cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Butautų dvaras
Istorija
Žinios apie Butautų dvarą yra gana fragmentiškos. Yra žinoma, kad šioje vietoje buvo dvaras dar XVII a. vid. Tai galima sužinoti iš 1645 m. Biržų kunigaikštystės žemėlapio. Žinoma, kad ši valda priklausė Vechmanų giminei, kuri šaltiniuose minima nuo XVI a. vid. Dvaras ėjo iš rankų į rankas. Žinoma, kad 1778 m. dvaras priklausė Katerinai Daugialinai. 1828–1829 m. gyventojų surašymo knygoje Butautų dvaro savininkais įrašyti evangelikų liuteronų Dysterlofų šeima. Vėliau dvaras perėjo Tarnauskų giminei, kuri jį išlaikė iki pat 1940 m. sovietų okupacijos. Patys dvarininkai – Ferdinandas Tarnauskas (1814–1883) ir Leonas Tarnauskas (1851–1933) yra palaidoti netoliese esančiose Šilėnų kaimo kapinėse.
XIX a. pradžioje prie Butautų dvaro plėtojimo prisijungė vokiečių kilmės Jonas Kraftas, kuris kartu su broliu valdė didžiulį restoraną Sankt Peterburge. Atvykęs į Butautus J. Kraftas su naujomis idėjomis ir sukaupta patirtimi inicijavo, tuo metu tik dvaro reikmėms gaminantį bravorą, paversti visoje Lietuvoje žinomu alaus bravoru. Siekdamas šio tikslo, jis išplėtė alaus gamybą, pradėjo rinkti įvairius alaus gamybos įrankiu iš Rusijos, Vokietijos, kurie vėliau virto įkurto muziejaus eksponatais. Po J. Krafto mirties, šią veiklą perėmė jo sūnus Leonas Kraftas. L. Kraftas pradėjo bendradarbiauti su Rygoje įsikūrusiais verslininkais ir eksportuoti Butatų dvaro bravoro gaminamą produkciją. Tuo metu dvaras išgyveno patį pelningiausią laikotarpį – Butautai tapo traukos centru, keliaudami į Rygą žmonės užsukdavo įsigyti vietinio alaus, pats alus vežamas į prabangiausius Vilniaus bei Rygos restoranus.
Pokario metais šiame dvare buvo apsistoję rusų kareiviai. Vieno susišaudymo metu su lietuvių partizanais rūmai sudegė. Praėjus keliems dešimtmečiams dvarą atstatė tuometinis Laisvosios žemės kolūkio pirmininkas Petras Poškus, nuo 1979 m. dvare vyko įvairiausios šventės, buvo atidarytas alaus muziejus ir vėl buvo pradėtas gaminti alus, kurį vežė į prabangiausius Vilniaus ir Rygos restoranus. Po Poškaus mirties dvaras sunyko, vėl buvo apleistas.
2006 m., aludaris Darius Vizbaras ėmėsi atstatinėti dvarą ir bravorą. Vos po metų pagal unikalią 1858 m. grafų Tiškevičių sukurtą alaus receptūrą buvo pradėtas gaminti „Butautų dvaro alus“. Išpilstytas į išskirtinius 1 l talpos butelius „Butautų dvaro alus“ tapo prestižiniu lietuvišku alumi ir 2010 m. laimėjo Lietuvos metų gaminio aukso medalį. Šiuo metu dvare įrengtos degustacijų salės, kuriose atvykę svečiai gali ragauti čia pat išvirtą alų. Dvaro šeimininkai vaišina alumi, gira, iš anksto užsisakius ruošiami karšti gurmaniški elnienos patiekalai ir pikantiški užkandžiai.
Butautų dvare visados vykdavo dailininkų planerai ir menininkų suvažiavimai. Vienu metu dvarą puošė per 100 Lietuvos dailininkų paveikslų. Keičiantis valstybinei santvarkai dauguma paveikslų buvo pavogti arba sunaikinti. Buvo išsaugoti tik keli paveikslai. vienas iš jų, žymiaus Lietuvos dailininko Augustino Savicko dovanotas paveikslas, kuriame vaizduojamas Butautų dvaras. 2014 m. rugsėjo mėn. buvo atidaryta atnaujinta paveikslų galerija, kurioje yra per dvidešimt paveikslų.
Architektūra
Dvaras yra Lietuvai išskirtinio, vadinamojo plytų, architektūrinio stiliaus. Dabartinė dvaro pastatų išvaizda yra iš XIX a. pab. – XX a. pr., pastato rekonstrukcijos. Visą dvaro sodybą sudaro rūmai, gyvenamas namas, keli ūkiniai pastatai bei apleistas 2 ha parkas su dviem tvenkiniais. Dėl savo architektūrinės vertės Butautų dvaro sodyba 1992 m. įtraukta į kultūros paveldo vertybių registrą ir yra paskelbta valstybės saugomu objektu. Dvarvietėje yra dvi skulptūros. Medinė vaizduoja garsųjį Žaldoką – aludarį iš Boriso Dauguviečio pjesės „Žaldokynė“. Kita – meninis skulptorinis akcentas – J. Lebendyko „Kaktusas“.
Siaminis gaidukas
Siaminis gaidukas, Siamo kautyninė žuvytė (Betta splendens) – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvis. Dydis iki 6-7 cm ilgio. Kvėpuoja ne tik vandenyje ištirpusiu deguonimi, bet taip pat ir atmosferos oru.
Patinas turi gerokai didesnius pelekus nei patelės, esti ryškių ir įvairių spalvų. Gamtoje laukinių formų spalvos skiriasi priklausomai nuo regiono. Azijos akvariumininkai yra išvedę begalę selekcinių ir spalvinių gaidelių formų, kurių turbūt neįmanoma išvardinti. Dažniausiai pasitaiko ryškiai raudonos, bordo, mėlynos, žalsvos spalvos žuvys.
Tailande, Kambodžoje, Laose, – rengiamos specialios šių žuvų kovos. Gyvena stovinčiuose ar labai lėtos tėkmės vandenyse su gausia augalija ir dumblėtu dugnu. Pirmą kartą į Europą pateko 1892 metais, importuotos į Prancūziją.
Auginimo sąlygos
thumb|left|210px|Mėlynos spalvos gaidukas Akvariumo dydis: nuo 40 litrų, temperatūra: 25-28 °C, pH 6,0-8,0, dGH – iki 25°.
Porai gaidelių užtenka nedidelio, nuo 15 litrų tūrio, akvariumo. Šios žuvys mėgsta šiltą vandenį, todėl reiktų palaikyti apie 24-30 °C vandens temperatūrą. Žuvys yra gana atsparios, prisitaiko prie įvairių sąlygų, todėl vandens cheminė sudėtis didelės reikšmės neturi (dGH iki 25°, pH 6-8). Beje, gaideliai nemėgsta staigių vandens temperatūros pakeitimų, todėl reiktų įsigyti patikimą šildytuvą su termoreguliatoriumi. Akvariumą šioms žuvims reikia įrengti imituojant natūralias gamtos sąlygas – daug augalų, medžio šaknys, labai rekomenduojama auginti vandens paviršiuje augančius augalus. Apskritai, gaidukai yra gana tingios ir nejudrios žuvys, mėgsta gulėti ant augalų vandens paviršiuje ir šildytis po lempa. Laikui bėgant ir žuvims senstant, gaideliai tampa dar didesniais „tinginiais“.
