cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soča
thumb|left|200px|Sočos žemėlapis thumb|left|200px|Marmurinis upėtakis iš Sočos Soča (, friul. Lusinç, ) – 140 km ilgio upė, tekanti iš Trentos slėnio Julijaus Alpėse, pro aukščiausią Slovėnijos kalną Triglavą (2864 m) per Vakarų Slovėniją ir Šiaurės Rytų Italiją.
Upės ištakos vakariniame Triglavo kalno šlaite (Triglavo nacionalinio parko teritorija). Aukštupyje Soča yra audringas kalnų upelis. Julijaus Alpėse teka giliu slėniu stačiais šlaitais su gražiais kraštovaizdžiais. Upė slenkstėta. Upė teka pro šiuos miestus: Bovecas (Bovec), Kobaridas (Kobarid), Tolminas (Tolmin), Kanal ob Soči, Nova Gorica ir Goricija (Gorizia). Ties Bovecu upės plotis pasiekia 10–15 m, srovė lieka labai greita, vagoje daug akmenų. Krantai aukšti, kai kur su skardžiais. Žemiau Tolmino yra hidroelektrinė.
Įteka į Triesto įlanką Adrijos jūroje ties Italijos miestu Monfalkone (Monfalcone).
Upę vertina vandens turistai.
Slovėnijoje Sočą kartais vadina „Smaragdine gražuole“ dėl ryškiai žalio vandens. Sakoma, kad Soča yra viena iš nedaugelio pasaulio upių, kurių vanduo per visą upės ilgį lieka tokios spalvos. Sočos upė įkvėpė slovėnų poetą Simoną Gregorčičių (Simon Gregorčič) parašyti jo garsiausią poemą „Soči“ ('Į Sočą'), vieną iš puikiausių Slovėnų poezijos kūrinių.
2008 m. šalia šios upės buvo filmuojamas „The Walt Disney Company“ filmas „Narnijos kronikos: princas Kaspianas“.
Soča žinoma ir dėl joje gyvenančios unikalios upėtakių rūšies marmurinis upėtakis Salmo marmoratus. Šie upėtakiai gyvena Sočos aukštupyje ir intakuose. Rūšiai gresia išnykimas dėl tarp Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų introdukuotų upėtakių rūšių.
Soča istorijoje
Sočos slėnyje vyko daug Pirmojo pasaulinio karo operacijų. Tarp 1915 m. gegužės ir 1917 m. lapkričio slėnyje įvyko 12 mūšių Italijos fronte, kuriuose žuvo virš 300 000 Austrijos-Vengrijos ir Italijos kareivių.
Lali Espósito
Mariana „Lali“ Espósito, labiau žinoma sceniniu vardu Lali Espósito (gimusi 1991 m. spalio 10 d.), Argentinos aktorė, dainininkė, modelis, šokėja ir verslininkė. Espósito pradėjo savo karjerą kaip vaikų aktorė 2003 m., prisijungusi prie prodiuserės Cris Morenos kurto vaikų serialo Rincón de Luz. Aktorė vėliau vaidino antraeiliuose vaidmenyse serialuose Chiquititas ir Floricienta, bei atliko pagrindinę rolę seriale Casi Ángeles; visi serialai kurti pagal Cris Morenos idėją. Šie vaidmenys atnešė tarptautinę sėkmę Lotynų Amerikoje, Europoje bei Izraelyje.
Nuo 2007 iki 2012 m. Espósito, kartu su kitais kolegomis iš Casi Ángeles, buvo paauglių pop muzikos grupės Teen Angels narė. Grupė buvo populiari, koncertavo gimtojoje Argentinoje ir tokiose šalyse kaip Izraelis, Ispanija, Čilė ir Urugvajus. Espósito taip pat įrašė keletą dainų ir serialų Rincón de Luz, Floricienta bei Chiquititas garso takeliams. Po nesėkmingo 2011 m. serialo Cuando me sonreís ir Abigail Williams vaidmens spektaklyje The Crucible, 2012 m. Espósito debiutavo didžiajame ekrane, filme La pelea de mi vida, kuriame vaidino kartu su Mariano Martínez ir Federico Amador. 2013 m. sausį aktorė pradėjo filmuotis televizijos komedijoje Solamente Vos, kur įkūnijo Adriáno Suar dukters vaidmenį.
2013 m. ji paskelbė išleidžianti savo pirmąjį elektrodance-muzikos albumą A Bailar. Pagrindiniu albumo singlu tapo to paties pavadinimo daina „A Bailar“, kuri pateko tarp 20 perkamiausių dainų iTunes programoje Argentinoje ir Izraelyje, o video klipas surinko daugiausia peržiūrų YouTube paskyroje.
A Bailar buvo išleistas 2014 m. kovo 21 d. Po dviejų savaičių albumas tapo labiausiai perkamu visoje Argentinoje. Antrasis singlas, Asesina, pralenkė pirmąjį, per mažiau nei savaitę sulaukęs daugiau negu pusės milijono peržiūrų YouTube. Kovo 29 d. pripažinta kaip geriausia lotynų atlikėja Nickelodeon Kids Choice Awards ceremonijoje Jungtinėse Valstijose.
Asmeninis gyvenimas
thumb|Lali gimimo vieta Parque PatriciosLali gimė medicinos seselei José Maríai Rierai ir futbolo treneriui Carlosui Espósito. Ji turi seserį Aną Laurą bei brolį Patricio. Šiuo metu gyvena Palerme, Buenos Airėse.
Nuo 2006 m. iki 2010 m. Espósito draugavo su kolega iš Chiquititas bei Casi ángeles, Peteriu Lanzani. Šiuo metu draugauja su aktoriumi Benjamín Amadeo.
Alytaus miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Alytaus miesto savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Alytaus miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Lali Espósito
Asmeninis gyvenimas
Apklausos duomenimis, žurnalas The Ranking skyrė jai 3-ąją vietą tarp 25 seksualiausių Argentinos moterų.
Alytaus miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Lali Espósito
Asmeninis gyvenimas
2014 m. pateko į tarp 100 labiausiai sekamų ispanakalbių žmonių Twitter puslapyje sąrašą. Užemė 27-ąją vietą. thumb|Parašas
Alytaus miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės meru 18 balsų išrinktas Feliksas Džiautas. Gediminas Jegelevičius gavo 6, Gintaras Šurkus – 2 balsus. Mero pavaduotojais paskirti Dobilas Kurtinaitis, už kurį balsavo 17 tarybos narių ir Danguolė Juozapavičienė, surinkusi 21 balsą.
Lali Espósito
1998–2006 m. Karjeros pradžia; Rincón de Luz, Floricienta ir Chiquititas
Espósito karjerą televizijoje pradėjo būdama vos šešerių, 1998 m. vaikų programoje Carmelito y vos (liet. Karmelitas ir tu). Pirmąjį rimtą vaidmenį ji gavo populiariame Cris Morenos vaikų seriale Rincón de Luz (Šviesos kampelis), kuriame vaidino vieną iš pagrindinių herojių Maleną „Coco“ Carberą. Po metų, Espósito pasirodė dar viename Cris Morenos seriale Floricienta, kuriame suvaidino Robertą. 2006 m. ji suvaidino Agustiną Ross naujame labai populiaraus Cris Morenos serialo Chiquititas (Mažyliai) sezone. Espósito taip pat pasirodė visų trijų serialų pristatymuose teatro scenose.
