cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liuksemburgo administracinis suskirstymas
Bascharage, Beaufort, Bech, Beckerich, Berdorf, Bertrange, Bettembourg, Bettendorf, Betzdorf, Bissen, Biwer, Boevange - sur-Attert, Boulaide, Bourscheid, Bous, Burmerange, Clemency, Clervaux, Colmar-Berg, Consdorf, Consthum, Contern, Dalheim, Diekirch, Differdange, Dippach, Dudelange, Echternach, Ell, Ermsdorf, Erpeldange, Esch - sur-Alzette, Esch - sur-Sûre, Eschweiler, Ettelbruck, Feulen, Fischbach, Flaxweiler, Frisange, Garnich, Goesdorf, Grevenmacher, Grosbous, Heffingen, Heiderscheid, Heinerscheid, Hesperange, Hobscheid, Hoscheid, Hosingen, Junglinster, Kayl, Kehlen, Kiischpelt, Koerich, Kopstal, Lac de la Haute-Sûre, Larochette, Lenningen, Leudelange, Lintgen, Lorentzweiler, Luxembourg, Mamer, Manternach, Medernach, Mersch, Mertert, Mertzig, Mompach, Mondercange, Mondorf - les-Bains, Munshausen, Neunhausen, Niederanven, Nommern, Pétange, Préizerdaul, Putscheid, Rambrouch, Reckange - sur-Mess, Redange - sur-Attert, Reisdorf, Remerschen, Remich, Roeser, Rosport, Rumelange, Saeul, Sandweiler, Sanem, Schieren, Schifflange, Schuttrange, Septfontaines, Stadtbredimus, Steinfort, Steinsel, Strassen, Tandel, Troisvierges, Tuntange, Useldange, Vianden, Vichten, Wahl, Waldbillig, Waldbredimus, Walferdange, Weiler - la-Tour, Weiswampach, Wellenstein, Wiltz, Wincrange, Winseler, Wormeldange.
Nuorodos
Commune (Luxembourg)
Maldenių apylinkė
Maldenių apylinkė sovietmečiu buvo:
Suginčių apylinkė (Akmenė)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Klykolių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštųjų apylinkės.
Vitalija Tuomaitė
Vitalija Tuomaitė (g. 1964 m. lapkričio 22 d. Žeimelyje, Pakruojo rajone – 2007 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje) – viena žymiausių Lietuvos krepšininkių, Lietuvos moterų krepšinio rinktinės (1982–1998) žaidėja.
2007 m. rugpjūčio 8 d. Vitalija Tuomaitė mirė nuo vėžio, palaidota Lauksodžio (Pakruojo r.) kapinėse.
Pasiekimai
Krepšininkė 1982, 1983, 1989, 1990 ir 1999 metais tapo Lietuvos, 1985 ir 1987 metais – Europos čempione. 1983-aisiais V. Tuomaitė Europos jaunių čempionate iškovojo sidabro, 1988 metų Seulo olimpinėse žaidynėse – bronzos medalius.
1982–1998 metais krepšininkė Lietuvos rinktinės sudėtyje sužaidė 63 rungtynes, per kurias pelnė 480 taškų.
Intelektas
Thorndike teorija
Remiantis E. L. Thorndike teorija, intelektas - atskirų gabumų, kurių kiekvienas gali egzistuoti be kitų, visuma. Ja remdamasis, L. L. Thurstone (1937, 1947) išskyrė septynis pirminius intelekto sugebėjimus:
Daugybinio intelekto teorija
Daugybinio intelekto teorija buvo pasiūlyta Howard Gardner 1983 m., kuris norėjo geriau išnagrinėti ir apibūdinti intelekto sąvoką. H. Gardnerio 1989 m. atlikti tyrinėjimai patvirtina nuomonę, kad intelektą sudaro ne vienas, o daug lygiaverčių sugebėjimų, kurių kiekvienas turi savo simbolių sistemą – savitą informacijos perdirbimo vienetą.
Emocinis intelektas
Emocinis intelektas - sugebėjimas susitvardyti, įkvėpti žmones (motyvacija), įsijausti į kito žmogaus jausmus (empatija), įsisąmoninti savo jausmus bei rasti savo gilumines emocijų priežastis, iššaukti teigiamas emocines būsenas kituose. Jausmų pažabojimo bei atsispindėjimo - sugebėjimas atkartoti greta esančio žmogaus laikyseną, balso skambesį, veido išraišką, nuotaiką, mąstyseną - išlavintas įgūdis.
Intelekto išsivystymo lygmenys pagal Maslou teoriją
1) Fiziologinis. Palaikomos gyvybinės funkcijos: kvėpavimas, mityba, tuštinimasis, miegas.
3) Socialinis. Palaikomi santykiai: socializacija, draugystė, šeima, meilė, intymumas.
4) Savivertės ir pripažinimo. Vertinami savo ir aplinkinių veiksmai bei pasiekimai, atsiranda pagarbos ir pasitikėjimo poreikis sau ir kitiems, noras tobulėti.
5) Savirealizacijos ir problemų sprendimo. Poreikis panaudoti ir perduoti turimas žinias bei patirtį, siekti aukštesnių tikslų: atmetami išankstiniai nusistatymai, emocijos ir asmeniškumai bei priimami faktai, atsiranda noras kurti, tobulinti, įgyvendinti sumanymus, veikti dėl bendros gerovės, analitiškai ir konstruktyviai spręsti problemas.
Dirbtinis intelektas
Dirbtinis intelektas – bet koks dirbtinai sukurtas intelektas.
Dirbtinis intelektas skiriasi nuo įprastų kompiuterinių algoritmų tuo, kad gali apsimokyti, tai atlikdamas tą patį veiksmą gali elgtis kitaip priklausomai nuo prieš tai atliktų veiksmų.
Dirbtinio intelekto tyrimai remiasi psichologijos ir neurologijos, matematikos ir logikos, komunikacijos teorijos, filosofijos ir lingvistikos mokslų duomenimis. Dirbtinio intelekto tyrimuose dažnai pagal gyvų organizmų nervų sistemą kuriami supaprastinti teoriniai modeliai. Jie vadinami neuroniniais tinklais, kurie vėliau panaudojami sprendžiant įvairių sričių problemoms spręsti – balso ar vaizdo atpažinimui, ligų diagnozei ir panašioms problemoms, kurios tiksliais algoritmais sunkiai sprendžiamos dėl ribotų techninių galimybių.
Liudvinava
Liudvinava – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Paulių.
FC Džiugas Telšiai
Futbolo klubas „Džiugas“, o kitaip Telšių „Džiugas“ bei tiesiog FC „Džiugas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Telšių.
Originalus klubas buvo įkurtas 1923 m., atkurtas 1991, o vėliau ir 2014 metais.
Klubo veikla 1923–1946 metais
Sporto asociacija „Džiugas“, vienijo Telšių futbolo ir krepšinio mėgėjus, rūpinosi šių sporto šakų plėtra Telšiuose. Įkurtas 1923 m. lapkričio 2 d. Sustiprėjo, kai 1926 m. susijungė su kitu klubu – „Laimute“. Tuo metu klubas turėjo 145 narius, klubo valdybos pirmininkas buvo S. Lukošius. Pirmąsias futbolo rungtynes komanda žaidė 1927 m. birželio 12 d. su vietos Lietuvos dviračių sąjungos komanda (2:2). Futbolininkai laimėjo I Žemaitijos čempionatą (1935). Komandoje žaidė J. Šlyžius, vėliau išgarsėjęs futbolininkas, knygos Futbolas autorius (1957). Žemaitijos čempionų vardus futbolininkai pelnė ir 1936, 1937. Pirmąsias tarpt. rungtynes jie žaidė 1938 su Latvijos Olimpija ir laimėjo 2:1. 1943–1944 m. futbolo komandoje žaidė vėliau žymūs krepšininkai K. Petkevičius, J. Nakutis, stalo teniso treneris V. Giedraitis, į JAV vėliau pasitraukęs krepšininkas ir treneris V. Grybauskas. 1942 pirmą kartą Lietuvos čempionate dalyvavo krepšininkai. 1945 krepšininkai V. Jasudėnas, J. Kilšauskas, K. Petkevičius, P. Stonkus, Z. Šveikauskas, A. Vasiliauskas, J. Žalys laimėjo bronzos, krepšininkės E. Bružaitė, J. Federavičiūtė, J. Krauzaitė, E. ir O. Slivinskaitės, J. Šulcaitė, O. Žilevičiūtė – sidabro medalius.
1946 m. klubas buvo prijungtas prie Žalgirio draugijos.
Klubo atkūrimas 1991
Atkurtas 1991 metais dalyvavo žemesnių divizionų pirmenybėse. Iširo 1995 metais.
Klubo atkūrimas 2014 m.
2014 m. buvo rest­ruk­tū­ri­zuotas Tel­šių spor­to ir rek­rea­ci­jos cent­ro fut­bo­lo sky­rius, likviduotas Telšių futbolo klubas „Mastis“ ir atkurtas „Džiugas“. 2014 m. telšiškiai rungtyniavo LFF II-os lygos, Vakarų zonoje, kurioje užėmė antrą vietą. 2015 m. debiutavo Pirmojoje lygoje, kurioje užėmė 10 vietą. 2016 m. Pirmoje lygoje vienu metu buvo trečioje pozicijoje, bet vėliau patyrė keletą pralaimėjimų ir nukrito žemyn.
2019 m. klubas surinko pajėgią sudėtį ir sėkmingai kovojo Pirmoje lygoje. Įpusėjus sezonui buvo pirmi. Likus dviem turams iki pirmenybių pabaigos užsitikrino nugalėtojų vardus ir galimybę kilti į A lygą.
2019 m. gruodžio 3 d. pranešta, kad klubas siekia 2020 m. A lygos licencijos. Licencijos reikalavimai nebuvo įgyvendinti, ir prašymas buvo atmestas. Klubas pateikė apeliacija, tačiau LFF Apeliacinio licencijavimo komiteto posėdis vykęs 2020 m. vasario 13 d. atsisakė nagrinėti VšĮ „Telšių futbolo ateitis“ apeliaciją dėl apeliacinio proceso reikalavimų pažeidimų. 2020 m. vasario 19 d. klubo vadovybė išplatino pranešimą, kad klubas atsisakė planų dalyvauti 2020 m. A lygoje. Žaidė Pirmoje lygoje, buvo vieni iš lyderių, tačiau sezono pabaigoje patyrė keletą pralaimėjimų ir galutinėje komandų rikiuotėje liko ketvirti. Kadangi 2021 m. A lyga buvo išplėsta iki 10 ekipų, todėl į ją pakviestos pirmos keturios Pirmos lygos ekipos, o „Džiugas“ tapo vienu iš A lygos naujokų tame sezone.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Be1 NFA nugalėjo varžovus rezultatu 6:0 ir žengė į kitą etapą.
Rėmėjai
2021 m. liepos mėn. AB Orlen Lietuva tapo klubo generaliniu rėmėju.
Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos
Džiugas – žemaičių padavimų personažas, siejamas su Džiugo kalnu šalia Telšių. Padavimuose minimas kaip milžinas, supylęs kalną. Kitur pasakojama, kad Džiugas buvęs didvyris, įkūręs Telšius, iškasęs Masčio ežerą, kovojęs su kryžiuočiais. Sakoma, kad jis buvęs toks galingas dėl velnių pagalbos. Jis galėdavęs su kuoka išmušti didžiausius priešų būrius, su šaknimi išrauti didelius medžius.
Logotipas
Jame vaizduojama žemaičių simbolis lokys, rudame skyde.
Apranga
Klubas žaidžia rudos spalvos aprangomis. Pastaruoju metu komandos spalvinė gama buvo rudi marškinėliai, šortai bei kojinės.
Sudėtis
''Atnaujinta:
(Džiugas B)
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(nuomos pagr. iš „Riterių“)
(nuomos pagr. iš SJK)
(nuomos pagr. iš „Šiaulių“)
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Džiugas / Džiugas B
2022 m. prisijungę žaidėjai
2022 m. išvykę žaidėjai
2023 m. prisijungę žaidėjai
2023 m. išvykę žaidėjai
Aukštapelkė
thumb|240px|Čepkelių aukštapelkinė dalis
Aukštapelkė (oligotrofinė pelkė) – ežerų ir žemapelkių duburiuose susidariusi pelkė, kurios centrinė dalis yra iškilusi aukščiau už pakraščius. Susidaro daugiausia vandenskyrose ir aukštose upių terasose.
Aukštapelkes maitina tiktai krituliai, tad mineralinių medžiagų yra labai mažai ir jos vadinamos oligotrofinėmis. Jų paviršius dažnai išgaubtas t. y. centrinė dalis yra aukštesnė nei pakraščiai, kuriuose kaupiasi sekli vandens juosta – lagas. Aukštapelkėse gali augti tik labai rūgščią terpę mėgstantys augalai.
Dėl aukštapelkėse besikaupiančios kiminų dangos susidaro durpės, todėl šio tipo pelkės dažnai paverčiamos durpynais.
thumb|left|240px|Apie rūgštingą ežerėlį besiformuojanti aukštapelkė
Augalija
Vidurio Europos aukštapelkėse žinoma mažiau kaip 40 rūšių induočių augalų, bet iš jų tik apie 10 rūšių yra dažni.
thumb|240px|Openvėherio aukštapelkė šiaurės Vokietijoje Aukštapelkėse vyrauja kiminai, o iš induočių augalų labiausiai paplitę yra erikinių (Ericaceae) šeimos krūmokšniai, kai kurios daugiametės žolės. Iš medžių aptinkama įvairių ekologinių formų paprastoji pušis.
Įvairių rūšių kiminai (Sphagnum megellanicum, S. rubelum, S. fuscum, S. balticum . angustifolium) mirksta pelkės centre ir sudaro plynę be medžių ir krūmų, dar vadinamą aukštaplyne. Brandžių aukštapelkių plynės centre susidaro ežerokšniški kompleksai su proplaišomis, klampynėmis, akivarais ir ežerokšniais. Mažiau užmirkimą toleruojantys augalai, pavyzdžiui, erikinių šeimos krūmokšniai (mėlynė, bruknė, vaivoras), įsikuria ant aukštesnių kupstų, kur jų šaknyse įsikūrusiems mikoriziniams grybams pakanka deguonies.
Buivydžių apylinkė (Joniškis)
Buivydžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Aukštapelkė
Augalija
Aukštapelkėse augantys krūmokšniai – balžuvos (Andromeda plifolia), viržiai (Calluna vulgaris), varnauogės (Empetrum nigrum), tekšės (Rubus chamaemorus), gailiai (Ledum palustre), durpyniniai bereiniai (Chamaedaphne calyculata), spanguolės (Oxycoccus palustris).
Buivydžių apylinkė (Joniškis)
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Šluostikių apylinkės ir dalies Toliočių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Buivydžių apylinkė prijungta prie Skaistgirio apylinkės.
Aukštapelkė
Augalija
Žoliniai augalai – kupstiniai švyliai (Eriohorum vaginatum), kupstinės kūlingės (Trichophorum caespitosum), baltosios saidros (Rhynchospora alba).
Aukštapelkėse auga ir vabzdžiaėdžiai augalai – saulašarės (Drosera sp.). thumb|240px|Saulašarės ant kiminų dangos thumb|240px|[[Mūšos tyrelis]]
Vienintelis durpėse augantis sumedėjęs augalas, kuris neišaugina pridėtinių šaknų, yra paprastoji pušis (Pinus sylvestris). Todėl pelkėse pušys virsta įvairių ekologinių formų medeliais, kurių pavidalas labai skiriasi nuo augančių sausumoje.
Aukštapelkių centre, dažniausiai ant kiminų kemsų, auga nykštukinė pušaitė (Pinus sylvestris f. Pumila), kuri visai neturi kamieno, o jos šakos driekiasi pažeme. Panašiose augavietėse auga ir 1–3 m aukščio išauganti pušaitė (P. sylvestris f. wilkomii), savo išvaizda primenanti eglutę. Jos apatinės besidriekiančios šakos kartais būna ilgesnės už ją pačią. Aukštapelkėse labiausiai paplitusios 1–6 m aukščio pušaitės (P. sylvestris f. litwinowii), kurių šakų vainikas užima tik trečdalį stiebo. Į sausumos pušis labiau panašios 8–15 m aukščio pušys (P. sylvestris f. uliginosa), augančios pelkių pakraščiuose, raistuose.
Europos Bendrijos svarbos prioritetinei NATURA 2000 buveinei „aktyvi aukštapelkė“ priskiriamos nepažeistos arba labai mažai pažeistos, durpę kaupiančios, didelio ploto aukštapelkės.
Pažeidus natūralų aukštapelkių hidrologinį režimą, jos išsausėja ir pradeda degraduoti – apauga įvairiais krūmais ir medžiais, pavyzdžiui, plaukuotuoju beržu (Betula pubescens). Aukštumalos telmologiniame draustinyje esančią aukštapelkę siekiama apsaugoti stabdant tiesioginį vandens nutekėjimą į greta esančius durpių kasybos laukus. Draustinyje veši plyninės aktyvių aukštapelkių bendrijos su ryškiai išreikšta pelkinių žolinių augalų ir kiminų danga. Šiose aukštaplynėse paplitusi magelaninio kiminyno (Ass. Sphagnetum magellanici) bendrija, ir tik vakarinėje pelkės dalyje išlikusios augalų bendrijos su Lietuvos raudonosios knygos augalu kupstine kūlinge (Trichophorum caespitosum).
Gyvūnija
Aukštapelkėse įsikuria įvairūs paukščiai, pavyzdžiui, kurtiniai, gervės, dirviniai sėjikai.
Geografija
Lietuvoje aukštapelkės sudaro 22 % visų pelkių ploto. Didžiausios Lietuvos aukštapelkės: Žuvinto pelkė, Čepkelių raistas, Kamanos, Naujienų pelkė, Pastalikė. Kasant durpes buvo visai sunaikintos Novaraisčio, Palių ir daug kitų Lietuvos aukštapelkių. Likusios daugiausia saugomos.
Pasaulyje dideli aukštapelkių plotai driekiasi Sibire (Vasiuganė >50 000 km² ir kt.), Europoje didesni aukštapelkių plotai likę Rusijoje, Suomijoje, Baltarusijoje, Baltijos šalyse; Vakarų Europoje dauguma aukštapelkių sukultūrintos; Šiaurės Amerikoje aukštapelkių gausu Aliaskoje, Kanadoje.
Mikoyan-Gurevich MiG-19
MiG-19 (rus. МиГ-19) – Tarybų Sąjungos antros kartos naikintuvas.
Istorija
1951 m. konstrutorių biuras Mikoyan-Gurevich patobulino MiG-17 SM-1 naikintuvą. Skraidymo savybės ir naujas kompaktiškas A. Mikulino sukonstruotas AM-5 variklis pastūmėjo kurti naujesnį modernesnį naikintuvą. Naujesnės modifikacijos SM-2 prototipui buvo sumontuoti 55° kampu pasukti sparnai (SM-1–45°). Po skraidos bandymų, dėl netobulų charakteristikų, nutarta stabilizatorius nuo uodegos kylio perkelti ant fiuzeliažo. Taip pat pastebėta, jog AM-5 varikliai nėra tokie galingi, kad pavyktų pasiekti viršgarsinį greitį. Pakeitus variklį į AM-9 ar RD-9B, konstruktoriam teko nemažai padirbėti ties naikintuvo uodegos konstrukcija. 1954 m. sausio 5 d. naikintuvas (variantas SM-9) pakilo į orą ir po sėkmingų skraidos bandymų, pritarta serijinei gamybai, suteikiant MiG-19 pavadinimą.
Modifikacijos
200px|thumb|MiG-19PM su oras-oras tipo raketomis ir papildomomis kuro talpyklėmis.
MiG-19 pagrindu buvo sukonstruoti bandomieji MiG-19MU, MiG-19SU, SM-10, SM-20, SM-30 ir kiti. Jais buvo bandomos naujos ginkluotės sistemos, borto įranga, varikliai, degalų papildymas ore, katapultavimas.
Šalys naudotojos
200px|thumb
Elektrolizė
thumb|Elektrolizės schema. Elektrolizė – chemijoje ir pramoninėje gamyboje vadinamas metodas, kuriuo atskiriami susijungę cheminiai elementai bei junginiai, per juos leidžiant elektros srovę.
Mikoyan-Gurevich MiG-19
Ginkluotė
right|300px
Elektrolizė
Veikimo principas
Kad vyktų elektrolizė, elektrodai įmerkiami į elektrolito tirpalą arba išlydytą elektrolitą ir prijungiami prie nuolatinės elektros srovės šaltinio polių. Jos metu teigiami jonai – katijonai slenka link neigiamo elektrodo katodo ir prie jo prisijungia elektronus redukuojasi. Neigiami jonai anijonai slenka teigiamo elektrodo anodo link ir jam atiduodami elektronus oksiduojasi. Elektrodus padengia elektrolizės produktai. Susidariusio galvaninio elemento gaminama elektros srovė vadinama – poliarizacijos srove. Kad vyktų elektrolizė išorinė elektros srovė turi būti didesnė už poliarizacijos srovės įtampą ji vadinama – skilimo įtampa.
Elektrolizėje gali būti vartojami tirpieji arba netirpieji anodai. Elektrolizės metu anodo metalas tirpsta, oksiduojasi ir į tirpalą pereina jonai.
Elektrolizės dėsnis
Maiklas Faradėjus 1832 metais, vykdydamas elektrolizės eksperimentus su valgomąja druska, t. y. natrio chloridu, atrado pirmąjį elektrolizės dėsnį. Po jo sekė dar vienas. Štai pagrindiniai du dėsniai:
Kolometrinės technikos
Kolometrinės technikos yra technikos, naudojamos nustatyti atskirtų elementų skaičių, matuojant elektrolizei įvykdyti reikalingos elektros srovės kiekį.
Šiaurės kultūros fondas
Šiaurės kultūros fondas (ŠKF,, , , , Nordisk Kulturfond, SV Nordiska Kulturfonden, ) – pagal Danijos Karalystės įstatymus įkurtas Europos šiaurės valstybių paramos fondas, turintis tikslą finansiškai paremti šių šalių kultūros sklaidą minėtame regione ir už jo ribų. Būstinė – Kopenhagoje.
Nemojkų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Nemojkų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija'''  – parapija, įkurta 1909 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Losicės dekanatui. Pirmoji bažnyčia pastatyta 1448 metais. Dabartinė bažnyčia pradėta statyti 1793 metais. 1905 m. bažnyčia perstatyta neoklasicistiniu architektūros stiliumi.
Šiaurės kultūros fondas
ŠKF veikia pagal įprastus tokio tipo organizacijų principus. Konferencijų, koncertų, ekskursijų, parodų, švenčių ar kt. kultūrinių akcijų organizatoriai, norėdami gauti finansinę paramą, kreipiasi į ŠKF sekretoriatą. Atsiųstus projektų aprašymus įvertina ekspertai ir (teigiamo įvertinimo atveju) sekretoriato darbuotojai pateikia juos patvirtinti Fondo valdybai. Pastarąją sudaro kiekvienos šalies ir atskirų teritorijų atstovai: Danija – du, Islandija – du, Norvegija – du, Suomija – du, Švedija – du atstovai. Po vieną atstovą siunčia Alandų ir Farerų salos bei Grenlandija. Pirmininkas renkamas kas dveji metai, jis keičiamas rotaciniu principu. ŠKF fondo dydis kasmet paskirstomas panašaus dydžio pinigų suma (pvz.: 2013 m. buvo 28 618 000 Danijos kronų). Lėšų prašyti gali ir užsienio atstovai, visgi tame kultūros projekte turi dalyvauti bent trys Šiaurės valstybės.
Organizacija buvo įkurtas 1966 m. rugsėjo 1 d. Per ŠKF veikimo laikotarpį kelis kartus keitėsi įstatai, dabartinė redakcija numato daugiau dėmesio skirti šiom sritims: vaikų ir jaunimo kultūrinis ugdymas, projektų įvairovės skatinimas, Šiaurės regiono valstybių kalbų propagavimas ir kultūros plėtra retai apgyvendintose teritorijose. Fondas nefinansuoja techninės rangos pirkimų, statybinių išlaidų, individualų ir grupinį dalyvavimą renginiuose, dokumentinių ar fantastinių filmų gamybą, negrožinės literatūros vertimus bet kt. įstatuose nenumatytą veiklą. Tuo pačiu jis gali paremti ir kai kuriuos visuomenėje nevienareikšmiai priimamus projektus – pvz.: performansų kūrybą.
Storalapė bergenija
Storalapė bergenija (Bergenia crassifolia) – uolaskėlinių (Saxifragaceae) šeimos, bergenijų (Bergenia) genties augalas. Natūraliai auga Altajuje ir Pietvakarių Sibire. Lietuvoje auginama kaip darželinė gėlė.
Augalas daugiametis, 10-50 cm aukščio. Šakniastiebis šliaužiantis, storas. Stiebas belapis, storas, plikas. Pamatiniai lapai žiemojantieji, beveik apskriti; jų viršutinė pusė blizganti, apatinė – smulkiai taškuota. Žiedynas tankus, paprastai po 2 žiedus ant bendro žiedkočio. Vaisius – dėžutė. Sėklų daug. Šio augalo lapai ir šakniastiebis turi daug rauginių medžiagų.
Pietinis melsvys
Pietinis melsvys (Polyommatus bellargus) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. upių slėniuose. Vikšras su šviesiai ruda arba tamsiai žalia nugarine juosta, kurios abipus yra po eilutę trikampių oranžinių dėmių. Minta notrelinių augalų lapais. Lėliukė žalsvai ruda, pilvelio paviršius grūdėtas.
Lietuvoje labai reta rūšis. Lit. šaltiniuose nurodoma, kad rasti tik keli drugiai. Latvijoje ir Estijoje pagauta tik po vieną drugį. Paplitę Vakarų Azijoje, Europoje ir Šiaurės Afrikoje.
Mekšrinis (Molėtų r.)
left|120px
Mekšrinis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono šiaurės rytuose, Labanoro regioniniame parke, 6 km į vakarus nuo Saldutiškio, 1 km į šiaurę nuo Galuonų ežero. Forma ovali, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,54 km, plotis – iki 0,42 km. Altitudė 151,8 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę mišku. Ežerą iš visų pusių supa Panatryčio miškas. Rytuose plyti žemapelkė. Pietryčiuose išteka upelis link Galuonio ežero (Aiseto ežero baseinas).
Į šiaurę nuo Mekšrinio yra Panatryčio I kaimas, į pietryčius – Panatrytis II.
Užląstelinis skystis
Užląstelinis skystis – kūno skystis, esantis ne ląstelės viduje (kaip yra viduląstelinis skystis), o išorėje (už jos ribų).
Kai kuriuose gyvūnuose, įkaitant ir žinduolius, užląstelinis skystis gali būti dalijamas į du pagrindinius poskyrius – audinių skystis ir kraujo plazma. Užląstelinis skystis taip pat apima ir transląstelinį skystį, kuris sudaro tik 2,5 %.
Žmogaus organizme normali gliukozės koncentracija (~ 5 mM) užląsteliniame skystyje yra palaikoma homeostazės.
Funkcija
Užląstelinis skystis, kartu su viduląsteliniu skysčiu, padeda vandeniui ir elektrolitams judėti po kūną. Tam, kad būtų palaikyta osmotinė pusiausvyra, žinduolių kūno užląstelinio skysčio skyriai turi būti pajėgūs išskirti arba sugerti vandenį iš aplinkos.
Sudėtis
Pagrindiniai katijonai:
Skurdus baltymų, lyginant su viduląsteliniu skysčiu.
Joninė sandara:
Vieta
Užląstelinis skystis yra randamas kraujyje, limfoje, kūno ertmėse, padengtose serozinėmis (drėgmę išskiriančiomis) membranomis, smegenų ir stuburo smegenų ertmėse ir kanaluose bei raumenų ir kituose kūnų audiniuose.
Iliatyvas
Iliatyvas, arba vidaus einamasis vietininkas – viena iš vietininko linksnio atmainų. Sutinkamas finougrų kalbose, baltų kalbose. Iliatyvas rodo veiksmo kryptį į objekto vidų.
