cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barbadoso ryšiai
Istorija
thumb|right|200px|Raudonoji linija ([[Anglų kalba|angl. All Red Line) – 1902 m. sukurta britų imperijos šalis ir kolonijas siejanti telegrafo linija. Ji ėjo ir per Barbadoso teritoriją.]] Barbadoso ryšių sistemos pradėtos diegti jau apie 1840 metus. Pirmoji telefono linija šalyje buvo nutiesta 1884 m. Dar po kelerių metų šalis buvo sujungta ir telegrafo linijomis. 1935 m. šalyje įdiegtos radijo stotelės.
Konradas fon Jungingenas
Konradas fon Jungingenas (, g. apie 1355 m. Jungingenas prie Hešingeno, Aukštutinė Švabija – 1407 m. kovo 30 d. Marienburgas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, 25-asis Vokiečių ordino magistras.
Biografija
thumb|left|Korado fon Jungingeno šilingas thumb|left|150px|Konrado fon Jungingeno antspaudas Brolis Ulrichas fon Jungingenas. Apie 1380 m. atvyko į Prūsiją. 1387 m. Osterodės komtūras. 1393 m. lapkričio 30 d. išrinktas didžiuoju Vokiečių ordino magistru.
1394 m. surengė žygių į Lietuvą, puolė Vilnių. Nuo 1395 m. diplomatinės kovos priemonėmis stengėsi išardyti Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sąjungą su Lenkija – 1385 m. Krėvos sutartį.
Pagal 1398 m. Salyno sutartį Vokiečių ordinui gavus Žemaitiją iki Nevėžio, o 1401 m. žemaičiams išvijus kryžiuočius, jo vadovaujama kariuomenė 1402–1403 m. vėl puldinėjo Lietuvą. Pats vadovavo 1402 m. liepos-rugpjūčio mėn. paskutiniam Vokiečių ordino žygiui į Vilnių. Nepavykus nuversti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto ir jį pakeisti Švitrigaila, su Vytautu ir Lenkijos karaliumi Jogaila 1404 m. sudarė Vokiečių ordinui naudingą Racionżo sutartį.
Mirė po ilgos ligos Marienburgo pilyje, palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčios mauzoliejuje.
Rockmount AFC
AFC Rockmount – Airijos futbolo klubas iš Korko.
Sezonai
Šaltiniai:
Artūras Grebliauskas
Artūras Grebliauskas (1965 m. spalio 1 d. Naujiena, Marijampolės rajonas) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.
Dauderiai
Dauderiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Baisogalos, prie Kiršino aukštupio ir Baisogalos I tvenkinio. Šalia kaimo eina plentas. Tvenkinio pakrantėje stūkso Dauderių piliakalnis.
Artūras Grebliauskas
Biografija
1990–1994 m. dirbo bendrovėje „Achema“, 1995–1996 m. Vakarų banko Jonavos skyriuje. 1996–1997 m. Lietuvos taupomojo banko Kauno rajono filialo Įmonių ir organizacijų aptarnavimo skyriaus viršininkas, 1997–1998 m. Vilniaus banko Kauno filialo vadybininkas, 1998–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento referentas ekonomikai, patarėjas investicijų klausimais. Nuo 2000 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 2005 m. ir ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto dėstytojas, 2005–2007 m. bakalauro studijų dekanas; nuo 2008 m. profesorius. 2003 m. bendrovės „Klaipėdos mediena“ ekonomikos direktorius. 2005–2008 m. Seimo pirmininko patarėjas ekonomikos klausimais. Paskelbė apie 16 mokslinių straipsnių. Šiuo metu dėsto Vilniaus Gedimino technikos universitete.
Dauderiai
Istorija
1982 m. kaimas prijungtas prie Biliūnų, bet 1990 m. LR AT nutarimu vėl atskirtas.
Miškinė septynikė
Miškinė septynikė (Trientalis europaea) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos, septynikių (Trientalis) genties augalas. 10-25 cm aukščio. Lapai kiaušiniški, 2-9 mm ilgio, su rausvomis liaukutėmis. Žiedai dažniausiai su 7 baltais vainiklapiais. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisius – dėžutė. Sėklos neryškiai tribriaunės.
thumb|left|210px|Miškinės septynikės žiedas
Orlen Lietuva elektrinė
Orlen Lietuva elektrinė (anksčiau AB Mažeikių elektrinė, Mažeikių TE) – šiluminė elektrinė Juodeikiuose (Mažeikių rajonas), aprūpinanti elektros, garo ir šilumos energija AB Mažeikių nafta, Lietuvos energetinės sistemos dalis. Bendra elektrinės galia – 210 MW. Per 2005 metus buvo parduota 344 tūkst. Gcal šilumos ir 718 mln. kWh elektros energijos.
Projektas
1964 m. vasario mėn. pagal TSRS Naftos ir chemijos pramonės ministerijos užduotį projektavimo institutas „Lengiprogaz“ parengė techninį – ekonominį pranešimą apie naftos perdirbimo gamyklos reikalingumą Lietuvos teritorijoje. Šiame pranešime NPG rekomenduota statyti prie Jurbarko. 1964 m. kovo 23 d. LTSR Ministrų Taryba priėmė nutarimą Nr. 135 dėl NPG statybos. 1965 m. balandžio 23 d. buvo įformintas aikštelės parinkimo aktas naftos perdirbimo gamyklai ir šiluminei elektrinei statyti. Šis aktas buvo patvirtintas LTSR Ministrų Tarybos biuro posėdyje 1965 metu balandžio 24 d. protokolu Nr. 7. 1969 m. rugsėjo mėn. Sąjunginio projektavimo instituto „Teploelektroprojekt" Rygos skyrius parengė šiluminės elektrinės projektinę užduotį, kuri kartu su NPG projektine užduotimi 1969 m. gruodžio 31 d. buvo patvirtinta TSRS Naftos ir chemijos pramonės ministerijoje.
Tačiau LTSR Ministrų Taryba ir LKP CK 1970 m. sausio 27 d. kreipėsi į TSRS Ministrų Taryba, prašydama perkelti NPG statybą į Mažeikių rajoną, kad būtų pašalintas Nemuno žemupio ir Kuršių marių užteršimo naftos produktais pavojus, taip pat būtų sudarytos geresnės sąlygos statybai ir produkcijai realizuoti. Valstybinis statybos reikalų komitetas apsvarstė prašymą ir 1970 m. balandžio 27 d. išimties tvarka leido Naftos perdirbimo ir naftos chemijos pramonės ministerijai koreguoti projektinę užduotį NPG statyti Mažeikių rajone.
1970 m. gegužės mėn. buvo parinkta gamyklos ir elektrinės statybos aikštelė. Ji numatyta Žibininkų, Padarbų ir Juodeikių kaimų teritorijoje, dešiniajame Varduvos upės krante, 13 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių. Šiluminės elektrinės projektinė užduotis buvo parengta 1971 m. Pagal ją numatyta sumontuoti keturis garo katilus TGM-84 B tipo, 420 t/h našumo, dvi garo turbinas PT-60-130/13, vieną turbiną R-50-130/16. Bendra elektrinės galia turėjo būti 170 MW.