Espósito debiutavo kaip dainininkė Rincón de Luz, Floricienta ir Chiquititas garso takeliuose. Visi išleisti albumai sulaukė pripažintos sėkmės Argentinoje ir už jos ribų, ypač Izraelyje.
2007–2010 m.: Sėkmė su Casi Ángeles ir Teen Angels
thumb|Koncerte Kordoboje (Argentina) 2007 m. Espósito pagaliau gavo pirmąją pagrindinę rolę kaip Marianellą „Mar“ Rinaldi taip pat Morenos kurtame seriale Casi ángeles'' (Beveik Angelai). ''Greitai serialas tapo vienu populiariausiu paauglių serialu Argentinoje, Lotynų Amerikoje ir Izraelyje. Serialas buvo rodomas nuo 2007 iki 2010 m., visus metus išlaikydamas aukštus reitingus, keturis kartus laimėjo prestižinį Martín Fierro apdovanojimą kaip geriausias jaunimo serialas. Taip pat Espósito tapo grupės Teen Angels, kuri susiformavo Casi ángeles serialo metu, nare. Grupė gyvavo nuo 2007 iki 2012 m.
Teen Angels taip pat sudarė kolegos iš Casi ángeles: Gastón Dalmau, Juan Pedro Lanzani, Nicolás Riera ir María Eugenia Suárez. Grupė buvo pasirašiusi kontraktą su Sony BMG. Teen Angels sėkmė keliavo per Argentiną, Izraelį, Čilę, Peru, Ispaniją bei Urugvajų. Nors Casi ángeles baigėsi 2010 m., grupė paskelbė toliau tęsianti savo veiklą, tačiau Maríą Eugenią Suárez pakeičianti Rochi Igarzábal. Nepaisant to, Teen Angels 2012 m. nusprendė baigti savo veiklą ir 2012 m. spalio 11 d. surengė paskutinį koncertą Kordoboje. Teen Angels, el adiós koncertinis filmas 3D formatu buvo išleistas 2013 m. ir galutinai pažymėjo grupės pabaigą.
Nuo 2007 iki 2012 m. Teen Angels išleido šešis albumus, iš kurių penki pripažinti platininiais, o vienas auksiniu – tai patvirtino nacionalinė Argentinos video ir muzikos produkcijos sąjunga. Jie taip pat atstovavo nemažai daliai įvairių prekės ženklų, tokių kaip Coca-Cola. Grupė kartą laimėjo Clarín ir Kids' Choice Awards Argentina apdovanojimus, du kartus Los 40 Principales Awards bei tris kartus buvo nominuoti Carlos Gardel apdovanojimui.
2011–2013 m.: Cuando me sonreis, The Crucible, Solamente vos ir A Bailar (singlas)
Po Casi Angeles sėkmės, Espósito pasivadino Lali – taip ji jau seniai buvo žinoma draugams bei šeimos nariams.
2013 m. sausį pradėtas rodyti naujas Pol-kos serialas Solamente Vos (Tik tu), kuriame aktorė dirbo su Adriánu Suar ir Natalia Oreiro, Espósito įkūnijo vieną pagrindinių personažų – Danielą. 2013 m. Espósito paskelbė, jog išleis savo debiutinį muzikos albumą pavadinimu A Bailar. Paklausta apie dainų žanrą, ji atsakė, jog tai daugiausia dance tipo muzika su hip-hop stiliaus elementais. Albumo pagrindinis singlas „A Bailar“ oficialiam atsisiuntimui buvo paleistas rugpjūčio 5 d. causing it to collapse. Rugsėjo 2 d. Espósito pristatė ir dainos vaizdo klipą žymiame La Trastienda klube. Tą pačią dieną „A Bailar“ sulaukia jau 100,000 peržiūrų YouTube, o daina įsitvirtina tarp top 20 iTunes Latin bei iTunes Israel parduotuvėse. Daina taip pat karaliavo aukštose topų vietuose daugelyje radijo stočių Lotynų Amerikoje, Italijoje ir Izraelyje.
2014-dabar: A bailar išleidimas, A los 40 ir Esperanza mía
2014 m. kovo 21 m. albumas A bailar oficialiai pristatomas prekyboje. Jame ne tik jau žinoma hitai, bet ir dar devynios naujos dainos. Su naujo albumo išleidimu, pristatomas ir antrojo singlo Asesina video klipas, kuris sumuša žiūrimumo rekordus Argentinoje, pasiekdamas daugiau kaip 500,000 peržiūrų YouTube per penkias dienas. „Asesina“ taip pat įsitvirtina pirmoje topo „Best latin summer 2014“ vietoje Italijoje.
Kovo 15 d., šešios dienos iki albumo išleidimo, ji pirmą kartą koncertavo užsienio publikai prieš daugiau nei 6000 žmonių festivalyje Caccertoje, Italijoje. Balandžio 19 d. pristatytas ir pirmasis koncertas Teatro Opera scenoje Buenos Airėse, Argentinoje, prieš daugiau nei 3000 klausytojų. Šia data pažymėtas ir turo A Bailar 2014 atidarymas.
Dainininkė tapo pirmąją atlikėja Argentinoje laimėjusi „Kids' Choice Awards“ už geriausią lotynų atlikėją.
Balandį prasideda ir A Bailar Tour, kuris keliaują per Buenos Aires, Rosarijų, Santa Fe, Olavarrią, Kordobą ir Bahia Blancą. Spalį įvyko ir pasirodymas Montevidėjuje, Urugvajuje.
Gegužę nusifilmavo Peru kurtame filme A los 40, režisuotame Bruno Ascenzo.
2015 m. sugrįžta į Pol-ka televiziją su serialu Esperanza Mía, kartu su Mariano Martinez.
Modelio darbas
Espósito atstovavo daug įvairių prekės ženklų, individualiai arba kartu su Teen Angels nariais. Pirmoji jos reklama buvo skirta vaikų mados linijai MCbody Jeans. 2007 m. tapo gerai žinomos Argentinoje apatinio trikotažo tinklo Promesse veidu. Daugiausia fotosesijų šiam prekės ženklui atliko su aktore Luisana Lopilato. 2009 m. su Juan Pedro Lanzani kūrė specialias reklamas KEFF kūno kremams bei šampūnams specialiai Izraelio rinkai. Nuo 2011 m. atstovauja kitai apatinio trikotažo linijai Lara Teens.
Per savo karjerą Espósito pasirodė ant nemažai žurnalų viršelių: Caras, OnMag, Las Rosas, Twees, Seventeen, Cosmopolitan, Luz, Viva, Watt, Nueva, Upss, Fack ir kt.
Verslas
2013 m. rugsėjo 21 d. Espósito pristatė savo kvepalų liniją, pavadintą jos vardu, Lali. Tarp nemažai kitų projektų, ji taip pat planuoja pristatyti savo kosmetikos liniją.
Filantropija
2010 m. gegužę Espósito kartu su Teen Angels dalyvavo Biodiversity Foundation surengtoje akcijoje paminint pasaulinę biologinės įvairovės dieną ir skatino saugoti ir tausoti biologinę aplinką.
2013 m. Espósito palaikė nevyriausybinę organizaciją Best Buddies, kurie skatina socialinę lygybę žmonėms su protine negalia.
Guampa
thumb|160px|Paragvajetiška guampa Guampa (iš kečujų kalbos huampa – „ragas“) – indas skirtas matei (dažniausiai – tereré) gerti. Naudojamas Paragvajuje, taip pat vietomis Argentinoje, Urugvajuje. Gaminama iš galvijo rago.
Ganos vyrų futbolo rinktinė
Ganos vyrų futbolo rinktinė – futbolo komanda, atstovaujanti Ganai.
Komanda tik 2006 metais pirmą kartą pateko į pasaulio čempionatą, nuo to laiko dalyvavo 3 kartus. Gana yra viena stipriausių visų laikų Afrikos rinktinių, keturis kartus laimėjusi Afrikos Tautų taurę bei keturis kartus užėmusi antrąją vietą.
Rinktinės pravardė – „Juodosios žvaigždės“ (Black Stars).
Istorija
Žymiausias Ganos rinktinės žaidėjas – Abedi Pelė, vienas geriausių XX a. dešimtojo dešimtmečio žemyno ir pasaulio futbolininkų, 1991–1993 metais išrinktas Afrikos metų futbolininku.
2010 m. pasaulio čempionate serbų trenerio Milovano Rajevaco vadovaujama komanda pasiekė ketvirtfinalį (tą istorijoje buvo pavykę pasiekti tik dviem Afrikos komandoms – Kamerūnui ir Senegalui). Savo grupėje Ganos futbolininkai aplenkė serbus ir australus bei nusileido vokiečiams. Aštuntfinalyje jie po pratęsimo nugalėjo JAV rinktinę (lemiamą įvartį per pratęsimą įmušė Asamoa Gianas). Ketvirtfinalyje Gana po baudinių serijos pralaimėjo Urugvajui, nors turėjo realią galimybę išplėšti pergalę pačioje II pratęsimo pabaigoje, bet 11 m baudinio nerealizavo tas pats Asamoa Gianas.
Njagatarė
Njagatarė  – miestas rytų Ruandoje, Ugandos pasienyje, Rytų provincijoje. 8,4 tūkst. gyventojų (2002 m.). Nuo 1994 m. miesto gyventojų skaičius pradėjo augti dėl pabėgėlių iš Ugandos. Universitetas.
Beinaičiai
Beinaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Pelėdnagių seniūnijos šiaurės rytuose, 11 km į pietryčius nuo Kėdainių. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias. Veikia Labūnavos mokyklos skyrius, pradinė mokykla-darželis (veikia nuo 1991 m.), biblioteka, medicinos punktas.
thumb|left|280px|Beinaičių vakarinė pusė
Istorija
XX a. pradžioje buvo kaimas ir palivarkas Kėdainių valsčiuje.
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1991 m. įsteigta pradžios mokykla-darželis.
2020 m. prijungtas Rimuolių kaimas.
Elzbietiškė
Elzbietiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Lupikų.
Murgabas
Murgabas (rus.: Мургаб; tadž.: Мурғоб; pers.: مرغاب; „Paukščių upė“) – keletas geografinių objektų Vidurinėje Azijoje:
Brno
Brno – miestas Čekijos pietryčiuose, antrasis pagal dydį šalyje; Pietų Moravijos krašto sostinė. Įsikūręs Svitavos ir Svratkos upių santakoje, Čekijos-Moravijos aukštumos pietrytinėje dalyje. Veikia Brno oro uostas, geležinkeliai ir automagistralės jungia su kitais Europos šalių miestais. Didelis pramonės centras – išplėtota mašinų, plieno konstrukcijų, traktorių, šaunamųjų ginklų, elektronikos, tekstilės, trikotažo, medžio apdirbimo, odos, maisto, baldų, statybinių medžiagų, popieriaus gamyba. Veikia keli universitetai, muziejai, teatrai, zoologijos sodas, astronomijos observatorija. Plėtojamas turizmas. Brno senamiestis su svarbiausiomis miesto istorinėmis įžymybėmis ir muziejais susitelkęs apie dvi aikštes – Zelný trh ir náměstí Svobody. Dvi reikšmingos įžymybės, esančios už senamiesčio ribų, – tai dvibokštė katedra ant Petrovo kalvos ir Špilberko tvirtovė vakaruose.
Istorija
Miestas pirmą kartą paminėtas 1091 m., nors čia gyventa nuo V a. XI a. pabaigoje buvo Pršemislų giminės kunigaikščių valdų centras, nuo XII pabaigos – Moravijos markgrafų rezidencija. Miesto teisės suteiktos 1243 m. XIII-XIV a. miestas kolonizuotas vokiečių, 1526–1918 m. priklausė Habsburgų imperijai. Ilgą laiką buvo tvirtovė Spielberg (Špilberk; pastatyta XIII a., perstatyta XVI–XVIII), kuri Austrijos imperijos metu iki 1858 m. buvo naudojama kaip kalėjimas. Jame daugiausiai laikyti politiniai kaliniai. 1805 m. netoli Brno įvyko Austerlico mūšis. XIX a. miestas augo kaip pramoninis centras, iki šiol vadinamas „Čekišku Mančesteriu“. 1839 m. Brno tapo pirmuoju Čekijoje miestu, kurį pasiekė geležinkelis. 1869 m. mieste paleistas pirmasis Čekijoje arklinis tramvajus. 1849–1918 m. buvo Moravijos karališkosios žemės sostinė, 1918–1993 m. Čekoslovakijos srities centras. 1899 m. įkurtas Brno universitetas. II pasaulinio karo metais miestas buvo smarkiai nusiaubtas ir nors jis buvo visiškai atstatytas, jau niekada nebeatgavo pirmykščio spindesio. Dėl klestinčių teatrų ir daugybės muziejų Brno tapo reikšmingu kultūros centru.
Architektūra
Nuo XIII a. Brno miesto planas buvo netaisyklingas. Nuo XVII–XVIII a. buvo koreguojamos upių vagos, tiesti žiediniai bulvarai. Mieste gausu architektūros paminklų – XIII a. Špilberko pilis, gotikinės šv. Jokūbo, šv. Petro ir Povilo, šv. Tomo bažnyčios, dvejos rotušės, keli vienuolynai ir rūmai. XX a. pastatyta funkcionalizmo architektūros pastatų: vokiečių architekto L. M. der Rohe projektuota Tugendhato vila (2001 m. įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą), Moravijos bankas, pašto rūmai.
Muziejai, bibliotekos, galerijos
Svarbiausias Brno muziejus yra Moravijos muziejus, didžiausias muziejus Moravijoje ir antras pagal dydį Čekijos Respublikoje. Muziejus buvo įkurtas 1817 m., jo kolekcijose yra daugiau nei 6 milijonai eksponatų. Didžiausia Brno viešoji biblioteka yra Moravijos biblioteka, antra pagal dydį Čekijos biblioteka, turinti apie 4 mln. knygų. Didžiausia galerija Brno yra Moravijos galerija, vėlgi antra pagal dydį tokio pobūdžio įstaiga Čekijoje ir didžiausia Moravijoje. Vienas Moravijos muziejaus skyrius – Antropo paviljonas – yra susijęs su seniausia žmonijos istorija ir priešistorine Europa. Brno taip pat yra technikos muziejus, didžiausias Moravijoje ir vienas didžiausių Čekijoje. Nuolatinės parodos parodo mokslo ir technologijų pažangą, lydimas įvairių tikroviškų modelių ir restauruotų mašinų. Muziejuje taip pat vyksta trumpalaikės parodos su daugybe įvairių lankytinų vietų.