Dviejų patinų viename akvariume neįmanoma laikyti, nes jie nuolat pešasi ir gražūs žuvų pelekai niekada nespėja ataugti, esti nuolat apdriskę. Susitikus dviem patinams, jie atveria žiaunas bei išskečia visus pelekus, tokiu būdu bandydami išgąsdinti konkurentą. Jei toks triukas nepavyksta ir viena iš žuvų nepasitraukia (o taip dažniausiai ir būna), prasideda grumtynės, kurios, beje, gali baigtis vienos iš žuvų mirtimi. Akvariume su vienu patinu galima laikyti keletą patelių. Apskritai šios žuvys yra taikios, bet jų geriau nelaikyti su kitomis ilgapelekėmis žuvimis – gaidelių patinus jos smarkiai erzina.
Maistui neišrankūs, jiems tinkamas įvairus gyvas ir sausas maistas.
Veisimas
Kaip ir daugelis labirintinių žuvų patinų, prieš nerštą patinas stato lizdą iš oro burbuliukų. Neršia ir bendrame akvariume, tačiau jei norime išauginti jauniklius, geriausia žuvis perkelti į atskirą akvariumą, kuriame vandens lygis turėtų būti žemas, ne daugiau kaip 20-25 cm. Neršto akvariume grunto nereikia, bet būtina įdėti keletą smulkialapių augalų krūmų, kad patelė turėtų kur slėptis nuo agresyvaus patino. Prieš įleidimą į neršto akvariumą gaidukų pora laikoma atskirai. Neršto akvariume temperatūra pakeliama 2-3 °C aukščiau nei įprasta. Filtras ir oro kompresorius neturi sukelti stiprių vandens srovių, kitaip patinas negalės pastatyti lizdo. Geriausiai tuo metu filtrą ir kompresorių iš viso išjungti.
Orkestras
thumb|300px|Simfoninis orkestras ir choras Orkestras – didelis instrumentinis ansamblis. Siaurąja prasme tai ansamblis, kuriame yra kelios dešimtys styginiais, variniais, pučiamaisiais ir mušamaisiais instrumentais grojančių atlikėjų (pavyzdžiui, simfoninis orkestras). Plačiąja – bet kokios instrumentų sudėties didesnė atlikėjų grupė (styginių orkestras, pučiamųjų orkestras, džiazo orkestras).
Istorija
Žodis orkestras kilo iš orchestra vadintos antikiniame teatre tarp aktorių ir žiūrovų buvusios erdvės, skirtos šokėjams ir chorui. XVIII a. orkestru pradėta vadinti didelė teatro muzikantų grupė, kurioje vyraudavo styginiai instrumentai: smuikai, altai, violončelės. Laikui bėgant pilnos sudėties orkestrai pradėti vadinti simfoniniais, o mažesni – kameriniais, styginiais. Nuo XX a. orkestrais vadinami ir styginių instrumentų neturintys arba ne klasikinę muziką atliekantys ansambliai, pavyzdžiui, didesni džiazo arba populiariosios muzikos kolektyvai.
Sudėtis
Šiuolaikiniame pilnos sudėties orkestre groja apie 80–120 atlikėjų. Pagrindiniai instrumentai:
Atlikėjai pagal instrumentus suskirstyti į grupes, paprastai turinčias savą hierarchinę struktūrą. Grupei vadovaujantis atlikėjas ne tik prižiūri kitus muzikantus, bet ir atlieka kūrinio solo partijas. Smuikų sekcijos „pirmasis smuikas“ vadinamas koncertmeisteriu. Visam orkestrui, išskyrus mažesnius, vadovauja dirigentas.
Repertuaras
Orkestrai dažniausiai atlieka klasikinę muziką, operų ir baletų partijas. Nuo XX a. orkestrai dažnai naudojami atliekant filmų garso takelius, kartais ir popmuzikos kūrinius.
Vytautas Kryževičius
Vytautas Kryževičius (g. 1944 m. spalio 13 d. Panevėžyje) – lietuvių kalvis, tautodailininkas.
Biografija
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1975 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2006 m. Parodose dalyvauja nuo 1974 m.
Dalyvavo kuriant memorialą masinių žudynių vietai atminti Panevėžio Staniūnų miškelyje (1979), „Raganų kalną", Juodkrantėje (1980–1981) ir daugelyje kitų kūrybinių seminarų.
Už kūrybinius pasiekimus apdovanotas Pirmąja Kultūros ministerijos premija ir Pirmojo laipsnio diplomu (1986).
A. Le Coq Arena
A. Le Coq Arena (taip pat Lilekiulos stadionas) – futbolo stadionas Taline, Estijoje. Be futbolo mačų, rengiami kiti įvairūs renginiai ir koncertai. Pagal planą, stadionas yra nebaigtas.
Atidarytas 2001 m. birželio 2 d. Pirmosios rungtynės sužaistos tarp Estijos ir Nyderlandų nacionalinių futbolo rinktinių, Estija pralaimėjo rezultatu 2–4.
Stadione namų rungtynes žaidžia Estijos vyrų futbolo rinktinė ir „FC Flora Tallinn“ futbolo klubas. Futbolo rungtynėms skirtų sėdimų vietų yra 9 692, su galimybė padidinti iki 10 300, koncertų metu sėdimų vietų skaičius gali siekti iki 25 000. Pavadintas pagal Estijos alaus daryklą „A. Le Coq“.
Į sporto kompleksą įeina ir Sportland arena (taip pat žinoma kaip A. Le Coq Miniarena), turinti apie 500 sėdimų vietų. Joje žaidžia keletas mažesnių klubų bei „FC Flora“ dubleriai.
2018 m. rugpjūčio 15 d. surengtos UEFA Supertaurės rungtynės – Madrido derbis tarp „Real“ ir „Atletico“ komandų. Ta proga rekonstruotame stadione sėdimų vietų skaičius išaugo iki 15 tūkst.
Būdai (Vilainiai)
Būdai  – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Lančiūnavos. Kaimas įsikūręs šalia Lančiūnavos miško, abipus Via Baltica plento.
Nibokas
Nibokas – apygarda Nauru salos vakaruose. Plotas – 1,6 km², 460 gyventojų. Niboke įsikūrusi Nauru fosfatų korporacija.
Geltonoji balteklė
Geltonoji balteklė – kupstabudinių (Lyophyllaceae) šeimos, balteklių (Calocybe) genties grybų rūšis.
FA Spartak Erewan
Jerevano „Spartak“ – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Geltonoji balteklė
Būdingi požymiai: nedideli, geltoni, miltų kvapo grybai, sporos mažytės, neamiloidinės.
Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius, miškuose, parkuose tarp žolių, ant žemės, Reta, nevalgoma. Apgaulinga, kartais priverčia pasilenkti, lyg būtų voveraitė.
FA Spartak Erewan
Sezonai
Šaltiniai:
Geltonoji balteklė
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 164 psl.
