau išleistas ir 1982 m. albumas „Jump Up!“, kuriame buvo jo hitas „Empty Garden (Hey, Hey Johnny)“. Galiausiai 1983 m. jis pilnai susigrąžino senąją grupės sudėtį, susidedančią iš minėto bosisto Dee, būgnininko Nigel bei gitaristo Davey Johnstone. Jie įrašė Eltono devintojo dešimtmečio sėkmingiausią albumą „Too Low for Zero“. Iš albumo išėjo du singlai-hitai: „I'm Still Standing“ bei „I Guess That's Why They Call It the Blues“. Pastarojoje armonikėle grojo Stevie Wonder, daina Jungtinėse Valstijose pasiekė 4-tą vietą, o Jungtinėje Karalystėje – 5-tą. 1984 m. vedė artimą draugę ir inžinierę Renate Blauel – santuoka tetruko trejus metus. Taipogi tais pačiais metais išleido naująjį albumą „Breaking Hearts“. Albumo daina „Sad Songs (Say So Much)“ buvo sėkminga, Jungtinėje Karalystėje užimdama 7-tą vietą, o Jungtinėse Valstijose 5-tą.
1987 m. Eltonas Džonas laimėjo bylą prieš „The Sun“, po to kai savo publikacijose jam metė klaidingus kaltinimus dėl lytinių santykių su nepilnamečiais berniukais. 1988 m. pasirodė jo „Reg Strikes Back“ albumas, JAV pasiekęs Top 20, o 1989 m. „Sleeping with the Past“, iš kurio išėjusi daina „Sacrifice“ tapo jo pirmuoju singlu-hitu, pasiekusiu Anglijoje 1-ą vietą.
Nuo „Sacrifice“ iki „Aida“ (1990–1999)
1990 m. jis išleido savo pirmąjį solinį singlą-hitą „Sacrifice“ iš ankstesniųjų metų albumo „Sleeping with the Past“. Daina net 6 savaites išbuvo pirmoje vietoje Jungtinėje Karalystėje. 1991 metais Eltono Džono instrumentinis kūrinys „Basque“ laimėjo Grammy apdovanojimą už geriausią instrumentinę kompoziciją. Taip pat vėliau pasirodo ir George Michael koncerte Vemblio arenoje, kur kartu jie atlieka dainą „Don't Let the Sun Go Down on Me“. Daina buvo išleista kaip singlas ir pasiekė Jungtinės Karalystės bei JAV pardavimų viršūnes. Vėliau Eltonas laimėjo dar vieną apdovanojimą, šįkart – „Brit Awards“ kaip geriausias britų vyras.
1992 m. jis išleido Jungtinėse Valstijose 8-tą vietą užėmusį „The One“ albumą, iš kurio išėjo vienas jo žinomesnių hitų „The One“. Be šio hito pasirodė ir daina „Runaway Train“, įrašyta duetu su jo ilgamečiu draugu Eric Clapton. Su pastaruoju taip pat kartu koncertavo ir jo pasauliniame ture. Eltonas su Bernie Taupin pasirašė sutartį su „Warner/Chappell Music“ dėl muzikos platinimo. 1992 m. balandį Eltonas pasirodė koncerte Fredžiui Merkuriui paminėti, atlikdamas dainas „The Show Must Go On“ bei „Bohemian Rhapsody“ su Axl Rose kartu su Queen nariais. Rugsėjį jis atliko „The One“ kartu su Axl Rose ir užbaigė ceremoniją grodami „November Rain“ su Guns N' Roses. Kitais metais jis išleido bendrą albumą „Duets“, įrašytą duetu su kitais atlikėjais. Su Kiki Dee jiedu įrašė dar vieną dainą „True Love“ (paskutinis jų duetas buvo 1976-aisiais dainoje „Don't Go Breaking My Heart“), kuri pasiekė top dešimtuką Jungtinėje Karalystėje. Dar vienas įrašas bendrai buvo įrašytas su George Harrison, Bee Gees bei Eric Clapton, pavadinimu „Up The Revolution“. miniatiūra|Eltonas Džonas su [[Luciano Pavarotti (1996)]] Kartu su Tim Rice 1994 m. parašė dainas „Disney“ filmui „Liūtas karalius“. Dainos „Can You Feel the Love Tonight“ bei „Circle of Life“ tapo hitais. Išleidus „Liūto karaliaus“ garso takelį, jis pasiliko Billboard 200 sąrašo viršūnėse devynias savaites. 1999 m. jis tapo deimantiniu, pardavus 15 mln. jo kopijų. 1994 m. Eltonas Džonas buvo įtrauktas į Rokernolo šlovės muziejų. Kitais metais jis išleido „Made in England“ albumą. Iš jo išėjo daina, tokiu pačiu pavadinimu, kuri nušvietė jo gyvenimą Anglijoje. Taip pat pripažinimą pelnė ir daina „Believe“. 1996 m. kartu su Luciano Pavarotti duetu atliko dainą „Live Like Horses“, kuri pasiekė 9-tą vietą Jungtinėje Karalystėje. Tais pačiais metais išleido meilės dainų rinkinį, pavadinimu „Love Songs“. 1997 m. apsirengęs kaip Prancūzijos karalius Liudvikas XIV atšventė savo 50-metį kartu su 500 išrinktų svečių. Vėliau kartus su Tim Rice pelnė apdovanojimų už miuziklą „Aida“. 2000 m. išleido pasirodymų koncertuose rinkinį „Elton John One Night Only – The Greatest Hits“.
„Songs From The West Coast“ ir 60-asis gimtadienis (2000–2009)
2009 m. Eltonas priėmė Jerry Cantrell kvietimą prisijungti prie grupės Alice in Chains įrašų sesijų. Atlikėjas akompanavo pianinu įrašant dainą „Black Gives Way to Blue“, skirtą pagerbti velionį buvusį grupės lyderį Layne Staley. Pati daina buvo to paties pavadinimo albumo „Black Gives Way to Blue“ paskutinysis takelis. Albumas buvo išleistas 2009 m. rugsėjį. Pasak Laynio motinos, vienas pirmųjų koncertų, kuriuose jis buvo, tai Eltono Džono, ir kad tą kartą jis buvo priblokštas pasirodymo. Cantrell'as dar pridūrė, kad Eltonas Džonas yra svarbus atlikėjas, padaręs nemažą įtaką grupei įvairiais aspektais, ypač jam asmeniškai.
