cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žemiečiai
Filmo premjera įvyko 2005 m. Artivist Film Festival & Awards festivalyje, kur pelnė geriausio dokumentinio filmo titulą. Vėliau buvo parodytas tarptautiniame Bostono kino festivalyje (laimėjo geriausio turinio apdovanojimą) ir tarptautiniame San Diego kino festivalyje (buvo pripažintas geriausiu dokumentiniu filmu, apdovanojimą gavo ir Ch. Feniksas).
Choakinas Feniksas filmą pakomentavo taip: „Iš visų mano kada nors sukurtų filmų, tai yra tas, kuris labiausiai priverčia žmones kalbėti. Nes kiekvienas, peržiūrėjęs „Žemiečius“, apie filmą papasakos kitiems trims. " Gyvūnų teisių filosofas Tomas Reganas pastebėjo, kad „tiems, kurie peržiūrės Žemiečius, pasaulis niekada nebebus toks, koks buvo“.
Anatolijus Rudenko
Anatolijus Rudenko (g. 1982 m. spalio 7 d., Maskvoje) – ukrainiečių kilmės Rusijos teatro ir kino aktorius.
Biografija
Kartą „Mosfilme“ Anatolijų pastebėjo režisieriaus asistentas ir pakvietė į Eldaro Riazanovo filmą „Sveiki, kvaileliai!“. Paauglys puikiai tiko Mitrofano vaidmeniui, kuris domėjosi suaugusiomis merginomis ir vyriškais žurnalais. Be to, pirmą kartą filmavimo aikštelėje Rudenko tikrai užsidegė cigaretę, nes to taip pat reikėjo vaidmeniui.
2004 m. Rudenko gavo Ščukino vardo aukštosios teatro mokyklos diplomą. Iki to laiko buvo atlikęs keliolika vaidmenų. Vaidino kartu su Sergejumi Gazarovu filme „Penktasis kampas“, tada pateko į serialą „Kamenskaja ir vagis“. Neatsisakydavo ir epizodinių vaidmenų serialuose. Tikroji šlovė ir pripažinimas atėjo įkūnijus vaidmenis seriale „Du likimai“.
Piečiškiai
Piečiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Žvirgždaičių.
Anatolijus Rudenko
Biografija
Kartu su Goša Kucenko vaidino kriminaliniame seriale „Paskutinis policininkas“.
Danijos ryšiai
Danijos ryšiai ir komunikacijos:
Telefonija
Radijas
Televizija
Internetas
Tinklinis 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Tinklinis 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 18-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Dostas Muhamedas
Dostas Muhamedas (PS دوست محمد خان (Dost Muhammad Khān); ‎1793 m. gruodį – 1863 m. birželio 9 d.) – XIX a. pirmasis Afganistano emyras, Barakzajų dinastijos pradininkas.
Biografija
Dostas Muhamedas buvo vienuoliktasis barakzajų klano vado (chano) Pajendos sūnus. Gimė 1792 m. gruodį Kandahare, tuomet Duranių imperijoje. Jo tėvas buvo nužudytas 1799 m. šacho Zamano Duranio nurodymu. Dostą Muhamedą auklėjo jo motina persė, o privertus ją ištekėti už Dosto pusbrolio jo priežiūrą perėmė vyriausiasis brolis Fathas, kuris buvo šacho Machmudo Duranio viziris šiam valdant 1809−1818 m. Dostas užsirekomendavo iš pradžių vadovaujamas brolio ir vėliau tapęs Kohstano valdytoju. 1817 m. kariaujant broliui Herato regione jis buvo nusiųstas konfiskuoti vietos bajoro Hadžio Ferūzo ad Dino nuosavybės. Pasekoje buvo nužudyti žmonės ir Dosto vyrai užpuolė haremo moteris. Bijodamas tiek brolio, tiek šacho, kurie gerbė Hadžį Ferūzą ad Diną, Dostas Muhamedas pabėgo į Kašmyrą. Tuo metu jo brolis užėmė Heratą ir planavo įsiveržimą į Iraną. Įtaręs pavojų sau šachas Machmūdas pasiuntė savo sūnų Kamraną į Heratą ir pastarojo Fathas buvo apakintas. Jo broliai prisiekė už tai atkeršyti. Dostas, Jaras ir Piras surengė žygį ir 1819 m. be pasipriešinimo užėmė Kabulą. Šachas Machmūdas surengė atsakomąjį žygį iš Kandaharo ir pakeliui nužudė Dosto brolį Fathą. Dostas vadovavo atsakomajam žygiui, bet mūšis neįvyko, šachas su sūnumi pabėgo. Kabule valdžia priklausė vyriausiuoju likusiam Dosto broliui Muhamedui Azimui, Dostas paskirtas Gaznio valdytoju.
1822 ar 1823 m. mirus Mohamedui Azimui valdžią Kabule paveldėjo jo sūnus Habibula, kurį sukilęs Dostas nugalėjo ir po to įveikė kitą brolį Sultaną. 1826 m. Dostas Muhamedas pilnai perėmė valdžią Kabule. Jis plėtė savo valdomas teritorijas, nugalėjo šacho Šodžos pajėgas ir užvaldė Kandaharą, tačiau nei 1834, nei 1837 m. kampanijų metu jam nepavyko užvaldyti Pešavaro. 1838 m. jis paskelbė „šventąjį karą“ prieš sikhus Sinde ir pasiskelbė „tikinčiųjų vadu“ (emyru). Tuo pat metu iškaldino pirmąsias savo vardo monetas, ant kurių buvo rašoma „Emyras Dostas Muhamedas pasirinko kovoti džihadą“ ir „Ir kaldinti monetas, tegul Dievas suteikia jam pergalę“. 1839 m. britai, įtarę Rusijos imperijos įtakos Afganistane grėsmę, pradėjo karinę kampaniją prieš jį, pašalino iš Kabulo, kur valdžią sugrąžino šachui Šodžai. Kiek laiko besipriešinęs Dostas Muhamedas pasidavė britams ir buvo priverstas gyventi Indijoje. Šachas nevaldė ilgai ir sukilimo metu buvo nužudytas, britai išvaryti. Šie įvykiai istorijoje žinomi Pirmojo anglų-afganų karo pavadinimu.
1842 m. grįžęs į Kabulą Dostas Muhamedas organizavo viso Afganistano užkariavimą išskyrus Kašmyrą ir Pešavarą. 1849 m. užkariauti Bamijanas ir Hazaradžatas, kur valdytoju paskirtas Dosto sūnus Muhamedas Akramas. 1854 m. žygio metu į Turkestaną užvaldyti Balkas, Maimana ir Šeberganas, kur valdytoju paskirtas princas Muhamedas Afžalas. Po brolio Kohandelo mirties Dostas pradėjo valdyti Kandaharą. Dostas Muhamedas mirė 1863 m. per žygį, kuriuo buvo užkariautas Heratas. Jis laikomas moderniosios Afganistano valstybės įkūrėju. Pirmą kartą centralizuota valdžia įtvirtinta teritorijose, kuriose dabar įsikūręs Afganistanas. Jis sėkmingai sugebėjo politiškai laviruoti tarp įvairių Afganistano genčių, rėmėsi šiitiškomis gentimis. Tam padėjo ir jo daugelis vedybų (jis turėjo 16 žmonų). Buvo susilaukęs 27 sūnų ir 25 dukterų. Po Dosto mirties valdžia perėjo jo sūnui Širui Ali.
