cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friulų kalba
Istorija
Nepaisant stiprios vokiečių kultūrinės ir kalbinės įtakos, kalbiniai kontaktai ir kultūriniai ryšiai su gretimomis šiaurės Italijos valstybėmis nenutrūko, visų pirma su Venecijos respublika. Po 1420 m., Friulį įtraukus į šią valstybę, Venecijos įtaka tapo pagrindinė. Goricija, kurioje mišriai gyveno friulai, slovėnai ir vokiečiai, formaliai liko savarankiška, priklausoma nuo austrų (nuo 1566 m. Goricija ir jos apylinkės įėjo į Austrijos–Vengrijos sudėtį). Aukštuomenėje ir viduriniajame Friulio sluoksnyje išplito venetų kalbos venecijiečių tarmė. Friulio vakaruose friulų šnektas ėmė išstumti venetų šnektos, atsirado pereinamosios venetų–friulų tarmių zonos. Dėl venetų kalbos įtakos daugybėje friulų tarmių įvyko fonetikos (atsirado fonemos /θ/ bei /ð/) ir morfologijos pokyčių (moteriškosios giminės vardažodžių daugiskaitos daryba su galūne -e), į friulų kalbą pateko žymus kiekis venetų leksikos skolinių. Socialiai izoliuotos friulų šnektos ir toliau buvo vartojamos tik žodžiu ir tik kaimo gyventojų, be to, friulų šnektų izoliacijai turėjo įtakos ir gamtinės sąlygos, nes šių šnektų vartotojai gyveno kalnuotose vietovėse – visos šios priežastys lėmė friulų idiomo atsiskyrimą nuo likusio romanų arealo ir jo savitos kalbinės struktūros susidarymą. Venecijos valdymo laikotarpiu pradėjo vystytis friulų literatūra ne tik Toskanos italų ir venetų kalbomis, bet ir friulų kalba. Literatūros kūrinius friuliškai rašė Džirolamas Bjankonė (XVI a.), Ermesas di Koloredas, Paolas Fistularijas, Plutarkas Sporenas, Džirolamas Misijas (XVII a.).
Goricijos teritorijoje austrai vykdė germanizacijos politiką. Oficiali Goricijos kalba buvo vokiečių, ji tapo Goricijos aristokratų kalba. Iš dalies vyko ir regiono slavinimas – į Sočos slėnį austrų valdžia ėmė kelti slovėnus. XVIII a. Goricijoje susidarė sava raštų tradicija, Goricija tapo vienu iš friulų raštijos centrų. Nuo XVIII a. pradžios friulų kalbos Goricijos ir Udinės raštų variantais pradėti leisti literatūros almanachai – strolikai (fr. strolic < 'astrologas').
1815 m. Friulis įėjo į Habsburgų monarchijos sudėtį, o 1866 m. tapo Italijos karalystės dalimi, dėl to venetų kalbos įtaką pakeitė italų. Nuo tol Friulyje plaipsniui ėmė plisti friulų–italų dvikalbystė.
XIX a., daugiausia dėl Pjetro Coručio ir Katerinos Perkoto veiklos, susidarė friulų rašytinės kalbos norma (koinė, arba centrinė koinė).
XIX a. buvo išlaikytos nepakitusios fonetinės ir morfologinės ypatybės, tačiau pakito sintaksė, jei konkrečiai – su veiksmažodžiais tapo būtina vartoti asmeninius klitikus.
Po Pirmojo pasaulinio karo Goricija įėjo Italijos sudėtin. Siekį politiškai ir kultūriškai integruotis į Italiją, ypač aktyviai tarp friulų besireiškusį XIX a., XX a. pakeitė siekis išsaugoti friulų kalbą ir kultūrą, kurios ėmė užleisti vietą italų kultūrai ir bendrinei italų kalbai. 1919 m. buvo įkurta Friulų filologijos draugija, išsikėlusi tikslą išsaugoti, tirti ir plėtoti friulų kalbą bei literatūrą. Draugijai vadovavo Ugas Pelisas, su ja buvo glaudžiai susiję, pavyzdžiui, šie literatai: Vitorijas Kadelas, Enrikas Frukas, Bindas Kjurlas, Erkolė Karletis, Džovanis Lorenconis. XX a. 4–ajame dešimtmetyje Friulų filologijos draugija pradėjo leisti žurnalą „Ce fastu?“ („Ką daryti?“).
1946–1947 m. Friulyje įsibėgėjo aktyvus judėjimas dėl autonomijos sukūrimo. Jo lyderiu tapo Džanfrankas D’Aronkas, judėjimas pradėjo leisti žurnalą friulų kalba „La patria del Friul“ („Tėvynė Friulis“). Nuo 1948 m. Friulų filologijos draugija ėmė leisti dar vieną žurnalą – „Sot la nape“ („Po kaminu“). Šiuo metu pagrindinis friulų politinis spausdintas leidinys – žurnalas „Int Furlane“ („Friulų tauta“). Draugija rengia friulų kalbos kursus pradinių mokyklų mokytojams, pasiekė, kad friulų kalba būtų dėstoma kaip fakultatyvus dalykas. Friulų kalbos bei kultūros plėtotę palaikė ir 1945 m. įkurta Mažoji friulų kalbos akademija. Akademijai vadovavo P. P. Pazolinis, jos nariai buvo Domenikas Naldinis, Tonutis Spanjolas, Čezarė Bortotas, Rikardas Kastelanis. Su archajiška Coručio kalba P. P. Pazolinis supriešino naująją poeziją, parašytą gimtąja vakarų friulų tarme (po Antrojo pasaulinio karo friulų literatai vis dažniau ėmė kurti gimtosiomis šnektomis, o ne koinė). Be to, prie friulų kalbos ir kultūros plėtotės prisidėjo 1949 m. įsteigta draugija „Risultive“, ši draugija leido, sakykime, šių autorių knygas: Alano Bruzinio, Novelos Kantaruti, Aurelijo Kantonio, Džuzepės Markečio, Riedo Pupo, Otmaro Mucolinio (Menio Učelo), Dino Virdžilio.
Istorinė fonetika
Liaudies lotynų kalbos žodžio galo balsiai, išskyrus -a, kuris virto -e, friulų kalboje nukrito. Šis reiškinys paliudytas jau Akvilėjos kapitulos surašyme, kuris priskiriamas 1201 m., tačiau yra ankstesnio originalo nuorašas. Jei nukritus balsiams žodžio gale susidaro sprogstamojo ir sklandžiojo priebalsių junginys, tai po jo pridedamas balsis -i: liaud. lot. matre 'motina' > *madr > mari, liaud. lot. fabre 'kalvis' > *fabr > favri.
Kirčiuotame skiemenyje friulų kalboje išsaugomas lotynų dvibalsis au, kuris daugumoje romanų kalbų virtęs balsiu: 'auksas' > aur,  'jautis' (plg. ) > taur ,  'lobis' > tesaur ,  'girti' > laudâ.
Priebalsiai k ir g prieš a suminkštėjo: > cjan 'šuo',  'trobelė' > cjase 'namas',  > forcje 'šakutė',  > gjal 'gaidys',  > moscje 'musė'. Neretai šis fonetinis pokytis gretinamas su gomurinių priebalsių palatalizacija prieš a prancūzų kalboje, bet šiuodu reiškiniai nesusiję, nes prancūzų kalboje palatalizacija įvyko jau V a., o friulų kalboje prasidėjo ne anksčiau kaip X a. pabaigoje.
Tarp balsių viengubi priebalsiai suskardėjo, o tam tikrais atvejais vėliau iškrito: 'vaikaitis, sūnėnas' > nevôt, liaud. lot. precare 'prašyti' > preâ, 'grįsta gatvė' > strade 'kelias'.
