cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija
Taryba
III kategorija– (valstybės pagal geografinį išdėstymą)- Bolivija, Burkina Faso, Kamerūnas, Čilė, Dominika, Kenija, Libija, Malaizija, Nikaragva, Lenkija, Korėja, JAE ir Tanzanija.
Regionai ir būstinės
thumb|ICAO pasaulinė būstinė Monrealyje, Kanadoje ICAO turi pagrindinę būstinę, 7 regioninius biurus ir vieną regioninį pusiau biurą.
Birgitta Haukdal
Birgitta Haukdal Brynjarsdóttir (g. 1979 m. liepos 28 d. Husavike), taip pat žinoma kaip Birgitta, – Islandijos dainininkė, pop grupės Írafár vokalistė. 2003 metais Birgitta atstovavo Islandijai 2003 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Open Your Heart“ ir užėmė aštuntą vietą.
Biografija
Vėliau dar du kartus dalyvavo Islandijos atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą – 2006 m. su daina „Mynd Af Þér“ ir 2008 m. su „Núna veit ég“, atlikdama duetu su Magni Ásgeirsson. Abu kartus atlikėja pateko į finalą, tačiau nelaimėjo.
2013 metais atlikėja vėl bandė laimę šalies atrankoje Söngvakeppnin su kūriniu „Meðal Andanna“.
Austrijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Austrijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Paprastoji ūdra
Veikli visus metus, gyvena pavieniui. Aktyviausia sutemus, baikšti. Mėgsta sraunius miškų upelius ar žolėmis apaugusius ežerus su neužšąlančiomis properšomis. Savo gyvenamojoje teritorijoje ūdra turi nuolatinį urvą ir keletą laikinų slėptuvių po medžių šaknimis ar krantų išplovose.
Valdoma teritorija nemaža. Ūdros patinas valdo ne mažiau kaip 16 km upės atkarpos. Ūdrų patelės su jaunikliais užima mažiau teritorijos, kuri priklauso jauniklių tėvui. Naktimis ūdros apeina savo valdas, išmatomis pažymi ribas. Nevengia bebrų kaimynystės.
Paplitimas
Paplitusi visoje Europoje, beveik visoje Azijoje ir nedidelėje Šiaurės Afrikos dalyje.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Išvaizda
thumb|190px|left|Ūdra Ilgis – nuo 50 cm iki 1 m. Gyvūno aukštis – 30 cm. Sveria 6-10 kg. Uodega raumeninga, plokščia, gali būti 25-55 cm ilgio. Uodegos storumas priklauso ir nuo ūdros įmitimo, nes čia kaupiasi riebalų atsargos. Kūnas ištįsęs, aptakus. Pėda panaši į šuns, tik ne su 4, o su 5 pirštais.
Ausys beveik paslėptos plaukuose. Ūdrai nardant, ausų angos ir šnervės užsidaro. Stiprūs žandikauliai ir aštrūs dantys leidžia patikimai sugriebti žuvį. Šlapias kailis yra labai lygus, išdžiūvęs tampa panašus į dyglius – tai padeda greičiau nutekėti vandeniui. Šeriasi nuo pavasario iki rudens, bet pamažu, todėl kailis beveik visus metus kokybiškas. Ji nebijo ir paties šalčiausio vandens kokį galime išmatuoti Lietuvoje.
Mityba
Maisto ieškanti ūdra gali nuplaukti didelius atstumus. Žuvį gaudo įvarydama ją į spąstus. Ją suėda beveik visuomet krante, prilaikydama priekinėmis letenomis.
Suaugusi ūdra per dieną suėda apie 2,5 kg įvairaus maisto, o tai sudaro apie 20 % jos kūno svorio.
Dauginimasis
thumb|200px|right|Stovinti ūdra. Poruotis gali ištisus metus. Vieno patino teritorijoje gali gyventi kelios patelės. Patelei pradėjus rujoti, šis per keletą dienų poruojasi su ja daugybę kartų.
Po 61-74 dienų, pasaulį išvysta dažniausiai 2-4 jaunikliai. Vos gimę jie būna 12 cm ilgio ir sveria 60 g. Tėvas jauniklių nemaitina, todėl išvejamas. Pirmąsias šešias savaites jie būna silpni, minta motinos pienu. Praregi tik po mėnesio. 8-9 mėn. naktimis trumpam iš urvo išlenda į lauką. 12 mėn. jau visiškai savarankiški, bet dar kelis mėnesius gyvena su motina. Patinėliai subręsta 18 mėn., patelės – 2 metų.
Priešai
Natūralių priešų vandenyje praktiškai neturi, bet rimtais konkurentais gali būti europinės ir kanadinės audinės. Kiti priešai sausumoje - vilkai, paprastosios lūšys. Taip pat jos žūva bebrų, kiaunių, mangutų spąstuose, gaudyklėse.
Vertė
Gražus ir savitas vandens telkinių pakrančių gyvūnas.
Gausa Lietuvoje
Paplitusi visoje Lietuvoje, gana dažna. 1996 m. Lietuvoje gyveno 1300 ūdrų.
Apsauga
Seniau ūdros medžiotos dėl brangaus kailio, be to žvejai jas laikė kenkėjomis, naikinančiomis žuvį. Vėliau buvo madinga ūdrų medžioklė su šunimis, ypač sportinė ūdrų medžioklė. Apie 1950 m. ūdrų liko kur kas mažiau dėl vandens užterštumo. Gyvūnai žūdavo suėdę apnuodytą žuvį.
Nuo 1960 m. žvėreliai daugelyje šalių imti saugoti. Šiuo metu jų yra labai nedaug. Didėti ūdrų populiacijai trukdo vis populiarėjančios įvairios vandens sporto šakos, žvejyba ir tai, kad patys gyvūnai labai lėtai dauginasi. Jas nubaido bet koks triukšmas, dažnai nusižiūri brakonieriai. Centrinėje Europoje ūdros veisiamos nelaisvėje, po to paleidžiamos į laisvę.
Kabana
Kabana  – miestas Peru, Ankašo departamento šiaurėje. Paljaskos provincijos centras. Kelias į Korongą.
Kabana gyvuoja dar nuo priešinkinių laikų. Oficialiai įkurta 1857 m. sausio 2 d., o nuo 1901 m. tapo provincijos sostine. Apylinkėse gausu archeologinių radimviečių.
1946 m. Kabanoje gimė Peru prezidentas Alejandro Toledo.
Plopenis
Plopenis  – miestas Prahovos apskrityje, pietų Rumunijoje.
Gyventojai
1930 m. Plopenyje gyveno 1 000 gyventojų. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 9 612 gyventojų, iš kurių 9 493 buvo rumunai ir 112 romų.
Sapa Inka
Sapa Inka (keč. Inka Qhapaq, ) – inkų imperijos valdovas, imperatorius.
Urinų dinastija
Pirmosios Kusko karalystės valdovų dinastijos atstovai:
Dinastijos pradžia laikoma apie XII amžių. Žodis capac reiškia „karo vadas“, o sinchi – „valdovas“.
Ananų dinastija
Antroji dinastija pažymi Ananų šeimos valdžios paėmimą iš Urinų šeimos. Antros Kusko karalystės valdovų dinastijos atstvai buvo:
Pirmasis Inkų imperijos (Tawantin Suyu) imperatorius buvo Pachacuti. Jo įpėdiniai:
Ninan Cuyochi, valdęs kelias dienas, kartais neįtraukiamas į Sapa Inka sąrašą. Ninan Cuyochi mirė nuo raupų beveik iš karto po pripažinimo Sapa Inka.
Ispanų užkariavimas
Ispanams užkariavus inkus ir užėmus sostinę Kuską, inkų valdovai pasitraukė į kalnuotas vietoves Vilkabambos regione. Čia jie išsilaikė dar apie 40 metų, per kuriuos pasikeitė 5 valdovai:
Kanadinė audinė
Kanadinė audinė (Neovison vison sin. Mustela vison) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis. Lietuvoje tai svetimžemė, naikintina invazinė rūšis.
Aprašymas
thumb|left|240px|Kanadinė audinė Lietuvoje ([[Kėdainių rajonas, Smilgos pakrantė)]] Labai panaši į europinę audinę, tik truputį didesnė. Uodega maždaug pusės kūno ilgio. Kai kurie sistematikai ją laiko europinės audinės porūšiu. V. Geterio nuomone, šios abi audinės yra artimos, bet savarankiškos rūšys. Be to, jas sukryžminus, nebūna palikuonių. Kailiukas dažniausiai tamsus – juosvai rudas, kartais šviesiai rudas. Akuotplaukiai tamsiai rudi, ant keteros – juodi. Vilniaplaukių viršūnės pilkai rudos su melsvu atspalviu, o apatinė dalis – melsvai pilka. Apatinė kūno pusė truputį šviesesnė. Uodega tamsi, galas beveik juodas. Kitaip negu europinės audinės, kanadinės balta tik apatinė lūpa ir smakras, bet šis požymis nelabai patikimas. Dažnai baltų dėmelių būna ant kaklo, krūtinės, pažastyse ir papilvėje. Pavasarinis šėrimasis prasideda kovo mėnesį ir baigiasi birželio pabaigoje, o rudeninis tęsiasi nuo rugpjūčio iki lapkričio pabaigos. Spalva nepakinta, tik žieminis kailis tankesnis ir labiau blizga. Kanadinės audinės kaukolė panaši į europinės, tik yra masyvesnė. Žiūrint iš profilio, smegeninės ir veidinės dalies, viršutinė linija beveik horizontali. Užorbitinė sąsmauka ryškesnė, jos plotis siauriausioje vietoje kiek mažesnis už transorbitinį. Skruostų lankai labiau išlinkę į šonus, bet plonesni negu europinės audinės, ypač vidurinėje dalyje. Dantų formulė kaip ir europinės audinės. Antrojo viršutinio prieškrūminio danties užpakalinis kraštas truputį pasistūmęs į vidų nuo galūninio danties priekinio išorinio kampo ir įeina į šio danties priekyje esantį įlinkį.
Paplitimas
thumb|right|280px|Kanadinės audinės paplitimas: tamsiai raudona – natūralus paplitmas, šviesiai raudona – introdukuota ir tapusi invazine rūšimi Kanadinės audinės tėvynė – Šiaurės Amerika. Paplitusi Aliaskoje, Kanadoje ir didžiojoje dalyje JAV teritorijos (išskyrus kai kurias pietines valstijas). Į Europą atvežta XIX a. pabaigoje auginimui fermose. Pabėgusios iš jų, audinės daug kur įsiveisė ir laisvėje. Dabar laisvų kanadinių audinių yra Centrinėje ir Vakarų Europoje bei Skandinavijos šalyse.
Sovietų Sąjungoje nuo 1928 m. auginamos fermose. 1933 m. jų paleista į laisvę. Iš pradžių buvo paleidžiamos fermose išaugintos audinės, bet netrukus toliau platinami ir gamtoje sugauti žvėreliai. Dabar laisvėje kanadinės audinės gyvena įvairiose Rusijos europinės dalies, Sibiro ir Tolimųjų Rytų srityse bei Kaukaze. 1957–1959 m. Rusijos Federacijoje šių žvėrelių kasmet būdavo sumedžiojama 5–6,5 tūkst., iš jų 80 % – Sibire ir Tolimuosiuose Rytuose. 1981 m. iš viso Tarybų Sąjungoje sumedžiota 22,6 tūkst., o 1982 m. – 33,6 tūkst.
Lietuvoje kanadinės audinės pradėtos auginti 1930 m. Obelynės zoofermoje netoli Kauno (įkurta 1929 m. Tado Ivanausko iniciatyva). 1950 m. čia išaugintos 37 audinės buvo paleistos į laisvę (Utenos ir Zarasų rajonuose). Kitas žvėrelių židinys susidarė Nemuno žemupyje ir deltoje, kur audinės pateko per karą iš buvusių Karaliaučiaus (dabar Kaliningrado) srities zoofermų. 1982 m. apie 240 audinių gyveno 8 rajonuose, 1984 m. – 570 audinių 22 rajonuose, o 1985 m. daugiau kaip 1600 audinių 35 rajonuose. Apie 70 % populiacijos gyvena šiaurės rytų Lietuvoje ir Nemuno deltoje.
Biologija
thumb|left|240px|Kanadinės audinės jaunikliai thumb|left|240px|Kanadinė audinė thumb|left|240px|Kanadinė audinė Kanadinei audinei, kaip ir europinei, tinkamiausi nedideli žuvingi upeliai su stačiais, apaugusiais medžiais, krūmais bei aukšta žole krantais. Gyvena ir didelių ežerų, upių, vandens saugyklų pakrantėse, nendrynų masyvuose, įsikuria žuvininkystės tvenkiniuose. Ištisus metus gali gyventi tik ten, kur žiemą išlieka neužšąlančio vandens plotų arba po ledu susidaro tuštumų. Slepiasi nuvirtusių medžių uoksuose, išpuvusiuose kelmuose, po medžių šaknimis, akmenų krūvose, aukštų žolių sąžalynuose. Slėptuvės būna apie 0,5–10 (iki 50) m nuo vandens. Žiemą daug laiko praleidžia po sniegu – čia pasidaro tunelius ir jais ilgai naudojasi. Juos galima aptikti pagal landą į žemės paviršių ir pėdsakus. Dažnai įsikuria senose bebrų trobelėse ir urvuose. Žiemą, praardžiusios pastatytas ant ledo ondatrų trobeles ir paprastai suėdusios jų šeimininkus, audinės įsigyja patikimą slėptuvę ir, tai svarbiausia, pro landą, esančią po trobele, – neužšąlantį priėjimą prie vandens, todėl gali žiemoti net dideliuose, visiškai užšąlančiuose ežeruose.
Individualios teritorijos didumas priklauso nuo biotopo, pašarų kiekio ir metų laiko. Pavyzdžiui, spalio mėnesį prie Kretuono ežero ir Pakretuonės upelio (Švenčionių rajone) individuali teritorija apėmė nuo 300 m iki 1,1 km pakrantės. Paros aktyvumo periodai yra trys: 10–14 val., nuo 18 val. iki sutemų ir nuo nakties antros pusės iki aušros. Paprastai bėgioja šuoliukais, kurių ilgis 55–60 cm (europinių audinių šuoliukai trumpesni). Sezoninis aktyvumas ir migracijos priklauso nuo vandens telkinių hidrologinio režimo, mitybos sąlygų ir kt. Žiemos pradžioje iš užšąlančių vandens telkinių audinės keliauja ieškodamos neužšąlančių upių ir upelių, susiburia prie šaltinių, užtvankų, o pavasarį grįžta atgal. Klajoja, kai trūksta maisto. Tada nevengia gyvenviečių ir net pjauna naminius paukščius. Migruoja ir rudenį, kai suyra šeimos ir žvėreliai ieško naujų gyvenamųjų plotų. Nukeliauja, ypač upėmis, dešimtis kilometrų.
