cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Telekomunikacija
Radijas ir televizija
1925 m. John Logie Baird pademonstravo judančių vaizdų perdavimą Londono parduotuvėje Selfridges. Baird'o prietaisas naudojo Nipkovo diskus ir pagarsėjo kaip pirmoji mechaninė televizija. Tačiau didžioji dalis XX amžiaus televizorių naudojo katodinių spindulių vamzdį, kurį išrado vokietis Karl Braun. Pirmoji potencialiai sėkminga televizijos sistema buvo pristatyta Philo Farnsworth ir pademonstruota 1927 m. rugsėjo 7 d.
Pagrindiniai aspektai
Telekomunikacijos technologijos gali būti skirstomos į laidines ir belaides. Bet kokioje telekomunikacijos sistemoje galima išskirti tris pagrindinius aspektus:
Pavyzdžiui, radijo stotyje stiprintuvas su antena atlieka siųstuvo vaidmenį, aplinkui esanti erdvė yra terpė antenos skleidžiamam elektromagnetiniam signalui, o radijo imtuvas su savo antena priima šį signalą ir konvertuoja jį į garsą.
Kai kurios sistemos, pavyzdžiui mobilusis telefonas, yra dvipusės. Toks prietaisas gali atlikti ir siųstuvo, ir imtuvo vaidmenį vienu metu, nors siųstuvo ir imtuvo elektroninė dalis tokiame prietaise paprastai yra nepriklausomos.
Įtaka visuomenei
Telekomunikacijos pažanga padarė didelę įtaką visuomenės raidai, kultūrai ir ekonomikai.
Ekonomika
Mikroekonomikos lygmenyje didžiųjų prekybos centrų tinklų ir elektroninės prekybos portalų augimas tiesiogiai priklauso nuo telekomunikacijų technologijų pažangos.
Makroekonomikos lygmenyje Leonard Waverman pastebi priežastinį ryšį tarp geros telekomunikacijų infrastruktūros bei ekonominio augimo. Socialinė atskirtis ir nelygybė dėl nevienodo telekomunikacijų prieinamumo yra viena iš problemų, kylančių dėl greito ekonominio augimo pažangiose šalyse. Šis reiškinys dar vadinamas skaitmenine atskirtimi.
Socialinis poveikis
Šiuolaikinė telekomunikacija padarė didelę įtaką žmonių socialiniams santykiams. Komercinės telefonų sistemos iš pradžių buvo reklamuojamos kaip praktinę naudą duodantys įrenginiai, leidžiantys namuose atlikti verslo reikalus arba galintys palengvinti paslaugų užsakymą. XX amžiaus antrajame ir trečiajame dešimtmečiuose telefonų reklamos buvo labiau susijusios su socialiniais aspektais.
Pastaruoju laikotarpiu telekomunikacijų įtaka tapo itin didelė; telefonų ir radijo vaidmenį žmonių gyvenimuose perėmė internetas, leidžiantis bet kam tapti socialinio tinklo dalimi. Tokios svetainės (pavyzdžiui, Facebook, Twitter, Google+, Vkontakte ir t. t.) leidžia asmenims dalintis savo įspūdžiais, nuotraukomis, vaizdo įrašais bei bendrauti tarpusavyje.
Kultūrinis poveikis
Kultūriniu požiūriu telekomunikacijos technologijos palengvino visuomenės prieinamumą prie muzikos ir kino. Atsiradus televizijai ir internetui nebėra būtinybės eiti į kiną arba į koncertus norint pamatyti filmą arba išgirsti muzikos kūrinį.
Telefonas
Pirmuosiuose laidinių telefonų tinkluose telefono operatorius sujungdavo skambintoją ir asmenį, kuriam skambinama, rankiniu būdu. Vėliau šis procesas buvo atliekamas automatiškai. Toks telefonas yra analoginis prietaisas, t. y. laidu tekanti elektros srovė tiesiogiai priklauso nuo garso, patenkančio į mikrofoną. Per pastaruosius kelis dešimtmečius šis procesas buvo skaitmenizuotas dėl įvairių priežasčių.
Mobiliųjų telefonų naudojimas šiuo metu gerokai viršija laidinių telefonų naudojimą dėl mažų aptarnavimo kaštų ir patogumo. miniatiūra|Trikdžiai televizijoje
Radijas ir televizija
Radijo ir televizijos transliacijų industrija visame pasaulyje lėtai pereina nuo analoginio prie skaitmeninio standarto dėl technologinės pažangos ir skaitmeninių sistemų privalumų. Skaitmeninės sistemos yra atsparesnės atmosferiniams trikdžiams dėl signalo diskretumo. Analoginiai signalai daug lengviau paveikiami šių triukšmų, todėl blogėja transliacijos garso arba vaizdo kokybė esant dideliems atstumams tarp siųstuvo ir imtuvo.
Internetas
Internetas – pasaulinis kompiuterių tinklas, jungiantis visuotinius ir vietinius kompiuterių tinklus.
Kompiuterių tinklai jungiami įvairiomis ryšio linijomis ir maršrutizatoriais. Interneto protokolai turi kelis lygius. Žemiausiame lygyje (kuris reikalingas visiems aukštesniems) naudojami IPv4 ar IPv6 protokolai, kiekvienam kompiuteriui suteikiant tuo metu unikalų IP adresą. Kitame lygyje, ryšiui tarp kompiuterių palaikyti naudojami TCP/IP ir UDP protokolai. Dar aukštesniame lygyje naudojami konkrečiam tikslui skirti protokolai (HTTP – tinklalapiams perduoti, SMTP – elektroniniam paštui, FTP – paskiroms byloms siųsti ir pan).
Timinas
Prie timino prijungus deoksiribozę gaunamas nukleozidas deoksitimidinas (timidinas).
Du greta vienoje DNR grandinėje esantys timinai gali absorbuoti ultravioletinės šviesos kvantą, sudarydami dimerą. Bandant replikuoti tokią pažeistą DNR, įvyksta mutacijos. Žinomas fermentas fotoliazė, kuris jungiasi su aptiktu timinų dimeru. Tokiam kompleksui absorbuojant artimos ultravioletinei šviesos kvantą, dimeras suskyla, atsistatant ankstesnei DNR struktūrai.
Teresė Bukauskienė
Teresė Bukauskienė-Ramanauskaitė (1929 m. spalio 15 d. Ariogaloje – 2001 m. lapkričio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogė, pedagogikos istorikė, socialinių mokslų daktarė, poetė.
Biografija
Lankė Ariogalos pradinę mokyklą, mokėsi Ariogalos, Kauno gimnazijose. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1978 m. pedagogikos mokslų kandidatė.
