cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kambarka (upė)
Upė susiformuoja susijungus dviem nedidelėm upėm – Pirmajai ir Antrajai Kambarkoms. Upės ilgis – 59 km (38 km iš jų – Permės krašte, 21 km – Udmurtijoje), baseino plotas – 336 km². Vidutinis nuolydis 2,2 m/km. Tėkmės greitis aukščiau užtvankos neviršija 0,2 m/s, už užtvankos siekia 0,6 m/s. Vidutinis metinis debitas siekia 1,85 m³/s.
Upės pavadinimas kilęs iš vienos Baškirų genties grupių vardų – Kanbar.
Ulrichas fon Jungingenas
Ulrichas fon Jungingenas (, 1360 m. Hohenfelsas, Švabija – 1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšio laukas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
Bandė veikti brolio išbandytais dvigubos diplomatijos metodais. 1409 m. spalio 2 d. su Švitrigaila sudarė sutartį dėl paramos šiam siekiant Lietuvos didžiojo kunigaikščio sosto. Tačiau, tai sužinojęs, Vytautas suėmė Švitrigailą.
1409 m. prieš Ordiną sukilo žemaičiai, kuriuos parėmė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Į konfliktą įsitraukė ir Lenkija. Didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas buvo priverstas paskelbti Lenkijai karą.
1410 m. liepos pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė prie Vyslos susijungė su Lenkijos kariuomene ir jos, tuo metu žemaičiams, siekiant nukreipti dėmesį, puldinėjant ordino pilis, liepos 3 d. nužygiavo Ordino sostinės link. Nors jungtinė kariuomenė turėjo apie 50 000 karių, o Vokiečių ordinas – tik 30 000, bet jo pusėje buvo galinga 100 patrankų artilerija. Tačiau Vytauto raiteliams staigiu puolimu išblaškius vokiečių artileriją, mūšio baigtis buvo nulemta.
Mūšyje žuvo ir Ordino didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas. Vėliau jis buvo palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje greta brolio.
Skliautadumbliniai
Skliautadumbliniai (Coelastraceae) – žaliadumblių (Chlorophyta) šeima.
Lietuvoje šios gentys:
Nesunaikinami
Nesunaikinami (angl. The Expendables) – Sylvester Stallone režisuotas veiksmo filmas, kuris kino teatruose debiutavo 2010 m. Filme vaidina pats režisierius ir kiti veiksmo filmų aktoriai – Jason Statham, Jet Li, Dolph Lundgren, Mickey Rourke, Bruce Willis, Arnold Schwarzenegger ir kiti.
Filmas
Filme pasakojama, kaip samdomų karių grupė nusiunčiama į Pietų Ameriką, kad nužudytų vienos šalies diktatorių.
Fort Ševčenka
Fort Ševčenka  – miestas pietvakarių Kazachstane, Mangystau srityje, Mangyšlako pusiasalio gale (Tiubkaragano pusiasalyje), Kaspijos jūros pakrantėje. Rajono centras. Yra jūrų uostas (Bautinas), plentas į Aktau. Žuvies apdirbimo pramonė. Kasamos klintys. Yra memorialinis, etnografinis muziejai, XIX a. forto liekanos, armėniška varpinė. Už 31 km nuo miesto yra XVII–XIX a. Beisenbajaus nekropolis.
Paryžiaus Orli tarptautinis oro uostas
Paryžiaus-Orli oro uostas (IATA kodas: ORY, ICAO kodas: LFPO) – oro uostas, esantis Orli komunoje, 13 km į pietus nuo Paryžiaus, Prancūzija. Vykdo skrydžius į Europos, Viduriniųjų Rytų, Afrikos, Karibų, Šiaurės Amerikos ir Pietryčių Azijos miestus. Orli pirmauja pagal vietinių skrydžių kiekį Prancūzijoje ir yra antras pagal keleivių sk. (25 204 000 2010 m.).
Žasliai
Žasliai – miestelis Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose, 9 km į rytus nuo Kaišiadorių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelio akmeninis grindinys išlikęs nuo 1931 m. Stovi Žaslių Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1902 m.), Žaslių Kristaus kančios koplyčia, dvi Žaslių sinagogos, pastatytos 1908–1909 m. greta viena kitos (ortodoksų sinagoga – dabartinis kultūros ir tradicinių amatų centras, ir chasidų sinagoga), Žaslių piliakalnis, Žaslių akmuo su ženklais, veikia Žaslių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-56060). Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas – kryžius, pastatytas 1928 m. šalia tuometinės Žaslių valsčiaus savivaldybės. Tuo metu šalia kryžiaus buvo ir vėliavos stiebas, kadangi čia vykdavo įvairios tautinės iškilmės. 1964 m. paminklas nugriautas, 1990 m. atstatytas toje pačioje vietoje.
Paryžiaus Orli tarptautinis oro uostas
Driekiasi 15,3 km², išsidėstęs dviejuose departamentuose (Esonas ir Marnos slėnis) bei septyniose komunose.
Tadas Ivanauskas
Biografija
thumb|240px|Tado Ivanausko kapas [[Tabariškių kapinėse. Archit. Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis, skulpt. Stepas Šarovas]]
Paryžiaus Orli tarptautinis oro uostas
Istorija
Atidarytas 1932 m. kaip Vilnev-Orli oro uostas.
Žasliai
left|thumb|left|Vytauto gatvė left|thumb|left|Paminklas miestelio 555-osioms metinėms, atidengtas [[2012 m., skulptorius Vidmantas Gylikis]]
Tadas Ivanauskas
Biografija
Tadas Ivanauskas dar vaikystėje susidomėjo gamtos mokslais. Iš tėvo išmoko medžioti, preparuoti ir gaminti iškamšas, sudarinėti zoologinius ir botaninius rinkinius. Pradžioje mokslus ėjo namuose. 1901 m. baigė Varšuvos gimnaziją, 1903 m. – Peterburgo 10-ąją berniukų gimnaziją. 1903–1905 m. studijavo gamtos mokslus Peterburgo universiteto Fizikos – matematikos fakultete. Užmezgė ryšius su Peterburge gyvenančiais lietuviais, išmoko lietuvių kalbą.
1905–1909 m. mokėsi Paryžiuje, Sorbonos universiteto Gamtos – istorijos fakultete ir jį baigė. 1904 m. įstojo į Paryžiaus lietuvių draugiją „Lituania”, buvo išrinktas jos sekretoriumi. 1909 m. vėl įstojo į Peterburgo universitetą (nes Rusija nepripažino užsienio diplomų). Įsitraukė į „Lietuvių studentų draugijos” veiklą, buvo išrinktas jos pirmininku. 1910 m. baigė universitetą ir gavo gamtos mokslų 1-ojo laipsnio diplomą.
Žasliai
Geografija
Miestelis įsikūręs prie kelių:
Tadas Ivanauskas
Biografija
1910 m. Peterburge įkūrė (ir vadovavo iki 1915 m.) Gamtos mokslų vaizdinių priemonių laboratoriją „Zootom”. Ruošė zoologijos, botanikos, anatomijos, mineralogijos preparatus. Vasaros metu keliavo po Lietuvą, rinko medžiagą preparatams. 1914 m. ir 1917 m. suorganizavo gamtotyrines ekspedicijas į Šiaurę (Murmanską, Šiaurės Norvegiją, Archangelską).