Aukštupių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnio aikštelė trikampė, pailga, išsidėsčiusi rytų-vakarų kryptimi, 87 m ilgio ir 30 m pločio vakariniame gale, kiek iškilusiu viršumi. Šlaitai statūs, 4-5 m aukščio. Piliakalnis smarkiai suniokotas, ypač po to kai 1968 m. šalia piliakalnio pastatyta sodyba, vieta jai buvo išlyginta buldozeriu ir piliakalnis pradėtas arti.
Apolinaras Mikulskis
thumb|Namas Gedimino 32 a. thumb|Namas|Zygimantu 9 a Apolinaras Mikulskis – XIX a. pabaigos – XX a. pradžios Lietuvos architektas.
Biografija
Baigė Sankt Peterburgo Statybos mokyklą (vėliau Peterburgo civilinis inžinierių institutas), 1875–1911 m. dirbo Vilniuje. Suprojektavo apie 70 puošnių istorizmo formų namų pasiturintiems savininkams, pastatė keletą romantiškų vilų, kuriose derino sodybinio namo, italų vilos elementus, medžio drožinių dekorą. Pagal jo projektus pastatyta nuomojamų namų. Gedimino prospekte ir Jakšto g. kampe pastatė secesinį žemės ūkio mašinų paviljoną (1909 m., neišlikęs). Suprojektavo neogotikines bažnyčias Senuosiuose Trakuose, manoma, ir Nočioje (dab. Gardino sritis, Baltarusija, 1899 m.) bei Šešuolėliuose.
Ankstyvieji jo projektuoti namai dažniausiai dviaukščiai, fasadai netinkuotų plytą, būdingi neogotikos elementai, medžio dekoras, vėlesni pastatai (nuomojamieji namai) 3–4 aukštų, jų itin puošnūs fasadai, susipina klasicizmas, renesansas, ampyras ir kitų stilių architektūros motyvai. Butuose patalpos suskirstytos zonomis, laiptinės apšviečiamos per stoglangius,
Vernike zona
thumb|right|Broca ir Wernicke zonos Vernike (Wernicke) zona - galvos smegenų žievės zona kairioje (pas 90 % žmonių) galvos pusėje. Šioje zonoje suvokiami ir įprasminami kalbos garsai.
Garso takelis
Atskiras muzikos žanras, kuriame garso takeliai kaip kūriniai egzistuoja atskirai nuo filmo, kartais net pranokdami jų populiarumą.
Kine muzika, dialogai ir garsiniai efektai įrašomi į atskiras juostas, o vėliau sujungiami į bendrą juostą, kuri ir yra girdima žiūrint filmą.
Garso takeliai skirstomi į tris grupes:
Dabartinė garso takelio reikšmė dažniausiai apibūna filmams skirtą muziką.
Karveliškės (Žiežmariai)
Karveliškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujųjų Kietaviškių.
Kalviškės
Kalviškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie Vilniaus pietinio pakraščio. Pro kaimą teka Rudamina. Kalviškių seniūnaitija.
Istorija
Kalviškės pradėjo plėstis statant ir 1974 m. pastačius paukštyną. 1974–1992 m. Juodšilių paukštyno, (dab. bendrovės „Vilniaus paukštynas“ skyrius) centrinė gyvenvietė.
Vairenis
Vairenis (Arabidopsis) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – baltažiedis vairenis (Arabidopsis thaliana).
Lietuvoje dažnesnis pietrytiniuose rajonuose, šiauriniuose turbūt neauga. Auga pūdymuose, ganyklose, laukuose, dykvietėse, pakelėse. Mėgsta lengvus ir nedaug kalkių turinčius dirvožemius.
Vairenis yra vienas nedaugelio augalų (straipsnio rašymo metu vienintelis), kurio visiškai nustatyta genomo DNR seka. Turėdamas palyginus kompaktišką genomą, vairenis yra vienas svarbiausių modelinių augalų genų funkcijos tyrimuose. Šių tyrimų rezultatus apibendrina tarptautinė svetainė.
Kanteniai
Kanteniai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Nevarėnų.
Vaitapė
Vaitapė – gyvenvietė Prancūzijos Polinezijoje, Bora Boros (Draugijos salos) vakariniame krante, prie nedidelės įlankos, priešais vienintelę praplauką pro rifus. Bora Bora komunos administracinis centras ir svarbiausia salos turistinė bazė. Yra viešbutis, prieplauka, 2 bažnyčios. Netoliese – oro uostas. Vaitapė – vienintelė salos gyvenvietė, kurioje vyksta automobilių eismas.
The 2nd Law
The 2nd Law – šeštasis studijinis britų alternatyviojo roko grupės „Muse“ albumas, išleistas 2012 m. rugsėjo 28 d. Pirmasis albumo singlas „Survival“ buvo išrinktas oficialia 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių daina, o singlas „Madness“ pasiekė pirmąją vietą JAV „Billboard Alternative Songs“ reitinge ir ten išbuvo rekordinį laiką – devyniolika savaičių.
„The 2nd Law“ susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. Albumas debiutavo antrojoje JAV „Billboard 200“ ir pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingų vietose, tapdamas ketvirtuoju grupės albumu, pasiekusiu pirmąją vietą. Vien Europoje yra parduota virš milijono albumo kopijų.
2013 m. „Grammy“ apdovanojimuose albumas buvo nominuotas geriausio roko albumo nominacijoje, o daina „Madness“ – geriausios roko dainos. Singlas „Panic Station“ taip pat buvo nominuotas geriausio roko dainos nominacijoje 2014 m. apdovanojimuose.
Mačiūnas
Mačiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mačiūnienė (ištekėjusi moteris) ir Mačiūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vytautas Jarutis
Vytautas Jarutis (1936 m. spalio 16 d. Žagarėje, Šiaulių apskrityje – 2017 m. rugsėjo 27 d. ) – lietuvių kalvis, tautodailininkas.
Biografija
Vytautas gimė 1936 metais Žagarėje, Joniškio rajone. Bet jo tėvai greit persikėlė į Žemaitiją, ten ir užaugo. Mokėsi pradinėje Užvenčio mokykloje. Jos nebaigė. Tėvas slapstėsi nuo sovietų, bet 1946 m. buvo sugautas ir ištremtas į lagerį.
1955 m. Vytautas tarnavo sovietinėje kariuomenėje. Pradžioje Vilniuje, vėliau Latvijoje. Čia įsigijo staliaus dailidės specialybę. 1960 m. sukūrė šeimą. Dirbo Zoknių kariniame aerodrome staliumi modelistu.
Kūryba
Nuo 1967 m. dalyvauja visose Lietuvoje organizuojamose krašto, respublikinėse bei užsienio parodose.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1968 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2005 m.
2005 m. Vytautui suteiktas Meno kūrėjo statusas. Nuo 2006 m. Asociacijos Lietuvos kalvių sąjunga Garbės narys. 2007 m. Tarptautinio kalvystės plenero „Keturi vėjai“ dalyvis.
Jaručio kūryba plati: medžio dirbiniai, juvelyrika, kalvystės darbai: žvakidės, stovai gėlėms, žibintai, šviestuvai, grotelės, įrankiai židiniui, prizai, memorialiniai paminklai ir jų viršūnės – kryžiai ir saulutės, dekoratyvinės skulptūros.
Metų automobilis
250px|thumb|right|[[2007 m. Saturn Aura Šiaurės Amerikos metų automobilis]] 250px|thumb|right|[[2007 m. Chevrolet Silverado Šiaurės Amerikos metų visureigis]] Metų automobilis (angl. Car of the Year) – įvairių leidinių bei organizacijų organizuojami geriausio automobilio rinkimai. Frazės kūrėju laikomas žurnalas Motor Trend, kuris pirmą kartą išrinko savo metų automobilį 1949 metais. Žurnalas metų automobilį renka iki šių dienų.
Metų automobilius renka ne tik žurnalai, renkami šalies, žemyno ir net pasaulio metų automobiliai, bei visureigiai. Keletas pavyzdžių:
Auto van het jaar
Vilius Užtupas (1958)
Vilius V. Užtupas (g. 1958 m. rugsėjo 3 d. Kaune) – Lietuvos leidėjas, redaktorius.
Biografija
1982 m. baigė Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto ekonomikos specialybę. Dirbo ekonomistu Kauno įmonėse. 1989 m. pradėjo leisti knygas. 1992 m. įsteigė leidybinę įmonę „Vingis“, šios įmonės vadovas. Reorganizavus leidyklą, iki 2008 m. UAB „Žurnalų leidybos grupė“ direktorius, vėliau jos valdybos narys.
Pradėjo leisti žurnalus „Aha!“, „Ji“, „Laima“, „Naminukas“, „Pelėda“, „Penki“, „Virtuvė“, „Gėlynas“, „Šimtavardis“ ir kitus.
U.S. Bank Tower
U.S. Bank Tower (liet. JAV banko bokštas) – dangoraižis Los Andžele, Kalifornijoje. Vienas aukščiausių pastatų Kalifornijoje. Bokštas įsikūręs adresu 633 West Fifth Street. Pastato statybos prasidėjo 1987 ir baigėsi 1989 m. Jis yra 310,3 metrų aukščio, 73 aukštų ir yra pritaikytas atlaikyti 8,3 balų žemės drebėjimą. Pastatą projektavo Henry N. Cobb iš „Pei Cobb Freed & Partners“ architektų firmos. Statybų kaina siekė 350 mln. JAV dolerių.
Tonon le Benas
Tonon le Benas – miestas rytų Prancūzijoje, pasienyje su Šveicarija, pietiniame Ženevos ežero krante, į šiaurės rytus nuo Ženevos. Uostas, geležinkelio stotis, veikia funikulierius.
Pramonės ir turizmo centras, yra ligoninė, slaugos institutas.
Istorija
1536 m. priklausė Bernui.
Vaitiškė (Tauragė)
Vaitiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2,5 km iki Aukštupių.
Istorija
Seniau kaimą vadino Vilkutės vardu. Vaitiškėje buvusi Smalkos pelkė, išlikusios neveikiančios, apaugusios medžiais kaimo kapinės.
Karveliškės (Prienai)
Karveliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Vėžionių.
Mažeikaitė
Mažeikaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mažeikienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mažeika.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nyderlandų Brazilija
Nyderlandų Brazilija arba Naujoji Olandija (Nieuw-Holland) – Nyderlandų kolonijinės valdos Brazilijos šiaurės rytiniuose regionuose. Gyvavo 1630–1654 metais.
Kedonių apylinkė
Kedonių apylinkė (arba Kėdonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Butrimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Daugų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Daugų rajono Junčionių apylinkės ir Jiezno rajono Alešiškių apylinkės.
Nyderlandų Brazilija
1630 m. Hendriko Lonko ekspedicija užėmė Olindą ir Resifę. Tačiau jau 1631 m. portugalai atgavo Olindą. Olandai sugebėjo užimti dar keletą pakrantės gyvenviečių (Porto Kalvą, Kabo de Santo Agostiniją). Kolonijos valdytoju paskirtas Johanas Moricas. 1634 m. olandai kontroliavo pakrantę nuo Šiaurės Rio Grandės iki Kabo de Santo Agostinijo Pernambuke. Didelė dalis portugalų naujakurių kūrėsi Naujojoje Olandijoje, kadangi ten buvo išpažįstama tikėjimo laisvė ir garantuotos platesnės nuosavybės teisės. 1635 m. olandai užėmė tris portugalų tvirtoves, dėl to dar labiau išvystė cukraus importą.
Invasões holandesas no Brasil
Borisas Špitalnis
Borisas Špitalnis (1902 m. – 1972 m.) – tarybinis aviacinių ginklų konstruktorius, labiausiai žinomas kaip aviacinio kulkosvaidžio ŠKAS kūrėjas.
Biografija
Borisas Špitalnis gimė 1902 m. Rostove prie Dono, mechaniko šeimoje. 1908 m. šeima persikraustė į Maskvą.
1919 m., baigęs mokyklą, ima dirbti garvežio mašinisto padėjėju. 1921–1922 m. dirbo mechaniku Mytiščių vagonų gamykloje. 1923 m. pereina dirbti į Timiriazevo Žemės ūkio akademijos Hidraulinių įrengimų laboratoriją. Tuo pačiu metu mokėsi Maskvos mechanikos institute, aviacijos mašinų gamybos katedroje.
Baigęs institutą B. Špitalnis buvo paskirtas į Mokslinį automotorų institutą (NAMI) Maskvoje. Netrukus perėjo į Tulos ginklų gamyklos projektavimo ir konstravimo biurą. Tuo metu TSRS ginkluotosioms pajėgoms labai reikėjo aviacinių kulkosvaidžių, tad B. Špitalnio užduotis buvo jį sukurti.
1930 m. pabaigoje B. Špitalnis, dalyvaujant konstruktoriui I. Komarnickiui, sukonstravo pirmą tokio kulkosvaidžio variantą, kuris dar buvo pernelyg sudėtingas, sunkiai pagaminamas, per mažai patvarus. Kulkosvaidį tobulino Špitalnio vadovaujama konstruktorių grupė.
1932 m. pradžioje kulkosvaidžio tobulinimas buvo baigtas, kulkosvaidis buvo priimtas į ginkluotę. Kulkosvaidis ŠKAS tapo pirmu pasaulyje specializuotu aviaciniu kulkosvaidžiu. 1934 m. pradėta masinė kulkosvaidžio ŠKAS sparninio ir bokštelio variantų gamyba.
1937 m. buvo sukonstruotas ir 1939 m. priimtas į ginkluotę didesnės šaudymo spartos (3000, o ne 1200–1800 šūv./min.) kulkosvaidis ultraŠKAS, kuris buvo gaminamas Tulos ginklų gamykloje nuo 1939 m. ir naudojamas naikintuvuose.
1944 m. sukonstravo 57 mm aviacinę automatinę patranką Š-57, skirtą naikintuvams, šturmo lėktuvams, bombonešiams, naudojusią skeveldrinius padegamuosius trasuojamuosius bei kumuliacinius sviedinius. Kumuliaciniai sviediniai pramušdavo 70-80 mm storio šarvus. Š-57 ginkluotėn nebuvo priimta.
