cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džoakinas Rosinis
Biografija
D. Rosinis mirė 1868 m. lapkričio 13 d. nedideliame Prancūzijos miestelyje Pasi, netoli Paryžiaus. 1887 m. Rosinio palaikai buvo pergabenti į Florenciją Italijoje, palaidoti Šv. Kryžiaus bazilikoje.
Rosinio operos
thumb|200px|Rosinio portretas (dail. Vincenzo Camuccini, Italija)
Rīgas FK
Rygos RFK – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Rygos.
Istorija
Tai vienas stipriausių Latvijos klubų XX a. tarpukariu. Futbolo komanda buvo suburta 1923 m.
1929 m. jis nugalėjo lietuvių LFLS Kaunas komandą net 8:1.
Užėjus sovietams klubas iširo.
Salonas (laikraštis)
Salonas – laikraštis moterims, ėjęs 1991–1996 m. Kaune, Ringuvos g. 17-1.
Istorija
Propagavo madas, tautodailę, liaudies tradicijas.
Vyr. redaktorės J. Linkevičiūtė, Danguolė Skarbalienė.
Čilės jūrų pėstininkų korpusas
150px|right thumb|right|JAV jūrų pėstininkas iš 5-ojo [[FAST būrio (kairėje) ir Čilės jūrų pėstininkas (dešinėje) manevruose prie Valparaiso (Čilė).]] thumb|right|Čilės jūros pėstininkai susipažįsta su kranto artilerijos pabūklais. Čilės jūrų pėstininkų korpusas - Čilės jūrų pajėgų dalis, skirta amfibinėms operacijoms vykdyti. Jūrų pėstininkų korpusas, kuriame tarnauja 5200 žmonių, yra svarbi Jūrų pajėgų dalis, turinti padėti užtikrinti valstybės teritorinį vientisumą.
Jūrų pėstininkų paskirtis
Čilės jūrų pėstininkų korpusą sudaro:
Istorija
Čilės jūrų pėstininkai kaip karinis vienetas buvo įkurti 1818 m. birželio 16 d. Bernardo O'Higgins Riquelme įsaku. Tačiau jie jau buvo laivuose, dalyvavusiuose kovose dėl nepriklausomybės su ispanais. Pvz., brige „Aguila“ jau buvo 25 jūrų pėstininkai, kurie ir laikomi Čilės jūrų pėstininkų pradžia.
Laivynuose įsigalint garo mašinoms ir toliašaudei artilerijai laivuose esančių jūrų pėstininkų reikšmė sumenko, nes jie jūrų kautynėse mažai ką galėjo padaryti savo šaulių ginklais. Jūrų pėstininkai performuojami į Laivyno artilerijos batalioną.
Nuo 1887 m. jūrų pėstininkai veikė kaip kranto artilerija. Korpusas pagal 1938 m. statutą buvo laikomas kranto gynybos pajėgomis.
1964 m. korpusas buvo visiškai perorganizuotas, pavadintas Jūrų pėstininkų korpusu ir tapo šiuolaikinėmis amfibinio puolimo pajėgomis, skirtomis veikti priešiškoje teritorijoje. Kitos korpuso funkcijos - ginti ir saugoti laivyno kranto bazes.
Organizacija
Čilės jūrų pėstininkų pajėgos suskirstytos į 4 bataliono dydžio rinktines ir paramos dalinius.
Kiti daliniai
Kiekvienoje zonoje yra laivyno Tvarkos ir saugumo dalinys, kuris veikia kaip bazės įgula ir karo policija. Tolimuose rajonuose (pvz., Puerto Williams ir Isla de Pascua) yra smulkesni jūrų pėstininkų padaliniai.
CIM (Cuerpo de Infantería de Marina) taip pat saugo Jūrų pajėgų vyriausiąjį vadą ir atsakingi už dalį Gynybos ministerijos padalinių apsaugos Santjage.
Ginkluotė
thumb|right|250px|Čilės jūrų laivyno HMMWV
Rutkovskiai
Rutkovskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Viznos, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 52 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Euryarchaeota
Euryarcheota – archėjų (Archaea) domeno organizmų tipas.
Tai daugiausiai metanogenai ir ekstremalūs halofilai. Metanogenai – obligatiniai, ypatingai griežti anaerobai. Halofilai – obligatiniai aerobai.
Šis tipas pasižymi fiziologine įvairove.
Mišrieji ir plačialapiai miškai
thumb|250px|Mišriųjų ir plačialapių miškų paplitimas pasaulyje thumb|250px|Mišrusis miškas Mišrieji ir plačialapiai miškai – miškų kategorija.
Mišrieji miškai
Europoje jie išplitę į pietus nuo spygliuočių miškų ir siaura juosta nusidriekia nuo Norvegijos iki Uralo kalnų. Šioje miškų juostoje yra ir Lietuva. Mišrieji miškai yra tarpinė juosta tarp spygliuočių ir plačialapių miškų, todėl juose drauge auga ir spygliuočiai, ir plačialapiai medžiai. Plačialapių medžių (ąžuolų, liepų ir kt.) čia yra gerokai mažiau nei smulkialapių (beržų, drebulių). Beržai ir drebulės išplito šioje zonoje po to, kai buvo iškirsti anksčiau augę plačialapiai medžiai. Šiuose miškuose, lyginant su taiga, vešlesnė bei įvairesnė žolinė augalija.
Mišrieji miškai gerokai daugiau nukentėję nuo žmonių ūkinės veiklos, nei spygliuočiai. Šių miškų pasikeitusi ne tik rūšinė sudėtis, bet ir daug jų yra iškirsta, jie nesudaro ištisinės dangos.
Plačialapiai miškai
Šis biomas užima didžiausius plotus Europoje. Vakarų ir Vidurio Europoje jie driekiasi plačia juosta, tačiau tolstant į žemyno gilumą ir keičiantis klimatui ji siaurėja. Plačialapiams miškams būdingi klevai, liepos, kaštonai ir kiti medžiai. Labiausiai paplitę ąžuolai, skroblai ir bukai.
Bukas – drėgmę ir šilumą mėgstantis medis, todėl auga ten, kur iškrinta pakankamai kritulių, t. y. jūrinio (arba tarpinio) klimato srityse (Europos rytuose bukai neauga). Bukai auga tankiai, todėl jų girios yra gana tamsios. Ąžuolas, atvirkščiai, labiau pakantus šalčiams, todėl paplitęs rytinėje Europos dalyje. Ąžuolai mėgsta šviesą, todėl ąžuolynai kiek retesni, šviesesni. Bukų ir ąžuolų mediena labai patvari, todėl nuo seno naudojama įvairiems dirbiniams gaminti.
Plačialapiai Europos miškai labai paveikti žmogaus ūkinės veiklos. Dirvožemiai čia derlingi, todėl nuo seno žmonės kirto šiuos miškus, o jų vietoje, suarę dirvas, vertėsi žemės ūkiu. Dėl to plačialapių miškų plotai Europoje labai sumažėjo, o kai kur jų neliko visai. Dabar daugelis iškirstų miškų atsodinami (dažniausiai pušimis).
KrAZ-255B
KrAZ-255B – krovininis automobilis, 6 varančiaisiais ratais. Gamintas KrAZ nuo 1967 m. Sukurtas ant KrAZ-214 platformos, todėl bendras išdėstymas yra panašus. Pagrindiniai skirumai – galingesnis variklis ЯМЗ-238 ir plataus profilio padangos su slėgio reguliavimo sistema. Skirtas gabenti krovinius keliais ir bekelėm.