1975 m. elektrinės statybos užsakovo funkcijos perduotos TSRS energetikos ir elektrifikacijos ministerijai. 1976 m. sausio 27 d. priimtas sprendimas pakeisti pagrindinius įrenginius: vietoj TGM-84 B statyti katilus TGME-464 (500 t/h našumo) ir vietoj turbinų PT-60-130/13 – turbinas PT-80/100-130/13 (80 MW galios), todėl reikėjo iš naujo koreguoti projektine užduotį. Pakoreguota projektinė užduotis 1976 m. birželio 20 d. patvirtinta TSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministerijos ir nustatytos šios svarbiausios elektrinės statybos užduotys:
Mažeikių TE parinkti įrenginiai privalėjo nuolatos aprūpinti NPG elektra ir šiluma, kurios pagal projektinę užduotį reikėjo:
NPG savo ruožtu privalėjo elektrinei tiekti nevalytą ir geriamą vandenį, mazutą, grąžinti kondensatą (30-60 % patiekto gamyklai kiekio), priimti į savo valymo įrenginius mazutuotus, fekalinius ir druskingus nutekamuosius elektrinės vandenis.
Statyba
Mažeikių TE statybos direkcija įkurta 1976 m. birželio 1 d., nors elektrinės laikini pastatai ir statiniai pradėti statyti jau 1976 m. sausio mėn. Pirmuoju direktoriumi paskirtas Saulius Vilpišauskas. Elektrinės genrangovo funkcijos pavestos Lietuvos energetinių objektų statybos valdybai. Šiluminius įrenginius montavo Šiaurės-Vakarų „Energomontaž“ trestas, elektros įrenginius – „Hidroelektromontaž“ tresto Mginsko valdyba, izoliaciją – „Belenergomontažizoliacija“ valdyba, gelžbetoninį 250 m aukščio kaminą – „Specželezobetonstroj" tresto Pabaltijo specializuota valdyba.
1980 m. gruodžio 14 d. pradėtas eksploatuoti antrasis energetinis blokas su tokiais pačiais įrenginiais kaip ir pirmasis. Toks pat trečiasis garo katilas sumontuotas ir paleistas 1981 m. gruodžio mėnesį. 1983 m. liepos mėn. pradėtas eksploatuoti trečiasis turbogeneratorius – turbina R-50-130/16 ir generatorius TVF-63-2.
Visi svarbiausieji įrenginiai baigti montuoti 1985 m. rugsėjo mėnesį, pradėjus eksploatuoti ketvirtą to paties tipo garo katilą. Elektrinė baigta statyti 1987 m. Elektrinėje dirbo 370 gamybinio personalo žmonių. Energetikų buičiai Mažeikių Ventos mikrorajone pastatyti 22 gyvenamieji namai, vaikų lopšelis – darželis, parduotuvė – valgykla, vidurinė mokykla, 200 vietų profilaktoriumas Šventojoje.
Darbo principas
Mažeikių termofikacinėje elektrinėje sumontuoti keturi TGME-464 tipo garo katilai, pagaminti Taganrogo katilų gamykloje „Krasnyj kotelščik„. Pagrindiniai katilų parametrai:
Degimui skirtas oras į katilą paduodamas pūtimo ventiliatoriais VDN – 25x2-l, kurių našumas – 512000 m³/h oro. Orą šildo regeneratyviniai oro šildytuvai RVP-88, kurių kiekvieno bendras šildymo paviršius 35470 m². Kiekvienas katilas turi po vieną pūtimo ventiliatorių ir vieną regeneratyvinį oro šildytuvą. Degimo produktai iš katilu išmetami į atmosferą per 250 m aukščio gelžbetoninį kaminą. Jeigu atsirastų katilo ir dūmų trakto nesandarumas, kiekvienas katilas turi po vieną 745 000 m³/h našumo traukos ventiliatorių DOD-28,5 GMT,.
Katilams maitinti vandeniu sumontuoti keturi 6 kg/cm² darbinio slėgio ir 500 t/h našumo deaeratoriai, keturi 219 kg/cm² slėgio ir 580 m³/h našumo maitinimo siurbliai PE-580-200-2. Ciklui papildyti sumontuoti trys 450 m³/h našumo siurbliai CN-400-210 ir vakuuminiai deaeratoriai. Pagal maksimalius šilumos energijos poreikius parinktos ir sumontuotos trys Leningrado metalo gamykloje pagamintos garo turbinos. Dvi iš jų PT-80-100-130/13 turi reguliuojamus pramoninio ir termofikacinio garo tiekimus, trečioji – R-50-130/16 – priešslėginė, parinkta atsižvelgiant į pastovų Naftos perdirbimo gamyklos metinį 16 atm garo poreikį.
Visos turbinos naudoja aštrų garą, kurio parametrai 130 at, 555 °C, o į gamyklą iš jų tiekiamas 10 ir 16 atm garas. 40 atm garui tiekti ir 10 bei 16 atm garo tiekimui rezervuoti įrengta po du kiekvieno slėgio redukcinius aušinimo įrenginius (RAĮ) ir vienas pakūrimo RAĮ.
Turbinų PT-80 kondensatoriai aušinami cirkuliaciniu vandeniu. Kiekvienai turbinai sumontuoti du cirkuliaciniai D-6300 tipo siurbliai ir po vieną 1200 m² aušinamo paviršiaus bokštinę aušintuvę. Vanduo aušintuvėms papildyti ir pripildyti imamas iš ant Varduvos tvenkinio kranto įrengtos siurblinės.
Elektrinės garo ir maitinimo vandens šiluminė schema įrengta su skersiniais ryšiais. Visi garo katilai sujungti bendru garotiekiu, iš kurio garas tiekiamas į turbinas ir į RAĮ, todėl kiekvienas katilas gali tiekti garą bet kuriai turbinai. Be to, įrenginiai gali dirbti kaip blokai: pirmas katilas – su pirma turbina, antras – su antra, trečias – su trečia. Ketvirtas katilas – rezervinis ir dirba tik į bendrą garotiekį. Naftos perdirbimo gamyklai technologinis garas, termofikacinis ir chemiškai valytas vanduo tiekiamas technologinių vamzdynų estakada.
Elektros energijai gaminti su turbinomis PT-80 sujungti generatoriais TVF-120-2, o su turbina R-50 – generatorius TVF-63-2. Visi generatoriai pagaminti „Sibelektrotiažmaš“ gamykloje Novosibirske. Elektros energija iš generatorių TVF-120-2 per transformatorius TDC-125000/110, ir per 110 kV skirstyklą tiekiama į energetikos sistemą penkiomis 110 kV oro linijomis, o iš trečiojo generatoriaus TVF-63-2 – tiesiog į 6 kV skirstyklą vien NPG reikmėms.
110 kV skirstykla uždara ir yra pirmoji tokia skirstykla Lietuvoje. Skirstykloje yra dvi pagrindinės ir viena rezervinė šynų sistemos. Jungtuvai oriniai VVBM-110 tipo. Skyriklių ir įžemiklių pavaros taip pat orinės – PV-20 tipo. Skirstyklą suspaustu oru aprūpina kompresorinė: trys VS-3/40 tipo kompresoriai. 6 kV skirstyklų yra penkios. Pagrindinė 6 kV skirstyklą sumontuota atskirame pastate ir skirta tik NPG maitinti; kitos keturios – elektrinės saviems reikalams. Šios skirstyklos yra pagrindiniame elektrinės korpuse ir maitina katilus bei turbinų mechanizmus.