Danijos transportas
Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių Danijos transportui aprašyti:
Geležinkeliai:
Susisiekimas su kitomis valstybėmis:
Keliai:
Oro uostai:
Vamzdynai:
Eglė Morkūnaitė
Eglė Morkūnaitė (g. 1981 m. Kaune) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų vicečempionė (2001 m.), Šachmatų klubo "Margiris" narė. Žaidžia ir korespondenciniais šachmatais.
Edu Manga
(g. 1967 m. vasario 2 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1989 m.
Tuvos duburys
thumb|250px|Tuvos duburys. Cholčuko apylinkės
Tuvos duburys  – tarpukalnių duburys Rusijoje, Pietų Sibire, Tuvoje. Apribotas Vakarų Sajano, Altajaus, Tanu Olos ir Rytų Tuvos kalnais. Ilgis apie 400 km, plotis iki 70 km. Būdingas aukštis – 600–900 m.
Būdingos lygumos, vietomis pereinančios į kalvynus. Adar Dašo žemakalnių masyvas duburį skiria į dvi dalis – Chemčiko (vakarinė) ir Ulug Chemo (rytinė). Duburiu teka Jenisiejaus ištakos (Ulug Chemas, Chemčikas). Vyrauja varpinių–pelynų ir karaganų stepės (daugiausia išdirbtos). Kviečių, miežių, sorų pasėliai.
Tuvos duburyje gyvena dauguma Tuvos gyventojų. Čia įsikūrę visi krašto miestai (Kyzylas, Ak Dovurakas, Čadanas, Šagonaras).
Dodekanesas
Dodekanesas – 12-os didesnių ir 150 mažesnių Graikijos salų grupė. Jos yra Egėjo jūroje prie pietvakarinių Turkijos krantų ir į šiaurės rytus nuo Kretos salos.
Visos salos turi turtingą istoriją ir daugumoje iš jų galima rasti daug bizantiškų bažnyčių ir viduramžių pilių. Iš visų 163 salų 26 yra apgyvendintos. Žymiausia iš jų yra Rodo sala, kuri užima 1 400,7 km² plotą.
Didesnės salos: Rodas, Kosas, Patmas, Astipalėja, Kalimnas, Karpatas, Kasas, Leras, Nisiras, Simė, Tilas, Megistė (Kastelorizas).
Aleksejus Demidovas
Aleksejus Demidovas (g. 1987 m. rugpjūčio 26 d., Žemutinis Naugardas) – Rusijos teatro ir kino aktorius.
Biografija
2007 m. baigė Žemutinio Naugarodo teatro mokyklą (Ju.D. Filšino kursas). Baigiamasis darbas buvo Figaro vaidmuo komedijoje „Figaro vedybos“ festivalyje „Tavo šansas“. Vėlesniais metais sutelkė dėmesį į kino karjerą. Išbandė laidų vedėjo pozicjoje radijo stotyje „Rusijos naujienų tarnyba“ (vadovavo sekmadienio programai „Stiklinė pieno“).
Debiutavo kine melodramoje „Rusvaplaukė“ (Ryža). Vėliau filmavosi keliuose detektyvų projektuose - „Lavrovos metodas“, „Draugai policininkai“ ir „MUR. Artistai". Po to buvo du sezonai seriale „Daktaės Zaicevos dienoraštis“. Šlovės sulaikė pasirodžius pagrindiniame vaidmenyje seriale „Draugai policininkai“ (2011–2012 m.) – suvaidino vyresnįjį leitenantą Semioną Kudriavcevą (Samą), apsaugos nuo vagysčių skyriaus detektyvą. Įsimintini pasirodymai juostose „Šeštadienį“, „Svetimas tarp mūsų“, „Lyčių karas“, „Šnabždesys“, „Penktas aukštas be lifto“ ir kt.
Saria
Saria – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos kairysis intakas. Prasideda Švenčionių aukštumoje, 3 km į pietvakarius nuo Švenčionių, prie Modžiūnų kaimo. Teka į pietvakarius, prateka Peršaukščio, Sarių ežerus. Žemupyje pasuka į vakarus, vingiuodama teka per Pabradės miškus. Įteka į Žeimeną 34 km nuo jos žiočių, ties Zimeliške.
Intakai: Karvinė (dešinysis), Juodupė (kairysis).
Vidutinis nuolydis 271 cm/km. Ties Sariais (18 km nuo žiočių) patvenkta, susidaręs 89 ha tvenkinys. Gyvenvietės prie Sarios: Modžiūnai, Petruškos, Sariai, Antasarė.
Upės pavadinimas ko gero kilęs nuo indoeuropiečių prokalbės šaknies „tekėti, bėgti“ (plg.  „skystas, takus“,  „upelis“ ir kt.).
Muang Sua
Muang Sua – istorinis regionas Pietryčių Azijoje, dabartinio Laoso šiaurinėje dalyje. Jo pagrindinis miestas yra Luangprabangas.
Geografija
Regionas sutampa su Mekongo vidurupiu. Tai – kalnuotas kraštas, vagojamas siaurų upių slėnių, menkai tinkamas žemdirbystei. Regionas rytuose ribojasi su kalnuotomis Vietnamo tajų gyvenamomis teritorijomis (dab. šiaurės vakarų Vietnamas), o vakaruose – su šiaurinių tajų žemėmis (dab. šiaurės Tailandas), pietryčiuose – su istoriniu Muang Phuanu. Šiaurėje pereina į istorinį Sišongpanos regioną (šiaurės Laosas ir pietų Junanas), o pietuose – į derlingą Khorato plynaukštę (dab. Isanas Tailande).
Istorija
Seniausieji šio kalnuoto krašto gyventojai buvo proto-khmerai, dabartinių chmu ir kitų giminingų tautelių protėviai. VIII a. jį valdė Nandžao karalystė iš Junano, tačiau kadangi kontrolė nebuvo stipri, į regioną iš šiaurės ir rytų (dab. Vietnamo) migravo tajų gentys, kurios įsitvirtino prie Mekongo upės ir čia pastatė Muang Sua miestą (Luangprabangą). Legenda pasakoja, kad tajų pirmasis valdovas, valdęs jų protėvynėje, atidavė šią teritoriją savo sūnui Chun Lo, kuris 698 m. čia įkūrė savo dinastiją.
Ankstyvajai tajų valstybei nebuvo lemta turėti ilgą nepriklausomybę. Jau 709 m. čia hegemoniją įtvirtino Nandžao, o IX a. – Khmerų imperija iš pietų. Vėliau Luangprabange įtvirtinta khmerų kilmės dinastija. Dar vėliau (1128–1169) regioną valdė chmu kilmės Chun Čuangas, kuriam pavyko atkurti regiono vienybę ir išplėsti valdžią.
Visu šiuo laikotarpiu Mekongo vidurupio žemumose formavosi lao (lao lun) etninė grupė. Nusilpus Dali karalystei šiaurėje ir Khmerų imperijai pietuose, jie plito palei Mekongo upę į pietus, kolonizuodami kraštą. Šios kolonizacijos metu XI–XII a. jie įkūrė savo miestus Vientianą ir Čampasaką. Taip lao lun paplito didžiulėse teritorijose dabartiniame vakarų Laose ir šiaurės rytų Tailande, nors ir nominaliai pripažindami Khmerų imperijos valdžią.
