cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edgaras Valgama
Biografija
E. Valgama gimė Košrage, šiaurės Kurše, dabartinėje Lyvių pakrantėje. E. Valgamos tėvas – lyvių visuomenininkas Didrikis Volganskis. Kaip dauguma kitų lyvių, jo tėvai vertėsi žvejyba. Vis dėlto E. Valgama nenorėjo būti žveju ir 1934 m. išvyko į Helsinkio universitetą studijuoti teologijos. Universitetą baigė 1939 m., bet dėl Antrojo pasaulinio karo negalėjo grįžti, liko Suomijoje ir išėjo savanoriu į Tolesnįjį karą. Po karo keliose skirtingose bažnyčiose dirbo liuteronų kunigu, drauge į suomių kalbą išvertė latvių epą „Lačplėsis“, kuris 1988 m. buvo išleistas Helsinkyje; į lyvių kalbą vertė Bibliją. Suomiškai parašė knygą „Valkoisen hiekan kansa“, tai yra viena didžiausių knygų apie lyvių istoriją ir kultūrą. E. Valgama mirė 2003 m., o jo šeima tebegyvena Suomijoje.
Starkai (Šakiai)
Starkai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Sintautų.
Lietuvos futbolo varžybos 1970 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1970 m.
A grupė
„Žalgirio“ zonoje laimėjo Inžinerija Vilnius, „Nemuno“ zonoje – Chemikas Kėdainiai.
Naugarduko pilis
thumb|250px|Šiuolaikinis Pilies vaizdas: kairėje Skydinio bokšto likučiai, dešiniau – restauruojamas Bažnytinis bokštas, dar toliau matosi [[Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčia|Naugarduko Kristaus Atsimainymo bažnyčios frontonas]] Naugarduko pilis  – gynybinis plytų mūro statinys dab. Baltarusijos teritorijoje, Naugarduko mieste. Buvo pradėtas statyti XIV a. Ldk Vytauto Didžiojo paliepimu, vėliau stiprinamas ir rekonstruojamas. LDK priklausiusi pilis sugriauta XVII a., mūsų laikus pasiekė dviejų bokštų griuvėsiai ir pamatų likučiai. Baltarusijoje neretai ji vadinama Mindaugo pilimi. Lietuvos istorikų nuomone (T.Baranausko ir kt.), žinių, kad Ldk Mindaugas yra gyvenęs ar iš viso buvo lankęsis Naugarduke, nėra – tai Motiejaus Strijkovskio XVI a. užrašytas neargumentuotas spėjimas interpretuojant legendas.
Ivacevičų valsčius
Ivacevičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ivacevičai.
Naugarduko pilis
Istorija
thumb|250px|left|Kelias į miestelį iš šiaurinės pusės. Centrinėje dalyje matosi Naugarduko plynaukštė su išlikusiais Pilies dviem bokštais. ([[Janas Bulhakas|Jano Bulhako 1910 m. nuotrauka.)]] Ant aukštai virš apylinkių iškilusios (316–317 m v. j. l.) Naugarduko plynaukštės gyventojai ėmė kurtis dar X amžiuje vakarinėje jos dalyje, kur susiformavo įtvirtinta gyvenvietė–papilys, dabar vadinama Mažąja pilimi. Rytinėje plynaukštės pusėje apatinis kultūrinis sluoksnis siekia XI a. antrąją pusę, šioje vietoje matomai ir buvo suręsta medinė Naugarduko pilis. 3,6 ha ploto plynaukštės teritorijoje XIII a. buvo iškastas galingas griovys, padalijęs ją į dvi dalis – Mažosios pilies ir Naugarduko pilies kalvas. Pastarąją kalvą juosė šešių metrų aukščio pylimai ir dešimties m gylio griovys šiaurinėje pusėje. Dar viena papėdės gyvenvietė (neįtvirtinta) nuo X a. pab.–XII a. pr. formavosi ant kiek tolėliau iškilusios 309–310 m v. j. l. aukščio kalvos, kur dabar stovi Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė. thumb|right|200px|Griovys tarp [[Naugarduko Mažoji pilis|Mažosios pilies ir Naugarduko pilies kalvų]] Naugarduką puldinėjo Aukso Ordos totoriai ir Kijevo Rusios kunigaikščiai. XIII a. antroje pusėje jį prie LDK prijungė Mindaugas. Valdovo vietininku buvo paskirtas jo sūnus Vaišelga, kuris atstatė ir sutvirtino medinę pilį. 1258, 1274 ir 1278 m. ją nesėkmingai puolė Aukso Ordos totorių kariuomenė, o 1314 m. pilis atlaikė kryžiuočių puolimą. Vokiečių ordino riteriai siekė užimti Naugarduką ir 1321, 1341 bei 1391 metais. Per 1394 m. puolimą miestiečiai padegė savo pilį ir priešpilį, o patys pasislėpė miške, tuo pačiu priversdami riterius pasukti atgal.
Ivacevičų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1931 m. gruodžio 11 d. vietoje Borkų-Hičycų valsčiaus.
Naugarduko pilis
Istorija
Po šių įvykių LDK valdovas Vytautas nusprendė medinės vietoje pradėti statyti mūrinę Naugarduko pilį. Ant buvusio keturkampio gynybinio statinio pamatų (12 m X 12 m) iškilo į viršų siaurėjantis 25 m aukščio penkiaaukštis bokštas, kurio išmatavimai pagrinde buvo kiek mažesni nei pamatų – 11,4 m X 11,4 m. Vadinamas Aukštuoju arba Skydiniu bokštas tarnavo kaip įvažiavimo vartai: iš Vilniaus pusės siauru tilteliu per griovį į piliavietę buvo galima tik per jį. Veikė pakeliamo tilto mechanizmas, sienose buvo išmūrytos šaudymo angos.
FC Hermannstadt
Sibiu „Hermannstadt“ – Rumunijos futbolo klubas iš Sibiu miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m. Kovas pradėjo nuo ketvirtos pakopos pirmenybių, bet sparčiai kilo lygmenimis ir 2017 m. debiutavo Liga II pirmenybėse.
2017/2018 m. Rumunijos futbolo taurės turnyre pateko į pusfinalį. Pirmosiose rungtynėse nugalėjo Mediašo „Gaz Metan“ (elito diviziono komandą). Antrose rungtynėse dar kartą įrodė savo pranašumą ir pateko į taurės turnyro finalą. Finale jiems nepasisekė.
2018 m. debiutavo elito divizione.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Sibiu miesto stadione, kuris talpina 14 200 žiūrovų.
Vandensvydis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Vandensvydis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Jungtinė Karalystė ketvirtą kartą iš eilės apgynė čempionų titulą.
2010 m. Australijos Grand Prix
2010 m. Australijos Grand Prix – antrasis 2010 m. sezono Formulės 1 Grand Prix, kuris vyko kovo 28 d. Albert Park trasoje Melburne, Australijoje.
2009 m. šiose lenktynėse nugalėjo Jenson Button su debiutavusia Brawn GP komanda.
Edu Coimbra
Edu Coimbra (g. 1947 m. vasario 5 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Mylėk
„Mylėk“ yra debiutinis Vilijos albumas, išleistas 2006 m. spalio mėn.
