cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zigmas Mackevičius (1898)
Zigmas Mackevičius ( 1898 m. balandžio 28 d. Narovčiatai, Tambovo gubernija, Rusija – 1978 m. lapkričio 11 d. Poznanė) – Lietuvos ir Lenkijos agronomas selekcininkas, žemės ūkio mokslų daktaras.
Biografija
1916–1922 m. studijavo Petrovsko žemės ūkio akademijoje Maskvoje. 1922 m. atvyko į Lietuvą, dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje. 1926 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1950 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1927–1932 m. jo įkurtos Joniškėlio bandymų stoties vedėjas. 1932–1944 m. (su 1940–1941 m. pertrauka) Dotnuvos selekcijos stoties vedėjas. 1932 m. stažavo Švedijoje, Svalofo selekcijos stotyje. 1945 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Lenkijoje. Nuo 1945 m. Bydgoščiaus žemdirbystės instituto selekcininkas ir skyriaus vedėjas, prie instituto įkūrė Minikovo bandymų stotį. 1956–1969 m. dėstė Ščecino aukštojoje žemės ūkio mokykloje, katedros vedėjas, prorektorius, nuo 1960 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Jam vadovaujant Dotnuvos selekcijos stotyje buvo pakeista selekcinės medžiagos vertinimo metodika, pradėti taikyti tarpveislinės ir tarprūšinės hibridizacijos metodai, kuriamos kryžmadulkių augalų savidulkės linijos, išplėtoti selekciniai darbai. 1933–1939 m. vienas ir su kitais sukūrė 13 veislių: rugių, linų, avižų, sojų, cukrinių runkelių, pašarinių griežčių.
Lenkijoje sukūrė 9 veisles: avižų, pašarinių žirnių, žieminių vikių, sojų, turnepsų ir kanapių. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių.
Vynas
Vynuogių veislės
Vynuogės auginamos pietų ir šiaurės pusrutuliuose, tarp 30 ir 50 platumos laipsnių.
Vynas paprastai gaminamas iš europinės vynuogių rūšies Vitis vinifera vienos ar kelių veislių. Taip pat vynui naudojamos ir kitos vynuogių rūšys bei hibridai. Kartais vynas gaunamas iš Šiaurės Amerikos vynuogių rūšių Vitis labrusca, Vitis aestivalis, Vitis rupestris, Vitis rotundifolia ir Vitis riparia, nors jos paprastai auginamos maistui ir sultims.
Daugumoje pasaulio vynuogynų auga skiepytos vynuogės – europinės vynuogės (Vinifera) įskiepytos į Šiaurės Amerikos vynuogių šaknis. Tai daroma, nes europinės vynuogės uogos laikomos tinkamesnėmis vynui, tačiau Šiaurės Amerikos vynuogių rūšys yra atsparios filokserai (Daktulosphaira vitifoliae). Čilė ir Argentina - vienintelės šalys, kuriose nėra filokseros ir todėl vynuogės neskiepijamos.
Vyno rūšys
Vynas klasifikuojamas pagal daugelį kriterijų: vynuogių veisles, gamybos vietovę ir būdą,statines, maišymą, išlaikymą, spalvą, saldumą ir gamybos metus.
JAV stalo vynu vadinamas bet koks neputojantis nespirituotas vynas, silpnesnis nei 14 % alkoholio tūrio. Rūšiniai vynai, geografinės nuorodos, leistini vyndarystės būdai kiekvienoje šalyje reglamentuojami atskirai. Pvz., Prancūzijoje skiriamos 3 pagrindinės kategorijos: krašto vynas (Vin de Pays), reglamentuotas aukščiausios kokybės vynas (Vin Délimité de Qualité Superieure) ir kontroliuojamos kilmės vynas (Appellation d'origine contrôlée, AOC). Žinomiausios putojančio vyno rūšys, gaminamos tradiciniu dvigubos fermentacijos būdu – šampanas (Prancūzija), Cava (Ispanija), Spumante (Italija), Sekt (Vokietija). Šie vynai paprastai būna saldūs. Žinomiausios rūšys – portveinas, Madera, taip pat žinoma marsala.
Vynas pagal šalis
thumb|right|„[[Miguel Torres“ Vynuogynas.]]
Platesnė informacija straipsniuose apie atskirtų šalių vyndarystę, vyno regionus ir rūšis
Krabės liga
Ligą mėginama gydyti perpilant negiminingų donorų bambos virkštelės kraują.
Krabės ligą 1916 m. aprašė K. H. Krabė (Danija).
Pusimperialis
Pusimperialis  – auksinė Rusijos imperijos moneta, pradėta kaldinti 1755 m.
Pradžioje pusimperialio vertė buvo 5 rubliai, jis buvo kaldinamas iš 88 rusiškosios prabos (916 prabos) aukso, masė buvo 8,265 g.
Nuo 1764 m. pusimperialai buvo kaldinti tos pačios prabos, bet masė buvo 6,544 g.
Tarybų Sąjungos vėliava
thumb|200px|Vėliava, naudota [[1980 m. rugpjūčio 15 d. – 1991 m. gruodžio 3 d.]] thumb|right|200px|Vėliava, naudota [[1955 m. rugpjūčio 19 d. – 1980 m. rugpjūčio 15 d.]] thumb|right|200px|Vėliava, naudota [[1923 m. lapkričio 12 d. – 1955 m. rugpjūčio 19 d.]] thumb|200px|Vėliava, naudota [[1923 m. liepos men. – 1923 m. lapkričio 13 d.]] Tarybų Sąjungos vėliava – raudonos spalvos stačiakampis audeklas, kurios kairiame viršutiniame kampe prie koto pavaizduoti aukso spalvos kūjis ir pjautuvas, virš jų – raudona penkiakampė žvaigždė aukso spalvos apsiuvu.
Pusimperialis
Valdant imperatoriui Pavelui I 1797 m. praba buvo padidinta iki 986, o masė sumažinta.
Nuo 1817 m. pusimperialiai vėl kaldinti 88 (916) prabos ir 6,544 g masės (kaip 1764 m.).
1885 m. gruodžio 17 d. liepta kaldinti 6,452 g masės ir 900 prabos pusimperialius.
Tarybų Sąjungos vėliava
Istorija
Pirmosios vėliavos aprašymas pateiktas TSRS Konstitucijoje, priimtoje antroje TSRS Vykdomojo Komiteto sesijoje 1923 m. liepos 6 d. Pagal 71 straipsnį: „TSRS valstybinė vėliava iš raudonos spalvos lauko su valstybiniu herbu“. Tai buvo neįprastų 1 prie 4 proporcijų raudona vėliava su herbu centre. Tokia vėliava niekada nebuvo masiškai gaminta. Po keturių mėnesių ji buvo pakeista į raudoną vėliavą su sukryžiuotais kūju ir pjautuvu bei žvaigžde viršutiniame kairiajame kampe.
Pusimperialis
Nuo 1897 m. pusimperialis prilygintas 7 rubliams 50 kapeikų. Ant senų pusimperialių irgi užkaldavo naują nominalą.
Tarybų Sąjungos vėliava
Simbolika
Vėliavoje esantis kūjis simbolizavo TSRS pramonės darbuotojus, pjautuvas buvo skirtas žemės ūkio darbuotojams, o žvaigždė žymėjo Komunistų partiją.
Didysis Tyrulis
Didysis Tyrulis − pelkė Radviliškio rajone, 13 km į pietus nuo Šiaulių, 14 km į vakarus nuo Radviliškio.
Pelkės plotas ~4 717 ha. Pelkė ištįsusi apie 19 km iš šiaurės rytų į pietvakarius tarp dviejų lygiagrečių moreninių gūbrių, fliuvioglacialiniame slėnyje. Yra nesupelkėjusių salų (apie 135 ha). Per Didįjį Tyrulį teka Šimšė (į Gauštvinio ežerą).
Pelkę maitina krituliai, paviršiaus nuotėkio ir Šimšės potvynių vandenys. Pietrytinėje dalyje yra šaltinių. Pelkė šiaurėje apaugusi pušynu, viduryje − pavieniais beržais ir gluosniais, pietuose − lapuočių mišku.
Durpių klodo didžiausias storis 8 m, vidutinis susiskaidymas 21 %, vidutinis peleningumas 5,3 %. Po durpėmis yra ežerinių nuosėdų sluoksnis; jo storis iki 2,5 m. Dugne žvyringas priemolis, molis ir smėlis. Durpės pradėtos kasti 1953 m.
Krema
Tradiciniai Kremos verslai yra žemės ūkis ir gyvulių auginimas, bet dabar atsirado sūrio gamyba, geležies, medvilnės ir vilnos audinių gamyba.
Istorija
Krema atsirado lombardams VI a. įsiveržus į Italiją. Krem jų kalba reiškia „maža kalva“. Tačiau šia kilme abejojama, nes aplink nėra aukštesnės kalvos. Kitos teorijos: miesto pavadinimas reiškia pasienį arba Krema atsirado, kai Vakarų Romos imperijos sostinė buvo Milanas. Netgi manoma, kad keltų ar etruskų laikais čia buvo gyvenvietė.
Krema pirmąkart minima XI a. kaip Kamisano grafų valda. Tuo metų miestą valdė Toskanos margrafas Bonifacas ir jo dukra Matilda, kuri 1098 m. Kremą padovanojo Kremonos vyskupui. Tuo laiku miestas suklestėjo dėl žemės ūkio, o vienuoliai įdiegė avių auginimą dėl vilnos, kuris buvo svarbus pajamų šaltinis iki XIX a.
1159 m. Kremai sudarius sąjungą su Milanu prieš gibelinų Kremoną miestą sugriovė Šv. Romos imperatorius Frydrichas I Barbarosa po itin žiaurios apgulties. 1185 m. Konstancos taikos sutartis leido Kremai atstatyti pilį. Imperatorius Henrikas VI vėliau atidavė miestą sąjungininkei Kremonai. Po to Krema tapo laisvu miestu, kuriame vyko įprasti to meto Italijai partizaniniai susirėmimai. Nepaisant to atsirado naujos sienos, grioviai ir vartai (1199 m.), buvo iškasti kanalai žemės ūkiui. XIII a. buvo pastatyta katedra ir Pretorių rūmai.
Nepriklausomybė baigėsi 1335 m., kai miestą užėmė Viskončiai, valdę iki amžiaus pabaigos. 1361 m. Kremoj siautė Juodoji mirtis. Po to trumpai valdė gvelfų Benzoni šeima. Po to valdė Viskončiai, o nuo 1449 m. – Venecijos respublika.
Kadangi Krema priklausė Venecijai, nepatyrė ekonominio nuosmukio, kankinusio ispanų valdomą Milano kunigaikštystę. Plati autonomija leido tęsti statybas. Buvo pastatytos naujos sienos, atstatiti Rotušė (1525–1533 m.), Veskovile ir kiti rūmai.
XVII a. prasidėjo nuosmukis, nes smuko pramonė, nors žemės ūkis vis dar klestėjo. 1796 m. įkurta Žemės ūkio akademija. Žlugus Venecijos respublikai 1797 m., prancūzai įkūrė Kremos savivaldybę. Iš pradžių miestas priklausė Kremos-Lodžio provincijai, vėliau – Kremonos. 1814 m. Krema atiteko austrams.
Per Italijos suvienijimą Krema buvo prijungta prie Italijos.
Turistiniai objektai
left|thumb|200px|Kryžiaus Šv. Marijos bažnyčia
Andrejus Pedanas
Andrejus Pedanas (g. 1993 m. liepos 3 d. Kaune) – Rusijos ledo ritulininkas priklausantis NHL Vankuverio Canucks komandai, šiuo metu paskolintas AHL komandai Utica Comets.
Biografija
Gimė 1993 m. liepos 3 d. Kaune. Iki 2010 m. priklausė Maskvos Dinamo jaunimo komandoms. 2010-2013 m. žaidė Kanados Ontarijo lygos Guelph Storm komandoje. 2011 m. pasaulio jaunimo iki 18 metų ledo ritulio čempionate su Rusijos rinktine laimėjo bronzos medalį. 2011 m. naujokų biržoje 63 šaukimu pakviestas Niujorko Islanders komandos, 2013 m. pasirašė 3 metų kontraktą, tačiau žaidė žemesnėse lygose, o 2014 m. iškeistas ir pateko į Vankuverio Canucks komandą.
Šaukotas
Šaukotas – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, į pietus nuo Radviliškio, prie kelio Šeduva–Šiluva. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Šaukoto Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1863 m.), veikia Šaukoto pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82040).
Piečiau miestelio prateka Gomerta, plyti Praviršulio Tyrulis, apylinkėse nemažai pelkių ir spanguolynų. Šaukoto parkas yra Papušynyje.
miniatiūra|250px|left|Akmuo su data „1575“ miestelio centre
Istorija
thumb|left|Paminklas 1863 m. sukilėliams
Šaukoto dvaras minimas nuo 1575 metų. 1724 m. jau žinomas miestelis, turėjęs turgaus ir prekymečių privilegijų. 1767 m. pastatyta Šaukoto bažnyčia. Gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime, rėmė knygnešius spaudos draudimo metu. XIX a. pabaigoje Šaukotas buvo miestelis Šiaulių apskrities Legečių valsčiuje, priklausęs Pašušvio parapijai.
2004 m. patvirtintas Šaukoto herbas.
Gyventojai
miniatiūra|250px|right|Bendruomenės namai
Samra Rahimli
Samra Rahimli (, g. 1994 m. spalio 19 d.) – Azerbaidžano dainininkė.
Muzikinę karjerą pradėjo 2012 metais, kai dalyvavo nacionalinėje Azerbaidžano atrankoje į 2012-ųjų metų „Euroviziją“. Pirmajame atrankos ture ji užėmė trečią vietą ir į kitą etapą nepateko. Vėliau atlikėja išbandė savo jėgas muzikinio šou „The Voice“ versijose Turkijoje ir Azerbaidžane. Turkiškoje versijoje jai pavyko patekti į ketvirtfinalį, tačiau sėkmingiau sekėsi gimtojoje šalyje, kur Samra tapo šou finalininke.
2016 m. Azerbaidžano nacionalinis transliuotojas İTV uždaru būdu S.Rahimli su daina „Miracle“ išrinko atstovauti šaliai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Stokholme.
1960 m. Nobelio premijos laureatai
1960 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Malio imperija
Malis (mandingų kalba: Manden Kurufa; pr. Empire du Mali) – senovės Afrikos valstybė gyvavusi XI–XVII a., kurios politinis ir kultūrinis centras koncentravosi dab. rytų Gvinėjos teritorijoje ir pietvakariniame Malyje. Klestėjimo laikais imperija valdė dab. Gvinėjos, Malio, Mauritanijos, Gambijos ir Senegalo teritorijas. Tai – viena žymiausių ir stipriausių ikikolonijinės Afrikos valstybių, priklausanti Sahelio civilizacijai.
Valstybės kūrėjai buvo mandingai (arba mandinkai, malinkiai, maninkiai), tauta, gimininga soninkiams. Vietine kalba valstybė vadinosi Manden Kurufa („Manden regiono federacija“). Malio pavadinimas susiformavo vakarinių kaimynų fulbių tarpe, kurie imperijos tautą vadino malinkiais. Iš Fulbių kalbos malio pavadinimas atėjo į vakarų kalbas.
Ikiimperinis Malis (Manden)
thumb|200px|left|Malis ir kitos valstybės po Vagadu suirimo XIII a. pr. Malio valstybės branduolys formavosi dabartinės Gvinėjos šiaurės rytų teritorijoje ir dab. Malio pasienio ruožuose. Šis regionas per istoriją buvo žinomas kaip Manden, ir davė pavadinimą vietos tautai – mandingams. Šis kalnuotas regionas gamtiškai buvo labai įvairus, čia maišėsi savanos ir miškų ruožai. Teritoriją nuo VIII a. kultūriškai veikė stiprėjanti Vagadu imperija šiaurėje, iš kurios ateidavo kultūriniai pasiekimai. Jie skatino vietos genčių konsolidaciją į vieningą etninę grupę, kuri ilgainiui tapo žinoma kaip mandingai. Jie sukūrė daug smulkių prekybinių miestų velatybių, tarp kurių svarbiausios buvo Kangaba, Nianis, Toronas ir kt. Vėlyvuoju ikiimperiniu laikotarpiu egzistavo dvylika tokių valstybėlių, kurių valdovai titulavosi maghan (kunigaikščiais).
Apie X a. šis regionas buvo užkariautas Vagadu imperijos, kuri jame įkūrė atskirą administracinį vienetą – Kangabos provinciją, pavadindami ją pagal stipriausią vietos miestą-valstybę. Teritorija buvo administruojama kaip vieninga, ir ją valdė vietininkai (karaliai), tituluojami faama, reziduojantys Kangaboje. Tai stiprino krašto vienybę.
XI a., nusilpus Vagadu, Manden vėl tapo nepriklausomas, kaip ir daugybė kitų Vagadu provincijų. Dvylika Manden regiono kunigaikštysčių grupavosi į dvi konfederacijas: Dududgu šiaurės rytuose ir Kri pietvakariuose.
Nuo XII a. stiprėjo Vagadu įpėdinė šiaurėje – Kaniaga, kuri turėjo ambicijų atkurti senąsias Vagadu imperijos teritorijas. 1203 m. Kaniagos karalius Sumaoro užpuolė Manden ir nusiaubė kraštą. Per XIII a. pirmąją pusę Sumaorui pavyko užkariauti didžiąją dalį mandingų žemių.
Imperinis laikotarpis (1234–1559 m.)
Imperinis laikotarpis truko apie tris šimtus metų, kuris yra dalinamas į smulkesnius laikotarpius:
thumbnail|left|250px|Imperatorius [[Mansa Musa]]
Dėl to Malio ekonomika persiorientavo nuo prekybos su šiaure į Atlanto vandenyno prekybą vakaruose. Tuo metu Malį minėjo portugalai, kaip didžiausią galybę Afrikos pakrantėse. Tačiau ir čia Maliui kilo grėsmė, kadangi XVI a. šiaurės vakaruose nepriklausomi tapo Denankė (1514), Džolofas, Kaabu (1537), atitverdami imperiją nuo pajūrio prekybos.
Poimperinis Malis
thumb|200px|Vakarų Sahelis 1625 m. Iki XVI a. vidurio Malio imperija susitraukė iki pirminių teritorijų – Manden regiono dab. Gvinėjos šiaurės rytuose. Paskutinis Malio imperijos mansa Mamudu III 1545 m. patyrė Songajaus invaziją į patį svarbiausią valstybės politinį centrą – Nianio miestą. Nuo tada Songajus galutinai pakeitė Malio imperiją Vakarų Sahelyje, bet Manden regionas, nors ir buvo kontroliuojamas, niekada iki galo nebuvo okupuotas: 1591 m. Songajus pats buvo nukariautas Maroko šiaurėje, ir buvusios imperijos teritorijose prasidėjo anarchija.
Manden regione mandingai išlaikė savo valdžią, nors sostinė buvo perkelta iš Niani į Kangabą. Valstybė suskilo į tris dalis: šiaurinę (kontroliuojamą Kangabos), centrinę (Džoma, kontroliuojamą iš Sigiri) ir pietvakarinę (Hamana, kontroliuojamą iš Kurusa). Šių valstybių valdovai titulavosi mansa ir kariavo tarpusavyje.
1645 m. šiaurėje užaugusi Bamana imperija nukariavo šiaurinę dalį, o 1670 m. sudegino Niani. Tai oficialiai baigė Malio valstybės egzistenciją.
Ekonomika
Malio imperijos ekonominis pagrindas buvo jos ištekliai ir prekyba.
Svarbiausi ištekliai buvo auksas, druska ir varis, turėję paklausą visame pasaulyje. Skirtingai nei ankstesnė Vagadu imperija, kuri savo išteklių neturėjo ir užsiėmė tik prekyba, Malis kontroliavo svarbiausias tuometinio pasaulio kasyklas. Manoma, kad Malio imperija kontroliavo beveik pusę senojo pasaulio aukso resursų, kurie buvo gaunami Bambuko, Burė ir Galamo kasyklose (imperijos pietinėje dalyje). Aukso luitai buvo išskirtinė mansos nuosavybė, o aukso dulkės (joms matuoti naudotas vienetas mithqal, prilygęs maždaug 4.5 g.) naudotos kaip savotiška imperijos valiuta. Druska buvo laikoma beveik lygiavertė auksui, ypač imperijos pietuose, kur buvo jos trūkumas. Varis buvo išgaunamas Takedda kasyklose šiaurėje. Neaišku, kiek Malio prekyboje svarbūs buvo vergai. Iš Ibn Batuta aprašymų yra aišku, kad jie irgi buvo svarbi Malio prekė.
Prekybiniai keliai nusistovėjo visoje imperijoje ir tapo būtini efektyviai mainų prekybai tarp šiaurės ir pietų. Taip pat Malis kontroliavo didelę dalį Transsacharinės prekybos, ir vienu metu jo teritorijai priklausė Sacharos miestai Valata, Audagostas. Vėlesniuoju laikotarpiu, šiaurę ėmus kontroliuoti Songajaus imperijai, Malis savo interesus kreipė į Vakarus, t. y. į pajūrio prekybą su Portugalija.
Visuomenė ir valstybė
Malio imperijos visuomenė buvo reguliuojama savotiškos konstitucijos, vadinamos Kurukan fuga, 1235 m. įsteigtos pirmojo imperatoriaus Sunjata Keita. Ji turėjo 44 straipsnius, reguliuojančius valstybės gyvenimą, teisę. Jos tradicija buvo perduodama per pasakojimus ir dainas.
Valdymas
Imperija buvo valdoma imperatoriaus, tituluojamo mansa. Greta jo egzistavo didysis susirinkimas – gbara, vadovaujamas belen-tigui. Į jį buvo renkami 32 atstovai iš 29 klanų. Šie klanai buvo grupuojami į 4 luomus:
Administravimas
Po pirmųjų Malio imperijos užkariavimų XIII a., buvo paliktos senosios kunigaikštystės, kurios traktuotos kaip „Dvylika Malio durų“. Užkariavimų metu nuvertus vietos dinastijas, mansa skirdavo karinius valdytojus (farin), kurie būdavo atskaitingi imperatoriui ir nusistovėjus ramybei patys skirdavo vietos valdytoją (dyamani tigui). Neramumų atveju vėlesniais laikais mansa skirdavo laikinus karinius valdytojus farba. „Dvylika durų“ buvo: Bambugu, Bozo upės genčių žemė, Džedeba, Do, Džalo, Kaniaga, Kri, Valata, Sibi, Tabon, Toron, Zaghari.
Po imperijos valdžios konsolidacijos ir didžiausių teritorijų pasiekimo Mansa Musa laikais (1350 m. imperijos plotas siekė 439,400 km²), nusistovėjo keturiolika imperijos provincijų. Al Umari mini 13 : Provincijos buvo vadovaujamos dyamani-tigui, kurie būdavo renkami ar paveldėdavo valdžią, priklausomai nuo vietos tradicijų. Tačiau kiekvienas valdytojas turėdavo būti patvirtinamas mansa, ir jam ištikimas. Žemesni administraciniai vienetai buvo kafo (apskritys), kun (miestai) ir dugu (kaimai). Kiekvienas vienetas turėdavo savo tigui, t. y. valdytoją.
Kultūra
thumb|200px|Atstatyta Dženės mečetė thumb|200px|Timbuktu Sankorės mečetė Ankstyvojo Malio visuomenė – mandingai (maninkių, bambarų, mandinkų protėviai), soninkiai, songajai ir kt. išpažino vietines afrikietiškas religijas. Po imperijos valdžios konsolidacijos šalyje vis stiprėjo Islamo įtaka, kuri pagimdė labai savitą vietinę kultūrą. Jai savo indėlį įnešė kiekviena imperijos tauta.
Didžiausio Malio suklestėjimo laikotarpiu Laye dinastijos mansos atliko hadžą į Meką, garsindami savo šalį. Taip pat jie kvietė garsius musulmonų menininkus, poetus, mokslininkus. Malis tapo žinomas tiek Islamo pasaulyje, tiek Europoje kaip stebuklinga aukso šalis. Šaltiniuose dažnai minima Mansa Musa piligriminė kelionė, kurios metu imperatorių lydėjo tūkstančiai karių, valdininkų, 100 kupranugarių, nešančių 300 svarų aukso, 500 vergų, skirtų patarnauti imperatoriaus šeimai.
Architektūra ir mokslas
Malio imperijoje įkurtas Timbuktu universitetas tapo svarbiausiu mokslo židiniu tuometinėje Afrikoje. Klestėjimo laikotarpiu čia mokėsi apie 25,000 studentų, kurie sudarė ketvirtį viso miesto gyventojų, o knygų kolekcija buvo didžiausia Afrikoje nuo Aleksandrijos bibliotekos laikų. Universitete buvo įgyjami moksliniai laipsniai, čia buvo mokomasi Islamo teologijos, medicinos, matematikos. Timbuktu universitetą sudarė trys atskiros medresės-mečetės: Džinguereber, Sidi Jahja ir Sankorė.
Literatūra ir muzika
Mandingai savo kalbai užrašyti pritaikė arabų raštą, tačiau didžioji dalis informacijos imperijoje buvo perduodama žodiniu būdu, per profesionalius muzikantus, kurie žodine forma išsaugojo imperijos literatūrinį palikimą ir istoriją. Žymiausias Malio imperijos literatūrinis kūrinys buvo Sundjatos epas, kuris tapo vienu svarbiausių istorinių šaltinių. Kartu su žodine literatūra formavosi ir ypač turtinga muzikinė tradicija: Malio imperijoje atsirado daugybė dabartinių Vakarų Afrikos instrumentų, tarp kurių yra džembė, balafonas, tamani, donso n’goni, kenkeni ir kora.
Šie muzikantai-pasakotojai (djeli) kilo ikiimperiniame Malyje, ir jų tradicija buvo išsaugota ne tik vėlesnėse imperijose bet ir kituose Sahelio civilizacijos regionuose – Hausų valstybėse, Mosių valstybėse ir kitur.
Imperijoje klestėjo ir skulptūra – buvo sukurta daug puikių terakotinio meno kūrinių, vaizduojančių kasdienybę, raitelius, karius.
Mykolas Butleris
Mykolas Butleris (1715 m. rugsėjo 27 d. – 1782 m. sausio 21 d.) – Vytogalos ir Prienų seniūnas. Kvietiškio dvaro savininkas.
Biografija
1746 m. tapo Prienų seniūnu. Jam mirus 1782 m., karalius paprašė atlikti Kvietiškio dvaro inventorizaciją. Tuo Butlerių šeimininkavimas dvare ir baigėsi, nes dar 1775 m. raštišku susitarimu antroji Mykolo Butlerio žmona Marijana Markovska-Bykovska negavo teisės perimti seniūnijos po jos vyro mirties. 1775 m. buvo sudarytas raštiškas susitarimas, kad Mykolo Butlerio mirties ar atsisakymo valdyti seniūniją atveju ji turi būti pavesta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės artilerijos generolui kunigaikščiui Kazimierui Nestorui Sapiegai. Su Mykolo Butlerio mirtimi baigėsi ir nuo 1644 m. prasidėjęs Butlerių seniūnavimas Prienuose.
Šeima
Tėvas: Morkus Antanas Butleris, motina: Pranciška Ščiukaitė. Žmonos: Benedikta Pacaitė ir Marijana Markovska-Bykovska. Vaikai: Su Benedikta Pacaite – Pranciška Butler Radvilaitė ir su Marijana Markovska-Bykovska – Jonas, Antanas ir Juozapa Kučinska.
Richard Gasquet
Rišardas Gaskė (g. 1986 m. birželio 18 d.) – profesionalus Prancūzijos tenisininkas. Per savo karjerą Rišardas laimėjo 5 ATP titulus. 2007 metais Gaskė pateko į Vimbldono pusfinalį bei kvalifikavosi į metų baigimo čempionatą (Tennis Masters Cup). Šiuo metu jis ATP reitinge užima 52 vietą.
Žaidimo stilius
Gaskė yra žinomas dėl savo tikslaus ir stipraus smūgio viena ranka iš kairės. Rišardas taip pat yra labai greitas ir nujaučia, kur smūgiuos varžovas. Šis prancūzas puikiai žaidžia ant bet kokios dangos kortų. Gaskė yra vadinamas natūraliu talentu. Per Deviso Taurės mačą prieš Maratą Safiną britų TV komentatorius Beris Kauanas pavadino Ričardą dar labiau natūraliai talentingu nei Rodžeris Federeris.
Aisonas
Aisonas (Aesonas) graikų mitologijoje – Jolko karalius, Kretėjo ir Tiro sūnus, Autoliko dukters Polimedės vyras, Jasono ir Promacho tėvas. Jo broliai Feras ir Amitaonas.
Pagal kitus šaltinius, jo vaikų motina buvo Alkimedė. arba Amfionė Jo motina Tiro nuo dievo Poseidono turėjo du kitus sūnus Nelėją ir Peliją
Argonautams su Jasonu išvykus į Kolchidę, Aisono brolis dvynys Pelijas išžudė visą Aisono šeimą ir užgrobė valdžią Jolke. Nors Pelijas ketino užmušti savo brolį, Aisonas nusižudė išgėręs buliaus kraujo. Aisono žmona taip pat nusižudė, o Pelijas nužudė jų kūdikį Promachą.
Pagal kitą mito variantą, Aisonas sulaukė sūnaus ir Medėjos sugrįžimo. Jasonui paprašius, Medėja stebuklingais vaistais grąžino Aisonui jaunystę. Medėja pasakė Pelijo dukroms, kad ir jų tėvas gali būti taip atjaunintas. Aisoną Medėja atjaunino nužudžiusi ir prikėlusi jaunu, tačiau Pelijo atveju ji atsisakė šį prikelti.
Plovdivo sritis
Plovdivo sritis  – sritis vidurio Bulgarijoje. 5 972,9 km² srities teritorija padalinta į 18 savivaldybių. 2012 m. duomenimis, Plovdivo srityje gyveno 678 860 gyventojų. Administracinis centras – Plovdivas.
Sritis šiaurėje ribojasi su Loveču, šiaurės rytuose su Gabrovu, rytuose su Stara Zagora, pietryčiuose su Chaskovu ir Kerdžalu, pietuose su Smolianu, vakaruose su Pazardžiku bei šiaurės vakaruose su Sofijos sritimi.
Ekonomika
Srities ekonomika priklauso nuo žemės ūkio produkcijos. Auginami vaisiai (obuoliai, slyvos, kriaušės, vyšnios, vynuogės, melionai ir arbūzai), daržovės (pomidorai, pipirai, morkos, kopūstai, bulvės), kviečiai, ryžiai, miežiai ir kita. Gerai išsivysta pramonė: geležies metalurgija, elektronikos pramonė, žemės ūkio bei karinė technika, chemijos bei maisto pramonė. Sritis turtinga kultūriniu paveldu. Daugybė mineralinių šaltinių.
Tautinė sudėtis
Iš 683 027 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 620 373 žmonės identifikavo save kaip:
1667 m. LDK gyventojų surašymas
1667 m. LDK dūmų surašymas buvo atliktas tuoj po karo su švedais, Seimo nutarimu. Viso suskaičiuota 258 752 dūmai arba 568 000 dūmų.
Žemaitija
Žemaitijos seniūnijoje iš viso buvo 3978 bajorų dūmai:
Grūdeliškis
Grūdeliškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rubikių.
Antanina Mackevičiūtė
Biografija
Baigė Kėdainių pradžios mokyklą, Kėdainių gimnaziją. Jos literatūros mokytojas buvo rašytojas Juozas Paukštelis. 1943–1947 m. studijavo lietuvių filologiją Vytauto Didžiojo universitete. 1952 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. Priklausė pirmajai lietuvių teatralų kartai, baigusiai studijas šiame institute. Jos kurso draugais buvo aktoriai Kęstutis Genys, Leonardas Zelčius, Regina Varnaitė, Vytautas Eidukaitis, Laimonas Noreika, Birutė Raubaitė, režisierius Henrikas Vancevičius ir kiti.
Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų Eimunto Nekrošiaus, Gyčio Padegimo, Jono Vaitkaus, Henriko Vancevičiaus ir kitų režisierių spektakliuose, deklamavo Lietuvos poetų eiles, nusifilmavo lietuviškuose televizijos filmuose.
Tarp mėgiamų deklamuoti poetų – Bernardas Brazdžionis, Janina Degutytė, Maironis, Justinas Marcinkevičius, Eduardas Mieželaitis, Eugenijus Matuzevičius, Salomėja Nėris, rašytojai – Alfonsas Bieliauskas, Aleksas Dabulskis, Raimondas Kašauskas, Vytautė Žilinskaitė ir kiti.
Gretiniai
Kombinatorikoje gretiniai – baigtinės objektų aibės, turinčios n elementų, junginius iš k. Jeigu elementai junginyje nesikartoja ir elementų išdėstymo tvarka yra svarbi, t. y., sukeitus elementus vietomis, gaunamas naujas junginys.
Gretinių skaičius žymimas A^{k}_{n} ir randamas pagal formulę:
, kur
Gretinių skaičių patogu rasti ir pagal kitą formulę:
, kur n! – skaičiaus n faktorialas. Gretiniai, sudaryti iš visų duotosios baigtinės objektų aibės elementų, vadinami kėliniais.
Kartotiniai gretiniai
Junginius iš m elementų, kai tuos elementus galime rinktis iš aibės, turinčios n elementų, nekreipdami dėmesio, kad elementas jau buvo pasirinktas, vadiname kartotiniais gretiniais.
Kartotinių gretinių skaičius žymimas ir randamas pagal formulę:
Izabelė Motekaitienė
Izabelė Motekaitienė-Blauzdžiūnaitė (1909 m. rugpjūčio 6 d., Geisteriškiuose, Bartninkų valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1985 m. rugsėjo 28 d. Čikagoje) – Lietuvos dainininkė (dramatinis sopranas), pedagogė.
Biografija
Sūnūs Manigirdas Motekaitis ir a+a Ramūnas Motekaitis. 1930–1937 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. 1934–1937 m. redagavo žurnalą „Naujoji vaidilutė“. Parašė straipsnių, eilėraščių, novelių. Baigė Kauno konservatoriją, dainuoti mokėsi pas O. Marinį, N. Karnavičienę. 1942 m. debiutavo Kauno didžiajame teatre (Džiuzepė Verdis. Aida), 1942–1944 m. dainavo operoje, radiofone, surengė solo koncertų didesniuose miestuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1944–1949 m. su Lietuvos operos solistų trupe surengė apie 300 koncertų Vokietijoje, 23 – Didžiojoje Britanijoje; atliko programą Hamburgo radiofone. 1949 m. atvyko į JAV. Koncertavo JAV ir Kanadoje. 1950 m. „Great Northern“ teatre Čikagoje sukūrė Leonoros vaidmenį D. Verdžio operoje „Trubadūras“. 1952 m. Chicago Tribune muzikos festivalyje laimėjo premiją. Turėjo savo dainavimo studiją, koncertavo. Surengė religinės muzikos koncertų tėvų jėzuitų koplyčioje. Čikagos lietuvių operai į lietuvių kalbą išvertė libretų. Į plokšteles su A. Kalvaityte įdainavo Kalėdų giesmių ir duetų.
Guraminės
Guraminės, guramiai (Osphronemidae) – ešeržuvių (Perciformes) gėlavandenių žuvų šeima, kurioje yra daug akvariumuose auginamų žuvų rūšių.
Šeimoje yra 15 genčių ir apie 96 rūšys.
Rakovo Boginiai
Rakovo Boginiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Čvikliai
Čvikliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šimonių, šalia plento Kupiškis–Utena. Iš rytų prieina Sokonių pelkė (botaninis draustinis).
Etimologija
Spėjama, jog kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Čviklys, Cviklys.
Istorija
Manoma, kad kaimas atsirado XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje kaip Butėnų užusienis, priklausė Pienionių seniūnijai, vėliau – Puponių (Šimonių) valstybiniam dvarui. Spaudos draudimo laikais veikė slapta mokykla. 1936 m. išskirstytas į vienkiemius. 1949 m. spalio 31 d. įkurtas kolūkis „Gojelis“.
Gegužavai
Gegužavai – buvęs kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų, Auksūdyje.
Istorija
XVIII a. Palangos seniūnijos inventoriuje minimas Gegužavo vienkiemis (obręb Giegużaws), kuris atsirado plėšininių Auksūdžio žemių pakraštyje. 1780 m. jame gyveno valstiečio Stanislovo Rimkaus šeima.
Iki 1861 m. vienkiemio žemė priklausė Darbėnų dvarui. Jame valstiečiai ėjo lažą, o valdytojams mokėjo duoklę. Įsteigus luominę valstiečių savivaldą, 1870 m. Gegužavo užusienis (заст. Гегужево) tebebuvo Auksūdžio kaimo dalimi.
1923 m. surašyme jau minimas Gegužavų kaimas, kuriame buvo 5 sodybos ir 28 gyventojai. 1959 m. jis priklausė Darbėnų apylinkei. , o tarp 1968–1976 m. kaimas panaikintas. Jo žemė prijungta prie Auksūdžio.
Under the Iron Sea
„Under The Iron Sea“ yra 2-asis studijinis britų roko grupės Keane albumas, išleistas 2006 m., kuris iš karto debiutavo 1-oje Did. Britanijos albumų topo vietoje. Pasaulyje jo buvo parduota apie 2,7 mln. kopijų.
Dubnicos kronika
Dubnicos kronika – kronika, parašyta lotynų kalba apie 1379 m. Dubnicoje (Vengrija).
Under the Iron Sea
Kiti faktai
Albumas, sutrumpintai vadinamas „UTIS“, pakilo į 1-ą Did. Britanijos (tapo 2 kartus platininiu), Airijos (platininis) ir Olandijos (auksinis) albumų topo vietą, 2-ą - Šveicarijos (auksinis), 3-ą - Argentinos (auksinis), Belgijos, Vokietijos, Meksikos, Norvegijos, Portugalijos (platininis) ir Ispanijos (auksinis) albumų topo vietą,
Dubnicos kronika
Autorius veikiausiai vengras, galbūt Pranciškonų ordino narys. 1345–1355 m. įvykius jis aprašė ir kaip liudininkas.
Under the Iron Sea
Kiti faktai
Pasaulyje albumo buvo parduota apie 2,7 milijono kopijų.
Dubnicos kronika
Dubnicos kronika – kelių kitų kronikų kompiliacija. Pateikta svarbių duomenų apie 1351 m. kunigaikščio Kęstučio derybas su Vengrijos karaliumi Liudviku I Didžiuoju dėl Lietuvos krikšto ir ta proga karaliui Kęstučio duotos priesaikos aprašymas. Cituojami keli lietuvių kalbos žodžiai. Jie iškraipyti, todėl iššifruoti dar nepavyko. Yra dar kelios lakoniškos žinutės iš Lietuvos istorijos.
Vimana (šventykla)
thumb|200px|3 aukštų vimanos brėžinys
Vimana  – senovės indų šventyklų architektūrinis elementas. Pastatas sudarytas iš keturkampio plano laiptuotos piramidės pavidalo bokšto (sikaros) su kupolo formos viršūne, atviro portiko su kolonomis ir maldų salėmis (mantapamais). Kartais tarp portiko ir šventyklos būna į vestibiulį panaši patalpa.
Vimana statoma iš tašytų akmenų, tinkuojama, gausiai puošiama skulptūrinėmis kompozicijomis. Būdinga VI–VIII a. pietų Indijos architektūrai. .
Imtynės
thumb|right|250px|Senovės Graikijos [[pankrationas|pankrationo kovotojai]] thumb|250px|Tradicinės [[mongolai|mongolų imtynės]] Imtynės – fizinis susirėmimas tarp dviejų neginkluotų žmonių, siekiant įgyti pranašumą prieš priešininką, sukaustyti jo judesius, priversti pasiduoti. Imtynėse nenaudojami smūgiai, o naudojami metimai, užlaužimai, skausmingi veiksmai, smaugimas. Konkrečiose imtynių rūšyse gali būti draudžiami tam tikri veiksmai (pvz., laisvosiose imtynėse draudžiamas smaugimas ir skausmingi veiksmai).
Imtynės priskiriamos kovos menams, kadangi jos nesunkiai pritaikomos kovinėms situacijoms priešininkui įveikti. Sportinėse imtynėse stengiamasi kiek įmanoma išvengti priešininko sužalojimo, tuo tarpu kovinėse atvirkščiai – siekiama kuo efektyviau sužaloti ar užmušti priešininką. Kovinėse imtynėse yra veiksmų grupės, kurios skirtos apsiginti nuo priešininkų, ginkluotų peiliais, pistoletais ir pan. ginklais, ir juos atakuoti.
Daugelis tautų turi savo nacionalines imtynių formas. Imtynės nuo pat pradžių įėjo į olimpines sporto šakas.
Albinas Albertynas
Albinas Albertynas (1934 m. vasario 28 d. Kampiškių kaime, Vilkaviškio raj. – 2005 m. gegužės 15 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1944 m. spalio mėn. teko pasitraukti į Vokietiją. Bombardavimo metu atsiskyrė nuo tėvų ir gyveno tarp svetimų. Po karo šeima sugrįžo į namus, išskyrus tėvą, kuris Raudonosios armijos eilėse žuvo fronte. 1946 m. baigė Kampiškių pradžios mokyklą 1950 m. baigė Vištyčio progimnaziją ir įstojo į Kauno sodininkystės – daržininkystės technikumą. 1952 m. birželio mėn. valstybės saugumo organų areštuotas ir pagal RTFSR baudžiamojo kodekso 58 str. nuteistas 10-čia metų laisvės atėmimo. Po Stalino mirties 1954 m. išleistas į laisvę. 1955–1958 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1960 m. baigė Kauno sodininkystės – daržininkystės technikumą. 1964 m. baigė Respublikinę vadovaujančiųjų kadrų rengimo mokyklą Dotnuvoje, 1968 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1961–1992 m. Marijampolės rajono Sasnavos kolūkio vyr. agronomas, ekonomistas.
1988 m. įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio darbą, įkūrė Sąjūdžio grupę Sasnavoje. 1990 m. spalio mėn. Kaimo žmonių suvažiavime buvo išrinktas į Lietuvos žemdirbių sąjungos tarybą, vėliau į tarybos prezidiumą. 1991 m. įsitraukė į Lietuvos ateities forumo veiklą. 1992 m. kovo mėn. Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profesinių sąjungų federacijos neeiliniame suvažiavime išrinktas Bežemių – mažažemių reikalų komisijos pirmininku.
1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Jurbarko rinkimų apylinkėje. Dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijoje. Nuo 1995 m. Lietuvos socialistų partijos narys, tarybos narys. Žmona Ramutė.
Vytautas Astrauskas (1927)
Vytautas Astrauskas (1927 m. kovo 23 d. Maceniuose, Plungės valsčius – 2004 m. rugpjūčio 26 d.) – Lietuvos gydytojas patologas fiziologas, reumatologas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1968–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto darbuotojas, 1952–1961 m. mokslinis sekretorius, nuo 1964 m. Eksperimentinės patologijos laboratorijos vedėjas.
Nuo 1962 m. LSSR endokrinologų mokslinės draugijos pirmininkas, nuo 1982 m. dar ir LSSR sveikatos apsaugos ministerijos medicinos mokslų koordinavimo tarybos pirmininko pavaduotojas. 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas.
Žmona Danutė Linutė, dukterys Eglė, Eiva.
Mokslinė veikla
Tyrinėjo reumatines ligas, paskelbė per 250 mokslinių darbų. Kartu su bendradarbiais užregistravo 29 išradimus. Pusę metų dirbo JAV Klyvlendo klinikų Tyrimo skyriuje, 1991 m. Vokietijoje, Friburge. Paskelbė mokslinių darbų iš patologinės fiziologijos, imunologijos, biochemijos.
Politinė veikla
1955–1990 m. SSKP narys, keletą kartų buvo instituto partinės organizacijos sekretorius. 1955–1956 m. Vilniaus miesto deputatas.
1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Antakalnio rinkimų apylinkėje. Dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijoje. 1996 m. Krikščionių demokratų sąjungos narys.
Jamusukro Taikos Mergelės bazilika
thumb|260px|Jamusukro Taikos Mergelės bazilika
Jamusukro Taikos Mergelės bazilika  – mažoji bazilika, esanti Dramblio Kaulo Kranto oficialiojoje sostinėje Jamusukre. Gineso rekordų knygoje ji įrašyta kaip didžiausia bažnyčia pasaulyje, lenkianti iki tol didžiausia laikytą Vatikano Šv. Petro baziliką. Ji užima 30 tūkst. m² teritoriją ir yra 158 m aukščio. Tiesa, į jos plotą įskaičiuotas ir arkadomis apsuptas šventorius.
Jamusukro Taikos Mergelės bazilika pastatyta 1985–1989 m., o pašventinta popiežiaus 1990 m. Pastatas savo architektūra primena Vatikano baziliką, suprojektuotas iš Libano kilusio Dramblio Kaulo Kranto architekto Pierre Fakhoury. Pastatyta Prancūzijos bendrovės „Dumez“, iš marmuro, atvežto iš Italijos, dekoruota prancūziškais vitražais. Centrinis bažnyčios pastatas – vienanavis, talpina 7000 maldininkų. Aplink ratu išdėstyta arkada, o iš šonų yra dvi vilos (koplyčios).
Bazilikos statyba šaliai kainavo 300 mln. JAV dolerių, todėl susilaukė daug kritikos, kadangi tokios statybos laikytos per didele prabanga skurde gyvenančiai šaliai. Jamusukro Taikos Mergelės bazilika nėra katedra – vyskupo rezidencija yra Jamusukro Šv. Augustino katedroje.
Seimo kronika
Seimo kronika – savaitinis iliustruotas žurnalas, leistas nuo 1997 m. balandžio mėn. iki 2012 m. Vilniuje.
Istorija
Leistas Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Komunikacijos departamento Ryšių su visuomene skyriaus. Pakeitė 1995–1997 m. ėjusį Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko Č. Juršėno iniciatyva įsteigtą to paties pavadinimo informacinį biuletenį. Platinamas Lietuvoje ir užsienyje. Tiražas 500 egz.
Atspindėjo parlamento įvykius, rašė apie plenarinių posėdžių darbą, Seimo Pirmininko, Valdybos, komitetų, komisijų, frakcijų sprendimus.
Rakovo Čachai
Rakovo Čachai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Laisvosios imtynės
Laisvosios imtynės – imtynių rūšis, kurioje leidžiami metimai, pervertimai, kojos pakišimas, pakirtimas, leidžiama priešininką griebti už kojų. Draudžiami skausmingi veiksmai, smaugimai. Visiška pergalė pasiekiama priešininką prispaudus ant menčių.
Imtynininkai skirstomi į svorio kategorijas.
Šiuolaikinės laisvosios imtynės susiformavo XIX a. pirmoje pusėje D. Britanijoje ir JAV.
Vyrų laisvosios imtynės į Olimpines žaidynes įtrauktos 1904 m., moterų – 2004 m. Pasaulio čempionatai organizuojami nuo 1951 m., Europos čempionatai – nuo 1928 m.
1912 m. įkurta Tarptautinė imtynių federacija FILA, kurios nariais 1997 m. buvo virš 120 šalių.
Filipas Fortunatovas
thumb|Filipo Fortunatovo kapas Filipas Fortunatovas (, 1848 m. sausio 2 d. Vologda – 1914 m. rugsėjo 20 d. Kosalma prie Petrozavodsko) – rusų kalbininkas, Maskvos lingvistinės mokyklos įkūrėjas.
Biografija
1864 m. įstojo į Maskvos universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1868 m. baigė Maskvos universitetą. Tobulinosi Leipcige, Berlyne, Tiubingene, Karaliaučiuje, Paryžiuje, Londone. 1876–1902 m. dėstė Maskvos universitete, nuo 1884 m. profesorius. Pirmasis nuo 1878 m. Rusijos universitetuose pradėjo dėstyti lietuvių kalbą. Nuo 1902 m. dirbo Peterburgo mokslų akademijos Rusų kalbos ir literatūros skyriuje. 1898 m. Peterburgo mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1902 m. tikrasis narys, 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos garbės narys. Bendravo su Jonu Spuduliu.
Mokslinė veikla
Tyrė įvairias indoeuropeistikos problemas, daugiausia fonetiką. Kalbą suvokė kaip tam tikrą sistemą, griežtai skyrė sinchroniją ir diachroniją. Pirmasis išanalizavo prūsų kalbos kirtį ir priegaidę, nustatė keletą bendrų baltams ir slavams kirčiavimo dėsningumų, atskirai nuo F. de Sosiūro suformulavo kirčio nukėlimo baltų ir slavų kalbose dėsnį (Sosiūro-Fortunatovo dėsnis).
1871 m. kartu su V. Mileriu atvyko į Lietuvą, į Andriaus Botyriaus tėviškę Triobiškių kaime, netoli Liudvinavo, kur užrašė 150 lietuviškų dainų, pasakų, priežodžių. Liudvinavo šnektos aprašą ir didesnę dalį surinktos tautosakos paskelbė Maskvos universiteto leidinyje Izvestija Moskovskogo universiteta (nr. 1-2/3, 1872 m.). Redagavo dalį Antano Juškos žodyno (A-D raides), parašė įžangą. Su Eduardu Volteriu rengė naują Mikalojaus Daukšos „Postilės“ leidimą (3 sąsiuviniai, 1904–1927 m.). Prisidėjo prie spaudos draudimo lotyniškais rašmenimis panaikinimo.
Mokiniai – žymūs rusų ir užsienio kalbininkai: Aleksejus Šachmatovas, Viktoras Poržezinskis, Dmitrijus Ušakovas, Jonas Jablonskis, Jozepis Mikola, Holgeris Pedersenas, Olafas Brochas ir kiti.
Adhjatma
Adhjatma ( – 'susijęs su siela') – hinduizmo filosofijoje – aukščiausioji dvasia, visa, kas siejasi su dvasia, atmanu.
Udinės Snaidero
Udinės „Snaidero“ – Italijos krepšinio klubas rungtyniaujantis aukščiausioje Italijos lygoje (Serie A).
Adhjatma
Upanišadose visi būties reiškiniai siejami su adhjatma ir aiškinami trimis požiūriais:
Udinės Snaidero
2006-2007 m. sezone „Snaidero“ komanda rungtyniavo ir ULEB taurės turnyre, tačiau jau aštunfinalyje pralaimėjo Vilniaus „Lietuvos rytui“.
Krinčino apylinkė
Krinčino apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krinčino valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pasvalio rajonui. 1954 m. prijungta Daukniūnų apylinkė, o dalis Krinčino apylinkės prijungta prie Papyvesių apylinkės. 1963 m. prijungtos Gulbinėnų apylinkė ir Ličiūnų apylinkė, 1976 m. – dalis Raubonių apylinkės.
Grudžiai
Grudžiai – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vaškų.
Adomas Ipatijus Pociejus
Adomas Ipatijus Pociejus (1541 m. Ružankoje – 1613 m. liepos 18 d. Voluinės Vladimire) – LDK unitų bažnyčios veikėjas.
Biografija
Levo Pociejaus sūnus. Iš stačiatikių. Kunigaikščio Mikalojaus Radvilos Juodojo rūmų auklėtinis, nuo 1550 m. jo sekretorius. Veikiausiai baigė Jogailos universitetą Krokuvoje. Nuo 1566 m. Lietuvos Brastos žemės raštininkas, nuo 1576 m. – teisėjas. Iki 1573 m. buvo perėjęs į kalvinizmą. 1588–1593 m. Lietuvos Brastos kaštelionas ir ATR senatorius. Rėmė Rytų (stačiatikių) ir Vakarų (katalikų) bažnyčių uniją. 1593 m. įstojo į stačiatikių vienuolyną (priėmė Ipatijaus vardą) ir tapo Lietuvos Brastos ir Voluinė Vladimiro vyskupu. 1595 m. su Lucko vyskupu K. Terleckiu unijos reikalais buvo nuvykęs į Romą; jų prašymui pritarė popiežius Klemensas VIII. Adomas Pociejus buvo vienas svarbiausių Brastos bažnyčios unijos sudarymo (1596 m.) organizatorių. 1599–1605 Kijevo Pečorų lauros archimandritas. 1599–1613 m. LDK ir Lenkijos unitų metropolitas (rezidavo Kijeve). Kovojo su ATR stačiatikiais. 1600 m. Vilniuje įsteigė unitų kolegiją. 1608–1609 m. užgniaužė vietos Stačiatikių bažnyčios veiklą ir privertė juos priimti unitų tikėjimą. Jis stengėsi priversti ATR stačiatikius pereiti į unitų tikėjimą; jo nurodymu buvo uždaroma stačiatikių cerkvės, vienuolynai, mokyklos, brolijos, jų turtas perduotas unitams (dėl to kilo rel. riaušių; 1609 m. Adomas buvo sužalotas). Savo parašytuose pamoksluose, poleminiuose teologiniuose veikaluose gynė Brastos bažnyčios uniją Svarbiausias – Tikėjimo harmonija, arba konkordatas (harmonia albo konkordacja wiary (1608 m.).
François Truffaut
thumb|François Truffaut
François Roland Truffaut (1932 vasario 6 – 1984 spalio 21) – Prancūzijos kino filmų režisierius.
Kraujo perpylimas
Prieš donoro kraujo perpylimą nustatoma recipiento (žmogaus, kuriam kraujas ar jo komponentai bus įleidžiami) kraujo grupė, atliekami donoro ir recipiento kraujo suderinamumo mėginiai.
Kraujas perpilamas, ligoniui smarkiai nukraujavus, nudegus, apsinuodijus, sergant mažakraujyste, sunkiomis infekcinėmis ir onkologinėmis ligomis.
Paprastai ligoniui perpilami kraujo komponentai, tokie kaip eritrocitų masė, trombocitų koncentratas, šviežiai šaldyta plazma, koncentruoti leukocitai, kartais – paties ligonio kraujas (kai iš kraujagyslių į krūtinės ląstą ar pilvo ertmę išsiliejęs kraujas grąžinamas į kraujotakos sistemą arba kai prieš operaciją ar per ją paimtas kraujas išoperuotajam supilamas atgal).
Dažniausiai daromas netiesioginis kraujo ar jo komponentų perpylimas – per specialią sistemą, sudarytą iš plastikinių maišelių, vamzdelių, filtrų ir adatų. Rečiau atliekamas tiesioginis kraujo perpylimas – ligoniui kraujas perpilamas specialiu aparatu tiesiog iš parinkto donoro. Konservuotas kraujas ar kraujo komponentai suleidžiami į veną (alkūnės), rečiau – į arteriją arba kaulų čiulpus. Perpilamas konservuotas kraujas ar kraujo komponentai, sintetiniai kraujo pakaitalai teka srovele arba lašinami (20–60 lašų per minutę).
Žmogaus kraują žmogui 1819 m. pirmąkart sėkmingai perpylė Dž. Blandelis (D. Britanija). 1926 m. Lietuvoje pirmą kartą kraują perpylė V. Kuzma ir P. Mažylis.
Džudžou
Džudžou  – prefektūros lygio miestas Kinijos Liaudies Respublikos pietryčiuose, Hunano provincijoje. Pietryčiuose ribojasi su Čangša miestu, o rytuose su Dziangsi provincija. Miesto plotas 535 km², visos prefektūros plotas 11 262 km², 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 3,8 mln. gyventojų.
Istorija
Iki XX a. pr. buvo mažytis prekybos miestelis su upių uosteliu. Jo svarba išaugo po to, kai Dziangsi provincijos rytuose buvo atidarytos Pingsiango akmens anglių kasyklos, anglimi aprūpinusios geležies gamyklas Hanjange, Hubėjaus provincijoje. Iš Pingsiango į Džudžou buvo nutiestas geležinkelis, iš kurio anglis vandens keliais pasiekdavo Hankou. Vėliau Džudžou geležinkelio linijomis buvo sujungtas su Guangdžou, Hankou, Čangša, Nančangu ir kitais miestais.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Džudžou yra užmezgęs partnerystės ryšius:
State of War
State of War – realaus laiko strategijos kompiuterinis žaidimas. Žaidimą sukūrė kompanija „Cypron Studios“, 2001 m. išleido kompanija „Crystal Interactive“.
Veiksmas
Žaidimas vyksta 2020 m. ir apima visą pasaulį. Žaidimo tikslas - pereiti 22 misijas ir taip visiškai nugalėti priešininkus. Kiekvienoje misijoje bazės sujungtos su „Overmind“. Žaidėjo tikslas – užkariauti kiekvieną Beho-Sunns bazę. Jungtinės Septynių Kontinentų Federacijos sąjungininkų gamyklos ir daliniai pažymėti mėlyna spalva, tuo tarpu Beho-Sunns daliniai pažymėti žaliai. Misijos „išmėtytos“ visame pasaulyje – pradedant Rusija, baigiant Australija, pradedant dykumomis ir miškais, baigiant bežoliais laukais ir sniegynais.
Žaidimo dalys
Žaidimo yra dvi dalys – State of War (2001 m.) ir State of War Warmonger (2002 m.). Antroji žaidimo dalis − gerokai sunkesnė už pirmąją, tačiau turinti nepakankamai lygių.
Dronginiai
Dronginiai (Dicruridae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Paukščiai juodos blizgančios spalvos, uodega ilga ir skelta. Snapas storas, truputį lenktas, su mažu kabliuku. Šnerves dažnai dengia tankios plunksnos.
Gyvena miškuose, sutinkami ir atvirose vietose. Vabzdžialesiai, tačiau dar minta driežais ir smulkiais paukščiais. Dažnai vaikosi kelis kartus už save didesnius plėšriuosius paukščius.
Žinomos 23 rūšys, paplitusios Afrikoje, Azijoje ir Australijoje.
Gentys
कोतवाल (पक्षी)
Andrius Rudamina
Andrius Rudamina (1596 m. Senajame Daugėliškyje – 1631 m. rugsėjo 5 d. Fudžou, Kinija – SJ, pirmasis lietuvis misionierius, skleidęs krikščionybę Kinijoje. Pirmasis lietuvis, besilankęs Indijoje. 2015 m. Goa valstijoje jam atminti atidengtas paminklinis akmuo.
Biografija
Gimė 1596 m. Senajame Daugėliškyje seniūno šeimoje. Jis liko našlaitis, nes motina anksti mirė. Šiek tiek pasimokęs namuose įstojo į jėzuitų kolegiją prie Vilniaus universiteto akademijos. Baigęs filosofijos studijas (tikriausiai viename iš Vokietijos universitetų), A. Rudamina 1617 m. įstojo į Liuveno universitetą studijuoti civilinę teisę.