Sportas
Šalia miesto veikia specialiai lenktynėms įrengta Brno trasa. 2010 m. FIBA ​​pasaulio krepšinio moterų čempionatas vyko Brno arenoje Vodova, o Čekijos rinktinė iškovojo sidabro medalį.
Kapa (reikšmės)
Žodis kapa gali reikšti:
Orskas
Orskas – miestas vakarų Rusijoje, prie Uralo upės ties Orės žiotimis. Geležinkelio mazgas. Išvystyta nikelio, mašinų, traktorių, metalurgijos, naftos, maisto pramonė. Yra pedagogikos institutas, teatras, kraštotyros muziejus.
Istorija
Įkurtas 1735 m. kaip Orenburgo tvirtovė, 1739 m. pervadinta Orsku. Nuo 1865 m. miestas.
Murgabas (gyvenvietė)
Murgabas (,, „paukščių upė“) – gyvenvietė Tadžikistano rytuose, Kalnų Badachšane, Pamyre, prie Oksu upės ir Chorogo-Ošo plento (Pamyro trakto) bei jo atšakos į Taškurganą. Apie 6000 gyventojų.
Tai aukščiausiai įsikūręs Tadžikistano miestas (sovietmečiu – ir TSRS) – 3500 m virš jūros lygio. Vietinės reikšmės prekybinis centras. Yra keletas karinių dalinių. Beveik pusė miesto gyventojų – tadžikai, kita pusė – kirgizai.
Naugardo respublika
Naugardo respublika (rusų kalba: Новгородская республика) – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XI–XV amžiais dabartinės europinės Rusijos šiaurinėse teritorijoje. Respublika buvo sudaryta iš dviejų dalių. Jos centrinis miestas-valstybė vadinosi Jo Didenybė Ponas Didysis Naugardas. Jos valdytas milžiniškas regionas buvo vadinamas Naugardo žeme.
Įkurta 1136 m. sukilusiems naugardiečiams nuvertus kunigaikštį Vsevolodą Mstislavičių. Sostinė – Didysis Naugardas. Iki 1348 m. į Naugardo respubliką įėjo ir Pskovo žemė.
Kijevo Rusios sudėtyje
thumb|left|200px|Naugardo žemė Kijevo Rusioje XI a. Seniausi gyventojai buvo finougrai. Vėliau, keliantis slavams, čia susiformavo ilmenio slovėnai.
Naugardo žemė buvo svarbiausia Kijevo Rusios dalis pirminiame etape, nes čia formavosi Rusios kaganatas ir kilo Riurikaičių dinastija. Rusios sostinę perkėlus į Kijevą, Naugardo žemė tapo integralia jos dalimi, nors ji traktuota kaip atskira kunigaikštija, ir joje atskirai skiriami kunigaikščiai. Naugardas aktyviai dalyvaudavo Kijevo Rusios paveldėjimo kovose, padėdamas iškilti savo kunigaikščiams įsitvirtinti Kijevo soste, už ką gaudavo daug privilegijų. Tai didino Naugardo autonomiją ir skatino vietinių bojarinų stiprėjimą bei ekonominį klestėjimą. Autonomiją didino ir tai, kad Naugardas buvo labai nutolęs nuo Kijevo, ir nuolat buvo išorinių jėgų grėsmėje: čia puolė variagai, XI a. jį siaubė Polockas.
Netgi tuomet, kai Kijevo Rusia pradedant XI a. byrėjo, Naugardas nominaliai pripažino Kijevo valdžią, ir Kijevo kunigaikščiai čia skirdavo kunigaikščius-vietininkus. Apie 1088 m. Naugarde buvo įsteigta posadniko institucija, kuri buvo skiriama Naugardo miestiečių ir valdė drauge su kunigaikščiu. Kadangi Naugardo autonomija vis didėjo, Kijevo kunigaikštis Vladimiras Monomachas siekė ją apriboti. 1117 m. be naugardiečių pritarimo pasodino čia savo anūką Vsevolodą, o nepritarusiuosius bojarinus įkalino. Todėl 1132 m. Rusiai galutinai subyrėjus, Novgorodas tapo nepriklausomas, išvijo statytinį kunigaikštį ir įsteigė savivaldą – Naugardo respubliką.
Respublika
thumb|left|Naugardo ir Vladimiro kunigaikštystės kova Naugardas buvo pirmoji Rusios kunigaikštystė, įsteigusi respublikinę valdymo santvarką, kurioje dalyvavo posadnikai, renkami kunigaikščiai ir večė. Respublika klestėjo ekonomiškai, prekiaudama tiek su vakarų šalimis tiek su Rusios kunigaikštystėmis. Ji išvystė brangiakailių žvėrių monopolį, dėl kurio Naugardas turėjo plėsti savo įtaką į šiaurę ir rytus. Tokiu būdu Naugardas kolonizavo Kareliją, Biarmiją ir dideles Sibiro sritis.
XIII a. Naugardo žemės pietinius miestus nusiaubė mongolai. 1259 m. Naugardas pripažino jų valdžią ir įtrauktas į Aukso Ordos duoklinę sistemą. Nepaisant to, Respublika ir toliau rinko savo kunigaikščius. Tarp vėlyvųjų neretai buvo ir lietuviškos kilmės.
1478 m. Maskvos didysis kunigaikštis Ivanas III nukariavo Naugardą ir prijungė jį prie savo valstybės.
Santvarka
Naugardo valstybė buvo aiškiai dalijama į dvi dalis – miestą-valstybę ir milžiniškas jo valdomas provincijas.
Centrinė valdžia
thumb|left|Naugardo galai thumb|Naugardo večė Visa Naugardo miesto visuomenė dalijosi į keturias klases: Svarbiausias miesto valdymo organas buvo večė, kuri turėjo didelę galią: rinkdavo ir teisdavo kunigaikščius, posadnikus, spręsdavo karo ir taikos klausimus, leisdavo įstatymus. Kunigaikštis buvo renkamas ir rūpinosi civiliniais teismais bei karo reikalais, vadovaudavo kariuomenei. Civilinius klausimus daugiausia spręsdavo posadnikas, kuris taip pat vadovaudavo večei. Dar vienas valdymo organas buvo sovet gospod, į kurią įėjo posadnikas, tūkstantininkas (miesto armijos vadas), arkivyskupas, miesto galų ir šimtinių seniūnai.
Pats miestas, apsuptas mūrinių sienų, buvo dalijamas į penkis "galus". Jie buvo išsidėstę abipus Volchovo upės ir susiėjo į centrinę miesto aikštę. Į vakarus nuo upės buvo Sofijos pusė, ir čia buvo Zagorodsko, Narevo ir Liudino galai, o į rytus buvo Turgaus pusė, kur buvo Slavensko ir Plotnicko galai. Kiekvienas galas rinkdavo savo večę ir buvo dalijamas į dvi šimtines. Šimtinės dalijosi į gatves. Gatvėms, šimtinėms ir galams vadovavo seniūnai, ir karo metu jie siųsdavo tam tikrą dalį į miesto armiją.
Provincijos
Provincijos sudarė milžiniškas sritis, ir jos gyventojai buvo skirstomi į šiuos sluoksnius:
Visa Novgorodo žemė Respublikos laikais buvo dalijama į didžiulius valsčius arba žemes. Pagrindinė dalis buvo vadinama Naugardo valsčiumi, tuo tarpu vėlesnės kolonizuotos teritorijos šiaurėje ir rytuose taip pat sudarė valsčius/žemes: thumb|Naugardo piatinos Pats centrinis, t. y. Naugardo valsčius buvo dalijamas į dešimt dalių, vadinamųjų tūkstantinių (tysyacha). Kartu jos sudarė vadinamąją "tma" (t. y. 10 tūkst.). Tūkstantinės buvo šios:
Kuomet Naugardo respublika prijungta prie Maskvos, centrinė Naugardo žemės dalis buvo dalinama į penkias centre susieinančias provincijas – piatinas. Kiekviena jų dalijosi į dvi puses, prisudus , pogostus ir valsčius. Piatinos buvo šios:
Bachem Ba 349
Šis lėktuvas pakildavo vertikaliai, varomas pagrindinio variklio ir keturių pagalbinių raketų, kurios veikdavo maždaug 10-12 sekundžių. Visi varikliai kartu sukurdavo apie 4800 jėgos kilogramų trauką. Lėktuvui pakilti buvo nutiesti 25 metrų aukščio metaliniai „bėgiai į dangų“. Bėgių pabaigoje greitis jau būdavo pakankamas stabiliam skrydžiui užtikrinti.
Lėktuvo užduotis buvo naikinti bombonešius. Didžiąją kelio dalį jis skrisdavo radijo bangomis valdomas iš žemės, valdymą pilotui perduodant tik prieš pat atakuojant taikinį. Pilotas turėjo nukreipti lėktuvą tinkama kryptimi, numesti jo plastikinę „nosį“ ir iššauti salvę priešlėktuvinių raketų. Tuo metu lėktuvas pakildavo aukščiau praskrendančių bombonešių. Pasibaigus kurui, jis krisdavo žemyn (buvo tikimasi, jog krisdamas gali kliudyti kokį nors priešo lėktuvą). Pilotas turėjo iššokti parašiutu, nors kitur rašoma, kad jo išsigelbėjimo tikimybė nelabai daug skyrėsi nuo japonų kamikadzės. Neketinant leistis, nebuvo reikalingas ir tūpimo takas, kurio tokiam greitam, mažo ploto sparnus turinčiam lėktuvui būtų reikėję netrumpo (tokį taką būtų buvę nesunku subombarduoti).
150px|thumb|right|Bachem Ba 349 kylaVėliau šis projektas buvo kiek pakeistas: pasisekus ne tik pilotas, bet ir pats lėktuvas turėjo nusileisti savo atskiru parašiutu. Natūralaus dydžio modelių bandymai buvo iš esmės sėkmingi, nors paaiškėjo, jog bent jau lėktuvo parašiutu išgelbėti neįmanoma.150px|thumb|right|Bachem Ba 349 Natter Pirmą ir vienintelį kartą šis lėktuvas pakilo 1945 metų kovo 1 d. Startas buvo sėkmingas, tačiau maždaug 500 m aukštyje nelauktai atsivožė piloto kabinos dangtis. Lėktuvas staiga apsisuko ir nulėkė tiesiai žemyn, pilotas Lothar Sieber žuvo. Daugiau mėginimų nebuvo, kadangi jau po mėnesio bandymų kompleksą užėmė amerikiečių karinės pajėgos.
Manoma, jog tai vienas pačių neįprasčiausių kada nors pagamintų ginklų.
Oleksandrija
Oleksandrija (buvę pavadinimai: Usivka (Usykivka), Bečėja (Beča), Aleksandrijskas) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Kirovohrado srityje. Rajono administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Inhuleco ir Berezivkos upių.
Išvystyta anglių kasybos, mašinų gamybos, lengvoji bei maisto pramonė. Oleksandrijoje veikia 20 bendrojo lavinimo mokyklų, 22 ikimokyklinės įstaigos, 2 aukštųjų mokyklų filialai, 2 muziejai. Yra geležinkelio mazgas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės (Znamenka-sienos kirtimo su Rusija punktas „Izvarinė“).
Istorija
Pirmasis paminėjimas, kad Oleksandrija tapo Zaporožės armijos dalimi, užfiksuotas 1576 m. Būdama neatsiejama Zaporožės dalis, Oleksandrija buvo Bohdano Chmelnyckio valstybės dalis. Gyvenvietė atsirado kaip kazokų žiemojimo vieta, kurią įkūrė Zaporožės kazokas Usykas kartu su jaunais kazokais (džurais). Gyvenvietė stovėjo svarbiame čumakų prekybos kelyje nuo Poltavos iki Krymo. Remiantis 1752 m. surašymu, Usivkoje buvo 109 kiemai, ten gyveno 256 žmonės. 1759 m. buvo pastatyta pirmoji stačiatikių Šv. Mikalojaus bažnyčia. Oficialiai gyvenvietės statusas buvo suteiktas 1754 m., pastačius dabartinio Kropivnyckio vietoje tvirtovę. 1752–1764 m. Usivkoje buvo įsikūrusi Naujosios Serbijos Pandūro 3-oji pulko kuopa. Tuo metu buvo sukurta Naujoji Serbija, Rusijos vyriausybė kūrė karines gyvenvietes. Naujaisiais perkeltaisiais gyventojais buvo daugiausia serbai, rumunai, kroatai ir bulgarai. Vietoj Usykivkos atsirado gynybinis įtvirtinimas Bečėjus arba Beča, naujas vardas kilęs iš upės pavadinimo Serbijoje.
Pagal 1897 m. surašymą Oleksandrijoje gyveno 14 007 žmonės, iš jų 7 085 vyrai ir 6922 moterys, iš viso Oleksandrijos apskrityje – 416 576 žmonės. Rusijos imperijoje nebuvo jokių praktinių galimybių mokytis kitų kalbų, ypač ukrainiečių: Oleksandrijos apskrityje nebuvo ukrainiečių kalbos mokyklų. Todėl išsilavinusios gyventojų grupės greitai tapo rusifikuotos, ypač miestuose. Nepaisant to, tuo metu dauguma Oleksandrijos gyventojų ukrainiečių kalbą vadino savo gimtąja kalba: 54,7% (7 658), visoje apskrityje – 85%. Hebrajų (jidiš) kalba buvo gimtoji 26,3% (3 687) piliečių, rusų 16,8% (2 364), lenkų 1,24% (173), vokiečių 0,5% (71), moldavų ir rumunų 0,09% (13). 1917 m. Oleksandrijos teritorijoje atsirado Ukrainos laisvųjų kazokų centrai. 1919 m. gegužės mėn. Oleksandrijos miestas buvo antibolševikinio sukilimo, kuriam vadovavo Ukrainos Liaudies Respublikos Atamanas Nikiforas Grigorjevas, centras. 1919 m. gegužės 23 d. Raudonoji armija žiauriai numalšino sukilimą.
Po Antrojo pasaulinio karo Oleksandrija tapo kalnakasių ir mašinų statytojų miestu. 1951–1971 m. Buvo pastatyta apie 20 pramonės įmonių, iš kurių 9 buvo skirtos rudųjų anglių gavybai ir perdirbimui.
2001 m. surašymo duomenimis, mieste gyveno 104,5 tūkst. žmonių. Iš jų miesto gyventojai sudarė 101 400 tūkst. (97,74 proc.), o kaimo gyventojai – 2 456 tūkst. (2,36 proc.). Gyventojų tankis buvo 1684,330 žmonių/km². Ukrainos valstybinio statistikos komiteto duomenimis, 2011 m. pradžioje Oleksandrijoje gyveno 83 339 žmonės.
Maldabūdis
Maldabūdis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šilavoto, prie kelių ir  sankirtos.
Lietuvos sveikata
Lietuvos sveikata – nepriklausomas specializuotas savaitraštis, einantis nuo 1993 m. rugsėjo 20 d. Vilniuje, Kalvarijų g. 2, 09309
Istorija
Iki 1996 m. vadinosi „Medikų žinios“. Skirtas medikams, farmacininkams ir visuomenei. Tiražas 1993 m. – 10 000 egz., 1997 m. – 16 000 egz.
Vyr. redaktorė Jolanta Babiliūtė-Simaškienė.
Pajūrinė narytžolė
Pajūrinė narytžolė (, sin. Triglochin maritima) – narytžolinių (Juncaginaceae) šeimos augalas.
Lietuvoje retas augalas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Kamianskė
Kamjanskė (, iki 1936 m. Kamenskojė, 1936–2016 m. Dnieprodzeržinskas ) – miestas Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje, Dniepro dešiniajame krante. Apie 240 000 gyv. (2015 m.); priklauso Dnipro aglomeracijai.
Upių uostas. Geležinkelis į Dniprą, Kryvyj Rihą, Oleksandriją. Išplėtota juodoji metalurgija, vagonų gamyba, chemijos (kokso chemijos, azoto trąšų), statybinių medžiagų, baldų, maisto pramonė. Yra Pramonės institutas, Miesto istorijos muziejus.
Geografija
Iš rytų į vakarus miestas išsitęsęs 22 km, iš šiaurės į pietus - 18 km. Miestas skirtomas į tris miesto rajonus: Dnipro, Zavodo ir Pivdeno, miesto tipo gyenvietę Karnauchivką (Карнаухівка) ir gyvenvietę Svitlę (Світле).
Istorija
Vietovė susijusi su kazokų gyvenviete Zadneprjanska Kamenka, įkurta XVII a. pradžioje. Kamenskojės kaimas pirmą kartą paminėtas 1750 m. 1887 m. pastačius Dniepro metalurgijos kombinatą prasidėjo sparti gyvenvieės plėtra, 1889 m. į miestą atvyko nemažai katalikų iš Lietuvos (surašymo metu užrašyti kaip ir kaip lenkai). 1897 m. pastatyta Šv. Mykolo Romos katalikų bažnyčia.
Pirmojo pasulinio karo metais Kamjanskėje dirbo ir gyveno apie 3000 pabėgėlių iš Lietuvos, dauguma kurių 1918 m. grįžo į Lietuvą. Pilietinio karo 1918-1920 m. metu miestas priklausė įvairioms jėgoms (vokiečiams, raudoniesiems, baltiesiems).
Po pilietinio karo miesto pramonė greitai atkurta. 1920 m. įsteigtas Technikos universitetas. Miesto teisės suteiktos 1926 m. 1935 m. pradėjo veikti iki šiol funkcionuojantis tramvajus. 1936 m. vasario 1 d. pavadintas revoliucionieriaus F. Dzeržinskio vardu.
Po Sovietų Sąjungos žlugimo ir su tuo susijusios ekonominė krizės nuo 2000 m. miestas vėl sparčiai vystosi, daugiausia dėl augančios metalo perdirbimo ir chemijos pramonės. 2016 m. gegužės 19 d. Aukščiausiosios Rados sprendimu miestui grąžintas Kamjanskės vardas.
Sportas
FC Stal Kamianske - futbolo klubas, žaidžiantis elito divizione.
Martinikos vėliava
thumb|250px|[[Prancūzijos vėliava yra oficiali Martinikos vėliava]]
Pupuolė
Pupuolė (Vigna) – pupinių (fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis. Artima pupelių (Phaseolus) genčiai, dėl to liaudyje neretai vadinami pupelėmis.
Martinikos vėliava
Martinikos vėliava – Prancūzijos valdos Karibuose Martinikos simbolis. Oficiali salos vėliava yra Prancūzijos vėliava, tačiau plačiai vartojama ir neoficiali vėliava, dar vadinama „gyvačių vėliava“.
Pupuolė
Kilmė
Skirtingai nei pupelės (Phaseolus), kurios augo ir buvo sukultūrintos Amerikos žemyne, pupuolės nuo seno augo ir buvo sukultūrintos Azijoje ir Afrikoje.
Rūšys:
Martinikos vėliava
„Gyvačių vėliava“ yra mėlyno fono, kurį į 4 dalis skiria baltas kryžius. Kiekvienoje iš 4 mėlynų dalių pavaizduota balta, Į L formą (tai simbolizuoja Sent Lusiją) susirangiusi gyvatė (saloje endeminė angis Bothrops lanceolatus). Ši vėliava naudota dar nuo 1766 m. rugpjūčio 4 d., kai Martinika ir Sent Lusija priėmė tuometę Prancūzijos laivyno vėliavą kaip pagrindą.
Pupuolė
Kilmė
Lietuvoje pupuolės neauginamos, bet kai kurių galima rasti sveiko maisto parduotuvėse ir prekybos centruose. Vakarų Europoje be prekybos centrų ir sveiko maisto parduotuvių, jos įprastas produktas krautuvėlėse, įkurtose emigrantų iš Indijos, Bangladešo ir Pakistano.
Mityba
Pupuolės vartojamos maistui visame pasaulyje.
Martinikos vėliava
thumb|left|200px|Neoficiali Martinikos vėliava
Pupuolė
Mityba
Tolimųjų Rytų virtuvėje plačiai naudojamos japoninė, spindulinė bei skėtinė pupuolė. Kadangi pupuolės, ypač kurpelinė pupuolė, greitai sudygsta, jos labai mėgstamos sveikuolių virtuvėje kaip vertingas vitaminų ir kitų biologiškai aktyvių medžiagų šaltinis.
Elzbietiškis
Elzbietiškis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šilavoto.
Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis
Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurukas – siaurasis geležinkelis, veikęs Tilžėje ir Klaipėdos krašte iki II pasaulinio karo pabaigos. Atkarpos:
Geležinkelis vežė krovinius iš Didžiosios Lietuvos ir Klaipėdos krašto į Rytprūsius, ypač Nemuno pavasarinių potvynių metu ir žiemą, kai laivyba upėmis sustodavo. Pasienio Smalininkų mieste buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės: popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas.
Kitos žymesnės stotelės dešiniajame Nemuno krante buvo ties Kalvelių ir Viešvilės lentpjūvėmis. Jų produkcija (pjautinė mediena, skirta šachtų išramstymams) į stoteles buvo paduodama įmonių geležinkeliais. Iš Jūros girininkijos buvo gabenamos popiermalkės, iš karjero Kalveliuose – žvyras.
Keleivių pervežimai sudarė nemenką apyvartos dalį, 1908 m. jie buvo atskirti nuo krovinių gabenimo. Žmonėms pervežti gauti nauji Šteinfurto gamyklos benzoelektriniai triašiai vagonai (pirmieji visoje Vokietijoje, skirti siauriesiems geležinkeliams).
Geležinkelio valdyba įsikūrė Pagėgiuose, vėliau buvo perkelta į Panemunę, kuri tada buvo sudėtine Tilžės miesto dalimi. Siauruką aptarnavo šeši lokomotyvai, du elektrovežiai, jis turėjo 8 keleivinius, 57 krovininius ir tris bagažo vagonus (1942 m. duomenys).
Patekę į Tilžės miesto teritoriją vagonai šalutiniais bėgiais buvo nutraukiami į uostą. Atkarpa Tilžė–Mikytai buvo elektrifikuota, geležinkelis turbūt naudojo 550 V įtampą, nes tokią pat srovę Tilžės elektrinė tiekė ir miesto tramvajų linijoms.
Siaurukas savo geriausius laikus išgyveno prieš Pirmąjį pasaulinį karą, kai 1911 m. buvo pervežta 118 tūkst. keleivių ir 36 tūkst. t krovinių. 1939 metais – atitinkamai 88 tūkst. keleivių ir 19 tūkst. t krovinių. Tarpukaryje geležinkelis pakluso Lietuvos Respublikos įstatymams, buhalterinės ataskaitos buvo sudarinėjamos litais. Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelis buvo naudojamas kariniams tikslams – gabenti kariškius ir amuniciją.
Savininkai: Eksploatuotojas: Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft.
Po Antrojo pasaulinio karo geležinkelis buvo panaikintas, bėgiai išardyti.
Kontrabosas
Kontrabosas – didžiausias ir žemiausio registro styginis muzikos instrumentas, naudojamas moderniame simfoniniame orkestre. Standartinis styginių grupės instrumentas simfoniniame orkestre ir mažesniuose styginių ansambliuose. Kontrabosas naudojamas ir kituose muzikos stiliuose, tokiuose kaip džiazas, šeštojo dešimtmečio bliuzas ir rokenrolas rockabilly/psychobilly, bluegrass ir tango. Šis instrumentas įprastai turi 4 stygas, derinamas E1, A1, D2, ir G2. Kartais būna penkta, labai bosinė styga (B0 arba C1).
Kalykla
thumb|200px|Monetų gamyba Kalykla – speciali dirbtuvė, kurioje yra kalami medaliai, metaliniai pinigai ir kt. Pasak Herodoto, monetą buvo išradęs Lidijos karalius Gigas VII a. pr. m. e. Jis buvo įsteigęs pirmąją kalyklą.
Vidurio Čekijos kraštas
Vidurio Čekijos kraštas  – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis centrinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Administracijos centras yra Čekijos sostinėje Prahoje, kuri yra krašto centre. Pati Praha neįeina į kraštą ir yra atskiras kraštas. Krašto plotas – 11 014 km², 2012 metais gyveno 1 279 345 gyventojai. Šiame derlingame regione yra vynininkystės ūkių, kurie susitelkę aplink istorinį Melnyko miestą.
Kontrabosas
Kontraboso natos rašomos oktava aukščiau nei skamba. Prispausta styga gali skambėti daugiausia maždaug pustrečios oktavos aukščiau nei būdama atvira, nors tiek pasiekti jau nelengva. Solo muzikoje paprastai apsiribojama trimis oktavomis stygai, koncerte tik viena.
Vidurio Čekijos kraštas
Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
Kontrabosas
Kontrabosas buvo išrastas maždaug XVI amžiuje, panaudojant violos ir violonės konstravimo patirtį.
Saulės modulis
thumb|right|300px|Stogas, padengtas saulės moduliais. Saulės modulis – į vieningą sistemą sujungtos ir įrėmintos saulės baterijos, generuojančios elektros energiją Saulės šviesos pagalba. Vieno modulio galia paprastai svyruoja nuo keliasdešimties iki kelių šimtų vatų, efektyvumas siekia iki 21%. Moduliai gali būti naudojami tiek pavieniai, tiek ir jungiami su kitais į galingesnę fotovoltinę sistemą, įrengiamą ant namų stogų, žemės arba kitų paviršių.
Kazitiškio pagrindinė mokykla
Ignalinos rajono Kazitiškio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ignalinos raj., Kazitiškyje, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190237384, steigėjas Ignalinos rajono savivaldybės taryba.
Buvęs filialas – Ignalinos r. Kazitiškio pagrindinės mokyklos Švedriškės skyrius.
Istorija
1878 m. Kazitiškio apylinkėse veikė slapta lietuviška mokykla. Kazitiškyje mokykla įsteigta 1914 m. Tai buvo valdinė pradinė mokykla, kurioja dėstyta rusų kalba. 1922 m. pradėjo veikti septynmetė lenkiška mokykla. 1939 m. įkurta lietuviška pradinė mokykla. 1949 m. ji tapo septynmete, 1960 m. – aštuonmete, 1992 m. – devynmete. 1999 m., pradines klases iškėlus į rekonstruotą pašto pastatą, mokykloje atidaryta 10 klasė ir priešmokyklinio ugdymo grupė 5-6 metų vaikams. Nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. mokykla turėjo Švedriškės skyrių.
Tasas (hercogas)
Broliai Tasas ir Kakas valdė nuo jų tėvo Gisulfo II mirties 611 m. iki savo mirties. Apie 611 m. jų tėvas žuvo atremdamas avarų puolimą.
Tėvui žuvus Tasas ir Kakas bei jauniausieji broliai Radoaldas ir Grimoaldas išsigelbėjo nuo avarų ir sėkmingai perėmė tėvo sostą. Valdydami jie privertė Gailo (Gail) upės slėnio iki Matrei slavus mokėti duoklę.
Abu brolius klastingai nužudė Ravenos egzarchas Gregorijus (Gregory). Egzarchas pakvietė Tasą į Odercą (Oderzo) į barzdos kirpimo ceremoniją, kur nužudė abu brolius. Jaunesnieji broliai Radoaldas ir Grimoaldas pabėgo į Benevento hercogiją, kur hercogu buvo jų giminaitis Arechis I.
Friulio hercogu tapo jų dėdė Grasulfas II.
Martinikos herbas
thumb|200px|Neoficialus Martinikos herbas
Martinikos herbas – Prancūzijos valdos Karibuose Martinikos simbolis. Oficialaus herbo Martinika neturi. Gali būti naudojamas logotipas su užrašu MARTINIQUE arba neoficialios vėliavos (Martinikos vėliava) pagrindu sukurtas skydas.
Mandrauninkiniai
Mandrauninkiniai (Parnassiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso daugiametės žolės su trumpu šakniastiebiu.
Lietuvoje auga viena mandrauninkių (Parnassia) gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. Parnassus – Graikijoje kalno pavadinimas; augalas augąs ant to kalno. Gentyje yra apie 10 rūšių. Lietuvoje auga viena – pelkinė mandrauninkė (Parnassia palustris).
Mičoakanas
Mičoakano valstijos plotas yra 59 864 km², ji ribojasi su Kalima ir Chalisku vakaruose, Guanachuatu ir Keretaru šiaurėje, Meksiko valstija rytuose, Gereru pietryčiuose bei Ramiuoju vandenynu pietuose.
Vakarų provincija (Ruanda)
Vakarų provincija yra Ruandos rytuose, palei Kivu ežero rytinį krantą. Administracinis centras – Kibujė.
