cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus
1922–1940 m. Lietuvos universiteto gamtos muziejus
Iki 1927 m. katedros ir muziejaus darbuotojai sukaupė daug faunistinės medžiagos. Muziejuje buvo 1253 paukščių iškamšos ir kailiukai, 121 skeletas ir jų dalys, 40 žinduolių iškamšų, ~100 tūkst. vabzdžių ir dar daug nesutvarkytos, nesusistemintos Lietuvos faunos medžiagos. Po septynerių nuo Lietuvos universiteto įsikūrimo muziejus gavo naujas patalpas didžiuosiuose universiteto (buvusiuose valstybės spaudos) rūmuose K.Donelaičio ir Gedimino gatvių kampe (dabar KTU Administravimo fakultetas, K.Donelaičio g. 20). Muziejui buvo skirta antrame aukšte didelė (306 m²) salė. Ta proga buvo sudaryta nauja ekspozicija, kurios didžiąją dalį sudarė Lietuvos fauna. Tuo metu buvo pradėtos gaminti paukščių biologinės grupės, vaizduojančios juos natūralioje gamtinėje aplinkoje, kartu su lizdais, kiaušiniais, jaunikliais. Tuo metu tai buvo moderniausia ekspozicijos dalis. Pirmosios – tetervinų, kilniojo erelio, žuvėdrų su kirlikais biologinės grupės buvo sukurtos 1922–1927 m., slankų, jerubių, pempių ir laukių – 1927–1932 m. Muziejus nuolat augo, vyko mainai su kitų šalių muziejais, suteikę galimybę įsigyti ir naujų egzotinių faunos pavyzdžių, labai dominusių Lietuvos visuomenę. Po ekspedicijos į Braziliją 1932 m. buvo įsteigtas naujas atskiras egzotiškos faunos ekspozicijos skyrius, kuris muziejuje išliko iki 1948 m. 1932–1936 m. buvo sukurtos naujos varninių, gaidukų, o 1936–1939 m. rudagalvių kirų, strazdo giesmininko biologinės grupės. Klasikinio stiliaus sistematinis akademinio profilio Zoologijos muziejus, dažnai vadintas universiteto Gamtos muziejumi, gyvavo iki 1940 m. Ekspozicijos įvairumu, eksponatų gausumu (4100 egz.) buvo plačiai žinomas ne tik Lietuvoje, tarp Baltijos šalių pralenkė net Rygos gamtos muziejų. Jį aplankė pusė milijono žmonių.
1940–1960 m.
thumb|Ventės rago Ornitologinės stoties vedėjas [[Leonas Jezerskas žieduoja paukščius]] 1940 m. birželio 15 d. sovietams okupavus Lietuvą Matematikos-gamtos fakultetas buvo perkeltas į Vilniaus universitetą. Muziejus liko Kaune tose pačiose patalpose, globojamas T. Ivanausko ir prižiūrėtojo Antano Šiugždinio. Į Vilnių dirbti išvažiavo T. Ivanauskas, A. Palionis ir S. Jankauskas. Antrojo pasaulinio karo metu (1943 m. kovo 10 d.) muziejus buvo uždarytas ir paverstas karo ligonine. Po ilgų derybų su vokiečiais prof. T. Ivanausko nurodymu visos ekspozicijos spintos su eksponatais buvo sustumtos viena prie kitos eilėmis į salės galą prie galutinės sienos taip, kad nebūtų galima jų atidaryti ir pastatyta laikina lubų nesiekianti siena. Karo metu dingo kai kurios paukščių iškamšos, sunaikintos paukščių lizdų ir kiaušinių kolekcijos, buvo apgadintos ekspozicinės spintos. Muziejui žalos pridarė ir nenaikinamos žiurkės, kandys. Nepaisant to, didžioji dalis eksponatų liko išsaugota.
1945 m. balandžio 14 d. Vilniuje įkurtas Biologijos institutas, priklausantis Lietuvos mokslų akademijai, kuriam 1945–1950 m. vadovavo T. Ivanauskas. Profesoriaus iniciatyva ir rūpesčiu muziejus tų pačių metų rugsėjo 15 d. buvo perduotas instituto žinion. Muziejaus direktoriumi laikinai buvo paskirtas F. Jomantas. 1946 m. lapkričio 2 d., dalyvaujant aukštiems miesto svečiams, visuomenės ir spaudos atstovams, muziejus buvo atidarytas lankytojams. 1946 m. pradėjo burtis naujas muziejaus bendradarbių kolektyvas. F.Jomantui išvykus dirbti į Vilniaus universiteto Zoologijos katedrą, 1947 m. birželio 1 d. direktoriaus pareigos buvo patikėtos Ipolitui Gasiūnui, kuris po kelių mėnesių jų atsisakė. 1947 m. gale direktore paskirta Justina Kauneckienė iki tol buvusi KMI Bendrosios biologijos katedros laborante. Tais pačiais metais muziejuje pradėjo dibrti Leonas Jezerskas (nuo 1975 m. Ventės Rago ornitologinės stoties vedėjas), kuris taksidermijos pagrindų buvo išsiųstas mokytis į Maskvą pas profesorių Kocą.
1948 m. muziejus perkeltas į patalpas Laisvės al. 106. Tarpukaryje šioje vietoje stovėjo modernus Centralinio žydų banko‎ statinys, nuniokotas per karą. 1949 m. po atstatymo darbų atsidarė. Ekspozicijoje buvo 4500 eksponatų, 11 paukščių biogrupių, skeletų rinkinys, lyginamosios anatomijos pavyzdžiai. 1947–1962 m. T. Ivanauskas organizavo ir pats dalyvavo ekspedicijose į Astrachanės rezervatą, Turkmėniją, Kolos pusiasalį, Obės žemupį iš kurių į muziejų buvo parvežama naujų eksponatų.
1951 m. lapkričio 23 d. LMA Biologijos instituto direktoriaus Mečislovo Valiaus įsakymu iš muziejaus vadovo pareigų buvo atleista J. Kauneckienė, o. T. Ivanauskas – iš mokslinio vadovo pareigų, tačiau ryšių su muziejumi jis nenutraukė ir toliau rinko bei vežė į muziejų naujus savo rinkinius. Nuo A. Palionio Lietuvos drugių kolekcijos etikečių buvo nukirpta jo pavardė, nes kolekcininkas karo metu buvo atsidūręs Vakaruose. Nauju muziejaus direktoriumi paskirtas Vytautas Skuodis. Šeštame dešimtmetyje susiformavo nauji muziejaus padaliniai ir nuolatinis darbuotojų kolektyvas, kuris beveik nepakitęs išliko iki muziejaus rekonstrukcijos. 1954 m. muziejus atnaujino paukščių žiedavimą ir migracijos stebėjimus Ventės Rago ornitologinėje stotyje ir Žuvinto rezervate.
Iki 1955 m. Kaune buvo du gamtos muziejai: Zoologijos ir buvęs Jėzuitų gimnazijos muziejus, nuo 1948 m. pavadintas Gamtos muziejumi (adresu Rotušės a. 9). 1924 m. įkurtas ir iki 1940 m. buvęs pusiau uždaru. Eksponatai pirkti iš Vokietijos ir Danijos muziejų, ekspozicija įrengta pedagogų ir mokinių rankomis. 1940 m. gimnazija ir muziejus buvo uždaryti. Pokario metais muziejus priklausė 9-os vidurinės mokyklos gamtos kabinetui, nuo 1948 m. – Kauno miesto kultūros skyriui. 1949–1955 m. lapkričio 18 d. muziejus Rotušės a. 9 buvo atidarytas lankymui. Šią dieną Ministrų Tarybos nutarimu Gamtos muziejus likviduotas ir perduotas LMA Biologijos instituto Zoologijos muziejui. Dėl vietos stokos perimti eksponatai buvo saugomi rinkinių saugyklose, o eksponuojami tik vienas kitas įdomesnis. 1957–1958 m., muziejaus kiemo dešinėje pusėje esančiame priestate buvo įrengta trečioji ekspozicijos salė.