1954–1977 m. Griežpelkių (Pagėgių rajonas) mokyklos mokytoja, Vilkiškių gimnazijos direktorė. 1977–1987 m. Pedagogikos instituto mokslinė darbuotoja, 1987–1999 m. Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto (nuo 1999 m. Pedagogų profesinės raidos centras) dėstytoja, nuo 1990 m. docentė.
Armani
Giorgio Armani S.p.A. – Italijos mados namai įkurti 1975 metais. „Giorgio Armani“ gamina ir pardavinėja prabangius drabužius, aksesuarus, kosmetikos prekes, kvepalus, kremus odai, akinius, laikrodžius ir papuošalus.
Gurjevsko rajonas
Gurjevsko municipalinis rajonas, 1946–2008 m. Gurjevsko rajonas  – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalyje. Rajono centras – Gurjevskas.
Geografija
Ribojasi vakaruose ir šiaurėje su Zelenogradsko rajonu, rytuose su Polesko ir Gvardeisko rajonais, pietuose su Bagrationovsko rajonu ir vakaruose – su Kaliningrado miestu ir Svetlo miesto apygarda. Rajono krantus skalauja Kuršių marios šiaurėje ir Kaliningrado įlanka (liet. Aistmarės) pietuose. Rajono teritorija teka Prieglius. Rajono plotas 1363 km², iš jų 63 600 ha žemės ūkio paskirties žemė, 9 800 ha miškas.
Gyventojai
Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant karo frontams pasitraukė į Vakarus. Bet jau 1946 m. iš Rusijos atvyko pirmieji persikėlėliai. 1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajono 151 gyvenvietėje buvo 50 000 gyventojų.
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Noihauzeno rajonas, kuris apėmė buvusios Rytų Prūsijos provincijos Karaliaučiaus apskrities dalį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, jis pavadintas Gurjevsko rajonu. 1953 m. vasario 9 d. – 1960 m. vasario 1 d. Gurjevsko rajono centras buvo Isakovas. 1959 m. balandžio 27 d. panaikintas Kaliningrado rajonas, jo teritorija padalyta Bagrationovsko, Gurjevsko ir Laduškino rajonams. Nuo 2008 m. Gurjevsko municipalinis rajonas.
Paminklai
Rajono architektūros, Istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 20 paminklų. Tarp jų XIII a. Noihauzeno pilis ir bažnyčia, Brandenburgo (dabar Ušakovas), Šakių (Nekrasovas), Valduvos (Nizovjė) pilys.
Ekonomika
Rajono teritorijoje yra Chrabrovo oro uostas, Kaliningrado šiluminė elektrinė, per rajoną eina geležinkelis ir automobiliniai keliai Kaliningradas – Maskva, Kaliningradas – Sovetskas, Kaliningradas – Mamonovas, Kaliningradas – Svetlogorskas, Kaliningradas – Zelenogradskas.
Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – keramzitinis molis, smulkus smėlis, durpės ir nafta – 12 proc. visų srities išžvalgytų naftos atsargų. Svarbią vietą užima žemės ūkio produkcijos perdirbimas. 1994 m. pastatyta 0,4 MW galios Zaoziorno HES.
Savivalda
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas.
thumb|Gurjevsko municipalinis rajonas Į rajono tarybą renkama 19 narių. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 Gurjevsko municipaliniame rajone sudarytos:
Viktoras Zubkovas
Viktoras Zubkovas (, g. 1941 m. rugsėjo 15 d. Sverdlovsko srityje) – rusų ekonomistas, politikas, valstybės veikėjas, buvęs Rusijos ministras pirmininkas (2007–2008 m.). Ekonomikos mokslų daktaras
Gurjevsko rajonas
Vietovardžiai
1945 m. rusų okupacinė karinė valdžia buvo sugražinusi iki 1938 m. buvusius vietovardžių pavadinimus, nes vokiečių pakeisti pavadinimai nesiderino su rusų kariniuose žemėlapiuose pažymėtais vietovių pavadinimais. Tačiau rusiškomis raidėmis parašyti tuos pavadinimus buvo sunku, tuo labiau, kad rašoma buvo pagal vokišką, o ne pagal originalų prūsišką ar lietuvišką tarimą, todėl 1947 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeitus rajono didesnių gyvenviečių pavadinimus, buvo pakeisti ir mažųjų gyvenviečių, pavadinimai.
Viktoras Zubkovas
Biografija
1965 m. baigęs Leningrado žemės ūkio instituto ekonomikos fakultetą, buvo kelių kolūkių vadovas, dirbo valdžios struktūrose Leningrado srityje. 1992 m. paskirtas Sankt Peterburgo merijos užsienio ryšių komiteto viršininko pavaduotoju (viršininku tuo metu buvo Vladimiras Putinas).
1993 m. pradėjo vadovauti valstybinės mokesčių inspekcijos Sankt Peterburgo padaliniui, nuo 1999 m. buvo Rusijos iždo ir mokesčių ministro pavaduotojas ir šios ministerijos Sankt Peterburgo padalinio vadovas.
2001 m. paskirtas Rusijos finansų ministro pirmuoju pavaduotoju – finansinės priežiūros komiteto pirmininku, nuo 2004 m. Federalinės finansinės priežiūros tarnybos vadovas.
2007 m. rugsėjo 14 d. paskirtas Rusijos ministru pirmininku. Nuo 2008 m. gegužės mėn. Rusijos ministru pirmininku paskyrus V.Putiną, dirbo pirmuoju jo pavaduotoju.
2012 m. gegužės mėn. paskirtas Rusijos prezidento V.Putino specialiuoju atstovu santykiams su dujas eksportuojančiomis šalimis.
Čerkesė
thumb|right|250px|Gruzinai su tautine apranga – čochomis (čerkesėmis) Čerkesė (arba čoha) – tradicinis kaukaziečių vyrų apdaras. Svarbiausia detalė – abiejose krūtinės pusėse esančios šoviniams sudėti skirtos kišenėlės. Čerkese apsirengę vyrai paprastai dėvi kepurę iš avikailio. Panašūs rūbų elementai būdingi visoms Kaukazo tautoms.
Stanisław Michalkiewicz
Stanislav Michalkevič (1925 m. kovo 4 d. Kopriuose šalia Vandžiogalos, Lietuva – 1985 m. gruodžio 7 d. Katovicuose, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lenkijos istorikas, profesorius.
