cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mercedes D.III
Projektavimas ir gamyba
1917 m. birželio mėn. pradėtas gaminti 170 AG D.IIIa. Pagrindinis pokytus buvo susijęs su pradėtais naudoti plokščio paviršio stūmuokliais, vietoje iki to naudotų išgaubtų. Dėl to kompresija padidėjo iki 4,64:1. Kiti pakeitimai daugiausia buvo susiję su pertvarkytu karteriu ir nauju karbiuratoriumi. Šis modelis buvo gaminamas trumpai, skirtas naudoti Albatros D.III. Yra duomenų, kad šie varikliai galėjo būti montuojmi į kai kuriuos ankstyvuosius "Albatros“ įmonės gamintus Fokker D.VII.
Galutinė versija, kuria bandyta išlaikyti D.III konkurencingumą, buvo 200 AG (200–217  AG) D.IIIav (arba avü), pradėta gaminti 1918 m. spalio viduryje. „Av“ naudojo šiek tiek ilgesnius stūmoklius, pagamintus iš aliuminio (greičiausiai pirmą kartą serijinės gamybos istorijoje), išgaudavo didesnį suspaudimo laipsnį, tuo pačiu leisdamas jiems greičiau judėti dėl sumažėjusio svorio. Didžiausios leistinos apsukos padidėjo nuo 1.400 ankstesniuose modeliuose iki 1.600. Neaišku, ar kuris nors „aw“ modelis buvo panaudotas karo veiksmuose. Tai, kad Vokietijos aviacijoje pradėtas naudoti benzolas, galėjo dar labiau padidinti variklių galią.
Naudojimas
D.III variklio modifikacijos buvo montuojamos šiuose orlaiviuose:
Taip pat skaitykite
Panašūs varikliai
Mediniškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rozalimo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žvirblonių apylinkės.
Ostralindas
Istorija
Gyvenvietę suplanavo ir XIX a. penktojo dešimtmečio pradžioje įkūrė „Vakarų Australijos žemės bendrovė” (Western Australian Land Company). Buvo tikimasi didelio kolonistų skaičiaus ir planuojama veisti arklius eksportui į Britų Indiją (pagal šią idėją ir gyvenvietės pavadinimas – Australia + India). Tačiau norinčių įsikurti atsirado nedaug: iki 1842 m. atvyko tik 440 naujakurių, o 1843 m. gyvenvietė beveik apleista – dirvožemis pasirodė per skurdus, o klimatas – netinkamas (per daug lietaus žiemą ir per mažai vasarą). Galutinai projekto atsisakyta 1875 m.
Nepaisant šių nesėkmių, Ostralindas išaugo į nedidelį pakrantės miestelį ir liko svarbiausia gyvenviete Harvio-Bransviko regione. XIX a. septintajame dešimtmetyje Ostralinde buvo mokykla, pašto skyrius ir sandėlis. 1898 m. miestelyje gyveno 33 žmonės, 1971 m. – 418. Sparčiau pradėjo augti XX a. pabaigoje, plečiantis Banberiui: 1981 m. Ostralinde buvo daugiau nei 1600, o 2001 – jau apie 10 tūkst. gyventojų.
Ubaidula ibn Zijadas
Biografija
Ubaidula ibn Zijadas buvo Basros ir Chorasano valdytojo Zijado ibn Abu Sufjano sūnus. Iš tikro nežinomas pastarojo tėvas ir Muavija I pripažino jį savo broliu (Abu Sufjano sūnumi), tikėtina, politiniais tikslas. Po tėvo mirties apie 672 m. Ubaidulai buvo perleistas buvęs tėvo Basros valdytojo postas, iš kurios taip pat jam priklausė Persijos valdymas. Apie 675 m. Irake iškaltos Sasanidų stiliaus drachmos su jo vardu. Jis sėkmingai kariavo su charidžitų maištininkais. 680 m. mirus Muavijai I kilo pavojus Omejadų valdžiai kalifate. Sukilo Meka, vadovaujama Abdulos ibn Zubairo, o į Kufą, kur anksčiau valdė kalifas Ali, pretendavo pastarojo sūnus ir Mahometo anūkas Huseinas ibn Ali. Pasakojama, kad Jazidas I nemėgo Ubaidulos, tačiau buvo patartas atleistinio vergo, kad vienintelis, kuris dar turi autoritetą Irake ir jam gali padėti, yra likęs tik Ubaidula. Jazidas I nusiuntė laišką Ubaidulai, kuriuo skyrė jį maištaujančios Kufos valdytoju bei perspėjo apie pasiuntinį Basroje, kur taip pat siekta sukelti Huseino rėmėjus. Šį pasiuntinį Ubaidula perėmė, jį nužudė ir perspėjo Basros gyventojus, kad žino, kuriems iš jų laiškai buvo adresuoti.
Įžengęs į Kufą Ubaidula išvadavo vietos valdytoją, kuris buvo užsibarikadavęs savo rūmuose. Pasakojama, kad Ubaidula buvo ypač žiaurus tironas. Prieš jį ir jo pajėgas kufiečiai bijojo tiesiogiai sukilti ir atsikalbinėjo, kad sukils tik vedami Huseino. Ubaidula išvaikė negausius maištininkus ir nubaudė mirtimi Huseino pasiuntinį Muslimą ibn Akilą. Huseinas ibn Ali tuomet keliavo į Kufą ir jo karavaną, apie 70–250 žmonių, sustabdė Ubaidulos pajėgos prie vietovės, vadintos Kerbela. Po savaitę trukusių derybų Ubaidula iškėlė sąlygą savo vadui Amrui ibn Sadui: Huseinas ibn Ali pasiduoda arba jis parneša jo galvą. Huseinui atsisakius pasiduoti 680 m. spalio 10 d. Kerbelos mūšyje Ubaidulos pajėgos sutriuškino ir išžudė Huseino rėmėjus, pastarojo galvą Ubaidula nusiuntė į Damaską Jazidui I. Mahometo anūko žūtis sukrėtė musulmonų visuomenę, Ubaidulos autoritetas smuko.
683 m. po Jazido I mirties irakiečiai atsisakė pripažinti Muavijos II valdžią. Ubaidula bandė rinkti priesaikas Irake savo vardu, tačiau Basroje valdžią paėmė Mekoje kalifu pasiskelbusio Abdulos ibn al Zubairo šalininkai, Kufoje jis nesulaukė pritariančių ir turėjo bėgti į Damaską. Būtent jo atvykimas esą vėl suvienijo Omejadų rėmėjus po Muavijos II mirties. Esą būtent jis įkalbėjo Marvaną ibn Hakamą, kuris jau buvo susiruošęs pripažinti Ibn al Zubairą kalifu, pretenduoti į kalifo vardą Damaske vietoj jauno Jazido I sūnaus Chalido. Ubaidulai tarpininkaujant Marvanas I buvo patvirtintas kalifu ir jis taip pat reikšmingai prisidėjo prie kalbitų ir kitų Omejadų rėmėjų pergalės 684 m. Mardž Rahito mūšyje prieš karių skaičiumi pranašesnes Ibn al Zubairo rėmėjų Sirijoje, kaisitų pajėgas. Po to jis permainingai kariavo Džaziroje prieš kaisitus. Jis buvo paskirtas Mosulo valdytoju. Tuo metu Kufoje valdžią paėmė Alidų šalininkai. Pirmą jų pakrikusį žygį sumušė Ubaidulos generolas Huseinas ibn Numeiras, tačiau Kufoje pradėjus valdyti aršiam Šijos atstovui Muchtarui ibn Abi Obaidui Takafiui padėtis pasikeitė. Jis pirmutiniu tikslu paskelbė kerštą už Huseino ibn Ali žūtį, o pagrindiniu to kaltininku po Jazido I buvo laikomas Ubaidula ibn Zijadas. 686 m. permainingame mūšyje prie Mosulo Alidų šalininkai sumušė Abdulmaliko sirų kariuomenę, Ubaidula ibn Zijadas žuvo. Jį esą nukovė priešininkų generolas Ibrahimas ibn Malikas. Jo kūnas buvo sudegintas, o galva nusiųsta Muchtarui į Kufą.
