cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sportas Lietuvoje
Sportas Lietuvoje – Lietuvos kultūros dalis. Pagal 2018 m. KKSD duomenis, populiariausia Lietuvoje sportuojama sporto šaka tapo futbolas. Pastarasis su 25287 sportininkų aplenkė krepšinį, su 24832 sportuojančiųjų likusį antroje vietoje. Pastarosios sporto šakos pritraukia daugiausiai žiūrovų prie televizijos ekranų, taip pat į arenas, stadionus. Be jų į arenas daug žiūrovų surenka ir ledo ritulio varžybos.
Veganizmas
Ekologiniai ir ekonominiai aspektai
thumb|right|Galvijai, ypač kai laikomi stambiuose, koncentruotuose gyvulininkystės ūkiuose, kaip šis, yra žinomi kaip vienas stambiausių šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijų veiksnių. Žmonės, tampantys veganais dėl aplinkosaugos bei resursų ekonomikos priežasčių, vadovaujasi tuo, kad maitinantis augaliniais produktais yra sunaudojama mažiau resursų (dirbamos žemės, vandens , energijos ) bei padaroma mažesnė žala aplinkai. Taip pat teigiama, kad perėjimas prie veganiškos (arba labiau vegetariškos) mitybos turėtų didelę įtaką pasaulinio bado problemos išsprendimui, kadangi mėsos gamyba, palyginus su augaliniu maistu, nėra labai efektyvi dirbamų plotų, vandens ir energijos panaudojimo prasme, todėl auginant augalus tiesioginiam suvartojimui būtų įmanoma išmaitinti žymiai daugiau žmonių. Pavyzdžiui, yra paskaičiuota, kad šiuo metu JAV išauginti ir pašarams naudojami grūdai galėtų išmaitinti apie 1,3 mlrd. gyventojų.
2006 metų lapkritį Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija išleido pranešimą, teigiantį, kad gyvulininkystė pagamina daugiau šiltnamio efektą sukeliančių dujų (18 % visų antropogeninių šiltnamio dujų) nei visos pasaulio transporto priemonės kartu paėmus (13,5 % ), jų tarpe 9 % viso pasaulio anglies dioksido dujų, 65 % azoto suboksido, 37 % metano dujų ir 67 % amoniako. Pranešime įvardinami ir kiti faktai: šiuo metu gyvūnų auginimui yra naudojama 30 proc. Žemės sausumos ir 70 proc. dirbamos žemės; ši pramonė yra pagrindinis vandens taršos šaltinis, be to ir didžiausia vandens išteklių naudotoja; gyvulininkystė yra pagrindinė miškingumo mažėjimo priežastis, o tai prisideda prie biologinės įvairovės nykimo pasaulyje.
Tyrimais įrodyta ir tai, kad gyvūniniai produktai reikalauja didelių energijos sąnaudų. Kad mėsoje susidarytų 1 kilogramas baltymų, gyvūnas, priklausomai nuo rūšies ir auginimo sąlygų, iš pašaro jų turi gauti maždaug 6 kilogramus. Likusi dalis panaudojama gyvūno kūno funkcijoms ir poreikiams patenkinti: judėjimui, šilumos palaikymui, medžiagų apykaitai, kvėpavimui ir t. t. Energijos panaudojimo efektyvumas skiriasi priklausomai nuo gyvūno rūšies, jo pašaro, auginimo būdo, transportavimo ir kitų veiksnių. Yra apskaičiuota, kad norint gauti viena kaloriją jautienos baltymų, reikia sunaudoti apie 40 kalorijų energijos. Kiaulienos atveju šis santykis yra 1:14, kiaušinių – 1:39, pieno – 1:14. Didžiuliam pašarų kiekiui užauginti, transportuoti ir perdirbti sunaudojama daug degalų ir į aplinką išskiriami milžiniški kiekiai klimato kaitą sukeliančių dujų. Iš to daroma išvada, kad daug efektyviau ir ekologiškiau vietoje pašarų gyvūnams auginti kultūras tinkamas tiesioginiam žmonių maistui. Taip būtų sutaupyta daug energijos, pačios žemės ir žymiai sumažinta tarša.
Demografija
2002 m. Jungtinėje Karalystėje atliktoje apklausoje, 5 % respondentų teigė save laikantys vegetarais arba veganais, bet tik 1,45 % sakė, kad vengia „visų gyvūnų produktų“ ir tik 0,25 % teigė nevartojantys pieno produktų. 2005 m. „The Times“ žurnalas apskaičiavo, kad veganais yra maždaug 250 000 Britanijos gyventojų (0,4 % visos šalies populiacijos). Įvairios apklausos 10-tame XX amžiaus dešimtmetyje atskleidė, kad 0,27 % – 1,6 % Švedijos populiacijos tuo metu buvo veganais. Nyderlandų veganų asociacija apskaičiavo, kad šalyje yra apie 16 000 veganų, kas sudarytų 0,1 % visų šalies gyventojų. Vokietijoje atliktame maisto vartojimo tyrime 0,1 % dalyvavusių moterų ir 0,05 % dalyvavusių vyrų buvo veganai. 2002 m. „Time“ ir „CNN“ atlikta apklausa atskleidė, kad veganais save laiko maždaug 0,2 % visų JAV suaugusiųjų, o vegetarais – 4 %. 2012 m. liepą atlikta Gallup apklausa parodė, kad prie veganų save priskiria 2 % arba apie 6,2 mln. JAV gyventojų. Tos pačios apklausos duomenimis, vegetarų šalyje yra 5 %.
Veganiška virtuvė
Daugelis tautų turi nemažai tradicinių patiekalų, tinkamų veganiškai mitybai, įskaitant tokius sudėtinius produktus kaip, pavyzdžiui, tofu, tempe ir seitanas Azijos virtuvėje. Beveik visi receptai, kurie tradiciškai yra su gyvūninės kilmės produktais, gali būti pritaikyti veganams pakeičiant gyvūnines sudėtines dalis augaliniais analogais. Pavyzdžiui, vietoj karvės pieno gali būti naudojamas riešutų, grūdų, ryžių arba sojos pienas, kiaušiniai gali būti pakeisti obuolių padažu, komerciniais krakmolo pagrindu sudarytais pakaitalais, ir kt. Taip pat plačiai yra prieinami dirbtinės „mėsos“ produktai (analogai, taip pat vadinami „mėsos imitacijomis“), pagaminti iš sojos, glitimo, daržovių, grūdų, lęšių, ir kt. – savo išorine išvaizda, o kartais ir skoniu, tokie produktai yra labai panašūs į mėsos produktus, įskaitant dešrų, jautienos, mėsainių, vištienos grynuolių ir kt. imitacijas.
Sportas Lietuvoje
Lietuva olimpinėse žaidynėse
thumb|right|250px|Lietuvos olimpietė, aukso medalio laimėtoja [[Penkiakovė|penkiakovininkė Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė]] Lietuva olimpinėse žaidynėse kaip nepriklausoma valstybė dalyvavo 17 kartų.
Pirmą kartą olimpiadoje šalis dalyvavo 1924 m. (dviračių lenktynėse ir futbolo varžybose). Dviratininkai Isakas Anolikas ir Juozas Vilpišauskas dalyvavo atskirose laiko lenktynėse daugiau kaip 188 km plento atkarpoje. Dėl dviračių mechaninių gedimų abu sportininkai nebaigė lenktynių.
1928 m. Lietuvos sportininkai dalyvavo vasaros ir žiemos žaidynėse. Pirmuoju žiemos olimpiados dalyvių tapo čiuožimo atstovas Kęstutis Bulota. Tuo tarpu vasaros olimpiadoje tais metais Lietuvai atstovavo 12 sportininkų 4 sporto šakose.
