cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
EBITDA
EBITDA (angl. Earnings Before Interest, Taxes, Depreciation and Amortization) vadinamas pelnas prieš palūkanas, mokesčius, nusidėvėjimą bei amortizaciją. EBITDA paprastai galima išskaičiuoti iš įmonių finansinių ataskaitų. Pelnas, mokesčiai ir sumokėtos palūkanos yra pelno nuostolio ataskaitoje, o nusidėvėjimas ir amortizacija - pinigų srautų ataskaitoje arba pelno nuostolio ataskaitoje prie veiklos sąnaudų, jeigu yra iššifruota. Trumpiausias kelias skaičiuoti EBITDA - prie veiklos pelno (EBIT) reikia pridėti nusidėvėjimo ir amortizacijos sąnaudas.
Chevrolet K5 Blazer
Chevrolet K5 Blazer buvo mažiausias iš didelių General Motors C/K visureigių šeimos. Blazer buvo pristatytas 1969 metais ir gaminamas, kol jį 1995 metais pakeitė Chevrolet Tahoe. 1970 metais GMC pristatė savo visureigio versija, kuris vadinosi Jimmy, kuris buvo gaminamas iki 1992 metų, kol jį pakeitė GMC Yukon. Abu buvo gaminami ant trumpos bazės, buvo siūlomos 4x4 ir galiniais ratais varomos versijos.
EBITDA
Istorija ir naudojimas
EBITDA pradėtas skaičiuoti 1980 - 1990 metais ir naudotas priimant greitus sprendimus dėl įmonių sugebėjimo grąžinti finansines skolas. Nuo to laiko EBITDA plačiai naudojama, nes aiškiau atspindi įmonės veiklą neįveldama sąnaudų, kurios pagrindinėje veikloje "nedalyvauja". Palūkanos priklauso nuo vadovybės pasirinkimo, kaip finansuoti įmonės veiklą, todėl yra ignoruojamos, o mokesčiai gali priklausyti ne tik nuo šių metų veiklos. Nusidėvėjimas ir amortizacija neretai yra subjektyvūs dydžiai, kurie, dažnai mokestiniais tikslais neatspindi tikrųjų turto sąnaudų. Toks atsiribojimas nuo paminėtų sąnaudų leidžia lengviau tarpusavyje palyginti įvairias įmones, kuriose skiriasi vidinės nusidėvėjimo apskaitos taisyklės, finansavimo struktūra, apmokestinimo tvarka.
Oakland
Oakland gali reikšti:
EBITDA
Istorija ir naudojimas
Skolintojai EBITDA naudoja skaičiuodami įmonės galimybę grąžinti paskolą ir sumokėti palūkanas. Kadangi palūkanos yra mokamos prieš mokesčius, tai skolintojas ypatingo dėmesio joms nekreipia. Trumpuoju laikotarpiu skolintojas gali ignoruoti ilgalaikio turto nusidėvėjimą bei amortizaciją, nevertindamas to, kad ateis laikas, kai įmonė turės skirti pinigų atnaujinimui.
Įmonių savininkai ir vadovai dažnai naudoja EBITDA kaip būdą "pagražinti" įmonės rezultatus. Ypatingai tai "veiksminga", kai nusidėvėjimo sąnaudos yra santykinai didelės. Tokiu būdu bandoma šiek tiek paveikti investuotojų nuomonę, padailinti įmonės finansinę situaciją. Tačiau savininkai gali, be abejo, ir vidiniais tikslais naudoti EBITDA ir jos išvestinius rodiklius (EBITDA marža), kad galėtų kitu kampu įvertinti įmonės generuojamą pelną atmetus palūkanų, mokesčių, nusidėvėjimo ir amortizacijos sąnaudas.
Levaniškis (Pasvalys)
Levaniškis – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Pasvalio.
Rumojaus subprefektūra
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį.
Altenaras
Altenaras  – kaimas ir savivaldybė Arveilerio rajone (Reino kraštas-Pfalcas, Vokietija), ant Aro upės kranto, Aifelio kalnuose. Maždaug 10 km į vakarus nuo Bad-Nojenaro miesto.
Altenaras yra Altenaro jungtinės bendruomenės centras.
Žaidimų pultas
thumb|rigth|225px|[[Super Nintendo Entertainment System|SNES/Super Famicom pultas (matoma Japonijos Super Famicom versija), kuris išpopuliarino tokį pulto išdėstymą, vėliau naudotą daugelyje modernių pultų]] Žaidimų pultas – įvesties įrenginys, jungiamas prie žaidimų kompiuterio ir skirtas kompiuteriniams žaidimams valdyti. Vienas iš žaidimų valdymo įrenginių tipų. Žaidimų pultas laikomas dvejomis rankomis ir daugiausia valdomas nykščiais.
Daugelis kompiuterinių žaidimų konsolių valdomos išimtinai žaidimų pultais. Žaidimų pultus taip pat galima naudoti ir valdant asmeninius kompiuterius, paprastai žaidžiant žaidimus, kurie suprojektuoti žaisti su pultu (kaip, pvz., konsolių žaidimai, pritaikyti asmeniniams kompiuteriams). Asmeniniams kompiuteriams skirtų žaidimų pultų pavyzdžiais būtų Asus Eee Stick, Gravis PC, Microsoft SideWinder ir Saitek Cyborg.
Egzistuoja ir tokie žaidimų valdymo įrenginiai, kurie geba emuliuoti kompiuterio klaviatūrą ar pelę. Jie sukurti tam, kad būtų galima apeiti tokių valdymo įrenginių palaikymo kompiuteriuose nebuvimą. Tai pat esti programinė įranga (kaip, pvz., JoyToKey, Xpadder ar Pinnacle Game Profiler), kuri gali atlikti tokią pačią funkciją.
Konstrukcija
Žaidimų pultą paprastai sudaro krypties valdiklis ir kiti mygtukai, skirti valdyti abejomis rankomis. Kairėje esantys krypčių klavišai paprastai valdomi kairiuoju nykščiu, dešinėje esantys kitos funkcijos mygtukai – dešiniuoju nykščiu. Senesni krypties valdikliai buvo kryžminės formos ir turėjo keturias kryptis (angl. taip pat vadinti joypad arba d-pad), bet daugelis modernių pultų papildomai (arba kaip pakaitalą) turi po vieną ar daugiau analoginių kreiptukų.
Kai kurie standartiniai žaidimų pultai palei kraštus taip pat turi papildomus mygtukus, centre įmontuotą „Start“ mygtuką, pasirinkimo ir režimo mygtukus bei nedidelį, vidinį motorą, kuris skleidžia vibraciją ir tokiu būdu sukuria atsakomąją reakciją. Naujausi žaidimų pultai taip pat pasižymi gana sudėtinga integruota operacine sistema, prieiga prie interneto, bevieliu ryšiu.
Kurkliai (viensėdis)
Kurkliai – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, prie Kurklių.
Maišiagalos tvenkinys
Maišiagalos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, Maišiagalos miestelio pietiniame pakraštyje. Šiaurinėje tvenkinio pakrantėje stūkso Maišiagalos piliakalnis. Netoli ir  kelių sankryžos.
Tvenkinio kodas – 12050260, priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Tvenkinys sudarytas ant Neries intako Dūkštos upelio, už 14,7 km nuo jo žiočių. Vandens telkinio plotas – 3,3 ha, ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,39 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 124 m. Krantai neaukšti. Aplinkui plyti pievos, stovi buvusio Maišiagalos dvaro pastatai.
Mickūnai
Mickūnai – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km į rytus nuo Vilniaus, prie kelio. Seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos. Stovi Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1826 m.), Mickūnų gimnazija, lopšelis-darželis, paštas (LT-13004), ambulatorija, yra tarybinių karių kapinės.
thumb|left|[[Mickūnų bažnyčia]] miniatiūra|left|Kryžius su data, 2011 m. Antrame plane – tarybinių karių kapinės
Geografija
Per Mickūnus teka Vilnia ir jos intakas Mukna, greta kurios žiočių sudarytas tvenkinys. Į šiaurės rytus nuo Mickūnų yra Vilnios hidrografinis draustinis. Pro Mickūnus eina plentas, atsišakoja kelias į Sadūniškes. Už 2 km į šiaurę eina geležinkelis Vilnius–Turmantas prie kurio yra Mickūnų geležinkelio stotis (joje stoja keleiviniai traukiniai). Miestelį aptarnauja priemiesčio autobusai bei 67 miesto autobusas.
Istorija
XVII a. – XVIII a. minimas Vilniaus vyskupijos kapitulos Mickūnų dvaras. XVIII a. pirmoje pusėje pastatyta koplyčia davė pradžią gyvenvietei. 1775 m. Mickūnų kaime buvo 6 kiemai. 1795 m. jau buvo privatus Moravskienės dvarelis su Mickų kaimu. Nuo 1802 m. Mickūnus valdė Semaškos, čia 1802 m. gimė garsus lietuvių gydytojas, memuaristas, etnografas ir poetas Stanislovas Moravskis, 1818–1824 m. dvarą – Vilniaus universiteto profesorius Augustas Liudvikas Bekiu. 1826 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, kuri 1871–1915 m. buvo paversta stačiatikių cerkve. XIX a. 2-ojoje pusėje veikė valstybinė mokykla. XIX a. pabaigoje Mickūnai – Vilniaus apskrities miestelis, valsčiaus centras.
1905 m. lankėsi Feliksas Dzeržinskis, kuris organizavo mitingą prieš Rusijos valdžią. 1923 m. įkurta parapija. 1939 m. TSRS perduota Lietuvai. Po Antrojo pasaulinio karo Mickūnai tapo miesteliu. Nuo 1950 m. – F. Dzeržinskio kolūkio centrinė gyvenvietė, nuo XX a. dešimto dešimtmečio pirmosios pusės – žemės ūkio bendrovės centras.
1923 m. atidaryta pradžios mokykla, 1945–1989 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1989–1993 m. gimnazija, nuo 1993 m. vidurinė mokykla.
2013 m. rugsėjo 13 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė dekretu Nr. 1K-1561 patvirtino Mickūnų herbą.
thumb|Vilnia ties Mickūnais thumb|Muknos tvenkinys thumb|Mickūnai nuo dešiniojo Vilnios kranto (Kranto g.)
Hipostazė
Hipostazė egiptiečių mitologijoje – dievybės pasireiškimo aspektas.
Neoplatonizme – būties arba substancijos sinonimas.
Plotino filosofijoje – pamatinis dieviškosios tikrovės lygmuo. Trys kertinės hipostazės: Vienis, Intelektas, Siela.
Kavos gėrimo ceremonija
thumb|200px|Kavos patiekimas Kavos gėrimo ceremonija (amhar. kariomon – „kavamedžio lapai kartu“) – svarbi Etiopijos ir Eritrėjos kultūros dalis. Kava yra siūloma, kai lankomasi svečiuose ar per šventes.
Kavos gamyba
Žalios kavos pupelės yra skrudinamos kaitintuve su karštomis anglimis. Pupelėms apskrudus kiekvienam ceremonijos dalyviui yra suteikiama galimybė pauostyti aromatingų dūmų. Vėliau pupelės sugrūdamos medinėje piestoje.
Kavos pupelių milteliai suberiami į specialų indą ir verdami. Virimo puodai (džebena) dažniausiai yra pagaminti iš molio. Kuomet kava pradeda burbuliuoti, pilamas šaltas vanduo iš kito indo atvėsinti jebenai ir vėl statoma atgal ant virimo ugnies iki kito tokio atvejo. Į puodą įstatomas filtras, kad nepraleistų kavos grūdelių. Neretai filtrai būna pagaminti iš ašutų (arklių karčių ar uodegų plaukų).
Pateikimas
Šeimininkai pila kavą iš indo pridengto padėkliuku į visus puodelius be sustojimo, kol visi puodeliai yra pilni. Ceremonija susideda iš trijų gėrimo ratų. Paskutinis gėrimo ratas vadinamas bereka (būti palaimintam). Prie kavos patiekiami skrudinti grūdai bei saulėgrąžos.
Kavos gėrimo ceremonijoje taip pat yra deginami smilkalai ar gumiarabikai.
Etiopijoje kavos gėrimas yra svarbi kultūros dalis. Moterys dažnai lankosi viena pas kitą gerti kavos. Trukdyti tokius pasisėdėjimus yra prasto skonio ženklas.
Pabalčių piliakalnis
Pabalčio piliakalnis – piliakalnis stūksantis kairiajame Balčios krante, 5 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, į rytus nuo piliakalnio praeina kelias Nemakščiai – Jauniškė.
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte. Piliakalnio aikštelė trikampė, orientuota rytų vakarų kryptimi, 22 m ilgio ir 26 m pločio rytiniame gale. Čia supiltas 60 m ilgio, 4 m aukščio (išlikęs tik šiaurės rytiniame krašte), 14 m pločio lanko formos pylimas. Rytiniame piliakalnio šlaite, 4 m aukščiau papėdės yra 7,5 m pločio pusmėnulio formos terasa. Rytinėje kalvos pašlaitėje iškastas 8 m pločio ir metro gylio lanko formos griovys. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
miniatiūra|250px|left|Piliakalnis žiemą Į rytus nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos, šlako. Aikštelėje buvo rasta sukamųjų girnų pusė, pjautuvas ir kitų radinių.
Piliakalnyje stovėjo Milžavos pilis, kuri 1385–1386 m. minima kaip piliavietė.
Apuolė
Apuolė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 11 km į pietryčius nuo Skuodo ir 3 km į vakarus nuo Kaukolikų, Luobos ir Brukio upelių santakoje, Apuolės kraštovaizdžio draustinyje. Seniūnaitijos centras. Kaime yra Apuolės piliakalnis, Apuolės kapinynas ir Apuolės akmuo su dubenėliais. Nuo 2004 m. rugpjūčio priešpaskutinį savaitgalį vyksta festivalis „Apuolė 854“.
Istorija
Apuolė yra pirmoji rašytiniuose šaltiniuose paminėta Lietuvos vietovė. Tai buvo senovės kuršių žemių sostinė, ji minima vikingų sagose ir vėlesnėse kronikose. 853–854 m. Švedijos karalius Olafas su didele kariuomene puolė kuršių miestą, šaltiniuose vadinamą Apulia, kurį gynė apie 15 000 karių (skaičiai perdėti) iš 5 sričių. Devintąją apgulties dieną prasidėjo derybos, apuoliečiai sidabru sumokėjo išpirką, davė 30 įkaitų ir pripažino švedų valdžią. XIII a. pradžioje Apuolė neteko gynybinės reikšmės, įėjo į kuršių Ceklio žemę. Minima 1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo kuršių žemių dalybų akte. XVI a. raštuose minima Apuolės vaitystė, priklausiusi Grūstės valsčiui. Apuolėje būta bajorų sodybų.
Bubių šešiakamienė eglė
left|150px thumb|right|250px|Likę 2 kamienai (2015 m. kovo mėn.)
Bubių šešiakamienė eglė – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, buvusi 6 kamienų eglė, auganti Šiaulių rajone, Bubių seniūnijoje, Kurtuvėnų girininkijos (353 kv.) teritorijoje, Paraudžių miške. Pasiekiama miško keliukais nuo kelių arba. Keliuose pastatytos rodyklės, prie medžio įrengta atokvėpio vieta. miniatiūra|250px|left|Eglės kelmas
Duomenys
Medžio kamienų skersmenys 0,2-0,4 m, aukštis - 23 m.
Džiūvėsis
frame|dešinėje|Įmonės „Vilniaus duona“ gaminami pieniniai džiūvėsiai Džiūvėsis arba džiūvėsėlis – sudžiovinta batono ar pyrago riekė.
Gamyba
Lietuvoje paplitę džiūvėsiai gaminami iš kvietinių miltų. Į sudėtį taip pat įeina vanduo, mielės, cukrus, augaliniai riebalai, druska. Gali būti kitų priedų, populiariausi: aguonos, razinos, kondensuotas pienas, vanilė. Iškeptas kepalas ar bandelė yra suraikomas bei džiovinamas krosnyje, kol riekelės tampa pakankamai sausos bei švelniai apskrunda. Džiūvėsiai būna šiek tiek saldaus skonio.
Naudojimas
Džiūvėsiai dažniausiai valgomi be jokių pagardų, tačiau tinka ir prie įvairių užtepėlių. Dėl būdingo kietumo, džiūvėsius neretai mirko šiltoje arbatoje.
Apskritai džiūvėsiai yra laikomi ganėtinai sveiku maistu. Juos rekomenduoja žmonėms, turintiems virškinimo trakto sutrikimų, ypač vandeningo viduriavimo metu.
Icchokas Meras
Icchokas Meras (g. 1934 m. spalio 8 d. Kelmėje – 2014 m. kovo 13 d. Tel Avive) – prozininkas, scenaristas.
Biografija
1941 m. vasarą I. Mero žydai tėvai Jehuda ir Miriam Merai buvo sušaudyti. Icchokas liko gyvas, užaugo žemaičių valstiečių šeimoje. 1958 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą, dirbo inžinieriumi. Nuo 1972 m. gyveno Izraelyje.
Kūryba
1960 m. debiutavo autobiografinių apsakymų rinkiniu „Geltonas lopas“, pagrįstu vaikystės holokausto prisiminimais. Išleido dar kelis apsakymų rinkinius ir romanus, parašė kino scenarijų, pagal tris iš jų Lietuvoje pastatyti filmai.
1963 m. išleido knygą "Žemė visada gyva" bei tarptautiniu mastu daugiausiai žinomą "Lygiosios trunka akimirką". 1965 m. Meras publikavo romaną "Ant ko laikosi pasaulis", 1966 m. sekė "Mėnulio savaitė" bei "Senas fontanas". 1971 m. mėnesiniame literatūriniame žurnale Pergalė Meras išleido savo tamsų egzistencialistinį romaną "Striptizas, arba Paryžius–Roma–Paryžius", kurį kritikavo komunistų partijos vadovybė. Dėl didėjančio KGB nepasitenkinimo jo literatūrine laisve, 1972 m. Meras emigravo iš Lietuvos į Izraelį.
1982 m. Mero romanas "Sara" vaizduoja Izraelyje gyvenančios medicinos sesers Saros išgyvenimus prarandant vyrus ir sūnų per 1967 m. Šešių dienų bei 1973 m. Paskutinės teismo dienos karus. Veikėjos pasaulėjauta ir emocinės reakcijos yra suformuotos ankstesnės patirties gyvenant Lietuvoje holokausto metais.
Daugumos Icchoko Mero Lietuvoje rašytų knygų tematika remiasi žydų išgyvenimais vokiečių okupacijos metu. Savo Lietuvoje rašytuose romanuose rašytojas nesistengia tikrovės įvykių atkurti su natūralistiniu konkretumu ir nuoseklumu, kaip jie vyko; jam pirmiausia rūpi duoti apibendrintą jų vaizdą, išryškinantį jų prasmę.
Kūryba versta į estų, jidiš, rusų, ispanų, vokiečių, prancūzų, latvių, vengrų, norvegų, gruzinų, lenkų, bulgarų, čekų, hebrajų, tadžikų, anglų, danų, olandų, turkų, serbų, ukrainiečių, portugalų, italų kalbas. I. Meras rašė tik lietuviškai.
Kadžarų dinastija
Kadžarai – 1794–1925 m. Persiją valdžiusi dinastija. Jos pradininkas – kadžarų genties vadas, valdęs pietinę Persiją, Aga Mochamadchanas. 1794 m. jis nuvertė paskutinį Zendų dinastijos valdovą, apjungė Iraną ir įsitvirtino soste (1796 m. titulavosi šachu). Šalies sostine tapo Teheranas. Kadžarai perėmė persų kalbą ir kultūrą.
Valdant Kadžarų dinastijai Persija pralaimėjo karus su Rusija (1804–1813, 1826–1828 m.) ir neteko anksčiau užimtų žemių Užkaukazėje. Be to, Europos valstybės (ypač Britanija ir Rusija) sustiprino savo ekspansiją į šalį: joms atiteko telegrafo, geležinkelių, naftos eksploatavimo valdymas, Didžioji Britanija ir Rusija faktiškai pasidalijo Persiją įtakos sferomis. 1906 m. buvo sušauktas Medžlisas (Nacionalinis susirinkimas), paskelbta konstitucija. 1925 m. paskutinis Kadžarų dinastijos valdovas Achmadšachas buvo nuverstas ir Persiją pradėjo valdyti Pehlevių dinastijos pradininkas Reza Pehlevis.
Costa Concordia
Costa Concordia – Concordia klasės kruizinis laivas, priklausantis „Carnival Corporation & plc“ kompanijai iš Italijos.
Šis laivas yra pirmasis iš Concorde klasės; vėliau pastatyti – Costa Serena, Costa Pacifica, Costa Favolosa, Costa Fascinosa ir Carnival Splendor. Costa Concordia yra didžiausias Italijoje pastatytas laivas (114 500 BRT). Laivas pradėtas naudoti 2006 m. liepą.
2012 m. sausio 13 d. laivas patyrė avariją ir yra nebenaudojamas.
Pramogos laive
Laive yra 4 atskiri baseinai, poilsio zona kartu su sveikatingumo klubu, sauna, pirtys ir soliariumai. Taip pat įrengtas teatras, kino teatras, meno galerija ir kazino.
2008 m. incidentas Palerme
2008 m. lapkričio 22 d. Costa Concordia laivas su keleiviais stipraus vėjo buvo nustumtas nuo kurso ir atsitrenkęs į uosto įrenginius prie Sicilijos Palermo miesto. Nebuvo pranešta apie nukentėjusius, o laivas vėliau tęsė savo kelionę.
2012 m. sausio 13 d. avarija
thumb|left|Costa Concordia po [[2012 m. sausio 13 d. avarijos]] Pasaulio dėmesio šis laivas sulaukė 2012 m. sausio 13 d., kuomet jis užplaukė ant seklumos šalia Džilijos salos. Apie 4 000 keleivių buvo evakuojama. Iš jų 30 žuvo ir du nesurasti.
11 metų darbo stažą turintis kapitonas Franco Schettino davė parodymus Džiljo saloje ir pareiškė, kad laivas nebuvo nukrypęs nuo kurso. Tai patvirtino ir laivo savininkės kompanijos Costa Crociere atstovai. Jų teigimu, šiuo maršrutu iš Čivitavekijos į Savoną laivas plaukiojo kiekvieną savaitę. Toskanos provincijos prokuratūra sulaikė laivo kapitoną ir jo vyresnįjį padėjėją Ciro Ambrosio. Jiems pradėta baudžiamoji byla dėl netyčinio nužudymo ir dėl to, kad jie paliko laivą dar nesibaigus keleivių evakuacijai. Kaip žinia, avarijos metu laivą paskutinis turi palikti kapitonas. Šis teisinasi, kad smūgio metu buvo susitrenkęs galvą, tad laivą paliko su pirmaisiais keleiviais.
2013 m. rugsėjo 17 d. buvo baigti laivo atstatymo į vertikalią padėtį darbai. Ši procedūra, trukusi 19 valandų, kainavo 799 milijonus JAV dolerių.
Po laivo pakėlimo praėjus 9 dienoms šalia jo buvo rasti dviejų dingusių žmonių palaikai.
2014 m. liepos 23 d. iškeltas laivas su pritvirtintais oro rezervuarais buvo nuplukdytas į Genujos uostą, kuriame turėtų būti supjaustytas metalo laužui.
Galutinis laivo išardymas įvyko 2017 m. liepos 7 d.
Ekskomunika
Ekskomunika, ekskomunikacija ( 'pašalinu iš bendruomenės') – bažnytinė bausmė, atskyrimas nuo Bažnyčios bendruomenės.
Tai griežčiausia bausmė, įtvirtinta kanonų teisės kodekse. Romos Katalikų Bažnyčioje šis nubaudimas nėra neatšaukiamas: per atgailą galima gauti nuodėmių atleidimą ir grįžti į bendruomenę. Už tam tikrus nusikaltimus gaunama savaime (žr. latae sententiae), kitais atvejais skiriama Bažnyčios teismo (žr. ferendae sententiae). Ekskomunika nepanaikina nusikaltusiojo priklausymo Bažnyčiai, tačiau draudžia jam dalyvauti Sakramentų šventime, atlikti bažnyčios patarnavimus ir dalyvauti jos valdyme. Stačiatikių bažnyčioje buvo praktikuojama anatema. Kai kuriose bažnyčiose į ekskomuniką įeina ir dvasinis nario pasmerkimas.
Istorija
Ekskomunika Katalikų bažnyčioje buvo taikoma pagal 1331 m. priimtą Kanonų teisės kodeksą. Praeityje ekskomunika buvo naudojama prieš bažnyčiai nepalankius karalius ir kitus didikus. Nepagrįstai platų ekskomunikos taikymą kritikavo Reformacija. 2006 m. buvo siūlymų taikant ekskomuniką nuo Bažnyčios atskirti visus su kamieninėmis ląstelėmis eksperimentuojančius mokslininkus, tačiau sprendimas nebuvo priimtas.
Kama (pjautuvas)
right|thumb|Kamos su makštimis Kama – šaltasis ginklas, kovos pjautuvas, kurio koto ilgis iki 50 cm, naudotas Japonijoje, Okinavoje. Nedaug išlenkta geležtė su ašmenimis vidinėje pusėje tvirtinama 90° kampu. Kotas kartais turi gardą.
Kama atsirado Okinavoje iš kaimiško pjautuvo javams kirsti. Ginklu (vienu iš kobudo ginklų) tapo laikais, kai Satsumos aneksavo Okinavą ir uždraudė visus įprastinius ginklus. Naudojamas kaip duriantis (primena snapių) ir kertantis ginklas.
Kai kamos rankena sujungiama su grandininiu blokštu, gaunama kusarigama.
鎌
Hanos valsčius
Hanos valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Vlodavos apskrityje. Centras – Hana. Ribojasi su Slavatičės, Sosnuvkos, Tučnos ir Vlodavos valsčiais bei Baltarusija.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 139,02 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,07 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Dancė, Dolhobrodai, Hana, Holešuvas, Holešuv PGR, Januvka, Konstantinas, Kuzavka, Lackas, Novi Holešuvas, Pavlukai, Zašviatičė.
Dewarick Spencer
Krepšininkas 2005 m. baigė Arkanzaso valstijos universitetą, tačiau į NBA pakviestas nebuvo, tad atvyko žaisti į Europą, Ruanės „Chorale Basket“ ekipą. Žaisdamas joje antrąjį sezoną, D. Spencer pelnė naudingiausio žaidėjo LNB lygoje titulą, tapo naudingiausiu žvaigždžių dienos žaidėju bei gavo rezultatyviausio žaidėjo lygoje apdovanojimą, kartu su komanda laimėdamas Semaine des As turnyrą bei tapdamas Prancūzijos čempionu. Nuo 2007-2008 m. sezono persikėlė į Bolonijos „Virtus“ klubą, kuriame išbuvo tik kelis mėnesius, kuomet tapo Stambulo „Efes Pilsen“ ekipos nariu. Tiesa, ir joje žaidėjas pernelyg ilgai neužsibuvo, nes vasario mėnesį buvo atleistas, kuomet dėl politinių priežasčių rūpindamasis savo saugumu, atsisakė vykti žaisti rungtynes į Serbiją su vietos Belgrado „Partizan“ komanda. Prieš 2008-2009 m. sezoną žaidėjas grįžo į Prancūziją, sudaręs sutartį su Le Mano „Sarthe Basket“ klubu.
Alberta
Alberta (,, pavadintas princesės Luizės Karolinos Albertos garbei) – viena iš 10 Kanados provincijų. Šiaurėje ribojasi su Šiaurės Vakarų teritorija, vakaruose – su Britų Kolumbija, rytuose – su Saskačevanu. Pietuose turi sieną su JAV Montanos valstija. Administracinis centras – Edmontonas, nors didžiausias ir komerciškai svarbiausias – Kalgaris.
Geografija
Alberta yra pietvakarinėje Kanados dalyje. Jos plotas 661 190 km², tai šeštas pagal dydį, įskaičiuojant ir Kanados teritorijas.
Albertoje, išskyrus pietinę dalį, yra daug upių, trys dideli ežerai: Atabaskos ežeras, Klerio ežeras, ir Mažasis Vergų ežeras.
Yra 5 nacionaliniai parkai: Banfo nacionalinis parkas, Elko salos nacionalinis parkas, Jaspero nacionalinis parkas, Vatertono nacionalinis parkas ir Vud Bafalo nacionalinis parkas.
Ūkis
Albertos ekonominė padėtis viena geriausių Kanadoje. Joje svarbios naftos perdirbimo įmonės. Svarbią vietą užima žemės ūkis, mokslas. BVP vienam žmogui 2005 buvo vienas aukščiausių šalyje.
Didžiausi miestai
thumb|right|[[Banfo nacionalinis parkas]] thumb|right|Albertos sotinė – Edmontonas
Pohang Steelers
„Pohang Steelers“ – Pietų Korėjos futbolo klubas.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1973 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Spalvinė gama
Juoda ir raudona spalvos.
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 12 d.
Edson Braafheid
Etsonas Brafheidas (ol. Edson Braafheid, g. 1983 m. balandžio 8 d.) – iš Surinamo kilęs profesionalus Nyderlandų futbolininkas, Nyderlandų rinktinės ir S.S. Lazio klubo gynėjas. Anksčiau per savo karjerą yra žaidęs Utrechto FC, Endšedės „Twente“, Miuncheno „Bayern“ ir Glazgo „Celtic“ komandose.
Utrechto FC
E. Braafheidas savo profesionalo karjerą pradėjo Utrechto FC klube, kuriame žaidė keturis sezonus. 2006–2007 m. sezono viduryje perėjo į Endšedės „Twente“.
Endšedės „Twente“
Gynėjas debiutavo „Twente“ sudėtyje 2007 m. vasario 11 d. mače su Roterdamo „Feyenoord“. Endšedėje E. Braafheidas atsiskleidė kaip universalus gynėjas – be sau įprastos kairiojo gynėjo pozicijos, jis puikiai žaidė ir vidurio gynėju, o esant reikalui ir dešiniuoju gynėju. Po sėkmingos 2006–2007 m. sezono pabaigos, gynėjas sudarė naują sutartį su „Twente“ iki 2010 m. vasaros. 2008–2009 m. sezone jis su klubu iškovojo antrą vietą Nyderlandų čempionate ir sukėlė didžiųjų Nyderlandų klubų ir užsienio komandų susidomėjimą.
Miuncheno „Bayern“
2009 m. birželio 11 d. E. Braafheidas už maždaug 2,5 mln. eurų persikėlė į Miuncheno „Bayern“ klubą. Karjera Vokietijoje olandui susiklostė nesėkmingai – sezono pradžioje gavęs vietą startinėje sudėtyje E. Braafheidas nepasirodė itin gerai ir greitai buvo priverstas užimti vietą ant atsarginių suolelio. 2010 m. sausį, jis iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Glazgo „Celtic“ klubui, tačiau ir Škotijoje nesugebėjo įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje. Pasibaigus nesėkmingam 2009–2010 m. sezonui ir nuomos sutarčiai E. Braafheidas grįžo į „Bayern“ sudėtį.
Hoffenheim
2011 m. sausio 27 d. Braafheidas paliko „Bayern“ ir pasirašė kontraktą su Hoffenheim klubu. Olandas debiutavo 2011 m. vasario 5-ąją dieną prieš 1. FC Kaiserslautern.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
2006 m. E. Braafheidas su Nyderlandų U–21 rinktine tapo Europos čempionu. Nyderlandų rinktinei trūkstant aukšto lygio gynėjų, buvo tikimasi, jog jis greit įsitvirtins nacionalinėje komandoje, tačiau taip neatsitiko ir priešingai prognozėms E. Braafheidas nevyko į Euro 2008 čempionatą Austrijoje ir Šveicarijoje. Gynėjas debiutavo nacionalinėje rinktinėje 2009 m. vasario 11 d. draugiškose rungtynėse su Tunisu. Nuo tada jis reguliariai žaidžia Nyderlandų rinktinėje ir pateko į jos sudėtį 2010 m. pasaulio futbolo čempionatui PAR.
Petreras
Petreras  – miestas Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Populiacija – 34 586 žmonės (2015 m. duomenys). Kartu su Elda sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena beveik 90 000 gyventojų. Per miestą teka Vinalopo intakas – Rambla de los Molinos. Petreras yra nutolęs 39 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės.
Išvystyta avalynės, kailinių, plastmasės, statybinių medžiagų ir keramikos pramonė. Svarbiausi architektūriniai paminklai: Apaštalo Baltramiejaus katalikų bažnyčia, arabų pilis.
Džebena
thumb|150px|Kavos patiekimas Džebena (arba Džabana) – specialus kavos virimo indas naudojamas Kavos gėrimo ceremonijoje Etiopijos virtuvėje (Etiopijoje, Eritrėjoje ir Sudane). Dažniausiai puodas pagamintas iš molio. Jebena turi rutulio formos talpą ir rankeną, prijungta prie kaklelio.
Pačių blogiausių grupių festivalis
Pačių blogiausių grupių festivalis – muzikos festivalis, rengtas 1988–1997 m. Festivalio, kuris trukdavo apie tris dienas, metu pasirodydavo apie 20 plačiai neišgarsėjusių atlikėjų. Taip pat buvo rengiamas konkursas, kurio nugalėtojams buvo suteikiamos galimybės dirbti profesionaliose įrašų studijose. Festivalio laureatais yra tapę „Airija“, Marijonas Mikutavičius ir „Bovy“, „Šiaurės kryptis“, „Merlin“, „Lemon Joy“, „Svastikos Sukitės Greitai,“ „Lipnūs macharadžos pirštai“, „Lygiailyja“ ir kt.
Kora
Kora – Vakarų Afrikoje paplitęs muzikinis instrumentas, gnaibomasis chordofonas, turintis 21 stygą.
Gaminamas iš didžiulio moliūgo (kalabasos) jį perpjovus pusiau ir padengus karvės oda. Prie šio rezonatoriaus tvirtinamas kaklelis, prie kurio jungiama 21 styga. 11 stygų skirta kairei rankai, 10 – dešinei. Dabartinėse korose kartais pridedamos dar ir bosinės stygos. Tradicinės stygos gaminamos iš plonų antilopės odos juostų, bet dabar dažniausiai būna nailoninės. Prie kaklelio stygos rišamos odinėmis juostomis.
Kurkliai I
Kurkliai I – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kurklių.
Kora
Koros garsas primena arfą, tačiau ja atliekamos kompozicijos dažnai artimos flamenko, bliuzo stiliams. Vakarų Afrikoje kora yra tradicinis klajojančių dainių, pasakorių, griotų, instrumentas. Koros meistras, džali, turi mokėti ne tik gerai groti kora, bet ir mokėti ją pasigaminti. Kora yra pagrindinis mandinkų tautos instrumentas. Jai akomponuojama džembe, balafonu.
Pužų piliakalnis
Pužų piliakalnis – piliakalnis stūksantis kairiajame Balčios krante santakoje su Skersinuku, 2 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, Pužų kaimo teritorijoje.
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, aikštelė trikampė, pailga pietvakarių šiaurės rytų kryptimi, 20 m ilgio, 19 m pločio šiaurės rytuose. Čia jos krašte supiltas 19 m ilgio, 1,5 m aukščio ir 11 m pločio pylimas, kurio išorinis 2,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 26 m ilgio, 5 m pločio ir metro gylio griovį.
Fokker 100
Fokker 100 – kompanijos Fokker iš Nyderlandų gamintas siauro fiuzeliažo, dviejų variklių regioninės ir verslo klasės lėktuvas. Lėktuvas gamintas nuo 1986 iki 1997 m. Iš viso buvo pagaminti 283 tokie lėktuvai.
2012 m. visame pasaulyje 30 aviakompanijų naudojo 156 Fokker 100 lėktuvus. Tai buvo didžiausias Fokker įmonės lėktuvas iki jos bankroto 1997 m.
Šie lėktuvai talpina nuo 97 iki 122 keleivių. Fokker 100 pasiekia maksimalų 845 km/val greitį ir gali nuskristi iki 3170 km nuotolį.
Žąsinai (Raseiniai)
Žąsinai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Ariogalos, prie kelio. Šalia kaimo teka Daugupys (Gynėvės intakas).
Tarybų Sąjungos Didvyris
thumb|180px|[[Rusija|Rusijos pašto ženklas vardo įvedimo 75-mečiui]] Tarybų Sąjungos Didvyris (, tar. Geroj Sovetskovo Sojuza) – vienas aukščiausių Tarybų Sąjungos garbės vardų, suteikiamas už žydgarbį taikos ar karo metais. Išimtis buvo kai kurie aukšti generolai bei kai kurie TSRS vyriausybės nariai, kurie gaudavo šį vardą ne už žygdarbius. Šį vardą suteikdavo TSRS Aukščiausios Tarybos Prezidiumas.
Asmuo, kuriam suteikdavo šį vardą, gaudavo TSRS Aukščiausios Tarybos Prezidiumo garbės raštą ir lygiagrečiai Aukso Žvaigždės medalį bei Lenino ordiną.
Istorija
miniatiūra|266px|dešinėje|Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą patvirtinantis raštas 1934 m. balandžio 16 d. TSRS Centrinio Vykdomojo Komiteto nutarimu buvo įsteigtas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas, kuriuo buvo numatyta apdovanoti už asmeninius ar grupinius nuopelnus, susijusius su žygdarbio atlikimu. Tuo metu apdovanotajam įteikdavo tik garbės raštą, o joks pasižymėjimo ženklas nebūdavo įteikiamas.
Visi pirmieji 11 lakūnų, kuriem buvo suteikti Tarybų Sąjungos Didvyrio vardai, buvo apdovanoti ir Lenino ordinais. Tai tapo savotiška tradicija, kurią 1936 m. liepos 39 d. įtvirtino „Nutarime apie Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą“. Nuo šiol didvyriai automatiškai gaudavo ir Lenino ordiną.
1939 m. rugpjūčio 1 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu buvo įvestas specialus medalis „Tarybų Sąjungos didvyris“, kurį gaudavo šį vardą gavę asmenys. 1939 m. spalio 16 d. nutarimu buvo patvirtinta medalio išvaizda, o pats medalis gavo pavadinimą „Aukso žvaigždė“. Šiame nutarime buvo numatyta, kad šį medalį asmuo gali gauti kelis kartus. Dukart Tarybų Sąjungos Didvyris gaudavo antrą Aukso žvaigždę, o jo tėviškėje (gimtame mieste) pastatydavo bronzinį biustą. Triskart Tarybų Sąjungos Didvyris gaudavo trečią žvaigždę, o jo biustas turėjo būti pastatytas Tarybų Rūmuose (Дворец Советов) Maskvoje. Kadangi tų rūmų dėl Antrojo pasaulinio karo taip ir nepastatė, triskart didvyrių biustus statė Maskvos Kremliuje. Už antrąjį ir trečiąjį gautus Tarybų Sąjungos didvyrio vardus automatiškai Lenino ordinų negaudavo (iki 1973 m.).
1967 m. rugsėjo 6 d. nutarimu Tarybų Sąjungos Didvyriams buvo įvestos tam tikros lengvatos.
1973 m. gegužės 14 d. nutarime buvo numatyta, kad:
Tarybų Sąjungos Didvyrio „palikuonys“
Suirus Tarybų Sąjungai Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas nebesuteikiamas.
Jo vietą Rusijoje užėmė analogiškas apdovanojimas Rusijos Federacijos Didvyris (Герой Российской Федерации).
Baltarusijoje suteikiamas vardas Baltarusijos Didvyris, Ukrainoje – Ukrainos Didvyris (Герой України), Turkmėnistane – Turkmėnistano Didvyris, Armėnijoje – Nacionalinis Armėnijos Didvyris, Kazachstane – Nacionalinis Kazachstano Didvyris (Халық Қаһарманы).
Faktai
Pirmas žmogus, apdovanotas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardu (1934 m. balandžio 20 d.) – lakūnas Anatolijus Liapidevskis (Анатолий Ляпидевский) už katastrofą patyrusio garlaivio „Čeliuskinas“ keleivių ir įgulos išgelbėjimą. Už tą pačia operaciją dar buvo apdovanoti lakūnai Sigizmundas Levanevskis (Сигизмунд Леваневский), Vasilijus Molokovas (Василий Молоков), Nikolajus Kamaninas (Николай Каманин), Mavrikijus Slepniovas (Маврикий Слепнёв), Michailas Vodopjanovas (Михаил Водопьянов), Ivanas Doroninas (Иван Доронин).
Stepas Zobarskas
thumb|Stogastulpių kompozicija Pamaleišyje
Tarybų Sąjungos Didvyris
Faktai
Už didvyriškumą kovos veiksmuose 1938 m. prie Chasano ežero Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą gavo 26 žmonės, už didvyriškumą konflikte prie Chalchin-Golo 1939 m. – 73 žmonės. Už Tarybų Sąjungos – Suomijos karą 1939–1940 m. Didvyrio vardą gavo 412 žmonių.
Stepas Zobarskas
Stepas Zobarskas (1911 m. sausio 30 d. Pamaleišyje, Anykščių valsčius – 1984 m. birželio 9 d. Woodhaven, Niujorko valstija, JAV) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, leidėjas.
Tarybų Sąjungos Didvyris
Faktai
Triskart Tarybų Sąjungos Didvyriais tapo Tarybų Sąjungos maršalas S. Budionas (С. Буденный) (1958, 1963 ir 1968 metais), generolas pulkininkas I. Kožedubas (dusyk 1944, ir 1945 metais), asas aviacijos maršalas A. Pokryškinas (А. И. Покрышкин) (dusyk 1943 ir 1944 metais).
Stepas Zobarskas
Biografija
Anksti neteko tėvo, tačiau motinos Karolinos Zobarskienės rūpesčiu baigė ne tik pradžios mokslus, bet ir Rokiškio gimnaziją. Kraštiečio kunigo ir rašytojo Juozo Tumo-Vaižganto dėka įsikūrė Kaune. Dirbo Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijoje, žurnalų „Šviesos keliai“ ir „Žiburėlis“ redakcijose, redagavo žurnalą „Kūno kultūra ir sveikata“, dirbo Raudonojo Kryžiaus draugijoje.
Tarybų Sąjungos Didvyris
Faktai
Keturiskart Didvyriais tapo Tarybų Sąjungos maršalai L. Brežnevas ir G. Žukovas (Г. К. Жуков).
Stepas Zobarskas
Biografija
1936–1939 m. Paryžiaus aukštojoje socialinių mokslų mokykloje studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą, po karo tęsė studijas Heidelbergo ir Niujorko universitetuose.
Kartu su žmona Matilda ir dukrele Nijole 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Savo įsteigtoje leidykloje „Patria“ perspausdino keletą Lietuvoje išleistų knygų.
Nuo 1947 m. gyveno JAV. Niujorke įsteigė knygų leidyklą „Manylands“ (vėliau „Manyland Books“), kurioje leido lietuvių rašytojų kūrinių vertimus į anglų kalbą. Redagavo žurnalą vaikams „Eglutė“.
Į tėvynę grįžti nespėjo, palaidotas Niujorko kapinėse šeimos kape šalia anksčiau mirusios žmonos, vėliau ten palaidota ir jų duktė. 1991 m. gimtinėje atidengta anykštėno tautodailininko Jono Tvardausko sukurta stogastulpių kompozicija, kurioje įamžinti populiarios S. Zobarsko apsakymų knygos „Ganyklų vaikai” herojai.
Žalvarniniai paukščiai
Žalvarniniai paukščiai (Coraciiformes) – paukščių (Aves) būrys.
Stepas Zobarskas
Kūryba
Didžioji kūrybos dalis skirta jaunimui ir vaikams. Tarpukario Lietuvoje buvo vienas populiariausių vaikų ir jaunimo rašytojų. Pradėjęs eilėmis, greitai perėjo į prozą. Išleido apysakų ir apsakymų rinkinių, pasakų vaikams. Bendradarbiavo žurnale „Aš ir jūs“, almanache „Varpai“. Rašė psichologinio pobūdžio noveles suaugusiems. Kartu su kolegomis parengė populiarų vadovėlį pradžios mokykloms „Aušrelė“. Proza versta į vokiečių, prancūzų ir anglų kalbas. Į lietuvių kalbą išvertė Migelio de Unamuno, Knuto Hamsuno, Gi de Mopasano, Viljamo Moemo ir kt. rašytojų kūrinių.
Žalvarniniai paukščiai
Labai maži ir vidutinio dydžio paukščiai. Smulkiausi yra todžių (todus) genties paukščiai, kurių kūno ilgis 9-12 cm, sveria apie 5-7 g. Stambiausi būryje yra didžioji kukabara (Dacelo novaeguineae), kūno ilgis 41–47 cm, svoris 190–465 g ir didysis keršasis tulžys (Megaceryle maxima) kūno ilgis 42-46 cm, svoris 255–426 g.