Piktšilingiai
Piktšilingiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Rumpler C.I
Projektavimas ir gamyba
Rumpler C.I – žvalgybai skirtas dvivietis medinės konstrukcijos biplanas. Jį 1915 m. sukonstravo Austrijoje-Vengrijoje gimęs inžinierius Edmundas Rumpleris. Tai buvo ankstesnių modelių Rumpler B.I ir Rumpler B.II tobulinimo rezultatas. Nuo savo pirmtakų jis skyrėsi patobulinta aerodinamika, tvirtesne konstrukcija ir pailgėjusia skrydžio trukme.
Pirmojo pasaulinio karo metu Rumpler C.I buvo serijiniu būdu gamintas „Rumpler Flugzeug Werke", vėliau pakeitusiose pavadinimą į „Beyerische Rumpler Werke", taip pat „Germania Flugzeug Werke", „Markiche Flugzeug Werke", „Albert Rinne Flugzeug Werke"; modifikuotą Rumpler C.la gamino „Hannoversche Waggonfabrik".
Ankstyvojo gamybos laikotarpio C.I modeliai buvo ginkluoti tik vienu ant Schneider žiedo montuojamu 7,92 mm kalibro Parabellum LMG 14 kulkosvaidžiu. Vėlesniuose orlaiviuose priekyje kairėje buvo papildomai montuojamas sinchronizuotas piloto kulkosvaidis Spandau MG 08. C.I taip pat galėjo būti naudojamas kaip lengvasis bombonešis ir nešti 100 kg (10 vnt. x 10 kg) bombų.
1916 m. pasirodė Rumpler C.I modifikacija C.III, 1917 m. - C.IV ir C.V, su prailgintas sparnais ir aprūpintos galingesniais varikliais.
Modelio variantai
miniatiūra|Voklietijos [[Luftstreitkrafte Rumpler C.I Lentupyje, 1916 m.]] Modelio variantai buvo:
Eksploatacija
miniatiūra|Luftstreitkrafte Rumpler C.I Rumpler C.I buvo naudojamas Vokietijos ir Austrijos–Vengrijos karinėse oro pajėgose, todėl skraidė visuose Pirmojo pasaulinio karo frontuose Europoje, Makedonijoje, prie Salonikų ir Palestinoje.
Pirmosios Rumpler CI mašinos Vakarų fronte pasirodė 1916 m. Metų pabaigoje šie orlaiviai pradėti tiekti ir į Rytų fronte bei Makedonijoje tarnaujančius dalinius. Lėktuvai pateko ir į Artimuosius Rytus, Palestiną, kur buvo naudojami kaip lengvi Osmanų Imperijos karinių oro pajėgų bombonešiai.
Rumpler C. I buvo palyginti sunkiai pilotuojamas lėktuvas. Neigiamai jis buvo vertinamas vokiečių ir austrų–vengrų lakūnų.
Karui pasibaigus, šio tipo lėktuvus įsigijo Estija, Latvija, Lenkija, Suomija. Šie lėktuvai buvo naudojami Lenkijos ir bolševikų kare (1919-1921 m.). Paskutiniai Lenkijos KOP Rumpler C.I buvo nurašyti 1922 m.
Lietuvoje
Orlaiviai buvo nupirkti 1919 m. birželio mėnesio pabaigoje iš Kauno aerodrome įsikūrusios ir besitraukiančios vokiečių 425-os eskadrilės (vok. Flieger Abteillung Nr. 425). Nr. 8144 buvo įsigytas 1919 m. birželio 10 d. už 6000 auksinų, Nr. 2699 – birželio 28 d.
Naudotojai
miniatiūra|Lenkijos KOP eksploatuoto Rumpler C.I modelis
Taip pat skaitykite
Panašios paskirties, konstrukcijos ir laikotarpio orlaiviai
Dūkštų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. 1954 m. prijungta Paąžuolių apylinkė ir Genių apylinkė, 1963 m. – dalis Geišiškių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas.
Pierre Okende
Pjeras Okendė (g. 2002 m. liepos 27 d.) – futbolininkas, saugas.
Mau rakau
Mau rākau ( 'laikyti ginklą') – kovos menas, paremtas tradiciniais maorių ginklais.
Ginklai
Mau rākau reiškia įgudusį ginklų naudojimą. Terminas ' reiškia taiahos, o ne kokių kitų ginklų naudojimą.
Pierre Okende
„Riterių“ klubas
2023 m. tapo žinoma, kad atstovaus „Riterių“ klubui. Rungtyniavo klubo jaunimo ekipoje ir žaidė Pirmoje lygoje.
Mau rakau
Ginklai
Pasakojama, kad naudoti ginklus mokydavo Whare-tū-taua ('karo namai' ar 'karo mokykla'). Žodžiu Whare-tū-taua vadindavo pagrindinį jaunų karių toa apmokymą karo meno.
Pierre Okende
„Riterių“ klubas
2023 m. balandžio 1 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą. Pasirodė po keitimo ir rungtyniavo iki mačo pabaigos. Rungtynės baigėsi lygiosiomis (1:1).
Mau rakau
Ginklai
Nuolatinės mokyklos veikia Rotorua ežero Mokojos saloje, jose mokoma kautis taiaha.
Mitologija
Maorių mituose pasakojama, kad tokius ginklus kaip taiaha ir patu įteikė miško dievas Tāne bei karo dievas Tū, du Rangi-nui ir Papatuanuku sūnūs.
Pierre Okende
„Riterių“ klubas
2023 m. gegužės 21 d. A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą pasirodė po ketimo pačioje rungtynių pabaigoje ir pelnė įvartį. Po šio smūgio vilniečiai pirmavo (1:0), tačiau nesugebėjo išlaikyti persvaros ir rungtynės baigėsi lygiosiomis.
2023 m. gegužės 24 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš FC Hegelmann po dviejų Nikolos Popovičiaus įvarčių FK Riteriai pirmavo rezultatu 2:0. Pačioje rungtynių pabaigoje į kovą buvo mestas Okende, kuris per pridėtą laiką pelnė trečią įvartį ir baigė varžovų triuškinimą. Galutinė rungtynių baigtis 3:0 lėmė, kad „Riterių“ klubas pateko į kitą etapą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Įstrižainė
dešinėje|miniatiūra|200px|Įstrižainės ilgis taip pat dar yra [[Monitorius|ekranų dydžių matavimo vienetas.]] Įstrižainė (dar vadinama diagonalė) – atkarpa, jungianti dvi negretimas daugiakampio viršūnes.