1253 m. Mongolų imperija užėmė Dali karalystę šiaurėje ir įgijo valdžią Muang Sua regione. Tačiau 1271 m. Luangprabange įtvirtinta nauja tajų kilmės dinastija, kurios įkūrėjas buvo Panya Langas. Toliau valdovai titulavosi panya. Nuo 1286 m. valdė Panya Khamphongas. Jo laikais sustiprėjo gretima tajų valstybė – Sukhotajus vakaruose. 1282-84 Sukhotajaus karalius Ram Khamhaengas užėmė Muang Sua regioną ir tajų žemes dar toliau į rytus – Muang Thaengą. 1292-97 m. Panya Khamphongo armija nukariavo ir karalystę pietryčiuose – Muang Phuaną. Po Sukhotajaus karaliaus mirties Panya Khampohongas atkūrė valstybingumą ir pats tapo Phuano karaliumi. Juo išbuvo iki 1312 m.
Per visą tą laiką į regiono reikalus kišosi mongolai, kas kėlė nepasitenkinimą. Sendamas Panya Khamphongas norėjo po mirties sostą palikti anūkui Fa Ngieo. Tačiau jo brolis Fa Ngumas buvo paimtas į Khmerų imperiją kaip įkaitas. Ten jis vedė khmerų princesę. 1349 m. jis iš Angkoro pradėjo nukariavimus į šiaurę, suvienydamas visas lao gyvenamas žemes. 1354 m. jis karūnavosi Lan Sango karaliumi. Šios karalystės sostine tapo Luangprabangas, vėliau – Vientianas.
1707 m. subyrėjus Lan Sangui, regione susikūrė Luangprabango karalystė, kuri mokėjo duoklę Tailandui. Dėl nuolatinių neramumų krašte, 1887 m. ji priėmė Prancūzijos protekciją ir įjungta į Prancūzijos Indokiniją. Regionas tapo Laoso valstybės branduoliu. Valdant karaliui Sisavang Phoulivong, pradėtas lao gyvenamų žemių vienijimas: 1931 m. įjungta Huafano provincija, 1942 m. – Siengchuango ir Vientiano provincijos, 1946 – Čampasako ir Saiburio provincijos. Vakarinės lao gyvenamos žemės (kitoje Mekongo pusėje) tuo pat metu įjungtos į Tailando karalystę.
Pielkava
Pielkava – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Igliaukos.
Dominikos Respublikos ir Lietuvos santykiai
Dominikos Respublikos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Dominikos Respublikos ir Lietuvos.
Diplomatiniai santykiai tarp valstybių buvo užmegzti tarpukariu, tačiau konsulatų nei Lietuvoje, nei Dominikos Respublikoje įsteigta nebuvo. Diplomatiniai santykiai tarp šalių atkurti 1995 m. gegužės 2 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, kitų tarptautinių organizacijų narės. Vokietijoje reziduoja Lietuvai akredituotas Dominikos Respublikos ambasadorius. Lietuva Dominikos Respublikai akredituoto ambasadoriaus neturi. Santo Dominge veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno du Dominikos Respublikos piliečiai.
Ankstyvieji santykiai
Lietuva ir Dominikos Respublika tarpukariu buvo užmezgusi diplomatinius santykius. Data nežinoma.
Lietuvą okupavus SSRS, Dominikos Respublika netiesiogiai ir neoficialiai išeiškė pritarimą Baltijos valstybių aneksijos nepripažinimui, laikydamasi tyliosios nepripažinimop politikos. Dominikos Respublikoje nebuvo konsulatų, tad Lietuvos diplomatinės tarnybos (LDT) veikla šioje šalyje plėtojama nebuvo, nors Dominikos Respublikos valdžia palaikė ryšius su LDT.
Santykiai po 1995 m.
Santykiai tarp dviejų valstybių atkurti 1995 m. gegužės 2 d. Pirmuoju Lietuvos garbės konsulu Dominikos Respublikoje tuomečio Lietuvos Respublikos nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus Venesuelai Vytauto Dambravos kvietimu tapo Nyderlanduose gimęs ir užaugęs Vilhelmas Bruveris.
2021 m. spalio 30 d. organizuotas pirmasis tiesioginis komercinis translatlantinis skrydis iš Lietuvos tarp Vilniaus ir Punta Kanos.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Dominikos Respublikos siekė 3,17 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Dominikos Respubliką.
Kultūriniai ir sporto mainai
Abiejų šalių vyrų krepšinio rinktinės yra bent kartą viena prieš kitą sužaidusios rungtynes – paskutinįkart žaistos draugiškos rungtynės Kaune 2021 m. birželio 24 d., kurias prieš Dominikos Respubliką laimėjo Lietuvos rinktinė.
Pasiuntiniai Dominikos Respublikai
Lietuva nėra akreditavusi savo diplomatų Dominikos Respublikai.
Valtybinių ordinų kavalieriai
Lietuvos valstybiniai apdovanojimu apdovanotas vienas Dominikos Respublikos pilietis – buvęs konsulas Vilhelmas Bruveris. Nėra duomenų, kad būtų Dominikos Respublikos ordinais apdovanotų Lietuvos piliečių.
Anastasija Ročāne
Anastasija Ruočanė (g. 1992 m. birželio 7 d., Ryga) – latvių futbolininkė, gynėja, žaidusi Šiaulių „Gintroje“.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo įvairiose Latvijos ir Estijos ekipose.
FC Gintra
UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas“ susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan“. Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą. FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Anastasija Ruočanė pasirodė pačioje rungtynių pabaigoje (86 min.) ir žaidė iki finalio švilpuko.
2021 m. rugpjūčio pabaigoje pranešta, kad Šiaulių „Gintros” klubą palieka dvi latvės – Anastasija Ročāne ir Karlina Miksone. Anastasija Ročāne atstovavo Šiaulių „Gintros” klubui pusantro sezono.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Savo laiku atstovavo Latvijos WU-17 ir WU-19 jaunimo rinktines.
Buvo kviečiama į Latvijos nacionalinę moterų rinktinę.
Badmintonas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Badmintonas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyks 9-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Bengalinė katė
Bengalinė katė  – katinių (Felidae) šeimos plėšriųjų žinduolių rūšis.
Paplitimas
Natūraliai paplitusios Pietų, Pietryčių ir Rytų Azijoje (nuo Afganistano iki Ruisijos Tolimųjų Rytų bei Malajų salyno). Nuo 2002 m. bengalinės katės buvo įrašytos į IUCN Raudononąją knygą kaip plačiai paplitusi rūšis, bet įvardyta, kad tam tikrose vietovėse dėl medžioklės, joms gręsia išnykimas.
Išvaizda
Atogrąžose gyvenančios bengalinės katės sveria 0,55-3,8 kg, kūno ilgis 38,8-66 cm, pečių aukštis apie 41 cm, uodega ilga - 17,2-31 cm. Atšiauresniuose kraštuose gyvenančios yra stambesnės, kaip kad šiaurės rytų Kinijoje ir Rusijos Primorės krašte jos sveria iki 7,1 kg, o kūno ilgis siekia 75 cm; paprastai prieš žiemą bengalinės katės priauga svorio ir iki pavasario lieknėja.
