cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antineutrinas
Antineutrinas (simbolis \bar{\nu}) – elementarioji dalelė, priklausanti leptonų grupei, neutrino antidalelė.
Istorija
Antineutrinai pirmą kartą buvo pastebėti 1953 metais prie branduolinio reaktoriaus.
Taip pat skaitykite
Neutrino
Politinė sistema
Politinė sistema – politinių sprendimų priėmimo (nepriėmimo) sistema.
Politinės sistemos sąvoka yra XX a. produktas. Tai susiję su politikos kaip platesnio lauko nei valstybė apibrėžimu, padarius išvadą, kad politikos raiška vyksta ir už „valstybės“ ribų. Politinės sistemos sąvoka bandoma aprėpti visą politikos lauką.
Politikos moksle politinės sistemos studijoms skiriama ypatinga vieta: didžiojoje daugumoje atvejų sutariama, kad politinė sistema yra politikos „šerdis“ ir tuo sudaro pagrindinį politikos mokslo analizės ir teorijos kūrimo objektą, tačiau šis sutarimas nereiškia, kad taip pat yra aišku, ką reiškia „politinė sistema“. Iš vienos pusės ši sąvoka yra tapusi beveik buitine: daugelio nacionalinių politinių sistemų aprašymai vengia įvardinti, kas būtent yra politinė sistema, t. y., laikoma, kad tai yra savaime suprantama. Iš kitos pusės yra bandymų išvystyti teoretinį aparatą, kurio pagalba vėliau analizuojama politinė sistema.
Politinė sistema tai pilietinės ir politinės visuomenės derinimas. Politinė sistema apima ir vyriausybės galvą, ir visuomeninę nuomonę, ir vyriausybę plačiąja prasme.
Politinės sistemos funkcijos:
Politinių sistemų tipologija
Tradiciškai politinės sistemos skirstomos į demokratines ir nedemokratines. Smulkesnė klasifikacija remiasi santykių tarp individo ir visumos pobūdžio kriterijumi.
Demokratinei sistemai būdingas dialogas tarp individo ir jo politinės bendruomenės. Dialogas gali būti liberalus ir demokratinis. Šie atvejai skiriasi valstybės vietos politinėje sistemoje supratimu. Liberaliu atveju valstybė traktuojama tik kaip „naktinis sargas“ apsaugantis individo asmens veiklos laisvę. Demokratinis politinės sistemos atvejis valstybei skiria dar ir kontrolieriaus vaidmenį. Demokratinė politinė sistema yra kai valstybė leidžia piliečiams išsakyti savo nuomonę ir neišvengiamai į ją atsižvelgia. Tiesiog demokratinės politinės sistemos atveju sprendimas priimamas atsiklausiant visuomenės, tačiau valstybė pasilieka sau teisę priimti galutinį sprendimą. Liberali demokratinė sistema reiškia, jos visuomenės nuomonė valstybei yra privaloma. Grynų politinių sistemų tipų faktiškai nėra. Demokratiniam tipui būdingas atstovavimas, valdžių suskirstymas, nuomonių toleravimas, asmenybė viršumo principas.
Nedemokratinė politinė sistema, kai valstybės vaidmuo pernelyg išaukštinamas.
Kiekybiškai pasaulyje vyrauja autoritarinės valstybės ir politinės sistemos. Ir autoritarizmo, ir totalitarizmo atveju individo ir politinės sistemos dialogas nevyksta. Autoritarinėje politinėje sistemoje valstybė monopolizuoja tik politikos formavimosi sritį. Totalitarinė politinė sistema aprėpia visą politinę sistemą.
PMA
thumb|300px|PMA PMA (4-MA, para-metoksiamfetaminas) – tai amfetamino darinys, stimuliantas ir haliucinogenas. Šios medžiagos atsiradimo kilmė neaiški, kaip kur abejotinai skelbiama, kad tai slaptų narkotikų laboratorijų kūrinys. Jo poveikis kiek primena MDMA ir šis junginys paprasčiau gaminamas, pirmtakai lengviau prieinami, todėl i „Ekstazy“ tabletes, Lietuvoje žinomas kaip „ratai“, dažnai dedama šio junginio. Į ji labai panašus junginiai PMMA ir 4-MTA.
Nepageidaujami
Tokie neigiami efektai gali smarkiai išsekinti širdį, sukelti mirtį. Manoma, kad to galima išvengti parenkant pakankamai mažas dozes.
Dozė
60 mg jau gali būti gyvybei pavojinga dozė. Klinikinių tyrimų su šia medžiaga nėra atlikta, tikslus dozavimas nežinomas.
Priklausomybė
Nėra ištirta. Tikėtina, kad fizinės priklausomybės nesukelia, kaip ir kiti amfetamino dariniai.
Gražjūris
Gražjūris – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kvėdarnos, prie kelio. Kaimas išsidėstęs kairiajame Jūros krante, pietiniu jo pakraščiu prateka kairysis Jūros upės intakas Geniotalis.
Pirmtakas
Pirmtakas (kartais vartojama prekursorius) organinėje chemijoje – medžiaga, cheminis junginys, kuriam reaguojant gaunamas kitas cheminis junginys (plg.: narkotinių medžiagų pirmtakas, sprogstamųjų medžiagų pirmtakas). Pavyzdžiui, vienas iš metamfetamino pirmtakų yra 1-(2-propenil)benzenas, nes 1-(2-propenil)benzeną veikiant metilaminu gaunamas metamfetaminas.
Kvakenbriuko Artland Dragons
Kvakenbriuko „Artland Dragons“ – Vokietijos krepšinio klubas.
Istorija
Krepšinio klubas įkurtas 1955 m., kaip QTSV sporto klubo dalis. 1970 m. klubas pateko į antrąją Vokietijos krepšinio lygą, tačiau vėliau sekė nuosmukis. Kuomet pagrindiniu ekipos remėju tapo buvęs Vokietijos krepšininkas bei nacionalinių jaunimo rinktinių narys Giunteris Kollmannas, klubas per keturis sezonus (nuo 1993 iki 1996 m.) pakilo keturiomis lygomis, o 2003 m. be pralaimėjimų užbaigęs sezoną antrojoje Vokietijos krepšinio lygoje, gavo teisę rungtyniauti aukščiausioje – Basketball-Bundesliga (BBL) šalies krepšinio lygoje. Sėkmingiausias ekipai buvo 2006–2007 m. sezonas, kuomet tiek Vokietijos taurės varžybose, tiek lygoje buvo pralaimėta tik finale, o antra vieta nacionaliniame čempionate leido 2007–2008 m. sezone debiutuoti tarptautinėje arenoje – ULEB taurėje. Pirmąjį aukščiausio lygio nacionalinį trofėjų – Vokietijos taurę iškovojo 2008 m., o ULEB taurės varžybose pasiekė aštunfinalio etapą.
Beitingo protektoratas
Beitingo generalinis protektoratas  – Tangų dinastijos Kinijos administracinis vienetas, buvęs dabartiniame Sindziange, Džungarijoje. Tai buvo vienas iš nedaugelio Tangų Kinijos generalinių protektoratų.
Raida
Iki kinų nukariavimo, Džungariją kontroliavo įvairios tiurkų valstybės. Paskutinieji jų buvo gaoče ir goktiurkai. Įtaką Džungarijoje kinai įgijo VII a. viduryje, kuomet prisijungė piečiau buvusius Tarimo baseiną ir Turfano įdubą, o Džungarijoje pastatė naują įtvirtintą miestą – Tingdžou (dab. Jimsaro apskrities šiaurėje).