Geometrijoje įstrižainė yra bet kokia linija, einanti tarp daugiakampio kampų. Taigi kvadratas turi dvi įstrižaines, o penkiakampis – penkias. Bendruoju atveju kiekvienas n-kampis (n≥3) turi
įstrižaines, nes kiekviena viršūnė turi įstrižaines į visas kitas viršūnes, išskyrus į save ir į dvi gretimas. Dėl šios priežasties trikampis neturi įstrižainių.
Trimatis briaunainis gali turėti dviejų tipų įstrižaines: skirtingų paviršių įstrižaines, kurios jungia negretimas viršūnes ir briaunainio įstrižainės, jungiančias dvi tam pačiam paviršiui nepriklausančias briaunainio viršūnes.
Tetraedras, kaip ir trikampis, neturi įstrižainių.
Kubas turi po dvi įstrižaines kiekviename iš šešių paviršių ir keturias vidines įstrižaines.
Istorija
Žodis „diagonalė“ kilęs iš senovės graikų kalbos žodžio διαγώνιος (diagonios), pažodžiui reiškiančio „nuo kampo iki kampo“, jį vartojo Strabonas, Euklidas apibūdindami liniją, jungiančią dvi rombo arba kubo viršūnes, vėliau terminas buvo adaptuotas į lotynų kalbą kaip diagonus („pasvirusi linija“).
Vimeo
„Vimeo“ – vaizdo įrašų dalinimosi socialinis tinklas, orientuotas į kūrybinių industrijų darbuotojus. „Vimeo“ apsilanko daugiau nei 280 mln. lankytojų per mėnesį. Turi per 70 mln. prisiregistravusių vartotojų. Įkurtas 2004 m. 2021 m. tapo akcine bendrove.
2007 m. „Vimeo“ įmonė pirmoji pradėjo teikti aukštos raiškos vaizdo įrašų atkūrimo paslaugas. Dėl šios priežasties čia pradėjo telktis kinematografijos profesionalai, „YouTube“ vėliau pradėjo siūlyti šią paslaugą. Nuo 2016 m. atkuria itin aukštos raiškos vaizdo įrašus, šią paslaugą pateikė vėliau nei „YouTube“.
„Vimeo“ platforma pasižymi žmonių kuruojamu turiniu, pirmajame puslapyje skelbiami „Vimeo“ darbuotojų atrinkti filmai (Vimeo Staff Picks). Kitaip nei „YouTube“ tinkle „Vimeo“ platformoje vlogai yra nepopuliari vaizdo įrašų kategorija, kurioje daugiausia peržiūrų sulaukia trumpi iki 30 minučių trukmės nepriklausomų kūrėjų filmai, reklamos pelnę Kanų kino, „Kanų liūtų“ ir kitų festivalių apdovanojimus. Yra ir nepriklausomų kanalų („Nowness“). Joje nėra blaškančių, pertraukiančių vaizdo įrašus reklamų. Turi apie 900 tūkst. privačių ir verslo klientų, kurie moka už prieglobos, redagavimo ir kitas profesionalams skirtas paslaugas. Taip pat turi transliavimo internetu platformą (Vimeo on Demand), teikiančią kūrėjams galimybę parduoti filmus, laidas ir kt. Be to, teikia ir kitus transliavimo internetu paslaugų paketus.
Duensa
Duensa  – miestas vidurio Malyje, Mopčio regione, 145 km į šiaurės rytus nuo Mopčio. Pro miestą eina Mopčio–Gao plentas, yra oro uostas.
John Rimmer
John Rimmer (1878 m. balandžio 27 d. – 1962 m. birželio 6 d.) – Jungtinės Karalystės lengvaatletis, olimpinis čempionas.
Duensa
Dauguma gyventojų – fulbiai, bet yra tuaregų, bambarų.
John Rimmer
Biografija
1899 m. laimėjo AAA nacionalinį čempionatą dešimties mylių bėgime.
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 5000 m komandiniame bėgime Rimmer laimėjo aukso medalį. Vyrų 1500 m bėgime sportininkas medalių nepelnė. 4000 m kliūtinio bėgimo varžybose sportininkas tapo olimpiniu čempionu.
Duensa
Istorija
Duensa istoriškai stovėjo ties fulbių ir tuaregų žemių riba. Miestas pateko į fulbių valstybę Masiną, o nuo XIX a. buvo valdomas prancūzų.
2012 m. Duensa pateko į pasiskelbusios Azavado valstybės aprėptį, bet netrukus buvo užimta džihadistų.
Michel Théato
Michel Théato (g. 1878 m. kovo 22 d. - m. 1923 m. balandžio 2 d.) – Prancūzijos lengvaatletis, olimpinis čempionas.
2004 m. Liuksemburgo olimpinis komitetas pateikė prašymą priskirti Théato olimpinį medalį Liuksemburgo laimėjimams, bet prašymas buvo atmestas.
Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. Vyrų maratono varžybose Théato finišo liniją kirto pirmas. Sportininkas vėliau apkaltintas sukčiavimu bėgimo trasoje, bet kaltinimai ilgainiui buvo atmesti. Dėl šios situacijos sportininkas savo olimpinį aukso medalį gavo tik 1912 m.
Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis
Istorija
1868 m. spalio 1 d. Sent Penkro geležinkelio stotis oficialiai atidaryta. Stotis priklausė istoriniai Midland Railway kompanijai, kuri orientavosi į keleivinių traukinių reisus tarp Centrinės Anglijos ir Londono.
1873 m. gegužės 5 d. stoties pietinėje dalyje įkurtas viešbutis.
1918 m. vokiečių pilotuojamas bombonešis Gotha G.V numetė penkias bombas ant stoties, apgadintas stoties stogo konstrukcijos. 1940 m. stotis ir vėl bombarduota.
1996 m. stoties viešbutyje ir prieigose nufilmuotas grupės Spice Girls muzikos klipas „Wannabe“.
2006 m. liepos 15 d. stotis išplėsta, atidarytos papildomos platformos tarpmiestiniams traukiniams. 2007 m. lapkričio 14 d. Eurostar reisai perkelti iš Londono Vaterlo geležinkelio stoties į Sent Penkro tarptautinę geležinkelio stotį. 2009 m. gruodžio 13 d. atidaryta infrastuktūra greitiesiams traukiniams.
Menas
2007 m. stotyje atidengta 9 m aukščio ir 20 tonų svorio bronzinė skulptūra „The Meeting Place“. Skulptorius – Paul Day. Skulptūra kainavo 1 mln. £.
Stoties pirmame aukšte išdėstyti pianinai skirti lankytojams. Vieną iš pianino padovanojo žymus anglų dainininkas Elton John.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Prancūzijos. Ryšiai tarp Lietuvos ir Prancūzijos siekia XIV amžių, tačiau modernios Lietuvos ir Prancūzijos santykių pradžia galima laikyti 1919 m. sausio 18 d., kuomet Paryžiuje prasidėjo Paryžiaus taikos konferencija, kurioje buvo sprendžiamas nuo Rusijos nepriklausomybę paskelbusių šalių likimas. Nors Prancūzija rėmė pradinę Lenkijos vadovybės idėją atkurti Lietuvos-Lenkijos valstybę, 1922 m. gruodžio 20 d. Prancūzija galop de jure pripažino Lietuvos Respublikos nepriklausomybę, taip paklodama pamatus lygiaverčiam bendradarbiavimui.
