cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olivier Messiaen
Biografija
Olivjė Mesianas gimė 1908 m. gruodžio 10 d. Avinjone. Jo motina Sesilija Sovaž buvo poetė ir tėvas Pjeras Mesianas − anglų kalbos mokytojas bei žinomas vertėjas iš anglų kalbos, kurio dėka O. Mesianas susižavėjo Šekspyro pjesėmis. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui tėvas buvo pašauktas į kariuomenę ir motina su sūnumi persikėlė į Grenoblį. Olivjė daugiausiai buvo lavinamas motinos ir jos rašomos poerzijos (viename iš kūrinių mama spėjo sūnų tapsianti muzikantu) bei tėvo verčiamais Šekspyro darbais. Jis kartu su broliu Alanu namuose vaidindavo V. Šekspyro pjeses, nuo aštuonerių pradėjo mokytis groti pianinu ir rašyti muziką. Jau šiuo laikotarpiu ėmė ryškėti O. Mesiano polinkis į religingumą. Šeimos namuose buvo įvairių kompozitorių (V. Gliuko, H. Berliozo, Mocarto, R. Vagnerio ir kitų) partitūrų. 1918 m. pasibaigus karui tėvas gavo mokytojo darbą Nante. Nors šiame mieste šeima buvo apsigyvenusi vos šešis mėnesius, O. Mesianas čia sutiko pirmuosius savo muzikos mokytojus - groti pianinu jį mokė Véronas ir Gontranas Arcouëtas, o Jehanas de Gibonas harmonijos. Jau šiuo laiku jis buvo muzikaliai išprusęs: Šv. Kalėdų proga reikalaudavo operų vokalo partitūrų ir taip susižaino su V. A. Mocarto, R. Vagnerio, H. Berliozo, K. V. Gliuko darbais bei K. Debiusi bei M. Ravelio fortepijoniniais kūriniais. Tai matyt galutinai lėmė, kad O. Mesianas pasirinko muziko kelią. 1919 m. tėvui gavus naują mokytojo postą, šeima persikėlė į Paryžių ir O. Mesianas nepaprastai jauno amžiaus pradėjo mokslus Paryžiaus konservatorijoje: Jeano Gallonso harmonijos klasėje 1923 m. padaryta nuotrauka vaizduoja vaiką jaunų vyrų ir moterų kompanijoje. Konservatorijoje mokėsi skambinti fortepijonu ir vargonuoti pas M. Dupré, kompozicijos pas P. Dukas, muzikos istorijos pas M. Emmanuelį. Studijuodamas pradėjo domėtis reiškiniais, esančiais už tradicinės Vakarų muzikos sampratos ribų – graikų poezijos eilėdara, senosiomis dermėmis, folkloru ir krikščionių liturgija. Nagrinėjo rytietišką ritmiką, mikrotonalinę muziką, paukščių čiulbesį. Joje jis ne kartą apdovanotas įvairiose disciplinose.
1931 m. baigęs konservatoriją O. Mesianas pradėjo dirbti vargonininku Šv. Trejybės bažnyčioje Paryžiuje. Iš to meto interviu martyti, kad jis buvo tapęs karštu kataliku. 1932 m. birželio 22 d. jis vedė kompozitorę ir smuikininkę Luizą Žiustin Delbos. Tikriausiai 1932 m. jis pradėjo dėstyti Normalinėje muzikos mokykloje ir 1936 m. − privačioje Schola cantorum. 1936 m. kartu su kitais kompozitoriais įkūrė draugiją „Jaunoji Prancūzija“, skirtą propaguoti modernią, jaunatvišką muziką.. 1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniui karui O. Mesianas buvo pašauktas atlikti karinės tarnybos. 1940 m. gegužę paimtas į nelaisvę vokiečių ir persiųstas į Giorlico Silezijoje karo belaisvių stovyklą. Nelaisvėje parašė „Laiko pabaigos kvartetą“ (Quatuor pour la fin du temps). 1941 m. paleistas iš nelaisvės O. Mesianas grįžo į Paryžių, kur dėstė Paryžiaus konservatorijoje. Didelis pedagoginis vaidmuo – dėstė harmoniją, analizę, ritmiką, estetiką, vėliau ir kompoziciją ne tik Paryžiuje, bet ir Vengrijoje, Italijoje, JAV, Vokietijoje, Japonijoje, Argentinoje. Netrukus Messiaeno klasėje susibūrė daug talentingų studentų, tarp jų – P. Boulezas, S. Niggas, Y. Loriod, J. Barraqué, I. Xenakis, G. Benjaminas ir kt.
1949 m. per Darmštato vasaros kursus O. Mesianas sukūrė kūrinį fortepijonui Modes de valeurs et d‘intensités („Verčių ir intensyvumo tipai“), kuriame atrado naujas muzikos komponavimo galimybes (serialistiškai traktuojami ne tik pagrindiniai muz. elementai – garsai, ritmas, bet ir kiti – dinamika, artikuliacija).
O. Mesiano žmona 1953 m. dėl silpnos sveikatos buvo apgyvendinta slaugos namuose ir mirė 1959 metais. Dar gerokai prieš tai O. Mesianas asmeninį dėmesį pradėjo rodyti savo mokinei, pianistei Ivonai Lorijo, jai dedikavo grupę kompozicijų. O. Mesiano muzikos mokytojo ir teoretiko autoritetas pradėjo augti tarptautiniu mastu. 1946 m. jis dėstė Budapešte, 1947 m. − Tanglevude (JAV), 1949−1951 m. − Darmštate, 1953 m. − Sarbriukene. Jo mokytojo autoritetas buvo lyginamas A. Šionbergo autoritetui. 1961 m. jis vedė Ivoną Lorijo. O. Mesiano kompozitoriaus stilius buvo labai originalus, nepriskiriamas kuriai nors XX a. muzikos srovei. Jis 1970-aisiais ir 1980-aisiais buvo plačiai pripažintas kūrėjas. Plačiai keliavo kartu su žmona, skaitė paskaitas, koncertavo ir dalyvavo jam dedikuotuose koncertuose. Jo sveikata šiuo metu prastėjo. Chroninis nugaros skausmas, priskirtas artritui, paaiškėjo, buvo iššauktas vėžio. 1992 m. balandžio 21 d. jam buvo atlikta nugaros operacija ligoninėje Kliši. Balandžio 27 d. rytą kompozitorius pradėjo kosėti krauju ir mirė. O. Mesianas buvo palaidotas Sen Teofrė bažnyčios kapinėse (Izeras) netoli savo namų Prancūzijos Alpėse. Jis kūrė muziką vargonams, sukūrė vienintelę operą „Šv. Pranciškus Asyžietis“. Tarp paminėtinų kūrinių: simfonija „Turangalila simfonija“, oratorija „Atsimainymas“.