1960–1980 m. Plėtra ir rekonstrukcija
thumb|1927-1931 m. sukurta [[Varniniai|varninių biogrupė]] 1963 m. liepos 19 d. muziejus perduotas Valstybiniam gamtos apsaugos komitetui. 1967–1974 m. muziejus organizavo ekspedicijas į Tadžikiją, Azerbaidžaną, Komandoro salas, Turkmėniją, Barenco jūrą. 1965 m. muziejaus vadovybė kreipėsi į KPI projektavimo–konstravimo biurą prašydama parengti rekonstrukcijos projektą. 1969 m. projektas parengtas ir kitąmet turėjo prasidėti statybos. Tačiau per 5 metus šalia muziejaus buvo pastatytas gyvenamasis namas, pasikeitė architektūrinė Laisvės prospekto aplinka, parengtas projektas nebetiko. 1970 m. gruodžio 16 d. zoologijos muziejui suteiktas T. Ivanausko vardas. 1972 m. pertvarkytos pirmoji ir antroji ekspozicijų salės. Muziejaus ekspozicijos plotas tuo metu buvo 557 m², buvo eksponuojama >5000 eksponatų. Ekspozicija buvo stipriai perkrauta, iš viso muziejuje buvo >70 tūkst. eksponatų, iš kurių vabzdžių – 61 244. Muziejų tuo metu per metus aplankydavo >75 tūkst. lankytojų, ~200 ekskursijų.
1971 m. išskirtas ekskursijų vadovo etatas. Kitąmet muziejuje dirbo 29 darbuotojai. 1973–1976 m. ekspoziciją papildė E. Liutikienės dovanota Naujosios Zelandijos moliuskų kriauklių kolekcija. 1974 m. prieš pat muziejaus rekonstrukciją muziejų paliko V. Skuodis, muziejuje dirbęs 23 metus. Pasitraukė ir kiti keli ilgamečiai darbuotojai (J. Gaižauskienė, V. Mackevičius, L. Jezerskas).
1974 m. birželio 16 d. muziejui vadovauti paskirtas Jurgis Dzidolikas, kuris 1975-04-25 mirė. 1975 m. balandžio 29 d. vadovu paskirtas Vytautas Čeponis, kuriam vadovaujant prasidėjo muziejaus rekonstrukcija. 1975 m. birželio mėn. muziejus buvo uždarytas lankytojams. 1978 m. nuspręsta atidaryti laikiną gerokai mažesnę ekspoziciją ir ją atidaryti lankytojams, tačiau dėl užtrukusių statybų tai padaryta tik 1980 m. balandį. Ši ekspozicija veikė tik 3 mėnesius, ją aplankė 28 tūkst. žmonių.
1981–1990 m. Po rekonstrukcijos
thumb|Medžioklės trofėjų salė 1981 m. liepos 27 d. atidarytas po remonto.
Nauja ekspozicija užima 2505 m², išdėstyta per tris aukštus 6 salėse, 96 stenduose pagal mokslinę sistematiką nuo primityviausių iki sudėtingiausių organizmų. Eksponuojama 13 tūkst. vienetų, 13 dioramų, 46 biogrupės. Įrengta nauja medžioklės trofėjų salė. Salės radiofikuotos, vedamos ekskursijos. Pirma salė buvo paskirta trofėjų ir gamtos apsaugos keičiamų parodų ekspozicijai. Atidarant muziejų joje buvo įrengta laikina ekspozicija gamtos apsaugos tematika. Antroje salėje įrengta istorinė muziejaus apžvalga ir bestuburių (be vabzdžių) ekspozicija. Trečioji salė buvo skirta vabzdžiams. Ekspozicijos projektas buvo apsvarstytas Lietuvos entomologų draugijos valdybos posėdyje 1978 m. Salėje eksponuota >10 tūkst. vabzdžių iš viso pasaulio. 1986 m. šalia šios salės įrengta pastovi sistematinė faunistinės filatelijos ekspozicija „Pasaulio gyvūnai“. Joje eksponuojami 1413 pašto ženklai, 11 blokų, 8 vokai, 3 atvirukai vaizduojantys 1362 gyvūnų rūšis. Šią kolekciją muziejui padovanojo mokytojas Jonas Gelaževičius. Ketvirtojoje salėje buvo eksponuojamos žuvys, varliagyviai ir ropliai. Ekspozicijoje buvo 30 varliagyvių, 90 žuvų ir 130 roplių. Penktojoje salėje buvo eksponuojami paukščiai. Vitrinose sistematine tvarka buvo išdėstyta ~900 paukščių iškamšų. Salėje įrengtos 8 naujos paukščių biogrupės, 3 dioramos. Šeštoji salė buvo skirta žinduoliams. Vitrinose eksponuota ~200 rūšių.
Po rekonstrukcijos pasikeitė darbuotojai, jų padaugėjo. 1981 m. liepos 29 d. direktore paskirta Nijolė Gulbinienė, prieš tai ėjusi direktoriaus pavaduotojos mokslo reikalams pareigas. 1982 m. minint T. Ivanausko 100-ąsias gimimo metines, įkurtas jo memorialinis kambarys.
1982–2000 m. muziejus suorganizavo 16 ekspedicijų.
Ekspozicija papildyta eksponatais iš Kauno, Rygos, Talino, Maskvos zoologijos sodų, Klaipėdos jūrų muziejaus, Kėdainių gamtininkų stoties.
1987 m. Bestuburių skyrius reorganizuotas ir įkurtas Entomologijos skyrius.
Atkūrus Nepriklausomybę
thumb|Ankstesnis logo thumb|Vabzdžių ekspozicijos salė: Pasaulio drugiai 1995 m. Žuvų-roplių skyrius reorganizuotas į Žuvų ir Varliagyvių-roplių skyrius. Muziejuje taip susiformavo: Bestuburių, Vabzdžių, Žuvų, Varliagyvių-roplių, Paukščių ir Žinduolių skyriai, Eksperimentinė taksidermijos laboratorija, Biologinių preparatų dirbtuvės, Bioanalizės laboratorija ir zoologijos muziejaus filialai – Ventės Rago ornitologinė stotis su muziejumi, Juodkrantės aplinkos tyrimo laboratorija, Žuvinto ir Čepkelių rezervatų muziejai.
1996 m. surengta iš Danijos atgabenta judančių gyvūnų maketų paroda „Dinozaurai sugrįžo“, sulaukusi didelio susidomėjimo.
2003 m. sudarytas muziejaus archyvas siekiant išsaugoti vertingą medžiagą apie muziejų. Archyve sukaupta 1897–2002 m. mokslinė medžiaga, inventorinės knygos, publikacijos, rankraščiai, mašinraščiai ir kiti dokumentai lietuvių ir lotynų, rusų, vokiečių, anglų kalbomis. Jame saugomi 5253 įvairių dokumentų lapai, 1670 atvirukai ir atvirlaiškiai, 1081 nuotrauka. .