Tai labai įvairios išvaizdos paukščiai, dažniausiai ryškių metalo blizgesio margų spalvų. Neturi gūžio, o kojų 3 priekiniai pirštai suaugę pamatais. Dauguma šių paukščių gyvena miškuose. Žeme vaikšto prastai arba ant jos visai netupia. Peri uoksuose, pačių išsiraustuose urvuose ar kitokiose slėptuvėse. Jaunikliai išsikala pliki ir akli.
Šeimos
Pasaulyje išskiriamos 6 gyvuojančios šeimos, kuriose yra 35 gentys ir 178 rūšys :
Anksčiau žalvarninių paukščių būriui buvo priskirtos ragasnapinių (Bucerotidae), Bucorvidae, kopikinių kukučių (Phoeniculidae), kukutinių (Upupidae) šeimos, kurios dabar yra išskirtos į atskirą ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrį.
Žalvarniniai paukščiai Lietuvoje
Lietuvoje gyvena 3 rūšys, priskiriamos trims skirtingoms šeimoms:
Tarybų Sąjungos Didvyris
Faktai
Per Antrąjį Pasaulinį karą Tarybų Sąjungos didvyrio vardas suteiktas 11 739 žmonėms (iš jų 3051 – po mirties). 107 žmonės apdovanoti dukart (iš jų 7 – po mirties), 3 žmonės apdovanoti triskart. Šio karo metu Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą gavo 30-ties tautybių žmonės, daugiausia - rusai (7998 žmonės), antroje vietoje – ukrainiečiai (2021 žmogus), 299 baltarusiai, 161 totorius, 107 žydai, 96 kazachai, 90 gruzinų, 89 armėnai, 67 uzbekai, 63 mordoviai, 45 čiuvašai, 43 azerbaidžaniečiai, 38 baškirai, 31 osetinas, 18 marių, 16 turkmėnų, 15 lietuvių ir tadžikų, 12 latvių ir kirgizų, 10 komių ir udmurtų, 9 estai, 8 karelai ir kalmukai, 6 kabardinai ir adigiečiai, 4 abchazai, 2 jakutai ir moldavai ir 1 tuvis. . Osetinai pirmauja pagal tai, kad didžiausias jų procentas gavo šį vardą.
Per visą TSRS egzistavimą Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą gavo 12772 žmonės (tame tarpe dukart – 153 žmonės).
Paskutinis žmogus, gavęs Tarybų Sąjungos Didvyrio vardą už žygdarbį Antrojo pasaulinio karo metais – buvęs povandeninio laivo karininkas Leonidas Solodkovas (Леонид Солодков). Jis buvo apdovanotas 1991 m. gruodžio 24 d., gavo Aukso Žvaigždę Nr. 11664.
Paskutinis asmuo, apdovanotas Didvyrio vardu už kovinius nuopelnus buvo Rusijos vidaus kariuomenės leitenantas Olegas Babakas (Олег Бабак), apdovanotas 1991 m. rugsėjo 17 d. už „vyriškumą ir narsą ginant gyventojus Kalnų Karabache“ po mirties.
Tarybų Sąjungos didvyriai Lietuvoje
16-osios lietuviškosios divizijos kariai
Tarybiniai partizanai ir pogrindininkai
Kypučė
Kypučė ( arba, iki 2016 m. Artemivskas)  – miestas rytų Ukrainoje, Luhansko srityje, Perevalsko rajone, 3 km nuo Perevalsko. Yra Kypučės geležinkelio stotis. Kasama akmens anglis. Veikia 2 vidurinės mokyklos, kalnakasybos mokykla.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1910 m. ir pavadinta Jekaterinovski Rudniku (Екатериновский Рудник) arba Katerinovka. 1921 m. pervadinta revoliucionieriaus Fiodoro Sergejevo-Artiomo garbei. 1961 m. suteiktas miesto statusas.
Pac-Man
Pac-Man – nuotykinis (arkadinis) kompiuterinis žaidimas, vienas žymiausių žanro žaidimų bei vienas sėkmingiausių XX a. aštuntojo–devintojo dešimtmečių žaidimų. Žaidimas pirmą kartą išleistas „Namco“ kompanijos Japonijoje 1979 metais, tuo metu žaidimas vadintas Puck-Man.
Žaidimo esmė
Žaidėjas valdo pagrindinį veikėją Pac-Man, vesdamas jį labirintu, kur Pac-Man turi suryti visus taškelius, nepaliesdamas keturių jį gaudančių vaiduoklių. Kai suryjami visi taškeliai, pereinama į kitą lygį. Jei Pac-Man paliečia vaiduoklis, prarandama viena gyvybė. Labirinte taip pat išdėstyti keli dideli energetiniai objektai, kuriuos suryjus Pac-Man keletą sekundžių gali valgyti vaiduoklius – kol energetinis užtaisas veikia, vaiduokliai tampa mėlyni ir pradeda tolti nuo veikėjo. Už vaiduoklio surijimą skiriami taškai.
Istorija
Pagrindinis žaidimo kūrėjas – Namco darbuotojas Toru Ivatani, kūręs žaidimą 18 mėnesių. 1979 metais Japonijoje išleidus žaidimą, jis nebuvo labai populiarus, tačiau 1980 metais žaidimą pradėjus pardavinėti JAV, jis sulaukė didžiulės sėkmės ir greitai tapo pasauliniu žaidimų pramonės fenomenu. Iš viso JAV parduotas tuo metu rekordinis žaidimų automatų skaičius – 350 000.
1981 metais išleista žaidimo automato versija Ms. Pac-Man, kur pagrindinis veikėjas – moteris. Ši versija taip pat buvo parduodama gana sėkmingai.
Vėliau žaidimas buvo išleistas daugeliui asmeninių bei žaidimų kompiuterių sistemoms, taip pat egzistuoja versijos mobiliems kompiuteriams. Pac-Man herojus vaizduotas to paties pavadinimo animaciniame seriale, taip pat jį galima pamatyti įvairių filmų, žaidimų epizoduose.
Baldakimas
thumb|Procesijos metu nešamas baldakimas Baldakimas – architektūrinė keturių, viršuje sujungtų, kolonų konstrukcija, kuria apgaubiamas altorius, šventojo karstas ar antkapinis paminklas. Baldakimas simbolizuoja po juo esančio asmens ar daikto išskirtinumą, šventumą, atsiribojimą nuo žemiškosios būties. Žymiausias yra Berninio darbo baldakimas šv. Petro bazilikoje Romoje.
Bažnytinėse apeigose (taip pat ir Lietuvoje) baldakimu taip pat vadinamas ant keturių lazdų ištemptas audinio stogelis per bažnytines procesijas nešamas virš celebruojančio kunigo galvos. Tokio tipo baldakimai naudojami ir perkeliant arba demonstruojant relikvijas. Stacionarusis – paremiamas kolonomis, stulpeliais ar gembėmis, kartais pakabinamas. Būna kupolo, bokštelio, stogelio, palapinės pavidalo. Daromas iš akmens, medžio, metalo, dekoratyvinių audinių.
Baldakimas dekoruojamas ornamentais, emblemomis, kutais, viršuje įkomponuojama karūna, kryžius ar statula. Pirmieji baldakimai pasirodė Rytų šalyse, kaip nešiojamos stoginės, aptrauktos brangiu Bagdado šilku. Europoje nešiojamieji ir stacionarieji išpopuliarėjo viduramžiais.
