cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turaidos mūšis
Rygiečiai ir lietuviai sudavė keletą skaudžių smūgių Vokiečių ordinui. Vytenio kariuomenė užėmė Karksi (Karkhus) pilį (dab. Estijoje), surengė jos įgulos žudynes, paėmė daug belaisvių. Livonijos pajėgos susirėmė su lietuviais birželio 1 d. prie Gaujos upės. Nors atrodė, kad riteriai laimės, tačiau laiku gautas pastiprinimas iš Rygos arkivyskupo pusės lėmė triuškinantį riterių pralaimėjimą. Lietuviai nukovė Vokiečių ordino Livonijos krašto magistrą Bruną (Bruno von Livland), Viljandžio (Fellin) komtūrą ir 22 riterius (kitais duomenimis – 60). Gavusi pastiprinimą, jungtinė Prūsijos ir Livonijos kryžiuočių kariuomenė birželio 29 d. sumušė rygiečius ir lietuvius prie Adažių (Neuermühlen). Pasak kryžiuočių kronikininko Petro Dusburgiečio, pralaimėjusieji čia neteko 4000 karių. Riteriai apsupo ir plėšė Rygą. Tik Danijos karaliui Erikui VI pagrasinus pulti Livoniją padėti arkivyskupui Johanui III, buvo pasiektos paliaubos, konflikte tarpininkavo popiežius Bonifacas VIII. Nors Lietuva ir buvo priversta sudaryti paliaubas su Ordinu, bet jos sąjunga su Ryga nenutrūko dar 15 metų.
Lidingė
Lidingė – sala pietryčių Švedijoje, Stokholmo salyno sala.
Gyventojai
2005 metais mieste gyveno 44 000 žmonės.
Tarnas (departamentas)
Departamente 2 apskritys, 46 kantonai, 27 municipaliniai susivienijimai ir 324 komunos. Plotas – 5 758 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Langedoko provinciją.
Geografija
Tarno departamentas ribojasi su Tarno ir Garonos, Averono, Hero, Odo bei Aukštutinės Garonos departamentais.
Pagrindinė upė – Tarnas. Pietuose vyrauja uolos – Juodieji kalnai.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos – farmacija ir kosmetika (Les Laboratoires Pierre Fabre), automobilių įrangos gamyba (Renault Automation).
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žaklina Alkjer ir Žanas Markas Pastoras (abu – Prancūzijos socialistų partija), Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 45 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Romualdas Norkus
Romualdas Norkus:
Nogometni klub Celje
Nogometni klub Celje arba Celės NK – Slovėnijos futbolo klubas iš Celės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Šaliai tapus nepriklausoma valstybe, nuo 1991 m. dalyvauja elitinio diviziono kovose.
Du kartus tapo vicečempionais (2002–2003, 2014–2015). o 2019–2020 m. sezone pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo čempionų titulą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 20 d.:
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Saracėnijiniai
Saracėnijiniai (Sarraceniaceae) – vabzdžiaėdžių augalų šeima.
Vabzdžius privilioja žiedų nektaras, o atskridę įkrenta į specifines gaudykles, pripildytas virškinimo fermentų.
Paplitę Šiaurės ir Pietų Amerikoje.
Gentys
Šeimoje yra 3 gentys:
Ergo Proxy
Ergo Proxy – mokslinės fantastikos anime serialas, sukurtas studijos „Manglobe“. Premjera Japonijoje įvyko 2006 m. vasario 25 d. palydovinės televizijos tinkle „WOWOW“. Režisierius – Šuko Murasė, scenarijų serijoms rašė keletas rašytojų, pagrindinis iš jų – Dai Sato.
„Ergo Proxy“ animacijai įtakos turėjo filosofija, seriale panaudota 2D skaitmeninės plastikinių plėvelių animacijos, 3D kompiuterinio moduliavimo ir skaitmeninių specialiųjų efektų kombinacija.
Siužetas
Istorijos pasakojimas prasideda ties futuristiniu kupoliniu miestu pavadinimu Rombo (Romdeau), pastatytu siekiant apsaugoti jo gyventojus nuo ekologinės katastrofos, įvykusios prieš tūkstančius metų. Šioje utopijoje žmonės taikiai koegzistuoja su androidais, žinomais kaip AutoReivs, kontroliuojami visavaldės sistemos. Serija žmogžudysčių, įvykdytų robotų ir autoreivų, užsikrėtusių Cogito virusu (suteikiančiu jiems savarankiškumą), ima grasinti sutrikdyti subtiliai subalansuotą Romdo socialinę tvarką. Nepastebima vyriausybė kurį laiką vykdė eksperimentus su paslaptingomis humanoidinėmis būtybėmis, vadinamomis Proxy. Manoma, kad Proxy (apibūdinami kaip dievų pavidalo, nemirtingos, visagalės, visur esančios ir visažinės būtybės) yra raktas į žmonijos išlikimą.
Re-L (arba Ree-EL; dar taip pat R.E.A.L. Romdo piliečių duombazėje) Mayer pavedama ištirti keletą žmogžudysčių su jos autoreivu partneriu Iggy. Ji susiduria su dvejais nežinomais ir labai galingais padarais. Re-L vėliau išsiaiškina, jog su visu tuo kažkaip susiję Proxy. Kitas pagrindinis veikėjas, imigrantas iš kupolinio miesto Mosko Vincentas Lo, kaip atskleidžiama, taip pat vienokiu ar kitokiu būdu yra susijęs su pastaraisiais įvykiais.
Garso takelis
Japonijoje atitinkamai 2006 m. gegužės 25 d. ir rugpjūčio 25 d. leidyklos „Geneon Entertainment“ buvo išleisti du originalūs garso takeliai pavadinimu „Ergo Proxy OST opus01“ ir „Ergo Proxy OST opus02“. Abiem muziką parašė kompozitorius Jošihiro Ikė (Yoshihiro Ike). Pirmasis talpina keletą dainų, įskaitant įžanginę ir pabaigos melodijas, atitinkami „Kiri“ (atlieka „Monoral“) ir „Paranoid Android“ (atlieka „Radiohead“). Yoshihiro Ike sukurta muzika, apjungianti vienuolių giesmes, trip-hop ir sintezatoriaus garsus, taip pat dirbtinį garso foną bei iškreiptus ir atgaline kryptimi grojamus garsus, pabrėžtia nykią serialo siužeto atmosferą.
Zemovitas IV
Zemovitas IV (1353/1356 m. – 1426 m. sausio 21 d.) – Mazovijos kunigaikštis iš Piastų dinastijos, vienas Lenkijos kariuomenės vadų Žalgirio mūšyje. thumb|left|150px|Zemovito IV antspaudas thumb|left|150px|Mazovijos kunigaikštysčių žemės 1381 m. Zemovito IV valdos apėmė Čersko (Czersk), Mazovijos Ravos (Rawa Mazowiecka), Sichačevo (Sochaczew), Plocko ir Gostynino (Gostynin) žemes. 1381 m. jis paveldėjo Wišą (Wisz), o 1387 m. – Belzą ).