Žasliai
Geografija
Jį supa ežerai: pietuose telkšo Žaslių ežeras (iš kurio išteka Žasla), rytuose – Liminas, šiaurės rytuose – Statkūniškės ežeras. Prie Žaslių ežero augo šimtametė Žaslių guoba (nupjauta 2010 m.), stūkso Žaslių piliakalnis, Bažnyčios slėnyje vyksta bendruomenės šventės. Šiauriniame miestelio pakraštyje stūkso mitologinis Žaslių akmuo su iškaltu daugialypiu kryžiumi.
Tadas Ivanauskas
Biografija
1916–1918 m. dirbo Žemės ūkio ministerijoje Peterburge. 1918 m. grįžo į Lietuvą ir kartu su žmona Honorata Musteikos k. (Varėnos raj.) įsteigė lietuvišką mokyklą ir joje mokytojavo.
Žasliai
Istorija
Vytauto Didžiojo laikais jie priklausė Jauniui Valimantaičiui, vėliau – didikams Goštautams. Pirmą kartą istoriniuose dokumentuose Žasliai paminėti 1457 m. vasario 28 d. 1522 m. Žasliai jau minimi kaip miestas. XVI a. miestelis atiteko Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Augustui, kuris užrašė jį savo žmonai Barborai Radvilaitei. Kaip valstybinį dvarą Žaslius valdė seniūnai, tarp kurių XVIII a. išsiskyrė Joachimas Chreptavičius. 1613 metų LDK žemėlapyje Magni Ducatus Lituaniae caeterarumque regionum illi adiacentium exacta descriptio, išleistame Radvilos Našlaitėlio Amsterdame, Žasliai pažymėti kaip miestelis. 1777 m. minima veikusi parapinė mokykla, joje mokėsi 6 bajorų ir 8 valstiečių vaikai. 1792 m. sausio 12 d. Lietuvos-Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas žasliečiams suteikė Magdeburgo teises ir herbą. Herbo mėlyname fone pavaizduotas auksinis kviečių pėdas, virš jo du Genijai laiko laurų vainiką su lotynišku įrašu: „EX MANCIPIO LIBERTAS“ („Iš nuosavybės – laisvė“). Jau gegužės 25 d. buvo išrinktas Žaslių burmistras, magistrato nariai ir du teisėjai. Deja, po poros metų Lietuvą prijungus prie carinės Rusijos ši privilegija neteko galios.
Tadas Ivanauskas
Biografija
1919–1921 m. dirbo patarėju Žemės ūkio departamente Kaune. 1919 m. kartu su kitais įkūrė Gamtos tyrimo stotį (su zoologijos muziejumi), 1919–1922 m. buvo šios stoties direktorius. 1921–1939 m. „Taisyklingosios medžioklės ir žūklės draugijos“ įkūrėjas ir pirmininkas, 1927–1938 m. redagavo žurnalą „Medžiotojas“. 1923 m. kartu su Konstantinu Regeliu įkūrė Kauno botanikos sodą. Su žmona Honorata organizavo pirmąją „Nacionalinę paukščių dieną“ bei „Medžių sodinimo šventes“, kurių metu buvo pasodinti Petrašiūnų, Panemunės, Lampėdžių pušynai, apželdinti Nemuno šlaitai. thumb|left|240px thumb|left|240px|T. Ivanausko namas-muziejus [[Obelynės parkas|Obelynės parke]]
Žasliai
Istorija
Žasliai minimi Lietuvos metraštyje užrašytoje legendoje apie lietuvių kilmę iš romėnų. Mirus kunigaikščio Kukovaičio, kilusio iš Palemono giminės, motinai Pajautai, sūnus sukūręs stabą jai atminti ir pastatęs prie Žaslių ežero. Žmonės Pajautą laikę deive ir stabą garbino. Stabus sunykus, vietą ir vėliau žmonės garbinę.
Tadas Ivanauskas
Biografija
1920 m. kartu su kitais įkūrė Aukštuosius kursus, vienas iš lektorių bei Gamtos skyriaus vedėjas (iki 1922 m.), vienas iš Lietuvos universiteto kūrėjų. 1922–1940 m. šio universiteto Matematikos – gamtos fakulteto profesorius, Zoologijos ir lyginamosios anatomijos (nuo 1929 m. Zoologijos katedros) vedėjas.
Žasliai
Istorija
right|thumb|[[Žaslių bažnyčia]]
Tadas Ivanauskas
Biografija
1928–1939 m. Alytaus aukštesniosios miškų mokyklos dėstytojas. 1929 m. suorganizavo pirmąją kailinių žvėrelių augintojų akcinę bendrovę ir įkūrė kailinių žvėrelių fermą Obelynėje, netoli Kauno. 1929 m. Ventės rage (Šilutės rajonas) įkūrė ornitologinę stotį. 1937 m. su kitais įsteigė Žuvinto rezervatą. 1938 m. įsteigto Kauno zoologijos sodo vienas įkūrėjų. 1940–1941 m. ir 1944–1956 m. Vilniaus universiteto profesorius, Zoologijos katedros vedėjas, 1942–1944 m. Vilniaus universiteto Miškų mokslų fakulteto profesorius. 1943–1944 m. Vilniaus vidurinės miškų mokyklos dėstytojas.
Paprastasis aštuonkojis
Paprastasis aštuonkojis (Octopus vulgaris) – aštuonkojų būrio bestuburis gyvūnas.
Žasliai
Istorija
Dar XVIII a. pabaigoje visi pastatai miestelyje buvo mediniai. Pagrindinės gatvės – Vilniaus, Kauno ir Kėdainių. Iš įmonių išsiskyrė malūnas ir spirito varykla, kuri stovėjo prie dvaro. Pirmojo visuotinio gyventojų surašymo 1795 m. duomenimis, Žasliuose buvo 376 gyventojai: dvidešimt septyniuose valstybinių valstiečių krikščionių kiemuose – 158, penkiuose klebonijos kiemuose – 27, trijuose bajorų kiemuose – 23, dvidešimt septyniuose žydų – 131, taip pat miestelyje gyveno 16 čigonų. XIX a. pabaigoje Žasliai – Trakų apskrities miestelis ir dvaras, valsčiaus centras.
Paprastasis aštuonkojis
Paplitęs Atlanto vandenyne, Viduržemio ir Karibų jūrose. Užauga iki 90 cm ilgio. Gyvena jūros dugne tarp akmenų. Dauginasi dėdamas kiaušinius, kuriuos saugo patelė. Tuo metu ji niekuo neminta, o maždaug po 6 savaičių, išsiperėjus jaunikliams, miršta. Tai vienas protingiausių bestuburių gyvūnų. Krabus ir kitus nedidelius gyvūnus iš urvų bei plyšių išsitraukia savo čiuptuvais.
Žasliai
Istorija
1555 m. pirmą kartą paminėti 13 Žasliuose gyvenusių žydų. Tai rodo miestelyje jau gyvavusią bendruomenę, kuri buvo viena pirmųjų žydų bendruomenių visoje Lietuvoje. 1782 m. Žaslių sinagoga pirmą kartą paminėta, o XVII a. pabaigoje įsikūrė chasidų maldos namai. 1897 m. Žasliuose gyveno jau 1955 žmonės, iš kurių net 1325 (67,8%) – žydai. Po 1905 m. didžiojo Žaslių gaisro atstatyti Chasidų maldos namai (1908 m.), ir ortodoksų beit midrašas (1909 m.). Žydai buvo įtakinga žasliečių dalis – turėjo 3 maldos namus, savo pradinę mokyklą, biblioteką, banko skyrių, gaisrininkų grupę, keletą organizacijų. 1941 m. nacių vykdytas genocidas sunaikino žydų bendruomenę ir jų turtingą kultūrinį palikimą.
Makenzis
Makenzis (pranc. ir ) – upė šiaurės vakarų Kanadoje, Šiaurės Vakarų teritorijose. Kartu su Pisu Riveriu ir Finlėjumi ilgis siekia 4250 km (tai didžiausia Kanados upė ir antra pagal ilgį Šiaurės Amerikoje). Išteka iš Didžiojo Vergų ežero, teka į šiaurę per Makenzio žemumą. Įteka į Arkties vandenyno Boforto jūrą. Sudaro didelę pelkių deltą.
Baseino plotas 1804 tūkst. km² (kartu su Vergų upės, Pyso, Atabaskos įtekančių į Did. Vergų ežerą baseinais). Užšąla nuo spalio iki gegužės. Laivybinių kelių ilgis – 2200 km. Vagos didžiausias plotis 7 km. Daug salų.
Svarbiausios pakrančių gyvenvietės ir uostai: Fort Providensas, Fort Normanas, Norman Velsas, Aklavikas, Inuvikas.
Upė pavadinta škotų keliautojo, bandžiusio pasiekti Ramųjį vandenyną, Aleksandro Makenzio garbei. Iki tol upė vadinosi Nusivylimo upe (Disappointment River). Vietinių indėnų dene kalba Makenzis vadinamas Deh Cho.
Žasliai
Istorija
1913 m. pavasarį surengtas pirmas lietuviškas vaidinimas Žasliuose. 1914 m. veikė arbatinė, kurioje buvo galima paskaityti lietuviškų laikraščių ir knygelių. 1919 m. balandžio 2-8 d. vyko Žaslių kautynės tarp Lietuvos ir Sovietų Rusijos karinių pajėgų. Kautynėse dalyvavo 1400 Lietuvos karių, jiems komandavo karininkai Stasys Nastopka, Kazys Škirpa, Jurgis Butkus.
Sovietų okupantai 1941, 1948, 1949 ištrėmė 27 Žaslių gyventojus. Po II pasaulinio karo Žaslių apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos Lietuvos partizanai.
1947 m. miestelyje buvo 1440 gyventojų, 1959 m. – 861, 1970 m. – 753. 2003 m. 310 miestelio sodybų gyveno 825 žmonės, o visoje Žaslių seniūnijoje, kuriai be miestelio priklauso dar 61 kaimas, buvo 2840 gyventojų. Bendras seniūnijos plotas – 10 900 ha.
1972 m. Žasliuose ir jų apylinkėse buvo statomas gerai žinomas režisieriaus Balio Bratkausko filmas „Tadas Blinda“. Taip pat miestelyje buvo kuriamas filmas „Čia mūsų namai“. 1975 m. į pietus nuo miestelio esančioje Žaslių geležinkelio stotyje įvyko didžiausia geležinkelio katastrofa Lietuvos istorijoje (žuvo 20 žmonių).
1992 m. patvirtintas naujasis Žaslių herbas.
Žymūs žmonės
Iškiliausias Žaslių seniūnijoje gimęs žmogus – kardinolas Vincentas Sladkevičius (1920–2000). Iš Žaslių kilo bei miestelyje gyveno daug žymių menininkų, mokslininkų, sportininkų, tyrinėtojų, visuomenės veikėjų – tai Leopold Godowski, B. Halperis, B. Mastauskas, A. ir V. Saunoriai, Č. Tveraga, E. Drėgva, architektas Edmundas Arbas-Arbačiauskas, V. Raudeliūnas, dailininkas Pranas Gudynas (1919–1979), Benediktas Kazlauskas, aktorius Vidas Petkevičius, ekonomistė visuomenės veikėja R. Melnikienė, sporto žurnalistas G. Mataitis, teisininkas S. Liutkevičius, chemikas Aušvydas Vareikis, alpinistas, juvelyras A.Jakštas, ilgametis Žaslių seniūnas A.Mataitis.
Žasliuose gyveno kunigai A. Burba, K. Kibelis, M. Cijūnaitis, J. Stakauskas, H. Surginevičius, Č. Kavaliauskas, Adomas Abramovičius.
Tadas Ivanauskas
Biografija
1945–1950 m. Lietuvos MA Biologijos instituto direktorius. 1949–1951 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų apsaugos katedros (vėliau Miškininkystės katedra) profesorius; 1952–1954 m. šios katedros vedėjas. 1954–1965 m. Kauno medicinos instituto profesorius, Bendrosios biologijos katedros vedėjas. 1956–1964 m. Vilniaus universiteto Zoologijos katedros profesorius. 1965–1970 m. Kauno medicinos instituto Bendrosios biologijos katedros profesorius.
1922 m. T. Ivanauskui suteiktas profesoriaus pedagoginis mokslo vardas, 1922 m. Padujos (Italija) universiteto Garbės daktaro laipsnis. 1940 m. suteiktas gamtos mokslų daktaro laipsnis, o 1941 m. išrinktas Lietuvos MA tikruoju nariu. 1945 m. T. Ivanauskui suteiktas Lietuvos nusipelniusio mokslo veikėjo vardas. Palaidotas Tabariškių kapinėse (Kauno rajonas), antkapinis akmuo pastatytas pagal architektų Nasvyčių projektą.
Bibliografija
Parašė 37 knygas ir brošiūras. Svarbiausias veikalas – „Lietuvos paukščiai“ (3 kn.), už kurį 1959 m. apdovanotas valstybine premija. Taip pat parašė 2 vadovėlius, 15 mokslinių veikalų, daugiau nei 600 straipsnių periodiniuose leidiniuose: „Gamta“, „Kosmos“, „Kultūra“, „Trimitas“, „Mūsų rytojus“, „Mūsų girios“, „Tautos ūkis“, „Medžiotojas“ ir kt.
Karagijė
thumb|250px|Vaizdas į įdubą Karagijė arba Batyras (Батыр) – sausumos įduba pietvakarių Kazachstane, Mangystau srityje, Mangyšlako pusiasalyje, netoli Kaspijos jūros kranto (Pakaspijo žemumoje). Tai žemiausia vieta Kazachstane ir viena žemiausių visoje Azijoje. Ji plyti 132 m žemiau jūros lygio. Įduba išsidriekusi į pietryčius, jos ilgis 85 km, plotis iki 25 km. Dugne plyti daugiausia druskos lygumos, telkšo išdžiūstantis Batyro ežeras.
310 m.
310 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pėda
thumb|right|150px|Pėda Pėda – atraminės galūnės dalis, liečianti žemę. Pėdą nuo likusios galūnės dalies skiria sąnarys, kuris kai kurių gyvūnų (pvz., kanopinių) atveju yra nepaslankiai suaugęs su kitais kaulais.
310 m.
Mirtys
Nedatuota
Pėda
Anatomija
Padas yra išsigaubęs išilgai ir skersai; abi pėdas suglaudus, po jomis susidaro pusrutulinis skliautas. Pėdos raumenų yra 2 grupės: viršutinieji raumenys tiesia pirštus, apatinieji raumenys - lenkia. Pėdos kraujagyslės yra blauzdos kraujagyslių tęsinys. Pėdos odą ir raumenis inervuoja sėdimojo nervo galinės šakos.
Griaučiai
Pėdos griaučius sudaro 7 čiurnos kaulai (lot. ossa tarsi, s. ossa tarsalia), 5 padikauliai (lot. ossa metatarsi) ir keturiolika kojos pirštakaulių (lot. ossa digitorum pedis) – kaip ir rankos, kojos nykštys yra sunertas iš dviejų pirštakaulių, o kiti pirštai – iš trijų.
Čiurnos kaulai:
Holden
Holden (oficialus pavadinimas GM Holden Ltd.) – General Motors priklausiusi Australijos automobilių kompanija. 1931 metais iki tol nepriklausoma kompanija tapo General Motors dukterine įmone. Holden užsiėmė visu General Motors verslu Australijoje ir Azijoje. GM vardu valdo dalį GM Daewoo akcijų Pietų Korėjoje. Holden pasiūlė platų vietinės gamybos automobilių asortimentą, papildant juos importuojamais GM modeliais. Praeityje, Holden siūlė Nissan ir Toyota modelius su savo ženklu.
Kėbulai Holden automobiliams gaminami Elizabeth, Pietų Australijoje, o varikliai Port Melbourne, Viktorijoje. Istoriškai, gamybos ar surinkimo padaliniai buvo visose žemyninės Australijos valstijose: Acacia Ridge, Kvinslande; Dandenong, Viktorijoje; Mosman Park, Vakarų Australijoje; Pagewood, Naujajame Pietų Velse ir Woodville, Pietų Australijoje. Iki 1990, GM Naujosios Zelandijos padalinys Holden New Zealand valdė gamyklą Trentham bei gamyklą Petone, kuri veikė iki 1984. Automobilių gamybos apjungimas Elizabeth, Pietų Australijoje buvo baigtas 1988, bet kai kurios surinkimo operacijos buvo tęsiamos Dandenong iki 1996.
Nepaisant svyruojančių Holden eksporto apimčių, mažėjantys didelių automobilių pardavimai Australijoje privertė kompaniją pažvelgti į tarptautines rinkas ir padidinti pelną; 2006 eksporto apimtys pasiekė 1,3 mlrd Australijos dolerių pelną.
Ankstyvoji istorija
1852 m. iš Anglijos į Pietų Australiją emigravęs James Alexander Holden, 1856 įkūrė arklių verslą J. A. Holden & Co Adelaidėje. James sūnus Edward Holden, besidomėdamas automobiliais, prisijungė prie įmonės 1905.
Dongos departamentas
Dongos departamentas  – departamentas Benino centrinėje dalyje, Togo pasienyje. Administracinis centras – Džugu.
1999 m. sudarytas atskyrus pietinę Atakoros departamento dalį.
Iškilę Atakoros kalnai, kuriuose yra aukščiausia šalies vieta – Sokbaro kalnas.
Gyventojai
Religinis pasiskirstymas:
Etninis pasiskirstymas:
Petapa
Petapa – miestas pietų Gvatemaloje, pietinis sostinės Gvatemalos priemiestis. Savivaldybės centras. Yra bažnyčia.
Vulka Lisovska
Vulka Lisovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Pžesmikų, apie 31 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 114 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Moščona Krulevska
Moščona Krulevska  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Mielniko, apie 11 km į pietryčius nuo Semiatičės ir apie 83 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo yra keli Molotovo linijos bunkeriai. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW640.
Mėlynžiedis aštuonkojis
Mėlynžiedis aštuonkojis (Hapalochlaena maculosa) – aštuonkojų būrio bestuburis gyvūnas.
Gyvena netoli Australijos krantų. Užauga iki 20 cm ilgio. Vienintelis galvakojis pasaulyje, kurio nuodai mirtini žmogui. Po neskausmingo įkandimo praėjus vos valandai, pradeda veikti nuodai. Tačiau mirtinų atvejų būna mažai, nes šis aštuonkojis nėra agresyvus gyvūnas. Ryškiai mėlynos spalvos žiedas yra kaip įspėjamasis signalas plėšrūnams.
Vandentinkliniai
Vandentinkliniai (Hydrodictyaceae) – žaliadumblių (Chlorophyta) šeima.
Lietuvoje šios gentys:
Sičiūnai
Sičiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 4 km į pietryčius nuo Panemunio. Į šiaurę nuo kaimo teka Nemunėlis.
Istorija
Kaimas minimas nuo 1586 m., tuomet čia būta 18 valakų žemės.
Zaboruvas (Sedlcų apskritis)
Zaboruvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Pžesmikų, apie 30 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 114 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
311 m.
311 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Liepa
Kardas (peilis)
thumb|Kardas
Kardas  – azijietiškas kovos peilis tiesia vienašmene geležte ir paprasta rankena, iki 40 cm ilgio. Gardos neturi, rankena paprastai kaulinė, dramblio kaulo ar raginė. Išvaizda primena stalinį peilį. Naudotas ir kaip duriamasis ginklas, jo suvirtintas smaigalys smailus, tinkantis pramušti grandinius šarvus. Nešiojamas makštyje, kurioje slepiasi ir dalis rankenos (panašiai, kaip Kaukazo šaškos).
XVIII a. ir anksčiau naudotas Turkijoje, Armėnijoje, Persijoje, Indijoje (įskaitant dabartinį Pakistaną ir Afganistaną).
Memento (filmas)
Memento yra 2000 m. filmas, kurį režisavo Christopher Nolan. Filme pagrindinis herojus serga tam tikra amnezijos forma, dėl kurios jis negali išsaugoti naujų atsiminimų.
Siužetas
Leonardas Šelbis turi atminties sutrikimą, kurį gavo po sužalojimo, kuri yra susijusi ir su jo žmonos nužudymu. Jis prisimena savo gyvenimą prieš sužalojimą, kai buvo draudimo ieškinių tyrėjas. Jis išmoko susitvarkyti su savo atminties praradimu tardamasis su žmogumi vardu Semis Dženkis, žmogų, kurį jis tyrė darbo reikalais. Kai kurie įsiminimo mechanizmai yra turėti sistemą, kur dėti daiktus, kalbėtis su žmonėmis, jeigu galima daugiau negu telefonu, rašyti žinutes ir, svarbiausia, darytis tatuiruotes ant savo kūno, nes jos yra pastovios. Leonardo dabartinė užduotis yra rasti ir nužudyti savo žmonos žudiką, kuris yra žmogus vardu Džonas G. Šį vardą Leo išsitatuiravęs ant savo kūno. Bėgant dienai, Leonardas yra padedamas žmonių, kurie, atrodo, yra nepriklausomi vienas nuo kito, tai ir žmogus vardu Tedis ir moteris vardu Natali. Tačiau kiekvieną kartą, kai Leo sutinka juos, jis nebeturi nė žalio supratimo, kas jie yra, kodėl jie jam padeda.
Tokyopop
Tokyopop, stilizuotai – TOKYOPOP, anksčiau – Mixx, – JAV platintojas, licenciaras ir leidėjas. Įmonė leidžia anime, manga, manhwa, taip pat vakarietiškus manga stiliaus kūrinius. Turi padalinį Vokietijoje.
Vabalkšnė
Vabalkšnė – upė Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje; Pilvės kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda pelkėtose vietose prie Grigaliūniškių, į pietus nuo Plutiškių. Teka į šiaurės vakarus, nuo vidurupio – į pietvakarius. Aukštupyje teka laukais, toliau – Kazlų Rūdos miškų pakraščiu. Įteka į Pilvę 26 km nuo jos žiočių, ties Bebruliške.
Tokyopop
Istorija
„TOKYOPOP“ 1997 m. įkūrė Stuart J. Levy. Paskutiniajame XX a. dešimtmetyje įmonės būstinė buvo įsikūrusi Los Andžele.
Vabalkšnė
Intakai: Asinis (kairysis), Pirtėlupis, Kokė (dešinieji). Upės aukštupys ir dalis vidurupio sureguliuota. Upė patvenkta Ąžuolų Būdoje (Ąžuolų Būdos tvenkinys) ir ties žiotimis (Pilvės-Vabalkšnės tvenkinys).
Tokyopop
Istorija
Po „Mixx Entertainment“ pavadinimu įmonė leido žurnalą „MixxZine“, kuriame publikuoti tokie populiarūs kūriniai kaip „Sailor Moon“. Vėliau pradėta leisti žurnalą „Smile“, skirtą merginų (少女 shōjo) auditorijai, kas tuo metu JAV buvo reta. Ilgainiui įmonė pradėjo licencijuoti ir platinti japoniškos animacijos serialus.
Vabalkšnė
Upėvardis neaiškios kilmės: vienu spėjimu jis kilęs nuo žodžio vabalas, kitu – yra jotvingiškos kilmės ir susijęs su („obuolys“).
Tokyopop
Auksiniai laikai
Nuo 2002 m. „TOKYOPOP“ mangą pradėjo leisti originaliu japonišku formatu, kur komiksai skaitomi iš dešinės į kairę. Iki tol buvo naudojamos kompiuterinės technologijos, kuriomis veidrodiniu principu puslapiai buvo perdaromi į skaitomus iš kairės į dešinę. Deja, dėl to kūriniuose dingdavo originalių iliustracijų vientisumas. „TOKYOPOP“ sprendimas leisti 100 % autentišką mangą ne tik, kad padėjo išlaikyti originalių iliustracijų vientisumą, bet ir leido triskart ar net šešiskart paspartinti leidybą. „TOKYOPOP“ tomai prekybos lentynose atsidurdavo kas mėnesį, dukart per mėnesį ar net kas savaitę, kai konkurentų leidiniai lentynas pasiekdavo tipiškai po šešių mėnesių. Tai taip pat leido „TOKYOPOP“ pardavinėti knygas už rinkoje žemiausią kainą – 9,99 $ už knygą, tuo tarpu daugelis konkurentų imdavo po 12,99 $ ar 16,99 $ už knygą.
Imta pradėti skatinti mėgėjus kūrėjus kurti savo kūrinius, kuriuos būtų galima platinti „TOKYOPOP“ žurnaluose mainais už tam tikrą honorarą. Geriausieji autoriai ir kūriniai buvo apdovanojami prizais ir įgydavo galimybę tapti profesionaliais autoriais, žinomais kaip mangaka. „TOKYOPOP“ tapo vienu didžiausių manga leidėjų už Japonijos ribų, įmonei priskiriami nuopelnai už mangos populiarinimą Jungtinėse Valstijose. Pasak „Nissei Weekly“ duomenų, 2004 m. „TOKYOPOP“ leidiniai sudarė apie 50 % viso mangos eksporto Jungtinėse Valstijose.
„TOKYOPOP“ taip pat pasižymėjo ir vakariečių auditorijos supažindinime su manhwa, korėjietiškais komiksais.
„TOKYOPOP“ taip pat išleido keletą leidinių, paremtų JAV žaidimų (pvz., „Warcraft“, „Kingdom Hearts“, „Hellgate: London“) filmų (pvz., Jim Henson filmai) ir veikėjų motyvais.
Restruktūrizacija
2008 m. birželį „Tokyopop“ pranešė pradedanti įmonės restruktūrizaciją. Buvo įkurta įmonių grupė „TOKYOPOP Group“, „TOKYOPOP“ veikla Jungtinėse Valstijose buvo padalinta dviem antrinėms įmonėms: „TOKYOPOP, Inc.“ ir „TOKYOPOP Media“. Pirmoji rūpinosi tolesne leidyba, o antroji dėmesį sutelkė į įmonės skaitmeninę veiklą ir komiksų ekranizavimą.
Licencijos iš „Kodansha“ praradimas
Licencijos iš Japonijos manga leidėjo „Kodansha“ „TOKYOPOP“ istoriškai buvo svarbi įmonės katalogo dalis. Per 2009 m. ženkliai sumažėjo turimų „Kodansha“ kūrinių licencijos. Japonijos leidėjas ėmė dalyti licencijas kitoms leidykloms. Dėl prarastų licencijų kai kurių kūrinių, kaip antai „Rave Master“, „Initial D“, „GetBackers“ ir „Life“, leidyba JAV buvo nutraukta.
Kai kurių kitų kūrinių, kaip antai bestselerių „Cardcaptor Sakura“, „Chobits“, „Clover“ ir „Magic Knight Rayearth“, leidybos teises įsigijo „Dark Horse Comics“, tačiau pastarosios dvi vėliau perėjo leidyklai „Random House“. „Samurai Deeper Kyo“ atiteko konkurentui „Del Rey Manga“.
Darbuotojų atsistatydinimai ir atleidinėjimai, leidybos nutraukimas
2011 m. vasarį įmonės prezidentas ir vykdantysis direktorius John Parker atsistatydino ir priėmė „Diamond Comics“ pasiūlymą eiti viceprezidento pareigas. Tai įvyko netrukus po to, kai „Diamond“ pakeitė „HarperCollins“ „TOKYOPOP“ platinimo partnerio kėdėje. Kovo 1 d. „TOKYOPOP“ tęsė darbuotojų atleidinėjimus, pašalindama tokius aukšto lygio darbuotojus kaip ilgalaikius manga redaktorius Lilian Diaz-Przyhyl ir Troy Lewter.
2011 m. balandžio 15 d. „TOKYOPOP“ pranešė uždaranti savo leidybos padalinį Šiaurės Amerikoje. Kino ir televizijos projektai bei leidybos verslas Europoje nebuvo uždaryti.
2015 m. mugėse „Anime Expo“ ir „San Diego Comic-Con“ „TOKYOPOP“ pranešė ketinanti vėl paleisti leidybos veiklą Šiaurės Amerikoje 2016 m. ir užsiminė apie bendradarbiavimą su „Disney“.
Oksiutičė
Oksiutičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Mielniko, apie 9 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 79 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
UEFA taurė 1973–1974 m.
UEFA taurė 1973-1974 m. – trečiasis UEFA taurės turnyras (16-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1973 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Dygliavaisis virkštenis
Auginamas kaip dekoratyvinis augalas, palaipsniui sulaukėjo. Sutinkamas upių pakrantėse, kur antroje vasaros pusėje sudaro tankius brūzgynus, vandens pagalba greitai plinta. Dygliavaisis virkštenis Lietuvoje laikomas invazine rūšimi
Kambarkos tvenkinys
Kambarkos tvenkinys – dirbtinis vandens telkinys Kambarkos mieste, suformuotas 1767 m. užtvenkus Kambarkos upę. Įrengtas Kambarkos metalo gamyklos reikmėms.
Tvenkinys yra 9 km nuo upės žiočių, vandens paviršiaus plotas – 4,0 km². Tvenkinio ilgis siekia 5,5 km, didžiausias plotis – 1,5 km. Vidutinis gylis – 3,1 m, didžiausias (ties užtvanka) – 7,0 m. Bendras telkinio vandens tūris – 12,5 mln. m³, naudingas – 5,1 mln. m³. Vidutinis daugiametis hidromazgo nuotėkis – 58,3 mln. km³.
Dark Tranquillity
Dark Tranquillity – Švedijos muzikos grupė, viena iš melodingojo death metalo pradininkių. 1991 metais ją įkūrė Anders Fridén (vokalas), Mikael Stanne (gitara), Niklas Sundin (gitara), Martin Henriksson (bosinė gitara) bei Anders Jivarp (būgnai). Nuo tada grupės sudėtis beveik nesikeitė, keturi iš įkūrėjų ir dabar tebėra Dark Tranquillity nariai.