2010 m. Australijos Grand Prix
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienį ryte greičiausias buvo M. Webberis (1:24.719), antras buvo pirmųjų sezono lenktynių Bahreine nugalėtojas Fernando Alonso (1:24.929), trečias - vokietis Michaelis Schumacheris (1:24.963).
Edu Coimbra
Nacionalinėje komandoje žaidė 1967 m.
2010 m. Australijos Grand Prix
Kvalifikacija
Antrose lenktynėse iš eilės pole poziciją pelnė vokietis Sebastianas Vettelis. Jo komandos draugas M. Webberis liko antras, o F. Alonso su Ferrari - trečias.
Virgin Racing lenktynininkai privalėjo startuoti iš techninio aptarnavimo juostos, nes dėl iškilusių problemų buvo pakeisti kuro surinkikliai.
Vaišvydavos karjeras
Vaišvydavos karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kauno miesto pietrytiniame pakraštyje, Vaišvydavoje. Sudarytas išeksploatavus smėlio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,61 km, plotis – iki 0,37 km. Altitudė 63 m. Krantai aukšti, apaugę krūmynais. Šiauriniame ir vakariniame krante įsikūrusi Kauno miesto dalis Vaišvydavos gyvenvietė, rytiniame krante – Kauno rajono Vaišvydavos gyvenvietė. Į pietus esančiame karjere tebevyksta smėlio gavyba. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.
Borkų-Hičycų valsčius
Borkų-Hičycų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ivacevičai.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo sujungus Borkų valsčių ir Hičycų valsčių į vieną Borkų-Hičycų valsčių. 1931 m. gruodžio 11 d. reformuotas į Ivacevičų valsčių.
Starkai (Utena)
Starkai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vyžuonų. Yra Sterkiškio ežeras.
Čiaudulys
thumb Čiaudulys – nevalinga gyvūno nosiaryklės reakciją į dirgiklį nosies gleivinėje.
Jokūbaičiai (Šiauliai)
Jokūbaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 20 km į šiaurę nuo Šiaulių, prie kelio Šiupyliai–Gruzdžiai. Kaimo teritorija teka Kūra.
Istorija
Į šiaurę nuo kaimo buvusi senovės gyvenvietė. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Gruzdžių seniūnijai, nuo 1897 m. – Piktuižių seniūnijai, nuo 1932 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Saveikių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių apylinkės Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 16 ūkių.
Čiaudulys
Čiaudulio metu išsiskiria iki 40 000 lašelių, kurių kiekviename yra daugybė mikroorganizmų.
Grinių ąžuolas
Grinių ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Grinių kaimo kapinėse, Pernaravos seniūnijoje, Kėdainių rajone. Kapinės įsikūrusios prie kelio, Angirių tvenkinio pietinėje pakrantėje. Netoliese teka šaltinėlis. Paminklinis medis stūkso kapinių pakraštyje, prie medžiais apaugusio tvenkinio šlaito, informaciniu ženklu nepažymėtas. thumb|left|180px|Grinių ąžuolo viršūnė
Grinių ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu LR aplinkos ministro 2017 m. balandžio 10 d. įsakymu Nr. D1-288.
Duomenys
thumb|left|260px|Ąžuolas nuo kelio
Ruslanas Alechno
Ruslanas Fiodorovičius Alechno (, ; g. 1981 m. spalio 14 d. Babruiske, Baltarusijos TSR, TSRS, dabar Baltarusija) – Rusijos ir Baltarusijos dainininkas, labiausiai išpopuliarėjęs po pergalės realybės šou Narodnyj Artist-2.
2005 metais išleido debiutinį albumą „Rano ili pozdno“ (Рано или поздно). 2008 m. atstovavo Baltarusijai Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Hasta la Vista“ pusfinalyje surinko 27 taškus ir užėmė 17 vietą.
Kolarovas
Kolarovas (iki 1948 m. Guta, ;, prieš tai Guta) – miestelis Komarno apygardoje, Nitros krašte, pietų Slovakijoje. Netoli Komarno. 10 614 gyventojai (2015 m. duomenys). Daugumą vietos gyventojų sudaro etniniai vengrai. Pagrindinė pramonės šaka – žemės ūkis.
Miestelis įsikūręs Dunojaus žemumoje, Vaho ir Mažojo Dunojaus santakoje. Kolarovas sudarytas iš 6-ių dalių: centro, Částa (Császta), Kráľka (Királyrét), Veľký Ostrov (Nagysziget), Örtény ir Pačérok (Pacsérok).
Pirmą kartą paminėtas 1268 m. Miestelio pavadinimas buvo keičiamas kelis kartus (Senoji Guta, Didžioji Guta, Mažoji Guta).
Vaikis Bilis
Vaikis Bilis arba Bilis Kidas (, tikras vardas Henris Makkartis,, 1859 m. rugsėjo 17 d. arba lapkričio 23 d. – 1881 m. liepos 14 d.) – JAV nusikaltėlis ir kovotojas ginklais, veikęs Amerikos Laukiniuose vakaruose, per savo trumpą 21-erių metų gyvenimą išgarsėjęs aštuoniomis žmogžudystėmis. Taip pat kovojo Naujojoje Meksikoje vykusiame Linkolno apygardos kare, kuriame įtartas trimis žmogžudystėmis.
Makkartis tapo našlaičiu būdamas penkiolikos. Jau šešiolikos buvo suimtas už maisto vagiliavimą. 1875 m. pabaigoje apvogė kinų skalbyklą ir buvo suimtas praėjus vos dešimčiai dienų. Iš Naujosios Meksikos teritorijos pabėgo į Arizoną, taip tapdamas federaliniu bėgliu ir žmogumi už įstatymo ribų. Nuo 1877 m. Makkartis save ėmė vadinti Viljamu H. Boniu. Tų pačių metų rugpjūtį ginčo metu nužudė kalvį ir tapo ieškomu nusikaltėliu Arizonoje, dėl ko grįžo į Naująją Meksiką, kur ėmė verstis galvijų vagystėmis. Šiame regione išgarsėjo kaudamasis Linkolno apygardos kare. Makkartis ir kiti du mūšio dalyviai vėliau apkaltinti trimis žmogžudystėmis, tarp kurių – Linkolno apskrities šerifas Viljamas Dž. Bredis ir vienas jo pavaduotojų.
Makkartis platesniu mastu išgarsėjo, kai 1880 m. gruodį JAV leidiniai „Las Vegas Gazette“ (Naujojoje Meksikoje) ir „The Sun“ (Niujorke) parašė apie jo nusikaltimus. Tą patį mėnesį šerifas Patas Garetas sučiupo nusikaltėlį. 1881 m. balandį Makkartis buvo nuteistas už Bredžio žmogžudystę, jam paskirta mirties bausmė pakariant, bausmę įvykdant gegužės mėnesį. Balandžio 28 d. Makkartis pabėgo iš kalėjimo ir nužudė taip pat du šerifo pavaduotojus. Daugiau nei du mėnesius praleido laisvėje, kol 1881 m. liepos 14 d. Naujojoje Meksikoje esančiame Fort Sumneryje nebuvo nušautas šerifo Gareto. Po Vaikio Bilio mirties kelis dešimtmečius plito legendos, esą Makkartis yra gyvas ir nemažai vyrų dėjosi esą juo. Vaikio Bilio gyvenimas ir pasakojimai apie jį įkvėpė ne vieną vesterno žanro filmą.