Porūšiai
Bengalinių kačių porūšiai labai skiriasi kailio spalva, uodegos ilgiu, kaukolės forma.
Peržiūrėjus katinių (Felidae) rūšių taksonomiją, ir remiantis molekuline analize, morfologiniais skirtumais ir biogeografiniu atsiskyrimu, nuo 2017 m. pripažįstami du bengalinių kačių porūšiai:.
Yra pasiūlytos šios bengalinių kačių nedidelės, bet izoliuotos populiacijos, pripažinti kaip atskirais porūšiais:
Artimos rūšys
Anksčiau bengalinė katė buvo laikoma viena ta pačia rūšimi kartu su Sundos kate (Prionailurus javanensis). Nuo 2017 m. pastaroji pripažįstama kaip atskira rūšis.
Bengalijos kačių veislė
Kryžminant bengalines kates (Prionailurus bengalensis) ir namines kates (Felis catus), buvo išvesta Bengalijos kačių dirbtinė veislė.
Duraniai
Duraniai − Afganistano puštūnų gentis (genčių sąjunga) ir kartu taip vadinama Afganistano valdančioji dinastija 1747−1978 m.
Duraniai istoriškai buvo viena įtakingiausių ir valdančiųjų genčių dabartinio Afganistano žemėse (kita dominuojanti gentis buvo puštūnų gilzajai). Anksčiau jie buvo vadinami abdaliais ir pavadinimą pakeitė, pasak legendos, sapno metu paragintas Achmadas Šachas Duranis, 1747 m. tapęs didelės imperijos Vidurinėje Azijoje karaliumi (šachu). Jis buvo tiesioginis palikuonis Sado, kuris buvo abdalių vadas 1588−1629 m. valdant Abasui Didžiajam. Tuo metu abdaliai pirmą kartą paminėti ir, tikėtina, vienokia ar kitokia genčių sąjunga jau tuo metu egzistavo. Tuo pat metu paminėta, kad abdaliai vertėsi avių auginimu į rytus nuo Kandaharo. XVII a. vid. paminėti vėl gyvenantys prie Kandaharo, iš kur buvo išstumti gilzajų ir XVIII a. pr. gyveno prie Herato. XVIII a. pirmoje pusėje Nadiras padovanojo abdaliams daug žemių Kandaharo provincijoje atsilygindamas už kariavimą jo pusėje. Jo pajėgose buvo 12 tūkst. abdalių raitelių. Manoma, kad žemės sklypus tuo metu gavo 100 tūkst. abdalių šeimų ir jų skaičius dar padaugėjo valdant Achmadui Šachui Duraniui. Po Nadiro mirties abdaliai buvo tokie galingi, kad naujos valstybės vadu išsirinko iš savo tarpo Zadozajų klano iš popalzajų genties atstovą, chaną Achmadą, kuris titulavosi šachu. Kartu jis suteikė naują pavadinimą abdaliams duraniai, pagal karališkąjį titulą (dorr-e dorrān, kas reiškia „perlas iš perlų“ ). Duranių kilmės valdančioji dinastija išsilaikė iki 1978 m. komunistų perversmo ir prezidento Muhamedo Daudo nužudymo. Dinastija turėjo dvi šakas: Zadozajų ir Muhamedzajų.
Abdalių (Duranių) gentis istoriškai turi dvi šakas: zurakų ir pandžpajų. Jų kilmė nėra aiški, jie tikriausiai atėjo iš Tobos ar Goro kalnų. Jų genčių sąjungą sudaro dešimt puštūnų genčių. Pagal kilmės legendą, jų bendruoju protėviu buvo Abdalis, kuris save kildinosi iš bendro puštūnų genčių protėvio Kaiso Abdul Rašido. Pandžpajų šakai priklauso trys didelės gentys: alizajai, išakzai (sakzai), nurzajai; dvi mažesnės gentys: makohiai ir koganiai. Zurakų (Zirakų) šakai priklauso musazajai, alkozajai, popalzajai ir barakzajai. Politiškai istorijos eigoje aukščiausia valdžia tarp duranių priklausė popalzajams ir barakzajams. Duraniai tikriausiai įsikūrė kaip politinė sąjunga, nes, pvz., adozajų gentis, irgi kildinanti save iš Abdalio, nepriklauso duraniams. Daugiausiai duraniai įsikūrę Faraho ir Kandaharo provincijose. Dėl artimo ryšio su Afganistano emyrais bei karaliais ir dėl to, kad jos žemės buvo įgytos už nuopelnus karuose, genties valdymo struktūra nėra įprasta. Kiekvienas klanas yra valdomas vado sardaro, kuris yra giminės galva. Smulkesnės klano grupės vadovaujamos chanų, kurie yra iš valdančiųjų giminių. Vadų valdžia nėra absoliuti. Gentis daugiausiai užsiima žemdirbyste, moterys audimu. Vyrai parneša vandenį, moterys melžia. Apie 100 tūkst. duranių XX a. pb. gyveno klajokliškai. Bendras jų skaičius XX a. pb. vertintas 2 mln. žmonių. Duranių ūkyje prekyba nėra labai reikšminga. Pasiturintys genties nariai patys žemės nedirba, o samdo prižiūrėtojus buzgarus ir darbininkus, daugiausiai iš tadžikų. Neturtingi duraniai gali samdytis buzgarais, bet niekuomet nebūna paprastais darbininkais. Duranių gyvenviečių namai statomi aplink chano namą, kuris paprastai būna įtvirtintas. Duraniai pasižymi dideliu religingumu, kiekviename kaime yra jų dvasinis lyderis ir patarėjas mula. Duraniai išpažįsta sunizmą.
Žygis į Romą (filmas)
Žygis į Romą – 1962 m. Italijoje sukurta komedija apie fašizmo pradžią, kuomet įvyko Benito Mussolini vadovaujamų juodmarškinių žygį į šalies sostinę.
Turinys
Filme pasakojama apie fašizmo užuomazgas Italijoje 1919-1922 m. Domeniko, apsukrus romietis, po karo neturinis darbo ir besišlaistantis Milano gatvėse. Umberto – buvęs jo tarnybos draugas, kurį iš namų išvarė jo paties vaikai. Prisidėję prie tuo metų besimezgančio fašistų judėjimo, jiedu netrukus atsiduria kalėjime už susirėmimą su policija kiemsargių streiko metu. Išvaduoti bendraminčių, jie prisideda prie planuojamo jų žygio į Romą, tačiau pakeliui vis labiau nusivilia naujojo judėjimo ideologija...
Gilberto Carlos Nascimento
(g. 1966 m. birželio 14 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1988 m.
Erubiškiai
Erubiškiai (, nuo 1929 m. Hopfendorf, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Erubiškių kaimo bendruomenė 1938 m. 1785 m. Erubiškiai buvo karališkasis valstiečių kaimas su 14 ugniakurų, 1818 m. – valstiečių kaimas su 16 ugniakurų ir 86 gyventojais, 1839 m. – mišrusis kaimas su 19 ugniakurų ir 145 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikinčiųjų dauguma priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Kaime buvo malūnas. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Piemenys
Piemenys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dysnos.
Albert Bierstadt
Albertas Birštatas (, 1830−1902 m.) − iš Vokietijos kilęs XIX a. JAV tapytojas-peizažistas, vienas žymiausių JAV „Hadsono upės mokyklos“ atstovų.