Dar kartą nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 25 d., o diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugpjūčio 29 d.
Abi šalys yra ES, NATO, eurozonos, EBPO, kitų tarptautinių organizacijų narės.
Veikia Prancūzijos lietuvių bendruomenė, kurios ištakos siekia dar 1944 m. 2019 m. gyveno 3 500 Lietuvos piliečių. Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 503 Prancūzijos piliečiai.
Lietuva savo šalies ambasadą yra atidariusi Paryžiuje (dabartinis ambasadorius – Nerijus Aleksiejūnas), tuo tarpu Prancūzija turi ambasadą Vilniuje (dabartinis ambasadorius – Claire Lignières-Counathe). Kaune ir Klaipėdoje veikia Prancūzijos garbės konsulatai, tuo tarpu Lietuvos garbės konsulatai įkurti Anžė, Gradinjane, Marselyje, Lione, Trua ir Strasbūre.
Lietuvoje veikia Tarpparlamentinių ryšių su Prancūzijos Respublika (dabartinis pirmininkas – Linas Slušnys (TS-LKD)).
Pirmieji kontaktai ankstyvuoju laikotarpiu ir LDK laikais
Prancūzijos riterių buvo Lietuvą puldinėjusio vokiečių ordino gretose, įskaitant Pilėnų pilies puolimą, taip pat 1391, 1392 ir 1394 m. kryžiaus žygiuose. 1394 m. kryžiaus žygiui vadovavo Burgundijos kunigaikštis Pilypas II Drąsusis.
Santykiai ATR laikais
XVI–XVII a., siekdama susilpninti Šventąją Romos imperiją Prancūzija stengėsi trukdyti Abiejų Tautų Respublikai suartėti su Austrijos Habsburgais, Prancūzija mezgė dinastinius giminystės ryšius su Abiejų Tautų Respublikos valdovais ir keldama savo kandidatus į jos sostą. Dėl to Abiejų Tautų Respublikos valdovais buvo išrinkti Prancūzijos kunigaikščiai Henrikas Valua (valdė 1573–1574 m.), François Louis de Conti (1697 m., tačiau sosto taip ir neužėmė). Henrikas Valua žinomas dar ir tuo, kad jo dėka ant Teisingumo rūmų laikrodžio bokšto yra Vyčio ženklas. Vėliau į sostą dažniausiai nesėkmingai kandidatavo jaunesniosios Burbonų šakos atstovai. 1733 m. rugsėjį ATR valdovu išrinktas Prancūzijos diplomatų remiamas Stanislovas Leščinskis.
Karalius Henrikas Valua palaidotas Paryžiaus šv. Dionizo bažnyčioje, o Jono Kazimiero Vazos širdis palaidota Sen Žarmen de Prė bažnyčioje. Mauzoliejuje vaizduojamas lenkų ir lietuvių mūšis prieš kazokus.
XVII–XVIII a. ATR susiformavo proprancūziškos politinė grupuotės (Pacai, o XVIII a. kurį laiką Potockiai).
XVIII a. pabaigoje ATR visuomeniniam gyvenimui ir reformoms įtakos turėjo Prancūzijos revoliucija, kurios idealai paveikė Gegužės trečiosios konstituciją.
Dar pačioje XIX a. pradžioje Lietuvos gimimo metrikose sutinkama prancūziškų pavardžių (Lotrekas, de Šuazel-Gufjė), kas įrodo, kad dėl įvairių aplinkybių LDK žemėse gyveno pavienių prancūzų. Lietuvos genealogas Rimvydas Butautas-Kudirka Kudirkų pavardę kildina iš XVII a. Prūsijoje įsikūrusio ateivio iš Pietų Prancūzijos (iš prancūziško Couderc, kuris savo ruožtu yra kilęs iš oksitanų kalbos coderc, reiškiančio pievas, klonius).
Santykiai Lietuvai esant Rusijos imperijos sudėtyje
1797 m. Vilniaus universitete pradėta dėstyti prancūzų kalba ir literatūra.
Napoleono 1807–1815 m. sukurtai Varšuvos kunigaikštystei priklausė Lietuvos Užnemunė. Tuo tarpu Mažoji Lietuva buvo užimta dar 1806 metų pabaigoje. Prancūzams 1807 m. birželio 16 d. užėmus Karaliaučių, Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III su žmona Luise ir vaikais per Kuršių neriją atvyko į Klaipėdą, kuri 1807–1808 metais tapo laikinąja Prūsijos sostine.
1812 m. birželio-gruodžio mėnesiais Didžioji Lietuva buvo okupuota Napoleono I kariuomenės. Buvo atkurta LDK su sostine Vilniumi, o Lietuvos gyventojai pradžioje prancūzų kariuomenę sutiko kaip išvaduotojus. Napoleono kariuomenėje buvo ir lietuviškas pulkas, kurio vienas žymesnių narių buvo poetas Silvestras Teofilis Valiūnas. 1812 m. liepos 14 d. LDK žemės formaliai prijungtos prie Varšuvos kunigaikštystės. Prancūzijai pralaimint žygį į Rusiją 1812 m. gruodžio 8-10 dienomis Vilniuje ir jo apylinkėse susitelkė apie 50 000 besitraukiančių Prancūzijos karių, iš kurių didžioji dauguma (apie 37 000–40 000) iki 1813 metų pradžios mirė nuo bado, ligų ir buvo čia palaidoti. Iki šiol išlikusios kapinės Šilainiuose; kapinių taipogi būta Jurbarko apylinkėse, Vilniaus Šiaurės miestelyje.
1832 m. į Paryžių persikėlė garsus poetas ir rašytojas Adomas Mickevičius. Jo poemą Vėlinės Žorž Sand išvertė į prancūzų kalbą. Po nepasisekusių 1831-ųjų ir 1863-iųjų sukilimų į Prancūziją lietuvių bajorai bėgo ieškodami politinio prieglobsčio. Dalis jų vėliau tapo 1886 m. Mikalojaus Akelaičio įkurtos lietuvių draugijos „Želmuo“ nariais, palaikiusios ryšius su Lietuvos gimnazijomis, vėliau – ir socialdemokratų partija.
1870–1871 m. kare į nelaisvę patekę karo belaisviai prancūzai prisidėjo prie karaliaus Vilhelmo (dabar Klaipėdos) kanalo ruožo nuo Drevernos iki Malkų įlankos kasimo darbų.
Santykiai 1918–1940 m.
Nuo 1919 03 Kaune veikusi Prancūzų karinė misija (1921 metais sujungta su Prancūzijos karine misija Rygoje) buvo pirmoji oficiali Antantės šalių atstovybė Lietuvoje. 1920 m. gegužės 11 d. Lietuvos nepriklausomybė buvo pripažinta Prancūzijos de facto. Tais pačiais metais Paryžiuje pradėjo veikti Lietuvos atstovybė. Tuo tarpu de jure Prancūzija pripažino Ambasadorių konferencijos metu, 1922 m. gruodžio 20 d. Iš pradžių tarp valstybių būta įtampos dėl Klaipėdos krašto ir Vilniaus klausimo. Prancūzijai nuo 1920 metų sausio buvo patikėta administruoti Klaipėdos kraštą, kurį ji ketino paskelbti Klaipėdos laisvąja valstybe. Prancūzija buvo viena pagrindinių Lenkijos sąjungininkių Vakarų Europoje, tad stengėsi sutaikyti konfliktuojančias Lietuvą ir Lenkiją. 1923 m. sausio mėnesį Klaipėdos sukilimo metu vyko mūšiai tarp Prancūzijos kareivių, pavaldžių Klaipėdos komisarui Gabrieliui Žanui Petisnė ir Lietuvos aktyvistų, kurių metu žuvo du prancūzai ir dvylika lietuvių. Galop įvykusių derybų tarp Ambasadorių konferencijos sausio 17 d. metu suvereniteto teisės Klaipėdos krašte perduotos Lietuvos Respublikai. 1924 metais Kaune įsteigta Prancūzijos atstovybė (veikė iki 1940 m.), taip pat veikė ir konsulatas. 1928 m. tarp valstybių pasirašytos kelios dvišalės sutartys: konsulinė konvencija, nusikaltėlių išdavimo sutartis, teisminės globos ir pagalbos, teismų aktų ir pavedimų apklausinėjimui civilinėse ir komercinėse bylose perdavimo konvencija, laikinasis susitarimas dėl prekybinių santykių. 1930 m. susitarta dėl prekių ženklų apsaugos. XX a. 4-ajame dešimtmetyje Lietuvos užsienio prekyboje Prancūzija buvo 6-a pagal apimtis partnerė. Iki 1934 metais prekybos balanse importas viršijo eksportą, tačiau nuo 1935 metais Lietuvos eksportas į Prancūziją ėmė didėti ir gerokai viršijo importą. Taipogi bendradarbiauta karo ir politikos srityse, Lietuvos kariuomenė buvo ginkluojama ir Prancūzijoje pirktais ginklais.
Tarp šalių užsimezgė ir glaudus kultūrinis bendradarbiavimas – Kauno universitete įsteigta romanų filologijos katedra, įsteigta Lietuvos-Prancūzijos draugijos, lietuviams sudarytos galimybės studijuoti ir stažuotis Prancūzijos universitetuose. Lietuvių rašytojai gausiai vertė prancūzų literatūrą į lietuvių kalbą. 1923 m. Kaune veikė lietuvių-prancūzų draugija.
Prancūzų rašytojas Žanas Mokleras ne kartą viešėjo prieškario Lietuvoje, parašė keletą knygų apie Lietuvą, tarp jų – Lietuvių literatūros panoramą (Paris, Sagittaire, 1938). Sorbonos auklėtinis, žymus kalbininkas Žoržas Matorė buvo pakviestas į Kauno universitetą dėstyti prancūzų kalbos, Lietuvoje gyveno beveik iki Antrojo pasaulinio karo pradžios. Yra palikęs atsiminimų apie Lietuvą.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Prancūzijos ambasados Lietuvoje karo atašė tarnybos duomenimis, Klaipėdos miesto kapinėse galėjo būti palaidota 41 prancūzų ir belgų karo belaisvių, pabėgusių iš Prūsijoje įrengtų koncentracijos stovyklų Antrojo pasaulinio karo metais. Apie 15–16 žuvusių ar mirusių karo belaisvių prancūzų buvo palaidoti Klaipėdos, Šilutės ir Tauragės apskričių miestelių bei kaimų kapinėse.
Sovietmečiu Vilniaus universitete, kai kuriose kitose aukštosiose ir vidurinėse mokyklose nenutrūko prancūzų kalbos ir literatūros dėstymas. Nors buvo ir toliau verčiama prancūzų literatūra, absoliuti dauguma verčiamų rašytojų buvo klasikai arba socialistinio realizmo kanonus atitinkantys autoriai. Tarp vertėjų pasižymėjo Aleksys Churginas, tuo tarpu Juozas Miltinis 1979 m. pagal V. Foknerį ir Kamiu pastatė spektaklį „Requiem vienuolei“. Lietuvos ir Prancūzijos ryšius tyrinėjusio mokslininko Thierry Laurent teigimu, „per trisdešimt pokarinės sovietinės okupacijos metų Lietuvos ir Prancūzijos ryšiai labai sumenko, tapo visiškai atsitiktiniai ar pasitraukė į pogrindį“.
Nors Prancūzija de jure nepripažino sovietinės okupacijos, bent du tarybų valdžiai prielankiais laikomi Prancūzijos piliečiai buvo lankęsi Lietuvoje. Tai įvyko 1965 m. tuomet Tarybų Lietuvoje penkias dienas viešėjo prancūzų filosofai Žanas Polis Sartras ir Simona de Bovuar (išsamiau Jean-Paul_Sartre). Jų kelionės į Neringą metu fotografo Antano Sutkaus padaryta Lietuvoje geriausiai žinoma Ž. P. Sartro nuotrauka „Sartras kovoja su vėju Kuršių Nerijoje“.
Santykiai po 1991 m.
thumb|right|270px|Lietuvos ambasada [[Paryžius|Paryžiuje 2020 m.]] thumb|right|270px|Prancūzijos ambasada ir Prancūzų kultūros centras [[Vilnius|Vilniuje 2013 m.]] 1991 m. birželio 20 d. Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas ir abiejų parlamento rūmų pirmininkai priėmė Vytautą Landsbergį jo pirmojo oficialaus vizito į Prancūziją metu. Prancūzija Lietuvą de jure pripažino rugpjūčio 25 dieną ir buvo viena iš pirmųjų tai padariusių Vakarų valstybių. 1991 m. rugpjūčio 29 dieną buvo atkurti santykiai tarp dviejų valstybių. 1992 m. gegužės 15-ąją F. Miteranas tapo pirmuoju Vakarų valstybių vadovu ir pirmuoju Prancūzijos prezidentu, su oficialiu vizitu viešėjusiu Lietuvoje. Prancūzijos vyriausybė išsaugojo tarpukariu šios šalies bankuose deponuotą Lietuvos auksą ir kompensavo jos ambasados pastato netektį.
1994 metais Lietuva prisijungė prie Paryžiaus konvencijos, 2016 metais pasirašė ir 2017 metais ratifikavo Paryžiaus susitarimą.
Tarp šalių sudarytos šios galiojančios dvišalės sutartys: santarvės, draugystės ir bendradarbiavimo sutartis (1992 m.), protokolas dėl vertybinių popierių biržos įsteigimo (1992 m.), sutartis dėl laikinojo techninio patarėjo paskyrimo (1993 m.), finansinis protokolas (1994 m.), susitarimas dėl krovinių tarptautinių vežiojimų automobiliais (1994 m.), sutartis dėl pajamų ir kapitalo dvigubo apmokestinimo ir fiskalinių pažeidimų išvengimo (1997 m.), susitarimas dėl nelegaliai esančių asmenų grąžinimo (1998 m.), sutartis dėl vizų režimo panaikinimo (1999 m.), susitarimas dėl Lietuvos Respublikos diplomatinės atstovybės pastato Paryžiuje statuso (2001 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo, mokslo, technologijų ir technikos srityse (2003 m.), susitarimas dėl keitimosi įslaptinta informacija ir įslaptintos informacijos apsaugos (pasirašytas 2009 m., ratifikuotas 2010 m.), susitarimas dėl bendros kino filmų gamybos (2015 m.) ir susitarimas dėl bendradarbiavimo gynybos ir saugumo srityje (2013 m.)
2001 metų liepos pabaigoje Lietuvoje su oficialiu vizitu lankėsi Prancūzijos prezidentas Žakas Širakas.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2017 m. spalio 19 d. tarp Prancūzijos ambasados Lietuvoje, Klaipėdos miesto savivaldybės ir Klaipėdos universiteto pasirašyta bendradarbiavimo sutartis, kurios tikslas yra plėtoti kultūrinį bendradarbiavimą, keistis ir dalintis bendra istorine atmintimi.
Lietuvoje prancūzų kalba yra viena populiariausių užsienio kalbų. 2008–2010 m. Vilniaus universiteto tyrimo duomenimis, Lietuvos miestuose mokančiųjų prancūziškai skaičius siekė 5,26%, o Palangoje, Pasvalyje, Kupiškyje ir Trakuose kalbą mokančiųjų yra bent penktadalis. Lietuva yra Frankofonijos stebėtoja. Prancūzų literatūra į lietuvių kalbą imta versti XIX a. pab. Versti Gi de Mopasano, Prospero Merimė, Emilis Zola, Anatolio Franso kūriniai. . Tuo tarpu 1858 m. žurnale Revue contemporaine buvo išspausdinti kelių lietuvių liaudies dainų vertimai, o 1869 m. Revue des deux mondes Prosperas Mérimée paskelbė novelę „Lokis“, kurio veiksmas vyksta Lietuvoje“.
Lietuvoje veikia šios organizacijos, prisidedančios prie prancūzų kalbos skleidimo Lietuvoje:
Lietuvos ir Prancūzijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios ketverias rungtynes. Visas laimėjo Prancūzijos rinktinė. Taip pat yra buvęs ne vienas susitikimas tarp Lietuvos ir Prancūzijos krepšinio vyrų rinktinių. Vieni žymesnių susitikimų – 2003 m. Europos krepšinio čempionato pusfinalyje (Lietuvos pergalė) ir 2013 m. Europos krepšinio čempionato finalas (Prancūzijos pergalė).
Su Prancūzijos rinktine ne vienas rungtynes sužaidusi ir moterų krepšinio komanda. Viena perspektyviausių lietuvių krepšininkių tituluojama Justė Jocytė nuo 2019 m. gruodžio mėnesio žaidžia pagrindinėje Prancūzijos lygoje.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Prancūzijos siekė 1,68 mlrd. eurų, o Prancūzija buvo 12-ta pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja importas iš Prancūzijos į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Prancūzija yra 12-a (investicijos siekia 551,86 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių Lietuvos investicijų užsienyje dydis Prancūzijoje 2020 m. buvo 27,54 mln. eurų (13-a vieta pagal apimtį).
Santykiai su užjūrio bendrijomis ir teritorijomis
Lietuva palaiko prekybinius ryšius su šiomis Prancūzijos užjūrio bendrijomis ir teritorijomis: Prancūzijos Polinezija, Šv. Bartolomėjaus sala, Naująja Kaledonija ir Prancūzijos Pietų ir Antarkties sritimis. Didžiausias prekybos balansas su Naująja Kaledonija ir Prancūzijos Polinezija. Su kai kuriomis jų vykdomi ir simboliniai kultūriniai mainai, 2022 m. duomenimis, Prancūzijos Polinezijoje ir Šv. Bartolomėjaus saloje yra gyvenančių Lietuvos piliečių.
Prancūzijos Polinezija
Užregistruota, kad 2022 m. į Prancūzijos Polineziją gyventi išvyko vienas Lietuvos pilietis.
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Prancūzijos Polinezijos siekė 228,5 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Prancūzijos Polineziją.
Grigaičių apylinkė
Grigaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Šv. Bartolomėjaus sala
Užregistruota, kad 2022 m. į Šv. Bartolomėjaus salą gyventi išvyko du Lietuvos piliečiai.
Grigaičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Naujosios Vilnios rajonui Vilniaus mieste, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui už Vilniaus ribų. 1954 m. prijungta Šatrininkų apylinkė ir dalis Skaistagirio apylinkės.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Šv. Bartolomėjaus sala
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Šv. Bartolomėjaus salą.
Naujoji Kaledonija
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Naujosios Kaledonijos siekė 433,4 tūkst. eurų (lietuviškos kilmės produktų – 426,1 tūkst. eurų), o iš Naujosios Kaledonijos importuotų prekių nebuvo.
Nairiai (etninė grupė)
Nairiai (asirų kalba: KUR.KUR Na-i-ri, Na-'i-ru) – senovės etninė grupė, gyvenusi Senovės Armėnijos pietinėje dalyje, ten kur dabar yra pietryčių Turkija ir šiaurės vakarų Iranas. Pirmieji nairių paminėjimai yra iš XIII a. pr. m. e. Manoma, kad jie išnyko apie IX a. pr. m. e.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Naujoji Kaledonija
Taip pat bent vienas užsienio studentas iš Naujosios Kaledonijos buvo atvykęs į Lietuvą studijuoti.
Nairiai (etninė grupė)
Kadangi nėra rašytinių nairių kalbos šaltinių, nėra žinoma šios tautos lingvistinė priklausomybė. Tačiau keliama hipotezė, kad jų kalba galėjo būti gimininga huritų kalbai, kuria kalbėjo jų pietiniai kaimynai huritai.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Prancūzijos Pietų ir Antarkties sritys
2016 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Prancūzijos Pietų Sričių siekė 2,2 tūkst. eurų. Dominavo lietuviškos kilmės eksportas, o importuotų prekių į Lietuvą nebuvo.
Nairiai (etninė grupė)
Istorija
Pirmasis nairių paminėjimas yra iš XIII a. pr. m. e., kuomet Asirijos karalius Tukulti Ninurta I surengė ekspediciją į kalnuotą šiaurės kraštą ir nugalėjo vietos karaliukus. Vėlesnis valdovas, Adad Niraris minimas įsigijęs 128 arklius iš nairių valstybių. Daugiausia žinių mums suteikia XII a. pr. m. e. Tiglat Pilesero žygio aprašymas, kuriame minimi 23 nairių valstybėlių karaliai: „Tumės karalius, Tunibės karalius, Tualio karalius, Kindario karalius, Uzulos karalius, Unzamunio karalius, Andiabės karalius, Pilakinio karalius, Artuginio karalius, Kulibarzinio karalius, Šinibirinio karalius, Himuos karalius, Paiterio karalius, Uiramo karalius, Šururijos karalius, Albajos karalius, Unginos karalius, Nazabijos karalius, Abarsiunio karalius ir Daiaenio karalius“.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Lietuviškų ordinų kavalieriai
Už nuopelnus Lietuvai iki 2021 m. apdovanoti 95 Prancūzijos piliečiai.