Formaliai Tingdžou priklausė Ansi protektoratui, tačiau 702 m. jis kartu su Kinijos kontroliuojamomis teritorijomis šiauriau Tianšanio paverstos atskiru administraciniu vienetu. Tai – Beitingo protektorato pradžia. 709 m. šis protektoratas pakeltas į aukštesnį lygmenį (pavadinime atsirado ženklas „didysis“). Protektoratas buvo valdomas dzimi sistemos pagrindu, įvedant laisvą kontrolę. Čia buvo skatinami gyventi etniniai kinai, gyventojai apdėti tokiais pat mokesčiais, kaip ir kitose Kinijos dalyse.
Formaliai protektoratui priklausė milžiniškos sritys ne tik Džungarijoje ir Hamio įduba (Yiwu), bet ir teritorijos į vakarus (iki pat Balchašo) bei šiaurę (iki Irtyšiaus). Tokiu būdu protektoratui formaliai buvo priskiriami gaoče, kirgizai bei kitos aplinkinės gentys. Administraciškai protektoratas buvo dalinamas į 3 prefektūras, 3 karines apygardas (džen) ir 16 apskričių
Protektorato kontrolė net artimuose Kinijai regionuose buvo sudėtinga, kadangi šias teritorijas nuolat puldinėjo stiprėjančio Tibeto armija. 788 m. Kinija atsisakė ambicijų išlaikyti valdžią Džungarijoje, ir protektoratą panaikino.
Prokrustas
thumb|210px|Tesėjas ir Prokrustas (570–560 m. pr. m. e.)
Prokrustas (🇬🇷) arba Damastas, Polipemonas – graikų mitologijos personažas. Milžinas plėšikas, prisiviliodavęs keliautojų ir jėga juos guldydavęs į lovą. Tiems, kurie už lovą būdavo ilgesni, nukirsdavo kojas, o tiems, kurie trumpesni – jas ištempdavo (iš to Prokrusto vardas – tempėjas). Prokrustą nužudė Tesėjas.
Iš mito kilęs posakis „Prokrusto lova“, kuris reiškia dirbtinį matą, rėmus, į kuriuos per prievartą stengiamasi ką nors įsprausti.
Santa Maria della Salute
thumb|right|200px| Santa Maria della Salute fasadas '''Švč. Marijos Sveikatos bazilika' (, sutrumpintai Salute'') – baroko stiliaus bažnyčia Venecijoje, turinti mažosios bazilikos statusą.
Istorija
Santa Maria della Salute (Salute išvertus − „sveikatos“, „sveikatingumo“) bažnyčia buvo pastatyta Dorsoduro rajone, ties Didžiojo ir Džudekos kanalų sankirta XVII a. Tai buvo paskutinė venecijiečių pastatyta bažnyčia, skirta prašant dangiškųjų jėgų pagalbos nuo maro, kuris siautė 1630 m. ir nusinešė apie 100 000 Venecijos valstybės gyventojų gyvybių (kas sudarė apie 1/3 visų gyventojų). Maro metu, po dožo Nicolò Contarini viešo kreipimosi, Venecijos senatas priėmė sprendimą statyti bažnyčią Mergelei Marijai.
Praėjus marui vienuolika architektų pateikė savo projektus naujajai bažnyčiai. Konkursą laimėjo 26 metų architekto Baldassare Longhena projektas. Bažnyčios statybos prasidėjo 1631 m., ji tapo svarbiausiu Baldassare Longhena gyvenimo statiniu. Kadangi bažnyčia buvo kitoje kanalo pusėje nei Dožų rūmai, atidarymo proga ji buvo sujungta su San Marko pjaceta pontoniniu tiltu. Kaip ir Redentore bažnyčios atveju, tai buvo vieno iš Venecijos festivalių pradžia. Festa della Salute švenčiama kiekvienais metais lapkričio 21 d. Bažnyčia pašventinta 1681 m., o jos statybos baigtos 1687 m., penkeri metai po Baldassare Longhena mirties.
Tik pastatyta oktagonali bažnyčia tapo vienu išskirtiniausių Venecijos miesto peizažo akcentų. Ją vėliau savo paveiksluose vaizdavo venecijiečiai dailininkai Kanaletas ir Frančeskas Gvardis, daugelis miesto svečių. Pačioje bažnyčioje ir jos zakristijoje gausu venecijietiško meno, tame tarpe Tintoreto paveikslas „Vestuvės Kanoje“, daug Ticiano darbų. Bažnyčios architektūroje atsekama Andrea Palladio įtaka. Puošnus ir daugybe skulptūrų paįvairintas bažnyčios eksterjeras kontrastuoja su minimalistiniu interjeru.
Kompensacija (judesys)
thumb|200px|Kompensacija horizontaliai paverstame [[Mėšlagrybis|mėšlagrybio kote. C – linkimui nesibaigus besitiesinanti dalis]] Kompensacija – augalo arba grybo ašinio organo (pavyzdžiui, grybo koto) linkimas reikiama kryptimi, kuomet judesys prasideda nuo viršūnės, judesio banga plinta link pamato, tačiau viršūnė ima tiestis atgal (linkti į priešingą pusę) organui dar nepasiekus reikiamos (pavyzdžiui, vertikalios) padėties. Baigus ir užėmus galutinę tinkamą padėtį, visas išlinkis būna sukoncentruotas nedidelėje pamatinės dalies zonoje.
Kompensacija lengviausiai aiškinama tarus, jog toks organas turi nuolat veikiančią tiesų augimą stabilizuojančią sistemą. Visą organą pavertus į netinkamą padėtį (tarkim, grybą paguldžius horizontaliai) pirmenybę turi tinkamą erdvinę orientaciją užtikrinti siekiantys signalai. Padėčiai priartėjus prie labiau tinkamos, viršų ima išsitiesinimo sistemos signalai.
Kompensacija akivaizdžiausiai stebima kepurėtuose grybuose, tačiau šiek tiek pasireiškia ir augaluose.
Literatūra
Gravitropism
Jonas Vaidelys
Jonas Vaidelys (1904 m. birželio 19 d. Pypliai, Zapyškio valsčius – 1975 m. balandžio 20 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
1924 m. Kaune baigė J. Tumėno brandos kursus. Lietuvos universitete studijavo literatūrą ir pedagogiką-psichologiją. Nuo 1925 m. bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų laikraštis“, „Ūkininkas“, „Trimitas“, „Mūsų Vilnius“, „Ūkininko patarėjas“ ir kt. 1931-1933 m. redagavo žurnalą „Yla“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. su kitais įsteigė savaitraštį „Žiburiai“, jį redagavo. Gyvendamas JAV, aktyviai bendradarbiavo lietuvių spaudoje. 1974-1975 m. Čikagoje leidžiamo savaitraštis „Sandara“ techninis redaktorius.
Priešvėžiniai vaistai
Priešvėžiniai vaistai – cheminės medžiagos, įvairiais mechanizmais naikinančios vėžines ląsteles arba stabdančios jų dauginimąsi. Išskiriami klasikiniai chemoterapiniai vaistai – citostatikai, nukreipti į DNR dalijimosi, reparacijos ar kitus procesus, vykstančius bet kurioje organizmo ląstelėje, bei taikinių preparatai, nukreipti prieš specifinius naviko ląstelės receptorius, signalo perdavimo molekules, ląstelės membranos elementus. Kitą nemažą priešnavikinių vaistų grupę sudaro imunomoduliatoriai, hormonai ir jų antagonistai.