Kūryba
O. Mesiano muzika pasižymi ypatingu skambėjimo spalvingumu, jam buvo artimos dailės ir muzikos sintezės idėjos. Kompozitoriaus muzikos kalba pagrįsta originalia dermių bei ritmo sistema, papildyta natomis transkribuotu paukščių giedojimu. Savo kūrybos sistemą kompozitorius apibendrino teoriniuose darbuose, iš kurių svarbiausi Technique de mon langage musical („Mano muzikinės kalbos technika, 1944) ir Traité de rhytme, de couleur et d‘ornithologie („Traktatas apie ritmą, spalvas ir ornitologiją", 1994-99). Kūrybinių idėjų sėmėsi iš C. Debiusi, I. Stravinskio ir kitų kompozitorių kūrybos, grigališkojo choralo, graikų eilėdaros, indų, polineziečių, Rytų tautų muzikos, paukščių giedojimo. O. Mesiano modalinė technika pagrįsta jo sukurtomis penkiomis „ribotos transpozicijos dermėmis“ (modes à transpositions limitées), kuriose chromatinis garsaeilis dalinamas į pasikartojančias vienodas dalis, pvz., tonas-pustonis, pustonis-tonas ir pan. Didelį dėmesį kompozitorius skyrė ritmui; metroritminė dramaturgija jam buvo kūrinio formavimo pagrindas. O.Mesiano muzika yra laisvo metro, pagrįsta :neapverčiamų ritmų“ (rythmes non rétrogradables) sistema.
Kūriniai:
1917 m. fortepijonui – Šaloto ponia
1925 m. fortepijonui - Didysis baltojo dangaus liūdesys
Bramšė
Bramšė  – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje, 20 km į šiaurę nuo Osnabriuko, prie Hasės upės ir Vidurio Vokietijos kanalo. Geležinkelio stotis prie Osnabriuko–Vilhelmshafeno kelio. Vystoma mašinų ir vielos, plastikų, tapetų gamyba, maisto ir tekstilės pramonė. Yra XIII a. Šv. Martyno bažnyčia.
Olivier Messiaen
Kūryba
1926 m. orkestrui - Fuga (Henri Rabaud tema)
Bramšė
Istorija
9 m. m. e. dabartinės Bramšės apylinkėse įvyko svarbus Teutoburgo miško mūšis, kuriame germanai sustabdė romėnų veržimąsi į kraštą.
Olivier Messiaen
Kūryba
1927 m. vargonams – Modalinis eskizas
1927 m. kūrinys vargonams Laparos tema
Bramšė
Istorija
Bramšės miestas sudarytas 1929 m. , o 1971 m. išplėstas prijungus kaimyninius miestelius.
Olivier Messiaen
Kūryba
1927 m. vargonams, smuikui ir violančelei - Adagio
1926/27 m. Andantino (styginių kvartetas)
1928 m. vargonams (Leduc) - Prélude
1928 m. orkestrui ,,Fuga" d-moll
1928 m. vargonai - Savų sielų šeimininkas
1928 m. Eucharistinis banketas. Vienintelis ir pirmasis šio kūrinio spektaklio pasirodymas buvo 1930 m. kovo 22 d. Paryžiaus konservatorijos kongreso renginyje "Mokinių pratybos”. Pateikė Henri Rabaud.
1928 m. fortepijonas - Dangiškasis banketas (Leduc)
1928 m. fortepijonas - Škotiškos variacijos
1928 m. simfoninė poema Jėzus
1969 m. trio preliudija Haydn tema vargonams.
1928-1929 m. preliudai fortepijonui (Durand). Pirmasis Olivier Messiaen privatus pasirodymas įvyko 1930 m. sausio 28d. Editions Duran, o Bernardette Alexander George pirmą kartą šį kūrinį atliko 1937 m. birželio 15d. École Normale de Musique Paryžiuje.
1930 m. orkestrui - Saint-Bohème (Exces of Odes funambulesques). Tekstas - Teodore de Banville.
1930 m. Rygos konkurencijos fuga (Georges Hüe tema)
1930 m. Mirusiųjų skaičius. (vokalas / kamerinis - smuikas, fortepijonas (Durand)). Pirmą kartą šis kūrinys viešai atliktas 1931m. Nepriklausomoje muzikos draugijoje (Societe musicale independante) bei École Normale de Musique Paryžiuje. Atliko Georgette Mathieu, Jean Planel Blareau bei Messiaen (fortepijonas).
1930 m. orkestrui - Užmirštos aukos (timpanai, perkusija, styginiai (Durand). Pirmą kartą viešai atliktas 1930m. vasario 19 d. Eliziejaus laukuose (Des Champs Elysees) Walter Straram koncerte The Straram.
1930 m. fortepijono versija (Durand) - Pamirštos dovanos
1930/35 m. vargonams (Leduc) - Siūlymas šventųjų sakramentui 1930 m. orkestrui - Paprastos sielos dainos
1930 m. vokalui ir fortepijonui (Durand) - Trys melodijos. Pirmąjį kartą kūrinys atliktas Olivier Messiaen‘o ir Louise Matha Nacionalinėje muzikos draugijoje spektaklyje 1930 m.
1931 m. The Sorcerer Cantate – sopranas, bosas ir fortepijonas (arba orkestras). Pirmą kartą atliktas 1931 m. liepos 4 d. Prix de Rome.
1931 m. Senas jaunimas - trumpas chorinis Catulle Mendeso eilėrasčio atlikimas.
1932 m. vargonams (Lemuin) - Amžinosios bažnyčios išvaizda
1932 m. fortepijonas (Durand) – Burlesko fantazija. Pirmasis viešas pasirodymas 1933 m. vasario 8 dieną. Atliko Robert Casadesus Nepriklausomos muzikos draugijoje (École Normale de Musique koncertai)
1932 m. smuikui ir fortepijonui (Leduc) - Tema ir variantai – Rūmai. Pirmą kartą viešai atliktas 1932 m. lapkričio 22d. Paryžiaus muzikiniame teatre (Cercle Musical de Paris) Claire Delbos ir paties Olivier Messiaen.
1932-1933 m. orkestrui – Pakilimas (timpanai, perkusija (Leduc)). Pirmasis viešas atlikimas 1935 m. rugsėjo 2d. Salle Rameau teatre.
Juodas šydas Lizai
Juodas šydas Lizai – 1968 m. sukurtas giallo filmas.
Olivier Messiaen
Kūryba
1933 m. vokalas - 8 sopranams ir 4 smuikai
Juodas šydas Lizai
Turinys
Inspektorius Bulonas gyvena su gerokai jaunesne žmona, kurią pats kažkada išgelbėjo nuo įkalinimo. Dėl amžiaus skirtumo ir žmonos draugų, jį vis labiau kankina pavydas. Galiausiai įsitikinęs, kad žmona jam neištikima, Bulonas vieną suimtąjį, kuriam gresia ilgi metai kalėjime, mainais už laisvę pasiūlo nužudyti Lizą. Maksas Lindtas sutinka. Jis suipažįsta su Liza ir tampa šios meilužiu. Bulonas, matydamas kad planas nepavyko, o jis pats atsidūrė Makso rankose, nusprendžia pats imtis darbo – nužudyti žudiką, o vėliau ir savo žmoną.
Olivier Messiaen
Kūryba
1933-34 m. Pakilimas vargonams (Leduc). Pirmą kartą viešai atliktas Olivier Messiaen 1935 m. sausio 29d. Saint-Antoine-des-Quinze-Vingts bažnyčioje.
1934-1935 m. Solfedi dainavimo pamokos – trigubi klavišiniai ir pritariantysis pianinas (Lemoine).
1934 m. – dainos fortepijonui Morceau de Lecture à vue
1935 m. fortepijonui (Durand) - Paulo Duko kapo kūrinys. Pirmą kartą atliktas Joaquin Nin-Culmell 1936 m. balandžio 25 d. École Normale de Musique Paryžiuje.