2011 m. muziejui iš valstybės investicijos programos skirta lėšų vidiniame kieme statyti naują trijų aukštų saugyklų pastatą. Į naująją saugyklą perkraustyti trys muziejaus skyriai. Į ją perkelti visi žuvų-roplių skyriaus eksponatai (6 tūkst.), du trečdaliai vabzdžių skyriaus (~100 tūkst.) ir trečdalis paukščių skyriaus (~2,6 tūkst.) eksponatų. Fondų saugojimo erdvės padidėjo 200 m², dabar užima 422 m². Naujoji eksponatų saugykla atitinka visus tokio pobūdžio statiniams keliamus reikalavimus. Saugykloje taip pat bus saugomi laukinių gyvūnų audiniai.
2012 m. klasikinė muziejaus ekspozicija papildyta interaktyviais informaciniais terminalais – joje filmuota ir animuota medžiaga apie biogrupių atstovus.
2013 m. lapkričio 19 d. atidaryta kriauklių ekspozicija. Ji suformuota iš muziejui padovanotos jūrininko Vykinto Matuzevičiaus 45 metus rinktos 10 tūkst. eksponatų kolekcijos. Ekspozicijoje demonstruojama ~300 pavyzdžių, kurie priklauso 200 rūšių.
2015 m. sausį muziejaus kolekciją papildė dvi drugių kolekcijos. Jas dovanojo entomologai mėgėjai Vitalijus Bačianskas ir Vytautas Inokaitis. Abi kolekcijas sudaro >15 tūkst. drugių. V. Bačiansko kolekcija rinkta 1995–2014 metais, joje ~750 rūšių ir ~6,5 tūkst. drugių. V. Inokaičio kolekcijoje 663 rūšių ir daugiau kaip 8,5 tūkst. drugių rinktų 2002–2014 metais. Abi kolekcijos rinktos Lietuvoje.
Skyriai
Eksponuoja ~14 tūkst. daiktų, dar ~200 tūkst. sandėliuoja moksliniuose fonduose.
Veikia 7 skyriai: bestuburių (nuo pinčių iki vabzdžių), entomologijos (vabzdžių), ichtiologijos (žuvų), herpetologijos (varliagyvių, roplių), ornitologijos (paukščių), mamaliologijos (žinduolių), ekskursinis skyrius.
Yra šalies paukščių žiedavimo centras: Ventės Rago ornitologinė stotis, Juodkrantės aplinkos tyrimų laboratorija, Žuvinto ir Čepkelių muziejai yra zoologijos muziejaus filialai.
Bestuburių
Muziejuje eksponuojami šių tipų gyvūnai: pintys, duobagyviai, kirmėlės (plokščiosios, apvaliosios, žieduotosios), moliuskai, nariuotakojai ir dygiaodžiai. Daugiausia eksponuojama moliuskų (tame tarpe apie 600 kriauklių rūšių) ir nariuotakojų. Bestuburių skyriuje saugoma 37 786 vnt. gyvūnų; pagrindiniam rinkinyje – 37 710 vnt., pagalbiniame rinkinyje – 76 vnt. Rinkiniuose gyvūnai saugomi įvairia forma: šlapi preparatai, mumifikuoti, skeletai, kriauklės. Muziejaus bestuburių ekspozicija išdėstyta sistematine, evoliucijos procesą atspindinčia tvarka, pradedant žemesniaisiais daugialąsčiais ir baigiant sudėtingos sandaros bestuburiais – nariuotakojais ir dygiaodžiais.
1953–2003 m. vadovavo Elena Gaidienė. Dabar skyriaus vedėja – Alvyra Patapavičienė.
Vabzdžių
Bestuburių skyriaus saugyklose sukaupta >190 tūkst. vabzdžių priklausančių >14 tūkst. rūšių.
Didžioji dalis surinkta Lietuvoje, ženklią rinkinio dalį sudaro įvairių ekspedicijų medžiaga. Svarbios ekspedicijos: 1931 m. ekspedicija į Braziliją, 1985 m. – Turkmėniją, 1986 m. – Buriatiją, 1987 m. – Azerbaidžaną. Per paskutinius 30 metų skyriaus darbuotojai atrado ir paskelbė 112 naujų Lietuvos] faunai vabzdžių rūšių. Skyriaus vedėjas – Romas Ferenca.
Muziejaus saugyklose ir ekspozicijoje yra >130 tūkst. vabzdžių, priklausančių >14 tūkst. rūšių. Bestuburių salėje eksponuojama >10 tūkst. vabzdžių. Vabzdžiai eksponuojami dvejomis dalimis – sistematine ir zoogeografine. Pirmojoje eksponuojami 18 būrių atstovai, antrojoje – supažindinama su vabzdžių pasaulio įvairove.
Žuvų ir roplių
thumb|Žuvų ir roplių ekspozicijos salė Muziejuje yra 2126 žuvys.
Rečiausios ir vertingiausios rodomos salėje – pagal sistematinę tvarką išdėstytos 228 žuvys. Seniausios rinktos T. Ivanausko – 2,8 m kardžuvė, jūros šuniukas ir kt.
Žuvų rinkinių saugykloje saugomi 1897 žuvų egzemplioriai.
Skyriuje saugoma 2799 vnt. varliagyvių ir roplių. Didžioji dalis gyvūnų saugoma šlapių preparatų forma. Ekspozicijos salėje eksponuojama 237 vienetai gyvūnų, priklausančių 187 rūšims. Ekspoziciją paįvairina biogrupės ir dioramos. 1981–1982 m. sukurta „Pilkųjų varanų“ biogrupė ir jūrinio vėžlio Logerchedas diorama.
Žinduolių
thumb|Žinduolių ekspozicijos salė 1977 m. įkurtas kaip atskiras padalinys. Eksponuojamų ir saugomų saugyklose žinduolių skaičius – 7000 vnt.
Rinkinį sudaro: 474 iškamšos; 900 kailių ir kūnelių; 306 kailių su kaukolėmis; 608 spiritiniai preparatai; 1553 kaukolės; 13 galvų iškamšų; 162 ragai su dalimi kaukolės; 15 kaukolių su ragais; 468 apatiniai žandikauliai; 23 skeletai; 43 iltys ir kt. Ekspozicinėje salėje demonstruojamos 354 iškamšos, 28 kaukolės ir 18 skeletų. Atskiroje medžioklės trofėjų salėje eksponuojami medžioklės laimikiai: iškamšos, ragai, iltys, kailiai.
Eksponatų gamybos ir restauravimo
Skyriuje ruošiamos paukščių ir žinduolių iškamšos, kaupiami jų biometriniai duomenys, renkama kaukolių, skeletų, kailiukų medžiaga, restauruojami eksponatai, konservuojama iš ekspedicijų parvežta medžiaga. Muziejaus rekonstrukcijos metu 1979–1980 m. iškamšas imta gaminti nauju skulptūriniu metodu. Pirmieji muziejaus taksidermistai buvo F. Jomantas, S. Jankauskas. Nuo 1947 iki 1975 m. dirbo L. Jezerskas, kuris taksidermijos mokėsi Maskvoje. Vėliau dirbo ne vienas specialistas, sukūręs dabar muziejuje eksponuojamas iškamšas. Šiuo metu skyriui vadovauja Vilius Bručas.
Biologinės analizės laboratorija
1986 m. įsteigtas, vienas naujausių muziejaus padalinių, įkurtas direktoriaus pavaduotojo mokslui R. Grigonio iniciatyva.