Citostatikai
Citostatikai, paprastai vadinami chemoterapija, veikia visas organizmo ląsteles, tačiau vėžio ląstelės jiems kur kas jautresnės. Tuo citostatikai skiriasi nuo daugelio kitų priešvėžinių vaistų grupių, kurie paprastai jungiasi prie tam tikrų receptorių. Pagal specifiškumą ląstelės ciklui jie skirstomi į:
Šaltiniai
Antineoplastic
Paul van Dyk
Paul van Dyk (strp. PvD, tikrasis vardas: Matthias Paul, g. 1971 m. gruodžio 16 d.) – vokiečių didžėjus bei elektroninės muzikos prodiuseris. Paul van Dykas yra vienas žinomiausių pasaulyje Trance muzikos atlikėjų.
Biografija
Paul van Dyk užaugo Rytų Berlyne, tuometinėje VDR įgijo komunikacijos elektroniko bei staliaus profesijas, besimokydamas pradėjo aktyviai domėtis muzika. 1991 m. kovo mėn. Dykas pradėjo savo karjerą kaip diskžokėjas naujai įkurtame technomuzikos klube Tresor Berlyne. 1992 m. kartu su muzikos prodiuseriu Cosmic Baby įrašė savo pirmąją plokštelę (Perfect Day).
Michel Friedman
thumb|Michel Friedman (2010) Mišelis Frydmanas ([miˈʃɛl ˈfʁi: tman]; g. 1956 m. vasario 25 d. Paryžiuje, Prancūzija) – vokiečių teisininkas, advokatas, politikas, žurnalistas, televizijos moderatorius. Nuo 2000 iki 2003 m. jis buvo Vokietijos žydų centrinės tarybos pirmininko pavaduotojas ir nuo 2001 iki 2003 m. Europos žydų kongreso pirmininkas. Žinomu tapo su savo politinių pokalbių laida ''Vorsicht! Friedman'' (1998–2003).
Kilmė ir išsilavinimas
Michelio tėvai buvo Lenkijos žydai, išgelbėti O. Šindlerio iš Aušvico koncentracinės stovyklos. 1965 m. šeima persikėlė iš Paryžiaus į Frankfurtą prie Maino. Čia jaunuolis tapo mokyklos seniūnu, vėliau Vokietijos žydų studentų vadovu.
Nutraukęs medicinos studijas, Frydmanas baigė teisę (1988 m.). Teisės mokslų daktaras (nuo 1994 m.) bei filosofijos (nuo 2010) daktaras.
Veikla
Vokietijos Krikščionių-Demokratų Sąjungos (CDU) narys (nuo 1983) buvo išrinktas į Frankfurto prie Maino žydų bendruomenės valdybą (1984) ir miesto savivaldybę (1985). Nuo 1994 iki 2000 politikas buvo Heseno CDU ir laikinai federacinėje CDU valdyboje (1994–1996). Nuo 2000 iki dabar Frydmanas priklauso Saro krašto CDU partijai.
Šalia politinių ušduočių Frydmanas buvo Antrojo Vokietijos televizijos kanalo (ZDF) tarybos narys (1990–2003). Savo laidose (Vorsicht! Friedman, 1998–2003; Friedman, 2001–2003) profesionalus retorikas parodė, „kad yra drąsus politinis mąstytojas, kuris priima aiškias pozicijas prieš neonacizmą, ksenofobiją bei antisemitinius reiškinius Vokietijos visuomenėje“ ir išsivystė į vieną iš populiariausių bet kartu ir labiausiai svarstomų moderatorių.
Atliekant Vokietijos žydų bendruomenės pirmininko pavaduotojo darbą M. Frydmanas buvo Jüdische Allgemeine savaitraščio leidėjas (2000–2003) ir įvairių kultūrinų fondų atstovas.
2003 m. liepą Frydmanas buvo nuteistas sumokėti piniginę baudą (17 400 €) dėl kokaino laikymo ir jo siūlymo priverstinai dirbančiom prostitutėm iš Ukrainos. Šios krizės metu Friedmanas atsistatydino nuo visų pareigų.
Grįžęs atgal į visuomeninį gyvenimą Frydmanas moderavo politinę laidą Studio Friedman (nuo 2004 iki 2020) ir yra Jewish Agency for Israel stebėtojų tarybos narys (nuo 2005).
Frankfurt University of Applied Sciences garbės profesorius, Center for European Sciences (CAES) vykdomasis direktorius (nuo 2016) šiuometinėje laidoje Auf ein Wort su svečiais aptarinėja filosofines savokas.
Šeima
2004 m. vedė televizijos moderatorę Bärbel Schäfer, su kuria turi sūnus Samuelį (g. 2005 m.) ir Oskarą (g. 2008 m.).
Stare Zalesiai (Bielsko apskritis)
Stare Zalesiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 26 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 38 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Burgundija-Franš Kontė
Geografija
Regionas ribojasi su Grand Estu šiaurėje, su Il de Fransu šiaurės vakaruose, su Centro regionu vakaruose, su Overnė-Rona-Alpių regionu pietuose ir Šveicarija (Vo, Nešatelio ir Juros kantonai) rytuose.
Atstumai nuo Bezansono, regiono sostinės, iki kitų miestų:
Belgijos šventės
Belgijoje yra dvylika oficialių švenčių dienų. Dvi iš jų visada būna sekmadieniais. Kitos šventės taip pat švenčiamos, bet jos nėra oficialios valstybinės šventės, ir darbdaviai neprivalo suteikti savo darbuotojams poilsio dienos. Tačiau kai kurie darbdaviai suteikia laisvas dienas pagal Europos sąjungos direktyvas.
Laukėnų telmologinis draustinis
Laukėnų telmologinis draustinis – sau­go­ma teritorija Ukmergės rajone, draustinis. Plotas 210 ha. Saugomas Aukštaičių-Sėlių ežeruotam moreniniam kalvynui būdingą pelkių kompleksą. Draustinis įsteigtas 1992 m.
Lokio rinktinė
Lokio rinktinė – ginkluotas Lietuvos partizanų junginys, 1944−1958 m. kovojęs su sovietų okupaciniu režimu šiaurės rytų Lietuvoje. Priklausė Vytauto apygardai.
Istorija
Lokio rinktinę Antazavės miškuose 1944 m. gruodžio 15 d. subūrė Lietuvos kariuomenės kapitonas Afanasijus Kazanas su sūnumi Mykolu.
1945 m. rugsėjo 28 d. įvyko kautynes Raudinės miške, Zarasų apskrityje, buvo sužeistas rinktinės vadas A. Streikus-Tamošiukas, pasibaigus šoviniams, jis susisprogdino. Po to vadu tapo A. Keberža-Preibys, Kartelis.
Slovakijos ledo ritulio lyga
Slovakijos ledo ritulio lyga (Slovnaft Extraliga) – aukščiausia Slovakijos ledo ritulio federacijos lyga. Ji buvo įkurta 1993 m.
Lokio rinktinė
Istorija
Lokio rinktinės organizacinio skyriaus viršininku buvo Vincas Araminas–Šermukšnis, kuris žuvo 1949 m. lapkričio 6 d. Šiliniškių miške su broliu Petru Araminu ir partizanu Kaziu Blaževičiumi.
Slovakijos ledo ritulio lyga
Komandos
Lygoje dalyvauja 12 komandų, iš kurių 8 žaidžia atkrintamosiose varžybose.
Lokio rinktinė
Istorija
Lokio rinktinės vadu tris mėnesius išbuvo Steponas Grumbinas–Audra, kurį 1948 m. kovo 19 d. suėmė Baltelės kaime ir iki 1955 m. rudens kalino Norilsko ir Taišeto lageriuose. Steponas Grumbinas mirė 2000 m. balandžio 10 d. Gineitiškio kaime.