Biografija
Albertas Birštatas gimė 1830 m. sausio 7 d. Zolingene (tuo metu Prūsijos karalystės dalis). Tėvai Henris ir Kristina Birštatai po dvejų metų persikėlė į JAV ir apsistojo Niu Bedforde, Masačusetse. Albertas turėjo dar septynis brolius ir seseris. Jis nuo pat jaunystės domėjosi tapyba, buvo savamokslis. 1850 m. siūlė savo piešėjo paslaugas. 1853 m. jis išvyko į Vokietiją mokytis pas giminaitį, to meto gerbiamą tapytoją Johann Peter Hasenclever, kuris tačiau mirė vos atvykus Albertui. 1853-1857 m. A. Birštatas mokėsi Diuseldorfo tapybos mokykloje (Düsseldorfer Malerschule), kurioje jam didelę įtaką padarė Karlas Frydrichas Lesingas ir Andrejas Achenbachas (Andreas Achenbach). Diuseldorfe besimokydamas tapybą, jis susipažino ir susibičiuliavo su tuo metu labai reikšmingu amerikiečių tapytoju Vortingtonu Vitredžu (Worthington Whittredge).
1859 m. A. Birštatas atliko kelionę į Uolinius kalnus Vajominge su Frederick W. Lander tyrimų grupe. Iš kelionės grįžo su daug eskizų, indėnų kultūros artefaktų. Jis apsigyveno Niujorke ir išgarsėjo JAV Vakarų peizažais. 1863 m. leidosi į antrą kelionę iki Ramiojo vandenyno pakrantės kartu su rašytoju Fitz Hugh Ludlow. San Franciske prie jų prisijungė kiti menininkai ir grupė iškeliavo stovyklaudama po JAV Vakarus. A. Birštatas praleido kelias savaites tapydamas Josemito slėnyje, keliavo palei Kolumbijos upę. Dailininkas nutapė daug paveikslų remdamasis iš kelionės parsivežtais eskizais. Šie kūriniai buvo populiarūs tarp amerikiečių ir A. Birštatas dėl savo meistriškumo buvo akivaizdžiu lyderiu tarp JAV tapytojų, vaizdavusių JAV Vakarus. Dailininkas gavo užsakymų iš vyriausybės sukurti paveikslų Kapitolijaus rūmams. 1867 m. jis su sužadėtine išvyko į Europą jau būdamas garsiu menininku. Jam buvo suteikta garbė du paveikslus privačiai pademonstruoti karalienei Viktorijai Londone. Po dvejų metų Europoje tapytojas su žmona iki 1873 m. gyveno Kalifornijoje, po to − Niujorke. 1876 m. pabaigoje jo žmonai Rosali buvo diagnozuota džiova ir jai rekomenduota žiemą praleisti šiltuose kraštuose. Ji iki 1893 m. viešėdavo Nasau, kur Albertas rado naujų temų savo paveikslams, taip pat jis keliavo į Vakarų JAV, į Kanadą.
Kūrinių galerija
A. Birštato kūriniai chronologine tvarka:
Nyderlandų moterų futbolo rinktinė
Nyderlandų moterų futbolo rinktinė – Nyderlandus atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Nyderlandų futbolo asociacija. Joje rungtyniavo Lieke Martens, bei eilė kitų moterų futbolo žvaigždžių.
Vitalijus Portnikovas
Vitalijus Portnikovas (Віта́лій Едуа́рдович По́ртников; 1967 m. gegužės 14 d. Kijeve) – ukrainiečių publicistas, rašytojas ir žurnalistas. Ukrainos PEN klubo narys.
Edu Marangon
(g. 1963 m. vasario 2 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1990 m.
Sarių ežeras
Sarių ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8 km į pietvakarius nuo Švenčionių. Išsidriekęs šiaurės – pietų kryptimi 3,65 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 170 m. Gylis siekia 22 m. Telkšo rininiame duburyje, krantai su terasomis, daugiausia aukšti. Į pietvakarius yra nutįsusi ~ 0,7 km ilgio įlanka. Pietinė pakrantė pelkėta – plyti Sarių pelkė. Iš šiaurės, vakarų supa miškai (Paulinavo, Peršaukščio, Gurų miškai). Ežeru iš šiaurės rytų į pietus prateka Žeimenos intakas Saria. Ežero pratakumas 77 % per metus. Nuo 1973 m. ežeras patvenktas. miniatiūra|250px|left|Vaizdas nuo [[Sariai|Sarių kaimo]]
Sugaunama karšių, seliavų. Greta Sarių ežero įsikūrę Sarių ir Petruškų kaimai. Pietinėje pakrantėje ties Sarių kaimu įrengtas paplūdimys. Prie ežero veikia 2 kaimo turizmo sodybos (rytinėje ir pietinėje pakrantėse).
Pienagalys
Pienagalys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Troškūnų.
Katelninkų apylinkė
Katelninkų apylinkė (arba Katelnykų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Karalinavos apylinkė
Karalinavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pabradės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Arnionių apylinkės ir Gaižiūnų apylinkės.
Pavelas Trubineris
Pavelas Trubineris (g. 1976 m. lapkričio 22 d., Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.
Biografija
2004 m. debiutavo seriale „Kareiviai“. Pirmąjį pagrindinį vaidmenį filme suvaidino 2005 m. televizijos seriale „Plius begalybė“ (2005–2006 m., režisierius Aleksejus Lukanevas). Vėliau pasirodė Anos Kelčevskajos filme „Pamaina“ (2006). Gavo pagrindinius vaidmenis serialuose „Privati ​​tvarka“ (2007), „Natūrali atranka“ (2008), „Nereikalingų žmonių sala“ (2012) ir filmuose „Atostogos“ romantika“ (2008), „Tik grįžk“ (2008). Po daugybės filmų karine tema 2018 m. įkūnijo baleto šokėją filme „Baltųjų naktų fantazijos“.
Merkinės apylinkė
Merkinės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Merkinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. 1950 m. prijungtos Samuniškių apylinkė ir Puvočių II apylinkė, 1963 m. – Masališkių apylinkė, dalis Nedingės apylinkės ir dalis Rodukos apylinkės, 1988 m. – Kibyšių apylinkė.
Jorginho Putinatti
(g. 1959 m. rugpjūčio 23 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Alkūnų apylinkė
Alkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pabradės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gačkiškių apylinkės ir Gaižiūnų apylinkės.
Eduardo Lapaitis
Eduardo Lapaitis (1931 m. gegužės 24 d. Montevidėjuje, Urugvajus) – lietuvių kilmės skulptorius, Urugvajaus lietuvių bendruomenės narys.
Kilmė, šeima
Eduardo Lapaitis gimė Montevidėjuje, 9 asmenų šeimoje. Jo tėvas ir mama – lietuviai, atvyko į Urugvajų ieškodami darbo 1928 m. ir čia pasiliko. Tėvas dirbo metalurgijos ceche.