Per parą suėda maisto iki 20–25 % savo masės. Minta žuvimis, smulkiais žinduoliais, paukščiais, varlėmis, vėžiais, vabzdžiais. Šiltuoju metų laiku dažniausiai gaudo žinduolius, ypač pelinius graužikus. Dažnai audinių auka tampa vandeniniai pelėnai ir ondatros. Žuvimis daugiausia maitinasi žiemą. Paprastai gaudo smulkias (iki 10 cm ilgio) žuvis – gružlius, ešerius, pūgžlius, raines. Ilgesnės kaip 20 cm žuvys pasitaiko retai. Rudenį ir žiemą nemažą maisto dalį sudaro varlės ir vėžiai. Pavasarį ir vasarą gaudo paukščius, jų jauniklius, išgeria kiaušinius.
Priešai – lapės, ūdros, stambios plėšrios žuvys, valkataujantys šunys. Mitybiniai konkurentai – visi žvėrys, mintantys peliniais graužikais ir žuvimis. Kanadinė audinė – vertingas kailinis žvėrelis, sunaikinantis nemažai pelinių graužikų ir menkaverčių žuvų. Tačiau ji pavojinga nykstančiai europinei audinei, nemažai žalos padaro ornitofaunai, ypač ornitologiniuose draustiniuose, rezervatuose. Nepageidautina žuvininkystės tvenkiniuose. Audinė – pagrindinis ondatrų priešas.
Vertė
Introdukuotos kanadinės audinės iš Lietuvos negrįžtamai išstūmė europines audines. Esant didelei kanadinių audinių gausai, nuo jų dažnai nukenčia vandens paukščiai, kartais audinės išžudo ištisas perinčių kirų, žuvėdrų kolonijas.
Gausa
Kaip invazinė rūšis išplitusi visoje Lietuvoje, dažna. 1996 m. gyveno apie 2 750 audinių.
Apsauga
Nesaugoma, naikintina.
Medžioklė Lietuvoje
Medžiojamasis gyvūnas. Medžiojama ištisus metus.
2009–2010 m. medžioklės sezono metu Lietuvoje sumedžiotos 107 kanadinės audinės.
Doveris (JAV)
Doveris – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Delavero valstijoje, centrinėje valstijos dalyje. Doveris yra Delavero sostinė ir antras pagal dydį valstijos miestas, taip pat ir Kento apygardos didžiausias miestas bei administracinis centras. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 39 403 gyventojai.
Istorija
Miestas įkurtas 1683 m. (įkūrėjas: Viljamas Penas). Delavero sostine Doveris tapo 1777 m. Miestas pavadintas pagal Doverio miestą Jungtinėje Karalystėje.
Gyventojai
2021 m. duomenimis Doverio mieste gyveno 94,9 % baltųjų, 0,7 % afroamerikiečių, 2,1 % azijiečių, 1,5 % mišrios rasės ir 0,9 % kitų rasių kilmės gyventojų.
Senovės Egipto architektūra
Senovės Egipto architektūra, plėtota Senovės Egipto teritorijoje, pasižymi monumentaliais statiniais iš didžiulių akmens blokų. Žymiausi pavyzdžiai – Didysis Gizos Sfinksas, Cheopso piramidė, Karnako šventykla.
Charakteristikos
Senovės Egipto architektūrą galima skirstyti į tris laikotarpius, atsižvelgiant į Senovės Egipto periodus. Tai yra Senoji, Vidurinioji ir Naujoji karalystė.
Senoji karalystė
thumb|230px|[[Džoserio piramidė Sakaroje]] thumb|right|230px| Senovės Egipto pagrindinės archeologinės vietovės Senajai karalystei būdingas faraono asmens sudievinimas. Tai atsispindi ir to meto statiniuose – tuo metu Egipte atsiranda monumentalioji architektūra.
Valdant Džoserui pastatoma Džoserio piramidė (60 m). Iš pradžių tai buvo mastaba, tačiau vėliau Imhotepas, šio statinio architektas, atrado, kad galima sustatyti vieną mastabą ant kitos, taip gaunant laiptuotą piramidę. Tuo remiantis vėliau pastatytas vienas žymiausių Egipto architektūrinių stebuklų – Gizos piramidžių ansamblis, kurį sudarė kelios piramidės, tarp jų – didžiosios faraonų Chefreno, Cheopso, Mikerino piramidės. Neseniai kasinėjant prie Chefreno piramidės buvo atrastas dar vienos piramidės pagrindas, tiksliau jo liekanos. Tada paiškėjo, kad iš viso būta keturių piramidžių. Sugriautoji priklausiusi Cheopso sūnui faraonui Džedefrei (2524–2516). Sostą užėmus kitam Cheopso sūnui jo pirmtako piramidė buvo sugriauta, o šalia jos ant kalno iškilo naujojo faraono Chefreno piramidė. Didžiausioji iš piramidžių – Cheopso (aukštis – 146,6 m). Jos pagridas, kurio kraštinė – 230 metrų, dengia 5 hektarus. Jai pastatyti prireikė 2,6 mln. luitų sveriančių po 7 tonas.
Senojoje karalystėje buvo statomos daugiausia grandiozinės kapavietės, kurių forma piramidinė. Labiausiai išsiskiria keistoji Meidumo piramidė. Ji buvo pastatyta kaip laiptuotoji piramidė, paskui padidinta, o tada perstatyta kaip geometriškai taisyklinga piramidė. Atrodo, kad ją pasistatė faraonas Snoferu, nors neretai teigiama, jog darbą pradėjo jo pirmtakas Hunis.
Prie piramidžių randama daug kapų, kuriuose laidoti įvairūs didikai. Kapai buvo paprasti, nepagražinti, tik retas kuris išrašytas hieroglifų eilėmis. Vėlesnėse kapuose bei šventyklose randame įvairios tematikos reljefų, daugiausia su darbo vaizdais arba šlovinančiais dievus tekstais. Kapai statyti taip, kad imituotų senovės egiptiečių namus ar palapinės sienas. Tai akivaizdžiai atsispindi faraono Uno kape.
Didžiausia laikotarpio naujovė buvo saulės šventyklos. Iš jų geriausiai išlikusi – smarkiai apardyta Niuserės pastatytoji Abu Gurabe, netoli Abu Sirio. Šių šventyklų pagrindinė ypatybė buvo atvira saulės aikštelė su kolonada palei dvi sienas reljefamas saugoti, pro kurią patenkama į didelį kiemą su didžiuliu altorium priešais abstraktųjį kulto simbolį – pauksuotą ben ben, užkeltą ant pakylos. Tokios šventyklos statytos arti kapų. Kapas su šventykla neretai sudarydavo uždarą kompleksą. Statybai naudoti stačiakampio formos blokai, kurie atstojo kolonas.
Tuo laikotarpiu šalia kapų randama pomirtinių laivių palaidojimų, bene pati garsiausia tokių laivių rasta prie Cheopso piramidės ir dabar eksponuojama Gizos muziejuje.
Iš aptrupėjusių fragmentų matoma, kad V dinastijos paminklai buvo tikri senovės Egipto architektūros perlai. Greta toliau tvarkoma irigacinė sistema. Architektūroje naudojami šviesos ir tamsos efektai. Baigiantis Senajai karalystei, mastabos ir didžiuliai grandioziniai kapai ėmė prarasti savo vertę, nes jie neapsaugojo mumijų nuo plėšikų. Beveik visi Senosios karalystės kapai yra išplėšti.