Po 1953 m. profesorius Špitalnis dėstė Maskvos geodezijos, aerofotografavimo ir kartografijos institute.
Mordovija
thumb|250px|right Mordovija  – respublika Rusijoje. Sostinė – Saranskas.
Istorija
1928 m. įkurta Mordovijos apygarda, 1930 m. autonominė sritis, o 1934 m. ATSR. 1994 m. Mordovijos Respublika tapo federacine Rusijos respublika.
Didžiausios gyvenvietės
Didžiausi respublikos miestai ir kitos gyvenvietės (2010 m., tūkst. gyv.):
SI sistemos priešdėliai
SI sistemos priešdėliai – prieš matavimo vienetus (arba jų simbolius) rašomi priešdėliai (arba jų simboliai), reiškiantys daugiklius. Priešdėliai yra naudojami, kai norima sumažinti nulių skaičių dydžiuose. Pavyzdžiui, viena milijardąją ampero dalį dažnai yra patogiau žymėti ne kaip 0,000000001 A, o kaip 1 nA.
Kėlimas laipsniu
Kai dydis yra kėliamas laipsniu, bet koks daugiklį reiškiantis priešdėlis yra laikomas dydžio dalimi, todėl taip pat turi būti keliamas laipsniu. Pvz., :
Kompiuterių moksle
Kompiuterių moksle priešdėliai kilo-, mega-, giga- yra dažnai vartojami prieš atminties dydžio vienetus bitus ir baitus. Reikia pažymėti, kad čia šių priešdėlių reikšmė gali būti kitokia. Pavyzdžiui, žodis kilobaitas gali reikšti ir 1000 baitų, ir 210 (arba 1024) baitų. Panašiai megabaitas gali reikšti 1 048 576 (tai yra tas pats kaip 10242 arba 220) baitų, o ne 106 baitų ir t. t.
Norint išvengti dviprasmiškumo 1998 m. buvo įvesta nauja dvejetainių priešdėlių sistema, kurioje daugiklis 210 žymimas priešdėliu kibi- (Ki), 220 - mebi- (Mi), 230 - gibi- (Gi), 240 - tebi- (Ti), 250 - pebi- (Pi), 260 - eksbi- (arba exbi-; Ei), 270 - zebi- (Zi), 280 - jobi- (arba yobi-; Yi). Pagal šią sistemą, kilobaitas (1 kB) visada reikštų 1000 baitų, o kibibaitas (1 KiB) reikštų 1024 baitus. Kol kas ši sistema nėra plačiai naudojama.
Varšuvos distriktas
Istorija
Distriktas įkurtas 1939 m. spalio 26 d. iš buvusios Varšuvos vaivadijos pietinių žemių. Distriktą sudarė 11 apskričių :
Džiugai (Anykščiai)
Džiugai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Kavarsko.
Istorija
1932 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius, priklausė Kurklių valsčiui.
1968–1973 m. čia buvo Staškūniškio apylinkės centras.
Leonas Briedis
Leonas Briedis (, 1949 m. gruodžio 16 d. Pamatai, Maduonos rajonas – 2020 m. vasario 1 d.) – latvių poetas, rašytojas, vertėjas.
Biografija
Dirbo Latvijos periodinių leidinių redakcijose. 1992 m. įkūrė literatūrinį žurnalą „Kentaurs XXI“. Leidyklos „Minerva“ direktorius.
Kūryba
Poezija pasižymi filosofiškumu, etiniu maksimalizmu, romantine pasaulėjauta; joje gausu latvių ir kitų tautų kultūrinių archetipų, dažnas ugnies įvaizdis. Parašė literatūrinių pasakų, tautosakinių motyvų eilėraščių vaikams. Su kompozitoriumi Raimondu Paulu sukūrė daugiau kaip 150 dainų.
Vertė iš lotynų, rusų, lenkų, anglų, rumunų, albanų, suahili kalbų.
Alksnėnai (Vilainiai)
Alksnėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Lančiūnavos. Kaimas įsikūręs šalia Lančiūnavos–Rudžių kelio, toliau šiaurėje dunkso Lančiūnavos miškai. Yra pakelės kryžius.
Istorija
Iki XX a. vid. vadinti Gaižmėnais.
Krūtinplėvė
thumb|right|260px|Krūtinplėvė (pažymėta mėlynai), esanti po [[šonkaulis|šonkauliais ir gaubianti krūtinės ertmę]]
Krūtinplėvė  – serozinė žmogaus (ir kitų gyvūnų) kūno plėvė, išklojanti krūtinės ląstos sienas ir apsauganti krūtinės ląstos organus. Krūtinplėvės lapelis išklojantis ląstos sienas vadinamas pasieninė krūtinplėve, o dengiantis plaučius – plautine krūtinplėve.
Plautinė krūtinplėvė yra smarkiai suaugusi su plaučiu ir gali būti laikoma plaučio struktūrine dalimi, ji giliai įlenda į plaučio plyšius tarp skilčių, todėl kvėpuojant skiltys gali judėti viena kitos atžvilgiu.
Pasieninė krūtinplėvė topografiškai skirstoma į tris dalis – šonkaulinę, diafragminę ir tarpuplautinę.
Tarp abiejų krūtinplėvės lapelių lieka siauras hermetiškas plyšys – krūtinplėvės ertmė, kurioje yra nedidelis kiekis serozinio skysčio. Slėgis šiame plyšyje yra kiek mažesnis nei atmosferos, tai svarbu kvėpavimo funkcijai, nes neleidžia subliūkšti plaučiui. Žmogaus organizme yra dvi krūtinplėvės ertmės, dengiančios atskirai kiekvieną plautį. Nuo plaučių vartų žemyn eina krūtinplėvės duplikatūra – plautinis raištis.
Aon Center (Los Andželas)
Aon Center (Aon Centras) – dangoraižis Los Andžele, Kalifornijoje. Pastatas užbaigtas statyti 1973 m., jo aukštis siekia 262 metrus, pastate yra 62 aukštai. Dangoraižį projektavo Charles Luckman. Pastato adresas – 707 Wilshire Boulevard.
Iš pradžių pastatas vadinosi United California Bank Building, 1984 m. jo pavadinimas buvo pakeistas į First Interstate Tower.
1988 m. gegužės 4 d. pastato 12 aukšte kilo gaisras, kurio metu sudegė 4 aukštai, buvo sužalota 40 žmonių ir vienas žmogus žuvo. Gaisro padaryta žala siekė 50 mln. JAV dolerių.
Tupai
miniatiūra|Tupai atolas Tupai – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje (Draugijos salos, Pavėjinių salų grupė), 22 km į šiaurę nuo Bora Bora salos. Įeina į Bora Bora komuną.
Atolo plotas 11 km². Yra išorinė ir vidinė lagūnos, sujungtos sąsiauriais. Tupai saloje nėra pastovių gyventojų. Į ją atvyksta tik darbininkai iš Bora Boros rinkti kopros. Yra privatus aerodromas.