Zemovitas IV buvo Zemovito III sūnus. Mirus Liudvikui I Vengrui (kuris buvo Vengrijos karalius nuo 1342 m. ir Lenkijos karalius nuo 1370 m.) Ziemovitas IV buvo vienas kandidatų į Lenkijos sostą. 1383 m. jis užkariavo Kujaviją, bet netrukus jį iš Kujavijos išvarė jungtinės Mažosios Lenkijos šlėktų ir Vengrijos pajėgos.
1386 m. jis pripažino Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Jogailos valdžią ir tapo paveldimuoju Lenkijos vasalu. 1387 m. jis vedė Jogailos seserį Aleksandrą, kartu gaudamas Belzo kunigaikštystę.
Zemovitas IV prarado daug valdų dėl Teutonų ordino užkariavimo, tame tarpe – Vizną (Wizna), Zavkžę (Zawkrze) ir Plonską. Siekdamas augauti šias žemes jis dalyvavo 1409–1410 m. Lenkijos ir Lietuvos kare su Teutonų ordinu. Žalgirio mūšyje jis su trimis savo pulkais kovėsi Lenkijos pusėje.
Zemovitui IV mirus kunigaikščiu tapo jo ir Aleksandros sūnus Traidenis II.
Vytautas Barauskas
Vytautas Barauskas:
1668 m.
1668 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Lahti-Saloranta M/26
thumb|left|250px|Suomių kareivis šaudo kulkosvaidžiu Lahti-Saloranta M/26 (1940 m. vasaris, [[Žiemos karas)]] Lahti-Saloranta M/26, LS/26, M/26 – suomiškas lengvasis kulkosvaidis, 1926 m. sukonstruotas Aimo Lahčio (Aimo Lahti) ir Arvo Salorantos (Arvo Saloranta).
Konstrukcija
Kulkosvaidis šaudo tiek serijomis, tiek po vieną šūvį. Vamzdžio gale yra liepsnos slopintuvas, kuris svarbus dėl trumpo (50 cm) vamzdžio. Tūtelės išmetamos dešinėn. Įkaituiso vamzdžio pakeitimas atsarginiu trunka 25-30 sekundžių. Uokso dalyje esantis taikiklis leidžia taikytis 300–1500 m nuotoliu. Saugiklis yra prieš nuleistuko lankelį.
Buvo gaminamos dviejų rūšių dėtuvės – 20 šovinių rageliai ir 75 šovinių būgnai, tačiau Suomijos armija, atrodo, naudojo tik 20 šovinių dėtuves. Labai svarbus kulkosvaidžio reikmuo buvo dėtuvių užtaisytuvas. Be jo pilnai užtaisyti dėtuves praktiškai neįmanoma dėl labai stiprių spyruoklių dėtuvėse. Yra du užtaisytuvo variantai. Didesnysis yra labai efektyvus, bet griozdiškas, prieš naudojant ji reikia pritvirtinti, pvz., prie rąsto. Mažesnysis telpa į delną, tačiau juo užtaisinėjama gerokai lėčiau.
Istorija
1924 m. spalio mėnesį konstruktorius A. Lahtis gavo valstybinį užsakymą sukonstruoti lengvąjį kulkosvaidį. Kadangi jis buvo savamokslis, neturėjęs specialaus išsilavinimo, jam paskyrė specialistą leitenantą Arvą Salorantą, kuris aktyviai dalyvavo kūrime ir komerciniame projekto vystyme.
1925 m. vasarą kulkosvaidis M/26 laimėjo Suomijos armijos paskelbtą konkursą. Konkurse taip pat dalyvavo kulkosvaidžiai Madsen, MG 25, Colt BAR M1918, Vickers-Berthier, Hotchkiss M1914, Breda 30. M/26 buvo išrinktas pagrindiniu armijos automatiniu šautuvu, oficialiai pavadintas Picakivaari m/26. Juos gaminti pradėjo 1927 m. gamykla Valtion kivääritehdas (VKT; 'Valstybinė šautuvų gamykla'). Per visą laiką buvo pagaminta daugiau kaip 6200 vienetų. Kulkosvaidis gamintas iki 1942 m.
Kulkosvaidžio Lahti-Saloranta M/26 trūkumai: Suomių kulkosvaidininkai labiau mėgo trofėjinius Degtiariovo kulkosvaidžius, kurių buvo paėmę iš Raudonosios Armijos ne vieną tūkstantį. Iš kitos pusės, patyrę kulkosvaidininkai vertino šį kulkosvaidį dėl ypatingo tikslumo ir žiemai pritaikyto tepimo.
1944 m. Suomijos kariuomenė fronte turėjo:
Kulkosvaidis buvo Suomijos kariuomenės ginkluotėje iki 1966 m. Sandėliuose buvo iki 1986 m. Po to daugelis M/26 buvo perlydyti kaip metalo laužas.
Gražina Vaišnoraitė
Gražina Vaišnoraitė (1931 m. balandžio 5 d. Kaune – 2016 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš J. Naujalio dukters pianistės Z. Naujalytės-Didenkienės, o vėliau skambinti fortepijonu mokė S. Sabinskaite. Baigusi Kauno 3-ąją mergaičių vidurinę mokyklą, 1950 m. įstojo į Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą. Studijuodama akompanavo akademijos mišriajam chorui ir vadovavo moterų vokaliniam ansambliui.
1956–1965 m. Dotnuvos žemdirbystės mokslinio tyrimo instituto mokslinė bendradarbė. Buvo Dotnuvos apylinkės kultūros namų direktorė, vadovavo vyrų ir moterų vokaliniams ansambliams ir mišriajam chorui (50-60 dalyvių). Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, meno mėgėjų jėgomis pastatė F. Schuberto operetės „Trijų mergelių namai“ vieną veiksmą ir F. Suppė operetę „Boccaccio„. Koncertų surengė Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje ir Rusijoje. 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras laimėjo pirmąją vietą. Dirbdama mokėsi neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. L. Ragaišis) ir 1965 m. įgijo choro dirigentės specialybę. 1965–1969 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė)).
Algimantas Kančas
thumb|Gerojo Ganytojo bažnyčia ir parapijos namai Kaune Algimantas Kančas (1954 m. gegužės 22 d. Kaune – 2016 m. spalio 19 d. Kaune) – Lietuvos architektas.
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1978–1995 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale (1990–1995 m. bendrovė „Kauno Miestprojektas“). Nuo 1991 m. ir privačios projektavimo studijos vadovas. 1994 m. stažavo Vokietijoje. Nuo 1996 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto dėstytojas, 1996–1998 m. architektūros katedros vedėjas. 1990–1996 m. Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas.