Mėrsrago savivaldybė
Mėrsrago savivaldybė – buvęs administracinis vienetas Latvijoje, Kuršo šiaurės rytuose, prie Rygos įlankos. Ribojosi su Ruojos, Talsų, Engurės savivaldybėmis ir Engurės ežeru su Tukumo savivaldybe. Didžiausios Mėrsrago savivaldybės gyvenamosios vietovės – Mėrsragas (savivaldybės centras), Alksnajciemas, Kipatciemas, Upesgryva.
Istorija
Mėrsragas buvo tapęs savo valsčiaus centru dar 1918 m., vėliau Mėrsragui tenkančių apylinkių plotas, jų statusas, priklausymas didesniems teritoriniams vienetams įvairiais laikotarpiais kito. Paskutinį kartą (2008 – 2011) Mėrsragas, kaip valsčiaus centras su savo apylinkėmis, buvo susijungęs su Ruojos valsčiumi ir įėjo į Ruojos savivaldybę. Tačiau 2010 sausį Mėrsrago valsčiaus gyventojai visuotiniame susirinkime nusprendė nuo Ruojos atsiskirti ir tapti atskira savivaldybe. 2010 m. rugsėjį Latvijos parlamentas su tuo sutiko ir priėmė Administracinių teritorijų ir gyvenamųjų vietovių įstatymo pataisas, numatančias būsimą Mėrsrago savivaldybę. 2010 m. gruodžio 18 d. buvo surengti atskirų Ruojos ir Mėrsrago savivaldybių rinkimai.
Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos savivaldybė panaikinta, prijungta prie naujos Talsų savivaldybės.
Suskirstymas
Savivaldybė valsčiais nebuvo skirstoma.
Legon Cities FC
Legon Cities Football Club, o trumpiau Legon Cities FC – Ganos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs. Namų rungtynes žaidžia stadione.
Nuorodos
{{DEFAULTSORT:Legion} [[Kategorija:Ganos futbolo klubai|BLegion]
Jamična
Jamična – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 10 km į šiaurę nuo Dabromyslės.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir viensėdis Slanimo apskrities Dabromyslės valsčiuje.
Toninho Cerezo
Toninho Cerezo (g. 1955 m. balandžio 21 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Ampangalanos kanalas
thumb|250px|Tiltas per Ampangalanos kanalą ties Nosi Varika
Ampangalanos kanalas  – kanalas Madagaskare, besidriekiantis šalia vakarinio salos kranto. Driekiasi per 645 km išilgai Indijos vandenyno kranto, nuo Toamasinos šiaurėje iki Farafanganos pietuose. Sudarytas iš natūralių ežerų, šlapynių, upių, bei žmogaus iškastų perkasų. Naudojamas daugiausia žvejybai, plaukiojimui valtimis, turizmui.
Pirmieji perkasai iškasti dar valdant vietinei Merinų karalystei. Vėliau 1896–1904 m. kanalą pratęsė prancūzai, siekdami pagerinti susisiekimą su vidiniais rajonais, ir sukurti saugesnį vandens kelią į Toamasiną. 1901 m. kanalas tęsėsi nuo Toamasinos iki Andevoranto. 1949–1957 m. iškasta pietinė kanalo dalis. 1980 m. atlikti kanalo valymo, gilinimo darbai.
Ampangalanos kanalas didelės prekybinės reikšmės neįgavo. Jis daugiausia naudojamas vietinių gyventojų, kurie plaukioja pirogomis, vietomis veikia keltai. 1999 m. Toamasinos universitetas įkūrė kanale plaukiojantį muziejų.
Svarbiausi miestai prie kanalo: Toamasina, Ampasimanolotra, Andevorantas, Vatomandris, Mahanoras, Nosi Varika, Manandzaris, Manakara.
Lietuvos futbolo varžybos 1969 m.
Aukščiausioji lyga
Žalgiris-2 Vilnius pasitraukė iš turnyro pirmajame rate.
A grupė
„Žalgirio“ zonoje laimėjo Elfa Vilnius, „Nemuno“ zonoje – Dainava Alytus.
Get Your Body Beat
Get Your Body Beat – norvegų aggrotech grupės „Combichrist“ EP. Ši kompozicija yra filmo „Genų generacija“ garso takelis. Taip pat pagal šią muziką sukurtas vaizdo klipas, kuriame yra vaizdų iš šio filmo.
Starkakampis
Starkakampis – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Skiemonių.
Shijiazhuang Ever Bright FC
Shijiazhuang Ever Bright Football Club – Kinijos futbolo klubas iš Šidziadžuango miesto, esančio Hebėjaus provincijoje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2011 m. Buvo įkurtas Fujian Smart Hero (福建骏豪) pavadinimu. Ne kartą pakito pavadinimas (dėl rėmimo sutarčių.)
2015 ir 2016 m. žaidė Superlygoje. 2016 m. sezone liko paskutinėje vietoje tarp 16–ikos dalyvių ir buvo pažeminti į Pirmą lygą, kurioje žaidė tris sezonus.
2019 m. Pirmos lygoje buvo antri ir pateko į 2020 m. Superlygą.
Malaja Kaplica
Malaja Kaplica  – kaimas vakarų Baltarusijoje, į šiaurės rytus nuo Gardino, šalia valstybės sienos su Lietuva. Putriškių apylinkė.
Cavalier FC Bahamas
Cavalier Football Club, dar žinomas kaip Cavalier Nassau FC bei Cavalier FC Bahamos – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nassau. Rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1961 m. Pateko į stipriausią šalies divizioną. Daugkartniais čempionai.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Patyrė visus 18 pralaimėjimų ir liko be taškų.
Daniel Romanovskij
FK Žalgiris
„Žalgirio“ klubo sistemoje išaugęs futbolininkas pagrindinėje „Žalgirio“ komandoje debiutavo 2014 m. Iš viso A lyga pirmenybėse bei LFF taurės turnyre sužaidė 19 rungtynių ir pelnė 5 įvarčius.
2016 metus pradėjo „Žalgirio“ gretose ir sezono pradžioje atstovavo pagrindinę „Žalgirio“ komandą, tačiau įpusėjus sezonui liepos 1 d. buvo paskolintas „Uteniui“.
NK Bistrica
Istorija
2021–2022 m. sezone Rytų zonoje tapo nugalėtojais ir pateko Į Antrą lygą.
Daniel Romanovskij
FK Žalgiris
2017 m. vasario 2 d. paskolintas „Stumbrui“. Nuomos pagrindais rungtyniavo Kauno „Stumbro“ komandoje pirmąją sezono pusę. 2017 m. liepos 14 d. „Žalgiris“ nutarė susigražinti žaidėją. Sezoną baigė „Žalgirio“ komandoje. 2017 m. gruodžio 21 d. pranešta, kad klubas pratęsė sutartį su futbolininku.
NK Bistrica
Istorija
2022 m. birželio 15 d. pristatytas naujasis ekipos treneris Francas Fridlas.
Spalvinė gama
Raudona ir balta spalvos.
Daniel Romanovskij
FK Zemun
2018 m. liepos 30 d. persikėlė į Serbijos FK Zemun ekipą. Sezono pradžia Serbijoje klostėsi sėkmingai, bet po trenerių kaitos nebepatekdavo net į komandos paraišką varžyboms.
FK Olimpik
2020 m. sausio pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Donecko „Olimpik“ klubu.