Kafesas
Kafesas (pažodžiui „narvas“) buvo Osmanų imperijos imperinio haremo dalis, kur buvo saugomi potencialūs pretendentai į sostą (princai). Jie ten gyveno prabangiai, tačiau nuolat stebimi sargybinių. Kafesas iš esmės buvo namų arešto forma, keldavusi sosto pretendentams psichologinių problemų, įskaitant bent vieną įvykusią savižudybę. Ypatingai nukentėjo Mustafa I ir Ibrahimas I, kuriems tos problemos po to rimtai trukdė valdyti valstybę. Toks kalėjimas menkai tesuteikdavo sultonui reikalingų žinių bei patirties.
Sosto pretendentai buvo kalinami saugantis jų maišto bei galimo perversmo. Keliems broliams tiesiog pasidalinti valstybę buvo neleidžiama, o taisyklės, jog sostas priklauso tik vyriausiajam sūnui, iki XVIII amžiaus irgi nebuvo. Iki įsteigiant kafesą, naujam sultonui saugantis perversmo buvo įprasta išžudyti visus brolius, įskaitant kūdikius, neretai dešimt ir daugiau vienu metu. Tačiau tuomet vienaip ar kitaip praradus patį sultoną jį nebebūdavo kuo pakeisti. Kafesas saugiau įkalindavo kitus sosto pretendentus, perkeliant juos ten vos pasiekus brandą. Būdamas arešte, pretendentas taip pat neturėjo galimybės nei vesti, nei palikti nesantuokinių palikuonių.
Saugojimo laikas pailgėjo įsigalėjus „vyresniojo teisei“, reikalaujant, jog jaunesnės kartos pretendentas gautų sostą tik po to, kai nebelieka nė vieno vyresnės kartos pretendento (buvusio sultono brolio). Daugelis sosto pretendentų ar net būsimų sultonų kafese praleido žymią gyvenimo dalį. Paskutinis sultonas, Mehmetas VI (1918-22) gavo sostą sulaukęs 56 metų; visą laiką iki tol jis praleido „saugykloje“. Jei pretendentas netapdavo sultonu, jis ten ir mirdavo nuo senatvės. Vėlesniais Otomanų imperijos metais pats pastatas nebebuvo naudojamas, tačiau žodis ir toliau buvo vartojamas kaip metafora, nes pati namų arešto praktika išliko.
Coca-Cola Light Plus
Coca-Cola Light Plus (dar vadinama Diet Coke Plus) buvo dietinės kolos rūšis, sudėtyje turėjusi vitaminų ir mineralų. Šis gėrimas buvo saldintas aspartamo ir acesulfalmo K dirbtinių saldiklių mišiniu.
Plejonė (augalas)
Plejonė (Pleione) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso nedidelės dirvožemyje augančios ir kelios epifitinės bei litofitinės orchidėjų rūšys. Šakniastiebis sutrumpėjęs, žiedai dideli. Augalai savo išvaizda panašūs į krokus, dėl to plejonės kartais vadinamos indiniais krokais.
Coca-Cola Light Plus
125px|thumb|left|Coca-Cola Light Plus Gėrimas Jungtinėje Karalystėje buvo išleistas 2007 m. spalio mėn. dviem versijomis, viena versija buvo išleista su vitaminais B3, B12 ir vitaminu C, kita – su antioksidantais, žaliąja arbata ir vitaminu C. Nors „Coca-Cola Light Plus“ antioksidantai yra ženklinti kaip neturintys cukraus, iš tikrųjų turi 0,1 g cukraus 100 ml žaliosios arbatos milteliuose.
Plejonė (augalas)
Augalai paplitę Himalajuose, Pietų Kinijoje, Indijoje, Laose, Tailande, Vietname ir Taivane.
Coca-Cola Light Plus
Suomijoje gėrimas buvo išleistas 2009 m. Brazilijoje pasirodė 2010 m. sausio mėn.
Plejonė (augalas)
Gentyje yra apie 20 rūšių:
Rūšys
ir kt.
Kvita
Didžiausi intakai: Tungfuljutas, Bruaranas, Stura Laksa, Sogas.
Pasižymi stipriais poplūdžiais. Žemupyje įsteigtas Flujaus gamtos rezervatas. Yra gausios lašišų nerštavietės.
Puriauodegės smiltpelės
Puriauodegės smiltpelės (Sekeetamys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – puriauodegė smiltpelė (Sekeetamys calurus). Nugara gelsva ar rausva su tamsiu atspalviu. Pilvas ir galūnės balti. Kūno ilgis 10-12,5 cm, uodegos – 11-16 cm. Uodega ilga, ruda, apaugusi gana ilgais plaukais, gale sudarančiais baltą šepetėlį. Užpakalinių kojų pagalvėlės plikos.
Rūšis paplitusi Palestinoje ir Sinajų pusiasalyje. Gyvena dykumose ir akmenuotose kalnų papėdėse. Labai vikriai lando tarp akmenų. Urvus išsirausia po akmenimis. Dauginasi ištisus metus. Vadoje būna vidutiniškai 3 jaunikliai.
Johannes Vilhelm Jensen
Johanesas Vilhelmas Jensenas (, 1873 m. sausio 20 d. – 1950 m. lapkričio 25 d.) – danų prozininkas, „jutlandiškojo“ literatūros sąjūdžio veteranas. 1944 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Biografija
Gimė Farsėje veterinaro šeimoje. Studijavo mediciną, vėliau, dirbdamas žurnalistu, aplankė daugelį šalių.
Kūryba
Jenseno kūryboje organiškai susipynė patriarchalinės nuotaikos, tikrosios gyvenimo prasmės ieškojimas ir dėmesys technikos progreso nešamoms permainoms. Parašė stiliaus ir idėjinės koncepcijos atžvilgiu sudėtingą istorinę romanų trilogiją ir dilogiją, kaip ankstyvosios danų dokumentinės prozos pavyzdį. Kai kuriuose savo romanuose rašytojas bando aprėpti germanų rasės istoriją, nors tam pragaištingą poveikį turėjo rasinės teorijos, biologinių ir antropologinių pradų suabsoliutinimas.
Pilvaplėvė
thumb|right|300px|Pilvaplėvė (pažymėta mėlynai) apgaubianti pilvo ertmės organus
Pilvaplėvė (peritoneum) – viena žmogaus (ir kitų gyvūnų) serozinių kūno plėvių lygiu, blizgančiu paviršiumi, apsauganti pilvo ertmės organus, tiekianti jiems maisto medžiagas ir deguonį kraujagyslėmis, inervuojanti ja ateinančiais nervais, taip pat pilvaplėvėje yra limfmazgių ir limfagyslių. Poseroziniame sluoksnyje gali kauptis riebalai.
Pilvaplėvė sudaryta iš mezotelio, plokščiojo vienasluoksnio epitelio, ir jungiamojo audinio sluoksnių.
Visa pilvaplėvė sudaryta iš dviejų lapelių:
Tarp dviejų šių lapų yra pilvaplėvės ertmė, užpildyta nedideliu kiekiu serozinio skysčio. Taukinės maišas susisiekia su šia ertme per taukinės angą, kurią iš viršaus riboja kepenų apatinis paviršius, iš priekio kepeninis dvylikapirštės žarnos raištis, iš užpakalio kepeninis inksto raištis, iš apačios – dvylikapirštės žarnos viršutinė dalis.
