cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vėžio istorija
Renesansas
Šiuo periodu įvyko daug svarbių atradimų žmogaus organizmo anatomijos ir fiziologijos srityse. Ligoms tirti imti taikyti moksliniai tyrimo metodai, kas leido sukaupti daug naujų žinių ir išvystyti vėžio atsiradimo teorijas. Anglas William Harvey aprašė kraujotakos sistemą, o italas Gaspare Aselli – limfinę sistemą. Šie atradimai paneigė iki tol viešpatavusią humoralinę juodosios tulžies vėžio teoriją. Milžiniškas žingsnis tiriant vėžį buvo Antonie van Leeuwenhoek sukurtas mikroskopas.
Olandų gydytojai Zacutus Lusitani ir Nicholas Tulp iškėlė infekcinę vėžio teoriją. Jie manė, kad vėžys gali būti užkrečiamas, kadangi pastebėjo, jog kai kuriose šeimose krūties vėžys moterims diagnozuojamas kur kas dažniau. Šiandien žinoma, kad tai lemia paveldimi faktoriai ir tam tikros genų mutacijos, tačiau tuo metu ši teorija buvo gana įtikinanti ir kai kur išliko iki XVIII amžiaus pabaigos. Pirmoji specializuota vėžio ligoninė Prancūzijoje buvo net priversta išsikelti už miesto ribų, kadangi gyventojai bijojo užsikrėsti nuo vėžiu sergančių ligonių.
XVIII amžius
miniatiūra|kairėje|John Hunter ne tik aprašė chirurginio vėžio gydymo pagrindus, bet ir apibūdino limfinės sistemos veikimą ir reikšmę žmogaus organizmui
Škotijos chirurgas ir anatomas John Hunter (1728–1793) aprašė vėžio chirurgijos metodus. Jis atskyrė navikus, kurie gali būti išgydomi operacija, nuo tų, kurie perauga audinius ir organus ir yra nepaslankūs. Pirmuosius jis siūlė būtinai pašalinti operacija. Per keletą dešimtmečių buvo sukurta daug standartinių, dar ir mūsų dienomis naudojamų, operacijų metodų. John Hunter aprašė limfinės sistemos veikimą ir buvo vėžio limfos teorijos šalininkas. Ši teorija teigė, jog piktybiniai augliai atsiranda ir auga dėl limfos sudėties pakitimų ir jos tekėjimo sutrikimų. Giovanni Morgagni, Padujos universiteto anatomas 1761 metais pradėjo dėl ligos mirusiems pacientams atlikinėti skrodimą. Tai padėjo pagrindus onkologijos patologijai ir patologinei anatomijai, tiriant mirusius dėl vėžio pacientus nustatyti pakitimai prisidėjo prie supratimo apie šią ligą.
XVIII amžiuje buvo padėti pagrindai vėžio epidemiologijai. 1713 metais Italijoje gydytojas Bernardino Ramazzini paskelbė savo stebėjimo duomenis, pagal kuriuos teigė, jog vienuolės beveik neserga gimdos kaklelio vėžiu, ir tam įtaką gali turėti celibatas. Taip pat jis pastebėjo kur kas didesnį sergamumą krūties vėžiu tarp vienuolių ir iškėlė teoriją, kad seksualinių santykių trūkumas sukelia krūties audinio nestabilumą, kas kai kuriais atvejais tampa vėžiu. Šie stebėjimai padėjo pagrindus hormonų įtakos ir ryšio su vėžiu tyrimams. Šiandien žinoma, kad gimdos kaklelio vėžį sukelia virusas, perduodamas lytinių santykių metu, o krūties vėžio rizika priklauso nuo hormonų kiekio ir pusiausvyros moters organizme. 1775 metais Anglijos chirurgas Percivall Pott pirmasis aprašė aplinkos kancerogeną – vėžį sukeliančią medžiagą. Jis pastebėjo, kad kaminkrėčiai kur kas dažniau serga kapšelio odos vėžiu ir susiejo jį su suodžiais. Percivall Pott aprašytas kapšelio odos vėžys buvo pirmoji epidemiologiniais pastebėjimais pagrįsta ir aprašyta profesinė liga. 1761 metais John Hill išspausdino knygą, kurioje išdėstė tikėtiną ryšį tarp tabako ir vėžio.
XIX amžius
miniatiūra|Rudolfas Virchovas yra vėžio mikroskopinės patologijos pradininkas, jis taip pat vienas pirmųjų aprašė kraujo vėžį ir pirmasis pavartojo jo pavadinimą leukemija Amerikietis odontologas Horace Wells 1844 metais atrado anesteziją diazoto monoksidu, Crawford Long 1824 metais ir William Morton 1846 metais ją atliko eteriu, kas labai paspartino vėžio chirurgijos vystymąsi. Austrų chirurgas Theodor Billroth, modernios pilvo chirurgijos pradininkas, aprašė skrandžio vėžio pašalinimo operacijas. Amerikiečių chirurgas William Stewart Halsted aprašė pavyzdines krūties pašalinimo operacijas sergant krūties vėžiu bei vienas pirmųjų naudojo sterilią operacijos techniką. Halsted išreiškė abejones, kad vėžys plinta per kraują, taip pat jis buvo įsitikinęs, kad visiškai pašalinus vėžį jis neatsinaujina, o kitoje vietoje atsiradęs navikas yra visiškai naujas procesas. Po anestezijos atradimo visų sričių, taip pat ir vėžio chirurgija labai greitai tobulėjo ir po to sekęs šimtmetis dažnai vadinamas auksiniu chirurgijos amžiumi.
Vokiečių mokslininkas, fiziologas Johannes Peter Müller 1838 metais paneigė vėžio limfos teoriją įrodęs, kad augliai sudaryti iš kitų ląstelių, ne limfos. Jis teigė jog vėžys vystosi ne iš normalių organizmo ląstelių, o iš visiškai naujų ląstelių, kurios atsiranda tarp audinių. Jo mokinys Rudolfas Virchovas šią teoriją paneigė. Jis įrodė, kad vėžio ląstelės atsiranda iš normalių organizmo ląstelių. Virchovas yra ląstelės patologijos pradininkas, jo tyrimai ir darbai padėjo pagrindą mikroskopinei vėžio diagnostikai. Jis aprašė vėžio ląsteles ir susiejo jas su kai kuriomis konkrečiomis vėžio formomis. Tai įgalino mikroskopinius chirurgijos metodu pašalintų auglių tyrimus ir diagnozės nustatymą. Taip pat patologas ištyręs auglį mikroskopu galėjo pasakyti chirurgui, ar operacija sėkminga – ar navikas pašalintas visas, ar pjūvis siekia naviko audinį. Šis metodas taikomas iki šių dienų. Virchovas sukūrė vėžio nuolatinio dirginimo teoriją, kuri teigė, kad piktybiniai navikai atsiranda dėl ilgai trunkančio ląstelės dirginimo, stimuliacijos. Taip pat jis klaidingai manė, kad vėžys plinta per tam tikrą skystį. Šią teoriją paneigė vokiečių gydytojas Karl Thiersch, kuris įrodė, kad karcinoma išsivysto iš epitelio ląstelės, o vėžys patenka į kitus organus plintant jo ląstelėms. Su Virchovo teorija susijusi traumos teorija teigė, kad vėžį sukelia pasikartojanti trauma.
Anglas Campbell De Morgan iškėlė teoriją, kad vėžys iš pirminio židinio išplinta iki limfinių mazgų, o iš jų išsisėja į kitus organus. Kitas anglas chirurgas Stephen Paget 1889 metais paskelbė savo darbą apie 735 krūties vėžiu sirgusius ir mirusius ligonius, taip pat daug kitais navikais sirgusių pacientų, atliko jų autopsijas. Paget nagrinėjo vėžio metastazių vietas ir padarė išvadą, kad skirtingų vėžio rūšių plitimas yra nevienodas, stebina tiems laikams spindinti logiška citata, teigianti, kad vėžio metastazės „yra kaip sėklos, kurias vėjas išnešioja visur, bet augti jos gali tik tinkamoje dirvoje“.
Thomas Beatson 1896 metais Edinburgo medicinos draugijos posėdyje pristatė įdomaus tyrimo rezultatus: laboratorijoje jis pašalino triušio patelėms kiaušides ir pastebėjo, kad po to jos nebeturi pieno. Sekdamas šiuo atradimu gydytojas nusprendė, kad kiaušidės vienokiu ar kitokiu būdu skatina krūties augimą, galimai ir krūties vėžio atsiradimą. Beatson nusprendė pašalinti kiaušides pažengusiu krūties vėžiu sergančioms pacientėms ir pastebėjo, kad nemažai daliai iš jų krūties vėžys nustoja progresuoti: tai buvo pirmieji pasaulyje hormonų terapijos bandymai.
XX amžius
miniatiūra|kairėje|Francis Crick kartu James Watson ir Maurice Wilkins už DNR molekulės struktūros atradimą 1953 metais buvo 1962-aisiais apdovanoti Nobelio premija. Pirmaisiais dešimtmečiais progresavo mikroskopiniai tyrimo metodai, todėl sukaupta daug žinių apie ląstelės vidaus struktūrą. Įvairių šalių mokslininkai pateikė modernias vėžio atsiradimo teorijas ir atliko daug tyrimų siekdami jas patvirtinti arba paneigti. JAV mokslininkas Peyton Rous 1911 metais aprašė viščiukams pasitaikantį auglį – sarkomą. Rous nustatė, kad sveikus viščiukus galima užkrėsti juos paveikus iš sergančių viščiukų išgautu filtratu. Vėliau paaiškėjo, kad šį viščiukų auglį sukelia virusas (vėliau pavadintas Rous sarkoma virusu). . Tuo metu teorija, kad vėžį gali sukelti virusas ir kai kuriais atvejais jis gali būti užkrečiamas, buvo stipriai ginčytina. Mokslininkas už šį atradimą 1966 metais buvo apdovanotas fiziologijos ir medicinos Nobelio premija. Japonijos mokslininkas Katsusaburō Yamagiwa 1915 metais pirmasis istorijoje sukėlė vėžį laboratorijos sąlygomis tiriamam gyvūnui. Jis su bendradarbiais triušių ausis padengė anglies derva ir gyvūnams išsivystė plokščių ląstelių karcinomos. Beveik vienu metu (1927–1928 metais) graikas George Papanicolaou ir rumunas Aurel Babeş aprašė panašų metodą, kaip mikroskopu ištyrus makšties gleives galima rasti vėžines ląsteles ir šitaip nustatyti moterims gimdos kaklelio vėžį ir gimdos vėžį. Tai buvo svarbus žingsnis vėžio diagnostikos istorijoje, nors šių mokslininkų nuopelnai buvo pripažinti ir šie tyrimai pradėti kasdienėje praktikoje taikyti tik nuo 1940 metų. Gimdos kaklelio vėžio diagnostikai vadinamasis Pap - tepinėlis tebetaikomas iki šiandien.
Vokiečių fiziko Wilhelm Conrad Röntgen 1896 metais atrasti rentgeno spinduliai tapo ne tik labai vertingu diagnostikos metodu, bet ir gydymo galimybe. Pirmojoje XX amžiaus pusėje ne vienas gydytojas radiologas mirė nuo leukemijos, kadangi tinkamą spindulių dozę ligonio gydymui parinkdavo palaikę delną ties rentgeno aparatu, pagal odos paraudimą. Šitaip atsirado iki šių dienų vartojama sąvoka rentgeno spindulių eriteminė dozė (eritema medicinoje vadinamas odos paraudimas). Tobulėjant rentgeno prietaisams ir daugėjant žinių apie rentgeno spindulius jie pradėti taikyti ir piktybinių navikų gydymui. Radioterapijai iki 1940 metų buvo dugiausiai naudojami radis, kobaltas ir cezis. Vėliau juos pakeitė sparčiai tobulėjantys linijiniai greitintuvai.
miniatiūra|Sidney Farber buvo ne tik mokslininkas ir gydytojas, bet ir aktyvus visuomenės veikėjas, daug prisidėjęs prie informacijos apie vėžio gydymą platinimo, lėšų rinkimo kampanijų ir paramos fondų sergantiesiems kūrimo. Antrasis pasaulinis karas paskatino naujų biologinių kovos metodų tyrimus ir netiesiogiai prisidėjo prie kovos su vėžiu progreso. Iprito dujų naudojimas karo tikslams parodė, kad jos toksiškai veikia kaulų čiulpų ir kraujo ląsteles ir sutrikdo kraujo gamybą. Ipritas ir jo dariniai imti tyrinėti toliau. Amerikiečių farmakologai Louis Goodman ir Alfred Gilman ištyrė žuvusius per 1943 metų hitlerinės Vokietijos bombardavimą Baryje (Italija). Bombardavimo metu viename iš JAV laivų buvo pažeistos iprito dujų pripildytos bombos, todėl ši nuodinga medžiaga pateko į vandenį ir orą. Farmakologai žuvusiems dėl iprito poveikio aptiko limfinio audinio ir kaulų čiulpų pažeidimą ir padarė teisingą išvadą, kad medžiaga galėtų būti efektyvi ir sunaikinti greitai besidalijančias vėžio ląsteles. Gilman ir Goodman išbandė ipritą su laboratorijos pelytėmis ir nustatė, kad jis efektyvus gydant limfomas pelytėms. Kadangi iprito dujų nebuvo įmanoma skirti kaip vaisto ligoniams, jie pasirinko panašų junginį mechloretamino hidrochloridą, kurį suleido ne Hodžkino limfoma sergančiam pacientui. Medžiaga pasirodė esanti efektyvi limfomos gydymui, paciento limfiniai mazgai sumažėjo. Dėl karo šių tyrimų rezultatai paskelbti tik 1946 metais, iki tol buvo laikomi užslaptinti. Tai buvo pirmieji žingsniai kuriant chemoterapijos vaistus.
Chemoterapijos tėvu vadinamas Sidney Farber, JAV vaikų patologas. Jis Harvardo universiteto ligoninėje tyrinėjo folio rūgšties įtaką leukemija sergantiems ligoniams. Iki tol buvo pastebėta, kad folio rūgštis pablogina ligos eigą ir skatina leukemijos vėžinių ląstelių dauginimasi. Farber bandymams pasirinko folinės rūgšties antagonistą aminopteriną, kuris ląstelėje inaktyvuoja nuo folinės rūgšties priklausomus fermentus ir blokuoja jos poveikį. 1948 metais jis paskyrė aminopteriną ūmine limfogenine leukemija sergantiems vaikams ir aprašė neilgai trunkančias ligos remisijas. Iki tol leukemija sergantys vaikai nebuvo gydomi, buvo manoma, kad tai neetiška ir jiems reikėtų leisti ramiai ir be skausmo mirti, todėl Farber publikacija sutikta labai atsargiai ir kritiškai. Vėliau Sidney Farber patvirtino kito medikamento ametopterino efektyvumą, kuris šiandien dar tebevartojamas onkologijoje ir žinomas metotreksato pavadinimu. Prasidėjo chemoterapijos era: 1951 metais Jane Wright paskelbė apie sėkmingą krūties vėžio gydymą metotreksatu, keletu metų vėliau paskelbti sėkmingo choriokarcinomos (placentos ląstelių auglio) gydymo atvejai. James Holland, Emil Freireich ir Emil Frei 1965 metais iškėlė hipotezę, kad skiriant nevienodais mechanizmais veikiančius vaistus vėžio ląstelės galimai ne taip greitai įgys atsparumą ir bus pasiekti geresni rezultatai. Metotreksatas, vinkristinas, 6-merkaptopurinas ir prednizolonas buvo skirti ūmine limfogenine leukemija sergantiems vaikams ir pasiektos ilgą laiką trunkančios remisijos. Šis metodas, vadinamas kombinuota chemoterapija, arba polichemoterapija, vėlesniais dešimtmečiais buvo toliau tobulinamas.
1966 metais JAV mokslininkas ir gydytojas urologas Charles Huggins apdovanotas Nobelio premija už prostatos vėžio gydymo hormonų terapija pasiekimus. Jis nustatė, kad pašalinus sėklides prostatos auglys ir jo metastazės labai dažnai sumažėja ar net visai išnyksta. Po keleto metų panašus efektas buvo pasiektas skiriant hormonus.
Prancūzų gydytojas onkologas Georges Mathé 1959 metais atliko pirmas penkias kaulų čiulpų transplantacijas po branduolinio incidento Jugoslavijos mokslinių tyrimų institute, kurio metu 6 darbuotojai gavo labai dideles apšvitos dozes. Šios transplantacijos buvo nesėkmingos. Robert Good Minesotos universitete 1968 metais pirmasis atliko sėkmingą kamieninių kraujo ląstelių transplantaciją ne vėžiu sergančiam ligoniui. Tame pačiame universitete 1975 metais John Kersey atliko sėkmingą transplantaciją Burkitt limfoma sergančiam 16 metų amžiaus ligoniui Dave Stahl.
XX amžiaus antroje pusėje, ypač paskutiniais dešimtmečiais sparčiai tobulėjo ir diagnostiniai tyrimai. Iki tol vėžio diagnozei nustatyti dažnai buvo atliekama operacija, pavyzdžiui, atveriama pilvo ertmė, paimamos biopsijos ištyrimui mikroskopu, įvertinamas auglio išplitimas plika akimi. Radiologiniai tyrimai leido „pažvelgti“ į organizmo vidų jo nepažeidžiant fiziškai. Echoskopija, kompiuterinė tomografija, magnetinio rezonanso tomografija, pozitronų emisijos tomografija ir kiti modernūs metodai leido atsisakyti nemažos dalies operacijų. Dalis chirurginių operacijų pradėtos atlikti laparoskopiniais metodais – be didelio pjūvio, naudojant videoinstrumentus. Pradinių stadijų neišplitę augliai pradėti šalinti tiesiog endoskopinio tyrimo metu.
XX amžiaus paskutiniais dešimtmečiais kiekvieno geno ar jo pakitimo atradimas mokslininkams atvėrė naujas galimybes, kadangi ne tik įgalino geresnę vėžio diagnostiką, bet ir leido sukurti naujus vaistus, vadinamuosius taikinių preparatus. Iki 1990 metų beveik visi vėžio gydymui skiriami vaistai stabdė ląstelės dalijimąsi, todėl turėjo poveikį ir kitoms, nepiktybinėms organizmo ląstelėms. Kiekvieną dieną gausėjančios žinios vėžio ląstelės biologijos srityje, atrandami piktybinių ląstelių paviršiaus receptoriai ir antigenai padėjo pagrindus imunoterapijai: jau nuo 1980 metų pradėti kurti monokloniniai antikūnai, nukreipti prieš tam tikrus vėžio ląstelių receptorius ir ląstelės dalis. Trastuzumabas, gydymui pradėtas plačiai naudoti nuo 1998 metų, padarė perversmą gydant krūties vėžį, tuo pat metu atrastas rituksimabas tapo aukso vertės vaistu gydant daug piktybinių kraujo ligų (limfomų).
Labai svarbus buvo multimodalinės vėžio terapijos sąvokos atsiradimas ir jos vystymasis. XX amžiaus pradžioje išgydomi buvo tik pradinių stadijų vėžiu sergantys ligoniai, kuriems auglys buvo pašalinamas operacija. Vėliau pastebėta, kad net ir nevisiškai pašalinus naviką galima pasiekti gerų rezultatų taikant radioterapiją, kurios metu sunaikinamos likusios vėžio ląstelės. Panašius rezultatus galima pasiekti ir po chirurginio gydymo skiriant chemoterapiją. Šie gydymo metodai, vadinami adjuvantiniu gydymu, leido pasiekti ligos remisiją ligoniams, kurie iki tol nebuvo išgydomi. Derinant priešvėžinius vaistus, operaciją ir radioterapiją ir skiriant juos tam tikra optimalia seka pasveikusių ligonių skaičius nuolat didėjo.
XXI amžius
Vėžio tyrimai ir gydymo metodai XXI amžiuje buvo toliau plėtojami pačiomis įvairiausiomis kryptimis. Toliau daugėjant žinių molekulinės biologijos srityje nustatyti nauji naviko ląstelių taikiniai – vėžio atsiradimą, augimą ir plitimą veikiančios molekulės. Pagal jas sukurtos naujos vaistų grupės, iš kurių nemažai dar lieka medicininių tyrimų stadijoje. Tirozinkinazės inhibitorių grupės pirmasis vaistas imatinibas padarė perversmą gydant lėtinę mieloleukemiją, jis pradėtas skirti nuo 2001 metų. Per pirmą XXI amžiaus dešimtmetį sukurta kelios dešimtys šios grupės vaistų, kurie vėžio ląstelėje blokuoja signalo perdavimą ir tokiu būdu sustabdo jos dalijimąsi. 2002 metais kai kuriuose piktybiniuose navikuose atrastas BRAF genas, pirmasis jo koduojamo proteino kinazės inhibitorius vemurafenibas pasirodė esąs labai efektyvus gydant melanomą – odos vėžį. 2004 metais atrastas angiogenezės inhibitorius bevacizumabas – vaistas, blokuojantis kraujagyslių augimą skatinantį receptorių piktybiniame navike ir šitaip stabdantis jo augimą.
Lietuvos futbolo taurė 2014–2015 m.
Lietuvos futbolo taurė 2014–2015 m. – 26-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras.
II etapas
Antras etapas (turas) arba 1/32 finalis.
III etapas
Trečiasis etapas (turas) arba šešioliktfinalis.
IV etapas
Ketvirtas etapas (turas) arba aštuntfinalis.
V etapas
Penktasis etapas (turas) arba ketvirtfinalis.
VI etapas
Šeštasis etapas (turas) arba pusfinalis.
VII etapas
Finalo rungtynės įvyko 2015 m. gegužės 23 d. Šiauliuose.
Hamilton Ricard
Karjera
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–2000 m.
Peter Jehle
Karjerą pradėjo gimtojo Šano miestelio klube. Vėliau žaidė Šveicarijoje, Portugalijoje. Įsitvirtino pastarosios šalies klube „Boavista“, bet šis buvo išmestas iš elitinės lygos dėl korupcijos skandalo ir Jėhlė turėjo ieškoti naujo klubo.
Jėhlė Lichtenšteino rinktinėje debiutavo 1998 m., būdamas vos 16-os metų. Jėhlės debiutinėse rinkrinėje varžybose prieš Azerbaidžaną, Lichtenšteinas pasiekė pirmą pergalę oficialiose varžybose.
Dečyno rajonas
Dečyno rajonas  – vienas iš septynių Ūsčio krašto rajonų. Administracinis centras – Dečynas. 131 313 gyventojų (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Phöbus FC
Phobus arba pilnu pavadinimu Phöbus Futball Club – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Komanda išformuota 1950 m.
Pažiemys
Pažiemys – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 11,5 km į rytus nuo Joniškio, Pabradės miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,21 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 139,6 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Pakrantės kalvotos, daugiausia aukštos. Šiaurės vakaruose įteka upeliukas iš čia pat telkšančio Krakinio ežero. Pažiemio ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Ž-8 baseinui.
Chomutovo rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Peikenis (Švenčionių r., Švenčionėlių sen.)
Peikenis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Švenčionėlių, Švenčionėlių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,35 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 136,7 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pietryčiuose ir šiaurės vakaruose pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštesnis. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Lakajos baseinui.
Eidrigoniai
Eidrigoniai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Traupio.
Shanghai Port FC
Istorija
Klubo ištakos siekia
Norvegijos futbolo varžybos 1928 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1928 m.
Finalo rungtynės
''Horteno „Ørn“ nugalėjo 2-1 ir tapo taurės savininkais. (Trečią kartą.)''
Maršalo Salų valstybinės šventės
Maršalo Salose minimos šios valstybinės šventės.
Marry Me
Marry Me – septintasis anglų atlikėjo ir dainų autoriaus Olly Murs studijinis albumas, išleistas 2022 m. gruodžio 2 d. Anot atlikėjo, šį albumą įkvėpė jo pažintis su Amelia Tank, su kuria susižadėjo dar prieš albumo išleidimą.
Nepaisant prastų kritikų įvertinimų, albumas buvo komerciškai sėkmingas. „Marry Me“ debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas penktuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Gotha G.III
G.III buvo ankstesnio modelio G.II modifikacija. Nuo pastarojo labiausiai skyrėsi varikliais. Aštuonių cilindrų Mercedes D.IV, pagarsėjęs dažnais alkūninio veleno gedimais buvo pakeistas nauju vienaeiliu šešių cilindrų 190 kW (260 AG) galios Mercedes D.IVa. G.III fiuzeliažas buvo papildomai sustiprintas, jame buvo montuojamas dar vienas 7,92 mm kalibro kulkosvaidis, šaudantis pro priekinę apatinę angą. G.III taip pat buvo pirmasis bombonešis, kurio uodegoje buvo montuojamas žiedas su 360 laipsnių sukamu kulkosvaidžiu (Skarfo žiedas).
Eksploatacijos istorija
Didžioji dalis iš 25 pagamintų G.III lėktuvų buvo priskirti Balkanuose, prie Hudovos veikusiam Kagohl 1. Tokie orlaiviai, kurių numeris baigėsi raidėmis OHL, buvo tiesiogiai pavaldūs vyriausiajai Vokietijos kariuomenės vadovybei (vok. Oberste Heeresleitung).
Kovinė G.III tarnyba buvo trumpa, bet efektyvi. Ryškiausias jų pasiekimas buvo 1916 m. rugsėjo mėn. G.III lėktuvų dalinio įvykdytas geležinkelio tilto per Dunojaus upę Černavodėje (Rumunija) subombardavimas.
Vakarų fronte veikusio Freiburge dislokuoto Kagohl 2 vadas vadovybei yra pateikęs skundą, jog G.III aplenkdavo šiuos bombonešius turėjusius dengti naikintuvus.
Patobulėjus Antantės naikintuvams, 1917 m. rugsėjo mėn. visi išlikę orlaiviai buvo perkelti į mokomuosius būrius.
Techniniai duomenys
Ginkluotė
Taip pat skaitykite
Panašaus laikotarpio, paskirties, konstrukcijos orlaiviai
Laipsnis (kampas)
miniatiūra|90° laipsnių kampas Matematikoje laipsnis – kampo dydžio matavimo vienetas. Jis žymimas simboliu ^{\circ}, kur 360^{\circ} atitinka pilną apskritimą.
Pagrindinis SI sistemos kampo matavimo vienetas yra radianas, tačiau laipsnis taip pat yra priimtinas vienetas.
Istorija
Tikroji priežastis, kodėl pasirinktas laipsnis kaip kampo matmuo, yra nežinoma. Viena teorija teigia, kad tai susiję su tuo, kad metuose yra maždaug 360 dienų ir kai kurie senoviniai kalendoriai, pavyzdžiui, persų ir babiloniečių, naudojo 360 dienų metuose.
Kita teorija teigia, kad babiloniečiai padalijo apskritimą naudodami lygiakraščio trikampio kampą. Tada kampas buvo padalintas į 60 dalių. Taip yra todėl, nes jie naudojo šešiasdešimtainę skaičių sistemą.
Julián Estiven Vélez
(g. 1982 m. vasario 9 d.) – buvęs Kolumbijos futbolininkas, rungtyniavęs Kolumbijos rinktinėje.
Karjera
Nacionalinėje komandoje žaidė 2006–2008 m.
Kybartų miesto stadionas
Kybartų miesto stadionas – įvairios paskirties stadionas su futbolo aikšte Kybartų miesto rytinėje dalyje, prie kelio, į rytus nuo Kybartų Saulės progimnazijos. Aikštės danga – žolė. Stadione telpa 2000 žiūrovų.
Istorija
Kybartuose futbolo aikštė buvo jau 1902–1903 m., kai kareivių pratybų aikštėse buvo nufotografuoti futbolo vartai. 1919 m. įkurtas FK Sveikata klubas, seniausias vis dar gyvuojantis Lietuvos futbolo klubas.
Stadionas pastatytas 1930 m. arba 1931 m. Tačiau „Lietuvos aidas“ 1934 m. kovo 29 d. rašė, kad Kybartų miesto savivaldybė rūpinosi, kad geležinkelių valdyba skirtų žemės sklypą moderniam sporto stadionui įrengti.
XXI a. stadionas ilgai nebuvo atnaujinamas, finansavimo buvo ieškoma nuo 2015 m. 2019 m. birželio 8 d. vyko šventė, į stadioną susirinko bent pusė miesto gyventojų (~2000), kurie stebėjo, kaip buvo atidengtas paminklas Kybartų futbolo patriarchui Vytautui Kochanauskui. Šventėje dalyvavo buvęs Lietuvos premjeras Algirdas Butkevičius, seimo narys Kęstutis Smirnovas, Marijampolės, Vilkaviškio futbolo vadovai.
2020 m. lapkričio 5 d. patvirtintas stadiono tribūnų rekonstrukcijos projektas. Sutartis buvo pasirašyta 2021 m. spalio 19 d., planuojant padidinti žiūrovų skaičių iki 500 vietų.
HAT-P-9 b
thumb|220px|HAT-P-9 b ir Jupiterio dydžių palyginimas HAT-P-9 b – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę HAT-P-9, esančią Vežėjo žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1565,5 šviesmečio (480 parsekų).
Gargažynės
Gargažynės – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Svėdasų, šalia kelio, prie Šventosios upės.
HAT-P-9 b
HAT-P-9 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,749 Jupiterio masės, o spindulys – 1,393 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per maždaug 3,92 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,053 (± 0,002) av, o ekscentricitetas – 0,0. HAT-P-9 b pusiausvyros temperatūra – 1397 K.
Apie HAT-P-9 b atradimą pranešta 2008 m. Planeta aptikta „HATNet“ projekto, taikant tranzitų metodą. HAT-P-9 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.
Tarptautinė astronomų sąjunga (IAU) 2019 m. savo 100-ųjų metinių proga surengė projektą „IAU100 NameExoWorlds“. Kiekvienai pasaulio šaliai buvo suteikta galimybė pavadinti vieną egzoplanetą ir žvaigždę, apie kurią ji skrieja. HAT-P-9 b egzoplanetai pavadinimą suteikė Izraelis. Planeta pavadinta Alef (pagal pirmąją hebrajų abėcėlės raidę, be to, šis žodis reiškia „jautis“).
Skriemulinis lankas
miniatiūra|180px|right|Skriemulinis lankas
Skriemulinis lankas – šiuolaikinis lankas, kurio veikimo principas pagrįstas svertų sistema, sudaryta iš kabelių ir skriemulių, naudojamų lengvai įtempti lanko šakoms atgal. Šaulys, naudojantis šio tipo lanką, beveik nejaučia nuovargio, jam lengva taikytis: įtempęs lanką, laiko ne pilną lanko jėgą, o tik apie trečdalį. Tai templinis ginklas, kuris gali būti naudojamas šaudymo iš lanko sportinėse varžybose, medžioklėje. Šiuolaikiniai skriemuliniai lankai pagal jėgos ir taiklumo galimybes yra pranašesni už lygiavamzdžius šautuvus. miniatiūra|220px|left|Šaulys su skriemuliniu lanku miniatiūra|220px|left|Pasaulio taurės šaudymo varžybose
Konstrukcija
Lyginant su kitais lankais, skriemulinis lankas yra taiklesnis, greitesnis bei gali toliau nušauti strėlę. Šio lanko templė yra pritvirtinta ne tiesiogiai prie lanko šakų, bet prie skriemulių. Šakos yra per standžios, kad būtų galima jas lengva ir patogu įtempti. Skriemulinio lanko šakos paprastai būna standesnės, nei kitų tipų lankuose. Priklausomai nuo lanko konstrukcijos, skriemuliai gali būti įtaisyti lanko šakų viršūnėje ar šakų pagrinde. Vienas arba abu skriemuliai turi vieną ar kelis kabelius, tvirtinamus ant priešingos šakos. Kai templė tempiama atgal, ji priverčia skriemulius suktis. Tai verčia skriemulius traukti kabelius, kurie verčia šakas lenktis ir taip kaupti energiją. Dėka tokios svertų sistemos, skriemulinis lankas turi tempimo jėgos kreivę, kai aukščiausia tempimo jėga pasiekiama ir tada atsileidžia iki mažesnės laikymo jėgos. Skriemuliniai lankai dažnai turi apie 60 svarų aukščiausią tempimo jėgą, tačiau prieš iššaunant strėlę gali reikėti laikyti tik 15 – 20 svarų.
Skriemulinis lankas gali turėti standartinius taikiklius ar taikiklius su didinamaisiais lęšiais, priartinančiais vaizdą nuo 2 iki 8 kartų. Šaudant iš tokio tipo lanko naudojamas specialus templės paleidėjas, leidžiantis lankininkui šauti kaip iš šautuvo - nuspaudus gaiduką. Naudojama integruota antivibracinė sistema su įtaisais rankenos apačioje ir viršuje sumažinti vibracijai. Itemptas lankas sudaro didelį templės kampą patogiai šaudymo pozicijai bei taiklumui.
Svarbios techninės lanko charakteristikos: lanko bazė ir masė, reguliuojamas tempimo ilgis, bazinis atstumas iki templės, tempimo jėga, tarpašinis atstumas, paleistos strėlės greitis.
Anonė
Anonė  – nedidelis miestas pietrytinėje Prancūzijos dalyje, Ronos-Alpių regione, Ardešo departamento šiaurėje, 40 km į pietryčius nuo Sent Etjeno. Įsikūręs netoli Ronos upės, prie jos dešiniųjų intakų Kanso ir Deumo. Tradicinė popieriaus gamyba (nuo XVII a.). Taip pat odos, farmacijos, metalo apdirbimo (automobilių kėbulų) pramonė. Apylinkėse plyti vynuogynai.
Istorija
Viduramžiais buvo gaminamas pergamentas. Anonėje apsistodavo piligrimai, keliavę į Le Piui en Veli. XVI a. čia vyko nuožmūs karai tarp katalikų ir protestantų. Anonėje gimė išradėjai – broliai Mongolfjė. 1783 m. čia jie pademonstravo savo išradimą – karšto oro balioną. Dabar pastatytas paminklas išradėjams, o šio įvykio metinės tapo miesto švente.
Upynos apylinkė (Šilalė)
Upynos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje, į rytus nuo Šilalės.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Upynos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Paežerio apylinkės ir dalis Mockaičių apylinkės, 1963 m. – Girdiškės apylinkė ir Vytogalos apylinkė, 1977 m. – Obelyno apylinkė, 1986 m. – Poškos apylinkė.
Sudegusi oranžinė erezija
Sudegusi oranžinė erezija – 2019 m. sukurtas kriminalinis filmas, rodytas Venecijos kino festivalyje. Filmo pavadinimas yra jame minimo paveikslo pavadinimas.
Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ juosta vertinama 66 % teigiamų atsiliepimų.
Michailas Porečenkovas
Michailas Porečenkovas (, g. 1969 m. kovo 2 d., Leningrade) – Rusijos aktorius, produseris ir režisierius.
Sudegusi oranžinė erezija
Turinys
Meno kritikas Džeimsas Figeras, praeityje turėjęs nemalonumų dėl paveikslų klastojimo, yra pakviečiamas į svečius žymaus meno kolekcionieriaus Džozefo Kesidžio. Kartu su savimi į kelionę jis pasiima Berenisę Holis – merginą, su kuria ką tik susipažino ir apie kurią jis faktiškai nieko nežino.
Michailas Porečenkovas
Biografija
1996 m. baigė LGITMiK (kurso vadovas Benjaminas Filštinskis). Dirbo Sankt Peterburgo teatruose.
2002 m. pasirodė Maskvos meninio akademinio teatro scenoje (spektaklis „Ančių medžioklė“).
Pagarsėjo vaidmeniu 1999–2005 m. seriale „Valstybės saugumo agentas“.
Vaclovas Tomkevičius
Vaclovas Tomkevičius (1901 m. vasario 11 d. Šaltiškių k., Papilės valsčius – 1974 m. lapkričio 12 d. Ščecine, Lenkija) – inžinierius, savamokslis aviakonstruktorius.
Spėjama, kad Rusijoje baigė politechnikos studijas ir įgijo popieriaus pramonės inžinieriaus specialybę. 1923 m. vedė, gyveno Mažaičių k. (Šiaulių r.) 1928 emigravo į Braziliją, bet netrukus grįžo.
1931 m., manoma, kad pagal „Peyret Avionette“ brėžinius, pastatė pirmą lėktuvą. Statybai finansuoti pardavė 30 ha iš tėvų paveldėtos žemės, už gautus pinigus Anglijoje nusipirko aviacinį variklį ir propelerį, kitiems darbams pagalbininku pasisamdė kalvį, kuris pagamino visas metalines lėktuvo dalis ir du stalius. Tuščias lėktuvas svėrė tik 135 kg.
Lėktuvo bandymas įvyko 1931 m. liepos mėn. nupjautoje Žarėnų dvaro pievoje prie Žarėnų – Paliesių kelio. Lėktuvas, pariedėjęs pieva, atsiplėšė nuo žemės, bet sparnu kliudė kaštono viršūnę, nukrito ir buvo gerokai aplaužytas.
Po nesėkmingo bandomojo skrydžio V. Tomkevičius nusprendė išmokti skraidyti. Kaune jis baigė Lietuvos Aero Klubo lakūnų III laidą. Baigęs mokslus savo lėktuvą suremontavo ir patobulino. 1933 m. gegužės mėn. lėktuvą išbandė profesionalus lakūnas. Lėktuvas skrido sunkiai, pakildavo tik iki 60-70 metrų aukščio. Po bandymų lėktuvas buvo vėl perdirbinėjamas, ir paaiškėjus, kad konstrukcija nevykusi, neprityrusiam pilotui pavojinga, V. Tomkevičius lėktuvą atidavė LAK’ui kaip skolą už skraidymo mokslus. Jo gamybos išlaidos siekė apie 3,5 tūkst. Lt.
V. Tomkevičius 1937 m. grįžo į Žemaitiją, dirbo Kairiškių popieriaus fabriko Kapėnų ceche. 1940 m. Papilėje pradėjo statyti ultralengvąjį lėktuvą pagal H. Mignet projektą „Pou-du-ciel“ (liet. „Dangaus blusa“), tačiau prasidėjus sovietinei okupacijai, projektas liko neužbaigtas.
1941 m. įsidarbino inžinieriumi Naujosios Vilnios popieriaus fabrike. 1946 m. emigravo į Lenkiją, dirbo Dombrovicų popieriaus fabrike inžinierium technologu, 1963 m. išėjo į pensiją.
Palaidotas Slupsko miesto kapinėse.
Katros botaninis-zoologinis draustinis
Katros botaninis-zoologinis draustinis – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Varėnos rajone, 3 km į vakarus nuo Dubičių, prie Paramėlio, Baltarusijos pasienyje. Apima Katros aukštupio slėnio atkarpą. Įsteigtas 2002 m.
Draustinyje saugoma natūrali Katros vaga ir jos hidrologinis režimas, viksvinių žemapelkių ekosistema, retų rūšių buveinės. Šioje teritorijoje peri gervės, kurtiniai, griežlės, juodieji gandrai, brastiniai tilvikai, tetervinai, lututės, suopiai, pievinės lingės.
Peikenis (Švenčionių r., Kaltanėnų sen.)
left|120px
Šalia ežero įsikūręs Šakališkės kaimas.
2022 m. Europos šiuolaikinės penkiakovės čempionatas
2022 m. Europos šiuolaikinės penkiakovės čempionatas – geriausių Europos šiuolaikinės penkiakovės sportininkų čempionatas, kuris vyko rugsėjo 13 d. – rugsėjo 19 d. Vengrijos mieste Sėkešfehėrvare.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Kalbario nacionalinis parkas
Kalbario nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Australijos vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Kalbario apylinkėse, apie 110 km į šiaurės vakarus nuo Džeraldtono. Plotas 1860 km². Apima dalį Merčisono žemupio ir gretimas teritorijas, vakaruose prieina prie Indijos vandenyno. Saugomas dykumų kraštovaizdis su juostuotos tekstūros (rausvos ir balsvos spalvos) smiltainio erozinėmis formomis (80 km ilgio Merčisono tarpeklis, Merčisono žiotys prie Minaros kalvos) ir 100 m aukščio uolos vandenyno pakrantėje.
Klimatas šiltas, mediteraninis, pusiau aridinis ir aridinis. Per metus vidutiniškai iškrinta 347 mm kritulių, daugiausia Pietų pusrutulio žiemą. Vidutinė oro temperatūra sausį per parą svyruoja nuo 20º iki 31º C, liepą – nuo 10º iki 20º C.
2012 m. duomenimis parke gyveno 268 vietinės gyvūnų rūšys – 18 žinduolių, 144 paukščių, 70 roplių, 8 varliagyvių, 18 bestuburių ir 10 žuvų. Svarbiausios saugomos rūšys – juodauodegė sterbliakiaunė (reintrodukuota 2000 m.), Petrogale penicillata (valabė, reintrodukuota 2010 m.), australinis jūrų liūtas, trumpasnapis kakadu, ratiliuotoji šiukšliavištė, sakalas keleivis, australinis didysis einis, australinis storkulnis, Lerista axillaris ir Pletholax gracilis (scinkai), Hypseleotris aurea (žvynagalvių genties žuvis), Idiosoma nigrum (voras). Trys gyvūnų rūšys – endeminės parkui, septyniolika – aptinkamos savo arealo šiauriniame pakraštyje, viena roplių rūšis – savo arealo pietiniame pakraštyje.
Parke yra aborigenų kultūros paveldo (istorinių dirbinių, mitologinių vietovių, uolų piešinių, įrankių gaminimo vietų, kiaukutynų) ir kolonijinių laikų kultūros paveldo vertybių (gyvulių varymo maršrutų, telegrafo linijų, triušių aptvarų, su ankstyvaisiais geografiniais tyrimais susijusių vietovių).
Vienas lankomiausių Vakarų Australijos parkų, į kurį kasmet atvyksta apie 300 tūkst. turistų. Daugiausia lankoma pakrantės uolos, Meričsono tarpeklis su „Gamtos lango” (Nature’s Window) geologine formacija, žydinčių laukinių gėlių laukai (ankstyvą Pietų pusrutulio pavasarį); rengiami žygiai pėsčiųjų takais, naktiniai žygiai, laipiojama uolomis. Virš Merčisono tarpeklio įrengtos apžvalgos aikštelės.
Norvegijos futbolo varžybos 1929 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1929 m.
Finalo rungtynės
''Sarpsborg nugalėjo 2-1 (po pratęsimo) ir tapo taurės savininkais. (Antrą kartą.)''
Gargažynė
Gargažynė – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Juodupės.
Ošio
Osho - vienas iš septynių šogio titulų.
Ernestas Stočkūnas
Ernestas Stočkūnas (g. 1998 m. balandžio 26 d. Alytuje) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
FK Žalgiris
„Žalgirio“ pagrindinėje ekipoje registruojamas nuo 2015 m. Rungtyniavo „Žalgirio“ dublerių ekipoje Pirmoje šalies lygoje. 2017 m. debiutavo pagridinėje komandoje ir sužaidė A lygoje, bet tai buvo vienintelės rungtynės.
FK Trakai, FK Riteriai
Nuo 2018 m. atstovavo „Trakų“ klubui. 2018 m. žaidė penkis kartus A lygoje, o 2019 m.– 19 rungtynių ir pelnė įvartį. 2020 m. sužaidė penkerias rungtynes A lygoje.
DFK Dainava
Atstovavo Alytaus „Dainavai“ nuo 2020 m. vasaros, kuri žaidė Pirmoje lygoje.
Mergina iš Parmos
Mergina iš Parmos – 1963 m. režisieriaus Antonio Pietrangeli sukurta nespalvota komiška drama.
Ernestas Stočkūnas
FK Banga
2021 m. DFK Dainava paskolino žaidėją ir jis persikėlė į Gargždų „Bangos“ ekipą.
Mergina iš Parmos
Turinys
Gražuolė našlaitė Dora gyvena nedideliame miestelyje kartu su dėde kunigu. Ji užmezga romaną su seminaristu Džakomu, o situacijai iškilus į viešumą, jiedu pabėga į Ričonę. Vis tik kitą rytą Džakomas nusprendžia grįžti ir palieka Dorą vieną. Kai baigiasi pinigai, mergina nusprendžia pasinaudoti jai dėmesį rodančiais vyrais.
Ernestas Stočkūnas
FK Banga
2022 m. sausį tapo aišku, kad žaidėjas lieka Bangos klube. „Dainavos“ klubui priklausantis žaidėjas išnuomotas Gargždų „Bangai“ iki sezono pabaigos.
2022 m. balandžio 15 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris varžovui trenkė galva ir buvo pašalintas iš aikštės. Galutinė mačo baigtis – 3:1 gargždiškių naudai.
2022 m. lapkričio 23 d. pasižymėjo įvarčiu prieš FA Šiauliai.
„Liepojos“ klubas
2023 m. vasario 4 d. tapo žinoma, kad žaidėjas keliasi į Latviją ir atstovaus „Liepojos“ klubui.
„Dainavos“ klubas
2023 m. kovo 8 d. paskelbta, kad žaidėjas grįžta į Alytų. Legionieriaus karjera baigėsi net nedebiutavus Latvijos čempionate.
2023 m. kovo 12 d. pasirodė A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą 85 minutę ir žaidė iki finalinio švilpuko.
2023 m. gegužės 3 d. pasižymėjo A lygos rungtynėse prieš „Bangos“ klubą. Po tikslaus Stočkūno smūgio dzūkaai pirmavo (1:0), tačiau nesugebėjo išlaikyti persvaros ir, galiausiai, pralaimėjo rezultatu 1:2.
2023 m. gegužės 13 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą. Stočkūnas pelnė antrąjį rungtynių įvartį. Dzūkai sutriuškino varžovus rezultatu 5:0.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Jaunimo rinktinės
Atstovavo jaunimo rinktinėms.
Ilja Liubimovas
Ilja Liubimovas (, g. 1977 m. vasario 21 d., Maskvoje) – Rusijos aktorius.
Biografija
1999 m. debiutavo filme „Rytas – ne laikas merginoms“, kurį režisavo ir prodiusavo Aleksandras Šeinas.
Po to jis vis dažniau pradėjo pasirodyti ekranuose nedideliais ir epizodiniais vaidmenimis.
Labiausiai įvertinti vaidmenys filme „Neadekvatūs žmonės“ bei šio filmo tęsinyje.
Vaidino serialuose „Mažoras“ ir kituose projektuose.
Perkulė
left|120px
Perkulė – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie Indrajų ežero vakarinio kranto. Ežeras trikampio formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 147,6 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti žemesni, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietuose įteka upelis iš Ilgio ežero, o rytuose protaka jungiasi su čia pat telkšančiu Indrajų ežeru (Žeimenos upės intako Luknelės baseinas).
Poškos apylinkė
Poškos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Viena iš retų apylinkių, pavadinta ne gyvenvietės, bet kolūkio vardu (kitos – Rambyno apylinkė, Spalio apylinkė).
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skaudvilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. 1954 m. prijungta Košių apylinkė, dalis Girdiškės apylinkės ir dalis Keterių apylinkės, 1963 m. – Nuomininkų apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. ir 1982 m. kovo 26 d. perkeltas apylinkės centras. 1986 m. spalio 20 d. Poškos apylinkė prijungta prie Upynos apylinkės.
Girelė (Troškūnai)
Girelė – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Troškūnų, prie kelio.
Veikė pradžios mokykla.
Valzer
Valsas – 2007 m. Italijoje sukurta drama. Filmuota NH Santo Stefano viešbutyje Turine.
Apie filmą
Assunta, jauna mergina, dirba viešbutyje, kuriame vyksta audringas Futbolo asociacijos lyderių susitikimas. Tuo tarpu ateina žmogus, ką tik grįžęs iš kalėjimo, Liucijos tėvas, Assuntos draugas. Tarp jų užsimezga draugystė, kurioje visi randa paguodą ir vilties ateičiai.
Pojanghu
Pojanghu  – ežeras rytų Kinijoje, Dziangsi provincijoje, Jangdzės slėnio dešiniojoje pusėje. Tai didžiausias gėlavandenis Kinijos ežeras. Ežeras seklus (iki 20-25 m). Vandens lygis per metus labai svyruoja, kadangi lietingojo sezono metu dalis vandens iš Jangdzės nuteka į Pojanghu. Į ežerą iš pietų įteka Gandziangas. Vystoma žvejyba, laivyba.
Pojanghu ežeras yra svarbi migruojančių paukščių buveinė. Žiemą čia lankosi gausūs sibirinių gervių būriai.
Grauželės
Grauželės – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Troškūnų.
Rimantas Černiauskas
Rimantas Černiauskas (1950 m. rugsėjo 10 d. Dauguose, Alytaus raj. – 2011 m. birželio 1 d. Klaipėdoje) – Lietuvos prozininkas, eseistas.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Mokytojavo. Literatūroje debiutavo kaip poetas, nuo 1974 m. reiškiasi kaip prozininkas. Nuo 1984 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Buvo Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.
Metų knygos rinkimuose 2007-aisiais jo kūrinys „Slieko pasaka“ buvo apdovanota kaip geriausia knyga vaikams.
Už aktyvią kūrybinę veiklą, skatinant rusų ir lietuvių rašytojų bendradarbiavimą, bei apsakymų ciklą apie Donelaitį 2008 m. R. Černiauskas pelnė tarptautinę K. Donelaičio premiją.
2010 m. tapo Klaipėdos kultūros magistru.
Mirė 2011 m. birželio 1 d. Klaipėdoje, palaidotas Švėkšnoje.
Taronas
thumb|right|400px|Taronas Mamikonianų valdų žemėlapyje Taronas, Tarontida – Didžiosios Armėnijos gavaras (apskritis), buvęs Turuberano ašcharo (provincijos) dalis. Buvo į vakarus nuo Vano ežero. Pagrindinis miestas – Mušas.
Taroną sudarė 4 rajonai:
Istorija
Taronas – vienas pagrindinių istorinės Armėnijos centrų. Pagal legendą senovės armėnai kraštą pavadino Taronu vieno Nojaus palikuonio Torgomo garbei. Pagal Straboną Tarontida iš Seleukidų atėmė ir prisijungė prie Armėnijos Artašesas I.
361 ar 362 m. Tarone, Chaciko kaime, gimė Mesropas Maštocas – armėnų abėcėlės kūrėjas, raštijos pradininkas, švietėjas, misionierius, Biblijos vertėjas.
Tarone gyvenę armėnai buvo išnaikinti armėnų genocido metu. Dabar Taronas atitinka Turkijos Mušo provinciją. Pagrindiniai gyventojai – kurdai.
Norvegijos futbolo varžybos 1930 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1930 m.
Finalo rungtynės
''Horteno „Ørn“ nugalėjo 4-2 ir tapo taurės savininkais. (Ketvirtą kartą.)''
Jara (filmas)
Jara – 2019 m. sukurta biografinė drama, paremta tikrais įvykiais apie 13–metės Jaros Gambirasio dingimo ir nužudymo tyrimą. Juosta demonstruojama Netflix platformoje.
Zavitinskas
Zavitinskas  – miestas Rusijoje, Amūro srityje, 162 km į rytus nuo Blagoveščensko, netoli Zavitajos upės; rajono centras. Yra Zavitajos geležinkelio stotis prie Transsibiro geležinkelio, apylinkėse praeina „Amūro“ plentas. Verčiamasi daugiausia geležinkelio vagonų krovimu.
Istorija
1906 m. įkurta Zavitajos gyvenvietė, 1914 m. atidaryta geležinkelio stotis. Nuo 1936 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1954 m. – miestas.
Paletė (reikmuo)
thumb|right|240px| Žuvies formos paletė ([[Nakados II kultūra)]] Paletė − taip vadinami Senovės Egipto kosmetikos ir raštininko reikmenys. Didelių dydžių ir gausiai dekoruotos paletės turėjo ritualinę-ceremoninę prasmę.
Ceremoninės paletės Senovės Egipto kapuose randamos bent nuo Badario kultūros laikų apie 5500−4000 m. pr. m. e. Tai buvo stačiakampio pavidalo akmenys, daugiausiai iš aleurito. Paletės rastos vyrų, moterų ir vaikų kapuose, paprastai padėtos šalia galvos. Daugiausiai paplitusios Žemutiniame Egipte, nors garsiausios rastos Aukštutiniame. Jos buvo naudojamos smulkinti kosmetines medžiagas (malachitas, galenitas, hematitas, piroliuzitas, ochra), iš kurių buvo gaminamas makijažo mišinys tepimui apie akis. Nakados I kultūros laikotarpiu apie 4000−3500 m. pr. m. e. palečių formos tapo įvairesnės, pavyzdžiui, romboidinės (dievo Mino simbolis) arba gyvūnų siluetus primenančios (vėžlio, begemoto). Šiuo laikotarpiu palečių naudojimui buvo pradėtos suteikti ritualinės, maginės prasmės. Nakados II kultūros laikotarpiu apie 3500−3100 m. pr. m. e. paletės buvo daugiau kuriamos paukščio ir žuvies formų. Paplitusios buvo skydo formos paletės su dviem paukščių galvomis viršuje. Priešdinastiniame Egipte kosmetikos palečių formos ilgainiui tapo mažiau įvairios, tačiau atsirado nauja jų forma − didelių, skydo ar ovalo formos, gausiai dekoruotų reljefais, kurios buvo naudojamos kaip aukos šventyklose. Daug jų buvo surasta slėptuvėje Hierakonpolyje, tarp jų − garsiausia „Narmero paletė“. Kitos žymios paletės: „Oksfordo“, „Medžiotojų“, „Mūšio lauko“.
Raštininkų paletės buvo akmeninės ar medinės ištęsto stačiakampio formos plokštelės, apie 30 cm ilgio ir 6 cm pločio. Vienoje plokštelės pusėje buvo lizdas rašymo įrankiams sudėti, kitoje − viena ar dvi duobutės pigmento mišiniui.
Guobė
Guobė – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Troškūnų.
Barbara Engleder
Barbara Engleder (g. 1982 m. rugsėjo 16 d.) – Vokietijos sportinio šaudymo atstovė, kuri specializuojasi graižtvinio šautuvo rungtyse. Olimpinė ir pasaulio čempionė.
Biografija
2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietė užėmė septintą vietą šautuvo iš trijų padėčių rungtyje. 2005 m. Taline vykusiame Europos čempionate Engleder tapo šaudymo iš orinio šautuvo Europos čempione. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo dvejose rungtyse. Orinio šautuvo rungtyje vokietė liko 17-a, o šaudymo iš trijų padėčių varžybose užimta 9-a vieta. 2010 m. tapo pasaulio čempione. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse liko 12-oje vietoje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė ketvirtą vietą orinio šautuvo rungtyje ir pelnė auksą moterų šaudyme ir trijų padėčių. 2019 m. Europos žaidynėse Engleder pelnė bronzos medalį.
Fujifilm
„Fujifilm Holdings Corporation“, paprastai žinoma kaip „Fujifilm“ – Japonijos tarptautinė foto reikmenų gamintoja, įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje.
„Fujifilm“ užsiima spalvotų fotojuostų, skaitmeninių fotoaparatų, fotofinišo įrangos, spalvoto popieriaus, fotofinišui atlikti reikiamų chemininių medžiagų, medicininės vaizdo gavimo įrangos, vaizduojamųjų menų įrangos ir reikmenų, displėjų su plokščiais skydeliais, optikos įrenginių, kopijavimo aparatų bei spausdintuvų gamyba, pardavimais ir susijusių paslaugų teikimu.
Istorija
thumb|right|250px|„Fujifilm“ centrinė būstinė [[Tokijas|Tokijuje]]
XX a.
„Fuji Photo Film Co., Ltd.“ įkurta 1934 m. su tikslu tapti pirmąja Japonijos fotojuostų gamintoja. Per kitus 10 metų kompanija gamino fotojuostas, kino juostas ir rentgeno juostas. XX a. 5-ąjį dešimtmetį „Fuji Photo“ įžengė į optinių akinių, lęšių ir susijusios įrangos rinką. Po Antrojo pasaulinio karo „Fuji Photo“ išplėtė prekių asortimentą, skverbdamasi į medicinos (rentgenogramos diagnostika), spausdinimo, skaitmeninio vaizdo gavimo ir magnetinių medžiagų sritis. 1962 m. „Fuji Photo“, kartu su Jungtinės Karalystės „Rank Xerox Limited“ (dabar „Xerox Limited“), įsteigė bendrąją įmonę „Fuji Xerox Co., Ltd.“.