Kūrybinis palikimas
Dirbti su metalu E. Lapaitis išmoko Montevidėjo seifų gamykloje Omar Fontana SA (čia dirbo 25 metus). 1965 m. susidomėjęs metalo plastika, iš gamykloje surinktų atraižų pradėjo konstruoti kompozicijas. Pirmieji skulptoriaus darbai „La madre“ ir „El matorral“ jau tais pačiais metais buvo eksponuojami Nacionaliniame Urugvajaus plastinių menų salone. link=Vaizdas:Eduardo_Lapaičio_skulptūra_%22Šokis%22.jpg|alt=|kairėje|miniatiūra|290x290px|Eduardo Lapaičio skulptūra „Šokis“. Lietuvos literatūros ir meno archyvas E. Lapaitis sulaukė didelio palaikymo ir pripažinimo Urugvajaus lietuvių bendruomenėje. Jo skulptūra „Trečiojo tūkstantmečio link“ stovi „Lietuvių aikštėje“ Montevidėjuje.
Skulptoriaus darbai pasižymi plastika, dinamika, vertikalumu. Vyrauja dangaus, laiko, erdvės, garso temos. Didžiausia kūrinių dalis pagaminta iš metalo atraižų, yra medžio elementų. Naudojamas spalvų kontrastas, ryškių spalvų akcentai.
Vienas geriausiai žinomų menininko darbų – „Intergalaktinis kokonas“ 1972 m. pelnė menininkui aukščiausią Urugvajaus įvertinimą – Urugvajaus nacionalinio plastinės ir vizualiosios dailės konkurso pagrindinį prizą. alt=|miniatiūra|337x337px|Eduardo Lapaičio skulptūra Lietuvių aikštėje. Lietuvos literatūros ir meno archyvas
Menininko skulptūra „Taikos kryžius“ – itin svarbi tikinčiųjų bendruomenei. Ją 1988 m. po Montevidėjaus mieste vykusios vietinių dailininkų parodos nuspręsta pastatyti „Gruta De Lourdes“ parke. Iš 1600 metalo apskritimų padarytą 2,5 metrų aukščio kryžių 1988 m. palaimino popiežius Jonas Paulius II savo vizito į Urugvajų metu.
Maldžiūnų apylinkė
Maldžiūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Garšvėnų apylinkė
Garšvėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Lindita Halimi
Lindita Halimi, geriau žinoma kaip Lindita (g. 1989 m. kovo 24 d. Vitinoje) – Albanijos dainininkė ir dainų autorė.
Biografija
Lindita gimė 1989 metais Vitinos mieste, kuris tada priklausė Jugoslavijai. Dainininkės karjerą pradėjo 2006 metais, sudalyvavusi albanų Idol versijoje „Ethet“, tapusi finalininke. Karjeros pradžioje ji buvo roko grupės „Ngroba“ narė. 2007 m. su šia grupe muzikos konkurse „Top Fest“ su daina „Vetëm sytë e tu“ ir pelnė apdovanojimą geriausio naujo atlikėjo kategorijoje. Kitų metų „Top Fest“ su daina „Dallëndyshe“ užėmė antrąją vietą. Tais pačiais metais Lindita nusprendė palikti grupę ir pradėjo savo solinę karjerą.
Kaip solistė, išgarsėjo 2009 metais laimėjusi „Top Fest“. 2013-aisiais persikėlė į Jungtines Amerikos Valstijas. 2016 metais pasirodė visame pasaulyje žinomame konkurse „American Idol“ ir pateko į „Top 51“ etapą, tačiau tuomet atlikėja nusileido amerikietei La'Porsha Renae. Tų pačių metų gruodį su daina „Botë“ laimėjo „Festivali i Këngës“ festivalį ir išrinkta šalies atstove 2017 m. „Eurovizijoje“ Kijeve.
Salairo kalvagūbris
thumb|245px|Salairo kalvagūbris ir Tolmovajos upė
Salairo kalvagūbris  – kalvagūbris Rusijoje, Pietų Sibire, Novosibirsko, Kemerovo srityse ir Altajaus krašte. Tai Altajaus kalnų tęsinys, skiriantis Kuznecko duburį nuo Obės lygumos. Tęsiasi apie 300 km, plotis 15–40 km. Būdingas aukštis 400 m, didžiausias – 621 m (Kivdos kalnas).
Kalvagūbrį sudaro klintys, smiltainis, tufas, granitas, paplitę karstiniai reiškiniai. Yra polimetalų rūdų telkinių. Vakariniai šlaitai lėkšti, pereinantys į Altajaus lygumą, rytiniai – statūs. Pietvakariniuose šlaituose auga drebulių–kėnių ir beržų–drebulių aukštažoliai miškai, šiaurės rytiniuose – beržų–drebulių, pušų ir maumedžių miškai su stepių juostomis.
Didžiausios upės: Berdė, Suenga, Čumyšas.
Lygiagretumo postulatas
dešinėje|miniatiūra|Jeigu vidinių kampų α (alfa) ir β (beta) suma yra mažesnė nei 180°, abi tiesės galiausiai susikirs, kai šios bus pratęstos iki [[begalybės.]] Lygiagretumo postulatas – viena iš Euklido geometrijos aksiomų. Taip pat dar vadinama penktuoju Euklido postulatu arba Euklido lygiagrečių aksioma. Be šio postulato nebūtų galima įrodyti, kad trikampio visų kampų suma lygi 180 laipsnių.
Postulatas teigia, kad:
Jei tiesė kertanti dvi tieses, sudaro toje pačioje pusėje vidinius kampus mažesnius nei du statūs kampai (arba 180°), tiesės (pratęsus jas iki begalybės) susikirs toje pusėje, kurioje kampai mažesni nei du statūs kampai.
Istorija
Kai kurie matematikai manė, kad penktasis Euklido postulatas yra daug sudėtingesnis nei kiti ir kad jį galima išvesti iš pirmųjų keturių Euklido aksiomų. Tai padaryti bandė Omaras Chajamas, vėliau Giovanni Gerolamo Saccheri, John Wallis, Lambertas ir Legendre. Keletas jų paskelbė, kad jiems pavyko tai padaryti, tačiau visi įrodymai pasirodė esą klaidingi. Tai buvo problema, kuri daugelį amžių nubrėžė geometrijos raidos kryptis.
Julija Melnikova
Julija Melnikova, (g. 1981 m. gegužės 22 d., Omske) – Rusijos aktorė.
Biografija
Aktorės debiutas kine įvyko dramoje „Teatrinis bliuzas“, kurią režisavo Aleksandras Cabadze (2003). Iki 2011 metų vaidindavo įvairiuose projektuose atlikdavo epizodinius vaidmenis. Pirmoji didelė sėkmė buvo 20 epizodų istorinis Nikolajaus Dostalio filmas „Skilimas“ (2011), kuriame ji vaidino bajorę Morozovą. Filmavosi projetuose „Turkijos tranzitas“, „Beržas“, „Šurmėjimas“ ir kt.
Elivélton
(g. 1971 m. liepos 31 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Tritonalas
Tritonalas - sprogstamoji medžiaga, kurią sudaro 80 % TNT ir 20 % aliuminio miltelių, naudojama kelių tipų šaudmenyse, pvz., aviacinėse bombose. Aliuminis pagerina TNT brizantiškumą - greitį, kuriuo sprogstamoji medžiaga sudaro maksimalų slėgį. Tritonalas apytiksliai 18 % galingesnis už gryną TNT.
Elivélton
Nacionalinėje komandoje žaidė 1991–1993 m.
Tritonalas
Mark 82 bomboje esantys 87 kg tritonalo detonuodami gali išskirti apytiksliai 438,98 MJ energijos.
