cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gregor Fučka
Gregor Fučka (g. 1971 m. rugpjūčio 7 d.) – buvęs slovėnų kilmės Italijos profesionalus krepšininkas, olimpietis. Žaidė sunkiojo krašto ir vidurio puolėjo pozicijose. Nuo 2017 m. dirba treneriu.
Ilka
Ilka  – gyvenvietė apie 20 km į pietryčius nuo Zaigrajevo, Udos kairiojo intako Ilkos kairiajame krante, prie Transsibiro magistralės, Zaigrajevo rajonas, Buriatija.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Ilkos geležinkelio stotį iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežtas ešelonas tremtinių. Dalis jų išskirstyta po gretimus miško kirtimo punktus bei kolūkius; Ilkoje palikta apie 100 šeimų. Ilka tuo metu buvo miško pramonės ūkio centras. Tremtiniai krovė rąstus medienos sandėlyje, geležinkelio stotyje (darbas 3 pamainomis, be poilsio dienų), kirto mišką, plukdė rąstus, dirbo pabėgių įmonėje, mašinų remonto gamykloje, statybose, prie geležinkelio. Daug žmonių žuvo ar susižalojo miško ruošos darbuose, mirė nuo išsekimo, ligų. 1957–1959 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Ilkoje išliko didelės lietuvių kapinės; 1959 m. tremtiniai pastatė atminimo kryžių. 1989–1990 m. ir 2000 m. į Ilką iš Lietuvos buvo nuvykusios kelios ekspedicijos, daugelio tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.
Latvijos Pirmoji partija
Latvijos Pirmoji partija – krikščioniškos pakraipos partija Latvijoje. Įkurta 2002 m. Vadovas – Ainaras Šleseris (Ainārs Šlesers).
Šios politinės srovės atsiradimas ir žaibiškas kilimas tapo tikru fenomenu ir savotiška revoliucija. Jos kūrėjai – įvairių krikščioniškų Bažnyčių atstovai, nutarę iš esmės pakeisti Latvijos politiką krikščioniškųjų vertybių pagrindu. Šios partijos bazę sudarė daugybės krikščioniškų Bažnyčių tinklas, apjungiantis evangelikus, katalikus, baptistus, adventistus bei sekmininkus, iš kurių bene ryškiausiai išsiskiria prieštaringai vertinama, pastoriaus Aleksejaus Lediajevo vadovaujama charizmatinė Bažnyčia „Naujoji karta“
Šis krikščioniškojo politinio aktyvumo fenomenas gimė religinio pliuralizmo aplinkoje. Skirtingai nuo Lietuvos arba Lenkijos, kuriose vyrauja vienos religijos – katalikų – atstovai, Latvijoje religinis pliuralizmas buvo gana įprastas dar prieš valstybės atsiradimą. Tai sudarė palankesnes prielaidas įvairių naujųjų religinių judėjimų ir netradicinių Bažnyčių plėtrai. Sustiprėjusios, revoliucingai nusiteikusios krikščioniškosios bendruomenės, sudariusios sąjungą su tradicinių bendruomenių atstovais, sudarė platų krikščionišką tinklą, apjungiantį žiniasklaidą, verslą ir visuomeninę veiklą, o 2002 m. perėjusį ir į politinį lygmenį. LPP nesirėmė giliomis šio krašto ir tautos tradicijomis, kaip Lietuvos krikščionių demokratų partija, arba – sąlyginai – Latvijos krikščionių demokratų sąjunga, bet priešingai – susikūrė, kaip itin savitas naujadaras, naujų politinių realijų ir aktualijų produktas, kažkuo primenantis nebent Australijos partiją „Family First“.
LPP iškilo, kaip darni energingų žmonių komanda, susitelkusi apie charizmatišką lyderių tandemą – liuteronų pastorių Eriką Jėkabsoną (Ēriks Jēkabsons) ir verslininką Ainarą Šleserį (Ainārs Šlesers). Greta jų greitai iškilo kiti ryškūs politiniai veikėjai – sekmininkiškosios Bažnyčios „Geroji žinia“ („Prieka vēsts“) atstovas Juris Lujansas (Juris Lujāns), baptistų pastorius Ainaras Baštikis (Ainars Baštiks), bei iš „Naujosios kartos“ atėjusi Inta Feldmanė (Inta Feldmane). Agituodami įvairių Bažnyčių tikinčiuosius balsuoti už krikščioniškąją partiją, šios partijos atstovai gavo neoficialų pavadinimą: Dvasininkų partija. 2002 m. spalio 5 d. parlamentiniuose rinkimuose LPP gavo 10 Seimo (Saeimos) narių mandatų ir kartu su konservatyviąja Latvijos Liaudies partija (Tautas Partija), tautine partija Tėvynei ir Laisvei / Latvijos Nacionalinės Nepriklausomybės Sąjūdžiu (Tēvzemei un Brīvībai // Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustība), Žaliųjų ir valstiečių sąjunga (Zaļo un Zemnieku Savienība) bei liberaliąja partija „Naujasis laikas“ („Jaunais Laiks“) sudarė valdančiąją koaliciją. Šios koalicijos lyderiu ir Vyriausybės premjeru tapo „Naujojo laiko“ partijos pirmininkas Ainaras Repšė (Einars Repše), iškilęs kaip Latvijos Banko vadovas. A. Šleseris tampa vicepremjeru, J. Lujansas – ekonomikos ministru, A. Baštikis – Šeimos ir vaiko reikalų ministru, išeivijos atstovas Nilsas Muižniekas (Nils Muižnieks) – Ypatingųjų reikalų ministru.
Vos patekusi į valdžią, LPP išsyk ėmėsi ryžtingų iniciatyvų: apriboti neigiamą žiniasklaidos poveikį visuomenės dorovei, iškeldinti iš miestų centrų lošimo namus, sustiprinti teisėsaugos ir teisėtvarkos efektyvumą. Dėl vertybinių ir praktinių nesutarimų, vis labiau ryškėjo įtampa tarp koalicijos partnerių – ypač LPP ir „Naujojo laiko“. Pastarosios vadovas A. Repšė apkaltino savo kritikus, jog šie neleidžiantys jam pažaboti valstybinio aparato korupcijos, šie jam prikišo autoritatinį valdymo stilių. 2004 m. visi keturi LPP ministrai pasitraukia iš Vyriausybės, ir A. Repšės koalicija lieka mažumoje. Vasario mėn. A. Repšė, kaltindamas su juo susidorojusią korumpuotą sistemą, atsistatydina, jo vietoje premjeru kovo mėn. tampa žaliųjų atstovas Indulis Emsis, sudarydamas koaliciją su Liaudies partija ir LPP, prie kurios po kiek laiko prisijungia ir kairioji Liaudies vienybės partija (Tautas Saskaņas Partija). LPP šiame kabinete gauna aštuonis ministrų postus iš dvidešimties 2004 m. spalio 28 d. parlamentas 39 balsais iš 53 nubalsuoja prieš I. Emsio Vyriausybės pasiūlytą biudžeto planą, ir ši Vyriausybė – taip pat atsistatydina. Gruodžio 2 d. naujuoju premjeru parlamentas paskiria Liaudies partijos atstovą Aigarą Kalvytį (Aigars Kalvītis). Šioje Vyriausybėje lieka šešiolika ministerijų, LPP išsaugo tris: E. Jėkabsonas užima Vidaus reikalų ministeriją, A. Šleseris – Susisiekimo ministeriją, A. Baštikis lieka Šeimos ir vaiko reikalų ministru. Keičiantis koalicijoms ir vyriausybėms, LPP išlaikė tvirtas pozicijas, tačiau ilgainiui ėmė ryškėti tam tikra šios partijos krizė. 2005 m. spalį atsistatydina Vidaus reikalų ministras E. Jėkabsonas, nepatenkintas, jog jo vadovaujama ministerija negaunanti pakankamai lėšų. Ryškėjant vidinei konfrontacijai, E. Jėkabsonas palieka ir pačios LPP gretas: partijai lieka vadovauti A. Šleseris. Visuomenėje pasirodo nuomonių, jog E. Jėkabsono atsistatydinimą sąlygoję ir jo ryšiai su Rusijos oligarchu Borisu Berezovskiu. Po kėdžių persistumdymo Vyriausybėje, E. Jėkabsono ministeriją perima kitas LPP atstovas – Dzintaras Jaundžeikaras (Dzintars Jaundžeikars), o 2006 m. kovo mėn. iš Susisiekimo ministerijos vadovo pareigų pasitraukus A. Šleseriui, jo vietą užima partijos kolega Krišjanis Peteris (Krišjānis Peters). Premjerui A. Kalvyčiui apkaltinus A. Šleserį įsimaišius į valdininkų korupcijos skandalą Jūrmalos savivaldybėje, paskelbiama, kad šis politikas – praradęs visuomenės pasitikėjimą. LPP vadovauti imasi J. Lujansas.
