cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Football League Championship
Futbolo lygos čempionatas (Football League Championship; iki 2004 m. Futbolo lygos pirmasis divizionas) – Anglijos Futbolo lygos aukščiausias divizionas, Anglijos futbolo sistemos antra pagal stiprumą pakopa po Premier lygos. Nuo 1899 iki 1993 metų tai buvo aukščiausioji Anglijos profesionalų lyga, bet 1993 metais Premier lygos klubams atsiskyrus nuo Futbolo lygos, pirmasis lygos divizionas tapo antrąja pagal stiprumą šalies lyga. Pagal „Deloitte Touche Tohmatsu“ 2006 metų ataskaitą, Futbolo lygos čempionatas yra turtingiausios iš ne stipriausių Europos šalių divizionų, pagal turtus nusileidžiantis tik 5 šalių aukščiausioms lygoms (Premier, Serie A, Bundesliga, La Liga ir Ligue 1) 2005 metais čempionato varžybos pritraukė 9,8 milijono žiūrovų ir tapo ketvirta pagal lankomumą Europos lyga – nusileido tik Anglijos Premier lygai, Ispanijos La Liga ir Vokietijos Bundeslygai. Čempionate varžosi 24 klubai, kurie sezono metu tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Dvi pirmąsias vietas užėmusios komandos kitą sezoną patenka į Premier lygą, 3-6 vietas užėmusios komandos atrankinėse rungtynėse varžosi dėl trečio kelialapio į Premier lygą. Trys žemiausiasias vietas užėmusios komandos iškrenta į Pirmąją lygą, jas pakeičia dvi pirmąsias vietas pirmojoje lygoje užėmusios komandos bei viena iš 3-6 vietas užėmusių.
Lygos klubai
2022-2023 m. sezono lygos klubai:
Ludvinovas (Hainuvkos apskritis)
Ludvinovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Narevkos, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 46 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Trinidado ir Tobago prezidentas
Trinidado ir Tobago prezidentas – šalies vadovas bei karinių pajėgų vadas. Šis postas buvo įkurtas iš karto šaliai tapus nepriklausoma 1976 m. Vykdomąją valdžią šalyje turi ministras pirmininkas, kuris ir paskiria šalies prezidentą. Pagal šalies konstituciją prezidentas turi būti ne jaunesnis nei 35 metų, Trinidado ir Tobago pilietis ir gyvenantis paskutinius 10 metų šalyje.
Nuo 2018 m. šaliai vadovauja teisėja Paula-Mae Weekes, tapusi šeštąja šalies vadove.
Briunsiumas
Briunsiumas – miestas pietryčių Nyderlanduose, į šiaurės rytus nuo Herleno. Išvystyta angliakasyba. Teatras.
Plėšrieji žinduoliai
Plėšrieji žinduoliai (Carnivora) – žinduolių būrys. Nors lotyniškas būrio pavadinimas reiškia „mėsėdžiai“, tačiau dauguma plėšriųjų žinduolių yra visaėdžiai. Išimtį sudaro pandos, kurios yra išskirtinai „žolėdės“.
Apibūdinimas
Svoris – nuo 100 g iki 1 tonos. 44 dantys, pritaikyti kramtyti mėsą, gerai išvystytos iltys ir karpantys mėsą gumburiuoti skruostiniai (plėšrieji) dantys. Galingi kramtomieji raumenys padeda tvirtai sukąsti.
Galūnės keturpirštės ar penkiapirštės, su aštriais nagais. Dažniausiai remiasi ne pėda, o tik pirštais. Nagai buki arba aštrūs, gali būti įtraukiami (katinių šeimos atstovų). Raktikaulių nėra arba jie rudimentiniai. Uodegos pamatinėje dalyje arba prie analinės angos yra kvapiosios liaukos. Jaunikliai gimsta nerangūs, akli.
Paplitimas
Sutinkami visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą, į Australiją plėšrieji žinduoliai dingai, manoma, pateko žmogaus pagalba. Nors iki tol Australijoje buvo plėšriųjų gyvūnų, tačiau tai buvo sterbliniai arba ropliai.
Plėšriųjų žinduolių klasifikacija
Būryje apie 270 rūšių, tai vienas gausiausių žinduolių būrių.
Naujausios klasifikacijos plėšriuosius žinduolius skirsto į du pobūrius:
Ankstesnės klasifikacijos skirstė plėšriuosius žinduolius į du pobūrius:
Plėšrieji žinduoliai Lietuvoje
Kartu su išnykusiomis, invazinėmis ir vietinėmis rūšimis, plėšrieji žinduoliai Lietuvoje išskiriami į 6 šeimas ir 18 rūšių.
Graikijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Graikijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
1178 m.
1178 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gailionių apylinkė
Gailionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškėlio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Švobiškio apylinkės.
Mokobodų Šv. Jadvygos parapija
'''Mokobodų Šv. Jadvygos parapija'''  – parapija, įkurta 1458 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Suchožebrų dekanatui. 1513 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. Dabartinė parapijos mūrinė, klasicistinio architektūros stiliaus ''Šv. Jadvygos'' bažnyčia pastatyta 1792-1818 metais. Bažnyčios statybas finansavo Janas Anupras Osolinskis. Bažnyčios architektas Jakubas Kubickis.
Beiriškė
Beiriškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Luokės.
Reliatyvistinis sunkiųjų jonų priešpriešinių srautų greitintuvas
Reliatyvistinis sunkiųjų jonų priešpriešinių srautų greitintuvas (, RHIC) – greitintuvas pastatytas Brookhaven nacionalineje laboratorijoje, Niujorke. Jis skirtas tyrinėti pirmapradę materiją, kuri egzistavo labai trumpą laiką iškart po didžiojo sprogimo. Juo taip pat tyrinėjama protonų struktūra. Dabar tai pats didžiausias ir galingiausias tokio tipo greitintuvas pasaulyje, išsiskiriantis tuo, kad gali priešpriešiniais srautais sudurti vienodo sukinio protonus.
Bronius Gražys (1934)
Bronius Gražys (1934 m. sausio 5 d. Nečionyse, Kamajų valsčius, Rokiškio apskritis – 2013 m. rugpjūčio 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, režisierius.
Biografija
Žmona – aktorė Nijolė Narijauskaitė. Mokėsi Užpalių gimnazijoje, 1956 m. baigė LSSR konservatoriją. 1956–1962 m. Kapsuko dramos teatro, nuo 1963 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius, nuo 1968 m. ir režisierius. 1966–1968 m. tobulinosi Aukštuosiuose režisūros kursuose Mažajame teatre Maskvoje. 1973–1991 m. dėstė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto, nuo 1997 m. ir Klaipėdos S. Šimkaus konservatorijos dėstytojas; nuo 2001 m. docentas. Dėstė vaidybos, režisūros ir grimo pagrindus choreografijos specialybės studentams.