Joshua Logan
Džošua Lokvudas Loganas III (, 1908 m. spalio 5 d. Toksarkana, Teksasas, JAV – 1988 m. liepos 12 d. Niujorkas, JAV) – amerikiečių teatro ir kino režisierius, aktorius, rašytojas.
Biografija
Brodvėjaus teatruose prisidėjo statant keletą miuziklų, iš kurių sėkmingiausi – „Ramiojo vandenyno pietūs“ („South Pacific“, 1949, gavo 10 „Tony“ apdovanojimų ir Pulicerio premiją) ir „Fanė“ („Fanny“, 1954). Nuo 1955 m. dirbo Holivude, sukūrė keletą filmų: „Iškyla“ („Picnic“, 1955, iš 6-ių nominacijų laimėjo du „Oskarus“, Dž. Loganas, kaip geriausias režisierius, gavo „Auksinį gaublį“), „Autobusų stotelė“ („Bus Stop“, 1956), „Sajonara“ („Sayonara“, 1957, iš 10 nominacijų laimėjo 4 „Oskarus“ ir iš 5-ių nominacijų vieną „Auksinį gaublį“), „Ramiojo vandenyno pietūs“ (1958).
7-ojo dešimtmečio pradžioje grįžo prie teatro pjesių, iš kurių minėtinos „Kamelotas“ („Camelot“, 1967 m. ekranizuota) ir „Nusidažyk vežimą“ („Paint Your Wagon“). 9-ajame dešimtmetyje Floridos Atlanto universitete dėstė vaidybą.
Čeng Hungas
Čeng Hungas – istorinis regionas ir karalystė Pietryčių Azijoje, šiuo metu padalintas tarp keturių valstybių. Jis sudaro šiaurinį dabartinio Laoso pakraštį, Junano Sišuangbanos prefektūrą, rytinį Mianmaro kampą, šiaurės vakarinį Vietnamo kampą. Jo pagrindinis miestas yra Dzinghongas Kinijoje, iš kurio ir kilęs pavadinimas.
Alternatyvūs regiono pavadinimai yra Heokamas, Čeli, Sipsongpana.
Geografija
Regiono centras per visą istoriją buvo Dzinghongo (Čenghungo) miestas Mekongo slėnyje. Tai - kalnuotas kraštas, vagojamas siaurų upių slėnių, menkai tinkamas žemdirbystei, šiauriausias iš tradicinių tajų gyvenamų regionų. Kraštas pietryčiuose ribojasi su kalnuotomis Vietnamo tajų gyvenamomis teritorijomis (dab. šiaurės vakarų Vietnamas), pietuose - su Muang Sua (dab. Laose), pietvakariuose - su Lanna, o vakaruose - su šanų kraštu (Kengtungo šalimi). Pagrindinė regiono etninė grupė yra tai lu ("žalieji tajai") giminingi šanams.
Istorija
Tai lu buvo viena iš seniausių tajų etninių sub-grupių, tikriausiai gyvenusi regione nuo labai senų laikų. Legenda pasakoja, kad tajų pirmasis valdovas, valdęs jų protėvynėje Muang Thaenge, atidavė šią teritoriją savo sūnui Khun Palanh. Apie ankstyvąją regiono istoriją žinoma nedaug, tikriausiai tuo metu krašte viešpatavo Nandžao, hegemonijos siekė Khmerų imperija.
XII a. valstybę įkūrė kunigaikštis Jueangas, kuris pavergė akha bei kitas kalnų gentis, ir įtvirtino tajų valdžią. Kitas karalius Inmuengas išplėtė karalystės teritorijas: jam duoklę mokėjo kitos to meto tajų karalystės Muang Sua, Muang Thaengo, Kengtungo ir Ngoenjango regionuose. Tai buvo galingiausia ankstyvoji tajų valstybė. Jos įtakos areale migravo žalieji tajai, kurie apgyvendino visą regioną.
XIII a. Mongolų imperija, nukariavusi Dali, įjungė ir Čenghungą, kuri tapo duokline valstybe. Mongolai valstybėje įkūrė naują dinastiją - Dao, kuri valdė karalystę iki pat XX a. vidurio. Nuo tada kinų šaltiniuose valstybė tapo žinoma kaip Čeli.
Po XIII a. karalystė niekada neatkūrė buvusios galybės, kadangi tuo metu sustiprėjo piečiau buvusios tajų valstybės, kadaise duoklininkės. XIII a. pabaigoje ji pati buvo priversta mokėti duoklę Lannai, iš kurios į valstybę atėjo aukštesnio lygio kultūra: Theravados budizmas, rašto sistema, meno stilius. Nuo XVI a. nusilpus Lanna, karalystė pradėjo mokėti duoklę Mianmaro Taungu dinastijai. Nuo tada karalystė įgijo dar vieną pavadinimą - Sipsongpana, kas tajų kalba reiškė "12 panna". Panna buvo administracinis vienetas, prilygęs maždaug 1000 ryžių laukų, į kuriuos buvo padalinta valstybė.
Nuo XVIII a. karalystė mokėjo duoklę iš karto trims valstybėms - Kinijai, Mianmarui ir Tailandui. Per šį laikotarpį ji galutinai virto nusiaubta provincija. Tailando karalius, siekdamas apgyvendinti karo nusiaubtus regionus šiauriniame Tailande, ją dar labiau ištuštino, priverstinai keldamas Čeng Hungo gyventojus į Tailandą. 1847 m. mirus karaliui Mahavanui, karalystėje prasidėjo įpėdinystės karas, kurio metu atskiri įpėdiniai siekė Mianmaro, Kinijos ar Tailando paramos. Tai lėmė šių valstybių armijų susidūrimus regione, kas dar labiau jį nusiaubė ir sukėlė gyventojų egzodą į šiaurinį Tailandą. Karalystės likučiai aplink sostinę buvo absorbuoti Kinijos, kaip vasalas. Karalystė oficialiai panaikinta po Čingų imperijos žlugimo 1911 m. Į Kinijos Liaudies Respubliką ji įjungta 1953 m.
Perlojos apylinkė
Perlojos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Perlojos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varėnos rajonui. 1954 m. prijungta Tolkūnų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Perlojos apylinkė prijungta prie Marcinkonių apylinkės ir Nedzingės apylinkės. 1981 m. vasario 25 d. Nedzingės apylinkės centras perkeltas į Perloją ir taip atkurta Perlojos apylinkė, kuri 1988 m. birželio 22 d. prijungta prie Varėnos apylinkės.
Ignacy Reszka
Ignotas Reška (, 1760 m. Abiejų Tautų Respublika – 1830 m. Vilnius, Rusijos imperija) – Vilniaus universiteto profesorius, astronomas, dėstytojas.
Biografija
Ignotas Reška gimė 1760 m. Lenkijoje. Iki universiteto tarnavo kariuomenėje, kurioje 1783 m. gavo kapitono laipsnį.
1796 m. I. Reška gavo filosofijos daktaro laipsnį. Po Vilniaus universiteto profesoriaus Andriaus Streckio mirties nuo 1797 m. Vilniaus universitete dėstė astronomiją, skaitydamas paskaitas daugiausia rėmėsi praktika. Buvo nuolatinis Martyno Počobuto pagalbininkas, jo giminaitis. Profesoriumi buvo tol, kol Martynas Počobutas ėjo observatorijos vedėjo pareigas. Vėliau dirbo mokyklų vizitatoriumi.