Mišrieji ir plačialapiai miškai
Gyvūnija
Mišriuosiuose ir plačialapių miškuose daug stambiųjų žvėrių ir kailinių žvėrelių būdavo sumedžiojama viduramžių riterių ir karalių medžioklėse. Nemažai jų išnaikinta per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus. Šiuose miškuose paplitę daugelis taigos „gyventojų“: lūšys, lapės, vilkai, taurieji elniai, briedžiai, stirnos, barsukai, šeškai, kiaunės. Jų daugiau išliko Europos rytuose. Belovežo rezervate Lenkijoje ir Baltarusijoje, Lietuvos draustiniuose saugomi stumbrai.
KrAZ-255B
Kabina – trivietė, medinė su metaline apdaila. Kėbulas metalinis su atverčiamu galiniu bortu. Yra galimybė pritvirtinti gervę.
Mišrieji ir plačialapiai miškai
Gyvūnija
Šioje juostoje gyvena dauguma taigos paukščių, be to, volungės, lakštingalos, kėkštai, gegutės, slankos, geniai ir daug kitų; pastaraisiais metais kai kuriose vietose įvežta fazanų.
KrAZ-255B
Nuo 1977 m. buvo gaminama modernizuota versija KrAZ-255B1.
Panaudojimas
KrAZ-255 buvo naudojamas Tarybų Sąjungos kariuomenėje kaip standartinis automobilis arba kaip važiuoklė įvairiems mechanizmams. Buvo tvirtinama tokia įranga:
Taip pat buvo naudojamas kitose srityse:
Sandis Ozoliņš
Sandis Uozolinis (g. 1972 m. rugpjūčio 3 d., Rygoje) – buvęs Latvijos ledo ritulininkas, treneris, žaidęs gynėjo pozicijoje. Anksčiau žaidė ir Latvijos rinktinėje.
Sandį Uozuolinį 1991 m. naujokų biržoje pašaukė San Chosė „Sharks“. Jis yra žaidęs San Chosė „Sharks“, Kolorado „Avalanche“, Karolinos „Hurricanes“, Floridos „Panthers“ ir Anaheimo „Mighty Ducks“.
Uozuolinis yra puolamojo stiliaus gynėjas, kuris puikiai sugeba suderinti puolimus. Uozuolinis buvo vienas iš 3 Noriso apdovanojimų finalininkų 1996-1997 m., taip pat yra žaidęs 7 NHL „visų žvaigždžių“ varžybose.
Nuo 1994 iki 1995 m. Uozuolinis žaidė San Chosė „Sharks“. Po to, žaisdamas Kolorado „Avalanche“, jis 1996 m. iškovojo savo pirmą ir kol kas vienintelę Stenlio taurę.
2009 m. liepos 14 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Rygos "Dinamo" klubu. 2014 m. gegužės pabaigoje paskelbė pasitraukiantis iš profesionalaus ledo ritulio.
Po nacionalinės rinktinės prasto žaidimo olimpinėse žaidynėse Turine 2006 m. Uozuolinis pranešė, kad Latvijos rinktinėje daugiau nežais.
David Spade
David Spade (g. 1964 m. liepos 22 d. Birmingamas, Mičiganas, JAV) – JAV aktorius, geriausiai žinomas iš filmų su Chris Farley.
Biografija
David Wayne Spade gimė 1964 m. liepos 22 d. Madisone, Birmingamas. Šeimoje iš trijų brolių jis buvo jauniausias. 1986 m. jis universitete įgijo aukštąjį išsilavinimą verslo srityje. Tuo metu jis dalyvaudavo įvairiuose pasirodymuose universitetiniuose miesteliuose ir naktiniuose klubuose.
Vaidybos agentas pamatė jo programą Los Andžele laidoje „The Improv“ ir pasiūlė vaidinti filme „Policijos akademija 4. Civiliai patruliai“. 1990 m. jis pradėjo vaidinti ir rašyti scenarijus SNL laidai. Po 5 metų jis pasirodė filmuose „Vaikinas Tomis“, „Nevykėlis“ kartu su Chris Farley. Duetas gyvavo iki Chris’as mirė nuo narkotikų perdozavimo. Nuo tada David’as vaidino didesnio susidomėjimo nesusilaukusiuose filmuose „Džo Purvinis“, „Dikis Robertsas vėl žvaigždė“. 2002 m. jis pakeitė John Ritterį, kuris netikėtai mirė, TV seriale 8 paprastos taisyklės. 2005 m. jis sugrįžo į SNL ir pradėjo vesti laidą „The Showbiz Show with David Spade“, taip pat įgarsino musę Scuzz’ą. 2006 m. jis su Rob Scheider'iu pasirodė filme „Atsarginių suolelis“.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Butigeidžio dragūnų batalionas
Simbolika
1996 m. sausio 24 d. Lietuvos heraldikos komisija patvirtino KJP Klaipėdos 7-ojo dragūnų pamario gynybos bataliono kovinės vėliavos projektą:  juodame fone - auksinis drakonas, spjaudantis raudonomis liepsnomis ir laikantis aukso spalvos kalaviją - karinių dorybių, tiesos, teisingumo, karinės jėgos ir drąsos simbolį. Viršum drakono kovinėje dragūnų vėliavoje - Klaipėdos miesto ženklas, rodantis bataliono dislokacijos vietą.
Klaipėdoje Atgimimo aikštėje 1996 m. liepos 19 d. Krašto apsaugos ministras Linas Antanas Linkevičius Dragūnų batalionui iškilmingai įteikė pašventintą kovinę vėliavą. Bataliono vadas majoras Rimantas Baltušis visų susirinkusiųjų į iškilmingą ceremoniją akivaizdoje pažadėjo, jog vėliava nebus prarasta tol, kol bus gyvas nors vienas dragūnas.
Artūras Zuokas
(g. 1968 m. vasario 21 d. Kaune) – Lietuvos politikas.
Biografija
1986 m. baigė Jonavos profesinę technikos mokyklą, elektros įrenginių priežiūros šaltkalvis. 1998 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1997 m. stažavosi JAV informacijos agentūros kvietimu (tema – „Verslas, verslo administravimas“). Žurnalistikos stažuotės ir mokomieji seminarai Vokietijoje ir Švedijoje.
Profesinė veikla
1989 m. – mėnesinio leidinio „Homo Sovieticus“ leidėjas ir redaktorius. 1990–1991 m. – laikraščio „Respublika“ neetatinis reporteris. 1990–1992 m. – „Universitas Vilnensis“ reporteris. „Independent Television News Ltd.“ nepriklausomas žurnalistas: karo korespondentas Irake, Irane, Azerbaidžane, Gruzijoje ir Osetijoje. 1992 m. Vilniuje įsteigė UAB „Baltijos naujienų agentūra“. 1992–1994 m. nepriklausomas „Worldwide Television News" žurnalistas, specialusis politinis korespondentas Maskvoje, Karabache, Čečėnijoje, Abchazijoje.
2010 m. VšĮ „Azzara“ direktorius.
Politinė veikla
1997–1998 m. – Lietuvos Respublikos Prezidento V. Adamkaus rinkimų štabo narys. 1999 m. – Lietuvos liberalų sąjungos vicepirmininkas, 2000 m. sąjungos Centrinio rinkimų štabo vadovas. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos pirmininkas. 2005 m. nuo jo vadovaujamos Liberalų ir centro sąjungos pasitraukė dalis politikų, įsteigusių Lietuvos liberalų sąjūdį. 2010 m. pasitraukė iš Liberalų ir centro sąjungos ir įsteigė visuomeninį judėjimą „TAIP“ (Tėvynės atgimimas ir perspektyva), tapo jos pirmininku.
2000–2003 m., 2003–2007 m., nuo 2007 m. balandžio iki 2008 m. kovo 26 d., kai įsigaliojo teismo nuosprendis – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2000 m. balandžio mėn. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos ir valdybos narys, Miesto paslaugų ir ūkio komiteto pirmininkas. Nuo 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2000 m. lapkričio 15 d. – 2003 m. balandžio 9 d. ir 2003 m. birželio 25 d. – 2007 m. balandžio 8 d. ir 2011 m. balandžio 19 d. – 2015 m. balandžio 22 d. Vilniaus miesto savivaldybės meras, Vilniaus miesto tarybos pirmininkas, Vilniaus miesto valdybos pirmininkas.
2004 m. buvo išrinktas, bet atsisakė mandato ir 2008–2009 m. (atsistatydino) Seimo narys.
2014 m. liepos 12 d. Vilniaus Rotušėje įvyko jungiamajame politinių partijų „Sąjunga TAIP“ ir Liberalų ir centro sąjungos suvažiavime įkurta Lietuvos laisvės sąjunga (LLS). Išrinktas naujos politinės partijos pirmininku.
2019 m. kovo 3 d. ir kovo 17 d. Vilniaus miesto mero rinkimų pirmame ir antrame turuose pralaimėjo Remigijui Šimašiui (17 % prieš 28 %, ir 39 % prieš 60 % dalyvavusių rinkėjų, atitinkamai).
Visuomeninė veikla
1989 m. įkūrė visuomeninę labdaringą organizaciją Lietuvos humanistinė jaunimo sąjunga, jos vadovas.
1997 m. – visuomeninės įstaigos „Užupio fondas“ steigėjas. Nuo 1998 m. Vilniaus klubo steigėjas ir narys, 2002–2006 m. ir 2011–2015 m. Vilniaus klubo prezidentas. Nuo 1997 m. – Rotary klubo narys. 1998–1999 m. Rotary klubo Senamiesčio skyriaus prezidentas. 1999–2000 m. – Vilniaus teniso klubo steigėjas ir valdybos pirmininkas. 1999–2004 m. – visuomeninės įstaigos „Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas“ valdybos narys.
Centrinė Kordiljera
Centrinė Kordiljera reiškia šias kalnų grandines:
Šilainėliai
Šilainėliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Nociūnų, prie Šerkšnio upės ir plento. Iš rytų kaimą juosia miškas Želksnis, iš vakarų – Šilainėlių miškas ir AB „Lifosa“ fosfogipso kalnai, šiauriau eina Vilniaus–Šiaulių geležinkelis. Šilainėlių kapinaitės yra tolėliau Šilainiuose.
thumb|left|240px|Išnykusios Šilainėlių sodybos vieta
Istorija
Iki 1954 m. kaimas buvo Šilainėlių apylinkės centras. Seniau Šilainėliai buvo gatvinis kaimas prie keliuko iš Nociūnų į Šilainius. Apie 2002 m. pro Šilainėlius nutiestas rytinis Kėdainių aplinkkelis (nauja A8 trasa).
Artūras Zuokas
Visuomeninė veikla
2002 m. – Pasaulio paveldo miestų organizacijos direktorių valdybos narys ir viceprezidentas. 2003 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto garbės narys. Nuo 2007 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
2011–2015 m. – Vilniaus futbolo klubo „Žalgiris“ garbės prezidentas.
Vilniaus technologijų parkas
A. Zuoko iniciatyva Sapiegų rūmų parke įkurtas Vilniaus technologijų parkas. 2014 m. rudenį pristatytas projektas įgyvendintas per dvejus metus. Šis technologijų miestelis vadinamas „lietuviškuoju Silicio slėniu“ Panašus, kiek mažesnis startuolių centras 2016 m. vasarą buvo atidarytas Helsinkyje, taip pat pritaikant startuoliams miesto centre esančios buvusios ligoninės patalpas.
Apdovanojimai
2001 m. buvo iteiktas Prancūzijos prezidento Jacques˙o Chiraco apdovanojimas „Už nuopelnus Respublikai”, skirtas už indėlį plėtojant dvišalius santykius su Prancūzija.
2002 m. buvo paskirtas „Verslo žinių” apdovanojimas „Metų ekonomikos variklis 2002″.
2002 m. gavo Lietuviškos architektūros apdovanojimą „Architektūros draugas 2001″.
2003 m. buvo išrinktas Vilniaus Gedimino technikos universiteto garbės nariu.
2003 m. Balzeko lietuvių kultūros muziejaus ir Čikagos miestų-seserų programos komiteto Metų žmogaus apdovanojimas „Už ypatingai gerą vadovavimą ir atsidavimą Vilniaus miestui bei jo žmonėms“.
2003 m. Latvijos respublikos prezidentė apdovanojo Trijų žvaigždžių ordinu už gerų santykių tarp Lietuvos ir Latvijos skatinimą.
2003 m. Čikagoje buvo įteiktas JAV – Baltijos šalių fondo apdovanojimas „Už valdymo meną“.
2011 m. A. Zuoko video su ne vietoje pastatytais automobiliais Harvardo universitete buvo apdovanota „Ig Nobel“ apdovanojimu „už atradimus, kurie iš pradžių sukelia juoką, o po to priverčia susimąstyti“.
Kaltinimai „Abonento byloje“
Verslo įmonių grupės „Rubicon Group“ juodojoje buhalterijoje figūravo pseudonimas „abonentas“, kuriam buvo skiriamos didelės premijos. Kaip vėliau patvirtino Seimas, o vėliau ir teismas, tai buvo A. Zuokas. 2003 m. kovą-balandį jis „Rubicon Group“ pinigais bandė papirkti partietį Vilmantą Drėmą, kad šis balsuotų už jo kandidatūrą į mero postą. V. Drėmai, anot tyrimo duomenų, siūlyta 150 tūkst. litų. Slapta įrašytuose pokalbiuose užsiminta, kad nesutikus, politikas gali būti rastas „Nery plaukiantis išpūstu pilvu“.
A. Zuokas apkaltino šmeižtu Kęstutį Masiulį, kaltinime teigė, kad Masiulis sugalvojo „abonento“ pravardę, kuri žiniasklaidoje imta tapatinti su Zuoku. 2006 m. birželio 30 d. Vilniaus 1-asis apylinkės teismas, nagrinėjęs Zuoko skundą, paskelbė išteisinamąjį nuosprendį, t. y. atmetė Zuoko kaltinimus.
2008 m. kovo 20 d. A. Zuokas pripažintas kaltu dėl bandymo papirkti buvusį sostinės tarybos narį Vilmantą Drėmą. Jam skirta 12,5 tūkst. litų bauda. Panašios bausmės skirtos ir bendrininkavusiems verslininkams: „Rubicon Group“ vadovui Andriui Janukoniui ir „Ogmios astra" valdybos pirmininkui Dariui Leščinskui. Generalinė prokuratūra šiuo nuosprendžiu nebuvo patenkinta ir apskundė jį Lietuvos Aukščiausiajam Teismui.
Kita
2011 m. vykusių savivaldybių rinkimų kampanijos metu žymus britų aktorius Jeremy Irons’as trumpoje video medžiagoje apie savo patirtį Vilniuje kvietė Vilniaus gyventojus palaikyti Artūrą Zuoką balsuojant už jį.
Achondroplazija
Achondroplazija (achondroplasia), chondrodistrofija – paveldima liga, kremzlių distrofija.