Biografija
Gimė 1925 m. kovo 4 d. Kopriuose šalia Vandžiogalos. Mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. 1945 m. su tėvais išvyko gyventi į Vroclavą. Baigė istorijos studijas Vroclavo universitete. Baigęs universitetą dirbo istorijos katedroje, nuo 1953 m. dirbo Silezijos istorijos institute. Parašė nemažai straipsnių ir mokslinių darbų apie Silezijos istoriją. Nuo 1965 m. Silezijos istorijos instituto direktorius. 1977 m. tapo Katovicų istorijos instituto direktoriumi. Mirė 1985 m. gruodžio 7 d. Katovicuose.
Dembava (reikšmės)
Dembava vadinami kaimai:
Paavo Lipponen
Pavas Liponenas (, g. 1941 m. balandžio 23 d. Pelyje, buvusi Turtola, Laplandija) – politologas, Suomijos politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi Kuopio mokyklose, 1959 m. baigė Kuopio licėjų, metus studijavo literatūrą ir filosofiją Dartmuto koledže JAV, 1971 m. baigė tarptautinės politikos studijas Helsinkio universitete, tarptautinės politikos magistras.
1963–1965 m. redagavo studentų laikraštį „Ylioppilaslehti”, 1965–1967 m. buvo Suomijos radijo korespondentas.
Nuo 1963 m. Suomijos socialdemokratų partijos (SDP) narys, nuo 1965 m. užėmė įvairias pareigas partijoje. 1979–1982 m. Ministro pirmininko Mauno Koivisto sekretorius.
1983 m. – 1987 m., 1987–1995 m. ir nuo 2003 m. Eduskuntos (Suomijos parlamento) narys. 1995 m. – 2003 m. Suomijos ministras pirmininkas. 2003–2007 m. buvo Suomijos parlamento pirmininkas.
1993–2005 m. SDP pirmininkas, jo vadovaujama partija laimėjo 1995 m. ir 1999 m. parlamento rinkimus. 2005 m. partijos lyderio postą užleido Erui Heinaluomai.
Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Dalyvavo 2012 m. Suomijos prezidento rinkimuose, pirmajame ture surinko 6,7 % balsų. Nepatekęs į antrąjį rinkimų turą pareiškė apie pasitraukimą iš politikos.
Nuorodos
Asmeninė svetainė
Algirdas Vyžintas
Algirdas Vyžintas (g. 1929 m. liepos 30 d. Vyžuonų miestelyje, Utenos r.) – choro ir orkestro dirigentas, pedagogas, profesorius, humanitarinių mokslų daktaras, nusipelnęs artistas. Įvairių komisijų garbės narys, pasaulio lietuvių Dainų šventės fondo steigėjas ir pirmininkas, apdovanotas LDK Gedimino ordinu už nuopelnus lietuvių liaudies kultūrai.
Biografija
1955–1960 m. A. Vyžintas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje studijavo lietuvių liaudies instrumentus ir dirigavimą. 1957–1964 m. buvo Respublikinių liaudies meno rūmų Muzikos skyriaus vyr. metodininkas ir vedėjas. Daug prisidėjo prie rajoninių ir respublikinių dainų švenčių bei kitų kultūros renginių organizavimo. 1960–1970 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume dėstė dirigavimą ir birbynės specialybę, vadovavo liaudies instrumentų orkestrui, kurį parengė 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms. 1960–1975 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ meno vadovas ir dirigentas, Muzikos ir Estetinio lavinimo katedrų dėstytojas. Ansamblį parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms bei Baltijos respublikų studentų dainų šventėms „Gaudeamus", prizinių vietų su juo pelnė įvairiuose konkursuose, koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.
Nuo 1975 m. rudens A. Vyžintas Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Liaudies muzikos katedros įkūrėjas ir vedėjas, nuo 1978 m. docentas, 1983 m. Leningrade apgynė menotyros mokslų kandidato disertaciją, nuo 1985 m. profesorius, 1983–1989 m. fakultetų prorektorius. Suorganizavo studentų liaudies instrumentų orkestrą, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei Baltijos respublikų studentų dainų šventėms „Gaudeamus".
1975 m. Klaipėdos 41-ojoje profesinėje technikos mokykloje subūrė moksleivių ir darbuotojų dainų ir šokių ansamblį, kuriam vadovavo apie aštuonerius metus. Kolektyvą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, su juo dažnai koncertavo, pirmųjų vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, koncertavo 1985 m. XII Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio dalyviams Maskvoje.
Nuo 1989 m. pedagogas Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi instituto Muzikos katedros vedėjas, nuo 1990 m. direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams.
Nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademijos Liaudies instrumentų katedros profesorius, nuo 1993 m. šios katedros vedėjas.
A. Vyžintas buvo Skaudvilės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1964, 1965, 1970, 1975, 1980, 1985 ir 1987 m. respublikinių dainų švenčių ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas, taip pat Baltijos respublikų studentų dainų švenčių konsultantas, įvairių meno komisijų narys, meno mėgėjų apžiūrų ir konkursų žiuri narys bei pirmininkas, Vilniaus ir Klaipėdos miestų Liaudies instrumentinės muzikos tarybos pirmininkas, 1991–1997 m. instrumentinės liaudies muzikos draugijos „Kanklės" pirmininkas, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Lietuvoje fondo steigėjas ir pirmininkas.
A. Vyžintas yra daugelio mokslinių ir metodinių darbų autorius. Parašė vadovėlius „Birbynės“ (kartu su P. Samučiu, 1962 m.), „Skudučiai“ (1975 m.), monografiją „Jonas Švedas" (1979 m.), informacinį leidinį „
Nuo žilvičio dūdelės… " (1995 m.), paskelbė apie 200 straipsnių ir recenzijų, parengė per 30 pranešimų, kuriuos skaitė Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. 1967 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto, o 1989 m. nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas; 1995 m. apdovanotas Jono Švedo premija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Valerijus Smilgevičius
Valerijus Smilgevičius (g. 1948 m. rugpjūčio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1982 m. Baltarusijos TSR Mokslų akademijos Fizikos institute apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Pikosekundinių šviesos impulsų parametrinės generacijos matomajame ir IR diapazonuose procesų dinaminiai ir statistikiniai tyrimai“ (vadovas Algis Petras Piskarskas). 1997 m. Vilniaus universitete apgynė habilituoto fizinių mokslų daktaro disertaciją tema „Stipri pikosekundinių ir nanosekundinių šviesos impulsų parametrinė sąveika kristaluose ir skysčiuose“. Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedros vyresnysis mokslo darbuotojas (dirba nuo 1974 m.), iki 2000 m. – docentas, nuo 2000 m. – profesorius.
Stažavosi Milano politechnikos institute (Italija).
Selkupai
Selkupai – Rusijos tauta, kalbanti selkupų kalba. Iki XX a. 4 dešimtmečio vadinti ostiakais samojedais. Gyvena Tomsko srityje, Krasnojarsko krašto šiaurėje ir Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. 3600 žmonių (1979 m.).