Vidaus organus pilvaplėvė gali dengti iš visų pusių, tai intraperitoniniai organai (skrandis, tuščioji žarna, klubinė žarna, gaubtinės žarnos skersinė ir riestinė dalys, akloji žarna, dvylikapirštės žarnos viršutinė dalis, tiesiosios žarnos viršutinė dalis). Kai pilvaplėvė nedengia tik vienos organo pusės, organai vadinami mezoperitoniniais (kepenys, gaubtinės žarnos kylančioji ir nusileidžiančioji dalis, tulžies pūslė, vidurinė tiesiosios žarnos dalis). Jei organą plėvė dengia tik iš vienos pusės, organas – ekstraperitoninis (kasa, dvylikapirštės žarnos vidurinė ir apatinė dalys). Organai likę už pilvaplėvės (inkstai, apatinė tiesiosios žarnos dalis, retai ir kirmėlinė atauga) vadinami retroperitoniniais.
Pilvaplėvės dariniai:
Pasaitai yra pilvaplėvės dublikatūros, tvirtinančios paslankius intraperitoninius organus prie užpakalinės pilvo ertmės sienos. Per pasaitus į organus ateina kraujagyslės, nervai, limfagyslės. Pasaitai yra šie: Moters organizme yra dar trys pasaitai:
Tarp vidaus organų ir įvairių pilvaplėvės darinių susidaro daug vagų, kišenių, tarpų. Ryškiausios vagos – apatiniame pilvo ertmės aukšte palei šonines gaubtinės žarnos kylančią ir nusileidžiančią dalis eina gilios šoninės vagos. Ryškiausios kišenės:
Mažeikienė
Mažeikienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mažeikaitė arba Mažeikytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mažeika arba Mažeikis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kanteriškiai
Kanteriškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Juknaičių, šalia Leitės ir Leitalės santakos. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias į Leitgirius.
Tirkšlių seniūnija
Tirkšlių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Mažeikių rajono savivaldybės viduryje.
Istorija
Senoji Tirkšlių seniūnija minima XVII a.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
GVV Velocitas Groningen
Groningeno „Velocitas“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Groningeno.
Helmut Schmidt
Helmutas Šmitas (Helmut Schmidt, g. 1918 m. gruodžio 23 d. Hamburge – 2015 m. lapkričio 10 d. ten pat) – ekonomistas, Vokietijos politinis veikėjas, SPD aktyvistas. 1974 m. - 1982 m. Vokietijos federalinis kancleris.
Biografija
1937 m. baigė Hamburgo gimnaziją, 1937–1945 m. tarnavo vermachte, Bremeno oro apsaugoje, 1945 m. pateko į britų nelaisvę. 1946–1949 m. studijavo Hamburgo universitete, ekonomistas.
1946 m. įstojo į SPD, 1947–1949 m. Vokiečių studentų socialistinės sąjungos pirmininkas. 1953–1987 m. Bundestago narys, 1961–1965 Hamburgo senatorius, 1961 m. SPD parlamentinės frakcijos valdybos narys, 1967–1969 m. frakcijos pirmininkas.
Nuo 1958 m. SPD valdybos narys, nuo 1967 m. Prezidiumo narys, 1969 m. SPD pirmininko pavaduotojas. 1969–1972 m. gynybos ministras, 1972 m. ūkio ministras, 1972–1974 m. finansų ministras, 1974–1982 m. Vokietijos federalinis kancleris.
Nuo 1983 m. Saviveiksmio tarybos, tarptautinio buvusių politikų susivienijimo veikėjas, laikraščio „Die Zeit“ leidėjas, nuo 1985 m. direktorius.
Daugelio pasaulinės ekonomikos ir politikos darbų autorius. Jo vardu yra pavadintas universitetas Hamburge.
Gitana Bukauskienė
Gitana Bukauskienė (g. 1970 m. rugsėjo 28 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1978–1979 m. mokėsi Panevėžio 8-ojoje vidurinėje mokykloje, 1979–1986 m. – Panevėžio 15-ojoje vidurinėje mokykloje, 1989 m. baigė Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete.
1997–1999 m. Viliaus Užtupo leidybinės įmonės „Vingis“ žurnalo „Laima“ žurnalistė, 1999 m. žurnalo „Savaitgalis“ redaktorė, 1999–2003 m. žurnalo „Laima“ vyr. redaktorė, 2003–2006 m. „Žurnalų leidybinės grupės“ žurnalo „Laima“ vyr. redaktorė, nuo 2005 m. – žurnalo „Laimos stilius“ vyr. redaktorė.
Lietuvos žurnalistų autoklubo narė.
Orbetelas
Orbetelas – miestas Italijoje, Toskanos regione, Groseto provincijoje. Miestas įsikūręs įlankoje, kurioje yra įkurtas gamtos rezervatas.
Paulius Grybauskas
Paulius Grybauskas (g. 1984 m. birželio 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs vartininko pozicijoje.
2014 m. vasario pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su A Lygos naujoku - Trakų klubu.
2007 m. kovo 28 d. pakeitė prieš rungtynes traumą gavusį pagrindinį rinktinės vartininką Žydrūną Karčemarską Europos futbolo čempionato atrankos varžybose prieš Ukrainos rinktinę. Praleido 1 įvartį.
Mažeikytė
Mažeikytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mažeikienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mažeikis.
Rimantas Marčėnas
Rimantas Marčėnas (1937 m. balandžio 4 d. Marijampolėje – 2019 m. rugsėjo 7 d. ) - Lietuvos istorikas, rašytojas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1960 m. istoriją Vilniaus universitete. Nuo 1960 m. LSSR MA Istorijos instituto bendradarbis. 1966–1989 m. Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto dėstytojas; nuo 1973 m. docentas. 1968 m. istorijos mokslų kandidatas.
Prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo, 1989–2000 m. jame dėstė, 1991–1993 m. Istorijos katedros vedėjas. 2001–2006 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, Humanitarinių mokslų fakulteto Lietuvių kalbos katedros vedėjas.
Nuo 1967 m. kultūros žurnaluose, laikraščiuose spausdino apsakymus, recenzijas apie lietuvių prozininkų naujas knygas. Nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinių Rašytojų kalnelyje.
FK Napolis Šiauliai
Šiaulių „Napolis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.
Morzės abėcėlė
thumb|200px|1904 m. telegrafo rakto brėžinys Morzės abėcėlė – informacijos kodavimo sistema (kodinė lentelė) ilgų bei trumpų impulsų (paprastai vadinamų taškais ir brūkšniais) sekomis. Skirta informacijos perdavimui.
Metodas buvo sukurtas apie 1830 metus Samuelio Morzės. Ilgą laiką vyravusi radijo, telegrafo ir kitose komunikacijų srityse, Morzės abėcėlė dabar daug kur užleido vietą tiesioginiam balso garso virpesių perdavimui bei įvairiems kitiems kodavimo būdams, nors ji vis dar naudojama radijo švyturiuose ir plačiai tebetaikoma radijo mėgėjų.
Kadangi esama tik dviejų rūšių signalų (taškas ir brūkšnys), Morzės abėcėle užkoduotą pranešimą galima persiųsti daugeliu įvairių būdų, pradedant radijo siųstuvais (jie paprastesni nei analogiški balsą perduodantys siųstuvai) ir baigiant automobilio žibintų žybsniais, gongo dūžiais, kūjo smūgiais į uolą (naudoja užgriuvę šachtininkai) ar net akies mirkčiojimu (jei žmogus nepajėgia arba jam uždrausta kalbėti). Mirksnio ar smūgio kūju atveju signalo trukmės reguliuoti negalima, todėl keičiama pauzės tarp signalų trukmė.
Istorija
1838 metais Samuelis Morzė ir Alfredas Vailas sukūrė pirmąjį abėcėlės variantą. Jų telegrafo aparatas rašė taškus ir brūkšnius nuleisdamas bei pakeldamas adatą ant slenkančios popieriaus juostelės. Telegrafo operatoriai netruko pastebėti, jog labai lengva išmokti išgirsti perduodamą žinutę pagal aparato adatos stuksenimą, nežiūrint į juostą. Taip juosta tapo nebereikalinga. Profesionalūs telegrafistai dažnai pabrėžia jog Morzės signalą būtina išmokti būtent girdėti (siunčiant – „kalbėti“), tarsi tai būtų kokia nors užsienio kalba. Jie niekada neskaičiuoja taškų ir brūkšnių.
Tolimas radijo ryšys
Nors net ir radijo mėgėjų tarpe šiuo metu galima dirbti nebemokant Morzės kodo, jis tebetaikomas ir lieka populiarus. Taip yra todėl, kad esant labai silpnam ar trukdžių užgožtam signalui daug lengviau suprasti Morzės kodą nei perduodamą žmogaus kalbą. Dėl radijo bangų ypatybių galima gaminti itin siauros pralaidumo juostos (nejautrius trukdžiams) siųstuvus ir imtuvus, kurie gerai perduoda bei priima Morzės signalus tačiau negali perduoti kalbos (kalbai perduoti reikalinga platesnė dažnumo pralaidumo juosta). Radijo mėgėjai dažnai naudoja nedidelės galios siųstuvus bei mėgina susisiekti itin dideliais atstumais, todėl naudoti Morzės kodą jiems naudinga. Be to, buvo pastebėta, jog telegrafo žinutėmis lengviau susikalbėti gerai bendros kalbos nemokantiems operatoriams.
Mobilieji telefonai
Šiuo metu kai kurie telefonų modeliai gali Morzės abėcėle „perskaityti“ gautą SMS žinutę (patogu jei žmogaus rankos užimtos ar šiaip nėra galimybės pasižiūrėti į telefono aparatą). Jei naudojamas telefono vibratorius, žinutę galima priimti visiškai nematant aplinkiniams. Telegrafistai kalba jog jie pageidautų žinutes rinkti vienu mygtuku pagal Morzės kodą (irgi nereikia žiūrėti į aparatą bei greičiau nei kiekvienam mygtukui koduojant tris raides).
Ekstremalios situacijos
1966 metais Šiaurės Vietnamo karo belaisvis Jeremiah Denton, savo saugotojų atgabentas į televiziją, akies mirksniais visam pasauliui perdavė žodį TORTURE (angl. 'kankinimai'). Šį būdą kai kada naudoja ir kalbėti bei rankų pajundinti negalintys žmonės, jei jie ir kita kalbanti pusė žino Morzės kodą (pasitaikydavo elektros šoką gavusiems telegrafistams). Jei tokiam žmogui reikia valdyti kompiuterį ar kitą prietaisą, taip pat naudojamas oro vamzdelis (pučiant bei traukiant orą perduodami ženklai). Užgriuvę šachtininkai (ar kiti žmonės) smūgiais į sieną Morzės kodu susižino su gelbėtojais. Šviesos signalais informacija naktį gali būti perduodama net keleto kilometrų atstumu, kuomet kitų susižinojimo priemonių nėra. Tarp kitko, visiems žinomas signalas S.O.S. nėra angliškas frazės "gelbėkite mūsų sielas" trumpinys. Tiesiog jį labai lengva greitai perduoti (žr. "Lotyniškos raidės").
Paprasti ryšio prietaisai
Telegrafo aparatą pagaminti daug paprasčiau nei telefono, todėl savos gamybos laidiniai aparatai naudojami ir vaikų žaidimuose.
Morzės kodo lentelė
Perduodant paprastai brūkšnio trukmė lygi trijų taškų trukmei, tarpas tarp tos pačios raidės taškų ir brūkšnių – vieno taško trukmei, tarpas tarp raidžių – trijų taškų trukmei, tarpas tarp žodžių – penkių taškų trukmei. Atsakoma tokiu greičiu, kokiu buvo siųsta pašnekovo žinutė.
Lotyniškos abėcėlės raidės
Žemiau pateikiamoje kodo lentelėje simbolio nuoroda veda į garso įrašą, skambantį perduodant šį simbolį Morzės abėcėle.
Skaitmenys
Žemiau pateikiamoje kodo lentelėje skaitmens nuoroda veda į garso įrašą, skambantį perduodant šį skaitmenį Morzės abėcėle.
Skyryba
Šauktuko kodas šiuo metu nėra aiškiai nusistovėjęs.
Telegrafistai taip pat naudoja daug sutartinių kombinacijų, kuriomis dažniau pasitaikantys žodžiai ar frazės užrašomi trumpiau, pavyzdžiui, 73 – nuoširdžiausi linkėjimai, 88 – myliu ir bučiuoju, XYL – žmona, WX – oras, TNX (arba TU) – dėkui, OM – senis, LID – prastas operatorius ir pan.
Mordų valsčius
Mordų valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Mordai. Ribojasi su Losicės, Olšankos, Paprotnios, Pžesmikų, Suchožebrų, Zbučino valsčiais ir Sedlcų miestu.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Čepelinas, Čepelin Kolonija, Čolomijė, Dolivas, Gluchuvas, Klimontai, Kolonija Mordai, Kžimošė, Lešničuvka, Ogrodnikai, Olendai, Ostojė, Pienkai, Piuri Velkiai, Piuri Pitkai, Plosodža, Ptaškai, Radzikuv Velkai, Radzikuv Kornica, Radzikuv Očkai, Radzikuv Stopkai, Roguzecas, Sosenki Jaikai, Stara Viešas, Stok Ruskai, Suchodul Velkai, Suchodolekas, Velgožas, Vojnuvas, Vulka Sosenska, Vulka Bernatai, Vičulkai.
Dainius Bardauskas
Dainius Bardauskas (g. 1965 m. birželio 5 d. Juodpėnuose, Kupiškio rajonas) – Lietuvos ir Kupiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1990 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, veterinarijos gydytojas, 2006 m. Vilniaus universitetą, socialinio darbo magistras.
2015–2023 m. Kupiškio rajono savivaldybės meras
Žmona Danguolė, vaikai Agnė, Aistė.