Iliatyvas plačiau ar siauriau XVI a. dar buvo vartojamas visoje Lietuvoje, dabar tebėra gyvas linksnis Dzūkijoje bei Rytų Aukštaitijoje. Šis linksnis buvo įtrauktas į Danieliaus Kleino gramatiką, vadintas „grakštesne lytimi“ nei galininkas. Iki šiol neretai vartojamas, tačiau kalbininkų paskelbtas archaizmu. Jo išlikusios sustabarėjusios formos dabar formaliai laikomos prieveiksmiais, pvz., patraukti baudžiamojon atsakomybėn, vardan, dešinėn, kairėn, apačion, viršun, eiti lauk(an), iškilo viešumon, ranka rankon ir kt.
Suomių kalboje iliatyvas sudaromas su priesaga -hVn, kur V reiškia balsį, o h dažniausiai išnyksta, pvz., maa – maahan 'žemėn', talo – taloon 'naman'. Vengrų kalboje iliatyvo priesaga -ba/be (kinta atsižvelgiant į balsių harmoniją), pvz., szekrény – szekrénybe 'lentynon'.
Baku
Baku – Azerbaidžano sostinė ir didžiausias miestas, pietiniame Apšerono pusiasalio krante. Didelis geležinkelio mazgas, yra Baku geležinkelio stotis, uostas prie Kaspijos jūros, su rytiniais jūros uostais, esančiais Turkmėnijoje, susisiekia keltais. Išvystyta naftos, dujų, chemijos, mašinų, prietaisų, statybinių medžiagų, lengvoji, maisto pramonė.
Nuo 1967 m. Baku veikia metropolitenas. Mieste yra Mokslų akademija, 11 aukštųjų mokyklų (iš jų – 3 universitetai), 7 teatrai, apie 30 muziejų (žinomiausi – meno, kilimų, liaudies taikomųjų menų). Baku senamiestyje yra tvirtovė Icherisheher (valstybinis istorinis-architektūrinis draustinis). Yra Širvanšachų rūmai, Synyk-Kala minaretas (XI a.), Mergelių bokštas, Baili akmenys (XIII a.) ir kt. paminklai. Į pietus nuo Baku, jūroje statomos dirbtinės Khazar salos, Apšerono rajone – naujasis Baku zoologijos sodas. Mieste yra Azerbaidžano nacionalinis dailės muziejus.
Etimologija
Vyrauja nuomonė, kad Baku pavadinimas kilęs iš senovės persų kalbos – Badkube reiškė „miestas, kuriame pučia vėjai“. Kita versija, kad persiškai tai reiškia „Dievo kalnas“. Anot kitos teorijos, miesto pavadinimas siekia Zaratustros laikus: Baga reiškia saulę arba dievą. Be to, Turkijos islamo enciklopedija teigia, kad miestas kilo iš turkų kalbos Bey-Köy, kas reiškia „pagrindinis miestas, sostinė“.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas VI a. VII a. priklausė arabams, vėliau Širvos chanams, XVI–XVII a. dažniausiai buvo valdomas persų. 1723 m. birželio 26 d., po ilgos apgulties naudojant patrankas, Baku užėmė rusai, kurie miestą išlaikė iki 1735 m.
Nuo 1747 m. buvo Baku chanato sostinė, 1806 m. užimtas Rusijos. 1860 m. buvo 14000 gyventojų, 1880 m. – 20000. Vėliau ėmė sparčiai augti, nes 1870 m. netoliese buvo surasti dideli naftos ištekliai. Baku netrukus tapo didžiausia Europos žibalo gamybos vieta. 1913 m. išgauta 7,7 mln. t naftos, 1920–1921 m. 2,5 mln. t, 1931 m. 13,5 mln. t.
Gyventojai
XX a. pirmoje pusėje tautinė miesto gyventojų sudėtis buvo gana marga – 31,5 proc. azerbaidžaniečių, 29 proc. rusų, 15 proc. armėnų, 15 proc. persų, 6 proc. žydų. Šiuo metu daugiau nei 90 proc. Baku gyventojų yra azerbaidžaniečiai.
Tommy Nilsson
Erik Tommy Nilsson (g. 1960 m. kovo 11 d. Stokholme) – švedų roko dainininkas ir kompozitorius.
Karjera
8-tojo dešimtmečio pabaigoje atlikėjas buvo švedų sunkiojo metalo grupės „Horizont“ dainininkas. Grupė išleido du albumus, tačiau prancūzų prodiuseris Yves Accary susisiekė su Nilsson ir pasiūlė pasirašyti sutartį su prancūzų įrašų kompanija. Atlikėjas Prancūzijoje išpopuliarėjo 1981 metais su daina „No Way No How“, buvo parduota apie vieną milijoną kopijų, o to paties pavadinimo albumas – 200 000 kopijų. Albume „No Way No How“ vyrauja disko muzika ir baladės. Kitas jo albumas „Tommy Nilsson“ buvo išleistas 1982 metais, jį sudarė Tommy Nilsson ir Alex R Contanstinos sukurtos dainos. Tai buvo roko stiliaus albumas, įrašytas Stokholme ir Los Andžele, tačiau sėkmės nesulaukė.
1985 metais atlikėjas buvo glam metal grupės „Easy Action“ narys, kartu išleido du albumus. 1986 metais grupė galiausiai iširo ir Nilsson pradėjo solinę karjerą. 1989 metais jis atstovavo Švedijai 1989 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, atlikęs baladę „En dag“ užėmė ketvirtą vietą, iš viso surinkęs 110 taškų. Kūriniai „Allt som jag känner“ (su Tone Norum) (1987), „Öppna din dörr“ (1994), „Dina färger var blå“ (1996) ir „Amelia“ (2005) Švedijoje tapo hitais, o 1988 m. pelnė geriausio Švedijos dainininko apdovanojimą.
2001 metais dainų rinkinys „En samling 1981–2001“ Švedijoje tapo platininiu. 2007 metais Nilsson dalyvavo Švedijos nacionalinėje „Eurovizijos“ dainų konkurso atrankoje, tačiau su daina „Jag tror på människan“ finale užėmė paskutinę vietą.
Zinas Kazėnas
Zinas Jonas Kazėnas-Zika (1936 m. balandžio 17 d. Linkuvoje, Šiaulių apskrityje – 2019 m. gruodžio 27 d. ) – Lietuvos žurnalistas, fotografas, menininkas.
Biografija
Nuo 1959 m. dirbo Vilniuje: 1968–1980 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, 1980–1984 m. „Dailės“ kombinate, nuo 1984 m. Fotografijos meno draugijoje. Nuo 1988 m. laisvai samdomas fotomenininkas. 1988–1991 m. Sąjūdžio informacinės agentūros fotografas. 1989 m. stažavosi Vokietijoje, Kelno mieste.
Nuo 1965 m. leidykloje „Mintis“ rengė plakatus, atvirukus, kalendorius, turistinę literatūrą, fotoalbumus. 1979–1989 m. bendradarbiavo su Maskvoje įsikūrusios turizmo firmos „Inturist“ reklamos skyriumi. Išleido virš 600 proginių atvirukų, 80 plakatų, 33 kalendorius, 400 meninių vokų, iliustravo ir apipavidalino apie 60 įvairios paskirties bukletų bei knygelių. 2013 m. minint Sąjūdžio įkūrimo 25-etį Lietuvos bankas išleido 25 ir 50 litų progines monetas, kurių reverse panaudotas Z. Kazėno nuotraukos fragmentas. Nuo 1969 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.
Nuo 1972 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Taip pat buvo Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos valdybos narys. 2005 m. LR kultūros ministerija suteikė meno kūrėjo statusą.
Meninė kūryba
Sovietmečiu pradėjo eksperimentuoti su taikomąja daile. Abstraktūs eksperimentai buvo realizuojami taikomojoje srityje: plakatuose, reklamoje, taikomosios grafikos srityse. Tai, kas buvo „tyliai" brandinama sovietmečiu, prasiveržė vėliau, Sąjūdžio, Atgimimo metais. Ėmė naudoti sau patogesnį Zikos akronimą. Savo darbuose puoselėjo dekoratyvumą, pereidamas prie kūrybos eksponavimo erdvinės instaliacijos priemonėmis. XXI a. pradžioje menininkas pasuko postmodernumo link. Be fovistinio stiliaus drobių, jis mišria technika sukūrė seriją „Manekenai", nagrinėjančią klonavimo, supanašėjimo, transformacijos ir kitas postindustrinės visuomenės problemas.
2005 m. sukūrė „3-dx art" seriją, kurioje apjungė ankstyvojo modernizmo sroves ir pristatė dekoratyvios instaliacijos pavidale. Pasitelkęs šiuolaikines skaitmenines technologijas jis plokštuminę grafiką transformavo į erdvines struktūras ir pritaikė jas erdvinėse instaliacijose. Savo 8–me dešimtmetyje atrastą abstrakčios fotografijos ir ornamentikos techniką (fotografiką) autorius pasitelkė ypatingos formos ir išvaizdos kartoninių cilindrų tapyboje. Skaitmeninių technologijų pagalba jis plokštuminę grafiką transformavo į erdvines struktūras ir pritaikė erdvinėse instaliacijose.
Nuo 2012 m. savo kūryboje ėmė naudoti vintažinius, pokario laikotarpio artefaktus (diržus, sages, bižuteriją). Panaudojami artefaktai ir jų interpretacijos įgavo naujas estetines kategorijas. Paskutiniaisiais metais pasireiškė kita Z. Kazėno individualizmo pradžia. Jis ieško kitokių vizualinės interpretcijos formų, savo potencialą ima realizuoti tapydamas ant medžio pliauskų. Taip pat kuria kompiuterinius „fotodienoraščius" – vaizdo opusus, iliustruotus savo meno kūriniais, palydimus muzikiniais intarpais ir garsų instaliacijomis.
Vejukai
Vejukai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Viduklės, dešiniajame Alsos krante. Ties kaimu Alsa užtvenkta (Vėjukų tvenkinys). Šalia teka ir Plačiuva.
Langas
thumb|180px|Dzūkiškos [[pirkia|pirkios langas]] thumb|150px|right|Bažnyčios langas. Stikliniai vitražai
Langas – įstiklinta anga sienoje, šviesai į pastato vidų patekti. Paprastai langai yra gaminami iš skaidraus stiklo arba stipraus skaidraus plastiko. Lango rėmas dažniausiai gaminamas iš įvairios rūšies medienos arba plastiko.
Stikliniai langai
Šiuolaikiniuose pastatuose langai būna pagaminti iš stiklo, kuris yra įrėmintas plastikiniu arba mediniu lango rėmu. Paprastai vienam langui naudojami du sluoksniai stiklo, tarp kurių paliekamas nedidelis oro tarpas, kuris sulaiko šilumą. Pietų šalyse, priklausomai nuo klimato sąlygų, gali būti naudojami viensluoksniai langai arba langai be įstiklinimo.
Tradiciniai lietuvių langai
Gyvenamojo namo langai išorėje puošiami apylangėmis. Jas sudaro antlangė, palangė ir šoninės lentos. Puošti visi trys apylangių elementai, bet dažniausiai pasitenkinama tik antlange ir palange arba vien tik antlange. Paprasčiausios antlangės turi tik horizontalę lentelę ar briauną, vadinamą karnizu. Puošnesnės antlangės susideda iš dviejų dalių – karnizo ir sandriko.
Aukštaitijoje langai puošti gausiai. Antlangės dažniausiai būna išpjaustinėtos geometriniu ornamentu, rečiau augaliniu. Pasitaiko reljefais puoštų frizų. Palangės daugiausiai puoštos riestiniais ornamentais, ypač mėgtas dviejų priešpriešinių kreivių motyvas. Toks ornamentas yra labai universalus (naudotas XVII–XVIII a. Anglijos balduose). Dažnai sandrikai pasitaiko ne trikampiai, o riestinio kontūro. Jie dekoruoti geometriniu, augaliniu, rečiau gyvūniniu ornamentu. Kartais puošiama realistiniais gyvūnų pjaustiniais – kačių, balandžių, žalčių. Puošnios apylangės būdavo išpjaustinėjamos aplink visą langą. Naudojamas visų rūšių ornamentas. Dzūkijoje langų puošmenos panašios į aukštaitiškas. Žemaitijos trobų langai dažniausiai buvo puošiami tik antlangėmis, kai kada profiliuotomis palangėmis. Mažojoje Lietuvoje langų puošyba buvo kiek gausesnė, tačiau irgi neprilygo aukštaitiškai.
Daugelyje Lietuvos vietų langus dengia langinės.
Vilhelmas Hermanas Gerlachas
Vilhelmas Hermanas Gerlachas (1846 m. gegužės 23 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1913 m. rugsėjo 25 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir diplomatas Klaipėdoje.
Biografija
Gimė ir augo žinomoje medienos pirklio Johano Gotlybo Gerlacho šeimoje. Iš dešimties brolių ir seserų keturi mirė anksti, tarp jų ir vos trisdešimties sulaukęs Eduardas Gotlybas. Pastarasis po tėvo turėjo perimti įmonės valdymą ir todėl prie firmos vairo turėjo stoti kitas brolis – Heinrichas Augustas, o nuo 1870 m. prie jo prisijungė ir Vilhelmas Hermanas.
Brolių valdomai įmonei J. G. Gerlach sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. 1885 m. mirusio brolio Eduardo sūnus Eduardas Frydrichas įsijungė į įmonės valdymą. Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandėlius apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėlesniame laikotarpyje iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami mediniai pabėgiai ir pušiniai tašai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama supjauta mediena buvo žinoma „Baltik timber“ vardu.
XIX a. antroje pusėje veiklūs klaipėdiečiai medienos pirkliai nusprendė iškasti Vilhelmo kanalą – saugų vandens kelią sėliams gabenti. Prie kanalo vėliau buvo įrengta siaurojo geležinkelio stotelę ir apvali medieną Klaipėdos uostą pasiekdavo bėgiais. Medžius iš Rusijos imperijos gabeno ir sausuma, todėl pirklių rūpesčiu buvo nutiesti vieškeliai Palangos link bei Pėžaičių kryptimi (pastarajame kaime veikė muitinė) su geležiniu tiltu per Mingę. Negana to, medžio verslo atstovų iniciatyva buvo pastatytas Nidos švyturys, o uostamiestį su Rusne sujungė telegrafo linija. Prie visų šių projektų betarpiškai prisidėjo ir J.G.Gerlacho įmonė.
1904 m. Hermanui Gerlachui buvo suteiktas komercijos patarėjo vardas, miesto savivaldybėje jam buvo suteiktos aukštos pareigos. Italijos vyriausybė jį paskyrė konsulu Klaipėdai.
1912 m. mirė įmonės bendrasavininkiai brolis Henrichas Augustas ir sūnėnas Eduardas Frydrichas, o po metų ir pats Vilhelmas Hermanas Gerlachas. Firmos J. G. Gerlach vadovu tapo Eduardo Frydricho brolis Jonas Eduardas. Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkūrė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.
Vilhelmas Hermanas Gerlachas buvo vedęs Mariją Cacher (1855–1937), šeima vaikų nesulaukė. Abu mirė Klaipėdoje ir buvo palaidoti miesto kapinėse, kurios 1975 m. buvo panaikintos ir įsteigtas Skulptūrų parkas. Abiejų Gerlachų antkapiai Kraštotyros muziejaus darbuotojų dėka buvo pargabenti į muziejaus kiemelį ir ten dabar saugomi. thumb|220px|Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka – buvusi Vilhelmo Hermano Gerlacho rezidencija
Palikimas
Buvusi J. G. Gerlacho įmonės gamybinė teritorija šiuo metu priklauso Klaipėdos uostui. 1874 m. Vilhelmas Hermanas Gerlachas mieste buvo pasistatęs gyvenamąjį namą–rezidenciją: pirmajame aukšte buvo kontora, o antrajame – gyvenamieji kambariai. Ant įėjimo durų išlikusi monograma „HG – Herman Gerlach“. Šį neorenesansinį pastatą 1935 m. našlė Marija Gerlach pardavė miestui, čionai buvo perkelta Klaipėdos biblioteka (šiandien Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka). Dabartiniais laikais pastato palėpėje, vadinamoje Gerlacho vardu, vyksta įvairūs kultūriniai renginiai.
Kipro futbolo varžybos 2005–2006 m.
Kipro futbolo varžybos 2005–2006 m.
Argentinos tarptautiniai santykiai
Argentinos tarptautinių santykių apibūdinimas.
Koptai
Koptai. Šiuo vardu vadinami koptų ortodoksų, katalikų ir koptų protestantų bažnyčių tikintieji, o apibendrinta prasme – visi Egipto krikščionys. Koptų šaltiniai nurodo jų esant apie 10 – 15 mln., tačiau oficialiai manoma, kad jų yra tik kiek daugiau nei 7 mln. (apie 10 % Egipto gyventojų).
Accept (albumas)
Accept – debiutinis heavy metal grupės Accept studijinis albumas. Buvo įrašytas 1978 metais ir išleistas 1979 metų pradžioje Vokietijos įrašų kompanijos „Brain Records“. Įrašę būgnais groja Frank Friedrich, tačiau dar iki albumui pasirodant prekyboje jis nusprendė nebetęsti muzikinės karjeros. Jo vietą grupėje užėmė Stefan Kaufmann. Bosistas Peter Baltes atliko vokalo partiją dainose „Seawinds“ ir „Sounds of War“.
Dainų sąrašas
Visas dainas sukūrė Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer ir Friedrich.
Maldenių apylinkė (Akmenė)
Maldenių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tryškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dauginių apylinkės ir Tučių apylinkės.
Jeronimas Ralys
thumb|250x250px|Jeronimo Ralio kapas [[Ramybės skveras (Jonava)|Ramybės skvere, Jonavoje]] Jeronimas Ralys (1876 m. spalio 10 d. Antkapinyje – 1921 m. gruodžio 17 d. Jonavoje) – Lietuvos gydytojas, prozininkas, vertėjas, Jonavos rajono garbės pilietis.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. 1896 m. baigė Šiaulių gimnaziją, kur labiausiai mėgo istoriją, literatūrą ir klasikines graikų bei lotynų kalbas. Įstojęs į Maskvos universiteto Medicinos fakultetą, dalyvavo lietuvių studentų slaptose draugijose, socialdemokratų veikloje. Bendradarbiavo „Varpe“, „Ūkininke“, „Lietuvos žiniose“.
Baigęs universitetą, 1903–1906 m. dirbo Maskvos Morozovo vaikų ligoninėje gydytoju. 1906–1908 m. tarnavo jūrų laivyne. 1908–1914 m. dirbo gydytoju Prienuose, Taujėnuose, Ariogaloje, Jonavoje, rūpinosi liaudies švietimu. 1914–1918 m. karo gydytojas Caricyne, Kaune, Saratove. 1918 m. apsigyveno Jonavoje.
Dar gimnazijos 5 klasėje pradėjo iš senovės graikų į lietuvių kalbą versti Homero epines poemas „Odisėja“ (išleista 1921 m.) ir „Iliada“ (vertimą užbaigė Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Jurgis Talmantas ir Pranciškus Žadeikis, išleista 1930 m.). J. Ralio dėka poemos „Iliada“ ir „Odisėja“ į lietuvių kalbą buvo išverstos daug anksčiau, nei į kai kurias kitas pasaulio kalbas.
1902 m. parašė apsakymą „Rykštės“. Su Jurgiu Šlapeliu iš lenkų kalbos išvertė Danielio Defo „Robinzono gyvenimą ir jo nelaimes“ (1907 m.), H. Bičer-Stou „Dėdės Tomo trobelę“ (1914 m.).
Atminimo įamžinimas
Palaidotas Jonavos miesto senosiose kapinėse. Paminklas pašventintas 1931 m. rugsėjo 30 d. Paminklo autorius architektas Adolfas Netiksa.
Jo vardu pavadinta gatvė Jonavoje. Vilniaus g. 11 buvusį karo ligoninės pastatą žymi paminklinė lenta, atidengta J. Ralio 70-ųjų mirties metinių atminimui. 1993 m. spalio 8 d. jo vardu pavadinta Jonavos 1-oji vidurinė mokykla (dab. gimnazija), 1996 m. spalio 10 d. atidarytas mokyklos muziejus.
Žalpių miestelio (Kelmės raj.) parke pastatytas atminimo akmuo pirmajam Homero vertėjui Jeronimui Raliui, sukurta ekspozicija vietos kraštotyros muziejuje. Jo vardu pavadinta ir gatvė Žalpiuose.
Antaniškis (Anykščiai)
Antaniškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Skiemonių.
Strelniekai
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo – „šaulys“.
Istorija
1949–1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Uralinė pelėda
miniatiūra|Uralinė pelėda, video Uralinė pelėda (Strix uralensis) – pelėdinių (Strigidae) šeimos plėšrus paukštis.
Patelės yra stambesnės už patinėlius. Uralinių pelėdų kūno ilgis 50-62 cm, sparnai 35-40 cm, ištiestų sparnų tarpugaliai 103-124 cm, uodega 30 cm. Patelių svoris 630-1150 g (iki 1300 g tarp Strix uralensis macroura porūšio), patinėliai smulkesni ir sveria 570-850 g.
Kūno viršutinė pusė balsva, išmarginta tamsiomis išilginėmis dėmėmis; pilvinė balsva su aiškiomis pailgomis tamsiomis dėmėmis. Skruostų diskas apvalus, pilkas. Uodega ilga, skersai dryžuota, galas balsvas. Kojos plunksnotos iki pirštų. Gyvena brandžiuose miškuose.
Kadangi Lietuva yra jos paplitimo arealo vakariniame pakraštyje, ši pelėda čia yra labai reta, nėra duomenų apie perinčius šiuos paukščius. Lietuvoje kiek dažniau stebimos Švenčionių, Biržų, Pasvalio rajonų savivaldybėse.
Vanagiškiai (Raseiniai)
Vanagiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Viduklės, piečiau magistralės. Pro kaimą praeina kelias, teka Apusinas.
Kuziai
Kuziai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rutkiškių.
Barklainiai (Daujėnai)
Barklainiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Daujėnų, prie Orijos upės. Kaime yra mineralinio vandens šaltinis – Baltasis šaltinis (gamtos paminklas nuo 1985 m.).
Kalmah
Kalmah – Suomijos metalo muzikos grupė iš Oulu.
Labna (upė)
Labna  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje, Kolno valsčiuje. Upės ištakos netoli Obiedzino kaimo. Žiotys Skrodos upė. XIV a. upė vadinama Lubna. Anksčiau buvo manoma, kad upė įteka į Pisos upę.
Triškoniai
Triškoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybės centrinėje dalyje, prie kelių ir. Seniūnaitijos centras. Yra Triškonių pagrindinė mokykla, biblioteka, stovi koplytstulpis. Turi savo herbą. 2009 m. kaimas paminėjo savo 410-tąjį jubiliejų. Kaime veikia moterų, senjorų klubai. Į šiaurės rytus nuo kaimo auga Triškonių miškas.
Istorija
1950–1963 m. buvo Triškonių apylinkės centras.
Pontypridd United AFC
Ponteprido „Town“ – Velso futbolo klubas iš Ponteprido.
Istorija
Įkurtas XX a. pradžioje. Kitados vadintas Pontypridd AFC, o nuo 1992 m. – Pontypridd Town AFC.
Stepinis melsvys
Stepinis melsvys (Polyommatus coridon) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. upių slėniuose, sausose pievose. Vikšras melsvai žalias su dviem eilėmis gelsvų gumburių ant nugaros. Šonuose geltona linija ir geltoni taškai. Lėliukė gelsvai ruda su balsvomis sparnų užuomazgomis ir tamsia nugara.
Lietuvoje labai reta rūšis, žinoma pietiniuose rajonuose (čia praeina drugių paplitimo arealo riba). Paplitę Pietų ir Vidurio Europos stepėse.
Pakamanių apylinkė
Pakamanių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Laižuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jučių apylinkės.
Stulpinas
Stulpinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stulpinienė (ištekėjusi moteris) ir Stulpinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nemojkų geležinkelio stotis
Nemojkų geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Nemojkų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicių apskrityje, Losicių valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stoties iki Patkuvo geležinkelio stotelės yra 3,4 km ir iki Cerpigužo geležinkelio stotelės yra 8 km.
Retažiedė miglė
Aprašymas
Daugiametis šakniastiebis žolinis augalas. Stiebas stačias arba kylantis, 60 – 120 cm aukščio, suplotas. Lapai šviesiai žali; apatinių lapų makštys plačios, plokščios. Šluotelė reta; ilgakotės šakelės beviek stačiai atsilenkusios nuo žiedyno ašies, į visas puses išsiskėtusios. Pražysta birželio pabaigoje ir liepos mėnesį. Žiedus apdulkina vėjas. Dauginasi palaipomis ir sėklomis. Paprastai auga trąšiuose puveninguose arba durpinguose drėgnuose ir šlapiuose dirvožemiuose. Aptinkamas ūksminguose šaltiniuotuose miškuose, miškingose upelių pakrantėse, drėgnose pakrūmėse.
Populiacijos dažniausiai negausios, augalai auga paveiniais kereliais arba nedidelėmis grupėmis. Retkarčiais sudaro kelių kvadratinių metrų ploto sąžalynus. Dėl miškų kirtimo ir sausinimo tinkamos buveinės nyksta. Taip pat augavietės kartais yra užtvindomos, ypač bebrų.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Paplitimas
Arealas apima Šiaurės, Rytų ir Vidurio Europą, Centrinę Aziją, Vakarų Sibirą. Atskiros radimvietės žinomos Rytų Sibire ir Tolimuosiuose Rytuose.
Aptinkama visoje Lietuvoje, retesnė vakarų ir šiaurės rajonuose.
Gustaf Kossinna
Gustafas Kosina (, 1858 m. rugsėjo 28 d. Tilžė – 1931 m. gruodžio 20 d. Berlynas) – vokiečių archeologas.
Biografija
Studijavo nuo 1875 m. klasikinę ir germanų filologiją Getingeno, Leipcigo, Berlyno ir Strasbūro universitetuose. Studijuodamas indoeuropeistiką susidomėjo archeologija. Daug bendravo su archeologu O. Tišleriu. Nuo 1892 m. gyveno Berlyne, 1902-1927 m. dėstė Berlyno universitete, nuo 1902 m. profesorius. 1909 m. įkūrė Vokietijos archeologų draugiją ir jos žurnalą „Mannus“. Tyrė germanų kilmę.
Veikaluose rėmėsi ir Prūsijos archeologine medžiaga, bet dažnai tendencingai.
Armeniškių apylinkė
Armeniškių apylinkė (iki 1971 m. Armėniškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Seredžiaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pašilių apylinkės ir dalis Kelmickų apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1977 m. balandžio 4 d. Armeniškių apylinkė prijungta prie Seredžiaus apylinkės.
Kauno radijo stotis
thumb|[[Kauno tvirtovės radijo stoties pastatas Žaliakalnyje]]
Kauno radijo stotis – pirmoji radijo stotis Lietuvoje.
Kauno tvirtovės radijo stotis
Informacijos perdavimo ir priėmimo radijo bangomis techninės priemonės Lietuvoje pradėtos kurti 1910 m., kai Rusijos armijos ryšių tarnybos dalinys pradėjo statyti „Telefunken“ firmos 1,5 kW galios radiotelegrafo stotį Kauno tvirtovės Žaliakalnio forte. Pirmojo pasaulinio karo metu stotimi naudojosi vokiečiai, o karui pasibaigus, 1919 m. perdavė ją tuomet jau nepriklausomos Lietuvos kariuomenei.
Tarpukaris
Lietuvos kariuomenė stotį pradėjo naudoti 1919 m. liepos 9 d. Šioje radiotelegrafo stotyje dirbo iš užsienio grįžę ir ten patirties bei žinių įgiję specialistai.
Mazovija
Mazovija  – geografinė ir istorinė sritis rytų Lenkijoje, kurios istorinė sostinė ir seniausias miestas yra Plockas. Lenkijos sostinė Varšuva irgi yra Mazovijos regione.