Suėmus Lokio rinktinės vadą S. Grumbiną, rinktinės vadu 1948 m. kovo 24 d. buvo paskirtas Pranas Račinskas−Žaibas, kuris žuvo 1951 m. sausio 25 d. kautynėse Minčios girioje, prie Utenykščio ežero.
1948 m. gruodžio 16 d. Lokio rinktinės vadas Pr. Račinskas paskyrė Balį Vaičėną–Liubartą–Pavasarį rinktinės Spaudos − švietimo skyriaus viršininku, partizanų laikraščio „Sutemų keleivis“ (leistas 1947−1949 m.) redaktoriumi. 1950 m. rudenį jis tapo Lokio rinktinės organizacinio skyriaus viršininku, Vytauto apygardos ir Rytų Lietuvos srities vado pavaduotoju. Balys Vaičėnas žuvo 1951 m. balandžio 11 d. Strazdų kaime, Jono Čibiro sodyboje.
Nuo 1949–1950 m. žiemos Lokio rinktinės veikimo teritorija buvo laikomi Ignalinos, Dūkšto, Rimšės ir Daugėliškio valsčiai.
Pagal vienus šaltinius rinktinė sunaikinta 1952 m. rugpjūtį, pagal kitus nustojo egzistuoti 1958 m. iš jos veiklos pasitraukus paskutiniams kovotojams Juozui bei Izidoriui Streikams bei Petrui Pošiui-Gediminui.
Geltonplaukė medūza
Geltonplaukė medūza (Cyanea capillata) – skiautaburnių medūzų būriui priklausanti medūzų rūšis. Tai didžiausios pasaulio medūzos, gyvenančios Arkties vandenyne bei šiaurinėje Atlanto ir Ramiojo vandenyno dalyje. Didžiausios užfiksuotos geltonplaukės medūzos kūno skersmuo siekė 2,29 m, čiuopiklių ilgis – 37 m, tačiau paprastai dauguma individų yra gerokai mažesni. Minta smulkiomis žuvimis, medūzomis, planktonu. Daugiausiai laiko praleidžia netoli vandens paviršiaus, įveikia ilgus atstumus nešamos vandenyno srovių. Dauginasi tiek lytiniu, tiek nelytiniu būdu. Gyvenimo trukmė siekia apie vienerius metus.
Geltonplaukių medūzų nudilginimas skausmingas ir nuodingas, tačiau retai kada būna mirtinas.
Manila
Manila – Filipinų sostinė, didžiausias miestas ir pagrindinis uostas. 1,7 mln. gyventojų, visoje metropolinėje teritorijoje – 24,25 mln. gyventojų (2016 m.). Manila yra Lusono salos viduryje, rytiniame Manilos įlankos krante, prie Pasigo (Pasig) upės žiočių. Tai šalies komercinis, administracinis ir kultūros centras. Manilos metropolija užima 1787 km² plotą ir apima šiuos priemiesčius: Keson Sitis, Pasajus, Kalookanas, Makatis, Las Pinjasas, Malabonas, Mandalujongas, Marikina, Muntinglupa, Navotasas, Paranjakė, Pasigas, Paterosas, San Chuan del Montė, Tagigas ir Valensuela. Kartais Manila vadinama „Rytų perlu“. Iš trijų pusių miestą supa medžiai ir miškai.
Vėliaviniai chirurgai
Vėliaviniai chirurgai (Paracanthurus) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvų gentis, kurioje yra 1 rūšis – melsvasis chirurgas (Paracanthurus hepatus). Dydis – iki 12,2 cm. Kūnas mėlynas, su juodais dryžiais. Uodega geltona. Papalitę tarp koralinių rifų
Rudolfas Berzinis
Rudolfas Berzinis (, 1881 m. rugsėjo 21 d. Ryga – 1949 m. sausio 26 d. ten pat) – latvių dainininkas (tenoras).
Ferrari F430
Ferrari F430 – sportinis automobilis, kurį gamina Italijos sportinių automobilių gamintojas „Ferrari“. Šis modelis pakeitė Ferrari 360 modelį. Jis debiutavo 2004 m. Paryžiaus automobilių parodoje.
Ferrari F430 duomenys
Išmatavimai
Variklis Važiuoklė
Transmisija
Charakteristika
Nuorodos
Galerijoje naudojamos nuotraukos esančios iš šių nuorodų bei wiki.
Nuotolinis matavimas
Nuotolinis matavimas (telemetrija, - per atstumą) – telekomunikacijų sritis, apimanti matavimo duomenų perdavimą per atstumą. Specialūs įrenginiai patalpinami kurioje nors vietovėje pasirinkto dydžio matavimams atlikti, ir iš jų automatiškai yra siunčiami duomenys į centrą (pvz., radijo ryšiu arba telefonu). Matavimo duomenų siuntimui naudojamos radijo sistemos, modemai, internetas bei mobilaus ryšio tinklai.
Telemetrija arba nuotolinis matavimas naudojamas daugelyje ūkio šakų. Pvz., elektroninėms televizijos žiūrovų tyrimams; automatiniam duomenų, reikalingų tokių produktų kaip dujos, elektra ir t. t. pardavimui, rinkimui; duomenų apie kelių eismą, oro juros laivynų judėjimo kontrolei. Moksle - mokslinių duomenų – pvz., seismologijos, klimato - rinkimui.
Davao
Davao gaminamas Manilos kumpis (abaka), apdirbami ryžiai, kokoso riešutai, prieskoniai. Davao regione gausu miškų, todėl klesti medienos pramonė, laikoma daug naminių gyvulių. Mieste gyvena nedidelės japonų ir kinų bendruomenės. Vietiniai gyventojai – morai, visajai ir bagobai. Miestas išsidėstęs Davao įlankos krante. Tai komercinis salos centras, jame pervežama daug importo ir eksporto prekių. 1946 m. įkurtas Mindanao universitetas.
Rokiškio dvaras
Rokiškio dvaras – dvaras, stovintis Rokiškyje. Ansamblį sudaro 16 pastatų (dvaro rūmai, svečių namai, vartininko namelis, kumetynas ir kt.) ir 28,1 ha ploto parkas su tvenkiniais. Nuo 1940 m., su pertraukomis, dvare veikia Rokiškio krašto muziejus.
Istorija
Pirmą kartą Rokiškio dvaras paminėtas 1499 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro privilegijoje dėl girios kirtimo. XVI a. Žygimantas Senasis dvarą padovanojo kunigaikščiams Krošinskiams. Senieji mediniai dvaro rūmai neišliko. Jie stovėjo dešinėje tvenkinio pusėje, kur dabar stovi dvaro bravoro pastatas. Kartais Krošinskiai vietovę išnuomodavo arba užstatydavo skolas kitiems didikams. Pagal paskutiniojo vyriškosios giminės linijos atstovo Juozapo Krošinskio 1715 m. sudarytą testamentą, Rokiškio dvaras atitenka jo patėviui Jonui Tyzenhauzui. Tyzenhauzai pradžioje Rokiškio dvarą taip pat nuomodavo kitiems dvarininkams.
thumb|left|292px|Dvaro nuotrauka XIX a. pabaigoje
Tik XVIII a. pab. Ignoto Tyzenhauzo iniciatyva buvo perkelta giminės rezidencija iš Pastovių į Rokiškį, pradėtos naujo dvaro statybos bei miesto perstatymo darbai. Rokiškio dvaro rūmai pabaigti statyti 1801 metais. Tai buvo klasicizmo stiliaus iš akmenų, akmens skaldos ir plytų mūro, vieno aukšto pastatas su mezoninu ir aukštu pusrūsiu. Keturių kolonų portikas, vainikuotas trikampiu frontonu, ir virš keturšlaičio stogo iškeltas kupolas pabrėžė rūmų centrą. Spėjama, kad rūmų architektas buvo Laurynas Stuoka-Gucevičius, tačiau jokių įrodymų pagristi šiam faktui kol kas nerasta.