Naujos trumpųjų ir ilgųjų balsių priešpriešos (turėtos klasikinėje lotynų kalboje, bet išnykusios liaudies lotynų kalboje) fonologizaciją friulų kalboje sukėlė tokie reiškiniai: 1) kompensacinis pailgėjimas dėl žodžio galo priebalsių suduslėjimo: 'galva' > *cjav > cjâf,  'pieva' > *prad > prât; 2) geminatų išnykimas:  'brangus' > cjâr, bet  'vežimas' > cjar,  'medus' > mîl, bet  'tūkstantis' > mil; 3) dvibalsių ei ir ou suvienbalsėjimas:  (gal. nivem) 'sniegas' > *neif > nêf,  (gal. nepōtem) 'vaikaitis, sūnėnas' > nevout > nevôt, 'pirštas' > *deit > dêt,  'tuopa' > *poul > pôl.
Balsiai
Friulų kalbos balsių sistemos foneminė sudėtis tarmėse įvairuoja, didžiausias išskiriamų fonemų, sudarančių trumpųjų ir ilgųjų balsių poras, skaičius – keturiolika.
Kirčiuotojo skiemens balsių sistema:
Nekirčiuotame skiemenyje neutralizuojama ilgųjų – trumpųjų balsių priešprieša, taip pat vidurinės eilės balsių atvirumas – uždarumas, ir išskiriamos tik penkios fonemos: /i/, /e/, /a/, /o/, /u/.
Sietlo Takomos tarptautinis oro uostas
Sietlo Takomos tarptautinis oro uostas (IATA – ATL, ICAO – KATL) – pagrindinis Sietlo oro uostas, esantis 14 km į pietus nuo miesto. Šis uostas yra didžiausias oro uostas Vašingtono valstijoje ir vienas sparčiausiai augančių oro uostų šalyje.
Friulų kalba
Balsiai
Rašyboje vidurio žemutinio ir vidurio aukštutinio pakilimų balsių priešprieša neatspindima, tačiau ji turi skiriamąją reikšmę: fiere /ˈfjɛre/ 'turgus' – fiere /ˈfjere/ 'karštinė, karščiavimas', veris /ˈvɛris/ 'sužadėtuvių žiedas' – veris /ˈveris/ 'stiklai', mês /mɛːs/ 'manosios' – mês /meːs/ 'mėnuo'; dôs /dɔːs/ 'dvi' – dôs /doːs/ 'dožas'.
Sietlo Takomos tarptautinis oro uostas
2009 m. oro uostu naudojosi 31,3 mln. keleivių. Penki didžiausi Sietlo tarptautinio oro uosto operatoriai buvo „Alaska Airlines“ (34,2 %), „Horizon Air“ (13,8 %), „Southwest Airlines“ (8,9 %), „United Airlines“ (7,0 %) ir „Northwest Airlines“ (6,4 %).
2019 m. duomenimis, populiariausios vietinių skrydžių kryptys buvo į Los Andželą, San Fransiską, Ankoridžą, Las Vegasą, Denverį, tarptautinės – į Vankuverį, Seulą, Londoną, Frankfurtą, Dubajų.
Friulų kalba
Balsiai
Friulų kalbos balsių rinkinys nuo kaimyninių venetų ir ladynų kalbų skiriasi tuo, kad yra ilgųjų ir trumpųjų balsių priešprieša: /mil/ 'tūkstantis' – /miːl/ 'medus'; /lat/ 'pienas' – /laːt/ veiksmažodžio /laː/ 'eiti' dalyvis; /mut/ 'nebylys' – /muːt/ 'būdas'. Ilgieji ir trumpieji balsiai neskiriami friulų kalbos rytų ir vakarų arealo paribio šnektose.
Priebalsiai
Kaip ir balsių, taip ir friulų kalbos priebalsių sistema nevienalytė – vienose ar kitose friulų tarmėse priebalsių rinkinys skiriasi. Apskritai, įtraukiant visas įmanomas fonemas, friulų kalbos priebalsių sistema atrodo taip (kairėje duslieji, dešinėje – skardieji priebalsiai):
Priebalsius /c/ ir /ɟ/ (rašyboje cj ir gj), tradiciškai vertinamus kaip palatalinius, B. Narumovas ir N. Suchačiovas laiko preveliariniais ir popalataliniais. Friulų arealo vakarinėje ir pietinėje dalyse, taip pat Friulio miestų gyventojų šnekoje, vietoj /c/ ir /ɟ/ vartojami priebalsiai /t͡ʃ/ ir /d͡ʒ/. Sunku nustatyti priebalsio /t͡s/ foneminį statusą, daugiskaitos vardažodžiuose, besibaigiančiuose /-t/ ir /-t͡ʃ/, jis laikomas dvifonemiu junginiu, o lotynizmuose, italizmuose bei skoliniuose iš kitų kalbų interpretuojamas kaip viena fonema.
Žodžio gale skardieji priebalsiai duslėja: vuarp 'aklas' – vuarbe 'akla', frêt 'šaltas' – frêde 'šalta', gnûf 'naujas' – gnove 'nauja'.
Prozodija
Friulų kalbos kirtis yra dinaminis (kirčiuoto skiemens dėmenys tariami vienodu stiprumu). Dažniausiai kirtis krenta į pirmąjį arba antrąjį skiemenį nuo žodžio galo (/lidˈriːs/ 'šaknis', /ˈstɛle/ 'žvaigždė'). Rečiau kirčiuojamas trečias nuo galo skiemuo (/ʧerˈnikule/ 'mėlynė (uoga)'). Veiksmažodžiams su enklitiniais įvardžiais būdingas kirtis trečiame ar net ketvirtame skiemenyje nuo žodžio galo (/ˈkrɔdimi/ 'patikėk manimi', /ˈpwartiural/ 'nunešk jį jiems').
Daiktavardis
Daiktavardis turi giminės ir skaičiaus formas. Vyriškosios giminės daiktavardžiai baigiasi -i, skoliniai iš venetų ir italų kalbų gali baigtis ir -o: vôli 'akis'; tréno 'traukinys'. Besibaigią balsiu -e (bendrojoje friulų koinė) arba balsiais -a, -o (tarmėse) daiktavardžiai beveik visada yra moteriškosios giminės: róse 'gėlė', massàrie 'tarnaitė'. Priebalsiais besibaigiantys daiktavardžiai gali būti tiek vyriškosios, tiek moteriškosios giminės.
Daugiskaita sudaroma sigmatiškai (pridedant galūnę -s) arba nesigmatiškai. Sigmatinės daugiskaitos daryba gali būti lydima įvairios kaitos (cjàse 'namas' – cjàsis 'namai', fuée 'lapas' – fuéis 'lapai') arba apsieiti be jos (fràdi 'brolis' – fràdis 'broliai'). Jei turimas nesigmatinis darybos būdas, pagrindine daugiskaitos raiškos priemone tampa priebalsių kaita: an '(vieni) metai' – agn 'metai (daugiau kaip vieni)', vôli 'akis' – vói 'akys', dint 'dantis' – dincj 'dantys', nâs (/naːs/) 'nosis' – nâs (/naːʃ/) 'nosys'.
Daugiskaitos darybos skirtumai atsižvelgiant į daiktavardžių vienaskaitos kamienus:
Būdvardis
Kaip ir daiktavardžiai, vyriškosios giminės būdvardžiai gali baigtis priebalsiais arba balsiu -i (skolinti būdvardžiai taip pat ir balsiu -o). Moteriškoji būdvardžių forma sudaroma iš vyriškosios giminės būdvardžių, tuomet kamienuose dažnai pasitaiko balsių ir priebalsių kaita: gnûf 'naujas' – gnòve 'nauja', vîf 'gyvas' – vìve 'gyva'. Turintiems priesagą -âl būdvardžiams vienaskaitoje nebūdingos skirtingos giminių formos, šie būdvardžiai vienaskaitoje vienodi abiem giminėm.
Būdvardžiai su daiktavardžiais derinami gimine ir skaičiumi. Būdvardžių laipsniai sudaromi sudėtiniu būdu, pasitelkiant prieveiksmius plui 'daugiau' ir mancul 'mažiau'. Iš vientisinių laipsnių formų išlikusi tik miôr 'geresnis'.
Įvardis
Asmeninių įvardžių linksniavimas (subjektinė forma eina veiksniu – kaip, objektinė forma vartojama kaip papildinio linksnis – kaip ir kt):
Po prielinksnio a vienaskaitos I ir II asmenų įvardžiai įgyja formas mi ir ti. Mandagiai kreipiantis į pašnekovą vartojamas įvardis Vô 'Jūs', oficialesniame stiliuje tam pasitelkiamas III asmens įvardis.
Savybinių įvardžių formos:
Veiksmažodis
Veiksmažodis turi nuosakos, laiko, asmens, skaičiaus, rūšies ir giminės (trečiajame vienaskaitos asmenyje ir dalyviuose) kategorijas.
Išskiriamos šešios nuosakos: tiesioginė, liepiamoji, konjunktyvas, tariamoji, optatyvas ir jusyvas (paskutinių dviejų egzistavimas ginčijamas).
Tiesioginė nuosaka turi septynis laikus: esamąjį, imperfektą, paprastąjį perfektą, sudėtinį perfektą, pliuskvamperfektą, paprastąjį būsimąjį bei sudėtinį būsimąjį. Be to, friulų kalboje gali būti sudaromos vadinamosios daugianarės sudėtinės formos, kuriose pasitelkiamas pagalbinis veiksmažodis vê 'turėti'.
Friulų kalboje vartojamos sukeistos vietomis veiksmažodžio formos, kuriose subjektinis klitikas eina po veiksmažodžio. Pagrindinė jų paskirtis – klausiamoji, bet jos taip pat gali būti taikomos išreiškiant troškimą, nuolaidą ir sąlygą. Ypatingą klausiamąją formą turi ne visi tam tikrų laikų veiksmažodžių asmenys, tokiu atveju lentelės langelis paliekamas tuščias.
Veiksmažodžiai skirstomi į keturias pagrindines asmenuotes: I (bendratis su -â), II (bendratis su -ê), III (bendratis su nekirčiuotu -i) ir IV (bendratis su kirčiuotu -î).
Veiksmažodžių fevelâ 'kalbėti', savê 'žinoti' ir sintî 'jausti' asmenavimas esamajame laike:
Veiksmažodžių cjoli 'imti', jessi 'būti' ir vê 'turėti' asmenavimas esamajame laike:
Veiksmažodžių fevelâ, savê ir sintî asmenavimas imperfekte:
Veiksmažodžių cjoli, jessi ir vê asmenavimas imperfekte:
Veiksmažodžių fevelâ, savê ir sintî asmenavimas paprastajame perfekte:
II–IV asmenuočių veiksmažodžiai paprastajame perfekte neturi ypatingų klausiamųjų formų.
Veiksmažodžių cjoli, jessi ir vê asmenavimas paprastajame perfekte:
Veiksmažodžių fevelâ, savê ir sintî asmenavimas paprastajame būsimajame laike:
Veiksmažodžių cjoli, jessi ir vê asmenavimas paprastajame būsimajame laike:
Konjunktyve vartojamas esamasis laikas, imperfektas, perfektas, pliuskvamperfektas ir daugianariai sudėtiniai perfektas bei pliuskvamperfektas.
Veiksmažodžių asmenavimas konjunktyvo esamajame laike:
Veiksmažodžių fevelâ, savê ir sintî asmenavimas tariamosios nuosakos (kondicionalio) esamajame laike:
Veiksmažodžių cjoli, jessi ir vê asmenavimas tariamosios nuosakos esamajame laike:
Liepiamosios nuosakos formos:
Prieveiksmis
Prieveiksmiai dažniausiai kilę iš kitų kalbos dalių. Padėtį erdvėje nurodantys prieveiksmiai (ca 'čia', là 'ten', su 'aukštyn', jù 'žemyn', dòngje 'greta', vìe 'laukan', fûr 'išorėn') vartojami sudarant sudėtines veiksmažodžių konstrukcijas: saltâ fûr 'iššokti', parâ jù 'nubraukti'.
Artikelis
Friulų kalboje vartojamas tiek žymimasis, tiek nežymimasis artikelis. Šiuolaikinėje kalboje nežymimasis artikelis un (vyr. g.) / une (mot. g.) nebeturi moteriškosios giminės formos. Žymimasis artikelis kaitomas ir giminėmis, ir skaičiais: vyr. g. vns. il – vyr. g. dgs. i; mot. g. vns. la – mot. g. dgs. lis. Be to, žymimojo artikelio formos susilieja su prielinksniais, pavyzdžiui, a + il > al, cun + il > cul, di + il > dal.
Prielinksnis
Pagrindiniams, vartojamiausiems friulų kalbos prielinksniams priklauso a, di, in, cun, par, tralfra ir kiti. Jų forma ir funkcijos panašios į italų kalbos prielinksnių, nors kartais gali ir skirtis. Tad, sakykime, friulų prielinksnis di gali būti vartojamas tiek kaip italų di, tiek ir kaip italų da.
Jungtukas
Friulų kalbos jungtukai skirstomi į dvi grupes, viena vartojama sujungiamuosiuose, kita – prijungiamuosiuose sudėtiniuose sakiniuose. Sujungiamiesiems jungtukams priklauso e 'ir', ni 'nė', o 'arba', ma 'bet', duncje / doncje 'taigi' ir kiti. Prijungiamiesiems jungtukams ir jungiamosioms frazėms priklauso par che, cun chê di 'kad', parcèche, parvìe 'nes', cun dut che 'nors', quan’che, co 'kai', come 'kaip', se 'jei' ir kiti. Daugumos jungiamųjų frazių komponentas, universalusis prijungiamojo santykio rodiklis che gali būti vartojamas sakiniuose po santykinių įvardžių ir prieveiksmių: Jo no sai cui ch’al è 'Nežinau, kas tai'; Come che si sa 'Kaip žinoma'.
Žodžių daryba
Pagrindiniai friulų kalbos žodžių darybos būdai yra tokie patys, kaip ir kitų romanų kalbų. Dažniausiai pasitelkiamos priesagos, palyginti retai priešdėliai ir žodžių dūryba. Žodžių daryba su priesagomis, nurodant subjektyvų vertinimą, išskiriama į ypatingą klasę – alteraciją, nepriklausančią nei grynai darybai, nei vediniams: femenàte 'bobšė', tardùt 'truputį vėlai'. Alteracijai priskiriami priesaginiai vardažodžių, prieveiksmių ir veiksmažodžių darybos būdai. Priešdėlinė daryba paprastai taikoma veiksmažodžiams: stra- – stramudâ 'pervažiuoti'. Dūrybos būdu sudaromi daiktavardžiai ir prieveiksmiai, dalis sudurtinių daiktavardžių sukurti pagal bendrąjį romanų kalbų modelį: tae-lens 'medkirtys'. Pastebima tendencija vis dažniau vartoti sudėtines veiksmažodžių konstrukcijas su padėtį erdvėje nurodančiais prieveiksmiais: parâ vìe 'nuvaryti', dî sù 'deklamuoti'.
Sintaksė
Vientisinio sakinio sintaksei būdingi prie veiksmažodžių besišliejantys įvardiniai klitikai. Dažnai pasikartoja įvardinis papildinys: Pieri, lu ai viodût îr 'Vakar mačiau Pjerį', pažodžiui 'Pjerį, jį vakar mačiau' (tiesioginis papildinys); A Pieri, j darài une cravàte 'Duosiu Pjeriui kaklaraištį', pažodžiui 'Pjeriui, jam duosiu kaklaraištį' (netiesioginis papildinys). Šnekamojoje kalboje pasitaiko papildinio anticipacija – anksčiau einantys garsai supanašėja su po jų einančiaisiais: Jùdi ju lôr 'Padėk jam'.
Klausiamieji sakiniai būtinai pažymimi ypatingomis sukeistosiomis veiksmažodžio formomis: Véni al Toni 'Tonis eina?' Jei klausiamasis sakinys sudaromas su klausiamuoju žodžiu, greta veiksmažodžio su enklitiku prieš veiksmažodį galima vartoti komplementatorių: Cui véni al  / Cui co ven 'Kas eina?' Be klausiamųjų sakinių, sukeistoji vietomis veiksmažodžio forma vartojama ir įvairiuose sušukimuose: Ce mi tocjal di víodi! 'Ką man tenka matyti!'
Žodynas
M. Ilijesku apskaičiavimais, atliktais išnagrinėjus 1552 žodžius, 51 % friulų žodyno paveldėta iš lotynų kalbos, 25 % pasiskolinta iš venetų arba italų kalbų, 13 % žodyno yra pačios friulų kalbos naujovės, 5,5 % neaiškios kilmės, 4 % yra senieji germanizmai (pasiskolinti iš gotų, frankų arba langobardų kalbų).
Daugybės lotyniškų žodžių reikšmės ir formos friulų kalboje rutuliojosi savitai. Iš semantinių pokyčių paminėtini, sakykime, tokie atvejai: agâr 'vaga' < aquarium 'kanalas', fède 'suaugusi avis' < feta 'pagimdžiusi', frut 'vaikas' < fructus (ventris) 'vaisius (įsčių)', uàrzine 'plūgas' < organum (iš graikų k.) 'padargas'. Formaliomis ypatybėmis pasižymi, pavyzdžiui, tokie žodžiai: agne < *amia vietoj amita 'teta', gnezze < *neptia vietoj neptis 'dukterėčia', cjâla < *oculare 'žiūrėti'. Reikšmingą Akvilėjos lotynų kalbos žodyno dalį sudarė skoliniai iš graikų kalbos (ancòne 'pakelės koplyčia', criùre 'speigas', muìni 'zakristijonas'), dauguma jų išnyko, nes friulų kalbos vartotojai daugiausia buvo kaimo gyventojai.
Esama substratinių žodžių, kilusių tiek iš Viduržemio kalbų (carra 'akmuo, uola', pala 'akmenuota pieva kalno šlaite'), tiek iš keltų kalbų (bar 'velėna, kuokšas (salotų)', bore 'buko kamieno dalis', bróili 'vaismedžių sodas', bragóns 'kelnės', gràve 'skalda').
Seniausiajam, iš gotų kalbos gautam germanizmų sluoksniui priklauso brût 'marti', bande 'dalis', bugnon 'votis', farc 'kurmis', glove 'medžio išsišakojimas', lòbie 'pastogė', rap 'kekė', rocje 'uola', sbregâ 'plėšyti', sedòn 'šaukštas', tapon 'kamštis', taponâ 'užkimšti kamščiu', vuardian 'sargas', vuardiâ 'saugoti, sergėti'.
Iš langobardų kalbos į friulų kalbą pateko, pavyzdžiui, bearç 'žole apaugusi aptverta vieta šalia namo', bleon 'paklodė', bredul 'taburetė', crucje 'ramentas', fara 'atvykėlių šeima', bancje 'suolas', braide 'platus laukas', broade 'toks valgis iš ropių', brût 'sultinys', garp 'rūgštus', grepie 'ėdžios', lami 'beskonis, prėskas', nape 'kaminas; didelė nosis', scarfarot 'naminis batelis; blogas meistras', spalt 'aptvertas', 'suf 'miltinė putra'.
Ankstyvieji germanizmai, pasiskolinti tiesiogiai lotynų kalbos, skoliniai iš gotų, langobardų ir frankų kalbų sudaro „pirminių“ germanizmų sluoksnį, dalis ankstyvųjų skolinių iš vokiečių kalbos, gautų iki V a., vadinama „ikiromėniniais“. Vėlesni skoliniai iš vokiečių kalbos skirstomi į du sluoksnius: senesnįjį, susidariusį X–XIII a. (bêçs 'pinigai', cjast 'svirnas', cràmar / cramâr 'keliaujantis prekeivis', crot 'varlė', dane 'kėnis', gàtar 'langų grotelės', licôf 'puota', niderlec 'krovinio iškrovimas tranzito metu', tac 'opšrus', vignarûl 'antpirštis'), ir dabartinį (asimpon / lasimpon 'geležinkelis', 'sezoninis geležinkelio darbuotojas', befel 'įsakymas', biutar 'dykinėtojas', chifel 'sviestinis beigelis', clanfar 'skardininkas', fraila 'mergina', lustic / alustic 'linksmas', prènar 'kūrikas', prossac '(mokyklinė) kuprinė', russac 'kuprinė', sine 'bėgis', spolert 'viryklė', sproc 'posakis', chèlare 'padavėja', ziruc 'atgal', zirucâ 'trauktis atgal'). Naujųjų germanizmų ypač daug Goricijos tarmėje.
Su slavais friulai pirmą kartą susidūrė VIII a., tačiau tuomet langobardai slavų į Friulį neįsileido. Vėliau, X a., slavai ėmė apgyvendinti likusias tuščias po vengrų antpuolių friulų žemes. Žemutiniame Friulyje slavai gana greitai buvo asimiliuoti, tačiau rytinėje, kalnuotoje dalyje slovėnų mažuma gyvena iki šiol. Iš slovėnų kalbos į friulų kalbą pateko, pavyzdžiui, šie žodžiai: babe 'plepė', britule 'lenktinis peilis', cagnàs / cagne 'suopis', cernicule / cerignicule 'mėlynė (uoga)', cocosse 'višta', colaç 'riestainis', cos / cosse 'pintinė', crasigne 'keliaujančio prekeivio krepšys', cudiç 'velnias', çutare 'gertuvė', chìle 'išvarža', gubane 'paplotėlis', jeche 'lysvė', pustot 'paliktas', pustote 'dykra', 'sàve 'rupūžė', race 'antis', sligovitz 'slivovica', triscule 'žemuogė', vuisignâr 'vyšnia', ’zìme 'šaltas oras'.
Kitos romanų kalbos, iš kurių į friulų kalbą pateko skolinių, – tai nuo XV a. venetų (artiçok 'artišokas', ocjài 'akiniai', pampalugo 'kvailys', pelandron 'dykinėtojas', secjél 'kibirėlis', canòn 'nuomos mokestis', gazète 'moneta', 'laikraštis'), italų (vècjo 'senas', primevère 'pavasaris', coràgjo 'narsa', etèrno 'amžinas') ir prancūzų (plusôr 'keletas', tasse 'krūva', blònde 'siuvinėta lovatiesė'). Italizmai dažnai varžosi su grynai friuliškais žodžiais ir neretai juos išstumia: autùn vietoj siaràde / sorunviâr 'ruduo', ripôs vietoj pòlse 'poilsis', silènzi vietoj cidìn 'tyla'.
Apskritai friulų žodyno pagrindą sudaro lotynų kilmės žodžiai. Friulų kalbos vartojimas kaimiškoje gyvensenoje lėmė savitos, kaimo realijas atspindinčios leksikos susidarymą. Pastaruoju metu žodinės ir rašytinės friulų kalbos leksikai būdinga stipri interferencija su italų kalba.
Tyrimų istorija
170px|thumb|left|[[Graziadio Isaia Ascoli|G. Askolis, vienas pirmųjų friulų kalbos tyrėjų]] 1871 m. išspausdintas abato J. Pironos žodynas „Vocabolario Friulano“, jame pateiktas pirmasis mokslinis friulų kalbos aprašas (redaguotas Dž. Frau, šis žodynas leidžiamas ir mūsų dienomis).
Friulų fonetiką (remdamasis friulų vidurio tarmėmis) „Ladynų etiuduose“ pirmasis 1873 m. aprašė G. Askolis, jo gimtoji buvo Goricijos tarmė. T. Gartneris savo 1883 m. veikale „Retoromanų gramatika“ rėmėsi, beje, Pordenonės friulų šnektomis.
Friulų kalbos leksika nagrinėjama K. fon Čėrnigo knygoje „Senosios Aukštutinės Italijos tautos etc.“ (, 1885). 170px|thumb|right|Udinės universitetas, vienas pagrindinių friulų kalbos studijų centrų (prie įėjimo į rektoratą friuliškai parašyta „Friulio universitetas“) Keliais tomais 1972–1986 m. išleistas Dž. Pelegrinio redaguotas „Friulų istorinis, kalbinis, etnografinis atlasas“. Be to, pasirodė du „Friulų istorinio etimologinio žodyno“ tomai, raidės A–E (1984–1987).
Į friulų kalbos istorijos tyrimus reikšmingą indėlį įnešė Dž. Marketis, išleidęs seriją straipsnių „Dėl friulų kalbos kilmės“ (Stude sulle origini del friulano, 1933–1934) ir knygą „Friulų kalbos gramatikos pagrindai“ (Lineamenti di grammatica friulana, 1952). Dž. Markečio darbuose nagrinėjamos Akvilėjos lotynų kalbos ypatybės, įvairiais istoriniais laikotarpiais į friulų kalbą patekę skoliniai, friulų literatūros raidos istorija ir t. t.
Dž. Frančeskato darbuose, be kita ko, tiriamos friulų tarmės (Dialettologia friulana, 1966, Studi linguistici sul friulano, 1970). „Friulų istorinis, kalbinis, etnografinis atlasas“ tapo fundamentaliu tarmėtyros veikalu. Įvairiais laikotarpiais friulų kalbą tyrė taip pat ir Dž. Frau, M. Ilijesku, F. Vikarijas, F. Finkas, P. Beninka, Z. Heineman, L. Vanelli ir kiti.
Pagrindiniai friulų kalbos tyrimo centrai – Udinės ir Padujos universitetai. Apskritai friulų kalba kol kas lieka nepakankamai gerai ištirta.
Teksto pavyzdys
B. Kjurlo eilėraštis „Il Ciant de Filologiche Furlane“ ir nerimuotas vertimas į lietuvių kalbą:
Žano-Bernaro urvas
Žano-Bernaro urvas  – karstinė bedugnė Savojos Alpėse, rytų Prancūzijoje, Samoenso apylinkėse. Gylis – 1602 m (vienas giliausių pasaulyje).
Urvą 1963 m. atrado prancūzų speleologai (pavadino žuvusių kolegų Žano Diuponto ir Bernaro Rafi garbei). Laikui bėgant buvo atrasta keletas angų (žinoma ~13), iš kurių aukščiausia yra 2274 m aukštyje. Savo laiku (~1982 m.) buvo laikomas giliausiu pasaulyje urvu, bet vėliau rasta gilesnių.
Algirdas Antanas Gliožaitis
Algirdas Antanas Gliožaitis (g. 1938 m. vasario 24 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius geodezininkas ir istorikas, Mažosios Lietuvos tyrinėtojas.
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultetą. 1962–1978 m. dirbo TSRS projektavimo ir mokslinių tyrimų institute „Hidroprojektas“, 1978–1982 m. – Vilniaus statybos treste, 1982–1990 m. – Specializuotoje komunalinių objektų statybos valdyboje prie LTSR Statybos ministerijos. 1990 m. tapo Lietuvos geodezijos tarnybos vyriausiuoju inžinieriumi; 1991–1995 m. ėjo Valstybinės geodezijos tarnybos prie Žemės ūkio ministerijos Topografijos skyriaus viršininko pareigas.
Įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. 1994–1997 m. Lietuvos Respublikos derybų su Baltarusija geodezinės, topografinės ir kartografinės medžiagos grąžinimo klausimais komisijos pirmininkas (1997 m. atvežta į Lietuvą).
Bibliografija
Parašė mokslinių straipsnių Lietuvos valstybės sienų, kartografijos, geodezijos klausimais. Leidiniai:
Dainava (trauktinė)
thumb|180px|Trauktinės „Dainava“ butelis
„Dainava“ – trauktinė iš obuolių, šermukšnių, vyšnių, spanguolių ir mėlynių sulčių, gaminama „Stumbras“ nuo XX a. vidurio. Gėrimas 2008 m. buvo įtrauktas į Europos Sąjungos saugomos geografinės nuorodos sąrašą. Todėl tokį pavadinimą gali naudoti tik Lietuvos teritorijoje pagaminta trauktinė.
Pagal 2003 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos įsakymą „Dėl spiritinių gėrimų gamybos, tvarkymo ir prekinio pateikimo techninio reglamento patvirtinimo“, terminu „Dainavos trauktinė“ gali būti vadinamas tik nuo tamsiai raudonos iki raudonai oranžinės spalvos, rūgštoko karstelėjusio skonio, sudėtinio vaisių ir uogų aromato trauktinė, kurios etilo alkoholio koncentracija yra ne mažesnė kaip 40 proc. tūrio ir kuri gaminama iš grūdinio rektifikuoto, ne žemesnės nei ekstra rūšies etilo alkoholio, atvirkštinio osmoso būdu paruošto geriamojo vandens, spanguolių ar bruknių bei kitų vaisių ir uogų sulčių ir vyno. Sulčių ekstrakto joje turi būti ne mažiau kaip 25 g/l. Į šios trauktinės gamybą nėra leidžiama dėti papildomų kvapiųjų medžiagų.
Gėrimas yra švelniai rūgštoko skonio, rausvai oranžinės spalvos, turi vaisių, uogų ir vyno aromato. Tinka gerti gryną arba maišyti su greipfrutų sultimis ir pilti ant ledukų.
2017 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
thumb|240px|right|[[Jānis Vorobjovs 2017 m. „Samsonas Rally Rokiškis“]] '''2017 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)''' – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 6 etapai iš kurių 1 vyko Latvijoje. Laimėjęs 4 etapus, antrą kartą iš eilės Lietuvos ralio čempionu tapo Jānis Vorobjovs.
Apžvalga
Čempionato dalyviai varžėsi 6 įskaitose, taip pat naujoje įskaitoje „BMW Cup“, kurioje varžomasi vienodus reikalavimus atitinkančiais „BMW“ automobiliais. Po praėjusio sezono įskaitų skaičius padidėjo, kadangi buvo išskaidytos 1 ir 2 įskaitos. Čempionato įskaitoje taip pat varžėsi svečiai iš Latvijos ir Rusijos.
Laimėjęs keturis etapus Lietuvos čempionu tapo Jānis Vorobjovs, antroje vietoje palikęs Vytautą Švedą. Trečias liko Giedrius Notkus.
Viena ašimi varomų (2WD) automobilių įskaitoje, nugalėjo Saulius Trapuila vairuodamas „BMW M3“. Antroje įskaitos vietoje liko Egidijus Valeiša su „BMW M3“, trečioje Giedrius Firantas su „BMW 325“ automobiliu.
Komandinėje įskaitoje nugalėjo Panevėžio ASK „Autorikona“ komanda.
Benediktas Vanagas čempionatą pradėjo nauju automobiliu „Škoda Fabia R5“, vietoje buvusio „Subaru Impreza S7 WRC“.
1613 m. LDK žemėlapis
1613 m. LDK žemėlapis (dar žinomas kaip Radvilos Našlaitėlio žemėlapis) – XVII a. išleistas LDK žemėlapis, vienas išsamiausių to laikmečio kunigaikštystės žemėlapių. Parengtas ir išleistas M. K. Radvilos Našlaitėlio rūpesčiu ir lėšomis, tačiau spaudoje jo autorystė įvardijama nevienareikšmiai. Žemėlapį Nesvyžiuje rengė Tomasz Makowski ir ATR valdovų sekretorius, kartografas ir piešėjas Maciej Strubicz.
FK Okžetpes (moterys)
Kokšetau „Okžetpes“ – Kazachijos futbolo klubas iš Kokšetau. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo Kazachstano aukščiausioje moterų futbolo lygoje. Namų rungtynes žaidžia „Okžetpes“ stadione, kuris talpina 4 500 žiūrovų.
Istorija
Klubo įkūrimo data laikoma 1957–ieji metai. 2002 m. suburta moterų ekipa, kuri rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje.
1613 m. LDK žemėlapis
Žemėlapis daug tikslesnis už ankstesnius ir ilgai nebuvo tikslesnio LDK žemėlapio. Tai pirmas Lietuvoje nubraižytas Lietuvos žemėlapis, kuris sudarytas remiantis naujausiais topografiniais Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijos matavimais ir atitiko aukščiausius to meto kartografijos reikalavimus. Dėl didelio informatyvumo žemėlapis plačiai naudotas iki 1772 m. Abiejų Tautų Respublikos I padalijimo.
FK Okžetpes (moterys)
Istorija
2016 m. ekipa nedalyvavo čempionate dėl finansinių nepriteklių.
1613 m. LDK žemėlapis
Aprašymas
Žemėlapis pradėtas rengti apie 1590–1595 m. Jį rengiant surinkta Valakų reformos ir karinės kartografijos medžiaga. Baigtas rengti 1599 m., išleistas veikiausiai 1603 m. Gdanske arba Nesvyžiuje, bet dingęs.
FK Okžetpes (moterys)
Istorija
2017 m. sezone surinko 36 taškus, iškovojo 12 pergalių ir užėmė antrą vietą.
2018 m. sezone tarp penkių dalyvių buvo antroje vietoje. Surinko 36 taškus, iškovojo 12 pergalių ir patyrė keturis pralaimėjimus.
1613 m. LDK žemėlapis
Aprašymas
Antrą kartą, pridėjus Dniepro žemupio schemą ir žemėlapį papildžius istoriniais įrašais, žemėlapis išspausdintas 1613 m. Amsterdame (vienintelį išlikusį jo egzempliorių Upsalos universiteto bibliotekoje 1913 m. rado Krokuvos universiteto profesorius Ludwik Birkenmajer).
FK Okžetpes (moterys)
Istorija
2019 m. sezone tarp šešių dalyvių užėmė antrą vietą.
2020 m. buvo antroje vietoje. Dėl pandemijos rungtyniavo vos penkios ekipos, kurios sužaidė dviejų ratų sistema, iš viso aštuonerias rungtynes.
2021 m. tarp šešių dalyvių liko trečioje vietoje. Vos tašku atsiliko nuo Tomiris Turan ekipos.
2022 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko antroje vietoje.
1613 m. LDK žemėlapis
Aprašymas
Joan Blaeu taip pat siekė labiau pritaikyti Radvilos 1613 m. žemėlapio formatą atlasams. Jis pasekė konkurento H. Hondy pavyzdžiu ir apie 1648 m. perbraižė kunigaikščio Radvilos žemėlapį mažesniu formatu (44×52 cm), apie 1 : 2 000 000 masteliu, tik be Dniepro žemupio schemos. Kad atrodytų originaliau, žemėlapis orientuotas ne į šiaurę, bet į vakarus. Šis žemėlapis taip pat publikuotas „Atlas Maior“ žemėlapių rinkinyje, vėliau – Johannes Janssonius van Waesberge LDK vaivadijų žemėlapyje, taip pat Van der Hageno atlase.
FK Okžetpes (moterys)
Pasiekimai
Kazachstano moterų futbolo lyga:
1613 m. LDK žemėlapis
Objektai
Pažymėta apie 70 proc. LDK (po 1569 m.) vietovių, tarp jų visos, turėjusios 300–350 gyventojų (apie 50 dūmų), vaivadijų ir apskričių (pavietų) ribos, katalikų ir stačiatikių vyskupijų centrai. Pažymėta daug hidrografinių objektų (Nemunas, Neris, Dauguva su intakais ir jų intakais; jų iki tol nebuvo nė viename kartografiniame leidinyje). Mažiau pažymėta miškingų teritorijų, tai galėjo būti daroma specialiai: M. K. Radvila Našlaitėlis siekė užsieniečiams pristatyti LDK pirmiausia kaip urbanizuotą šalį.
FK Okžetpes (moterys)
Pasiekimai
Kazachstano moterų futbolo taurė:
Kings Kroso geležinkelio stotis
Kings Kroso traukinių stotis – geležinkelių stotis Londone, Jungtinėje Karalystėje. Viena pagrindinių tarpmiestinio susisiekimo traukinių stočių Londone. Šalia stoties veikia Kings Kroso Sent Penkro metro stotis ir Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis.
Šiuo metu kompanijoje veikia keturi traukinių operatoriai: Virgin Trains East Coast, Great Northern, Hull Trains ir Grand Central Railway.
Istorija
thumb|Stoties vidus
1852 m. spalio 14 d. atidarytos pirmosios aštuonios Kings Kroso stoties platformos. Per sekančius 30 metų stotyje atidarytos dar trys platformos.
Tarp 1855 m. ir 1945 m. stotyje įvyko 14 incidentų (dažniausiai traukinių susidūrimai su kitais objektais), kurių metu buvo sužaloti arba net žuvo keleiviai.
1972 m. stotis išplėsta. Atidarytas priestatas su bilietų pardavimo kasomis, keleivių laukimo zona, parduotuvėmis.
1973 m. stotyje nežinomas vyras detonavo bomba. Per incidentą sužeisti šeši žmonės. Kaltę už teroristinį aktą prisiėmė Laikinoji Airijos Respublikonų Armija.
1987 m. stotyje kilo Kings Kroso gaisras, kurio metu žuvo 31 žmogus ir dar bent 100 sužeistų.
2010 m. atidaryta naujausia platforma, pažymėta 0. Tai vienintelė platforma stotyje, kuri pastatyta ne XIX a.
2015 m. rugsėjo 17 d. atvykstantis traukinys iš Kembridžo įvažiavo į buferinę stotelę. Per incidentą sužeista 14 žmonių,
Populiarioje kultūroje
thumb|left|Turistai prie platformos – 9¾ Kings Kroso traukinių stotis minima Hario Poterio knygų serijoje, kurioje minima devynių ir trijų ketvirčių platforma. 1999 m. stotyje iškabinta šios Hario Poterio knygų serijos istorijos detalės paminėjimo geležinė lentelė ir pastatyta per sieną keliaujančio bagažo instaliacija.
Marius Šluta
Dirbo Telšių „Džiugo“, Mažeikių „Atmosferos“ vyr. treneriu.
FK Mažeikiai
2009 m. žaidė Mažeikių klube (Pirmoje lygoje). 2010 ir 2011 m. klubo pagrindinė komanda dalyvavo A lygoje, o dubleriai žaidė dublerių pirmenybėse.
Kuršėnų „Venta“
2011 m. atstovavo Kuršėnų „Ventą“, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.
FK Klaipėdos Granitas
2013 m. atstovavo KG, kuris žaidė Pirmoje lygoje. 2013 m. birželio 23 d. rungtynėse prieš Poloniją pasižymėjo dviem įvarčiais, o klaipėdiečiai nugalėjo rezultatu 8:2. Pirmoje lygoje sužaidė trylika rungtynių ir pelnė du įvarčius.
FC Džiugas
2019, 2020, 2020 m. atstovavo Džiugas B ekipai, kuri žaidė Antroje lygoje (vakarų zonoje).
Joniškio „Saned“
2021 m. atstovavo Joniškio „Saned“, kuris žaidė Antroje lygoje.
2021 m. gegužės 22 d. LFF taurės turnyro pirmame etape, rungtynėse prieš FM Fortūna pelnė įvartį. Joniškio „Saned“ nugalėjo varžovus rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą.
2022 m. sezone ir toliau atstovavo Joniškio ekipoje ir buvo pagrindinės sudėties žaidėjas.
Trenerio karjera
Nuo 2019 m. Telšių „Džiugo“ vyr. treneris. 2021 m. su pagrindine klubo ekipa debiutavo A lygoje.
2022 m. birželį pasirodė pranešimai, kad galimi pokyčiai trenerių štabe. 2022 m. birželio 13 d. klubas oficialiai patvirtino, kad bus pokyčių.
2022 m. spalio mėn. pranešta, kad tapo „Atmosferos“ klubo vyr. treneriu.
Vievio dvaras
Vievio dvaras tikėtina buvo įkurtas XV a. pb. ar XVI a. pr. (tiksli data nėra žinoma). Nors literatūroje ir galima rasti 1522-uosius kaip dvaro įkūrimo metus. Tačiau nėra aišku kokiais istoriniais šaltiniais yra grindžiama minėta data. Pirmajame išlikusiame dvaro inventoriuje (1577 m.) nurodoma, jog dvaras labai apleistas ir  negyvenamas. XVI a. pb. dvaras atiteko Oginskiams ir priklausė iki 1831 metų, kai už dalyvavimą sukilime dvaras buvo konfiskuotas caro valdžios. Pirmasis žinomas Vievio dvaro valdytojas buvo Trakų pakamorė Marcijonas Bogdanas Oginskis (1568–1640) ir jo žmona Raina Valavičaitė. Žinoma, jog Marcijonas Bogdanas Oginskis 1600 m. pastatė Vievyje unitų bažnyčią  (cerkvę) bei vienuolyną. 1611 m. dvare įkūrė stačiatikių spaustuvę, veikusią iki 1646 m.
Marius Šluta
Statistika
Spalvų reikšmės:
Vievio dvaras
Dabar jau žinoma, jog Vievio dvaras buvęs miesto pietvakarinėje dalyje, tai yra dabartinių Vievio miesto kapinių  teritorijoje ir į rytus nuo jų. Dvarą aptiko 1975 m. Trakų istorijos muziejaus darbuotojas Algirdas Paulauskas. Rašte Mokslinei metodinei kultūros paminklų tarybai nurodoma, jog 40 x 50 m dydžio plote, ariamos  dirvos paviršiuje, rasta plytgalių, puodų ir stiklo šukių, du Jono  Kazimiero šilingai. Gausiai aptikta koklių su didikų Oginskių giminės herbu. A. Paulauskas dvarvietę datavo XVII a. II p. – XVIII a. Archeologiniai tyrimai Vievio dvaro teritorijoje buvo atlikti 1993, 1996  ir 1998 metais. Ištirtas per 300 m² dydžio plotas. Konstatuota, jog dvarvietės teritorijoje yra 0,35-0,45 m storio kultūrinis archeologinis  sluoksnis, kuris stipriai suardytas ilgą laiką ariant ar laidojant  Vievio gyventojus. Tyrimų metu fiksuota keliolika ūkinių duobių bei aptikta keli šimtai archeologinių radinių, datuojamų XV – XIX a.  Sprendžiant iš archeologinės medžiagos, šioje vietoje galėjo būti dvaro  pagrindinė sodyba, kurioje stovėję pastatai greičiausiai buvę mediniai. Tyrimo metu taip pat aptikta ir IX–XIII a. radinių (žiedas tordiruota priekine dalimi, juostinė apyrankė, pasaginės segės daugiakampiais  galais fragmentas) liudijančių dvaro vietoje buvus pilkapių.
Trakų istorijos muziejuje saugoma 1993 m. archeologinių tyrimų medžiaga. Taip pat į muziejų pateko ir taip vadinamasis Vievio lobis, rastas 1996 m.  šalia dvarvietės, kuris šiuo metu yra eksponuojamas Trakų Salos pilyje. Šįkart pristatoma dalis 1993 m. Oginskių dvaro tyrimų medžiagos. Bene įdomiausias yra herbinis koklis, dengtas žalia glazūra. Jo priekinėje dalyje pavaizduotas Oginskių herbas – Oginiec. Analogiško koklio fragmentai yra aptikti Uogintų dvare (Kaišiadorių r.), buvusioje  Oginskių tėvonijoje. Išlikusiame koklio fragmente, ties kraštais, yra dvi raidės M ir R. Koklis datuojamas XVI a. pab.– XVII a. Taip pat  eksponuojami dvarvietės teritorijoje rasti: geležinis raktas, diržo  sagtis, molinės plytos fragmentas su aiškiai atsispaudusiu ožkos kanopos  pėdsaku, keli nedideli koklių fragmentai. Deja, radiniai nėra gausūs ir kol kas mažai atskleidžia XVII – XVIII a. Vievio dvaro buitį.
Marius Šluta
Trenerio
Pirmos lygos nugalėtojas: 2019
Varnikų holokausto vieta
Varnikų holokausto vieta – holokausto vieta Trakų rajone, Varnikų miške šalia Varnikų. Valstybės saugoma nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė, unikalus kodas –. miniatiūra|220px|left|Memorialo teritorija
Vieta
Holokausto vieta ir aukų kapas yra Varnikų miške, lygioje miško aikštelėje, iš visų pusių supamoje kalvoto miško. Teritorija stačiakampė, 831 m² ploto, aptverta tvorele. Už 100 m į pietus, prie miško kelio, pastatytas tipinis atminimo ženklas su Dovydo žvaigžde ir užrašu lietuvių ir anglų kalbomis: „HOLOKAUSTO AUKŲ KAPAI / HOLOCAUST MASS GRAVES / 100 M“.
Paminklas
Holokausto aukų kapą žymi medinė skulptūra bei dvi akmeninės memorialinės plokštės su užrašais jidiš ir lietuvių kalbomis: „ČIA BUVO PRALIETAS 1446 ŽYDŲ VAIKŲ, MOTERŲ IR VYRŲ KRAUJAS. JUOS 1941 IX 30 ŽIAURIAI NUŽUDĖ NACISTAI IR JŲ VIETINIAI TALKININKAI. TEBŪNIE ŠVENTAS NEKALTAI ŽUVUSIŲJŲ ATMINIMAS“. Anksčiau stovėjusią ąžuolinę vietinio liaudies meistro Marijano Misevičiaus skulptūrą 2008 m. sudegino vandalai.
Istorija
1941 m. rugsėjo pradžioje policija Trakų žydus (apie 400 žmonių) suvarė į už ežero esančiuose vasarnamiuose įrengtą getą. Vėliau valsčių policininkų į getą buvo atvaryti žydai iš Aukštadvario, Onuškio ir Lentvario. Praėjus savaitei nuo geto įsteigimo, Trakų apskrities viršininkas P. Mačinskas perdavė Trakų miesto policijos vadui Kaziui Čaplikui, kad Trakų policininkai turės sušaudyti gete esančius žydus. K. Čapliko teigimu, jis atsisakė vykdyti šią užduotį ir nurodęs jos nevykdyti savo pavaldiniams.
1941 m. rugsėjo 30 d. keleiviniu autobusu į Trakus atvyko 20-30 Vilniaus Ypatingojo būrio policininkų bei vokiečių puskarininkis (kai kurių Ypatingojo būrio narių teigimu, tai buvo Martinas Vaisas). Žydų naikinimas prasidėjo ryte, žydai buvo vedami grupėmis prie duobės ir šaudomi. Šaudė Ypatingasis būrys, žudynių vietą buvo apsupę vietiniai policininkai ir baltaraiščiai. Iš viso buvo sušaudyti 1446 žydai: 366 vyrai, 483 moterys ir 597 vaikai (pagal Karlo Jėgerio raportą). Žudynėms pasibaigus, apie pietus, Ypatingasis būrys grįžo į Trakus, kur miesto valgykloje buvo vaišinami, po to išvyko į Vilnių.
1941 m. lapkričio 8 d. Trakų apskrities viršininkas davė raštišką nurodymą Trakų miesto burmistrui iki lapkričio 13 d. masines kapavietes aptverti 120 cm tvora, „kad gyvuliai ir žmonės neprieitų ir tų vietų neklampotų, neardytų bei nežalotų” bei užpilti chloro kalkėmis. 1942 m. liepos 8 d. Trakų apskrities gydytojas V. Paškevičius pranešė apie kapaviečių būklę Vilniaus apygardos komisarui. Pranešime nurodytos Trakų apskrities masinės kapavietės, esančios Trakų, Semeliškių ir Žiežmarių valsčiuose. 1941 m. bei 1942 m. pavasarį masinės kapavietės užpiltos chloro kalkėmis ir aptvertos.
Palanga (trauktinė)
thumb|200px|Trauktinės „Palanga“ butelis
„Palanga“ – trauktinė, gaminama nuo XX a. vidurio iš šermukšnių ir spanguolių sulčių. Jai suteikta Europos Sąjungos saugoma geografinės kilmės nuoroda. Gėrimas yra švelniai rūgštaus skonio su šermukšnio uogų prieskoniu, sodraus aromato, rusvai raudonos spalvos.
Trauktinės „Palanga“ gamybos technologiniai procesai nuo mišinio ruošimo iki įforminimo atliekami Lietuvos Respublikos teritorijoje. Ši trauktinė gaminama tik iš grūdinio rektifikuoto „Liuks“ rūšies etilo alkoholio, geriamojo vandens, išfiltruoto per šešiapakopę filtravimo sistemą (įskaitant vandens filtravimą atvirkštinės osmozės būdu), natūralių uogų sulčių, prancūziško vyno ir brendžio. Prieš naudojant sultys nuskaidrinamos ir išfiltruojamos. Paruoštas „Palangos“ trauktinės mišinys brandinamas nustatytą laiką, šaldomas ir filtruojamas specialiais aukščiausios kokybės filtrais.
Leipūnai
Leipūnais XIX a. vadinti kaimai Lietuvoje:
Palašmenis
Palašmenis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Klovainių, prie Lašmens upės. Šalia kaimo kertasi keliai ir.
Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija
Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija – pataisos namai-atviroji kolonija, veikianti Pravieniškių II kaime, Kaišiadorių raj., 7 km į šiaurę nuo Rumšiškių, į šiaurę nuo geležinkelio Vilnius-Kaunas. Įstaiga pavaldi Kalėjimų departamentui, įkurta 2011 m. apjungus veikusius tris atskirus Pravieniškių pataisos namus.
Veikla
Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija vykdo kardomąsias priemones – suėmimą, arešto bausmę ir laisvės atėmimo bausmes asmenims, kuriems bausmės paskirtos atlikti kalėjime, pataisos namuose arba atvirojoje kolonijoje, rengia nuteistuosius integracijai į visuomenę.
Vidutinis sąrašinis nuteistųjų laisvės atėmimu skaičius (2018 m.):
Istorija
Tarpukaryje veikė Priverčiamųjų darbų koncentracijos stovykla, kurioje buvo laikomi administracine tvarka nubausti žmonės. 1941 m. birželio 26 d., po II pasaulinio karo pradžios ir vokiečiams puolant, nuo Kauno traukiantis sovietų daliniams Pravieniškių lageryje įvykdyta kalinių naikinimo akcija. Ji skyrėsi masiškumu, nes buvo žudomi visi be išimties Pravieniškių lagerio kaliniai ir netgi jų prižiūrėtojai su šeimomis. Birželio 29 d. lagerio teritorijoje buvo palaidoti 182 nužudytųjų palaikai.
II pasaulinio karo metais stovyklą perėmė nacių okupacinė valdžia, čia kalinusi sovietinius aktyvistus, partizanus bei jų rėmėjus. Taip pat buvo nemažai piliečių atvežta iš Vakarų Europos šalių. Pokario laikotarpiu Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykla perorganizuota į pataisos darbų koloniją.
Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija įsteigti 2011 m. vasario 1 d., sujungus prieš tai Pravieniškėse veikusius 1-uosius, 2-uosius ir 3-iuosius pataisos namus. Šie teritoriniai padaliniai vadinti valdybomis, vėliau pervadinti sektoriais.
2016 m. 2-ajame sektoriuje atidarytas Priklausomybes turinčių įkalintų asmenų reabilitacijos centras.
2017 m. apgyvendinti pirmieji nuteistieji naujai įsteigtuose Pusiaukelės namuose prie 1-ojo sektoriaus (buvusiame 1-ųjų pataisos namų administraciniame pastate).
2018 m. baigti rekonstruoti 3-iojo sektoriaus gyvenamieji bendrabučiai. Juose įrengtos kamerų tipo patalpos. Naujos techninės ir inžinerinės perimetro apsaugos priemonės pakeitė fizinę ginkluotą apsaugą stebėjimo bokšteliuose, pradėtos vykdyti dinaminės priežiūros funkcijos. 3-iajam sektoriui priskirti Pusiaukelės namai, Atviroji kolonija ir už pataisos namų ribų gyvenantys nuteistieji, turintys teisę vykti be sargybos ar palydos.
I sektorius
Buvę Pravieniškių 1-ieji pataisos namai atidaryti 1973 m., kai tuo metu čia pradėjo veikti Gydymo darbo profilaktoriumas Nr. 2. Šio profilaktoriumo administracinis pastatas iškilo 1975 m. Anksčiau šios įstaigos administracija buvo įsikūrusi pirmojo kontrolės praleidimo punkto patalpose.