Laboratorijos paskirtis – biologinė į muziejų patenkančių stuburinių analizė, morfologinių ir kitų duomenų, naudojamų teoriniams apibendrinimams, kaupimas. Laboratorijoje gaminami įvairių sistematinių grupių gyvūnų šlapieji ir parafinizuoti preparatai, daromos paukščių odelės ir kūneliai, kaupiamos oologinės (paukščių kiaušinių) ir osteologinės (paukščių skeletų) kolekcijos. Labarotorijai vadovauja Giedrė Pakeltytė.
Lietuvos paukščių žiedavimo centras
thumb|Paukščių ekspozicija Nuo paukščių žiedavimo Lietuvoje pradžios, jį koordinuoja Zoologijos muziejus.
1978 m. birželio 30 d. muziejaus mokslinės tarybos sprendimu oficialiai įsteigtas Respublikinis paukščių žiedavimo centras. 1981 m. pervadintas į Lietuvos žiedavimo centrą, dabar vadinamas Lietuvos paukščių žiedavimo centru ir jis organizuoja bei koordinuoja paukščių žiedavimą šalyje, kaupia, sistemina ir apibendrina duomenis, palaiko ryšius su kitų valstybių žiedavimo centrais, stotimis, laboratorijomis bei tarptautinėmis organizacijomis. Lietuvos paukščių žiedavimo centras yra tikrasis EURING’o narys. Centrui nuo 1978 m. vadovauja Ričardas Patapavičius.
Kiti skyriai
Be gyvūnų grupių skyrių muziejuje yra ekskursinis ir dailės skyriai. 1971 m. įkurto ekskursijų skyriaus darbuotojai rengia apžvalgines ekskursijas po muziejų, ruošia gamtinius projektus su ugdymo įstaigomis, rengia parodas ir konkursus, ruošia paskaitas jaunimui ir jis praveda nemokamai.
Muziejuje yra medžioklės trofėjų salė, kur rodoma >250 trofėjų iš viso pasaulio. Ekspoziciją sudaro – 150 ragų, 25 iškamšos, 31 kaukolė, 4 kailiai ir 37 iltys. Visi trofėjai įvertinti pagal Tarptautinės medžioklės ir gyvūnų apsaugos tarybos (CIC) patvirtintas trofėjų vertinimo formules. „Grand Prix“ įvertintas 1 eksponatas, aukso medaliu – 26, sidabro – 25, bronzos – 38 eksponatai. Didžioji trofėjų dalis – Lietuvos medžiotojų laimikiai.
Filialai
Muziejus turi 4 filialus.
Ventės rago ornitologinė stotis
thumb|Ventės rago ornitologinė stotis 1929 m. įkurta T. Ivanausko iniciatyva.
Per Ventės ragą kartais praskrenda iki 300 tūkst. paukščių per parą. 2002 m. rugsėjo 23 d. pasiektas rekordas – sužieduoti 6519 paukščiai. Stotyje kasmet apžieduojama apie 60-80 tūkst. paukščių. Stotyje veikia muziejus, supažindinantis lankytojus su Kuršių marių gamtovaizdžiu, būdingiausiais biotopais, dažniausiai sutinkamais gyvūnais.
Pirmasis paukščius Ventės Rage ėmė žieduoti Mikas Posingis, dirbęs čia esančio švyturio prižiūrėtoju 1924–1944 m. Jis pasiūlė prof. T. Ivanauskui čia įkurti žiedavimo stotį, kas ir buvo padaryta profesoriaus pastangų dėka 1929 m. Pradžioje paukščiai buvo gaudomi užmetant tinklus ant krūmų ir į juos įvarant paukščius. 1959 m. pastatytos specialios gaudyklės. Nuo 1962 m. stoties darbuotojai Kuršių nerijoje pastatė gaudyklę ir ėmė ten žieduoti migruojančius paukščius (nuo 1986 m. žiedavimo darbus Neringoje perėmė naujai įsikūrusi Juodkrantės paukščių žiedavimo stotis). 1978 m. Ventės Rage pastatyta didžioji paukščių gaudyklė, kuri buvo iškeliama į 25 metrų aukštį. 1982 m. stoties vedėjas Leonas Jezerskas sukūrė naujo tipo – zigzaginę gaudyklę į kurią paukščiai patekdavo tiek iš vienos, tiek ir iš kitos pusės. Nuo 1994 m. leidžia žurnalą „Ventės Ragas“ apie Nemuno deltos, Kuršių marių ir Baltijos pajūrio paukščius.
Juodkrantės aplinkos tyrimų laboratorija
Juodkrantė, kaip ir Ventės ragas, yra paukščių migracijos kelyje. Kartais per Kuršių neriją per parą praskrenda iki 3 milijonų paukščių, kurie čia gaudomi bei žieduojami. Per metus sužieduojama ~80 tūkst. paukščių.
1962 m. įkurtas Nerijos paukščių žiedavimo postas. Pastatytos stacionarios paukščių gaudyklės, esančios 32 km nuo Klaipėdos. 1986 m. postas persiformavo į Ornitologinę stotį (muziejaus filialą), veikiančią visus metus, ir įsikūrė Juodkrantėje. 1994 m. stotis performuota į Aplinkos tyrimo laboratoriją. 1997 m. įrengtos voratinklinės gaudyklės. Laboratorijai vadovauja Vytautas Pareigis.
Žuvinto rezervato muziejus
Žuvinto rezervato muziejuje eksponuojama šio unikalaus gamtos kampelio aplinka, pelkėjančio ežero evoliucija, būdingiausi augalai ir gyvūnai. Muziejus įsikūręs Aleknonių kaime. Muziejus buvo atidarytas 1976 m. gegužės 5 d.
Čepkelių rezervato muziejus
Čepkelių rezervato muziejaus ekspozicijoje – būdingi Dzūkijai augalų bei gyvūnų pavyzdžiai, gana išsami entomofaunos kolekcija, išraiškingos ir informatyvios biogrupės. Muziejus įsikūręs Marcinkonių kaime. Ekspozicija įrengta 1984 m.
Ekspedicijos
Ekspedicijose surinkta dauguma muziejaus eksponatų. Muziejus jas rengia nuo pat savo įkūrimo pradžios – vienos būdavo Lietuvoje, kitos į užsienį.
Dar Gamtos tyrimų centro laikais organizuotos pavienės išvykos. Nuo 1921 m. vykdytos reguliarios išvykos į Žuvintą ir Ežerėlį rinkti vabzdžių ir paukščių. 1922–1923 m. suorganizuotos penkios vietinės išvykos į Simno, Žaltyčio, Žuvinto ežerus, Palangos pajūrį, Oniškį, Veisiejus ir Seredžiaus apylinkes, Kauno apylinkes. 1926 m. vykdyta pirmoji kompleksinė ekspedicija į Sartų ežerą ir jo apylinkes. Panašios ekspedicijos vyko iki pat 1940 m. Išvykos atsinaujino tiktai po karo. Šeštame – septintame dešimtmetyje muziejaus darbuotojai vykdavo dažniausiai kartu su kitų institucijų (LMA Biologijos, Zoologijos ir parazitologijos institutų) darbuotojais. Nuo 1963 m., kai muziejus priklausė Gamtos apsaugos komitetui, darbuotojai dažniausiai vykdavo į pavienes išvykas rinkti eksponatų. Pirmoji tolima ekspedicija buvo surengta 1931 m. į Braziliją. Po jos net 16 metų išvykų už respublikos ribų nebuvo išvis. 1947 m. T. Ivanauskui užmezgus ryšius su Kijevo, Maskvos, Peterburgo ir kitų miestų muziejais, mokslo įstaigomis imta rengti tolimas ekspedicijas.