Ion Antonescu
Antoneskas nepriklausomai nuo sąjunginės Vokietijos vykdė Holokaustą – jo metu išžudyta 400 000 Besarabijos, Ukrainos ir Rumunijos žydų bei Rumunijos čigonų.
Sportas Lietuvoje
Lietuva olimpinėse žaidynėse
1990 m. atgavus nepriklausomybę Lietuva dalyvauja visose žiemos ir vasaros olimpinėse žaidynėse.
Krepšinis Lietuvoje
thumb|[[Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė 2010 metų Pasaulio čempionate Turkijoje laimėjo bronzos medalius]]
Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės nariai triskart tapo Europos čempionais (1937 m. Rygoje, 1939 m. Kaune ir 2003 m. Stokholme), triskart tapo Europos vicečempionais (1995 m. Atėnuose, 2013 m. Liublianoje, 2015 m. Lilyje), kartą laimėjo bronzą (2007 m. Ispanijoje). Iškovojo bronzos medalius XVI Pasaulio vyrų krepšinio čempionate (2010 m. Turkijoje).
Lietuvos moterų krepšinio rinktinės narės 1997 m. tapo Europos čempionėmis. Pasaulio krepšinio čempionatuose moterų rinktinė dalyvavo 3 kartus, du kartus pasiekė 6 vietą.
Aukščiausia krepšinio lyga šalyje yra LKL, įkurta 1993 m. Vieninteliai nugalėtojai iki šiol – Kauno „Žalgiris“ (19) ir Vilniaus „Lietuvos rytas“ (5). Pagrindinis lygos rėmėjas nuo 2015/2016 m. sezono yra lažybų ir lošimų organizatorė „Tete-a-tete Casino“. LKL 2016–2017 m. sezone nugalėtojais tapo Kauno „Žalgirio“ atstovai, antri liko Panevėžio „Lietkabelis“ (pirmą kartą istorijoje). Trečia liko Vilniaus „Lietuvos ryto“ komanda, nugalėjusi Klaipėdos „Neptūną“.
Kitos šalies krepšinio lygos pagal lygį – Nacionalinė krepšinio lyga, Regionų krepšinio lyga ir Lietuvos studentų krepšinio lyga.
Futbolas Lietuvoje
Aukščiausioji vyrų futbolo lyga – A Lyga, įkurta 1991 metais, nuo 2004 metų vadinama NFKA A Lyga. Silpnesni klubai žaidžia LFF I lygoje, kurioje 2007 metų sezone žaidė 12 komandų. Žemiau yra LFF II Lyga sudaryta iš dviejų zonų – Pietų ir Vakarų.
Vykdomoji šalies futbolo institucija yra Lietuvos futbolo federacija.
Lietuvai vyrų lygmenyje atstovauja nacionalinė vyrų rinktinė. Pirmąsias oficialias rungtynes Lietuvos nacionalinė futbolo rinktinė sužaidė 1923 m. birželio 24 d. su Estijos komanda ir jas pralaimėjo rezultatu 0:5.
Nei Pasaulio, nei Europos čempionatuose rinktinė nėra dalyvavusi. Vyriausiu rinktinės treneriu nuo 2015 m. dirba buvęs futbolininkas Edgaras Jankauskas.
2017 m. komanda FIFA reitinge buvo 99 vietoje.
Ledo ritulys
Geriausiai dėl ledo ritulio yra žinomas Elektrėnų miestas, kuriame ilgą laiką buvo vieninteliai ledo rūmai šalyje. Čia gimę geriausi šalies ledo ritulininkai Darius Kasparaitis ir Dainius Zubrus. Energijos komanda yra daugkartinė šalies čempionė.
Regbis Lietuvoje
1961 m. šalyje įkurta Lietuvos regbio federacija. Lietuvai atstovauja Lietuvos vyrų regbio rinktinė ir Lietuvos vyrų regbio-7 rinktinė.
Lietuvos regbio rinktinė tarptautines rungtynes žaidžia nuo 1993 m. 2014–2016 m. ji žaidė Europos tautų taurės 2B divizione, kuriame užėmusi 1 vietą pakilo į aukštesnį 2A divizioną. Regbio-7 rinktinė Europos čempionatuose dalyvauja nuo 2002 m., kai užėmė 5 vietą.
2016 m. liepos 11 d. Lietuva Tarptautinės regbio tarybos (IRB) reitinge užėmė 45-tą vietą tarp 102 komandų. Tarp Europos komandų ji buvo 20-ta.
Visi Lietuvos regbio rinktinės žaidėjai yra mėgėjai. Daugumą jų sudaro Šiaulių klubų žaidėjai. Vienintelis profesionalus iš Lietuvos kilęs regbininkas Karolis Navickas, žaidžiantis Prancūzijos aukščiausios lygos Provanso Pays d‘Aix klube, dar neatstovauja rinktinei.
Sporto federacijos
Lietuvos sporto federacijas vienija ne pelno siekianti organizacija Lietuvos sporto federacijų sąjunga. Sąjungos prezidentas – Darius Šaluga. Nuo 1992 m. LSFS yra Europos nevyriausybinių sporto organizacijų sąjungos narė. LSFS vienija 72 sporto šakų federacijas, asociacijas, sąjungas.
Lengvoji atletika
Lengvosios atletikos Lietuvos atletai laimėjo 11 olimpinių, 7 pasaulio čempionatų ir 14 Europos čempionatų medalių. Sėkmingiausias šalies lengvaatletis yra disko metikas Virgilijus Alekna. Kitas olimpinį auksą laimėjęs disko metikas yra Romas Ubartas. thumb|right|250px|Vienas geriausių šalies disko metikų [[Virgilijus Alekna]]
Dviračių sportas
Šalies dviračių sporto atletai yra pasiekę gerų rezultatų pasauliniu lygiu. Ypač tarp šių sportininkų išsiskiria moterys. 2009 metų Pasaulio dviračių treko čempionė, planetos rekordininkė, 2009, 2010, 2016 metų Lietuvos metų sportininkė yra Simona Krupeckaitė. Edita Pučinskaitė yra 1995 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių bronzos medalio laimėtoja, 1999 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių čempionė ir asmeninių lenktynių laikui bronzos medalio laimėtoja, 2001 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių vicečempionė, 1998 m. – prestižinių lenktynių Tour de France, 2006 m. ir 2007 m. – Giro d'Italia varžybų nugalėtoja. 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių prizininkė – Diana Žiliūtė. 2001 m. pasaulio plento čempionato grupinių lenktynių čempionė, 1997 International Women’s Challenge nugalėtoja – Rasa Polikevičiūtė.
1988 m. olimpiadoje 2 aukso medalius iškovojo Gintautas Umaras. Tuo tarpu Ramūnas Navardauskas yra laimėjęs plento dviračių lenktynių „Giro d'Italia“ ir „Tour de France“ vieną etapą. 2015 m. pasaulio plento dviračių čempionate JAV iškovojo bronzos medalį.
Plaukimas
Gerų rezultatų tarptautinėse varžybose yra pasiekę šalies plaukikai. Vytautas Janušaitis nuo 2005 iki 2010 m. yra laimėjęs 9 medalius Europos čempionatuose, Darius Grigalionis – 5. Tuo tarpu Giedrius Titenis Europos čempionatuose pelnęs 4 medalius, pasaulio čempionate vieną bronzos medalį, universiadoje du aukso ir vieną bronzos medalį.