FK Banga
2021 m. liepos 27 d. pranešta, kad naujuoju klubu tapo Gargždų „Banga“. Debiutavo 2021 m. liepos 30 d. rungtynėse prieš Džiugą. Jose pasižymėjo tuo, kad prasižengė, o po to į susistumdymą įsivėlė varžovai. Teisėjas visiems incidento dalyviams parodė geltonas korteles: Romanovskiui, Milevui ir Mikai, kuriam tai buvo antra geltona ir jis buvo pašalintas iš aikštės. Gargždiškiai įgijo kiekybinę persvarą ir ja pasinaudojo. Po standartinės padėties Romanovskis galva pasiuntė link Bračkaus, kuris pelnė įvartį ir persvėrė rezultatą gargždiškių naudai (2:1).
2021 m. lapkričio 24 d. rungtynėse prieš FK Nevėžis pasižymėjo įvarčiu ir išlygino rezultatą (1:1), o, galiausiai, FK Banga nugalėjo varžovus rezultau 3-1.
FA Šiauliai
2021 m. gruodžio mėn. pranešta, kad pasirašė sutartį su FA Šiauliai.
2022 m. kovo 6 d. debiutavo Šiaulių FA gretose A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
2022 m. kovo 16 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Šiauliečiai nugalėjo varžovus rezultatu 3-0 ir pasiekė istorinę pergalę A lygoje.
2022 m. rugsėjo 17 d. rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą smūgiu iš toli pelnė įvartį, o šiauliečiai namų stadione iškovojo pergalę minimaliu rezultatu 1:0.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Karjera rinktinėse
Kitados rungtyniavo visose šalies jaunimo rinktinėse, buvo kviečiamas į U-21 rinktinę.
2018 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje.
Jovaišas
Jovaišas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Mažeikiškiai (Rokiškis)
Mažeikiškiai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Lukštų.
Jovaišas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jovaišienė (ištekėjusi moteris) ir Jovaišaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bonifratrų vienuolynas Naugarduke
Bonifratrų vienuolynas – Romos katalikų bonifratrų vienuolynas Baltarusijos Naugarduko mieste.
Istorija
Ligoniais besirūpinantis Bonifratrų vienuolių ordinas LDK teritorijoje pradėjo kurtis XVII a.: 1635 m. prie Šv. Kryžiaus bažnyčios įsteigtas vienuolynas Vilniuje, o 1649 m. jie pradėjo savo veiklą Naugarduke. LDK pakancleris Kazimieras Leonas Sapiega bonifratrų vienuoliams išlaikyti skyrė lėšas už aštuonerių namų nuomą miestelyje ir pajamas iš aštuonių margų palivarko. Mediniame vienuolyne buvo įrengta dešimties lovų špitolė ir koplyčia Šv. Mišioms aukoti, pastatai suręsti miestelio centre, Kalvių (dab. Gegužės 1–osios) gatvėje. Kai kurių baltarusių istorikų nuomone, čia vėliau iškilo ir mūrinė dvibokštė bažnyčia. Pastatai galutinai sunyko XX a. pr., dabar šioje vietoje stovi gyvenamieji namai.
Ciribihina
Ciribihina  – upė rytų Madagaskare. Prasideda Vidurio plokščiakalnyje dviemis ištakomis – Manija ir Mahadzilu. Manija prasideda į šiaurės vakarus nuo Amboštros, o Mahadzilas į pietus nuo Antananaryvo. Abejos upės teka lygiagrečiai į rytus, jų vagos daug kur slenkstėtos. Į pietryčius nuo Miandrivazo upės susilieja į Ciribihiną ir toliau teka lyguma. Toliau upė kerta Bemarahos klintines aukštumas ir sudaro Bemarahos slenksčius, o už jų vėl teka lyguma. Įteka į Mozambiko sąsiaurį ties Belo Ciribihina, sudaro mangrovėmis užžėlusią deltą.
Upė laivuojama žemiau Bemarahos krioklių. Teka per Cinži de Bemarahos gamtos draustinį. Upėje gausu krokodilų.
Prie Ciribihinos yra Berevo ir Belo Ciribihinos miesteliai.
Čamiarų valsčius
Čamiarų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Čamiarai, vėliau – Sakalova, Kameny Mostas, Kascianiai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Apie 1870–1875 m. prijungtas Aziarnicos valsčius (ar jo dalis). Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1927 m. spalio 1 d. prijungta dalis Miževičų valsčiaus. 1929 m. balandžio 1 d. dalis teritorijos prijungta prie Kastrovičų valsčiaus ir Šylavičų valsčiaus bei apsikeista teritorijomis su Žyrovičų valsčiumi.
Farsalo mūšis
Farsalo mūšis – lemiamas mūšis, užbaigęs Romos pilietinį karą tarp Pompėjaus ir Cezario. Jis įvyko 48 m. pr. m. e. rugpjūčio 9 dieną pagal tuometinį romėnų kalendorių (tuo tarpu pagal Julijaus kalendorių – birželio 6 d.) dabartinės Graikijos teritorijoje.
Prieš mūšį
Pompėjus ir Cezaris nukėlė pilietinio karo veiksmus į Balkanų pusiasalį. Abi pusės pradžioje vengė karinių veiksmų. Cezario laivynas buvo sunaikintas ir jūroje pranašumą turėjo Pompėjus. Tuo tarpu Pompėjaus armijoje buvo nemažai jaunų karių, neturinčių tokios patirties, kokią turėjo Cezario, todėl Pompėjus vengė pulti ir tikėjosi palaužti Cezarį, priversdamas badauti jo karius, atkertant maisto tiekimą. Tačiau toks laiko vilkinimas nepatiko Pompėjaus kariams ir karvedžiams. Neatlaikęs spaudimo Pompėjus nusprendė stoti į kovą. Pompėjaus kariuomenėje po susijungimo su Scipiono jėgomis buvo apie 50 000 žmonių. Cezaris turėjo apie pusantro karto mažiau. Taip pat buvo raitelių persvara Pompėjaus pusėje. Čia jis turėjo 7000 raitelių prieš 1000 Cezario. Pompėjus kautynių išvakarėse būtent tai ir pabrėžė. Kiti vadai taip pat bandė įrodinėti, kad Cezaris nebeturi karių, užgrūdintų Galijos karo laikotarpiu, taip pat žadėjo į stovyklą grįžti nugalėtojais.
Išsidėstymas
Pompėjaus kariuomenės kairiajame sparne stovėjo du legionai, kuriuos kadaise senato nutarimu Cezaris perdavė Pompėjui. Rikiuotės centre stovėjo Metelas Scipionas su Sirijos legionais. Dar vienas legionas, sujungtas su ispanų kohortomis, kurias pavyko perkelti Afranijui, buvo išdėstytas dešiniajame sparne. Šią kariuomenę Pompėjus laikė patikimiausia. Kitas dalis, taip pat ir savanorius – veteranus, jis išskirstė palei visą frontą. Septynios kohortos liko saugoti stovyklą. Kadangi dešinysis rikiuotės sparnas šliejosi prie upelio stataus skardžio, visi raiteliai, šauliai ir laidyklininkai buvo sutelkti kairiajame sparne.
Cezaris 10-ąjį legioną pastatė dešiniajame sparne, o kairiajame – 8-ąjį ir 9-ąjį, nes pastarasis gerokai praretėjo po kautynių prie Dirachijaus. Vadovauti kairiajam sparnui jis patikėjo Markui Antonijui, dešiniajam – Publijui Sulai, centrui – Domicijui Kalvinui. Jis pats buvo priešais Pompėjų. Baimindamasis, kad pranašesnės priešo kavalerijos jėgos neapeitų jo dešiniojo sparno, Cezaris iš kiekvieno trečiosios linijos legiono atrinko po vieną kohortą ir tokiu būdu sudarė ketvirtą liniją. Šiuos karius jis perspėjo, kad kautynių baigtis tikriausiai priklausys kaip tik nuo jų. Kartu jis uždraudė trečiajai linijai eiti į ataką be signalo.
Milton Queiroz da Paixão
Milton Queiroz da Paixão (g. 1958 m. balandžio 1 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Farsalo mūšis
Mūšio eiga
Pompėjus davė įsakymą nejudėti iš vietos ir laukti rikiuotėje priešo užpuolimo, kad išsitęstų puolančiųjų frontas, tad pirmieji smogė Cezario pėstininkai. Pasigirdus puolimo signalui, Cezaris kreipėsi į savo vieną patyrusį, asmeniškai pažįstamą centurioną: „Ko mums tikėtis, Gajau Krastinijau, ar galime drąsūs būti?“. Tas garsiai atsakė: „''Mes, Cezari, šlovingai laimėsim. O tu pagirsi mane gyvą arba mirusį!''“. Su tais žodžiais jis pirmasis bėgte puolė priešus, patraukdamas paskui save viso manipulo kareivius. Krastinijus ir žuvo tame mūšyje.
Milton Queiroz da Paixão
Nacionalinėje komandoje žaidė 1979–1990 m.
Farsalo mūšis
Mūšio eiga
Kol centre vyko įnirtingos pėstininkų kautynės, Pompėjaus raiteliai, kaip ir buvo galima tikėtis, nustūmė silpnesnes priešo kavalerijos dalis ir pradėjo supti be gynybos likusį Cezario dešinįjį sparną. Pastebėjęs tai, Cezaris nedelsdamas davė signalą jo specialiai sudarytos ketvirtosios linijos kohortoms. Jos su įnirtingai užgriuvo raitelius, taikydamos pažeisti jiems akis ir veidus. Šie neišsilaikė ir leidosi bėgti. Be apsaugos likę šauliai ir laidyklininkai buvo pasmerkti visiškai pražūčiai. Ši ataka ir buvo lemiamas kautynių persilaužimas. Jam įtvirtinti Cezaris įvedė „šviežią“ trečiosios linijos kariuomenę. Šito spaudimo pompėjiečiai jau neįstengė atlaikyti ir bėgimas tapo visuotiniu. Tačiau Cezaris, skirtingai negu jo priešininkas, nepasitenkino tokia daline pergale ir sugebėjo pasiekti, kad kautynių ir karščio išvarginti jo kareiviai (kautynės užsitęsė iki vidurdienio) vis dėlto atakuotų priešo stovyklą ir įsiveržtų į ją.
Stovyklos paėmimas
Pompėjus, pamatęs, kad jo kavalerija išsklaidyta, o tos dalys, kuriomis jis labiausiai pasitikėjo, priverstos bėgti, tiek nusiminė, jog „panašėjo į žmogų, kuriam dievai sumaišė protą“. Jis užsidarė palapinėje, palikdamas kautynes savieigai ir tik tada, kai Cezario kareiviai įsiveržė į stovyklą, jis atsipeikėjo, nusimetė kovos šarvus ir kartu su keliais draugais per užpakalinius stovyklos vartus nušuoliavo Larisos link. Nugalėtojai Pompėjaus stovykloje nugalėtojai išvydo puošnias pavėsines, sidabriniais indais nustatytus stalus, palapinių grindys buvo išklotos šviežia velėna, o kai kurios palapinės, buvo apraizgytos gebenėmis. Visa tai nedviprasmiškai liudijo, jog kautynių išvakarėse Pompėjaus kariuomenės vadai nė kiek neabejojo sėkme.
Kitą dieną Cezaris ėmė persekioti bėgančius karius. Daugeliui sugautų karių jis dovanojo ir pasielgė su jais gana švelniai. Taip pat jis įsakė sudeginti visą Pompėjaus korespondenciją, kad ir taip nežinomi jo šalininkai liktų nežinomais.
Įvykiai po mūšio
Ši Cezario pergalė buvo apaugusi legendomis, net Plutarchas teigė, kad prieš mūšį buvo daugybė pranašingų ženklų, kurie žadėjo Cezariui pergalę. Šiuo mūšiu baigėsi Balkanų kampanija bei pilietinis karas su Pompėjumi, kuris prieglobsčio ieškojo Egipte, tačiau ten buvo nužudytas 48 m. pr. m. e. rugsėjo 29 d. Cezariui ši pergalė taip pat palengvino kovą dėl valdžios ir nors dar vėliau jam pasipriešino Pompėjaus sūnus. Cezaris jau buvo laikomas nebe vien didžiu karvedžiu, bet kartu ir humanišku bei gailestingu valdovu. Tačiau ši pergalė neprivertė vytis Pompėjaus, o paskui ir vykti į Romą, o privertė greičiau vykti į tam tikras provincijas ir stengtis ten įvesti tvarką. Vis dėlto šis mūšis tik parodė Cezario karvedžio savybes, taip pat jį labai išgarsino visoje Romoje.
Partizanskė
Partizanskė (, Baťovany; ) – miestas Trenčyno krašte, Slovakijoje. Partizanskės apygrados administracinis centras. 23 247 gyventojai (2015 m. duomenys).
Oyrarbakis
Oyrarbakis  – kaimas vakarinėje Eisturojaus salos pakrantėje, Fareruose. Įsikūręs tarp Nordskalio ir Oyrio. Priklauso Sundos savivaldybei. 127 gyventojai (2011 m. duomenys).
Partizanskė
Įsikūręs Dunojaus kalvų šiaurinėje dalyje, Nitros ir Nitricos santakoje. Nutolęs 55 km nuo Nitros ir 131 km nuo Bratislavos.
Istorija
Miestelis atsirado 1938–1939 m. Janas Antoninas Bata (Jan Antonin Bata), dabartinio miesto teritorijoje pastatė batų fabriką. Naujai sukurta gyvenvietė fabriko darbuotojams buvo pavadinta Baťovany. Plečiant fabriko teritoriją, plėtėsi ir gyvenvietė. 1948 m. suteiktos miestelio teisės. 1949 m. vasario 9 d. pervadintas į Partizanskę.
Oyrarbakis
Gyvenvietė yra įsikūrusi netoli 226 m ilgio Oyrarbakio tilto, jungiančio Eisturojaus ir Streimojaus salas. Oyrarbakyje yra mokykla, parduotuvės bei paštas.
Lazarevo jūra
Lazarevo jūra – pakraštinė jūra Antarktyje, pietų Atlanto vandenyne, palei Antarktidos krantus tarp 0 ir 14° r. il. Skalauja Karalienės Modos žemę. Plotas 929 000 km². Vyraujantis gylis – virš 3000 m, o giliausia vieta – virš 4500 m. Didžiąją metų dalį padengta dreifuojančiais ledais, gausu ledkalnių. Vasaros pabaigoje ir rudenį dreifuojantys ledai išlieka tik palei pakrantę.
Lazerevo jūra išskirta 1962 m. tarybinės ekspedicijos. Pavadinta vieno iš Antarktidos atradėjų Michailo Lazarevo garbei.
Malagasių mitologija
Malagasių mitologija kilusi iš senųjų austroneziečių mitinių pasakojimų, kuriuos malgasiai atsinešė iš Malajų salyno, ir ikiaustronezinio Madagaskaro substrato, matyt, susijusio su Afrikos žemyno tradicijomis. Nors malagasių mitologija gerokai skiriasi tiek nuo Malajų, tiek nuo afrikiečių mitinių pasaulėžiūrų, joje galima rasti tiek vienos, tiek kitos bruožų.
Malagasių mitologijoje pasaulis yra dvisluoksnis, sudarytas iš dangaus ir žemės, pradžioje susijungusių vienas su kitu, o vėliau atskirtų vyriausiosios dievybės Andriamanitros. Sutvėrimo veiksmas malagasių mitologijoje atkartoja Vakarų Indonezijoje plačiai paplitusią „šventojo ginčo“ mitologemą. Bet priešingai nei Indonezijoje, malagasių mitologijoje ginčas išsirutulioja ne trisluoksnėje erdvėje, o tarp dangaus ir žemės, kuriedu visad yra prieštaros būsenoje. Dangus ir žemė dažnai įvaizdinami per vyriškas dievybes, vadinamas Zanahariu („kūrėjas“) arba Andriamanitra („maloniai kvepiantis valdovas“). Žemutinysis Zanaharis, įvaizdijantis žemę, iš molio nulipdo pirmuosius žmones ir gyvūnus, o aukštutinysis Zanaharis teikia jiems gyvastį ir reikalauja, kad jie kiltų į dangų. Andriamanitra lyginamas su dangumi, mėnuo – jo akis, saulė – žibintas, žvaigždės – brangakmeniai. Kai žemutinis Zanaharis tai uždraudžia, tada aukštutinis padaro žmones mirtingus, po jų mirties pasiima jų gyvastį, o kūnus palieka žemėje. Viename mite žemiškasis pradas siejamas su zatuvucinatau-nan-driananahari („Zatuvu nesukurtas zanaharis“) – pusiniu žmogumi, išaugusiu iš žemės (tikėtina, kad šis vaizdinys susijęs su ikiaustroneziniu mitologiniu vaizdynu). Zatuvu tampa pilnu žmogumi tik tada, kai veda aukštutiniojo Zanahario dukterį. Zanahariui (arba Andriamanitrai) priskiriama ir kultūrinio didvyrio paskirtis. Jis žmonėms dažniausiai dovanoja ryžius. Madagaskare paplitus krikščionybei, krikščionių Dievas imtas vadinti Zanahariu.
Priešingai nei dangiškos ir žemiškos dievybės, vandens dievybės malagasių mitologijoje moteriškos (kaip ir pas indoneziečius): Fara, Rafara, Faravarė („jaunesnioji duktė, mergelė“). Viename mitų Faravarė į vandenį paleidžia kiaušinį iš kurio gimsta jautis. Tą jautį klasta nužudo jos gimdytojai. Užsirūstinusi Faravarė nusileidžia į vandenį, kur tampa vandens gyvių – gyvačių, krokodilų, driežų – valdove. Tarp šių gyvių išskirtinę vietą užima septyngalvė gyvatė Fanampituluhu – baisus padaras, nužudyto didvyrio persikūnijimas. Keršydama už nužudymą Fanampituluhu apsirango aplink kaimus arba aplink visą pasaulį, degindama savo priešus. Kitame mite didvyris Andriambahuaka savanoriškai atiduoda save ir savo šeimą Fanampituluhu, kad ši juos suėstų. Fanampituluhu atitinka malajų mitologijos jūrų gyvatę, požemių valdovę Ndarą, Pane na Bolon, Lature Danę). Malagasių mitologijoje vandens gaivalas nors ir į atskirą pasaulį neišskirtas, siejasi su mirusiųjų pasauliu. Pasak vieno seno malagasių pasakojimo apie pomirtinę būseną (fanani) iš lavono skysčio gimstąs kirminas, paskui virstantis į ungurį, šis – į krokodilą, o šis – į gyvatę arba pačią Fanampituluhu (vandens gaivalo valdovę). Tokiu atveju vandens pasaulis malagasių mitologijoje yra kaip trečias, atskiras nuo dangaus ir žemės, pradas. Su juo susijęs kitas veikėjas – driežiškas orakulas, gyvačių valdovas Ramahavalis.
Malagasių mitologijoje veikia ir dvasios; kartais jos atlieka tarpininkų tarp žmonių ir dievybių paskirtį. Kinulai tai piktos, liesos, bedantės dvasios su ilgais nagais – kinulais pavirsta dauguma mirusių žmonių. Taip pat nykštukai kalanuru – ilgais nagais ir plaukais, slepiantys kūnus, gebantys sudraskyti žmogų iki mirties. Nykštukai vazimbai laikomi senaisiais Madagaskaro gyventojais, atėjus malagasiams jie virto mažomis geromis arba blogomis dvasiomis, gyvenančiomis kai kuriuose ežeruose ir sausumoje; jie gali nuspėti ateitį, pasirodyti sapnuose, prižiūri draudimus ir baudžia jų pažeidėjus. Vazimbams aukojami gaidžių ir avinų taukai.
Madagaskaro salos centre stūkso 12 didžiai gerbiamų Imerinos kalvų, kuriose yra karalių kapai. Garbinami ir vazimbų – pusiau mitinių ankstesnių gyventojų kapai.
Svarbi „kaulų apvertimo“ ceremonija – famadihana. Kaulai iškasami, apie juos ir šeimos žemę šokama. Taip žmonės gauna globą kitiems metams.
Visos šventos vietos turi savo dvasinę galią – hasiną. Hasiną turi ir amuletai, kuriuos sudaro ant ieties užrišta medžiagos skiautė arba ryšulėlis nugludintų pagaliukų. Daugelis karališkų amuletų sudeginta 1869 m. Krokodilai perduoda dvasinę galią (kartais jiems rengiamos puotos). Katės ir pelėdos perduoda ženklus. Kiaulės – nešvarios. Dvasinę galią reikia saugoti nuo užteršimo.
Trečiojo Reicho vėliava
Nacistinės Vokietijos vėliava, oficialiai Vokietijos Reicho vėliava – oficialus Trečiojo Reicho simbolis. Vėliava buvo raudonos spalvos su baltame apskritime esančia svastika. Iš pradžių buvo naudojama kaip nacių partijos (NSDAP) vėliava po jos įkūrimo. Po to, kai 1933 m. Adolfas Hitleris paskelbtas Vokietijos kancleriu, vėliava tapo viena iš dviejų oficialių valstybinių vėliavų (kita oficiali vėliava buvo Vokietijos imperijos).
1935 m. rugsėjo 15 d. nacių vėliava tapo vienintele nacionaline Vokietijos vėliava, praėjus metams po Reicho prezidento Pauliaus fon Hindenburgo mirties.