Nairiai (etninė grupė)
Istorija
Manoma, kad nairių valstybės buvo gana didelėje teritorijose aplink Vano ežerą. Šis asirų šaltiniuose buvo žinomas kaip „Nairių šalies jūra“ (tâmtu ša mât Nairi). Kai kurių valstybių lokalizacija yra daugiau ar mažiau patvirtinta. Pvz. Tumė dažniausiai lokalizuojama į pietvakarius nuo Urmijos ežero, o Daiaenis – toli šiaurėje, prie Ponto kalnų.
Lietuvos ir Prancūzijos santykiai
Lietuviškų ordinų kavalieriai
Prancūzijos valstybiniais apdovanojimais apdovanoti šie piliečiai:
Virvės traukimas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Virvės traukimas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo šešios komandos. JAV laimėjo visus medalius.
Nairiai (etninė grupė)
Istorija
Kitas asirų karalius, Šalmaneseras III, IX a. pr. m. e. surengė ekspediciją į regioną ir netgi pastatydino statulą Tigro ištakose. Manoma, kad IX a. dauguma nairių valstybėlių prarado savo nepriklausomybę ir buvo įjungtos į Urartų karalystę.
Armėnų vartosena
Vėliau Armėnijos kalnyną apgyvendinę armėnai nairius laikė savo protėviais, o terminą Nairi (Նայիրի, Նաիրի) – sinonimu Didžiajai Armėnijai. Šis terminas labai išpopuliarėjo XIX a., kylant armėnų nacionalizmui. 1916 m. Vahanas Terianas išspausdino eilėraščių rinkinį, vadinamą „Nairių žemė“ (Yerkir Nairi). Iki mūsų dienų žodis Nairi naudojamas kaip populiarus armėniškas vardas, juo pavadinta daug verslo kompanijų bei kitų objektų.
Pikūnai
Pikūnai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žemųjų Viesų.
Enhydriodon dikikae
Enhydriodon dikikae – kiauninių (Mustelidae) šeimos, ūdrinių (Lutrinae) pošeimio išnykusi rūšis, identifikuota iš fosilijų.
Rūšies fosilijos aptiktos Etiopijos žemutiniame Avašo slėnyje, Dikiko rajono, Hadaro formacijos apatinėje bazalinėje dalyje iš viduriniojo plioceno epochos, o tai reiškia, kad jos egzistavo daugiau nei prieš 3,42 mln. m., tačiau apskaičiuotas fosilijų amžius yra didesnis nei 3,4 mln. m. ir, tikėtina joms 4 mln. m.
Kraštovaizdis
Izotopinė analizė rodo, kad vidurio plioceno buveinių struktūra Dikikoje galėjo būti įvairi – tarp atvirų pievų ir miškingų pievų, todėl buveinių išteklius daugiausia sudarė miškai ir krūmynai, pereinantys prie atviro ir sausringo kraštovaizdžio. Deguonies izotopų analizė taip pat parodė, kad vietovė buvo netoli vandens telkinio, greičiausiai gėlavandenės pelkės ar negilaus ežero, ir kad čia buvo įvairių geriamojo vandens išteklių.
Rūšies pavadinimo etimologija
Pirmasis žodis – Enhydriodon, yra genties pavadinimas, o antrasis žodis – dikikae yra rūšies pavadinimas, kuris kilo nuo Etiopijoje esančio Dikiko rajono, kuriame buvo aptiktos rūšies fosilijos.
Sukuras (Nigerija)
Sukuras  – kaimas ir jo apylinkės šiaurės rytų Nigerijoje, Adamavos valstijos šiaurėje, Adamavos plokščiakalnyje (Mandaros kalnuose), Kamerūno pasienyje. Šiame krašte gyvena Čado grupės kalbomis kalbančios tautelės.
Sukuras garsėja savo tradiciniu geležies lydimo amatu – nuo XVII a. buvo kasama apylinkių geležies rūda ir lydoma tarp akmenų įrengtose krosnyse. 1912–1922 m. kraštą nusiaubė fulbių antpuoliai, o XX a. vid. geležį lydyti nustota. Nors 1927 m. Sukuras atiteko britų žinion, krašte tradicinė gyvensena nepakito.
Išlikę genties vado (hidi) granitinių akmenų rūmai, įrengti viršukalvėje. Aplink rūmus įrengtos pūnės gyvuliams, haremas, įėjimas į rūmus apsaugotas daugeliu sienų ir vartų. Apačioje yra kaimas su būdingomis plūkto molio trobomis, kurios dengtos apskritais šiaudiniais stogais. Apylinkėse yra akmenyne įrengtas kapinynas. Gyventojai verčiasi terasine žemdirbyste.
1999 m. Sukuro kultūrinis kraštovaizdis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Saugomi tradiciniai kraštovaizdžiai su terasomis, grįstais keliais, šventaisiais medžiais, šventyklėlėmis, tradicine architektūra.
Pykuoliai
Istorija
Panaikintas 1986 m. spalio 20 d.
Pročkai
Istorija
1979 m. Pročkai buvo prijungti prie Žvėryno kaimo, bet 2015 m. atkurti.
Pilakainys
Pilakainys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Jašiūnų.
Roketas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Roketas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Tai buvo vienintelis kartas kai roketas buvo įtrauktas į pagrindinių žaidynių sporto šakų sąrašą. JAV laimėjo visus medalius.
Medalininkai
thumb|left
Zyplių ąžuolas
Zyplių ąžuolas – nunykęs gamtos paveldo objektas, augęs Tu­belių kaime, Zyplių dvaro parke (Šakių rajonas). Ąžuolo aukštis siekė 31 m, o skersmuo – 1,8 m.
Ąžuolo būta seno, su kiaurymėmis, atskilusios šakos vietoje žiojėjo didelė ertmė. Teigiama, kad medžio amžius siekė beveik 400 metų. Zyplių ąžuolas ąžuolas nuvirto 2008 m. vasarą; nuspręsta ąžuolą palikti gulėti. miniatiūra|240px|left|Ąžuolo liekanos 2023 m. Pasakojama, kad baudžiavos laikais ant šio medžio šakų kardavo nepaklusnius baudžiauninkus, 1863 m. sukilimo dalyvius.
Gamtos paminklo statusas medžiui suteiktas 1960 m., o respublikinės reikšmės paminklu paskelbtas 1987 m.
Nuvirtęs, dūlantis ąžuolas pritaikytas lankymui: pažymėtas lentele, atvestas takas. Šalia pasodintas ir aptvertas jaunas ąžuoliukas.
Graikijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Graikijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Rungtynės dėl titulo
Veria ir Levadiakos dėl lygos nugalėtojų vardo kovojo dviejose rungtynėse. -
Frederikshaunas
Frederikshaunas − Danijos miestas Šiaurės Jutlandijoje, prie Kategato sąsiaurio.
Iki 1818 m. miestas buvo vadinamas Fladstrandu, o vėliau gavo prekybinio miesto teises ir Frederiko VI garbei buvo pavadintas Frederikshaunu.
Frederikshaunas yra svarbus žvejybos ir krovinių pervežimo uostas. Miestą su Oslu, Geteborgu ir Lesės sala jungia patogus susisiekimas garlaiviais.
Danų žodis frederikshavner reiškia ne tik vietos gyventoją, bet ir populiariausią žuvį Danijoje − jūrinę plekšnę.
Kromeržyžo rajonas
Kromeržyžo rajonas  – vienas iš keturių Zlyno krašto rajonų. Administracinis centras – Kromeržyžas. 106 294 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Barakas (Biblija)
Barakas  – Senojo Testamento personažas, minimas Teisėjų knygoje, izraelitų karvedys iš Naftalio giminės.
Barakas buvęs iš Kedešo, Abinoamo sūnus. Pasakojama, kad Baraką pasišaukusi pranašė ir teisėja Debora. Ji perdavusi Barakui Dievo paliepimą pasiimti iš Naftalio ir Zabulono giminių dešimt tūkstančių vyrų ir žygiuoti į Taboro kalną. Debora išpranašavusi, kad kanaaniečių valdovo Jabino kariuomenės vadas Sisera su kovos vežimais ir kariauna pasitiksiąs izraelitus prie Kišono upės ir būsiąs Dievo atiduotas į Barako rankas. Barakas sutikęs tik su sąlyga, kad drauge su juo eisianti ir Debora. Ši sutikusi ir jie drauge nuėję į Kedešą. Čia Barakas sutelkęs vyrus iš Zabulono ir Naftalio giminių.
Piliakalniai (Kalvarija)
Piliakalniai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km nuo Tarprubežių.
Barakas (Biblija)
Sisera, sužinojęs, kad Barakas nužygiavęs į Taboro kalną, sutelkęs visus savo vežimus ­ir pajėgas iš Harošet ha Goimų prie Kišono upės. Barako vedami dešimt tūkstančių vyrų pasileidę nuo Taboro kalno. Sisera pabėgęs pėsčias. Barakas vijęsis jo kovos vežimus ir kariuomenę iki Harošet ha Goimų, izraelitai išžudę visus Siseros karius. Sisera pėsčias pabėgęs į Hebero Kainito žmonos Jaelės palapinę, ši suteikusi jam prieglobstį, tačiau, Siserai užmigus, jį nužudžiusi. Jaelė išėjusi pasitikti Barako ir parodžiusi Siserą, kuris negyvas gulėjęs su palapinės kuoleliu smilkinyje. Paskui Debora ir Barakas giedoję pergalės giesmę.
Izraelitų pergalė pabaigusi dvidešimt metų trukusį kanaanie­čių viešpatavimą.
Ondas
Ondas (Ondo) gali reikšti:
Piliakalniai (Marijampolė)
Piliakalniai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km nuo Šunskų.
Pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionatas
Neoficialūs čempionatai.
Šachmatų klasika vadinami Hanso Valterio Šmito inicijuoti šachmatų turnyrai, kurie buvo organizuoti 1994–2010 m. Septynius metus jie vyko Frankfurte prie Maino, o 2001 - 2010 m. – Maince. Juose buvo rengiami pasaulio greitųjų šachmatų pasaulio čempionatai, o taip pat, pagal greitųjų šachmatų laiko kontrolę, pasaulio šachmatų 960 bei kompiuterių šachmatų čempionatai. Visi šie čempionatai buvo neoficialūs, kadangi jų nepripažino FIDE.
Mainco čempionatai
P. Leko buvo pasirinktas dėl naujovių, kurias jis buvo pateikęs žinomuose šachmatų teorijos variantuose, taip pat ir dėl pergalės ankstesniame turnyre. Be to, jis neva buvo žaidęs Fišerio atsitiktinių šachmatų partijų su pačiu Robertu Fišeriu. M. Adamsas buvo pasirinktas todėl, kad jis tuomet buvo žaibo šachmatų pasaulio lyderis ir buvo vertinamas kaip itin stiprus žaidėjas nepažįstamose pozicijose. P. Leko mačą laimėjo – 4½:3½.
2002 m. Maince buvo surengtas atvirasis turnyras, kuriame dalyvavo 131 žaidėjas, Jame Piotras Svidleris užėmė pirmąją vietą.
Ten pat, 2003 m. P. Svidleris aštuonių partijų mače, dėl pasaulio čempiono titulo, įveikė P. Leko rezultatu 4½–3½. Už tai P. Svidleris 2003 m. rugpjūčio 14 d. buvo oficialiai paskelbtas pirmuoju, naujai įkurtos Pasaulio naujųjų šachmatų asociacijos (WNCA), pasaulio čempionu. Greta vykusiame atvirajame šachmatų 960 turnyre dalyvavo 179 žaidėjai (50 didmeistrių). Jį laimėjo 2002 m. pasaulio jaunimo šachmatų čempionas – Levonas Aronianas (9.5 tšk. iš 11).
2004 m. Maince L. Aronianas dėl p. čempiono titulo žaidė su P. Svidleriu, bet pralaimėjo rezultatu 3½.- 4½. Tais pat metais. Zoltanas Almasis laimėjo atvirąjį šachmatų 960 turnyrą ir įgijo teisę sekančiais metais žaisti dėl titulo mačą su tuometiniu pasaulio čempionu – P. Svidleriu.
2005 m. Z. Almasis ir P. Svidleris Mainco šachmatų klasikos varžybose žaidė dėl pasaulio čempiono vardo aštuonių partijų mačą. Jį P.Svidleris laimėjo rezultatu 5:3 ir dar kartą apgynė titulą. Tais pat metais Levonas Aronianas laimėjo atvirąjį šachmatų 960 turnyrą ir išsikovojo teisę sekančiais metais dėl pasaulio čempiono vardo žaisti mačą su P. Svidleriu.
2007 m. Maince pagal naująją pasaulio čempionato tvarką surengtame 4 didmeistrių turnyre geriausiai pasirodė V. Anandas, antras liko L. Aronianas. Jie dėl titulo tarpusavyje žaidė 4 partijų mačą. Jis baigėsi lygiosiomis – 2:2. Vietos išaiškinimui buvo žaidžiamos dvi žaibo partijos. L. Aronianas pirmąją laimėjo o antrąją partiją, sužaidęs lygiosiomis, išlaikė pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempiono titulą. Ten pat vykusiame atvirąjame turnyre Viktoras Bologanas užėmė pirmąją vietą.
2008 m pasaulio čempionatas neįvyko, tačiau Hikaru Nakamura laimėjo Finet šachmatų 960 atvirąjį turnyrą.
Paskutinis Mainco pasaulio čempionatas vyko 2009 m. Jis buvo organizuotas pagal 2007 m. tvarką. Keturi didmeistriai: Levonas Aronianas, H.Nakamura, Sergejus Movsesianas ir Viktoras Bologanas tarpusavyje žaidė po dvi partijas. Pirmą vietą užėmė L. Aronianas (4 tšk. iš 6), antrą – H. Nakamura, taip pat, 4 tšk. Pirmąsias dvi vietas užėmę dalyviai žaidė dėl pasaulio čemopiono titulo 4 partijų mačą. Jį 3,5:0,5 laimėjęs H. Nakamura tapo čempionu.
Be atvirųjų pasaulio čempionatų įvyko ir du moterų šachmatų 960 čempionatai. Aleksandra Kosteniuk laimėjo abu mačus: 2006 m. prieš Elisabeth Pahtz – 5,5:2,5 ir 2008 m. prieš Kateryną Lahno – 2,5:1,5.