cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ieškau žmonos su vaiku
Siužetas
Veiksmas prasideda mieste, kuriame gyvena dvi šeimynos. Vienoje šeimoje tėvas (Igoris) yra bankininkas, jis turi dukrą Svetą ir antrą žmoną Verą, kuri daug laiko skiria tariamai draugei Karinai. Iš tikrųjų, tai jos gerbėjas Borisas. Kitoje šeimoje mama Lada augina sūnų, o jų kaimynystėje gyvena Borisas. O kai bankininkas Igoris nusprendžia vykti pailsėti dviem savaitėms į Krymą, tai meilužiai (Vera ir Borisas) sugalvoja, kad atostogauti galima vykti kartu, jeigu tik Borisas susirastų sau palydovę, kuri apsimestų jo žmona ir geriausia jos drauge karina. Borisas ilgai ieškojo tokios merginos, o Lada turėjo problemų darbe ir dar liko skolinga darbdaviui. Borisas laiptinėje susitinka nuliūdusią ladą ir galiausiai paprašo savo buvusios klasiokės ir kaimynės Lados, kad apsimestų jo žmona. O tada veiksmas persikelia į Krymo pusiasalį, kur susirenka atostogauti dvi šeimynos. Lada apsimeta Boriso žmona ir Veros drauge Karina. Kadangi meilužiai nori kartu praleisti daugiau laiko, tai Lada savo dėmesį turėjo skirti Igoriui.
Šenkolis
Šenkolis – kaimas šiaurinėje Albanijos dalyje. Dauguma gyventojų albanai, pagal tikybą musulmonai.
Istorija
Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos jau nuo akmens amžiaus. Vienos pirmiausių šias teritorijas apgyvendino senosios šių vietų gyventojos – ilyrų gentys.
Jean-Luc Mélenchon
Žanas Liukas Antuanas Pjeras Melanšonas (g. 1951 m. rugpjūčio 19 d.) – kraštutinių kairiųjų pažiūrų prancūzų politikas, šiuo metu einantis Prancūzijos Respublikos Nacionalinės Asamblėjos nario pareigas. Jis du kartus kandidatavo į Prancūzijos prezidentus – 2017 ir 2022 m., atitinkamai užimdamas ketvirtą ir trečią vietas.
Jonas Janulevičius (dainininkas, 1931)
Jonas Janulevičius (1931 m. balandžio 24 d. Kaune – 2014 m. gruodžio 2 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, bosas.
Jean-Luc Mélenchon
Politinė karjera
1976 m. Ž. L. Melanšonas buvo išrinktas Masi savivaldybės tarybos nariu (1983 m.), Esono departamento generaliniu tarybos nariu (1985 m.) ir to paties departamento senatoriumi (1986 m., perrinktas 1995 ir 2004 m.). 2000–2002 m. jis taip pat ėjo profesinio švietimo ministro pareigas, vadovaujant nacionalinio švietimo ministrui Džakui Longui, Lionelio Žospeno vyriausybėje.
Jonas Janulevičius (dainininkas, 1931)
Biografija
Jonas Janulevičius gimė 1931 m. balandžio 24 d. Kaune Jono ir Bronislavos Janulevičių šeimoje. 1942–1949 m. mokėsi „Saulės“ gimnnazijoje, po to įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą. 1948 m. aštuoniolikmetis gimnazistas Jonas Janulevičius įkūrė ginkluotą jaunimo organizaciją „Laisvės Švyturys“. Rašė ir platino atsišaukimus prieš sovietų valdžią, svarbių datų proga iškeldavo trispalvę vėliavą. 1950 m. vasario 16 d. po susišaudymo Kauno gatvėse buvo suimtas ir nuteistas 25 metams katorgos. Būdamas tremtyje Jonas Janulevičius baigė felčerio kursus ir buvo įdarbintas felčerio ir gydytojo pareigose. Stalinui mirus, tremties laikas buvo sutrumpintas. Karagandos, Kemerovo bei Vorkutos lageriuose Jonas Janulevičius išbuvo septynerius metus.
Jean-Luc Mélenchon
Politinė karjera
Būdamas kairiosios partijos lyderis, jis prisijungė prie kairiojo fronto rinkimų koalicijos prieš 2009 m. Europos Parlamento rinkimus ir buvo išrinktas Europos Parlamento nariu Pietvakarių rinkimų apygardoje (perrinktas 2014 m.).
Jonas Janulevičius (dainininkas, 1931)
Biografija
1957 m. grįžo į Lietuvą, bet Medicinos instituto priėmimo komisija priimti atgal atsisakė. Registracija Kauno mieste taip pat buvo atsakyta. Jonas Janulevičius, visada mėgęs dainuoti ir turėdamas gerą balsą, nutarė pasirinkti dainavimą. Tais pačiais metais Juozo Gruodžio muzikos mokyklos direktorius, profesorius Kazys Znamenskas jį priėmė į dainavimo klasę. O po metų dėl gerų vokalinių duomenų Jonui Janulevičiui buvo pasiūlyta pereiti į Lietuvos valstybinę konservatoriją, ten jis pateko į vokalo pedagogo, docento Petro Olekos klasę.
Jean-Luc Mélenchon
Prezidentinė politika
Per protesto judėjimą prieš 2010 m. pensijų reformą Ž. L. Melanšono viešumas išaugo dėl daugybės pasirodymų visuomenėje ir televizijoje. Jis taip pat buvo šios koalicijos kandidatas 2012 m. prezidento rinkimuose, po kurių užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 11,1% balsų. Melanšonas buvo kandidatas 2017 m. prezidento rinkimuose „už politinių partijų rėmų“ ir 2016 m. vasarį įkūrė judėjimą „Nenugalėtoji Prancūzija“ (FI). Jis užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 19,5% balsų.
Jis vėl kandidatavo į prezidentus 2022 m. rinkimuose ir pirmajame ture užėmė trečią vietą, surinkęs 21,95% balsų.
Jonas Janulevičius (dainininkas, 1931)
Biografija
Į dar konservatorijoje bestudijuojantį jaunuolį dėmesį atkreipė Vilniaus operos ir baleto teatro vadovybė ir jam buvo patikėtos tokios partijos, kaip Ulrichas Vytauto Klovos operoje „Pilėnai“ ir Sparafučilio – Džuzepės Verdžio operoje „Rigoletas“. 1963 m. baigusį konservatoriją, dainininką pakvietė dirbti į Kauną tuometinis Kauno valstybinio muzikinio teatro vadovas Vladas Varčikas. Apsisprendimą lėmė ir tai, kad Kaune gyveno dainininko tėvai, tad čia buvo pastogė ir jaunai šeimai. Nuo 1972 m. buvo solistų trupės vadovu. Išėjęs į pensiją iki 1999 m. buvo paliktas vadovauti solistų grupei, o su scena atsisveikino 2007 m. birželio 14 d. Jono Janulevičiaus pavardę galima rasti ne vieno spektaklio programoje paminėtą kaip režisieriaus padėjėją.