Nuo „The Union“ iki „Wonderful Crazy Night“ (2010–2018)
Per 52-uosius kasmetinius Grammy apdovanojimus Eltonas duetu atliko kelias dainas kartu su Lady Gaga. 2010 m. birželio 6 d. jis grojo amerikiečių konservatorių apžvalgininko Rush Limbaugh ketvirtose vestuvėse, kuris atlikėjui už tai sumokėjo milijoną JAV dolerių. Po vienuolikos dienų, praėjus 17 metų po paskutinio vizito Izraelyje, muzikantas surengė dar vieną pasirodymą šioje šalyje Ramat Gan stadione. Tai ryžtingas žingsnis, atsižvelgiant į tai, kokie neramumai vyko Izraelyje ir kad dauguma atlikėjų atsisakė tenai koncertuoti.
2010 m. spalio 19 d. išleistas bendras albumas „The Union“, įrašytas duetu su Leon Russell. Eltonas teigė, kad šis albumas, įrašytas kartu su šiuo amerikiečių atlikėju žymi jo naują karjeros etapą, sakydamas: „Man daugiau nebereikia kurti pop dainų“. 2011 m. rugsėjo 28 d. pradėjo naują pasirodymą „The Million Dollar Piano“ Las Vegase, Cezario rūmuose. Šou buvo rengiami per ateinančius trejus metus. 2012 m. vasario 3 d. atvyko pirmą kartą koncertuoti Kosta Rikoje, naujai pastatytame nacionaliniame stadione.
Seksualinė orientacija ir šeima
Vėlyvajame septintajame dešimtmetyje Eltonas buvo susižadėjęs su Linda Woodrow (paminėta dainoje „Someone Saved My Life Tonight“). Tačiau jo meilė jai nebuvo nuoširdi. Vėliau, po daugelio metų, tai yra 1984 m. vedė artimą draugę ir inžinierę Renate Blauel, tačiau po kelių metų išsiskyrė. Manyta, kad ši santuoka buvo priedanga jo homoseksualumui. Dar 1976 m. per interviu su „Rolling Stone“ jis prisipažino esąs biseksualus. Tačiau po skyrybų su Renate, tam pačiam žurnalui 1992 m. pasakė, kad jis jautėsi gerai, būdamas gėjumi.
1993 m. užmezgė ryšius su David Furnish, buvusiu reklamos vadovu, dabar jau filmų kūrėju iš Toronto. 2014 metais, kai Anglijoje buvo įteisinta tos pačios lyties santuoka, jiedu taipogi susituokė. Dabar turi du įvaikintus sūnus.
Turtai
2000 m. jis prisipažino išleidžiantis 30 mln. per mažiau nei dvejus metus – vidutiniškai 1,5 mln. per mėnesį. Neįtikėtina, bet tarp 1996 m. ir 1997 m. jis išleido daugiau kaip 9,6 mln. svarų sterlingų savo turtui ir 293 000 – gėlėms. 2001 m. birželį jis pardavė 20 automobilių per „Christie's“ aukcioną, aiškindamas tuo, kad jis niekada neturėjo progų šiais automobiliais pasivažinėti, kadangi dažnai būdavo už savo šalies ribų.
Sveikata
1975 m. jis jau stovėjo savo karjeros šlovės viršūnėje. Vykstant „Elton Week“ Los Andžele, perdozavo kokaino. Ne gana to, ilgainiui taip pat susirgo bulimija. 2002 m. per CNN interviu su Larry Kingu, jo buvo paklausta, ar šis žinojo apie Velso princesės Dianos valgymo sutrikimą. Eltonas atsakė: „Taip, žinojau. Mes abu buvome bulimikai“.
Livonijos ordinas
Vokiečių ordino Livonijos kraštas (LO,, ) – Vokiečių ordino šaka, 1237–1561 m. gyvavusi Livonijoje, bei to paties pavadinimo valstybė, viena iš 5, sudariusių Livonijos regioną. Įkurta 1237 m. kaip Vokiečių ordino šaka dabartinės Latvijos ir Estijos žemėse, Kalavijuočių ordinui pralaimėjus Saulės mūšį (1236 m.) ir nebesugebant toliau veikti savarankiškai, susijungė su Kryžiuočių ordinu. Iš pradžių buvo glaudžiai susijęs su savo centru Prūsijoje, tačiau nusilpus Vokiečių ordinui, nuo XV a. vidurio iki pat išformavimo (1561 m.) tvarkėsi savarankiškai.
Valdymas
Vokiečių ordino Livonijos žemei vadovavo krašto magistras, renkamas iki gyvos galvos ir tvirtinamas Vokiečių ordino didžiojo magistro. Rezidavo Rygoje ir Cėsyse. Magistro pavaduotojas buvo krašto maršalas (landmaršalas), atsakingas už Ordino kariuomenę. Krašto maršalo rezidencija buvo Siguldoje. Pilnateisiai Ordino nariai (kariai ir dvasininkai) vadinosi broliais. Jų skaičius svyravo nuo 400–500 (XIV-XVI a.) iki 120–150 (XVI a. vidurys). Nepilnateisiais nariais buvo amatininkai ir tarnai. Ordino kariuomenę sudarė nariai su ginklanešiais (knechtais) ir vasalais. XV a. pradžioje kariuomenės dydis siekė 4000 žmonių.