Gražina Vaišnoraitė
Biografija
1965 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijoje iš jos darbuotojų ir miesto dainos mėgėjų suorganizavo mišrųjį chorą, kuris 1971 m. pasivadino „Dobilo“ vardu. Iki šiol yra šio kolektyvo meno vadovė ir dirigentė. Choras (60-70 dalyvių) per tris dešimtmečius išvarė plačią muzikinės kultūros vagą. Išmoko kelis šimtus įvairių epochų ir stilių kūrinių, surengė arti 300 koncertų. Su pasisekimu koncertavo Lietuvoje, Estijoje, Gruzijoje, Rusijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, Vengrijoje, Vokietijoje, Vietname, Austrijoje, Danijoje ir Šveicarijoje. Padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, su Lietuvos kameriniu orkestru choras į plokštelę įrašė G. F. Händelio oratoriją „LAllegro, ii Pensieros ed ii Moderato“, o į kasetę įdainavo J. Haydno „Missa in honorem St. Nikolai“. „Dobilas“, be daugelio klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, yra parengęs ir atlikęs G. Pergolesi „Magnificat“, B. Arpado ciklą „Momento“, Mugės sceną iš F. Flotowo operos „Marta“, Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, F. Liszto oratorijos „Legenda apie Šv. Elzbietą“ pirmąją dalį ir kt. Pastarieji du kūriniai buvo atlikti Austrijoje, Danijoje ir Vokietijoje. Chorui dažnai talkina simfoniniai ir kameriniai orkestrai bei solistai. „Dobilas“ nuo 1970 m. visų respublikinių dainų švenčių, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Lietuvoje dalyvis, įvairių konkursų prizininkas, vienas iš stabiliai dirbančių chorinės dainos kolektyvų.
G. Vaišnoraitė – 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1980 m. jai suteiktas Lietuvos nusipelniusios kultūros – švietimo darbuotojos garbės vardas.
278 m. pr. m. e.
'''278 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Žinių radijas
miniatiūra|dešinėje|250px|Logotipas naudotas nuo 2006 m. sausio 30 d. iki 2017 m. gegužės mėn. Žinių radijas – nacionalinė radijo programa, transliuojama nuo 2000 m. kovo 7 d. Informacinio formato radijo stotis. Daugiau kaip 90 procentų viso eterio sudaro informacija, likusį muzikiniai intarpai, reklama.
Istorija
Radijo stoties įkūrėjai – Stanislovas Kairys ir Virginijus Mičiulis.
2000 m. radijo stotis pradėta transliuoti iš Vilniaus Spaudos rūmų. 2000–2002 m. radijo stotis veikė kaip UAB „Baltijos televizija“ padalinys, ji savo programą transliavo nuo 6 val. ryto iki 19 val. vakaro darbo dienomis, o nuo 19 val. vakaro iki 6 val. ryto transliuodavo Baltijos televizijos laidų garso įrašus, Laisvosios Europos radijo ir Laisvės radijo programas rusų kalba.
2002 m. įkurta UAB „Žinių radijas“, kurios akcininku buvo bendrovė „American Equitable Finance Corporation“. Muziką pradėjo transliuoti 2002 m. liepos 13 d. Radijo stotis transliavo beveik visoje Lietuvoje (išskyrus Telšius, kuriose imta transliuoti tik 2009 m.).
2005 m. beveik 80 proc. UAB „Žinių radijas“ akcijų įsigijo UAB „Senukai“. Likusių akcijų savininku išliko „American Equitable Finance Corporation“. Pasikeitus įmonės savininkams, 2006 m. sausį buvo pakeistas laidų tinklelis ir atnaujintas logotipas. Iki 2014 m. kovo 31 d. darbo dienomis žinios transliuotos kas 20 min. Po to žinios imtos transliuoti kas 30 min. 2014 m. gruodžio 12 d. Žinių radijas įkūrė dukterinę radijo stotį „Easy FM“, kurios didžiąją programos dalį sudaro muzika.
Šventojo Roko diena
thumb|right|200px|Šv. Rokas [[Praha|Prahoje]] Šventojo Roko diena – Šv. Roko vardo diena, kasmet švenčiama rugpjūčio 16 d. Ši diena – vasaros brandos, derliaus dorojimo, pjūties pabaigtuvių šventės laikas.
Vardas
Šv. Rokas – prancūzų kilmės šventasis, piligrimas, gyvenęs XIII–XIV a. Savo gyvenimą Šv. Rokas paskyrė ligonių, sergančių maru, slaugymui. Pasak legendų, turėjo stebuklingą gydomąją galią. Pats taip pat buvo užsikrėtęs maru, tačiau išgijo. Šv. Rokas laikomas ligonių, ypač sergančių epideminėmis ligomis, globėju. Jo būtiniausi daiktai – lazda ir kelionmaišis. Šventasis vaizduojamas su maro žaizda ant kojos, taip pat su jį lydinčiu šunimi.
Žinių radijas
Istorija
Žinių radijo akcininkai – UAB „Litvalda“, „American Equitable Finance Corporation“.
Šventojo Roko diena
Istorija
Lietuvoje šv.Roko kultas sustiprėjo 1705 m. Vilniuje, vėliau ir Kaune, įsteigus rokitų kongregacijos vienuoliją.Jie taip pasivadino dėl to, kad savo veiklos pavyzdžiu pasirinko šv. Roką. Vieni garsesnių atlaidų Lietuvoje vyko Kražiuose. Čia 1713 m. įsikūrė vienuoliai rokitai, kurie 1743 m. miestelyje įsteigė globos namus psichiniams ligoniams. Jų dėka Kražiuose ir plačiau išpopuliarėjo ir šv. Roko kultas. Melsti sveikatos ir kitų malonių vyko maldininkai bei ligoniai iš tolimesnių apylinkių, iš visos Žemaitijos.
Žinių radijas
Programa
Žinias transliuoja darbo dienomis kas 30 minučių nuo 06.00 iki 17.05 val., 18.00 val. retransliuoja Info TV žinias.
Šventojo Roko diena
Papročiai
Šią dieną senoliai švęsdavo pjūties pabaigą ir naujos sėjos pradžią – buvo sėjami žiemkenčiai. Kaimuose žmonės visą vasarą gyvendavo be dirbtinės šviesos, keldamiesi saulei patekant ir eidami miegoti saulei nusileidus. Jei naktinėdavo, tai tik tamsoje ar lauke prie laužų. Po rugpjūčio 16-os dienos į trobas vėl sugrįždavo dirbtinis apšvietimas - deglas ar balana, vėliau žibalinė lempa.
Žinių radijas
Programa
Laidas rengia ir veda Aurimas Perednis, Raigardas Musnickas, Aistė Čiučiurkaitė, Tomas Loiba, Aušra Jurgauskaitė, Jonė Sąlygaitė, Liutauras Čeprackas, Marius Dubnikovas ir kiti.
Šventojo Roko diena
Papročiai
Į Lietuvą atėjus krikščionybei, pjūties pabaigos šventė sutapatinta su Roko varduvėmis.
Antanas Laukaitis
Antanas Laukaitis:
Bitkrėslė
Bitkrėslė (Tanacetum) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. athanatos – nemirštamas; sudžiovinti augalo žiedai atrodo kaip gyvi. Daugiametės žolės, šiek tiek apaugusios plaukeliais.
Gentyje apie 70 rūšių, Lietuvoje auga viena – paprastoji bitkrėslė (Tanacetum vulgare).
Reichstagas (Šventoji Romos imperija)
thumb|Reichstago posėdis, 1640 m. [[graviūra]] Reichstagas  – Šventosios Romos imperijos institucija, atstovavusi ją sudariusioms valstybėms.