Daugkartinė šalies moterų plaukimo rekordininkė, pasaulio bei Europos rekordininkė. Olimpinė, pasaulio ir Europos čempionė yra Rūta Meilutytė. 2012 m. olimpiadoje Londone ji pelnė aukso medalį 100 m. plaukime krūtine. Tais pačiais metais Rūta apdovanota Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didžiuoju kryžiumi.
Bėgimas
Lietuvoje vis daugėja plento bėgimo varžybų. Daugiausiai dalyvių dalyvauja „Vilniaus maratono“, „We Run Vilnius“, „Kauno maratono“, „Trakų pusmaratonio“ ir kt. renginiuose. Vyksta Lietuvos bėgimo taurės varžybos.
Lietuvos moterų maratono rekordas, kuris buvo pasiektas Živilės Balčiūnaitės nepagerintas jau beveik dešimtmetį, vyrų (Česlovas Kundrotas) – jau kone du dešimtmečius. 2017 m. perspektyviausi Lietuvos plento bėgikai geriausius asmeninius rezultatus pasiekė olimpiečiai Remigijus Kančys ir Diana Lobačevskė.
Šiuo metu susidomėjimas sparčiai auga bėgimu bekele. Tiek pasaulyje, tiek Lietuvoje tai gan nauja sporto šaka. 2014 m. įsteigta Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurė, kurioje itin sėkmingai Lietuvą atstovauja Gediminas Grinius, Vaidas Žlabys ir Andrius Ramonas. Tais pačiais metais pradėjo vykti ir Lietuvos bekelės bėgimo taurės varžybos. O 2015 m. surengtas pirmasis Lietuvoje apie 80 km ilgio ultramaratonas „Kernavė–Vilnius“, kurio trasa driekėsi palei Nerį, Neries regioniniame parke.
Triatlonas
Pirmosios triatlono varžybos Lietuvoje ir buvusioje Tarybų Sąjungoje bei penktosios pasaulyje buvo surengtos Panevėžyje 1983 metais. 1987 m. susikūrė Lietuvos Triatlono federacija. Nuo to laiko kasmet (išskyrus 2008 m.) vyksta Lietuvos čempionatai ir triatlono taurės varžybos. 2013 m. pradėtas rengti didžiausias renginys Lietuvoje – Trakų triatlonas.
Tenisas
Pastaruoju metu šalyje išpopuliarėjo tenisas, kuomet Ričardas Berankis tapo pirmuoju lietuviu, patekusiu į pirmąjį ATP reitingo šimtuką. 2016 m. jis buvo pakilęs iki 55 vietos. Tais pačiais metais lietuvis pirmą kartą šalies teniso istorijoje pateko į olimpines žaidynes. Pirmajame ture R. Berankis susitiko su australu John Millman ir pralaimėjo 0-6, 0-6. Tai buvo pirmas kartas olimpinių žaidynių istorijoje, kuomet žaidėjas pralaimėjo tokiu rezultatu.
Automobilių sportas
Automobilių sportą Lietuvoje kuruoja Lietuvos automobilių sporto federacija. Šalyje kasmet vyksta ralio, žiedinės, kroso, drago, drifto ir kitos lenktynės.
Žinomiausi Lietuvos lenktynininkai yra Benediktas Vanagas, Antanas Juknevičius, Stasys Brundza. Žiedinių lenktynių atletas Kazimieras Vasiliauskas lenktyniavo Formulės 2 lenktynėse, kuriose pelnė 2 pergales.
Šachmatai Lietuvoje
1921 metais buvo įsteigta Kauno šachmatininkų draugija. Dabar Lietuvos šachmatų federacija rengia Lietuvos šachmatų čempionatą, Lietuvos korespondencinių šachmatų federacija rengia Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatą.
Ievoniškiai
Ievoniškiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Laukuvos, dešiniajame Lokystos krante.
Diegamakštė
thumb|Koleoptilė (viršuje) ir pirminis lapelis (apačioje) Diegamakštė (arba koleoptilė) – vienskilčių augalų daigo organas, padedantis jam tankioje žemėje prasiskverbti į paviršių. Diegamakštes turi kviečiai, kukurūzai ir kiti panašūs augalai.
Diegamakštė yra cilindro formos vamzdelis, kurio uždaras ir šiek tiek nusmailėjęs viršutinis galas skverbiasi aukštyn. Ji gerai orientuojasi pagal šviesą (fototropizmas) ir žemės trauką (neigiamas geotropizmas), prireikus keisdama augimo kryptį link šviesos ir nuo Žemės centro. Koleoptilės viduje yra jos saugomas pirminis lapelis, kuris irgi auga, tačiau iš pradžių lėčiau. Lapelis prie koleoptilės nėra priaugęs, juos galima nelabai sunkiai atskirti vieną nuo kito. Koleoptilė susideda iš gana vienodų ląstelių, kurios visos prisitaikę labai greitai augti tįstamuoju augimu. Išilgai vamzdelio šonų eina du augimui reikalingą vandenį teikiantys vandens indai.
Kviečio koleoptilė geriausiai išsivysčiusi ir greičiausiai auga maždaug trečiąją daigo dygimo dieną.
Koleoptilei pasiekus dirvožemio paviršių, jos augimas sustoja, ir lapelis, praaugęs visą jos ilgį ir prapėšęs viršų, toliau auga vienas.
Koleoptilė yra svarbus augalų biocheminių tyrimų mokslo objektas.
Riveros departamentas
Riveros departamentas  – departamentas šiaurės Urugvajuje, Brazilijos pasienyje. Administracinis centras – Rivera.
Geografija
Departamentas geologiškai išskiriamas į tris dalis: bazaltinį skydą šiaurėje, iš prekambro uolienų sudarytą cetrinę dalį ir likusią dalį, sudarytą iš nuosėdinių uolienų. Tarp Takuarembo ir Kunjapiru upių driekiasi teritorija, vadinama Rincón de Tres Cerros („Trijų kalvų kampas“). Pagrindinė Rivero departamento upė – Takuarembo, su intakais Laureles, Cuñapirú, Lunarejo, Yaguarí, Caraguatá. Vidutinė metinė oro temperatūra 18,5 °C, metinis kritulių kiekis 1500 mm.
Ekonomika
Verčiamasi daugiausia ekstensyvia žemdirbyste ir gyvulininkyste. Pieno ir tabako pramonė. Miškininkystė.
Rentgeno aparatas
thumb|200px|Bertos Röntgen ranka, viena pirmųjų rentgeno nuotraukų. Rentgeno aparatas – prietaisas, šviečiantis rentgeno spinduliais.
Istorija
Pirmoji rentgeno nuotrauka buvo V. H. Rentgeno žmonos ranka. Nuotraukoje matomas jos vestuvinis žiedas ir rankos kaulai. 1896 m. sausio 18 d. rentgeno aparatą viešai pademonstravo H. L. Smitas. Po rentgeno spindulių atradimo 1895 m. jie buvo reklamuojami kaip naujausias mokslo stebuklas ir patraukė pramogų verslo dėmesį. Nors daugelis žmonių žavėjosi išradimu, kiti bijojo, kad šis išradimas leis nepažįstamiesiems žiūrėti kiaurai sienas ir duris.
Pirmieji labai svarbūs rentgeno spindulių tyrinetojai buvo Ivan Pulyui, William Crookes, Johann Wilhelm Hittorf, Eugen Goldstein, Heinrich Hertz, Philipp Lenard, Hermann von Helmholtz, Nikola Tesla, Thomas Edison, Charles Glover Barkla, Max von Laue, ir Wilhelm Conrad Röntgen.
Veikimo principas
Rentgeno aparato veikimas pagrįstas rentgeno spindulių generavimu. Vakuumo vamzdelyje sudaryta aukšta įtampa (20–600 kV) pagreitina iš kaitinamo arba šalto katodo sklindančius elektronus. Jie įgyja labai didelį greitį ir, atsitrenkę į anodą, savo judėjimo energijos pertekliaus nedidelę dalį (0,1–5 %) išspinduliuoja rentgeno spinduliuote. Rentgeno pluoštas nukreipiamas į tiriamąjį kūną. Dalis rentgeno spindulių prasiskverbia per švitinamą objektą. Apšvitinimo metu gaunamas šešėlinis vaizdas fiksuojamas fotojuostoje, puslaidininkių plokštėse arba vaizdo stiprintuvuose. Tokiu būdu gaunamos nuotraukos vadinamos rentgeno nuotraukos.
Pritaikymas
Rentgeno spindulių technologija naudojama medicinoje ir medžiagų analizėje. Rentgeno spinduliai yra labai skvarbūs, dėl to rentgeno aparatai naudojami fotografuojant kaulus ir dantis, jais galima diagnozuoti kaulų skilimus ir lūžius. Tai įmanoma, nes kaulai sugeria daugiau rentgeno spindulių nei minkštieji audiniai. Tos vietos, kurios sugeria daugiau spindulių, nuotraukoje matomos baltesnės. Virškinamojo trakto rentgeno nuotraukos daromos naudojant kontrastines priemones (pvz., bario sulfatą).
Rentgeno aparatai taip pat naudojami saugumo kontrolei oro uostuose, pasienio kontrolės postuose. Jais galima neatidarant bagažo ar transporto priemonių krovinių skyrių rasti bombas, ginklus ir kitus neleidžiamus objektus.
Poveikis organizmui
Didelės Rentgeno spindulių dozės yra kenksmingos organizmui. Dėl to nerekomenduojama dažnai (daugiau nei vieną – du kartus per metus) daryti rentgeno nuotraukas medicininiais tikslais. Tačiau, reikia pažymėti, kad rentgeno nuotraukos darymas organizme nepalieka jonizuojančios spinduliuotės, t. y. rentgeno aparatas veikia organizmą tik tada, kai yra įjungtas. Nedidelę rentgeno spinduliuotę skleidžia televizoriai ir kineskopiniai kompiuterių ekranai, tačiau ši labai silpna spinduliuotė sveikatai nėra kenksminga. Skystųjų kristalų monitoriai rentgeno spindulių neskleidžia.
Medinos I
Medinos – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 25 km į pietus pietryčius nuo Biržų.
Istorija
Medinos Ukmergės pavieto Salamiesčio dvaro ir miestelio inventorių dokumentuose paminėtos 1673 m. lapkričio 20 d.
Spaniš Taunas
Spaniš Taunas (, 'ispanų miestas') – miestas Jamaikoje, XVI–XIX a. šalies sostinė ir kultūrinis centras. Sent Katerinos apylinkės administracinis centras.
Istorija
1534 m. gubernatorius Fransiskas de Garajus indėnų tainų žemėse įkūrė Vilja de la Vegos gyvenvietę - naujos Jamaikos kolonijos sostinę. Vėliau ji buvo vadinama Santiago de la Vega. Tai buvo pirmoji europiečių gyvenvietė salos pietuose. Kai 1655 m. Jamaiką užkariavo Anglija, sostinę pervadino Spaniš Taunu. Kadangi mūšių metu miestas smarkiai nukentėjo, didelę dalį administracinės veiklos perėmė Port Rojalis ir Anglijos viešpatavimo pradžioje tapo neoficialia sostine. Iki 1692 m., kai Port Rojalį nusiaubė žemės drebėjimas, Spaniš Taunas buvo atstatytas ir vėl perėmė sostinės funkcijas.
Po 1692 m. žemės drebėjimo buvo įkurtas Kingstonas, kuris tuojau iškilo kaip svarbiausias miestas. Salos viduje esantis Spaniš Taunas liko sostine iki 1872 m., kai kolonijos administracija perkelta į Kingstoną.
Miesto centre stovi keletas Regentystės laikų pastatų, tarp jų Rodnio paminklas ir Senųjų Karaliaus Rūmų, iki 1872 m. buvusių gubernatoriaus rezidencija, fasadas. Spaniš Taune yra seniausia anglikonų bažnyčia už Anglijos ribų.
AbiWord
thumb|right|250px|AbiWord ekranvaizdis AbiWord – nemokama teksto apdorojimo programa, savo savybėmis primenanti Microsoft Word, tačiau turinti kiek mažiau funkcijų.
Programa pasižymi greitu veikimu, veikia daugumoje operacinių sistemų, įskaitant Linux, FreeBSD, Mac OS X, Microsoft Windows, QNX, BeOS (nebepalaikoma).
Naudojant AbiWord galima apipavidalinti puslapius ir pastraipas, yra integruotas automatinis rašybos taisymas, ženklų tekste skaičiavimas, interaktyvus valdymas, stilių integracija, galimybės atstatyti ankstesnę ar grįžti į vėlesnę padėtį, yra paieškos ir keitimo funkcijos bei grafikos įkėlimo galimybė.
Sešata
thumb|150px|Sešata
Egiptiečių mitologijoje Sešata („raštininkė“) – išminties personifikacija, raštvedybos, astronomijos, astrologijos, architektūros ir matematikos deivė. Kai dievas Totas tapo pripažįstamas kaip išminties dievas, Sešata tapo jo sesuo, dukra arba žmona kaip žinių globėja, kuri išmoko rašyti ir skaičiuoti. Tapatinama su Hator, Neftide.
Ikonografijoje Sešata vaizduojama moterimi su stilizuotu papiruso augalu virš galvos, kuris simbolizuoja raštvedybą, kadangi egiptiečiai rašė ant lapų pagamintų iš papiruso augalo. Po susiejimo su Totu, kuris buvo ir mėnulio dievas, jos vaizdavime atsirado mėnulio pjautuvas. Laikui bėgant pjautuvas degeneravo iki dviejų ragų, kurie sudarė mėnulio pjautuvą. Šios išvaizdos deivė buvo vadinama Safekh-Aubi, kas reiškia „Dėvinti du ragus“.
Paprastai vaizduojama laikanti palmės šakelę, nešanti rašymo įrankius. Sešata būdavo apsirengusi leopardo kailiu, kuris yra laidojimo šventikų simbolis, kailio dėmės simbolizuoja žvaigždes, visas apdaras simbolizuoja amžinybę.
Kadangi Sešata buvo matuotoja, skaičiuotoja ir raštininkė, buvo tikima, kad ji padeda faraonams atlikti šiuos darbus.
Šachai (Liublino vaivadija)
Šachai  – kaimas Lenkijos rytuose, Dreluvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Dreluvo, apie 15 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 86 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
2011–2013 m. Bahreino sukilimas
'''2011–2013 m. Bahreino sukilimas (taip pat vadinamas vasario 14 revoliucija', ar. ثورة 14 فبراير'') – masiniai neramumai Bahreine, prasidėję 2011 m. vasario 14 d. Šis sukilimas prasidėjo nuo įvykio, kuomet nuo riaušių malšintojų paleisto šūvio žuvo Ali Abdulhadi Mushaima. Sukilimas tapo 2010-2011 m. arabų pasaulio protestų dalimi. Sukilimo dalyviai siekė geresnių šiitų sąlygų šalyje, politinės laisvės bei iki šiol bando nuversti šalies karalių Hamad bin Isa Al Khalifa.
Iki 2012 m. balandžio mėnesio sukilimų metu žuvo 87 žmonės, apie 5400 sužeisti, beveik 3000 suimti bei 1900 kankinti.
Vytis (šriftas)
Vytis – be apribojimų (pagal GFDL licenciją) platinamas šriftas, turintis pilną visų lietuviškų simbolių rinkinį. Vytis yra pirmasis šriftas, kuriame yra „Ė ilgoji“ ir „ė ilgoji“ raidės.
Šriftas buvo sukurtas, kad pakeistų komercinę „Aistiką“ ir valstybinį „Palemoną“.
Vytis pateikiamas „Baltix“ Linux distribucijoje, „OpenOffice.org“ biuro programų rinkinyje ir kitose sulietuvintose atviro kodo programose, kur Aistika ir Palemonas negalėtų būti pateikiami dėl platinimo sąlygų.
Vytis yra panašus į „Times New Roman“ šriftą. Sukūrus tekstą naudojant Vyčio šriftą ir pakeitus šriftą į Times New Roman, formatavimas beveik visiškai nenukenčia.
thumb|„Vytis“ įvairiais stiliais
Žiobos
Žiobos – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Kupreliškio, Apaščios dešiniajame krante. Stūkso Žiobų piliakalnis. Prie Kyliškių miško yra kapinaitės.
Istorija
1606 m. pirmą kartą paminėtas istoriniuose šaltiniuose. 1923 m. buvo 10 ūkių. Papilio apylinkės Žiobų kaimas 1982 m. kovo 26 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Salomėjos Nėries vidurinė mokykla
Salomėjos Nėries vidurinė mokykla:
Raimonds Bebris
Raimonds Bebris (1891 m. kovo 17 d. Palangoje, Rusijos imperija – 1940 m. birželio 13 d. Rygoje, Latvija) – Latvijos karininkas, poetas, Lačplėsio karo ordino kavalierius.
Biografija
Gimė 1891 m. kovo 17 d. Palangoje. Baigė Liepojos gimnaziją ir studijavo mediciną Tartu universitete. Nuo 1908 m. rašė poemas. Prasidėjus I pasauliniam karui pradėjo tarnauti carinėje kariuomenėje, 1915 m. baigė karinius mokymus Kijeve. Po karo grįžo į Latviją ir dalyvavo Latvijos nepriklausomybės kare. 1936-1940 m. Latvijos prezidentūros komendantas. 1936-1940 m. karininkų draugijos Latvijos vanagai prezidentas. Mirė 1940 m. birželio 13 d. Rygoje.
Tėvas Juris Bebris (1859–1951) – Latvijos pedagogas, redaktorius ir žurnalistas.
Žiogai (Anykščiai)
Žiogai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Skiemonių.
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilo nuo gyventojo pavardės Žiogas (asmenvardinis vietovardis).
Almoravidai
Almoravidai – arab.: المرابطون al-Murabitun buvo Sacharos berberų dinastija, kuri XI a. išplito šiaurės vakarų Afrikoje ir Pirėnų pusiasalyje. Šios maurų imperijos valdos apėmė: Maroką, Vakarų Sacharą, Mauritaniją, Tlemseną (Alžyras), pietų Malį, didžiąją dalį Senegalo ir Ispanijos bei Portugalijos pietus. Žodžio Murabitun reikšmė tiksliai nežinoma, bet manoma, kad arab.: Rabit reiškia „pririštas prie žirgo“, t. y. pasiruošęs mūšiui. Rabit taip pat minimas Korane kaip kreipimasis į džihadą.
Istorija
Prieš Almoravidus egzistavusi Idrisidų valdyta Feso karalystė buvo suskilusi į daugelį smulkių emyratų. Almoravidų dinastijos pradžią davė galinga Sanhadži (Sanhaja) berberų gentis Lemtuna, kurios centras buvo Adraro regionas (dabar Mauritanija). Šios klajoklių genties plotai buvo nuo pietinių Maroko oazių ir upės Dra šiaurėje iki Senegalo upės pietuose. Vėliau jų teritorija išplito iki Nigerio upės, kur jie įkūrė miestą Audagostą. VII a. Lemtunai priėmė islamą ir nuo to laiko prasidėjo mūšiai su kitaminčiais ir juodaodžiais.
Ortodoksinio islamo įtaka
IX a. Lemtunų vadas Jahija ibn Ibrahimas 1036 m. savo piligriminės kelionės metu aplankė Meką. Grįždamas namo jis lydėjo mokytojus į Kairuano mečetę, kur susitiko su misionieriumi iš Feso, sunitų islamo mokyklos Mazhab pasekėju, Abdalahu ibn Jasinu. Jis padarė didžiulį įspūdį Jahijai savo islamo įstatymų žinojimu. Jis iki smulkmenų buvo ištyrinėjęs Maliki mokyklos taisykles ir nuostatas. Jahija įkalbėjo jį vykti kartu su juo. Grįžę namo jie įsteigė sektą, pastatė šventyklą – Ribatą. Vienuoliai pasivadino Almurabitunais (žmonės iš Ribato) arba Almoravidai, kurie gyveno pagal absoliutaus ortodoksinio islamo principus. Abdalahas stengėsi vietiniams berberams įdiegti griežtą religinio tikėjimo įstatymų laikymąsi. Žinia apie šventus Almoravidus greit plito ir daug klajoklių prisijungė prie jų, o tie, kurie nenorėjo prisijungti, buvo jėga nukariauti. Tuo metu jų skaičius pasiekė apie 30 000, o tai buvo didelė jėga dykumoje.
Pergalės
Jau 1053 m. Abdalahas armijai vadovauti paskyrė Jahiją ibn Umarą ir pradėjo nešti islamą į aplinkinius regionus. 1054 m. nukariavo Sacharos Sanhadži genties berberus ir užėmė Sidžilmasą (Sijilmasa), karavaninės prekybos centrą. 1055 m. užėmė Ganos imperijos miestą Audagostą, o 1056 m. mūšyje žuvo Jahija ir jo vietą užėmė jo brolis Abubakras ibn Umaras. Tais pačiais metais jis užėmė pietų Maroko Suso regiono srities sostinę Tarudantą, po to Atlaso kalnus ir centrinį Maroką. 1059 m. prasidėjo kovos su berberų genties Zenata šaka – Beregvarais, kurios įkūrėjas buvo Salikas ibn Tarifas. Beregvarai labai priešinosi ir 1059 m. mūšyje žuvo Almoravidų idėjinis vadas Abdalahas ibn Jasinas. Bet Abubakrui ibn Umarui Beregvarus pavyko nugalėti ir jis vedė nugalėto valdovo našlę Zeinabą (Zainab al-Nafzawiyya). Prasidėjus neramumams Sacharoje, Abubakaras buvo priverstas grįžti namo, kad atstatytų tvarką, o vadovavimą armijai 1061 m. pavedė sūnėnui Jusufui ibn Tašminui, kuriam paliko ir savo žmoną Zainabą. 1062 m. Jusufas įkūrė Marakešą ir pasuko vakarų ir centrinio Magribo link. 1070 m. krito Fesas ir Jusufas tapo Maroko sultonu. 1078 m. po įnirtingų mūšių buvo užimtas Tanžeras, 1080 m. nugalėta Tlemseno karalystė, o 1084 m. užimtas paskutinis šiaurės Maroko miestas Seuta.
Pirėnų pusiasalis
thumb|250px|Pirėnų pusiasalis 1085 m. Kai 1072 m. Kastilija ir Leonas atiteko Alfonsui VI Kastiliečiui, musulmonų padėtis šiame krašte tapo sunki ir jie buvo priversti kreiptis pagalbos į Almoravidus. 1084 m. užėmus Seutą prašymas iš Ispanijos buvo priimtas ir Jusufas su savo armija persikėlė į Pirėnų pusiasalį ties Alchesirasu. 1086 m. Almoravidų armija Zalako mūšyje sutriuškino Alfonsą VI. Pagal susitarimą, Jusufas Ispanijoje pasiliko tik tvirtovę Alchesirase, o pats išvyko atgal į Afriką. Vidiniai neramumai ir nauji pagalbos prašymai 1090 m. Jusufą privertė antrą kartą grįžti į Ispaniją. Šį kartą Almoravidai užėmė Granadą, Malagą, 1091 m. Kordobą (Ispanija), Seviliją. 1094 m. užimtas Badachosas, 1102 m. Valensija ir iki 1110 m. visa musulmoniškoji Ispanijos dalis atiteko Almoravidams.
Nuosmukis
Iki Jusufo ibn Tašmino mirties 1106 m., Almoravidų dinastija buvo pasiekusi savo galybės piką. Ši imperija, su sostine Marakešas, aprėpė visą šiaurės vakarų Afriką nuo Mauritanijos iki Alžyro, pietinę Pirėnų pusiasalio dalį iki Erbo upės žiočių, įskaitant Balearų salas. 1106 m. Jusufo sūnus Ali ibn Jusufas paveldėjo šalies valdymą ir kartu prasidėjo imperijos nuosmukis. Jį tenkino nominali valdžia ir daug dėmesio skyrė dvasiniams dalykams. Ali pasitikėjo savo dvasiniais patarėjais, kurie iš tikrųjų ir valdė šalį. 1142 m. sukilus Ispanijos musulmonams buvo prarastos beveik visos Ispanijos ir Portugalijos žemės, o 1145 m. galutinai ji suskilo į mažus emyratus. Tašminas ibn Ali, Ali sūnus, negalėjo pasipriešinti, nes buvo priverstas visas jėgas skirti Afrikai, kovoje su dar 1121 m. sukilusiais Maroko Almochadais. Ši kova galutinai sužlugdė Almoravidus. 1146 m. Tašminas pralaimėjo paskutinį mūšį prie Tlemseno. Naktį, atsitraukdamas iš mūšio, jis kartu su žirgu nukrito nuo uolos ir užsimušė. Valdžia atiteko dar visai jaunam jo sūnui Ibrahimui. Tuo metu Almochadų kalifas Abdal Muminas užėmė Fesą ir priartėjo prie Marakešo, kuri 1147 m. užėmė. Almoravidų dinastija žlugo. right|400px
Šydloveco apskritis
Šydloveco apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Šydloveco mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Radomo apskritimi, pietryčiuose su Starachovicės, pietuose su Skaržisko, vakaruose su Konskių ir šiaurės vakaruose su Pžisuchos apskritimi. Apskrityje yra 5 valsčiai.
Naujos politikos demokratinė koalicija
Naujos politikos demokratinė koalicija (, sėdžongči mindžu jonhap) – Pietų Korėjos politinė partija. 1995–2000 m. laikotarpiu ji buvo žinoma kaip Tūkstantmečio demokratų partija, 2000–2008 m. kaip Demokratų Partija , o 2008–2014 m. kaip Jungtinių Demokratų partija.
Šydloveco apskritis
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 5 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Airbus Defence and Space
Airbus Defence and Space – Airbus Group padalinys, įkurtas 2014 m. sausį. Šis padalinys atsakingas už gynybos ir aeronautikos paslaugas bei produktus. Airbus Defence and Space buvo sukurtas sujungus buvusias įmones Airbus Military, Astrium ir Cassidian. Apie šį susijungimą buvo pranešta 2013 m. liepos 31 d.
Hinduizmo istorija
Hinduizmas – viena seniausių pasaulio religijų, pradėjusi formuotis maždaug prieš 5000 metų. Jo ištakos senovės arijų religijoje ir ankstyviausių autochtoninių subkontinento gyventojų kultuose. Apie Indo slėnio civilizacijos laikų (apie 2500-1600 pr. m. e.) religiją žinoma labai nedaug, tačiau akivaizdu, kad vandens baseinai, deivės, medituojančio asketo, buivolo, gyvatės simboliai, turėję religinę arba bent kultinę prasmę, ir kiti nebūdingi arijų religijai elementai, buvo integruoti hinduizmą ir ilgainiui užėmė jame svarbią vietą.
Airbus Defence and Space
Kompanija kartu su Europos Kosmoso Agentūra prisidėjo prie NASA kosminio erdvėlaivio Orion serviso modulio kūrimo.
Kiti Airbus Group padaliniai yra Airbus ir Airbus Helicopters.
Hinduizmo istorija
Vedizmas
Senovės arijų tikėjimas atsispindi jų šventosiose knygose – vedose ir dažnai vadinamas vedine religija, arba vedizmu, kaip savita religija egzistavusiu maždaug iki VI m. e. a. Vedos („Žinojimas“), nuo gilios senovės laikomos amžinai egzistuojančia, niekieno nesukurta tiesa, išminčių (rišių) išgirsta apraiška (šruti), jų įsiminta ir vėliau užrašyta sanskrito kalba. Vedas sudaro keturi rinkiniai (samhitos), sukurtos maždaug XV-V amžiais pr. m. e.: Rigveda (himnai), Jadžurveda (mantros – užkeikimai ir formulės, vartojamos ritualų metu), Samaveda (melodijų rinkinys), ir kiek vėliau sukurta Atharvaveda (maldos, užkeikimai, ritualinės formulės, himnai). Kiekviena samhitą papildo brahmanos (ritualų aprašymai), aranjakos („miškų knygos“, skirtos atsiskyrėliams asketams) ir upanišados (filosofinio pobūdžio traktatai). Tūkstančiai vedinių tekstų sudaro hinduizmo kanoną, kurį tik labiau apsišvietę tikintieji geriausiu atveju žino iš ištraukų arba atpasakojimų. Atskiras kanono dalis ir šventas formules mintinai moka ritualus atliekantys brahmanai ir dvasiniai mokytojai (guru).
Vedinė religija turėjo bendrų bruožų su kitų senovės indoeuropiečių, ypač indoiranėnų religiniais įvaizdžiais. Arijai garbino griaustinio ir lietaus dievą Indrą, pasaulinės tvarkos kūrėją Varuną, saulės dievą Surją, ugnies dievą Agnį ir daug kitų dievų, jų religija buvo politeistinė, panašiai kaip senovės graikų bei romėnų. Iš vedinio periodo hinduizmas perėmė vedų tekstus ir politeizmą, tačiau, nežiūrint sakralinio vedų pobūdžio, radikaliai pakeitė panteono sudėtį: svarbiausieji vedų dievai laikui bėgant neteko reikšmės, juos pakeitė dievai, kurie vedose buvo antraeiliai arba visai neminimi.
Brahmanizmas
Esmingiausias vedinės religijos elementas buvo aukojimo ritualai, ir amžiams bėgant jų vykdytojai brahmanai sudarė atskirą luomą, pretendavusį į aukščiausiąją vietą besiformuojančioje kastų sistemoje, aukščiau kšatrijų – karių ir valdovų, vaišijų – eilinių bendruomenės narių ir šudrų – tarnų. Dėl ypatingos brahmanų vietos hierarchijoje kai kurie istorikai vedinę religiją vadina brahmanizmu, kiti šiuo terminu apibrėžia pereinamąjį laikotarpį (apie VI-II aa. pr. m. e.) tarp vedizmo ir klasikinio hinduizmo formavimosi pradžios. Tuo laikotarpiu vyko luomų fragmentacija į smulkesnes kastas (džati), atsirado mokymas apie pareigas priklausomai nuo varnos ir gyvenimo stadijos (Varnašrama Dharma), žmogaus gyvenimo tikslus (purušartha), sielų transmigraciją, karmą, individualios sielos (atmano) ir kosminės dvasios (Brahmano) tapatybę.
Klasikinio hinduizmo formavimasis užėmė ilgą laikotarpį maždaug nuo II a. pr. m. e. iki V a., kada populiariausiais dievais tampa Šiva (sutapatintas su vediniu Rudra) ir Višnus, ir atitinkamai hinduizme išryškėja dvi pagrindinės srovės – šaivizmas ir vaišnavizmas. Tačiau tai nebuvo skilimas į antagonistiškas ar konkuruojančias sektas: vienybę simbolizavo Trimurti („Vieno trijose formose“) įvaizdis – figūra su trimis (Brahmos, Višnaus ir Šivos) veidais. To laikotarpio pabaigoje plinta ir deivių kultas: pradedama garbinti Višnaus žmona Lakšmi, Šivos žmona Parvati (Durga). Vedos ir toliau buvo laikomos kanonu, kai kurių jų dalių, ypač upanišadų, svarba padidėjo, tačiau rėmėsi klasikinis hinduizmas daugiausia naujais smriti („įsiminto“, „padavimų“) tekstais, kurių autoriais laikomi žmonės, legendiniai arba iš tikro gyvenę autoriai. Smriti literatūra apjungia epą ir religinio bei pasaulietinio turinio traktatus.
Mahabharata ir Ramajana
Šiuo laikotarpiu baigiamos kurti ir išpopuliarėja didelės apimties epinės poemos (itihasos – „istorijos“) Mahabharata ir Ramajana, kuriose taip pat daug religinio ir filosofinio pobūdžio kūrinių, tarp jų ir vienas svarbiausių hinduizmo tekstų Bhagavadgyta. Kitą smriti dalį sudarė dharmašastros („dharminiai traktatai“), kuriose aiškinami įvairūs hinduizmo ir indų visuomenės gyvenimo  aspektai; (žinomiausi  yra manusmriti, apie II-III a.a.) ir dharmasutros –  savotiški vadovėliai bei traktatai apie tikinčiųjų, pirmiausia – brahmanų pareigas ir gyvenimo būdą. Eiliniams tikintiesiems šalia epo svarbiausiu žinių apie tikėjimą šaltiniu tampa puranos – mitologiniai pasakojimai apie pasaulio kilmę, įvairius dievus (daugiausia Višnų ir Šivą bei jų skirtingus įsikūnijimus) ir valdovus. Pagrindinių puranų yra 18. Atotrūkį nuo vedinės religijos nulėmė kelios aplinkybės. Amžiams bėgant, išblėso prisiminimai apie arijų protėvynę šaltesniuose kraštuose, apie jų kovas su autochtoniniais gyventojais ir pusiau klajoklinį gyvenimo būdą. Gamtinės sąlygos, politiniai ir socialiniai pokyčiai, valstybių ir miestų augimas, ypač Guptų imperijos klestėjimo laikotarpis (IV-VI a.) paveikė ir pasaulėžiūrą. Saulės dievas Surja, karingasis Indra ir kiti vedinio panteono dievai darėsi mažiau svarbūs, formavosi pasaulėjauta, apjungianti stabilumą (Višnus kaip visatos saugotojas) ir cikliškumą (Šiva kaip griovėjas ir statytojas). Guptų laikais vietoj ankstyvesnių nedidelių medinių šventovių pradėta statyti iš akmens, plytų, uolienos. Hinduizmas plito tarp autochtoninių dravidų ir kitų nearijinių etnosų. Plitimo procesas, dabar dažnai apibrėžiamas sanskritizacijos terminu, vyko dviem, dažniausiai tarpusavyje susietais būdais. Nearijų genčių ir politinių junginių vadai, siekdami aukštesnio statuso, pasikviesdavo brahmanus, kurie atlikdavo ritualus ir sukurdavo fiktyvias genealogijas, įrodančias dinastijos kilmę iš kšatrijų varnos; tokiu būdu valdovų kvietimu būdavo įkuriamos agraharos – brahmanų bendruomenės, kurios nuomojo dovanotus sklypus vietiniams žemdirbiams. Masiniame lygyje hinduizmas plito, vietiniams gyventojams perimant esmines indų normas (pirmiausia nevalgyti jautienos) ir papročius. Laikui bėgant, tokia bendruomenė gaudavo kastos statusą, paprastai – hierarchijos apačioje (šudrų varnoje). Konfesinė naujų grupių integracija buvo gana paviršutiniška: pripažinę brahmanų autoritetą ir perėmę kai kurias indų normas, konvertitai ir toliau garbino savo dievus, kurie buvo įjungiami į indų panteoną, ir kitus sakralinius objektus. Kai kurie nearijių dievai užėmė labai svarbią vietą indų panteone: Krišna (kaip Višnaus įsikūnijimas), Šivos sūnus – Ganeša (su dramblio galva), beždžionių dievas Hanumanas ir daug kitų. Ypatingos įtakos turėjo derlingumo – Žemės-motinos, gimdytojos kultai, iš kurių hinduizme išsivystė moteriškojo prado Šakti kultas (šaktizmas, tantrizmas), deivių garbinimas (Durga, Kali, Lakšmi, Sarasvati) ir erotiniai bei seksualiniai Šivos (lingamas – falas kaip Šivos simbolis) ir Krišnos kulto aspektai.
Hinduizmo reformacija ir neohinduizmas
Per savo ilgą istoriją hinduizmas nuolat keitėsi, evoliucionavo. Tačiau žymiausi pokyčiai įvyko per pastaruosius du amžius: kolonijinės modernizacijos eigoje ir po nepriklausomybės atkūrimo. Tiesioginis susidūrimas su Vakarų civilizacija, ypač apie du šimtmečius trukęs britų valdymas, palietė visus Indijos visuomenės gyvenimo aspektus, taip pat religiją. Indijos kultūrinis elitas, ieškodamas atsakymo į klausimą, kodėl Indija taip lengvai tapo tolimos ir, indų požiūriu, mažos valstybės kolonija, šalia kitų Indijos silpnumo priežasčių matė ir religijos vaidmenį. Todėl hinduizmo reformatoriai vienu metu siekė dviejų tikslų:
Indija yra sekuliarinė valstybė, sekuliarizmą suvokiant kaip valdžios nesikišimą į religinius reikalus. Draudžiama bet kokia diskriminacija religiniu pagrindu. Neliečiamųjų kastų nariams, dabar vadinamiems M. K. Gandhi įvestu terminu haridžanai („dievo žmonės“), rezervuojamos vietos valstybinėjė tarnyboje bei aukštosiose mokyklose. Ribos tarp kastų tapo mažiau akivaizdžios, ypač darbo vietose, būna santuokų tarp skirtingų kastų narių. Pamažu silpnėja politeistiniai hinduizmo bruožai: vis daugiau tikinčiųjų laiko skirtingus dievus vieno dievo simboliais arba bent apraiškomis.