Vidaus politika
Vidaus politikoje Ordinas siekė centralizuoti valdžią, t. y. paversti vasalais arkivyskupą ir jam pavaldžius pareigūnus, taip pat perimti bažnyčiai pavaldžių žemių administravimą. Tokia vidinė trintis Livonijoje išliko iki pat jos žlugimo (1561 m.) (Lietuva šiuose konfliktuose paprastai palaikydavo arkivyskupo pusę.) Reformacijos sąjūdis (nuo 1517 m.) irgi padalijo šias dvi jėgas: Livonijos bažnyčia pasirinko Liuterio reformas, tuo tarpu Ordinas liko katalikiškas.
Užsienio politika
Užsienio politikoje Vokiečių ordino Livonijos šaka tęsė savo pirmtako Kalavijuočių ordino pastangas įsigalėti visame regione, t. y. baigti užkariauti Kuršą ir Žiemgalą, veržtis toliau į Lietuvą ir Rusią (Rusija). Pralaimėjimas rusams Ledo mūšyje (1242 m.) atšaldė Ordino norą tęsti atkaklią ekspansiją rytų kryptimi, todėl visas dėmesys buvo sutelktas į Lietuvą, ypač į Žemaitiją, trukdžiusią geografiškai suvienyti Vokiečių ordino valdas Prūsijoje ir Livonijoje. 1252 m. Vokiečių ordino livoniškoji šaka užėmė Klaipėdą, kurią 1328 m., nepajėgdama jos išlaikyti, perleido prūsiškajai Vokiečių ordino šakai. thumb|left|250px|Livonijos krašto vėliava.
Norėdamas teisiškai užvaldyti Lietuvą, Livonijos magistras rėmė Mindaugo oponentų Tautvilo ir Vykinto siekį krikštytis. Siekdamas įveikti varžovus, krikštijosi pats Mindaugas (1251 m.). Tačiau dėl Mindaugo karūnavimosi (1253 m.) Lietuva netapo nei Livonijos provincija, nei vasalė.
Karinė Ordino livoniškosios šakos politika Lietuvoje irgi nebuvo sėkminga. XIII a. jo pralaimėti Skuodo (1259 m.), Durbės (1260 m.), Karusės (1270 m.), Aizkrauklės (1279 m.), Jersikos (1281 m.), Turaidos (1298 m.) mūšiai neleido Ordinui tikėtis įsigalėti net pietinėse kuršių, žiemgalių ir sėlių žemėse, nekalbant jau apie pačią etninę Lietuvą ar Žemaitiją. Kita vertus, XIII a. antrojoje pusėje Ordinui pavyko nustumti sieną su Žemaitija gerokai į pietus, ypač ties Telšiais ir pajūriu, o Žiemgaloje nusistumta net iki Pasvalio (siena, artima dabartinei, tapo tik Vytauto laikais). Dėl XIII a. gale prasidėjusios trinties su Rygos arkivyskupu Ordinas užsiėmė vidaus problemomis ir Lietuvos nepuolė iki pat Gedimino valdymo antrosios pusės (iki 1331 m.) Be to, daug lėmė ir Gedimino (1316–1341 m.) diplomatinė taiki politika su Livonija. Intensyviausi žygiai į Lietuvą buvo rengiami XIV a. 6-8-ajame dešimtmečiuose, kai Vokiečių ordino Livonijos šaka puldinėjo Lietuvą kasmet, niokodama tas jos sritis, kurių nepasiekdavo Vokiečių ordino Prūsijos šaka, t. y. dabartinę Vidurio ir Rytų Lietuvą. Per 1345–1377 m. laikotarpį Vokiečių ordinas iš Livonijos surengė apie 30 žygių į Lietuvą, dalį jų sinchronizuodami su Vokiečių ordino Prūsijos žeme, kad išskaidytų lietuvių pajėgas. Lietuva kariniu požiūriu irgi nebuvo pasyvi Livonijos atžvilgiu – į ten žygius surengė Gediminas (1329 m.), Algirdas (1345, 1369 m.), Kęstutis (1375, 1376, 1377 m.), Švitrigaila (1373 m.), Andrius Algirdaitis (1375 m.). (Lietuvai rūpėjo ir Ryga, ir Daugpilis, nes turint juos, buvo galima turėti ir svarbiausią šiaurinį prekybos kelią – Dauguvos upę.) Po Žalgirio (1410 m.) ir ypač po Pabaisko mūšio (1435 m.), kuriame Vokiečių ordino Livonijos kraštas kovėsi Švitrigailos pusėje, Ordinas Lietuvai grėsmės ne tik nebekėlė, bet ir tapo vienu iš Lietuvos sąjungininku kovoje prieš Rusiją.
Ordino žlugimas
1561 m., vykstant Livonijos-Rusijos karui, didžioji Livonijos dalis (išskyrus Šiaurės Estiją) pasidavė LDK. Iš jos pietinių žemių (į pietus nuo Dauguvos) buvo sukurta Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė (1561–1795 m.), kurios pirmuoju kunigaikščiu LDK vasalo teisėmis tapo liuteronų tikėjimą priėmęs paskutinis Livonijos magistras Gotardas Ketleris. Likusios ordino teritorijos sujungtos su Rygos arkivyskupijos ir Dorpato vyskupijos žemėmis, suformuojant Livonijos kunigaikštystę. Šiaurinės ordino teritorijos atiteko Švedijos imperijai, kuri čia įkūrė Estijos kunigaikštystę.
Dodge Spirit
Dodge Spirit – 1989 metais pristatytas 5/6 vietų vidutinio dydžio sedanas. Jis iškart pakeitė panašaus dydžio Dodge 600. Automobilis savo klasėje taip pat pakeitė mažesnį Dodge Aries ir hečbeką Dodge Lancer. Per pirmus metus buvo parduota apie 60 000 Spirit automobilių, to užteko, kad būtų sustabdyta Aries gamyba. Automobilis buvo gaminamas iki 1994 metų gruodžio 9 d., jį pakeitė Dodge Stratus.
Spirit pavadinimas buvo anksčiau naudojamas American Motors (AMC) kompanijos, kurią Chrysler Corporation nupirko 1987 metais. Pirmasis Spirit buvo gaminamas kaip AMC Spirit nuo 1979 iki 1983 metų.