Už rūmų 1797 m. pasodintas 16 ha parkas, šalia įrengtas tvenkinys ir pradėtas kurti zoologijos sodas. 1880 m. mirus grafui Reinoldui Tyzenhauzui ir visus turtus paveldėjus jo seserei Marijai Tyzenhauzaitei-Pšezdzieckienei, kuri buvo 1842 m. ištekėjusi už lenkų kilmės istoriko grafo Aleksandro Pšezdzieckio, dvaras atiteko Pšezdzieckių giminei.
thumb|right|292px|Valgomojo patalpa (2018 m.)
1905 m. Jono Pšezdzieckio iniciatyva centrinis pastatas buvo perstatytas pagal architektų K. Jankovskio ir P. Lilpopo projektą ir įgijo baroko elementų: paaukštintos ir perplanuotos vidaus erdvės, pristatytas antras aukštas, pristatyti šoniniai fligeliai, fasadams ir interjerui suteikta romantizmo bruožų. 1940 m. prasidėjus sovietinei okupacijai paskutiniai kilmingi dvaro savininkai grafai Pšezdzieckiai pasitraukė iš Lietuvos.
1952 metais suremontuotuose dvaro rūmuose įsikūria Rokiškio krašto muziejus. Muziejuje yra virš 100 tūkst. eksponatų, veikia dvaro kultūros, Rokiškio krašto istorijos, unikalių L. Šepkos medžio darbų, prakartėlių ekspozicijos.
XVIII a. pab. - XX a. pr. Rokiškio dvaro sodyba yra vienas iš vertingiausių klasicizmo-istorizmo laikotarpio sodybinių ansamblių Lietuvoje.
Griciai
Griciai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurę nuo Veliuonos (seniūnijos centras), 4 km į vakarus nuo Juodaičių. Yra biblioteka, koplyčia.
miniatiūra|240px|left|Paminklas partizanui Vladui Atgalainiui miniatiūra|240px|left|Kelias
Iki ~1995 metų veikė Želmenų pradinė mokykla (1-4 klasės), direktorius Mykolas Aksomaitis, mokytoja Vilma Karosienė. Vėliau mokykla buvo uždaryta, moksleiviai perkelti į Juodaičių vidurinę mokyklą arba Gausantiškių pagrindinę mokyklą.
Henrikas Ciparis
Biografija
1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1973 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas, nuo 1983 m. vyr. dailininkas. 1976–1982 m. vadovavo Lietuvos dailės instituto Scenografijos studijai.
Žmona Liudvina – choro dirigentė muzikos dėstytoja (Lietuvos muzikos ir teatro akademija), duktė Simona – grafikos dizainerė (Vilniaus dailės akademija), duktė Iveta – dailininkė scenografė (Vilniaus dailės akademija).
1976 m. Sąjunginio muzikinių teatrų kūrybinio jaunimo festivalio laureatas.
1977 m. Vokietijos socialistinio darbo žymūno garbės vardas.
1985 m. Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas.
2011 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos medalis „Vilties žvaigždė“.
2020 m. Rietavo garbės piliečio vardas.
Kūryba
Surengė apie 40 individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų apie 60 spektaklių Vilniaus, Klaipėdos, Erfurto, Kemerovo teatruose. Nuo 2001 m. apipavidalina Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vasaros sezonų Trakų pilyje spektaklius (Vytautas Klova. Pilėnai, 2001 m., Gaetanas Donicetis. Lučija di Lamermur, 2002 m.). Scenovaizdžiai raiškios plastikos ir faktūros, dinamiški. Operų scenovaizdžiai pasižymi dekoratyviniu ekspresyvumu, istorinių motyvų stilizacija.
Apipavidalino daugiau, kaip 330 jubiliejinių renginių (Vilniaus 650 m., Vilniaus universiteto 400 m., Pirmosios lietuviškos knygos 450 m., Tautinės giesmės 100 m. minėjimus), koncertų (dainų šventės 1980 m., 1985 m.), Sąjūdžio Steigiamąjį suvažiavimą, 1988 m.).
Senųjų Trakų herbas
Senųjų Trakų herbas – vienas iš Senųjų Trakų kaimo ir seniūnijos (Trakų rajonas) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo raudoname lauke auksiniai Gediminaičių stulpai.
Prisimenant Lietuvos ir Trakų valdovus bei gotikinių Gediminaičių stulpų ryšį su vietove, Heraldikos komisija nutarė juos panaudoti naujai kuriamam Senųjų Trakų herbui.
Istorija
2001 m. liepos 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1439. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Mamadou N'Diaye
Mamadou N`Diaye (g. 1975 m. birželio 16 d. Dakaras, Senegalas) – Senegalo krepšininkas, žaidžiantis Južno Chimik komandoje.
Po Auburno universiteto baigimo jį pasirinko Denver Nuggets (NBA) klubas 2000 m. Mamadou žaidė Toronto Raptors, Dallas Mavericks, Atlanta Hawks, Los Angeles Clippers NBA komandose, vėliau perėjo į Europą. 2008 m. vasario 7 d. Atėnų Panellinos komanda oficialiai paskelbė, kad žaidėją iki sezono pabaigos paskolina Kauno Žalgirio klubui. 2009 m. vasario 20 d. pasirašė sutartį su Južno Chimik klubu.
FIFA Pasaulio metų žaidėjas
thumb|right|[[Sepp Blatter laiko sutartį sukuriant FIFA Ballon d'Or 2010 m. liepa Johanesburgas]] FIFA Pasaulio metų žaidėjo apdovanojimas buvo kasmetinis vyrų ir moterų futbolo apdovanojimas įteikiamas geriausiam ir geriausiai futbolo žaidėjui ar žaidėjai tais metais. Jį išrinkdavo nacionalinių rinktinų treneriai ir kapitonai. Kiekvienas balsuojantysis gaudavo 3 balsus vertus po 5 taškus, 3 balsus vertus po 3 taškus ir dar 3 balsus, kurių vertė po 1 tašką. Nugalėdavo žaidėjas surinkęs daugiausiai taškų. Vyrams apdovanojimas pradėtas teikti 1991 m., o moterims 2001 m.
Jauniausias žaidėjas laimėjęs šį apdovanojimą buvo Ronaldo, gavęs apdovanojimą 1996 m., kai jam tebuvo 20 metų. Ronaldo šį apdovanojimą taip pat laimėjo 1997 m. ir kartu su Ronaldinho yra vieninteliai žaidėjai jį laimėje 2 kartus iš eilės.
Nuo 2004 m. FIFA rinkimams pateikdavo 35 futbolininkų ir 21 futbolininkių sąrašą balsavymui, už kurį ar kurią balsuodavo nacionalinių rinktinių treneriai, kapitonai ir FIFPro (organizacija vienijanti profesionalius futbolininkus) atstovai.
Apdovanojimai sulaukdavo nemažai kritikos dėl to, kad visi laimėję žaidėjai tuo metu žaidė Europos klubuose.