Didesnės ekspedicijos :
Iki 1992 m. įvyko 42 tolimosios ekspedicijos.
Irinarchas Ananjevas
Irinarchas Ananjevas (1893 m. lapkričio 13 d. Breslaujos valsčiuje – 1964 m. Šiauliuose) – dailininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1915 m. baigė Panevėžio realinę gimnaziją. 1916 m. Rostove prie Dono lankė aukštesniuosius piešimo kursus ir dirbo dailininko akademiko dirbtuvėje. 1917 m. dėstė piešimą.
1922–1934 m. Šiaulių berniukų gimnazijos piešimo mokytojas. Įkūrė piešimo kabinetą, kuriame buvo daug modelių ir vaizdinių priemonių, kasmet organizuodavo mokinių kūrybos parodas.
Sukūrė gimnazijos vėliavą „Res non verba“.
Bajoraičiai
Istorija
Kaimas atsirado XVI a. viduryje.
KK202
KK202 – krašto kelias, jungiantis Kirtimus ir Baltąją Vokę. Kelio ilgis – 27,23 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Kirtimuose, Eišiškių plente. Eina Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Pagiriai, Melekonys, Papiškės. Baigiasi Baltojoje Vokėje. Tris kartus kerta Vokę: prie Dvaro, Papiškių ir Pagirių.
Valai
Valais vadinama:
Dmitrijus Medvedevas (1973)
Dmitrijus Medvedevas (, g. 1973 m. gruodžio 10 d.) – Rusijos teatro ir kino aktorius.
Baigęs M. Ščepkino vardo aukštąją teatro mokyklą.
Trento provincija
Trento provincija – autonominė Italijos provincija autonominiame Trentino-Alto Adidžės regione. Provinciją sudaro 217 savivaldybių. Provincijos sostinė – Trentas. Trento provinciją garsina Dolomitinės Alpės.
Beržų apylinkė
Beržų apylinkė sovietmečiu buvo:
Trachoma
Trachoma, dar vadinama granuliniu konjunktyvitu, tai infekcinė liga, kurią sukelia bakterija Chlamydia trachomatis. Dėl infekcijos randėja ir šiurkštėja vidinis akių vokų paviršius. Šis randėjimas gali sukelti akių skausmą, akių išorinio paviršiaus arba ragenos pažeidimą ir ligonis gali apakti.
Priežastis
Ligą sukelianti bakterija gali plisti per tiesioginį ir netiesioginį sąlytį su sergančio asmens akimis arba nosimi. Netiesioginis sąlytis galimas per drabužius arba bakteriją gali pernešti musės, tupėjusios sergančiam asmeniui akių arba nosies srityje. Paprastai reikia ne vienos infekcijos per kelerių metų laikotarpį, kol akių vokai tiek surandėja, kad blakstienos sutinus vokams įvirsta į vidų ir ima trinti akies paviršių. Vaikai ligą platina dažniau nei suaugusieji. Plitimą skatina ir prastos sanitarinės sąlygos, gyvenimas žmonių perpildytuose būstuose ir švaraus vandens bei higieniškų tualetų trūkumas.
Profilaktika ir gydymas
Ligos išvengti galima gerinant švaraus vandens tiekimą ir gydant užsikrėtusiuosius antibiotikais. Galima gydyti visus iškart – žmonių grupes srityse, kur liga pasitaiko dažnai. Vien prausimosi ligai išvengti neužtenka, tačiau tai gali būti naudinga papildoma priemonė. Ligą gydyti galima per burną vartojamu azitromicinu arba išviršiniu tetraciklinu. Azitromicinas yra pirmojo pasirinkimo priemonė, nes jį galima vartoti viena per burną skiriama doze. Jeigu akių vokai surandėjo, kad ligonis neapaktų, blakstienų padėtį koreguoti gali prireikti chirurginiu būdu.
Epidemiologija
Visame pasaulyje aktyvios formos infekcija serga apie 80 milijonų žmonių. Tam tikrose srityse gali būti apsikrėtę 60–90 % vaikų. Liga dažniau paveikia moteris nei vyrus, galbūt dėl jų artimesnio kontakto su vaikais. Dėl ligos 2,2 milijonų žmonių prastai mato, o 1,2 milijonų visiškai apako. Ji dažnai pasitaiko 53 Afrikos, Azijos, Centrinės ir Pietų Amerikos šalyse; rizikos srityse gyvena apie 230 milijonų žmonių. Dėl ligos kasmet patiriama 8 milijardų USD nuostolių. Ji priskiriama ligų grupei, vadinamai apleistomis atogrąžų ligomis.
Juodadryžiai australiniai gruperiai
Rūšys
thumb|left|210px|Hypoplectrodes maccullochi
Vyžių evangelikų liuteronų bažnyčia
Vyžių evangelikų liuteronų bažnyčia – evangelikų liuteronų bažnyčia Šilutės rajone, Vyžiuose, 1,5 km į pietryčius nuo Juknaičių, šalia kelio.
2017 m. duomenimis, bažnyčia buvo tvarkoma. Šalia bažnyčios stovintis evangelikų liuteronų bendruomenės pastatas sovietmečiu buvo paverstas daugiabučiu. Liuteronų diakonijos rūpesčiu pritaikytas Priklausomybės ligų reabilitacijos bendruomenės VšĮ „Gabrielius” poreikiams.
Vaivorykštinės aterinos
Vaivorykštinės aterinos (Melanotaeniidae) – aterinžuvių (Atheriniformes) būrio žuvų šeima, kuriai priklauso smulkios, spalvotos, gėlų vandenų žuvys, paplitusios Australijos šiaurinėje ir rytinėje dalyje, Naujojoje Gvinėjoje ir gretimose salose. Auginamos akvariumuose.
Vyžių evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
Parapija įkurta 1857 m. Iš Karklės atkeltas kunigas Johannas Eduardas Riedelsbergeris darbą pradėjo visiškai tuščioje vietoje. Jis nekartojo įprastos Mažojoje Lietuvoje naujų bend­ruomenių organizavimo tvarkos, t. y. pirmiausia pasistatydinti sau namą (kleboniją), paskui statydinti bažnyčią ir parapijos mokyklą. Pradžioje įkūrė maldos namus, šiam tikslui pritaikydamas erdvesnę daržinę. Sau ir savo šeimai gyventi nupirko kaimišką trobą. Bažnyčiai statyti parūpino garsaus Berlyno architekto A. Štulerio brėžinius. Kertinis akmuo padėtas [1865]] m. gegužės 21 d. Per porą darbo metų dešinėje Šilokarčemos-Tilžės plento pusėje iškilo vienabokštė bažnyčia. Joje tilpo 1 100 žmonių (sėdimų vietų buvo 800). 1866 m. lapkričio 7 d. pašventinta baigta statyti Vyžių parapijos bažnyčia. miniatiūra|160px|left|Tvarkomas altorius, 2017 m. miniatiūra|250px|right|Bažnyčia 2018 m. kovą miniatiūra|160px|left|Bažnyčios interjero fragmentas. Vaizdas nuo altoriaus
Vaivorykštinės aterinos
Šeimoje 7 gentys, 71 rūšis.
