cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gvinėjinis pavianas
Gvinėjinis pavianas (Papio papio) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. Šios mažiausios pavianų rūšies patinas turi proporcingai ilgiausius karčius, beveik siekiančius pasturgalį.
Aptinkami Gvinėjoje, Bisau Gvinėjoje, Senegale; šios rūšies populiacijų esama ir Malyje bei Mauritanijoje.
Mažrimai
Mažrimai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Balsių, į vakarus nuo Ašučio ištakų.
Lapšys
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lapšienė (ištekėjusi moteris) ir Lapšytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antanas Bunga
Antanas Bunga (1919 m. sausio 5 d. Šiupyliuose, Gruzdžių valsčiuje, Šiaulių apskr. – 2001 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – lietuvių kunigas, prelatas, lietuvių katalikų sielovados Vokietijoje vadovas.
Biografija
Vidurinį mokslą įgijo Darbo rūmų suaugusiųjų gimnazijoje Kaune. 1943 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją.
Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vakarus, gyveno Eichštete. Eichšteto-Rebdorfo lietuvių gimnazijoje gavo brandos atestatą ir 1946 m. įstojo į Tiubingeno universitetą, kur vienerius metus studijavo filosofiją. Vėliau įstojo į Bambergo kunigų seminariją. 1952 m. įšventintas į kunigus. 1984 m. pasitraukė iš vokiečių katalikų sielovados.
1986 m. gegužės 21 d. prelatas A. Bunga paskirtas vadovauti lietuvių katalikų sielovadai Vokietijoje. Rūpinosi lietuvių bendruomene Memingene, kiekvieną pirmąjį mėnesio sekmadienį aukojo Šv. Mišias Štutgarte. A. Bungos rūpesčiu buvo įkurtas Europos lietuvių katalikų centras (Šv. Ulricho parapijoje). Redagavo žurnalą „Krivūlė“.
Vaidotas Žukas
Vaidotas Žukas (g. 1956 m. liepos 24 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, žurnalistas, kolekcininkas, meno kuratorius.
Biografija
Mokėsi Vilniaus 23-oje vidurinėje ir Vilniaus dailės mokykloje, 1974–1979 m. – Vilniaus dailės institute, 2000 m. baigė dailės akademiją.
1989 m. pradėjo katalikų radijo laidas, įkūrė „Mažąją studiją", vadovavo redakcijai iki 1996 m., rengė kultūrines ir religines radijo laidas („Vėjai“, „Tiltai“, „Akis į akį“). Vėliau buvo LRT (2000–2001 m.) ir Žinių radijo (2005–2006 m.) generalinis direktorius.
1990 m. pastatė dviejų dalių televizijos filmą „Agrastų vynas“ apie neformalų mąstytoją Justiną Mikutį. Spaudoje paskelbė apie šimtą straipsnių ir pokalbių apie kultūrą ir religiją. Parašė ir išleido penkias dokumentines knygas. Yra Operos ir baleto paramos fondo narys ir Palaimintojo Teofiliaus Matulionio fondo valdybos pirmininkas.
Kūryba
Dailės parodose dalyvauja nuo 1979 m. Surengė pusšimtį autorinių tapybos, keramikos, koliažų parodų Lietuvoje ir užsienyje: Italijoje, Suomijoje, Belgijoje, Vokietijoje. Kuria įvairių žanrų dailę: molbertinę tapybą, freskas, grafiką, žiestą ir reljefinę keramiką, juvelyriką. Ankstesnėje kūryboje buvo politiniai ir etniniai ciklai, vėliau – religinė tematika, portretai ir peizažai. Taip pat didelis tapybinis „Įsimylėjėlių“ ciklas. Keramikos reljefai ir pano – širdys, Madonos, gėlės, votinės kaukės, rankos ir kojos, rokailinių ornamentų reljefai asocijuojasi su fosilijomis, slėpiningais ženklais iš praeities. Tapybai būdingas išraiškingas piešinys, sodrus koloritas, paveikslus užpildantis ekspresyvių faktūrų žymėmis. Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Autoriaus kūrybos turi įsigiję Lietuvos muziejai (MO, LNDM), universitetai, Zimmerli muziejus JAV. 2015 m. Molėtų savivaldybė Alantos dvare įkūrė nuolatinę Vaidoto Žuko meno galeriją su autoriaus dovanota 180 kūrinių kolekcija.
Žirardvilis
Pradėjo kurtis 1832 m. XIX a. pab. Žirardvilyje apsigyveno lietuvių. 1898 m. buvo ~100, 1954 m. skaičius išaugo dešimt kartų. Veikė lietuvių draugijos. Smukus anglies pramonei daugelis lietuvių išsikėlė į kitus miestus.
Petras Leonas
Petras Leonas (1864 m. lapkričio 16 d. Leskavoje, Gudelių valsčius, Marijampolės apskritis – 1938 m. gegužės 12 d. Kaune) – Lietuvos teisininkas, advokatas, teisės profesorius, visuomenės bei politinis veikėjas, pirmasis LR teisingumo ministras.
Biografija
Gimė Silvestro ir Onos Leonų šeimoje, buvo jauniausias iš septynių brolių ir keturių seserų. Tėvai turėjo 16,8 ha žemės ūkį. 1876–1884 m. mokėsi Naumiesčio ir Šunskių pradžios mokyklose, Marijampolės gimnazijoje. 1889 m., parašęs disertaciją „Visuomeninė ir privatinė ūkinė gamybos organizacija“, baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą teisės kandidato laipsniu. P. Leono iniciatyva Maskvos universitete atkurta slapta lietuvių studentų draugija, 1886–1889 m. jai vadovavo. thumb|left|Rusijos imperijos Valstybės Dūmos atstovai iš Lietuvos. Petras Leonas stovi viduryje 1890–1893 m. dirbo Suvalkų apygardos teisme. 1893–1905 m. teismo ir prokuratūros darbuotojas Taškente, Samarkande, Naujajame Margilane. Už gerą tarnybą apdovanotas dviem caro ordinais. 1905 m. pašalintas iš pareigų už dalyvavimą revoliuciniuose įvykiuose. 1906–1914 m. gyveno Kaune, dirbo prisiekusiuoju advokatu, įsitraukė į lietuvių politinį ir kultūrinį judėjimą. 1907 m. Rusijos II Valstybės Dūmos atstovas nuo Suvalkų gubernijos, rėmė kadetus, rūpinosi lietuviškų mokyklų steigimu, dalyvavo kuriant Lietuvos autonomijos projektą. 1907 m. vienas Lietuvos moterų I suvažiavimo iniciatorių. 1908–1912 m. „Dainos“ draugijos pirmininkas.
1918 m. įkūrė „Santaros“ partiją ir jai vadovavo. 1918–1919 m. Mykolo Sleževičiaus I ir II kabinete – LR teisingumo ministras, 1919 m. IV kabinete – LR vidaus reikalų ministras. 1919 m. spalio mėn. grįžo prie įprastos advokato veiklos. Lietuvos teisininkų draugijos vienas steigėjų, 1920–1921 m. pirmininkas. 1920–1922 m. Aukštuosiuose kursuose dėstė politinės ekonomijos ir teisės disciplinas, Teisės skyriaus vedėjas. Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto profesorius, 1922–1933 m. Teisių fakulteto dekanas. 1927 m. Jono Basanavičiaus fondo steigimo iniciatorius. 1932 m. rugsėjo 25 d. pripažintas VDU Garbės daktaro laipsnis. 1933–1938 m. žurnalo „Kultūra“ redaktorius.
Netgi po 1926 m. valstybės perversmo Petras Leonas priversdavo valdžią klausyti jo nuomonės, o neretai ir pats stodavo ginti „valstybės priešų“, pavyzdžiui, 1929 m. teisme gynė „Socialdemokrato“ redakciją, 1930 m. buvo advokatas „8 socialdemokratų“ byloje.
Išleido knygas „Teisės enciklopedijos paskaitos“ bei „Sociologijos paskaitos“, bendradarbiavo leidiniuose „Teisė“, „Kultūra“, „Teisių fakulteto darbai“, „Lietuvių tauta“ ir kt. Skelbtos atskiros studijos teisine tematika. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Silent Hill yra psichologinio siaubo kompiuterinis žaidimas, kurį 1999 m. sukūrė japonų kompanija „Konami“ Sony PlayStation žaidimų konsolei. Tai pirmasis išlikimo siaubo serijos epizodas, susilaukęs didelio publikos dėmesio.
Torčeskas
Torčeskas (Торцкь, Торцьскъ) – buvęs miestas Parosyje, juodkepurių sąjungos (dalis torkų) sostinė.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Žaidimui muziką sukūrė kompozitorius Akira Yamaoka (山岡晃). Režisierius – Keiičiro Tojama (外山圭一郎).
Torčeskas
Stovėjo teritorijoje, kurią Kijevo Rusios kunigaikščiai XI a. buvo paskyrę torkams gyventi. Torčeske buvo kunigaikščio sostinė bei Rusios įgula. Šis įtvirtintas miestas buvo svarbus punktas Rusios gynyboje nuo polovcų.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Istorija
Tylioji Kalva – tai nuošalus kurortinis miestelis kažkur Jungtinėse Valstijose. Vasarai baigiantis vietovę pamažu palieka turistai – pagrindinis gyvenvietės pajamų šaltinis, o slogią nuotaiką iki šiol drumsčia žmonių prisiminimuose išlikę prieš septynerius metus įvykusio didžiulio gaisro vaizdai.
Torčeskas
Pirmas žinomas Torčesko paminėjimas šaltiniuose yra 1093 m. pasakojimas apie polovcų įsiveržimą į Rusią. Tada miesto gyventojai įnirtingai priešinosi polovcams ir siuntė pagalbos prašymus į Kijevą. Nesulaukę paramos gyventojai pasidavė klajokliams, kurie Torčeską sudegino, o gyventojus išsivedė į nelaisvę.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Istorija
Tačiau atostogos baigiasi ne visiems. Haris Meisonas (Harry Mason), septynmetės dukros Šeril (Cheryl) prašymu, nusprendžia dar vienerias atostogas praleisti Tyliojoje Kalvoje. Būtent šiame miestelyje prieš septynerius metus jis su žmona (dabar mirusia) pakelėje rado paliktą kūdikį, kurį vėliau nusprendė įsivaikinti.
Kelias į Tyliąją Kalvą ilgas, o dėl automobilio gedimo Haris gali kelionę tęsti tik jau sutemus. Netikėtai visai tuščiame kelyje jį aplenkia policijos motociklas. Haris žvilgteli į šalia sėdinčią dukrą, o pakėlęs akis nustemba, kad šalikelėje guli tas pats motociklas, tik be vairuotojo. Staiga automobilio žibintų šviesoje priekyje pasirodo žmogaus siluetas, o Haris, supratęs, kad sustoti nepavyks, stipriai pasuka vairą į šoną, rėžiasi į sieną ir ištiktas smūgio netenka sąmonės.
Torčeskas
1161 m. Torčeskas jau buvo kunigaikščio sostinė, jame sostą buvo užėmęs Riurikas Rostislavovičius.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Istorija
Atsipeikėjęs Haris iškart pastebi tuščią keleivio sėdynę, greitai išsiropščia iš automobilio su viena mintimi: rasti Šeril. Kad ir kaip būtų keista, lauke sninga, o visą miestelį gaubia tirštas rūkas. Panašu, kad Tyliojoje Kalvoje visi žmonės dingo, o vietovė paslaptingai atskirta nuo likusio pasaulio – visi keliai baigiasi žiojinčia praraja. Radijas ir telefonai neveikia, susisiekti su išoriniu pasauliu neįmanoma. Dukros paieškas pasunkina dar ir tai, kad nuo šiol miestelio šeimininkai yra įvairios pabaisos, kurios žmonių atžvilgiu svetingai nenusiteikusios.
Veikėjai
Žaidimo metu Haris sutinka šiuos veikėjus:
Torčeskas
XII a. pabaigoje ir pirmuosius XIII a. dešimtmečius Torčeskas metraščiuose buvo retai minimas, nors buvo kunigaikščio sostinė. Pvz., jame kunigaikščiavo Jurijaus Dolgorukio sūnus Michalko, kuris vėliau prie Torčesko prijungė Perejeslavlio kunigaikštystę. 1227 m. Haliče praradęs valdžią Mstislavas Mstislavičius įsikūrė Torčeske, kur netrukus ir mirė. Apie 1231 m. Torčeską užvaldė Danielius Haličietis ir valdžią jame perdavė Mstislavo sūnums. 1232 m. Torčeskas kartu su visu Parosiu buvo prijungtas prie Danieliaus Haličiečio valdų.
Metraščiuose Torčeskas paskutinį kartą buvo minėtas 1234 m., kai ties jo sienomis įvyko eilinis Rusios kariuomenės mūšis su polovcais.
Torčeskas buvo sunaikintas mongolų užkariavimo metu, ir jo niekas neatkūrė.
Geografija
Tyrinėtojai su metraščių Torčesku sieja didelę, apie 90 ha ploto miestavietę už 38 km į rytus nuo Bila Cerkvos, tarp Olšanicios  ir Šarkių  kaimų Rokytnės rajone (Kijevo sritis). Miestavietę sudaro viena buvusi įtvirtinta aptverta 1400 m ilgio zona ir dvi segmento formos buvusios įtvirtintos vidinės zonos. B. Rybakovo kasinėjimai parodė, kad tai buvo stambus berendėjų miestas, kurio detinecas buvo rusų kvartalas. Matyt, jame buvo rusų kunigaikščių rezidencija. Didžioji dauguma archeologinių radinių iš XII–XIII a., manoma, kad tai buvo miesto klestėjimo laikai. .
Miestą supo tankus neįtvirtintų gyvenviečių tinklas.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)
Versijos ir kritika
Europietiška žaidimo versija yra cenzūruota: joje moralės sumetimais pašalinti priešai „vaikai – demonai“.
O.K.
O.K. [ˌəʊˈkeɪ] – pritarimo posakis anglų kalboje, kartais rašomas okay ar ilgesne forma Okey dokey, arba Okelly dokelly. Šio posakio atsiradimo versijų yra labai daug. Manoma, kad jis anglų kalboje atsirado XIX amžiuje. Vieni mano, jog šis sutrumpinimas kilo iš škotų kalbos „och aye“ ar iš graikų kalbos „ola kala“ („viskas gerai“), iš indėnų „Oke“ ar „Okeh“ („taip“), prancūzų kalbos „aux Cayes“ (iš Keijes uosto Haityje, kuris garsėjo geru romu). Kiti mano, jog tai pramanas traukinių kontrolieriaus Obediah Kelly, kuris tikrindamas krovinius pasirašinėjo inicialais O.K. ant dokumentų.
Dar viena versija, kad „O.K.“ buvo Demokratų partijos šūkis per JAV prezidento rinkimus 1840 m. Šios partijos iškeltas kandidatas į prezidentus Martin Van Buren buvo pravardžiojamas Old Kinderhook (pagal savo gimtojo miestelio pavadinimą) ir jo rėmėjai įkūrė „O.K. klubą“. Deja, antrą kartą JAV prezidentu Martinas Van Burenas išrinktas nebuvo.
Dar manoma, kad šio sutrumpinimo „autorius“ buvo JAV prezidentas Endrius Džeksonas vietoj frazės „all correct“ klaidingai parašė „oll korrect“. 1839 m. kovo 23 d. tai pateko į Bostono laikraštį. O nuo tada O.K. tapo šnekamosios anglų kalbos elementu, taip pat neretai pasiskolinamas ir angliškai nekalbančių žmonių.
Šis sutrumpinimas dar kildinamas ir iš kitų įvairiausių versijų (priskaičiuojama apie 20). Kuri versija yra pati teisingiausia, įrodymų iki šiol nėra ir išsiaiškinti niekam nepavyko.
Borysas Liatošynskis
Borysas Liatošynskis (, 1894 m. gruodžio 22 d. Žitomyras – 1968 m. balandžio 15 d. Kijevas) – ukrainiečių kompozitorius, pedagogas. Ukrainiečių simfoninės muzikos pradininkas.
Biografija
1918 m. baigė Kijevo universiteto Teisės fakultetą, 1919 m. – Kijevo konservatorijos R. Gliero kompozicijos klasę. 1919–1968 m. Kijevo konservatorijos dėstytojas, nuo 1935 m. profesorius. 1935–1938 m. ir 1941–1944 m. dar dėstė Maskvos konservatorijoje. 1939–1941 m. Ukrainos kompozitorių sąjungos valdybos pirmininkas.
Mokiniai: Osvaldas Balakauskas, Igoris Belza, Igoris Šamo.
Kūryba
Parašė operų, simfoninių, kamerinių kūrinių, dainų, harmonizavo liaudies dainų, sukūrė teatro spektaklių, kino filmų muzikos. Redagavo ir instrumentavo ukrainiečių ir kitų kompozitorių kūrinius. Kūrybai būdinga slavų muzikos folkloro ir naujų raiškos priemonių jungtis, spalvinga orkestruotė.
Buriavimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Buriavimas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 30-ą kartą olimpinėse žaidynėse. Varžybos buvo rengiamos nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 11 d. Veimute ir Portlando saloje. Varžybose iš viso startavo 380 buriuotojų. Lyginant su 2008 m. vasaros olimpinėmis žaidynėmis, buriavimo varžybos turi pora pakeitimų. Moterų buriavimo dvikovų varžybose vietoj moterų Yngling klasės rungtynių vyks moterų Elliott 6m klasės rungtynės. Buvo atsisakyta Tornado klasės burlaivių varžybų.
Varžybų formatas
Buriavimo varžybos skirstomos į dvi rūšis.
Grupių lenktynės
Šiai kategorijai priskiriamos vyrų ir moterų dviejų asmenų jachtos (470), vyrų ir moterų burlentės (RS:X), vyrų plokščiadugniai laivai (Star), vyrų eldijos (49er), vyrų sunkiasvorės vieno asmens jachtos (Finn), vyrų vieno asmens jachtos (Laser) ir moterų vieno asmens jachtos (Laser Radial).
Grupių varžybose kiekviena rungtis turi eilę lenktynių. Taškai yra duodami kiekvienose lenktynėse: pirmasis atplaukęs gauna vieną tašką, antrasis – du ir t. t.
Po dešimties lenktynių (po 15 eldijų varžybose) taškai iš prasčiausių lenktynių išbraukiami, o likę taškai – susumuojami.
10 mažiausiai tašku surinkusių buriuotojų/komandų tuomet kovoja lenktynėse dėl medalių. Čia taškai dvigubinami, tad pirmasis atplaukęs gauna du taškus, antrasis – keturis ir t. t. Po lenktynių dėl medalių visi taškai yra sudedami ir sportininkas/komanda, surinkęs mažiausią taškų skaičių tampa laimėtoju.
Dvikovos
Moterų Elliott 6 m varžybose 12 komandų lenktyniauja viena prieš kitą. Kiekvienų lenktynių nugalėtojas gauna vieną tašką, o jei lenktynės baigėsi lygiosiomis, abi komandos pelno po puse taško.
Aštuonios greičiausios komandos patenka į atkrintamąsias lenktynes, kur komandos lenktyniauja viena prieš kitą eilėje lenktynių. Kiekviena eilė yra laimima komandos, surinkusios tris taškus.
thumb|center|upright=3.5|RS:X, Laser, Laser Radial, Finn, 470, 49er, Elliott 6 m, Star.
Kvalifikacija
57 valstybės įgijo teisę dalyvauti buravimo varžybose ir dar šešios vietos buvo išdalintos dar neįgijusioms dalyvavimo teisės valstybėms, tam, kad iš viso varžytųsi 63 valstybės. Prancūzija, Naujoji Zelandija, JAV ir šeimininkė Didžioji Britanija buvo vienintelės šalys, kurios norėjo dalyvauti visose rungtyse. Naujoji Zelandija atsisakė dalyvauti moterų RS:X varžybose.
Titikaka
Driekiasi Altiplano plokštikalnyje Anduose, Peru ir Bolivijos teritorijose. 41 sala, kai kurios iš jų tankiai gyvenamos. Įteka daugiau kaip 25 upės, išteka Desaguadero upė. Titikakos apylinkių klimatas atšiaurus, pasižymi dideliais dienos ir nakties temperatūrų skirtumais.
Turizmas
left|thumb|Valtis Titikakos ežere left|thumb|Palydovinė nuotrauka
Viena iš turizmo traukos vietų yra devynios dirbtinės Urų salos, padarytos iš nendrių ryšulių, ir Takilės sala, garsėjanti originaliais audiniais.
Tinkamiausias turizmui laikotarpis gegužės – spalio mėnesiais, kai mažai lyja, o dienos temperatūra siekia apie 25º.
Vardo kilmė
Bolivijos gyventojai ežerą vadina dviem vardais: p.r. ežero dalis vadinama Lago Huiñaymarca, o didžioji dalis – Lago Chucuito. Peru gyventojai atitinkamai šias abi ežero dalis vadina Lago Pequeño („Mažasis ežeras“) ir Lago Grande („Didysis ežeras“).
Titikakos vardas aiškinamas keliomis versijomis. Kečujų kalba titi reiškia šviną, o qaqa uolą, todėl dažna aiškinimo versija „švino uola“. Kita versija – kečujų ir aimarų kalbų kombinacija, reiškianti „akmeninė puma“, kadangi ežero kontūrai primena pumą, griebiančią triušį. Dar viena versija – kad pirmieji Titikakos ežerą atradę europiečiai buvę portugalai Peteris ir Fani von Titicaca.
Turas Hejerdalas ir Titikaka
Po nesėkmingo plaukimo pirmuoju „Ra“ plaustu Turas Hejerdalas nutarė “Ra-2” statyti, pasinaudodamas Titikakos ežero indėnų patirtimi. Buvo pasikviesti keturi Bolivijos aimarų genties indėnai, kurie Maroke pastatė „Ra-2“, per 57 dienas sėkmingai įveikusį kelią nuo Maroko iki Barbadoso.
thumb|230px|[[Urai|Urų kaimas Titikakos nendrynuose]]
Lietuva ir Titikaka
2009 m. gruodžio mėn. panevėžietis triatlonininkas Vidmantas Urbonas (g. 1958 m.) pirmasis perplaukė Titikakos ežerą
Darbo rūmai
thumb|right|250px|Kauno kultūros centras Darbo rūmai – rūmai Kauno naujamiestyje, Vytauto pr. 79. Rūmuose šiuo metu įsikūrę Kauno kultūros centras, veikia daug meno mėgėjų kolektyvų bei studijų.
Istorija
Pagal 1935 m. priimtą įstatymą, vietoj 1934 m. uždarytų profsąjungų, buvo įsteigti Darbo rūmai – tautininkų valdžios kuriamos korporacinės sistemos dalis. Darbo rūmai rūpinosi darbininkų švietimu, profesiniu lavinimu, kultūra, tačiau veiklą turėjo derinti su Vidaus reikalų ministerijos Vyriausiąja darbo ir socialinės apsaugos inspekcija. Jau nuo 1936 m. Darbo rūmai įsteigė progimnaziją suaugusiems darbininkams, 14 kultūros klubų, tarp kurių buvo Juozo Miltinio teatro trupė, chorai, šokių būreliai, vokaliniai ir styginiai ansambliai, leido laikraštį Darbas, teikė darbininkams teisinę pagalbą.
Organizacijos veiklai buvo reikalingos naujos patalpos, todėl Vytauto ir Kęstučio g. sankryžoje nuspręsta pastatyti naujus rūmus, kurie baigti 1939 m. Rūmus suprojektavo inžinierius architektas Adolfas Lukošaitis ir inžinierius A. Novickis. Antrojo pasaulinio karo metais rūmuose veikė nacistinės Vokietijos gestapas. 1946 m. rūmai pavadinti Profsąjungų kultūros rūmais. Juose buvo atnaujinta kultūrinė, šviečiamoji, edukacinė ir informacinė veikla. Nuo 1993 m. rūmuose veikiantis kultūros centras „Tautos namai“ telkia liaudies ir sportinių šokių kolektyvus, chorus, yra kalendorinių ir valstybinių, miesto švenčių organizatorius.
Laurynas Algimantas Skūpas
Laurynas Algimantas Skūpas (1937 m. rugpjūčio 10 d. Kupiškio raj., Subačiuje – 2005 m. sausio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas romanistas, esperantininkas.
Biografija
Baigė Vilniaus pedagoginį institutą ir Maskvos užsienio kalbų institutą. Poliglotas, laisvai kalbėjo rusų, lenkų, ispanų, vokiečių, prancūzų, italų, provanso, turkų, esperanto kalbomis.
1960 m. mokytojavo Šeduvoje. Nuo 1964 m. Vilniaus universiteto prancūzų kalbos katedros dėstytojas, docentas, profesorius. 1970–1980 m. stažavosi Paryžiaus, Briuselio, Maskvos universitetuose. 1992–1995 m. dėstė lietuvių kalbą Paryžiaus Rytų kalbų institute, išleido lietuvių kalbos vadovėlį prancūzakalbiams.
Lietuvos esperantininkų sąjungos narys. Susidomėjo šia kalba 1959 m. Rašė straipsnius, o vėliau ir redagavo Lietuvos esperantininkų leidinius „Horizonto de Soveta Litovio“, „Litovio hodiaŭ“, „Litova stelo“. Nuo 1989 m. vedė Lietuvos radijo laidas esperanto kalba. Išvertė John Wells knygą „Lingvistikaj aspektoj de Esperanto“.
1979–1988 m. Tarybinių esperantininkų asociacijos narys (esp. Asocio de Sovetiaj Esperantistoj), ASE Lietuvos skyriaus pirmininkas. 1988–1993 m. Lietuvos esperantininkų sąjungos (Litova Esperanto-Asocio) pirmininkas. 2004 m. 57-ojo Tarptautinės katalikų esperantininkų sąjungos IKUE kongreso Kretingoje organizatorius.
Kajotai
Kajotai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Švedijos kolonijos
Švedijos kolonijos - Švedijos užjūrio valdos XVII-XVIII a.
Neseniai tapusi didžiaja valstybe Švedija, kuri nedideliu mastu dalyvavo vergų prekyboje ir per Švedijos Ost Indijos bendrovę prekyboje su Rytais, nuo XVII a. bandė įkurti užjūrio kolonijas. Švedijos, kaip ir kitų kolonijinių valstybių, pirmaisiais žingsniais buvo užjūrio prekybos faktorijų kūrimas. Tačiau Švedija nesugebėjo išlaikyti Nyderlandų ir Didžiosios Britanijos konkurencijos.
Raida
1638 m. įsteigta Naujosios Švedijos kolonija Šiaurės Amerikoje 1655 m. buvo užimta Nyderlandų. Prekybinės kolonijos Afrikoje iš pradžių priklausė privačiai Švedijos Afrikos Kompanijai, kuri steigė faktorijas ir tvirtoves vadinamajame Švedijos Aukso Krante, tarp 1650 ir 1653 m. buvo perimtos Švedijos, o tarp 1657 ir 1659 m. atiteko Danijai. Praradus atsparos taškus Afrikoje Švedijos pastangos tapti kolonijine valstybe žlugo.
1784 m. liepos 1 d. už prekybos teises Švedija iš Prancūzijos įsigijo Šv. Bartolomėjaus salą. 1877 m. ši Karibų sala vėl buvo parduota prancūzams, iki šiol Švedijos valdymo laikotarpį mena salos administracinio centro - Gustavijos - pavadinimas. Po Napoleono karų Didžioji Britanija 1813 m. gegužės 3 d. perdavė Švedijos karaliui Karoliui XIII ir jo palikuonims Gvadelupę. Paryžiaus taikos sutartimi Švedija grąžino salą Prancūzijai už 24 mln. frankų užmokestį.
Daiva Vaitkevičiūtė
Daiva Vaitkevičiūtė-Rekašienė (g. 1970 m. sausio 18 d. ) – Lietuvos žurnalistė, rašytoja prozininkė, meilės romanų autorė, lietuviškų serialų scenarijų kūrėja.
Švedijos kolonijos
Raida
Žymiai intensyviau nei siekdama kolonijų Švedija stengėsi plėstis pačioje Europoje. Trisdešimtmečio karo metu ji 1648 m. įgijo Priešakinę Pomeraniją (Švedijos Pomeranija), įskaitant Štetiną ir Oderio žemupį, Vismarą, Noiklosterį bei Brėmeno vyskupystę ir Verdeno vyskupystę. Švedija taip pat ilgą laiką valdė Livoniją ir Ingermanliadiją, tačiau šias teritorijas prarado per Šiaurės karą.
Daiva Vaitkevičiūtė
Biografija
Augo vienkiemyje Gomalių kaime, netoli Varnių miestelio. 1977–1981 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje, 1981–1988 m. Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje, 1988–1991 m. Telšių aukštesniojoje kultūros mokykloje. Studijavo Klaipėdos universitete.
Švedijos kolonijos
Kolonijų sąrašas
Buvusios Švedijos kolonijos Afrikoje:
Buvusios Švedijos kolonijos Amerikoje:
Daiva Vaitkevičiūtė
Biografija
2001 m. įkūrė Šilalės miesto bendruomenės centrą, išrinkta valdybos pirmininke. Audiovizualinių kūrinių autorių teisių asociacijos (AVAKA) narė.
2009 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) sąraše Šilalės-Šilutės rinkimų apygardoje kandidatavo LR Seimo nario rinkimuose. 2015 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalai) sąraše kandidatavo rinkimuose į Šilalės rajono savivaldybės tarybą.
Kūryba
Literatūroje debiutavo 2001 m. su kūriniu „Monikai reikia meilės“. Moterų itin skaitomi romanai „Kamilė nori mirti“, „Pasimatymas su žudiku“, „Moterys meluoja geriau“ ir kt. Pagrindinė romanų tema – vyrų ir moterų santykių peripetijos. Moteris minima šalia tokių šiuolaikinės lietuvių literatūros rašytojų kaip Jurga Ivanauskaitė, Romualdas Granauskas, Justinas Marcinkevičius, Jurgis Kunčinas, Laimonas Inis, Edvinas Kalėda. Jos teigimu, idėjos kūrybai ateina iš realybės. Nuo 2006 m. rašė scenarijus lietuviškiems serialams „Nekviesta meilė“, „Nemylimi“, „Svetimi“, „Pasmerkti“, „Moterys meluoja geriau“, "Monikai reikia meilės".
Rašytoja kuria ne tik populiarius „moteriškus“ romanus, bet ir knygas vaikams. Fantastinė apysaka vaikams „Marius Pietaris ir Burtų knyga“ sąmoningai ir atvirai imituoja „Hario Poterio“ koncepciją, tačiau autorės sugalvotame pasaulyje daug lietuvių tautosakos, mitologijos motyvų, klasikinės literatūros parafrazių. „Trise prieš mafiją“ – kita pasisekimo sulaukusi knyga, bene pirmoji lietuvių detektyvinė apysaka, skirta paaugliams, kurioje paliečiamos vaikų globos namų auklėtinių gyvenimo problemos.
D. Vaitkevičiūtės kūrinius leidžia leidyklos „Magilė“ ir „Rosma“.
Storasnapė pečialinda
Storasnapė pečialinda (Phylloscopus schwarzi) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai. Tai gana stambi rūšis, kuri yra didesnė už pilkąją pečialindą. Peri Sibire. Mėgsta atviras vietas. Lizdą krauna žemai krūmuose. Minta vabzdžiais.
Žiemoja Pietryčių Azijoje. O į Lietuvą kartais atsitiktinai užklysta pavieniai paukščiai rudeninių migracijų metu.
Mojkai
Mojkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kobilino Božimų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 36 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Šlinos upė. Kaimas įkurtas XIV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 12 namų ir 77 gyventojai, iš kurių 39 vyrai ir 38 moterys.
FK Čirpan
Čirpano FK – Bulgarijos futbolo klubas iš Čirpano.
Estijos futbolo varžybos 1942 m.
Estijos futbolo varžybos 1942 m.
Gudison parko stadionas
Goodison Park – futbolo stadionas Liverpulyje, Anglijoje. Stadionas buvo įkurtas kaip Mere Green, pastatytas 1892 m. Dabartiniai nuomininkai yra Everton FC. Stadionas sudarytas iš keturių tribūnų: Main Stand (pastatyta 1971 m., talpinanti 12 664 žiūrovus), Bullens Road (pastatyta 1926 m. ir talpinanti 10 784 žiūrovus), Gwladys Street End (pastatyta 1938 m. ir talpinanti 10 788 žiūrovus) ir The Park End (pastatyta 1994 m. ir talpinanti 5 922 žiūrovus). Viso šiose tribūnose telpa 40 158 žiūrovai.
Istorija
1892 m. rugpjūčio 24 d. oficialiai buvo atidarytas. 1892 m. rugsėjo 3 d. buvo sužaistos pirmos lygos varžybos, prieš Nottingham Forest FC. Rungtynės baigėsi lygiosiomis, rezultatu 2–2. Pirmą pergalę Everton iškovojo sutriuškinęs Newton Heath rezultatu 6–0.
Balandis (žvaigždynas)
thumb|Balandžio žvaigždynas
Balandis (Columba, Col) – 54-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje žiemą matoma šiaurinė žvaigždyno dalis.
Ryškiausia žvaigždyno žvaigždė - Faktas (Phact), kurios regimasis ryškis 2m,65.
Latėnas
Latėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Latėnienė (ištekėjusi moteris) ir Latėnaitė (mergautinė pavardė).
Cekotrofija
Cekotrofija – virškinimo būdas, būdingas kiškinių būrio žinduoliams, kai iš aklojoje žarnoje ( 'akloji žarna') apvirškinto maisto susidariusias išmatas gyvūnas vėl suėda, kad įsisavintų daugiau maisto medžiagų.
Cekotrofus (vadinamąsias „naktines spiras“) gamina kiškinių žinduolių – kiškinių (Leporidae) ir kiškėninių (Ochotonidae) šeimų žinduolių organizmai.
Pašaras keliauja stemple, virškinamas skrandyje, plonosiose žarnose, kur įsiurbia dalį suvirškintų maisto medžiagų. Nesuvirškintas, daug celiuliozės turintis maistas, dėl atvirkštinės peristaltikos yra gražinamas atgal į akląją žarną, kur jį žarnyno bakterijos skaldo naudodamos bakterinius celiuliozės skaidymo fermentus. Po to taip apvirškintas pašaras keliauja storosiomis žarnomis į tiesiąją ir yra pašalinamas. Taip susidarančios išmatos (4-8 val. po ėdimo) (spiros) yra kitokios, nei paprastos išmatos. Gyvūnas jas paprastai išsyk suėda, ir antrą kartą tokiam pašarui keliaujant virškinimo traktu panaudojama daugiau maisto medžiagų. Padidintu virškinimo efektyvumu cekotrofija primena atrajojamąjį virškinimą.
Cekotrofija kartais dar vadinama cekofagija (caecophagy), „netikrasis atrajojimas“. Kadangi cekotrofijos metu gyvūnas ėda savo išmatas, šį reiškinį neretai laiko koprofagijos rūšimi. Cekotrofija aptikta ir graužikų (jūrų kiaulytės), sterblinių, primatų tarpe.
Vinstonas-Seilemas
Vinstonas-Seilemas – miestas JAV pietryčiuose, Šiaurės Karolinos valstijoje, Pjedmonto plynaukštėje, įeina į Grynsboro aglomeraciją. 229 tūkst. gyventojų (2010 m.). Tabako, trikotažo, baldų, tekstilės, elektrotechnikos pramonė. Veikia du universitetai (įkurti 1834 ir 1892 m.).
Vinstonas-Seilemas susidarė 1913 m. susijungus Vinstono ir Seilemo miestams.
Koljon Kura
Koljon Kura  – upė Argentinoje, Neukeno provincijos pietuose; Limajo (Negro baseinas) kairysis intakas. Susidaro susiliejus Čimehuino ir Aluminės upėms, prasidedančioms Andų kalnuose telkšančiuose ežeruose. Koljon Kura teka pietryčių kryptimi Patagonijos plokščiakalniu.
Betrideildin
Betrideildin – Farerų salų aukščiausioji futbolo lyga, kurioje žaidžia 10 stipriausių šalies futbolo klubų komandų.
Istorija
Lyga įkurta 1942 m,, buvo atkurta kelis kartus, bei ne kartą keitė pavadinimus.
Nuo 1993 metų lygos komandos dalyvauja Europinėse klubų varžybose – čempionai atstovauja Farerų salas UEFA Čempionų lygoje.
Antrosios, trečiosios, ketvirtosios vietų laimėtojai – UEFA taurės varžybose.
Betrideildin (nuo 2018 m.), o ankstesniais metais vadinta Formuladeildin. (Iki 1975 m. Meistaradeildin, 1975–2004 m. 1. deild)
EU (reikšmės)
EU gali reikšti:
eu gali reikšti:
.eu gali reikšti:
Žambas
Žambas – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Karsakiškio.
Lapė ir šuo
Tuo metu, kai filmas buvo išleistas, jis buvo brangiausias animacinis filmas. Filmo kūrimas prasidėjo 1977 m., o baigėsi 1981 m. Jam prireikė 360 000 piešinių, 1100 fonų, 180 žmonių, iš jų 24 dailininkų. Filmas buvo perleistas 1988 m. kovo 25 d. Jis taip pat buvo išleistas VHS formatu 1994 m. kovo 4 d. „Walt Disney Classics“ rinkinyje bei DVD formatu 2000 m. gegužės 2 d. „Walt Disney Gold Classic Collection“ rinkinyje. 2011 m., paminint filmo 30-tąsias metines, jis buvo išleistas Blu-Ray formatu. Filmas turi tęsinį, pavadinimu „Lapė ir šuo 2“.
Siužetas
Veiksmas prasideda, kai lapiukas yra įsivaikinamas po to, kai jo motina nužudoma. Pelėda Didžioji Motušė (Big Mama) ir du jos draugai, žvirblis Dinkis (Dinky) ir genys Būmeris (Boomer) padeda įsivaikinti jį našlei Tvyd (Widow Tweed). Ji išrenka Todo vardą.
Tuo tarpu Tvyd kaimynas, Amosas Sleidas (Amos Slade) parsineša namo šuniuką Kuperį (Copper), ir supažindina jį su savo medžiokliniu šunimi Šefu (Chief). Šuniukas su lapiuku susidraugauja ir prisiekia amžiną draugystę. Sleidas pyksta, kad šunelis išeina žaisti, todėl pririša jį už pavadėlio. Žaidžiant su Kuperiu, lapiukas prižadina medžiotoją, kuris nori sugauti jį, bet kelią užkerta jo globėja Tvyd. Po apsižodžiavimo Sleidas prasitaria, kad užmuš lapiuką progai pasitaikius. Po šio įvykio Didžioji Motušė paaiškina Todui, kad lapė ir šuo yra mirtini priešai, bet lapiukas atsisako tuo tikėti.
Veiksmas perkeliamas keletą mėnesių į priekį, ir gyvūnėliai dabar yra jau suaugę. Vieną naktį, Kuperiui grįžtant namo, Todas išsėlina su juo susitikti. Šuniukas paaiškina, kad jis dabar yra jau medžioklinis šuo, todėl jų santykiai dabar keisis. Kitas medžioklinis šuo Šefas prikelia medžiotoją ir prasideda gaudynės, bet Todas nukreipia medžiotojo ir kito šuns dėmesį prie geležinkelio bėgių, kuriame Amosas yra sužeidžiamas. Jis kartu su Šefu kaltina Todą dėl šio atsitikimo ir nori atkeršyti jam.
Globėja supranta, kad lapiukui darosi nebesaugu, todėl perkelia jį į draustinį. Ten jis susipažįsta su kita lape Viksi (Vixey). Naktį į draustinį įslenka medžiotojas Sleidas su savo šunim Kuperiu ir pradeda Viksi bei Todo medžioklę. Netyčia medžiotojas ir šuo yra užpuolami lokio ir pakliūna į savo pačių paspęstus spąstus. Lapiukas Todas susigrumia su lokiu, bet krenta žemyn į upę kartu su lokiu. Kuperis priartėja prie lapiuko, netoli jo yra medžiotojas su šautuvu. Kuperis užstoja kūnu lapiuką ir Todas po keliolikos sekundžių nuleidžia ginklą ir susitaiko su medžiotoju.
Atsiliepimai
Nors filmas buvo gana sėkmingas, kritikai jį vertino įvairiai: Craig Butler iš „All Movie Guide“ sakė, kad jis yra šiltas ir įdomus, bet gana lengvai nuspėjamas. Richard Corliss „Time“ apžvalgininkas teigė, kad jis yra pamokantis, o filmo pabaiga pateikia svarbią pamoką iš prietarų, taip pat „Disney“ studijai tai buvo kažkas naujo, tai judėjimas nauja kryptimi.
2004 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''2004 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 71-asis Lietuvos vyrų ir 57-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
71-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 2004 m. balandžio 23–30 dienomis Vilniuje.
Laucevičius
Laucevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
2004 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Dalyviai
Čempionate žaidė 12 žaidėjų: šeši vilniečiai trys kauniečiai, du iš Radviliškio. ir vienas iš Ukmergės ir Iš 2003 m. čempionato prizininkų dalyvavo visi. Žaidėjų reitingo vidurkis – 2391, kas atitiko 7-ąją FIDE turnyrų kategoriją.
Kakliniškės
Kakliniškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Elektrėnų, greta magistralės. Yra kapinaitės.
Laucevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Laucevičienė (ištekėjusi moteris) ir Laucevičiūtė (mergautinė pavardė).
2004 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po šešių ratų
Įpusėjus turnyrui, po 6 ratų, pirmavo tarptautiniai meistrai vilnietis G. Šarakauskas ir V. Sakalauskas iš Radviliškio, turintys po 4,5 taško. Trečioje vietoje buvo vilnietis TM D. Zagorskis turėjęs 4 taškus. Pustaškiu nuo jo buvo atsilikęs DM kaunietis Š. Šulskis.
Laucevičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
2004 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po septynių ratų
Po septynių ratų vienvaldžiu lyderiu tapo TM Gediminas Šarakauskas, kuris turėjo 5,5 taško iš 7 galimų. Po 5 taškus buvo surinkę radviliškietis TM Vaidas Sakalauskas ir Darius Zagorskis iš Vilniaus.
Prizininkai
Lietuvos vyrų šachmatų čempionu (8 taškai iš 11 galimų) tapo, veržliai finišavęs (4 taškai iš 5 galimų), 34 metų tarptautinis meistras vilnietis Darius Zagorskis, Antroji vieta (7,5 taško) atiteko kauniečiui didmeistriui Šarūnui Šulskiui. Trečią vietą (7 taškai) užėmė TM Vaidas Sakalauskas iš Radviliškio.
Vyrų čempionato lentelė
2004 m. Lietuvos šachmatų čemionato partijos.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
57-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko 2004 m. vasario 12–22 dienomis Panevėžyje.
Moterų čempionato rezultatai
Lietuvos čempione tapo plungiškė Daiva Batytė. Antrąją vietą laimėjo 18-metė Diana Ivoškaitė iš Elektrėnų. Dvi šiaulietės, surinkusios po lygiai taškų (po 6) dalijosi 3-4 vietas. Tarpusavio susitikimo rezultatas lėmė, kad trečioji vieta atiteko 15-metei Deimantei Daulytei, o 4-oji – 13-metei Gabrielei Šaulytei.
Suomija
Suomija (, SV Finland), oficialiai Suomijos Respublika (, SV Republiken Finland) – valstybė Šiaurės Europoje, Fenoskandijos regione. Šiaurės vakaruose ribojasi su Švedija, šiaurėje – su Norvegija, rytuose – su Rusija. Vakaruose Suomija prieina prie Baltijos jūros Botnijos įlankos, pietuose – prie Suomijos įlankos. Tarp Suomijos ir Švedijos esančios Alandų salos priklauso Suomijai, tačiau turi autonomiją. Suomija yra viena iš rečiausiai apgyvendintų šalių Europoje (15,47 žm./km²). Didžioji dalis gyventojų susitelkę šalies pietuose. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Helsinkis. Suomijoje yra dvi oficialios kalbos – suomių ir švedų.
Suomija yra Europos Sąjungos, Jungtinių Tautų Organizacijos, Šiaurės Tarybos, Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos, Euro zonos ir NATO narė.
Istorija
thumb|left|200px|Olavinlinna pilis, kurioje vyksta Savonlinna Operos festivalis. Pastatyta [[1475 m.]] Gausūs archeologiniai radiniai rodo, kad dabartinės Suomijos teritorija buvo apgyvendinta dar akmens amžiuje, apie 8500 m. pr. m. e., pasitraukus ledynui. Anksčiausi gyventojai greičiausiai buvo medžiotojai-rinkėjai, gyvenę daugiausia iš to, ką galėjo rasti miške ir jūroje. Pagal vieną iš teorijų, finougrų kalbomis kalbantys žmonės į Suomiją atvyko jau akmens amžiuje, galbūt su pirmosiomis mezolitinėmis kultūromis. Nuo maždaug 5300 m. pr. m. e. randama keramikos dirbinių. Kartu su kovinių kirvių kultūros paplitimu Pietų Suomijoje apie 3200 m. pr. m. e. greičiausia atsiranda žemdirbystė.
Mangabiai
Mangabiai (Cercocebus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos beždžionių gentis, priklausanti markatų pošeimiui.
Suomija
Istorija
Bronzos ir geležies amžiaus archeologiniai radiniai rodo glaudžius Suomijos gyventojų ryšius su kitais Baltijos kraštais, ypač su Estija, taip pat Skandinavija ir Rusija. Senosios skandinavų sagos, taip pat tokie istorikai kaip Saksas Gramatikas ir arabas Al Idrisi, teigia, kad dar iki švedų užkariavimo Suomijoje buvo karalių.
Mangabiai
Gentyje 6 rūšys:
Suomija
Istorija
Beveik 700 metų trukusios bendros istorijos su Švedijos karalyste pradžia tradiciškai laikomi 1154 m. ir Švedijos karaliaus Eriko vykdytas krikščionybės įvedimas Suomijoje.
1581 m. paskelbta Suomijos Didžioji Hercogystė. Nuo 1772 m. nominaliai personalinė unija su Švedija. thumb|left|250px|Suomija 1920–1940 Po Rusijos-Švedijos karo 1809 m. ji kaip Suomijos didžioji kunigaikštystė buvo prijungta prie Rusijos. 1809 m. rugsėjo 17 d. sudaryta personalinė unija. Siekiant pasipriešinti švedų administracijos keitimui rusiška, kilo nacionalistinis sąjūdis, vadintas fenomanija. Suomiai kovojo su carizmu dėl savo kalbos pripažinimo ir 1892 m. pasiekė pergalę – suomių kalba buvo pripažinta lygiateise švedų kalbai.
1899 m. vasario 15 d. Rusijos imperatorius priėmė manifestą dėl Rusijos įstatymų pirmenybės prieš suomių. Tuo siekta glaudžiau įjungti Suomiją į Rusijos imperiją.
1917 m. liepos 14 d. Suomija paskelbė savo autonomiją. 1917 m. gruodžio 6 d. Suomija paskelbė nepriklausomybę ir 1918 m. pabaigoje vokiečių kariuomenė paliko šalį. Bolševikai Suomijos nepriklausomybę pripažino per mėnesį nuo jos paskelbimo, tačiau vėliau sekęs pilietinis karas Rusijoje ir Suomijoje bei suomių aktyvistų žygiai į Kareliją santykius komplikavo. 1920 m. Suomija pasirašė Tartu taikos sutartį su Sovietų Rusija. Šia sutartimi buvo nustatyta ir valstybių siena.
1918 m. kilęs trumpas, bet įnirtingas pilietinis karas nuspalvino vidaus politiką daugeliui metų. Pilietiniame kare kovojo išsilavinęs sluoksnis, padedamas Vokietijos bei plačios smulkių ūkininkų klasės, prieš neturtingus kaimo ir pramonės darbininkus, kurie, nepaisant visuotinės rinkimų teisės, įvestos 1906 m., jautėsi neturį jokios įtakos politiniam gyvenimui.
Antrojo pasaulinio karo metu Suomija dukart kariavo su Tarybų Sąjunga: Žiemos kare (1939–1940 m.), kuris buvo atnaujintas 1941–1944 m. (padedant Vokietijai). Po jo sekė Laplandijos karas (1944–1945 m.), kurio metu Suomija išstūmė vokiečius iš šiaurinės Suomijos dalies bei Vyborgo operacija 1944 m.
Tik 1955 m. Suomija tapo Šiaurės Tarybos ir Jungtinių Tautų nare, o 1975 m. ji buvo Europos saugumo ir bendradarbiavimo akto pasitarimo Helsinkyje iniciatorė. 1995 m. Suomija įstojo į Europos Sąjungą. 2002 m. euras pakeitė tuometinę šalies valiutą Suomijos markę.
Politinė sistema
thumb|250px|Suomijos Parlamentas, [[Helsinkis.]] Suomija yra unitarinė valstybė su stipriomis gana nepriklausomomis savivaldybių valdžios tradicijomis. Suomijos politinė sistema aprašyta Suomijos konstitucijoje (1919) ir Parlamento įstatyme (1928). Suomijoje vyrauja atstovaujamoji demokratija, kurią sudaro pusiau prezidentinė parlamentinė sistema. Suomijos gyventojai renka tiek valstybinio, tiek savivaldybių, tiek Europos Sąjungos lygmens politinių institucijų atstovus.
Politinė sistema daugpartinė, o vyriausybė dažniausiai sudaroma koalicijos. 200 narių Suomijos parlamentas turi aukščiausią Suomijoje įstatymų leidžiamąją valdžią. Parlamentas gali keisti įstatymus, konstituciją, gali paleisti Šalies tarybą, atmesti prezidento veto. Parlamento išleisti aktai nepriklauso nuo teismų peržiūrėjimo. Įvairūs parlamento komitetai tariasi su ekspertais ir ruošia įstatymų projektus. Daugiamandatėse rinkimų apygardose naudojama proporcinė parlamento rinkimų sistema. Parlamentas yra renkamas ketverių metų kadencijai. Trys didžiausios partijos pastaruoju metu: socialdemokratai, Nacionalinė koalicija (konservatoriai) ir Centro partija (anksčiau - agrarinė).
Vyriausybė (Suomijos šalies taryba) turi daugumą įstatymų vykdomųjų galių. Vyriausybės kabinetui vadovauja Suomijos premjeras. Kabinetą sudaro įvairūs ministrai ir Teisingumo kancleris. Vyriausybės sudėtį nustato parlamento dauguma. Vyriausybės sudėtį gali keisti balsavimas dėl nepasitikėjimo.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|Suomijos regionai 1997–2010 m. Suomija buvo suskirstyta į 6 provincijas arba lenius (, SV län). 2010 m. sausio 1 d. provincijos panaikintos ir liko tik regionai. 2011 m. Rytų Ūsima prijungta prie Ūsimos regiono.
Regionai savo ruožtu susikirstyti į 70 subregionų. Subregionai yra suskirstyti į 320 komunų, kurios yra gana skirtingų dydžių. Mažiausia komuna Kauniainen užima tik apie 6 km², o didžiausia Inari užima 17,321 km².
19 Suomijos regionų (suomiškai / švediškai):
Geografija
thumb|200px|Suomija. Nuotrauka iš kosmoso.
Suomija yra septinta pagal plotą Europos šalis. Nors paprastai priskiriama Skandinavijos šalims, ji tik šiaurėje ribojasi su Skandinavijos pusiasaliu. Šalis išsidėsčiusi tarp 60 ir 70 laipsnių šiaurės platumos ir dėl to laikoma viena iš šiauriausiai esančių pasaulio šalių. Ketvirtadalis šalies teritorijos yra už šiaurės poliaračio. Plačiai žinomas Suomijos pietuose esantis ežerynas.
Suomija yra vandeninga šalis. Joje gausu ežerų, upių ir pelkių. Suomijoje daugiausia ežerų ne tik Europos Sąjungoje, bet ir pasaulyje – apie 188 tūkst. Didžiausi šalies ežerai yra Saima (4400 km²), Peijenė (1 080,63 km²), Inaris (1040 km²). Didžiausios šalies upės yra Kemijokis, Tana, Yjokis, Ounasjokis, Kitinenas, Oulujokis, Simojokis.
Didžioji Suomijos dalis – mažai kalvota, šiauriniais miškais apaugusi lyguma ant kristalinio pamato. Laplandijos, šiauriausiai esančios provincijos, reljefas – aukštos apskritos kalvos. Aukščiausia Suomijos viršukalnė yra Haltis, kurios aukštis 1324 m.
Suomijos gamtai nemažą įtaką daro jūra, nes krašte nėra vietos, daugiau nei 300 km nutolusios nuo jūros. Kranto linija labai vingiuota dėl daugybės įlankėlių; pakrantėje daug mažų uolėtų salų – šcherų.
Krašto paviršiaus pamatą sudaro Baltijos skydas, kurį daug kartų ardė eroziniai procesai. Maždaug prieš 3 mlrd. metų susiformavusį jo pamatą sudaro daugiausia granitai ir gneisai. Jie daug kur iškyla į paviršių. Ledynai tų uolienų atplaišų atnešė ir į Lietuvą, paliko Baltijos aukštumose. Dabartinį Suomijos kraštovaizdį suformavo apledėjimas. Krašto pietuose ledynai ėmė tirpti prieš 11 000, o visai ištirpo prieš 8000 metų. Suomijos paviršius, kadaise prislėgtas ledynų, dabar kyla (30-90 cm per 100 metų).
Krašte gausu naudingųjų iškasenų. Esama geležies rūdos, vario, nikelio, titano, volframo, urano, alavo, cinko, aukso ir sidabro. Daug asbesto, grafito ir talko.
Klimatas
center|thumb|800px
Suomijos klimatui būdingos šaltos žiemos ir šiltos vasaros. Vidutinė metinė temperatūra Helsinkyje yra 5,3 °C. Aukščiausia dienos temperatūra pietinėje Suomijoje kartais pakyla iki 30 °C. Žiemos mėnesiais, ypač sausį-vasarį, temperatūra gana dažnai nukrinta iki -20 °C. Tolimoje šiaurėje, už speigračio, Saulė nesileidžia apie 73 paras – tuomet ateina baltosios vasaros naktys, matomos šiaurės pašvaistės. Saulei nepakylant virš horizonto būna poliarinės nakties laikotarpis.
Ekonomika
Iki XX a. Suomija buvo laikoma viena neturtingiausių šalių Europoje. Nors jau pirmojoje XIX a. pirmoje pusėje pramonė vystėsi (daugiausiai tai buvo popieriaus ir medvilnės fabrikai, metalurgijos gamyklos), bet daugelis suomių iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos gyveno iš žemės ūkio. Tik po karo industrializacija buvo spartesnė. Per dvidešimt metų išsivystė skirtingų šakų ekonomika. Tai buvo elektros pramonė, naftos chemija, mašinų ir transporto įrangos gamyba. Dar svarbi pramonės šaka buvo laivų statyba.
Svarbiausi ekonomikos sektoriai: medienos, metalų gavyba, inžinerija, telekomunikacijos, elektronikos pramonė. Šios šalies eksportas sudaro net du trečdalius BVP. Suomija pasižymi savo aukštųjų technologijų gaminiais, ypač mobiliaisiais telefonais. Šalis priklausoma nuo daugelio žaliavų, išskyrus medieną ir keletą mineralų, importo. Šalies klimatas neleidžia pagaminti labai daug žemės ūkio produkcijos, tačiau vidaus poreikius vietiniai gamintojai patenkina. Didelė dalis eksporto pajamų gaunama iš miškininkystės, šioje šakoje dirba didelė dalis kaimo gyventojų. Didelė integracija į Vakarų Europos ekonomiką – Suomija viena iš 13 Europos Sąjungos šalių, priklausančių Europos pinigų sąjungai (EMU). 2003 metų ekonomikos augimo sulėtėjimą sąlygojo pasaulio ekonomikos stagnacija, tačiau ji vėl pradėjo kilti 2004 m. Viena iš didžiausių dabartinių problemų – nedarbas, siekiantis 8,9 proc.
Suomija yra klestinti Europos Sąjungos šalis. 2005 m. Suomijos perkamoji galia pasiekė 111, lyginant su Europos Sąjungo vidurkiu 100. Suomijos užsienio prekybos balansas turėjo lengvą perteklių. 2006 m. eksportas sudarė 61,40 mlrd €, o importas 55.89 mlrd €. Pagrindiniai prekybos partneriai yra Vokietija (prekybos dalis nuo 11,3 %), Švedija (10,5 %) ir Rusija (10,1 %).
Turizmas
thumb|200px|Vasarnamis Suomijoje
Suomijoje turizmas labai išpopuliarėjo XX amžiaus 9-tajame dešimtmetyje. 2006 m. apgyvendinimo įmonės užregistravo 14 519 605 nakvynių. Tai 5,7 % daugiau nei ankstesniais metais. Ketvirtį nakvynių sudarė apie Uusimaa provinciją Helsinkio regione, kur atvyksta daug turistų.
Netankiai apgyvendintoje Laplandijos provincijoje buvo užregistruota 1,5 mln. nakvynių. Ekonomiškai silpnai išsivysčiusiam regionui turizmas vaidina svarbų vaidmenį. Daugiausia turistų atvyksta žiemos mėnesiais. Turistai lanko žiemos sporto centrus, kaip Ruka, Levi arba Ylläs. Kitose šalies dalyse labai svarbus turizmas vasarą, ypač liepos mėnesį, kai svečiai iš Suomijos bei užsienio atostogauja vasarnamiuose prie vieno iš tūkstančių Suomijos ežerų, lanko nacionalinius parkus.
Maždaug ketvirtis poilsiautojų yra užsieniečiai. Didžiąją dalį turistų iš užsienio sudaro (2006 m. užregistruota 600 000 nakvynių) svečiai iš Rusijos, kurių skaičius padidėjo 34 %. Dar daug turistų atvyksta iš Švedijos, Vokietijos ir Jungtinės Karalystės.