1935 m. vokalui ir fortepijonui (Leduc) – Vocalise. Pirmą kartą atliktas 1936 m. Hennriette Quéru-Bedel ir Olivier Messiaen.
1936 m. vokalui (sopranui) ir fortepijonui (Durand) – Poemos Mi. Pirmą kartą atliktas 1937m. balandžio 28d. koncerte Spiralės. Atliko Marcelle Bunlet ir Olivier Messiaen.
1937 m. vargonams (Durand) ir vokalams – Šventoji naktis. Pirmą kartą viešai atliktas 1938m. vasario 17d. Trinidado vargonų draugijoje.
1937 m. vokalams ir orkestrui (perkusija, styginiai) - Poemos Mi.
1937 m. Fêtes des Belles Eaux - 6 Ondes Martenots (Leduc). Pirmą kartą viešai atliktas 1937 m. liepos 25d. Fete de la lumiere Paryžiuje.
1938 m. vokalas ir fortepijonas (Durand) – Dangaus ir žemės dainos. Pirmą kartą viešai atliktas 1939m. sausio 23d. tritonų koncerte, École Normale de Musique, Paryžiuje. Atliko Marcelle Bunlet ir Olivier Messiaen.
1938 m. Marteno bandos - dvi monodijos ketvirtoniams.
1940-1941 m. smuikui, klarnetui, violančelei, fortepijonui (Durand) – Laiko pabaigos kvartetas. Viešai atliktas 1941m. sausio 15 d. Stalago nelaisvėje, atliko Jean Le Boulaire, Henri Akoka, Etienne Pasquier ir Olivier Messiaen. Vėliau, 1941 m. birželio 24d. Theatre des Mathurins, Paržiuje dar kartą atliktas Jean Pasquier, Andre Vacellier, Etienne Pasquier ir Olivier Messiaen.
1941 m. chorui Joan of Arc I. Te Deum II. Netinkamas dideliems mišriems chorams ir mažiems acapella chorams.
1942 m. Marteno bangos (elektroninė) – muzika Eidipo scenai [Dievas nekaltas].
1943 m. fortepijonas (Leduc) – Rondeau.
1943-1944 m. vokalas, orkestras (36 moteriški vokalai, fortepijono solo, martenso bangos Solo čelesta, vibrafonas, 3 perkusijos (Durand)) - Trys dieviškojo buvimo mažos liturgijos. Pirmą kartą viešai atliktas 1945m. balandžio 21d. koncerte Pleiade.
1944 m. fortepijonas (Durand) - Dvidešimt akių ant vaiko Jėzus. Pirmasis viešas atlikimas Yvonne Loriod 1945 m. kovo 26d, Salle Gaveau, Paryžiuje.
1945 m. vokalas (sopranas) ir fortepijonas (Leduc). Pirmasis privatus pasirodymas 1946 m. birželio 26d. Etienne de Beaumont namuose, Paryžiuje. Atliko Marcelle Bunlet ir Olivier Messiaen. Pirmą kartą viešai atliktas 1946m. birželio 27 d.
1945 m. daina obojui ir fortepijonui.
1945 m. vargonams - Tristanas ir Yseult - Meilės tema
1946 m. tremtinių daina vokaliniam orkestrui (perkusija, fortepijonas, įvairūs styginiai). Pirmą kartą viešai atliktas 1945m. vasario 11d. Palais de Chaillot, atliko Manuel Rosenthal.
1946-48 m. orkestrui (solinis fortepijonas, marteno bangos, ksilofonas, čelesta, vibrafonas, penkios perkusijos (Durand) - Turangalîla-Symphonie. Pirmą kartą viešai atliktas 1949 m. gruodžio 2d. Bostono simfonijos salėje. Atliko Y. Loriodas, G. Martenot dir. Bernstein.
1948 m. vokalas 3S 3A 3T 3B (Salabert) - Penkios dalys. Pirmą kartą viešai atliktas 1949 m. Salle Erard Paryžiuje. Atliko vokalinis ansamblis, diriguojamas Marcel Couraud.
1949 m. fortepijonui – Cantéyodjyâ. Pirmą kartą viešai atliktas 1954 m. vasario 23 d. Little Marigny teatre. Atliko Yvonne Loriod
1949-50 m. fortepijonui (Durant) – Keturi ritmo etiudai. Pirmą kartą kūrinys viešai atliktas paties Olivier Messiaen 1950 lapkričio 6d. Alliance Français, Tunise.
1951 m. vargonams (Leduc) – Vargonų knyga. Pirmą kartą viešai atlikas 1955 m. kovo mėn. Paties autoriaus.
1952 m. fleitai ir forepijonui (Leduc) – Juodas paukštis.
1952 m. elektroninės muzikos koncertas Timbres-durées
1953 m. daina Harmonijos pamoka: duoklė Jeaną Galoną. Instrumentinė medžiaga nenurodoma
1953 m. orkestrui (solo pianinas, celeste, ksilofonas, glock, dvi perkusijos (Durand) – Paukščių pabudimas.
1955-56 m. orkestrui (solinis fortepijonas, glock, ksilofonas, penkios perkusijos) - Egzotiniai paukščiai.
1956-58 m. fortepijonui (Leduc) - Paukščių katalogas. Pirmą kartą viešai atliktas 1959 m. balandžio 15d., Salle Gaveau. Atliko Y. Loriod
1959 m. tekstas (Leduc) - Briuselio konferencija
1959-60 m. orkestrui (ksilofonas, marimba, trys perkusijos (Leduc) – Chronochromie. Pirmasis viešas pasirodymas 1960 m. spalio 16 d. diriguojant Hans Rosbaud.
1960 m. vargonams (Leduc) – Atsidavimo šventė. Tai eilėraštis - tai bandomoji pjesė Paryžiaus konservatorijoje.
1961 m. fortepijonui - Rabler Pierinette
1962 m. orkestrui (solo pianinas, ksilofonas, marimba, keturios perkusijos (Leduc) - Sept haïkaï. Pirmą kartą viešai atliktas spektaklyje 1963 spalio 30d. Prancūzijoje.
1963 m. orkestrui (solo pianinas, ksilofonas, marimba, 3 proc. (Leducas)) – Šventojo miesto dangaus spalvos.
1963 m. vargonams (Leduc) – Monodija.
1964 m. orkestrui (Leduc) – Kūno prisikėlimas. Pirmą kartą viešai atliko 1965 m. gegužės 7d. Sergeas Baudo. 1964 m. Preliudas fortepijonui. Redaguotas Yvonne Loriod-Messiaen (Durand). Pirmą kartą viešai atliko Yvonne Loriod 2000 m. gruodžio 8d. Nacionalinėje Paryžiaus muzikos konservatorijoje.
1965-69m. vokalas ir orkestras (solinis fortepijonas, solo violončelė, solo fleita, solo klarnetas, solo ksilorimba, solo vibrofonas, solo marimba, šešios perkusijos (Leduc)) - Mūsų Viešpaties Jėzaus prisikėlimas.
1969 m. vargonams (Leduc) – Meditacijos apie Šventosios Trejybės paslaptis. Pirmą kartą privačiai atliktas autoriaus 1971m. laprikčio 8d., Trinidade. Pirmą kartą viešai – taip pat Olivier Messiaen 1972 m. vasario 20d. Vašingtone.
1970 m. fortepijonaui (Leducas) – Sodo lazdelė.
1971 m. rago solo - Jean-Pierre Guezec kapas.
1971-74 orkestrui (solo pianinas, ragas solo, glock, ksilorimas (Leduc) - Nuo kanjonų iki žvaigždžių.
1975-83m. opera – choras - Asyžiečio šv. Pranciškus.
1977 m. tekstas (Leduc) - Notre Dame konferencija.
1982 m. Akronimas - trumpas nelydimų fleitų kūrinys, kuris pirmą kartą buvo paskelbtas prancūzų leidinyje (Paryžius, Fayard, 2008 m.)
1984 m. vargonams (Leduc) - Šventojo sakramento knyga. Pirmą kartą viešai atliktas 1986 m. liepos 1d. Almuto Rosslero Metropolitanų metodistų bažnyčioje Mičigane.
1985 m. fortepijonas (Leduc) Mažų paukščių eskizai. Pirmą kartą viešai atliktas 1987m. sausio 25. Paryžiuje.
Budrių seniūnija (Kretinga)
Budrių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietrytinėje dalyje, į pietus nuo Kartenos, Minijos upės kairiajame krante. Administracinis centras – Budriai.
Olivier Messiaen
Kūryba
1986m. orkestrui (solo pianinas, ksilofonas, marimba (Leduc) - Vitražas ir paukščiai. Pirmą kartą viešai atliko Pierre Boulez 1988 lapkričio 26d. The Champs-Elysees kiemelyje.
Budrių seniūnija (Kretinga)
Istorija
Įkurta 1861 m., priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Kartenos valsčiui. 1915 m. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Prasidėjus Lietuvos sovietizacijai, 1940 m. pavadinta Budrių apylinke. TSRS-Vokietijos karo pradžioje 1941 m. atkurta. Grįžus sovietų valdžiai, 1944 m. vėl pavadinta Budrių apylinke.
Olivier Messiaen
Kūryba
1986 m. klarnetui ir fortepijonui – Mocarto stiliaus dainos.
Budrių seniūnija (Kretinga)
Istorija
Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas (1915-1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Gyvenvietės
Seniūnijai priklausę kaimai:
Olivier Messiaen
Kūryba
1987 m. orkestrui (fortepijonas, ksilofonas, marimba) - Miestas iš viršaus. Pirmą kartą viešai atliko Salle Pleyel, 1989 m. lapkričio 17d.
1988-92 m. orkestrui - Eclairs sur l'au-delà.
1987-91 m. orkestrui - Gyvenimo medžio paukštis (orkestruotas Kristoferis Dingelis)
1989 m. orkestrui (ksilofonas, 2 perkusijos (Leduc)) - Šypsena. Pirmą kartą viešai atliktas 1998 m. gruodžio 5 d.
1990-91 m. orkestras - solo fleita, solo violončelė, solo pianinas (Leduc). Koncertas Quatre (Keturi)
1991 m. pjesė fortepijonui ir styginių kvartetui – Chambre. Pirmą kartą viešai atliktas spektaklyje Vienoje (1991 lapkričio 19d.).
2017 m. fortepijonui (Roger Muraro rekonstrukcija) - Fauvettes de l'Hérault - concert des garrigues (remiantis Messiaeno užrašais, rašytais 1958 m.). Pirmą kartą atliktas 2017 birželio 23d. Tokijuje.
Nežinoma data - Žvirblio himnas saulėtėkyje.
Caja Mágica
Caja Mágica – teniso kortų ir uždaros arenos kompleksas Madride, Ispanijoje. Statinyje yra trys teniso kortai ir įtraukiamas stogas. Pagrindinėje stadiono dalyje yra 12 500 sėdimų vietų. Papildomi du kortai talpina po 3 500 ir 2 500 žiūrovų. Pastarųjų kortų talpą buvo planuotą išplėsti 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių surengimo Madride atveju.
2010 m. komplekse vyko MTV Europos muzikos apdovanojimai 2010.
Ostruvo valsčius (Sokulka)
Ostruvo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Naujasis Ostruvas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Per I pasaulinio karą panaikintas, jo vietoje galbūt įkurtas Šudzialovo valsčius.
Strakėnai
Strakėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Toliejų.
Istorija
1636 m. Strakėnų vienkiemis priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. 1789 m. kaime buvo 4 ūkiai 26 gyventojai.
Renaissance FC
Renaissance arba Renaissance N’Djaména, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Renaissance Football Club – profesionalus Čado futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Ndžamenoje.
Namų rungtynes žaidžia Nacionaliniame stadione, kuris talpina 30 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo įkurtas 1954 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai čempionai ir Čado futbolo taurės laimėtojai.
Sezonai
Šaltiniai:
1967 m. Gibraltaro suverenumo referendumas
miniatiūra|250px|right|Referendumo vartai [[Imperatorius Karolis V|Karolio V gynybinėje sienoje. Pavadinti 1967 m. vykusiam Gibraltaro referendumui atminti]] miniatiūra|250px|right|Nacionalinėmis spalvomis nudažytas automobilis Gibraltaro referendumo proga
1967 m. Gibraltaro suverenumo referendumas – 1967 m. rugsėjo 10 d. vykęs Gibraltare referendumas, kuriame buvo klausiama, ar šios teritorijos žmonės norėtų būti valdomi Ispanijos, išlaikydami Didžiosios Britanijos pilietybę ir specialų Gibraltaro statusą Ispanijos sudėtyje, ar pripažinti britų suverenitetą su savivaldos institucijomis.
Istorija
Pagal Jungtinių Tautų Generalinės asamblėjos rezoliuciją nr. 2070, patvirtintą 1965 m. gruodžio 16 d., 1966 m. Ispanijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pradėjo oficialias derybas dėl Gibraltaro statuso. Ispanijos užsienio reikalų ministras Fernando Castiella pateikė britų vyriausybei oficialų pasiūlymą, į kurį buvo įtrauktos 3 sąlygos:
Derybų laikotarpiu buvo tariamasi su F. Franko valdoma Ispanija, kuomet buvo suvaržytos jos piliečių teisės, tuo tarpu Gibraltare žmonėms jų demokratines laisves garantavo britų vyriausybė. Be to, nors ispanų ekonomika ir augo, bet buvo silpnesnė, ir jos paprasti piliečiai pasienyje gyveno gana vargingai.
Tokiu būdu, Gibraltaro žmonėms buvo pasiūlyta perduoti teritorijos valdymą Ispanijai pagal jos vyriausybės pasiūlytas sąlygas arba ir toliau išlaikyti savo ryšius su Didžiąja Britanija ir demokratinėmis vietos institucijomis, Britanijai išsaugant savo dabartines pareigas.
Rezultatai
Referendume dalyvavo 12 672 registruoti rinkėjai (73,4 proc.), 99,64 proc. iš jų pasisakė už Didžiosios Britanijos suverenitetą Gibraltare. 1969 m. buvo priimta nauja konstitucija. Paskelbta Gibraltaro nacionalinė diena, kuri kasmet nuo 1992 m. švenčiama rugsėjo 10 d., siekiant paminėti Gibraltaro suverenumo referendumą.
1969 m. F. Franko režimas uždarė Ispanijos ir Gibraltaro sieną, nutraukė visus ryšius ir smarkiai apribojo judėjimą. Siena dar nebuvo visiškai atnaujinta iki pat 1985 m. vasario, dešimt metų po F. Franko mirties.
Fulgentas Bižys
Biografija
1967 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą, 1972 m. – Kauno politechnikos institutą. Keletą metų buvo rezultatyviausias Lietuvos futbolo pirmenybių žaidėjas. Futbolą pradėjo žaisti Veisiejų „Dainavoje“, vėliau rungtyniavo Kauno „Politechnikoje“, Panevėžio „Ekrane“, Utenos „Utenyje“. Tarptautinėse varžybose atstovavo Lietuvos reprezentacinei komandai – Vilniaus „Žalgiriui“.
1972-1975 m. buvo žaidžiančiu Panevėžio „Ekrano“ treneriu, po to iki 1988 m. žaidė ir treniravo Utenos „Utenį“, šią komandą išvedė iki Lietuvos aukščiausios lygos.
Mochai
Mochai  – indėnų tauta, gyvenanti Bolivijoje, Beni departamento pietiniuose rajonuose (Mochoso prov.), prie Mamorės upės. Populiacija – apie 21 tūkst. žmonių. Mochų kalba priklauso aravakų kalbų XVII–XVIII a. buvo Mocho savanos „lingva franka“. Dabar didesnioji dalis šneka ispaniškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.
Iki XVI a. įvykusio ispanų užkariavimo mochai buvo vyraujanti Mocho savanos tauta. Sudarė gyvenvietes, kuriose gyvendavo iki 5000 žmonių. Buvo visuomeniniai luomai, vadų hierarchija, šventikų luomas, šventyklos, liturginė sistema. Mochai buvo išvystę drėkinamąją žemdirbystę, kelių statybą, amatus (keramiką, tekstilę ir kt.), galbūt kasdavo brangiuosius metalus. Nuo XVI a. pab. užmezgė ryšius su ispanais. XVII–XVIII a. pab. buv smarkiai paveikti jėzuitų misijų. XIX–XX a. pr. mochai surengė keletą sukilimų, buvo paplitęs mesianizmas. Dabartiniai mochai kultūriškai artimi kreolams (boliviečiams).
thumb|left|245px|Mochų šokėjai. [[Isiboro Sekurės nacionalinis parkas ir indėnų teritorija]]
Aukštoji viksva
Aukštosios viksvos porūšiai: porūšis.
Morfologija
thumb|left|230px|Aukštosios viksvos žydinti varpa Daugiametis, pilkai žalias, 40– 90 (150) cm aukščio, tankiakeris, trumpu, be palaipų šakniastiebiu, tankius kupstus sudarantis augalas. Stiebai standūs, statūs, tribriauniai, aštriomis briaunomis ir įdubusiais šonais, šiurkštūs, su ilgomis, belakštėmis, skiauterėtomis, blizgančiomis, šviesiai rusvomis, tinkliškai išsiskaidžiusiomis makštimis pamate. Lapai trumpesni už stiebus, standūs, statūs, 3– 6 mm pločio, lovelio pavidalo; jų kraštai atlenkti, daugiau ar mažiau šiurkštūs, viršūnė pusiau sulenkta, nusmailėjusi, apatinė pusė skiauterėta, šiurkšti. Žiedynas susideda iš 1– 2 kuokelinių ir 2– 4 daugiau ar mažiau suartėjusių piestelinių varpučių. Apatinis žiedynlapis truputį ilgesnis ar trumpesnis už savo varputę, su neryškia makštimi pamate. Makštys gelsvai rudos, blizgančios, tinkliškai išsisklaidžiusios. Kuokelinės varputės siaurai cilindriškos, iki 6– 7 cm ilgio; jų pažiedės pailgos, nusmailėjusios, rausvai rudos. Piestelės varputės cilindriškos, 3– 6 cm ilgio; viršutinės – bekotės, paprastai su kuokeliniais žiedais viršūnėje, apatinės – trumpai kotuotos; pažiedės pailgai lancetiškos, smailokos, juosvai rudos, žalsvu ruoželiu per vidurį, 2 kartus siauresni už maišelius. Maišeliai elipsiški, 3,5– 4 mm ilgio, dažnai ilgesni už pažiedes arba lygūs su jomis, suploti, melsvai ar pilkai žali, vėliau rusvai žali, su 4– 7 ryškiomis, iškylomis gyslomis, apkraštuoti šviesiomis briaunomis; jų kotelis labai trumpas, snapelis trumpas, sveikas; maišeliai anksti nukrinta. Vaisiai ovališki, suploti, rudi.
Žydi balandžio – gegužės mėnesį, kartais ir rugsėjo mėnesį. Hemikriptofitas.
Augavietės
Auga supelkėjusiuose ežerų krantuose, pelkėtose pievose, pelkėtuose miškuose, grioviuose, žemapelkėse. Įeina į, taip pat ir kitų pelkinių pievų bendrijų sudėtį.
Paplitimas Lietuvoje: apyretis. Jo paplitimas dar nepakankamai ištirtas, nes anksčiau nebūdavo skiriamas nuo Meinsh. A. Freda (Kauno apyl.), Bambininkų km. (Alytaus raj.), Biržulio ež. (Telšių raj.), Nedzingio ež. (Varėnos raj.), Švenčionėlių apyl. (Švenčionių raj.), Turžėnų km. ir kt.
Lietuvoje rastos aukštosios viksvos formos bei hibridai
Be tipingos formos, kurios maišeiliai 3,5–4 mm ilgio, aiškiai gysloti, dar pasitaiko forma, turinti tokio pat dydžio, bet neryškiai gyslotus arba visiškai begyslius maišelius, kurių viena pusė yra truputį iškili, o kita – plokščia. Didžiasalio km. (Ignalinos raj.), Dumblių pelkė (Alytaus raj.). Tur būt, tai pareinama forma tarp ir  Meinsh. Arba Asch. et Gr. (Trakų raj.).
Be to, Lietuvoje dar aptinkamas hibridas x ( Fries).- Tankiakeris augalas. Stiebai laibi, standūs. Lapai siauri, plokšti, džiūdami susisuka. Pamatinių lapų makštys gelsvai rudos, tinkliškai išsisklaidžiusios. Žiedynas susideda iš vienos kuokelinės varputės ir 2–3 piestelinių varpučių. Maišeliai ne daugiau kaip 3 mm ilgio, suploti, aiškiai gysloti. Auga pelkėse, pelkėtose pievose. Aliejūnų km., Degutėlių km., Didžiasalio km. (Ignalinos raj.), Kamanų pelkė (Akmenė), Vilniaus apyl. ir kitur.
TT (reikšmės)
TT gali reikšti:
Gorne Crnelovas
Gorne Crnelovas – miestas šiaurės rytų Bosnijoje ir Hercegovinoje, pasienyje su Serbija ir Kroatija.
Absoliuti dauguma gyventojų yra serbai. 2013 m. buvo 1 406 gyventojai.
Vlasenica
Vlasenica – gyvenvietė rytų Bosnijoje ir Hercegovinoje, Serbų respublikoje.
Gyventojai
12 349 gyventojai, pagal 2013 m. surašymą.
Didžioji dalis gyventojų yra serbai. Jie sudaro du trečdalius gyventojų. Likęs trečdalis – bosniai. Iki karo daugiau nei pusė (55%) gyventojų buvo bosniai.
Tarnaitė (2016 filmas)
Tarnaitė – 2016 m. Pietų Korėjoje sukurtas erotinis psichologinis trileris pagal Sarah Waters romaną „Fingersmith“. Demonstruotas Kanų kino festivalio programoje.
Siužetas
Filmą sudaro 3 tarpusavyje susiję epizodai.