Gentys
thumb|left|210px|Smulkiadėmė aterina (Iriatherina werneri)
Vyžių evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
1859 m. parapijoje buvo užregistruoti 5 835 bendruomenės nariai, 3 890 lietuvininkų (arba 67%) ir 1 945 (33%) vokiečiai. Bažnyčia turėjo 29,35 ha žemės. Dar 7,5 ha turėjo vėliau čia įkurdinti našlių namai. J. Riedelsbergeriui 1887 m. išėjus į pensiją, čia iki 1893 m. kunigavo Teodoras Strukas, jį pakeitė Hermanas Jopas. Po to kunigavo Johanas Heydekas (1893-1906), iš Nidos atkeltas Artūras Pipiras (1906-1909 m.), Kristupas Lepenys (1910-1912), Emilis Bleiveisas (1913-1915), Otas Obereigneris (1916-1922), Kristupas Šernius (1923-1928), Egmontas Bergaitis (Bergatt) (1928-1934) ir Dovydas Jurkaitis (1934-1944).
Augant parapijiečių skaičiui, nuo 1898 m. į bažnyčią buvo skiriami ir kunigai pagalbininkai. Jais yra dirbę Francas Šibalskis, Karlas Gaseris ir Vilhelmas Atrotas.
1878 m. Vyžių parapijoje gyveno 6 300 žmonių (iš jų lietuvininkų 4 275), 1902 m. - 6 800 (lietuvininkų 4 800). Vėliau, pasikeitus parapijos riboms: 1921 m. parapijiečių būta 4 950, 1926 m. - 5 000, 1936 m. - 5 069.
1912 m. Vyžiuose įkurta lietuvininkų kultūrinė draugija „Vainikas”.
1944 m. rudenį Vyžių parapija ištuštėjo. Bažnyčioje buvo įrengta Rudonosios Armijos lauko ligoninė. Frontui pasitraukus tolyn į vakarus, maldos namai liko apgadinti, subjauroti. Parapijiečiai ją aptvarkė, sekmadieniais ėmė rinktis į sakytojo M. Ponelio, kaimyninės Žemaičių Naumiesčio parapijos kantoriaus Frydricho Mėgnio laikomas pamaldas.
1947 m. sovietinė valdžia ėmėsi smulkmeniškai kontroliuoti religinės bend­ruomenės gyvenimą, bet 1948 m. rugpjūčio 22 d. Vyžių parapijos žmonėms jau oficialiai buvo leista rinktis į pamaldas. Pagal parapijai perduotą 1949 m. aktą, buvo įrašyta apie bažnyčioje buvusio turto būklę: altorius su kryžiumi (altorius be apdangalo), sakykla, krikšto stalelis, dvi sunaikintos krosnys, du sugadinti pakabinami liktoriai, sunaikinti vargonai, 30 pritvirtintų ir 4 nepritvirtinti suolai, dar 13 trumpų suolelių; išplėšta ir išnešta 18 suolų, 2 sulaužyti; apgadinti varpai, durys be stiklų, spynos išplėštos arba sugadintos, langų stiklai visi išmušti, stogo latakai lietaus vandeniui nubėgti - nuplėšti, sienose įsimetęs puvinys.
Vyžių parapijos tarybą įvairiu laiku sudarė: Martynas Ponelis (jis ir pats pamaldas laikė), Gustavas Lebedys, Marė Bintakienė, Erikas Švaupa, Andrius Tėvelaitis ir kt. Bendruomenės siela buvo kunigas diakonas F. Mėgnis (1873–1950 m., palaidotas Žemaičių Naumiesčio kapinėse). Nuo 1951 m. Vyžiuose kunigavo M. Klumbys. Prasidėjusi emigracijos banga bendruomenę nusilpnino, todėl vietos valdžia maldos namus atėmė, čia įrengė grūdų sandėlį.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampė, gotiško-romaniškojo stiliaus, vienabokštė, su penkiakampe apside, viduje buvo suprojektuotos trapecijos formos medinės lubos, nedidelį altorių iš trijų pusių juosė talpūs kūrai. Turėjo 800 sėdimų vietų, iš viso galėjo tilpti 1100 tikinčiųjų. Vargonai (16 registrų) įrengti 1883 m. Priekiniame bažnyčios navos skliaute parapijiečiai skaitė mėgstamos Mažojoje Lietuvoje giesmės žodžius: „Ein feste Burg ist unser Gott” („Pons Dievas mums pilis drūta”). Sakyklą puošė keturių apaštalų paveikslai, 36 m aukščio masyviame bokšte buvo įkelti du vario varpai.
Armenija
Armenija įkurta 1889 m. spalio 14 d. Pavadinta pagal Armėnijos valstybės pavadinimą, siekiant paminėti turkų vykdytą armėnų genocidą. Armenija – svarbus kavos auginimo ir perdirbimo centras. Yra 3 universitetai.
1999 m. sausio 25 d. smarkiai nukentėjo nuo 6,2 balų žemės drebėjimo.
Bangasparniai
Bangasparniai (Lymantriidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Europoje 32 rūšys, Lietuvoje 13 rūšių:
270 m.
270 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Hipotekos teismas
Hipotekos teismas (hipotekos skyrius) – prie tam tikro teismo įsteigta valstybės struktūra, vykdanti hipotekos funkcijas.
Įgliojimai
Hipotekos teismas veikia kai kuriose šalyse, pvz., Latvijoje, kur hipotekos teismas priklauso apygardų teismams, hipotekos teisėjų statusas atitinka apylinkės (miesto) teismo teisėjo statusą. Kai kurios valstybės (pvz., Norvegija), siekdamos, kad hipotekos procesas nebūtų teismo procesu, nes teisėjai, tikrindami hipotekos informaciją, netinkamai naudoja savo laiką ir kvalifikaciją, palaipsniui atsisako hipotekos teismo funkcijų.
Lietuvoje
Hipotekos skyrius prie apylinkės teismo (Hipotekos skyrius) - valstybinė struktūra, vykdanti hipotekos funkcijas Lietuvoje.
1997 m. pradėjo veikti 6 miesto apylinkės teismų (Kaunas, Klaipėda, Panevėžys, Šiauliai, Telšiai ir Vilniaus miesto pirmos apylinkės) ir 4 rajono apylinkės teismų (Alytus, Marijampolė, Tauragė ir Utena), 1999 m. – 5 rajono apylinkės teismų (Ignalina, Kelmė – veikė iki 2009 m., Mažeikiai, Rokiškis, Ukmergė) hipotekos skyriai. Jų veiklą reglamentuoja 1994 m. LR teismų įstatymas, 1996 m. Hipotekos registro steigimo įstatymas, 2001 m. Hipotekos registro nuostatai, LR civilinis kodeksas (įsigaliojo 2001 m.), LR civilinio proceso kodeksas (įsigaliojo 2003 m.) ir kiti teisės aktai.
Hipotekos skyrius steigia ir naikina, tvirtina jų darbuotojų pareigybių sąrašus ir nustato veiklos teritoriją (ji gali nesutapti su apylinkės teismo, prie kurio tas Hipotekos skyrius įsteigtas, veiklos teritorija) LR teisingumo ministras. Hipotekos skyrius turi antspaudą su valstybės herbu, sąskaitą banke ir yra Centrinės hipotekos įstaigos filialas. Hipotekos skyriaus veiklą reglamentuoja Hipotekos registro steigimo įstatymas, Hipotekos registro nuostatai ir kiti teisės aktai.
Hipotekos teisėjo funkcijas apylinkės teismo pirmininko pavedimu atlieka apylinkės teismo, prie kurio yra hipotekos skyrius, teisėjas. 2007 m. nutarimu Vyriausybė patvirtino hipotekos registro plėtros koncepciją, kurios pagrindinis tikslas – sukurti naują hipotekos ir įkeitimo, turto arešto aktų registravimo modelį, kurį įgyvendinus bus panaikintos hipotekos teisėjo funkcijos, susijusios su sutartinės hipotekos ir įkeitimo registracija.
Knebiai
Knebiai (seniau Teresboras) – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Debeikių.
Istorija
Viensėdis turėjo du pavadinimus: Dilių sodybą vadino Teresboru, o likusias tris sodybas – Knebiais. XIX a. minimas Teresboro palivarkas ir jo savininkai Strumylai.
Žanatasas
Žanatasas  – miestas pietų Kazachstane, Žambylo srityje, į šiaurės vakarus nuo Tarazo. Rajono centras. Miestą pasiekia plentas ir geležinkelis iš Tarazo. Kasami fosforitai.
Istorija
Žanatasui miesto statusas suteiktas 1969 m.
Ligoninė (2007 filmas)
Ligoninė – lietuviškas 2007 metų dokumentinis filmas. „Ligoninė“ pirmasis dokumentinis ir pirmasis pilnametražis Antano Žygavičiaus filmas. Tai natūraliai besivystantis trijų skirtingų ir labai spalvingų asmenybių pokalbis, be vedėjo ar iš anksto numatytų klausimų. Pasak režisieriaus, „jei pokalbių laidą vadintume „zoologijos sodu“, kur sterilioje sintetinėje aplinkoje žmonės sustingsta ir užsideda kaukes, kur nesimato tikrosios asmenybės, o problemos aptarinėjamos taip, lyg iš tiesų nerūpėtų, tai „Ligoninė“ yra „safaris“, kur herojai filmuojami taip, kad kuo mažiau tai jaustų. Tik tada žiūrovas turi galimybę išvysti juos tokius, kokius pažintų pats būdamas jų draugijoje“. Apleista Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninė tampa prieglobsčiu trims filmo herojams, kurie pasijunta svetimi šiandieniniame pasaulyje. Susirinkę pastate, kuris jau seniai prarado pavyzdingos sveikatos priežiūros įstaigos vaizdą, jie dalijasi mintimis mėgindami diagnozuoti visuomenės bei savo pačių dvasines ligas.
Konija
Konija – miestas Turkijoje, Anatolijos plokščiakalnio pietuose, į pietus nuo Ankaros; provincijos centras. Per Koniją eina Stambulo-Bagdado geležinkelis, keliai į Izmirą, Ankarą, Adaną. Oro uostas. Metalo apdirbimo, chemijos, cemento, odos, tekstilės (daugiausia medvilnės, šilko), maisto pramonė. Kilimų audimo, keramikos amatai. Turizmas. Seldžiukų universitetas (įkurtas 1975 m.). Archeologijos, etnologijos ir kiti muziejai.
Ligoninė (2007 filmas)
Filmo siužeto pagrindas – gyvas ir dinamiškas trijų meno, mokslo ir religijos atstovų (Valentino Masalskio, aktoriaus ir režisieriaus iš Lietuvos nacionalinio dramos teatro, Albino Galinio, istorijos ir filosofijos mokytojo iš Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos ir brolio Pijaus, domininkonų vienuolio - kunigo iš Šv. Jokūbo ir Pilypo bažnyčios) pokalbis visuomenės ir individo konflikto, dvasinės žmonijos krizes ir panašiomis temomis mistiškoje apleistos ligoninės erdvėje. Į diskusiją įsipina epizodai iš visų trijų herojų profesinio gyvenimo, kuriuose ypač išryškėja jų gebėjimas amžinąsias dvasines vertybes nuoširdžiai ir šiuolaikiškai perduoti jaunimui, kurio rankose yra rytojus.
Antanas Žygavičius su neoficialia nepriklausoma kino kompanija „Igniron Cinema“, dar žinoma kaip „Praktika Films“, nuo 2004 m. kuria ir pristato vaidybinius ir animacinius trumpametražius filmus. Animacinis „Loading“ tarptautiniame audiovizualinio meno festivalyje „Next Festival“ išrinktas geriausiu 2006 metų lietuvišku filmu, o „Kelyje“ – 2005 m. respublikinio video meno festivalio „Interpretuoti kiną“ laureatu. 2006 m. birželį „Skalvijoje“ buvo pristatytas ironiškas veiksmo filmas „Profesionalas. Antrasis kraujas“, sulaukęs teigiamų žiūrovų bei kritikų atsiliepimų.
Konija
Istorija
Nuo seno miestas žinomas kaip Ikonijus. 1071 m. atiteko turkų seldžiukų įkurtai valstybei. Jos valdovas Suleimanas sostinę perkėlė į Ikonijų, pavadino ją Konija, o nuo 1092 m. tapo sultonato sostine. XIII a. Konijoje gyveno vienas žymiausių persų poetų, sufijų – Rumi. Vėliau čia įsikūrė jo idėjomis sužavėtas dervišų Mevlevių ordinas. XIII a. viduryje dėl mongolų įsiveržimo ir vidaus kovų sultonatas susilpnėjo. Nuo 1313 m. Konija priklausė turkų Karamanidų emyratui, nuo 1474 m. Osmanų imperijai. Iki XVI a. buvo Osmanų kunigaikščių rezidencija. Turkijos Respublikos laikais Konija buvo svarbus islamo centras, besipriešinęs sekuliarizacijai.
271 m.
271 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
James Burnham
right|thumb|Džeimsas Burnhemas Džeimsas Burnhemas (James Burnham, 1905 m. lapkričio 22 d. – 1987 m. liepos 28 d.) buvo JAV filosofas ir politikos teoretikas. Jis buvo radikalus aktyvistas ketvirtajame dešimtmetyje bei svarbus lyderis amerikietiškajame Trockizmo judėjime. Vėliau Dž. Burnhemas paliko kairiųjų pažiūrų marksistus ir prisijungė prie politinių dešiniųjų. Jis buvo žymus konservatorius ir intelektualas, labiausiai išgarsėjęs dėl savo 1941 m. parašyto veikalo „Valdančiųjų revoliucija“ (The Managerial Revolution). Dž. Burnhemas taip pat prisimenamas kaip vienas pagrindinių žymiausio JAV konservatorių laikraščio „National Review“ leidėjų, rašęs į jį įvairiomis temomis.
Bajoraičiai (Kelmė)
Bajoraičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Maironių.
FK Jonava
Jonavos futbolo klubas, o trumpai FK „Jonava“ – Lietuvos futbolo klubas iš Jonavos.
Oficialus kontoros pavadinimas – Viešoji įstaiga „Jonavos futbolas“.
Priešistorė
Prieš II pasaulinį karą Jonavoje futbolas buvo populiarus, 1923 m. minimos dvi futbolo komandos – Makabi Jonava ir LFLS Jonava, egzistavusios iki karo. Po karo, 1946 m. sovietų valdžia subūrė komandą Spartakas Jonava. Penktame dešimtmetyje egzistavo Žalgiris Jonava bei dar kelios komandos. Nėra duomenų kad išvardintos komandos būtų susijusios su dabartiniu FK Jonava klubu.
Sovietmetis
Nuo 1966 m. prie azotinių trąšų gamyklos „Azotas“ (dabartinė „Achema“) buvo suburtas futbolo ekipa, kuri vadinosi „Azotas“.
Jonavos futbolininkai žaidė aukščiausiojoje Lietuvos lygoje 1978–1989 metais, kai stipriausi Lietuvos klubai dalyvavo SSRS pirmenybėse.
1980 m. komanda dalyvavo TSRS sąjunginiame futbolo turnyre „Kolos“ (Odesa, Ukraina), laimėjo 3 vietą.