LPP kilimas, raida ir ilgainiui išryškėjusi krizė buvo sąlygota tiek vidinių, tiek išorinių veiksnių. Viena vertus, ši partija turėjo aiškią vertybinę orientaciją, patraukusią daugelį permainų ištroškusių Latvijos piliečių. Iš kitos pusės, valdymo patirties ir kompetencijos stygius – neišvengiamai iškėlė tolesnių šios partijos perspektyvų klausimą. Šias perspektyvas apsunkino ir iš A. Repšės paveldėta biudžeto krizė, sukėlusi lėšų trūkumą įvairiose ministerijose ir paskatinusi E. Jėkabsono atsistatydinimą iš Vyriausybės, o sulig tuo – ir pasitraukimą iš pačios LPP. LPP sugebėjo suvienyti įvairias krikščioniškas visuomenines ir politines jėgas, tarp jų – ir anksčiau susiformavusią, labiau tradicinę Krikščionių demokratų sąjungą: pastarosios vadovas A. Teikmanis, kartu su savo partiečiais Dzintra Homka, Peteriu Simsonu, Juriu Aboliniu (Juris Āboliņš) ir kt. pastaruosiuose, 2002 m. parlamentiniuose rinkimuose dalyvauja LPP sarąše. Tačiau tarp dešimties išrinktų LPP parlamentarų, nei vienas KDS narys – nepateko.
Siparija
Siparija  – miestelis Trinidade ir Tobage, pietinėje Trinidado salos dalyje. Keliai į Penjalį, Point Fortiną. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Naftos gavyba.
Latvijos Pirmoji partija
Nežiūrint vidinių ir išorinių sukrėtimų, LPP išlaiko reikšmingą įtaką valstybės ir savivaldybių politikoje. 2005 m. gėjų ir lesbiečių organizacijoms planuojant viešą paradą Rygoje, LPP – kartu su nacionalistinėmis organizacijomis – griežtai pasipriešino šioms demonstracijoms. Gėjams išsireikalavus šio parado, LPP su Latvijos Nacionaliniu Frontu, tautinio jaunimo klubu 415 ir įvairiomis krikščioniškomis Bažnyčiomis, surengė kontrparadą. Tų pačių metų rugsėjo mėn. LPP pateikė konstitucinę pataisą, kurioje šeimą būtų apibrėžta, kaip vyro ir moters tarpusavio sąjunga, atvira gyvybės pradėjimui: nežiūrint Prezidentės Vairos Vykės-Freibergos perspėjimų ir europinių institucijų protestų, ši pataisa parlamente priimta 55 iš 100 balsų.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Latvijas Pirmā partija
Storasis uosis
Storasis uosis – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį uosį (Fraxinus excelsior L.).
Storasis uosis auga Klaipėdoje, Paupių rajone, Jaunystės g. 22G. Šalia auga kitas saugomas medis – Paupio ąžuolas.
Duomenys
Klaipėdos savivaldybė 2022 m. patikslino gamtos paveldo objekto duomenis, buferinės (fizinės ir vizualinės) apsaugos zonas:
Periboja
Graikų mitologijoje šeši asmenys turėjo Peribojos (Periboėjos) vardą:
LUX
LUX, Lux arba lux be taškų arba su taškais gali reikšti:
Algimantas Liubinskas
Algimantas Liubinskas (g. 1951 m. lapkričio 4 d. Kybartuose) – Lietuvos politikas. Buvęs Lietuvos vyrų futbolo rinktinės vyr. treneris, TSRS sporto meistras.
Biografija
1983 m. A. Liubinskas tapo jauniausiu Sovietų Sąjungos treneriu, kai balandį tapo Vilniaus „Žalgirio“ treneriu, šioje komandoje jis dirbo iki 1985 m. balandžio.
1992 m. Liubinskas tapo pirmuoju nepriklausomos Lietuvos rinktinės treneriu, čia dirbo iki 1995 metų, kai atsistatydino dėl nesutarimų su Lietuvos futbolo federacija. Vėliau metus nuo 1996 iki 1997 treniravo Šiaulių „Karedos“ komandą, po to dirbo Vilniaus „Paneryje“ ir Panevėžio „Ekrane“, vėliau išvyko į Lenkiją ir gana sėkmingai dirbo Jagiellonia Bialystok komandoje. 2002 metais tapo Lietuvos U-21 rinktinės treneriu, o netrukus grįžo ir prie Nacionalinės Lietuvos rinktinės vairo, kuriame pakeitė Benjaminą Zelkevičių.
Didžiausi jo laimėjimai yra lygiosios 1:1 su pasaulio čempionais italais, lygiosios su vokiečiais (1:1) ir ispanais (0:0) bei pergalės prieš Ukrainos ir Gruzijos ekipas rezultatu 2:0, prieš Škotiją 1:0.
2009 m. gruodžio pabaigoje tapo Ukrainos Lvovo komandos vyr. treneriu. 2010 m. balandžio 20 d. paliko Ukrainos komandą.
Daugėdų apylinkė
Daugėdų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rietavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Užpelių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Daugėdų apylinkė prijungta prie Medingėnų apylinkės ir Stalgėnų apylinkės.
Veiverių mokytojų seminarija
Veiverių mokytojų seminarija – nuo XIX a. vidurio iki Pirmojo pasaulinio karo vienintelė Lietuvos mokytojų lietuvių rengimo įstaiga, veikusi Veiveriuose, buvusiose arklių pašto stoties patalpose, kurios, 1861 m. nutiesus geležinkelį Sankt Peterburgas-Varšuva liko tuščios.
Prie seminarijos pastato stovi joje dirbusio pedagogo Tomo Ferdinando Žilinsko biustas (1931 m., skulptorius Antanas Aleksandravičius).
Istorija
thumb|250px|Veiverių mokytojų seminarijos orkestras Mokyklos istorija neatsiejama nuo Lietuvos mokytojų tėvu vadinamo Tomo Ferdinando Žilinsko (1840–1925) vardo. Anot Jono Jablonskio, tai buvo „didysis Lietuvos mokytojų patriarchas, auklėtojas ir žadintojas, mokėjęs sunkiausiomis aplinkybėmis dirbti savo krašte“.
1866 m. T. Žilinskas paskirtas Veiverių pedagoginių kursų lietuvių valstiečių vaikams mokytoju, dėstė matematiką, gamtos mokslus ir lietuvių kalbą. 1872 m. šie kursai pavadinami Veiverių mokytojų seminarija. Pirmojo pasaulinio karo metais seminarija evakuota į Rusijos gilumą. Per 52 gyvavimo metus Veiverių mokytojų seminarija parengė ir išleido 1025 mokytojus. Nemaža dalis jos auklėtinių tapo pradžios mokyklos mokytojais, lietuviškų vadovėlių autoriais, žymiais visuomenės bei kultūros veikėjais.
Veiverių seminarija buvo trimetė. Į pirmą kursą priimdavo jaunuolius nuo 15 metų, turinčius dviklasės mokyklos baigimo pažymėjimus. Viename kurse mokėsi 30 mokinių, tad iš viso seminarijoje galėjo mokytis 90 žmonių. Buvo dėstoma tikyba, pedagogika, lietuvių kalba, rusų kalba, istorija, matematika, gamta ir geografija, dailyraštis, braižyba, muzika, dainavimas ir gimnastika. Darbo įgūdžiams įgyti reikėjo išdirbti nustatytą valandų skaičių mokyklos sode ir darže. Seminarija turėjo daržą ir sodą, kuris 1878 m. jau užėmė šešis hektarus.
Numalšinus 1863 m. sukilimą buvo uždrausta lietuviška spauda lotyniškomis raidėmis, iš viešojo gyvenimo pradėta stumti ir šnekamoji kalba. Veiverių mokytojų seminarija turėjo ruošti lietuvius mokytojus kaimo mokykloms, kad jie vaikus mokytų rusų kalbos. Tačiau priešinantis rusifikacijai Veiveriuose slapta įsikūrė svarbus lietuviškas tautinis židinys. Buvo skaitoma ir platinama draudžiama literatūra, renkama tautosaka, užrašinėjamos jaunimo dainuojamos dainos, jų žodžiai ir melodijos. 1883 m. antro ir trečio kurso seminaristai pradėjo leisti mėnraštį „Laimės valandos“, vyko slapti susirinkimai.
Seminarija veikė iki 1915 m. prasidedant I pasauliniam karui, kai buvo iškelta į Švenčionėlius, o vėliau – į Vilnių. 1919 m. mokytojų seminarijai į Veiverius negrįžus, buvusiose patalpose spalio mėnesį įkurta Veiverių progimnazija.
Žymūs mokiniai
Veiverių mokytojų seminarija parengė 1024 mokytojus, tarp kurių buvo:
Gėla (ežeras)
Šalia ežero yra Gėlos gyvenvietė.
Šis ežeras yra vienas iš švariausių Vilniaus apylinkėse. Šiaurės rytų pakrantėje, greta II paplūdimio, yra įrengta molio vonia, visas krantas padengtas baltu moliu.
Ežerėvardis Gėlà kildinamas nuo žodžių gėlas, gėlus („bedruskis, saldus, prėskas“).
thumb|left|240px|Ežeras nuo šiaurės vakarinio kranto
Anglijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Anglijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Airijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Airijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
1984–1985 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Tyrėjo tikėjimosi efektas
Tyrėjo tikėjimosi efektas (arba tiesiog tyrėjo efektas; ) – efektas, kai tyrėjas savo veiksmais nesąmoningai daro įtaką tyrimo dalyviams. Atliekant tyrimus tai yra gana svarbi grėsmė, kurios paprastai bandoma išvengti atliekant dvigubai aklus eksperimentus, kuriuose ne tik tiriamieji, bet ir tyrėjai nežino, kuri grupė yra kontrolinė.
Liepa M. Daukšos kieme
thumb|200px|Liepa
Liepa Mikalojaus Daukšos kieme arba VU M. Daukšos kiemo liepa yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas išskirtinis medis, augantis Vilniuje, senamiestyje, Universiteto g. 7. Liepa žaliuoja M. Daukšos kieme prie Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto. Vietos studentų korporacijos Korp! Tilia pavadinimą, sakoma, įkvėpė ši liepa.
M. Daukšos kiemas yra mėgstama Vilniaus universitete studijuojančių istorikų susibūrimo, švenčių rengimo vieta, nes pagrindiniai kiemo korpusai priklauso Istorijos fakultetui. Kiemo centre auga liepa, aplink kurią išdėstyti suoliukai. Be kitų renginių, fakulteto Alumni draugija į gimtosios M. Daukšos kiemelyje stūksančios liepos glėbį kviečia sugrįžti visų kartų Istorijos fakulteto auklėtinius.
Ant medžio kamieno įtaisyta nežinomo autoriaus išdrožta koplytėlė. Po jos dvišlaičiu stogeliu patalpinta figūrėlė – senovės karžygys su kardu.
Tai mažalapė liepa (Tilia cordata Mill.), kuri botaniniu paveldo objektu paskelbta 1996 m. gegužės 29 d.
thumb|left|250px|Medin įkelta koplytėlė
Itaugva
Itaugva – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 30 km į rytus nuo Asunsjono, į pietus nuo Ipakarajaus ežero. ~47 tūkst. gyventojų. Per miestą eina kelias Asunsjonas-Koronel Ovjedas (Ruta 2).
Itaugva yra svarbus tekstilės amatų centras Paragvajuje. Čia gaminami tradiciniai Paragvajaus nėriniai njanduti (Ñandutí), audeklai, paklodės, drabužiai. Didžioji dalis produkcijos eksportuojama į Europą. Mieste išlikusi tradicinė kolonijinė architektūra. Yra Šv. Rožinio Mergelės bažnyčia, San Rafaelio sakralinio meno muziejus, XIX a. vilos.
Užlieknio apylinkė
Užlieknio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Plungės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Plungės rajonui. 1954 m. dalis Užlieknio apylinkės prijungta prie Nausodžio apylinkės, 1963 m. sausio 12 d. – prijungta visa apylinkė.
Disney Channel
Disney Channel (1983–1997 m. vadinosi The Disney Channel, 1997–2002 m. – tiesiog Disney) – JAV abonentinės televizijos kanalas vaikams ir paaugliams. Priklauso bendrovei „The Walt Disney Company“. Įsteigtas 1983 m. balandžio 18 d. Burbanke, Kalifornijoje.
Disney Channel kanalo eterį sudaro originalios kūrybos televizijos serialai, kino teatruose rodomi ir tik televizijai skirti filmai bei kitos trečiųjų šalių programos.
Lipščanų-Sofijevo pasienio punktas
thumb|right|[[Vaivadijos kelias 664 (Lenkija)|Vaivadijos kelio Nr.664 pabaiga prie Lipščanų kaimo]] Lipščanų-Sofijevo pasienio punktas  – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Lipščanų kaimo, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Sofijevo kaimo iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktą nutarta atidaryti 2003 m., o 2007 m. gruodžio 20 d. pasienio punktas buvo atidarytas. Per ši punktą gali važiuoti ne sunkesnės nei 3,5 t mašinos. Ties pasienio punktu baigiasi vaivadijos kelias Nr. 25px|DW664.
Kaukė (filmas)
Siužetas
Filmas pasakoja apie smulkų banko darbuotoją Stenlį Ipkisą, kuriam nesiseka gyvenime. Jį visi visur žemina. Vieną dieną jis randa paslaptingą magiškų savybių turinčią Kaukę, kuri leidžia įgyvendinti visas S. Ipkiso svajones. Tačiau pasivertęs Kauke jis nesuvaldo savęs: apiplėšia banką ir pridaro kitų nusikaltimų, todėl juo susidomi policija ir galiausiai pasodina į kalėjimą. Tačiau Ipkisas pabėga iš kalėjimo ir pasinaudojęs Kauke padeda sutrukdyti mafijos bosui Tireliui sužlugdyti labdaros pokylį.
Lipščanų-Sofijevo pasienio punktas
thumb|left|Pasienio punktas
Nežemiška gyvybė
miniatiūra|270x270px|[[Curiosity|„Curiosity“ robotas ant Marso paviršiaus – vienas iš daugelio rengiamų bepiločių kosminių skrydžių, skirtų nežemiškų gyvybių pėdsakams ieškoti.]] Nežemiška gyvybė – visa gyvybė, kuri nėra kilusi iš Žemės planetos. Tai gali būti tiek bakterijų dydžio ir sudėtingumo organizmai, tiek protingos, sąmoningos būtybės. Nežemiškos gyvybės egzistavimas yra hipotetinis, nes kol kas nėra rasta jokių visuotinai pripažintų įrodymų. Nežemiška gyvybė, jei ji egzistuoja, galėjo arba nepriklausomai atsirasti skirtingose visatos vietose, arba atsirasti vienoje planetoje ir tada pasklisti po kitas. Mokslas, kuriantis teorijas apie nežemiškos gyvybės sandarą, vadinamas astrobiologija. Nežemiškų civilizacijų paieška užsiima SETI (Search for Extra-Terrestrial Intelligence) bei kiti panašūs projektai, ieškantys ateivių skleidžiamų radijo signalų bei kitų panašių nežemiškų civilizacijų egzistavimo ženklų. Pranešimus apie neatpažintus skraidančius objektus, kurie paprastai yra siejami su ateiviais, tiria ufologija.
Biochemija
Visai Žemėje esančiai gyvybei yra reikalinga anglis, vandenilis, deguonis, azotas, siera, fosforas ir daugybė kitų medžiagų bei elementų mažesniais kiekiais, tarp jų ir mineralų. Taip pat reikalingas vanduo, kaip tirpiklis, kuriame galėtų vykti biocheminės reakcijos. Pakankamas anglies ir kitų svarbiausių gyvybę formuojančių elementų kiekis kartu su vandeniu tikriausiai galėtų suformuoti gyvus organizmus ir kitose planetose, kurių vidutinė temperatūra ir cheminė sudėtis yra panaši į Žemės. Kaip ir kitos planetos, Žemė yra sudaryta iš žvaigždžių dulkių, kuriose yra palyginti gausu įvairių cheminių elementų, todėl yra labai tikėtina, kad ir kitų planetų cheminė sudėtis yra panaši į Žemės.
1499 m.
1499 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nežemiška gyvybė
Biochemija
Buvo suabejota kai kuriais savaime iškylančiais įsivaizdavimais apie nežemiškos gyvybės charakteristiką. Pavyzdžiui, NASA mokslininkai mano, kad fotosintetinančių pigmentų spalva kitose žvaigždžių sistemose nebūtinai turi būti žalia.
1499 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Nežemiška gyvybė
Evoliucija ir morfologija
Manoma, kad kai kurios organizmų savybės yra universalios. Tokiomis dažnai yra laikomos tos, kurios Žemėje yra nepriklausomai išsivysčiusios daugiau nei vieną kartą (todėl tikėtina, kad nėra pernelyg sunkiai įgyjamos) ir kurios yra taip smarkiai naudingos, kad yra manoma, jog gyvybės formos ir kitose planetose neišvengiamai evoliucionuos jų link. Tai galėtų būti skraidymas, rega, fotosintezė, galūnės ir kt. Bet yra savybių, kurių išsivystymas nelaikomas neišvengiamu. Daugelis jų naudingos tik tam tikrai rūšiai (ar bent jau jų funkcijas gali taip pat gerai atlikti visai kitokia morfologija) ir todėl greičiausiai nepasikartos nežemiškoje gyvybėje. Pavyzdžiui, protingi ateiviai gali komunikuoti ir gestais, kaip tą daro kurti žmonės, arba garsais, kuriuos sukelia su kvėpavimu nesusijusios struktūros. Bet, pasak gravitacinės biologijos ekspertų, skeletai yra būtini dideliems Žemės gyvūnams, todėl tikriausiai viena ar kita forma pasikartotų ir nežemiškoje gyvybėje.
1499 m.
Mirtys
Nedatuota
Nežemiška gyvybė
Evoliucija ir morfologija
Dėl prielaidų apie nežemiškų gyvybių įvairovę yra daug ginčijamasi. Dalis astrobiologų pabrėžia milžinišką Žemės gyvybės formų įvairovę ir teigia, kad skirtumai tarp skirtingų planetų gyvybių turėtų būti dar radikalesni. Kiti mano, kad nors tam tikri skirtumai tarp skirtingų planetų gyvybių yra neabejotini, natūrali atranka turi savybę pakartotinai išrasti tuos pačius optimalius sprendimus, nesvarbu kur ji bevyktų. Tiesa gali būti ir kur nors per vidurį.
Antika, viduramžiai ir renesansas
Tikėjimas nežemiška gyvybe tam tikroje formoje egzistavo daugelyje antikinių kultūrų, bet kosmologija dažnai buvo asocijuojama su antgamtiniais reiškiniais ir ateivių sąvoką čia yra sunku atskirti nuo dievų, demonų ir pan. Pirmieji svarbūs vakarų mąstytojai, kurie sistematiškai argumentavo už kitų planetų pilną visatą ir galimą nežemišką gyvybę, buvo senovės Graikijos rašytojas Talis ir jo mokinys Anaksimandras, kurie gyveno septintajame ir šeštajame amžiuose prieš mūsų erą. Graikų atomistai manė, kad begalinė visata turėtų turėti ir begalinį skaičių gyvybę turinčių planetų. Bet daug didesnę įtaką turėję Platonas ir Aristotelis ginčijosi, kad Žemė yra unikali ir neigė, kad gali egzistuoti kiti pasauliai. Jų pozicija puikiai derinosi prie vėlesnių krikščionybės idėjų, todėl buvo populiari viduramžiais. II mūsų eros amžiuje gyvenęs Lukianas savo kūriniuose aprašė Mėnulio ir kitų dangaus kūnų gyventojus kaip humanoidus, bet žymiai besiskiriančius nuo žmonių.
Žydų autoriai taip pat svarstė nežemiškos gyvybės galimybę. Talmudas teigė, kad yra bent 18 000 kitų pasaulių, bet pateikė mažai detalių, kaip tie pasauliai galėtų atrodyti ir net nepasakė, ar jie yra fiziniai, ar dvasiniai.
Kai krikščionybė paplito vakaruose, su nežemiškos gyvybės idėja sunkiai suderinamas Ptolemėjaus geocentrinis visatos modelis buvo beveik visuotinai pripažintas, todėl nuomonė, kad ateiviai egzistuoja, buvo neįprasta. Vienas iš nedaugelio tais laikais gynusių nežemiškos gyvybės egzistavimo galimybę buvo Nikolajus Kuzietis, kuris spėliojo apie Mėnulyje ir Saulėje gyvenančius ateivius.
Spartėjant technologiniam progresui nežemiška gyvybė išliko plačiai žinoma moksline teorija. Urano atradėjas Viljamas Heršelis buvo vienas iš daugelio XVIII–XIX a. astronomų, tikėjusių, kad Saulės sistemoje ir galbūt kitose visatos vietose egzistuoja nežemiška gyvybė. Šias idėjas taip pat gynė Džonas Lokas, Imanuelis Kantas, Bendžaminas Franklinas bei kitos žymios asmenybės.
Dabartiniai laikai
Apytiksliai tris šimtmečius – nuo mokslinės revoliucijos iki moderniosios eros – vakaruose tikėjimas nežemiška gyvybe buvo savo viršūnėje. Daug astronomų, bent kai kurie religiniai mąstytojai ir didelė dalis visuomenės tikėjo, kad nežemiška gyvybė yra realybė. Ši mada susilpnėjo, kai kosminiai zondai aplankė galimas ateivių buveines Saulės sistemoje ir nieko nerado. Gyvybės egzistavimo Mėnulyje galimybės buvo galutinai atmestos, o Veneroje, Marse ir kitose planetose bei palydovuose nebuvo rasta jokių aiškių gyvybės ženklų. SETI programos nesugebėjimas per keturis ieškojimo dešimtmečius aptikti nieko primenančio nežemiškus radijo signalus taip pat dalinai sumažino anksčiau vyravusį optimizmą, nors gali būti, kad ateiviai sąmoningai nenori su mumis komunikuoti. Pasak astrofiziko ir astronomo Franko Dreiko (Frank Drake), „Vienintelis dalykas, ką mes tikrai žinome, yra kad dangus nėra pilnas galingų mikrobangų siųstuvų“. Jis taip pat teigė, kad įmanoma, jog nežemiškos civilizacijos komunikuoja ne radijo bangomis, o kokiu nors kitu būdu. Nepaisant nesėkmingų bandymų rasti ateivius, atsirado daug su ateiviais susijusių pseudomokslinių tikėjimų, šiuolaikinių legendų bei sąmokslo teorijų, teigiančių, kad valdžia slepia nuo visuomenės turimą informaciją apie ateivius (pvz., apie Area 51).
Nežemiškų primityvių mikroorganizmų egzistavimas kur nors visatoje yra daug mažiau kontroversiškas mokslininkų bendruomenėje, nors kol kas taip pat nėra rasta jokių tiesioginių įrodymų. Pasak neformalios apklausos, kuri buvo atlikta Europos kosmoso agentūroje, 75 % mokslininkų tiki, kad bakterijos kažkada yra gyvenusios Marse ir apie 25 % mano, jog jų ten yra ir dabar.
Primityvios nežemiškos gyvybės paieškos
thumb|260px|Nuo Marso atskilusio meteorito [[ALH84001 struktūros, kurias kai kurie mokslininkai laiko į bakterijas panašių gyvybės formų fosilijomis.]] Mokslininkai tiesiogiai ieško vienaląsčių organizmų Saulės sistemos ribose, atlikdami tyrimus Marso paviršiuje ir tirdami į Žemę nukritusius meteorus. Taip pat ruošiama misija į Jupiterio palydovą Europą, kurioje irgi bus ieškoma gyvybės.
Viking programos erdvėlaivis pranešė apie dujų emisiją iš įkaitinto Marso dirvos, o tai galėtų būti mikrobų egzistavimo požymis. Bet kiti eksperimentai patvirtinančių įrodymų nesuteikė, todėl daugelis mokslininkų mano, jog nebiologinis reakcijų paaiškinimas yra įtikinamesnis. 1996 m. nuo Marso atskilusiame meteorite ALH84001 buvo rastos nanobakterijas primenančios struktūros. Šis radinys taip pat yra kontroversiškas ir moksliniai ginčai vyksta toliau.
Nežemiškų civilizacijų paieškos
Taip pat manoma, kad spektografinės analizės dėka ateityje bus įmanoma aptikti su gyvybe susijusių dujų (kaip metanas ir deguonis) ar net kitų civilizacijų oro taršos. Be to, buvo pasiūlytos kelios konstrukcijos, kurias nežemiškos civilizacijos galėtų pastatyti, pavyzdžiui, Daisono sfera, ir jų įvairiais metodais ieškoma. Taip pat ieškoma ateivių kosminių laivų ir zondų.
Vienas iš sunkumų vykdant tokias paieškas yra nesugebėjimas išvengti pernelyg žmogiško požiūrio. Dažniausiai ieškoma tokių ženklų, kokius dabar sukelia žmonės, arba kokius galbūt sukeltume, jei turėtume pažangesnes technologijas. Bet gali būti, kad nežemiškos civilizacijos turi visiškai kitokius, mums nesuprantamus tikslus ir būdus jiems pasiekti. thumb|260px|[[Gliese 581 C – pirmoji už Saulės sistemos ribų rasta planeta, kuri yra savo žvaigždės gyvybės zonoje (dailininko piešinys).]]
Gyvybei tinkamų planetų paieškos
2007 m. buvo paskelbta, kad rasta pirmoji į Žemę panaši planeta Gliese 581 C. Ji yra savo žvaigždės raudonosios nykštukės Gliese 581 gyvybės zonoje ir ją nuo Žemės skiria 20,5 šviesmečių (194 trilijonų km). Iš pradžių manyta, kad planetoje gali būti skysto vandens, bet neseniai atliktos Gliese 581 °C klimato kompiuterinės simuliacijos parodė, kad anglies dioksidas ir metanas planetos atmosferoje gali sukelti šiltnamio efektą. Dėl to planeta sušiltų iki gerokai aukštesnės nei 100 °C temperatūros, tai neleistų planetoje egzistuoti skystam vandeniui. Dėl šių priežasčių viltys rasti gyvybę Gliese 581 °C sumažėjo. Dabar mokslininkų dėmesį patraukė kita tos pačios žvaigždės sistemos planeta Gliese 581 D, kuri yra šiek tiek už tradicinės žvaigždės gyvybės zonos ribų. Šiuo metu už Saulės sistemos ribų iš viso yra atrastos 347 galinčios tikti gyvybei planetos.
Dreiko lygtis
Dreiko lygtis yra 1960 m. astronomo ir astrofiziko Frank Drake sukurta formulė, kuria bandoma apskaičiuoti nežemiškų civilizacijų, su kuriomis galėtume užmegzti kontaktą, skaičių mūsų galaktikoje. Ji atrodo taip:
Turkmėnijos futbolo varžybos 2017 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: soccerway.
Nežemiška gyvybė
Dreiko lygtis
kur:
Turkmėnijos futbolo varžybos 2017 m.
Finalo rungtynės
---
Nežemiška gyvybė
Dreiko lygtis
Pagrindinė lygties problema yra ta, kad paskutiniai keturi nariai (gyvybę turinčių planetų dalis, gyvybės tapimo protinga tikimybė, protingos gyvybės noro ir sugebėjimo bendrauti tikimybė ir tokių civilizacijų egzistavimo trukmė) yra visiškai nežinomi. Mes turime tik vieną pavyzdį (save), todėl galime tik spėlioti, kaip dažnai kiekvienas iš šių įvykių nutinka. Be to, lygtis daro prielaidą, kad civilizacijos atsiranda ir miršta savos žvaigždinės sistemos ribose, atmesdama tarpžvaigždinės kolonizacijos galimybę.
Šią lygtį naudoja ir optimistai, ir pesimistai, gaudami labai besiskiriančius rezultatus. Karlas Saganas, naudodamas optimistinius parametrų įverčius, spėjo, kad Paukščių Take yra apie vieną milijoną reikalavimus atitinkančių civilizacijų, nors vėliau sakė, kad skaičius gali būti žymiai mažesnis. Skeptikai, pavyzdžiui, Frankas Tipleris, panaudojo pesimistines parametrų vertes ir apskaičiavo, kad vidutinis civilizacijų skaičius galaktikoje daug mažesnis už vieną.
Svetimas (romanas)
Svetimas (prancūziškai L'Étranger) – 1942 m. išleistas Albero Kamiu romanas, parašytas pirmuoju asmeniu. Kūrinys laikomas egzistencializmo idėjų išraiška. Romane žmogaus gyvenimas vaizduojamas kaip atsitiktinumų, nepriklausančių nuo jo valios, virtinė. Didžiausia pagrindinio veikėjo kaltė – atsisakymas meluoti sau ir kitiems bei vadovautis kitų primestomis taisyklėmis. 1999 m. prancūzų įmonė Fnac ir žurnalas Le Monde organizuotu balsavimu knygą „Svetimas“ išrinko geriausia XX a. knyga.
Siužetas
Po laidotuvių grįžęs namo jau kitą dieną Merso paplūdimyje linksminasi su buvusia bendradarbe Mari, su kuria vėliau net planuoja susituokti. Tiesa, ne iš meilės, bet jei Mari to norės. Merso padeda savo kaimynui Reimonui atkeršyti jį išdavusiai meilužei. Už tai atsidėkodamas Reimonas jį ir Mari pakviečia savaitgaliui prie jūros pas jo draugą. Išėję pasivaikščioti Reimonas, Merso ir vilos šeimininkas sutinka arabus, kurie nori atkeršyti už Reimono meilužę. Vieną iš arabų Merso nušauna. Taip baigiasi pirma romano dalis.
Epigravetės kultūra
Kai kurie Moldavijos paminklai priklauso ankstyvajai Epigravetės pradžiai (20 000–17 000 m. p. m. e.), kiti – vėlyvajam periodui (13 500 –10 500 m. p. m. e.), gyvenvietės Dalmerijoje, įsikūrusios šiaurės rytų aukštumoje Sette Comuni (Trento, Italija), aptikti pėdsakai galutinio Epigravėtės pabaigos etapo. Epigravetės kultūros pėdsakai rasti Sicilijoje ir šiaurės Afrikos pietryčiuose.
Charakteristika
Gyvenimo būdas gyvenvietėse ir mamutų medžioklės pramonė Vidurio ir Rytų Europoje yra naujas reiškinys. Tundros ir stepių-tundros aplinkoje atsirado stovyklos kaip Kostienki, Dono baseine, kur gyvendavo ne mažiau kaip 100–150 žmonių. Mamutų medžioklė parūpindavo daug maisto ir jo kaulai buvo naudojamas kaip medžiaga statyti trobeles, kaip kuras židiniui, kaip medžiaga, įrankiai, ginklai, papuošalai ir meno kūriniai. Tačiau ne vien mamutai buvo medžiojami, tai pat poliarinės lapės ir vilkai, buvo naudojami jų kailiai. Kai kur, taip pat buvo praktikuojama paukščių medžioklė ir augalų rinkimas. Archeologiniai duomenys rodo, kad kiekviena gyvenvietė kontroliavo tam tikras aplinkines teritorijas, taip formavosi grupės nutolusios toli viena nuo kitos.
Juozas Katelė
thumb|150px|[[Žakas Ofenbachas|Žako Ofenbacho operoje "Hofmano pasakos"]]
Juozas Katelė (1884 m. liepos 10 d. Suvainiuose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 1981 m. liepos 25 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas), pedagogas.
Biografija
Mokėsi Panemunėlio pradžios mokykloje, 1897–1901 m. Rokiškio Rudolfo Lymano (Liehmann) vargonininkų mokykloje. 1901–1905 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui bei orkestrui Panemunėlyje, slaptai statė lietuviškus veikalus ir pats juose vaidino. 1905–1907 m. mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.
Grįžęs į Lietuvą, trumpai gyveno Panevėžyje, paskui Kaune. 1921–1939 m. buvo Valstybės teatro solistas, vargonininkavo Kauno Vytauto bažnyčioje (1921–1936 m.), Švč. Trejybės bažnyčioje (1937–1947 m.) vadovavo chorui, kuris 1939 m. koncertavo Vilniuje, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“. Taip pat vadovavo suaugusiųjų mokymo kursų chorui Šančiuose (1924–1926 m.).
1940–1941 m. Kauno operetės solistas, 1941–1951 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorius. Kartu buvo vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius (1947–1951 m.). Teatruose sukūrė įsimintinų vaidmenų Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, Richardo Vagnerio, Šarlio Guno, Žoržo Bizė, Artūro Rubinšteino operose.
1951–1975 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos koncertmeisteris, 1969–1975 m. – ir dainavimo dėstytojas. Kurį laiką buvo Kauno 3-osios septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. Daug metų vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus, meno mėgėjų apžiūrose pelnė prizinių vietų, pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai“ (1960 m.) ir I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas“ (1964 m.). Rašė dainas chorui ir solistams.
Point Fortinas
Point Fortinas  – miestas Trinidade ir Tobage, Trinidado salos pietvakariuose, Parijos įlankos pakrantėje, 32 km į pietvakarius nuo San Fernando. Veikia suskystintų dujų terminalas. Išgaunama nafta.
Istorija
1906 m. atradus naftos telkinius, pradėjo kurtis Point Fortino gyvenvietė. Palaipsniui miestas tapo naftos pramonės centru, atidaryta naftos perdirbimo gamykla. Vėliau Point Fortinas patyrė ekonominį nuosmukį.
Švelniagalvinės
Švelniagalvinės (Alepocephalidae) – stintžuvių (Osmeriformes) šeima. Gyvena rytų Atlanto, vakarų Indijos ir rytų bei vakarų Ramiojo vandenyno gelmėse, daugiau kaip 1 km gylyje. Kai kurios rūšys turi fotoforus.
Fyrdas
Fyrdas  – milicijos tipo pajėgos, kurias sudarydavo pavojaus metu sušaukti ginkluoti gyventojai (laisvieji valstiečiai).
Švelniagalvinės
Šeimoje yra 20 genčių, 96 rūšys.
Fyrdas
Fyrdą sušaukdavo užpuolus priešui. Tarnyba fyrde būdavo trumpa, fyrdo kariai turėdavo atvykti su savo ekipuote (ginklais, šarvais, apranga) ir maistu.
Česlovas Edvardas Ladukas
Česlovas Edvardas Ladukas (g. 1937 m. sausio 6 d. Vaišvilčiuose, Naujamiesčio valsčius, Panevėžio apskritis) – Lietuvos leidėjas, ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.
Fyrdas
Tyrimų duomenimis fyrdai atsirado ne vėliau kaip VII a. Anglosaksų karalystėse fyrde turėjo tarnauti kiekvienas laisvas žemvaldys (valstietis), kurie tada sudarė didžiąją dalį šalies gyventojų. Manoma, kad bendra taisyklė buvo, kad nuo kiekvieno haido būdavo imamas vienas karys į fyrdą. Pirmą kartą toks fyrdo sudarymo būdas minimas Vesekso karaliaus Inės (Ine) įstatymuose (694 m.). Einant laikui buvo suprasta, kad vieno haido neužtenka išlaikyti gerai ginkluotam kariui. Jau VIII a. imta pereidinėti prie atrankinio fyrdo komplektavimo.
Česlovas Edvardas Ladukas
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. apgynė disertaciją „Socialiniai-ekonominiai pakitimai Lietuvos TSR kolūkiname kaime 1951–1965 m.“, ekonomikos mokslų kandidatas.
Fyrdas
799 m. Mersijos karalius Kenvulfas (Coenwulf of Mercia) padovanojo vienam savo bendražygiui 30 haidų žemės, kad šis fyrdui pateiktų vieną karį. Vėliau, manoma, taisyklė, kad vienas karys į fyrdą eina iš kiekvienų 5 haidų, darėsi visuotinai priimta.
Anglijos karaliui Alfredui Didžiajam (849–899) priskiriamas fyrdų sistemos patobulinimas. Paskutinio anglosaksų karaliaus Haraldo II (1022–1066) kariuomenėje, 1066 m. kovojusioje su Haroldo Hardrados ir Vilhelmo Užkariautojo įsiveržimais, fyrdas sudarė svarbią pajėgų dalį (kita dalis buvo huskarlai).
Česlovas Edvardas Ladukas
Biografija
1962–1975 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. 1975–1990 m. leidyklos „Mokslas“ direktorius. 1991–1996 m. Valstybinio leidybos centro direktorius. Nuo 1996 m. leidyklos „Margi raštai“ direktorius.
Fyrdas
Anglosaksų karalysčių kariuomenėse fyrdas sudarė esminę dalį. Vėliau vis didesnį vaidmenį ėmė vaidinti karalių kariaunos (huskarlai), kurios buvo geriau ginkluotos ir apmokytos. Tačiau fyrdai išlaikė savo svarbą iki paties anglosaksų laikotarpio D. Britanijoje pabaigos. Fyrdų kariai būdavo gana gerai ginkluoti (įskaitant kalavijus ir skydus), tačiau jiems trūko patirties ir naujausių kariavimo metodų išmanymo. Anglosaksų Britanijoje beveik nenaudojo kavalerijos ir lankininkų bei tvirtovių kaip teritorijos valdymo priemonių.
Fyrdus naudojo tik kaip gynybos nuo įsiveržiančio priešo priemonę, jie nebuvo pritaikyti puolamiesiems veiksmams. Fyrdų kariai praktiškai niekada nebuvo imami į tarnybą karo veiksmams už savo grafystės ribų. Dėl išvardintų priežasčių fyrdai nebuvo labai pajėgi kariuomenė, dėl ko anglosaksai neretai pralaimėdavo puldinėjantiems vikingams, o 1066 m. – Vilhelmo Užkariautojo kariuomenei, nors paskutinįjį mūšį pralaimėjo ir dėl kitų priežasčių. Anglosaksų kariuomenė į mūšį papuolė išsyk po forsuoto maršo iš kito ką tik laimėto mūšio, kuriame buvo sutriuškinę Norvegijos karaliaus Haraldo Hardrados kariuomenę.
Vladas Petronaitis
Vladas Petronaitis (1888 m. lapkričio 2 d. Plaučiškių k., Rozalimo vls., Panevėžio aps., Kauno gub. – 1941 m. birželio 24-25 d. Rainių k., Telšių vls., Telšių aps.) – Lietuvos kariuomenės savanoris kūrėjas, karininkas, Nepriklausomybės kovų dalyvis, advokatas, Rainių kankinys.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1908 m. baigė Mintaujos gimnaziją ir kartu su pusbroliu Ignu Končiumi išvyko į Peterburgą. 1913 m. baigė Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos fakultetą, dėstė matematiką Peterburgo mokykloje. miniatiūra|200px|left|Šeimos kapas Kretingoje
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė Maskvos karo mokyklą, kartu studijuodamas Maskvos universiteto Teisės fakultete. 1916–1917 m. tarnavo karininku Rusijos–Vokietijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą, tapo vienu pirmųjų Lietuvos kariuomenės savanorių kūrėjų, dalyvavo Nepriklausomybės kovose.
1940 m. liepos 11-12 d. naktį enkavedistų suimtas, kalintas Kretingoje, rugpjūčio 12 d. pervežtas į Telšių kalėjimą. Bolševikams traukiantis, kartu su kitais 72 Telšių kalėjimo kaliniais, 1941 m. birželio 24-25 d. naktį nukankintas Rainių miškelyje. Ekshumacijos metu kūnas neatpažintas, 1941 m. liepos 1 d. palaidotas Telšių kapinėse, bendrame Rainių žudynių aukų kape.
1920 m. apdovanotas 1-ojo laipsnio Vyties kryžiumi be kardų, 1928 m. – Lietuvos nepriklausomybės medaliu.
1922 m. vedė Bronislavą Kentraitę, Kretingos notaro Jono Kentros dukterį. Vaikai: Jonas (g. 1923 m.), Gražina (g. 1931 m.). Žmona Bronislava Petronaitienė su dukra Gražina 1948 m. gegužės 22 d. iš Kretingos ištremtos į Irkutsko sritį. Paleistos iš tremties grįžo į Lietuvą, gyveno Vilniuje.
Brazelės
Brazelės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Čiobiškio.
ZPL Vilnius
Vilniaus ZPL – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Lietuvos lenkų sąjungos iniciatyva. Klubo komanda susibūrė 2009 m. Pagirių ir Vaidotų komandos pagrindu.
Negaliu Nemylėti (albumas)
„Negaliu Nemylėti“ – debiutinis operos dainininko (baritono), Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro bei Kauno muzikinio teatro solisto, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesoriaus bei Vilniaus kolegijos docento Vytauto Juozapaičio albumas, išleistas 2004 m.
United Center
United Center – universalus, tarptautinio lygio sporto, pramogų ir verslo kompleksas Čikagoje. Arena yra adresu ''1901 W. Madison Street''. Aviakompanija United Airlines yra pagrindinis arenos rėmėjas.
Negaliu Nemylėti (albumas)
Šis albumas įrašytas kartu su Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestru, vadovaujamo Jaroslavo Cechanovičiaus.
United Center
Areną savo namais laiko ledo ritulio komanda Čikagos „Blackhawks“, žaidžianti NHL ir Čikagos „Bulls“, žaidžianti NBA. Idėja pastatyti naują areną gimė Bill Wirtz’ui and Jerry Reinsdorf’ui, kurie atitinkamai buvo šių komandų savininkai. Kol nebuvo šios arenos abejos komandos žaidė rungtynes Chicago Stadium arenoje, kuri buvo nuversta 1994 m. rugpjūčio 18 d.
Privačių savininkų rankose esanti arena yra 960 tūkst. kv. pėdų ir yra išsidėsčiusi 46-ių akrų sklype į vakarus nuo miesto centro. Ši arena yra pati didžiausia JAV savo matmenimis, bet ne žmonių talpa. Per metus vyksta apie 200 renginių ir areną jau aplankė virš 20 milijonų žmonių. Be krepšinio ir ledo ritulio („Bulls“ ir „Blackhawks“ žaidžia 100 rungtynių per metus) arenoje vyko koncertai tokių atlikėjų kaip Led Zeppelin, Red Hot Chili Peppers, Smashing Pumpkins, Rolling Stones, Eric Clapton, Bruce Springsteen, Polas Makartnis, U2, The Who, Madonna, Van Halen, Aerosmith, Bon Jovi ir Trys tenorai.
Arenos talpa:
Tumbesas
Tumbesas  – miestas Peru šiaurės rytuose, netoli Ramiojo vandenyno pakrantės, prie Tumbeso upės; departamento centras. Yra Cap. FAP Pedro Canga Rodríguez oro uostas, praeina Panamerikos plentas, yra Puerto Pisaro avanportas. Prekybinis centras. Verčiamasi maisto, tekstilės pramone. Veikia Tumbeso valstybinis universitetas, dvi ligoninės. Yra XVII a. Šv. Mykolo katedra, ginklų aikštė, miesto apylinkėse yra Tumbeso deltos mangrovių sąžalynai (draustinis), jūros pakrantėje – turistų mėgiami paplūdimiai.
Istorija
Tumbesas įkurtas ispanų 1532 m., įėjo į Peru vicekaralystės Gvajakilio provinciją. Peru paskelbus nepriklausomybę, Tumbesas pateko į ginčytiną sritį du Didžiąja Kolumbija. 1942 m. čia vyko Peru-Ekvadoro karas, po kurio Tumbesas oficialiai tapo Peru dalimi. Miestas ne kartą nukentėjo nuo Tumbeso upės potvynių, 1953 ir 1970 m. apgriautas žemės drebėjimų.
Šidzuokos prefektūra
Istorija
Prefektūros vietoje seniau buvo Totomio, Surugos ir Idzu žemės. Ypač pažymėtina tai, kad kartą joje buvo įsikūręs pirmasis Tokugavos šiogūnas, o 1868 m., teritorija tapo Tokugavos šiogūnato rezidencija.
Geografija
thumb|250px|Šidzuokos prefektūros žemėlapis
Šidzuokos prefektūra Surugos įlanka pietuose ribojasi su Ramiuoju vandenynu, vakaruose – su Aičio prefektūra, pietryčiuose – su Kanagavos prefektūra, šiaurėje – su Jamanašio prefektūra, šiaurės vakaruose – su Nagano prefektūra.
Tokai žemės drebėjimai
Kas 100–150 metų Šidzuokos prefektūroje įvyksta pragaištingi žemės drebėjimai, vadinami Tokai žemės drebėjimais. Paskutinysis įvyko 1860 m.
Miestai
Šidzuokos prefektūroje yra 23 miestai:
Miesteliai
Miesteliai pagal apskritį:
Sportas
Kanagavoje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Tinklinio:
Regbio:
Paverknių piliakalnis
Paverknių piliakalnis su gyvenviete (arba Ginkaus piliakalnis, Žydeikonių piliakalnis, Kisieliškės piliakalnis) – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22968) Birštono savivaldybėje, Paverknių I kaime. Pasiekiamas iš plento, Būdose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus 3,5 km, nusileidus į Verknės slėnį, pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 450 m yra priekyje, kairėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Verknės kairiajame krante, slėnyje buvusioje atskiroje kalvoje. Duomenų apie buvusią aikštelę ir įtvirtinimus nėra, nes beveik visą piliakalnį nuplovė Verknė. Išliko tik jo pietvakarinis kampas stačiais, 14 m aukščio šlaitais su 6x8 m dydžio aikštelės kampu viršuje.
Piliakalnis buvo tvarkomas: padaryti laiptai, nukirsti želdiniai, pradėta tvarkyti šiaurinio ir rytinio šlaitų erozija.
Gyvenvietė
Vakarinėje ir pietinėje piliakalnio papėdėse 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, buvusi apjuosta Verknės senvagės. Joje aptikta lygios ir grublėtos keramikos.
Tyrimai
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1994 m. Gintautas Zabiela piliakalnio aikštelės liekanų šiaurės vakarų dalyje ištyrė 10 m² dydžio plotą, rado iki 1,3 m storio kultūrinį sluoksnį su gausiais radiniais.
Nustatyta, kad piliakalnyje stovėjusi pilaitė buvo užpulta ir sudeginta du kartus. Apatiniame sluoksnyje aptiktos stulpinės konstrukcijos gynybinės sienos liekanos, sudegusių žalvarinių papuošalų: žvangučių, antkaklių, žiedų, įvijų ir grūdų liekanų, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos, geležinė strėlė. Šį puolimą galima datuoti XI a.
Po puolimo pilis buvo atstatyta, gaisravietė užpilta iš Verknės pakrančių iškastu iki 60 cm storio smėlio sluoksniu, aikštelės kraštas sutvirtintas akmenimis. Ši pilis XII a. vėl buvo užpulta ir sudeginta. Puolimo metu ji buvo apšaudyta iš lankų nuo papėdės gyvenvietės pusės (rasta strėlių su užbarzdomis), o šturmuojant naudoti plačiaašmeniai kirviai (aptikta jų ašmenų dalių).
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antra puse – XII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38 300 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kęstutis Navickas (1984)
Kęstutis Navickas (g. 1984 m. sausio 13 d. ) – Lietuvos badmintonininkas, olimpietis.
Nuo 2020 m. Lietuvos badmintono federacijos trenerių tarybos pirmininkas.
Biografija
Dalyvavo 2006 m. pasaulio badmintono čempionate, kur antrajame etape pralaimėjo prieš Taufiką Hidajatą. Dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur pirmuosiuose dvejuose etapuose nugalėjo ispaną Pablą Abianą ir rusą Stanislavą Puchovą.
2015 m. Europos žaidynėse pelnė bronzos medalį.
Haris Poteris ir Fenikso brolija
Haris Poteris ir Fenikso brolija – J. K. Rowling penktoji knyga apie Harį Poterį, berniuką burtininką. 2003 m. birželio 23 d. knyga išleista JK, JAV, Kanadoje ir Australijoje. Premjerinės dienos metu parduota virš 7 milijonų kopijų, vien JAV ir JK pardavimus sudėjus kartu.
Pagal knygą sukurtas filmas tuo pačiu pavadinimu „Haris Poteris ir Fenikso brolija“, planuojamas 2007.
ISBN 9955-08-433-2