1 dalis.
XX a. pradžia, Korėją valdo japonai. Mergina vardu Ok Ču įsidarbina tarnaite pas turtingą japonę Hideko. Iš tiesų mergina yra vagilė vardu Suk Hi, susidėjusi su apsimetėliu grafu Fudzivara, kuris ketina suvilioti Hideko, ją vesti ir vėliau užvaldyti jos šeimos turtus. Suk Hi užduotis – padėti Hideko įsimylėti Fudzivarą, tačiau betarnaudama pas savo ponią, mergina ją įsimyli ir pradeda pavydėti. Jos suartėja, tačiau Hideko priima Fudzivaros pasiūlymą išvykti į Japoniją, tik su sąlyga, kad kartu vyks ir jos tarnaitė.
Japonijoje Fudzivara ir Hideko susituokia. Tuomet Fudzivara nuveža savo žmoną į beprotnamį, tačiau jame Hideko vardu palieka sukrėstą ir išduotą Suk Hi.
2 dalis.
Pradžioje pasakojama Hideko vaikystė ir jos pažintis su Fudzivara (pastarasis padėdavo jos patėviui Kodzuki padirbinėti senovines knygas). Jos motiną, mėginusią pabėgti nuo despoto vyro nužudė pats Kodzuki ir mergina gyvena nuolatinėje baimėje. Fudzivara pasiūlo jai pabėgimo planą: rasti jauną ir kvailą tarnaitę, kurią vėliau būtų galima uždaryti į beprotnamį, o jie pasidalytų palikimą. Namuose atsiranda Suk Hi, kurią Hideko išmoko skaityti. Galiausiai, supratusi, kad mergina ja iš tiesų rūpinasi, Hideko papasakoją dalį jos ir Fudzivaros plano. Abi merginos iš Kodzuki namų pabėga kartu.
3 dalis.
Po to, kai Suk Hi atsidūrė beprotnamyje, Fudzivara siūlo Hideko kartu vykti į Vladivostoką ir iš tiesų susituokti. Jie ketina vykti traukiniu, tačiau tuo metu Suk Hi pabėga ir juos suranda. Hideko apsvaigina Fudzivarą vynu su opiumu, pakeičia bilietus iki Šanchajaus ir išvyksta su Suk Hi. Tuo metu Fudzivarą sučiumpa Kodzuki žmonės, šis jį kankina savo namo rūsyje, tačiau vėliau abu miršta nuo apnuodytų cigarečių, kurias turėjo Fudzivara.
Pagrindiniai apdovanojimai
Viso filmas pelnė 65 apdovanojimus ir 104 nominacijas.
Korosalio rajonas
Korosalio rajonas  – rajonas šiaurės Belize, Meksikos pasienyje. Tai mažiausias šalies rajonas. Administracinis centras – Korosal Taunas.
Geografija
Rajoną iš rytų ir šiaurės skalauja Četumalio įlanka. Paviršiui būdinga lyguma ir aukštumos, prie jūros kranto yra seklių lagūnų bei druskos ežerų. Svarbiausia upė – Hondas.
AD
AD, ad arba A.D. gali reikšti:
Korosalio rajonas
Istorija
Korosalio rajone yra senovės majų miestų Seroso ir Santa Ritos liekanos.
Gyvenvietės
Svarbesnės gyvenvietės:
Ostra Guros valsčius
Ostra Guros valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Ostra Gura.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Per I pasaulinio karą panaikintas.
VU (reikšmės)
VU gali reikšti:
Vu (Wu) taip pat gali reikšti kinišką terminą, kuris pagal taisykles lietuvių kalboje transkribuojasi kaip U (žr. U (reikšmės))
Bruchzalis
Bruchzalis  – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Karlsruhės. Per miestą nutiestas Karlsruhės–Haidelbergo plentas ir geležinkelis. Svarbus šparagų (vienas svarbiausių Europoje), apynių, tabako, vynuogių auginimo židinys. Vystoma chemijos, tekstilės, elektronikos, tabako, popieriaus, medienos apdirbimo pramonė, surenkamos žemės ūkio mašinos. Veikia 1988 m. įkurtas universitetas, miesto muziejus. Bruchzalio įžymybė – 1722 m. pastatyta barokinė rezidencinė pilis, suprojektuota Maksimiljano fon Velšo, su Baltazaro Noimano 1733 m. sukurtais laiptais. Taip pat yra to paties Noimano suprojektuota Šv. Petro bažnyčia (1746 m.).
Istorija
Bruchzalis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 796 m. Miesto teisės suteiktos 1248 m. Nuo 1056 iki 1802 m. Bruchzalis priklausė Špajerio vyskupystei, nuo 1723 m. buvo jos sostine. 1624, 1676, 1688 m. miestą nusiaubė gaisrai. Nuo 1803 m. tapo Badeno dalimi. XIX a. suklestėjo tabako ir apynių auginimas ir apdirbimas.
ISO 3166-1
thumb|450px|Europos šalių suskirstymas pagal ISO 3166-1 thumb|450px|Okeanijos šalių suskirstymas pagal ISO 3166-1
ISO 3166-1 – tarptautinio standarto ISO 3166 pirmoji dalis, naudojamas nurodyti pasaulio šalį. Oficialus standarto pavadinimas: Šalių ir apygardų pavadinimų vaizdavimo kodai: 1 dalis. Standartas apibūdina tris kodų serijas:
Priklausymo standartui reikalavimai
Šiuo metu 249 valstybės, teritorijos ar geografinės svarbos plotai oficialiai turi ISO 3166-1 kodą. Pagal ISO 3166 Priežiūros Agentūrą (ISO 3166/MA), vienintelis būdas oficialiai gauti ISO 3166-1 kodą yra būti bent viename iš šių sąrašų:
Nuorodos
ISO 3166
AF
AF, Af arba af gali reikšti:
Nacionalinė akademinių mainų agentūra NAWA
Lenkijos nacionalinė akademinių mainų agentūra NAWA – valstybinė įstaiga, skatinanti tarptautinį mobilumą aukštajame moksle. Būstinė Varšuvoje. 2019 m. NAWA biudžetas sudarė 94 milijonus zlotų.
Statusas
Agentūra įkurta 2017 m. spalio 1 dieną 2017 m. liepos 7 d. įstatymo nutarimu.
Agentūros veiklą prižiūri už aukštojo mokslo švietimą atsakingas ministras. 2020 m. gegužę Ministrų tarybos pirmininkas Mateušas Moraveckis NAWA direktore paskyrė dr. Gražyną Žebrovską.
Bendradarbiavimas
NAWA bendradarbiauja su įvairiomis tarptautinėmis akademinėmis ir aukštojo mokslo organizacijomis: JAV Institute of International Education, Academic Cooperation Association (ACA) ir kitų šalių agentūromis: vokiečių DAAD, britų British Council ir prancūzų Campus France.
Romanuvkos valsčius
Romanuvkos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Romanuvka, vėliau – Lozovas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Per I pasaulinio karą panaikintas.
Laipiojimo sportas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Laipiojimo sportas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Po sėkmingo debiuto 2020 m. olimpiadoje, laipiojimo sporto olimpinė programa išplėsta iki keturių rungčių.
Varžybos
Sportininkai iš viso pasidalins keturis medalių komplektus. Skirtinai negu 2020 m. olimpiadoje, daugiakovės rungtį sudarys laipiojimas kybiais (bouldering) ir pirmavimo rungtis (lead climbing). Greičio įskaita tapo atskira olimpine rungtimi. Bendras dalyvių skaičius išplėstas nuo 40 sportininkų iki 68 dalyvių.