Įrengti 356 600 m³ bendro tūrio tvenkiniai. Nuskaidrėję druskingi vandenys iš šlamo ūkio patenka į NPG valymo įrenginių siurblinę ir kartu su išvalytais gamyklos vandenimis vamzdynu išleidžiami į Baltijos jūra šiauriau Šventosios, 8 km atstumu nuo kranto.
Mažeikių TE kuras – mazutas, vamzdynu gaunamas iš NPG. Pirmasis mazutas vamzdynu gautas 1980 m. birželio 6 d. Mazuto atsargoms kaupti sumontuoti trys metaliniai rezervuarai: du po 5000 m³ talpos ir vienas 2000 m³ „lengvam" (M-40 markės) mazutui, kuris naudojamas šaltiems katilams užkurti. Mazuto siurblinėje yra dviejų spaudimo pakopų mazuto siurbliai, šildytuvai, priedų ūkis. Iš siurblinės Į katilinę mazutas tiekiamas dviem magistralėmis. Mazuto ūkio įrenginiai valdomi iš pulto.
Bakieriškės
Bakieriškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paluknio.
Račinai (Sedlcų apskritis)
Račinai  – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Pžesmikų, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 112 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
304 m.
304 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Šv. Augustinas
Aurelijus Augustinas (Augustinas iš Hipono, Šventasis Augustinas, Aurelius Augustinus, 354 m. lapkričio 13 d. – 430 m. rugpjūčio 28 d.) – vienas įtakingiausių katalikų bažnyčios teologų, filosofas ir religinio mokslo skleidėjas. Augustinų vienuolių ordino patronas. Katalikų bažnyčios šventasis, palaimintuoju laikomas ir stačiatikių. Daugelis protestantų, ypač kalvinistų, jį laiko vienu iš teologinių Reformacijos įkvėpėju.
Gyvenimas, dvasinė raida ir veikla
thumb|Scuola di San Giorgio koplyčios paveikslų ciklas, scena: šv. Augustino vizija (aut. [[Vittore Carpaccio, XV a. pb.)]] Augustinas gimė 354 m. Tagastėje (dabartinis Souk Ahras, Alžyras), neturtingo pagonio Patricijaus ir krikščionės Monikos (vėliau šventoji) šeimoje. Pradinį išsilavinimą gavo Tagastėje. Būdamas 17 m. išvyko mokytis retorikos į Kartaginą. Jaunuolis Augustinas gyveno hedonistiškai, Kartaginoje susipažino su jauna moterimi, kuri buvo jo sugulove per tolimesnius 15 metų. Tuo metu jam gimė sūnus Adeodatas. Po trejeto metų studentiško gyvenimo 19 metų jaunuolis Augustinas, skaitydamas Cicerono (dingusį) veikalą Hortensius, susidomėjo filosofija. Krikščionių Šventieji Raštai tuo metu jo, retorikos mokytojo, netenkino dėl savo paprastumo. 374–383 m. buvo manicheizmo šalininkas.Vėliau manicheizmo dualizmas taip pat jo nebetenkino, dėl to jis prisidėjo prie naujosios (Platono) akademijos skeptikų, studijavo neoplatonizmą. 375 m. buvo laisvojo meno mokytojas savo gimtajame miestelyje, vėliau Kartaginoje, o 383 m. išvyko į Romą. Nors Romoje Augustinas tikėjosi surasti geriausius retorikos specialistus, tačiau vietinės retorikos mokyklos jį nuvylė.
thumb|left|Šv. Augustinas ir Šv. Monika (1846), aut. [[Ary Scheffer]]
Draugai manichėjai pristatė Augustiną Romos miesto prefektui Simachui, kurio paprašė suteikti Augustinui retorikos profesoriaus vietą imperatoriškajame dvare Milane. Gavęs šią vietą 384 m. Augustinas išvyko į Milaną. Apie savo dvasinį gyvenimą šiuo laikotarpiu parašė savo „Išpažinimuose“ (Confessiones). Augustino motina, kuri buvo pas jį atvykusi, spaudė jį tapti kataliku, o gyvenant Milane Augustinui didžiulį įspūdį padarė šv. Ambraziejaus pamokslai. Jie griovė Augustino prietarus dėl Šventųjų Raštų ir krikščionybės bendrai. Augustinas atsisakė manicheizmo, tačiau netapo kataliku kaip Ambraziejus ar Monika, bet pasirinko pagonišką neoplatonistinį požiūrį į tiesą, kuris kurį laiką atrodė padedantis atsakyti į jam rūpimus klausimus, tačiau galiausiai jis perėjo į skepticizmą.
Neoplatonikų, ypač Plotino (išverstų Marijaus Viktorino) raštų skaitymas atskleidė Augustinui platų akiratį kaip spekuliatyviniu būdu suprasti krikščionių tikėjimą. Po sunkios kovos su savo aistringa prigimtimi, šv. Antano ir kitų to meto Rytų vienuolių didelės dorovės pavyzdžio įkvėptas, beskaitydamas šv. Pauliaus laiško romėnams 13 sk. 13 ir 14 eilutes, 387 m. atsivertė į krikščionybę. Atsivertęs Augustinas atsisakė mokytojo darbo, atsidėjo rengtis krikštui, kurį priėmė iš šv. Ambraziejaus rankų per 387 m. Velykas kartu su savo sūnumi Adeodatu (netrukus mirusiu 16 m. amžiaus) ir draugu Alypium. Ostijoje mirus Augustino motinai Monikai, Augustinas kurį laiką praleido Romoje, po to 388 m. grįžo į gimtąją Tagastę. Čia jis ruošėsi ramiai gyventi su draugais ir atsidėti studijoms. Tačiau 391 m. Hipono (lot. Hippo Regius aba Hippo (liet. forma nuo lot. gen. linksnio Hipponis), gr. Ἱππών Βασιλικός) vyskupas jį įšventino į kunigus, o 394 m. beveik prievarta buvo įšventintas į vyskupus ir paskirtas senojo vyskupo Valerijaus koadjutoriumi, po kurio mirties 396 m. tapo visateisiu Hipono diecezijos vyskupu. Per 34 vyskupavimo metus Augustinas nuolat dirbo sakydamas pamokslus, rūpindamasis kunigų ir liaudies reikalais. Kovojo su to meto religinėmis kryptimis – manichėjais, arijonais, donatistais, pelagionais ir semipelagionais, kvietė sinodus, siuntinėjo laiškus, savo veikla apimdamas visą to meto katalikiškąjį Vakarų pasaulį.
Mirė 430 m. rugpjūčio 28 d., vandalų valdovui Geizerichui apgulus Hipono miestą. Pasakojama, kad jis mirė būtent tuo metu, kai vandalai griovė miesto sienas. Jis esą skatinęs miestiečius priešintis, nes vandalai priklausė arijonų sektai. Tuo metu jam buvo 75 metai.
Augustino kūnas yra augustinų bažnyčioje Pavijoje (San Pietro in Ciel d'oro), kur jį VIII a. iš Afrikos pergabeno langobardų valdovas Luitprandas. Augustino gyvenimą pirmasis aprašė jo mokinys ir draugas Posidijus.
Filosofija ir teologija
thumb|Šv. Augustinas vitražo fragmente. Lightner Museum, Florida
Augustino filosofija ir teologija formavosi stipriai įtakojama stoicizmo, platonizmo ir neoplatonizmo (iš dalies ir neopitagorizmo), ypač Plotino darbų, galbūt per Porfiriją ir Viktoriną. Tačiau Augustinas neoplatonizmą sukrikščionino, panašiai kaip vėliau Tomas Akvinietis sukrikščionino aristotelizmą. Augustino filosofinio mąstymo pagrindinis bruožas – karštas tiesos troškimas, siekis pažinti Dievą ir sielą (Deum et animam scire cupio).