Ignotas Reška mirė 1830 m. Vilniuje. Palaidotas Šv. Stepono bažnyčios kapinių koplyčioje.
Small Change
Small Change - ketvirtas studijinis Tom Waits albumas, išleistas 1976m. Asylum Records. Jis sulaukė panašių kritikų įvertinimų kaip ir ankstesnieji albumai, tačiau buvo netikėtai komerciškai sėkmingas. Billboard 200 lentelėje dvi savaites užėmė 89 vietą.
Aara
Aara (Aarra) – dievas senovės arabų mitologijoje, Bosros miesto globėjas; laikytas vaisingumo ir augmenijos dievybe. Manoma, jog turėjo ir šviesos bei saulės dievybės bruožų.
Small Change
Kaip ir senesniuose, šiame albume yra stipriai jaučiami džiazo elementai. Tekstai atrodo įkvėpti Raymond Chandler'io ir Charles Bukowskio. Didžioji dalis muzikos susideda iš užkimusio šiurkštaus Tom Waits balso kontrastuojančio su pianinu ar violončele.
Aara
Bosrą prijungus prie Nabatėjos, Aara tapo dievo Dušaros hipostaze, tačiau veikiausiai išlaikė ir Bosros miesto globėjo funkcijas. Apie tai sprendžiama iš to, kad nabatėjai šį miestą įvardijo Aaros buveine. Kita vertus, esama hipotezės, jog Aara buvo pirminis dievo Dušaros vardas (galbūt uždraustas).
Small Change
Šio albumo įrašymo metu Waits'as vis daugiau gėrė. Nuolatinės kelionės ir turai buvo pradėję neigiamai atsiliepti jo sveikatai. Greičiausiai dėl šių dalykų Small Change nuotaika yra gana pesimistiška, ciniška. Tokios dainos kaip The Piano Has Been Drinking ir Bad Liver and a Broken Heart atvirai parodo nepagražintą alkoholizmą. Taip pat šis albumas paliečia vienatvės, skurdo temas, dėl ko Tom Waits visam laikui susikūrė sunkų gyvenimą kenčiančio žmogaus įvaizdį. Tekstuose minimi veikėjai - daugiausia prostitutės, striptizo šokėjos, nevykėliai, girtuokliai - pasimetę atšiauriame urbanizuotame pasaulyje. Ir vis dėlto šis albumas nėra vientisai niūrus. Daugelyje vietų yra jaučiamas humoras, kurį Waits'as naudoja kalbėdamas apie alkoholizmą ir panašias problemas.
Violante Placido
Violantė Plačido (, g. 1976 m. gegužės 1 d. Roma) – Italijos aktorė ir dainininkė.
Biografija
Violantė gimė 1976 m. Romoje, jos tėvai – aktorė Simonetta Stefanelli ir aktorius bei režisierius Michele Placido. Kine ji debiutavo tėvo režisuotame filme „Quattro bravi ragazzi“ 1993 m. ir karjeros pradžioje vaidino būtent jo filmuose arba kitų režisierių juostose atlikdama nedidelius vaidmenis. Pirmąjį pagrindinį vaidmenį ji atliko 2001 m. režisieriaus Sergio Rubini juostoje „L'anima gemella“.
Be karjeros Italijoje, Violantė taip pat yra vaidinusi Bolivude (2009 m. „Barah Aana“) bei Holivude (2010 m. „Amerikietis“ su George Clooney).
2006 m. ji pseudonimu „Viola“ išleido solo albumą „Don‘t Be Shy...“, kuriame buvo 10 dainų, daugiausia anglų kalba. 2013 m. pasirodė jos antrasis albumas „Sheepwolf“.
2013 m. spalį Violantė susilaukė sūnaus Vasco su kino režisieriumi Massimiliano D‘Epiro.
Nelson Luís Kerchner
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1990 m.
Hunas Atila
Hunas Atila  – dviejų dalių amerikiečių istorinė drama, sukurta 2001 m. ir režisuota Diko Lorio. Filme vaizduojamas žymiojo hunų vado, karaliaus Atilos gyvenimas, jo karo žygiai, tuometė Vakarų Romos atmosfera.
Siužetas
Pirmoji filmo dalis pradedama nuo Atilos vaikystės, kai būsimojo valdovo šeima nužudoma kaimyninės hunų genties. Vėliau berniuką priglaudžia jo dėdė, hunų valdovas Rua. Čia jis susipažįsta su ragana Geilen, kuri išpranašauja, kad Atila tapsiąs pasaulio valdovu. Toliau vaizduojamas jau suaugęs Atila, vadovaujantis plėšiamiesiems žygiams. Tarp jo ir Ruos sūnaus Bledos vis auga įtampa dėl pretenzijų į sostą, ją dar paaštrina Atilos sugauta vergė N’Kara, kurią pasiima Bleda.
Vakarų Roma tuo tarpu valdoma silpnapročio jauno imperatoriaus Valentiano III, už kurį visus reikalus tvarko motina Plasidija. Neturėdama kitos išeities, ji iš kalėjimo paleidžia savo oponentą, generolą Flavijų Etijų, kad šis padėtų nugalėti hunus. Etijus, seniau gyvenęs tarp hunų, nuvyksta pas Ruą ir susitaria drauge užpulti Teodoriko I vadovaujamus vizigotus. Susipažinęs su Atila ir drauge pasiekęs pergalę, jis pasikviečia jaunąjį huną į Romą. Čia Atila susižavi romėnišku gyvenimo būdu, palaiko santykius su imperatoriaus seserimi Horacija. Tačiau tuo pasinaudojęs Bleda nužudo tėvą ir siekia tapti hunų karaliumi. Tą sužinojęs, Atila grįžta pas hunus, meta iššūkį Bledai ir nugali jį dvikovoje.
Antrojoje dalyje toliau vaizduojama, kad Atila užkariauja vis naujas ir naujas žemes. N’Kara jam pagimdo vaiką, bet pati miršta. Hunai apsiaučia Konstantinopolį, ir Rytų Romos imperatorius Teodosijus II prašo Vakarų pagalbos. Pas jį atvyksta Flavijus Etijus ir Horacija, kurią Valentianas III ištrėmė už jos regztą sąmokslą. Etijus pastebi vieną tarnę Ildiko, kuri labai panaši į N’Karą ir įkalba ją suvilioti ir nužudyti Atilą. Tuo tarpu Horacija pasiunčia laišką Atilai, kuriame prašosi išvaduojama ir mainais žada vestuves ir dalį imperijos.
Pasinaudojęs tuo pretekstu, Atila įsiveržia į Galiją. Romėnų fortams negebant atsilaikyti prieš hunus, Etijus žygiuoja stabdyti hunų. Jis sudaro sąjungą su Teodoriku, tačiau mainais priverstas atiduoti savo dukterį Lidiją. Katalaunijos mūšyje romėnai ir vizigotai sustabdo hunus, o Etijaus nurodymu taip pat nužudomas ir Teodorikas. Flavijus Etijus į Romą grįžta kaip didvyris. Tuo tarpu, Atila atsitraukia į savo sostinę ir iškelia vestuves su Ildiko. Vestuvių naktį ji nunuodija Atilą. Gavęs šią žinią, Valentianas nužudo Etijų.
Aktoriai
Šiame filme epizodinius vaidmenis suvaidino lietuvių aktoriai: