cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Azijos finansų krizė
thumb|right|250px|Labiausiai Azijos finansų krizės paveiktos šalys. Azijos finansų krizė – finansų krizė, prasidėjusi 1997 m. vasarą Tailande ir greitai išplitusi po kitas Azijos (ypač pietryčių) valstybes. Ji tuomet sukėlė ir pasaulinio ekonominio nuosmukio būgštavimus. Šis laikotarpis taip pat dažnai vadinamas Rytų Azijos valiutų krize.
Priežastys
1994 m. garsus ekonomistas Paulas Krugmanas paskelbė straipsnį, kuriame išdėstė abejones dėl Azijos ekonominio stebuklo. Jis teigė, kad Rytų Azijos ekonominį augimą lėmė vien išorinės investicijos. Tačiau bendras gamybos veiksnių produktyvumas išaugo tik nedaug arba neišaugo visai. Krugmanas teigė, kad tik bendro gamybos veiksnių produktyvumo augimas gali garantuoti ilgalaikį klestėjimą. Finansinei krizei įsisiūbavus, Krugmano nuomonę daug kas laikė pranašiška, nors jis pats pareiškė, kad nebuvo numatęs krizės ar jos masto.
Azijos stebuklo žlugimo priežasčių daug ir dėl daugelio jų ginčijamasi iki šiol. Tailando ekonomikos burbulas išsipūtė dėl vadinamųjų „karštų pinigų“. Burbului pučiantis, jų reikėjo vis daugiau. Tokia pat padėtis susidarė Malaizijoje, nors ten politiškai valdoma buvo neblogao, ir Indonezijoje, kur padėtį papildomai sunkino vadinamasis „laukinis kapitalizmas“. Plėtrai skirtos lėšos dažniausiai buvo panaudojamos be kontrolės, ne pačiu tinkamiausiu ar veiksmingiausiu būdu, jos patekdavo tik į tam tikrų asmenų, paprastai artimiausių valdžios struktūroms, rankas.
Dešimtmečio viduryje Tailandas, Indonezija ir Pietų Korėja turėjo didelį einamųjų sąskaitų deficitą, o palaikomas fiksuotas keitimo kursas skatino skolinimąsi iš užsienio. Dėl to kilo didelis pavojus finansų ir įmonių sektoriuose.
Tačiau maždaug tuo metu ekonominė aplinka pradėjo keistis. JAV ekonomikai atsigavus po recesijos, dešimtmečio pradžioje JAV Federalinis rezervų bankas, vadovaujamas Alano Greenspano, pradėjo kelti JAV palūkanų normas, kovodamas su infliacija. Taip JAV greta Pietryčių Azijos tapo patrauklios investuotojams, pritraukdamos spekuliacinį kapitalą. JAV doleris pradėjo stiprėti kitų valiutų atžvilgiu, o kadangi su juo buvo susietos daugelio Pietryčių Azijos šalių nacionalinės valiutos, jų eksportas tapo ne toks konkurencingas. 1996 metais Pietryčių Azijos eksporto augimas labai sulėtėjo, o tai neigiamai paveikė ir jų einamosios sąskaitos situaciją.
Kai kurie ekonomistai kaltino ir Kiniją, esą ji labai prisidėjo prie Pietryčių Azijos valstybių asociacijos (ASEAN) šalių eksporto augimo sulėtėjimo. Tie patys ekonomistai taip pat teigė, kad pagrindinė krizės priežastis buvo pernelyg didelis spekuliacijos nekilnojamuoju turtu mastas. Nors Kinija ir pradėjo veiksmingai konkuruoti su kitais Azijos eksportuotojais, įgyvendinusi keletą į eksportą orientuotų reformų, svarbiausia priežastis tai, kad Tailando ir Indonezijos valiutos buvo artimai susietos su JAV doleriu, kurio vertė 10-ajame dešimtmetyje kilo. Vakarų importuotojai ieškojo pigesnių gamintojų ir juos rado Kinijoje. Kiti ekonomistai nepritaria šiam teiginiui, aiškindami, kad tiek ASEAN, tiek Kinija vienu metu patyrė greitą eksporto augimą.
Eiga ir mastas
Azijos finansų krizė prasidėjo Tailande po to, kai žlugo tajų valiuta batas, šalies vyriausybei jį atsiejus nuo JAV dolerio. Tai padaryta po ilgų ir varginančių, bet nesėkmingų pastangų išvengti tokio sprendimo. Didžiulės finansinės įtampos židinys tuomet buvo nekilnojamojo turto sektorius ir šalį slegianti užsienio skola, dėl kurios Tailandas faktiškai bankrutavo dar prieš žlungant jos valiutai. Po priverstinės devalvacijos drastiškai sumažėjusios pajamos iš importo jau nebeleido greitai ar net per vidutinės trukmės laikotarpį atsigauti be energingos tarptautinės intervencijos. Krizei plečiantis, didžiojoje Pietryčių Azijos dalyje ir Japonijoje valiutų kursai ėmė kristi, akcijų rinkos ir turto kainos nuvertėjo, o vartotojų skolos staiga išaugo.
Poveikis
Tarptautinis valiutos fondas (TVF) buvo priverstas inicijuoti 40 mlrd. JAV dolerių programą stabilizuoti Pietų Korėjos, Tailando ir Indonezijos valiutas, nes šių šalių ekonomikos buvo labiausiai pažeistos krizės. Neefektyvi Japonijos bankų sistema skendo kalnuose blogų paskolų, nes iki tol pro pirštus žiūrėta į ten vyravusią bankininkystės praktiką slėpti pagrindinių klientų nuostolius. Jungtinės Valstijos įsikišo siekdamos sustabdyti skubotą jenos vertės kritimą, sutikdamos pirkti Japonijos valiutos už maždaug 2 mlrd. JAV dolerių. Tokiu veiksmu JAV vylėsi stabilizuoti jenos kursą, kuris buvo kritęs iki žemiausio taško per pastaruosius aštuonerius metus.
Tačiau pastangos pristabdyti įsisiūbavusią ekonominę krizę mažai prisidėjo prie padėties stabilizavimo Indonezijoje. Po 30-ties valdymo metų, 1998-ųjų gegužę buvo priverstas atsistatydinti prezidentas Suharto, prieš prasidedant riaušėms, kilusiomis po staigaus kainų šuolio dėl drastiško rupijos nuvertinimo. Krizės poveikis buvo juntamas visus 1998 metus.
Filipinų ekonomikos augimas 1998 metais praktiškai nukrito iki nulio. Tik Singapūras ir Taivanas liko santykinai izoliuoti nuo sukrėtimo, bet abu patyrė rimtų sukrėtimų. Pirmieji ryškesni Azijos ekonomikos atsigavimo ženklai buvo pastebėti 1999 m.
Diskusija
Daugelis ekonomistų tiki, kad Azijos krizę sukūrė ne rinkos psichologija ar technologija, bet politika, iškreipusi skolintojų ir besiskolinančiųjų santykius. Rinkoje susidarė dideli kiekiai siūlomų kreditų, o nekilnojamojo turto kainos buvo pastūmėtos link aukštumų, kurių nebebuvo įmanoma išlaikyti. Galiausiai nekilnojamojo turto kainos ėmė smukti, o privatūs asmenys ir verslas tapo nebepajėgūs vykdyti savo skolinių įsipareigojimų. Tarp skolintojų kilusi panika paskatino iš krizės apimtų šalių atitraukti didelius kreditų kiekius, o tai savo ruožtu sukėlė kreditų krizę ir tolesnius bankrotus.
Be to, investuotojams stengiantis atsiimti savo pinigus, valiutų rinką užtvindė valiutos iš krizių apimtų šalių, todėl jų kursas ėmė kristi. Siekdamos išvengti valiutų vertės nykimo, šių šalių vyriausybės buvo priverstos kelti palūkanų normas šalių viduje iki tikrai aukštų dydžių ir įsikišti į valiutų keitimo rinką superkant bet kokią perteklinę vietinę valiutą pagal fiksuotą keitimo kursą iš užsienio rezervų. Nė vienos iš šių politinių priemonių nepavyko išlaikyti ilgiau. Itin aukštos palūkanų normos, kurios gali būti labai kenksmingos net palyginti sveikai ekonomikai, nusiaubė jau ir taip trapias ekonomikas, o centriniai bankai sekino užsienio rezervus, kurių jie turėjo ne tiek jau ir daug. Kai tapo aišku, jog iš šių šalių plūstančio kapitalo bangos sustabdyti neįmanoma, valdžia liovėsi ginti savo fiksuotus keitimo kursus, ir atsiejo valiutas. Tad nuvertėjusios šalių valiutos reiškė, kad paskolos, paimtos užsienio šalių valiutomis labai išaugs, perskaičiavus į vidaus valiutas, dėl to kils dar daugiau bankrotų, o krizė dar labiau gilės.
Kiti ekonomistai, tarp jų Josephas Stiglitzas ir Jeffrey Sachsas, neskyrė daug reikšmės realios ekonomikos vaidmeniui vykstant krizei, palyginti su finansinėmis rinkomis dėl krizės greičio. Greitis, kuriuo krizė plito, kaip teigė Sachsas ir kiti, buvo lyginamas su klasikiniais paniškais indėlių atsiiminėjimais iš bankų. O Fredericas Mishkinas nurodė asimetrinės informacijos vaidmenį finansinėse rinkose, dėl kurio tarp investuotojų susidarė „bandos mentalitetas“ ir dėl kurio buvo padidinta palyginti nedidelė rizika realioje ekonomikoje. Tuo krizė patraukė elgsenos ekonomistų, besidominčių rinkos psichologija, dėmesį.
Kita galima staigios krizės priežastis gali būti Honkongo suvereniteto perdavimas 1997 metų liepos 1 dieną. Netikrumas dėl Honkongo ateities paskatino investuotojus atitolti nuo Azijos, o tai pablogino ekonomines sąlygas regione ir vėliau paskatino Tailando bato devalvaciją 1997 metų liepos 2 dieną.
Daugelis regiono politikų krizę vertino kaip nesėkmę laiku sukaupti išteklius, kad būtų išvengta valiutų manipuliacijų. Tačiau šią hipotezę nelabai palaikė ekonomistai, kurie teigė, kad nė vienas investuotojas neturėjo pakankamai įtakos rinkai, kad galėtų sėkmingai manipuliuoti valiutų vertėmis. Be to, organizavimo lygis, reikalingas koordinuoti masinius investuotojų atsitraukimus iš Pietryčių Azijos valiutų, siekiant manipuliuoti jų vertėmis, daro tokią galimybę mažai tikėtiną.
Šaukėnų pušis
left|150px miniatiūra|250px|right|Šaukėnų pušis
Šaukėnų pušis – išskirtinio amžiaus pušis, auganti Kelmės rajone, šalia Šaukėnų miestelio, rytų pusėje, Juodlės gatvės gale. Medis patenka į Kurtuvėnų regioninio parko teritoriją, stūkso Juodlės miško pakraštyje. Pušis paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2010 m.
Medis labai senas, turi daug nudžiūvusių šakų, bet vis dar yra gyvybingas. Seniau Šaukėnų šilo pušys buvo naudojamos sakų versle, Šaukėnuose veikė sakų surinkimo punktas. Per sezoną iš vienos pušies buvo išgaunama po 1–2 kg sakų. Ant Šaukėnų pušies įtaisyta koplytėlė. Anot šaukėniškių pasakojimų, kadaise ant šios pušies šakos buvo kariami baudžiauninkai, todėl koplytėlė ir atsiradusi. Šalia pastatytas stulpas su informacine lentele.
Kopituvas (Liublino vaivadija)
Kopituvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Kodenio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Kodenio, apie 32 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 106 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaime įsikūrusi Kopituvo Šv. Jono Teologo parapija ir Kopituvo Dievo Prisikėlimo parapija.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XVI amžiuje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1512 m. kaimą nusipirko Sapiegos. 1772 m. kaime pastatyta unitų cerkvė. 1922-1925 m. pastatyta katalikų bažnyčia. 1935 m. pastatyta Kopituvo Šv. Jono Teologo cerkvė. 1945 m. gegužės mėnesį sudegė apie 70% kaimo pastatų.
Pliavinių hidroelektrinė
Pliavinių HE – galingiausia hidroelektrinė Latvijoje ir visose Baltijos valstybėse, taip pat didžiausias elektros energijos gamintojas Latvijoje. Ji buvo pastatyta per labai trumpą laiką – penkerius metus – nuo 1961 m. iki 1966 m. Pliavinių HE statybų sąlygas galima laikyti gana sudėtingomis, nes šioje vietoje buvo sudėtingos geologinės ir hidrogeologinės sąlygos. Pliavinių HE vietoje buvo nepalanki vaga – priesmėlis, bet nepaisant to, buvo pasiektas palyginus aukštas nuolydis, kuris užtikrina didelę hidroelektrinės galią. Pliavinių HE tvenkinio talpa – 500 mln. m³. Elektrinė iš esmės skiriasi nuo didžiosios dalies panašios galios elektrinių tuo, kad jos pastatas, elektrinės didelę galią, yra labai kompaktiškas, o vandens slenksčiai ir gamybos patalpos yra viename bloke. 1991 m. – 1996 m. buvo atlikta Pliavinių HE keturių hidroagregatų rekonstrukcija, 1999 m. – 2001 m. dar dviejų, kuri leido padidinti elektrinės galią ir efektyvumą.
Santa Kruz das Florešas
Santa Kruz das Florešas  – miestelis Portugalijoje, Azorų salose, Florešo salos rytinėje pakrantėje; didžiausias salos miestas. Yra jūrų uostas, oro uostas, keletas kolonijinės architektūros bažnyčių ir koplyčių, Šv. Bonaventūro konventas, muziejus, biblioteka, buvęs banginių perdirbimo fabrikas.
Kopituv Kolonija
Kopituv Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Kodenio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Santa Kruz das Florešas
Istorija
Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1548 m. Pirmoji bažnyčia pastatyta 1627 m., kiek vėliau Santa Kruz das Floreše įsikūrė pranciškonai. Ilgą laiką gyvenvietė buvo banginių medžioklės centras.
thumb|left|250px|Banginių perdirbimo gamykla
Faktoringas
Faktoringas – paslaugų visuma, pagrįsta piniginio reikalavimo (debitorinio įsiskolinimo) perdavimu faktoringo bendrovei ir apimanti finansavimą, sąskaitų administravimą ir klientų skolų apskaitą bei rizikos, susijusios su abejotinomis skolomis, sumažinimą.
Šimtai tūkstančių pasaulio įmonių, sudarydamos prekybos sandorius, naudojasi faktoringo bendrovių paslaugomis. Faktoringas leidžia pritraukti papildomų lėšų prekybai finansuoti, užtikrina stabilius pinigų srautus bei palengvina jų planavimą, sumažina valdymo ir administracines sąnaudas, gali eliminuoti riziką, susijusią su blogais debitoriniais įsiskolinimais, todėl įmonės daugiau išteklių gali skirti savo pagrindinei veiklai.
