cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dovydas Judelevičius
Biografija
1951–1994 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, nuo 1962 m. docentas. 1965–1967 m. tęstinio leidinio „Lietuvos TSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai. Literatūra“ atsakingasis redaktorius. Nuo 1958 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Sudarė S. Nėries poezijos vertimų į rusų k. rinkinius (1974 m.; su V. Kubiliumi, 1979 m., 1988 m.) Parašė straipsnių apie teatrą, užsienio dramaturgijos ir poezijos vertimus, T. S. Elioto, Dž. Džoiso, O. Vaildo kūrybą, V. Šekspyro kūrinių leidimus lietuvių kalba, parengėjų paaiškinimus (Raštai 6 t. 1961–1965 m., Du veroniečiai. Tuščios meilės pastangos 1983 m. ir kt.). Išvertė S. Beketo, A. Milerio, B. Šo, J. Sobolio pjesių.
Palaidotas Sudervės žydų kapinėse.
Bibliografija
Vertimai iš anglų kalbos:
Labradoro pusiasalis
right|thumb|Pusiasalis žemėlapyje
Labradoro pusiasalis – didelis pusiasalis Kanadoje, Niufaundlando ir Labradoro provincijoje bei dalyje Kvebeko provincijos, įkurtas Labradoro regionas. Plotas siekia apie 1,4 mln. km² (šeštas pagal dydį pusiasalis pasaulyje). Vakaruose skalauja Hadsono įlanka, šiaurėje – Hadsono sąsiauris ir Bafino Žemė, rytuose – Labradoro jūra ir Niufaundlandas.
Turgelių seniūnija
Turgelių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šalčininkų rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 7 seniūnaitijos:
Kuikiai
Kuikiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Jasų.
Klaipėdos gyvenamasis rajonas (Panevėžys)
Klaipėdos gyvenamasis rajonas – Panevėžio miesto dalis, esanti miesto vakarinėje pusėje nuo centro, prie Klaipėdos gatvės; vyraujančių daugiabučių namų rajonas. Šioje miesto dalyje suformuota teritorija pradėta užstatyti 1970 m. tipiniais stambiaplokščiais namais ir visuomeniniais pastatais.
Etimologija
Miesto dalis pavadinta pagal pagrindinę gatvę – Klaipėdos gatvę, kuri veda nuo miesto centro Klaipėdos kryptimi.
Istorija
1970 m. vakarinėje Panevėžio miesto dalyje, šalia Klaipėdos gatvės, buvusių vienkiemių vietoje, pradėtas statyti vienas didžiausių mieste Klaipėdos gyvenamasis rajonas, sudarytas iš keturių mikrorajonų, atskirtų vienas nuo kito naujai suformuotomis gatvėmis. Mikrorajonas pastatytas XX a. 8-ajame dešimtmetyje (architektės I. Daujotytė, I. Mumšienė ir G. Bimbienė). Pirmosios įkurtuvės šiame mikrorajone atšvęstos 1971 m.
1972 m. kovo mėn. valstybinė komisija priėmė Klaipėdos gatvės korpusą Nr. 11. Tų pačių metų pabaigoje Klaipėdos mikrorajone pradėti statyti 25-tas ir 26-tas gyvenamieji korpusai gerokai skyrėsi nuo savo pirmtakų. Tai buvo pirmieji naujo tipo namai, kurių statybai blokus Panevėžio statybininkams tiekė Šiaulių gelžbetonio konstrukcijų gamykla. Naujieji statiniai talpino po 45 butus, buvo geresnio išplanavimo, su erdvesniais koridoriais ir virtuvėmis, platesniais kambariais.
12 pagrindinių animacijos principų
250px|right|thumb|Knygos „Gyvenimo iliuzija: Disnėjaus animacija“ viršelis 12 animacijos principų – tai animacijos principų rinkinys, kitaip dar vadinamas „Animacijos biblija“. 1981 m. pasirodžiusioje animatorių Ollie Johnston ir Frank Thomas (abu dirbo „Walt Disney Animation Studios“ kompanijoje) knygoje „Gyvenimo iliuzija: Disnėjaus animacija“ buvo pristatyti minėtieji dvylika pagrindinių animacijos kūrimo principų. Šie du kūrėjai, rengdami knygą, rėmėsi savo patirtimi, dirbant su nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio metų pirmaujančiais animacijos srityje asmenimis, žinoma, atsižvelgta ir į pastangas kurti kur kas realistiškesnę animaciją. Ollie Johnston ir Frank Thomas įžvelgė esminį šių principų tikslą – sukurti veikėjų iliuziją, laikantis pagrindinių fizikos dėsnių, nors autoriai nagrinėjo ir kur kas abstraktesnes, retkarčiais sunkiai suvokiamas problemas, tokias kaip veikėjų patrauklumas bei emocinis laikas.
Knyga, pristačiusi pagrindinius animacijos principus, buvo palankiai įvertinta bei imta laikyti „Animacijos biblija“, o 1999 m. internetinėje apklausoje pripažinta geriausia visų laikų animacijos knyga. Nors leidinys „Gyvenimo iliuzija: Disnėjaus animacija“ apeliavo į tradicinę, ranka pieštą animaciją, tačiau, net ir įsivyravus kompiuterinei animacijai, išdėstyti principai yra vis dar tinkami bei aktualūs.
Spaudimas ir tempimas
thumb|right|300px|„Spaudimo ir tempimo“ iliustracijos principas: A pavyzdyje šokinėjantis kamuolys juda kietai ir nedinamiškai. B pavyzdyje krentantis kamuolys nuo smūgio „susispaudžia“, o atsimušdamas „išsitempia“. Taip pat krisdamas kamuolys juda greičiau, o sulėtėja aukščiausiame pakilimo taške. frame|Animuotas šuoliuojančio lenktyninio žirgo epizodas. Žirgo kūno raumenys demonstruoja realų „spaudimo ir tempimo“ principą. Nuotraukų autorius [[Eadweard Muybridge|Edvardas Meibridžas.]] „Spaudimas ir tempimas“  – svarbiausias animacijos principas, kurio tikslas yra suteikti pieštiems objektams svorio ir lankstumo jausmą. Šis principas gali būti taikomas paprastiems objektams, tokiems kaip šokinėjantis kamuolys arba sudėtingesnės konstrukcijos objektams, tokiems kaip žmogaus veido raumenys. Suėmus figūrą už tolimiausio jos taško ir per daug ją suspaudus arba ištempus ji gali įgauti keistą, juokingą efektą. Vis dėlto realistinėje animacijoje svarbiausias šio principo aspektas yra tas, kad objekto tūris, spaudžiant ar tempiant, nesikeičia. Pavyzdžiui, jei kamuolio ilgis ištempiamas vertikaliai, jo plotis (trijų dimensijų plotmėje, įskaitant jo gylį) turi atitinkamai susitraukti horizontaliai.
Pastatymas/režisūra
Pastatymo/režisūros principas artimas pastatymams bei režisūrai scenoje, žinomas teatre ir filmuose. Priežastis – atkreipti auditorijos dėmesį ir paaiškinti, kas yra scenoje svarbiausia, kas atsitinka ir kas nutiks. Johnston ir Thomas tai apibrėžė kaip „bet kokios idėjos pristatymą ir tai visiškai neklystamai aišku“ – kas bebūtų ar idėja, ar veiksmas, asmuo, išraiška, ar nuotaika. Tai gali būti apibūdinama įvairiomis reikšmėmis – tokiomis kaip charakterio įrėminimas, šviesos ir šešėlių panaudojimas ar kameros kampo padėtis. Šio principo esmė yra susikoncentruoti į tai, kas svarbu, aplenkiant nebūtinas detales.
Improvizacija ir planavimas
Piešimo/braižymo procese vyrauja dvi skirtingos technikos. Improvizacija  – suteikia galimybę piešti iš scenos rėmų nuo pradžios iki pabaigos kol planavimas leis nupiešti kelis pagrindinius kadrus ir vėliau jais užpildyti intervalus. Improvizacija sukuria stabilią/sklandžią, dinaminę judesio iliuziją ir tai geriau naudoti kuriant realistines nuoseklias sekas. Kita vertus, labai sunku pasiekti proporcijas ir sukurti būtent tas, įtikinamas pozas. Planavimas veiksmingesnis dramatinėse ir jausmingesnėse scenose, kur kompozicija ir santykis su aplinka yra svarbiausi dalykai. Planuotų veiksmų animacija lengviau kuriama remiantis pagalbine medžiaga, t. y. pozų (veiksmo) kreivėmis, rotoskopija ir stop kadrais. Šių dviejų technikų kombinacija dažniausiai ir yra naudojama.
Kompiuterinė animacija panaikina proporcijų problemas susijusias su improvizacija. Kaip bebūtų planavimas vis dar naudojamas kompiuterinėje animacijoje, nes šios technikos privalumai matomi visoje kompozicijoje. Šis metodas kuriamas naudojant kompiuterius. Kompiuteriai automatiškai gali užpildyti trūkstamą seką. Kaip bebūtų, naudojant šį procesą vis tik labai svarbu numatyti ir pritaikyti kitus apsvarstytus principus.
Sekantis ir persidengiantis veiksmas
Sekantis ir persidengiantis veiksmas  – dviejų glaudžiai susijusių technikų junginys, kuris perteikia realistišką judėjimą ir kuria įspūdį, jog personažai juda pagal fizikos dėsnius. „Sekantis veiksmas“ – kai atskiros kūno dalys juda toliau net personažui sustojus. „Persidengiantis veiksmas“ – tendencija, kai kūno dalys juda skirtingais dažniais (ranka juda kitaip nei galva ir t. t.). Trečioji technika yra vadinama „vilkimu“. Ji pasižymi tuo, kad personažas pradeda judėti, o jo kitų dalių judėjimas atsilieka keletu kadrų. Šios dalys gali būti negyvi objektai, tokie kaip drabužiai, automobilio antena, arba tokios kūno dalys kaip rankos ir plaukai. Žmogaus liemuo yra centras, pagal kurį juda rankos bei kojos. Kūno dalys, kurias sudaro daugiau audinio (didelis pilvas, krūtys, nutįsusi šuns oda) gali judėti pakankamai savarankiškai palyginus su kaulėtomis kūno dalimis. Visgi, perdėtas šių technikų naudojimas gali sukelti neigiamą ir net gi komišką efektą, kai, tuo tarpu, animacija turi būti tiksli norint pasiekti įtikinamą rezultatą.
Thomas ir Johnston taip pat sukūrė „judančio išlaikymo“ principą. Personažas, kuris nejuda gali būti pavaizduotas visiškai ramus – dažniausiai tai naudojama, kai norima sutelkti žiūrovo dėmesį į pagrindinį veiksmą. Pagal Thomas ir Johnston, tai sukuria niūrų, nuobodų ir negyvybingą vaizdą, todėl patariama šio principo vengti. Net jeigu personažai ramiai sėdi, jie gali perteikti šiokį tokį judesį, pavyzdžiui, liemens judėjimas pirmyn atgal, kai personažas kvėpuoja.
Įsibėgėjimo ir sulėtėjimo principas
Žmogaus kūno judėjimui ir daugeliui kitų objektų reikia laiko įsibėgėti ir sulėtėti. Dėl šios priežasties, animacija atrodo kur kas realistiškesnė, kai turi daugiau grafinių elementų veiksmo pradžioje ir pabaigoje, kurie pabrėžia ypatingas pozas, ir mažiau elementų veiksmo sūkuryje. Šis principas naudojamas tada, kai gyvi personažai juda tarp dviejų svarbių pozų, tokių kaip sėdimasis ir stojimasis, taip pat, naudojamas su negyvais objektais, tokiais kaip, šokinėjantis kamuolys.
Judėjimas lanku
Pats paprasčiausias veiksmas yra linkęs laikytis lenktos trajektorijos, todėl animacija turėtų laikytis šio principo, sekdama numanomais „lankais“ didesniam realizmui perteikti. Šitai galima pritaikyti galūnei, judančiai greta besisukančios sujungimo vietos, arba suktam objektui, judančiam palei parabolinę trajektoriją. Išimtis yra mechaninis judėjimas, kuris paprastai juda tiesiomis linijomis.
Kylant objekto greičiui ir impulsui, „lankai“, judantys į priekį, yra linkę skristi horizontaliai ir išsiplėsti paeiliui. Beisbole, „greitasis metimas“ yra linkęs judėti tiesesne trajektorija nei kiti metimai; kai dailiojo čiuožimo atstovas juda didžiausiu greičiu, jis negali pasukti taip staigiai, kaip tai padarytų lėtesnis čiuožėjas, ir jam reikėtų apimti daugiau ledo, kad užbaigti posūkį.
Judantis objektas, kuris išslenka iš savo „lanko“ be jokios akivaizdžios priežasties, pasirodys net labiau nepastovus nei skystis. Dėl to, animuojant, pavyzdžiui, rodomąjį pirštą, animatorius turi būti tikras, kad visuose piešiniuose tarp dviejų kraštutinių pozų, piršto galiukas nuosekliai laikosi „lanko“ nuo vieno krašto iki kito.
Tradiciniai animatoriai yra linkę „lanką“ ant lapo piešti švelniai, tarsi eskizą, kad vėliau būtų galima ištrinti. thumb|right|200px|Sekantis ir persidengiantis veiksmas: kai arklys bėga, jo [[karčiai ir uodega seka viso kūno judėjimą.]]
Antraeilis veiksmas
Antraeilių veiksmų pridėjimas pagrindiniam veiksmui, suteikia vaizdui daugiau gyvybės, ir gali padėti sustiprinti pagrindinį veiksmą. Einantis žmogus, tuo pačiu metu gali mojuoti rankomis arba laikyti jas kišenėse, jis gali kalbėti ar švilpauti, arba gali išreikšti savo emocijas per veido išraiškas. Taip pat svarbu, yra tai, kad jie sustiprina, o ne atitraukia dėmesį nuo pagrindinio veiksmo. Jei pastarasis egzistuoja, geriau yra tuos veiksmus išmesti. Dramatiško vyksmo metu veido išraiškos dažnai lieka nepastebėtos. Dėl šios priežasties, geriau jas įtraukti veiksmo pradžioje arba pabaigoje, negu per patį veiksmą.
Laikas
Laikas nurodo paveikslėlių ar kadrų skaičių konkrečiu laiko momentu, kuris daro įtaką veiksmo greičiui filme. Grynai fiziniu lygmeniu – teisingas laikas priverčia objektus pasirodyti tvirtai laikantis fizikos dėsnių, pavyzdžiui, objekto svoris apsprendžia kaip jis reaguos į impulsą, tokį kaip stūmimas. Laikas yra labai svarbus nustatant veikėjo nuotaiką, emocijas ir reakcijas. Jis taip pat gali būti priemone nustatant herojaus asmenybės bendravimo aspektus.
Hiperbolizavimas
Hiperbolizavimas ypač naudingas animacijoje, jis gali atrodyti kaip tobula realybės imitacija pateikta vietoj statiškos ir nuobodžios imitacijos. Hiperbolizavimo lygis priklauso nuo to ar siekiama vien tik realistiškumo ar tam tikro, ypatingo stiliaus ir menininko stiliaus/braižo. „Disney“ klasikinis hiperbolizavimo tikslas buvo išlikti arti realybės, tik tai pristatyti labiau laukine, daugiau ekstremalia forma. Kitos hiperbolizavimo formos gali apimti antgamtinius ar siurrealistinius pakitimus charakterio fizikinėse savybėse arba paties siužeto elementuose. Kai naudojamas hiperbolizavimas yra svarbu panaudoti tam tikrą suvaržymo lygį; jei sceną sudaro keli elementai, ten turėtų būti pusiausvyra, kaip šie elementai yra perdėti vienas kito atžvilgiu, išvengiant žiūrovo klaidinimo ir įbauginimo.
Geri piešimo įgūdžiai
Geri piešimo įgūdžiai reikalingi tam, kad atsižvelgiant į tam tikro daikto formas jas būtų galima perkelti į trimatę erdvę suteikiant garsą ir svorį. Animatoriui reikia būti geru braižytoju, piešėju, jis turi suprasti pagrindines trimates formas, jų anatomiją, svorį, pusiausvyrą, šviesas, šešėlius, estetiką ir t. t. Klasikinis animatorius patrauklus, nes jis tiesiog meniškai pateikia eskizus iš gyvenimo. Verta paminėti įvykį, kai Johnston ir Thomas pasisakė prieš „dvynių“ t. y., veikėjų kūrimą, kurių kairioji ir dešinioji pusės atspindėdavo viena kitą, nes jie atrodė negyvai. Šiuolaikiniai kompiuterių animatoriai piešia mažiau dėl to, kad jų darbą perima kompiuteriai, tačiau kolkas pastarųjų darbo priedai bei nauda labai skiriasi nuo pagrindinio animacijos principų supratimo.
Patrauklumas
Kaip charizma ar vidinis užtaisas yra būtini aktoriui, taip animaciniam personažui taikomas paskutinis principas – patrauklumas. Tačiau patrauklus veikėjas nebūtinai turėtų būti suvokiamas kaip tas, kuriam reikia užuojautos ar kuris yra nuskriaustas, piktadariai, pabaisos bei siaubūnai lygiai taip gali pasižymėti šiuo bruožu. Svarbiausia, jog žiūrovas pajustų vaizduojamą herojų esant tikrą, įdomų ir sustabdantį kvėpavimą. Esti keletas triukų, kaip užmegzti ryšį tarp personažo ir žiūrovų: norint, kad auditorija pamėgtų animacinę figūrą, vertėtų naudoti simetriškumą arba vaikiško tipo veidą, kuris prikausto dėmesį ir kelia emocijas, yra efektyvus. Akivaizdu, jog personažui stigs patrauklumo, jei jo išorę (o ypač veidą) bus sudėtinga suvokti, todėl, komponuojant veikėjo vizualumą, jo pozą, svarbu suteikti šarmo, grožio bei išskirtinio pranašumo, priverčiančio patikėti matomu vaizdu.
12 animacijos principų Lietuvoje
Minėtieji principai, pristatyti 1981-aisiais metais, galioja visame pasaulyje. Tai, kas tapo įvardijama kaip „Animacijos biblija“, negali kisti priklausomai nuo šalies ar regiono.
Žymiausi lietuviški animaciniai filmai: Vladislovo Starevičiaus „Elniaragių kova“ (1910 m.), „Gražioji Lukanidė“ (1912 m.), „Žiogas ir skruzdėlė“ (1913 m.), Stasio Ušinsko „Storulio sapnas“ (1938 m.), Antano Janausko „Kviečiantis pavyzdys“ (1988 m.), „Palankios aplinkybės“ (1991 m.), Zenono Šteinio „Buvo, buvo, kaip nebuvo“ (1987 m.), „Dosnumas“ (1988 m.), Ilja Bereznicko „Baubas“ (1988 m.), „Bermudų žiedas“ (1989 m.), Nijolės Valadkevičiūtės „Mįslė“ (1983 m.), „Medis“ (1984 m.). Išvardintųjų lietuvių animatorių kūriniuose pastebimi pagrindiniai animacijos principai, kurie naudojami ne tik sekant instrukcijomis, bet ir instinktyviai jaučiant bei suvokiant, kokia animacija yra efektyvi ir įtraukianti į kuriamą pasaulį.
Lietuvoje, KTU, Informatikos fakultete, Multimedijos inžinerijos katedroje, Lekt. dr. Kęstutis Jankauskas ir Lekt. dr. Algirdas Noreika supažindina studentus su šiais 12 pagrindinių animacijos principų. Jie dėsto trimatės grafikos modeliavimo, vizualizacijos ir animacijos paskaitas. Dėstytojai pateikia tiek minėtuosius animacijos principus, tiek iliustracijomis paremtą informaciją siekdami kuo efektyviau perteikti studentams sukauptas žinias.
Pastabos
a. Šiuos dvylika principų perfrazavo ir sutrumpino Nataha Lightfoot (specialiai „Animation Toolworks“.) Johnston ir Thomas nusprendė, jog ši versija tokia puiki, kad ją galima kelti į jų pačių puslapį.
Geležinis dangus
Geležinis dangus  – 2012 m. Suomijos-Vokietijos-Australijos mokslinės fantastikos komedija, vaizduojanti nacių, po karo pasislėpusių Mėnulyje, bandymą užkariauti Žemę. Filmą režisavo suomių režisierius Timo Vuorensola.
Muziką filmui sukūrė slovėnų industrinės muzikos grupė „Laibach“.
Siužetas
2018 m. amerikiečių astronautai išsilaipina tamsiojoje Mėnulio pusėje. Čia jie atranda slaptą vokiečių nacių bazę, kurioje šie apsigyveno pralaimėję antrąjį pasaulinį karą. Vienas iš astronautų, Džeimsas Vašingtonas (juodaodis) paimamas į nelaisvę, ten su juo atliekami bandymai (paverčiamas baltuoju). Daktaras Richteris atranda, kad Vašingtono išmanusis telefonas galingesnis už visus jų kompiuterius ir yra pajėgus valdyti nacių karo mašiną – Götterdämmerung. Tačiau telefono baterija nusenka, todėl naujuoju fiureriu siekiantis tapti Klausas Adleris kartu su Vašingtonu keliauja į Žemę gauti naujų telefonų. Kartu su jais paslapčia keliauja ir Adlerio mylimoji, teralogė Renata.
JTO saugumo taryba džiaugiasi sėkme, tačiau JAV pareiškus pretenzijas į ten rastus helio-3 telkinius, kyla trečiasis pasaulinis karas.
Mykolas Makdakas
Mykolas Makdakas (1530–1579) – Volto Disnėjaus komiksų vėikėjas, Makdakų klano atstovas. Jis su gimine gyveno Anglijoje. Vėliau buvo įtrauktas į anglų karinio laivyno įgulą ir plaukiojo didžiausiais vandenimis.
Jis mirė 1579 m., paskendęs kartu su Antinu Stimburiu vienos ekspedicijos metu, kuomet laivą „Sakalą klajūną“ užpuolė ispanų karinis laivynas.
Adžai
Adžai (Adja) – Afrikos tauta, gyvenanti Gvinėjos įlankos pakrantės regione, daugiausia vidurio Benine (Kufo, Mono ir Zu departamentuose) ir Toge. Populiacija ~0,5 mln. žmonių. Kalba adžų kalba, priklausančia Nigerio-Kongo kalbų šeimai.
Didelė dalis tikinčiųjų formaliai yra krikščionys, tačiau plačiai paplitę vietiniai tikėjimai ir maginės praktikos (vudu).
Aleksandras Milaševičius-Ruonis
Aleksandras Milaševičius (slap. Ruonis, 1906 m. rugpjūčio 25 d. Seinuose – 1949 m. rugsėjo 9 d. Šilalės rajono Karoblio kaime; palaidojimo vieta nežinoma) – Lietuvos ginkluoto pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas, Vakarų Lietuvos srities vadas.
Adžai
Adžai - seniausiai susiformavusi gbe grupės tauta, kuri XIII a. sukūrė Tado karalystę. Iš jos migravę grupės vėliau davė pradžią fonams, eve ir kitoms gbe etninėms grupėms. Dėl to adžų gyvenamas arealas o ypač jų kultūros sostinė Tado yra laikomas visų gbe tautų dvasiniu centru.
Aleksandras Milaševičius-Ruonis
Biografija
Baigė Kauno karo mokyklą, tarnavo Lietuvos kariuomenės 2-ajame kavalerijos pulke. Kapitonas. 1943-1944 m. buvo 2-ojo lietuvių statybos bataliono vadas. 1944-1945 m. kartu su šeima traukėsi į Vakarus; Drezdeno bombordavimo metu (1945 m. vasario mėn.) žuvus žmonai ir sūnui, grįžo į Lietuvą. Slapstėsi Žemaitijoje, apie 1948 m. pr. įsitraukė į partizaninį judėjimą. Buvo aktyvios partizaninės kovos šalininkas.
1948 m. vasario pr. A. Milaševičius Jono Žemaičio-Vytauto pavedimu atkūrė MGB organų 1947 m. spalį sunaikintą Žemaičių apygardos štabą ir 1948 m. vasario–birželio mėn. buvo Žemaičių apygardos vadas.
1948 m. gegužės 5 d. susikūrus Vakarų Lietuvos sričiai, A. Milaševičius tapo jos vado pavaduotoju (dalyvavo parengiant norminius srities dokumentus), o tų metų birželio 8 d. – Vakarų Lietuvos srities vadu (nuo 1949 m. pr. kartu buvo ir Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio gynybos pajėgų vado pavaduotojas). Jį nuolat sekė MGB agentai Mėta, Oriolas, Snieguolė, Radzevičius. Per juos gautą pasiūlymą pasiduoti ir bendradarbiauti su MGB A. Milaševičius atmetė. 1949 m. rugsėjo 9 d. MGB agentas Radzevičius (Valentinas Orlingis) čekistams pranešė, kad Kaltinėnų valsčiaus Karoblio kaime (6 km šiauriau Bijotų, dabar – Gaudvaišų kaimo dalis), J. Martinkaus sodyboje vieši Vakarų Lietuvos srities vadas Ruonis. Netrukus sodybą apsupo 25 MGB kariškių dalinys; partizanų vadas žuvo pasipriešinęs ginklu.
I Hate This Part
„I Hate This Part“ – singlas iš amerikiečių merginų Pop/R&B grupės „Pussycat Dolls“ antrojo studijinio albumo „Doll Domination“. Kai kur singlas buvo išleistas kaip antrasis singlas, o kai kur kaip trečiasis.
Singlo istorija
„Whatcha Think About That“ turėjo būti antrasis singlas Australijoje, tačiau dėl „I Hate This Part“ didėjančio populiarumo radijo stotyse, jis tapo trečiuoju singlu.
„The Dolls“ pirmą sykį šią dainą gyvai atliko „Wal-Mart Soundcheck“ renginyje. Paskui, spalio 15 d., pasirodė Australijoje su šia daina, o lapkričio 3 d. atliko JAV laidoje „The Ellen DeGeneres Show“, tačiau šį įrašą parodė tik gruodžio 13 d.
Vaizdo klipas
thumb|200px|left|„Pussycat Dolls“ vaizdo klipe. Pasak grupės vaizdo klipas singlui buvo nufilmuotas 2008 m. rugsėjo 28 d. per Melody Thornton gimtadienį. Klipas nufilmuotas dykumoje. Kelios scenos nufilmuotos toje pačioje vietoje, kur nufilmuoti filmai „Transformeriai“ ir „Transformeriai 2“. Klipo premjera buvo 2008 m. spalio 10 d, o Amerikoje klipas debiutavo spalio 15 d. per MTV laidą „TRL“.
Klipas prasideda Nicole Scherzinger grojant pianinu dainos melodiją. Kai prasideda muzika, rodomos visos grupės narės kelyje prie sugedusio automobilio. Per pirmąjį priedainį merginos nutolsta nuo mašinos, ir pradeda šokti dykumoje. Scherzinger rodoma viena dykumoje, Jessica Sutta bando prisikviesti atvažiuojančias mašinas. Per antrąjį priedainį merginos šoka smėlyje. Paskui: Scherzinger yra prie pat sugedusio automobilio, Sutta aikštelėje, Ashley Roberts aikštelėje eina su lėle, Melody Thornton su gėle rankoje, Kimberly Wyatt prie sugedusio sunkvežimio. Klipas baigiasi merginoms šokant smėlyje, bet šį kartą per audrą.
Tai pirmasis ir vienintelis „Pussycat Dolls“ klipas kuriame Nicole vienintelė dainuoja klipe.
Singlo turinys
Pasaulinis CD singlas
Reklaminis remiksų CD skirtas Europa]i
Reklaminis CD
CD Promo Remixes
Pasirodymas topuose
„I Hate This Part“ patyrė gerą sėkmę Okeanijoje. Australijoje „I Hate This Part“ debiutavo #45 pozicijoje vien tik dėl atsisiuntimų, o aukščiausia šios dainos vieta ARIA singlų tope yra dešimtoji. „I Hate This Part“ buvo atestuota auksine, kai buvo parduota daugiau nei 35 000 albumo kopijų. Naujoje Zelandijoje daina „I Hate This Part“ debiutavo #32 vietoje, ir pasiekė 9-ąją vietą. RIANZ vėliau atestavo „I Hate This Part“ auksine, kai buvo parduota 7 500 kopijų.
„I Hate This Part“ gerai pasirodė JAV topuose. Daina galiausiai pasiekė #11 pozcij1 Billboard Hot 100 tope, o dešimtąją vietą pasiekė Billboard Pop 100. „I Hate This Part“ dvi savaites išbuvo Billboard Hot Dance Club Play topo viršūnėje, ir taip tapo „The Dolls“ ketvirtuoju pirmos vietos singlu šiame tope.
„I Hate This Part“ vienintelis „PCD“ singlas, pasiekęs geresnę vietą JAV negu JK (nors skiriasi tik viena pozicija).
Kanadoje daina pradžioje nesėkmingai laikėsi, tačiau po kelių savaičių daina pasiekė #5 vietą.
„I Hate This Part“ pasiekė Prancūzijoje trečiąją vietą, ir tai „Dolls“ antrasis top 3-tuko singlas šioje šalyje. Top 10-tuką daina pasiekė taip pat Belgijoje, Airijoje, Šveicarijoje ir Turkijoje.
Karališkasis rojaus paukštis
Karališkasis rojaus paukštis (Cicinnurus regius) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
Molainiai (Panevėžys)
Molainiai – pietvakarinė dalis Panevėžio miesto savivaldybėje, esanti prie kelio. Buvusi šiaurės rytinė Molainių kaimo dalis.
Karališkasis rojaus paukštis
Patinas tuoktuvinių ritualų metu išpučia plunksnas ir tampa beveik rutulio formos, o jo uodegos vimpelai banguoja virš galvos. Kūno ilgis 16-17 cm, o 2 plonos uodegos plunksnos dar 14 cm ilgio.
Kenijos vyrų futbolo rinktinė
Kenijos vyrų futbolo rinktinė – Kenijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kenijos futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 6 žemyno čempionatuose.
Navadolis
Navadolis (arba Novadolis) – buvęs kaimas, dabar Panevėžio miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, prie Molainių.
Krakių–Dotnuvos miškai
Krakių-Dotnuvos miškai – miškai Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, daugiausia Dotnuvos ir Krakių seniūnijose, 1,5 km į rytus nuo Krakių, 4 km į vakarus nuo Dotnuvos.
Geografija
Plotas 3280 ha, iš jų mišku apaugę 2910 ha. Susideda iš Dotnuvos, Medininkų, Pališkių ir Krakių miškų. Priklauso Kėdainių miškų urėdijos Dotnuvos girininkijai.
Mišku teka Smilgos baseino upės: Jaugila, Smilgaitis, Tranys, Girotakis. Reljefas lygus. Dirvožemiai vėlėniniai jauriniai glėjiški priemoliai.
Miške įsikūrę kaimai: Jankūnai, Girynė, Jaugilka, Apušrotas, Špitolpievis. Įsteigtas Dotnuvos-Josvainių biosferos poligonas.
Medynai
Miško augavietės labai derlingos laikinai įmirkusios. 82% miškų yra ūkiniai IV grupės, 17% apsauginiai III grupės, 1% ekosistemų apsaugos II grupės. Kultūrinės kilmės medynų 11%. Medynų vidutinis amžius 48 m., bonitetas 1,1, skalsumas 0,73, tūris 196 m³/ha. Kasmet priauga 3,6 m³/ha.
Per metus vidutiniškai kertama apie 12 tūkst. ktm medienos, atkuriama apie 20 ha miškų, išugdoma apie 70 ha jaunuolynų.
Fauna
Miškuose gausu briedžių, šernų, yra stirnų, pasitaiko tauriųjų elnių. Čia sutinkami į raudonąją knygą įrašyti juodieji gandrai ir vidutiniai geniai, gausu bebrų.
Istorija
1944–1953 m. Krakių-Dotnuvos miškuose veikė Vyčio, nuo 1948 m. – Prisikėlimo apygardos, P. Lukšio, vėliau Maironio rinktinės partizanai. 1952 m. spalio 1 d. Padotnuvio kaime žuvo Prisikėlimo apygardos ir P. Lukšio rinktinės vadas Juozas Paliūnas (slap. Rytas).
956 m.
956 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Gruntinis vanduo
Gruntinis vanduo – požeminis vanduo, susikaupęs vandeningose uolienose virš pirmo vandeniui nelaidaus uolienų sluoksnio (vandensparos).
Turi laisvą (nespūdinį) paviršių. Susidaro iš įsigeriančių atmosferinių ir paviršinių vandenų, kartais pasipildo iš gilesnių horizontų kylančiais vandenimis. Gruntinio vandens maitinimo sritis paprastai sutampa su jų paplitimo sritimi. Jų lygis, temperatūra, cheminė sudėtis priklauso nuo fizinių geografinių faktorių. Prie upių, ežerų esantiems gruntiniams vandenims turi įtakos tų baseinų hidrogeologinis režimas. Gruntinio vandens nuotėkis apytikriai sutampa su įsifiltravusio nuo žemės paviršiaus vandens kiekiu. Drėgno klimato zonose, kur garavimas didesnis už infiltraciją, gruntinis vanduo yra mineralizuotas. Gruntiniai vandenys naudojami gyvenviečių, pramoninių įmonių vandens tiekimui. Didžiausi Lietuvoje gruntinio vandens ištekliai yra aliuvinėse ir fliuvioglacialinėse nuosėdose.
Antaniškis (Molėtai)
Antaniškis – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Suginčių, Poviliškio miške, netoli Martyniškio viensėdžio.
Istorija
Molėtų parapijos 1846 m. sąraše yra Natančiškio vienkiemis, kuris tapatintinas su dab. Antaniškiu. Seniau, matyt, priklausė Vikėnų kaimui, nes rašoma Antaniškio (Vikėnų) vs. XIX a. antroje pusėje priklausė Alantos valsčiui.
Gyventojai
1923 metais 1 ūkis 5 gyventojai.
Volungiškės apylinkė
Volungiškės apylinkė (iki 1959 m. Griaužų apylinkė, Graužų apylinkė, 1959–1962 m. Pramedžiavos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Mekos emyratas
Mekos emyratas (arab. منطقة مكة) – Saudo Arabijos emyratas ryinėje šalies dalyje, šalia Raudonosios jūros. Emyrato sostinė – Meka, nors didžiausias miestas – Džida.
Volungiškės apylinkė
Istorija
Griaužų apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Girkalnio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Mikaičių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. perkeltas apylinkės centras Pramedžiavą, atitinkamai pakeistas jos pavadinimas ir prijungta Rupeikių apylinkė. 1962 m. gruodžio 8 d. perkeltas apylinkės centras į Volungiškę ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas. 1963 m. sausio 12 d. apylinkė prijungta prie Stakių apylinkės.
Mekos emyratas
Plotas – 164 000 km², gyventojų – 5 797 971 (2004).
Emyrato valdovas – princas Chalidas al-Fasalis (Prince Khalid Al-Faisal).
Pranas Judickas
Pranas Judickas (g. 1921 m. sausio 29 d. Domantonyse – 2008 m. spalio 3 d., Alytuje) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1965 m. universitete apgynė disertaciją „Lietuvos popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės ir medienos resursų racionalaus panaudojimo pagrindinės kryptys“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos Ekonomikos ir teisės institute apgynė disertaciją „Miškai Lietuvos ūkio sistemoje pagrindiniais istorinės raidos etapais“, ekonomikos mokslų daktaras.
1941–1945 m. Kaišiadorių gimnazijoje dėstė vokiečių kalbą, dirbo inspektoriumi. 1945–1948 m. Pagėgių apskrities vykdomojo komiteto Finansų skyriaus Valstybinių pajamų sektoriaus viršininkas. 1948–1951 m. Vilniaus universitete dėstė vokiečių kalbą.
1951–1958 m. dirbo Lietuvos TSR finansų ministerijoje. 1958–1959 m. LTSR Ministrų Tarybos vyr. referentas. 1959–1990 m. Valstybinio plano komiteto Regioninio planavimo skyriaus viršininkas.
Nuo 1988 m. periodinėje spaudoje rašė apie būtinybę atkurti Lietuvos visų trijų ginklo rūšių kariuomenę ir Lietuvos pilietybę, Lietuvai neatlygintinai perimti visas jos teritorijoje esančias įmones ir kitų objektus, 1994 m. – apie įšaldytas gyventojų santaupas, 1998 m. – apie Karaliaučiaus kraštą, vėliau – apie Vilniaus pilis, Lietuvos valdovų rūmų atstatymą.
2004 m. Dakaro ralis
'''2004 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 2004 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 26-asis Dakaro ralis, kuris vyko 2004 m. sausio 1–18 d. Prancūzijos, Ispanijos, Maroko, Malio, Mauritanijos, Burkina Faso ir Senegalo teritorijose. Tai buvo paskutinis Dakaro ralis, kurio trasa driekėsi Prancūzijoje.
2004 m. Dakare automobilių kategorijoje laimėjo Stéphane Peterhansel ir Jean-Paul Cottret ekipažas su Mitsubishi, motociklų – Nani Roma su KTM, sunkvežimių – rusai Vladimiras Čiaginas, Semen Yakubov ir Sergey Savostin su Kamaz.
Maršrutas
Pastabos:
Automobilių
Pastaba:
*  – lenktynininkui Peterhanseliui buvo pridėta penkių minučių bauda už naudojimąsi nelegalia pašalinių pagalba. Tai turėjo įtakos tik galutinėje įskaitoje ir nesutrukdė Peterhanseliui išlaikyti pergalės etape.
Oknica
Oknica – šiaurinės Moldavijos miestas, Oknicos rajono centras.
Jukatanas
Jukatanas (isp. Yucatán) reikšmės:
Oknica
Istorija
Oknica buvo įkurta paskutinį XIX a. dešimtmetį statant Rusijos Pietvakarių geležinkelio Novoselicos šaką (prasidėjo Žmerinkoje (Ukraina), ėjo į Oknicą, o iš šios – į Novoselicą) kaip geležinkelio stotis. Linija buvo statoma penkerius metus (nuo 1892 iki 1897 m.), jos ilgis buvo apie 520 km. Oknica buvo Novoselicos ir Mogiliovo šakų sankirtoje. 1903 m. Oknicoje baigta statyti geležinkelio stotis.
1991 m. Oknicos geležinkelio stotis buvo vienu pagrindinių Moldavijos geležinkelių tinklo mazgų. .
Alksninė
Panaikintas 1977 m. kovo 30 d.
miniatiūra|250px|left|Autobusų stotelė
Šventosios Švč. Mergelės Marijos Jūrų Žvaigždės bažnyčia
'''Šventosios Švč. Mergelės Marijos, Jūrų Žvaigždės, bažnyčia''' - katalikų bažnyčia, stovinti Palangos miesto šiaurinėje dalyje, Šventosios centre.
Oknica
Istorija
1974 m. mieste gyveno 7,1 tūkst. gyventojų, o 1994 m. – 11,3 tūkst. gyventojų.
Šventosios Švč. Mergelės Marijos Jūrų Žvaigždės bažnyčia
Parapijos klebonas aptarnauja Laukžemės šv. apaštalo Andriejaus bažnyčią, Šventosios Švč. Mergelės Marijos, Jūrų Žvaigždės koplyčią (senąją Šventosios Jūrų Žvaigždės bažnyčią) ir Impilties Šv. Kryžiaus koplyčią.
240px|left|miniatiūra|Bažnyčios interjeras
Istorija
Lietuvoje prasidėjus atgimimui, kunigas A. Valiuška kartu su Telšių vyskupu Antanu Vaičiumi pradėjo rūpintis bažnyčios Šventojoje statyba. 1991 m. architektai Gintaras Aperavičius ir Ričardas Krištapavičius suprojektavo naują bažnyčią. Pamatai bažnyčiai buvo pradėti kloti 1992 m., statybai vadovavo Palangos vikaras Rimvydas Marozas. 1993 m. lapkričio 28 d. vyskupas A. Vaičius pašventino būsimos bažnyčios kertinį akmenį.
Nuo 1995 m. rūpestį bažnyčios statyba perėmė klebonas Vidmantas Gricius. Šalia statomos bažnyčios stovėjęs apleistas karininkų dviaukštis namelis su ūkiniu pastatu buvo suremontuoti ir tarnavo kaip klebonija. V. Griciaus kvietimu 1997 m. į Šventąją grįžo kunigas A. Valiuška, dar spėjęs išvysti kylančius Dievo namus. Ilgus metus dirbdamas Amerikoje, jis kaupė santaupas, kurias vėliau paaukojo Šventosios bažnyčios statybai. 1998 m. bažnyčios statybos fundatorius mirė. Jis buvo palaidotas šventoriuje, prie naujosios bažnyčios sienos.
1998 m. Kalifornijos lietuvis Džo Hazinkeris Šventosios bažnyčiai dovanojo 1920 m. pagamintus vargonus. 2000 m. ant Šventosios bažnyčios stogo iškeltas 26 m kryžius.
Pirmosios šv. Mišios Šventosios bažnyčioje aukotos 2003 m. birželio 20 d., Telšių vyskupui Jonui Borutai pašventinus bažnyčią. Nuo tada joje pradėta melstis, vyko pamaldos, nors statybų darbai dar buvo nebaigti. Klebonas toliau rūpinosi bažnyčios įrengimu. 2009 m. pastatytas granitinis altorius (skulp. Arūnas Sakalauskas). 2010 m. prieš šv. Kalėdas buvo pabaigta 13 m aukščio ir 6 m pločio altoriaus freska (dail. Juozas Vosylius).
Bažnyčia buvo konsekruota 2014 m. rugsėjo 28 d.
Architektūra
Bažnyčios statinys ypatingai aukštas ir masyvus, kai kurių specialistų vertinimu, nesiderinantis su šios gyvenvietės specifika ir užstatymu. Bažnyčios bokšte iškilęs kryžius matyti iš toli – giedrą dieną jį galima išvysti ir nuo Palangos tilto. Bažnyčios aukštis su kryžiumi – 62 m, interjero aukštis – 23 m, o plotas – 700 kv. m. Prie bažnyčios šliejasi keturkampė Švč. Sakramento koplyčia.
Šventosios bažnyčioje atsispindi architektūros tradicijoje įsitvirtinę kanonai: išskirtinės konfigūracijos plano forma, vidaus erdvė tolydžiai aukštėjanti altoriaus kryptimi, presbiterijos erdvė nėra aiškiai išskirta, varpinės bokštas integruotas pagrindiniame bažnyčios pastato tūryje. Langai fasade išdėstyti įvairiomis proporcijomis. Moderni bažnyčia suprojektuota laikantis trikampio formos plano, kurio smailagalis susilieja į bokšto vertikalę, vienšlaitis stogas, kylantis bokšto kryptimi, viduje sukuria papildomą erdvinės traukos pojūtį liturginės erdvės kryptimi. Monumentalią eksterjero plastiką paįvairina smulkių langų masyvai.
Šventoriuje palaidoti kunigas Antanas Valiuška (1915–1998), monsinjoras, profesorius ir habilituotas teologijos daktaras Petras Puzaras (1929–2006). Abiejų jų antkapius ir paminklines lentas sukūrė skulptorius Arūnas Sakalauskas.
Pagojys (Panevėžys)
Pagojys – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti prie kelio, į rytus nuo sankryžos su keliu. Pietvakariuose telkšo Molainių II tvenkinys.
Istorija
Anksčiau atskiras kaimas, 1996 m. prijungtas prie Panevėžio miesto.
Sindžerėjus
Sindžerėjus – Moldavijos miestas, Sindžerėjaus rajono centras, yra 25 km į pietryčius nuo Belcio.
Sindžerėjaus miestui priklauso ir Vreneščio kaimas (Vrăneşti).
Istorija
1944–1991 m. miestas dar buvo miesto tipo gyvenvietė ir vadinosi Lazovskas (pavadintas Rusijos Pilietinio karo veikėjo Sergejaus Lazo (Сергей Лазо), gimusio dabartiniame Orhėjaus rajone, garbei).
Purpurinė guotė
Purpurinė guotė (Hygrophorus erubescens) – guoteninių (Hygrophoraceae) šeimos, guočių (Hygrophorus) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Kepurėlė rausvai purpurinė, rausvai gelsvai dėmėta, sausa. Vaisiakūniai vidutinio dydžio, mėsingi. Kepurėlė užauga iki 10 cm skersmens, jauna – balsva, rausvo atspalvio, senesnė – apšepusi purpuriškai rožiniais smulkiais žvyneliais, atrodo lyg išmarginta rusvai geltonų ir raudonų dėmių. Lakšteliai balti, seni – rausvai rusvi, raudonai dėmėti, nuaugtiniai. Kotas 5–7 cm ilgio ir 1,5–2 cm storio, prie lakštelių baltas, žemiau rusvai rudas, rožinio atspalvio. Trama balta, ruda, minkšta, kartaus skonio. Sporos 8–11×4–5 μm.
Auga vasarą, rečiau rudenį spygliuočių miškuose, ypač pušynuose. Labai panaši ūmėdinė guotė (Hygrophorus russula), tik ši stambesnė, auga mišriuosiuose, lapuočių miškuose, ypač kalkinguose ąžuolynuose.
Reta, žinomos tik kelios augavietės. Dėl kartaus skonio nevalgoma. Šilumamėgė. Saugoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 93 psl.
Juozas Ąžuolaitis
Juozas Ąžuolaitis (1916 m. sausio 16 d. Rusijoje – 1966 m. rugpjūčio 9 d. Los Andžele, JAV) – vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.
Biografija
Po Pirmojo pasaulinio karo su tėvais grįžo į Lietuvą – Kavarską, mokėsi Panevėžio gimnazijoje. Kauno konservatorijoje baigė vargonų klasę. Kurį laiką mokytojavo Kauno 5-ojoje gimnazijoje, buvo aktyvus to meto politinio gyvenimo dalyvis.
Pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Fuldoje, paskui buvo Kaselio lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas, vargonininkavo ir subūrė chorą.
1948 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Los Andžele, konservatorijoje studijavo kompoziciją, o gavęs porai metų stipendiją, muzikos žinias gilino Vienos konservatorijoje. Vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje ir vadovavo chorui (subūrė ir vaikų chorą), aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nona Gaprindašvili
Nona Gaprindašvili (g. 1941 m. gegužės 3 d. Zugdidyje) – gruzinų šachmatininkė, penktoji istorijoje pasaulio moterų šachmatų čempionė (1962–1978) m. Jai 1962 m. suteiktas vyrų tarptautinio meistro titulas. Pirmoji didmeistrė tarp moterų (1976 m.) ir pirmoji moteris, kuri iškovojo vyrų didmeistrio titulą (1978 m.). Pirmoji tarp moterų – šachmatų „Oskaro“ laureatė (1982 m.). FIDE moterų komisijos pirmininkė (1980–1986 m.) Ji yra baigusi Tbilisio pedagoginį institutą (užsienio kalbos).
Vaikystė
Tėvas Terentijus – kaimo mokyklos direktorius, technikumo dėstytojas. Nona turėjo penkis brolius – tad vaikystėje žaisdavo ne su lėlėmis, o kartu su broliais, sportinius žaidimus (futbolą, stalo tenisą, tinklinį) bei šachmatus. Nona augo sportiškoje šeimoje, kur išsiugdė nuo mažens potraukį rungtyniauti. Šachmatais žaisti pradėjo nuo 5-ių metų, jos varžovai būdavo broliai. Vėliau jie tapo irgi neblogais sportininkais ir šachmatininkais: vyriausiasis Emzaras 2 kartus dalyvavo Gruzijos šachmatų čempionate, kitas brolis Tamazas, Zugdidžio krepšinio komandos žaidėjas, buvo Zugdidžio šachmatų čempionu, kaip ir Džemalas, kuris dar žaidė futbolą, domėjosi jojimu bei baigė fizinės kultūros institutą. Tokia sportinė aplinka ir suformavo jos sportinį charakterį, kuris jai padėjo siekti aukštumų šachmatų žaidime.
Jaunystė
Nuo 12-kos dalyvauja šachmatų varžybose. Tobulinosi pas trenerį B. Karseladzę (1954–1956) m. 14-kos metų užėmė 2-ąją vietą Tbilisio čempionate ir pirmą vietą prie 2-os lentos SSRS merginų komandiniame čempionate (1955). 15-kos metų – Gruzijos moterų čempionė (15½ tšk. iš 16 galimų) ir dalyvavo SSRS moterų čempionate (7-9 vietos). Vėliau baigė Tbilisio pedagoginiame institute užsienio kalbas.
Pasaulio moterų šachmatų čempionatai
XX SSRS moterų čempionate (1960 m.) iškovojo teisę žaisti pretendenčių dėl pasaulio čempionės titulo turnyre (1961 m.), kuriame iškovojo teisę žaisti mačą su pasaulio čempione.
Pasaulio moterų šachmatų čempionė
1962 m., laimėjusi mačą su Jelizaveta Bykova, tapo pasaulio moterų šachmatų čempione.
Tačiau 1978 m. Nona Gaprindašvili pralaimėjo mačą kitai gruzinei M. Čiburdanidzei ir prarado pasaulio čempionės titulą.
Tolesnės kovos dėl titulo
Nežiūrint nesėkmės mače dėl titulo, ji ir toliau dalyvavo moterų pasaulio čempionato varžybose: tris kartus žaidė pretendenčių mačus iš kurių: dvejus laimėjo: su N. Gurieli (1980 m.; +5, -2, =2) ir N. Joseliani (198 m.; +3, -3, =8) laimėjo, o mačą I. Levitinai (1983 m.; +4, -6, =8) – pralaimėjo;
Be to, N. Gaprindašvili Bad Kisingene (1982 m.) užėmė 1-ąją vietą moterų tarpzoniniame turnyre. Dar dalyvavo Železnovodsko moterų tarpzoniniame turnyre (1985 m.), kur užėmė 5–6 vietas ir Smederevo Palankos tarpzoniniame (1987 m. pasidalijo 2–4 v., bet po papildomo mačo turnyro tarp trijų prizininkių užėmė 1-ąją vietą. Dalyvavo ir 1988 m. Challtube vykusiame pretendenčių turnyre, kur užėmė 7-ąją v.
Moterų varžybos
Nona Gaprindašvili penkis kartus laimėjo SSRS moterų šachmatų čempionatą (1964, 1973/1974, 1981 (kartu su N. Joseliani), 1983, 1985).
Taip pat, du kartus Europos čempionių taurės savininkė (1969, 1972). Daugelio tarptautinių moterų turnyrų nugalėtoja: Beverveikas (1963), Belgradas (1966, 1968, 1971, 1974, 1976, 1978), Kijevas (1967), Pajūrio Veike ir Timišoara (1975), Jaicė (1981 ir 1982), Barselona (1983), Hjeras (Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas) (1987).
Eilėje tarptautinių moterų turnyrų Gruzijoje (1961–1962, 1964, 1973, 1983, 1984, Belgrade (1971) ir Timišoare (1975) laimėjo visas partijas.
Vyrų varžybose
Nona Gaprindašvili dalyvaudavo ir vyrų tarptautiniuose turnyruose. Geresni pasiekimai: Heistingsas – (1963/1964 šalutiniame turnyre pasidalijo 1–2 vietas, o 1964/1965 m. pagr. turnyre užėmė 5-ąją vietą; Geteborge (1967/1968) – 3-ioji vieta; Tbilisyje, (1971, Goglidzės atm. turnyre) 4–6 vietos; Dortmunde (1974 m.) 3–4 v.; Lon Paine (1977, atvirajame JAV čempionate) – 1–4 v.; Dortmunde (1978) 2–3 v.; Emilijos Redže (1982/83) – 1-oji v.; Luandoje (1985) – 2–3 v.; Veik an Zee (1987, 2-ajame turnyre) 1–3 v.; Briuselyje (1987) 1 v.
Šachmatų olimpiados
Žaisdama SSRS komandoje, ji sėkmingai žaidė šachmatų olimpiadose: 11 kartų nugalėjo (1963–1990). Dar vieną komandinį aukso medalį pridėjo, žaisdama už Gruziją 1992 m. moterų šachmatų olimpiadoje.
Jos pasiekimai atskirose moterų šachmatų olimpiadose.
Tolesnis gyvenimas
Ji ir toliau neužmiršta šachmatų – dalyvauja pasaulio senjorų šachmatų čempionatuose: 1995 m. Bad Liebencelyje (Badenas–Viurtembergas) (10½ iš 11), 2009 m. Kondine, (Trentinas-Alto Adidžė) (7½ iš 9), 2014 m. Katerinėje (8 iš 11) ir 2015 m. Akvy Termėje (Pjemonte) (7 iš 9) iškovojo aukso medalius, o 2013 m. Opatijoje, (Primorjės–Kalnų Kotaro apskritis), vykusiame senjorų čempionate – sidabro medalį (6½ iš 9).
Trebovlės kunigaikštystė
T(e)rebovlės kunigaikštystė  – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XI–XII amžiais Galicijos istoriniame regione.
Istorija
Kunigaikštystė suformuota 1084 m., po Voluinės kunigaikščio Rostislavo mirties, kuomet jis Galiciją padalino savo trims sūnums. Vasilko gavo Trebovlę su didelėmis žemėmis. Be pietryčių Galicijos jis valdė ir vakarų Podolę bei Bukoviną.
Vasilko sėkmingai panaudojo stepės tiurkų gentis (berendėjus, torkus, pečenegus) ir plėtė savo kunigaikštystės teritorijas į rytus bei pietus. Jis kolonizavo visą Podolę. Labai sustiprėjo kunigaikštystės miestas Haličas Dniestro slėnyje.
Po Vasilko mirties 1124 m. sostą paveldėjo jo sūnus Jurijus, o Haličą gavo Ivanas. Gana greitai po to, Ivanas perėmė valdžią Trebovlėje, bet jau valdė iš Haličo. 1141 m. jam mirus, Trebovlę ir Haličą perėmė jo pusbrolis Peremyšlio kunigaikštis Vladimiras, kuris sujungė visas tris kunigaikštystes į vieną – Haličo kunigaikštystę.
Kunigaikščiai
Trebovlės kunigaikščiai priklausė taip vadinamajai Pirmajai Haličo dinastijai (Rostislavičiams):
Pažalvaičiai (Panevėžys)
Pažalvaičiai – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti į rytus nuo Pažalvaičių kaimo. Pramonės rajonas.
Padotnuvys
Padotnuvys – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vainotiškių, išsibarstęs prie kelio. Vakaruose siekia Krakių miško pakraštį. Pro kaimą teka Jaugilos intakai Želtupys ir Skroblė. Yra žemės ūkio įmonė, pradinė mokykla, pastatytas paminklas Lietuvos partizanų Prisikėlimo apygardos vadui Juozui Paliūnui-Rytui.
Gyventojai
thumb|left|270px|Žemės ūkio įmonė
Tadas Blinda. Pradžia
'''Tadas Blinda. Pradžia''' – pirmas lietuviškas nuotykinis istorinis veiksmo filmas nepriklausomos Lietuvos istorijoje, paremtas R. Šavelio romanu „Tadas Blinda“ ir prieš beveik 40 metų pasirodžiusiu mini TV serialu „Tadas Blinda“. Filmo režisierius – Donatas Ulvydas, scenarijaus autorius – Jonas Banys, vyriausiasis kino operatorius – Ramūnas Greičius.
Filmas tapo brangiausia ir sėkmingiausia kino juosta nepriklausomos Lietuvos kino istorijoje. Filmo biudžetas siekė apie 3,5 mln. litų. Kino teatruose filmas surinko virš 3 mln. 700 000 Lt pajamų, jį pamatė per 300 000 žiūrovų. Tai taip pat yra pirmas lietuviškas nuotykinis filmas per daugelį metų. Šio filmo kūrėjai teigia, kad tai kinas, orientuotas į žiūrovą, ir yra profesionalaus lietuviško kino atgimimo vedlys.
Siužetas
Filmas vaizduoja legendinio „svieto lygintojo“ Tado Blindos jaunystę ir įvykius, sukrėtusius Žemaitiją 1863 m. sukilimo išvakarėse.
1861-ieji. Baudžiavos panaikinimą apraizgiusios politinės intrigos atokiame Žemaitijos kaime netikėtai virsta kautynėmis, kurioms vadovauja iš Sankt Peterburgo atsiųstas jaunas intrigantas, caro kariuomenės karininkas Janekas. Įsisukusios istorijos girnos įtraukia ir taikius baudžiauninkus, ir praeities vaiduoklių kankinamą dvarininką Bernardą Gruinių, ir jo gražiąją dukterį Kristiną. Į veiksmų sūkurį netyčia patekusiam Tadui tenka atsisveikinti su nerūpestinga kasdienybe ir prisiimti atsakomybę ne tik už savo veiksmus, bet ir už mylimų žmonių gyvybes. Mėgindamas suvokti savo vietą žiaurioje tikrovėje, Tadas atranda vertybes, dėl kurių verta gyventi ir mirti. Kova už laisvę, teisingumą ir meilę prasideda. Taip gimsta legenda apie Tadą Blindą.
Aktoriai
thumb|right|200px|Filmo reklaminis plakatas.
Aktoriai buvo apmokyti kovos menų principų, norint, kad kovų scenos būtų kaip galima įspūdingesnės.