Kūrė scenarijus, ruošė projektus ir režisavo Jūros, dainų, sporto, rašytojų, poetų, medikų šventes Klaipėdoje, Tarptautinės teatro dienos ir kt. renginius. Klaipėdos dramos teatro meno tarybos narys, Lietuvos teatro sąjungos prezidiumo narys, Klaipėdos miesto dramos sekcijos pirmininkas, pirmojo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio suvažiavimo delegatas.
Vaidyba lyriška, dramatiška, ypač raiškūs personažų charakteriai. Nutapė paveikslų, parašė eilėraščių.
Palaidotas Duokiškyje (Rokiškio rajonas), miestelyje šalia jo gimtojo kaimo.
Rumunijos nacionalinis bankas
Rumunijos nacionalinis bankas  – Rumunijos valstybinis centrinis bankas, Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) dalyvis. Banko prezidentas – Mugur Isărescu (nuo 2000 m.), buvęs Rumunijos ministras pirmininkas (1999–2000 m.).
Nacionalinis bankas įsikūręs Bukarešte, turi skyrius visoje šalyje. Vykdo šalies monetarinę politiką, kontroliuoja nacionalinės valiutos lėjos cirkuliaciją rinkoje, jų banknotų emisiją ir monetų kaldinimą, užtikrina šalies finansų sektoriaus stabilumą. Kaip Europos Sąjungos narė, Rumunija planuoja įvykdžiusi Mastrichto kriterijus įsilieti į euro zoną.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Rumunijos nacionalinis bankas (senasis pastatas Lipscani g.) Rumunijos nacionalinis bankas yra pasaulio 16-asis seniausias bankas, įkurtas 1850 m. Pradinis kapitalas sudarė 30 mln. lėjų, iš kurių 10 mln. priklausė valstybei.
Gresiant Centrinių valstybių sąjungos invazijai, 1916 m. lapkričio 14 d. Nacionalinis bankas su Rusijos kariuomenės pagalba išsikėlė į Jasus, vėliau jo turtas buvo išvežtas saugoti į Maskvą. Banką Bukarešte lapkričio 15 d. užgrobė Vokietijos okupacinė valdžia. Rusijoje atsidūręs ir jos vyriausybės garantijas gavęs banko turtas nebebuvo grąžintas atgal, išskyrus Pietroasele lobio vertybes (dabar jos eksponuojamos Nacionaliniame muziejuje), banko numizmatinę kolekciją, kai kuriuos paveikslus ir archyvus. Rumunijos vyriausybė, Nacionalinis bankas, kaip ir kitos centrinės valdžios institucijos, buvo perkeltos atgal į sostinę 1918 m. gruodžio 1 d.
Bankas po 1924 m. buvo reorganizuotas: įstatymas suteikė jam banknotų emisijos teises sekantiems 30-čiai metų, padidino kapitalo dalį nuo 30 iki 100 mln. lėjų, be to, valstybė sugrįžo į akcininkų tarpą. Didžiosios depresijos metais, 1929–1933 m., bankas teikė paskolas, dėdamas pastangas subalansuoti valstybės biudžetą per ateinančius kelerius metus. Banko įgaliojimai ir vaidmuo finansų srityje nuolat augo, buvo kontroliuojama šalies bankų veikla, užsienio valiutos apyvarta, planuojama finansų ir pinigų politika.
Po to, kai komunistinis režimas užgrobė valdžią (1945 m. kovo 6 d.), bankai perėjo į valstybės nuosavybę dviem etapais: pirma, komunistų partijos nariai lapkričio 28 d. buvo įtraukti į Nacionalinio banko valdybą, antra, kiti bankai ir kredito įstaigos, išskyrus Taupomąjį banką, 1948 m. rugpjūčio 11 d. buvo likviduoti.
1990 m. Nacionalinis bankas atnaujino savo veiklą, vykdytą iki 1946 m.
Architektūra
Bankas užima tris pastatus istoriniame Bukarešto centre. Pagrindinis banko biuras įsikūręs įspūdingos architektūros statinyje su vaizdu į Lipscani gatvę. Tai Rumunijoje saugomas istorijos ir meno paveldo objektas su visuomenei prieinamais vertingais bibliotekos ir archyvų rinkiniais. Jį vietoje buvusio viešbučio pastatė Valakijos princas Şerban Cantacuzino (1678–1688 m.).
Architektai Cassien Bernard ir Albert Galleron 1882 m. ėmėsi projektuoti naująjį Nacionalinio banko statinį. Vėlyvojo XIX a. eklektinio stiliaus su neoklasicistiniais elementais rūmai pastatyti 1884–1890 m.
Naujajam rūmų priestatui su fasadu į Doamnei gatve kertinis akmuo padėtas 1937 m. Pastatytas Antrojo pasaulinio karo metais, 1944–1942 m., vadovaujant architektams Radu Dudescu ir N. Creţoiu. Pastatui būdingas tarpukario neoklasicistinis stilius, įtakotas racionalistinių architektūrinių elementų: įspūdingi monumentalūs granitiniai laiptai, fasadą formuojančios didžiulės korintinės kolonos, erdvios, baltu marmuru dekoruotos salės.
Verdeno sutartis
thumb|300px|right|Geopolitinė padėtis po Verdeno sutarties Verdeno sutartis − 843 m. aktas, kuriuo Frankų valstybės imperatoriaus Karolio Didžiojo vaikaičiai Lotaras I, Karolis II Plikagalvis ir Liudvikas II Vokietis pasidalijo Karolio Didžiojo valdas.
Lotarui I liko imperatoriaus titulas; valdyti jis gavo Italiją ir žemių tarp Reino ir Ronos, Karolis II Plikagalvis gavo žemes į vakarus nuo Reino (Vakarų Frankų karalystė), Liudvikas II Vokietis − į rytus nuo Reino (Rytų Frankų karalystė).
Šia sutartimi susidariusios valstybės davė pradžią būsimai Italijai, Prancūzijai, Vokietijai ir maždaug atitiko pradėjusių susidaryti italų, prancūzų ir vokiečių tautų gyvenamą teritoriją.
Kermanas
Kermanas  – miestas pietryčių Irane, tarp Kuhrudo ir Kuhbenano kalnų. Provincijos centras. Virš 530 tūkst. gyventojų. Iš miesto keliai veda į Teheraną, Zahedaną, Bender Abasą, bei geležinkelis į Teheraną. Veikia oro uostas.
Kermanas yra svarbiausias Irano tradiciškų persiškų kilimų gamybos ir eksporto centras. Perdirbama nafta, naftotiekiu tiekiama iš Bender Abaso naftos telkinių. Taip pat vykdoma metalo apdirbimo, tekstilės, maisto pramonė. Veikia Šahido Bahonaro, musulmonų Azado, medicinos universitetai. Muziejai. Miesto apylinkėse kasamos akmens anglys.
Istorija
Manoma, kad miestą (224–239 m.) įkūrė Persijos šachas Ardašyras I. Buvo vadinamas Behdesyru, Berdesyru ar Berdešyru. Jau VIII a. miestas buvo žymus kašmyro audimo centras. Sefevidų laikais miestas pradėtas vadinti Kermanu. Ne kartą nuniokotas tiurkų, afganų antpuolių. XVIII a. miestą užėmė kadžarai. Už paramą Zandų dinastijai, miesto gyventojai buvo smarkiai suluošinti, moterys ir vaikai paimti į vergovę. Kermanas atstatytas Kadžarų dinastijos valdovo Fatho Ali Šacho laikais (1797–1834 m.), į šiaurę nuo senojo miesto vietos.
Sirto įlanka
thumb|250px|right|Sirto įlanka Sirto įlanka (, dar žinoma kaip Sidros įlanka) yra šiaurinėje Afrikos dalyje (ties Libija), Viduržemio jūroje. Ant kranto įsikūręs Sirto miestas.
Įlanka yra piečiausia ir šilčiausia Viduržemio jūros dalis.
Dijokiškiai
Dijokiškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kulvos.
Sirto įlanka
Sirto įlankoje gausu tuno, jūros vėžlių, kitokių jūros gyvūnų, todėl vietiniai verčiasi žvejyba. Taip pat įlanka svarbi Libijos naftos eksportui.
Tarp Libijos ir JAV vyksta ginčai, dėl įtakos Sirto įlankoje.
1179 m.
1179 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Salomėja Staniulytė
Salomėja Staniulytė-Čerienė-Mulks (1899 m. gegužės 30 d. Londone, Didžioji Britanija – 1970 m. gegužės 6 d. Linden Clarke, NJ – JAV) – Lietuvos dainininkė, chorvedė, kompozitorė, visuomenininkė.
Biografija
1908 m. su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje. Čia pateko į didelį kultūrinio gyvenimo sūkurį. Iš mažens būdama muzikali, mokydamasi dainavo mokyklų choruose. 1914–1917 m. mokėsi Čikagos muzikos kolegijoje (dėst. ir Stasys Šimkus) ir mokytojavo „Ateities žiedų“ mokykloje.
1918 m. pradėjo vadovauti Čikagos moterų chorui. Turėjo gražų mecosoprano balsą, dainavo „Birutės“ chore, dalyvaudavo muzikiniuose spektakliuose. Vadovavo net keturiems mokyklinio amžiaus vaikų chorams, 1927–1929 m. sėkmingai dirbo su lietuvių choru „Pirmyn“. Su Ona Biežiene Kolumbijos kompanijoje į plokšteles įdainavo po keletą dainų ir giesmių (vadovavo Antanas Vanagaitis).
1930 m. atvyko į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. Gavo tarnybą Finansų ministerijoje. Privačiai mokėsi muzikos pas Juozą Naujalį, Stasį Šimkų ir Aleksandrą Kačanauską, kurį laiką studijavo ir konservatorijoje (fortepijoną ir kompoziciją pas Vincą Bacevičių, Viktorą Žadeiką, Jurgį Karnavičių). Dainavo Aleksandro Kačanausko vadovaujamame chore ir dalyvavo gastrolėse Taline bei Rygoje.
1950 m. apsigyveno Lindene, NJ, ir vėl buvo renkama į įvairias visuomenines organizacijas bei jų tarybas – buvo BALF’o skyriaus pirmininkė. Globojo našlaičius vaikus, suorganizavo šeštadieninę mokyklą, vadovavo „Birutės“ moterų chorui ir sekstetui, surengė koncertų. 1961 m. apsigyveno Klarko miestelyje netoli Lindeno. Su Liudu Stuku suorganizavo lietuvių muzikų ir kitų menininkų būrelį, kuris sutelkdavo nemažai žmonių iš Naujojo Džersio valstijos.
Sukūrė dainų, rašė spaudoje, išleido plokštelę „Dainos Lietuvai“. Dalis dainų išleista Lietuvoje (1932 m.), Niujorkas (1948 m.) ir Čikagoje (1956 m.). Paplito jos dainos „Lietuvos laukai“, „Kada girdžiu aš dainą“, „Klajonės“, „Ramunė“, „O, Tėvyne manoji“ ir kt. Visus savo muzikos rankraščius padovanojo „Alkos“ muziejui Putname, CT.
Graikijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Graikijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Ambrozija (augalas)
thumb|left|210px|[[Triskiautė ambrozija (Ambrosia trifida)]] Ambrozija (Ambrosia) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso šiurkščius stiebus turintys augalai. Jų lapai pražanginiai arba priešiniai, suskaldyti plunksniškai. Žiedynas – graižas. Vaisiai kiaušiniški, be skristukų.
Rūšys
Gentyje yra apie 30 rūšių. Lietuvoje auga dvi užneštinės rūšys Kietinė ambrozija (Ambrosia artemisiifolia) ir Triskiautė ambrozija (Ambrosia trifida).
Kuosinė I
Kuosinė I – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Medininkų.
Matsafos oro uostas
Matsafos oro uostas (IATA – MTS, ICAO – FDMS) – Svazilando oro uostas, esantis Manzinio mieste.
2010 m. planuota šį oro uostą pakeisti naujai pastatytu karaliaus Msvati III oro uostu, o šį atiduoti karinėms pajėgoms. Tai įvyko 2014 m.
Mokobodų žydų kapinės
Mokobodų žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Mokobodų kaime. Kapinių teritorija sudaro 0,5 ha plotą. Šiuo metu kapinių vietoje yra stadionas.
Katkūnų apylinkė
Katkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškėlio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Valdeikių apylinkės.
Silolio dykuma
thumb|270px|Akmeninis Medis Silolio dykumoje
Silolio dykuma  – dykuma pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Atakamos dykumos dalis. Įeina į Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinį rezervatą. Aplink Silolio dykumą telkšo Spalvotosios lagūnos ir Ujūnio druskos lyguma.
Silolio dykuma žymi savo eoliniais (vėjo erozijos) dariniais. Žymiausias darinys – Akmeninis Medis.
Jungtinės Karalystės vyrų krepšinio rinktinė
Jungtinės Karalystės vyrų krepšinio rinktinė (Didžiosios Britanijos vyrų krepšinio rinktinė) – komanda, atstovaujanti Didžiają Britaniją tarptautinėse varžybose.
Anksčiau Velso, Škotijos ir Anglijos krepšinio rinktinės dalyvavo rungtynėse, bet jos nebuvo stiprios komandos. Anglijos komanda dalyvavo 1948 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, bet užėmė tik dvidešimtą vietą. Per 1981 m. Europos krepšinio čempionatą, komanda laimėjo tik vienas varžybas – prieš Graikijos komandą – ir užėmė paskutinę vietą. Todėl, 2005 metais, Velso, Škotijos ir Anglijos komandos susijungė ir tapo Didžiosios Britanijos vyrų krepšinio rinktine. 2009 m. iškovojo teisę pirmą kartą žaisti Europos čempionate Lenkijoje. 2012 m. pateko į olimpinį turnyrą kaip Londono vasaros olimpinių žaidynių šeimininkų komanda.
Ylava (Kaliningrado sritis)
Ylava arba Bagrationovskas (sen. prūsų Ylawa, Ylowa; ; ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, prie sienos su Lenkijos Respublika, 48 km nuo Kaliningrado. Bagrationovsko rajono centras.
Istorija
thumb | 250px | right | Ylavos pilis Įkurtas 1325 m. kryžiuočių užkariautos prūsų pilies vietoje pastačius atraminę pilį tolesnei Teutonų ordino ekspansijai į baltų kraštus. 1348 m. Balgos komtūras suteikė miestelio teises, tačiau 1455 m. beveik visas miestelis sudegė. 1514 m. suteikta turgaus teisė, o 1585 m. hercogas Georgas Fridrichas suteikė miesto teises. 1520 m. ir 1525 m. miestą buvo užėmę lenkai.
1807 m. vasario 7-8 d. prie miesto įvyko Ylavos mūšis tarp Prancūzijos, vadovaujamų Napoleono Bonaparto ir sąjunginių Prūsijos karalystės bei Rusijos imperijos kariuomenių. Nugalėjęs mūšyje Napoleonas 10 dienų gyveno Landsbergo (dabar Centrinė) gatvėje. 1856 m. šiam mūšiui atminti pastatytas paminklas.
1819 m. Prūsų Ylava tapo apskrities centru. 1822 m. čia lankėsi lietuvių etnografas Eduardas Gizevijus. Dešimt kilometrų nuo miesto, ant Prūsos upės kranto piliakalnio stovėjo prūsų pilis. Tai – Prūsų sukilėlių vado Herkaus Manto gimtinė Besleda.
1866 m. nutiestas geležinkelis iš Karaliaučiaus į Bartuvą (dabar Bartoszyce). 1914 m. rugpjūčio mėn. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui miestą buvo užėmusi Rusijos imperijos kariuomenė.
Savivalda
1348 m. Balgos komtūras suteikė miestelio teises, tačiau 1455 m. beveik visas miestelis sudegė. 1514 m. suteikta turgaus teisė, o 1585 m. hercogas Georgas Fridrichas suteikė Liubeko miesto teises. Nuo 1819 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis Ylavos apskrities centras.
Ekonomika
Bagrationovske veikia šaldymo ir prekybos įrenginių gamykla, baldų fabrikas, malūnas, kitos žemės ūkio produkcijos perdirbimo ir maisto pramonės įmonės.
Pašlavančio piliakalnis
thumb|220px|Pašlavančio piliakalnis thumb|220px|Knyga „Kur tekėjo Šlavanta“ Pašlavančio piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22590) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, 7 km į šiaurę nuo Pašlavančio kaimo, Šilavoto seniūnija.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
thumb|right|250px|Gruzijos karinio laivyno vėliava thumb|right|250px|Gruzijos karinis laivynas Gruzijos karinis jūrų laivynas (gruz. საქართველოს სამხედრო საზღვაო ძალები) - Gruzijos ginkluotųjų pajėgų dalis, sauganti Gruzijos pakrantę (310 km) ir teritorinius vandenis.
Pašlavančio piliakalnis
Pasiekiamas keliu Klebiškis-Igliauka, Pašlavantyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 500 m sodybos link – yra kairėje.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Laivyno štabas ir pagrindinė karinė jūrų bazė yra Potyje. Mažesnė bazė yra Batumyje (Adžarija).
Gruzijos karinis laivynas turi ir specialųjį priešteroristinį padalinį.
Pašlavančio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, 13×8 m dydžio, kiek žemesniu V kraštu. Iš visų pusių ją juosia pylimas, kuris pietryčių krašte yra 2 m, kitur – 0,5 m aukščio, 8­-12 m pločio. Šlaitai statūs, 10­-12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas duobių, kurios liko jį XIX a. viduryje kasinėjant Plutiškių parapijos klebonui Kazakevičiui (buvo rasti 2 peiliai, blauzdikaulis). Dabar jis dirvonuoja.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 36 000 m².
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
Nors Gruzija yra Juodosios jūros pakrantėje, nuo senovės dalyvauja jūrinėje prekyboje, ji niekada neturėjo reikšmingo karinio laivyno.
Pašlavančio piliakalnis
Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
Pirmasis bandymas sukurti šiuolaikinį karinį laivyną buvo 1918-1921 m., kai egzistavo nepriklausoma Gruzijos demokratinė respublika. Tuometinis Gruzijos karinis laivynas turėjo flagmaną, kelis burlaivius ir kelis vilkikus, rekvizuotus iš savininkų Rusijos pilietinio karo metu.
1990 m. Gruzijos pakrantes saugojo Potyje įsikūrusi 184-oji pakrančių apsaugos brigada (Juodosios jūros laivynas). Mažesnės bazės buvo Očamčiroje, Batumyje, Anaklijoje ir Suchumyje. Suirus TSRS Počio brigada buvo perbazuota, Gruzijoje liko tik 6 laivai. Tačiau Rusijos pasienio laivai patruliavo Gruzijos pakrantėje iki 10-ojo dešimtmečio vidurio.
Pašlavančio piliakalnis
Gyvenvietė
Aplink piliakalnį yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta molinių verpstelių, brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako.
Uždunojės Sečė
Uždunojės Sečė  – buvusių Zaporožės Sečės kazokų bendruomenė Osmanų imperijoje 1775–1828 m. Ji buvo įsikūrusi Dunojaus žiotyse, kur jie atsikraustė likvidavus Naująją Sečę, o jos žemes išdalinus dvarininkams. Pradžioje jie buvo įsikūrę kairiajame Dunojaus krante (dabartinio Vilkovo apylinkėse), o vėliau persikėlė į dešinįjį Dunojaus krantą. Prie Uždunojės Sečės prisijungdavo nemažai iš Ukrainos pabėgusių baudžiauninkų.
Pašlavančio piliakalnis
Nuorodos
Pastaba: norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį, paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
1990 m. vasarį Gruzijos ministrų kabinetas pradėjo nagrinėti kariuomenės kūrimo klausimą. Grupė, kurios vadovas buvo Aleksandras Javachišvilis, buvęs tarybinio atominio povandeninio laivo kapitonas, buvo atsakinga už karinio laivyno kūrimą. Subirus TSRS Gruzija nebuvo NVS narė, todėl Rusijai ir Ukrainai dalijantis TSRS Juodosios jūros karinį laivyną tų dalybų derybose 1992 m. sausį nedalyvavo.
Beivydžiai
Beivydžiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Zibalų.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
1992 m. prasidėjus kovoms su Abchazijos separatistais Gruzija neturėjo efektyvaus laivyno. Vienintelės svarbesnės jūrinės operacijos buvo 173 moterų ir vaikų evakuacija iš Bičvintos (Picunda) 1992 m. rugpjūtį ir proabchaziško čečėnų karo vado Šamilio Basajevo stovyklos Gudautoje sunaikinimas 1993 m. balandį.
Gruzijos laivynas pradėtas formuoti 1993 m. liepos 7 d. (tai Gruzijos Karinio laivyno diena). Pirmieji Gruzijos kariniai laivai - mažo kalibro priešlėktuvinėmis patrankomis ir kulkosvaidžiais apginkluoti žvejybiniai laivai.
Ignas Bujakas
Biografija
1933 m. baigęs Rostovo medicinos institutą dirbo sanitarijos gydytoju Rusijoje. 1949 m. medicinos mokslų kandidatas.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
1996 m. Gruzija pareikalavo perduoti jai dalį buvusio Juodosios jūros karinio laivyno. Rusija tai daryti atsisakė. O Ukraina pritarė Gruzijos reikalavimams, perdavė Gruzijos kariniam laivynui kelis patrulinius laivus. Ukraina apmokė kelias gruzinų jūrininkų įgulas.
Ignas Bujakas
Biografija
1944–1950 m. LTSR sveikatos apsaugos liaudies komisaro, ministro pavaduotojas, 1945–1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1945–1962 m. Higienos katedros vedėjas, 1951–1952 m. Medicinos fakulteto dekanas; nuo 1951 m. docentas. Paskelbė darbų apie vidurių šiltinės ir paratifo B epidemiologiją, botulizmą, Vilniaus miesto oro užterštumą. 1958–1964 m. Higienistų ir sanitarijos gydytojų mokslinės draugijos pirmininkas.
Gruzijos karinis jūrų laivynas
Istorija
Dešimto dešimtmečio pabaigoje Gruzija, padedama JAV, Turkijos ir Graikijos, kai kurių kitų NATO šalių, sukūrė nedidelį karinį laivyną. Karinis jūrų laivynas yra silpniausia Gruzijos ginkluotųjų pajėgų dalis.
Labai efektyvi Gruzijos Pakrančių apsauga, kuri yra pavaldi Pasienio apsaugos departamentui ir Vidaus reikalų ministerijai. Sieną sauganti pakrančių apsauga atsako už 22 km pločio teritorinius vandenis. Gruzijai faktiškai nepavaldi Abchazijos pakrantė.
Kariniai laivai
2007 m. Gruzijos kariniame laivyne buvo:
Uždunojės Sečė
Po 1812 m. Bukarešto taikos sutarties Uždunojės Sečės padėtis suprastėjo. Į ją mažiau beateidavo naujų žmonių. Osmanų imperija reikalavo vis intensyvesnės karinės tarnybos, kas kazokams nepatiko. Jiems tekdavo dalyvauti osmanų baudžiamosiose ekspedicijose bulgarų, serbų žemėse ir kitur Balkanuose.
Prasidėjus 1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karui Uždunojės kazokai, vadovaujami košo atamano O. Hladkio perėjo į Rusijos kariuomenės pusę.
Po karo jie sudarė pagrindinę Azovo kazokų kariuomenės dalį.
Elgsenos finansai
Elgsenos finansai – finansų mokslo šaka, bei su ja glaudžiai susijusi elgsenos ekonomika tiria investuotojų psichologijos poveikį rinkoms, atsižvelgdama į emocinius veiksnius nulemiančius investuotojų finansinius sprendimus.
1180 m.
1180 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Perukas
Perukas – natūralius galvos plaukus primenantis galvos dangalas, kurį sudaro ant užsimaunamo audinio pagrindo pritvirtinti natūralūs žmogaus galvos plaukai ar tokių plaukų imitacija iš sintetinių arba natūralių medžiagų.
1180 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Perukas
Perukai naudojami:
Istorija
Pirmieji perukai, kaip valdžios ir hierarchijos simboliai, atsirado senovės Egipte ir Persijoje. Tuo tarpu senovės Romoje itin madingi buvo natūralių plaukų perukai, padidinantys šukuosenas bei paslepiantys retėjančius plaukus. Na, o pripažinimo viršūnė buvo pasiekta XVIII amžiuje, kai pasirodyti visuomenėje be peruko tapo nedovanotinu nemandagumu.
Šinjonų era
XIX a. antrojoje pusėje įsiviešpatavo šinjonai iš dirbtinių sruogų. Šioms mados tendencijoms neliko abejingi ir vyrai: tapo įprasta dirbtinių plaukų sruoga užmaskuoti plikę ar išretėjusius plaukus.
Modernizmas šinjonų nešiojimo madas pasuko kita kryptimi. Kadangi mados norma tapo ilgų banguotų plaukų šukuosenos, šinjonai būdavo veliami ir prie šukuosenos tvirtinai taip, kad suteiktų natūraliai gausių plaukų efektą.
Haj
Elgsenos finansai
Sritys
Elgsenos finansai aprėpia šias temas:
Anapus įstatymo (1968 filmas)
Anapus įstatymo  – 1968 m. Italijos ir Vakarų Vokietijos kinematografininkų sukurtas vesternas.
Santrauka
Iš Europos atvykęs Benas Novakas diližanu gabena pinigus kalnakasiams į Silvertauną, tačiau yra apvagiamas. Grįžęs ieškoti pinigų susitinka Bilį ir, neįtardamas, kad tai jis su Pamokslininku ir dar vienu draugu organizavo šią vagystę, su jais susidraugauja.
Kasyklos vadovas Kuperis Beną ir šerifą siunčia dar kartą atvežti pinigų. Trys vagišiai išvyksta kartu. Kelionės metu jiems pavyksta sukeisti krepšį su pinigais, bet tuo metu juos užpuola plėšikai. Šerifas sužeidžiamas, bet jie sėkmingai išsigelbėja, o, grįžus į miestelį, paaiškėja, kad ir pinigai nedingo, nes Benas juos paslėpė. Plėšikų gauja naktį atsėlina į miestą, norėdami pasiruošti didelei vagystei, kai po kelių dienų bus gabenamas kasyklos sidabras, tačiau Bilis du iš jų sugauna ir netrukus tampa miestelio šerifu, o abu jo draugužiai – jo pagalbininkais.
Miestelyje prasidėjus šventei, didelis būrys plėšikų užima bažnyčią su joje esančiomis moterimis ir vaikais, ir pareikalauja atiduoti sidabrą. Miestelio vyrai pakrauna jį į vežimą ir patys nuskuba surengti pasalos. Bilis su Pamokslininku ir trečiuoju porininku irgi skuba ten, tačiau jų planuose yra ne tik teisingumo atstatymas, bet ir paties krovinio pasisavinimas.
Gineikiai (Jonava)
Gineikiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kulvos.
Anapus: siaubas ir kiti malonumai
Anapus: siaubas ir kiti malonumai – literatūrinis ir pramoginis mėnesinis laikraštis, leistas 1992–1997 m. Vilniuje.
Istorija
Leidėja UAB „Joruta“. Iki Nr. 5 ėjo kaip laikraščio „Vėl Jonis!“ neperiodinis priedas. Tiražas 1992 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 1600 egz.
Čistopolis
Čistopolis (arba Čistajus, ; ) – miestas Tatarstano Respublikoje, Kamos kairiajame krante, prie Kuibyševo tvenkinio. Rajono centras.
Istorija
Čistoje Polės kaimas pirmą kartą paminėtas XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje. Jis smarkiai plėtėsi ir 1761 m. jame buvo jau apie 1000 gyventojų. 1781 m. Čistoje Polės kaimas buvo pavadintas Čistopoliu ir gavo miesto teises (šias suteikė imperatorė Jekaterina II).
2MASS
2MASS – projektas skirtas atvaizduoti žemėlapyje visą dangų. Stebėjimas dviem mikronų bangos ilgiu dangaus apžvalgai (2MASS) prasidėjo 1997 m. ir buvo užbaigtas 2001 m. Stebėjimas atliktas dviem teleskopais, esančiais šiauriniame ir pietiniame pusrutuliuose (Mt. Hopkins Arizonoje ir Cerro Tololo/CTIO Čilėje), siekiant apimti visą dangų. Šis ambicingiausias projektas skirtas atvaizduoti visą naktinį dangų. Paskutiniai gauti duomenis paviešinti 2003 m.
Visas dangus buvo nufotografuotas naudojant fotometrinę sistemą trijų infraraudonų 2 μm bangų juostose: J (1,25 m), H (1,65 m), ir Ks (2,17 m).
Šios apžvalgos tikslai apėmė:
Paskutinis tikslas buvo pasiektas stebėtinai greitai. Skaitinis taškinių (žvaigždžių, planetų ir asteroidų) šaltinių aprašymas ir išsiplėtusių šaltinių (galaktikų ir ūkų) buvo atliktas automatizuotai naudojant vidutinį 14 ryškio ribojimą. Buvo kataloguota daugiau nei 300 milijonai taškinių šaltinių ir 1 milijonas išsiplėtusių šaltinių. Apžvalgos rezultatai: duomenys ir vaizdai yra prieinami kiekvienam nemokamai internetu.
Pietų apygarda (Izraelis)
Pietų apygarda  – apygarda Izraelio pietuose, tarp Egipto ir Jordanijos. Taip pat ribojasi su Gazos ruožu ir Vakarų Krantu. Šiaurės vakaruose siekia Viduržemio jūrą, o pietuose – Akabos įlanką. Beveik visą teritoriją užima Negevo dykuma. Administracinis centras – Ber Ševa. Sudaro 12 miestų, 12 vietinių ir 14 regioninių savivaldybių.
2MASS
2MASS remia Masačusetso Amhersto universiteto „Infraraudonųjų spindulių apdorojimo ir analizės centras“ (IPAC), NASA, ir NSF.
Nuodoros
2MASS projekto svetainė
Maruška
Maruška  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Narevkos, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 53 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Šalia kaimo yra Siemianovskių ežeras.
Nahuel DL-43
Nahuel DL-43  – Antrojo pasaulinio karo laikų Argentinos vidutinis tankas. Analogiškas amerikiečių vidutiniams tankams M4 Sherman ir M3 Grant.
Konstrukcija
Tanko konstruktorius pulkininkas leitenantas Alfredas Baizis (Alfredo Baisi). Tanko pavadinimas Nahuel mapudungunų kalba reiškia 'jaguaras'.
Tanko bokštelis buvo ginkluotas 75 mm patranka (perdirbta Krupo 1909 m. modelio lauko patranka, kurią naudojo Argentinos armija).
Konstrukcija panaši į JAV tanko M4 Sherman bei ankstyvųjų versijų M3 Grant konstrukciją, bet turėjo nuolaidžius šarvus. Nahuel nebuvo „Šermano“ kopija, bet jo konstrukcija buvo įtakota M4 konstrukcijos.
Įgulą sudarė 5 žmonės – vadas, taikytojas, užtaisytojas, vairuotojas, antrasis vairuotojas.
Gamyba
Kompanija Arsenal Esteban de Luca (Buenos Airės) pagamino 12 šio tanko vienetų ir 1 medinį maketą. Daugiau šio tanko Argentinos armija neužsakė, nes rinkoje buvo daug pigių „Šermanų“. Keletą jų Argentinai 5-tojo dešimtmečio pabaigoje perdavė D. Britanija.
Kelermeso pilkapiai
Kelermeso pilkapiai – pilkapiai prie Kelermeso stoties, Giagino rajonas, Adygėja, Šiaurės Kaukazas.
Pilkapynas
Pilkapyną sudaro VII – VI a. pr. m. e. pilkapių grupė. Pilkapius 1903-1904 m. tyrė Nikolajus Veselovskis. Mirusieji laidoti dideliuose stačiakampiuose kapuose, kapo duobę dengė medžių šakos, sukrautos ant stulpų, virš kapo buvo supiltas didelis sampilas. Kapuose rasta žirgų griaučių (viename kape buvo palaidota iki 24 žirgų), manoma, paaukotų, su puošniomis geležinėmis ir bronzinėmis kamanomis, ginklų, auksinių diademų ir taurių, sidabrinis veidrodis. Kamanos ir ginklai būdingi skitų kultūrai. Pilkapiuose palaidoti meotų arba skitų, apsistojusių po žygių į priešakinę Aziją, vadai ar genčių vyresnieji. Radinius saugo Ermitažas, Sankt Peterburgas.
Kuosinė II
Kuosinė II – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Medininkų.
Graikijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Graikijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Luka (Hainuvka)
Istorija
Minima nuo 1632 m., iki 1795 m. priklausė LDK. XX a. pradžioje buvo palivarkas. XX a. tarpukariu kaime buvo Tarnopolio valsčiaus centras. 1986 m. kaimas panaikintas, kadangi buvo užtvenkta Narevo upė ir kaimą užliejo Semianuvkos ežeras. Visi kaimo gyventojai buvo perkelti į Naujosios Lukos kaimą.
Menama
Menama (arba Manama, ) – Bahreino sostinė ir didžiausias miestas. Miestas yra salos šiaurėje, šalia Persijos įlankos. 147,1 tūkst. gyventojų (2007; apie trečdalis visų Bahreino gyventojų). Ekonomika remiasi nafta ir jos perdirbimu, laivų statyba, žvejyba ir perlų gavyba.
1986 m. Menamoje įsteigtas Bahreino universitetas.
Istorija
Musulmonų kronikose Menama pirma sykį paminima 1345 m. 1521 m. miestą užėmė portugalų jūrininkai, 1602 m. – Persija. Nuo 1783 m. Bahreiną su trumpomis pertraukomis valdo Chalifų (al-Khalifa) dinastija. 1958 m. Menama paskelbta laisvuoju uostu. 1971 m. tapo nepriklausomo Bahreino sostine.
Jonas Augustaitis
Jonas Augustaitis (1897 m. vasario 5 d. Mažučiai, Vilkaviškio valsčius – 1978 m. gruodžio 18 d. Miunchenas) – lietuvių inžinierius statybininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Brolis Pranas Augustaitis. 1917 m. baigė Martyno Yčo gimnaziją Voroneže. 1918 m. grįžo į Lietuvą, įsitraukė į valstybės kūrimo darbus. 1925 m. baigė Berlyno aukštąją technikos mokyklą. Dirbo Geležinkelių valdyboje, 1926–1927 m., 1930–1940 m., nuo 1935 m. direktoriaus padėjėjas. 1927–1940 m. su pertraukomis dirbo Susisiekimo, Krašto apsaugos ministerijose. Nuo 1940 m. ir 1941–1942 m. geležinkelių vyr. direktorius. 1940 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją. 1941 m. po Birželio sukilimo, grįžo į Lietuvą, dirbo Lietuvos laikinosios vyriausybės Susisiekimo ministerijoje. Persekiotas gestapo. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Miunchene.
Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijai, 1926 m. perėjo į Lietuvių tautininkų sąjungą, 1927 m. išrinktas jos CK nariu, 1928 m. iš jos išstojo. Bendradarbiavo spaudoje, 1927 m. įsteigė ir iki 1928 m. redagavo susisiekimo darbuotojų mėnraštį „Sąsieka“. 1931 m. su kitais įkūrė Lietuvos diplomuotų inžinierių ir architektų draugiją, 1931–1936 m. jos valdybos pirmininkas.
Vytautas Čepliauskas
Vytautas Čepliauskas (g. 1933 m. birželio 13 d. Greičių k., Jurbarko raj. – m. 2011 m. vasario 4 d. Kaune ) – choro dirigentas, pedagogas, socialinių (edukologija) mokslų daktaras, rašytojas.
Biografija
Grįžęs į Lietuvą, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Danguolė Vaitkutė). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1960–1964 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė). Studijuodamas mokytojavo ir vadovavo chorams Vilniaus 7-ojoje ir 15-ojoje vidurinėse mokyklose.
1965–1967 m. dėstė choro dirigavimą ir harmoniją Semipalatinsko (Kazachija) M. Tulebajevo muzikos mokykloje, vadovavo miesto akademiniam kazachų chorui, su kuriuo koncertavo Alma Atoje ir Maskvoje. 1966 m. respublikiniame konkurse Karagandoje choras pelnė pirmąją vietą. Taip pat vadovavo vokiečių chorui ir 11-osios vidurinės mokyklos vaikų chorui.
Nuo 1968 m. – Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos (muzikos gimnazijos) choro dirigavimo ir teorinių disciplinų dėstytojas, nuo 1986 m. – ir vaikų choro vadovas, koncertavo Baltarusijoje ir Lenkijoje. 1969–1977 m. – ir Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. 1989 m. apgynė kandidatinę disertaciją. 1992–1993 m. – Lietuvos mokytojų kvalifikacijos instituto Estetinio ugdymo katedros vedėjas, nuo 1995 m. – Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto Muzikos pedagogikos katedros vyr. asistentas.
Be pedagoginės veiklos, vadovavo ir mėgėjų chorams. 1968–1970 m. buvo Kauno „Drobės“ fabriko mišriojo choro vadovas, 1970 m. miesto chorų apžiūroje pelnė pirmąją vietą.
1970–1984 m. – Kauno siuvimo fabriko „Mada“ (1979 m.) mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, išmokė nemaža sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. Su choru koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, Moldavijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje ir Rumunijoje. Dirigavo dainų šventėse Šakiuose, Jonavoje ir Kaune.
Vienas pirmųjų Lietuvoje pritaikė programuotą mokymą harmonijos pamokose, sudarė harmonijos scenarijų kompiuteriui, praktiškai išbandė ir moksliškai apibendrino moksleivių kūrybinių mokėjimų ugdymą harmonijos ir elementariosios muzikos teorijos pamokose.
Parašė muzikinių straipsnių, parengė mokymo priemonių muzikos mokykloms: „Harmonijos konspektai“ (1973 m.), „Harmonijos programuotos apklausos kortelės“ (1975 m.), „Harmonijos uždaviniai“ (kartu su Vaclovu Paketūru, 1978, 1984 m.). Sukūrė dainų, sudarė rinkinį „Dainos vaikų chorui“ (1993 m.), išleido savo eilėraščių knygą „Įklimpęs laikas“ (1993) ir romaną „Ražienos“ (1996).
1975 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Duktė Šviešė Čepliauskaitė – daug koncertuojanti pianistė, tarptautinių konkursų diplomantė ir prizininkė.
Kerkradė
Kerkradė – miestas pietryčių Nyderlanduose, prie sienos su Vokietija. Miesto dalis, esanti Vokietijoje, yra Hercogenratas. Išvystyta angliakasyba.
Vytautas Čepliauskas
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Peskado sala
thumb|250px|Peskado sala
Peskado sala  – sala Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane plytinčioje Ujūnio druskos lygumoje. Yra jos centrinėje dalyje. Plotas 24,62 ha. Ilgis 14,5 km, plotis 0,9 km. Aukščiausia altitudė 3822 m. Paviršius uolingas, tankiai apaugęs kaktusais echinopsiais, užaugančiais iki 10 m aukščio.
Peskado sala – turistų gausiai lankomas objektas.
Bandonija
right|thumb|Bandonija right|thumb|
Bandonija – dumplinis liežuvėlinis aerofoninis muzikos instrumentas, vokiška koncertinos atmaina. Keturbriaunio korpuso galuose įtaisyti diskanto ir boso mygtukai. Tempiant ir suglaudžiant dumples, garsų aukštis kinta. 1840 m. bandoniją sukonstravo H. Bandas (Vokietija). Daugiausia naudojama Argentinoje ir Urugvajuje, kur ja atliekama tango muzika.
Lietuvoje (labiausiai Žemaitijoje) ėmė plisti nuo XIX a. II pusės, daugiausiai „Alfred Arnold“ (Vokietija) firmos bandonijos. Nuo XX a. I pusės kartais vartojamos ir vietinių meistrų darbo bandonijos. Griežiama solo ir duetu, kaimo kapelose, folkloro ansambliuose.
Karaliaus Msvati III tarptautinis oro uostas
Karaliaus Msvati III tarptautinis oro uostas (IATA – SHO, ICAO – FDSK) – Svazilando oro uostas, esantis Manzinio mieste.
2014 m. kovo 7 d. oro uostas buvo pavadintas karaliaus Msvačio III garbei ir oficialiai atidarytas, nepaisant to, kad tą dieną oro uostui dar nebuvo suteikta tinkama licencija iš Tarptautinės oro transporto asociacijos. Iki 2014 m. liepos nei vienas lėktuvas nesinaudojo šio oro uosto paslaugomis, o ir pats karalius tuo metu dar naudojosi senuoju Matsafos oro uostu.
Šio oro uosto planuose yra turėti 3600 m ilgio taką bei aptarnauti 300 000 keleivių per metus. Oro uostas turėtų sugebėti priimti tokius orlaivius kaip Boeing 747 ir aptarnauti skrydžius iš bet kurios pasaulio vietos.
Pogožalkų Dievo Gailestingumo parapija
Pogožalkų Dievo Gaileistingumo parapija - parapija įkurta 1946 m. gruodžio 14 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. 1976-1990 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia. Parapijoje stovi ir 1863 m. pastatyta medinė koplyčia, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1946 m. įkurtos parapijos kapinės, kurių plotas 0,88 ha.
Rūta Černeckienė-Jankauskytė
Rūta Černeckienė-Jankauskytė (1954 m. lapkričio 28 d. Vilkaičių k., Plungės r.), muzikos mokytoja, vargonininkė ir chorvedė.
Biografija
1969–1972 m. mokėsi Telšių vidurinėje mokykloje – internate, privačiai mokėsi groti akordeonu ir trimitu. 1972–1976 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Skirsgilienės ir vyr. dėst. L. Dumbliauskaitės klasės).
1976–1996 m. Plungės rajoninių kultūros namų direktorė. Kartu buvo Kantaučių (Plungės raj.) aštuonmetės ir Plungės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų lopšelio – darželio muzikos vadovė. Kurį laiką vadovavo Plungės kultūros namų mišriajam chorui, o 1979–1988 m. buvo Plungės „Linų audinių" fabriko mišriojo choro dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, Plungės rajono ir zoninėms dainų šventėms Šiauliuose ir Tauragėje.
Nuo 1984 m. Plungės kultūros namų šokių ir dainų ansamblio „Suvartukas“ vokalinės grupės vadovė. Šio kolektyvo vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Šilų aidai“ ir „Sidabriniai balsai" konkursams, kuriuose pelnė prizinių vietų. Mišrusis ansamblis dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje.
R. Černeckienė buvo 1983–1990 m. Plungės rajono vyriausioji chorvedė, dainų švenčių dirigentė, 1986–1996 m. Plungės kultūros namų kamerinio choro kuratorė (meno vadovas ir vyr. dirigentas G. Purlys).
Nuo 2007 m. iki 2014 m. – Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios vargonininkė.
Nuo 2016 m. Rūta Černeckienė – Kantaučių (Plungės raj.) Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios vargonininkė, o nuo 2017 m. — Plungės tremtinių ir politinių kalinių choro „Tėvynės ilgesys“ vadovė (vietoje anksčiau šias pareigas ėjusios Plungės Mykolo Oginskio meno mokyklos mokytojos Agnietės Lizdenytės).
1181 m.
1181 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Audeklas
thumb|Skirtingų spalvų audeklai. Audeklas – audinys, megztinė ar neaustinė medžiaga, naudojama drabužiams, užuolaidoms ir kitokiems panašiems gaminiams gaminti. Pasižymi plokščia forma.
Michnuvka
Michnuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Narevkos, apie 23 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 43 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Šalia kaimo yra Michnuvkos pelkių draustinis.
Audeklas
Tekstilės gaminys „Tekstilės terminų žodyne“ laikomas audinio sinonimu. Tačiau tekstilės gaminiai reiškia ne tik medžiagas žaliavas, iš kurių kažkas gaminama, bet ir užbaigtus tekstilinius daiktus (pvz., lovatiesė, skara, nosinė, kojinė ir t. t.).
Audeklų klasifikacija
Audeklai būna trijų pagrindinių tipų:
Audeklų panaudojimas
Audeklai naudojami šių gaminių gamyboje:
Peucetijai
Peucetijai  – gentis, gyvenusi Apulijoje (Pietų Italija), priklausiusi japygų civilizacijai. Gyveno netoli Bariono (Barion,, dabar Baris).
Didėjant helenizacijai peucetijų kilmė imta aiškinti per Graikijos istoriją. Dionisijus iš Halikarnaso aiškino, kad peucetijų protėvis Peucetis buvo mitinio pirmojo Arkadijos karaliaus Lykaono (Lycaon) sūnus ir Enotro (Oenotrus) brolis. Lykaonas padalijo Arkadiją savo dvidešimt dviem sūnums, o Peucetis nutarė ieškoti laimės svetur. Šis etiologinis mitas, šiuolaikinių autorių požiūriu, rodo, kad to meto graikų požiūriu peucetijai kultūriškai priklausė Didžiajai Graikijai, nors nebuvo joje įtakingi.
Herodotas pateikė panašią istoriją: mirus karaliui Minui daug kretiečių laivais atplaukė į sikanų žemes (Sicilija) ir apgulė Kamiką (Camicus). Apgultis truko penkerius metus, bet buvo nesėkminga. Išvarginti kretiečiai išplaukė namo į Kretą. Kilusi smarki audra išmetė jų laivus į krantą ir sudaužė juos. Kretiečiai neturėjo kaip grįžti namo, tad įkūrė Hyrijos (Hyria) miestą ir ėmė vadintis japygais. O ta Italijos dalis ėmė vadinti Japygija. (Herod. 7.170)
Strabonas rašė, kad peucetijai gyveno šiauriau Kalabrijos.
Strabono laikais peucetijų apgyvendinta teritorija ėjo mulų vilkstinių kelias, vienintelis kelias, jungęs Brindizį ir Beneventą. Keramikos radiniai paliudija Strabono pateiktą daunų, peucetijų ir mesapių (visi kalbėjo mesapių kalba) klasifikaciją. Peucetijų žemėse buvo dvylika gentinių valstybėlių, kurių vienos palikuonis yra šiuolaikinės Altamuros miestas.
Miklaševas
Miklaševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime yra Miklaševo geležinkelio stotis.
Kalnyčiai (Šilalė)
Kalnyčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kvėdarnos, prie Geniotalio ištakų.
Mumijos sugrįžimas
Mumijos sugrįžimas  – 2001 m. JAV nuotykinis filmas, režisuotas Stefano Somerso, filmo „Mumija“ tęsinys. Po jo sukurtas „Mumija: Drakono imperatoriaus kapas“.