AX
AX, Ax arba ax gali reikšti:
Aivaras Veiknys
Aivaras Veiknys (g. 1983 m. sausio 9 d. Elektrėnuose) – Lietuvos poetas, žurnalistas.
Biografija
2001 m. baigė Elektrėnų „Ąžuolyno“ vidurinę mokyklą (dabar progimnazija). 2001 m. įstojo į Vilniaus Gedimino technikos universitetą, Statybos fakultetą. Studijavo nekilnojamojo turto vadybos specialybę. 2005 m. studijas nutraukė.
2007 m. dirbo UAB „Izola“ 3 kategorijos katilų apmūrytoju. 2008–2010 m. buvo dienraščio „Respublika“ žurnalistas. 2009 m. kaip žurnalistas lankėsi Afganistane. 2011 m. dirbo „SEB investicinio gyvybės draudimo“ konsultantu. 2012–2015 m. gyveno Vandžiogalos kaime, Kauno rajone, dirbo parketo gamykloje staliumi-staklininku. 2015 m. gegužę su šeima apsigyveno Elektrėnuose, trumpai dirbo žurnalistu laikraštyje „Elektrėnų žiniose“. 2015 m. su „Poezijos pavasario“ delegacija aplankė lietuvių bendruomenes Šveicarijoje. Tai pačiais metais dalyvavo tarptautiniame projekte „Versoplis“, kaip vienas talentingiausių Lietuvos jaunosios kartos poetų lankėsi festivalyje Ledberyje (Jungtinė Karalystė) ir Gdanske (Lenkija).
Kūryba
A. Veiknys rašyti pradėjo baigdamas mokyklą. Debiutinę poezijos knygą „R aktai“ išleido 2007 m., antrąjį eilėraščių rinkinį „Paukštuko liudijimai“ – 2014 m. Nuo 2008 m. kūryba pradėta spausdinti kultūrinėje spaudoje (žurnaluose „Naujoji Romuva“, „Nemunas“, savaitraštyje „Literatūra ir menas“, kt. leidiniuose). Eilėraščiai versti į vokiečių, anglų ir lenkų kalbas. Poetas dalyvauja įvairiuose literatūriniuose renginiuose ir festivaliuose („Poezijos pavasaryje“, „Poetiniame Druskininkų rudenyje“, „Literatūrinėse Vilniaus slinktyse“, „Literatūrinėje Panevėžio žiemoje“ ir kt.“). A. Veiknys – vienas iš festivalio „Literatūrinės Vilniaus slinktys“ sumanytojų ir organizatorių.
Trofimuvkos valsčius
Trofimuvkos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Trofimuvka.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Per I pasaulinio karą panaikintas.
Rungrado gegužės 1 stadionas
Rungrado gegužės 1 stadionas (kor. 릉라도 5월1일 경기장) – daugiafunkcinis stadionas Pchenjane, Šiaurės Korėjoje. Tai yra didžiausias stadionas pasaulyje, talpinantis 114 000 žmonių. Stadionas užima 20,7 hektaro plotą.
Stadionas buvo atidarytas 1989 m. gegužės 1 d. Jis pavadintas Rungrado salos, kuri yra Tedongano upėje, vardu bei pažymint Tarptautinės darbo dienos datą.
Stadiono dizainą sudaro 16 arkų, išdėstytų lanku, simbolizuojančių magnolijos formą.
AL
AL, Al arba al gali reikšti:
Andrašio prospektas
Andrašio prospektas – 1872 m. pradėtas statyti prospektas Budapešte. Šiame prospekte yra neorenesanso stiliaus pastatai, taip pat čia įsikūrusios daug kavinių, restoranų, teatrų, ambasadų ir prabangių prekių parduotuvių. Žinomiausios šio prospekto vietos yra valstybinis operos teatras, baleto mokykla, Zoltano Kodajaus memorialinis muziejus, Vengrijos menų universitetas, Rytų Azijos menų muziejus.
Tiesti Andrašio prospektą nuspręsta 1870 m., siekiant sumažinti transporto spūstis ir palengvinti susisiekimą tarp centrinės miesto dalies ir miesto parko. Statybos pradėtos 1872 m. ir baigtos oficialiu atidarymu 1876 m.
Prospektas buvo pavadintas Vengrijos ministro pirmininko Diulos Andrašio, kuris šias pareigas ėjo 1867–1871 m., vardu.
1870 m. buvo pasiūlyta mieste įrengti metro liniją. 1896 m. pabaigta metropoliteno sistema tapo pirmąja metropoliteno sistema Europoje. 2002 m. M1 metropoliteno linija buvo įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, kaip Andrašio prospekto dalis.
Nuo 1950 m. prospektas buvo pervadintas tris kartus, atsižvelgiant į politines realijas. 1950 m. prospektas buvo pavadintas Stalino vardu. 1956 m. Vengrijos revoliucijos metu prospektas buvo vadinamas „Vengrijos jaunimo alėja“. Kitais metais komunistų valdžia prospektą pervadino „Vengrijos Liaudies Respublikos gatve“. 1990 m., žlugus komunistų valdžiai, prospektui grąžintas Andrašio vardas.
1987 m. Andrašio prospektas kartu su Dunojaus pakrantėmis ir Budos pilimi buvo įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Sandėlis
miniatiūra|250px|right|Sandėlis su daugiaaukščiais stelažais produkcijos laikymui
Paskirtis
Sandėliai skirti labai skirtingos produkcijos patogiam laikymui ir susijusioms operacijoms. Saugoti, perkelti, transportuoti naudojami konteineriai, maišai, dėžės, paketai, padėklai, stelažai, aruodai. Pagal paskirtį jie būna gamybiniai ir skirstomieji (logistiniai) sandėliai. Šiuolaikinių sandėlių statiniai būna vienaaukščiai arba daugiaaukščiai, šildomi ar nešildomi, dažniausiai karkasiniai, iš lengvų, greit pastatomų ir išardomų konstrukcijų. Krovos, perkėlimo, rūšiavimo ir kitos operacijos mechanizuotos, pasitelkiant kėlimo įrangą, konvejerius, autokarus. Dideliuose sandėliuose daugelis operacijų automatizuotos, įdiegtos kompiuterizuotos sandėlio valdymo sistemos.
Atviruose sandėliuose laikomos drėgmei atsparios birios (smėlis, žvyras, anglys), gabalinės medžiagos (plytos, gelžbetoniniai gaminiai), įpakuoti gaminiai (įrengimai, staklės). Atviros aikštelės turi tvirtą nuolaidų paviršių drėgmės pertekliui pašalinti.
Uždari sandėliai skirti kroviniams, reikalaujantiems tam tikrų sandėliavimo sąlygų, todėl čia laikomos drėgmei neatsparios birios medžiagos (grūdai, miltai, rišamosios, cheminės medžiagos), skysčiai, dujos, įrenginiai, tekstilės, medienos ir kiti gaminiai, maisto produktai, žemės ūkio produkcija. Tam tikriems produktams, pvz., pavojingiems, greitai gendantiems, sudaromos išskirtinės sąlygos, o su specialia įranga palaikomi nustatyti mikroklimato parametrai. Tokiuose specialiuose sandėliuose naudojami įrengimai gerokai skiriasi nuo atviro ir uždaro tipo sandėlių.