Psichologinis realizmas
Svarbiausi šios literatūros krypties atstovai Lietuvoje:
FK Jonava
Sovietmetis
Jonavos „Statybos“ komandą treniravo Algimantas Gabrys. Komanda nuo 1977 iki 1989 m. ne kartą yra žaidusi LTSR aukščiausiojoje lygoje, tačiau aukščiau 6-osios vietos (1984 m.) nepakilo, o 1989 m. iškrito iš aukščiausiojo diviziono.
Po Nepriklausomybės atkūrimo
Atkūrus Nepriklausomybę, klubas pavirto „Azotu“, 1991 m. buvo įregistruotas kaip „Jonavos Futbolo Klubas „Lietava““. 2013 m. klubas buvo perregistruotas kaip VšĮ „Jonavos futbolas“. „Jonavos Futbolo Klubas „Lietava““ inicijuotas likviduoti tik 2022 m.
1990 m. žaidė I lygoje, bet iš jos iškrito. 1991–1992 m. žaidė II lygoje, tačiau vėl sugebėjo pakilti į I lygą, kurioje žaidė eilę metų. I lygą jonaviečiai laimėjo 1993 ir 1999 m., tačiau turėjo žaisti pereinamąsias rungtynes dėl vietos aukščiausiojoje lygoje ir abu kartus pralaimėjo (atitinkamai, „Taurui-Karšuvai“ ir „Lokomotyvui“).
1993, 1999, 2012 metais „Lietava“ laimėjo 1-osios lygos pirmenybes, bet pirmuosius du kartus neperšoko pereinamųjų rungtynių barjero, o 2012 metais, nedrįso peršokti į aukštesnį lygį. 2014 metais I-oje lygoje tarp 13 komandų liko septintoje vietoje. 2015 metais Jonavos „Lietavos“ futbolo klubas tapo Lietuvos futbolo federacijos pirmosios lygos nugalėtoja, todėl sportiniu principu garantavo sau vietą aukščiausiame divizione. Jonavos komanda pateikė paraišką dalyvauti A lygos licencijavimo procese ir praėjus 27 metams komanda sugrįžo į aukščiausią lygą. (1989) metais „Statyba“ tarp šešiolikos komandų liko paskutiniai ir tai buvo paskutinis sezono tarp pajėgiausių šalies ekipų.2015 metais „Lietava“ per 34 rungtynes surinko 80 taškų ir aplenkė Vilniaus „Žalgirį-B“ ir Gargždų „Bangą“, jonaviškiai suprato, kad išmušė jų valanda.
2015 m. spalio mėn. jonaviškiai nugalėjo Tauragės „Taurą“ rezultatu 11:0.
2016 metais Jonavos FK „Lietava“ žaidė A lyga. Debiutas buvo sėkmingas, nes lygiosiomis 1-1 sužaidė su favorite laikyta Marijampolės FK „Sūduva“. Pergalė antrame ture 1:0 prieš Utenos „Utenį“ Jonavos komandai tapo pirma aukščiausiame šalies futbolo divizione per visą Nepriklausomybės laikotarpį. Pats sezonas susiklostė sėkmingai, nes aštuonių komandų turnyre po keturių ratų buvo penktoje pozicijoje, kuri garantavo išlikimą A lygoje.
2017 metais klubas išreiškė norą pasikeisti pavadinimą ir naudoti FK „Jonava“ žymenį. 2017 m. vasario 13 d. LFF Vykdomojo komiteto (VK) posėdyje buvo patenkintas „Lietavos“ prašymas pakeisti pavadinimą į „Jonavą“. 2017 m. A lygoje užėmė ketvirtą vietą. Tai aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje.
2019 m. nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos pirmenybėms, bet dalyvavo išimties tvarka. Sezono pradžia buvo sėkminga ir kurį laiką ekipa buvo tarp lyderių, tačiau antroje sezono pusėje sunkiai rinko taškus ir nukrito į devintą vietą.
licencijavosi iškart. Sezono metu ekipa lyderiavo, buvo ir pirmoje vietoje, bet sezono pabaigoje patyrė kelis pralaimėjimus ir liko galutinėje trečioje vietoje. Šiame sezone pirmos keturios Pirmos lygos komandos sportiniu principu iškovojo teisę dalyvauti A lygoje.
klubui nebuvo suteikta licencija į A lygą, apeliacija taip pat nebuvo patenkinta. FK Jonava iškart padavė prašymą dalyvauti išimties tvarka. LFF pakvietė šeštąją vietą užėmusią DFK Dainava taip pat pateikti prašymą. Balsavimo būdu buvo nutarta kad vieta A lygoje atiteks DFK Dainavai.
Kaltinimai dėl galimai sutartų rungtynių buvo pateikti po rungtynių su FK Atmosfera. Po sezono pabaigos buvo iškelta ir daugiau kaltinimų, kurie buvo perduoti teisėsaugai. Kai kurie kaltinimai buvo atmesti, tačiau dėl trijų galimai sutartų rungtynių buvo pritaikytos nuobaudos klubui bei trims žaidėjams. FK Jonava apeliavo, tačiau licencijavimosi į A lygą metu kaltinimai galiojo. LFF taip pat pranešė kad įspėjo FK Jonava vadovus apie naujojo klubo trenerio Dragano Džurdževičiaus praeitį Tailande, kur jo vadovaujamas klubas buvo kaltinamas sutartų rungtynių organizavimu. Sutartų rungtynių problema buvo viena pagrindinių priežasčių kurias LFF įvardino dėl ko A lygos licencija klubui nebuvo suteikta.
2021 m. gegužės 14 d. VIII (8) turo rungtynėse Jonavos FK nugalėjo Mažeikių „Atmosferą“ rezultatu 7:0. Marius Ganusauskas pasižymėjo net keturiais įvarčiais. Rugpjūčio pabaigoje jonaviškiai Pirmoje lygoje buvo praradę vos septynis taškus per dvidešimt rungtynių ir dominavo lygoje. Pirmoji vieta suteiktų galimybę dalyvauti 2022 m. A lygoje. Iki paskutiniojo turo rungtynių nebuvo aišku, kuri ekipa taps Pirmos lygos nugalėtojais. Laimėjusi arba lygiosiomis sužaidusi Jonavos komanda būtų užsitirinusi nugalėtojų vardus. Namuose žaidusi Jonavos ekipa pralaimėjo FA Šiauliai rezultatu 0:1. Abi komandoje buvo surinkusios po 66 taškus ir buvo žaidžiamos „auksinės“ rungtynės. Jose sprendėsi, kuri ekipa taps Pirmos lygos nugalėtojais. „Auksinės“ rungtynės baigėsi be įvarčių; pratęsimo metu nugalėtojai nepaaiškėjo. Baudinių serijos sėkmė lydėjo šiauliečius, kurie nugalėjo 4-3 ir tapo Pirmos lygos nugalėtojais.
2022 m. lapkričio mėn. Jonavos rajono savivaldybės taryba priėmė sprendimą investuoti papildomų lėšų į Jonavos futbolą ir perimti VšĮ „Jonavos futbolas“ valdymą. 2022 m. gruodžio 22 d. pranešta, kad FK Jonava bendradarbiaus su Be1 NFA ir kartu formuos komandą 2023 m. Pirmai lygai. Pagal šį planą, abi komandos negalėtų rungtyniauti toje pačioje lygoje, tokiu būdu buvo planuojama kad FK Jonava žais II lygoje. Tačiau FK Jonavai gavus I lygos licenciją, bendradarbiavimas buvo nutrauktas.
Sudėtis
Atnaujinta
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |