cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žemaičių Kalvarija
Etimologija
1253 m. minima Garde vietovė (t. y. Gardė arba Gardai̇̃). Tikėtina, kad jis kilęs nuo upelio vardo Gardė (dabartinis Cedronas); šį vandenvardį galima būtų sieti su bendriniu žodžiu gardas – įtvirtinta gyvenvietė; vėliau taip vadinta tvarte ar lauke užtverta vieta gyvuliams laikyti; banda, kaimenė. Netoli miestelio iki 1925 m. minimas Gardės dvaras, o 1959 m. – kaimas.
XVII a. viduryje pastačius kryžiaus kelių koplyčias (kalvarijas), greta Gardų vardo ėmė rastis pavadinimas Naujoji Jeruzalė, o vėliau – Gardų Kalvarija arba Kalvarija. Kalvarija vadinamos katalikų šventosios vietos, kryžiaus keliais su kulto pastatais, koplyčiomis (pagal Kalvarijos kalną Jeruzalėje). Dar iki XX a. pradžios miestelis vadinosi tiesiog Kalvarija (pvz., 1917–1918 m. vokiečių išleistame Lietuvos gyvenamųjų vietų vardų sąraše), bet XX a. įsivyravo pavadinimas Žemaičių Kalvarija, siekiant ją skirti nuo Kalvarijos miesto pietvakarių Lietuvoje.
1964 m. lapkričio 25 d., daugiausia antireliginiais sumetimais miestelis pervadintas Várduva (pagal pratekančią Varduvos upę), tačiau Sąjūdžio metu 1989 m. birželio 21 d. sugrąžintas istorinis pavadinimas.
Istorija
Tai labai sena gyvenvietė, kadaise buvusi istorinėje Keklio žemėje, pirmąkart minima 1253 m. kalavijuočių rašte. XV a. pradžioje Ldk Vytautas Didysis Gardus su Alsėdžių valsčiumi padovanojo Žemaičių vyskupui (Medininkų vyskupijai). XV–XVI a. čia buvo vyskupo dvaras. 1538 m. minimas Gardų miestelis, XVI a. pabaigoje – pirmoji bažnyčia. 1619 m. pastatyta koplyčia. Miestelyje įsikūrė jėzuitai ir bernardinai.
1780–1822 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Miestelis smarkiai nukentėjo per 1831 m. ir 1863 m. sukilimus. Iki 1940 m. veikė vienuolių marijonų ordinas. XIX a. Kalvarija buvo Telšių apskrities miestelis.
1949–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2003 m. patvirtintas Žemaičių Kalvarijos herbas. 2006 m. spalio 8 dieną bazilikos pagrindiniame altoriuje esantis Dievo motinos su kūdikiu paveikslas buvo papuoštas popiežiaus Benedikto XVI pašventintomis karūnomis, o paveiksle esanti Dievo motina tituluota Krikščioniškų šeimų karaliene. Tai patvirtino, kad paveikslas pripažįstamas kaip turįs stebuklingų galių. Lietuvoje yra dar 9 tokie Dievo motinos paveikslai.
Koplyčios
Devyniolika koplyčių, kuriose įrengta dvidešimt stočių, sudaro Žemaičių Kalvarijos Kančios kelią, kuris driekiasi 7000 žmogaus žingsnių. Daugiausia liaudiškos architektūros koplyčios, kurių vidus dekoruotas monumentaliąja sienine ornamentine tapyba, išsidėsčiusios kalvotoje miestelio vietovėje. Šios vidinio tipo koplytėlės būdingos daugeliui XVII–XVIII a. Lenkijos kalvarijų. Trylika iš jų medinės, didžiausia medinė septynioliktoji koplyčia „Jėzus kenčia ir miršta ant kryžiaus“.
Atlaidai
Žemaičių Kalvarijoje yra 21 Kryžiaus kelio kalno koplyčių (Kristaus kančios kelio stočių), iš toli matoma Bazilika su stebuklingu Dievo Motinos Marijos paveikslu. Tikima, kad Šventojo Kryžiaus ant kurio buvo nukryžiuotas Jėzus Kristus, medžio skiedrelę Žemaičių Kalvarijos šventovei dar XVII a. antroje pusėje padovanojo vyskupas Jurgis Tiškevičius.
Nuo 1742 m. Garduose pradėti rengti visuotiniai atlaidai, į kuriuos atvykdavo tūkstančiai tikinčiųjų iš Žemaitijos ir visos Lietuvos. Gautas popiežiaus leidimas atlaidams. Dabar kasmet Žemaičių Kalvarijoje beveik dvi savaites (paprastai liepos 1 – liepos 10 d.) vyksta Didieji Žemaičių Kalvarijos atlaidai, sutraukiantys tūkstančius piligrimų iš Lietuvos ir užsienio valstybių. Atlaidai vyksta liepos mėnesį.
Haičio himnas
Dessalineso daina – oficialus Haičio himnas. Himnas pavadintas pagerbiant Haičio revoliucijos (1791–1804) lyderį Jean-Jacques Dessalines. Pirmą kartą sugrotas Port o Prense 1903 m. lapkričio 23 d. minint jubiliejų kai prieš šimtmetį 1803 m. revoliucionieriai užėmė šiaurės Haičio miestą Gonaivės. Oficialiu šalies himnu patvirtintas 1904 m.
Eilės
Marchons unis, Marchons unis.
Dans nos rangs point de traîtres!
Du sol soyons seuls maîtres.
Kuširo žemė
Kuširas (釧路国, -no kuni) trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kuširo subprefektūra ir dalis Abaširio subprefektūros.
Haičio himnas
Eilės
Pour le Pays, Pour les ancêtres,
Marchons, marchons, marchons unis,
Pour le Pays, Pour les ancêtres.
Pour les Aïeux, pour la Patrie
Bêchons joyeux, bêchons joyeux
Quand le champ fructifie
L'âme se fortifie
Bêchons, bêchons, bêchons joyeux
Pour les Aïeux, pour la Patrie.
Pour le Pays et pour nos Pères
Libres, forts et prospères
Toujours nous serons frères
Formons des Fils, formons des Fils
Formons, formons, formons des Fils
Pour le Pays et pour nos Pères.
O Dieu des Preux, O Dieu des Preux!
Prends nos droits, notre vie
O Dieu, O Dieu, O Dieu des Preux
Pour le Drapeau, pour la Patrie
Mourir est beau, mourir est beau!
Notre passé nous crie:
Ayez l'âme aguerrie!
Mourir est beau, mourir est beau
Mourir, mourir, mourir est beau
Pour le Drapeau, pour la Patrie.
1557 m.
1557 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Lukoil
thumb|„LUKoil“ logotipas
„Lukoil“ (rus. ЛУКОЙЛ) – tarptautinis Rusijos naftos koncernas, didžiausia Rusijos energetikos bendrovė. Lukoil palaiko glaudžius ryšius su Rusijos valdžios sluoksniais.
„Lukoil“ valdo naftos produktų platinimo tinklus Baltijos šalyse, Bulgarijoje, Čekijoje, JAV, Kipre, Lenkijoje, Serbijoje, Rumunijoje, Suomijoje, Vengrijoje, taip pat Rusijoje ir NVS šalyse.
„Lukoil“ yra privatus koncernas; strateginis partneris – vienas didžiausių JAV energetikos koncernų „ConocoPhillips”.
Lukoil yra antra tarp privačių bendrovių pagal ištirtus naftos rezervus, esančius Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje ir Pietų Amerikoje. „Lukoil“ pagal turimus naftos rezervus užima aštuntą, o pagal naftos perdirbimą – penktąją vietą pasaulyje.
Rodikliai
2005 Bendrovės pelnas (neišskaičiavus mokesčių, palūkanų, pelno mokesčių ir amortizacijos, EBITDA) – 10,404 mlrd. JAV dolerių (27,9 mlrd. litų); buvo 44,4 proc. didesnis nei 2004 metais.
2005 m. Lukoil gavo 6,443 mlrd. JAV dolerių (17,3 mlrd. litų) grynojo pelno – arba 51,7 proc. daugiau nei 2004 metais. 2005 m. „Lukoil“ išgavo 90,16 mln. t naftos, perdirbo 47,55 mln. t. 2005 m. „Lukoil“ sumokėjo apie 18,7 mlrd. JAV dolerių (50,2 mlrd. litų) mokesčių.
Lukoil ir Lietuva
Lietuvoje veikia antrinė „Lukoil“ įmonė „Lukoil Baltija“, kuriai priklauso didžiausias mūsų šalyje degalinių tinklas.
Boleslovas Ruseckas
thumb|Boleslovas Ruseckas. Autoportretas Boleslovas Mykolas Ruseckas (, 1824 m. lapkričio 23 d. Romoje – 1913 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, tapytojas, garsaus dailininko Kanuto Rusecko sūnus.
Biografija
thumb|left|200px|Boreslovo Mykolo Rusecko tėvo – [[Kanutas Ruseckas|Kanuto Rusecko paveikslas „Lietuvaitė su verbomis“ XIX a. pab.]] Mokėsi pas tėvą Vilniuje bajorų institute, Peterburgo universitete, 1843–1850 m. Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje pas dailininkus Karlą Briulovą ir Fiodorą Brunį. Vėliau tobulinosi Romoje. 1850 m. už nutapytą iš gamtos portretą jam suteiktas laisvo dailininko vardas. Grįžęs gyveno ir dirbo Vilniuje, dėstė piešimą Vilniaus gimnazijoje. Tapė aliejiniais dažais, akvarele, pastele portretus, peizažus, buitines ir religines kompozicijas. Kūriniai realistiniai, neretai peraugantys į natūralizmą.
Iš darbų žinomi (laikomi Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose): „Vilnius, Bernardinų kapinės“, „Autoportretas“ (1852), „Žmonos portretas“ (1850), „Žmonos bažnyčioje portretas“, „Vyro aktas“, „Dailininko žmona einanti į bažnyčią“, „Dailininko žmonos portretinė studija“, „Dailininko žmonos portretas“, „Moters portretinė studija paveikslui „Atnašaujantis Kristus“, „Moteris žalia suknele“, „Senosios moters portretas“, „Moteris vienuolyno celėje“, „Senio galvos studija“, „Kanuto Rusecko portretas“ (tėvo), „Trijų mergaičių portretas“, „Moteris su vėduokle“ (1840), peizažus – „Valstiečio sodyba Pavieniškio kaime, Dysnos apskrityje“ (1873), „Totoriškių dvarelis“ (1874) ir kt. Sukūrė religinių paveikslų Gardino Šv. Kazimiero bažnyčiai, Vilniaus katedrai.
Rinko meno kūrinius, archeologinius radinius, medžiagą Vilniaus dailės istorijai. Priklausė 1897 m. pramonininko Z. Nagrodskio įsteigtam komitetui A. Mickevičiaus paminklui Vilniuje sukurti. Vilniaus mokslo bičiulių draugijai testamentu paliko savo biblioteką, archyvą, surinktus meno kūrinius, paaukojo 10 tūkst. rublių jos namų Vilniuje statybai. Dalis palikimo saugoma Lietuvos dailės muziejuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse šalia tėvo – Kanuto Rusecko. Paminklą pastatė anūkas Algirdas Kucharskis (įrašas antkapyje). Šeimos kapavietėje palaidota žmona Stefanija (Karpovič, 1829–1866) ir kiti giminės.
Jurata
thumb|300px|Jurata Helio pusiasalyje, 2000 m. palydovo [[Landsat daryta nuotrauka]] Jurata – populiarus Lenkijos kurortas, Jastarnijos miesto dalis. Kurortas yra miškingoje Helio pusiasalio vietovėje, tarp Jastarnijos ir Helio, prie Baltijos jūros, Pamario vaivadijoje.
Istorija
Jurata įkurta tarpukariu (1928 m.) kaip lenkų kurortas, labiausiai paplitęs tarp varšuviečių. Vardas kilo iš lietuvių deivės Jūratės, lenkiškai vadinamos Jurata.
Bahajų tikėjimas
thumb|right|220px|Bahajų tikėjimo simbolis – devyniakampė žvaigždė thumb|right|220px|Bábo šventykla ant Karmelio kalno Haifoje, Izraelyje. Ji, kaip ir kitos bahajų šventyklos bei administraciniai pastatai, 2008 m. įtraukta į [[UNESCO saugomų vietovių sąrašą.]]
Bahajų tikėjimas yra pasaulinė nepriklausoma apreiškimu besiremianti religija (t. y. religija, turinti savo Šventąjį Raštą), įkurta Baha’u'llah (tarti Bahà-Ulà) Persijoje, XIX a. viduryje. Tikėjimo išpažinėjų yra 222 valstybėse; atstovaujama daugiau kaip 2100 įvairių etninių, rasinių grupių ir genčių; jos šventieji raštai išversti į daugiau kaip 800 kalbų; ir turi apie septynis milijonus pasekėjų visame pasaulyje (2009 m.). Izraelyje veikia Bahajų pasaulinis centras.
Bahajai – Bahá'u’lláh pasekėjai. Terminas kilęs nuo arabiško žodžio Bahá’ (بهاء), kurio reikšmė „šlovė“ arba „didybė“. Pagal bahajų mokymus, religijos istorija matoma kaip nesibaigiantis žmonijos švietėjiškas procesas per Dievo pasiuntinius, kurie dar vadinami Dievo Pranašais. Tikima, kad Bahá'u’lláh yra vėliausias, bet ne paskutinis iš šių individų. Jis teigia esąs ankstesnių religijų krikščionybės, islamo, hinduizmo, budizmo ir kitų išpranašautas pažadėtasis ir kad jo misija yra tvirto pasaulinės vienybės pagrindo padėjimas ir naujos taikos ir teisingumo eros pradėjimas, kuri, bahajai tiki, neišvengiamai artėja.
Dažniausiai nurodomi trys pagrindiniai bahajų mokymo principai: Dievo vienybė, religijos vienybė ir žmonijos vienybė. Daugelis kitų bahajų socialinių ir dvasinių mokymų remiasi būtent šiais trimis pagrindiniais principais, tačiau minint tik juos, būtų per didelis bahajų mokymų supaprastinimas.