Smegeninė
thumb|right|260px| Smegeninės sritis, nuspalvinta šviesiai rudai
Faktoringas
Finansavimas
Faktoringas yra efektyvus ir greitas įmonės apyvartinio kapitalo finansavimo būdas, kuris leidžia, neįkeičiant turto, gauti 80–90 proc. sąskaitos sumos. Per kelias dienas, pateikus dokumentus, pardavėjui sumokamas avansas, o pirkėjui atsiskaičius, – ir likusi suma. Faktoringas yra labai lanksti finansavimo priemonė, nes ji tiesiogiai susijusi su pardavimo apimtimi – kuo didesnis pardavimas, tuo daugiau gaunama lėšų.
Smegeninė
Smegeninė – kaukolės dalis, jos viduje yra kaukolės ertmė smegenims. Smegeninė yra pailgos (dolichokraninės), pusapvalės (mezokraninės) arba apvalios (brachikraninės) formos dėžė, jos ertmėje slypi galvos smegenys. Vidutinė ertmės talpa apie 1400 cm3. Iš apačios ją riboja kaukolės pamatas, iš viršaus dengia skliautas. Vidiniame smegeninės paviršiuje atsispindi smegenų reljefas, smegenų kraujagyslės bei smegenų kietojo dangalo veniniai ančiai. Smegenų iškilimai jame palieka vingius, arba pirštų įspaudus, smegenų vagos – smegenų kalveles. Kietasis dangalas tvirtinasi prie skliauto sagitaliai išsibarsčiusių grūdėtųjų duobučių, o paviršinės smegenų arterijos ir venos teka bendravardėmis vagomis. Pamatą pertveria angos kraujagyslėms ir galvos nervams išeiti, o skliauto ir dalies pamato išorės reljefą lemia raumenų tvirtinimas.
thumb|right|260px| Kaukolės kaulai
Faktoringas
Rizikos sumažinimas
Suinteresuota parduoti įmonė dažnai netikrina savo pirkėjų mokumo bei finansinės padėties, todėl pardavėjui gali kilti nenumatytų sunkumų, kai jo pirkėjai susiduria su mokumo problemomis. Faktoringo paslaugų teikėjas gali įvertinti riziką, susijusią su įvairiomis įmonėmis ir įmonių grupėmis, nes turi išsamią duomenų bazę, klientų tinklą. Faktoringas garantuoja įmonei stabilius ir patikimus pinigų srautus net ir tuo atveju, kai pirkėjas susiduria su mokėjimo sunkumais ar bankrutuoja.
Smegeninė
Smegeninės sritys:
Faktoringas
Sąskaitų administravimas
Lėtai atsiskaitantys klientai yra gana įprastas reiškinys. Primenamieji pokalbiai, kitokie įspėjimai gali sutrikdyti pardavėjo ir pirkėjo santykius. Jei primena trečioji pusė finansinė įmonė, tai paprastai pagerina klientų mokėjimo discipliną, nepažeidžia pirkėjų ir pardavėjų santykių.
Smegeninė
Skliautas
Į skliautą įeina kaktikaulio žvynas, pleištakaulio didžiųjų sparnų viršutinė dalis, momenkauliai , smilkinkaulio žvyninė dalis  ir pakauškaulio žvyno  viršutinė dalis, arba pakaušio plokštuma.
Faktoringas
Faktoringo paslaugų naudotojai
Dažniausiai faktoringo paslaugomis naudojasi:
Faktoringo finansavimo kliuviniai
Aplinkybės, dėl kurių faktoringo panaudojimo galimybė sudėtinga:
Smegeninė
Skliautas
Vidinėje skliauto dalyje iškyla tarpantakis, abipus jo - antakių lankas, šiek tiek aukščiau – porinis kaktos gumburas , arba pakyla , šone – momens gumburas , arba pakyla , o netoli momenkaulių ir pakauškaulių sandūros esti nepastovi momeninė anga.
Šoninėje skliauto dalyje nuo kaktikaulio skruostinės ataugos prasideda to paties kaulo smilkinio linija, kurios tęsinys driekiasi lanku per momenkaulį ir smilkinio žvyninę dalį iki smilkinkaulio skruostinės ataugos pamato. Smilkinio linija apibrėžia smilkininės duobės kontūrą.
Smilkinio duobė
thumb|right|260px| Smilkinio duobė
Smilkinio duobė yra netaisyklingos formos į apačią, atgal ir iš dalies į šoną atvira duobė, sekli viršuje, gilėjanti į apačią. Didžiausią, vidinę, jos sieną, kartu ir stogą sudaro kaktikaulio smilkininis paviršius, pleištakaulio didžiojo sparno smilkininis paviršius ir žvyninę smilkinkaulio dalies smilkininis paviršius. Iš priekio, o iš dalies ir iš šono duobę užtveria skruostikaulio smilkininis paviršius. Apačioje duobė pereina į posmilkininę duobę. Smilkininę duobę užpildo stambus kramtomasis smilkininis raumuo ir riebalinis audinys facijos.
Kaukolės pamatas
Kaukolės pamatas yra sudėtingo, grublėto reljefo, į jį įeina pakauškaulio žvyno sprando plokštuma, šoninės  ir pamatinės  šio kaulo dalys, uolinės smilkinkaulio dalys , pleištakaulio kūnas, sparnai ir sparninės ataugos , akytkaulio akytoji plokštelė  ir kaktikaulio akiduobinės dalys. Pamatas skirstomas į išorinį ir vidinį.
Išorinis kaukolės pamatas
thumb|right|260px| Išorinis kaukolės pamatas
Išorinis kaukolės pamatas  apžvelgiamas iš apačios. Sudėtingą jo reljefą lemia tai, kad jis glaudžiai siejasi su veidine kaukolės dalimi bei jungiasi su stuburu ir kad prie jo iškilimų tvirtinasi galingi sprando ir kaklo raumenys, o angas perveria gausybė kraujagyslių ir nervų.
Atgal nuo didžiosios angos link išorinio pakauškaulio kyšulio driekiasi išorinė pakauškaulio skiauterė, kurios vidurį skersai kerta apatinė sprando linija , o nuo gumburo į šonus nutysta viršutinė sprando linija.
Į šonus nuo didžiosios angos iškyla pakauškaulio krumpliai skersai perverti poliežuvinio nervo kanalo. Už krumplių esti krumplinės duobės, kurios viena arba abi gali prakiurti ir tapti kanalu. Krumplių šonuose žiojėja didelės jungo angos. Nuo kiekvienos jų atgal ir į šoną kyšo po ylinę ataugą, greta kurios matyti ylinė spenio anga. Dar šiek tiek į šoną ir atgal yra du įdubimai ir vienas iškilimas: pakaušinės arterijos vaga, speninė įlanka ir speninė atauga. Ataugoje gali būti speninė anga.
thumb|right|260px| Pleištakaulis iš arti
Didžiosios angos priekyje, pamatinėje pakauškaulio dalyje yra neryškus ryklinis gumburėlis. Pamatinę pakauškaulio dalį nuo smilkinkaulio uolinės dalies skiria uolinis pakauškaulio plyšys. Apatiniame uolinės dalies paviršiuje žiojėja miego arterijos kanalo išorinė atvara. Nuo jos į šoną ir šiek tiek į priekį, skruostinio lanko pamate, yra apatinio žandikaulio duobė. Smilkinkaulio uolinės dalies viršūnė iš užpakalio užtveria netaisyklingos formos plėštinę angą. Iš šono ir iš priekio angą riboja pleištakaulio dariniai. Tarp pleištakaulio didžiojo sparno ir smilkinkaulio uolinės dalies lieka pleištinis uolos plyšys. Nuo jos į priekį ir į šoną, pleištakaulio didžiojo sparno pamate, yra ovalioji anga ir dyglinė anga. Kitus išorinius kaukolės pamato elementus – pleištakaulio kūną, akytąją akytkaulio plokštelę ir akiduobinę kaktikaulio dalį – uždengia veido kaulai.