Tartaruga
Tartaruga (Podocnemis expansa; ) – didžiausias šonakaklių vėžlių būrio (Pleurodira) atstovas. Gyvena Amazonėje ir jos intakuose (Brazilija, Kolumbija, Peru, Venesuela ir kt.). Pavadinimas tartaruga kilęs iš 'vėžlys'.
Suaugėliai dažnai užauga iki 1 m ilgio. Patelių šarvai būna platūs ir plokštesni, jos didesnės ir gausesnės už patinus. Suaugėliai maitinasi beveik vien augaliniu maistu. Dauginimosi įpročiai artimi jūrinių vėžlių elgsenai. Kaip ir jūriniai vėžliai tartarugos susirenka dideliais pulkais ir keliauja į daugintis tinkamas vietoves. Patelės kiaušinius deda smėlio seklumose, kurios pasirodo ore tik sausringuoju metų laiku. Tokių vietų nėra daug. Į šias iškilusias seklumas patelės išropoja naktį ir deda kiaušinius – viena patelė padeda 90-100 minkštalukščių kiaušinių. Po to vėžliai grįžta į savo maitinimosi plotus. thumb|left|250px| Išsiritę apie 5 cm ilgio vėžliukai visu greičiu skuodžia į vandenį. Tuo metu juos labai gaudo įvairūs plėšrūnai, todėl net nesikišant žmogui suaugėlių maitinimosi vietas pasiekia tik 5% išsiritusių vėžliukų.
Dėl tokių ypatybių tartarugos daug kur yra saugomos.
Voriko universitetas
thumb|200px|Vorviko universitetas
Voriko universitetas įkurtas 1965 m. ir nuo pat savo gyvavimo pradžios nė karto nebuvo pasitraukęs iš Jungtinės Karalystės geriausių universitetų dešimtuko (kiti du nuolatiniai dešimtuko universitetai yra tik Oksfordas ir Kembridžas). Neseniai mokslinių tyrimų vertinimo ekspertų grupė Voriko universitetui skyrė penktąją vietą pagal mokslinių tyrimų kokybę.
Sklandūnai
Sklandūnai, būriuotojai (Papilionidae) – drugių šeima. Drugiai stambūs ir puošnūs. Sparnai su juodomis, raudonomis ar mėlynomis dėmėmis. Užpakaliniai sparnai su lanko pavidalo iškarpa. Skrisdami sparnais plasnoja retai ir sklendžia ore planiruodami. Vikšrai žasvi arba margi, ant galvos turi šakės pavidalo mėsingas išaugas.
Šeimoje priskaičiuojama iki 600 rūšių, iš jų apie 100 gyvena Palearktikoje. Europoje randama 12 rūšių, Lietuvoje – trys:
Ažvintis
Ažvintis – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, 9,5 km į pietus nuo Salako, apie 14,5 km į vakarus nuo Dūkšto.
Šiaurės vakarų ir pietiniai krantai aukšti, kiti žemi, kai kur pelkėti. Iš rytų, pietų ir vakarų ežerą supa Sungardų, Balčio ir Minčios miškai. Yra dvi nedidelės salos (0,11 ha ir 0,07 ha). Sąsiauriais Ažvintis vakaruose jungiasi su Ažvintaičio ir rytuose (S-1 upelis) su Sugardo ežerais. Ažvintis priklauso Dysnos baseinui.
Vakariniame ežero krante įsikūręs Švedriškės kaimas, pietrytiniame – Ažvinčiai, šiaurvakariniame – Margavonė, šiauriniame – Jakėnai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine ir pietine pakrantėmis eina kelias.
Ežerėvardis Ažvìntis laikomas priesagos až- vediniu, o šaknis *ven(t)- siejama su lenkimu (plg., žvejybinis tinklas venteris).
Jonas Jagminas
Jonas Jagminas (g. 1949 m. birželio 20 d. Tytuvėnuose, Kelmės apskritis) – Lietuvos agronomas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1956–1960 m. mokėsi Tytuvėnų pradinėje mokykloje, 1960–1964 m. Tytuvėnų vidurinėje mokykloje. 1964–1969 m. Tytuvėnų durpių įmonės darbininkas, šaltkalvis remontininkas. Raseinių profesinėje technikos mokykloje Nr. 10 baigęs traktorininkų kursus, dirbo traktorininku Kelmės melioracijos statybos valdyboje, Tytuvėnų miškų ūkyje. 1967 m. baigė Tytuvėnų darbo jaunimo vidurinę vakarinę mokyklą. 1969–1972 m. Tytuvėnų tarybinio ūkio technikumo tiekimo skyriaus specialistas, saugumo technikos inžinierius. 1972 m. baigė Smalininkų žemės ūkio mechanizacijos technikumo neakivaizdinį skyrių, įgijo techniko mechaniko specialybę.
1972–1973 m. Raseinių rajono kolūkio „Lenino keliu“ vyriausiasis inžinierius mechanikas. 1973–1975 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo instituto eksperimentinio ūkio Keleriškių skyriaus (Kėdainių rajonas) valdytojas. 1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje mokėsi vadovaujančiųjų darbuotojų kursuose. 1975–1976 m. Kėdainių rajono kolūkio „Tarybinis rytas“ valdybos pirmininkas. 1976–1980 m. didžiausio Lietuvoje Kėdainių rajono „Varpos“ kolūkio pirmininkas.
1973–1980 m. Kėdainių rajono tarybos liaudies deputatas. 1988–1990 m. LSSR AT deputatas. Iki 1990 m. SSKP narys. Vienas iš Sąjūdžio įkūrėjų Šilalės rajone, 1988 m. Šilalės rajono Sąjūdžio tarybos narys. 2004–2006 m. Darbo partijos, 2006–2011 m. LSDP narys. 2004–2006 m. Darbo partijos pirmininko pavaduotojas. Vilniaus „Rotary“ klubo narys, 2004–2005 m. šio klubo prezidentas.
Žmona Audronė Slavinskaitė, sūnus Darius, dukra Evelina.
Mindaugas Stoncelis
Mindaugas Stoncelis (g. 1978 m. sausio 17 d. Plungėje) – Šiaulių universiteto matematikos ir informatikos fakulteto informatikos katedros lektorius.
Biografija
1999 m. Baigė Šiaulių universitetą; įgijo matematikos ir informatikos bakalauro laipsnį ir mokytojo kvalifikaciją, 2001 m. Šiaulių universitete įgijo matematikos magistro laipsnį ir gimnazijos mokytojo kvalifikaciją.
1998-2002 m. Šiaulių Jovaro pagrindinės mokyklos matematikos ir informatikos mokytojas, 2002-2003 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos inžinierius-programuotojas, nuo 2002 m. Šiaulių universiteto informatikos katedros lektorius, nuo 2007 m. dar ir Šiaulių universiteto audiovizualinio meno katedros lektorius. Dėstomi dalykai: kriptografija, interneto technologijos.
Lietuvos matematikų draugijos narys.
Senjorato provincija
Senjorato provincija, vėliau vadinama Krokuvos kunigaikštystė – Lenkijos dalinė kunigaikštystė, egzistavusi nuo 1138 m. iki 1320 m. dabartinės Lenkijos pietinėje dalyje, Mažosios Lenkijos istoriniame regione. Kunigaikštystės sostinė buvo Krokuva. Kunigaikštystės valdovas nominaliai turėjo viršenybę kitų Lenkijos kunigaikštysčių atžvilgiu, todėl buvo tituluojamas Lenkijos didžiuoju kunigaikščiu.
Istorija
Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m., pagal jo paliktą testamentą Lenkija buvo padalinta į penkias kunigaikštystes keturiems sūnums. Taip suformuota Senjorato provincija, kuri atiteko vyriausiajam sūnui Vladislovui II. Ji apėmė centrinę Lenkijos teritoriją ir ilga juosta tęsėsi iš pietų į šiaurę iki pat Baltijos jūros. Be Mažosios Lenkijos jai priklausė Seradzo žemė, Kujavija, rytinė Didžioji Lenkija (Kališo ir Gniezno žemės) ir Pomerelija. Ji ribojosi su visomis tuometinėmis Lenkijos kunigaikštystėmis: vakaruose – su Silezija ir Didžiaja Lenkija, rytuose – su Sandomiežu, Lenčica ir Mazovija.
Pagal Boleslovo nurodymus Senjorato provincijai turėjo galioti savitas paveldimumo principas, pagal kurį joje valdyti turėjo tuo metu vyriausias Piastų dinastijos atstovas. Tai nulėmė, kad Senjorato provincijoje nesusiformavo atskira Piastų atšaka, o dėl jos sosto nuolat kovojo stipriausi Lenkijos kunigaikščiai, siekdami paveržti sostą. 1173 m. pagal paveldimumo principą provincija atiteko Didžiosios Lenkijos kunigaikščiui Meškai III Senajam, tačiau netrukus jis susidūrė su sukilimu, kuriam vadovavo jo jaunesnysis brolis Kazimieras II Teisusis iš Sandomiežo. Tai pradėjo karą tarp Meškos ir Kazimiero, kuris tęsėsi ir Kazimiero įpėdinio Lešeko Baltojo laikais. Vėliau Krokuvos soste keitėsi Mazovijos, Silezijos, Didžiosios Lenkijos, o galiausiai Kujavijos Piastų linijos. thumb|left|Krokuvos kunigaikštystė (rausva) 1295 m. Kadangi šie kunigaikščiai pirmiausia rūpinosi savo kunigaikštysčių interesais, nuo Senjorato provincijos nuolat buvo atplėšiamos teritorijos, dėl ko ši mažėjo. Jau pirmaisiais dešimtmečiais atsiskyrė Pomerelija, kur susiformavo nepriklausoma Pomerelijos kunigaikštystė, 1181 m. Meška prijungė prie Didžiosios Lenkijos Gniezną, Kališą ir Kujaviją. 1231 m. Konradas I Mazovietis perėmė Lenčicą ir Seradzą. Galiausiai Senjorato provincija tebevaldė tik dalį Mažosios Lenkijos, ir pradėta vadinti tiesiog Krokuvos kunigaikštyste.
1290 m. mirus Krokuvos kunigaikščiui Henrikui IV (Silezijos linija), dėl Krokuvos sosto karą pradėjo Pšemislas II (Didžiosios Lenkijos linija) ir Vladislovas Lokietka (Kujavijos linija). Pšemislas, kovoje sudaręs sąjungą su Bohemijos karalystės Pšemislų dinastija, į Krokuvos sostą atvedė Vaclovą II, siekusį įsigalėti Lenkijoje. Tik 1306 m. Pšemislų pretendentus pavyko išvyti, ir į Krokuvos sostą sėdo Vladislovas Lokietka. 1320 m. jis buvo karūnuotas Krokuvoje kaip Lenkijos karalius. Tuo Krokuvos kunigaikštystė buvo panaikinta ir tapo Lenkijos karalystės dalimi. Jos teritorijoje suformuota Krokuvos vaivadija.
Kauno menininkų namai
alt=|dešinėje|250x250px alt=|miniatiūra|240x240px|Kauno menininkų namai Kauno menininkų namai (KMN) – Kauno miesto profesionaliųjų menų centras, vykdantis kultūrinę veiklą, plėtojantis šiuolaikinio meno sklaidą, organizuojantis ir pristatantis visuomenei kultūrines programas. KMN prodiusuoja kultūros ir meno turinį, koordinuoja miesto kultūros informaciją, o taip pat veikia kaip mediatorius tarp miesto savivaldybės ir kultūros operatorių bei jų auditorijų. Steigėjas – Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Pastatas, kuriame įsikūrę Kauno menininkų namai, pastatytas 1930 m. pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio (1893-1993) projektą. Pastato architektūrinis sprendimas tuo metu buvo naujas žingsnis Lietuvos architektūroje. Namas buvo skirtas Vatikano diplomatinei atstovybei Lietuvoje, nors dėl nežinomų priežasčių nunciatūra taip jame ir neįsikūrė.
1932 m. pastate buvo įrengta vaikų ligoninė, o tarybiniais metais – vaikų darželis. Nuo 1971 m. čia veikė Kūrybinės inteligentijos namai, nuo 1972 m. – Kauno meno darbuotojų namai, 1979 m. pervadinti Kauno menininkų namais (toliau – KMN). 1972 m. ir 1979 m. pastatas buvo rekonstruotas pagal Komunalinio ūkio projektavimo instituto architektų Z. Daigio, S. Savicko ir J. Rakštienės projektus. 1981-1982 m., atlikus vidaus remonto darbus, pastatas buvo pritaikytas kultūrinei veiklai. Tuo metu koridorių ir koncertų salės langai buvo įstiklinti dailininko Vytauto Banio vitražais „Mūzos“, kuriuose pavaizduotos šešios Graikų mitologijos mūzos – nuolatinės Apolono palydovės ir menų saugotojos. Menininkų namų fojė papuošė dailininkės Aldonos Keturakienės keraminis pano „Pėdsakas“, kurio kompozicija primena koklinę krosnį. Tai autorės technologinis
eksperimentas, pasižymintis savitu dekoru ir įdomia modernios keramikos technologija.
Atkūrus nepriklausomybę pastatą buvo bandoma perduoti Vytauto Didžiojo universiteto reikmėms, įkurdinti jame įvairias kūrybines sąjungas, privatizuoti. Tačiau Kauno menininkų pastangomis KMN, kurių steigėja yra Kauno miesto savivaldybės taryba, veikia kaip biudžetinė įstaiga, išlaikoma iš miesto savivaldybės biudžeto.
Laikui bėgant keitėsi ne tik pastato paskirtis, bet ir Kauno menininkų namų vadovybė. Per keturis dešimtmečius KMN vadovavo rašytojas Mykolas Karčiauskas, poetė Dalia Teišerskytė, kompozitorius Vladas Švedas, aktorius Antanas Gabrėnas, pedagogas Algirdas Medišauskas, aktorius, režisierius Algimantas Norvilas, keramikas Bernardas Arčikauskas. 1998 m.-2016 m. KMN vadovavo aktorius ir režisierius Viktoras Valašinas. 2016 m.-2017 m. laikinai direktoriaus pareigas ėjo Justinas Kalinauskas, 2017 m. rugpjūtį direktoriaus pareigas perėmė kultūros vadybininkė, taikomosios grafikos absolventė Rūta Stepanovaitė.
Įsimintiniausias Kauno miesto menininkas
Nuo 1998 m. Kauno menininkų namai kasmet renka labiausiai pasižymėjusį profesionalaus meno kūrėją iš Kauno. Rinkimuose dalyvaujančius kandidatus vertina Kauno menininkų namų sudaryta komisija. Vienas iš pagrindinių konkurso vertinimo kriterijų – menininko, užsiimančio profesionalia menine kūryba, pasiekimai praėjusių metų eigoje, jo kūrybinis aktyvumas ir kūrinių sklaida Lietuvoje bei užsienyje.
Rinkimų laureatai: Įsimintiniausia Kauno kultūros iniciatyva
Nuo 2018 metų Kauno menininkų namai organizuoja Įsimintiniausios Kauno kultūros iniciatyvos rinkimus. Kandidatus siūlyti ir rinkti gali tiek kultūros lauko profesionalai, tiek publika.
Rinkimų laureatai:
Vigodka
Vigodka vadinami kaimai:
Taip pat žr. Vigadka.
Boksas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/Kvalifikacija
Kvalifikacija bokso rungtims 2012 m. olimpinėse žaidynėse buvo vykdoma WBS asmeniniame čempionate, 2011 m. pasaulio čempionate ir penkiuose žemyniniuose kvalifikacijos čempionatuose 2012 m. Moterų kvalifikacijos varžybos vyko tik Pasaulio čempionate.
Patekimas
Vyrų varžybose į kiekvieną kategoriją patenka po 10-6 boksininkus iš pasaulio čempionato, bei boksininkai iš kontinentinių varžybų, atsižvelgiant į tai kiek po pasaulio čempionato liko kvotų kiekvienam kontinentui. AIBA tai pat gali skirti specialų pakvietimą boksininkui arba suteikti laisvą vietą rengiančiai šaliai, jeigu ji dar neiškovojo vietos toje kategorijoje. Dar penki sportininkai pateko į olimpines žaidynes laimėdami pasaulio bokso seriją. Jų svorio kategorija bus paskelbta vėliau.
Pasaulio individualaus boksavimosi čempionato serijos nugalėtojai:
Moterų varžybose patenka po 8 sportininkes iš pasaulio čempionato, bei AIBA skirs specialius pakvietimus sportininkėms.
Svorio kategorijos
Vyrai:
Moterys:
Suniti Kumar Chatterji
Sunitis Kumaras Čaterdžis ( 1890 m. lapkričio 26 d. – m. 1977 m. gegužės 29 d.) – Indijos kalbininkas, švietėjas, literatūrologas.
Gimė Kalkutos priemiestyje Hauroje (Šibpuro kvartale), bengalų brahmanų (kulinų) šeimoje. Baigė Škotų bažnyčios koledžą (Scottish Church College) puikiais pažymiais, 1913 m. baigė Kalkutos apygardos koledžą, tapo anglų literatūros magistru. Po to Vidjasagaro koledže dėstė anglų kalbą.
1914–1919 m. Čaterdžis buvo anglų kalbos profesoriaus asistentu Kalkutos universitete, tada išvyko į Londono universitetą, kur studijavo fonologiją, indoeuropeistiką, prakritus, persų, senovės airių, gotų ir kt. kalbas. Vėliau Sorbonos universitete atliko tyrimus apie lotynų, slavų, graikų, indoarijų kalbotyrą. Mokėsi pas žymų kalbininką, indologą Žiulį Blošą. 1922 m. grįžęs į Indiją, Suniti Kumaras Čaterdžis tapo Kalkutos universiteto indų kalbotyros ir fonetikos profesoriumi.
Kartu su Rabindranathu Tagore Čaterdžis keliavo po Tailandą, Malają, Sumatrą, Balį, Javą, kur pristatinėjo indų kultūrą. 1952 m. pasitraukė iš akademinės veiklos (tapo profesoriumi emeritu), paskirtas Vakarų Bengalijos Senato pirmininku (1952–58), prezidentu (1969 m.). Nuo 1965 m. dirbo Indijos literatūros akademijoje (Sahitya Akademi).
Sunitis Kumaras Čaterdžis per savo gyvenimą paskelbė virš 900 darbų bengalų, hindi, sanskrito, anglų kalbomis. Jis padėjo pagrindus šiuolaikinei kalbotyrai Indijoje. Skaitė daug paskaitų užsienio universitetuose, įvairių akademijų, institutų garbės narys.
Sunitis Kumaras Čaterdžis yra lankęsis ir Lietuvoje (1964, 1966 m.). Šis indų mokslininkas yra parašęs vienintelę monografiją, paskirtą baltų ir senovės indoarijų sąryšiams.
Anholtas
right|thumb|250px|Anholto dykuma
Anholtas – Danijos sala Kategato sąsiauryje. Plotas – 21,75 km², populiacija – 167 (2006 m.).
Barelis Fridmanas
Biografija
1931 m. baigė Kauno universitetą. 1931–1933 m. advokatas. Nuo 1933 m. Lietuvos Raudonosios pagalbos organizacijos CK instruktorius, 1934–1939 m. sekretorius. 1940–1941 m. ir 1944–1946 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo narys. 1941–1944 m. LKP CK ir LTSR Liaudies Komisarų Tarybos įgaliotinis evakuotųjų Lietuvos gyventojų reikalams Taškente. 1946–1950 m. dėstė Vilniaus universitete. Nuo 1950 m. advokatas. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Anholtas
Kanonierių karo metu, nuo 1808 iki 1814 m., Anholtas buvo okupuotas britų. 1811 m. Kovo 27 d. įvyko Anholto mūšis, Danija nesėkmingai bandė atsiimti salą ir patyrė didelių nuostolių. Mūšiui atminti saloje pastatytas paminklas.
Barelis Fridmanas
Biografija
Bendradarbiavo laikraščiuose „Raudonoji pagalba“ ir „Į pagalbą“.
Anholtas
Vakarinėje dalyje įsikūręs kaimelis. 1902 m. šiaurės vakariniame kampe įrengtas uostas. Šimtus metų salos medžiai buvo kertami malkoms salos rytuose esančiam švyturiui, todėl rytinė salos dalis pavirto dykyne, dar vadinama Anholto dykuma. Dabar šis kraštovaizdis saugomas.
Rytiniame pakraštyje yra viena didžiausių Danijos ruonių kolonijų, ši salos dalis lankytojams uždara.
Belgijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Belgijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Joniškaičiai
Joniškaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lygumų.
Juozas Rygertas
Juozas Rygertas (1936 m. sausio 2 d. Kaune – 2021 m. gruodžio 24 d. Vilniuje ) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
Biografija
Nuo 1955 iki 1959 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Aktorinio meistriškumo katedroje (vad. Romualdas Juknevičius). Nuo 1959 iki 1962 m. dirbo Kapsuko dramos teatre. Nuo 1963 iki 1993 m. ir nuo 1995 iki 2000 m. – Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro aktorius (sukūrė virš 60 vaidmenų).
Joniškės
Joniškėmis vadinami kaimai:
1683 m.
1683 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Vigodka (Elektrėnai)
Vigodka – viensėdis Elektrėnų savivaldybėje, 4 km nuo Kazokiškių.
AJ Auxerre
Osero AJ – Prancūzijos futbolo klubas iš Osero.
Vokiškasis šoklys
Vokiškasis šoklys (Cylindera germanica) (sin. Cicindela germanica) – šoklių (Cicindelidae) šeimos vabalas. Nedidelis (7 – 11 mm), bronziškai žalsvas, metališkai blizgantis. Priešnugarėlė dažniausiai rusvesnė, antsparniai žali, kiekvienas su 3 balsvom dėmelėmis.
1684 m.
1684 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vorikas
Vorikas – miestas Anglijoje, prie Aukštutinio Eivono, 18 km į pietus nuo Koventrio. Vorikšyro grafystės sostinė. Yra 1068 m. pastatyta Voriko pilis, Voriko Šv. Marijos bažnyčia. Vorike yra dalis Voriko universiteto padalinių.
Istorija
Manoma, kad Vorikas įkurtas 914 m.
Tautodailė (almanachas)
Tautodailė – tarptautinis metinis leidinys-almanachas, einantis nuo 1991 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leido Feliksas Marcinkas. Spausdinami straipsniai, apybraižos, recenzijos tautodailės, liaudies architektūros klausimais. Tiražas 1991 m. – 5000 egz., 1995 m. – 3000 egz. Nuo 1991 m. leistas atskiras priedas „Rankdarbiai“, almanachas „Nenuorama“.
Vyriausiasis redaktorius Feliksas Marcinkas.
Juodė (Telšiai)
Juodė – upelis Žemaitijoje, Telšių rajono šiaurinėje dalyje, teka pro Gadūnavo seniūniją. Prasideda aukštumose prie Brėvikių kaimo. Teka į šiaurę, įteka į Plinkšių ežerą (Šerkšnės–Ventos baseinas).
Prie Juodės įsikūrę Brėvikių ir Gedrimų kaimai.
thumb|left|200px|Juodė prie kelio tarp Telšių ir Sedos
Vigodka (Ignalina)
Vigodka – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dūkštelių.
1685 m.
1685 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tautos akiračiai
Tautos akiračiai – Nepriklausomo strateginių tyrimų centro žurnalinis leidinys, ėjęs 1993–1994 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė Romualdas Grigas. Leido leidykla „Academia“. Tiražas 1000 egz.
Vyriausiasis redaktorius Algimantas Indriūnas.
Jerenas
thumb|right|200px|Uolinis skardis prie įėjimo į Jereno olą vakarinėje [[Hubėjus|Hubėjaus provincijos (Kinija) dalyje. Užrašas - Ye Ren Dong 'Laukinio žmogaus urvas'.]] Jerenas ( 'laukinis žmogus') - legendinė būtybė, kuri laikoma dar neatrastu hominidu, gyvenančiu atkampiuose miškinguose kalnuotuose Hubėjaus provincijos regionuose.
Kiti pavadinimai
Kiti jereno pavadinimai:
Aprašas
Liudininkai jereną apibūdina kaip apaugusį raudonokais plaukais Matyta ir keletas baltų individų. Jų aukštas nusakytas kaip svyruojantis nuo 1,8 iki 2,4 m, nors kai kurie itin stambūs individai siekė 3,0 m. Vidutiniškai jerenis žemesnis už JAV bigfutą ir taikesnis už pastarąjį - sutikęs žmones ramiai nueina.
Paaiškinimai
Kai kurie kriptozoologai sieja jereną su išnykusiu hominidu gigantopiteku (Gigantopithecus), kuris anksčiau gyveno šiame regione.
Kita hipotezė teigia, kad jerenas yra nauja orangutanų rūšis, gyvenanti ne Borneo ar Sumatroje, o Azijos žemyne, antžeminė ir dvikojė.
Taip pat manoma, kad jerenas yra tiesiog folklorinė būtybė. Jerenas būdingas rajonui, kuris garsėja prietarais ir keistais reiškiniais. Jane, pvz., gana dažni albinosai. Jerenas siejamas su senovės Kinijos legendų magiškais miškų ograis ir žmogaus pavidalo lokiais.
Kinijos ir Vakarų mokslininkai, tyrę jereno matymo atvejus, mano, kad beveik visi fiziniai įrodymai ir vietinių gyventojų paliudijimai yra nepatikimi, dažnai - suklastoti. Todėl tikriausiai jokių jerenų nėra.
Baluošas
Baluošas tai:
Joniškės (Šalčininkai)
Joniškės (arba Janiškės) – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Eišiškių.
Milicijos majoras (1936-1943)
Milicijos majoras  – specialusis aukščiausiojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko valstybės saugumo majorą (NKVD sistema), kombrigą Raudonojoje Armijoje ir pirmo rango kapitoną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį brigados generolas (TSRS - kombrigas).
Milicijos majorams, atitarnavusiems 5 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos vyresniojo majoro laipsnis.
Laipsnio istorija
Milicijos majoro laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Vigodka (Kupiškis)
Vigodka – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Subačiaus.
Milicijos vyresnysis majoras
Milicijos vyresnysis majoras  – specialusis aukščiausiojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko valstybės saugumo vyresnįjį majorą (NKVD sistema), komdivą Raudonojoje Armijoje ir antro rango flagmaną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį generolas majoras.
Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos majoras, o aukštesnis – milicijos inspektorius.
Belgijos futbolo varžybos 1910–1911 m.
Belgijos futbolo varžybos 1910–1911 m.
Milicijos vyresnysis majoras
Milicijos darbuotojams, turintiems milicijos vyresniojo majoro laipsnį, nebuvo numatytas laikotarpis, kurį ištarnavus būtų galima pretenduoti į aukštesnį laipsnį. Aukštesnįjį laipsnį suteikti galėjo TSRS vidaus reikalų liaudies komisaras.
Laipsnio istorija
Milicijos vyresniojo majoro laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Klivlandas
Klivlandas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Ohajo valstijoje. Tai uostas prie Erio ežero. Yra tarptautinis oro uostas, metropolitenas. Svarbus finansų, prekybos ir kultūros centras. Išvystyta juodoji metalurgija, metalo apdirbimas, mašinų gamyba, elektrotechnika, elektronika, chemijos ir poligrafijos pramonė.
Yra universitetai, NASA mokslinių tyrimų centras. Meno muziejus (Rytų menas, Europos ir JAV tapyba), Šiuolaikinio meno centras, religinio meno ir muzikos, gamtos istorijos muziejai, zoologijos sodas (vienas didžiausių JAV). Daug sporto statinių ir įrenginių, parkų, rekreacinių teritorijų. Vyksta tarptautinės sodininkystės parodos. Yra XIX a. pastatų.
Istorija
Miestas įkurtas XVIII amžiuje. 1796 m. įkurtas miestas pavadintas generolo Mozės Klivlando (Moses Cleaveland) vardu. XIX a. plėtojosi kaip svarbus transporto mazgas prie Erio kanalo bei sunkiosios pramonės centras.
Lietuviai
1944 m. sausio 9 d. gaisre Klivlande neaiškiomis aplinkybėmis žuvo tarpukario Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. 1975 m. jo palaikai buvo perkelti iš Klivlando „Knollwood Cemetery Mausoleum“ į „All Souls“ kapines Čardono mieste (Ohajo valstija).
Gyventojai
2010 m. gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 396 815 žmonių. Pagal gyventojų skaičių Klivlandas užima antrą vietą Ohajo valstijoje ir 45-tą vietą visoje šalyje.
Lietuvos iždo raštininkas
Taip pat skaitykite
Lietuvos didysis raštininkas
Mārtiņš Freimanis
Martinis Freimanis (latv. Mārtiņš Freimanis, g. 1977 m. vasario 7 d., Liepojoje – m. 2011 m. sausio 27 d., Rygoje) – grupės Tumsa vokalistas, kompozitorius, aktorius ir poetas.
M. Freimanis yra vienas populiariausių Latvijos dainininkų. Nuo 1994 m. pabaigos grupės Tumsa solistas. Kartu su grupe yra išleidęs 6 albumus. XXI a. pradžioje, kai grupė jau buvo įsitvirtinusi Latvijos muzikoje, pradėjo kurti dainas ir rašyti dainų tekstus ir kitiems atlikėjams.
2002 m. prasidėjo jo bendradarbiavimas su Lauriu Reiniku, kai parašė žodžius jo atliekamoms dainoms.