Ligoniai būna žemo ūgio (naujagimiai 46–48 cm, suaugusieji 120–130 cm), jų kūno sudėjimas neproporcingas (dėl trumpų galūnių). Iki 20 % atvejų achondroplazija paveldima autosominiu dominantiniu būdu, 80 % atvejų – nepaveldima, sukelta mutacijų. Liga diagnozuojama jau naujagimiams.
Tai viena iš nedaugelio ligų, kurios dažnis didėja su tėvo amžiumi: 40 metų tėvams achondroplazija sergantys vaikai gimsta 10 kartų dažniau nei tėvams, kurių amžius apie 20 m. Įvairiuose regionuose ligos dažnis skiriasi, pvz., Skandinavijoje 1 iš 10 000, Šiaurės Amerikoje 1 iš 30 000.
Priežastys
Įprastomis aplinkybėmis FGFR3 fibroblastų augimo faktoriaus receptorius 3) turi neigiamą poveikį kaulų augimui. Achondroplazijoje receptoriaus mutavusi forma yra aktyvi, o tai daro įtaką kaulams, kurie būna labai trumpi. Žmonės su achondroplazija turi vieną normalią kopiją FGFR3 genų ir vieną mutavusių kopija. Dvi mutavusių genų kopijos yra neišvengiama mirties priežastis prieš arba netrukus po gimimo. Tik viena genų kopija gali būti mutavusi (kalbant apie achondroplaziją). Todėl asmuo su achondroplazija turi 50 % tikimybę perduoti geną savo palikuonims, o tai reiškia, kad bus 50 % tikimybė, kad kiekvienas vaikas turės achondroplaziją. Kadangi turėti dvi mutavusio geno kopijas yra mirtina (homozigotinis organizmas), todėl jei du žmonės su achondroplazija turės vaiką, yra 25 % tikimybė, jog vaikas mirs netrukus po gimimo ir 50 % tikimybė, kad vaikas turės achondroplaziją, ir 25 % tikimybė, jog vaikas turės vidutinišką fenotipą. Kūdikis su achondroplazija taip pat gali gimti tėvams, kurie neturi šio sutrikimo. Tai naujos mutacijos rezultatas.
Diagnostika
Prenatalinės diagnostikos būdu, ultragarsu achondroplazija gali būti nustatyta iki vaiko gimimo. Prieš vaiko gimimą gali būti atliekamas DNR testas, norint aptikti homozigotiškumą, kuriame yra dvi mutavusio geno kopijos, dėl kurių vaikas gali mirti.
Radiologinės išvados
Negimusio vaisiaus skeleto apžiūra yra naudingas norint patvirtinti achondroplazijos diagnozę. Kaukolė yra didelė su siaura kaukolės anga, ir gana mažu kaukolės pagrindu. Stuburo slankstelio kūnas yra trumpas ir plokščias su santykinai dideliu tarpslankstelinio disko aukščiu. Taip pat yra įgimtas siauras stuburo kanalas. Dubuo yra mažas ir atrodo, tarsi sudarytas iš kvadratėlių. Žmonės, kuriems nustatyta ši diagnozė, gali eiti tik siaurais žingsniais ir turi horizontalią gūžduobę. Ilgieji kaulai yra trumpi ir stori su metafizių išlinkimų ir deglo formos bei nereguliariai augančiomis plokštelėmis, taip pat šeivikaulio peraugimu. Rankos yra plačios su trumpais plaštakos ir pirštikaulių kaulais ir trišakio kaulo konfigūracija. Šonkaulių kaulai trumpi su stambiais galais. Jeigu rasti bruožai neatitinka klasikinių, turėtų būti ieškoma kita diagnozė. Dėl labai deformuotos kaulų struktūros žmonės su achondroplazija dažnai turi išsukinėtus sąnarius.
Diagnozė gali būti nustatyta pagal vaisiaus ultragarso (atliekant jį palaipsniui) disonansą tarp šlaunikaulio ilgio ir kaukolės skersmenį, atsižvelgiant į amžių. Trišakės rankos konfigūracija gali būti vertinamas pagal visišką pirštų pratestumą. Dar vienas atskiras šio sindromo bruožas yra krūtinės ląstos išgaubtumas kūdikystėje.
Gydymas
Šiuo metu achondroplazijos gydymas nėra žinomas, nors augimo faktoriaus receptorių mutacijos priežastis buvo surasta. Bet gali būti taikomi terapijos ir diagnostikos metodai. Nors achondroplazija stabdo žmogaus augimą, bet žmogaus augimo hormonas nepadeda žmonėms su šiuo sutrikimu. Tačiau, jei pageidaujama, žmogaus augimo hormonas gali padėti pailginti galūnes. Paprastai geriausi rezultatai matomi per pirmuosius ir antruosius gydymo metus. Po antrųjų metų gydymo žmogaus augimo hormonu, naudingų kaulų augimas lėtėja. Todėl šis gydymas nėra ilgalaikis. Ateityje bus taikoma genų terapija.
Kitos rūšys
Remiantis neproporcingu liliputizmu, kai kurios šunų veislės buvo klasifikuojamos, kaip turinčios achondroplaziją. Tokios kaip: taksai, basetai, buldogai ir pan. Duomenys iš visų genomo asociacijos tyrimų apie trumpus nariuotus šunis atskleidžia stiprų šio požymio asociaciją su retro genu, koduojančiu fibroblastų augimo faktorių 4 (FGF4). Todėl yra mažai tikėtina, kad šunys ir žmonės yra turi achondroplaziją dėl tų pačių priežasčių. Tačiau kaip achondroplazinių šunų veislių histologiniai tyrimai parodė, pakitusių ląstelių modeliai kremzlėse yra labai panašūs į tuos, kurie pastebėti tiriant achondroplaziją turinčius žmones.
Panaši achondroplazijos forma buvo rasta paršelių vadoje iš fenotipiškai sveikos Danijos kiaulėje. Liliputizmas buvo paveldėtas dominantinis požymis šioje vadoje. Mutantai buvo gimę pagal normalų fenotipą, kurio veikimas labiau ir labiau slopo jiems bręstant.
Bedlendas
thumb|right|240px|Bedlendo uolos Bedlendas – JAV, Pietų Dakotoje paplitusios savitos uolos. Pats pavadinimas kilęs iš angliškų žodžių bad land, reiškiančių bloga žemė. Jame įkurtas Bedlendo nacionalinis parkas.
Bedlendo istorija
Atšiauriame ir rūsčiame bedlende daugybę metų lankėsi siju genties indėnai. Vietovės atsiradimas siejamas su pietvakariuose dunksančiu 2207 m aukščio Black Hills'u. Maždaug prieš 65 mln. metų jis iškilo iš žemyninės jūros dugno. Ilgainiui dėl erozijos į rytus plytinčioje lygumoje susidarė pelkėta, sluoksniuota lyguma. Prieš maždaug 30 mln. metų dėl klimato pokyčių pelkės virto pievomis. Vėjo ir lietaus erozijos su šaknimis rovė žolę, sraunūs upokšniai plovė dirvožemį, išgrauždami smailes ir kupolus, o kaitri saulė neleido augt naujai augalijai. Ši erozija tebevyksta ir dabar.
PSIS Semarang
„PSIS Semarang“ – Indonezijos futbolo klubas iš Semarango.
Bedlendas
Bedlendų paplitimas
Bedlendai paplitę šiaurės Amerikoje. Gan dideli jų plotai esti Santa Kruzo saloje, Pietinėje Kalifornijos pakrantėje. Tai – Kalifornijos bedlendai. Bedlendai atsiranda dėl erozijos. Dažnai ją sukelia pats žmogus.
PSIS Semarang
Namų rungtynes žaidžia „Dr. H. Moch Soebroto“ stadione. Gali žaisti ir „Jatidiri“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1932 m.
Sezonai
Šaltinis:
+44
+44 buvo pop punk, alternatyvaus roko grupė iš Los Andželo, Kalifornijos, JAV, susiformavusi 2005 m. Grupę sudaro Mark Hoppus (vokalas, bosinė gitara), Craig Fairbourgh (gitara, pritariamasis vokalas), Shane Gallagher (gitara), Travis Barker (būgnai, klavišiniai).
Išikario subprefektūra
Išikario subprefektūra  – subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje.
Subprefektūroje yra 6 miestai ir 1 apskritis su 1 miesteliu ir 1 kaimeliu. Sostinė – Saporas (miestas taip pat ir Hokaido prefektūros sostinė). Subprefektūros pietuose įsteigtas Šikocu-Toja nacionalinis parkas, šiaurėje – Šiokanbecuteurijagiširi Quasi nacionalinis parkas.
1897 m. buvo įkurta Saporo subprefektūra, kuri 1922 m. buvo pervadinta į Išikario subprefektūrą.
Pilėnai (Ceklis)
Pilėnai (Pilėnė) – kuršių pilis, vienas iš Ceklio žemės apygardų centrų. Minima 1253 m. Kuršo dalybų akte kaip Pilene (Pylene, Pilenen).
Pilies vieta tiksliau nelokalizuota. Mortensenai jos pavadinimą tapatino su Peleniais (prie Alsėdžių), W. Eckertas – su Pieliais (prie Eigirdžių), tačiau kiti tyrinėtojai šių nuomonių nepalaikė. Manoma, kad ji turėjo stovėti maždaug ties Ventos ir Luobos vidurupiais.
Merguva
left|120px
Merguva – senvaginis ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 4,5 km į pietus nuo Lumpėnų, priešais Ragainę, prie Nemuno dešiniojo kranto. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 3,3 km, plotis iki 0,21 km. Altitudė 4,1 m. Gylis siekia ~3,5 m. Ežeras senvaginis (žiogė), lanko formos. Potvynių metu užliejamas Nemuno vandens. Krantai žemi, aplink plyti sukultūrintos lankos. Įteka Skraudupis ir M-1 upelis (iš Bitežerio), vakaruose protaka jungiasi su Nemunu. Į pietryčius nuo Merguvos yra Bitežeris – tos pačios senvagės dalis (prieš 150 metų šios dalys jungėsi). Rytinėje pakrantėje eina kelias ir stūkso Bitėnų miškas.
Į šiaurę nuo Merguvos įsikūrę Bitėnai.
Istorija
Merguva, senovėje dar vadinta Mergežeriu (Mergilsee), minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose.
Pavadinimas Merguva galimai kilęs nuo žodžio merga, mergelė, bet neatmestina ir kur kas archajiškesnė kilmė nuo šaknies mer- (plg. „marios“, „pieva“), taip pat žr. „menkas lietus“, „lynoti“ ir pan.
Pretoriumas
thumb|right|200px|Pretoriumo romėnų Kelne modelis. Jis buvo užėmęs apie 3,5 hektaro plotą ir buvo vienas didžiausių pastatų to meto Germanijoje. Pretoriumas, kartais pretorijus – Romos kariuomenės junginio vado palapinė ar namas junginio įtvirtintoje stovykloje. Vėliau – Romos provincijos valdytojo prokuratoriaus rezidencija, o dar vėliau, Bizantijos imperijoje, buvo miesto valdytojo rezidencija.
Žodis pretoriumas atsirado iš civilinio valdininko pretoriaus titulo.
Pretoriumas romėnų stovykloje
Pradžioje pretoriumas buvo erdvi aikštė, kurios kraštinė buvo apie 200 pėdų (~60 m) kastros centre. Joje stovėjo :
Pretoriumu vadindavo ir romėnų karvedžio karininkus padėjėjus ir iš jų sudarytą karo tarybą. Imperatoriaus štabas taip pat buvo vadinamas pretoriumu.
Kitos reikšmės
Vėliau pretoriumu vadino ir pretorionų gvardijos stovyklą prie Romos bei pačią pretorionų gvardiją.
Kaltinėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
miniatiūra|250px|Bažnyčios interjeras su neįprastu altoriumi
'''Kaltinėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kaltinėnuose. Bažnyčia atstatyta po 1986 m. kilusio gaisro. Kaltinėnų bažnyčios pastatas yra jauniausias rajone, o parapija – viena seniausių. Bažnyčioje įrengti skaitmeniniai vargonai, langus puošia vitražai, yra 500 vietų salė. Prie bažnyčios įsikūrę senelių globos namai su sveikatingumo kompleksu. Parapijos kapinėse yra Kaltinėnų koplyčia.
Istorija
Parapija įsteigta 1416 m. Kaltinėnų bažnyčia išgyveno penkis gaisrus. Dabartinė bažnyčia – jau šeštoji. Apie 1620 m. buvo pastatyta nauja. 1732 m. pastatyta trečioji. 1820-1826 m. pastatyta ketvirtoji. 1880 m. sudegė. 1887 m. atstatyta. Priešpaskutinę, 1896 m. statytą bažnyčią ugnis suniokojo 1986 m. Iš senų laikų beliko tik tradicinė akmenų mūro tvora su vartais ir medinė varpinė, kuri po gaisro buvo perstatyta į laikiną koplyčią. 1990–1995 m. buvo pradėti ir užbaigti modernios bažnyčios atstatymo darbai, klebonaujant Petrui Linkevičiui. Laikinoji koplyčia, stovėjusi šventoriaus kampe prie pagrindinio įėjimo, 2011 m. vasarą buvo nugriauta.
Vytautas Didysis, atvykęs antrą kartą į Žemaitiją jos krikštyti, liepė Kaltinėnuose pastatyti vieną pirmųjų bažnyčių šiame regione (viena iš septynių Vytauto Didžiojo pastatytų Žemaitijoje). Vėliau žemaičių vyskupui Motiejui užrašė 10 Kaltinėnų gyventojų kartu su jų žeme ir pavedė juos valdyti miestelio klebonui. Nuo to laiko parapija apie 400 metų buvo tiesiogiai pavaldi vyskupui.
Prie Kaltinėnų bažnyčios kažkada buvo dvi altarijos – Varsėdžių ir Jauniškės. Varsėdiškė įsteigta apie 1850 m. vyskupo Melchioro Giedraičio – su Varsėdžių kaimu, turinčiu 12 valakų žemės. Antroji altarija, vadinama Anciške, buvo funduota 1691 m. kovo 15 d. našlės Sofijos iš Daugėlų. Anciške vadinta pagal namo savininko pavardę. 1710 m. kunigas Ignas Piasevičius šiai altarijai užrašė Pesių kaimą, kuris vėliau tapo klebonijos nuosavybe.
Architektūra
Sudegusių maldos namų atstatymui pasirinktas modernios bažnyčios projektas (arch. Regimantas Andriuškevičius). Kaip ir senoji bažnyčia, taip ir naujoji yra dvibokštė. Pakeista tik bokštų forma – jie trikampiai. Nors bažnyčios plotas toks, kaip ir prieš tai stovėjusios, naujosios bokštai – kiek aukštesni. Taip pat bažnyčioje įrengta erdvi salė. Norint tai padaryti, teko iškasti 5 m gylio rūsį. Tačiau taip buvo sunaikinta galimybė archeologams ištirti bažnyčios istoriją. Dėl šios priežasties neįmanoma nustatyti, kur stovėjo pirmoji bažnyčia, kitų istorinių faktų.
Tiek bažnyčios išorė, tiek vidus – išskirtiniai. Originalų altorių sudaro kylantys į dangų laiptai, o ant jų – 4 m aukščio Prisikėlusio Kristaus skulptūra, nulieta iš balto marmuro ir bronzos (dail. Alfonsas Vaura). Virš altoriaus šiemet įrengtas vitražas – akis trikampyje, kuri yra Švč. Trejybės simbolis. Kadangi Kaltinėnų bažnyčioje nėra paveikslo ar altoriaus, pavadintų šv. Jono Krikštytojo vardu, nuspręsta sukurti Dievo apvaizdos ženklą, kuris siejasi ir su krikšto istorija. Taip akcentuojama bendrystė – Dievo akis, Dievo sūnus ir bendruomenė.
Varpai
Bažnyčios šventoriuje neišlikusi varpinė, kuri buvo panaudota pristatant laikinąją koplyčią. Medinė varpinė prieš gaisrą buvo vienaukštė, neproporcinga, vienatūrė. Iki rekonstrukcijos 1954 m. ji buvo dviauštė, todėl tikėtina, kad pirmas aukštas galėjo būti naudojamas kaip lavoninė ar bažnytinių reikmenų sandėlis. Kaltinėnų šventovės varpus ne kartą sunaikino gaisrai. Jau 1578 m. buvo įsigytas naujas varpas, nors tebekabojo ir suskilęs senasis. 1696 m. instrumentai buvo atnaujinti. Kaltinėnų varpus per abu pasaulinius karus vokiečiai paėmė karo reikmėms.
1973 m. bažnyčios varpai buvo įtraukti į išleistą „Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašą". Vienas varpas 1714 m. nulietas Karaliaučiuje Jokūbo Hessingo, kabojo varpinėje. Bažnyčios bokšte pritvirtintas mažesnis instrumentas vadintas varpeliu, jis nulietas 1796 m. Paskutiniojo bažnyčios gaisro metu išsilydė abu paminkliniai varpai. Kaltinėnuose dabar varpai sukabinti bažnyčios bokštuose. Vienas varpas įrengtas dešiniajame bokšte, išlietas 1956 m. Bochume (Vokietijoje), atvežtas garbės kanauninko Gerhardo Langės rūpesčiu. Jis plieninis, pritvirtintas ant metalinės konstrukcijos, 104 cm skersmens. Skambinama virve įsiūbuojant patį instrumentą. Kairiojo bokšto varpas pagamintas apie 1990 m., 111 cm skersmens. Jis reikšmingas jau vien tuo, kad pagamintas monsinjoro kunigo Bronislovo Burneikio 1984 m. įkurtoje Kadagynės kaimo liejykloje netoli Darbėnų. Instrumentas gana storų sienelių, grubokai nulietas, elementarios puošybos. Skambinant virve įsiūbuojama šerdis, o ne pats instrumentas. Pagamintas iš parapijiečių sunešto žalvario. Varpo lydinys palyginti akytas, o instrumentas gali būti net įtrūkęs, nes jo garsas gana duslus.
Korarchaeota
Korarcheota – archėjų (Archaea) domeno organizmų tipas.
Termofilai. Šis tipas arčiausiai filogenetinio medžio šaknų.
Leko provincija
Leko provincija – Italijos provincija Lombardijoje. Provincijos sostinė – Lekas.
Provincijos plotas – 816 km², gyvena 340 167 žmonės (2010 m.), yra 90 savivaldybių. Morteronė su 37 gyventojais (2010 m.) yra mažiausia savivaldybė visoje Italijoje.
Ugnikalnis
right|250px|thumb|[[Šv. Elenos kalnas|Šv. Elenos kalno išsiveržimas 1980 m.]]
Ugnikalnis (alternatyvus pavadinimas vulkanas, pagal senovės romėnų dievo Vulkano vardą) – kalnas su krateriu, pro kurį iš gelmių veržiasi magma, akmenys, pelenai, dujos. Ugnikalniai yra svarbus Žemės reljefo ir klimato formavimo faktorius. Jie yra tarsi perkaitusio katilo dangčiai, išleidžiantys susikaupusį karštį. Žemėje veikia daugiau kaip 800 aktyvių ugnikalnių, ir dar daugybė „snaudžia“.
Ugnikalnius tiriantis mokslas vadinamas vulkanologija.
Ugnikalnių išsiveržimo pobūdis, išmetamos medžiagos priklauso nuo geologinės aplinkos. Ugnikalniai veikia ne tik sausumoje, bet ir vandenynų ir jūrų dugne, ne tik Žemėje, bet ir kitose Saulės sistemos planetose. Jų išsidėstymas Žemės paviršiuje ne atsitiktinis, bet susijęs su tektoninių plokščių judėjimu. thumb|right|250px|Destruktyviajame pakraštyje
Ugnikalniai veržiasi ir kitoje tektoninių plokščių kuriamoje geologinėje formacijoje – konstruktyviuosiuose pakraščiuose – vietose, kur plokštės tolsta viena nuo kitos, atverdamos kelią iš gelmių besiveržiančiai magmai. Pavyzdžiui, Atlanto vidurio kalnagūbris ir Didysis riftinis slėnis. Didžiausias Islandijos ugnikalnis Hekla susiformavo ten, kur plokščių skėtimosi vieta (riftas) iškyla virš jūros lygio.
Apie 80 % virš jūros lygio iškylančių ugnikalnių yra ties destruktyviaisiais, o 5 % – ties konstruktyviais pakraščiais.
Dar viena ugnikalnių išsiveržimo vieta yra karštieji taškai – vieta, kur iš Žemės gelmių kylantys magmos srautai pradegina plutą. Tokių taškų Žemėje atrasta 40-50, žinomiausias yra po Havajais.
Ugnikalniai nėra vien Žemės planetai būdingas reiškinys, jų aptinkama ir kitose Saulės sistemos planetose. Didžiausias iš jų yra 27 km aukščio Olimpo kalnas Marse.
Ugnikalnių klasifikavimas
Ugnikalniai klasifikuojami pagal keletą parametrų: aktyvumą (aktyvūs, snaudžiantys), išsiveržimo pobūdį (Plinijaus tipo, Havajų tipo ir kt.), išmestos medžiagos kiekį (supervulkanai), išsiveržimo produktus, vietą (povandeniniai, poledyniniai), pavojingumą ir t. t.
Aktyvumas
Pagal aktyvumą ugnikalniai būna aktyvūs, snaudžiantys (miegantys) ir užgesę. Aktyviu paprastai laikomas ugnikalnis, išsiveržęs istoriniais laikais, snaudžiančiu – priešistoriniais laikais, bet ne anksčiau kaip holoceno epochoje, tai yra, per pastaruosius 10-11 000 metų, o jeigu tai vyko dar seniau – užgesusiu. Bet visuotinio sutarimo šiuo klausimu nėra ir dažnai remiasi subjektyviu požiūriu, pavyzdžiui, kai kurie vulkanologai ugnikalnius su veikiančiomis fumarolėmis laiko aktyviais, o kiti – užgesusiais. Snaudžiančiais vadinami tie ugnikalniai, kurių išsiveržimas tikėtinas, o užgesusiais – kai išsiveržimas mažai tikėtinas. Akivaizdu, kad tokia klasifikacija nėra tiksli. Visų pirma, dėl „istorinio laikotarpio“ trukmės nesutaria netgi istorikai, tuo labiau, kad istorinio laikotarpio suvokimas kiekvienoje civilizacijoje yra skirtingas. Antra, įvairių tipų ugnikalnių išsiveržimų dažnumas skirtingas. Todėl mokslininkai remiasi ir tokiais kriterijais: jeigu ugnikalnis išmeta lavą, dujas bei kitus produktus ar vyksta žemės drebėjimai, jis laikomas aktyviu; jeigu jis nerodo jokio aktyvumo, bet išsiveržė per pastaruosius 10 000 metų, vadinamas snaudžiančiu; jeigu neišsiveržė per pastaruosius 10000 metų arba yra aiškiai išsekęs magmos tiekimas, vulkanas laikomas užgesusiu. thumb|300px|right|Ugnikalnio struktūra 1. Magmos židinys 2. Pamatinė uoliena 3. Stemplė 4. Papėdė 5. Silė (akloji atšaka) 6. Šoninė stemplė 7. Ugnikalnio išmestų pelenų sluoksniai 8. Šlaitas 9. Ugnikalnio išmestos lavos sluoksniai 10. Žiotys 11. Šoninis kūgis 12. Lavos srautas 13. Anga 14. Krateris 15. Pelenų debesis
Iš 500 aktyvių ugnikalnių kasdien veikia bent 10. Daugiausiai tai nedideli išsiveržimai, nekeliantys pavojaus žmonėms ir aplinkai.
Ugnikalnių formos
Visiems ugnikalniams, nepriklausomai nuo tipo ir formos, būdingi šie elementai: Pagal formą ugnikalniai skirstomi į stratovulkanus, vulkaninius skydus, šlako kūgius, plyšinius ugnikalnius, kalderas, lavos kupolus, bazalto dangas ir vulkaninius kompleksus. Prie šios grupės kartais priskiriami purvo vulkanai, poledynininiai ugnikalniai ir kt.
Stratovulkanas
Tai dažniausiai sutinkama ugnikalnio forma – aukštas kūginės formos kalnas su palyginti nedideliu krateriu. Stratovulkaną sudaro lavos ir kitų jo išmetamų produktų sluoksniai. Stratovulkanų šlaitai statūs, o išsiveržimai – audringi (paprastai Plinijaus tipo), kurių metu iš kraterio išmetama labai daug piroklastinių medžiagų. Kadangi šių ugnikalnių lava klampi, jos srautai nenuteka toli (kaip vulkaninių skydų), o kaupiasi ant šlaitų. Dauguma stratovulkanų aukštesni negu 2500 m., jie iškyla subdukcijos zonose, t. y. ten, kur viena litosferos plokštė slenka po kita.
Stratovulkanų pavyzdžiai:
Vulkaninis skydas
Vulkaninių skydų pavyzdžiai:
Šlako kūgis
Šlako kūgių pavyzdžiai:
Plyšinis ugnikalnis
Plyšinio ugnikalnio anga yra ne apvali ar ovali, bet kelių metrų pločio ir iki kelių kilometrų ilgio plyšys. Lava iš jos liejasi be sprogimų, ramiai. Šie ugnikalniai nesuformuoja kalderų.
Mikabaliai
Mikabaliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Avižienių, netoli kelio. Piečiau kaimo dunkso Bestraigiškės miškas (jame yra partizanų žūties vieta), raistai. Saugomos senosios Mikabalių kapinaitės. Yra paminklas žuvusiems apylinkių partizanams. Veikia kaimo turizmo sodyba „Vitų Oazė“.
thumb|left|240px|Mikabalių kryžius ir paminklas pokario aukoms thumb|left|240px|Apleisti ūkiniai pastatai Mikabaliuose
Ugnikalnis
Plyšinis ugnikalnis
Milžiniški plyšiniai ugnikalniai veikė prieš 120 mln. metų Paranos regione dabartinėje Pietų Amerikoje, kuriame įvyko bazaltinės lavos išsiveržimas, užliejęs apie 750 000 km² ir dabartinėje Namibijoje, Afrikoje. Čia susidaręs Valvio karštasis taškas išgaubė Žemės plutą, kuri suskilinėjo plyšiais ir ėmė veržtis dideli magmos kiekiai. Tai paskatino žemyninio masyvo skilimą į Pietų Ameriką ir Afriką. Šiuo metu karštasis taškas yra po Tristano da Kunjos sala Atlante. Plyšinio ugnikalnio pavyzdys – Islandijos pietuose esantis Lakis.
Mikabaliai
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilo iš asmenvardžio Mikas ir žodžio bala ('klanas, pelkė').
Istorija
Tarybiniais metais Mikabaliuose buvo pienininkystės ferma.
Ugnikalnis
Plyšinis ugnikalnis
thumb|250px|right|[[Kagujakas|Kagujako ugnikalnis Aliaskoje]]
Salve! (laikraštis)
Salve! – Prienų „Žiburio“ gimnazijos laikraštis, ėjęs nuo 1991 m. iki 1998 m. Prienuose.
Ugnikalnis
Kaldera
Kalderos formos ugnikalnis susiformuoja, kai lavos išsiveržimas ištuština magmos židinį, ir ugnikalnis įsmunka į susidariusią ertmę. Vėliau šią įdubą dažnai užpildo vanduo, ir susidaro apvalus ežeras.
Salve! (laikraštis)
Istorija
Iki 1994 m. vadinosi „Žiburys“ ir ėjo kaip laikraščio „Naujas gyvenimas“ priedas. Tiražas 1991 m. – 1500 egz., 1996 m. – 500 egz.
Ugnikalnis
Kaldera
Kalderos tipo ugnikalnių pavyzdžiai:
Lavos kupolas
thumb|left|250px|Novarupta lavos kupolas Aliaskoje. Lavos kupolas susiformuoja tada, kai dauguma ugnikalnio dujų išsiskiria išsiveržimo pradžioje, ir klampi, daug silicio turinti lava nepakankamai stipriai stumiama iš vulkano stemplės. Tada ji lėtai suteka atgal į kraterį, sudarydama kupolo formos kamštį. Procesas gali tęstis daug mėnesių ar net metų.
Lavos kupolai būna aukšti ir palyginti nestabilūs. Jeigu jie įgriūna dar neužgesę, susiformuoja piroklastiniai srautai, niokojantys apylinkes. Daugumą lavos kupolų sugriauna galingi išsiveržimai. Vienas iš tokių katastrofiškų įvykių – Kankinių kalvos Montserato saloje išsiveržimas 1995 m, visiškai sunaikinęs Plimuto miestą.
Lavos kupolų pavyzdžiai:
Bazalto danga
Didelio masto bazaltinės lavos išsiveržimas. Šiam tipui priklauso Vidurio Sibiro plokščiakalnis, kurį prieš 250 mln. metų suformavo ~1,5-4 mln. km³ lavos išsiveržimas, užliejęs apie 7 mln. km² (dabar likę apie 2 mln. km²), sukėlęs, kaip manoma, didelio masto klimato pokyčius.
Vulkaninis kompleksas
Vulkaninių kompleksų pavyzdžiai:
Supervulkanas
Supervulkanų pavyzdžiai:
Povandeniniai ugnikalniai
Veržiasi vandenynų dugne. Negiliai veikiančius povandeninius ugnikalnius išduoda į paviršių prasimušančios dujos, garai ir akmeningi produktai. Didelėje gelmėje išsiveržiantys povandeniniai ugnikalniai aptinkami hidrofonais arba pagal vandens spalvos pakitimus (dėl vulkaninių dujų poveikio). Kadangi vanduo greitai atvėsina išsiveržusią magmą, susiformuoja ne dideli kūgiai, būdingi sausumos ugnikalniui, o stačiašlaitės kolonos.
Kai kurie povandeniniai ugnikalniai ilgainiui pasiekia vandenyno paviršių ir tada kategorizuojami pagal kitus požymius, tarkime, priskiriami vulkaniniams skydams, kaip Havajų salyno ugnikalniai, kurių povandeninė dalis siekia iki 4–5 km aukščio. Tikėtina, kad povandeninis Loihi ugnikalnis, iškilęs virš Havajų karštojo taško, po kiek laiko, kaip ir jo senesnieji kaimynai Mauna Loa ir Kilauea, iškils virš vandenyno lygio ir suformuos dar vieną Havajų salą.
Išsiveržimo mechanizmas
Ugnikalniai išsiveržia nevienodai: vieni labai energingai, per trumpą laiko tarpą šimtuose kvadratinių kilometrų sunaikindami visa kas gyva; kiti lieja lavą po truputį, bet labai ilgai. Svarbiausia jėga, kelianti lavą aukštyn, yra dujų slėgis. Po Žemės pluta esanti mantija yra pusiau išsilydžiusi ir sukaupusi daug ištirpusių dujų, bet slėgiui nors kiek sumažėjus, dujos ima plėstis, virsdamos burbuliukais, ir veržtis mažesnio slėgio kryptimi, t. y. aukštyn, į paviršių, kartu nešdamos įkaitusią lavą. Magmoje esančių dujų slėgis taip pat auga, kai magma vėsdama ima kristalizuotis. Abiem atvejais šios magmos tankis, lyginant su aplinkine magmą, pasidaro mažesnis, ir ji pasielgia kaip šampanas, atkimšus butelį, – putodama veržiasi lauk.
Išsiveržimo pobūdis daugiausiai priklauso nuo dujų kiekio ir magmos klampumo. Jei magma labai klampi, dujos nuveikia didelį darbą, stumdamos ją aukštyn. Šiuo atveju išsiveržimas būna energingas, išmetama daug kietųjų produktų. Jeigu lava neklampi, dujos lengvai ištrūksta į paviršių, ir lava veržiasi ne taip galingai. Reikia turėti galvoje, kad vieno išsiveržimo metu jo pobūdis gali keistis.
Ugnikalnių išsiveržimo produktai
Ugnikalnių išsiveržimo produktai skiriasi savo agregatiniu būviu, chemine sudėtimi, temperatūra, taip pat poveikiu, kurį daro atmosferai, hidrosferai ir litosferai. Išskiriami dujiniai, skysti ir kieti ugnikalnių išsiveržimo produktai.
Dujiniai produktai
Vulkaninių dujų sudėtis priklauso nuo ugnikalnio vietos, taip pat nuo išsiveržimo fazės. Apibendrintais duomenimis vulkaninėse dujose yra druskos rūgšties, fluoro rūgšties, sieros dioksido, sieros trioksido, sieros vandenilio, dujinės sieros, anglies monoksido, vandenilio, azoto, metano, amoniako, boro rūgšties ir anglies dioksido. Dujų temperatūra virš vulkano gali siekti 600–800 °C, o lavoje – daugiau nei 1000 °C.
Lava
Lavoje yra žymiai mažiau ištirpusių dujų nei magmoje. Pagal SiO2 kiekį išskiriamos šios lavos rūšys:
Kietieji produktai
Kieti vulkanų išsiveržimo produktai yra:
Plinijaus tipo
Pavadinta Plinijaus jaunesniojo, aprašiusio katastrofišką 79 m. Vezuvijaus išsiveržimą garbei. Plinijaus tipo išsiveržimo metu liejasi dideli lavos kiekiai, milžinišku greičiu (keli šimtai metrų per sekundę) išmetamos dujos ir daug piroklastinės medžiagos. Pelenai gali iškilti į keliasdešimties kilometrų aukštį, dideli pemzos kiekiai nukloja ugnikalnio apylinkes, o greitai srūvanti lava suniokoja augmeniją. Trumpalaikiai išsiveržimai aprimsta per vieną dieną, o stipresni gali trukti ištisus mėnesius. Labai stiprūs išsiveržimai suardo ugnikalnio viršūnę. Didelių ir niokojančių Plinijaus tipo išsiveržimų pavyzdžiai:
Vulkano tipo
Šiems išsiveržimams, kaip ir Strombolio tipo, būdinga daug nedidelių sprogimų, bet išmestų produktų stulpas, kurį sudaro piroklastinės medžiagos, paprastai būna aukštesnis. Vulkaniniai išsiveržimai išsviedžia daug maždaug futbolo kamuolio dydžio piroklastinių bombų. Lavos srautų dažniausiai nebūna. thumb|right|250px|Surtsėjaus pelenų stulpas virš besiformuojančios salos
Havajų tipo
Alternatyvus pavadinimas – plyšinio tipo. Tokio išsiveržimo metu skysta ir labai karšta (paprastai bazaltinė) lava liejasi ramiai, be sprogimų ir pasklinda dideliame plote. Ji gali lietis pora būdų – „ugnies užuolaidomis“, kai raudonai įkaitusi lava ištisas valandas ar paras pro plyšius trykšta iki keliasdešimties metrų aukštumo fontanais, arba suformuodama lavos ežerus. Išsiveržimo pavadinimas kilęs nuo Havajų ugnikalnių (Mauna Loa, Mauna Kea ir kt.), kuriems būdingi tokio tipo išsiveržimai.
Surtsėjaus tipo
Alternatyvus pavadinimas: hidrovulkanai. Vyksta sekliuose vandenyse. Išsiveržimus lydi sprogimai, nes į kraterį patekęs vanduo virsta garais. Pavadinimas kilęs nuo Surtsėjaus salos greta Islandijos, kurią 1967 m. suformavo 130 m gylyje 1963 m. išsiveržęs povandeninis ugnikalnis.
Kitų planetų ugnikalniai
thumb|250px|Olimpo ugnikalnio nuotrauka [[Marsas (planeta)|Marse]] Ugnikalniai būdingi ne tik Žemei, bet ir kitoms Saulės sistemos planetoms.
Venera
Apie 90 % Veneros paviršiaus dengia bazaltas, ir tai liudija, kad vulkaniniai procesai intensyviai formavo planetos reljefą. Manoma, kad didelis ugnikalnių aktyvumas Veneroje pasireiškė maždaug prieš 500 mln. metų, kai išsiveržusi lava užliejo dideles teritorijas. Veneros atmosferos kitimai taip pat siejami su vulkaniniu aktyvumu, bet tiesioginių įrodymų kol kas neturima.
Marsas
Marse iškilęs aukščiausias Saulės sistemos kalnas – 27 km aukščio Olimpas – yra užgesęs vulkaninis skydas. Tokios pačios prigimties yra ir kiti didžiausieji Marso kalnai – Arsija, Askrėja ir Povas.
Jupiteris
250px|left|thumb|Galileo palydovo užfiksuotas ugnikalnio išsiveržimas Ijo. Išmestų produktų stulpas pasiekė 140 km aukštį Jupiterio palydovas Ijo pasižymi visoje Saulės sistemoje aktyviausiais vulkaniniais procesais, kuriuos skatina labai stiprūs Jupiterio ir Ganimedo traukos sukeliami potvyniai bei Jupiterio magnetiniai laukai. Ijo vulkanai išmeta sierą, sieros dioksidą ir silikatines uolienas, o jų lava yra pati karščiausia visoje Saulės sistemoje (1500 °C). 2001 m. vasario mėnesį Ijo įvyko milžiniškas išsiveržimas, apėmęs 1900 km² plotą. Lavos fontanai tryško į kelių kilometrų aukštį.
Europos palydovas padengtas apie 100 km storio vandens sluoksniu, todėl jo vulkanai trykšta sušalusio vandens dalelėmis. Šis procesas vadinamas kriovulkanizmu.