Padvarys
Padvarys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žalvarių, greta Šešuolių kaimo ir Vilkaraisčio miško.
Istorija
1700 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje minimas Šešuolių arba Padvario kaimas. Kaimo vardas įvairuoja: kartais jis vadinamas Šešuoliais arba Padvariu (1696 m.), kartais Šešuoliais arba Padvariškiais (1701 m.). 1703 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje kaimas dar užrašytas Trimoniai arba Padvariškiai.
Mindučiai
Mindučiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Toliejų, prie Virintos. Išlikusios senosios kapinės, guli Mindučių akmuo.
Istorija
miniatiūra|220px|left|Senųjų kapinių ženklas miniatiūra|220px|left|[[Mindučių akmuo]]
1636 m. Mindučių kaimas priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai.
Gyventojai
1789 m. kaime buvo 10 ūkių 68 gyventojai.
Subliatyvas
Subliatyvas ( 'pakilęs') – įvairią būseną rodantis linksnis: vengrų ir suomių (čia vartojamas retai) kalbose subliatyvas pirmiausia rodo judėjimą į ko nors paviršių (pvz., sėstis ant žemės; lipti į medį), taip pat vartojamas netiesiogine prasme (į universitetą; dviejų parų laikotarpiu). Cezų ir kitose šiaurės rytų Kaukazo kalbose subliatyvas reiškia judėjimą į objekto apačią arba po juo.
Suomių kalbos pavyzdžiai:
Subliatyvas vartojamas cezų, suomių ir vengrų (pvz., városokra 'miesto ploto link') kalbose.
Karolina Deliautaitė
Karolina Deliautaitė (g. 1995 m. rugpjūčio 9 d.) – Lietuvos sprinterė.
Biografija
Baigė studijas Lietuvos sporto universitete. 2013 m. su Klaipėdos miesto 4x100 m estafetinio bėgimo rinktine laimėjo savo pirmąjį Lietuvos čemponato auksą. 2016 m. pirmą kartą tapo Lietuvos 100 m sprinto čempione. 2017 m. pirma kartą tapo Lietuvos uždarų patalpų čempione 60 m bėgime.
Langrenas (Mėnulio krateris)
thumb|right|220px| Langrenas (Nr. 8) prie Derlingumo jūros (Nr. 2) Langrenas (, -8.9°N, 61.1°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į rytus nuo Derlingumo jūros. Pavadintas Nyderlandų XVII a. kartografo Michaelio van Langreno (1598−1675) pavarde. thumb|left|240px|Langreno krateris, „Lunar Orbiter 4“ nuotrauka (1967 m.) Langreno krateris (8, žr. schemą) yra rytinėje Derlingumo jūros pusėje. Tai ryškiausias Mėnulio matomosios pusės rytinio pakraščio krateris. Jo skersmuo 130 km, sienos aukštos. Kraterio viduryje yra dvi žemos, tačiau ryškios saulės šviesoje viršukalnės. Kraterio dugnas labai šviesus ir dėl to jis gerai matomas iš Žemės. Taip pat Langrenas turi spindulių sistemą.
Mažieji Auciukai
Mažíeji Auciukai̇̃ – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 13 km į rytus nuo Kalinkavičų. Apylinkės centras.
Hartmano viksva
Hartmano viksva  (Carex hartmanii) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.
Morfologija
Daugiametis, pilkai žalias, retakeris, 30– 70 cm aukščio augalas, išauginantis ilgą, kietą, horizontaliai šlaiužiantį šakniastiebį. Stiebai stambūs, statūs, ploni, tribriauniai, žemiau žiedyno šiurkstūs, su kaštoniškai arba rausvai rudomis, belakštėmis, tinkliškai suskidusiomis makštimis pamate, ilgesnis už lapus. Lapai žali, standūs, statūs, plokšti, 2– 3 mm pločio, jų apatinė pusė skiauterėta, pakraštys šiurkštus, viršūnė smaili. Žiedynas – ilga varpa, susidedanti iš 3– 5 daugiažiedžių, retokų, viena nuo kitos atitolusių varpučių. Apatinis žiedynlapis stambus, toks pat kaip ir stiebiniai lapai, šiurkščiais pakraščiais, lygus su žiedynu arba už jį trumpesnis. Visos varputės, išskyrus viršūninę, piestelinės. Viršūninė varputė ginekandrinė, stati, siaurai cilindriška arba pailgai kiaušiniška, 1,5– 3,5 (4) cm ilgio, su 3– 8 kuokeliniais žiedais apačioje; jos pamate neretai yra 2– 3 trumpos, 0,6– 1,5 cm ilgio ir 3– 5 mm pločio, cilindriškos, bekotės arba trumpakotės piestelinės varputės. Likusios piestelinės varputės ilgesnės (2– 4 cm ilgio) ir platesnės (4– 6 mm pločio), cilindriškos, kotuotos, daugiau ar mažiau viena nuo kitos nutolusios. Viršūninės varputės viršutinėje dalyje žiedai piesteliniai (todėl vaisiams atsiradus virsšunė būna storesnė). Viršūninėje žiedyno varputėje tik kuokeliniai žiedai. Šoninės varputės 3– 5, retai 2, viena ar dvi šoninės varputės labai arti viršūnės. Pažiedės plačiai lencetiškos, rausvai rudos, su šviesiu ruoželiu ir žalsva gysla per vidurį; jų viršūnė gana staigiai akuotiškai nusmailėjusi; varpučiu viršūnėje jos tokio pat ilgio, kaip ir maišeliai arba net dar trumpesnės, o į apačią tampa vis ilgesnės ir pamate jų ilgis, įskaitant ir akuotiška viršūnė, gerokai viršija maišelių ilgį. Maišeliai plėvėtesni, eliptiški, iš pradžių plokšti, vėliau neryškiai tribriauniai, 2,5– 3 mm ilgio, 1,5– 2 mm pločio, pilkai žali, paskui truputį paruduoja, su 5– 6 plonomis, bet aiškiomis gyslomis, viršūnėje staigiai užsibaigia trumpu, dvidančiu snapeliu; danteliai tiesūs, statūs išėma tamsiai apkraštuota, siaura. Vaisiai kiaušiniski, 1,8– 2 mm ilgio ir 1,2– 1,5 mm pločio, aštriai tribriauniai, bukomis viršūnėmis, kotuoti, šviesiai rusvi.
Žydi balandžio ir gegužės mėn. Hemikriptofitas; geofitas.
Augavietės
Auga drėgnose pievose, žemapelkėse, taip pat lapuočių miškuose ir krūmuose. Apyretė, išskyrus šiauriniuose rajonuose.
Paplitimas Lietuvoje: gana dažnai šiaurinėje šalies dalyje, einant į pietus retėja. Anksčiau nebuvo skiriamas nuo pievinės viksvos. Visi esami herbariniai egzemplioriai klaidingai priskirti Wahlnb. Taigi Lietuvoje vyrauja Carex hartmani Cajander, o ne Carex buxbaumii  Wahlnb. Apie pastarosios rūšies augimą Lietuvoje kol kas patikimų duomenų nėra.
Bendras paplitimas: Vakarų ir Vidurio Europa, europinės Rusijos dalies vakarų ir vidurio rajonai, Kaukazas, Vakarų Sibiras, šiaurinė Vidurinės Azijos dalis. Priklauso eurazinam floros elementui.