Pagėgiai 13 vėjo jėgainių parkas
„Pagėgiai 13“ vėjo jėgainių parkas – didžiausias Baltijos šalyse vėjo jėgainių parkas. Parko savininkas ir operatorius – UAB „Amberwind“. Projekto vertė – 110 mln. €.
Pajėgumai
Per metus Pagėgiai 13 pagamina tiek elektros, kiek vidutiniškai sunaudoja 35 tūkst. namų ūkių. Pagėgių savivaldybėje įrengtas parkas yra išsidėstęs 2500 ha plote. Jį sudaro 30 jėgainių, kurių bendra galia siekia 73,5 MW, o per metus jis pagamins 200 GWh elektros. Parke pastatytos naujausios kartos gamintojo „Enercon GmbH“ jėgaines. Jų bokštų aukštis siekia nuo 73 iki 134 metrų. Jėgainių pamatų įrengimo metu iškasta apie 20 tūkst. kubinių metrų grunto, pamatų įrengimui buvo panaudota apie 1900 tonų armatūros ir daugiau nei 15 tūkst. kubinių metrų betono.
Partenofilija
Partenofilija ( 'skaisti mergina' + 'meilė') – lytinis nukrypimas, kuomet vyro lytinis interesas susijęs visų pirma su naujomis, nekaltomis merginomis ar moterimis, savotišku jų „užkariavimu“. Tokie vyrai ieško naujų merginų ar moterų, jie gali būti labai dėmesingi. Tačiau prasidėjus lytiniams santykiams (atėmus nekaltybę) tokie vyrai santykius su moterimi visiškai nutraukia ir ieško naujos „aukos“.
Pelkinė narytžolė
Pelkinė narytžolė (Triglochin palustre) – narytžolinių (Juncaginaceae) šeimos augalas.
Bližnejė (Elksnupėnai)
Bližnejė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Klein Erlenfließ, Kleinerlenfließ, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas į šiaurės vakarus nuo Zalesjės.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities Mielaukių valsčiaus kaimas. Nuo 1947 m. liepos 25 d. Bolšakovo rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. Polesko rajono Zalesjės apylinkės kaimas.
Maldaginė
Maldaginė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kletiškės.
Plastikas
thumb|250px|Plastikinės dėžės
Plastikas, plastmasė ( − lipdantis) − polimerinė medžiaga, iš kurios gaminiai formuojami, kai ji yra plastiška (dažniausiai 160−250 °C temperatūroje).
Plastiko sudėtyje, be polimero gali būti ingredientų. Plastikas turi polimero, iš kurio jis sudarytas, pavadinimą, pvz., polietilenas, polistirenas, poliamidas; kai kurie plastikai pavadinimą yra gavę pagal būdingą savybę arba ingredientą, pvz., putų polistirenas, plastikatas, tekstolitas.
Istorija
Pirmąjį plastiką − celiulioidą − pagamino 1869 m. Dž. Hajatas (John Wesley Hyatt) (JAV).
Plastikų skirstymas
Pagal technologines savybes plastikai skirstomi į: Ir termoplastikai, ir reaktoplastikai kaitinami suminkštėja ir tada iš jų formuojamas gaminys; bet termoplastikai sukietėja tik ataušę (ir tada juos galima iš naujo formuoti), o reaktoplastikai negrįžtamai sukietėja, tebebūdami karšti (juose įvyksta cheminė reakcija). Reaktoplastikai presuojami karštose formose, o termoplastikai formuojami slegiant į šaltas formas, perdirbami ekstruzijos, pūtimo būdu, vakuuminiu ir pneumatiniu formavimu.
Plastikų savybės
Polimeras modifikuojamas, sintezės metu pridedant nedidelį kiekį kito monomero, apdorojant jau susintetintą polimerą reagentais, kurie pakeičia jo makromolekulių sandarą, arba įdedant aktyvių priedų, kurie plastiko perdirbimo metu reaguoja su polimeru.
Dauguma plastikų (aminoplastikai, fenolio plastikai ir dar kai kurie) būna tik su užpildais. Užpildai, ypač pluoštiniai (stiklo, anglių pluoštas), padidina plastiko stiprumą, mineraliniai − atsparumą kaitrai, kietumą.
Dažnai plastikas su užpildu turi specifinį pavadinimą, pvz., asbestiniai plastikai, stiklaplastis, getinaksas (užpildas − popierius), tekstolitas (užpildas − audeklas), medienos plastikai.
Sluoksniuotųjų plastikų užpildas (pvz., popieriaus lakštai) nėra tolygiai pasiskirstę po visą plastikų tūrį, todėl šie plastikai yra anizotropiški.
Paprastai plastikai nelaidūs elektrai, blogi šilumos laidininkai, chemiškai atsparūs, nekenksmingi sveikatai.
Dažniausiai vartojamų termoplastikų minkštėjimo temperatūra yra <130 °C. Kai kurie plastikai (fenilonas, silicio organiniai polimerai) atsparūs iki 400−500 °C. Tankis 830−2200 kg/m³, akytųjų plastikų 10−800 kg/m³.
Plastikas turi ir savitų savybių: fluoroplastas−4 chemiškai inertiškas (iki 327 °C neveikia rūgštys, šarmai, tirpikliai, naftos produktai), labai geras dielektrikas, poliuretanas ir poliamidai labai atsparūs dilimui, polikarbonatas ir orientuoti stiklaplasčiai labai atsparūs smūgiams (smūginis tąsumas >120 kJ/m²), orientuoti armuoti anglių ir boro pluoštu plastikai stiprūs (stiprumas tempiant 1500−2240 MPa) ir standūs (tamprumo modulis iki 252 000 MPa).
Plastiko vartojimas
thumb|right|250px|Plastiko gaminiai Plastikas plačiai vartojamas dėl žaliavos pigumo, gerų savybių ir ypač dėl paprasto gaminių formavimo, kuris nepriklauso nuo formos sudėtingumo ir trunka 0,2−5 min. Be to, perdirbimą lengva visiškai automatizuoti, gaminio papildomai apdirbti nereikia (plastiko formavimas yra našus ir pigus). Plastiko išvaizda, savybės ir perdirbimo ypatumai leidžia kurti įvairios formos ir apdailos gaminius. Ekonomiška plastikais pakeisti metalus automobilių, prietaisų, aviacijos ir kitose pramonės šakose. Akytieji plastikai gerai izoliuoja šilumą ir garsą. Iš kai kurių plastikų gaminami organų protezai, chirurginiai siūlai ir klijai.
Plastiko poveikis žmogui ir aplinkai
Atsižvelgiant, sveikatos problemų gausa ir įvairovė priklauso nuo plastiko tipo, kiek ir kaip greitai organizmas pasisavina kenksmingas medžiagas. Kai kurie plastikai sveikatai problemų nesukelia. Bet keli plastikai gali turėti toksinių medžiagų, kurios pamažu kaupiasi organizme riebalinguose audiniuose. Bisfenolis matuojamas ir aptinkamas seilėse arba moters piene. Dar negimus kūdikiai beveik visi turi bisfenolio – sako JAV tyrimai. Vaikams augant, kenksmingos medžiagos išsilaiko, su metais kaupiasi.
Vėžiniai susirgimai yra vis tiriami. Medžiagos, kurios skatina vėžinių ląstelių augimą vis dažniau randamos aplinkoje ir organizme.