Dievo apsireiškimai
Baha’u'llah teigia, kad egzistuoja Aukščiausioji tikrovė, kurią Vakarų tikėjimai vadina Dievu. Kadangi Dievas yra beribis, o mūsų protas gali suvokti tik tai, kas ribota, žmonija negali nieko žinoti apie Aukščiausiąją tikrovę. Nei Vakarų religijų Dievo įsivaizdavimas, nei įvairiausi Rytų religijų Aukščiausiosios tikrovės apibūdinimai (pavyzdžiui, Brahmanas, dharmakaja, nirvana ar dao) nėra tikslūs ar teisingi. Vienintelis tikras būdas žmonijai gauti žinių apie Aukščiausiąją tikrovę yra per tarpininkus, kurie kartkartėmis iškyla ir įkuria didžiąsias pasaulio religijas. Tie tarpininkai, – tarp jų bahajai pripažįsta Abraomą, Krišną, Mozę, Zaratustrą, Budą, Kristų ir Mahometą, – atskleidžia žmonėms Aukščiausiosios tikrovės bruožus savo raštuose arba savo asmeniu. Bahajų raštuose jie vadinami „Dievo apsireiškimais“. Baha’u'llah skelbiasi esąs paskutinis toje Apsireiškimų grandinėje. Bab'as taip pat laikomas Dievo apsireiškimu. Tie Dievo apsireiškimai atneša į pasaulį žmonijos dvasiniam ir socialiniam tobulėjimui reikalingą mokymą. Kiekvienas jų pasireiškia pasaulyje įvairiu metu ir įvairiose žemės vietose, kiekvieno jų žinia yra pritaikyta tam laikotarpiui ir tai vietovei, ir yra pateikiama remiantis tuo, kas buvo iki tol. Bahá'u’lláh skelbiasi atnešęs nuo Aukščiausiosios tikrovės vėliausią iš šios serijos žinių ir jo naujiena esanti vienintelė tinkamiausia šiam laikui, o tai yra: atėjo metas žmonijai vienytis į visą pasaulį apimančią bendrystę. Baha’u'llah teigia esąs tokio pat rango ir iš tikrųjų tos pačios dvasinės prigimties, kaip ir ankstesnieji pasaulio religijų pradininkai. Bahajai tiki, kad jo žinia, kadangi atėjusi vėliausiai, yra išsamiausia ir labiausiai atspindinti Dievo valią, todėl svarbiausia šio amžiaus žmonėms. Baha’u'llah skelbia, kad visų pasaulio religijų šventieji raštai pranašauja ateisiant pasaulio išganytoją, tad jis ir esąs visų šių pranašysčių išsipildymas.
Pagrindiniai socialiniai principai
Šie toliau išvardinti 12 principų dažnai nurodomi kaip trumpa bahajų mokymų santrauka. Jie buvo minimi `Abdu’l-Bahá kalbose, pasakytose jo kelionės po Europą ir Šiaurės Ameriką metu 1912 m., kur jis aiškino Bahá'u’lláh mokymus, ir yra atrandami jų konspektuose. 300px|thumb|right|Bahajų maldos namus Delyje, Indijoje, per metus aplanko apie 4 milijonus žmonių
Savarankiškas tiesos ieškojimas
Norėdamas padėti kiekvienam žmogui tobulėti dvasiškai, Bahá'u’lláh paliko keletą įstatymų, tokių kaip reikalavimas kasdien melstis, skaityti šventuosius raštus ar medituoti ir kartą per metus pasninkauti. Iš jų, kaip ir iš grupinių pasitarimų, galima gauti dvasinio vadovavimo, kurio kitos religijos teikia per religinius lyderius. Bahá'u’lláh uždraudė bahajams turėti bet kokį religinį vadovavimą ar kunigystę. Visi bahajai įsipareigoja ieškoti tiesos patys melsdamiesi, skaitydami šventuosius raštus, medituodami ir apmąstydami savo patyrimus.
Gyvenimas po mirties
Bahá'u’lláh teigia, kad žmogus po mirties lieka gyvas kaip dvasinė būtybė (siela) ir toliau tobulėja dvasiniuose pasauliuose siekdamas galutinio tikslo – susijungti su Dievu. Šiame fiziniame pasaulyje žmonės rengiasi kitam pasauliui. Bahajų raštuose pateikiamas palyginimas su embrionu motinos įsčiose, kur būdamas jis net nežino, kad išorinis pasaulis egzistuoja. Kaip embrionas išsiaugina rankas ir kojas, akis, kurių reikalingumas paaiškėja tiktai jam gimus, taip ir žmogaus dvasinių savybių ugdymo svarba paaiškės tiktai po jo mirties. Daugelio religijų šventuosiuose raštuose kalbama apie dangų ir pragarą po mirties. Bahajai tiki, kad tai metaforos, reiškiančios buvimą arti ar toli nuo Dievo. Ta prasme žmogus jau šiame gyvenime gali būti danguje ar pragare.
Gėris ir blogis
Visos svarbiausios religijos klausia, kodėl šiame pasaulyje egzistuoja blogis ir kančios, ypač, kad Vakarų religijos teigia Dievą esant gerą ir gailestingą. Vienas bahajų atsakymas būtų: jeigu žmogus negalėtų daryti blogio ir sukelti kančių, nebūtų galima sakyti, kad jis turi laisvą valią, kuri yra viena Dievo savybių, – o žmogus turi galimybę įgyti visas Dievo savybes. Kai kada kančios yra tiesioginis paties žmogaus veiklos rezultatas: kas nors padaryta neteisingai ar neprotingai. Bahajų mokymas teigia, kad visatą valdo fiziniai, moraliniai ir dvasiniai įstatymai. Jeigu žmogus pažeidžia tuos įstatymus ar jiems pasipriešina, jis turi žinoti, kad reikės kęsti tokio elgesio pasekmes. Kitas atsakymas: kentėjimas padeda žmogui tobulėti dvasiškai. Iš tikrųjų kentėdamas žmogus dažnai suvokia šio pasaulio tuštybę ir atsigręžia į dvasinį gyvenimą. Bahajų šventieji raštai teigia, kad pasaulyje nėra blogio (velnio). Tokia sąvoka iš tiesų atspindi žmogaus gyvuliškąją pusę, kuriai leidus nustelbti dvasinį pradą, žmogus virsta būtybe, žemesne už gyvulį. Bahá'u’lláh rašo, kad žmonija bręsta, ir daugelis sąvokų, kurios buvo praeities religijose – velnias, dangus ir pragaras (kaip pažodinė fizinė būtis), ir tokios praktikos, kaip išpažintis ir nuodėmių atleidimas, suteikiamas kunigo, – dabar nebereikalingos. Tokių sąvokų galima atsisakyti arba jas apibrėžti subtiliau. Žmonijai bręstant taip pat reikėtų palikti praeityje tokius dalykus kaip visuomenės susiskaldymas ir karingumas.
Visuotinė pasaulinė tvarka
Bahá'u’lláh teigė, kad pasaulio problemų neįmanoma išspręsti, kol pasaulis nesusivienys. Jis kvietė visų tautų karalius ir valdovus surengti tarptautinę konferenciją ir užbaigti esamas nesantaikas dėl sienų bei išspręsti didžiuosius ginčus susitarimu arba trečiųjų teismu (arbitražu), tada pasirašyti sutartį, įpareigojančią laikytis tų pripažintų sienų ir vieningai stoti prieš bet kokį į jas pasikėsinusį agresorių. Taip tarpusavio susitarimu garantavus saugumą, teigiama bahajų raštuose, tautos, ypač neturtingesnės, galės sumažinti karines išlaidas ir nukreipti lėšas į tokias sritis, kaip sveikatos apsauga ir švietimas, o tai atneš naudos tų tautų žmonėms. Bahajų šventieji raštai teigia, kad akivaizdžiai būtina kurti pasaulines institucijas, taip pat tarptautinius įstatymus, vykdomąją valdžią ir teismus. Kiti bahajų socialiniai mokymai panašiai remiasi dvasiniu teisingumo principu arba propaguoja pasaulio vienybės viziją ir visuotinę pasaulio tvarką. Tarp kitų nuostatų, siūloma pasaulio vyriausybėms priimti universalią kalbą, kurios būtų mokoma visose mokyklose šalia gimtosios kalbos; priimti bendrą svorių ir matų sistemą; bendrą žmogaus teisių kodeksą; įvesti būtiną visuotiną privalomą vaikų mokymą. Taip pat pabrėžiama žemės ūkio pirmenybė. Iš draudžiamų dalykų, kurių yra ir kitose religijose, Bahá'u’lláh ypač pabrėžia: draudžiama kariauti šventuosius karus; draudžiamas asketizmas ir vienuolystė; draudžiama išpažinti nuodėmes; vartoti alkoholį; deginti knygas; pamokslauti. 220px|thumb|Bahajų terasos ant Karmelio kalno Haifoje, Izraelyje
Istorinė apžvalga
Saidas Ali Muhamedas gimė 1819 m. Širaze, Persijoje (dabar Iranas). Jis pasiskelbė Dievo pasiuntiniu ir pasivadino Bab’u, t. y. „Vartais“, nes dalis jo misijos buvo paruošti kelią ateinančiam didesniam Pasiuntiniui. Naujasis religinis judėjimas sukėlė didelę sumaištį, kurios kulminacija buvo žiaurus Bab’o sekėjų, kaip Islamo eretikų, persekiojimas ir paties Bab’o nužudymas 1850 metais. Bab’o sekėju tapo Mirza Huseinas Ali Nuri (1817–1892 m.) iš Teherano. Jis pasivadino Baha'u'llah, t. y. „Dievo šlove“, tęsė Bab’o darbus ir padėjo pamatus Bahajų tikėjimui.
Įkurtas tremtyje
1853 m. Irano vyriausybės ištremtas Bahá'u’lláh išvyko į Bagdadą (tada Osmanų imperijoje). Čia 1863 m. pasigarsino skelbiąs naują Dievo žinią, kuri yra skirta žmonijai naujame visuomenės raidos tarpsnyje, pasaulio vienijimosi tarpsnyje. Baha’u'llah buvo Osmanų valdžios iškviestas į Konstantinopolį ir ištremtas į Sirijos provincijos vietovę Adrianopolį, kur kalėjo nuo 1863 iki 1868 m., paskui buvo kalinamas Akoje (tada priklausė Osmanų imperijos Sirijos provincijai, dabar Izraelio valstybei), kur Osmanų dinastijos valdovai išsiųsdavo religinius ir politinius kalinius. Ten Bahá'u’lláh liko iki savo mirties 1892 m. Jo kapas prie Akos yra viso pasaulio bahajų šventa vieta. Bahajų tikėjimo dvasinis ir administracinis centras taip pat yra įsikūręs Haifoje ir Akoje.
Šventieji raštai
Per savo gyvenimą Bahá'u’lláh parašė nemažai raštų apie svarbiausias Bahajų tikėjimo tiesas, taip pat daug atsakymų į savo sekėjų ir kitų žmonių klausimus, kurie vadinami laiškais. Jų yra apytikriai šimtas tomų ir jie sudaro dalį bahajų šventųjų raštų. Svarbiausias Bahá'u’lláh veikalas yra Kitab-i-Aqdas („Švenčiausioji knyga“), kurioje surašyti įstatymai ir socialinės garantijos, ir Kitab-i-Iqan („Tikrumo knyga“), kurioje svarstomi teologiniai klausimai ir aiškinama, kaip Biblijos ir Korano pranašystės išsipildė dvasinėje sferoje ir metaforiškai, o ne pažodiškai. Kiti didžiai vertinami veikalai: Hidden Words („Slėpiningi žodžiai“)  – jo dvasinių ir etinių mokymų kondensacija, ir Seven Valleys („Septyni slėniai“) – mistiškiausias Bahá'u’lláh veikalas. `Abdu’l-Bahá rašė daugeliu temų, ypač apie Bahajų tikėjimo socialinį mokymą, Biblijos ir kitų šventųjų raštų aiškinimus ir filosofijos klausimais. Nors kai kurias savo pirmtako Bábo socialines nuostatas Bahá'u’lláh atšaukė, tačiau ir Bábo, ir `Abdu’l-Bahá veikalai yra laikomi šventaisiais raštais. Šventasis raštas yra nepalyginamai daugiau negu religijos pradininko žodžių rinkinys. Jis laikomas kūrybiniu transformuojančiu impulsu.
Autoritetingi tekstai
Tai, ką rašė trečiasis Bahajų tikėjimo autoritetas Shoghi Effendi apie Bahá'u’lláh ir `Abdu’l-Bahá veikalus ir kaip juos aiškino, yra laikoma autoritetingais raštais, bet ne šventaisiais. Didžiuma Shoghi Effendi raštų – atsakymai į klausimus apie bahajų administracinės sistemos raidą. Jis taip pat parašė Bahajų tikėjimo aiškinamąją istoriją ir išvertė daug Bahá'u’lláh raštų į anglų kalbą. Tiktai šių svarbiausių žmonių raštai laikomi kanonu, o ne jų pasakytų žodžių atpasakojimas. Visuotiniams Teisingumo Rūmams patikėta vadovauti Bahajų tikėjimui ir leisti įstatymus tų sričių, kurios dar neaptartos švenčiausiuose raštuose. Jų nurodymai yra privalomi, tačiau bet kuris sprendimas gali būti vėliau išrinktų Teisingumo Rūmų pakeistas ar atšauktas, jeigu pasikeičia aplinkybės. Iki šiol Teisingumo Rūmai pageidauja, kad bahajai verčiau patys darytų sprendimus, remdamiesi dvasiniais ir moraliniais principais, negu būtų smulkmeniškai valdomi įstatymais.
Gyvenimo būdas
Bahajų tikėjime nėra jokių ritualų, nedaug apeigų ar viešo garbinimo ir yra griežtos nuostatos neleisti tokiems dalykams atsirasti. Bahajų susirinkimuose ir sukakčių paminėjimuose paprastai kalbamos tam tikros maldos ir skaitomi šventieji raštai. Bahajų tikėjimas neturi kunigų ar kitų asmens vadovavimo formų. Visi bahajai yra tarpusavyje lygūs ir skatinami, kiek tik leidžia aplinkybės, aktyviai dalyvauti visuomenės gyvenime. Bahajai stengiasi kurti nepatriarchalines bendruomenes, kuriose nebūtų individų hierarchijos, galėtų dalyvauti visų rasių, mažumų grupių, klasių ir lyčių žmonės.
Maldos
Bahá'u’lláh ir `Abdu’l-Bahá yra parašę daug maldų, kurias bahajai kalba asmeniškai ir savo susirinkimuose. Apeiginį statusą turi tik trys maldos, ir bahajai gali pasirinkti vieną iš jų, kurią privalo kalbėti kasdien. Taip pat yra privaloma laidotuvių malda. Kitos Bahá'u’lláh ir `Abdu’l-Bahá maldos nėra privalomos, bet tinka per vestuves, laidotuves, ištikus ligai ar sunkmečiui. 240px|thumb|left|Bahajų maldos namai Frankfurte, Vokietijoje
Reguliarūs susirinkimai
Visa bahajų bendruomenė susitinka kas devyniolika dienų Devyniolikos dienų šventėje, kuri esti trijų dalių: maldų sakymas, pasitarimas ir socialinių reikalų tvarkymas. Kadangi nėra apeigų, gali būti įjungiami vietos kultūros elementai. Daugiausia bahajų bendruomenės renkasi aiškinti savo tikėjimo tiesų jomis susidomėjusiems, dar būna maldų susirinkimai, studijų rateliai ir vaikų klasės. Jeigu toje vietovėje nedaug bahajų, renkamasi kieno nors namuose. Kur galima, bahajų bendruomenės eina į Maldos namus, pastatą, kur meldžiamasi, ypač rytais. Šiuo metu pasaulyje yra septyni tokie Maldos namai: Niu Delyje, Sidnėjuje, Apijoje (Vakarų Samoa), Kampaloje, Panamoje, Frankfurte prie Maino ir Vilmetėje (netoli Čikagos).
Kalendorius ir šventos dienos
Bahajų kalendorius remiasi Bábo sudarytu kalendoriumi. Metus sudaro devyniolika mėnesių po devyniolika dienų su keturiomis ar penkiomis įterptinėmis keliamosiomis dienomis sudaryti pilnus saulės metus. Kiekvienas iš 19 mėnesių pavadintas kuria nors viena iš Dievo savybių, tokiomis kaip Bahá’ (Šlovė), ‘Ilm (Žinios), Jamál (Grožis). Bahajų Naujieji metai sutampa su tradiciniais persų Naujaisiais metais, vadinamais Naw-Ruz, ir švenčiami per pavasario lygiadienį, kovo 21 d., pasibaigus pasninkui. Bahajai pasninkauja kartą per metus. Devyniolika dienų nuo aušros iki saulės laidos susilaikoma nuo valgio ir gėrimo – tai dvasinio atsinaujinimo metas ir atsiribojimo nuo šio pasaulio dalykų simbolis. Kitos bahajų šventos dienos, kurių iš viso yra devynios, pažymi Bábo ir Bahá'u’lláh gyvenimo įvykius. Bahajai tomis dienomis, jeigu tik galima, nedirba. Plačiau apie Bahajų kalendorių. 220px|thumb|right|Stilizuota devyniakampė žvaigždė su kaligrafišku „Aukščiausiojo vardo“ užrašu
Šeima ir visuomenė
Bahajų tikėjimas šeimą laiko individo dvasinio tobulėjimo ir visuomenės pastovumo bei pažangos pagrindu. Viena svarbiausių santuokos funkcijų yra auginti vaikus. Šeimos sąjunga yra svarbiausia užuovėja vaikams augti ir mokytis, kad taptų dorais visuomenės nariais. Skyryboms griežtai nepritariama. Tačiau, jeigu tarp partnerių atsiranda nesutaikomas priešiškumas ir antipatija, leidžiama skirtis palaukus vienerius metus, per kuriuos dedamos pastangos susitaikyti. Kiekvienas žmogus atsakingas už savo asmens keitimąsi, bet kaip visuomenės narys jis taip pat turi pareigą keisti visuomenę. Bahajų manymu, žmonijos socialinę raidą lėmė įvairių pasaulio religijų socialiniai mokymai. Kitas šio proceso etapas turįs prasidėti su Bahá'u’lláh mokymu apie žmonijos susivienijimą ir taikos pasaulyje užtikrinimą. Bahajų šventieji raštai pateikia principus, kuriais turi vadovautis socialinė politika ir įstatymai siekiant sukurti naują socialinę tikrovę. Vienas tokių principų: pakelti žmonių sąmoningumą iki visuotinio lygio, kad jie nesilaikytų siauros rasinės, religinės, etninės ar klasinės priklausomybės, bet jaustųsi kaip pasaulio piliečiai, tokie vieningi ir solidarūs, kad žmonių kančias bet kurioje pasaulio vietoje atjaustų kaip savo brolio ar sesers kančias. Ši organiška pasaulio žmonių vienybė Bahá'u’lláh raštuose palyginama su žmogaus kūnu, kurį sudaro daugybė ląstelių, kiekviena ląstelė duoda naudos visam kūnui ir maitinasi iš jo, bet kartu išlaiko savo individualumą.
Simboliai
Oficialus Bahajų tikėjimo simbolis yra penkiakampė žvaigždė, tačiau dažniau naudojama yra devyniakampė žvaigždė. Taip pat dažnai naudojamas ir kaligrafiškai arabų kalba užrašytas Aukščiausiasis vardas Yá Bahá'u’l-'Abhá (arabiškai: يا بهاء الأبهى‎ „O Paties Šlovingiausiojo Šlove!“).
Valstybė ir individas
Bahajų šventieji raštai rekomenduoja demokratinį valdymą ir tarimąsi priimant sprendimus. Žmonija turi vengti situacijų (jų gali pasitaikyti demokratijose lygiai kaip ir autoritariniuose režimuose), kai vienas asmuo ar asmenų grupė sprendžia visus svarbius dalykus. Pripažintieji autoritetai ir išrinktieji žmonių atstovai turi laikytis aukščiausių moralės normų ir nesavanaudiškai atlikti pareigas. Pagal bahajų mokymą dabartinių valstybių ekonominė politika pasmerkta nesėkmei todėl, kad ji remiasi neteisingomis prielaidomis. Viena jų – kad laimė ir pasitenkinimas pasiekiami tiktai kaupiant turtą. Pagal bahajų ir kitų religijų mokymą tikroji laimė nesusijusi su turtu, o pasiekiama tarnaujant kitiems. Ekonominės problemos giliausia prasme yra dvasinės prigimties, jos yra dvasinės negalios simptomas ir gali būti išspręstos tiktai ištaisius jas sukeliančias dvasines negeroves, tokias kaip neteisingumas, korupcija ir savanaudiškumas.
Darbas
Asketiškas gyvenimo būdas Bahajų tikėjime yra draudžiamas. Bahajai stengiasi pagrįsti savo dvasingumą paprastame kasdieniniame gyvenime. Bahá'u’lláh ragino bahajus būti aktyviems ir neapatiškiems naudingai visuomeninei veiklai. Jis teigė, kad visi žmonės turi mokytis naudingų amatų, menų bei mokslų ir dirbti, nes darbas, atliekamas tarnavimo dvasia, irgi yra Dievo garbinimas ir prilyginamas maldai.
Jungtinės Tautos
Bahá'u’lláh rašė apie šiame žmonijos vystymosi etape reikalingą pasaulinio parlamento sukūrimą. Siekdama pasaulio vienybės bahajų bendruomenė aktyviai dalyvauja Jungtinių Tautų veikloje. Bahajų bendruomenei Jungtinėse Tautose atstovauja nevyriausybinė organizacija, vadinama Tarptautine bahajų bendruomene, kuri priimta JT nare nuo pat šios įsikūrimo 1947 m. Tuos keletą dešimtmečių ji buvo viena veikliausių nevyriausybinių organizacijų ir įgijo patariamojo balso teisę ne vienoje iš jos dukterinių organizacijų (kaip ECOSOC, UNICEF, UNIFEM, WHO, UNEP). Tarp tikslų, kurių siekia Tarptautinė bahajų bendruomenė Jungtinėse Tautose ir jos institucijose, svarbiausia yra žmogaus teisių apsauga, moterų pažanga ir dorovinis ugdymas. Tarptautinė bahajų bendruomenė turi savo atstovybes Jungtinėse Tautose Niujorke ir Ženevoje, taip pat regionines atstovybes Adis Abeboje, Bankoke, Nairobyje, Romoje, Santjage ir Vienoje. Pastaraisiais metais buvo atidaryti Aplinkos apsaugos ir Moterų pažangos padaliniai prie jos JT atstovybės. 2000 m. JT vykusiame Tūkstantmečio forume (Millennium Summit) vienintelis iš pasaulinių nevyriausybinių organizacijų kalbėti buvo pakviestas Bahajų tikėjimo atstovas.
Čilės administracinis suskirstymas
Čilės administracinis suskirstymas yra pavyzdys charakteringas daugeliui unitarinių valstybių. Valstybės administracija yra funkcionaliai ir geografiškai decentralizuota ir atitinkamai kiekvienam administraciniam vienetui yra deleguotos atitinkamos savivaldos teisės.
Šalies vidaus valdymui ir administravimui užtikrinti, respublikos teritorija buvo suskirstyta į 15 regionų, 54 provincijas ir 346 komunas. Toks administracinis suskirstymas galioja nuo 1970 m., kai buvo reformuojamas šalies administravimas, pagal administracinės reformos nacionalinės komisijos prašymą.
Nuo 2005 m., regionų, provincijų ir komunų sudarymas, panaikinimas ir jų paskirstymas, keičiant jų ribas, bei regionų ir provincijų sostinių įsisteigimas yra įtrauktas į konstitucinę teisę.
Čilės ministerijos (išskyrus Vidaus reikalų, Krašto apsaugos, Užsienio reikalų ir prezidentūros generalinį sekretoriatą) yra atstovaujamos regioniniu lygiu atitinkamai tų regionų ministerijų, jas integruojant į vadinamąją „regioninį kabinetą“.
Istorija
Politinis ir administracinis suskirstymas Čilė turėjo keturis pagrindinius laikotarpius: iki 1833 m. 1833–1925, 1925–1976 ir nuo 1976 metų.
Iki 1974 m., Čilė buvo skirstomi į:
Nuo 1976 m. Čilėje buvo pilnai pereita prie dabartinio administracinio suskirstymo.
2007 m. spalio mėn. buvo įsteigti du nauji regionai: I Tarapakos regionas buvo padalintas, sukuriant XV Arikos ir Parinakoto regioną jo šiaurėje, ir panašiai, X Los Lagoso regionas buvo padalintas sukuriant XIV Los Rioso regioną jo šiaurėje. Taip pat yra planų sukurti atskirą regioną iš Linareso ir Kaukeneso provincijų, padalijant VII Maulės regioną.
Dabartinis administracinis suskirstymas
Čilė yra administraciškai suskirstyta į:
Regionas
Regiono valdžiai vadovauja intendantas, kurį skiria respublikos prezidentas. Intendantas atsiskaito regionų ministerijos sekretoriatui.
Regiono administracija yra įsikūrusi regioninę vyriausybę, kurią sudaro intendentas ir regiono taryba.
Provincija
Vyriausybę ir administraciją kiekvienoje provincijoje sudaro provincijos vyriausybė, vadovaujama gubernatoriaus , kurį skiria Respublikos Prezidentas. Ji vadovaujasi savo įgaliojimais pagal iš regionų intendantų nurodymus. Jis sudaro provincijos ekonomikos ir socialinių reikalų tarybas.
Vienintelė išimtis yra Santjago provincija, kuri nenumato jokių atskirų provincijos vyriausybės nuostatų savo reglamente ir jo pareigas atlieka Santjago metropolinio regiono intendantas.
Komuna
Vietos administracija kiekvienoje komunoje ar jų grupėje sudaro bendruomenės savivaldybė, sudaryta iš seniūno ir bendruomenės tarybos , kuri renkamas tiesiogiai 4 metų laikotarpiui.
Savivaldybės atlieka centrinės valdžios decentralizaciją. Jie atsiskaito ekonomikos ir socialinių reikalų komunalinei tarybai, kurį sudaro atstovai iš svarbiausių bendrijos organizacijų ir veiklos padalinių.
Yra 346 komunų ir 345 savivaldybių, kadangi Žaliojo Kyšulio ir Antarktidos savivaldybė valdo Žaliojo Kyšulio ir Antarktidos komunas. Jei yra pasiūlymų kurti naujas bendruomenes, tai turi būti naginėjama regioninių ir administracinio plėtros sekretoriate.
Išnašos
チリの地方行政区分
Lomazų valsčius
Lomazų valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Lomazai. Ribojasi su Palenkės Bialos, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Piščaco, Rosošo, Sosnuvkos, Tučnos ir Višnicės valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 200,43 km², iš kurių: Valsčius sudaro 7,28 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2011 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Bielanai, Burvinas, Dubuvas, Hušča Druga, Hušča Piervša, Jusaki Zažeka, Kopitnikas, Korčuvka, Košolai, Krasuvka, Kozlai, Lubenka, Lomazai, Stasiuvka, Studzianka, Šimanovas, Vola Dubovska ir Vulka Korčovska.
Aksuato ežeras
Aksuatas (rus. Аксуат) – ežeras šiaurės Kazachijoje, Kustanajaus srityje. Ežero plotas svyruoja nuo 50 iki 150 km². Ežero vidutinis gylys yra 1,5–2 m, didžiausias – 4 m.
Įeina į Naurzumo ežerų sistemą.
Katniava
Katniava, Katinava arba Zavetai (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės Furmanovkos kaimo teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Katavō prūsiškos – nadruviškos kilmės. XVI a. rašytiniuose šaltiniuose randamas Catthow pavadinimas. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas, nuo 1874 m. valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Zavetų apylinkės (Заветинский cовет) centras.
Prie gyvenvietės yra Katinavos piliakalnis, kuriame stovėjo nadruvių pilis, kurią 1274 m. užėmė Vokiečių ordinas. Kai kurių tyrinėtojų (Romas Batūra, Rimantas Matulis) manymu, Katinavoje buvusi nadruvių romuva – apylinkėse yra su senovės baltų tikėjimu susijusių vietovardžių. Nuo 1525 m. – Prūsijos kunigaikštystės Įsruties apskrities valsčiaus centras. Katniavos dvaras, kurį 1838 m. valdė šveicarų kilmės Augusto Šavaljė (August Schawaller) šeima, užėmė 576 ha. 1927 m. spalio 10 d. prijungti Mikutėliai (Mikuthelen, nuo 1938 m. Michelsdorf, nuo 1946 m. Stupinas, Gumbinės rajonas, 1905 m. buvo 67, 1910 m. – 52 gyventojai).
Prancūzijos Konstitucija
Prancūzijos Konstitucija, taip pat vadinama Penktosios Respublikos Konstitucija – Prancūzijos konstitucija, parengta specialios Vyriausybės komisijos, priimta, kai referendume Š. De Golį parėmė 80 % rinkėjų 1958 m. rugsėjo 28 d. Su pakeitimais galioja iki šiol.
Katniava
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo suniokota dvaro sodyba, prie Katinavos veikęs trakėnų veislės arklių žirgynas, įkurtas 1821 m. XX a. pabaigoje nugriauta bažnyčia.
Lietuviai
Apylinkių gyventojai XVI a. – XIX a. pirmoje pusėje buvo daugiausia lietuvininkai. Vokiečių kolonistų bažnytkaimyje padaugėjo ir apylinkėse atsirado per XVIII a. pirmosios pusės kolonizaciją. Apie 1562 m. greta piliakalnio pastatyta nauja bažnyčia. Pamaldos lietuvių kalba laikytos iki 1905 m. Dėl germanizacijos XIX a. viduryje lietuvininkais užsirašė tik apie 1/4 gyventojų.
Prancūzijos Konstitucija
Priėmimo aplinkybės
Prancūzija šeštame dešimtmetyje sunkiai sugebėjo išlaikyti savo kolonijines valdas. Po pralaimėjimų Indokinijoje, 1958 m. kilo maištas ir Alžyre, kuris buvo laikomas pačios metropolijos dalimi. Situacija darėsi įtempta. Parlamentas nusprendė pasitelkti generolą Š. De Golį, pasižymėjusį Antrojo pasaulinio karo pasipriešinimo judėjimo lyderį. Konstitucija, kaip ir buvo skelbiama, priimta specialiai de Goliui.
Esminės nuostatos
Valstybinė santvarka – Respublika. Parlamentui atsakinga Vyriausybė, jam suteikta ribota įstatymų leidybos kompetencija. Didelės prezidento galios. Pagal Konstituciją veikia Konstitucinė Taryba – konstitucingumo kontrolės (konstitucinės justicijos) įstaiga.
Katniava
Žymūs žmonės
Katinavoje gimė lietuvių raštijos darbuotojai: 1675 m. – filologas Pilypas Ruigys, apie 1684 m. – Jonas Šulcas, kunigavo: 1633–1662 m. – Jonas Kleinas (apie 1605–1662 m.), 1659–1661 m. – Ernestas Dicelijus, 1662–1673 m. – kalbininkas Teofilis Gotlybas Šulcas, 1882–1903 m. – Kristijonas Polis.
Apylinkė
Zavetų apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Prancūzijos Konstitucija
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Dvejų rūmų parlamentas – Nacionalinis susirinkimas ir Senatas. Parlamentui skiriamas šalutinis vaidmuo: jam nustatyta palyginti neplati kompetencija leisti įstatymus mokesčių, piliečių teisių ir laisvių, valstybės aparato struktūros ir organizacijos, civilinės, baudžiamosios ir darbo teisės klausimais. Kiti dalykai reguliuojami vyriausybės dekretais. Be to, parlamentas gali jai deleguoti teisę leisti aktus ir savo kompetencijos klausimais (deleguotoji įstatymo leidyba). Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: Nacionalinis susirinkimas renkamas visuotiniais (nuo 1974 m. sulaukus 18 m.) tiesioginiais rinkimais dviejų turų sistema 5 metams. Senatas renkamas netiesioginiais rinkikų kolegijų departamentuose rinkimais devyneriems metams, kas treji metai atnaujinant vienu trečdaliu.
Vykdomoji valdžia
Prezidentas, kuriam pavesta pasirašyti ir skelbti įstatymus, reikalauti juos peržiūrėti, perduoti Konstitucinei tarybai. Kai kuriais atvejais prezidentas, apeidamas parlamentą, gali įstatymus paduoti svarstyti tiesiai tautai referendumu. Jis skiria vyriausybės vadovą, šio teikimu – ministrus, vadovauja vyriausybės posėdžiams. Prezidentas skiria įvairius pareigūnus, gali paleisti žemuosius parlamento rūmus, prisiimti nepaprastuosius įgaliojimus. Jis reprezentuoja valstybę. Svarbiausiems prezidento aktams nereikia ministrų kontrasignacijos. Vyriausybė atskaitinga parlamentui, nors kitais požymiais respublika prezidentinė. Įstatymų vykdomosios valdžios rinkimas: prezidentas renkamas specialios rinkikų kolegijos, kurioje dalyvauja savivaldybių atstovai ir nedidelė dalis parlamento rūmų atstovų. Nuo 1962 m. prezidentas renkamas visuotiniais tiesioginiais rinkimais.
Konstitucinė taryba
Įstatymų konstitucingumo kontrolės institucija, kuriai pavesta vykdomosios valdžios ar parlamento reikalavimu peržiūrėti priimtus įstatymus, bet tik iki juos skelbiant ir tik siekiant išsiaiškinti, ar jie neperžengia kompetencijos ribų.
Pakeitimai ir galiojimas
Priimta referendumu 1958 m. rugsėjo 28 d., įsigaliojo 1958 m. spalio 4 d. Pataisos: 1962 m. – taisytos nuostatos dėl prezidento rinkimų; 1992 m. – Konstitucija derinama su Mastrichto sutartimi; 1993 m. – sugriežtintos nuostatos dėl imigracijos; 1996 m. – Konstitucija derinama su Amsterdamo sutartimi; 2000 m. – Konstitucija derinama su Nicos sutartimi, taip pat sutrumpinta prezidento kadencija nuo septynerių iki penkerių metų.
Metikalis
Metikalis – Mozambiko valiuta. ISO 4217 kodas – „MZN“. Padalintas į 100 sentavų.
Istorija
1980 m. pirmasis Metikalis (MZM) pakeitė Mozambiko eskudą santykiu 1:1. Laikui bėgant, pirmasis metikalis vis labiau nuvertėjo, ir kai buvo pakeista senoji Rumunijos lėja ir atsirado naujoji Rumunijos lėja, pirmasis metikalis tapo labiausiai nuvertėjusia valiuta pasaulyje (24 500 metikalių už vieną JAV dolerį) iki 2005 m. rugpjūčio mėn., kol ja tapo Zimbabvės doleris. 2006 m. liepos 1 d. pirmąjį metikalį (MZM) pakeitė antrasis (MZN) santykiu 1000 MZM už 1 MZN.
Léo Delibes
Leo Delibas (, 1836 m. vasario 21 d. Sen Žermen du Valyje, Sarto departamentas – 1891 m. sausio 16 d. Paryžius) – prancūzų kompozitorius, Prancūzijos instituto narys.
Biografija
1848–1853 m. studijavo kompoziciją Paryžiaus konservatorijos A. Adamo klasėje. 1862–1871 m. vargonininkavo bažnyčiose. 1865–1872 m. Grand Opéra teatro chormeisteris Paryžiuje. Nuo 1881 m. dėstė Paryžiaus konservatorijoje, profesorius. 1884 m. Prancūzijos instituto narys.
Kūryba
Sukūrė 6 operas, 3 baletus, 14 operečių, kantatą „Alžyras“ (Alger 1876 m.), mišių, kūrinių fortepijonui, chorui, romansų, solo dainų. Tęsė prancūzų lyrinės operos (Šarlis Guno, Žoržas Bizė) tradicijas. Jo baletų muzika vientisa, melodinga, šokiai dramatiški.
Le Piui en Veli
Le Piui en Veli (ok. Lo Puèi de Velai, ) – miestas Prancūzijos vidurio dalies pietuose, Overnės administraciniame regione, į pietryčius nuo Klermon Ferano; Aukštutinės Luaros departamento centras ir didžiausias miestas. 19 976 gyventojų (2008 m.).
Jukos
miniatiūra|Jukos logotipas JUKOS (rus. ЮКОС) – vienas didžiausių Rusijos naftą išgaunančių ir petrochemijos koncernų. Pavadinimas JUKOS yra akronimas firmų, dalyvavusių įsteigiant koncerną: „JUganskneftegas“ ir „KuibyschewnefteOrgSintesa“ (Юганскнефтегаз, КуйбышевнефтеОргСинтеза).
Le Piui en Veli
Geografija
Le Piui en Veli įsikūręs Centriniame Masyve, Veli kalnų papėdėje, prie Borno upės, 3 km nuo Luaros aukštupio kairiojo kranto. Geležinkeliai ir plentai veda į Klermon Feraną, Sent Etjeną, plentas į Montelimarą.
Istorija
Antikos laikais gyventa keltiškos velavų genties. Nuo IV a. krikščionybės centras, kur, pasak krikščionių legendų, Limožo vyskupas ant kalno įrengė Dievo Motinos altorių; aplink jį vėliau pastatyta katedra. Viduramžiais viena svarbiausių Prancūzijoje piligrimų lankymosi vietų, nuo kurios prasidėjo kelias į Santjago de Kompostelą (Ispanija). Nuo X a. Le Piui en Veli buvo bažnytinė grafystė, kurią nuo XI a. siekė užvaldyti Gijenės kunigaikščiai. 1307 m. Le Piui en Veli pateko į Prancūzijos karaliaus valdžią. Vėliau miestas išliko religinių ir akademinių studijų centru, garsėjo oksitanų kalbos literatūriniais kursais. Per Prancūzijos religinius karus buvo katalikų tvirtovė, ilgai nepripažino dėl sosto tikėjimą pakeitusio Prancūzijos karaliaus Henriko IV valdžios.
Ekonomika
Tradicinė nėrinių gamyba, nuo XVII a. Odos, trikotažo, siuvimo, maisto pramonė, automobilių kėbulų gamyba. „Crozatier“ muziejus (archeologija, menas, etnografija, mokslas ir technika, nėriniai ir kt.). Išplėtotas turizmas, miestas nuo viduramžių lankomas keliaujančių maldininkų.
Demografija
Nuo 1962 m. gyventojų skaičius skelbiamas oficialiai.
Kalčiakių slėniai
thumb|right|250px|Quebrada las Conchas netoli [[Kafajatės]] Kalčiakių slėniai (isp. Valles Calchaquíes) – slėnis, besidriekiantis Šiaurės Vakarų Argentinoje, Saltos, Katamarkos ir Tukumano provincijose. Įsimenantis dėl savo itin kontrastingų spalvų ir geografinių kontrastų: nuo kalnų dykynių iki džiunglių.
Kalčiakių slėnis susidaro iš daugelio mažų slėnių, kurie ties skirtingais miestais ir upėmis vadinami skirtingai: ties Salta – Quebrada del Toro, Valle de Lerma, ties Eskoipės upe – Quebrada de Escoipe, toliau – Valle Encantado, Quebrada de las Conchas ir kt.
Slėnyje nuo seno gyveno indėnų gentys. Kilmeso indėnų statinių griuvėsiai randami netoli Tukumano. Kalčiaki indėnus užkariavo inkai, kuriuose vėliau iš čia išstūmė ispanai.
Apaščios ežeras
Apaščios ežeras (arba Karosinis) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 11,5 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio, Salagalio pelkės rytinėje dalyje, Notigalės telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,26 km, plotis – 0,19 km. Altitudė 92,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Aplinkui stūkso Salagalio miškas. Rytuose išteka upelis (Nemunėlio intakas). Į pietus įsikūręs Salagalio kaimas.
Kalčiakių slėniai
Ypač įspūdingas ir turistų lankomas slėnis ties Kafajate, kur įspūdį padidina vynuogynai. Slėnyje įsikūręs Los Cardones nacionalinis parkas ir Los Sosa provincijos parkas.
Gintarų piliakalnis
Piliakalnio kompleksas
Archeologinį kompleksą sudaro piliakalnis–dvarvietė, priešpilis ir papėdės gyvenvietė. thumb|left|300px|Vyšnių kalnas iš pietvakarių - pietų pusės Piliakalnis įrengtas Minijos kairiojo kranto aukštumos kyšulio pietinėje dalyje. Šlaitai gana nuolaidūs, lėkšti, iki 20 m aukščio. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės - pietų kryptimi, 60 m ilgio, iki 50 m pločio. Jos šiauriniame pakraštyje yra puslankio pavidalo, 50 m ilgio, 0,5 aukščio, 19 m pločio pylimas, už kurio pastebimos užslinkusio griovio žymės.
Į šiaurę nuo pylimo yra apie 30 m pločio priešpilis. Jį nuo aukštumos saugojo kitas puslankio pavidalo pylimas, kuris ariant paskleistas, sunkiai pastebimas.
Į vakarus nuo papėdės gyvenvietės plyti kapinynas.
Teritorijos plotas – 6,9737 ha.
Istorija
Piliakalnis įrengtas I tūkstantmečio pradžioje. Šiaurėje nuo aukštumos pusės jį su priešpiliu saugojo 2 gynybiniai pylimai ir grioviai, o iš kitų pusių - upių santakos slėnis
Vidinis pylimas supiltas iš akmenų ir žemės. Išilgai pylimo stovėjusi iki 2 m pločio medinė gynybinė užtvara, kurios apačią išorinėje pusėje rėmė 1,5-2 m, o vidinėje pusėje – per 1 m storio sienelė, sukrauta iš stambių lauko akmenų. Aikštelės pusėje pylimas buvęs išgrįstas 1,5-2 m pločio akmenų grindiniu. Išorinėje pylimo papėdėje buvo iškastas apsauginis griovys.
Išorinio pylimo pagrindas buvo sukrautas iš lauko akmenų, virš kurių supiltas žemių sampilas.
Manoma, kad piliakalnis dėl lėkštų šlaitų vikinginiu laikotarpiu tapo nesunkiai įveikiamas, todėl I tūkstantmečio antroje pusėje bendruomenė jį apleido ir persikėlė gyventi į priešingą, šiaurinį aukštumos galą, kur gynybai patogesnėje vietoje įsirengė kitą piliakalnį.
XVI a. ant senojo piliakalnio buvo pastatyta pirmoji Kartenos dvaro sodyba. Ją statant vidinis pylimas paskleistas, ant jo pastatyti rūmai. Dalis pylimo akmenų panaudota kiemo grindiniams. Dvarą supo ant bevardžio upelio įrengti 3 tvenkiniai, o ties santaka su Minija stovėjo vandens malūnas. Pasakojama, kad šiaurės vakarinėje Vyšnių kalno papėdėje, Minijos slėnio terasos kalvelėje stovėjo kalvinų bažnyčia, kuri minima 1611 m.
Manoma, kad ant piliakalnio stovėjęs Kartenos dvaras buvo sunaikintas 1655-1656 m. švedų puolimo metu. Naujoji sodyba pastatyta kitoje vietoje, arčiau Kartenos miestelio.
1988 m. Gintarų dvarvietė (piliakalnis) įrašyta į istorijos ir kultūros paminklų sąrašą kaip vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV2086), 1997 m. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A445), 1998 m. paskelbta kultūros paminklu (A445P), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma.
Tyrimai
Piliakalnį–dvarvietę kaip kultūros paveldo objektą 1959 m. išaiškino Juozas Mickevičius. .
1967 m. žvalgė, o 1977 m. ir 1987 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. Jis padarė abiejų pylimų pjūvius ir ištyrė dalį aikštelės, iš viso 60 m². Rasta iš stambių, iki 50 cm skersmens, akmenų sudėta pylimo konstrukcija su 2 m pločio tarpu, degėsių, ant pylimo ir aikštelėje vėliau stovėjusio dvaro pastatų liekanų. Dvarvietės kultūriniame sluoksnyje, kurio storis siekė 30-40 cm, aptikta XVI-XVII a. giliųjų ir ornamentuotų plokščiųjų koklių, puodų šukių, oksiduotų stiklo skelčių, plytgalių ir kt.
1992 m. žvalgė ir teritorijos bei apsaugos zonų ribas nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).