Vidinis kaukolės pamatas
thumb|right|260px|Vidinis kaukolės pamatas
Priekinės kaukolės duobės
Priekinės kaukolės duobės  dugno vidurys įdubęs. Tai akytkaulio akytoji plokštelė, o joje kyšo gaidžio skiauterė, kurios sparneliai prasiskėsdami užtveria iš užpakalio akląją angą. Iš kairės ir dešinės didžiąją duobės dugno dalį sudaro kaktikaulio akiduobinė dalis, skirianti kaukolės ertmę nuo akiduobės. Paviršių ryškiai išraižo smegenų vingių įspaudai ir smegenų kalvelės. Pleištakaulio mažųjų sparnų viršutinis paviršius, sudarančius duobės dugno užpakalinę dalį, sieja pleištakaulio jungas. Į priekinę duobę remiasi smegenų didžiųjų pusrutulių kaktos skilčių apatiniai paviršiai.
Vidurinės kaukolės duobės
Vidurinės kaukolės duobės centrinė dalis siauresnė, o į šoninės – plačios. Centrinę dalį sudaro pleištakaulio turkiškas balnas. Jo viduryje esančioje posmegeninės liaukos duobėje glūdi bendravardis tarpinių smegenų darinys, o šonuose strėline kryptimi besidriekiančioje plačioje miego arterijos vagoje – bendravardė arterija. Balno priekyje, abipus gumburėlio, pleištakaulio mažųjų sparnų pamatą perveria regos kanalas, kuriuo lenda regos nervas.
Vidurinės kaukolės duobės šoninę dalį sudaro pleištakaulio didžiojo sparno smegeninis paviršius, smilkinkaulio žvyninės dalies smegeninis paviršius ir to paties kaulo uolinės dalies priekinis paviršius. Jos priekyje, po pleištakaulio mažaisiais sparnais, matyti viršutinis akiduobės plyšys, einant atgal – apskritoji anga , vedanti į sparninę gomurio duobę , ovalioji anga ir dyglinė anga, abi atsiveriančios kaukolės pamato išorėje. Šiek tiek medialiau žiojėja plėštinė anga, kurią nemaceruotoje kaukolėje užpildo kremzlė. Nuo jos atgal, piramidės viršūnėje, galima apčiuopti trišakio nervo įspaudą, nuo jo į šoną iškyla lankinė pakyla, dar lateraliau yra būgno stogas , o viršutiniu pakauškaulio uolinės dalies kraštu įstrižai vingiuoja viršutinio uolinio ančio vaga. Į vidurinės duobės šonines dalis remiasi galvos smegenų smilkinio skiltys, palikdamos vingių įspaudus ir smegenų kalveles.
Užpakalinės kaukolės duobės
Užpakalinę kaukolės duobę sudaro beveik visas pakauškaulis (iki skersinio ančio vagos) ir smilkinkaulio uolinės dalies užpakalinis paviršius. Šios duobės dominantė – didžioji anga. Jos priekyje yra nuokalnė, į kurią remesi pailgosios smegenys ir tiltas. Nuokalnės kraštais, pakauškaulio pamatinės dalies ir smilkinkaulio uolinės dalies paribiu, leidžiasi apatinio uolinio ančio vaga. Apačioje ji įteka į jungo angą, nuo kurios prasideda ir eina atgal gili riestinio ančio vaga. Nuo jungo angos į viršų matyti vidinė klausomoji anga, vedanti į bendravardę landą. Už didžiosios angos pakauškaulio žvynu kyla vidinė pakauškaulio skiauterė, kuri skiria dvi smegenėlių duobes, į kurias įsistato smegenėlių pusrutuliai.
Bantų kalbos
Bantų kalbos – didelė Nigerio-Kongo kalbų šeimos kalbų grupė. Ši grupė savo ruožtu priklauso didesnei bantoidų kalbų grupei. Tai labiausiai paplitusi kalbų grupė Afrikoje, šias kalbas vartoja apie 315 mln. žmonių. Iš viso suskaičiuojamos 522 kalbų bantų kalbų grupėje, 691 kalba bantoidų kalbų grupėje ir 1532 kalbų Nigerio-Kongo kalbų šeimoje.
Bantų kalbos paplitusios pietinėje Afrikos dalyje (Centrinėje, Rytų ir Pietų Afrikoje), į pietus nuo linijos, kurią galima brėžti nuo Somalio pietinio kampo per Viktorijos ežerą, Kongo šiaurinę dalį ir Nigerio žiotis. Tik Afrikos pietvakariuose yra išlikusios senosios bušmėnų-hotentotų kalbos. Bantų kalbomis taip pat kalbama Madagaskaro šiaurės vakarinėje dalyje. Manoma, kad bantų kalbos paplito iš šiaurės vakarų, išstumdamos kitas šiame regione buvusias kalbas.
Bantų kalbomis kalbama pietryčių Nigerijoje, Kamerūne, Konge, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Ugandoje, Ruandoje, Burundyje, Kenijoje, Tanzanijoje, Angoloje, Zambijoje, Malavyje, Mozambike, Zimbabvėje, Botsvanoje, Namibijoje ir Pietų Afrikos Respublikoje.
Žinomiausia ir daugiausia vartojama kalba yra svahilių kalba. Kita plačiai paplitusi kalba yra lingala, vartojama Kongo baseine kaip lingua franca tarp vietinių tautų. Dalis kalbų yra toninės, kitos tonų neturi. Bantų kalbos būdingas skiemenų atvirumas, net ir skoliniuose, pvz., Kiristi ("Kristus"), kirtis priešpaskutiniame skiemenyje. Gramatinės giminės ir linksniavimo bantų kalbose nėra. Vardininko ir galininko kategorijos atskiriamos iš žodžio vietos sakinyje: pirmasis dedamas prieš, antrasis po veiksmažodžio.
Bantu pavadinimą kalboms pirmą kartą panaudojo W. Bleek 1856 m.
Didžiausios kalbos
Didžiausios ir žinomiausios bantų kalbos:
Dėl ypatingos bantų kalbų gramatinės struktūros (priešdėliais reiškiamų gramatinių klasių), lietuviški kalbų pavadinimai nėra nusistovėję. Daugelis kalbų lietuviškai vadinamos be klasės priešdėlio (svahili, o ne kisvahili), kai kurios su priešdėliu (pvz., sesuto), kai kurios pagal tautos pavadinimą (zulų kalba). Bantų kalbose žodžio forma be priešdėlio nevartojama: pvz., valstybė vadinama „Botsvana“, tauta „batsvana“ (bečuanai), vienas žmogus „motsvana“, kalba „setsvana“ (bendra šaknis „Tsvana“).
Švylys
Švylys (Eriophorum) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės žolės, išauginančios šliaužiančius šakniastiebius arba sudarančios kupstus. Žiedai sutelkti gausiažiedės varputėse. Vaisiai – tribriauniai riešutėliai, kuriuos išplatina vėjas. Genties pavadinimas iš graikų kalbos žodžių erion – vilna ir phoros – nešantis; vaisiai yra su pūkais, panašiais į vilną.
Gentyje yra apie 12 rūšių. Lietuvoje auga 4 rūšys:
Vladas Terleckas
Vladas Terleckas (g. 1939 m. rugsėjo 13 d. Krivasalyje, Saldutiškio valsčius) – Lietuvos ekonomistas, politinis bei visuomenės veikėjas, Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo akto signataras.
Biografija
1946–1951 m. mokėsi Krivasalio pradinėje, 1951–1958 m. Linkmenų vidurinėje mokykloje. 1958 ir 1959 m. dėl brolio Antano antisovietinės veiklos ir kalinimo nebuvo priimtas studijuoti nei Vilniaus universitete, nei Vilniaus pedagoginiame institute, nors stojamuosius egzaminus išlaikė gerai.
1959–1961 m. dirbo Kazachstano plėšiniuose, medienos paruošimo darbus Karelijoje, durpyne Lietuvoje, darbininku, geodezininku, meistru rekonstruojant Vilniaus aerouosto nusileidimo taką. Tik 1961 m. priimtas į Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, 1966 m. jame baigė bankininkystę.
1966–1967 m. SSRS valstybinio banko Vilniaus skyriaus tarnautojas. 1967 m. pakviestas į Vilniaus universiteto Finansų ir kredito katedrą dėstyti bankinių disciplinų ir dirbo katedroje iki 2000 m. 1976 m. Leningrado finansų ekonomikos institute apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją „Atsiskaitymų negrynaisiais pinigais plėtra ir jų tobulinimo galimybės“. Atsisakė paklusti viešai pasmerkti brolio veiklą arba bent paskelbti sovietinę tikrovę liaupsinantį straipsnį, todėl 10 m. buvo sulaikytas docento vardo suteikimas. Jį gavo tik 1986 m.
1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, išrinktas Vilniaus Pilies rinkimų apygardoje Nr. 1, iškeltas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio. Politinėms partijoms nepriklausė. Iš Seimo pasitraukė protestuodamas prieš jam nepriimtinus Lietuvos turto privatizavimo įstatymus, kuriuos kūrė ir aprobavo Kazimiera Prunskienė, Kazimieras Antanavičius, Gediminas Vagnorius.
1999 ir 2012 m. Lietuvos banko valdyba V. Terleckui skyrė Vlado Jurgučio premiją už 1995–1999 m. ir 2011 m. išleistas knygas ir paskelbtus straipsnius Lietuvos bankininkystės istorijos tema.
Brolis Antanas Terleckas. Žmona Regina, dukra Jūratė.
Bibliografija
1970–2014 m. parašė ir paskelbė per 500 didesnių įvairaus pobūdžio publikacijų. Mažosios Lietuvos enciklopedijos straipsnių autorius.
Garden Grovas
Vystomos statybų, aeronautikos, biotechnologijų, paslaugų sferos. Nuo 1958 m. kasmet vyksta braškių festivalis.
Istorija
Pirmasis vietovėje apsilankęs europietis buvo ispanų keliautojas Gasparas de Portola, tai padaręs 1769 m.
Garden Grovą 1874 m. įkūrė Alonzo Cook. Tais pačiais metais sudaryti mokyklos rajono ir metodistų bažnyčios planai. Tai daugiausia buvo kaimo gyvenvietė iki kol 1905 m. jos teritorija buvo nutiesta geležinkelio linija. Geležinkelio nutiesimas davė paspirtį pasėlių (auginti apelsinai, graikiniai riešutai, čili pipirai, vėliau ir braškės) gausėjimui.
XX a. pirmojoje pusėje miestą sukrėtė dvi gamtinės katastrofos. 1916 m. miestą užtvindė didžiulis potvynis, o 1933 m. didžiąją dalį senamiesčio sugriovė žemės drebėjimas. Pokario laikotarpiu čia gyventi atsikrausčius Antrojo pasaulinio karo veteranams, prasidėjo sparti plėtra. Garden Grovo gyventojų skaičius išaugo iki 44 tūkstančių. 1956 m. jam suteiktas miesto statusas. XX a. 8-ajame ir 9-ajame dešimtmečiuose teritorijoje pradėjo keldintis didelės azijiečių (pirmiausiai vietnamiečiai ir korėjiečiai) bendruomenės.
Bagel head
thumb|right|350 px|TV laidų vedėja [[La Carmina su dviem bagel head recipientais]] Bagel head, riestainiška kakta – kūno modifikavimas, kai į kaktos odos audinius įšvirkščiama fiziologinio tirpalo taip, kad susidarytų patinimas, forma primenantis didriestainį. Tai trumpalaikis modifikavimas, trunkąs nuo 6 iki 24 valandų.
Kilmė
Bagel head procedūrų idėją 2007 m. į Japoniją atgabeno Keroppy Maeda, pamatęs kaip jas Kanadoje atlieka jų pradininkas Džeromas Abramovičius (Jerome Abramovitch). Nuo tada Keroppy Maeda šią procedūrą atlieka apie 10 kartų per metus specialiomis progomis, pvz., underground fetišizmo renginiuose.
2012 m., po to, kai buvo parodytas specialioje National Geographic TV laidoje, ši praktika tapo sensacizmo objektu. Daug kur pasaulyje šis kūno modifikavimo variantas pagarsėjo kaip „japoniška mada“.
Procedūra
Asmeniui, pageidaujančiam bagel head efekto, per dvi valandas į kaktos sritį suleidžia 300–400 cm³ fiziologinio tirpalo. Tirpalo švirkštimo vietos taip išdėstomos, kad pakilusios odos srities centre susidaro įduba, dėl pakilusi kaktos odos dalis primena didriestainį. Po kurio laiko įšvirkštas skystis pasiskirsto audiniuose, ir kitą dieną kakta atgauna pirmykštę išvaizdą.
Saugumo klausimai
Žiniasklaidoje nušviečiant šį kūno modifikavimo būdą dažnai kyla klausimas apie jo saugumą sveikatai. Dermatologas Omar Ibrahimi, turintis didelę patirtį fiziologinių tirpalų naudojime kosmetinėms procedūroms, teigia, kad naudojant pernelyg koncentruotus hipertoninius tirpalus galima sukelti smarkią dehidrataciją. Nesterilių tirpalų ar įrankių naudojimas gali sukelti bakterinę ar grybelinę infekciją. Maeda savo procedūrose naudoja medicininius fiziologinius tirpalus. Ibrahimis taip pat mini, kad pakartotinis didelio kiekio tirpalo įšvirkštimas gali sukelti kaktos odos ištempimą ir nukarimą. Į tai Maeda atsakė, kad taip nėra nutikę, nors kai kuriems ši procedūra buvo atlikta daug kartų.
Šios procedūros saugumas buvo nagrinėtas viename TV laidos The Doctors epizode.