Vidurinioji karalystė
Tai – aukštos kultūros, mokslo ir technikos išsivystimo laikotarpis. Iškastas kanalas, jungiantis Raudonąją jūrą ir Nilą.
Piramides stato jau ne iš blokų, todėl iki šių laikų jos neišliko. Svarbus Mentachotepo II kapas Deir al Bachri vietovėje. Tai – viena ant kitos sustatytos dvi terasos su stulpų eilėmis. Statinio viršuje stovi maža piramidė, atliekanti simbolio funkciją. Perspektyvos efektą statytojai sprendė spalvos pagalba: priekinė stulpų dalis geltona, antroji mėlyna (ši spalva kuria gilumos įspūdį). Šioje šventykloje jau yra hipostilinė salė, perestilinis kiemas, vyrauja išilginė kompozicinė ašis, kurią formuoja ir labiausiai išryškina sfinksų alėja. Kapuose randama begalė reljefų, kuriuose galima įžvelgti stiprią Memfio įtaką. Jų randama pirmojo Nilo slenksčio rajone, Vadi Hamamate, Hatnubo akmens laužyklose ir kitur. Reljefai mažai kuo pasikeitė, tik buvo kur kas iškilesni.
Energingiausiu statytoju laikimas faraonas Sesostris I: jis įkūrė didžiulę saulės šventyklą Heliopolyje, kurioje pastatyti jo jubiliejiniai obeliskai. Jis statė arba atstatinėjo įvairiausiose Egipto vietovėse, neapleisdamas ir šeimos rezidencijos Tėbuose, kurių iki tol nelabai žymus dievas Amonas dabar ėmė palengva kilti ir paliudijo vėlesnių dinastijų karalių vardai. Vidurinės Karalystės Tėbų statiniai vėlesnių faraonų buvo naudojami kaip akmens skaldyklos.
Faraonas Sesostris III atstato daugybę tvirtovių pietų Egipte, kur vėliau imtas Nubijoje garbinti kaip dievas. Statybos apogėjus pasiektas valdant Amenemhetui III, kuriam sukurti statiniai bei skulptūros yra milžiniško dydžio.
Naujoji karalystė
230px|thumb|Hipostilinė Karnako šventyklos salė
Naujojoje karalystėje faraonai pradėjo prarasti savo dieviškumo statusą. Šiuo laikotarpiu hiksai užėmė pietinę Egipto dalį iki pat Tėbų, o likusią dalį privertė mokėti duoklę. Tačiau vėliau 17 dinastija, perėmusi iš hiksų karybos meną, išsivadavo iš jų, 18 dinastijos faraonai įsiveržė į Siriją, vėliau prasiveržė net iki Eufrato, grobė iš pavergtų šalių turtus, vergus. Egiptas praturtėjo, tai atsiliepė ir šalies architektūrai.
Kadangi pradėta centralizuoti valstybę, o norint tai tinkamai padaryti reikia centralizuoti ir religiją, įvedamas Amono Ra kultas. Tuo pasinaudoję žyniai reikalauja iš faraonų dalies karinio grobio Amono Ra šventykloms (Pavyzdžiui, Tutmozis atidavė net 14 tonų aukso.), todėl šios tapo žymiai puošnesnės.
Pagrindinės statybos persikelia į gyvųjų krantą, kapai atskiriami nuo šventyklų. Faraonai pradedami laidoti Karalių slėnyje, vakariniame Nilo krante. Kapai įrengiami po žeme, uolose. Kai kurių planai primena labirintus.
Laikotarpiui būdingi vaizdiniai, kuriuose pavaizduotas faraonas, važiuojantis kovos vežimu. Tai – išskirtinis šio laikotarpio bruožas. Kapuose, pvz., Sečio, Ramzio II sūnų įrengiamos kolonų salės. Laidojimo patalpos įrengiamos taip, kad jas būtų kuo sunkiau rasti (tuo metu senieji kapai jau buvo išplėšti ir naujieji valdovai žinojo, kad taip gali nutikti ir su jų kapais)..
Šventyklų tipai:
Keičiasi ir pomirtinių koplyčių reljefai. Daugiausia juose vaizduojama persmelkti magijos pomirtinio pasaulio mitologijos vaizdiniai. Amarnos laikotarpiu statomos šventyklos pasižymi atvirais kiemais, kad dievas Atonas galėtų pasiekti savo aukas, sudėtas ant daugybės altorių. Kapai įrengiami uolose netoli Amarnos, tačiau reformai žlugus šie kapai buvo apleisti ir visi didikų kūnai perkelti į Karalių ir Karalienių slėnius.
Vižainis (ežeras)
Vižainis –  – ledyninės klimės ežeras Lenkijos šiaurės rytuose, Palenkės vaivadijoje, prie sienos su Lietuva, 12 km į pietryčius nuo Vištyčio, šalia Vižainio miestelio.
Vilniaus vakarinis aplinkkelis
miniatiūra|Vakarinio aplinkkelio pabaiga pietuose, Oslo gatvė ir įvažiavimas į Lazdynėlius thumb|Vilniaus vakarinio aplinkkelio tunelis ties Lazdynų mikrorajonu Vilniaus vakarinis aplinkkelis – aplinkkelis Vilniuje, baigtas tiesti 2016 m. gruodžio 20 d. Jis jungia Oslo gatvę pietuose su Ukmergės plentu šiaurėje. Aplinkkelis yra greitkelių ir  dalis. thumb|2016 m. rugpjūčio 6 d.
Vižainis (ežeras)
Ežeras yra vienoje iš aukščiausių Rytų Sūduvos aukštumos vietovių. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 4,3 km, plotis iki 0,6 km. Kranto linija raižyta. Vakarinis krantas status. Tai vienas didžiausių, bet ir sekliausių Suvalkijos ežerų. Ežeras eutrofinis. Gausu vandens gyvūnijos (lydekos, starkiai, unguriai, lynai, karšiai).
Vilniaus vakarinis aplinkkelis
Išvažiavimai
thumb|left|Vilniaus vakarinio aplinkkelio žemėlapis thumb|2016 m. rugpjūčio 11 d.
Vižainis (ežeras)
Prie ežero esančios gyvenvietės: Vižainis, Burniškės, Vilkupiai, Stankūnai.
Vilniaus vakarinis aplinkkelis
Etapai
thumb|2016 m. rugpjūčio 11 d.
NBC
NBC (buvusio korporacijos pavadinimo National Broadcasting Company abreviatūra) yra JAV televizijos tinklas su būstine Niujorke, Rokfelerio centro pastate GE Building. NBC tiekia programas daugiau kaip 200 JAV stotims.
Dėl logotipe atvaizduoto stilizuoto povo tinklas vadinamas povo tinklu. Tinklas įkurtas 1926 m. lapkričio 15 d. (radijas), 1941 m. liepos 1 d. pradėjo transliuoti televizijos programas. Priklauso NBC Universal grupei, kurios pagrindinis akcininkas – General Electric korporacija. thumb|248px|right|NBC būstinė Niujorke thumb|200px|right|NBC logotipas, naudotas iki [[2013 m.]]
NBC yra asocijuota EBU narė.
Balachna
Balachna  – miestas Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje, 34 km į šiaurės vakarus nuo Žemutinio Naugardo, Volgos dešiniajame krante. Rajono centras. Pro miestą eina Žemutinio Naugardo–Ivanovo plentas. Veikia Gorkio valstybinė rajoninė elektrinė, popieriaus ir celiuliozės kombinatas, kartono, polipropileno plėvelės, stiklo taros gamyklos.
Balachoje veikia krašto muziejus, yra XVI a. Dievo Motinos Globos („Pokrovo“) vienuolynas su Dievo Motinos Globos ir Šventojo Mikalojaus cerkvėmis, taip pat XVI a. Kristaus Gimimo cerkvė, kelios kitos XVIII–XIX a. cerkvės, XIX a. gyvenamieji namai, miesto rūmai.
Istorija
Balachna rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1536 m., kuomet nukentėjo nuo Safa Girėjaus antpuolio. Viduramžiais buvo apskrities centru ir svarbia druskos gavybos vieta. Čia įsikūrė vienuolynas, vėliau pastatyta laivų remonto dirbtuvė. Tarybiniais metais pastatyta šiluminė elektrinė.
Kokrobitas
Kokrobitas  – nedidelis žvejų kaimelis pietų Ganoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, 30 km į vakarus nuo Akros, Didžiosios Akros regione. Verčiamasi žvejyba, vaisių auginimu, turizmu. Kokrobitas garsėja savo smėlio paplūdimiais. Veikia Afrikos menų ir muzikos akademija, rengianti spalvingus šokių ir grojimo būgnais pasirodymus. Yra viešbutis, keletas restoranų.
Gnybalai
Gnybalai  – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Šilutės, 4 km į pietus nuo Ramučių; palei kelią Šilutė-Ramučiai; iš vakarų ir šiaurės prieina Rudynų, iš rytų – Gnybalų miškai. Gnybalai ribojasi su Didšilių, Kalininkų, Grabupių kaimais.
Istorija
XX a. pirmoje pusėje Gnybalų kaime (vokiškai vadintame Gnieballen) buvo daugiau kaip 40 vienkiemių, išsisklaidžiusių tarp miškelių. Prie Šilutės-Ramučių kelio stovėjo užeiga ir pradinė mokykla (įsteigta 1899 m.), kurioje buvo dėstoma vokiškai. Tarpukaryje Gnybalų kaime veikė ir lietuviška mokykla, priklausanti Klaipėdos krašto mokyklų draugijai (1937 m. mokėsi 19, 1938 m. – 13 vaikų; 1939 m. kovo 24 d. mokykla uždaryta). Gnybalai priklausė Traksėdžių valsčiui (II pasaulinio karo metu – Ramučių valsčiui), Ramučių parapijai (iki 1902 m. – Verdainės parapijai). 1905 m. Gnybalų kaime buvo 265 (63 % lietuvininkų), 1910 m. – 288, 1925–311 gyventojų.
Po II pasaulinio karo Gnybalų kaime iš esmės pasikeitė gyventojai; kaimas buvo padalytas į dvi dalis: šiaurinė atiteko Gardamo, pietinė – Jonaičių (nuo 1997 m. Šilutės seniūnija) apylinkėm.
1997 m. Šilutės seniūnijos Gnybaluose gyveno 22 gyventojai (7 ūkiai), Gardamo seniūnijos – 8 gyventojai (3 ūkiai).
Kauno Žalgiris
19 metų iš eilės atstovauja Lietuvai Eurolygoje. 1998–1999 m. sezone tapo jos čempionais.
TSRS čempionato ir Europos taurės era
1944 m., tebevykstant Antrajam pasauliniam karui, įkurta Kauno „Žalgirio“ sporto draugija. Tų pačių metų spalio 13 d. suorganizuotos pirmosios varžybos.
1947 m. pirmą kartą tapo Sovietų sąjungos čempionais. Iš viso iki 1989 m. Kauno „Žalgirio“ ekipa TSRS krepšinio čempionatuose penkis kartus (1947, 1951, 1985, 1986 ir 1987 m.) laimėjo aukso medalius, septynis kartus (1949, 1952, 1980, 1983, 1984, 1988 ir 1989 m.) iškovojo sidabrą ir šešis kartus (1953, 1954, 1955, 1971, 1973 ir 1978 m.) užėmė trečią vietą.
1981 m. „Žalgiris“ pirmą kartą dalyvavo Europos taurių laimėtojų turnyre ir pasiekė ketvirtfinalį. 1985 m. pasiekė finalą, kur pralaimėjo „Barcelona“ klubui.
1986 m. klubas debiutavo Europos čempionų taurės turnyre, kur tik finale pralaimėjo Zagrebo „Cibona“ klubui.
1986 m. rugsėjo 15 d., laimėjęs 84:78 prieš Buenos Airių klubą „Ferro Carril Oeste“ (Argentina, iškovojo Tarpžemyninę Viljamo Džonso (William Jones) taurę – aukščiausias klubinių krepšinio komandų laimėjimas pasaulyje.
1989 m. klubas vėl pasiekė Europos taurių laimėtojų turnyro pusfinalį.
1998 m. balandžio 14 d., laimėjęs 82:67 prieš Milano „Stefanel“ (Italija) klubą, „Žalgiris“ iškovojo Europos krepšinio taurę ir teisę pirmą kartą dalyvauti Eurolygoje.
Eurolygos era
1999 m. balandžio 22 d., laimėjęs 82:74 prieš Bolonijos „Kinder“ (Italija) klubą, „Žalgiris“ tapo Eurolygos čempionu.
2007 m. spalio mėn. Kauno „Žalgiris“ pagal NBA Europe Live projektą JAV ir Kanadoje sužaidė trejas draugiškas rungtynes su NBA klubais: spalio 15 d. su Oklendo „Golden State Warriors“, spalio 17 d. su Toronto „Raptors“ komanda, spalio 19 d. su Vašingtono „Wizards“ ekipa. Tai buvo ne tik didžiulis išbandymas komandai, bet ir klubo pripažinimas – iki tol vos 6 Europos krepšinio komandos žaidė su NBA komandomis pastarųjų arenose.
2011 m. spalio mėn. Kauno „Žalgiris“ sužaidė pirmąsias savo rungtynes Žalgirio arenoje.
Kai 2013-aisiais buvo perimtas Kauno „Žalgirio“ valdymas, komandą slėgė 12,3 mln. eurų skola. Tuo metu grėsė bankrotas.
Naujas Eurolygos formatas
2016 m. sausį komandos vyr. treneriu tapo Šarūnas Jasikevičius. 2016-2017 metų „Eurolygos“ reguliariajame sezone „Žalgiris“ iškovojo 14 pergalių, užimdamas 10 vietą naujo formato turnyre. Viena iš svarbesnių sezono pergalių buvo iškovota prieš Maskvos CSKA. 2017 m. sausio 24 d. „Žalgiris“ „Žalgirio“ arenoje palaužė Eurolygos čempionės titulą gynusią Maskvos CSKA 79:74 rezultatu. 2018 m. gegužės 20 d. Eurolygos finalinio ketverto varžybose dėl trečios vietos „Žalgiris“ palaužė CSKA 79:77. 2019 m. klubas pateko į Eurolygos atkrintamąsias varžybas. 2019–2020 m. sezone sustabdžius turnyro varžybas dėl COVID-19 pandemijos, „Žalgiris“ buvo užėmęs 9-ąją poziciją. Komanda atsisveikino su vyr. treneriu Š. Jasikevičiumi, išvykusiu į Ispanijos „Barcelona“.
2020–2021 m. Martino Šilerio treniruota komanda Eurolygos sezoną baigė 11-oje vietoje (17 pergalių ir 17 pralaimėjimų).
Prasčiausias pasiekimas LKL istorijoje
2021–2022 m. sezonui prasidėjus komandos vadovai atleido M. Šilerį. Vietoj jo į komandą priėmė slovėną Jurę Zdovcą. 2022 m. balandžio 11 d. J. Zdovcas abipusiu sutarimu paliko komandą. Vyriausiuoju treneriu pasamdytas Kazys Maksvytis. 2021–2022 m. sezonas komandai susiklostė nesėkmingai: „Eurolygos“ reguliariajame sezone „Žalgiris“ iškovojo 8 pergales ir liko paskutinis, o LKL pirmąkart nuo lygos įkūrimo 1993 m. nepavyko įveikti pusfinalio barjero – serijoje iki 3 pergalių 3-1 nusileista Panevėžio „Lietkabeliui“.
Šventiškiai
Didieji Šventiškiai arba Pugačiovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Schanzenort, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas,  Romintos girioje, į vakarus nuo  Kalinino.
Kauno Žalgiris
Prasčiausias pasiekimas LKL istorijoje
Kovoje dėl 3 vietos su Šiaulių „Šiauliais“ Kauno komanda laimėjo seriją 4–0 ir pirmą kartą istorijoje pelnė bronzos medalius.
Šventiškiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas, iki 1935 m. valsčiaus, vėliau savivaldybės centras. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Mažieji Šventiškiai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947–2008 m. Kalinino apylinkės kaimas.
Kauno Žalgiris
Garsūs krepšininkai
Komandoje žaidę žinomi krepšininkai:
Treneriai
Komandos treneriai:
Krokialaukio seniūnija
Krokialaukio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, tarp Alytaus ir Simno.
Geografija
Krokialaukio seniūnija yra Alytaus rajono vakarinėje dalyje tarp Alytaus ir Simno. Pagrindinė upė – Peršėkė. Telkšo 3 ežerai – Strauzdis, Gudelių ežeras, Ūdrijos ežeras. Ant Peršėkės sudarytas Krokialaukio tvenkinys.
Krokialaukio apylinkių slėniai, drėgnos pievos, pasitaikančios lygumos – tai prieš šimtmečius buvusių ežerėlių, pelkių, tada dar sujungtų siaurais upeliais, palikimas. Per 100 ha plytėjusi Krokininkų pelkė – buvęs ežeras, ilgainiui virtęs šlapiomis durpžemio ganyklomis. Krokialaukis ir jo apylinkių žemės iš pelkių ir miškų atsiimtos labai vėlai, todėl šiame krašte, nors ir yra kalvų, bet nėra piliakalnių. Gausu miškų, iš kurių didesni – Barkūniškio, Kalesninkų, Sabališkės, Trakelio miškai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Padubysio apylinkė
Padubysio apylinkė sovietmečiu buvo:
Mekšėniškis
Mekšėniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Obelių.
Lusa
Lusa pistoletas kulkosvaidis – kompaktiškas 9x19 mm Parabellum kalibro pistoletas kulkosvaidis, sukurtas 1983 m. Portugalijos kompanijos INDEP. Pradžioje skirtas kariškiams, vėliau imtas naudoti įstatymų priežiūros institucijų, o dar vėliau imtas naudoti asmens sargybinių ir specialiųjų operacijų dalinių.
Pavadinimas gautas sutrumpinus senovinį Portugalijos pavadinimą Lusitanija. Šis reiškė Romos imperijos provinciją, apėmusią šių dienų centrinę ir pietų Portugaliją.
Kūrimas
XX a. 9-tojo dešimtmečio pradžioje INDEP pagal licencijas gamino šautuvus Heckler & Koch G3 ir Heckler & Koch HK21. Tai leido INDEP importuoto Vokietijos ginklų pramonės įrangą ir perimti techninę patirtį, kas stimuliavo naujų šaunamųjų ginklų kūrimą Portugalijoje.
Pistoletas kulkosvaidis Lusa dalį techninių ypatumų perėmė iš Heckler & Koch MP5, dalį iš Uzi pistoleto kulkosvaidžio. Taip nuleistuko grupė yra beveik identiška tokiai pačiai MP5 nuleistuko grupei. Vamzdis gali būti greitai pakeistas kaip ir Uzi.
2004 m. visą Lusa gamybos įrangą ir teises i jį pardavė: Naujai sukurta kompanija buvo pavadintas LUSA USA.
Lusa pistoletas kulkosvaidis gavo leidimą iš BATFE (Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms, and Explosives 'Alkoholio, tabako, šaunamųjų ginklų ir sprogmenų biuro') būti pardavinėjamas civilinėje rinkoje kaip savitaisis ginklas. Automatinis variantas su ugnies režimo perjungikliu pardavinėjamas įstatymų priežiūros ir kitoms valstybinėms institucijoms, tiek JAV, tiek užsienio.
Konstrukcija
Ginklas gaminamas iš štampuotų plieno lakštų. Šaudyti galima tie sustumta petine atrama, tiek su ištraukta. Antruoju atveju taiklumas geresnis. Petinė atrama ištraukiama paspaudus svirtelę dešinėje uokso pusėje ir patempus atramą atgal. Atrama juda atgal ir, pasiekus galinę poziciją, nusileidžia kiek žemyn ir užsifiksuoja. Tokia atramos padėtis leidžia naudoti žemesnius taikiklius.
Dėtuvė ilgos dėžutės tipo, šoviniai sudėti dviem eilėmis. Dėtuvė įstatoma į ilgą tvirtą dėtuvės šulinėlį, kuris naudojamas kaip priekinė rankena.
Nuo 2006 m. kompanija LUSA USA parduoda perdirbimo komplektus, leidžiančius pakeisti kalibrą į .22 Long Rifle arba .40 S&W. Ketinama sukurti .45 GAP kalibro komplektą. Kuriamos pavažos taikikliams ir nejudama petinė atrama. Parduodama ir šiam ginklui skirti duslintuvai.
Sangrija
thumb|right|200px|Sangrijos butelis
Sangría (isp. sangría nuo sangre - kraujas) – ispaniškas silpnas alkoholinis gėrimas gaminamas iš raudonojo vyno su vaisiais, nedideliu brendžio ir sauso likerio kiekiu.
Anksčiau Sangrija buvo gaivinantis gėrimas, kuriame alkoholio buvo mažiau nei vyne.
Gaminant originalią Sangriją gazuotas vanduo ir cukrus nenaudojami. Gėrimas, parduodamas turistų lankomose vietose, būna žymiai didesnio stiprumo, o dėl pagardinimo, į jį dedama cukraus. Stiprieji alkoholiniai gėrimai įmaišomi dėl jų aromatinių savybių ir siekiant padidinti gėrimo stiprumą.
Gamyba
Yra įvairių sangrijos receptų, tačiau pagrindinės sudėtinės dalys yra raudonasis vynas, vaisiai ir jų sultys, stiprieji alkoholiniai gėrimai. Skonis priklauso nuo naudojamų vyno, vaisių ir likerio rūšies. Kartais pilamas gazuotas vanduo, kad gėrimas taptų putojantis, o kartais raudonasis vynas pakeičiamas baltuoju.
Rūšys
Yra keletas Sangrijos rūšių:
Vartojimas
Vasarą Sangrija rekomenduojama patiekti atšaldytą, o esant labai karštam orui - praskiesti vandeniu. Vaisių gabaliukai visai nededami arba dedama nedaug.