Dabartis
Dabartinis hinduizmas dažnai apibūdinamas kaip neohinduizmas. Religijos vaidmuo šiuolaikinėse gyvenimo sferose mažiau pastebimas, nes XX a. Indijoje išryškėjo bendra modernizacijos pasekmė – takoskyra tarp pasaulietinės ideologijos ir religinės pasaulėžiūros. Sekuliarizacija savo ruožtu iššaukia atsakomąją reakciją. Hinduizmas demonstruoja sugebėjimą adaptuotis naujose sąlygose – tai didele dalimi nulemia hinduizmui būdingas pliuralizmas ir purušarthos doktrina, sankcionuojanti atsakymų į iššūkius įvairovę. Didžiausios pasaulyje kino industrijos dėka populiarinami mitologiniai siužetai, net atsiranda naujų, prodiuserių sugalvotų, dievų. Miestuose skalbėjų, valytojų, dažytojų ir kitos kastos pasiskelbia profesinėmis sąjungomis. Aktyviai veikia įvairios religinės, tarp jų ir karingos organizacijos, skausminga problema yra komunalizmas – religinio šovinizmo ir nesantaikos apraiška.
Hinduizmas lieka Indijos civilizacijos pagrindu ir turi nemažai bruožų, kurie jį daro patraukliu ne vien išpažinėjams. Joga, meditacija, meilės kultas, tolerancija skirtingoms pažiūroms, kosmogoninės koncepcijos, sielos ir pasaulinės dvasios arba dievo tapatumo ir daug kitų hinduizmo elementų tampa šiuolaikinės globalinės civilizacijos dalimi.
Pirmgimystės paprotys
Pirmgimystės paprotys – iki pat XX amžiaus vidurio daug kur Aukštaitijoje, Suvalkijoje ir ypač Dzūkijoje vyravo santuokos eiliškumo paprotys: tuoktasi pagal gimimo pirmumą šeimoje. Išskirtinę pirmumo teisę sukurti šeimą turėjo vyriausiasis vaikas, sūnus arba dukra (tačiau vaikinų atveju tai buvo tik teorinis paprotys, neretai jo būdavo nesilaikoma). Tokį paprotį galima vadinti pirmgimystės teise. Pirmgimystės teisė vyravo ir LDK. Ne itin svarbus santuokos eiliškumas buvo tik samdiniams.
Pirmgimystė tarp seserų
thumb|250px|right|Trys Liddell seserys
Pirmagimystė tarp brolių
Vaikinų santuokos eiliškumas beveik nepaveikė, matyt dėl vyravusio vyrų sociobiologinio statuso išskirtinumo. Šį paprotį sūnums primetė ne daug kas, o ir už jo nesilaikymą nebuvo taip smerkiama, tačiau teorinė jo reikšmė tokia pat kaip ir tarp seserų, vyriausiasis sūnus turi teisę pirmas sukurti šeimą. Tik vyriausiasis gali būti pabroliu, kūmu, eiti į vakarėlius, kermošius, likti „pakermašy“. Vaikinų atveju drabužių išskirtinumas negalioja.
Pirmagimystės laikymasis mišrioje šeimoje
Šeimoje esant ne tik mergaitėms buvo stengtasi pirma ištekinti dukteris, o tik po to sūnų, šiuo atveju nebuvo atsižvelgiama į amžių. Sakyta, kad sūnus turi seserims išmokėti dalių, taigi jei būdavo kur kas vyresnis pasitaikydavo, kad vesdavo tik sulaukęs jau gana garbingo amžiaus. Tikriausiai šiuo papročiu siekta, kad marčios į namus atsineštas turtas nebūtų išdalintas seserų pasogoms išmokėti.
Bausmė už pirmagimystės nesilaikymą
Apie šios teisės pažeidimą niekas garsiai nekalbėdavo, įvykus buvo bandoma tiesiog nuslėpti faktą. Toks poelgis užtraukdavo gėdą ne tik merginai ir jos šeimai, bet ir visai giminei. Pažeidus pirmagimystės teisę iš merginos būdavo atimamas kraitis arba jo dalis, palikimas arba jo dalis, kartais net teisė tekėti visoms dukroms.
Pirmagimystės nykimas
Galima teigti, kad pirmagimystės paprotys, dar tarpukario laikotarpiu, pradėjo nykti pirma Vakarų ir Vidurio Lietuvoje, po to Suvalkijoje, Šiaurės rytų ir Pietryčių Lietuvoje. Iki šių dienų šis paprotys visiškai sunyko, o ir negalėjo nesunykt, nes varžo pagrindines žmogaus teises ir laisves.
Pirmagimystės teisė šventajame rašte
Pirmagimystė minima ir Šv. Rašte, prisiminkime Ezavo ir jo brolio Jokūbo istorija. Rašoma, kad Ezavas būdamas alkanas pardavė savo pirmagimystės teisę savo jaunėliui broliui Jokūbui už maistą. Šv. Rašte yra sakoma, kad pirmas gimęs gauna dvigubą tėvo dalį.
Įdomu
Tarpukariu pagal Lietuvos respublikos įstatymus, iki 21 metų be tėvų leidimo susituokę jaunuoliai už bausmę, tėvų sprendimu, galėdavo prarasti pusę palikimo.
Suchodoliai
Suchodoliai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Jeleniavo, apie 11 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 119 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Titanomachija
Titanomachija – graikų mitologijoje karas, vykęs tarp titanų ir Olimpo dievų. Karas taip pat žinomas kaip Titanų mūšis arba Titanų karas.
Krono vadovaujami kovojo titanai: Kojas, Krejas, Hiperionas, Japetas, Atlantas, Menotėjas. Dzeuso vadovaujami kovojo visi olimpiečiai: Hestija, Demetra, Hera, Hadas, Poseidonas, jų pusėje taip pat kovojo hekatonkheirai, gigantai ir kiklopai.
Po dešimt metų trukusio karo Olimpo dievai nugalėjo. Dzeusas ir jo broliai pasidalino pasaulių valdymą. Dzeusui atiteko valdžia danguje, Poseidonui atiteko jūros ir vandens pasaulis, Hadui atiteko požemio pasaulis. Žemėje valdė visi dievai bendrai, bet viršiausias buvo Dzeusas. Nugalėtus titanus jie įkalino Tartare. Bet ne visi titanai dalyvo kare, nedalyvavo Okeanas ir visos titanidės: Tėja, Rėja, Temidė, Febė, Tetija, kurie liko neutralus ir nebuvo nubausti Dzeuso. Tartare įkalintus titanus saugojo hekatonkheirai, laikui bėgant visi buvo išlaisvinti, išskyrus Atlantą.
Gintaras Vinickas
Gintaras Vinickas (g. 1948 m. gegužės 6 d. Dotnuva-Akademija, Kėdainių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1966 m. baigė Kėdainių rajono Dotnuvos-Akademijos Mičiurino vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universitetą.
1974–1982 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, Užsienio informacijos skyriaus vyr. korespondentas, skyriaus vedėjas. Nuo 1983 m. laikraščio „Tiesa“ vyr. korespondentas, užsienio gyvenimo skyriaus vedėjas, redkolegijos narys. 1994–1996 m. laikraščio „Diena“ redakcijos atsakingasis sekretorius, nuo 1997 m. laikraščio „Verslo žinios“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, atsakingasis sekretorius.
Rašo užsienio šalių gyvenimo ir politikos klausimais.
Lietuvos jaunųjų advokatų asociacija
Lietuvos jaunųjų advokatų asociacija (LJAA) - Lietuvos teisinė organizacija, vienijanti jaunuosius advokatus, Lietuvos advokatūros sistemos dalis, Europos jaunųjų advokatų asociacijos (EYBA) bei International Young Lawyers Association (AIJA) narė.