Valerijus Smilgevičius
Biografija
Ilgametis studentų mokslinių konferencijų „Laisvieji skaitymai“ Fizikos fakultete organizatorius.
Selkupai
XVIII a. selkupai apkrikštyti stačiatikiais, tačiau išlaikė senuosius tikėjimus. Nuo seno vertėsi medžiokle, žvejyba, šiauriniuose rajonuose taip pat ir elnininkyste. Susidarė iš ateivių samodų genčių, kurios asimiliavo vietinius Obės vidurupio baseino gyventojus.
Valerijus Smilgevičius
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš kvantinės elektronikos, netiesinės optikos ir lazerinės medicinos. 1997 m. paskelbtame habilitaciniame darbe pirmą kartą pasiūlyta parametrinei šviesos generacijai taikyti dvipluoštį ir tripluoštį kaupinimą. Per 150 mokslinių darbų autorius ir bendraautoris.
Arekiečiai
Arekiečiai (Arecales) – lelijainių (Liliopsida) klasės arekažiedžių (Arecidae) poklasio augalų eilė.
Rezistorius
thumb|Angliniai rezistoriai. Spalvoti dryžiai yra [[Elektrinė varža|varžos didumą nusakantis spalvinis elementų kodas]] Rezistorius arba varžas – tam tikros varžos prietaisas, naudojamas reikiamai įtampai sudaryti. Jis priešinasi per jį tekančiai elektros srovei, sukurdamas įtampos kritimą tarp kontaktų. Šis sąryšis aprašomas Omo dėsniu:
Rezistorių varžos dydžiai ant korpuso žymimi pagal kelias spalvinių žymenų sistemas.
Rezistorių žymėjimo elektrinėse grandinėse standartai Europoje ir JAV skiriasi:
Rezistoriaus varža
Rezistorių varža gali įgyti vertes nuo mažesnių kaip vienas omas iki daugelio milijonų omų. Dažniausiai pasitaikantys angliniai rezistoriai gaminami iš supresuotos anglies, kurios savitoji elektrinė varža yra žinoma.
Nuoseklūs ir lygiagretūs jungimai
Jungiant rezistorius nuosekliai, jų varžos susideda:
390px
Pavyzdžiui, sujungus 10 ir 5 omų varžos rezistorius nuosekliai, bendra varža bus 15 omų.
Jungiant rezistorius lygiagrečiai, bendra varža skaičiuojama pagal tokią formulę:
301px
Naudojama galia
Rezistoriaus naudojama galia lygi išilgai jo prijungtos įtampos kvadrato ir juo tekančios srovės santykiui:
Visos trys lygtys yra ekvivalenčios. Pirmoji gauta iš Džaulio dėsnio, o likusios išvestos iš pirmosios pasinaudojus Omo dėsniu.
Visas rezistoriuje išsiskyrusios šilumos kiekis randamas suskaičiavus galios integralą pagal laiką:
Kabardinų kalba
Kabardinų kalba – kaukaziečių kalbų šeima, gimininga abchazų ir adygėjų kalboms. Vartoja čerkesai.
Šmuelis Bernšteinas
Šmuelis Bernšteinas (1905 m. gegužės 25 d. Vilnius – 1999 m. gegužės 7 d. Jeruzalė) – Lietuvos ir Lenkijos smuikininkas, pedagogas.
Biografija
Mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, studijavo Berlyno konservatorijoje.
1958 m. emigravo į Izraelį, iki 1975 m. Jeruzalės A. Rubino muzikos akademijos dėstytojas, profesorius, akademijos direktoriaus pavaduotojas.
428 m. pr. m. e.
'''428 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Magistralinis kelias A6 (Latvija)
A5 - Ryga - Pāternieki - Latvijos magistralinis kelias; ilgiausias Latvijos magistralinis kelias. Ilgis - 307,0 km. A6 eina dalis E22.
Korėjos Respublikos Konstitucija
thumb|270px|Pirmosios [[Pietų Korėja|Pietų Korėjos konstitucijos tekstas.]] Korėjos Respublikos Konstitucija – pagrindinis šalies įstatymas, apibrėžiantis valstybės santvarką, institucinę struktūrą, piliečių teises bei pareigas. Ji buvo priimta Steigiamojo susirinkimo 1948 m. liepos 12 d. ir įsigaliojo tų pačių metų liepos 17 d.
Iki šių dienų Konstitucija buvo redaguota devynis kartus (paskutinį kartą 1987 m.), o beveik visiškai perrašyta – penkis. Pagal tai Pietų Korėjos istorija yra dalinama į laikotarpius nuo pirmosios iki dabartinės šeštosios respublikos.
Pirmoji respublika
Pirmasis Konstitucijos pakeitimas, įteisinęs tiesioginius prezidento rinkimus ir galimybę parlamentui pareikšti nepasitikėjimą ministrams, buvo inicijuotas tuometinio prezidento I Singmano ir įvykdytas 1952 m. liepos mėnesį. Antrasis pakeitimas buvo priimtas 1954 m. lapkritį, vėl gi I Singmano iniciatyva, ir panaikino prezidento kadencijos ilgio apribojimą bei ministro pirmininko postą.
Antroji respublika
Antrosios respublikos Konstitucija buvo priimta 1960 m. birželio 15 d. Ja sustiprintos pilietinės teisės, spaudos laisvė, įsteigtas Konstitucinis teismas, aukštesnieji parlamento rūmai, panaikinti tiesioginiai prezidento rinkimai ir viceprezidento postas.
Trečioji respublika
Po 1961 m. Pak Čionghi vadovaujamo karinio perversmo, 1962 m. referendume priimama Trečiosios respublikos Konstitucija. Ji sustiprino prezidento galias, tuo pačiu apribodama ministerijų ir parlamento funkcijas.
1969 m. spalio mėnesį įvyko šeštasis Konstitucijos pakeitimas, kuriuo panaikintas limitas tam pačiam asmeniui užimti prezidento postą ne daugiau nei dvi kadencijas.
Kalabaras
Kalabaras  – miestas pietryčių Nigerijoje, prie Kalabaro upės, netoli Biafros įlankos; Kros Riverio valstijos sostinė. 431,2 tūkst. gyventojų (2002 m.). Prekybinis ir žvejybos uostas. Eksportuojamas palmių aliejus, kakava, mediena, kaučiukas. Yra tarptautinis oro uostas. Keliai į Port Harkortą, Maidugurį. Cemento, medienos apdirbimo, gumos, maisto (palmių aliejaus) pramonė. Yra 1975 m. įkurtas universitetas.
Korėjos Respublikos Konstitucija
Ketvirtoji respublika
1972 m. gruodį Pak Čionghi iniciatyva buvo priimtos Konstitucijos pataisos ypatingai sustiprinusios prezidento galias.
Kalabaras
Istorija
Kalabaras įsikūrė XVII a. pr. Buvo ibibijų valstybės Kalabaro karalystės sostinė. Kolonijiniais laikais buvo svarbus palmių aliejaus ir vergų eksporto uostas.
Korėjos Respublikos Konstitucija
Penktoji respublika
Penktosios respublikos Konstitucija buvo priimta 1980 m. spalį. Ji sustiprino įstatymų leidžiamąją ir teisminę valdžią, apribojo prezidento kadenciją iki 7 metų.
Šeštoji respublika
Stiprėjant demokratiją palaikančioms jėgoms, Pietų Korėjos Konstitucija buvo dar kartą peržiūrėtą ir pakeista 1987 m. spalio mėn. Pagal ją, prezidento kadencija apribota iki 5 metų ir ją tas pats asmuo gali užimti tik vieną kartą. Taip pat sustiprintos piliečių teisės, žodžio laisvė, parlamento galia.
Struktūra
Konstitucija susideda iš preambulės, 130 straipsnių ir adendo. Pirmajame skyriuje įvardinama valstybės santvarka ir bendri bruožai bei siekiai. Antrajame – piliečių teisės ir pareigos. Trečiajame – Nacionalinio susirinkimo sudėtis bei funkcijos. Ketvirtajame ir penktajame – atitinkamai vykdomosios ir teisminės valdžios sistemos. Šeštajame – konstitucinio teismo institucija. Septintajame – rinkimų organizavimas. Aštuntajame – vietinė valdžia. Devintajame – šalies ekonominė tvarka. Dešimtajame – konstitucijos papildymo sąlygos.
Jonas Kantminas
Jonas Kantminas (g. 1930 m. liepos 20 d. Vainute, Vainuto valsčius, Tauragės apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Vainuto pradžios mokykloje, Žemaičių Naumiesčio progimnazijoje, Šilutės gimnazijoje. 1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA). 1954–1994 m. LŽŪA dėstytojas. 1963 m. apgynė disertaciją „Lietuvoje išaugintų raudonųjų dobilų sėklų valymo schemų tyrimas ir pagrindimas“, technikos mokslų kandidatas. 1967–1978 m. ir 1989–1994 m. LŽŪA Gyvulininkystės mechanizacijos katedros vedėjas, 1976–1989 m. Žemės ūkio elektrifikacijos fakulteto dekanas, 1965 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – gyvulininkystės technologinių procesų mechanizavimas. 1995 m. vieno išradimo autorius.
Žiogai
Žiogai yra iš dalies augalėdžiai, iš dalies grobuoniški. Aktyvūs vakarais. Tada laukuose girdimas jų svirpimas. Žiemoja kiaušinėlių fazėje.
Lietuvoje randamos šios rūšys:
Tenenys
Tenenys – vakarų Lietuvos upė, Šilalės ir Šilutės rajonuose, kairysis Minijos intakas.
Išteka iš Kupsčio ežero, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pajūrio (Šilalės raj.). Teka į vakarus. Įteka į Miniją 10 km nuo žiočių, ties Vabalais, 3 km į rytus nuo Kintų (Šilutės raj.).
Vidutinis nuolydis 106 cm/km. Debitas ties Miestaliais (15 km nuo žiočių): didžiausias 20,2 m³/s, vidutinis 2,58 m³/s, minimalus vasarą 0,20 m³/s, minimalus žiemą 0,23 m³/s. Vidutinis debitas žiotyse 3,46 m³/s. Pavasarį upė nuplukdo 29 %, vasarą 8 %, rudenį – 28 %, žiemą 35 % viso metinio nuotėkio. 24 km nuo žiočių, ties Ramučiais (Šilutės raj.) yra 54 ha drėkinimo tvenkinys (nuo 1976).
Tenenys žemiau Tenenių yra smarkiai užterštas (2006 m. duomenimis; V kokybės klasė).
Intakai:
Upėvardis siejamas su žodžiais tenėti („tirštėti, stingti“), tenė („upės vieta, kur vanduo nejuda“).
Mokša (religija)
Mokša  – hinduizmo ir džainizmo sąvoka, reiškianti išsilaisvinimą iš samsaros rato, amžino įsikūnijimų srauto. Tai būsena, kurioje nebelieka kančios, tik palaima.
Teistinėse hinduizmo doktrinose mokša laikoma priartėjimu prie Dievo – vaišnavizme mokša paprastai aiškinama kaip buvimas Krišnos arba Višnaus artumoje, jo viešpatijoje, tačiau nesutapimas su pačiu dievu. Panašiai šaiva sidhanta tradicijoje pasiekęs mokšą tampa lygus, bet ne tapatus Šivai. Monistiniuose mokymuose, tokiuose kaip advaita vedanta, mokša laikoma sąlaja su aukščiausiąja dievyste (Brahmanu) – tai beribė būva, voka ir palaima, kurioje transcenduojama individualybė ir asmenybė, nes tampama besavybišku Brahmanu. Bendrai, nepaisant tradicijos, hinduizmo soteriologijoje mokša yra žmogaus gyvenimo tikslas. Pasiekęs mokšą žmogus vadinamas mukti (arba jīvan-mukti "išsivadavęs [dar būdamas] gyvas'').
Budizmo atitikmuo yra nirvana – galutinis atbudimas arba nušvitimas, o džainizme tiek mokša, tiek nirvana reiškia tą patį.
Žodis mokṣa- kilęs iš veiksmažodžio muc-/muñcati („išsilaisvinti, atsipalaiduoti, baigti, paleisti“), kuris giminiškas (< 'slysti, smukti').
Kistinai
Kistinai (gruz. (ქისტები) – čečėnų kalbos dialektu kalbanti etninė grupė, gyvenanti Gruzijoje, gimininga čečėnams ir ingušams. Gyvena daugiausia (~5000) Kachetijos Pankisio tarpukalnėje.
Kistinai yra kilę iš Čečėnijos, iš kurios jie XIX a. 4-tą ir 8-tą dešimtmečius migravo į Pankisio tarpukalnę, o dalis į gretimas Tušetiją ir Kachetiją. Lingvistiškai ir etniškai artimi kitoms nachų kalbomis kalbančiomis tautoms. Papročiais ir tradicijomis yra panašūs į kitus Rytų Gruzijos kalniečius. Tušetijoje gyvena dar viena artima tautelė – bacbai.
Daugelis kistinų kalba gruziniškai. Dažnai kistinų pavardės baigiasi gruziniškai -švili 'vaikas' (pvz., Kavtarašvili, Margošvili), kartais -dze 'sūnus' ar -uli 'kilęs iš'.
Paplitimas
Pankisio tarpukalnėje yra šeši kistinų kaimai – Duisis, Dzibachevis, Džokolas, Šua Chalacanis, Omalas, Birkianis. Kistinai išsibarstę po šiaurės rytų Gruziją. Prasidėjus Rusijos-Čečėnijos karams Pankisio kistinų kaimuose gyventojų skaičius padidėjo nuo pabėgėlių iš Čečėnijos. Antrojo Čečėnijos karo metu kistinai priglobė apie 7000 pabėgėlių. Kai kurie kistinai perėjo perėjomis ir dalyvavo kare čečėnų pusėje, kas tapo Pankisio krizės priežastimi.
Santykiai tarp vietinių osetinų ir gruzinų, kistinų ir osetinų paaštrėję. Osetinai, jausdami kistinų spaudimą, traukiasi į Šiaurės Osetiją, palikdami įdirbtus laukus, namus, kurį dažnai negali parduoti. Kistinai ir čečėnai pabėgėliai apsigyvena tuose paliktuose namuose. 1998–2002 m. taip ištuštėjo osetinų Dumasturio, Kvemo Chalacanio, Cinubanio kaimai.
Religija
Dauguma kistinų yra sunitai. Pankisyje, Tušetijoje ir Kachetijoje yra nedidelės kistinų krikščionių grupės. Iki šiol kistinai garbina chevsurų šventąsias vietas (džvarius), pvz., Anatorio džvarį prie Chevsuretijos Šatilio kaimo. Kistinai meldžiasi Duisio kaimo mečetėje, taip pat sugriautų krikščionių šventovių griuvėsiuose.
Gražina Kirdeikienė
Gražina Kirdeikienė (g. 1944 m. lapkričio 20 d. Kaune) – Lietuvos architektė restauratorė.
Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1968 m. dirba Projektavimo ir restauravimo institute (iki 2002 m. veikė įvairiais pavadinimais), grupės vadovė, vadovaujanti architektė, projektų vadovė.
Aukštutinis Vjenas
Aukštutinis Vjenas (87)  – Prancūzijos departamentas šalies centro pietuose, Limuzeno regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Limožas (Limoges).
Departamente 3 apskritys, 42 kantonai, 23 municipaliniai susivienijimai ir 201 komuna.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Limuzeno provinciją.
Geografija
thumb|Aukštutinės Vjenos žemėlapis Aukštutinės Vjenos departamentas ribojasi su Korezo, Krezo, Dordonės, Šaranto, Vieno ir Endro departamentais.
Departamentas išsidėstęs Centrinio kalnų masyvo šiaurės vakaruose, jo altitudė svyruoja nuo 160 iki 750 m. Aukščiausia vieta Loza kalnas – 777 m.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis. Limože gaminamas porcelianas, popierius, emalis, medienos gaminiai.
Kalba
Iki XVI a. oficiali regiono kalba buvo limuzenų kalba, priklausanti Langedoko (langues d’Oc) kalbų grupei. Tai pirmųjų trubadūrų kalba, jų dainose išlikusi iki šių dienų. Departamente susikerta šios kalbos dialektai – okitanų, gaskonų ir provansalų. 1930 m. įvedus literatūrinę prancūzų kalbą šios tarmės vis labiau lieka tik kaimo rajonų šnekamąja kalba.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Pjeras Demerlia ir Žanas Klodas Peironė, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 42 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Liežuvautoja
thumb|right|Angliškos knygos „Liežuvautoja„, išleistos 2002 m., viršelis „Liežuvautoja“  – amerikiečių rašytojos Cecily von Ziegesar knygų serija, skirta jaunuoliams. Knygas leidžia „Little, Brown and Company“ leidykla. Pagrindinis knygos pasakotojas yra tiesiogiai knygos veiksme nedalyvaujanti liežuvautoja. Knygos pasakoja apie prestižinės Niujorko mergaičių mokyklos auklėtinių gyvenimą. Pagrindinės herojės yra Blair Waldorf ir jos geriausia draugė Serena van der Woodsen.
Pirmoji „Gossip girl“ serijos knyga buvo išleista 2002 metų balandį, o pastaroji – 2009 m. lapkritį. Šios knygos įkvėpė amerikiečių prodiuserius Josh Schwartz ir Stephanie Savage sukurti televizijos serialą, kuris pradėtas rodyti per amerikiečių televiziją „The CW Television Network“ 2007 m. rugsėjį. Dabar kuriamas penktasis šio televizijos serialo sezonas.
Istorija
Nuo 2002 m. kasmet buvo išleidžiama po dvi „Gossip girl“ serijos knygas. 2007 m. išleista dalis „Don’t you forget about me“ ('Nepamiršk manęs'), pasakojanti, kaip herojai baigia mokyklą ir stoja į koledžą. Tais pačiais metais buvo išleista knyga, pavadinimu „It had to be you“ („Tai turėjai būti tu„), pasakojanti apie įvykius, vykusius prieš tuos, kurie pasakojami pirmojoje knygoje. „It had to be you“ buvo išleista kietais viršeliais ir elektroniniu formatu. 2009 m. lapkritį buvo išleista dar viena knygos dalis „I will always love you“ ('Aš visada tave mylėsiu'), pasakojanti apie knygos herojų grįžimą atostogoms iš koledžo. Taip pat 2008–2009 visos knygos buvo išleistos elektroniniu formatu.
Veikėjai
thumb|“Liežuvautojos“ herojai
Lietuviškų knygų anotacijos
„Liežuvautoja“. Niujorko turtingųjų tėvelių atžalų gyvenime, atrodo, nieko netrūksta – prabangios parduotuvės, prašmatnūs vakarėliai, madingiausi drabužiai, namai užmiestyje, privačios mokyklos. Bet Blair ir Serena vis dėlto nepatenkintos. Ir kur čia būsi patenkinta, jei dėl populiarumo reikia kovoti su geriausia drauge, juolab kad Serena moka nuvilioti visų merginų vaikinus ir jau senokai nusitaikiusi į Bleir mylimąjį Neitą…
„Nes aš to verta“ Sveiki atvykę į tolimąjį Niujorko Istsaidą, kur aš ir mano draugai pasakiškai gyvename, kartais einame į mokyklą ir nuolat linksminamės.
Susipažinkite su Liežuvautojos – pavydo ir išdavystės – pasauliu, kur viskas šiuolaikiška, gražu ir daug fantastiškiau, negu įsivaizduojate.
''Dabar vasaris, ir daugelis miestų virtę šaltomis pilkomis dykynėmis. Tik ne Niujorkas. Bent jau ne mano Niujorkas. Mūsų prašymai priimti į universitetus išsiųsti. Pats laikas nuleisti garą. Svarbiausia – tuoj prasidės Mados savaitė. Turėsime daugybę progų pasipuošti ir gerai pašėlti. Tik pagalvokit: kuo ilgiau negrįšite namo, tuo greičiau prabėgs dienos. Iki pasimatymo ten!''
Paopis
Paopis arba Faofis  - antrasis Koptų kalendoriaus mėnuo, turintis 30 dienų ir atitinkantis maždaug laikotarpį tarp spalio 11 ir lapkričio 9 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Istorija
Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo trečiasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas Trečiuoju acheto mėnesiu (3-nw-aḫt). Ilgainiui jam prigijo pavadinimas Menchet. Jo metu buvo švenčiamos svarbios Senovės Egipto šventės Menchetas ir Chenep-Ša. Naujosios karalystės laikais svarbiausia šio mėnesio šventė buvo Opetas, ir dėl to ilgainiui mėnuo įgijo naują pavadinimą - Opeto mėnuo (Pa-en-Ipet), kuris vėliau transformavosi į Paopį.
Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu rugpjūčio II pusę ir rugsėjo I pusę (Memfyje prasidėdavo rugpjūčio 18 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Menchetas vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Menchetas (Pa-en-Ipetas) tapo žinomas Antruoju acheto mėnesiu.
Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Pa-en-Ipetas vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, Paopio pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. rugsėjo 28 d.).
XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir Koptų kalendoriaus. Dėl to paopio 1 d. dabar sutampa su spalio 11 d.
Šakotalakštė ūmėdė
Šakotalakštė ūmėdė arba tankialakštė ūmėdė (Russula heterophylla) – ūmėdžių (Russula) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio didumo, kartais dideli. Kepurėlė 5-8 (11) cm skersmens, jauna gaubta, pusiau apvali, senų netaisyklingai paplokščia, įdubusi, pilkai žalia, melsvai žalsva, rudai žalia, centrinė dalis tamsesnė, kieta, plaušuota, mėsinga. Lakšteliai gelsvi, tankūs, labai šakoti, platūs, priaugtiniai, pakraščiai dažniausiai rusvomis dėmėmis. Kotas 3-8 cm ilgio, 1-3 cm storio, baltas, kartais su rudomis dėmėmis, į pagrindą smailėjantis. Trama balta, koto viduje kamštiška, malonaus kvapo ir skonio.
Auga liepos–rugsėjo mėnesiais lapuočių ir spygliočių miškuose. Geras valgomas grybas. Lietuvoje nedažna.
Antanas Žilys-Žaibas
Antanas Žilys (slapyvardis Žaibas, g. 1917 arba 1918 m. rugpjūčio 10 d. Jurgelionys, Ukmergės apskritis – 1949 m. gegužės 15 d. prie Dumblių kaimo Ukmergės apskrityje) – Lietuvos karininkas, rezistentas.
Biografija
Antanas Žilys buvo mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, kurioje iki 1940 m. tarnavo aviacijos leitenantu. Baigė aviacijos karo mokyklą. Pirmosios sovietinės okupacijos pradžioje 1940 m. vasarą kartu su visa aviacijos eskadrile buvo perkeltas į Ukmergės Pivonijos aerodromą, kur tarnavo iki 1941 m. birželio mėnesio.
Žaibo partizanų būrys aktyviai veikė Traupio, Taujėnų ir Raguvos valsčiuose. 1946 m. kovo 26 d. būrio kovotojai surengė operaciją, kurios metu Alukėnuose sušaudė 5 Raguvos stribus, suėmė Raguvos valsčiaus milicijos viršininką Leoną Žilinską, kurį ištardę nušovė. 1948 m. nušovė Kavarsko milicijos viršininką Piotrą Daračiovą.
Žuvo nušautas iš pasalų 1949 m. gegužės 15 d. stovykloje prie Dumblių kaimo. Slapta palaidotas Šilų kapinėse, kur Lietuvos Atgimimo metais pastatytas paminklinis kryžius ir įkomponuotas šeimos kape.
Sosniakai (Tuniškiai)
Sosniakai (,, nuo 1938 m. Schneckenwalde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas, sujungtas su Šiluvaičiais.
Jonas Kapačiauskas
Jonas Kapačiauskas (1928 m. birželio 11 d. Slabada, Krakių valsčius – 1981 m. gegužės 25 d. Vilnius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technikos mokslų kandidatas.
Biografija
1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959 m. technikos mokslų kandidatas.
1959–1981 m. dirbo Termoizoliacijos institute, 1959–1977 – direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, nuo 1957 Akustinių medžiagų skyriaus vedėjas, nuo 1961 m. vyr. mokslinis bendradarbis.
429 m. pr. m. e.
'''429 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Eamonn Toal
Eamonn Toal – airių dainininkas, Airijos atstovas 2000 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Biografija
Grįžęs į Airiją 1992 m., muzikantas pradėjo koncertuoti baruose ir laisvalaikio įstaigose Dubline. 1995 m. atlikėjas buvo Eurovizijos dalyvio Eddie Friel pritariantysis vokalistas. Po to, jis periodiškai pasirodydavo per radiją ir televiziją.
2000 m. Eamonn dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje“, šį kartą kaip atlikėjas. Konkurse pasirodęs su daina „Millennium of Love“, dainininkas užėmė šeštąją vietą (surinko 92 taškus). Tai geriausias Airijos rezultatas nuo telefoninio balsavimo sistemos įvedimo 1999 metais.
Bronius Urbanavičius
Bronislovas (Bronius) Urbanavičius (1918 m. kovo 27 d. Senoje Pašaminėje, Švenčionių rajonas – 1993 m. rugsėjo 8 d. Vilniuje) – sovietinių partizanų būrio vadas.
Biografija
1940–1941 m. administracinis darbuotojas Vilniuje. Raudonojoje armijoje nuo 1941 m. vasaros. Tų pačių metų gruodžio mėn. perkeltas į formuojamą 16-ąją lietuviškąją diviziją. Mokėsi partizanų sprogdintojų mokykloje, nuo 1942 m. vasario pats joje ruošė grupes diversiniam darbui.
1944–1957 m. partinių, sovietinių, valstybinių, sporto įstaigų darbuotojas Vilniuje. 1957 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1947–1955 m. LSSR AT deputatas. Parašė atsiminimų knygą. Palaidotas Antakalnio karių kapinėse.
Laimingasis Lukas
200px|thumb|Sous le Ciel de l’Ouest (1952 m.), minkštas viršelis.
Laimingasis Lukas – Belgijos komiksų serija, kurią sukūrė belgų karikatūristas Maurice De Bevere, labiau žinomas kaip Morris, taip pat šiek tiek kūrė ir René Goscinny. Serijos vyksta Amerikos laukiniuose vakaruose, pagrindinis herojus yra Laimingasis Lukas – kaubojus, kuris „šaudo greičiau už savo šešėlį“.
Kartu su Tintino nuotykiais ir Asteriksu, Laimingasis Lukas yra viena iš populiariausių ir labiausiai parduodamų komiksų serijų Europoje.
Dembava (Krekenava)
Dembava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Krekenavos.
VPS Vaasa
Vaasan Palloseura arba Vasos VPS – Suomijos futbolo klubas iš Vasos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1924 m. Yra tapę šalies čempionais.
Kaduna (upė)
Kaduna  – upė centrinėje Nigerijoje; Nigerio upės kairysis intakas. Prasideda Džoso plynaukštės vakarinėje dalyje. Teka savanomis į šiaurės vakarus, už Kadunos miesto pasuka į pietvakarius.
Pagrindinis intakas – Mariga (dešinysis). Laivuojama nuo Zungeru miesto, liepos-spalio mėnėsiais. Prie Kadunos upės įsikūręs Kadunos didmiestis.
Dembina (reikšmės)
Dembina vadinami kaimai:
Mokša (upė)
Mokša  – upė Rusijoje, Penzos, Žemutinio Naugardo, Riazanės srityse ir Mordovijoje; dešinysis Okos intakas. Prasideda Penzos srityje, Pavolgio aukštumoje, teka į šiaurę kalvotomis vietovėmis. Už Krasnoslobodsko pasuka į vakarus, įteka į Oką žemiau Kasimovo miesto.
Didžiausi intakai – Vadas, Cna (kairieji).
Upė užšąla lapkritį arba gruodžio pradžioje, atitirpsta balandį. Laivuojama 156 km nuo žiočių ruože. Septintajame dešimtmetyje upės vidurupyje pastatyta keletas hidroelektrinių.
Prie Mokšos esantys miestai – Temnikovas, Krasnoslobodskas.
Žioginiai
Nuorodos
[http://www.entomologai.lt/index.php?option=com_content&task=view&id=49&Itemid=59 Budrys E., Pakalniskis S. 2007. The Orthoptera (Insecta) of Lithuania.] - Lietuvos tiesiasparnių rūšių sąrašas
Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė
'''Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė''', dar žinoma, kaip U21 arba U-21 rinktinė, yra nacionalinė komanda, kuri atstovauja Lietuvai tokio amžiaus žaidėjų turnyruose bei ruošia žaidėjus Lietuvos futbolo rinktinei.
Sudėtis
Rinktinės sudėtis UEFA U21 atrankos rungtynėms 2023 m. birželio mėn.
! colspan="9" bgcolor="#D3D3D3" align="left" |
Lietuvos U-21 rinktinės sudėtis 2022 m.
Duomenys atnaujinti po 2022 m. Baltijos taurės rungtynių su Latvijos U-21 rinktine
430 m. pr. m. e.
'''430 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė
Sudėtis
Lietuvos U-21 rinktinės sudėtis 2021 m.
Duomenys atnaujinti po atrankinių rungtynių į 2023-ųjų Europos vaikinų futbolo čempionatą su Slovakijos U-21 rinktine
430 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#D3D3D3" align="left" |Kiti žaidėjai kviesti į U-21 rinktinę 2021 m.
Lietuvos U-21 rinktinės sudėtis 2020 m.
Rinktinės sudėtis po rungtynių su U21 Kroatija.
! colspan="9" bgcolor="#000000" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#CCCCCC" align="left" | Artimiausia rinktinės atsarga
Lietuvos U-21 rinktinė 2012 m.
Rinktinės kandidatų sąrašas rungtynėms su Suomija 2012 m. rugpjūčio 13 d.
Europos U21 čempionatai
UEFA Jaunimo iki 21 metų Europos čempionatai vyksta kas dveji metai nuo 1996 m. Lietuvos U-21 rinktinei dar nėra pavykę įveikti atrankos turnyro.
2021 m. Europos U21 čempionatas
Lietuvos U21 rinktinė pateko į IV atrankos grupę, rungtynės vyko 2019 m. birželio – 2020 m. lapkričio mėn.
2023 m. Europos U21 čempionatas
Šio UEFA jaunimo čempionato šeimininkai buvo Rumunija ir Gruzija. Čempionate galėjo dalyvauti jaunuoliai, gimę po. Ištraukus burtus Lietuvos U21 rinktinė pateko į C atrankos grupę, kartu su Ispanijos, Rusijos, Slovakijos, Šiaurės Airijos bei Maltos U21 rinktinėmis. UEFA sprendimu, dėl Rusijos invazijos į Ukrainą, visų Rusijos rinktinių dalyvavimas tarptautiniuose turnyruose buvo suspenduotas. Jau sužaistų rungtynių rezultatai buvo anuliuoti.
Rezultatai
2021 m. rugsėjo 3 d. Slovakija – Lietuva 3:1 (įvartį įmušė Artūr Dolžnikov);
2021 m. rugsėjo 7 d. Lietuva – Ispanija 0:2;
2021 m. spalio 8 d. Lietuva – Malta 2:1 (Titas Milašius, Tomas Kalinauskas);
2021 m. spalio 12 d. Lietuva – Rusija 0:3 (anuliuota);
2021 m. lapkričio 12 d. Šiaurės Airija – Lietuva 4:0;
Bielazariškių piliakalnis
Bielazariškių piliakalnis, Gura zamkova, Pilies kalnas, Pilis – piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Bielazariškėse, Dūkštų seniūnija. Pasiekiamas keliu Airėnai – Bielazariškės, ties kapinėmis pasukus į kairę, šlaite užvažiavus į aukštumą kairesniu keliu – yra 100 m į kairę, į šiaurės vakarus nuo elektros linijos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštumos krašte. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 90x40 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Šlaitai vidutinio statumo, iki 30 m aukščio, pietrytinis šlaitas labai nuolaidus, tik 1 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų. Šiaurės vakarinis šlaitas apaugęs mišriu mišku, kita dalis užauga jaunais alksniais.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų nerasta, tik pietryčių krašte pastebėtas kultūrinis sluoksnis su keramika. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Šiūšis
Šiūšis – vakarų Lietuvos upė, Šilutės rajone, dešinysis Tenenio intakas.