Sensacizmas
Bagel head procedūra buvo rodyta National Geographic Channel TV ciklo Taboo laidoje, kurią parengė TV prodiuserinė kompanija „La Carmina and the Pirates“. Netrukus temą perėmė tarptautinė žiniasklaida, pvz., „Huffington Post“, CNN, „Mashable“, „The Sun“, ir „Daily Mail“,. Šios procedūros buvo pateiktos kaip nauja trenkta japoniška mada. Tačiau La Carmina teigia: „Tai nėra mada net labiausiai fanatiškų kūno modifikavimo šalininkų tarpe. Tai brangu. Tam reikia specialios įrangos. Daugelis japonų apie tai net nėra girdėję.“ Plintantys pasakojimai apie šias procedūras nustebino Japonijos žiniasklaidą, pvz., „Excite News“. Vienas pastarosios reporteris pareiškė: „Aš niekada nebuvau girdėjęs apie bagel head, tad buvo nustebintas kaip ir bet kuris kitas, pamatęs tų jaunuolių nuotraukas. Normalios gražios kaktos transformuojamos groteskiškų ištinimų. Atrodo kaip ateiviai iš kosmoso. Mane nupurto apie tai pagalvojus, bet pagal žiniasklaidos svetaines tai, atseit, naujausia Japonijos mada?“ Išpūsti pasakojimai apie šias procedūras sutrikdė daugelį japonų, kurie tai galėjo pamatyti tik tarptautinėje žiniakslaidoje.
Jurgis Petras Daukantas
Jurgis Petras Daukantas (1826 m. balandžio 29 d. Mitkaičiuose, Telšių pavietas, Rusijos imperija – 1913 m. sausio 11 d. Tiškų dvare, Telšių pavietas) – Rusijos imperijos gydytojas ir valstybės patarėjas, dirbęs Sankt Peterburge ir Žemaitijoje.
Biografija
Tėvas Andrius Daukantas – Telšių pavieto žemės regentas, motina Marcijona Mitkevičiūtė – Žemaitijos bajorė. Šioje stambių žemvaldžių šeimoje augo trys sūnūs ir tiek pat dukterų. Jurgis Petras Daukantas, įgijęs brandos atestatą Telšiuose, toliau studijavo Sankt Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje ir ją baigė 1855 m.
Liko gyventi ir dirbti Sankt Peterburge, išgarsėjo originaliais gydymo metodais. To meto Rusijos sostinė kentėjo nuo kylančių epidemijų, sukeltų nešvaraus vandens. J.P.Daukantas pastebėjo, kad dažniausiai pasveiksta tie ligoniai, kuriems buvo pakilusi labai aukšta temperatūra. Savo pacientus gydytojas guldydavo į karšto vandens vonias ir tai duodavo teigiamus rezultatus – ligoniai išgydavo. Pats mėgdavo profilaktiškai išgerti juodųjų pipirų ir degtinės antpilo. Vėliau susidomėjo fitoterapija, gydydamas vaistažolėmis eksperimentavo, apie gautus rezultatus medicininėje spaudoje paskelbė keletą straipsnių. J.P.Daukantas tapo pripažintu mediku, jį kviesdavosi į konsiliumus kiti daktarai. Priklausė įvairioms medicinos organizacijoms ir draugijoms Rusijoje bei kitose užsienio šalyse.
1897 m. grįžęs į Žemaitiją, valdė du dvarelius ir žemės plotą Mitkaičiuose. Nepaisant to, kad 60 ha plotą 1892 m. padovanojo Mitkaičių altarijai, jo valdos išliko didelės ir XX a. pr. sudarė: Dadotkuose 479 ha ir Tiškuose 248 ha; be to Telšiuose jam priklausė penki namai. Gyd. J.P.Daukantas Dadotkuose įrengė ligonių kabinetą ir priiminėjo lankytojus. Nuo 1908 m. pacientus gydė Tiškuose, kur pagal jo projektą pastatytas tam reikalui skirtas namelis.
Šeima
J.P.Daukantas su žmona Marija Kačanauskaite išaugino tris sūnus ir dukrą:
Andrius Kupčinskas
Andrius Kupčinskas (g. 1975 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas, Seimo narys, buvęs Kauno miesto meras.
Biografija
1993 m. baigė Kauno S. Daukanto vidurinę mokyklą, 1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Humanitarinių mokslų fakultete baigė istorijos ir politologijos mokslus, bakalauras, 2000 m. VDU Politikos mokslų ir diplomatijos institute baigė informacijos ir komunikacijos mokslus, magistras.
1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės Informacijos ir ryšių su visuomene skyriaus vyr. konsultantas. 1998–1999 m. Kauno apskrities dienraščio „Kauno žinios” reporteris. 2000–2003 m. bendros Lietuvos-Prancūzijos UAB „Baltic Pack” vadybininkas. 2003–2005 m. Kauno miesto savivaldybės mero patarėjas jaunimo, sporto ir bendruomenių klausimais.
2000–2018 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2007 m. Tėvynės Sąjungos frakcijos seniūnas, Miesto ūkio, Savivaldos ir ekonomikos, Biudžeto ir finansų komitetų narys, Antikorupcijos komisijos pirmininkas, Bendruomenių centrų rėmimo fondo pirmininkas, Privatizavimo, Peticijų, Strateginio planavimo ir investicinių projektų koordinavimo komisijų narys.
2007–2015 m. Kauno miesto savivaldybės meras.
Nuo 2018 m. Seimo narys, Ekonomikos komiteto narys, Jaunimo ir sporto komisijos narys.
1993 m. Jaunųjų konservatorių lygos (JKL) narys, valdybos narys, vicepirmininkas, pirmininkas. 2005–2015 m. Tėvynės Sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai (TS-LKD) Kauno skyrių sueigos pirmininkas, nuo 2017 m. (TS-LKD) Kauno apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas.
1997-2003 m. Kauno jaunimo reikalų tarybos steigėjas ir narys, 2003-2007 m. pirmininkas. Nuo 2001 m. Atlanto sutarties Lietuvos bendrijos (LATA) narys, Kauno skyriaus pirmininkas, valdybos narys.
2014–2018 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų (KASP) karys savanoris.
Žmona Jurgita. Sūnus Jokūbas, dukra Gertrūda.
Senelis gydytojas prof. Juozas Kupčinskas buvo paskutinis Vytauto Didžiojo universiteto rektorius (1946–1950 m.) ir pirmasis Kauno medicinos instituto direktorius (1950–1953 m.). Tėvas Rytas Kupčinskas – ilgametis Lietuvos Sąjūdžio tarybos pirmininkas, Kauno miesto savivaldybės tarybos ir buvęs Seimo narys.
Antilochas
Graikų mitologijoje Antilochas – Nestoro ir Euridikės sūnus. Būdamas vienas iš Helenės jaunikių, kartu su tėvu dalyvavo Trojos kare. Jis garsėjo savo grožiu, bėgimu ir važnyčiotojo įgūdžiais. Kare Antilochas vadovavo pilijanams. Antilochas gelbėjo tėvą, užpultą Memnono, ir pats didvyriškai žuvo. Supykęs Achilas stojo į kovą ir nukovė Memnoną.
Kare užmušė Ablerą, Atimniją, Falką, Tooną. Patroklo garbei šermenų žaidynėse užėmė antrą važnyčiojimo ir trečią vietą bėgimo varžybose.
Kubena
Kubena  – upė Rusijoje, Archangelsko ir Vologdos srityse. Prasideda Konošos aukštumoje, Archangelsko srities pietuose, netoli Konošos miestelio. Teka daugiausia pietų ir pietvakarių kryptimi per centrinę Vologdos srities dalį. Tėkmė greita, vagoje daug riedulių, rėvų, slenksčių. Krantai aukšti, apaugę mišku. Žemupyje tėkmė sulėtėja, vaga išsiplečia iki 200–300 m. Įteka į Kubenos ežerą ties Ustjės gyvenviete; sudaro deltą.
Intakai: Votča, Jomba, Siamžena, Sima (kairieji), Katroma, Sitė, Kichtė (dešinieji).
Žemupyje (20 km ruože) laivuojama. Prie Kubenos įsikūręs Charovsko miestas.