Ištakos
Atmetęs daugybę pasiūlymų ir spalvų, naujos vėliavos pasirinkimo procesą Hitleris apibūdino taip:
1933 m. sausio 30 d. Hitlerį paskyrus Vokietijos kancleriu, juodos, raudonos ir auksinės spalvos trispalvės buvo atsisakyta. Kovo 12 d. nutarimu buvo nustatytos dvi teisėtos nacionalinės vėliavos: vėl įvesta juodos, baltos ir raudonos spalvos imperinė trispalvė bei nacių partijos vėliava.
Simbolika
Nacių vėliava paima spalvas iš imperijos trispalvės, o Hitleris rašė, kad jis „visada buvo už senų spalvų palikimą“, nes matė jas kaip „švenčiausią savo, kaip kario“ turtą, taip pat todėl, kad jos atitiko jo asmeninį skonį. Hitleris spalvoms pridėjo naujos simbolikos, sakydamas, kad „raudona išreiškė socialinę mintį, kuria grindžiamas judėjimas, balta – tautinę mintį“, o juoda svastika buvo „arijų rasės“ emblema ir „kūrybinio darbo idealas, kuris pats savaime yra ir visada bus antisemitiškas“.
Naujadarai (Rokiškis)
Naujadarai (arba Naujadvariai) – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Lukštai, prie pat sienos su Latvija.
Derevnos valsčius (Slanimas)
Derevnos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Derevna.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1929 m. balandžio 1 d. dalis valsčiaus perduota Šylavičų valsčiui.
Dreams FC
Dreams Football Club, o trumpiau Dream – Ganos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Didžiosios Akros regione. Namų rungtynes žaidžia Dawu Sports stadionas ..
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2009 m.
Josifas Kovneris
Josifas Naumovičius Kovneris (1895 m. gruodžio 17 d. (29 d.), Vilnius – 1959 m. sausio 4 d. Maskva) – sovietų kompozitorius ir dirigentas, dainų, operečių ir muzikos dramos spektakliams bei animaciniams filmams autorius.
Biografija
1914 m. Josifas Kovneris baigė Rusijos muzikos draugijos Vilniaus muzikos kolegiją E. I. Stanek-Lovmyanskaya fortepijono klasę. Muzikos teorijos mokėsi pas kompozitorių Konstantiną Galkauską, 1915 m. studijavo Petrogrado konservatorijoje. Kompozicijos mokėsi pas Vasilijų Kalafatį, instrumentuotės – pas Aleksandrą Glazunovą, 1918–1923 m. mokėsi pas to meto žymų kompozitorių ir muzikos veikėją Georgijų Katuarą, o 1923–1942 m. buvo Maskvos jaunųjų žiūrovų teatro vyriausiasis dirigentas ir muzikinio skyriaus vedėjas.
Kūryba
Per savo veiklos laikotarpį kompozitorius parašė daug kūrinių vaikams bei muzikos animaciniams filmams. Jo palikimas – simfonija-poema „Pergalių kelias“ (1929 m.), siuita „Kaukazo paveikslai“ (1934 m.), „Siuita vaikams“ (1945 m.) simfoniniam orkestrui.
Antrojo pasaulinio karo metu, būdamas Sverdlovske, Kovneris pasuko į operetės žanrą, kuriam liko ištikimas visą šeštąjį dešimtmetį. Iš viso kompozitorius parašė muziką daugiau nei penkiasdešimčiai spektaklių. Paminėtini tokie kūriniai, kaip „Laisvieji flamandai“ (pagal Čarlso de Kosterio „Ulenspiegelio legendą“ (1935 m.), „Anderseno pasakos“ (pastatė V. Smirnova, 1935 m.), muzika Sergejaus Michalkovo pjesei „Tomas Kenti“ (pagal Marko Tveno „Princą ir elgetą“ (1938 m.), „Jie čia nesikandžioja“ (1930 m.), „Nekviestas svečias“ (1937 m.), „Dramblys ir Mopsas“ (1940 m.) bei muzikinės komedijos: „Bronzinis biustas“ (1944 m.), „Akulina“ (1948 m.), „Perlas“ (1953 m.-1954 m.), „Nežemiška būtybė“ (1955 m.).
Iš visų Josifo Kovnerio operečių labiausiai žinoma „Akulina“, kuri buvo sėkmingai atlikta ne tik daugelyje Sovietų sąjungos scenų, bet ir užsienyje – Čekoslovakijoje, Rumunijoje, Vengrijoje.
Pastatymai Lietuvoje
Lietuvoje 1956 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre buvo pastatyta Josifo Kovnerio operetė „Akulina“
Atmintis
Josifas Kovneris palaidotas Vvedenskio kapinėse Maskvoje.
Émerson Leão
Émerson Leão (g. 1949 m. liepos 11 d.) – buvęs brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1970–1986 m.
Torshauno savivaldybė
Torshauno savivaldybė  – didžiausia Farerų salų savivaldybė. Administruoja sostinę Torshauną ir jo apylinkes. Savivaldybė apima pietinę Streimojaus salos dalį bei netoliese esančias Hesturo, Kolturo ir Noulsojaus salas. 1866 m. tapo nepriklausoma savivaldybė. 2013 m. duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 19 500 gyventojų.
Torshauno savivaldybės gyvenvietės:
Lietuvos futbolo varžybos 1968 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1968 m.
I lyga
„Žalgirio“ zonoje laimėjo Ekranas Panevėžys, „Nemuno“ zonoje – Vienybė Ukmergė. Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Ekranas Panevėžys, Vienybė Ukmergė ir Tauras Tauragė.
Starkiškis
Starkiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kurklių.
Lietuvos ir Mozambiko santykiai
Lietuvos ir Mozambiko santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Mozambiko.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. gruodžio 24 d., jau Lietuvai tapus Jungtinių Tautų Organizacijos nare. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. kovo 30 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Lietuvai atstovauja nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojanti Pretorijoje, PAR. Maputu veikia Lietuvos garbės konsulatas (garbės konsulu paskirtas Alvaras Džiuliao Masingas). Mozambikas nėra Lietuvai akreditavęs ambasadoriaus.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno vienas Mozambiko pilietis.
Pirmieji kontaktai
Mozambikas nepriklausomybę paskelbė 1975 m., tačiau nėra žinių apie kokius nors kontaktus tarp Lietuvos ir Mozambikos iki 1991 metų.
Santykiai po 1991 m.
Mozambikas paskelbė pripažįstąs Lietuvos nepriklausomybę 1991 m. gruodžio 24 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. kovo 30 d.
2004 m. gruodžio 1-2 d. stebėtojai iš Lietuvos dalyvavo ES rinkimų stebėjimo misijoje, kurios metu stebėti Mozambiko prezidento ir parlamento rinkimai.
2013 m. rugsėjo 27 dieną įvyko pirmas Lietuvos ir Mozambiko užsienio reikalų ministrų susitikimas dvišaliu lygmeniu. Abiejų šalių ministrai dalyvavo Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sesijos metu vykusioje Visuotinio branduolinių bandymų uždraudimo sutarties XIV straipsnio konferencijoje, po kurios susitiko ir aptarė aktyvesnį verslo ryšių plėtojimą, dvišalių santykių stiprinimą, galimybę pasinaudoti studijų programomis ir bendradarbiavimą tarptautinėse organizacijose.
Lietuva nuo 2015 m. yra akreditavusi Mozambikui ambasadorę, tačiau 2022 m. duomenimis, daugiau susitikimų dvišaliu lygmeniu suorganizuota nebuvo.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
thumb|165px|Nuno Gimarainšas, iš Mozambiko kilęs portugalų rašytojas ir poetas, dėstęs portugalų kalbą ir portugalų kultūrą [[Vytauto Didžiojo universitetas|Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose.]]
2003–2013 m. Lietuvoje gyveno iš Mozambiko kilęs portugalų rašytojas, poetas ir dėstytojas Nuno Gimarainšas, ženkliai prisidėjęs prie dvišalių kultūrinių santykių sklaidos tarp Lietuvos ir Portugalijos.
2007 m. pabaigoje Lisabonoje (Portugalijoje) atidaryta galerijos „Vartai” ir Lietuvos užsienio reikalų ministerijos surengta paroda ,,Nematomi kultūrų tiltai. Afrika ir Lietuva”, kurioje eksponuoti žymių Lietuvos menininkų sukurtos skulptūros bei instaliacijos, tapybos, grafikos, fotografijos darbai, ir į kurios atidarymą atvyko Mozambiko ambasadorius.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Mozambiko siekė 16,82 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Mozambiką.
Mozambike projektų yra įgyvendinusi statybos įmonė iš Lietuvos UAB RND.
Pasiuntiniai Lietuvai
Mozambikas nėra akreditavęs ambasadoriaus Lietuvai.
Hošimino Tan Son Nhat tarptautinis oro uostas
Tan Son Nhat oro uostas (Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) – didžiausias pagal plotą Vietnamo oro uostas. Jo plotas 800 ha/1 977 arai, palyginus su 15-17 Noi Bai oro uosto 650 ha/1 606 akrais ). Jis gali aptarnauti 15-17 mln. keleivių per metus, o Hanojaus Noi Bai oro uostas 8 mln., o Danango oro uostas 2 mln. Taip pat per jį vyko daugiausiai keleivių (12,5 mln. 2009 m.) ir tai yra apie pusė visų skridusių keleivių Vietname. 2010 m. oro uostu naudojosi 15 500 000 keleivių, buvo 130 547 skrydžių.
Oro uostas yra Dongnambo regione, aptarnauja Hošimino miestą. Atidarytas 1930 m.
Satpura
thumb|250px|Pačmarhio slėnis Satpuros kalnuose
Satpura  – kalnagūbris Indijos vakaruose, šiaurės vakarinėje Dekano plokščiakalnio dalyje, Narmados ir Taptės vandenskyroje. Per Satpuros kalnus eina riba tarp Madhja Pradešo ir Maharaštros, vakaruose kalnai siekia Gudžaratą, rytuose – Čhatisgarhą. Ilgis (iš rytų į vakarus) ~800 km, aukštis iki 1353 m (Mahadeo masyve). (kitur nurodoma, kad aukščiausia vieta – 1350 m, Dhūpgarho kalnas).
Lietuva 2019 m. Europos žaidynėse
Antrosiose Europos žaidynėse 2019 vykusiose Minske, Baltarusijoje nuo 2019 m. birželio 21 d. iki birželio 30 d. Europos žaidynėse Lietuvos delegaciją sudarė 131 asmuo.
Satpura
Satpuros kalnai susidarę ant prekambro kristalinių uolienų pamato, padengto bazaltinės lavos sluoksniu. Viršūnės daugiausia plokščios, pietiniai šlaitais statūs, šiauriniai nuožulnesni. Kalnus vagoja gilūs upių slėniai. Pietrytinėje dalyje yra mangano rūdos ir akmens anglių telkinių.
Šlaituose auga lapuočių retmiškiai (tikmedžiai, bambukai, salmedžiai). Satpuros šiaurinėje dalyje (Mahadeo kalnuose) – Satpuros nacionalinis parkas (įkurtas 1981 m.).
God of War (serija)
thumb|right|200px| Žaidimų serijos herojus Kratas su sūnumi 2018 m. žaidimo „[[God of War (2018 kompiuterinis žaidimas)|God of War“ viršelyje.]] God of War – veiksmo ir nuotykių kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama išskirtinai „Sony PlayStation“ konsolėms nuo 2005 m.
Lietuva 2019 m. Europos žaidynėse
Eiliniame Lietuvos tautinio olimpinio komiteto (LTOK) Vykdomojo komiteto posėdyje buvo nuspręsta Lietuvos komandos sudėtis. Oficialią Lietuvos komandą sudarė 72 sportininkai, 30 trenerių, 4 komandų vadovai, 11 medikų, 3 delegacijos vadovai ir 10 komandą aptarnaujančio personalo. LTeam komandoje Lietuvos garbę gynė 32 moteris ir 40 vyrų, 13 sporto šakų atstovai.
God of War (serija)
Apie žaidimus
„God of War“ serijos žaidimus sukūrė „Sony“ priklausanti Santa Monikos studija Kalifornijoje. Tai vieno žaidėjo 3D grafikos žaidimai, kuriuose žaidėjas iš trečiojo asmens perspektyvos valdo pagrindinį herojų, galiūną Kratą. Žaidimų žanras artimas hack and slash žaidimams, jų eigoje sprendžiami aplinkos galvosūkiai. Žaidimai skirti suaugusiems dėl daug brutalių priešų nužudymo scenų ir pasitaikančių sekso minižaidimų.
Žaidimų veiksmas vyksta mitologinių laikų Senovės Graikijoje. Herojus Kratas buvo spartiečių karo lyderis, tačiau žaidimų serijos pradžioje jis yra kamuojamas praeities įvykių košmarų ir pramintas „Spartos vaiduokliu“. Norėdamas išpirkti savo praeities nuodėmes Kratas pradeda tarnauti Olimpo dievams. Atėnė jam pažada, kad jis ras išganymą, jei nugalės jos brolį, karo dievą Arėją. Tačiau Olimpo dievai apgauna Kratą ir jis vėliau supranta, kad būtent jie buvo atsakingi už jo šeimos tragediją. Ginkluotas dviem kardais ir spręsdamas aplinkos galvosūkius žaidėjo valdomas Kratas turi atkeršyti Olimpo dievams. 2018 m. išleistoje aštuntojoje serijos dalyje Krato kovos perkeltos į Šiaurės kraštus, kur jis susigrumia su skandinavų mitologijos dievais, Krato būdingi ginklai, kardai, pakeisti karo kirviu.
Žaidimai
Pagrindinių žaidimų serija:
Eta (sklandytuvas)
Eta (oficiali pavadinimo rašyba: eta) – Italijoje ir Vokietijoje sukurtas savarankiškai pakylantis dvivietis atviros klasės sklandytuvas su „T“ formos uodega, kurio sparnų mojis yra 30,90 m.
XXI a. pirmame ir antrajame dešimtmetyje tai buvo aptakiausias pasaulyje sklandytuvas, kurio aerodinaminis koeficientas siekia 70 (iš 1 km aukščio galima nusklęsti 70 km).
Orlaivio pavadinimas kildinamas iš technologijų terminologijos, kur graikiška raidė „eta“ žymi efektyvumą.
Konstrukcija
„Eta“ – kompozitinis anglies pluošto monoplanas sklandytuvas su įmontuojamu varikliu.
„Eta“ yra sklandytuvų plėtros tendencijos pavyzdys, kai privatūs pilotai inicijuoja naujų atviros klasės sklandytuvų kūrimą. Privatus „Concordia“ sklandytuvo vystymas žada dar keliais taškais padidinti keliamosios galios ir pasipriešinimo santykį.