2010 m. FIFA Pasaulio metų žaidėjas ir Prancūzijos futbolo Ballon d'Or apdovanojimai buvo sujungti į vieną FIFA Ballon d'Or apdovanojimą. Nuo 2016 m. geriausio FIFA futbolininko apdovanojimas įtrauktas į FIFA geriausiųjų futbole (Best Football Awards) apdovanojimų.
Dabikinės dvaras
Dabikinės dvaras – dvaras Akmenės rajono savivaldybėje, šiaurės Lietuvoje. Išlikę keletas ūkinių pastatų – klasicizmo bruožų ponų namas (1791 m.), arklidės, tvartas. Yra parkas.
Istorija
Minimas nuo 1554 m. 1660 m., sudegus Jokūbo Daukanto namams ir turtui, jo nepilnamečiai vaikai Jonas ir Simonas Kazimieras už skolas užstatė Dabikinės dvarą Jonui Vambutui. 1890 m. Dabikinės upelio slėnyje buvusį Dabikinės dvarą nusipirko grafas Vladimiras Zubovas (1862–1933). Dvare įkūrė lietuvišką mokyklą valstiečių vaikams. 1902 m. dvare vyko varpininkų suvažiavimas, per kurį įkurta Lietuvių demokratų partija. 1910 m. Vladimiras Zubovas padovanojo dvarą sūnui Vladimirui Zubovui (1887–1959).
1915–1918 m. dvare buvo Dabikinės apskrities centras.
Parkas
Dvaro teritorijoje išlikęs mišraus planavimo dvaro parkas. Nuo 1958 m. saugomas valstybės, nuo 1986 m. – gamtos paminklas.
Šetekšniai
Šetekšniai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, prie geležinkelio ruožo Panevėžys–Rokiškis. Yra Antano ir Joanos Tunaičių muziejus (1997 m. įkurtas buities muziejus, turintis kultūros paminklo statusą).
Gyventojai
thumb|left|240px|Tunaičių sodyba-muziejus thumb|left|240px|Tunaičių sodyba-muziejus
Pakvetkė
Pakvetkė – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Papilio, Nemunėlio kairiajame krante, prie Kvetkų.
Istorija
Tarpukariu priklausė Rokiškio apskrities Panemunio valsčiui. 1923 m. buvo 1 ūkis. 1959–1975 m. Kvetkų tarybinio ūkio, 1975–1992 m. Lenino kolūkio gyvenvietė.
Filatelija
thumb|right|Dariaus ir Girėno transatlantinio skydžio laida. 40 centų pašto ženklas. Dailininkas J. Gaučas. [[1934 gegužės 18 d.]]
Filatelija ( – myliu, ateleia – atleidimas nuo mokėjimo) ar Timbrologija – pašto ženklų, blokų, ženklinių vokų, specialių antspaudų, vokų, praėjusių paštą ir pan. kolekcionavimas ir tyrimas.
Pašto ženklų kolekcionavimas atsirado tuoj po pirmųjų ženklų išleidimo. Jau XIX a. kūrėsi filatelistų klubai, o sąvoka „filatelija“ pirmą kartą buvo pavartota 1864 metais Paryžiaus kolekcininkų klubo prezidento Žoržo Erpino straipsnyje žurnale „Collectinneur de Timbres-Postes“.
Burkina Faso regionai
Burkina Fasas administraciškai suskirstytas į 13 regionų. Šie savo ruožtu padalinti į provincijas (jų šalyje – 45) ir savivaldybes (301).
Merionys
Merionys – du kaimai Švenčionių rajone:
Leidyba
Istorija
Leidybos atsiradimas, kaip šiandien manoma, priklausė nuo trijų pagrindinių išradimų – rašymo, popieriaus ir spausdinimo – ir vieno esminio socialinio veiksnio – raštingumo sklaidos. Iki rašto atsiradimo informacija galėjo sklisti tik iš lūpų į lūpas, tačiau tik atradus raštą svarbiausi įvykiai ir dokumentai galėjo būti užfiksuojami fiziniuose objektuose, tokiuose kaip molio lentelės (Šumerų civilizacija), papirusas (Senovės Egiptas), pergamentas (Senovės Graikija) ir kitų medžiagų, tokių kaip kaulas, medis, smiltainis ir kitokios uolienos.
Atradus spausdinimo mašiną, leidybą iš esmės pasikeitė. Ankstyviausia žinoma spausdinimo forma, taikoma popieriui arba šilkui, buvo ksilografinis spausdinimas, kuris atsirado Kinijoje kažkur 220 m. pr. m. e. Vėliau buvo sukurtas kilnojamasis spausdinimo presas, kurį sukūrė kinų išradėjas Bi Sheng apie 1040 m. pr. m. e.. Apie 1450 m. Johanas Gutenbergas pristatė pirmąją kilnojamojo tipo spausdinimo sistemą Europoje, kuri iš esmės pakeitė leidybos istorijos raida. Išradėjas prisidėjo ir prie spausdinimo technologijų tobulinimo, pavyzdžiui: tikslių metalinių raidžių formų liejimo, ir jų pritaikymo prie prisukamo preso, aliejinio rašalo naudojimo ir minkštesnio bei labiau sugeriančio popieriaus kūrimo. Ankstyvos spausdintos knygos, pavieniai lapai ir vaizdai, sukurti Europoje iki 1501 m., vadinami inkunabulais, šių knygų egzempliorių išliko labai mažai, nes pirmuoju knygų spausdinimo laikotarpiu buvo leidžiami nedideli jų tiražai.Spausdinimo preso sukūrimas, atpigino spaudą ir padidino leidinių tiražus, todėl informacija pradėjo sparčiau plisti visuomenėje. Katalikiškos valstybės pradėjo reguliuoti knygų leidybą, buvo išleistas Index librorum prohibitorum, bažnyčios draudžiamų leidinių sąrašas, kurios tikslas buvo apsaugoti žmonių tikėjimą. Pirmąjį indeksą 1559 m. sudarė popiežius Paulius IV (Pauline index), vėliau jį patikslino visuotinis Tridento susirinkimas ir išleido 1564 m. . Katalikų bažnyčios pavyzdžiu pasekė ir daugelis valstybių, kurios pradėjo cenzūruoti leidinius, jeigu juose buvo išsakyta kritika įstatymams ar kitokiems valdžios sprendimams.
Nuo XVI a. pradžios iki XVIII a. knygų gamybos metoduose praktiškai nebuvo jokių pokyčių, tačiau prekybos organizavimas palaipsniui judėjo savo šiuolaikinės formos link. . Leidykla, spaustuvė ir knygų pardavėjas pradėjo funkcionuoti kaip atskiri, tačiau glaudžiai bendradarbiaujantys sektoriaus vienetai. Leidybos procesas persiorganizavo, leidyklos prisėmė visą finansinę atsakomybę, parinkdavo knygų gamybos medžiagas, bendraudavo su autoriais, spaustuvės rūpinosi knygos spausdinimo procesu ir technologijomis, o specializuoti knygynai pardavinėjo pagamintus galutinius produktus.
Spausdinimo technologijų inovacijos ir masinė produkcija ilgainiui suteikė galimybę leisti ne tik knygas, bet ir kitas leidinių formas. Šiuolaikinės leidybos istorija prasidėjo Vokietijoje 1609 m., kai buvo išleisti pirmieji laikraščiai, o 1663 m. žurnalai. Industrinės revoliucijos akivaizdoje, leidybos procesas stipriai pasikeitė, knygas ir kitokius leidinius buvo galima išleisti žymiai greičiau, medžiagos tapo labiau prieinamos, daugelio leidinių struktūra supaprastėjo, gamyba tapo lengvesnė ir greitesnė. Nors XIX a. leidyba buvo konkurencinga ir individualistinė, didėjanti produkcijos apimtis vis labiau parodė didesnės organizacijos poreikį. Dėl tokių staigių pokyčių pradėjo kurtis įvairios draugijos ir asociacijos, buvo leidžiami nauji įstatymai, kurie padėjo kontroliuoti su leidyba susijusius procesus. Pavyzdžiui, atsiskyrus leidėjui ir knygų pardavėjui, konkurencija stipriai išaugo ir privertė pardavėjus drastiškai mažinti knygų kainas. Dauguma mažesnių leidybos verslų bankrutavo, o didesnės leidyklos kovojo dėl kiekvieno skaitytojo, todėl daugelis valstybių nusprendė reguliuoti knygų kainas. Fiksuotos knygų kainos reguliavimo principas, kurį pirmą kartą pasiūlė vokiečių leidykla „Reich“, buvo priimtas Vokietijoje 1887 m., veikiant 1825 m. įkurtai prekybos organizacijai „Börsenverein des Deutschen Buchhandels“. Pagal šį principą leidėjas arba valstybės įstatymai kontroliuoja knygų kainas, tokiu būdu pardavėjai yra skatinami konkuruoti ne keisdami knygos kaina, o reklamuodami naujus ir klientus intriguojančius produktus. Šiuo laikotarpiu atsirado geriau apibrėžtos autorinės teisės, kurias iki bendros konvencijos valstybės taikydavo tik savo piliečiams. 1885 m. Berno konvencija inicijavo vieningą tarptautinę autorių teisių sistemą, kuri reglamentavo autoriaus darbų apsaugos terminą (autoriaus gyvenimas plius 50 metų). Beveik visos pasaulio valstybės pasirašė šį dokumentą, išskyrus JAV. Keletą šimtų metų trukusi leidėjų kova prieš valdžios cenzūrą ir už spaudos laisvę XIX a. pabaigoje buvo laimėta didelėje dalyje Europos, nors ir kildavo konfliktų dėl moralinių ir politinių idėjų išsakytų, kai kuriuose leidiniuose.
Prasidėjus XX amžiui, leidyba toliau stipriai keitėsi ir tobulėjo. Pažengusios švietimo sistemos, pakilęs išsilavinimo ir pragyvenimo lygis daugelyje pasaulio valstybių, reiškė, kad vis daugiau žmonių mokėjo skaityti, o tokie pokyčiai leidybos verslą skatino augti ir plėstis dar nematytu greičiu. Tokia palanki socialinė ir ekonominė situacija, XX a. pirmoje pusėje, paskatino kurtis naujas leidyklas ir knygynus, kurie sudarė pakankamai stiprią ūkio šaką daugelyje valstybių. Tačiau XX amžius turėjo nemažai pokyčių ir neramumų, kurie stipriai įtakojo leidėjų darbą. Vienas iš tokių įvykiu buvo Didžioji depresija, kuri sukrėtė visas ūkio ir pramonės šakas visame pasaulyje, šio nuosmukio neišvengė ir leidybos verslas, nemažai leidyklų ir pardavėjų bankrutavo, dėl nepakankamai didelio sukuriamo pelno. Susidariusi situacija rinkoje privertė leidėjus ieškoti naujų būdų kaip išlaikyti savo verslą, todėl buvo sukurtas naujas knygų tipas - knyga minkštu viršeliu, kurios pagaminimo kaštai buvo žymiai mažesni negu tradicinių - kietu viršeliu aptrauktų knygų. Įrišimas minkštu viršeliu buvo išrastas 1895 metais, tačiau nebuvo plačiai naudojamas, kol Vokiečių leidykla „Albatross“ 1932 metais nepradėjo jų gaminti masiškai. Šiame amžiuje kilo net dveji pasauliniai kariniai konfliktai - Pirmasis ir Antrasis pasaulinis karas, kurie labai stipriai paveikė leidybos industrija. Per abu konfliktus leidėjams iškilo sunkumų, susidaręs popieriaus trūkumas, dėl priešų perimtų teritorijų ir sutrūkinėjusių tiekimo grandinių sumažino gamybą ir pelną, o valdžios institucijos dažniausiai konfiskuodavo didele dalį importuojamo popieriaus propagandos plakatams, bukletams ir kitokiems su karu susijusiems leidiniams leisti.
Lietuva
Lietuvoje leidyba yra privataus sektoriaus dalis. Atgavus Nepriklausomybę, leidyklos bei redakcijos tapo privačiomis įmonėmis arba viešosiomis įstaigomis.
Leidybos specialistai rengiami universitete. VU Komunikacijos fakultete yra vykdomos leidybos bakalauro studijos (4 metų trukmės). Veikla – organizuoti ir valdyti informacijos ir komunikacijos procesus, kvalifikuotai atlikti leidybos institucijai būdingą specifinę organizacinę vadybinę, verslo, finansinę, informacinę, rinkodaros, reklaminę, gamybinę, prekybinę, redakcinę, projektų vadybos veiklą, yra įsisavinęs leidybos darbų bei užduočių ekspertizės, paslaugų teikimo metodiką, išlavinęs valdymo ir konkuravimo, leidinių platinimo rinkos aplinkoje įgūdžius.
Bjela
Bjela  – miestas Italijoje, Pjemonte, Bjelos provincijos sostinė. Miestas yra 80 km į šiaurės rytus nuo Turino ir 80 km į šiaurės vakarus nuo Milano.
Bjela yra svarbus vilnos ir tekstilės centras. Netoli Cerionėje yra mažas oro uostas.
Istorija
Pirmieji apylinkių gyventojai buvo ligūrai ir keltai. Ligūrų gentis viktimulai išplito Bjelos lygumoje ir kasė auksą netoli Elvo. Ši veikla tęsėsi iki ankstyvųjų viduramžių ir dabar apylinkėse kai kurie gyventojai turi hobį ieškoti aukso.
Miestas pirmąkart paminėtas kaip Bugella 826 m., kai Liudvikas I Pamaldusis, Karolio Didžiojo sūnus, padovanojo miestą Busonės grafui. 882 m. Karolis III Storasis perdavė Bjelos žemių Verčelio bažnyčiai.
X a. mieste gyveno alemanai, lombardai ir frankai, kurie pastatė pirmasias gynybines sienas. Iš lombardų laikų išliko romaninė krikštykla ir Šv. Stepono bažnyčia, kuri buvo nugriauta 1872 m., o dabar ten katedra.
1160 m. balandžio 12 d. Ugučionė, Verčelio vyskupas, suteikė daug svarbių prekybos privilegijų, gyvenantiems ant Piazzo kalvos, kad atsirastų prieglobstis bėgantiems nuo gvelfų ir gibelinų nesutarimų Verčelyje. Taip atsirado Borgo del Piazzo, graži aikštė.
Vyskupo Ugučionės pilis buvo sugriauta per maištą 1377 m., o Bjela atsidūrė Savojos dinastijos rankose.
XIV–XV a. Viskončiai ir Savojiečiai kovojo dėl Bjelos regiono. XVII a. tokia pat kova vyko tarp Prancūzijos ir Ispanijos, o Bjela buvo užimta prancūzų 1704 m. Bjelietis karys pasiaukojo, kad apgintų Turiną nuo prancūzų 1706 m. per apgultį.
1798 m. prancūzai užėmė Bjelą ir po Marengo mūšio prijungė prie Prancūzijos. Vienos kongresas grąžino miestą Savojai.
1859 m. austrai apgulė miestą, bet Giuseppe Garibaldi nutraukė apgultį. Po to miestas priklausė Novaros provincijai, o 1927 m. atiteko Verčelio provincijai. 1992 m. sukurta Bjelos provincija.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Bjela yra užmezgusi partnerystės ryšius:
center|thumb|800px|Bjelos panorama
Antonino siena
Antonino Siena – įtvirtinimų linija Didžiojoje Britanijoje. Pastatyta senovės romėnų, 142–144 m. e. imperatoriaus Antonino Pijaus valdymo metais. Išliko tik nedideli sienos fragmentai. Tęsėsi per visą salą nuo Firth of Forth įlankos rytuose iki Firth of Clyde įlankos vakaruose. Dabar tai tankiausiai gyvenama Škotijos dalis. thumb|200px|left|Adriano ir Antonino sienos Siena turėjo pakeisti ~160 km piečiau esančią Adriano sieną, bet romėnai prie jos išsilaikė tik 20 metų ir atsitraukė atgal iki Adriano sienos.
Antonino siena buvo paprastesnė už Adriano sieną, ją sudarė ~4 m aukščio pylimas, griovys šiaurinėje pusėje ir kelias pietinėje. Sienos ilgis – 60 km (dukart trumpesnė už Adriano sieną). Prie sienos buvo 19 fortų. Geriausiai išsilaikė vienas iš mažiausių – Rough Castle Fort.
Stranraras
Stranraras  – miestelis Škotijoje, Damfriso ir Galovėjaus regione. Gyventojų skaičius buvo 10 440 žmonės (2006 m. duomenimis).
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. Apie 1500 m. buvo pastatyta pilis, kuri dar vadinama Šv. Jono pilimi. Ji išliko iki šių dienų.
Valstybinis himnas
Valstybės (Valstybinis) himnas – patriotinis muzikinis kūrinys, tam tikroje valstybėje įstatymais ar kitais teisiniais aktais paskelbtas oficialiu.
Himnas naudojamas įvairiuose oficialiuose renginiuose:
Grojant himnui daugelyje šalių priimta atsistoti, o tam tikrais atvejais ir giedoti kartu.
Valstybinis himnas keičiasi labai retai, tik esant esminiams pertvarkymams valstybėje, pvz., keičiantis visuomeninei sistemai.
Kai kuriose šalyse šalia oficialaus valstybinio himno yra dar keletas nacionalinių (tautinių) himnų, kurie turi tokią pačią simbolinę reikšmę ir kartais atliekami oficialiomis progomis. Pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje šalia oficialaus „God Save the Queen“ egzistuoja himnai „Rule Britannia“ ir „Land of Hope and Glory“. Lietuvoje panašų į nacionalinio himno statusą turi „Lietuvninkais mes esam gimę“.
Mikšo spaustuvė
Mikšo spaustuvė – pirmoji lietuvių tautinio sąjūdžio poligrafijos įmonė Mažojoje Lietuvoje, veikusi 1885 m. spalio mėn. – 1886 m. birželio mėn. Tilžėje.
Istorija
Savininkas Jurgis Mikšas poligrafininko profesijos mokėsi Albano ir Kybelkos spaustuvėje Ragainėje. Spaustuvę įsteigė gavęs tėviškės dalį. Dėl skolų ir konflikto su lietuvių visuomenės veikėjais J. Mikšas 1886 m. bankrutavo. Spaustuvės įrenginius varžytynėse įsigijo Luisas Arnoldtas ir Ernstas Vejeris, kurie vėliau įsteigė Vejerio ir Arnoldto spaustuvę.
Veikla
Spaustuvėje Jurgis Mikšas nuo penkto numerio, 1885 m. leido ir redagavo pirmąjį tautinį lietuvių mėnraštį „Aušra“ (ėjo 1883 – 1886 m.), savaitraštį „Nemuno sargas“ (1884–1987 m.). Spaustuvė gotikiniais ir lotynų rašmenimis spausdino pasaulietinio turinio literatūrą, grožinę ir mokslo populiarinamąją kūrybą, mokymo ir praktinės veiklos vadovus. Autoriai: Petras Arminas-Trupinėlis, Jonas Basanavičius, M. Frydebergas, Martynas Jankus, Vilius Kalvaitis, Adomas Honoris Kirkoras, Mykolas Miežinis, Jonas Šliūpas, Liuda Šliūpienė, Petras Vileišis, Dovas Zaunius. Spaustuvėje iš viso 23 knygos, skirtos Mažajai ir Didžiajai Lietuvai, iš jų 7 knygas J. Mikšas išleido savo lėšomis. Spaustuvės leidiniai prisidėjo prie lietuvių tautinio sąjūdžio.
Baušys
Baušys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Baušienė (ištekėjusi moteris) ir Baušytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dubravos rezervatinė apyrubė
thumb|left|220px|Pažintinis takas
Dubravos rezervatinė apyrubė – saugoma teritorija Kauno rajone, rezervatas. Terminu „rezervatinė apyrubė“ apibrėžiamas nedidelio ploto gamtinis arba kultūrinis rezervatas, kurio apsaugai ir priežiūrai nėra steigiama direkcija. Apima kelis Vaišvydavos girininkijos Dubravų miško kvartalus (51, 52, 68, 69). Rezervatinė apyrubė įsteigta 1994 m. Plotas – 120 ha. Įsteigta siekiant išsaugoti retas miško augavietes, našius spygliuočių medynus ir kitas vertingas augalų bendrijas. Gamtiniu požiūriu vertinga rezervatinėje apyrubėje esanti natūrali aukštapelkė.
Rezervatinėje apyrubėje apsauginis režimas palaikomas nuo 1968 m., t. y. auga beveik penkis dešimtmečius žmogaus neliečiamas miškas. Per tuos metus kaupėsi sausuoliai, vėjalaužos, vėjavartos, susidarė sąlygos liemenų kenkėjams ir grybinėms ligoms išplisti. Nekontroliuojamas liemenų kenkėjų židinio plitimas rezervate neigiamai įtakojo aplinkinių eglynų sanitarinę būklę. Dubravos miške 1993–1997 m. dėl liemenų kenkėjų žuvo apie trečdalis eglynų.
2005 m. per rezervatą įrengtas 1,9 km ilgio pažintinis takas.
Seredžiaus herbas
Seredžiaus herbas – vienas iš Jurbarko raj. Seredžiaus miestelio heraldikos atributų.
Niujorko valstija
Niujorkas  – 11-oji JAV valstija (nuo 1788 m. liepos 26 d.). Viena iš pirmųjų 13 valstijų, kurios atsiskyrė nuo Didžiosios Britanijos. Sostinė – Olbanis, didžiausias miestas – Niujorkas, sudarantis 40 % valstijos populiacijos. Plotas – 141,3 tūkst. km²; 19,8 mln. gyventojų (2015). Ketvirta didžiausia valstija pagal gyventojų skaičių po Kalifornijos, Teksaso ir Floridos. Valstija pavadinta Jokūbo II, Jorko hercogo ir būsimojo karaliaus, garbei.
Valstija ribojasi su Pensilvanija ir Naujuoju Džersiu iš pietų, o iš rytų su Konektikutu, Vermontu ir Masačusetsu.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
thumb|left|240px|Ličvorto valstijos parkas thumb|left|240px|Niujorko miestas
Hevešas
Hevešas  – medė Vengrijos šiaurinėje dalyje. Įeina į Šiaurės Vengrijos regioną. Administracinis centras – Egeris.