Ukrinų pagrindinė mokykla
Mažeikių rajono Ukrinų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukrinuose (Mažeikių raj.), Taikos g. 8, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290176110. Steigėjas – Mažeikių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1923 m. Ukrinų gyventojai patys suremontavo seną namelį, kuriame įsteigta pradinė mokykla. Pradžioje buvo tik viena klasė, kitais metais – jau I ir II klasė, nuo 1925 m. buvo visos keturios pradžios mokyklos klasės. 1925 m. Pocaičių kaimo ūkininkas Ruika pastatė Ukrinuose namą, kurį išnuomojo mokyklai. 1925–1926 m. m. Ukrinų pradžios mokykla jau dirbo pilnu komplektu.
1954 m. mokykla tapo septynmete, direktorius Kostas Šiaulys. Nuo 1960 m. aštuonmetė mokykla. 1965 m. mokykla perkelta į naują mūrinį pastatą. Nuo 1982 m. balandžio 7 d. mokyklai vadovauja direktorė Vanda Staškuvienė. Nuo 1986 m. devynmetė mokykla. 1988 m. pristaytas priestatas, sporto salė, vestibiulis, rekonstruotas senasis pastatas. Nuo 1993 m. pagrindinė mokykla.
2017 m. nesusirinkus pakankamam mokinių skaičiui, mokyklos steigėja Mažeikių rajono savivaldybė nusprendė mokyklą uždaryti. Mokykla uždaryta 2018 m.
John Maxwell Coetzee
John Maxwell Coetzee (JM Coetzee, [kutˈsiˑe]; g. 1940 m. vasario 9 d.) – PAR–Australijos rašytojas ir profesorius. Dabar jis yra Australijos pilietis ir gyvena Adelaidėje, Pietų Australijoje. Coetzee nusipelnė kaip rašytojas, literatūros kritikas ir vertėjas, du kartus laimėjęs Bukerio prizą ir 2003 m. gavęs Nobelio literatūros premiją.
Vaikystė ir mokslai
Coetzee gimė 1940 m. vasario 9 d. Keiptaune, Keipo provincijoje, Pietų Afrikos Sąjungoje, afrikanų kilmės tėvams. Šeima kilusi iš XVII a. olandų emigrantų, o prosenelė iš motinos pusės buvo lenkė. Jo tėvas kartais dirbo advokatu, vyriausybei ar augino avis, o motina buvo mokytoja. Namie buvo kalbama angliškai, bet su kitais giminaičiais Coetzee kalbėjo afrikanų kalba.
Savo vaikystę Coetzee praleido Keiptaune ir Vorčesteryje (Vakarų Kapas) kaip jis aprašė suliteratūrintuose memuaruose „Vaikystė“ (Boyhood, 1997 m.). Šeima persikėlė į Vorčesterį Coetzee turint 8 metus, nes tėvas prarado postą valdžioje dėl nepritarimo Apartheidui. Coetzee lankė Šv. Juozapo koledžą, katalikų mokyklą Keiptauno priemiestyje Rondeboše, o vėliau studijavo anglų kalbą ir matematiką Keiptauno universitete, kur gavo menų bakalaurą su pagyrimu iš anglų kalbos 1960 m., o 1961 m. – bakalaurą iš matematikos.
Coetzee vedė Philippa Jubber 1963 m. ir išsiskyrė su ja 1980 m. Santuokoje jis turėjo dukrą Gisela (gimė 1968 m.) ir sūnų Nicolas (gimė 1966 m.), kuris žuvo per nelaimingą atsitikimą 1989 m.
Karjera
1962 m. Coetzee persikėlė į Didžiąją Britaniją, kur dirbo kompiuterių programuotoju IBM Londone ir gyveno iki 1965 m. Ten jis apsigynė magistro laipsnį, parašęs diplominį darbą apie Ford Madox Ford romanus, Keiptauno universitete 1963 m. Tuos įvykius jis aprašė antrame memuarų tome „Jaunystė“ (Youth, 2002 m.).
2006 m. kovo 6 d. John Maxwell Coetzee tapo Australijos piliečiu.
Sen Moris sur Mozelis
Saint-Maurice-sur-Moselle yra gyvenvietė ir komuna Vogėzų departamente, šiaurės-rytinėje Prancūzijos dalyje. 1449 gyventojų (1999 m.).
Opaka Dužos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė
'''Opaka Dužos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Opaka Dužos kaime. Cerkvė priklauso Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapijai. Cerkvė buvo pastatyta 1945 metais.
Sveiks, valio!
Istorija
Steigėja ir leidėja – „Žalgirio“ draugijos Panevėžio miesto taryba. Propagavo sportą ir sveiką gyvenimo būdą. Tiražas 1989 m. – 1900 egz., 1991 m. – 750 egz.
Kajahų valstija
Kajahų valstija (MY ကယား‌ပ္ရည္‌နယ္‌ (ka.ya: pranynai), anksčiau Karenių valstija) yra vienas iš Mianmaro administracinių vienetų. Valstija įsikūrusi rytiniame Mianmare, ribojasi su Šanų valstija šiaurėje, rytuose su Tailandu, pietuose ir vakaruose su Kajinų valstija. Valstijos gyventojų daugumą sudaro Mianmaro kajahų etninė grupė, dažnai vadinama kareniais arba raudonaisiais kajinais.
Dama su šermuonėliu
Dama su šermuonėliu – italų renesanso dailininko Leonardo da Vinčio nutapytas portretas 1489−1490 m. Milane. Eksponuojamas Krokuvos nacionaliniame muziejuje
Sukūrimo aplinkybės
Leonardas da Vinčis nutapė paveikslą 1489−1490 m. Milane. Paveiksle vaizduojama Leonardo rėmėjo, Milano hercogo Liudoviko Sforcos meilužė Čečilija Galerani (it. Cecilia Gallerani), kuriai tuo metu galėjo būti 16-17 metų. Spėjama, kad paveikslo tapymo metu Čečilija Galerani buvo nėščia nuo Milano hercogo. Tai galima susieti su portrete vaizduojamu baltu šermuonėliu Č. Galerani rankose, kuris gali liudyti tiesioginį ryšį su Milano hercogu, kuris buvo pramintas il Moro (juoduoju). Milano hercogo dvaro poetas Bernardas Belinčonis (it. Bernardo Bellinzioni) užrašė Leonardo sonetą, kuris buvo skirtas Milano hercogui, spėjama, portreto nutapymo proga. Jame yra eilutė, skirta hercogui: „šermuonėlis jis yra, nors pramintas juoduoju“. Tai gali turėti ryšių ir su tuo, kad hercogas buvo Šermuonėlio riterių ordino nariu. Šermuonėlio vaizdavimas gali būti susijęs su Č. Galerani pavarde, kas buvo įprasta tų laikų Italijoje − vaizduoti alegorinį objektą, nurodantį paveikslo asmenybės vardą, statusą ir pan. Taip Leonardas padarė ankstesniame „Džinevros de Benči portrete“. Šiuo atveju, šermuonėlio graikiškas pavadinimas gali turėti ryšių su Č. Galerani pavarde. Šermuonėlis taip pat gali turėti simbolinę prasmę, kaip tyrumo simbolis. Jis gali simbolizuoti ir Č. Galerani polėkius: žinoma, kad ji mėgo muziką, literatūrą ir filosofiją. Šermuonėlis antikinėje mitologijoje buvo laikomas nėščiųjų globėju. 1491 m. Ludovikas Sforca vedė Beatričę d’Estę. Tais metais Č. Galerani pagimdė hercogo sūnų Čezarę ir, tikriausiai, buvo pašalinta iš hercogo aplinkos.