Gnoseologija
Augustinas gerokai prieš Dekartą teigė, kad tvirčiausias viso filosofinio pažinimo pagrindas žmogui yra jo paties sąmonės faktai. Pagrindas absoliučiai pasitikėti sąmonės faktais ir savuoju Aš yra tiesioginis šių faktų stebėjimas. Šalia mūsų esantį fizinį pasaulį mes suvokiame jusliniu pažinimu, tačiau jis suteikia tik manymą, o ne tikrumą. Tikro žinojimo mes turime tik apie protinius dalykus, t. y. apie logikos, matematikos, etikos ir estetikos nekintamas tiesas. Šias amžinąsias tiesas mūsų dvasia pažįsta Dievo šviesos apšviečiama. Šią iliuminacijos teoriją perimdamas iš Plotino, Augustinas paremia ir krikščioniškaisiais šv. Raštais. Iliuminacijos teorija yra centrinė mintis Augustino filosofijoje, ir vėlesniais laikais, XIII amžiuje, ši idėja pranciškonų scholastikoje buvo sujungta su arabų filosofijos elementais ir atitinkamai pakeista.
Metafizinis Dievo įrodymas
Savo vidiniu kontempliavimu mes savo dvasioj pažįstame logikos, matematikos, etikos, estetikos ir religijos aukščiausias tiesas. Šių amžinų, nekintamų ir būtinų tiesų buvimas paaiškinamas tik aukščiausios, amžinos, nekintamos ir būtinai esančios dvasinės būtybės – Dievo buvimu. Be šiuo, vadinamuoju neotiniu, Dievo įrodymu, kuriuo remiasi ir Dekartas bei Leibnicas, Augustinas Dievo buvimą įrodinėja dar ir teleologiniu, psichologiniu ir moraliniu keliu. Mūsų nepajėgumą pažinti Dievo būtybę Augustinas išreiškė posakiu docta ignorantia, kurį vėliau išplatino Nikalojus Kuzietis. Dievas Augustinui yra fizinės, intelektualinės ir moralinės tvarkos pirmutinis pagrindas, absoliuti pirminė tikrovė, pirminė tiesa ir aukščiausias gėris.
Gamtos filosofija
Krikščionybės mintį, kad pasaulis yra sukurtas Dievo, Augustinas jungia su iš neoplatonizmo perimta Platono (dialoge „Timajas“) pasaulio suformavimo teorija apie sėklines jėgas (rationes seminales). Dievas iš nieko sukūrė materiją ir į ją įdėjo sėklines jėgas, iš kurių pagal tam tikrus formavimosi ir plėtojimosi dėsnius susidarė empirinis pasaulis ir jo atskirosios būtybės. Taigi, Augustinas kuriamąjį teizmą jungia su tokiu mokslu, kuris labai panašus į naujųjų laikų evoliucijos teoriją, nors nuo jos ir skiriasi.
Etika
Augustinas etikoje yra voliuntaristas, t. y. valios etikos atstovas, tuo jis skiriasi nuo intelektualistinės (proto) ir neoplatonikų etikos. Savo etikoje Augustinas bandė suderinti dorybę ir dieviškąją apvaizdą (providencializmas). Valia Augustinui yra pranašiausioji sielos galia, judinanti visas kitas sielos jėgas. Dorovinis pradmuo, dorybė glūdi geroje valioje, gerame nusistatyme. Dora valia savo aukščiausiąjį tikslą mato Dieve, aukščiausiame gėryje, kuris vienas tegali patenkinti žmogaus laimės troškulį. Doros valios aukščiausia norma yra dieviškasis amžinas įstatymas (lex aeterna), kuris yra įspraustas į žmogaus širdį kaip natūralus gamtos dėsnis ir kuriame atsispindi amžinosios, būtinosios ir nekintamos mūsų dvasios dorovinės tiesos.
Kultūros ir istorijos filosofija
Augustino kultūros ir istorijos filosofija atspindima jo veikale „Apie Dievo valstybę“ (De civitate Dei), kur vaizduojama per amžius trunkanti kova tarp „žemiškos valstybės“ (civitas terrena), t. y. žemiškai nusiteikusių žmonių bendruomenės, Dievo priešų, su „Dievo valstybe“ (civitas Dei). Šis Augustino veikalas viduramžiais buvo plačiai skaitomas ir komentuojamas. Tuo pačiu jis buvo svarbus antikinio gyvenimo pažinimo šaltinis.
Teologija
Augustino teologija vakarų minties istorijoje buvo reikšmingesnė nei jo filosofija. Augustinas buvo kai kurių teologijos disciplinų pradininku, pvz., hermeneutikos, homiletikos, katechetikos. Augustino mintys apie filosofijos propedeutinę reikšmę teologijai, apie autoriteto (auctoritas) ir proto (ratio), tikėjimo ir žinojimo santykius davė kryptį susikurti scholastiniam teologijos metodui.
Augustino teologija pagrįsta jo mokymu apie Dieviškąją Trejybę, žmogaus prigimties nuodėmingumą bei būtinybę siekti palaimos. Jo Dievo ir žmogaus santykio apibrėžimu remtasi ir vėlesniais šimtmečiais. Veikalu „De Trinitate“ (399-419 m.) Augustinas nužymėjo kelią spekuliatyviniam mokslui apie šv. Trejybę. Čia reikšmingiausias dalykas yra intertrinitarinio gyvenimo vyksmų psichologiškas aiškinimas pagal žmogaus sielos gyvenimo analogiją (atmintis, protas, valia kaip Tėvo, Žodžio ir Meilės Dvasios paveikslas šv. Trejybėje).
Augustinas soteriologijoje giliai suvokė Kristaus tarpininkavimą ir to tarpininkavimo didžiausiąjį aktą – kryžiaus ir aukos mirtį. Šv. Pauliaus mintis, kad bažnyčia esanti mistinis Kristaus kūnas buvo pagrindas Augustino mokslui apie tolimesnį Kristaus gyvenimą ir veikimą Bažnyčioje.
Augustinas laikėsi požiūrio, kad Biblijos tekstas neturi būt suprantamas paraidžiui, jei jis prieštarauja tam, ką mes žinome iš mokslo ar iš Dievo duotu protu. Augustinas laikėsi požiūrio, kad viskas visatoje buvo Dievo sukurta vienu metu, o ne per septynias dienas kaip galima būtų suprasti paraidžiui skaitant Bibliją.
Dogmatinė antropologija ir malonės mokslas
Kovodamas su pelagionais ir semipelagionais Augustinas sukūrė dogmatinę antropologiją ir malonės mokslą, kuris augustiniškoje formuluotėje yra priimtas ir katalikų dogmatikoje. Pradžioje Augustinas buvo griežtas žmogaus valios laisvės šalininkas. Neneigdamas jos Augustinas nuo 397 m. (Dvi knygos vyskupui Simplicionui) stipriai pabrėždavo žmogaus prigimties sugedimą (dėl Adomo nuodėmės), Dievo malonės viršenybę ir išrinktųjų predestinaciją. Tuo vėliau rėmėsi ir katalikų bažnyčios skelbiamojo mokslo priešininkai (Liuteris, Kalvinas, jansenistai). Predestinacijos minties šiek tiek paveiktas yra ir Augustino veikalas De civitate Dei – Dievo malonė gaunama bažnyčios sakramentais, kurių objektyvų veikimą, nepriklausomą nuo teikėjo tikėjimo ir dorovingumo Augustinas pagrindė kovodamas su donatistais. Augustino mintys buvo pagrindas sakramentų mokslui XII ir XIII a.
Požiūris į prigimtinę nuodėmę atsiskleidžia jo darbuose nukreiptuose prieš pelagionus. Nors stačiatikių teologai pripažino, kad visi žmonės įgauna prigimtinę Adomo ir Ievos nuodėmę, tačiau su Augustino doktrina nesutiko ir tai laikoma vienu pagrindiniu Rytų ir Vakarų krikščionybės skilimo šaltinių.
Krikščionybės apologija
Plačiai užsimota krikščionybės apologija yra Augustino veikalas De civitate Dei, kuriame dėstoma krikščionybės pergalė prieš pagonybę.
Valstybės mokslas
Augustinas krikščioniška prasme modifikuoja antikines (Cicerono) mintis, žmonių susibūrimą į bendruomenę traktuoja kaip kylantį iš žmogaus prigimties. Kiekviena valstybės galia esanti iš Dievo, tačiau Dievo valia nustato ribas ir valstybės valdžiai. Aiškindamas pirmąsias Šventojo Rašto eilutes Augustinas pastebėjo, kad Dievas, sukurdamas pirmąjį žmogų jam leido viešpatauti tik gyvuliams, bet ne (kitiems) žmonėms. Dievo žmonių bendruomenėje turi viešpatauti taika (pax) ir teisingumas (iustitia). „Nesant teisingumo, kas gi iš viso yra valstybės, jei ne didelės plėšikų gaujos?“ (De Civitate Dei IV, 4). Bažnyčia, būdama Dievo valstybė ir Kristaus įstaiga, yra aukštesnė už valstybę (žmonių bendruomenę), tačiau Augustinas niekur netvirtina, kad politiniu požiūriu valstybė turi iš principo priklausyti nuo bažnyčios.
Augustino raštai turėjo įtakos suformuoti teisėto karo doktrinai. Savo raštuose prieš donatistus Augustinas propagavo jėgos prieš juos naudojimą siekiant atversti iš erezijos.
Augustino valstybės filosofija buvo vienintelė vakarų krikščionybėje iki susipažinimo su Aristotelio politika (Tomo Akviniečio laikais). Augustino tekstai vaidino didelį vaidmenį nagrinėjant bažnyčios ir valstybės, popiežiaus ir imperatoriaus galios santykius viduramžiais.
Šiurpinis gvazdikas
Šiurpinis gvazdikas (Dianthus barbatus) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos, gvazdikų (Dianthus) genties daugiametis augalas. Natūraliai auga Pietų Europos kalnuose (Pirėnuose, Karpatuose, Balkanų kalnuose), tačiau kaip dekoratyvinis augalas auginamas visoje Europoje, Šiaurės Amerikoje.
Aukštis 40-70 cm, lapai žali arba melsvai žali, 4-10 cm ilgio, 1-2 cm pločio. Stiebo viršūnėje susiformuoja žiedynas. Žydi birželio-liepos mėnesiais, 2 cm skersmens žiedeliais. Žiedai kvapnūs, baltos, rausvos, raudonos, violetinės spalvos.
Lietuvoje šiurpiniai gvazdikai auginami darželiuose, kapinėse, gėlynuose. thumb|left
DDT
DDT (Dichloro-Difenil-Trichloroetanas) – vienas iš geriausiai žinomų sintetinių pesticidų.
thumb|250px|right|Dichloro-Difenil-Trichloroetanas
Istorija
DDT pirmą kartą buvo susintetintas 1874 m. Šios medžiagos savybės naikinti vabzdžius buvo aptiktos 1939 m. Antrojoje Antrojo pasaulinio karo pusėje civiliai ir kariuomenė naudojo DDT uodams, platinantiems maliariją, bei utėlėms, platinančioms šiltinę, naikinti. Chemikalas šią užduotį atliko gerai, todėl susirgimų šiomis ligomis gerokai sumažėjo. Šveicarų chemikas Paulas Hermanas Miulleris (Paul Hermann Müller) 1948 m. buvo apdovanotas Nobelio fiziologijos ir medicinos premija „už didelio DDT efektyvumo kaip kontaktinio nuodo prieš kai kuriuos nariuotakojus atradimą“.
Po Antrojo pasaulinio karo DDT buvo naudojamas kaip žemės ūkio insekticidas ir netrukus jo gamyba bei naudojimas labai išplito. 1962 m. JAV biologė Rašelė Karson (Rachel Carson) išleido knygą „Tylusis pavasaris“. Knygoje buvo aprašyta žala gamtai sukelta neribojamo DDT purškimo Jungtinėse Amerikos Valstijose, bei abejojama didelio chemikalų išpurškimo į gamtą, pilnai nesupratus jo poveikio ekologijai ir žmogaus sveikatai, logika. Knygoje įtarta, kad DDT ir kiti pesticidai gali sukelti vėžį, be to, jų naudojimas žemės ūkyje gali kelti grėsmę laukinei gamtai, ypač paukščiams. Ši publikacija tapo vienu iš žymių įvykių, davusių pradžią aplinkosauginiams judėjimams. Dėl „Tyliojo pavasario“ sukeltos stiprios visuomenės reakcijos 1972 m. Jungtinėse Amerikos Valstijose DDT naudojimas buvo uždraustas daugumoje sričių. Vėliau Stokholmo konvencija uždraudė šio chemikalo naudojimą žemės ūkyje ir pasauliniu mastu.
Dabartinis naudojimas
Šiais laikais riboti DDT kiekiai naudojami ligas platinančių vabzdžių naikinimui kai kuriose pasaulio vietose, tačiau toks naudojimas yra diskutuotinas. Pagal Pasaulio sveikatos organizacijos pareiškimus, tam tikrais atvejais DDT galima naudoti kovojant su maliarija, tačiau griežtai laikantis PSO rekomendacijų.
Savybės
DDT yra labai hidrofobiška, bespalvė, kristališka kietoji medžiaga, skleidžianti silpną cheminį kvapą. DDT vandenyje beveik netirpsta, tačiau pasižymi geru tirpumu daugumoje organinių tirpiklių.
Gamyba
DDT gaunamas chemine reakcija kurios metu trichloroetanalis (CCl3CHO) reaguoja su chlorobenzenu (C6H5Cl), sieros rūgščiai dalyvaujant kaip katalizatoriui.
Poveikis žmogaus organizmui
Tyrimai su gyvūnais rodo, kad DDT yra toksiška, galimai kancerogeninė medžiaga. Stebint žmonių turėjusių kontaktų su DDT populiaciją nustatyta, kad DDT sukelia kasos, kepenų, krūties vėžį. Taip pat manoma, kad DDT gali sukelti ir kitas vėžio rūšis. Potencialus DDT poveikio žmonėms mechanizmas yra endokrininės sistemos suardymas, ir genotoksiškumas. DDT taip pat siejamas su diabetais, neurologinėmis problemomis astmomis bei kitais susirgimais.
Atakoros departamentas
Atakoros departamentas  – departamentas Benino šiaurėje. Ribojasi su Burkina Fasu ir Togu. Administracinis centras – Natitingu.
1999 m. nuo Atakoros atskirtas Dongos departamentas.
Departamentas pavadintas pagal čia iškilusius Atakoros kalnus. Teka Oti, Mekru upės. Yra Pendžari nacionalinis parkas.
Gyventojai
Religinis pasiskirstymas:
Etninis pasiskirstymas:
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Atakoros komunos Departamentas padalintas į 9 komunas:
Ramėnų apylinkė
Ramėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dotnuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šlapaberžės apylinkės.
Lisa Edelstein
Liza Edelštein (g. 1966 m. gegužės 21 d.) yra žydų kilmės amerikiečių aktorė. Geriausiai žinomas Lizos Kadi vaidmeniu Fox medicininėje dramoje „Daktaras Hausas“.
Šeima ir jaunystė
Lisa Edelstein gimė žydų Elvino ir Boni Edelstein šeimoje, Bostono mieste, Masačiusetso valstijoje JAV 1966 m. gegužės 21 d. Jos tėvas dirba pediatru Niu Džersio mieste. Lisa buvo viena iš trijų vaikų. Aktorė lankė Jeino Volerio vidurinę mokyklą, kur 1984 m. įgijo aukštąjį išsilavinimą. Būdama 18 m. išvyko į Niujorką studijuoti teatro mokslo Niujorko menų universiteto mokykloje. Gyvendama Niujorke ji tapo klubo pažiba, žinoma kaip Lisa E. ir įkūrė Niujorko centro karalienės judėjimo centrą.
2014 m. liepos 25 d. Los Andžele Lisa Edelstein susituokė su Robert Russel.
Karjera
Po to, kai Edelstein tapo Niujorko klubų pažiba, pasinaudodama įžymybės statusu, Lisa pradėjo rašyti, ir sukūrė miuziklą, kuriame ji ir vaidino, pavadinimu Positive Me, ši miuziklą ji sukūrė tam, kad žmonės atkreiptų daugiau dėmesio į 8-as dešimtmečio AIDS krizę. Po to, 1990 Edelstein trumpai vedė laidą Awake on the Wild Side MTV kanale. Tais pačiais metais ji pasirodė keliose populiariuose komedijų serialuose kaip: "Pakvaišusi porelė" (Mad About You), Sparnai (Wings), Larry Sanders Šou (The Larry Sanders Show) ir "Seinfeld".
Vėliau Edelstein gavo svarbesnius vaidmenis TV dramose, tarp jų, ABC serialas Reliatyvumas (1996; The West Wing (1999); Ally McBeal (2000) ir Felicitė (2001). Taip pat, ji ir toliau pasirodė, kaip kviestinė žvaigždė, serialuose, kaip "Ligoninės priimamasis" (ER), "Freizeris" (Frasier), "Tiesiog Nušauk mane" (Just Shoot Me), "Be pėdsako" (Without a Trace) ir "Teisant Amy" (Judging Amy).
Aktorė įgarsino personažus keliuose animaciniuose serialuose Hilas Karalius, American Dad, Superman: The Animated Series ir 1997 filmo Bėgantis skustuvo ašmenimis video žaidimo adaptacijoje. Edelstein nusifilmavo tokiuose filmuose, kaip Ko nori moterys su Mel Gibson, Išsaugoti tikėjimą su Ben Stiller, Kaip bus taip gera su Jack Nicholson ir Tėčio dienos rūpestis su Eddie Murphy.
2004, Lisa Edelstein gavo vaidmenį Fox medicininėje dramoje Daktaras Hausas kaip Dr. Cuddy.
Lisa 2008 metais vaidins Lifetime Movie Network filme Special Delivery kartu su Brenda Song.
Apdovanojimai
Satellite apdovanojimas People choice apdovanojimas
Jonukas ir Grytutė: raganų medžiotojai
Jonukas ir Grytutė: raganų medžiotojai  – 2013 m. JAV ir Vokietijoje sukurtas nuotykinis fantastinis filmas, kurio pagrindas yra Brolių Grimų pasakos Jonukas ir Grytutė interpretacija. Filmas sukurtas ir 3D formatu.
Juostos filmavimas kainavo 50 mln. dolerių, o pajamos viršijo 164 milijonus.
Siužetas
Filme pasakojama brolio ir sesers Jonuko ir Grytutės istorija po to, kai tėvas juos paliko miške, o šie, atklydę į raganos namus, sugebėjo ją įveikti. Vaikai užaugo ir tapo žinomais raganų medžiotojais, kuriuos samdo nuo raganų negalintys apsiginti kaimai. Atsidūrę Augsburgo miestelyje, jie priversti susikauti su galinga ragana Muriele ir jos parankinėmis, planuojančioms visų raganų sueigą, kurios metu jos išsivaduotų nuo naikinančio ugnies poveikio.
Filme taip pat paaiškėja, kad Jonuko ir Grytutės motina buvo baltoji ragana, išsiuntusi juos į mišką norėdama apsaugoti nuo kitų raganų.
Fantastiškasis ketvertas
Fantastiškasis Ketvertas – išgalvota superherojų komanda, publikuojama Marvel Comics komiksuose. Tai buvo pirmoji superherojų komandą, kurią sukūrė rašytojas Stan Lee ir dailininkas Jack Kirby. Per daugelį metų Fantastiškasis Ketvertas tapo viena žymiausių ir mėgiamiausių superherojų komandų visame pasaulyje.
Jonukas ir Grytutė: raganų medžiotojai
Aktoriai
Grytutės vaidmuo pradžioje buvo kuriamas specialiai aktorei Noomi Rapace. Vėliau su šiuo vaidmeniu buvo siejamos aktorės Eva Green ir Diane Kruger.
Fantastiškasis ketvertas
Istorija
Fantastiškasis ketvertas buvo suformuotas eksperimentiniam moksilniam skrydžiui į kosmosą. Skrydžio metu visi įgulos nariai buvo apšvitinti kosminiais spinduliais. Po nesėkmingo nusileidimo į žemę, visi keturi komandos nariai pastebėjo, kad turi unikalių gebėjimų. Visi nutarė naudoti savo gebėjimus kovai su blogiu. Jie niekada nesistengė slėpti savo asmenybių, kaip tai daro daugelis superherojų. Laikui bėgant, komandos sudėtis nežymiai keitėsi, tačiau pagrindinis branduolys visada išliko toks pat.
Misteris Fantastika (Reed Richards) – mokslininkas - vienas iš protingiausių žmonių Marvel Visatoje. Gali visaip ištempti ir transformuoti savo kūną. Jis dažniausiai yra komandos vadovas.
Nematoma Moteris (Susan Storm) – Reed'o Richards'o žmona. Gali tapti nematoma bei aplink save sukurti jėgos lauką.
Žmogus Fakelas (Johnny Storm) – Susan'os Storm jaunesnysis brolis. Sugeba kontroliuoti ugnį, paversti save deglu ir skraidyti.
Daiktas (Ben Grimm) – Reed'o Richards'o kambariokas ir geriausias draugas. Po atsitikimo kosmose, jis transformavosi į didelį padarą su oranžine akmens kietumo oda ir nežmoniška jėga. Jis labiausiai pergyvena dėl savo naujos išvaizdos, tačiau laikui bėgant jis tapo mylimiausiu ketverto personažu.
Filmai
Fantastiškas ketvertas: Sidabrinio banglentininko iškilimas
Šauniojo kareivio Šveiko nuotykiai
thumb|Šveiko skulptūra Humenn, [[Slovakija]]
Šauniojo kareivio Šveiko nuotykiai (piln. „Šauniojo kareivio Šveiko nuotykiai pasauliniame kare“) – čekų rašytojo J. Hašeko satyrinis romanas – epopėja, parašytas 1922–1923 m. ir papuoštas dailininko Jozefo Lados piešiniais. Romanas nebuvo baigtas dėl rašytojo mirties. „Šveiko nuotykiai“ tapo nepaprastai populiarūs Rytų Europos valstybėse ir Vokietijoje, ir laikomi viena pirmųjų antikarinių knygų pasaulinėje literatūroje.
Turinio ir idėjų santrauka
Romano veiksmas pradedamas žinia apie Austrijos – Vengrijos imperijos įpėdinio Pranciškaus Ferdinando žūtį Sarajeve. Šveikas teisingai išpranašavo savo buto šeimininkei apie būsimą karą. Iš tikro, kilus karui, Šveikas pakviečiamas atlikti karinės prievolės, tačiau karo ekspertizės nusiunčiamas kaip simuliantas į karo ligoninę. Čia jis įsigudrina tapti karo kapeliono Kaco pasiuntiniu. Tačiau karo kapelionas Kacas jį pralošė kortomis vyr. leitenantui Lukašui. Šveiko „katino dienos“ užfrontėje baigiasi jam nesėkmingai pavogus šunį iš aukštesnio laipsnio karininko nei Lukašas. Abu, Lukašas ir Šveikas buvo pasiųsti į Rytų frontą. Tolimesnė knygos dalis seka jų kelionę fronto link, patiriant daugybę nuotykių.
Romano struktūra sudaryta tarsi iš dviejų plotmių. Pirmoji, tai Šveiko ir kitų herojų pasakojami įvairūs atsitikimai, anekdotai, istorijos, daugiausia humoristinės. Antroji, tai siužeto įvykiai. Ilgainiui tiek istorijos, tiek siužeto įvykiai, bei tuometinės politinės ir gyvenimo realijos taip susipina, kad realus gyvenimas tampa tarsi vienu dideliu anekdotu iš Šveiko lūpų. Romanas tarsi parodo, kad Pirmasis pasaulinis karas, kainavęs žmonijai milijonus gyvybių ir „prarastąją kartą“ yra vienas didelis anekdotas. Knygoje šaipomasi iš visos kariuomenės struktūros, praeina įvairių, vis satyros sulaukiančių veikėjų: dvasininkų, pirklių, žurnalistų, policijos seklių. Tačiau romanas neapsiriboja vien žlungančios imperijos vaizdu. J. Hašekas knygoje, taip pat, skiria ir karčių žodžių tuomet susikūrusiai nepriklausomai Čekijos respublikai, tarsi suprasdamas, kad tai, ką aprašė iš tikro yra ne vien nebeegzistuojančios Austrijos – Vengrijos realybė.
Šaunusis kareivis Šveikas
Šauniojo kareivio Šveiko portretas įėjo į pasaulinės literatūros satyros personažų „aukso fondą“. Kaip su Don Kichotu tampa nebeaišku, ar jo siekiai yra tikri, taip ir su Šveiku tampa nebeaišku, ar jis idiotas kaip pats sakosi (Šveikas turi netgi medicinos ekspertizės popierių, patvirtinantį jo idiotizmą), ar suktas kareivis. Tačiau personažo daugialypiškumas J. Hašekui leidžia parodyti humoristines ar net burleskines gyvenimo puses į jo lūpas įdėti tiek paprastam kaimiečiui, tiek įžvalgiam filosofui pritinkančias mintis. Daugeliu atveju teigiama, kad Šveiko portretu J. Hašekas nupiešė čeko nacionalinį charakterį, tačiau pačioje Čekijoje ši mintis nelabai priimtina dėl J. Hašeko satyros.
Vaiduliai
Vaiduliai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje. Ribojasi pietvakariuose su Radviliškiu. Kaime stovi Radviliškio vėjo malūnas, medinis koplytstulpis Radviliškio kautynėms su bermontininkais šioje vietoje atminti. Jis pastatytas 70-mečio proga 1989 m., pasodinta ąžuoliukų giraitė.
miniatiūra|160px|left|Įrašas ant koplytstulpio Radviliškio kautynėms atminti
Istorija
Kutiškių kaimas 1990 m. LR AT nutarimu pervadintas Vaiduliais, nors Kutiškiai tebėra dabar (kitoje vietoje).
Aldosa
Aldosa – kaimas vakarinėje Andoroje, 1 km į rytus nuo La Masanos.
Surdegio Dievo Motinos ikonos koplyčia
miniatiūra|250px|right|Surdegio vienuolynas XIX a. Dešinėje – koplyčia (vaizdas nuo [[Šaka (Vašuoka)|Šakos upelio)]]
Surdegio Dievo Motinos ikonos koplyčia – stačiatikių koplyčia, esanti Anykščių rajone, Surdegio miestelyje, šalia vietos katalikų bažnyčios, skirta pagerbti čia apsireiškusią Dievo Motiną. Pastatyta XIX a. viduryje, joje saugoma viena iš Surdegio Dievo Motinos ikonos kopijų.
Koplyčia pritaikyta pravesti pamaldas, yra įrengtas ikonostasas. Stačiatikių parapijai nepriklauso, o kaip kultūros objektu juo rūpinasi Rusų kultūros centras. 2015 m. pirmą kartą iškilmingai vyko bendri su katalikais Žolinės atlaidai, kuriuose pagerbtas Dievo Motinos ikonos, buvusios Šv. Dvasios cerkvės atminimas. 2015 m. sukako 485 metai (nuo 1530 m.), kai miestelyje virš trykštančio šaltinio apsireiškė Švč. Mergelė Marija.
2018 m. vasario 27 d. koplyčia pripažinta regioninės reikšmės kultūros paveldo objektu (unik. kodas ).
Istorija
Iki Pirmojo pasaulinio karo Surdegis garsėjo stačiatikių vienuolynu, taip pat čia veikė Šv. Dvasios Atsiuntimo cerkvė, vėliau paversta katalikų bažnyčia. Koplyčią stačiatikiai pastatė apie 1869 m. (kai kuriuose šaltiniuose – anksčiau). Ji buvo skirta čia atvesti cerkvės rūsiuose trykštantį, stebuklingu laikytą šaltinį, prie kurio buvo apsireiškusi Dievo Motina, padaryti jį labiau prieinamu čia gausiai susirenkantiems tikintiesiems. Teigiama, kad vienuoliai žemėje buvo pakloję iš lauko akmenų sudėtą vandentakį šaltinio vandeniui nuvesti, bet šiuo metu jis nėra surastas. Koplyčioje melsdavosi vienuoliai, taip pat čia buvo pastatomi karstai su mirusiųjų palaikais, prieš juos palydint į kapines.
Apleista, už dabartinio šventoriaus tvoros stovinti mūrinė koplyčia sovietmečiu buvo paversta sandėliu. Atgimimo metais katalikų bažnyčia ją perdavė stačiatikiams. Koplyčia stačiatikių bendruomenės jėgomis pradėta tvarkyti apie 2010 m. Buvo suremontuotas vidus, pakeisti langai ir durys, kremine spalva perdažyta išorė, ant stogo bokštelio įtaisytas stačiatikių kryžius, ieškoma lėšų stogo dangos atnaujinimui. Sutvarkius aplinkinę teritoriją, su procesija galima apeiti aplink koplyčią. Nupjovus medžius, užstojusius koplyčią, ji tapo matoma piligrimams, atvykstantiems nuo atnaujintos siaurojo geležinkelio stoties.
Dar nebaigus remonto darbų, buvo meldžiamasi prie uždarytos koplyčios durų. Panevėžio Rusų kultūros centrui padedant, 2012 m. koplyčioje įvyko iškilmingos pamaldos priešais Surdegio Dievo Motinos ikoną ir senosiose rusų kapinėse, kuriose pagerbti stačiatikių vienuoliai ir 1912 m. savo gyvenimą čia baigęs archimandritas Zosima (tikr. Dmitrijus Rašinas, 1840–1912).
Architektūra
Koplyčios pastatas kompaktinis, kvadrato formos plano, vienaaukštis, su pastoge. Stogas keturšlaičio šalmo formos, dengtas skardos lakštais. Virš stogo kyla aštuonkampis apskardintas bokštelis, dekoruotas reljefinėmis žvaigždėmis. Jį vainikuoja geležinis ornamentuotas kryžius, užkeltas XX a. pradžioje (ankstesnis buvo nuimtas 1918-1920 m.).
Koplyčioje yra viena patalpa su įėjimu šiaurės pusėje (nuo bažnyčios). Įdėtos medinės dvivėrės įėjimo durys. Koplyčios išplanavimas nepakitęs, su įrengta medinių sijų perdanga. Fasadų lango ir durų angos bei nišos - stačiakampės. Akmenų pamato cokolis nutinkuotas. Koplyčios sienos – akmenų mūro, padengtos tinku.
Saboniai (Panevėžys)
Saboniai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietuose, prie Upytės upelio.
Istorija
Minimi nuo 1586 m. Sovietmečiu veikė Sabonių pradinė mokykla.
22 (skaičius)
Chemijoje
22 yra titano atominis skaičius.
305 m.
305 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Anselm Kiefer
Anselmas Kyferis (, g. 1945 m.) – XX a. antros pusės vokiečių neoekspresionizmo tapytojas, fotografas, skulptorius.
Biografija
Anselmas Kyferis gimė 1945 m. kovo 8 d. Donauešingene Švarcvalde, Vokietijoje. Jaunystėje mokėsi teisės, 1966 m. pradėjo mokytis dailės pas Peter Dreher Freiburgo Albert-Ludwigs universitete. 1969 m. pratęsė studijas Karlsrujės dailės akademijoje ir sukūrė grupę nuotraukų pavadinimu Besetzungen (Okupacijos), kuriose vaizdavo save, atliekantį fašistinį pasveikinimo gestą įvairiose Europos vietovėse. Ši serija atskleidžia menininko domėjimąsi Vokietijos istorijos problematiškumu. Tais pačiais metais įvyko jo pirmoji personalinė paroda galerijoje prie Kaiserplatz Karlsrujėje. 1970 m. A. Kyferis pradėjo studijuoti Diuseldorfo dailės akademijoje, kur sutiko Jozefą Boisą, kurio pasaulėžiūros ir supratimo apie meną buvo paveiktas. Ankstyvieji A. Kyferio paveikslai, pavyzdžiui, „Žiemos peizažas“ (1970) ir „Žmogus miške“ (1973), yra skirti žmogaus kančios ir vienišumo temai. 1973 m. A. Kyferis atliko seriją didelių matmenų paveikslų simboliniais pavadinimais savo namų medinėje palėpėjė Hiopfingeno miestelyje (Baden-Viurtembergas). 1977 m. jis dalyvavo „Documenta 6“ parodoje Kaselyje. Dailininko kūryboje dominavo mistiniai ir mitologiniais motyvai, jis sukūrė kūrinių, skirtų Vokietijos nacistinei praeičiai.
Pagrindinės parodos: thumb|right|220px| „Atsibudimas čigonų tabore“
1992 m. A. Kyferis apsigyveno Baržako miestelyje Prancūzijoje. Jis buvo priimtas į D. Britanijos karališkosios menų akademijos garbės narius, 2002 m. apdovanotas Prancūzijos menų ir literatūros ordinu. Japonijos meno asociacija jį 1999 m. apdovanojo Praemium Imperiale prizu. Nuo 1990-ųjų pabaigos A. Kyferis labiau pradėjo užsiimti skulptūra ir architektūrinių elementų turinčiais kūriniais. 2011 m. Amsterdamo valstybinis muziejus jį pakvietė sukurti kūrinį Rembranto paveikslo „Nakties sargyba“ inspiracijoje bendrai A. Kyferio ir Rembranto kūrinių parodai. A. Kyferis kūryboje teikė pirmenybę didelio formato paveikslams, juose naudojo šviną, stiklo duženas, išdžiovintas gėles, lapus. Dailininkas yra sukūręs meno knygų.
Užbaliai (Kazlų Rūda)
Užbaliai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Kazlų Rūdos. Iš šiaurės ir vakarų supa Kazlų Rūdos miškai, pietiniu pakraščiu eina Suvalkijos plentas. Greta teka Vabalkšnės intakas Kokė.
Juodeikiai (Joniškis)
Juodeikiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Žagarės, kelių Žagarė–Piktuižiai ir Martyniškiai–Rudiškiai sankryžoje. Turi seniūnaitijos statusą. Stovi medinė Juodeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1920 m.), 1936 m. pastatytas Vytauto Didžiojo paminklas (autorius – savamokslis amatininkas-dailininkas Juozapas Šauleckis). Atkurtas čia kunigavusio Tėvo Stanislovo namelis.
miniatiūra|left|Bendruomenės namai
Geografija
Juodeikiai įsikūrę tarp Žagarės miško ir Mūšos tyrelio. Kaimo pakraščiu teka Vilkija. Dalis kaimo yra Žagarės regioniniame parke. Saugomas Buivydo ąžuolas.
Istorija
Juodeikiai minimi 1693 m. 1920 m. pastatyta medinė Juodeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, 1938 m. perstatyta. XIX a. pabaigoje pastatyta koplyčia su skulptūra. 1924 m. Juodeikių kaimo klebonijoje įkurta pradinė mokykla (1953–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1994 m. perkelta į Gaižaičius).
1945 m. gruodžio 8 d. Žagarės miške aptiktas bunkeris ir sušaudyti 11 Lietuvos patizanų, tarp jų 2 iš Juodeikių. 1950–1993 m. tarybinio ūkio, kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Aukštuolių apylinkė
Aukštuolių apylinkė sovietmečiu buvo:
Eseksas
Administracinis suskirstymas ir apylinkės
Teritorija pavaldi grafystės tarybai ir yra padalinta į 12 vietinės valdžios apygardų ir 4 unitarinės valdžios teritorijas.
Tarokas ir Pajūrio Sautendas yra unitarinės savivaldybės. Esekso policija užima kitas dvi unitarines savivaldybes. Visa grafystė, įskaitant ir unitarines savivaldybes, rytuose ribojasi su Šiaurės jūra, pietuose – Temzės ir Kento upių estuarija, pietvakariuose ribojasi su Didžiojo Londono regionu, vakaruose – su Hartfordšyru palei Ly ir Storto upes, šiaurės vakaruose – su Kembridžšyru ir šiaurėje – su Safolku, kur siena daugiausiai eina palei Sturės upę.