Žiemą - geriau tinka pašildytas gėrimas, papildomai paskanintas cinamonu, gvazdikėliais ar muskatu.
Vienetinis vektorius
Vienetinis vektorius arba ortas – tai vektorius, kurio norma (ilgis) lygi 1. Dažnai žymimas. Vektoriaus a ortas {\hat{a}} yra apskaičiuojamas pagal formulę
čia yra vektoriaus a norma.
Vienetiniai vektoriai yra dažnai pasirenkami kaip baziniai vektorinės erdvės elementai. Taip parinkta bazė yra vadinama normuota. Dažnai baziniams vektoriams įvedamas papildomas ortogonalumo reikalavimas. Bazė, tenkinanti šį reikalavimą vadinama ortonormuota.
Erdvinės Dekarto koordinačių sistemos ortai turi specialius žymėjimus: ašies Ox ortas žymimas i, ašies Oy ortas - j; ašies Oz ortas žymimas k. Šie vektoriai sudaro ortonormuotą bazę Euklidinėje erdvėje.
Burėjos kalnagūbris
Burėjos kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Chabarovsko krašte ir Amūro srityje, į rytus nuo Burėjos upės. Ilgis apie 400 km, didžiausias aukštis – 2072 m (šiaurėje). Burėjos kalnagūbris susidaręs iš granitų, gneisų, nuosėdinių ir vulkaninių uolienų. Skiria Amgūnės, Urmio ir Burėjos baseinus.
Alejandro Toledo
Alechandras Toledas (Alejandro Celestino Toledo Manrique; g. 1948 m. kovo 28 d. Kabanoje, Ankaše) – Peru ekonomistas ir politikas, 2001–2006 m. Peru prezidentas.
Centristinės partijos Perú Posible narys. Savo valdymo laikotarpiu stiprino ryšius su JAV, atliko ekonomines reformas siekiant sumažinti skurdą ir bedarbystę.
Urlacis
Urlacis  – miestas Prahovos apskrityje, Valakijoje, Rumunijoje. Jis administruoja šešiolika kaimų: Arioneștii Noi, Arioneștii Vechi, Cherba, Jercălăi, Mărunțiș, Orzoaia de Jos, Orzoaia de Sus, Schiau, Ulmi, Valea Bobului, Valea Crângului, Valea Mieilor, Valea Nucetului, Valea Pietrei, Valea Seman ir Valea Urloii.
Gyventojai
1860 m. Urlacyje gyveno 1 645 gyventojų. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 11 778 gyventojus, iš kurių 11 589 buvo rumunai ir 178 romų.
Grudziondzas
Grudziondzas (,, arba Grudentia) – miestas-apskritis Lenkijos šiaurėje, į šiaurę nuo Torūnės, prie Vyslos. Nuo 1999 m. priklauso Kujavijos Pamario vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Torunės vaivadijoje. 97 676 gyventojai (2013 m. duomenys).
Istorija
Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XI a. 1291 m. suteiktos miesto teisės.
Jonas Ščeponis
Jonas Ščeponis (g. 1946 m. rugsėjo 13 d. Kalvarijoje) – Kalvarijos savivaldybės politinis veikėjas.
Sorento hercogystė
thumbSorento hercogystė, Sorento hercogija - maža ankstyvųjų viduramžių hercogija Sorentino pusiasalyje (prie Neapolio įlankos, Italija), kurios centras buvo Sorento miestas.
Jonas Ščeponis
Biografija
1963 m. Kalvarijos vidurinėje mokykloje baigė 8 klases ir įstojo į tik ką įsteigtą Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jame 1968 m. įgijo grūdų ir jų produktų technologo specialybę. Nuo 1984 m. iki 1990 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje neakivaizdiniu būdu studijavo agronomijos specialybę, diplomuotas mokslinis agronomas.
1968–1988 m. Vievio grūdų produktų kombinato kombinuotųjų pašarų cecho viršininkas (pradėjo dirbti pagal paskyrimą). 1988–1998 m. Kėdainių grūdų produktų kombinato gamybos viršininkas. 1998–2001 m. ir nuo 2004 m. vienas iš keturių tikrosios ūkinės bendrijos „Kratonas“ savininkų, valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, susivienijimo „Mobikra“ vadovas.
Sorento hercogystė
Pradžioje Sorento hercogijos teritorija buvo Bizantijai priklausiusios Neapolio hercogijos dalis, bet IX a. Sorentas kaip ir Amalfis bei Gaeta atsiskyrė nuo Neapolio ir sudarė atskirą hercogiją. Sorento hercogija daugiausia buvo Amalfio hercogijos vasalė, tik vienintelis hercogas Sergijus IX a. antroje pusėje buvo nepriklausomas.
Jonas Ščeponis
Biografija
2000–2001 m. Marijampolės apskrities viršininkas. 2001–2004 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas. 2008–2015 m. Kalvarijos savivaldybės meras.
Sorento hercogystė
1035 m. Sorento hercogiją užkariavo Salerno kunigaikščio Gvaimaro IV (Guaimar IV) vadovaujami lombardai, ir hercogo sostą užėmė Gvaimaro IV jaunesnysis brolis Gvidas (Guido), valdęs iki mirties (po 1073 m.). Po jo mirties Sorento hercogija kuriam laikui atgavo nepriklausomybę. O dar vėliau normanai hercogiją aneksavo.
Jonas Ščeponis
Biografija
Atgimimo laikotarpiu aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos narys, NS Kalvarijos skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše, 2003 m. ir nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys, Ūkio bei kaimo reikalų komiteto pirmininkas.
Vedęs; žmona Renė, sūnus Kazys, dukra Gitana.
Olivia Lewis
Olivia Lewis (g. 1978 m. spalio 18 d.) – Maltos dainininkė iš Kormio.
Olivia atlieka pop, džiazą, bet pirmenybę teikia soul muzikai. O. Lewis buvo pirmoji Maltos dainininkė, kuri sudalyvavo atnaujintame džiazo festivalyje „Malta Jazz festival“. Atlikėja dalyvavo ir daugelyje tarptautinių festivalių Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Serbijoje ir Juodkalnijoje, Kazachstane bei Lietuvoje. Dainų festivaliuose Lietuvoje ir Bulgarijoje Olivia užėmė pirmą vietą.
Nuo 1997 m. dainininkė ne kartą dalyvavo šalies muzikos konkurse Malta Song For Europe (nugalėtojas gauna teisę atstovauti Maltai Eurovizijoje). Tik 2007 metais Olivia tapo konkurso nugalėtoja ir išrinkta atstovauti savo šaliai 2007 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Helsinkyje (Suomija). Su lyrine daina „Vertigo“ atlikėja pusfinalyje su 15 taškų užėmė 25 vietą ir į finalą nepateko. Vėliau ši daina tapo to paties pavadinimo filmo garso takeliu.
Cėsys
Cėsys (seniau – Kėsys;, , , ) – miestas Latvijos šiaurinėje dalyje, Vidžemėje, vaizdingose apylinkėse, Gaujos nacionalinio parko teritorijoje, Gaujos upės kairiajame krante, prie Rygos-Valgos geležinkelio linijos. Savivaldybės centras. Mieste 18 286 (2008 m.) gyventojų, miesto plotas – 19,3 km². Yra istorijos ir dailės muziejus. Architektūros paminklai: pilis su parku – (XIII a. – XVIII a. prdž.), romaninė gotikinė Šventojo Jono bažnyčia – (1281 m.), miesto gynybinių sienų griuvėsiai – (XIV a.), rotušė – (1767 m.), XVIII amžiaus gyvenami ir administraciniai pastatai.
Istorija
Geležies amžiuje ir Viduramžiais miesto apylinkės buvo gyvenamos lyvių, vėliau juos nustūmė šiek tiek vakariau, o dalį asimiliavo iš pietryčių slinkusios latgalių gentys. IX-XIII amžiais buvo pilis. Greta jos vokiečių riteriai 1209 metais pastatė mūrinę pilį. 1323 metais gavo miesto teises. Iki XVI amžiaus buvo Livonijos ordino rezidencija vokiečių vadinta Vendenu. XIV a. – XV a. pr. Cėsių miestas buvo Hanzos lygos narys. Nuo 1561 metų priklausė LDK, vėliau – Abiejų Tautų Respublikai, 1629–1721 m. – Švedijos karalystei, nuo 1727 m. – Rusijos imperijai. Dėl karų, dažnų gaisrų, maro epidemijos miestas XVII a. pab. – XVIII a. pr. sunyko. 1785 metais tapo apskrities centru.
Togo ežeras
Togo ežeras  – Atlanto vandenyno lagūna Toge, į rytus nuo šalies sostinės Lomės. Plotas 64 km². Nuo vandenyno lagūną skiria siauras sausumos ruožas. Pietryčiuose išteka upė. Ežere vystoma žvejyba (karpiai, jūrų liežuviai, otai), vandens turizmas. Togo ežero pakrantės, ypač iš Lomės pusės, uždumblėjusios ir užterštos.
Prie ežero įsikūrę Togovilio ir Agbrodrafo miesteliai. Pakrantėje auga šventoji giraitė.
Elektronas (reikšmės)
Žodis elektronas gali reikšti:
Taip pat:
Malavio administracinis suskirstymas
right
Malavis yra suskirstytas į 3 regionus su 28 rajonais:
Rajonai: Balaka (Balaka), Blantairas (Blantyre), Čikvava (Chikwawa), Čiradzulu (Chiradzulu), Čitipa (Chitipa), Dedza (Dedza), Dova (Dowa), Falombė (Phalombe), Karonga (Karonga), Kasungu (Kasungu), Likoma (Likoma), Lilongvė (Lilongwe), Mačinga (Machinga), Mangočis (Mangochi), Mčindžis (Mchinji), Mulandžė (Mulanje), Mvanza (Mwanza), Mzimba (Mzimba), Neno, Nkhata Bėjus (Nkhata Bay), Nkhotakota (Nkhotakota), Ntčeu (Ntcheu), Ntčisis (Ntchisi), Nsandžė (Nsanje), Rumfis (Rumphi), Salima (Salima), Thjolas (Thyolo), Zomba (Zomba)
Rudoji lūšis
Rudoji lūšis (Lynx rufus) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis.
Derbis (reikšmės)
Derbis gali reikšti:
Bija (Afrikos upė)
Bija (Bia) – upė Vakarų Afrikoje; Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto teritorijose. Prasideda vakarų Ganoje, teka džiunglėmis į pietvakarius. Paskutinį trečdalį atkarpos teka per Dramblio Kaulo Krantą. Įteka į Gvinėjos įlanką, tiksliau, į Abi lagūną.
Bija žemupyje patvenkta, sudarytas Ajamės tvenkinys. Aukštupio dalis patenka į Bijos laukinės gamtos rezervatą. Svarbiausias miestas prie upės – Aboisas (DKK).
Vicedirektorius
Vicedirektorius  – valstybinės įstaigos direktoriaus pavaduotojas.
Vicedirektoriai Rusijos imperijoje
Rusijos Karo ministerijos Artilerijos ir Inžinerijos departamentuose vicedirektorių pareigybės įvestos 1812 m. sausio 27 d. Vėliau šios pareigybės atsirado ir daugelyje kitų departamentų bei atskirųjų kanceliarijų (pvz., Karo ministerijoje 1848 m., Jūrų ministerijoje – 1856 m.).
Dalyje departamentų būdavo 2 vicedirektorių etatai (tai ypač būdinga XIX a. pabaigai ir XX a. pradžiai. XX a. pradžioje kai kuriuose departamentuose vicedirektorių būdavo 3-4 (pvz., 1913 m. Žemdirbystės departamente buvo 4 vicedirektoriai).
Pagal 1823 m. rugpjūčio 7 d. Finansų ministerijos departamentų vicedirektorių pareigų taisykles vicedirektorių pareigos buvo: Šis funkcijų sąrašas buvo bendras bet kokių ministerijų ir kanceliarijų vicedirektoriams, kurie būdavo vieninteliai savo direktorių vicedirektoriai. Jei direktorius turėdavo du vicedirektorius, tuomet šios funkcijos būdavo padalijamos.
Vicedirektoriai būdavo skiriami. Pagal rangų lentelę vicedirektoriai nuo 1835 m. lapkričio 20 d. priklausė V klasei, jie turėdavo valstybės patarėjo rangą.
Vicedirektorių pareigybės Rusijoje buvo panaikintos 1917 m. lapkričio mėn.
Mekšriai
Mekšriai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Joniškėlio.
Roger Martin du Gard
Roger Martin du Gard (1881 m. kovo 23 d. – 1958 m. rugpjūčio 22 d.) buvo prancūzų rašytojas ir Nobelio literatūros premijos lauriatas 1937 m. Mokęsis paleografo ir archyvisto darbo, jis savo darbuose buvo labai objektyvus ir labai didelį dėmesį skyrė detalėms. Dėl jo susidomėjimo dokumentacija ir socialinės realybės įtaka individo vystimuisi jis du Gard buvo siejamas su XIX a. realizmu ir naturalizmu. Jo svarbiausias kūrinys buvo Tibo šeima, išspausdintas kaip aštuonių romanų rinkinys. Jame pasakojama brolių Antuano ir Žako istorija iki jų mirties. Jis taip pat parašė istorinį romaną Jean Barois, kuris vaizduoja Dreifuso bylos laikus.
Per Antrąjį pasaulinį karą, du Gard gyveno Nicoje ir rašė romaną, kurio taip ir nebaigė. Roger Martin du Gard mirė 1958 m. ir buvo palaidotas Cimiez vienuolyno kapinėse, Nicos priemiestyje.
Manko Kapakas
thumb|200px|Manko Kapakas. thumb|200px|Kolonojinių laikų Manko Kapako atvaizdas. Manko Kapakas – pirmasis Kusko karalystės valdovas, valdęs inkus XII a. (manoma 1085–1105 metais).
Turėjo žmoną Mama Oclla (keč. Mamqa Oklja). Apie Manko Kapako kilmę pasakoja kelios legendos.
Inti legenda
Viename iš mitų pasakojama, jog Manko Kapakas buvo saulės dievo Inti sūnus ir Pacha Kamaq brolis. Pats Manko Kapakas buvo garbinamas kaip saulės ir ugnies dievas. Pasak šios legendos Manko Kapaką su jo broliais ir seserimis į žemę pasiuntė saulės dievas. Pastarieji pasirodė iš Pacaritambo olos, rankose nešdami auksinę lazdą, inkų vadinamą „tapac-yauri“. Požeminiais urvais nukeliavo į Kuską ir ten pastatė šventyklą savo tėvo Inti garbei. Manoma, jog kelionės metu vienas Manko brolis ir viena sesuos buvo paversti akmenimis (huaca). Kitoje tos pačios legendos versijoje pasakojama, jog visi išlindę ne iš olos, o pasirodę iš Titikakos ežero.