Žinoma, kad 1492 m. Čečilija Galerani ištekėjo už Liudoviko Karminačio (it. Ludovico Carminati). 1498 m. Izabelė d’Estė prašė jos atsiųsti portretą į Mantują. Į tai Č. Galerani atrašė, kad ji atrodo visiškai skirtingai nei portrete dėl to, kad portretas tapytas permainingame jos amžiuje. Portretas padarė Izabelei d’Estei tokį įspūdį, kad ji prašė Leonardo sukurti panašų jai. Vėliau Izabelei panašų portretą nutapė Lorencas Kosta. Spėjama, kad portretas išbuvo Č. Galerani nuosavybėje iki jos mirties 1536 m. Britų menotyrininkas John Pope-Hennessy (1913−1994) įvertino jį pirmuoju bandymu Vakarų mene perteikti vaizduojamo asmens mąstyseną ir jausmus per judesį ir gestūrą. .
Paveiksle vaizduojama Čečilija Galerani, pasisukusi į nematomą pašnekovą. Jos drabužiai atspindi tuometinę „ispaniškąją“ madą. Tyrimai rodo, kad portreto dešinėje buvo vaizduojamas langas, tačiau buvo užtapytas, spėjama, paties Leonardo. Žinoma, kad tuo metu Leonardas eksperimentavo su visiškai tamsiu fonu bandydamas geriau išreikšti objekto trimatį vaizdavimą.
Istorija nuo 1800 m.
Maždaug nuo 1500 iki 1800 m. apie paveikslą nebuvo jokių žinių, pakol jo, tikriausiai 1798 m., Venecijoje neįsigijo Lietuvos kunigaikštis Adomas Čartoriskis kartu su Rafaelio portretu (tikriausiai autoportretu). Spėjama, kad užrašas ant portreto LA BELE FERONIERE / LEONARD DAWINCI buvo užrašytas po paveikslo atgabenimo į Lenkiją. Vėliau paveikslo fonas buvo pertapytas. Pats portretas buvo eksponuojamas privačioje Čartoriskių kolekcijoje Pulavuose su daugeliu Čartoriskių giminės surinktų antikvarinių įdomybių. Paveikslas nebuvo iškart pripažįstamas Leonardo. 1831 m. portretas buvo išvežtas į Austriją siekiant apsaugoti kūrinius nuo rusų armijos plėšimų 1831 m. sukilimo metu. Vėliau Čartoriskiai pergabeno jį į Paryžių, į Hotel Lambert. 1870 m. Prancūzijos-Prūsijos karo metu paveikslas buvo išgabentas į Londoną, po to vėl grąžintas į Krokuvą ir 1878 m. įkurdintas naujai atidarytame Čartoriskių muziejuje. Apie 1900 m. vis daugiau istorikų pradėjo palaikyti versiją, kad paveikslas yra Leonardo.
Pirmojo pasaulinio karo metu portretas buvo saugomas Dresdene. Po to vėl grąžintas į Krokuvą. 1939 m. portretas buvo paslėptas nuo artėjančios Hitlerinės Vokietijos kariuomenės, tačiau visgi surastas. Paveikslas kurį laiką buvo išgabentas iš Lenkijos į Vokietiją. Buvo suplanuotas Hitlerio asmeniniam muziejuj Lince, pakol nacistinis Lenkijos valdytojas Hansas Frankas nesusigrąžino jo į Lenkiją. Kartu su Rafaelio portretu ir Rembranto peizažu, „Dama su šermuonėliu“ kabojo Lenkijos gubernatoriaus miegamajame Vavelio pilyje. Karo pabaigoje Hansas Frankas bėgo iš Lenkijos. Vėliau buvo sučiuptas JAV kareivių, tačiau buvo rasti tik Leonardo ir Rembranto paveikslai, o Rafaelio buvo dingęs ir nerastas iki šiol. Tik XX a. antroje pusėje, radus keletą Leonardo pirštų antspaudų, galutinai buvo įsitikinta, kad paveikslas yra nutapytas Leonardo da Vinčio. . Po komunistinės Lenkijos žlugimo paveikslas valstybės buvo grąžintas Čartoriskių giminei kartu su likusia kolekcija ir muziejaus pastatu. Nuo 1991 m. jį valdė Kunigaikščių Čartoriskių fondas. 2016 m. pabaigoje kolekcija kartu su paveikslu parduota Lenkijos valstybei.
Semeliškės (kaimas)
Semeliškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, tuoj į rytus nuo Semeliškių miestelio. Semeliškių kaimiškosios seniūnaitijos centras. Išsibarstęs tarp Nestrėvančio, Beržuolio ir Beržuoliuko ežerų, prie vieškelio.
Istorija
Kaimas minimas XIX a., priklausė Semeliškių valsčiaus Semeliškių seniūnijai, buvo Semeliškių dvaro žemėse.
Gyventojai
thumb|left|255px|Kaimo dalis ant Nestrėvančio kranto
Jacques Georges
Jacques Georges (g. 1916 m. gegužės 30 d. Saint-Maurice-sur-Moselle, Prancūzijoje – m. 2004 m. vasario 25 d.) – ketvirtasis UEFA prezidentas (1983–1990 m.). Nuo 1968 m. iki 1972 m. buvo Prancūzijos futbolo federacijos prezidentas.
DeJuan Collins
De Juan Lamonte Collins (g. 1976 m. lapkričio 20 d. Jongstaune, Ohajas) – JAV krepšininkas.
D. Collinsas karjerą, kaip ir daugelis amerikiečių, pradėjo NCAA lygoje, vėliau rungtyniavo įvairiuose turnyruose Kinijoje, Irane ir Vokietijoje. Šių turnyrų metu krepšininką pastebėjo Antrojoje Vokietijos lygoje rungtyniavusi „Wired Minds Tübingen“ komanda. D. Collinso statistika vokiečių komandoje buvo vidutiniškai po 24 taškus per rungtynes. Kitą sezoną krepšininkas jau pradėjo Berlyno ALBA komandoje, kuri tuo metu buvo Vokietijos čempionė ir žaidė Eurolygoje.
Amerikietis ALBA ekipoje rungtyniavo dvejus metus, per kuriuos Eurolygoje vidutiniškai pelnydavo po 16 taškų, tačiau po Berlyno komandai ypač nesėkmingo 2003–2004 m. sezono išvyko į Salonikų „Aris“ ekipą, kurioje žaidė tik vieną sezoną, bet per jį pelnydavo vidutiniškai po 18 taškų. 2005–2006 m. D. Collinsas rungtyniavo Italijoje, Varezės „Whirlpool“ komandoje, čia taip pat pasižymėdamas rezultatyvumu (vid. per rungtynes po 14,6 taško).
2006–2007 m. sezoną D. Collinas pradėjo Bambergo „Brose Baskets“ komandoje, kurią treniruoja Vokietijos nacionalinės komandos treneris D. Bauermanas. Tačiau net ir šis patyręs specialistas neišgelbėjo komandos nuo nesėkmės, viena ULEB taurės favoričių iš turnyro iškrito jau po pirmojo etapo ir amerikietis nusprendė palikti vokiečių komandą, nors joje irgi buvo lyderis. Palikęs „Brose Baskets“, D. Collinas atvyko į Lietuvos vicečempionų komandą – Kauno „Žalgirį“. Pirmosiose savo rungtynėse Eurolygoje už šią komandą jis pelnė 11 taškų.