Istorija
Dark Tranquillity jau 1989 metais įkūrė gitaristai Mikael Stanne ir Niklas Sundin, tačiau tada jos pavadinimas buvo Septic Broiler. Netrukus po to grupę papildė dar trys nariai – Anders Fridén, Anders Jivarp bei Martin Henriksson. 1990 metais grupė įrašė demo kasetę Enfeebled Earth. 1991 metais jie pakeitė pavadinimą į Dark Tranquillity ir žanrą į tuo metu dar naują melodingąjį death metalą. Po dar kelių demo įrašų grupė 1993 metais išleido pirmąjį savo studijinį albumą Skydancer. Netrukus po to vokalistas Anders Fridén paliko grupę ir vėliau prisijungė prie In Flames. Tada tuometinis gitaristas Mikael Stanne tapo pagrindiniu vokalistu, o gitaristo vaidmuo buvo patikėtas naujai priimtam Fredrik Johansson.
Alsėdžių–Pagermantės miškai
Geografija
Plotas 3674 ha, mišku apaugę 2790 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 1560 ha. Priklauso Telšių miškų urėdijai, Telšių girininkijai. Didesni miškai: Alsėdžių, Pagermantės, Džiuginėnų, Lieplaukės, Užgirių, Kalnėnų. Miškų vakarinė dalis siekia Alsėdžių ežerą. Miškuose 9 ežerai; didžiausi – Germantas, Gelžis, Šekštis. Kai kurie ežerai jungiasi protakomis. Alsėdžių-Pagermantės miškų šiauriniu pakraščiu teka Rukupis, pietiniu – Lūšinė. Paviršius kalvotas. Yra apie 200 ha pelkių. Pietvakarių pakraštyje įsiterpęs Paprabučio durpynas.
Medynai
Augavietės nederlingos normalaus drėgnumo ir šlaitinės, derlingos normalaus drėgnumo ir laikinai užmirkusios. 12 % miškų yra ekosistemų apsaugos ir rekreaciniai, 2 % apsauginiai ir 86 % ūkiniai. Pušynų 39 %, eglynų 42 %, beržynų 14 %, ąžuolynų 2 %, drebulynų, juodalksnynų ir baltalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 37 %, pribręstantys 27 %, brandūs 13 %. Medynų vidutinis amžius 55 m., bonitetas 11,2, skalsumas 0,67, tūris 202 m³ha. Kultūrinės kilmės medynų 24 %. Kasmet priauga 5,6 m³ha.
Biosfera
Miškuose daug briedžių, stirnų, šernų. Yra vandens ir pelkių paukščių, bebrų, ondatrų, ūdrų. Nemaža vaistinių ir uoginių augalų. 761 ha priklauso Germanto kraštovaizdžio draustiniui, kuriame saugomas Vidurio Žemaičių aukštumoms būdingas kraštovaizdis su ežerų kompleksu. Yra archeologinių paminklų – Buožėnų piliakalnis ir Užgirių kaimo senkapiai.
Bakšiai (Lazdijai)
Bakšiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Teizų.
Kazimieras Eigminas
Kazimieras Eigminas (1929 m. sausio 22 d. Rokiškis – 1996 m. balandžio 22 d. Vilnius, palaidotas Panevėžyje) – lietuvių kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1992 m. filologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1956 m. dirbo Lietuvių kalbos institute. Su kitais rašė Lietuvių kalbos žodyną (t. 8-10, 1970-1976 m., t. 15-20 1991-2002 m.). Iš lotynų kalbos išvertė:
Paskelbė dialektologijos, onomastikos, kalbos kultūros straipsnių (rinkinys „Kas yra bachuras?: Žodžių istorijos etiudai“, išl. 2002 m.).
Nuo 1975 m. aktyvus Vilniaus universiteto kraštotyrininkų ramuvos narys, ekspedicijose rinko vietovardžius ir kitą kalbos medžiagą.
Gričiupio seniūnija
Gričiupio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybėje, į rytus nuo miesto centro. Mažiausia Kauno miesto seniūnija pagal plotą, kurią aplinkui supa Dainavos, Petrašiūnų, Panemunės, Šančių ir Žaliakalnio seniūnijos.
Istorija
Seniūnija suformuota 2005 m. balandžio 1 d., atskyrus pietinę Dainavos seniūnijos dalį.
Upytės piliakalnis
Upytės piliakalnis (Čičinsko Kalnas), minimas ir Tarnagalos vardu – piliakalnis Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Upytės, Upytės seniūnija. Pasiekiamas plentu, kaimo centre pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, pervažiavus Vešetą, už 50 m pasukus į dešinę šiaurės rytų prie pirmos sodybos dešinėje, nuo jos paėjus 100 m į priekį šiaurėn tiltu per Uostrautos upelį.
thumb|left|250px|Vienas rytinio šlaito kauburių thumb|left|250px|Dauba piliakalnio centrinėje dalyje thumb|left|250px|Piliakalnis iš pietų pusės
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Vešetos pelkių, kurios numelioruotos 1930–1931 m., supamos žvyringos kalvos šiaurės rytinėje siauresnėje dalyje. Pačios kalvos daugiau šiaurės rytų centrinėje dalyje, labiau į šiaurės rytus nuo centro, yra natūrali ovali 85 m ilgio, 25 m pločio, 6 m gylio įduba. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 40x18 m dydžio, 1 m aukštesniu pietrytiniu šonu. Šiaurės rytiniame aikštelės krašte supiltas 1,2 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už jo yra supiltas antras 0,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas, jame matyti iki 30 cm skersmens akmenys. Pietvakariniame aikštelės krašte supiltas 1,2 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 2,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio terasą (joje irgi kyšo iki 30 cm skersmens akmenys), už jos yra 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 0,3 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6 m aukščio.
Šiaurės rytinio pylimo viršus apardytas iškastos duobės.
Papilys
Į šiaurės nuo piliakalnio, kitapus daubos esančioje didesnėje plokščioje kalvos dalyje įrengtas papilys, kurio pusmėnulio formos aikštelė pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 200 m ilgio, 16-­38 m pločio. Jos pietvakarių – šiaurės rytų kraštuose supiltas 250 m ilgio, 2 m aukščio, 10 m pločio puslankio formos pylimas. Šiauriniame papilio šlaite, 4 m žemiau pylimo iškastas 7 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už kurio supiltas pylimas, dab. nuardytas. Griovys ir pylimas per 1 m kyla į šiaurės rytų pusę ir šiaurės rytų šlaite tampa 9 m pločio terasa, toliau į šiaurės rytus vėl virstančia 4 m pločio, 0,2 m gylio grioviu ir 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimu.
Papilio pietvakarių ir šiaurės rytų šlaitai ir pylimo dalys sunaikintos karjero. Vidurinėje dalyje pylimas perkastas, šiaurės rytinėje dalyje prastumtas buldozeriu. Aikštelės šiaurinėje dalyje yra didesnė duobė.
Piliakalnis ir papilys apaugę praretintais lapuočiais medžiais ir krūmais. Šlaituose vietomis susiformavusios paviršinės erozijos.
Tyrimai
1997 m. papilio šiaurinėje dalyje 10 m pločio pylimo pjūvį (40 m²) padarė Saulė Urbanavičienė ir nustatė, kad jis piltas per vieną kartą. 2004 m. papilio aikštelėje A. Petrulienė ištyrė 35 m² dydžio plotą, aptiko dvaro laikų pastato pamatus. Papilyje XVII a. – XVIII a. stovėjo Upytės pavieto dvarininko Vladislovo Sicinskio (1614 m. – ­po 1673 m.) dvaras (žinomi 1604 m. ir 1638 m. jo inventoriai). Manoma, kad čia buvo Upytės žemės, minimos nuo XIII a., centras. Upytės pilis buvo dar XVI a. viduryje.
300 m į pietus nuo piliakalnio yra III a. – ­V a. kapinynas, tyrinėtas 1938 m. ir 1998–1999 m.
center|800px |Upytės piliakalnis iš vakarų pusės
Mėlynųjų Vandenų mūšis
Mėlynųjų Vandenų mūšis – mūšis, 1362 ar 1363 m. rudenį įvykęs tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės ir Aukso ordos prie Mėlynųjų Vandenų (veikiausiai dab. Siniucha, Pietų Bugo kairysis intakas).
Istoriografija
Mūšis sulaukė nedaug palyginimų nuo istorikų. Viena iš priežasčių yra istorinių šaltinių trūkumas. Mūšis susilaukė keletų fragmentiškų paminėjimų Rusėnų ir rusų kronikose. Svarbiausias informacijos šaltinis yra „Pasaka Apie Podolę“, kuri buvo įtraukta į Lietuvos kronikas. Pasak ukrainiečių istoriko Felikso Šabuldo, legendos autorius buvo susijęs su aukščiausia Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdžia, o kūrinį kūrė 1430-ųjų pradžioje, įpusėjus konfliktui dėl Podolės tarp Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. Šią pasaką galime laikyti politinės propagandos dalimi, parašyta siekiant paremti lietuvių pretenzijas į Podolę ir išaukštinti Karijoto sūnų dorybes, o ne tiksliai aprašyti karą. Lietuvos istorikas Tomas Baranauskas tvirtina, kad Rusijos istorikai nusprendė išryškinti savo pergalę prieš totorius 1380 m. Kulikovo mūšyje, o lenkų istorikai nenorėjo pabrėžti lietuvių pretenzijų į Podolę. Tačiau pastaraisiais metais susidomėjimas mūšiu išaugo. Lenkų istorikas Stefan Maria Kuczyński 1935 m. parengė specialų tyrimą „Sine Wody“, lietuvis Romas Batūra išleido „Lietuva tautų kovoje prieš Aukso ordą“, o ukrainietis Feliksas Šabuldo parašė daug straipsnių. 1997 ir 1998 metais Ukrainos istorikai surengė dvi konferencijas Kirovohrade. Gautą straipsnių rinkinį 2005 m. išleido Ukrainos istorijos institutas (ISBN 966-02-3563-1). 2012 metais Vytauto Didžiojo universitetas surengė dar vieną konferenciją, skirtą mūšio 650-osioms metinėms paminėti.
Išvakarės
1362 m. balandį kryžiuočiai užėmė Kauno pilį. Į pagalbą pilies gynėjams buvo atvykęs ir didysis kunigaikštis Algirdas su savo broliu Trakų kunigaikščiu Kęstučiu, bet jie tegalėjo nuo gretimų aukštumų bejėgiškai stebėti pilies žlugimo dramą. Taip prasidėjo intensyviausios kryžiuočių ekspansijos į Lietuvą laikotarpis, pareikalavęs maksimaliai sutelkti visas Lietuvos valstybės jėgas. Reikėjo ir naujų jėgų, kurias Lietuva rinko, pamažu jungdama prie savęs Rusios žemes. Čia jos interesai kirtosi su šių žemių siuzereno – Aukso ordos interesais.
Po valdovo Berdi Beg Khano mirties 1359 m. Aukso Orda išgyveno du dešimtmečius (1359–1381) trukusius ginčus dėl paveldėjimo. Aukso orda paniro į chaosą: per 20 metų joje pasikeitė daugiau kaip 25 chanai, o jos teritorija suskilo į savarankiškus ulusus. Pasinaudodamas vidine Ordos netvarka, Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas surengė kampaniją į totorių kraštus, nes Algirdas LDK šiaurėje turėjo daug sunkumų. Todėl daug lengviau jam buvo veikti pietuose, t. y. dabartinių ukrainiečių srityse, kur tik totorių valdžia buvo stipresnė, o pačios kunigaikštystės buvo silpnos. Kijevas priklausė Lietuvai jau Gedimino laikais, tačiau į jį vis dar kišosi totoriai. Tad Algirdas 1362 m. suruošė į tas sritis žygį, nes siekė apsaugoti ir išplėsti pietines Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijas, ypač Kijevo Kunigaikštystę.
Mūšio pradžia ir eiga
1362 arba 1363 m. liepos–rugpjūčio mėnesiais, pietryčių Rusioje pasirodė Algirdo kariuomenė. Pagrindinėms totorių jėgoms įsivėlus į tarpusavio kovas, Algirdas be didesnio pasipriešinimo užėmė totorių dar valdytas Černigovo žemes – tą jis buvo pradėjęs dar apie 1357–1358 m., kai užėmė tuometinę Černigovo žemės sostinę Brianską. Greičiausiai būtent Brianską jis ir pasirinko savo žygio išeities tašku: nuo čia nebetoli iki Černigovo žemės rytinio pasienio, kurį Algirdas ir puolė. Pirmąjį savo smūgį jis nukreipė į Korševą, buvusį prie Dono intako Sosnos upės (tiksliau, nelokalizuota vietovė, buvusi Greitosios Sosnos aukštupyje). Kaip tik iki čia Algirdas nukėlė pietrytines Lietuvos ribas. Manytina, kad tolesnių karo veiksmų metu Lietuvos kariuomenė užėmė ir buvusią Perejeslavlio kunigaikštystės teritoriją, kuri buvo prijungta prie Kijevo kunigaikštystės. Visos šios žemės priklausė Krymo ulusui, kurio bekas Mamajus tuo metu kovojo dėl Naujojo Sarajaus ir negalėjo organizuoti pasipriešinimo. Matydamas, kad momentas tinkamas nukariavimams, Algirdas tęsė savo karinę kampaniją Pietų Rusioje ir dar tų pačių metų rudenį perkėlė savo kariuomenę į dešinįjį (vakarinį) Dniepro krantą – vadinamąją Baltąją pakrantę, kur plytėjo totorių valdomos Podolės žemės. Rudenį Algirdo vedama kariuomenė patraukė tiesiai į svarbų šios srities centrą, turkiškai vadinamą Jabgu („vietininko“) miestu, o rusinų kalba – Sinije Vody, tai yra Mėlynaisiais Vandenimis. Miestas stovėjo prie tuo pačiu vardu vadinamos upės (dabar – Siniucha) – Pietų Bugo intako. XVI amžiuje čia buvusi gyvenvietė, jau vadinama nauju Targovicos vardu, garsėjo didingais mūro pastatų griuvėsiais su marmuro grindimis, rūsiais ir galingomis sienomis, kurie, pasak Mykolo Lietuvio, tuo metu net buvo siejami su legendinės Trojos liekanomis.
Mūšio apibendrinimas
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės apie 20-25 tūkst. karių kariuomenei vadovavo Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas, Aukso ordos apie 20 tūkst. karių kariuomenei – Chadžibėjus, Kutlubugas ir Dmitrijus. Pro Kaniavą, Čerkasus LDK pajėgos puolė svarbų Aukso ordos centrą vakaruose – Mėlynųjų Vandenų pilį to paties pavadinimo upės aukštupyje, gavusį ir Targovicos vardą. Ji stovėjo prie šio reikšmingo tarptautinio Rytų–Vakarų prekybos kelio, perėjos per Mėlynuosius Vandenis. Tai svarbi prekyvietė, Aukso ordos kariuomenės telkimosi vieta, karinis administracinis centras. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo pajėgos čia susidūrė su trijų totorių „kunigaikščių Chačebėjaus, Kutlubugos ir Dmitrijaus“ kariuomene. Prieš Algirdo pajėgas Mėlynųjų Vandenų mūšyje stojo Aukso ordos daugumos vakarinių žemių tarp Dono ir Dunojaus kariai. Manoma, kad mūšis įvyko Targovicos šiaurrytinėse apylinkėse. Mūšyje Algirdas LDK pajėgas išrikiavo šešių dalinių lenkta rikiuote, kad priešas negalėtų jų apsupti, prieš tris didelius totorių dalinius. Atrodo, kad totorių smūgis į LDK kariuomenės centrą nebuvo sėkmingas, o prasiskyrę daliniai iš šonų juos spaudė. Perėjusi į ataką lietuvių kariuomenė pralaužė totorių rikiuotę, Aukso ordos pajėgos buvo sumuštos, jos valdos iki Baltosios pakrantės tarp Dniepro žemupio ir Pietų Bugo žiočių nuniokotos. Manoma, pakrantė tapo priklausoma nuo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės.
Pasekmės
1362 (arba 1363) m. karinė kampanija smarkiai išplėtė Lietuvos valstybės teritoriją ir pelnė Algirdui didžiausio nukariautojo Lietuvos istorijoje šlovę. Išvaduotą Podolę Algirdas atidavė valdyti Karijotaičiams, o Kijevą – vyriausiajam sūnui Vladimirui. Iš Kijevo ir Kijevo žemės buvo išvyti Aukso ordos baskakai (manoma, iki tol nuo apie 1325 m. čia buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Aukso ordos dvivaldystė). Mėlynųjų Vandenų mūšis – pirmasis didelis mongolų-totorių pralaimėjimas Rytų Europoje. Po jo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdos pasiekė tarptautinės prekybos pietinį kelią iš Vidurio Europos per Podolę į Genujos kolonijas Juodosios jūros šiaurinėje pakrantėje, sustiprėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo įtaka rusų žemėse.
San Chuan Sakatepekesas
Sakatepekesas – miestas pietų Gvatemaloje, šiaurės vakarinis sostinės Gvatemalos priemiestis. Savivaldybės centras. Išvystyta medienos pramonė, gėlininkystė.
Ketus
miniatiūra|Ketaus keptuvė miniatiūra|Špižinė krosnies plokštė su [[Prancūzijos karalius|Prancūzijos karaliaus Liudviko XV burbonišku herbu (kairėje) ir jo žmonos Lenkijos karalaitės–Lietuvos kunigaikštytės Marijos Leščinskos herbas (dešinėje). Dabar – skanseno Roscheider Hof (Vokietija) eksponatas.]] Ketùs – eutektiškai stingstantis geležies, anglies ir silicio lydinys, sudarytas iš daugiau kaip 95 % Fe ir 2,1−4,0 % C bei 0,6−3,0 % Si.
Ketaus rūšys:
Ketaus stingimo savybės atsispindi geležies – anglies fazių diagramoje, kur eutektikos taškas yra ties 1154 °C ir 4,3 % (svorio) anglies. Ketaus cheminė sudėtis yra artima tokio eutektinio mišinio sudėčiai, todėl ketaus lydymosi temperatūra būna nuo 1154 iki 1200 °C, tai yra, ~300 °C žemesnėje temperatūroje, negu lydosi gryna geležis.
Ketus linkęs būti trapus, išskyrus vieną jo rūšį – kalųjį ketų. Dėl žemos lydymosi temperatūros, gero takumo ir liejamumo, puikaus mechaninio apdorojamumo, atsparumo deformacijoms ir dilimui ketūs yra plačiai naudojama inžinerinė medžiaga, iš kurios gamina vamzdžius, mašinų dalis (pvz., cilindrų galvutes, blokus, pavarų dėžių korpusus). Tačiau ketus yra netinkamas naudoti aplinkoje, kur galimi staigūs temperatūros svyravimai ar mechaniniai smūgiai.
Užilės Alatau
Užilės Alatau  – kalnagūbris Tianšanio masyvo šiaurės vakaruose, driekiasi Kazachstano–Kirgizijos siena. Ilgis rytų–vakarų kryptimi 350 km. Aukštis siekia iki 4973 m (Talgaro kalnas). Kalnai sudaryti iš granito, konglomerato, smiltainio ir skalūnų. Būdingas aukštikalnių reljefas, vyraujantis aukštis 4000-4600 m. Masyvą giliai suraižę Ilio intakai, pietuose kalnai stačiai leidžiasi į Šiliko ir Čong Kemino slėnius.
Šlaituose plyti sausosios stepės, pereinančios į krūmynų stepes ir kalnų miškus. Aukštikalnėse driekiasi kalnų pievos. Ledynai užima 484 km².
Užilės Alatau yra populiarus turistinis Kazachstano objektas, čia yra slidinėjimo kurortų (Medeu), saugomų teritorijų (Almatos draustinis, Ilio-Alatau nacionalinis parkas). Šiaurinėje papėdėje įsikūręs Almatos didmiestis.
Versus
Leidinyje spausdinta pažintinė informacija, rašiniai apie verslą, gyvenimo būdą, naujausias technologijas, įvairius visuomenės reiškinius. Iš pradžių buvo leidžiamas 7 tūkst. egzempliorių tiražu.
Nuo 2011 m. dėl smarkiai kritusių reklamos pajamų bei susidariusios 170 tūkst. litų skolos spaustuvei „Spaudos kontūrai“ žurnalo leidimas buvo sustabdytas. Rachlevičius tuomet tikino žurnalo leidybą atnaujinti 2012 m. pavasarį arba rudenį, tačiau leidinys prekybos vietų taip ir nepasiekė. Nuo to laiko žurnalas buvo platinamas eversus.lt svetainėje, kuri 2015 m. dingo iš saityno neva tai dėl techninių kliūčių, tačiau tinklalapis nuo to laiko buvo nepasiekiamas.
Riurikas
Kunigaikštis Riurikas (~800–876 m.) – skandinavų vikingas, laikomas pirmuoju Rusios valstybės kūrėju ir ją valdžiusios Riurikų dinastijos pradininku.
Biografija
Riurikas gimė apie 800 m. Skandinavijoje. Dalis mokslininkų sako, kad jis danas, kai kuriems atrodo, kad švedas, o dar kiti teigia, kad galėjo turėti ir slaviško kraujo, kadangi tada buvo dažnos skandinavų vikingų ir slavų moterų santuokos. Kita dalis mokslininkų teigia, kad Riuriko tėvas ir motina buvo vakarų slavai, gyvenę dabartinėje Šiaurės Vokietijoje. 850 m. Riurikas ir jo du broliai Sinėjus ir Truvoras su vikingų armija persikėlė per Baltijos jūrą į šiaurės vakarinę Rusijos dalį ir apsigyveno prie Ladogos ežero, netoli dabartinės Rusijos – Suomijos sienos. Netrukus Riurikas įsikūrė Naugarde. Anot kai kurių šaltinių, negalėdami susitvarkyti su politiniu chaosu, valdyti savo krašto Ruriką pasikvietė vietiniai slavai. Čia jis perėmė valdžią ir pasistatė pilį, kurioje gyvendamas valdė Rusijos žemes.
Novgorodo kunigaikštis
thumb|150px|left|„Riurikas“ užrašyta runomis thumb|250px|Paminklas [[Naugardas|Naugarde Riurikui, Rusios tūkstantmečio proga]] 862 metai, kuomet Riurikas tapo Naugardo kunigaikščiu, laikomi Rusijos valstybės pradžia.