Vaidmenys
Kauno muzikiniame teatre solistas debiutavo Sparafučilio vaidmeniu Džuzepės Verdžio operoje „Rigoletas“. Karjeros pradžioje jam buvo skiriamos daugiausia operinės boso partijos. Dėl ligos iš teatro pasitraukus solistui (taip pat bosui) Stasiui Gedvilui, režisierius Rostislavas Andrejevas Jonui Janulevičiui patikėjo pastarojo vaidmenis. Artistas sukūrė daugiau kaip šimtą vaidmenų įvairaus žanro spektakliuose – operose, operetėse, muzikinėse komedijose, miuzikluose. Tarp jo sukurtų personažų paminėtini – Komandoro vaidmuo Wolfgango Amadėjaus Mocarto operoje „Don Žuanas“, Sparafučilės ir Monteronės vaidmenys Džuzepės Verdžio operoje „Rigoletas“, Vagnerio – Šarlio Guno operoje „Faustas“, Duglaso – Franko Zupės operetėje „Dona Žuanita“, Benberio ir Peterio vaimenys Gerdo Načinskio miuzikluose „Mano draugas Benberis“ ir „Servus Peteri“. Pilkininko vaidmenį Frederiko Levė miuzikle „Mano puikioji Ledi“ Jonas Janulevičius suvaidino net trijuose veikalo pastatymuose. Iš viso Jonas Janulevičius suvaidino daugiau nei 6000 spektaklių.
Kita kūrybinė veikla
Drauge su kitais teatro solistais dainininkas ruošė koncertines programas. Koncertavo daugelyje Lietuvos miestų, Rusijoje, o Lietuvai atgavus nepriklausomybę – Vokietijoje, Švedijoje, JAV. . Koncertams ne kartą akompanavo jo žmona, Kauno muzikinio teatro koncertmeisterė Ligija Richterytė.
Kachetijos-Chevsuretijos sukilimas
Kachetijos-Chevsuretijos sukilimas (კახეთ-ხევსურეთის აჯანყება) – 1921 m. Gruzijos Kachetijos ir Chevsuretijos regionuose po Sovietų įsiveržimo į Gruziją kilęs sukilimas prieš bolševikus.
Džaritas
Džaritas arba Daritas, Rita – gyvenvietė ir salelė Maršalo Salose, Madžūro atolo šiaurės rytuose. Kartu su Uliga ir Delapu sudaro bendriją, atitinkančią šalies sostinę. Ilgis 1,4 km, plotis iki 0,35 km, salelė užima 38,9 ha plotą.
Kachetijos-Chevsuretijos sukilimas
Sukilimą silpnino įvairių Gruzijos politinių partijų nesutarimai. Pvz., socialdemokratai manė, kad būdamas didiku Čolokašvilis negali būti partizaninės armijos vadu. Kita vertus, bolševikai suėmė ir nužudė sukilėlių šalininkus Kartlijoje ir Kachetijoje bei perkėlė daugiau armijos dalinių iš Grozno.
Džaritas
1998 m. Džarite gyveno 7103 žmonių. Tai daugiausiai gyventojų turinti Maršalo Salų gyvenvietė.
Sylva Koscina
Silva Koščina (Sylva Koscina, 1933 m. rugpjūčio 22 d. – 1994 m. gruodžio 26 d.) buvo Italijos kino aktorė.
Biografija
Koščina gimė Dalmatijos mieste Splite, tuo metu priklausiusiame Jugoslavijai (dabar – Kroatijai). Jos tėvas buvo graikas, o motina – lenkė. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, paauglė Silva išvyko į Italiją su seserimi, kuri buvo ištekėjusi už italo ir įgijusi šios šalies pilietybę.
Karui pasibaigus, ji liko Italijoje ir įstojo į Neapolio universitetą studijuoti fizikos.
Kurį laiką dirbusi modeliu, 1952 m. ji išrinkta dviračių lenktynių „Tour of Italy“ „Miss Di Tappa“ ir susidomėjo kinu, nors pirmieji bandymai buvo nesėkmingi. Sėkmė ją aplankė 1958 m., jai suvaidinus juostoje „Heraklis“, o po 2 metų – jos tęsinyje.
Savo kino karjeros metu Silva filmavosi daugiausia Italijoje, pačių įvairiausių žanrų filmuose. Septintojo dešimtmečio pabaigoje ji išmėgino jėgas Holivude, tačiau didesnio pasisekimo nesulaukė ir grįžo į Italiją. 1969 m. ji suvaidino Jugoslavijoje sukurtame kariniame epe „Neretvos mūšis“.
Nuo 1960 m. ji gyveno su kino kompanijos „Minerva Films“ prodiuseriu Raimondo Castelli, tačiau šio buvusi žmona nenorėjo duoti sutikimo išsiskirti. Jiedu susituokė 1967 m. Meksikoje, tačiau Italijoje ši santuoka oficialiai nebuvo pripažįstama. Vis dėlto 1971 m. ji taip pat iširo.
Aktorė mirė Romoje, būdama 61 nuo krūties vėžio.
Kristmemelio mūšis
Kristmemelio mūšis – įvyko 1315 m. rudenį tarp Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Vokiečių ordino kariuomenių.
Kryžiuočiai Kristmemelio pilį pastatė 1313 m. balandžio 8–22 dienomis. Didysis magistras Karolis iš Tryro, norėdamas praplėsti krikščionių žemes, subūrė visą savo kariuomenę ir Nemuno pakrantėje, per šešias mylias aukščiau Ragainės, pastatė Kristmemelio pilį.
1315 m. rugsėjo 25 lietuviai su visa savo jėga apsupo Kristmemelio pilį, pastatydami tris mašinas ir su savimi turėdami daug rusinų lankininkų. Galiausiai kryžiuočiai su maža kariuomene prieš juos kovojo laivų mūšyje, o paskui iš Karaliaučiaus spalio 12 dieną išžygiavo su didele kariuomene, bet prieš tai, kai ten nuvyko, spalio 11 dieną lietuviai atsitraukė. Vytenis, lietuvių karalius, subūrė visus tinkamus karui savo karalystės vyrus ir apsupo Kristmemelio pilį, kurią 17 dienų iš visų pusių smarkiai puldinėjo su dviem apgulos mašinomis ir daugybe šaulių. Todėl kryžiuočiai sudegino savo pilies papilį, norėdami išvengti galimų pavojų. Tuo metu iš Sembos atplaukė šiai piliai padėti dar 160 kryžiuočių, tačiau lietuviai taip sumaniai užstojo visus kelius bei visas prieigas į šią pilį, kad niekas negalėjo į ją pakliūti, nors ir ne kartą mėgino šitai padaryti. Dėl to kryžiuočiai turėjo pasilikti laivuose, kur juos kiekvieną dieną puldinėjo lietuviai. Šiose kovose lietuviai neteko daug vyrų nukautaisiais ir sunkiai sužeistaisiais, o kryžiuočiai – 18 karių sužeistaisiais. Nieko šiuo būdu nepešę, galop jie 17 dieną, kai jau ketino pasitraukti, sužinoję, kad artėja magistras su didele kariuomene, priėjo pilies gynybinį griovį ir ten prinešė malkų, šieno, stagarų ir šiaudų, norėdami žūt būt pilį sudeginti. Tokia galybė benešiojančių ir bepuldinėjančių lietuvių buvo nukauta ir nepasiekę tikslo lietuviai pasitraukė, sudeginę apgulos mašinas.
Ingrid Olerinskaja
Ingrid Olerinskaja (, g. 1992 m. kovo 14 d., Riazanėje) – Rusijos aktorė.
Biografija
2009 m. vasarą ji įstojo į Maskvos valstybinio pedagoginio universiteto (MPGU) Geografijos fakultetą. Tuo pačiu metu ji dalyvavo filmo „Neadekvatūs žmonės“ atrankoje, perėjo penkis jo turus, po kurių buvo patvirtinta pagrindiniam moters vaidmeniui. Vėliau metė universitetą ir tapo aktore.
Išgarsėjo po debiuto Romano Karimovo filme „Neadekvatūs žmonės“ (2010). Ilja Liubimovas tapo naujuoju kaimynu, o paauglė, maištautoja, kuri nuobodžiam ir keistokam vyrukui neleidžia vienišauti, įvelia į savo chaotišką gyvenimą ir savo problemas.
Po filmo „Neadekvatūs žmonės“ pasirodymo sulaukė daugybės pagyrimų. Rašė, kad „Ingrida Olerinskaja tikrai turi puikių šansų tapti žvaigžde, ji turi tam viską – talentą, grožį, įgimtą artistiškumą“. Apie tai, kad pagrindinį vaidmenį filme suvaidinusi aktorė neturi aktorinio išsilavinimo, Sankt Peterburgo kino žurnalas „Kinas“ rašė, kad šis faktas – dar vienas įrodymas, „kad talento neišmoksi: arba turi jį, arba tu ne“.
Žinoma dėl vaidmenų serialuose „Laivas“ (2014), bei „Londongradas“ (2015).
2020 m. m. pasirodė filme „Neadekvatūs žmonės“ antroji dalis, bei vaidino seriale „Rikošetas“. 2022 m. pasirodė šio serialo tęsinys.
Cedi Osman
Džedi Osmanas (, g. ) – Turkijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje San Antonijo „Spurs“ komandoje.
Osmanas gimė Ochride, Šiaurės Makedonijoje, turkų kilmės tėvui ir bosnių kilmės motinai. 2001 m. jis pradėjo žaisti krepšinį Sarajevo „Bosna“ jaunimo komandose. Dėl savo turkiškos kilmės iš tėvo pusės jis tapo Turkijos piliečiu, kaip numatyta Turkijos įstatymuose dėl grįžimo teisės. Nuo tada jis taip pat atstovauja Turkijos vyrų krepšinio rinktinei.
2015 m. birželio 25 d. Osmaną 31-uoju šaukimu 2015 m. NBA naujokų biržoje pasirinko Minesotos „Timberwolves“, tačiau vėliau jo šaukimo teisės buvo išmainytos į Klivlando „Cavaliers“. 2017 m. liepos 18 d. Osmanas pasirašė sutartį su „Cavaliers“.
2023 m. liepos 1 d. Džedi Osmanas buvo iškeistas į San Antonijo „Spurs“ trijų komandų mainuose, kuriuose Klivlando „Cavaliers“ gavo Max Strus.
Norvegijos futbolo varžybos 2016 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2016 m.
Perinamosios rungtynės
Stabæk liko 14 vietoje ir žaidė rungtynes dėl išlikimo su Jerv.
''Stabæk nugalėjo bendru rezultatu 2–1 ir išsaugojo vietą elito divizione. Jerv 2017 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse.''
Advokatas specialistas
Advokatas specialistas – tam tikros specializacijos advokatas.
Lietuva
Lietuvoje advokatas turi teisę pasirinkti teisės sritį, kurioje jis teikia teisines paslaugas (advokato specializacija), žr. LR advokatūros įstatymas (6 str. „Advokato specializacija“). Specializacijų skaičius neribojamas. Jos gali būti laisvai nurodomos, skelbiamos, pateikiant informaciją apie advokato veiklą (pvz., tinklavietėje, vizitinėje kortelėje ar kt.).
Vokietija
Advokatas specialistas (, Fach - 'dalykas', Anwalt - 'advokatas'; [teisės] „dalyko advokatas“) Vokietijoje - advokatui suteikiamas kvalifikacinis vardas. Liudija apie specialias žinias tam tikroje teisės šakoje. Vokietijoje yra apie 33 000 advokatų specialistų (2008 m.), tai sudaro apie 22 % Vokietijos visų advokatų). Pasak Soldan Instituto (SI), 80 % klientų svarbi advokato specializacija, pasirenkant konkretų advokatą. Remiantis kita SI studija, advokatai specialistai ima ~14 eurų didesnį valandinį atlygį nei kiti advokatai (neturintys tokios oficialios specializacijos).
1 advokatas gali turėti ne daugiau kaip tris advokatų specialistų vardus. Prieš gaudamas jis turi per paskutinius 6 metus turėti 3 metų advokato stažą bei įrodyti atitinkamoje teisės srityje ypatingas teorines žinias (besondere theoretische Kenntnisse) ir praktinę patirtį. Įrodymui teorinių žinių paprastai pakanka 120 val. kurso, 3 išlaikytų egzaminų (paprastai bent vieną 5 val. trukmės egzaminą). Nuo papildomai reikalingo „dalykinio pokalbio“ (egzamino žodžiu) gali būti atleidžiama, jeigu advokatų specialistų komitetas nusprendžia, kad jo nereikia. Patirčiai įrodyti būtinas tam tikras skaičius bylų atitinkamoje srityje. Nuo 50 (pvz., mokesčių teisė, IT teisė) iki 160 (pvz., transporto teisė).
Pradedant metais, kuriais pradedamas lankyti advokato specialisto kursas (Fachanwaltskurs), būtina kasmet tobulintis, stažuotis atitinkamoje srityje - išklausyti bent 10 seminaro valandų arba jas išdėstyti arba paskelbti 1 mokslinę publikaciją atitinkamoje srityje.
Vardai:
Dotnuvos valsčius
Dotnuvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Dotnuva.
Istorija
Valsčius minimas nuo 1372 m., trumpam atkurtas XIX a. carmečiu Kauno gubernijoje, vėliau panaikintas. Vėl atkurtas po I pasaulinio karo, galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Dotnuvos rajonui (12 apylinkių).
Oriku
Oriku – miestas pietvakarinėje Albanijos dalyje, Vliorės apskrityje. Dauguma gyventojų albanai, pagal tikybą musulmonai.
Istorija
Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos jau nuo akmens amžiaus. Vienos pirmiausių šias teritorijas apgyvendino senosios šių vietų gyventojos – ilyrų gentys. Vėlesniais metais apgyvendintos albanų.
Laura (Maršalo Salos)
Laura  – gyvenvietė Maršalo Salose, Madžūro atolo vakaruose, didžiausioje Madžūro salelėje. Tai yra didžiausia ir aukščiausia atolo salelė.
2006 m. Lauroje gyveno ~2200 žmonių. Laura apstatyta gerokai rečiau, nei Delapo-Uligos-Džarito bendrija. Su pastarąja, Laurą jungia Madžūro atolo kelias. Būdingi daugiausia gyvenamieji namai, yra Lauros mokykla.
Toliau pietinę Madžūro salelės dalį užima Adželtakė.
Rairokas
Rairokas  – gyvenvietė Maršalo Salose, Ilgojoje (Long Island) salelėje, Madžūro atolo pietuose, tarp Delapo rytuose ir Adželtakės vakaruose (Madžūro salelė). Plotas – 62,2 ha.
Pro Rairoką eina Madžūro atolą jungiantis kelias. Yra pradinė mokykla, JAV ambasada, kelios parduotuvės, žuvininkystės ūkis. Tuoj į vakarus nuo Rairoko, Anenelibvo ir Lokodžbaro salelėse yra Maršalo Salų tarptautinis oro uostas.
Kalvių Švč. Mergelės Marijos Šeimų Karalienės koplyčia
'''Kalvių Švč. Mergelės Marijos Šeimų Karalienės koplyčia''' – koplyčia, stovinti Rokiškio rajone, Kamajų seniūnijoje, Kalvių kaime, įsikūrusiame šalia kelio, pusiaukelėje tarp Kamajų ir Svėdasų, ties kryžkele į Verksnionis. Kalviai priklauso Kamajų šv. Kazimiero parapijai. Kaime įsikūrę apie pusantro šimto gyventojų, priskaičiuojama apie šimtą namų. miniatiūra|200px|left|Koplyčios interjeras
2020 m. naujai pastatyta ir pašventinta koplyčia stūkso gyvenvietės kalnelyje šalia veikiančių kapinių. Nuo čia atsiveria kaimo panorama. Maldos namų iki tol neturėjusiuose Kalviuose tai pirmasis sakralinis statinys. Pasak pagrindinio koplyčios pastatymo iniciatoriaus kalviškio Gintaro Kepalo, koplyčią kas panorėjęs gali aplankyti, joje yra galimybė šarvoti mirusiuosius. Koplyčiai suteiktas Švč. Mergelės Marijos šeimų karalienės titulas. Tačiau naujoji koplyčia netapusi Kamajų bažnyčios „filialu“, kad sekmadieniais kunigai važiuotų į ją aukoti Mišių. „Kalvių žmonės kaip buvo, taip ir liko Kamajų parapijiečiais. Tad ir švęsti Mišių, ir gauti bažnytinių patarnavimų jiems teks atvykti septynis kilometrus iki Kamajų“, – nurodė iki šiol 9 metus Kalvius aptarnavęs, vėliau į kitą parapiją iškeltas kunigas Andrius Šukys.
Istorija
Koplyčios statybos iniciatyva siekia 2014 m. Netrukus, 2015 m. privačios žemės sklypo paskirtis buvo pakeista į religinės paskirties, atvesta elektra, parengtas koplyčios eskizas. Pradėta statyti 2018 m. Statybos ir įrengimas truko beveik dvejus metus. Pamatai iškasti 2018 m. birželio 17-ąją, o kitų metų kovo 26-ąją pradėjo kilti pastato sienos. Statybas rėmė ir jose darbavosi geros valios žmonės. Aukotojų sąraše – 105 pavienių asmenų ir šeimų pavardės. Taip pat lėšų skyrė kaimo bendruomenė, dalis surinkta per 2019 m. šventę „Kuc kuc Kamajuos“.
Koplyčia pašventinta 2020 m. liepos 5 d. Šios šventės liudininkais tapo per 300 kalviškių bei kraštiečių. Iškilmingas šv. Mišias prie naujosios koplyčios aukojo Panevėžio vyskupas Linas Vodopjanovas, savo pamoksle bendruomenei palinkėjęs tapti pamaldumo židiniu, priminęs seną šio krašto tradiciją: rinktis į gegužines pamaldas. Jis dėkojo žmonėms, kurie ėmėsi iniciatyvos statyti šią koplyčią. mišiose dalyvavo Kamajų šv. Kazimiero parapijos giedotojų ansamblis. Pagal tradiciją, koplyčios šventinimas užfiksuotas specialiame akte. Jį pasirašė vyskupas L. Vodopjanovas, parapijos klebonas A. Šukys, statybų iniciatorius, koplyčiai skyręs savo žemę Kalvių seniūnaitis G. Kepalas bei Kalvių bendruomenės vadovė Stasė Gruoblienė. Vienas šį įvykį liudijančio dokumento egzempliorius perduotas saugoti į Kamajų šv. Kazimiero parapijos archyvą, kitas – Panevėžio vyskupijos kurijos archyvą.
Bendruomenės pirmininkė S. Gruoblienė pateikė seną, 1967 m. darytą laidotuvių nuotrauką, kurioje matosi prieš eiseną nešamas kryžius. Pasirodo, jis priklausęs kaimui: būdavo nešamas per laidotuves arba kabodavo namuose, kuriuose vykdavo gegužinės pamaldos („mojava“). Laikui bėgant, nors ir būdavo saugomas „pas žmones“, vėliau pasimetė. Antrąjį kryžių kaimui parūpino agronomas Povilas Zoluba. Statant koplyčią, joje sumanyta patalpinti P. Zolubos kryžių – nereikėsią naujo. Tačiau baigus statybas, netikėtai po daugelio metų surastas pirmasis kryžius, kuris užfiksuotas senoje nuotraukoje. Tiek seniūnaitis, tiek bendruomenės pirmininkė teužsiminė: „Buvo kažkur užmirštas...“ Ši relikvija buvo perkelta į koplyčią.
Tautodailininkė Birutė Dapkienė nutapė Kalvių koplyčią. Drobę ji dovanojo Kalvių kaimo bendruomenei.
Architektūra
Koplyčios eskizą parengė Vilniuje gyvenanti dizainerė Loreta Savickienė, kurios prosenelių ir senelių šaknys šiame krašte. Koplyčia sumūryta iš keramzitbetonio blokelių, tinkuotomis sienomis. Bendras koplyčios aukštis – 8 m, sienų aukštis – 3 m. Pastato ilgis – 6 m, plotis – 4 m. Į koplyčią veda dviem kolonėlėmis paremtas prieangis, dvivėrės durys. Viduje įrengtas į rytus orientuotas altorius.
Lapkalnis (Kaltinėnai)
Lapkalnis – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Kaltinėnų.
Grizelda Kristiņa
Grizelda Kristinia (,, mergautinė pav. ; 1910 m. kovo 19 d. Vaidės k. Žuonakų sod., Ventspilio apskr., Kuršo gubernijoje, Rusijos imperijoje – 2013 m. birželio 2 d. Kanadoje) – iki 2013 m. birželio 2 dienos buvo seniausioji lyvių tautos atstovė ir seniausia pasaulyje lyvių kaip gimtosios kalbos vartotoja. Ji buvo likusi vienintelė iš visavertiškai ir laisvai kalbančiųjų lyvių kalba. Po jos mirties pasaulyje nebeliko nė vieno žmogaus, kuriam lyvių kalba būtų gimtoji arba kuris lyviškai kalbėtų taip laisvai. Ji yra viena iš lyvių kalbos vadovėlio „Līvõ kēļ“ („Lyvių kalba“) bendraautorių, jos eilėraščių įtraukta į poezijos rinkinį.
Biografija
G. Kristinia gimė lyvių Pėterio ir Lyžės Bertholdų šeimoje Vaidėje, dabartinėje Lyvių pakrantėje. Lažų sodyboje lankė pradinę mokyklą, vėliau mokėsi Mazirbėje. Ketvirtame dešimtmetyje pasinaudojo lyvių jaunimui teikiama galimybe laisvai mokytis Suomijoje, tenai 1930–1931 m. lankė Lahti aukštąją liaudies mokyklą, po to dar dvejus metus mokėsi namų ūkio mokykloje (dabar – Orimattilos institutas) ir baigė namų ūkio instruktorės specialybę. Latvijoje neradusi darbo pagal profesiją, 1934–1935 m. Latvijos universitete, Rygoje, įsidarbino virėja.
1938 m. susituokė su Voldemaru Kristiniu, taip pat iš Vaidės kaimo, gyveno Rygoje. Jos vyras buvo lyvis, bet jo šeimoje jau kalbėta latviškai. 1943 m. balandį gimė pirmoji duktė Vėsma, tačiau po keturių ligoninėje praleistų dienų ji mirė. 1944 m. per karą, spalį, su keturių mėnesių neturinčia antrąja dukterimi Sarmyte, vyru ir keletu giminaičių nuo sovietų režimo pasitraukė į Švediją, bet kadangi Švedija Sovietų Sąjungai bėglius grąžindavo, teko keliauti toliau: 1951 m. birželio pabaigoje laivu „Anna Salen“ paliko Švediją ir liepos 3 d. pasiekė Halifaksą, Kanadą. Iki pensijos dirbo ir gyveno Toronte, o tada vyro rūpinimusi įsikūrė savo sodyboje Saulainėje. Tai – Toronto latvių liuteronų parapijai priklausanti vaizdinga kaimiška vietovė Ontarijuje prie Notavasagos upės, esanti apytiksliai už 16 km nuo Bario ir 78 km nuo Toronto, garsi nuo 1952 m. rengiamomis latvių vasaros stovyklomis. G. Kristinia ten gyveno visą likusį gyvenimą.
Tremtyje ji lyviškai rašė atsiminimus ir poeziją. Kunigo Arvedo Celmo paskatinta, G. Kristinia pradėjo lyvių kalba įrašinėti kasetes ir jas siųsti Latvijos mokykloms. Yra išleista lyvių kalbos mokomoji kompaktinė plokštelė (diskas), jame įrašyta 10 monologų – 2000 m. ji lyviškai įgarsino tekstus iš estų kalbininkės Kersti Boiko sudaryto lyvių kalbos vadovėlio „Līvõ kēļ” („Lyvių kalba”). Yra davusi interviu ne vienam kalbininkui ir kalbos pavyzdžių rinkėjui (žr. „Nuorodos“). Jos eilėraščių įtraukta į 2011 m. išleistą eilėraščių rinkinį „Kaip išnirsta lyviai“ (, ; dviprasmė užuomina: „išnirsta (išnyra, išneria, išsineria)“ – „išmiršta“). Po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo 1990 m., G. Kristinia vis atvykdavo pas giminaičius į Latviją.
Grizeldos Kristinios vyras mirė 1990 metais. Liko duktė Sarmytė, du vaikaičiai ir viena dukraitė.
State Street
„State Street“ – JAV finansinių paslaugų bendrovė, įkurta 1792 m. Pagrindiniai „State Street“ įmonės padaliniai yra State Street Bank and Trust Company ir State Street Global Advisors. Pastaroji antrinė įmonė yra antra stambiausia pasaulyje investicijų valdytoja, valdomo turto atžvilgiu atsiliekanti tik nuo „BlackRock“ bendrovės. Jai yra patikėta valdyti $2 trln. JAV dolerių turto. O State Street Bank and Trust Company užsiima vertybinių popierių saugojimo veikla. State Street bendrovė valdo draudimo įmonių bei investicinių ir pensijų fondų lėšas.
Adželtakė
Adželtakė  – gyvenvietė Maršalo Salose, Madžūro atolo pietuose, užima Madžūro salelės rytinę dalį. Toliau vakaruose yra Laura, rytuose Maršalo Salų tarptautinis oro uostas ir Rairokas.
Gyvenvietę kerta Madžūro atolą jungiąs kelias. Aplink jį išsidėstę gyvenamieji namai.
Nintu
Nintu, Nintur – Deivė Motina šumerų mitologijoje. Tai ankstyva dievybė, minima jau Faros dievų sąraše. Buvo tapatinama su kitomis deivėmis, kaip antai An=A-num dievų sąraše Nintu prilyginama akadų Šasurum (=šag4 -tùr – „Įsčių deivė“), vėliau neretai buvo tapatinama su Ninhursag (nuo Trečiosios Ūro dinastijos laikų). Vis dėlto, bent jau Ūre, dar buvo aukojama ir pačiai Nintu. Deivės epitetas – „visų mažųjų motina“. Nintu vardas reiškia „deivė, kuri gimdo“.
Ši deivė minima ir mituose – šumerų mite apie tvaną, pasakojime „Enkis ir pasaulio tvarka“. Pastarajame tekste sutinkami Nintu epitetai „toji, kuri nukerpa virkštelę“, „šalies pribuvėja“. Akadų Atrahasio mite teigiama, kad Nintu sukūrė žmoniją, sumaišydama molį su žuvusio dievo krauju.
FK Jerv
Istorija
Klubas įkurtas 1921 m. tuo metu vadinosi Vestergatens FK. Vėliau gavo dabartinį pavadinimą.
Norvegijos aukščiausioje lygoje (Tippeligaen; neoficialiai Eliteserien) rungtyniavo 2022 m., bet liko šešiolikti, paskutiniai ir buvo perkelti į Pirmą divizioną.
Jonelaičiai (Šilalė)
Jonelaičiai – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Požerės.
Vera Špak
Vera Špak (, g. 1989 m. vasario 6 d., Minske) – baltarusių kilmės Rusijos aktorė.
Biografija
2006 m. įstojo į Minsko valstybinį kalbotyros universitetą, 2008 m. įstojo į Sankt Peterburgo Užsienio kalbų institutą anglų kalbos fakultetą, kurio specializacija – vertimas ir jurisprudencija.
2012 m. debiutavo kine gavusi nedidelį vaidmenį filme „Aštuntoji komanda“. 2014 m. gavo pirmąjį svarbų vaidmenį filme „Aš atsilyginsiu“ (mokytoja Ksenia). Tais pačiais metais buvo išleistas kitas filmas, kuriame Vera Shpak pasirodė kriminalinėje melodramoje "Ispanė".
Vėlesniais metais filmavosi rusiškuose, o kartais ukrainietiškuose serialuose ir mini serialuose (Sinchronininkės ir kituose).
Ylakių apylinkė
Ylakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ylakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta Gedrimų apylinkė, Kalvaičių apylinkė, Stripinių apylinkė ir dalis Gailaičių apylinkės, 1963 m. – Vaičaičių apylinkė, Trumplaukės apylinkė ir dalis Gėsalų apylinkės, 1988 m. – Pašilės apylinkė.
Trioletas
Trioletas – labai griežtos sandaros posmas, lyrikos žanras. Jį sudaro aštuonios eilutės, pirmoji eilutė būtinai sutampa su ketvirtąja ir septintąja, o antroji – su aštuntąja. Be to, trioletuose esti tik du rimai. Eilutės dažniausiai jambinės. Susiklostė XV a. prancūzų poezijoje iš rondo, dėl to kartais trioletas laikomas rondo rūšimi.
Iš lietuvių poetų, mėgusių rašyti trioletus, paminėti Stasys Anglickis, Kazys Binkis, Liudas Gira, Kostas Kubilinskas.
Rekonkista (partija)
„Rekonkista“ – politinė partija Prancūzijoje, įkurta 2021 m. Partiją įkūrė ir jai vadovauja Erikas Zemūras, kraštutinių dešiniųjų kandidatas 2022 m. prezidento rinkimuose.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Asger Jorn
Asgeras Jornas (, 1914–1973) – XX a. Danijos tapytojas, keramikas, grafikas, skulptorius, rašytojas.
Biografija
Asgeras Olafas Jorgensenas gimė 1914 m. kovo 3 d. Vejrumo gyvenvietėje netoli Struėro miestelio Šiaurės Jutlandijoje. Jo tėvai buvo vietos mokytojai. 1929 m. su šeima persikėlė į Silkeborgą. 1930 m. pradėjo tapyti, 1933 m. pirmą kartą eksponuoti du jo paveikslai bendroje parodoje Silkeborge. 1936 m. išvyko į Paryžių, kur 10 mėnesių mokėsi Fernano Ležė studijoje. 1937 m. dirbo architektui Le Korbiuzjė sukurdamas didelių matmenų sieninę tapybą Paryžiaus tarptautinei parodai. 1938 m. įvyko pirmoji personalinė Asgero Jorgenseno paroda Kopenhagoje. 1939 m. A. Jorgensenas vedė Kirsten Lyngborg. Antrojo pasaulinio karo metus dailininkas praleido Danijoje ir 1945 m. sutrumpino savo pavardę į Jorno. Po kelionių į Laplandiją, Tunisą, Prancūzija, Olandiją, Belgiją A. Jornas užmezgė ryšių su kitais menininkais ir 1948 m. su jais įkūrė grupę COBRA. Tais pačiais metais, kiek anksčiau įvyko jo personalinė paroda Paryžiuje. 1951 m. iširus COBRA grupei, A. Jornas iki 1957 m. veikė iš jos išaugusioje „Bauhaus imadžinistų“ grupėje.
1951 m. A. Jornas vedė Matie van Domselaer. Dėl paūmėjusios tuberkuliozės 1951−52 m. būdamas sanatorijoje Silkeborge A. Jornas sukūrė tapybos serijas „Gyvenimo ratas“ (ar „Metų sezonai“) ir „Apie tylųjį mitą“. 1953 m. keliavo į Šveicariją, Prancūziją, Italiją. Nuo 1954 m. nuolat vasaras praleisdavo Albisola Marina vietovėje prie Genujos Italijoje, kur 1959 m. sukūrė didžiulių matmenų keraminę sienos reljefą mokyklai Orhuse Danijoje. 1958 m. A. Jornas persikėlė į Paryžių, kur prisidėjo prie tarptautinio situacionistų judėjimo. Jo kūrybą paveikė Džeimsas Ensoras, Vasilijus Kandinskis, Paulis Klė, Choanas Miro. A. Jornas kūrė tapybą, koliažus, knygų iliustracijas, keramiką, grafiką, piešinius, gobelenų dizainą ir paskutiniaisiais metais − skulptūrą. 1960 m. užbaigė didžiausią ir garsiausiu jo kūriniu įvardijamą paveikslą „Stalingradas“. 1962 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda Niujorke. Jis organizavo „Skandinavijos lyginamojo vandalizmo institutą“, publikavo knygeles apie Skandinavijos ir viduramžių Europos kultūrą. 1962 m. buvo susijęs su Žanu Diubufė. 1964 m. atsisakė skirto Gugenheimo prizo. Dailininkas vėlyvaisiais metais daug keliavo, lankėsi Kuboje, JAV, Azijoje. Asgeras Jornas mirė 1973 m. gegužės 1 d. Orhuse Danijoje. Anksčiau tais metais buvo vedęs trečią kartą − Nanna Enzensberger. Palaidotas Grötlngbo vietovėje Gotlando saloje (Švedija). Silkeborgo dailės muziejuje, kuriam 2010 m. buvo suteiktas Jorno vardas, sukaupta didžiausia dailininko kūrinių kolekcija.
Arnas (atolas)
thumb|240px|Atolo palydovinė nuotrauka
Arnas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 20 km į rytus nuo Madžūro.
Kunigiškė (Šilalė)
Kunigiškė – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Požerės.
Top Sensation
Top Sensation – 1969 m. Italijoje sukurtas trileris.
Turinys
Pasiturinti naftos magnatė Madi ieško būdų kaip savo sūnų, turintį piromanijos polinkių, paversti „tikru vyru“. Ji suorganizuoja pasiplaukiojimą jachta, į kurią be judviejų dar pakviečia godžią ir nuolatos sekso ištroškusią porą bei brangiai apmokamą prostitutę Ulą. Nepaisant visų pastangų, tai niekaip nepaveikia jaunuolio, kol jachta stabteli vienoje iš Viduržemio jūros salų. Keliautojai susipažįsta su dailia mergina Beba ir jos kvailoku vyru, kuriuos pakviečia į savo jachtą. Netikėtai jaunuolis pradeda rodyti įkyrų dėmesį Bebai, paskui įvyksta žmogžudystė...
Laima Kreivytė
alt=Laima Kreivytė|miniatiūra|400x400px|Laima Kreivytė Laima Kreivytė (g. 1972 m.) – Lietuvos dailėtyrininkė, parodų kuratorė, poetė, menininkė, LGBT aktyvistė.
Biografija
1995 m. baigė dailės istorijos ir teorijos studijas Vilniaus dailės akademijoje (VDA), 2000 m. kultūros ir lyčių studijas Vidurio Europos universitete Budapešte. Nuo 1996 m. VDA dėstytoja. 1996–2016 m. dirbo „7 meno dienose“ ir „Literatūroje ir mene“. 2017–2019 m. vadovavo Lietuvos kultūros ir meno tarybai.
Nuo 1995 m. kuravo per 50 parodų Lietuvoje ir užsienyje, tarp jų Baltijos paviljoną 3-ojoje Prahos bienalėje, Lietuvos paviljoną 53-ojoje Venecijos bienalėje ir Nacionalinės dailės galerijos pastovią XX-XXI a. ekspoziciją, pirmąją Lietuvos LGBTQ meno istorijos parodą „Nuo sutemų iki Aušros. 20 LGBT laisvės metų Lietuvoje“ Šiuolaikinio meno centre. Dalyvauja solinėse parodose bei su grupe „Cooltūristės“.
Išleido dvi poezijos knygas: „Sapfo skai(s)tykla“ (2013 m.) ir „Artumo aritmetika“ (2019 m.), sudarė Kęstučio Zapkaus ir Marijos Teresės Rožanskaitės kūrybos albumus. Veda LRT Klasikos programos radijo laidą „Iš balkono“.
Lietuvos tarpdisciplininio meno kūrėjų sąjungos, Tarptautinės dailės kritikų asociacijos, Rašytojų sąjungos narė. Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatė.
Al Jolson
Biografija
miniatiūra|180px|left|Atminimo vieta gimtajame Seredžiuje. Memorialo autorius - Algimantas Sakalauskas. thumb|right|250px|Filmo „The Jazz Singer“ plakatas thumb|right|250px|Filmo „The Jazz Singer“ kadras thumb|right|250px|Su žmona Erle 1947 metais thumb|right|250px|Pasirodymas Korėjoje 1950 metais thumb|right|250px|Dainų plokštelė thumb|right|250px|Gatvė Brodvėjuje Gimė 1886 m. gegužės 26 d. Seredžiuje kaip Asa Yoelson penktasis ir jauniausias vaikas šeimoje. Tėvas Mozė Rubenas Yoelsonas į JAV išvyko 1891 metais ir dirbo Niujorke, kad galėtų į JAV atsivežti ir savo šeimą. 1894 m. kartu su motina Nome Eta Cantor emigravo į JAV ir įsikūrė Vašingtone, kur jo tėvas jau dirbo rabinu Talmud Torah sinagogoje, tačiau motina mirė tais pačiais metais. Jaunasis Asa ir jo brolis Hiršas buvo septyniems mėnesiams atiduotas valstybės globon, kur vaikų namuose jie susipažino su Al Reeves, kuris juos supažindino su šou bizniu. 1897 m. abu broliai pradėjo elgetauti ir dainuoti gatvėse. Didžiąją dali uždirbtų pinigų išleisdavo bilietams į Vašingtono nacionalinį teatrą. 1898 metais, Ispanijos-JAV karo metu, dainininkas su savo broliu pirmąsyk pasirodė muzikiniame reviu kareiviams Niujorke. Būdamas vos 12 metų savo mieste jaunasis, charizmatiškasis Asa jau pagarsėjo kaip puikus dainininkas. Netrukus jo kelias nusidriekė į Brodvėjų, kur tuo metu buvo didžioji aktorių ir dainininkų kalvė (tuo metu buvo įprasta, jog aktorius-dainininkas buvo tarsi neatsiejami dalykai, viena profesija). Ten ir prasidėjo didžioji Asos karjera. Šešiolikos metų Asa tapo populiariu dainininku Niujorke, dainavo Brodvėjaus miuzikle „La Belle Paree“. Pasikeitęs savo tikrąjį vardą į Al Jolson jis savo pasirodymais padarė didelį perversmą muzikiniame pasaulyje. Jis pirmasis pradėjo scenoje judėti bei savo pasirodymų metu kurti tikrus šou.
1907 m. rugsėjį susituokė su šokėja Henrietta Keller, tačiau 1920 išsiskyrė. 1922 m. rugpjūtį vedė aktorę Alma Osbourne, tačiau išsiskyrė 1928 metais. 1928 m. rugsėjį susituokė su šokėja Ruby Keeler, tačiau 1939 m. išsiskyrė. 1945 m. kovo 22 d. susituokė su rentgeno specialiste Erle Galbraith, su kuria įsivaikino du vaikus.
Itin artimas bendravimas su žiūrovais bei nepakartojamas žavesys Al Jolsono pasirodymus paversdavo anšlagais. Norėdamas atkreipti dėmesį į tuo metu Amerikoje itin paplitusias antirasistines idėjas, Al Jolsonas pasirodymų metu, veidą išsitepdavo juodai ir vaidindavo juodaodį. Toks jis buvo ir garsiausiuose savo filmuose: „Hallelujah, I’m a Bum" ar "Say It With Songs“ ar garsiajame „Džiazo dainininke“. Pastarasis filmas buvo vienas pirmųjų garsinių kino šedevrų. 1927 metų spalio 6 dieną įvyko pirmojo įgarsinto filmo, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Elas Džolsonas, „The Jazz Singer“ („Džiazo dainininkas“) premjera. Filmą išleido kompanija „Warner Brothers“. Filmo režisierius Alanas Kroslandas (Alan Crosland). Juosta pelnė didelę sėkmę ir atnešė 3 500 000 $ pelną. Elo Džolsono replika, atvėrusi garsinio kino erą: „To jūs dar negirdėjote!“ (You ain’t heard nothin’ yet!) iš karto tapo kartojama. Tai buvo pirmas filmas, kuriame grojo ne taperis, o gramofono plokštelėse įrašyta muzika, kuri buvo sinchronizuota su vaizdu.
1942 m. tapo pirmuoju dainininku rengusiu koncertus JAV kariniuose laivuose. Šiuos pasirodymus rengė iki pat karo pabaigos, 1950 m. buvo išvykęs koncertuoti ir į Korėjos pusiasalį, kuriame tuo metu vyko karas. Mirė sentimentalių epitetų verta mirtimi 1950 metais, belošdamas kortomis San Franciske, užkluptas širdies smūgio Elas savo draugams tarė: „Boys, I’m going..“ („Berniukai, aš išeinu..“). Už visus gražius darbus, Asos iš Seredžiaus portretas puikuojasi ant JAV pašto ženklelių, Holivudo šaligatviuose jis turi net tris vardines žymiąsias purpurines žvaigždes, kai kurie jį vis dar vadina geriausiu komiku pasaulyje, apie jį prirašyta knygų, Niujorke galime rasti Al Jolson gatvę, o ant jo kapo – besišypsanti, jį patį vaizduojanti statula.
Paliepkalnis
Paliepkalnis – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Palentinio.
Žeimių valsčius
Žeimių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Žeimiai.
Istorija
Valsčius minimas nuo XIII–XIV a. Carmečiu atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jonavos rajonui (8 apylinkės) ir Kėdainių rajonui (2 apylinkės).
Turino Egipto muziejus
Turino Egipto muziejus − muziejus Turino mieste Italijoje. Įkurtas 1824 m., tai yra seniausias ir su daugiau nei 32 000 objektų − vienas reikšmingiausių muziejų, skirtų Senovės Egipto istorijai ir kultūrai. Tai lankomiausias Turino miesto muziejus.
Turino Egipto muziejus įsteigtas 1824 m. Sardinijos karaliui Karoliui Feliksui įsigijus daugiau nei 5200 Senovės Egipto artefaktų iš italo egiptologo Bernardino Drovečio, kuris tuo metu buvo Prancūzijos konsulu Egipte. Ši kolekcija buvo sujungta su Savojos dinastijos turimais artefaktais, kuriuos Karolio Emanuelio III siuntimu Egipte rinko Vitaljanas Donatis. Muziejus įkurtas Turino mieste, XVIII a. rūmuose, buvusioje jėzuitų kolegijoje, kuriuos suprojektavo garsus architektas Guarino Guarini. XIX a. šie rūmai perėjo mokslų akademijos žinion. XX a. pirmojoje pusėje kolekcija reikšmingai praplėsta italų archeologinės misijos archeologų Egipte, Ernesto Skjaparelio (dirbo Egipte 1903−1920 m.) ir Džulijo Farinos (dirbo 1930−1937 m.) surinktais artefaktais.
2015 m. muziejus atidarytas naujai po 5 metus trukusios renovacijos, kuri kainavo 50 mln. eurų. Nuolatinėje ekspozicijoje yra apie 6500 objektų. Garsiausi muziejaus objektai: Ramzio II statula, Cha ir Merit kapo artefaktai iš Deir el Medinos ir 1966 m. padovanota Elisijos šventykla iš Nubijos atsidėkojant už Italijos indėlį perkeliant Abu Simbelo šventyklas. Muziejuje saugomi istoriškai vieni vertingiausių papirusų: Turino karalių sąrašas ir Turino papiruso žemėlapis.
Batrachotoksinas
Batrachotoksinas – alkaloidas, 5α-pregnano ir pirolkarboksirūgšties darinys. Tai neurotoksinas, kurio esama nuodingųjų Phyllobates genties varlių odoje; viena nuodingiausių gamtoje aptinkamų medžiagų. Dėl šio alkaloido poveikio negrįžtamai didėja neuronų membranų atrankus laidumas natrio jonams.
Edvardas Tamulevičius
Edvardas Tamulevičius (g. 1994 m. sausio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo FK Ekranas. Vėliau bandė įsitvirtinti Sūduvoje. 2015 m. liepos pabaigoje perėjo į FK Šiauliai. Šiam klubui nutraukus veiklą persikėlė į FK Panevėžys, kuris tuo metu žaidė Pirmoje lygoje.
Futbolininkas į profesionalų futbolą grįžo, kai į A lygos pirmenybes pateko Panevėžio ekipa.
Pasiekimai
FK Panevėžys
Zoja Berber
Biografija
Nuo 2010 m. įkūnijo Leros vaidmenį komediniame seriale „Realūs vaikinai“.
2011 m. Zoja Berber žurnalo „Maxim“ rusiškoje versijoje užėmė 5 vietą „100 seksualiausių šalies moterų“ sąraše, nusileisdama Marijai Koževnikovai, Verai Brežnevai, Viktorijai Bonet ir Alinai Artz.
2018 m. vaidino seriale „Atpildas“ (darbinis pavadinimas „Perspektyvos“), kurio premjera įvyko 2019 m. sausio 28 d. per NTV kanalą. Įkūnijo pagrindinio veikėjo žmoną Svetlaną.
2019 m. pasirodė serialas „Devyni gyvenimai“, kurio pagrindinį vaidmenį atliko Zoja Berber.
2020 m. sausio 11 d. parodytas filmas „Naujametinis remontas“ pagal Eduardo Topolio apsakymą „Margaritos brolija“. Jame Zoja Berber atliko pagrindinį vaidmenį.
Naugarduko apygarda
Istorija
Apygarda buvo įkurta 1920 m. gruodžio 20 d. iš didžiosios dalies buvusios Vilniaus apygardos (8 apskritys), taip pat dalies Minsko (4 apskritys) ir Brastos (1 apskritis) apygardų. Panaikinta 1921 m. vasario 19 d., vietoje jos įkurta Naugarduko vaivadija, kuriai priskirtos dauguma Naugarduko apygardos apskričių (10 iš 13), išskyrus Gardino ir Valkavisko (priskirtos Balstogės vaivadija) ir Breslaujos apskritis.
Apskritys
Vaivadijai priklausiusios apskritys:
Čekijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Čekijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Drūkteniai
Drūkteniai – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Palokysčio, prie magistralės.
Raimonds Vējonis
Raimondas Vėjuonis (g. 1966 m. birželio 15 d.) – politikas, 9-asis Latvijos prezidentas (2015–2019 m.), Latvijos krašto apsaugos ministras (2014–2015 m.).
Biografija
Raimonds Vējonis gimė 1966 m. Pskovo srityje. Jo tėvas latvis, motina – rusė. Jie susipažino jam tarnaujant tarybinėje armijoje. Raimonds užaugo Sarkanių valsčiuje, mokėsi gretimame Maduonos mieste. Vējonis susidomėjo gamtos apsauga, nes jo senelis apako nuo chemikalų, naudojamų kolūkiuose.
Jis baigė Latvijos universiteto biologijos fakultetą 1989 m. ir gavo magistro diplomą 1995 m. Studijuodamas jis dirbo biologijos mokytoju Maduonoje. 1989–1996 m. Raimonds Vējonis buvo Maduonos regiono aplinkos apsaugos tarybos direktoriaus pavaduotojas. Jis buvo Maduonos municipaliteto narys 1990–1993 m.
Raimonds Vējonis buvo Rygos metropolijos regiono aplinkos apsaugos tarybos direktorius 1996–2002 m. Tuo metu jis buvo Skultės uosto tarybos narys ir valstybės atstovas Getliņi Eko atliekų tvarkymo įmonėje.
2002 m. jis tapo Aplinkos apsaugos ir regionų plėtros ministru.
2015 m. birželio 3 d. Saeima išrinko jį Latvijos prezidentu. Balsavo už 55 iš šimto narių. Po pergalės jis pažadėjo užtikrinti nacionalinį saugumą dėl įvykių Ukrainoje ir rūpintis aplinkos apsauga. Jis tapo pirmuoju ES valstybės vadovu, priklausančiu Žaliųjų partijai.
Asmeninis gyvenimas
Raimonds Vējonis yra vedęs, turi du vaikus ir yra pagonis.
Milis (atolas)
thumb|250px|Atolo palydovinė nuotrauka
Milis  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra ~80 km į pietus nuo Madžūro. Tuoj į pietus nuo Milio yra mažas Nokso atolas.
Atolas netaisyklingos formos, rifo linija labai vingiuota, šiaurėje daug kur pertrūkusi. Rifo žiedą sudaro 92 salelės (didžiausios – Milis, Enadžetas, Alu). Bendras sausumos plotas – 14,9 km². Tai antras pagal sausumos plotą šalies atolas (po Kvadžaleino). Lagūna apima 763 km².
1823 m. Milyje buvo išsodinta maištaujanti laivo „Globe“ įgula. XIX a. pab. įsteigta vokiečių prekybinė bazė, bažnyčia. II pasaulinio karo metais čia buvo japonų karinė oro bazė. Daug japonų amunicijos liekanų tebėra išlikę.
1998 m. Milio atole gyveno 1032 gyventojai. Svarbiausios gyvenamos salelės yra Milio ir Enadžeto, jose yra lėktuvų tūpimo takai. Žmonės taip pat gyvena Nalu, Lukonvoro, Tokevos ir Vau salelėse.
Éric Zemmour
Erikas Zemūras (g. 1958 m. rugpjūčio 31 d.) – prancūzų kraštutinių dešiniųjų politikas, politikos žurnalistas, eseistas, rašytojas ir žiniasklaidos ekspertas. 2019–2021 m. jis buvo „CNews“ kasdien transliuojamos „Face à l'Info“ laidos redaktorius bei komisijos narys.
2021 m. pabaigoje E. Zemūras paskelbė savo kandidatūrą į Prancūzijos prezidentus 2022 m. rinkimuose. Jis sukūrė naują politinę partiją „Rekonkista“. Zemūras pirmajame ture užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 7,07% balsų.
Šėtos valsčius
Šėtos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Šėta.
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kėdainių rajonui (9 apylinkės) ir Ramygalos rajonui (2 apylinkės).
Cipariškė
Cipariškė – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Pajūrio.
Sebastián Vásquez Gamboa
Sebastijanas Vaskesas Gamboa (g. 1996 m. gegužės 24 d.) – Kolumbijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Žaidė įvairiuose klubuose. Žinoma, kad 2016 m. atstovavo Kolumbijos Deportivo Pereira ekipai.
DFK Dainava
2018 m. atvyko į Lietuvą ir žaidė Dzūkijos „Dainavoje“. Pasižymėjo dideliu rezultatyvumu. Pirmoje lygoje pelnė net 17 įvarčių, o žaisdamas LFF taurės turnyre per ketverias rungtynes pasižymėjo pelnydamas net 11 įvarčių.
FK Panevėžys
Po ypač sėkmingo sezono Pirmoje lygoje, Sebastijanas Vaskezas persikėlė į „Panevėžio“ klubą.
2019 m. A lygoje sužaidė 28 rungtynes, ir pasižymėjo pelnydamas 6 įvarčius, bei dviem rezultatyviais perdavimais. Po 2019 m. sezono su žaidėju buvo pratęsta sutartis.
2021 m. birželio 26 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pelnė lemiamą įvartį. Tuo metu rezultatas buvo lygus (1:1). Nepaisant to, kad panevėžiečiai liko mažumoje, būtent jie šventė pergalę. Galutinis rezultatas 2:1 FK Panevėžys naudai.
FK Jonava
2022 m. perėjo į FK Jonava. Debiutavo jonaviškių gretose A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Žalgirio“ klubą. Jose žalgiriečiai įrodė savo pranašumą sutriuškindami varžovus rezultatu 6:0.
Žaidėjas 2022 m. liepos mėn. paliko „Jonavos“ klubą.
Lenkimų apylinkė
Lenkimų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje, pasienyje su Latvija.
Sebastián Vásquez Gamboa
FK Panevėžys
Sebastijanas Vaskezas 2022 m. liepos mė. persikėlė į „Panevėžio“ klubą. Sutartis galiojo iki sezono pabaigos.
Lenkimų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lenkimų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skuodo rajonui. 1954 m. prijungta Večių apylinkė, Žemytės apylinkė ir dalis Paluknės apylinkės, 1963 m. – dalis Skuodo apylinkės.
Sebastián Vásquez Gamboa
FK Panevėžys
2022 m. rugpjūčio 7 d. debiutavo A lygos rungtynėse Marijampolėje prieš vietos Sūduvos klubą. Panevėžiečiai patyrė pralaimėjimą rezultatu 1:4.
2023 m. sausio 11 d. tapo aišku, kad žaidėjas palieka klubą.
Sandnes Ulf
Saneso „Ulf“ – Norvegijos futbolo klubas iš Saneso.
Istorija
Klubas įkurtas 1911 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
2013, 2014, 2015 m. žaidė elito divizione.
Noksas
thumb|250px|Atolo palydovinė nuotrauka
Noksas arba Nadikdikas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas siauru Kly sąsiauriu atskirtas nuo Milio atolo.
Atolas mažas, pailgas, 11 km ilgio ir 2 km pločio. Iš 18 salelių (didžiausios – Aelingeo, Nadikdikas ir Nariktalis) sudarytas rifas, supa mažą, smėlingą lagūną, kurios plotas 3,42 km². Bendras sausumos plotas – 0,98 km².