Reichstagas kilo iš neformalaus imperijos kunigaikščių pasitarimo – Hoftago. Iš pradžių Reichstagas susidėjo iš dvejų rūmų: Kurfiurstų tarybos, kuri susidėjo iš imperijos kurfiurstų (elektorių), ir Imperijos kunigaikščių tarybos , į kurią įėjo kitų imperijos valstybių monarchai. 1489 m. įkurti dar vieneri rūmai – Imperijos miestų taryba. Į šią tarybą įėjo laisvųjų imperijos miestų atstovai.
Nuo 1663 m. Reichstagas nuolat posėdžiaudavo Rėgensburge kaip Nuolatinis Reichstagas, išskyrus 1713–1714 m. laikotarpį, kai jis rinkosi Ausgburge ir Austrijos įpėdinystės karo metu, kai jis buvo persikėlęs į Frankfurtą prie Maino.
Timiriazevo kaimo gyvenvietė
Timiriazevo kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko rajone. Centras – Timiriazevas. 2011 m. 4 176 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Apima buvusias Timiriazevo ir Zapovednojės apylinkes. Ribojasi šiaurėje su Jasnojės kaimo gyvenviete, Lietuvos Respublikos Šilutės rajono savivaldybės Stoniškių seniūnija, rytuose su Sovetsku, pietuose su Slavsko miesto gyvenviete ir Bolšakovo kaimo gyvenviete, vakaruose su Polesko rajono Golovkino kaimo gyvenviete.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Timiriazevo kaimo gyvenvietę sudaro:
Kaimo gyvenvietėje veikia Timiriazevo ir Zapovednojės vidurinės mokyklos, 2 vaikų darželiai, 5 akušeriniai punktai, du kultūros namai, 62 klubai, 4 bibliotekos. Yra 10 prekybos įmonių, 4 pirtys. Automobilinių kelių ilgis 76 km, visi su kieta danga. Veikia dvi žemės ūkio artelės, yra 1299 asmeniniai ūkiai.
Istorinis architektūros paminklas – Lapynų bažnyčios, pastatytos 1675–1703 m. griuvėsiai. Yra 5 kultūros paveldo objektai, tarp jų Pakriokių bažnyčia, statyta 1892 m., Kryžionų bažnyčia, statyta 1896 m., Joneikiškių bažnyčios, statytos 1729 m. griuvėsiai. Vietinės reikšmės kultūros paveldas – dvejos broliškos kapinės (įrengtos 1933 m. ir 1958 m.) Timiriazeve.
Šaltiniai
Timirjasewo (Kaliningrad, Slawsk)
Fororakiniai
Fororakiniai (Phorusrhacidae) – kariaminių paukščių (Cariamiformes) būrio išnykusi stambių ir labai stambių, neskraidžiusių paukščių šeima.
Buvęs paplitimas
Mioceno laikotarpiu tai buvo pagrindiniai grobuonys Pietų Amerikos (vėliau iš Šiaurės Amerikos) stepėse. Anksčiau manyta, kad šie paukščiai išnyko tik prieš žmonėms atsikeliant į Ameriką, tačiau tyrimais nustatyta kad jie išnyko prieš 1,8 mln. metų.
Apibūdinimas
Fororakiniai paukščiai buvo 1-3 m aukščio, masyviu, lenktu snapu, ilgomis, tvirtomis kojomis. Galėję bėgioti dideliu greičiu (iki 50 km/h). Buvo mėsėdžiai, gaudė smulkesnius žinduolius, gyvūnų jauniklius. thumb|250px|Fororakiniai paukščiai bei [[gastornis palyginti su žmogumi]]
Foroakinių paukščių šeimos klasifikacija
Foroakinių paukščių šeimai priskiriami 5 pošeimiai su 16 genčių:
Rugsėjo 19
Rugsėjo 19 yra 262-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 263-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 103 dienos.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Arnulfas – Januarijus – Girvinas – Vytė – Vilhelmina – Vilė
Helmutas Balderis
miniatiūra|Helmutas Balderis (2014 m.) Helmutas Balderis (Helmuts Balderis-Sildedzis, g. 1952 m. liepos 31 d. Rygoje) – ledo ritulininkas, vienas iš geriausių Latvijos ir buvusios TSRS puolėjų.
Profesionalią karjerą pradėjęs Rygos „Dinamo“, kur žaidė nuo 1968 iki 1977 m., po to perėjo į Maskvos „CSKA“, kur 1977 ir 1979 m. iškovojo TSRS čempiono titulą. Nuo 1980 iki 1985 m. buvo grįžęs į Rygos „Dinamo“. 1985 m. paliko ledo ritulį. TSRS čempionate sužaidė 462 rungtynes, per kurias įmušė 333 įvarčius. Nuo 1985 iki 1989 m. buvo žaidėjas ir treneris Japonijoje.
1989 m. grįžo į profesionalųjį ledo ritulį, kai TSRS leido sportininkam žaisti NHL. 1989/1990 metų sezoną žaidė Minesotos „North Stars“ komandoje NHL, kur per 26 rungtynes pelnė 9 (3+6) taškus. Po sezono NHL žadėjo palikti ledo ritulį.
Tačiau, nepaisant to, sportinės karjeros pabaigoje žaidė RASMS komandoje, taip pat keliose Latvijos čempionato komandose (HK Vecmeistars, Latvijas Zelts, HK Essamika) iki pat 45 metų.
Triskart Europos ir pasaulio čempionas (1978, 1979, 1983 m.), pasaulio čempionato sidabro medalio laimėtojas (1976), pasaulio čempionato bronzos prizo laimėtojas (1977), žiemos olimpinių žaidynių sidabro medalio laimėtojas (1980). Dalyvavo TSRS rinktinės sudėtyje Kanados Taurės varžybose (1979). TSRS riktinės gretose pasaulio čempionatuose ir olimpinėse žaidynėse sužaidė 54 rungtynes, kuriose įmušė 33 įvarčius. Karjeros pabaigoje 1992 m. žaidė 2 runtynes pasaulio čempionato kvalifikaciniame turnyre Latvijos rinktinės sudėtyje.
Buvęs Latvijos rinktinės treneris nuo 1992 iki 1994 m., iš viso rinktinei vadovavo 34 rungtynes, taip pat generalinis vadybininkas. Dirba Latvijos ledo ritulio federacijoje, kur šiuo metu yra valdybos pirmininko pavaduotojas, viceprezidentas. Seniau buvo „Rygos sporto pilies“ savininkas, direktorius, taip pat Rygos miesto tarybos deputatas.
Gaitainys
Gaitainys arba Geroiskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Gaitainīs prūsiškos kilmės. 1400 m. minimas Goytheyn. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Julius Kaniauskas
Julius Kaniauskas (g. 1947 m. balandžio 17 d. Maskvoje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1971 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – atomų teorinė spektroskopija. Atomų būsenoms nusakyti pavartojo izosukinio sąvoką, išplėtojo kvazisukinio teoriją.
Vytautas Račkauskas
Vytautas Račkauskas:
Nyderlandų vyrų futbolo rinktinė
Nyderlandų vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Nyderlandų Karalystei yra kontroliuojama Nyderlandų futbolo asociacijos (ol. – Koninklijke Nederlandse Voetbalbond), dažniausiai tiesiog trumpai vadinama Olandijos rinktine. Ši komanda laimėjo 1988 m. Europos futbolo čempionatą ir tris kartus (1974, 1978 ir 2010 m.) žaidė Pasaulio futbolo čempionato finale, kuriuose pralaimėjo atitinkamai Vakarų Vokietijos, Argentinos ir Ispanijos rinktinėms. Komanda pasižymi savitu žaidimo stiliumi: geru kamuolio valdymu, tiksliais perdavimais, atakuojančiu žaidimu, kuris tęsia aštuntame dešimtmetyje sukurto totalinio futbolo tradicijas. Dėl oranžinės marškinėlių spalvos, Olandijos futbolininkai yra vadinami „Oranžiniais“ (ol. – Oranje), o dėl daugybės tikslių perdavimų ir nuolatinio varžovų spaudimo komanda dar yra vadinama „Prisukamu apelsinu“ (ši pravardė buvo labai populiari 8-ajame dešimtmetyje), „Skrajojančiais olandais" arba „Oranžine audra".
Istorija
thumb|200px|left|Olandijos rinktinė prieš pirmąsias tarptautines rungtynes
Iki XX amžiaus 8-ojo dešimtmečio Olandijos rinktinė futbolo pasaulyje niekuo nepasižymėjo. Pirmąsias oficialias rungtynes olandai sužaidė 1905 m. su kaimynine Belgija (laimėjo rezultatu 4:1). Prieš Antrąjį pasaulinį karą olandai sudalyvavo 1934 m. ir 1938 m. pasaulio futbolo čempionatuose, tačiau abu sykius iškrito jau po pirmųjų varžybų (tuo metu pasaulio futbolo čempionatai vyko atkrintamųjų varžybų sistema). Po Antrojo pasaulinio karo olandai kurį laiką net nebandė dalyvauti aukščiausio lygio futbolo turnyruose. Teigiamą impulsą Nyderlandų futbolui suteikė profesionalios futbolo lygos įkūrimas 1956 m. – olandų rezultatai pradėjo gerėti tiek rinktinių, tiek ir klubinėse varžybose. Nepaisant to, iki pat 1974 m. Olandijos rinktinė nesugebėjo įveikti atrankos varžybų į jokį prestižinį turnyrą.
Totalinis futbolas (1974–1980)
Olandijos futbolas pakilo į pasaulio elitą 8-ajame dešimtmetyje, kai „oranžiniai“ du kartus paeiliui pateko į Pasaulio futbolo čempionato finalus. Pakilimas yra sietinas su trenerio Rinuso Michelso ir žaidėjo Johano Cruijffo vardais. Jie pakeitė olandų žaidimą ir „oranžinių“ propaguotas totalinis futbolas užkariavo futbolo aikštes ir žiūrovų širdis.
1974 m. J. Cruijffo vedami olandai, laimėjo kovas savo grupėje, antrajame grupių etape nugalėjo Brazilijos ir Argentinos rinktines ir finale susitiko su Vakarų Vokietijos rinktine. Finalo rungtynėse „oranžinių“ jėgą pademonstravo jau pirma ataka: pradėję žaidimą iš aikštės vidurio, olandai atliko keliasdešimt tikslių perdavimų vienas kitam ir į baudos aikštelę įsiveržęs J. Cruijffas buvo pargriautas vokiečių gynėjo, 11 metrų baudinį realizavo Johanas Neeskensas ir 2 minutę olandai jau pirmavo, o pirmasis vokietis palietęs kamuolį šiose rungtynėse buvo vartininkas Seppas Maieris, kuris išėmė jį iš savo vartų tinklo. Visgi vėliau vokiečiai įmušė du įvarčius ir olandai pralaimėjo rezultatu 1:2. Nepaisant to, tai buvo naujas puslapis Nyderlandų futbolo istorijoje.
thumb|100px|left|J. Cruijffas
Didelės viltys Olandijoje buvo siejamos su 1976 m. Europos čempionatu. Olandai įveikė atranką ir pateko į finalinį etapą Jugoslavijoje (jame tuo metu žaidė tik 4 komandos), tačiau jau pusfinalyje vidinių nesutarimų draskoma komanda pralaimėjo būsimiems čempionams čekoslovakams.
Olandai vėl pasiekė pasaulio čempionato finalą 1978 m. Šiame čempionate jie rungtyniavo be J. Cruijffo, tačiau komandoje buvo tokie žaidėjai kaip J. Neeskensas, Ruudas Krolas, Robas Rensenbrinkas, Johnny Repas, broliai René ir Willy van de Kerkhofai. Šįkart olandai nelabai sėkmingai sužaidė grupės rungtynėse, kur liko tik antri, tačiau antrame etape nugalėjo austrus ir italus, bei sužaidė lygiosiomis su vokiečiais ir pateko į finalą. Jame „oranžiniai“ po dviejų per pratęsimą praleistų įvarčių 1:3 pralaimėjo Argentinai.
1980 m. Europos čempionatas buvo paskutinis elitinis turnyras, į kurį pavyko prasimušti totalinio futbolo kartai. Tais metais turnyre dalyvavo aštuonios komandos (2 grupės po 4 komandas, vėliau žaidžiami pusfinaliai ir finalai). Olandai savo grupėje nugalėjo graikus, sužaidė lygiosiomis su čekoslovakais ir pralaimėjo vokiečiams bei pasitraukė jau po grupės turnyro.
Po šio turnyro iš rinktinės pasitraukė svarbiausi totalinio futbolo kartos žaidėjai, o deramos pamainos jiems neatsirado – Olandijos rinktinė nesugebėjo prasimušti į 1982 m. ir 1986 m. pasaulio čempionatus bei į 1984 m. Europos čempionatą.
„Skrajojančių olandų trio“ ir Europos čempionų titulas (1988–1992)
Prieš 1988 m. Europos čempionatą komandai vadovauti grįžo R. Michelsas, o „oranžinių“ pagrindą sudarė „skrajojančių olandų trio“ – Marco van Bastenas, Ruudas Gullitas ir Frankas Rijkaardas. Po pralaimėjimo pirmajame mače prieš Sovietų Sąjungos komandą, olandai nugalėjo anglus bei airius ir pateko į pusfinalį. Jame „oranžiniai“ įveikė vokiečius ir atkeršijo jiems už 1974 m. pralaimėjimą. Šios rungtynės išsiskyrė emocijų gausa ir incidentu po rungtynių, kai Ronaldas Koemanas norėdamas paerzinti vokiečių sirgalius imitavo, jog šluostosi užpakalį su vokiečių rinktinės marškinėliais. Vėliau R. Koemanas atsiprašinėjo ir gailėjosi dėl šio savo poelgio. Finale „oranžiniai“ po R. Gullito ir M. van Basteno įvarčių 2:0 nugalėjo Sovietų Sąjungą ir pirmą kartą tapo Europos čempionais. Beje, M. van Basteno įvartis į Sovietų Sąjungos vartus daugelio futbolo ekspertų ir mėgėjų iki dabar vadinamas vienu gražiausiu iš visų Europos čempionatuose įmuštų įvarčių.
Nors olandai tikėjosi, jog „skrajojančių olandų trio“ pradės pergalingą dinastiją, tačiau taip neatsitiko. 1990 m. pasaulio čempionate M. van Bastenas buvo prastos sportinės formos, o R. Gullitas neatsigavęs po traumos, komandą draskė vidiniai nesutarimai ir „oranžiniai“ jau aštuntfinalyje pralaimėjo savo amžiniems priešininkams vokiečiams ir pasitraukė iš turnyro. Mačas su vokiečiais vėlgi išsiskyrė nemaloniu incidentu, kuomet F. Rijkaardas apsispjaudė su vokiečių puolėju Rudi Voelleriu ir abu žaidėjai buvo pašalinti iš aikštės.
1992 m. olandai pasiekė Europos čempionato pusfinalį, tačiau jame po baudinių serijos nusileido čempionato atradimui – vėliau čempionais tapusiems Danijos futbolininkams. Šis turnyras žymėjo kartų kaitą „oranžinių“ gretose: tai buvo paskutinis elitinis turnyras M. van Bastenui, R. Gullitui bei treneriui R. Michelsui ir pirmasis, kuriame rungtyniavo 10-ojo dešimtmečio „oranžinių“ žvaigždė – Dennisas Bergkampas.
Ajax`95 karta ir 10-ojo dešimtmečio Olandijos rinktinė (1994–2004)
1994 m. pasaulio čempionate Olandijos rinktinė buvo gerokai pasikeitusi ir treniruojama Dicko Advokaato bei vedama pirmyn D. Bergkampo, kuris šiame čempionate tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju (3 įvarčiai), pasiekė ketvirtfinalį. Šiame etape, įtemptame ir gražiame mače, kuris tapo pasaulio čempionatų klasika, olandai susikovė su brazilais: pastarieji pirmavo 2:0, bet olandai sugebėjo atsitiesti ir išlyginti rezultatą, visgi paskutinį žodį tarė brazilų veteranas Branco, kuris įmušė lemiamą baudos smūgį ir padovanojo Brazilijai pergalę 3:2.
1996 m. Europos čempionatas galutinai užbaigė „skrajojančių olandų trio“ epochą, nes rinktinėje jau nebežaidė ir F. Rijkaardas. Atjaunėjusios „oranžinių“ komandos pagrindą sudarė žaidėjai, kurie 1995 m. su Amsterdamo Ajax kiek netikėtai laimėjo UEFA Čempionų lygos turnyrą (Edwinas van der Saras, broliai Frankas ir Ronaldas de Boerai, Edgaras Davidsas, Patrickas Kluivertas, Clarence’as Seedorfas) bei buvę šio klubo auklėtiniai D. Bergkampas, Aronas Winteris. Dėl šios priežasties visa ši Olandijos rinktinės karta kartais yra vadinama Ajax`95, nors, be abejonės, rinktinėje žaidė ir kitų klubų atstovai. Čempionate olandai pasirodė neįspūdingai ir ketvirtfinalyje po baudinių serijos buvo eliminuoti Prancūzijos rinktinės.
1998 m. pasaulio čempionate olandai turėjo nemažai žvaigždžių – „oranžinių“ gretose žibėjo tokie žaidėjai kaip broliai de Boerai, D. Bergkampas, P. Kluivertas, Phillipas Cocu, E. Davidsas, Marcas Overmarsas, Jaapas Stamas. Olandai gana sunkiai įveikė grupės etapą, aštuntfinalyje tik po paskutinėmis minutėmis E. Davidso pelnyto įvarčio palaužė Jugoslaviją ir ketvirtfinalyje susigrūmė su Argentina. Šiame mače, esant lygiam rezultatui, 89 minutę D. Bergkampas įmušė vieną iš gražiausių ir reikšmingiausių olandų įvarčių pasaulio futbolo čempionatų istorijoje: jis vienu lietimu susistabdė ilgą (beveik 60 m.) F. de Boero perdavimą, antru lietimu suklaidino argentiniečių gynėją Roberto Ayalą ir trečiu lietimu pasiuntė neatremiamą smūgį į tolimąjį vartų kampą, taip atkeršydamas Argentinai už 1978 m. finalą ir pasiųsdamas visą Olandiją į ekstazę. Tačiau pusfinalyje vienas svarbiausių olandų žaidėjų M. Overmarsas negalėjo žaisti dėl traumos ir „oranžiniams“ kelia link pasaulio čempionų vardų kaip ir prieš ketverius metus užkirto Brazilija, šįkart įveikdama juos po baudinių serijos. Po šio pralaimėjimo neatsigavę olandai pralaimėjo Kroatijai ir mačą dėl trečiosios vietos. Po šio turnyro atsistatydino rinktinės treneris Guusas Hiddinkas, kuris buvo pakeistas buvusiu ilgamečiu rinktinės žaidėju F. Rijkaardu.
Šios olandų žaidėjų kartos „gulbės giesme“ turėjo tapti 2000 m. Europos čempionatas, kuris vyko Olandijoje ir Belgijoje, taigi „oranžiniai“ žaidė namuose ir buvo laikomi vienais iš turnyro favoritų. Olandijos rinktinė galingai pradėjo čempionatą ir grupėje pasiekė visas tris pergales, tarp jų ir prieš tuometinius pasaulio čempionus prancūzus. Ketvirtfinalyje olandai tiesiog nepadoriai 6:1 sutriuškino Jugoslaviją, o P. Kluivertas pelnė hat-trick‘ą. Pusfinalyje „oranžiniai“ susikovė su Italija ir neįveikė jos, nors jau pirmame kėlinyje vienas italas buvo pašalintas iš aikštės, o per rungtynes į italų vartus buvo skirti net du 11 m. baudiniai (nei F. de Boeras, nei P. Kluivertas pasižymėti nesugebėjo); per baudinių seriją ir toliau užtikrintai žaidė italų vartininkas Francesco Toldo ir „oranžiniai“ buvo priversti pripažinti varžovų pranašumą. Po šio turnyro iš komandos pasitraukė jos simbolis D. Bergkampas ir po skaudžios nesėkmės daug kritikos sulaukęs treneris F. Rijkaardas.
Rinktinės treneriu tapo Louisas van Gaalas, kuris buvo čempioniškojo 1995 m. Ajax treneris ir puikiai pažinojo pagrindinius rinktinės žaidėjus, tačiau netikėtai olandai nesugebėjo prasimušti į 2002 m. pasaulio čempionatą. Komandos gelbėti grįžo D. Advokaatas ir jo vadovaujama rinktinė pateko į 2004 m. Europos čempionatą, kuris daugeliui rinktinės veteranų tapo paskutiniu aukšto lygio turnyru. Jame „oranžiniai“ sužaidė neįspūdingai: pergalė prieš latvius, lygiosios su vokiečiais bei pralaimėjimas Čekijai leido olandams išsikapstyti iš grupės. Ketvirtfinalyje po baudinių įveikę švedus, olandai pasiekė pusfinalį ir jame pralaimėjo Portugalijai.
„Oranžinė revoliucija“ bei dabartinė Olandijos rinktinė (2006 m. –)
Po Euro 2004 turnyro Olandijos rinktinėje įvyko dideli pokyčiai, kurie buvo pavadinti „Oranžine revoliucija“. Iš rinktinės pasitraukė arba į ją daugiau nebebuvo kviečiami beveik visi pagrindiniai Ajax`95 kartos atstovai (broliai de Boerai, E. Davidsas, P. Kluivertas, M. Overmarsas, Michaelis Reizigeris, C. Seedorfas, J. Stamas). Oranje treneriu tapęs buvęs legendinis futbolininkas M. van Bastenas subūrė beveik visiškai naują ir jauną komandą, kurios pagrindą sudarė 1983–1984 m. gimę futbolininkai: prie kelių likusių veteranų (Giovanni van Bronckhorsto, P. Cocu, Ruudo van Nistelrooyaus, E. van der Saro) prisijungė Johnas Heitinga, Klaas–Janas Huntelaaras, Nigelas de Jongas, Dirkas Kuytas, Robinas van Persie, Arjenas Robbenas, Wesley Sneijderis, Rafaelis van der Vaartas.
Taip pat M. van Bastenas ėmė keisti ir komandos žaidimą: jis pasirinko atsargesnę taktinę schemą 4-2-3-1 su vienu puolėju atakos smaigalyje ir trimis jam padedančiais atakuojančiais saugais bei ėmė diegti drausmingesnį ir labiau gynybą akcentuojantį futbolo stilių. Olandijos rinktinės žaidimas tapo ne toks gražus, kas nuvylė nemažai „totalinio futbolo“ gerbėjų, tačiau efektyvesnis – „oranžiniai“ užtikrintai įveikė atranką į 2006 m. pasaulio futbolo čempionatą per 12 rungtynių iškovodami 10 pergalių ir praleisdami tik 3 įvarčius į savo vartus. Pačiame turnyre jauna olandų komanda nugalėjo Dramblio Kaulo Krantą bei Serbiją ir Juodkalniją, sužaidė lygiosiomis su Argentina ir pateko į aštuntfinalį. Jame po skandalingo mačo, kuriame teisėjas parodė net 16 geltonų kortelių ir pašalino iš aikštės po du abiejų komandų futbolininkus, olandai pralaimėjo portugalams.
Nepaisant kritikos dėl žaidėjų pasirinkimo ir taktikos, M. van Bastenas liko treniruoti komandos iki 2008 m. Europos čempionato. Šįkart olandai nelabai įtikinamai, bet visgi įveikė atrankos varžybas (liko grupėje antri po Rumunijos ir tik tašku aplenkė trečioje vietoje likusius bulgarus), o ištraukus čempionato burtus, papuolė į „mirtininkų grupę“ su tais pačiais rumunais bei 2006 m. pasaulio čempionato finalininkais italais ir prancūzais. Būtent grupės etape „oranžiniai“ pademonstravo savo jėgą ir iškovojo tris užtikrintas pergales: 3:0 sutriuškino italus, 4:1 – prancūzus ir 2:0 nugalėjo rumunus. Po galingos pradžios olandai buvo imti vadinti turnyro favoritais, tačiau ketvirtfinalyje jie po pratęsimo pralaimėjo Rusijos rinktinei. Ironiška, tačiau prie tėvynainių nesėkmės labai prisidėjo olandas – Rusijos rinktinę treniravęs Guusas Hidinkas. Po šio čempionato oranžinius marškinėlius visam laikui nusivilko E. van der Saras ir R. van Nistelrooyus, o iš trenerio pareigų pasitraukė M. van Bastenas.
thumb|right|300px|Nyderlandų rinktinė 2011 m.
Komandos vairą perėmė buvęs Roterdamo „Feyenoord“ treneris Bertas van Marwijkas, kuris pratęsė M. van Basteno pradėtą „revoliuciją“. Jis nekeitė žaidimo taktikos, rėmėsi tais pačiais, per ketverius M. van Basteno darbo metus patirties įgavusiais ir tarpusavyje susižaidusiais, žaidėjais (didesni pasikeitimai buvo tik vartuose E. van der Sarą pakeitęs Maartenas Stekelenburgas ir dešiniojo gynėjo pozicijoje įsitvirtinęs Ajax auklėtinis Gregory van der Wielas) ir tai atnešė sėkmę. Nyderlandai nepriekaištingai sužaidė atrankos į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą ciklą, o pačiame čempionate iškovojo šešias pergales iš eilės (grupės varžybose 2:0 įveikti danai, 1:0 – japonai ir 2:1 – Kamerūnas; aštuntfinalyje 2:1 įveikta Slovakija; ketvirtfinalyje tokiu pačiu rezultatu nugalėti favoritai brazilai; pusfinalyje 3:2 palaužtas Urugvajus) ir pateko į čempionato finalą, kuriame susigrūmė su Ispanijos rinktine. Pagrindinis finalo rungtynių laikas baigėsi rezultatu 0:0, nors pergalę išplėšti galėjo abi komandos, o A. Robbenas neišnaudojo puikaus šanso, kuomet buvo iššokęs vienas prieš ispanų vartininką Ikerą Casillasą, pratęsimo metu olandai liko dešimtyje, nes už antrą geltoną kortelę iš aikštės buvo pašalintas J. Heitinga, o 116-ą minutę taiklus Andreso Iniestos smūgis lėmė pergalę ispanams. Šis pralaimėjimas nutraukė ir įspūdingą Olandijos rinktinės 25 nepralaimėtų rungtynių (20 pergalių ir 5 lygiosios) seriją. Pasaulio čempionato finalas taip pat buvo paskutinės G. van Bronckhorsto rungtynės Nyderlandų rinktinėje.
Po sėkmingo pasirodymo pasaulio čempionate (nepaisant kritikos dėl grubaus ir negražaus žaidimo finalo rungtynėse), Nyderlanduose buvo laukiama sėkmingo pasirodymo 2012 m. Europos čempionate. Olandai lengvai įveikė atrankos varžybas ir vieningai buvo laikomi vienais iš pagrindinių pretendentų į čempionų titulą, tačiau čempionatas „oranžiniams“ susiklostė tragiškai. Jau grupių etape olandai pralaimėjo visas trejas rungtynes ir iškrito iš turnyro nepelnę nė taško ir pasiekę patį blogiausią rezultatą per visą Oranje dalyvavimo Europos čempionatuose istoriją. Po šios nesėkmės iš savo posto atsistatydino treneris B. van Marvijkas.
2014 m. pasaulio čempionatui Nyderlandų rinktinę ruošti buvo paskirtas L. van Gaalas, kuris ėmėsi permainų – reguliariais starto sudėties žaidėjais tapo Nyderlandų čempionate žaidę jauni futbolininkai: Jasperas Cillessenas, Daley Blindas, Stefanas de Vrijas, Bruno Martinsas Indi, Georginio Wijnaldumas, Memphis Depay. Nepaisant lengvai įveiktos atrankos, iš atjaunėjusios olandų komandos čempionate nebuvo daug tikimasi, tačiau jau pirmose rungtynėse Oranje pateikė malonų netikėtumą ir skambiai – 5:1 – atkeršijo ispanams už pralaimėjimą 2010 m. pasaulio čempionato finale. Įsibėgėjusi Olandija buvo sustabdyta tik pusfinalyje, kai po baudinių serijos nusileido Argentinai, o čempionatą baigė dar viena gražia pergale – bronziniame finale 3:0 įveikė Braziliją. Šiame turnyre olandai užfiksavo ir keletą unikalių pasiekimų: Oranje pirmą kartą savo istorijoje baigė aukščiausio lygio turnyrą nė karto nepralaimėjusi (pralaimėjimas po baudinių oficialioje FIFA statistikoje yra laikomas lygiosiomis) bei tapo pirmąja komanda pasaulio čempionatų istorijoje per vieną turnyrą išleidusi į aikštę visus (23) čempionatui užregistruotus žaidėjus. Turnyrui pasibaigus iš trenerio pareigų pasitraukė daug pagyrų sulaukęs L. van Gaalas ir prie rinktinės vairo sugrįžo G. Hiddinkas.
Rinktinės apranga
Nyderlandų rinktinės pagrindinė apranga – oranžinės spalvos marškinėliai, baltos kelnaitės ir oranžinės kojinės, nors kartais rinktinė rungtyniauja ir vien oranžinės spalvos uniforma (ir marškinėliai, ir kelnaitės, ir kojinės oranžinės spalvos). Oranžinė spalva yra išskirtinis Nyderlandų rinktinės bruožas – tokios spalvos aprangos neturi nė viena kita Europos rinktinė. Apskritai, oranžinė yra karališkosios Nyderlandų šeimos (Oraniečių dinastijos) spalva ir tuo pačiu nacionalinė Nyderlandų valstybės spalva, ji buvo ir senojoje Nyderlandų vėliavoje (jos spalvos buvo oranžinė-balta-žydra), kuri iki šiol yra populiari Nyderlanduose ir žmonių dažnai iškeliama per valstybines šventes ar kitomis progomis.
Dabartinė Olandijos rinktinės išvykų apranga yra balti marškinėliai, baltos (arba kartais oranžinės) kelnaitės ir baltos kojinės.
Daugiausiai kartų Olandijos rinktinei atstovavę žaidėjai
Paryškintu šriftu išskirti profesionalo karjerą tebetęsiantys žaidėjai.
Rezultatyviausi visų laikų Olandijos rinktinės žaidėjai
Paryškintu šriftu išskirti profesionalo karjerą tebetęsiantys žaidėjai.
Garsūs praeities žaidėjai
Sąrašas pagal tai, kada debiutavo Olandijos rinktinėje (skliaustuose debiuto metai):
Čen dinastija
Istorija
Dinastijos dradininkas buvo Liangų karvedys Čen Basianas, kuris nuvertė Liangų imperatorių ir pats titulavosi Vudi. Tačiau jo valstybė buvo silpna, kadangi dinastijai nepavyko atstatyti seniau turėtų pozicijų Sičuane. Valstybei nuolat grėsė atakos iš šiaurės (Šiaurės Džou ir Šiaurės Či karalysčių) bei pietų (Čampos).
Vudi įpėdiniai Vendi ir Feidi trumpam atkūrė stabilumą ir klestėjimą, tačiau vėlesnis valdovas Siuandi pasižymėjo neveiklumu ir nesugebėjimu valdyti. Maža to, šiaurėje valdžią konsolidavo Či, o vėliau Sui dinastija, kuri spaudė Čen valstybę į kampą. 589 m. Sui nukariavo Čen ir taip galutinai suvienijo Kiniją į vientisą imperiją.
2014 m. Dakaro ralis
thumb|250px|[[2014 m. Dakaro ralio emblema]] '''2014 m. Dakaro ralis''' buvo 36-tas Dakaro ralis, kuris vyko nuo sausio 5 iki 18 dienos trijose Pietų Amerikos šalyse – Argentinoje, Bolivijoje ir Čilėje. Tai buvo 6 kartas iš eilės, kuomet Dakaro ralis rengiamas Pietų Amerikos žemyne. Pirmą kartą Dakaro lenktynės vyko Bolivijoje.
Lietuviai Dakare
Šių metų Dakare dalyvavo lietuvis Benediktas Vanagas su šturmanu iš Baltarusijos Andrejumi Rudnickiu. Jie lenktyniavo Latvijoje pagamintu OSCar automobiliu. Galutinėje įskaitoje šis ekipažas liko 35-oje vietoje nuo nugalėtojų atsilikę daugiau nei 28 valandas.
Antrą lietuvių ekipažą šiose lenktynėse sudarė Antanas Juknevičius su Vytautu Obolevičiumi. Jie lenktyniavo „Toyota FJ Cruise“ automobiliu. Ekipažas bendroje įskaitoje liko 56-i, nuo nugalėtojų atsilikę beveik 88 valandas.
Maršrutas
Ralio metu automobiliai turėjo įveikti 9 374 km, iš kurių 5 522 km buvo greičio ruožai. Motociklai įveikė 8 734 km (iš jų 5 228 km greičio ruožai), sunkvežimiai – 9 188 km (5 212 km greičio ruožai).
Etapai ir rezultatai
Motociklų ir keturračių kategorijų lenktynininkai 7 etape kirto Bolivijos sieną. Kiti dalyviai grįžo į Saltos miestą. 8 etapo pabaigoje visi dalyviai vėl važiavo bendru maršrutu.
1669 m.
1669 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Gudeliai (Maišiagala)
Gudeliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Riešės. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo eina kelias, yra autobusų stotelė, parduotuvė, kaimo kryžius. Vidury kaimo telkšo Gudelių ežeras.
thumb|left|240px|Įvažiavimas nuo Vilniaus pusės thumb|left|180px|Kaimo kryžius
Vladas Balsys
Vladas Balsys:
Šubra el Cheima
Šubra el Cheima  – miestas Egipto šiaurėje, Kaljubijos muchafazoje, Nilo dešiniajame krante, Kairo aglomeracijos šiaurinėje dalyje. Su Kairu jungia metropoliteno linija.
Istorija
Miestas pradėjo augti XX a. viduryje, kuomet čia įsikūrė Kairo gamyklose dirbantys darbininkai.
Vladimiras Kančiauskas
Vladimiras Kančiauskas (g. 1945 m. spalio 28 d. Klaipėdoje) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Kuria dekoratyvines skulptūras („Vėjapūtis“, Vilnius, 1979 m., „Alytus“, Alytus, 1986 m., „Giesmė“, 1988 m., „Smėlio laikrodis“, 1988 m., „Dialogas“, 1990 m., visos Vilniuje, „Tylos vartai“, Europos parkas prie Vilniaus, su M. Orsini, 1994 m., „Laukimas“, Vašingtonas, 1998 m., „XX a. didysis liudininkas“, Vilnius, 2000 m.), skulptūrinius portretus („Liudvikos portretas“, 1982 m.). Kūriniuose dažnai derina poliruotą metalą ir akmenį. Būdingos apibendrintos formos, netikėti, daugiareikšmiai vaizdiniai. 1999 m. Vilniuje, priešais Lietuvos mokslų akademijos bibliotekos pastatą, įkūrė savo skulptūrų parką „Tylos kiemelis“. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose (Tojomuros bienalė, Japonija, 1999 m. ir 2001 m.). Individualios parodos: Niujorkas, 1988 m., Mykolajivas, Ukraina, 1990 m., Takoma, JAV, 1998 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Vila Foskari
Vila Foskari, dar vadinama Vila Malkontenta (it. Villa La Malcontenta) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila žemyninės Venecijos apylinkėse, prie Brentos upės, Miros miestelio. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos“ dalis.