Michel Vorm
Mikelis Vormas (ol. Michel Worm, g. 1983 m. spalio 20 d.) – olandų profesionalus futbolininkas, Nyderlandų rinktinės ir Swansea City klubo vartininkas.
Klubinė karjera
M. Wormas pradėjo savo profesionalo karjerą 2005 m. ir kol kas visą laiką žaidė tik viename – Utrechto FC – klube. Tiesa, savo pirmąjį 2005–2006 m. sezoną jis buvo paskolintas Den Bošo FC klubui ir žaidė antrojoje Nyderlandų lygoje. 2011 m.rugpjūčio pradžioje persikėlė į Anglijos Swansea klubą ir pasirašė trejų metų kontraktą.
Kadir Has stadionas
Kadir Has stadionas yra įvairios paskirties stadionas Kaiseryje, Turkijoje. Talpina 32 864 žiūrovus ir yra pilnai dengtas. Stadionas yra dalis sportinio komplekso Atatürk, kuris pakeitė prieš tai buvusį Kayseri Atatürk stadioną, statytą šeštajame XX a. dešimtmetyje. Namų rungtynes žaidžia Kayserispor ir Kayseri Erciyesspor futbolo klubai.
Kadir Has atidarytas 2009 m. kovo 8 d., kurią vyko futbolo varžybos tarp Kayserispor ir Fenerbahçe SK. 2009 m. rugsėjo 5 d. vyko tarptautinės varžybos tarp Turkijos ir Estijos rinktinių.
Geoffrey Chaucer
Džefris Čoseris (, 1343–1400 m. spalio 25 d.) – žymiausias anglų viduramžių rašytojas, filosofas, diplomatas.
Biografija
Čoseris gimė normandiškos kilmės Londono pirklių šeimoje; ir jo tėvas, ir protėviai turėjo stambią įmonę, kuri importavo į Angliją ispanišką ir itališką vyną.
1357 m. jaunas Čoseris jau ėjo pažo pareigas vieno iš Edvardo III sūnų, hercogo Lajonelio Klarenso, žmonos palydoje, o po dvejų metų kaip ginklanešys dalyvavo Edvardo III karo žygyje į Prancūziją ir prie Reimso miesto pateko į nelaisvę, bet buvo karaliaus išpirktas.
Čoseris vykdė įvairius rūmų pavedimus Flandrijoje ir Italijoje (1370–1378 m.), be to, buvo Londono muitinės prižiūrėtojas. Italijoje Čoseris buvo susitikęs su Petrarka ir Bokaču. Pažintis su ankstyvojo italų Renesanso literatūra turėjo didelę reikšmę Čoserio kūrybos raidai.
1386 m. Čoseris buvo išrinktas į parlamentą, bet savo kalbomis užsitraukė karaliaus Ričardo II nemalonę ir buvo iš pareigų pašalintas. Nors 1389 m. jam vėl buvo pavesta kontroliuoti karaliaus pastatų statybą ir remontą, bet materialiniai jo reikalai buvo visai blogi. Čoseris mirė skurde, prasiskolinęs, tik keletą mėnesių prieš mirtį gavęs iš karaliaus rūmų stambesnę pensiją.
Kūryba
Iki mūsų laikų išliko daug Čoserio kūrinių: įvairaus pobūdžio ir apimties eilėraščių, poemų ir keli prozos kūriniai. Jie pasižymi formos grakštumu, tobulumu, kuris reikalavo didelio techninio meistriškumo. Čoserio poezijos formos – baladės, rondeliai, eiliuoti laiškai – prancūziškos. Savo poezijai Čoseris sėmėsi temų iš „Rožės romano“, kurį jis vertė jaunystėje į anglų kalbą, iš Boecijaus lotyniško traktato „Apie pasiguodimą filosofija“, kurį jis vėliau taip pat išvertė proza, iš Ovidijaus, kuris visuomet buvo vienas jo mėgstamiausių poetų. Čoseris buvo labai gerai susipažinęs su vidurinių amžių lotynų ir prancūzų literatūra; vėliau jis dar išsamiai susipažino su italų literatūra.
Savo pašaukimą Čoseris surado, kurdamas dideles epinio ir satyrinio pobūdžio poemas. Dauguma šių poemų liko neužbaigtos. Svarbiausios iš jų:
Neskaitant „Kenterberio pasakojimų“, „Troilas ir Krizeida“ – geriausias Čoserio kūrinys.
„Kenterberio pasakojimai“ yra visos literatūrinės Čoserio veiklos rezultatas; jis čia pasirodė kaip subrendęs menininkas, subtilus ir gilus tikrojo gyvenimo stebėtojas.
Silvestras Žukauskas
Silvestras Žukauskas (1860 m. gruodžio 31 d. Poškiečiai-Dovainiškiai, Pakruojo valsčius, Šiaulių apskritis  – 1937 m. lapkričio 26 d. Davalgonyse, palaidotas Kauno evangelikų kapinėse) – Lietuvos valstybės ir karinis veikėjas, generolas.
Rusijos kariuomenėje
Baigė Marijampolės gimnazijos 6 klases. 1881 m. birželio 30 d. savanoriu įstojo į Rusijos kariuomenę. 1883–1884 m. mokėsi Vilniaus karo mokykloje.
Kilus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. rugpjūčio mėn. paskirtas pėstininkų pulko vadu. Dalyvavo kautynėse prie Varšuvos, Polocko, buvo sužeistas. 1915 m. gegužės mėn. pulką perkėlus į Lietuvos teritoriją, gegužės-liepos mėn. dalyvavo kautynėse su vokiečiais prie Kėdainių, Ariogalos, Šiaulių, Šeduvos ir kt. Vėliau su pulku perkeltas į Latvijos teritoriją. 1915 m. rudenį paskirtas pėstininkų divizijos vadu. 1916 m. generolas majoras. Kautynėse Latvijoje buvo sužeistas.
Šeduvos herbas
Šeduvos herbas – vienas iš Šeduvos miesto simbolių.
Silvestras Žukauskas
Lietuvoje
Po 1917 m. bolševikų perversmo demobilizavus Rusijos imperijos armiją 1918 m. per Kijevą grįžo į Lietuvą. Vienas Lietuvos kariuomenės organizatorių. 1918 m. gruodžio 10 d. paskirtas Krašto apsaugos ministru, tačiau dėl ligos (šiltinės) gruodžio 24 d. atleistas iš pareigų. Gydėsi Gardine.
Šeduvos herbas
Aprašas
Skydo mėlyname lauke sidabrinis demonstruojantis erelis su kunigaikštiška kepure ant galvos. Karūnos lankai ir kryžius, erelio snapas ir kojos - auksiniai, liežuvis ir karūnos vidus - raudoni. Ereliui ant krūtinės uždėtas mėlynas skydelis su auksine heraldine lelija.
Istorija
Herbas Šeduvai suteiktas 1654 m. birželio 25 d. Šis herbas buvo naudojamas iki XIX a. pradžios. 1876 m. buvo pateiktas naujo herbo projektas, tačiau jis buvo nepatvirtintas.
Dabartinis Šeduvos herbas, sukurtas pagal išlikusius antspaudus ir piešinius, buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1994 m. gegužės 23 d.
Silvestras Žukauskas
Lietuvoje
1919 m. balandžio 26 d. – 1919 m. gegužės 27 d. Generalinio štabo viršininkas, nedelsdamas ėmėsi telkti kariuomenę kovai su bolševikais. 1919 m. gegužės 7 d. – rugsėjo 26 d. Vyriausiasis kariuomenės vadas, kartu paliekant ir Generalinio štabo viršininko pareigas. 1919 m. gegužės 27 d. – rugsėjo 26 d. tik Vyriausiasis kariuomenės vadas.