cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amstrad
1990 – Dabartis
10 dešimtmečio pradžioje Amstrad pradėjo labiau fokusuotis prie nešiojamų negu stalinių kompiuterių. 1990 Amstrad pabandė įeiti į žaidimų rinką su Amstrad GX4000 žaidimų konsole, kuri buvo suderinama su CPC kompiuterių šeima. Panašiai tuo pačiu metu pasielgė ir Commodore su savo C64C kompiuteriu ir C64 GS žaidimų konsole. 8 bitų konsolė patyrė komercinę nesėkmę, negalėdama konkuruoti su 16 bitų Sega Mega Drive ir Super Nintendo žaidimų konsolėmis. 1993 Amstrad, įsigijusi Sega licenciją, pagamino į Sega TeraDrive panašų Amstrad Mega PC kompiuterį, taip siekdama susigrąžinti prarastą vardą žaidimų rinkoje. Sistema nebuvo tokia sėkminga kaip tikėtasi, daugiausia dėl aukštos pradinės kainos – £399. Tais pačiais metais Amstrad išleido PenPad delninį kompiuterį, panašų į Apple Newton. Tai taip pat buvo komercinė nesėkmė, tuo pačiu kompiuteris turėjo keletą techninių ir naudojimosi problemų. Jis neturėjo daugumos savybių, kurias turėjo Apple Newton, tačiau kainavo pigiau (450 dolerių).
Kačaičiai
Istorija
Kaimas susiformavo valakų reformos metu, XVI a. II pusėje. Iš pradžių jo valstiečiai priklausė Kartenos, o nuo XIX a. pradžios – Mišučių dvarui. 1846 m. Kartenos parapijai priklausė du to paties vardo kaimai: Kačaičiai, kuriuose buvo 12 dūmų, ir Mažieji Kačaičiai, kuriuose gyveno 2 šeimos. 1861 m. Kačaičiuose buvo 13 kiemų ir 171 gyventojas, o prie Kartenalės stovėjo vandens malūnas. Panaikinus baudžiavą, Mažųjų Kačaičių žemėje Mišučių dvaro savininkai įkūrė Notiškės palivarką, kuriam atiteko ir vandens malūnas, o likusias žemes leido išsipirkti jas nuomavusiems valstiečiams. 1919 m. Mišučių dvarininkams Mongirdams išpardavus dvaro žemių perteklių, jas įsigijo ir prie Kačaičių kaimo prijungė 8 ūkininkai.
Amstrad
1990 – Dabartis
Amstrad pradėjo mažiau koncentruotis kompiuterių gamyboje ir labiau telekomunikacijose. Šiam tikslui nupirko keletą telekomunikacijų kompanijų, tarp jų Betacom, Dancall Telecom, Viglen Computers ir Dataflex Design Communications. Amstrad tapo pagrindinis televizijos priedėlių tiekėjas JK televizijos transliuotojui British Sky Broadcasting, nuo pat jo įsikūrimo pradžios 1989 metais.
Kačaičiai
Istorija
1923 m. kaime buvo 29 ūkiai. 1934 m. jis išskirstytas į vienkieminius ūkius. Darbus vykdė matininkas Aleksandras Dikčius. Lietuvos žemės reformos metu prie kaimo prijungta dalis Notiškės ir Lukauskių palivarkų žemių. Mažažemiams perduodamoje žemėje atsidūrė iš Lukauskių palivarko nusavintas Kačaičių piliakalnis. Pokario metais į Sibirą ištremtos Stepono Balsevičiaus, Juliaus Butkaus, Igno Kumpono, Jono Martinkaus, Igno Mažonio ir Alfonso Šepučio šeimos, kuriose buvo 22 žmonės. Daugiausia tai partizanų artimieji arba rėmėjai.
Sovietmečiu kaimas buvo nušluotas nuo žemės paviršiaus ir išbrauktas iš gyvenviečių sąrašų. Jam atminti Budriuose, Baubliuose, Kartenoje, Kretingoje ir kitur gyvenantys kačaitiškiai 1989 m. kaimo kryžkelėje pastatė kryžių. Atgimimo laikais kaimą atgaivinti pabandė ūkininkas Benius Slušnys.
Amstrad
1990 – Dabartis
1997 metais Amstrad buvo likviduota, padalijant akcijas tarp Viglen ir Betacom kompanijų. Tada Betacom buvo pervadinta vėl į Amstrad.
Tais pačiais metais Amstrad pradėjo tiekti televizijos priedėlius Australijos transliuotojui Foxtel, 2004 Italijos transliuotojui Sky Italia. 2000 metais Amstrad išleido pirmąjį kombinuotą telefono ir elektroninio pašto siuntimo įrenginį, pavadintą „e - m@iler“. Po jo 2002 metais sekė „e - m@ilerplus“ ir 2004 „E3 Videophone“. Amstrad e - m@iler verslas Jungtinėje Karalystėje valdomas per atskirą kompaniją – „Amserve Ltd“, kurioje 89.8 % akcijų valdo Amstrad ir 10.2 % – DSG International.
Amstrad per savo istoriją taip pat gamino įvairius namų elektronikos įrenginius: hi - fi sistemas, televizorius, vaizdo grotuvus ir DVD grotuvus.
Linas Balsys (1976)
Biografija
2001 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Nuo 1999 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centro kūno kultūros mokytojas, nuo 2006 m. dar dirba ir Vilniaus A. Jonyno internatinės mokyklos sporto klube „Šarūnas“.
Vasario 10
Vasario 10 yra 41-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 324 dienos (keliamaisiais metais – 325).
Vardadieniai
Aušra – Eiva – Elvyra – Elvyras – Gabrielius – Girvilas – Girvilė – Girvyda – Girvydas – Scholastika – Skolastika – Skolė – Vydgailė – Gabrielė
Balstogės Čarnos valsčius
Balstogės Čarnos valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Balstogės Čarna. Ribojasi su Dobžinevo Dužės, Januvo, Jasionuvkos, Knišino, Korycino, Sokulkos, Supraslio ir Vasilkuvo valsčiais.
Istorija
Anksčiau valsčiaus teritorijoje buvo Čarna Vesės valsčius. Balstogės Čarnos valsčius įkurtas 1973 m., iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. valsčiaus plotas yra 206,54 km², iš kurių: Valsčius sudaro 6,92 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1099,79 zlotai.
Baltarusija
Baltarusija (blrs. ir 🇷🇺), arba Gudija, oficialiai Baltarusijos Respublika  – žemyninė valstybė Rytų Europoje. Šiaurės vakaruose ribojasi su Lietuva, vakaruose – su Lenkija, šiaurėje – su Latvija, rytuose ir šiaurės rytuose – su Rusija, pietuose – su Ukraina. Sostinė ir didžiausias miestas – Minskas.
Dūbininkas
Dūbininkas – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Daugų miesto, Daugų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,13 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 166,7 m. Krantai aukšti, statūs. Į vakarus įsikūręs Atžalyno kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Abistos upės baseinui.
Baltarusija
Plotas – 207 600 kv. km, iš kurių 40 % dengia miškai. Baltarusija skirstoma į tris geografinius regionus – šiaurinį, kuriame yra gausybė ežerų, centre esantį miškingą Baltarusijos kalvyną ir pelkėtą ir menkai apgyvendintą pietinę dalį, vadinamą Pinsko pelkėmis. Svarbiausios Baltarusijos ekonomikos šakos yra paslaugos ir gamyba.
Mark van Bommel
Markas van Bomelis (g. 1977 m. balandžio 22 d.) – buvęs futbolininkas, Nyderlandų rinktinės saugas.
Baltarusija
80 % gyventojų yra baltarusiai, kiti priklauso tautinėms rusų, lenkų, ukrainiečių mažumoms. Priėmus 1995 m. Konstituciją šalyje įteisintos dvi valstybinės kalbos: rusų ir baltarusių. Tikintieji daugiausia krikščionys, didžioji jų dalis priklauso Rusijos stačiatikių Bažnyčiai, mažesnė – Katalikų Bažnyčiai.
Mark van Bommel
2012 m. gegužės 14 d. persikėlė į Olandijos PSV Eindhoven klubą ir pasirašė vienerių metų sutartį.
Baltarusija
Iki XX a. šiuolaikinės Baltarusijos teritorija priklausė įvairioms valstybėms – Kijevo Rusiai, Polocko kunigaikštystei, Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, Rusijos imperijai. Modernios Baltarusijos valstybės istorija prasidėjo Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje, kai po 1917 m. revoliucijos Rusijoje kilus pilietiniam karui kūrėsi naujos valstybės. 1918 m. kovo mėn. Pirmojo Visos Baltarusijos Suvažiavimo vykdomasis komitetas paskelbė Baltarusijos Liaudies Respubliką, o bolševikai paskelbė Baltarusijos Sovietų Socialistinę Respubliką, kuri tapo viena iš bolševikų valstybių įkūrusių Sovietų Sąjungą. Didžioji Baltarusijos dalis po 1919–1921 m. Lenkijos–sovietų karo buvo prijungta prie Lenkijos. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui po sovietų invazijos į Lenkiją didelė Lenkijos dalis buvo prijungta prie Baltarusijos TSR, o galutinai Baltarusijos TSR sienos nustatytos po Antrojo pasaulinio karo. Antrojo pasaulinio karo metu šalis labai nukentėjo, Baltarusija neteko apie trečdalio gyventojų ir apie pusės ekonominio potencialo. 1991 m. žlugus Sovietų Sąjungai buvusi Baltarusijos TSR tapo nepriklausoma Baltarusijos Respublikos valstybe.
Mark van Bommel
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. spalio 7 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Baltarusija
Baltarusija yra unitarinė prezidentinė respublika. Prezidentu nuo 1994 m. liepos 20 d. yra Aleksandras Lukašenka, kuris paskelbtas ir 2001, 2006, 2010, 2015 ir 2020 metų prezidento rinkimų nugalėtoju. Daugelis Vakarų valstybių Aleksandro Lukašenkos valdymą apibūdina kaip autoritarinį ir besiremiantį represijomis, o pats A. Lukašenka neretai vadinamas „paskutiniuoju Europos diktatoriumi“. Paskutiniai 2020 m. prezidento rinkimai kai kurių pasaulio šalių laikomi suklastotais ir A. Lukašenka nepripažįstamas teisėtu prezidentu. Po 2020 m. rugpjūtį vykusių rinkimų kilę masiniai protestai ir streikai tęsiasi iki šiol.
Baltarusija yra Nepriklausomų valstybių sąjungos narė.
Istorija
Seniausi žinomi gyventojai (Homo sapiens) dabartinės Baltarusijos teritorijoje atsirado prieš ~30 tūkstančių metų (apytiksliai toks yra archeologų ant Pripetės kranto aptiktos ledynmečio mamutų medžiotojų stovyklavietės amžius).
thumb|left|Visą Baltarusijos teritoriją apėmusi [[Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė Vytauto Didžiojo laikais]] VIII–X a. dabartinės Baltarusijos teritorijoje įsikūrusi slavų mažuma iki XII–XIII a. beveik visiškai asimiliavosi su senaisiais vietos gyventojais – baltiškai kalbėjusius Bancerovo-Tušemlios kultūrų nešėjais bei dalimi jotvingių (archeologinių tyrinėjimų išvados rodo, kad VIII–IX a. slavai dabartinėje Baltarusijoje buvo apgyvendinę tik Pripetės ir galbūt Dauguvos pakrantes, o didžioji Baltarusijos dalis iki pat X a. pab. išliko baltiška).thumb|left|Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė [[Tobias Conrad Lotter|Tobiaso Konrado Loterio žemėlapyje, 1780 m.]]Nuo X a. pab. beveik visa dabartinės Baltarusijos teritorija buvo Kijevo Rusios dalis; XI–XIII a. dėl šios teritorijos varžėsi stiprios Voluinės, Turovo, Polocko, Smolensko, Černigovo ir Lietuvos kunigaikštystės. X a. pab. Kijevo Rusios administracijos pradėtas vietos gyventojų (baltų ir slavų) krikštas buvo iš esmės užbaigtas tik XVI a.
Nuo XII a. pab. dabartinės Baltarusijos centrinė dalis (su Minsku), o 1320–1772 m. – jau beveik visa dabartinė Baltarusija buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sudėtyje. Nuo XVI a. vidurio iki XVII a. pab. viena iš LDK oficialiųjų raštų kalbų buvo bažnytinės slavų kalbos ir gudų kalbos tarmių hibridizacijos pagrindu susiformavusi LDK rusėnų raštų kalba (žr. Lietuvos raštų kalba, Lietuvos raštija).
1654–1667 m., Abiejų Tautų Respublikos–Rusijos karo metu, dabartinės Baltarusijos teritorijoje dėl įvairių priežasčių žuvo iki pusės gyventojų. Po ATR padalijimų dabartinė Baltarusijos teritorija atiteko Rusijai. Rusijos valdžia stengėsi sunaikinti visus gudų tautinio išskirtinumo požymius, ypač gudų kalbą ir unitų tikybą.thumb|100px|right|[[Baltarusijos Liaudies Respublika|Baltarusijos Liaudies Respublikos 1918–1919 m. išleistas pašto ženklas]]1863 m. sukilime negausiai dalyvavusių gudų politinis lyderis Konstantinas Kalinauskas pasisakė už Lenkijos ir Lietuvos valstybės atkūrimą ir Baltarusijos autonomiją šioje konfederacinėje šalyje.
XIX a. pab. – XX a. pradžioje formavosi gudų kultūrinis politinis elitas, buvo svarstomi gudų tautos politinės ateities klausimai.
Nuo 1991 m. Baltarusija yra nepriklausoma valstybė ir Nepriklausomų valstybių sandraugos narė. 1995 m. vasario 6 d. Lietuvos ir Baltarusijos prezidentai pasirašė sutartį dėl abiejų šalių sienos.
Politinė sistema
thumb|left|Pergalės aikštė [[Minskas|Minske]]
Baltarusija yra prezidentinė respublika. Pagal šalies konstituciją valstybės valdymo funkcijos padalytos tarp Aukščiausios Tarybos ir prezidento, kuris renkamas kas 5 metus ir yra valstybės vadovas. Vykdomoji valdžia – ministrų kabinetas, vadovaujamas ministro pirmininko. Egzistuoja dvejų rūmų parlamentas (Nacionalinis susirinkimas) sudarytas iš Respublikos Tarybos ir Atstovų Tarybos. Nepaisant deklaruojamo demokratinio valstybės valdymo modelio, Baltarusija dažnai laikoma autoritarine valstybe. Prezidentas Aleksandras Lukašenka dažnai vadinamas „paskutiniuoju Europos diktatoriumi“. 2017 m. oficialų statusą Baltarusijoje turėjo penkiolika politinių partijų: Baltarusijos komunistų partija; Baltarusijos patriotų partija, Respublikinė darbo ir teisingumo partija, Baltarusijos socialdemokratų partija „Gromada“, Liaudies susitarimo socialdemokratų partija, Agrarinė partija, Baltarusijos socialiai sportinė partija, Respublikonų partija, Baltarusijos liaudies fronto partija, Konservatorių-krikščionių partija, Liberalų demokratų partija, Susivienijimo pilietinė partija, Baltarusijos socialdemokratų partija.
Dauglaukis (Jūra)
Dauglaukis – upė Tauragės rajone, kairysis Jūros upės intakas, prie Dauglaukio. Ištakos Molynų kaime. Teka pietvakarių kryptimi.
Baltarusija
Politinė sistema
Šalis bendradarbiauja su daugeliu pasaulio valstybių, itin artimi politiniai ir ekonominiai santykiai yra su NVS šalimis.
Administracinis suskirstymas
Dabartinės Baltarusijos teritorija viduramžiais priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, Abiejų Tautų Respublikai, XVIII–XX a. Rusijos imperijai, vėliau – Sovietų Sąjungai. Visais laikais krašte vyko administraciniai-teritoriniai pokyčiai. Nuo sovietmečio Baltarusija skirstoma į 6 sritis ir 1 respublikinio pavaldumo miestą (skliausteliuose – administracinis centras):
Geografija
thumb|right|[[Nemunas Baltarusijoje]]
Šalis yra Rytų Europos lygumoje, kurios paviršius smarkiai paveiktas ledynų. Šiaurės vakaruose driekiasi moreninių gūbrių virtinė (Švenčionių, Breslaujos, Asvejos), sudaranti dalį Baltijos kalvyno. Centrinėje dalyje šalį kerta Baltarusijos kalvynas – aukščiausia valstybės dalis. Toliau pietryčiuose plyti Berezinos vidurupio žemuma, o pietuose – pelkėta Polesės žemuma.
Vakarinės Baltarusijos dalies upės priklauso Baltijos jūros baseinui – Nemunas (su intakais Vilija, Katra, Uša, Ščiara), Vakarinis Bugas bei Vakarinė Dvina (su Dysna, Drisa, Kasplia). Baltarusijos kalvynu eina vandenskyra, skirianti nuo Dniepro baseino (teka į Juodąją jūrą), kuriam be paties Dniepro priklauso dar Pripetė, Berezina, Sožas, Drutė, Ptičė ir kt. Kalvose (ypač šiaurės vakaruose) gausu moreninės kilmės ežerų: Narutis, Asveja, Svierių ežeras, Drūkšiai, Druvetas, Čyrvono ežeras, Lukomlės ežeras ir kt. Yra stambūs Vileikos, Zaslavo tvenkiniai.
Apie trečdalį Baltarusijos teritorijos užima miškai. Didesnioji jų dalis yra pušynai (ypač smėlingose dirvose šalies vakaruose), kitur – mišrieji miškai, eglynai. Šalies pietvakariuose dunkso reliktinis, UNESCO saugomas lygumų sengirių masyvas – Belovežo giria.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, pereinančiojo iš jūrinio į žemyninį tipo. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra būna tarp −4 °C pietvakariuose ir −8 °C šiaurės rytuose, liepos temperatūros laikosi apie 17–19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 550–700 mm. Žiemos paprastai sniegingos.
Ekonomika
Infliacija: 28,2 % (2004). Nedarbas: 2,1 % (oficialūs duomenys, 2004). Valiutos rezervas: 637 mln. USD (2004). Užsienio skola: 851 mln. USD (2001). Užimtumo struktūra: pramonė (41,9 %), paslaugos (39,2 %), žemės ūkis (18,9 %). Pagrindiniai prekybos partneriai – buvusios Tarybų Sąjungos šalys. Užsienio prekybos apimtis:
Pramonė
thumb|[[BelAZ kompanijos gaminamas sunkvežimis.]] Svarbiausios pramonės šakos: automobilių ir traktorių gamyba, staklių gamyba, prietaisų gamyba (televizoriai, radijo imtuvai), chemijos (kalio, fosforo ir azoto trąšų, sintetinio pluošto ir dirbtinio pluošto siūlų gamyba) ir naftos chemijos pramonė; padangos, lengvoji pramonė (lino, vilnos audiniai), maisto pramonė (mėsos, pieno produktų gamyba, konservų ir kt. gamyba), medienos apdirbimo pramonė (baldų gamyba), popieriaus gamyba, stiklo gamyba, metalurgija.
Kalio druskos (Soligorskas), naftos (daugiausia respublikos pietryčiuose), fosforitų, akmens druskos, metalų rūdos, durpių, statybos pramonės žaliavų (smėlis, molis) gavyba.
Minskas – pagrindinis pramoninis Baltarusijos centras. Čia yra pagaminamas ketvirtadalis visos pramoninės produkcijos. Kiti didžiausi pramoniniai centrai yra Gomelis, Mogiliovas, Brestas, Gardinas, Polockas.
Elektros energijos gamyba (31,4 Twh, 1995 m., t. y. 3045 kWh/1 gyventojui) daugiausia šiluminėse elektrinėse. 2011 m. pradėta statyti Astravo AE.
Žemės ūkis
Žemės ūkio naudmenos užėmė 9,3 mln. ha (1992). Pasėlių plotas 6126 tūkst. ha. Pagrindinės naudmenos: javai (avižos, kviečiai, grikiai), linai, bulvės, cukriniai runkeliai, vaisiai (obuoliai). Po Černobylio katastrofos 1986 m. dideli žemės ūkio naudmenų plotai užkrėsti radioaktyviomis medžiagomis ir žemės ūkiui nebetinka. Išvystytas miškininkystės ūkis.
Gyventojai
thumb|right|Ši bažnyčia [[Brestas (Baltarusija)|Breste yra didžiausia Baltarusijoje. Joje gali tilpti daugiau nei 5000 žmonių.]] thumb|right|[[Polockas]]
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Baltarusijoje gyveno apie vieną milijoną žydų, bet naciams okupavus šalį, 90 % jų buvo išžudyti, todėl dabar žydų populiacija yra daug mažesnė.
Baltarusija turi dvi oficialias kalbas – rusų ir baltarusių. 62,8 % gyventojų namuose kalba rusiškai, 36,7 % – baltarusiškai, 0,5 % – kitomis kalbomis.
Pasak 1997 m. apskaičiavimų, 80 % gyventojų yra stačiatikiai, o likę yra daugiausiai Romos katalikai, protestantai, judėjai ir musulmonai.
Didžiausi Baltarusijos miestai (2006 m. duomenys):
Kultūra
1517–1525 metais Pranciškus Skorina išleido pirmąsias knygas baltarusių kalba. Tai buvo pirmosios knygos Rytų Europoje. Beje, Vilniuje veikia vienintelė baltarusių mokykla Lietuvoje, pavadinta jo vardu.
Baltarusiai didelį dėmesį skiria savo kultūros puoselėjimui, ypač tradiciniams amatams. Visos kultūros įstaigos (kino, dramos teatrai, kultūrų namai, muziejai, cirkai) yra valstybinės.
Tarptautiniai santykiai
Baltarusija yra užmezgusi santykius su 180 JTO narių. Lietuva ir Baltarusija diplomatinius santykius atkūrė 1992 m. Lietuva nepripažįsta faktinio šalies lyderio Aleksandro Lukašenkos, Vilniuje politinį prieglobstį yra gavusi pagrindinė Aleksandro Lukašenkos oponentė Sviatlana Cichanouskaja.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai:
Rogovas (Augustavo apskritis)
Rogovas – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Suikuvekas
Suikuvekas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kamša
Žodis kamša reiškia:
Kaimus: Upę:
Arnotiškiai
Arnotiškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje.
24-oji SS kalnų divizija
thumb|right|Kalnuose veikusio „Karsto gynybos bataliono“ artilerija buvo arklių velkama. 24-oji SS kalnų divizija Karstjäger   – Trečiojo Reicho SS kariuomenės junginys, skirtas kovai Karsto regione.
Pradžioje, nuo 1942 m., egzistavo specializuotas batalionas ('Karsto gynybos batalionas'). Batalioną sudarė savanoriai vokiečiai iš Italijos bei savanoriai iš Slovėnijos, Kroatijos, Serbijos ir Ukrainos.
1944 m. rugpjūtį šis batalionas oficialiai pervadintas į diviziją, nors divizijos realios pajėgos divizijos dydžio niekada nepasiekė. Todėl vėliau realiai egzistavęs dalinys buvo pervadintas į SS kalnų brigadą.
Karsto gynybos batalionas iš pat pradžių dalyvavo kovose su Kraso regiono ; regionas Austrijos, Slovėnijos ir Italijos pasienyje) partizanais. Kovinei veiklai kalnų vietovėse reikia specializuotų kalnų dalinių, aprūpintų atitinkama įranga. Prasidėjus paliauboms tarp Italijos ir sąjungininkų kariuomenės jis buvo permestas į Italiją nuginkluoti Tarvizijuje bazuotus Italijos dalinius ir saugoti Italijos vokiečių bendruomenes.
Karo pabaigoje daliniai sėkmingai kovėsi išlaikydami savo rankose perėjas į Italiją, pro kur iš Balkanų pasitraukė kiti vokiečių daliniai, ir vėliau pasidavė britų daliniams. Dalinio likučiai pasidavė 6-ajai britų tankų divizijai 1945 m. gegužės 9 d. Jis buvo vienas paskutinių pasidavusių Vokietijos dalinių.
Divizijos kovinė sudėtis
Dalinio dydis:
Nerijus Gadliauskas
Nerijus Gadliauskas (g. 1973 m. vasario 7 d. Dusetose) – Kino, televizijos ir teatro aktorius.
Biografija
Baigė neakivaizdinę fizikos mokyklą „Fotonas", 1995 m. - Lietuvos muzikos akademiją, kurso vadovai rež. Algirdas Latėnas ir Elvyra Piškinaitė. 1995-1998 m. vaidino „Vaidilos“ teatre. Nuo 2001 m. – Valstybinio jaunimo teatro aktorius. Sukūrė beveik 30 vaidmenų teatre (spektakliai „Dėdė Vania", „Vasarvidžio nakties sapnas", „Katės namai"), kine (filmas „Kolekcionierė"), garsina animacinius filmus.
Šeima
Mama - pedagogė. Vienturtis.
Vedęs. Žmona - aktorė Aldona Bendoriūtė-Gadliauskienė (g. 1972 m.). Turi du sūnus.
Bizaltija
Bisaltija  – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Trakijos (arba Makedonijos), vėliau užkariauta Makedonijos. Dabar buvusi Bisaltijos teritorija įeina į Salonikų ir Seres nomus.
I tūkst. pr. m. e. kraštą kurį laiką valdė Peonija ir Trakija. VI a. pr. m. e. Bisaltiją užėmė Achemenidų imperija. Makedonijos karalystės karalius Aleksandras I (498–454 m. pr. m. e.) įjungė Bisaltiją, kaip ir gretimą Krestoniją į savo valstybės sudėtį. Vėliau Bisaltija buvo makedonizuota ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.
Veršvai
Veršvai – Kauno miesto dalis, esanti vakariniame pakraštyje, prie Vilijampolės, šalia Raudondvario plento. Yra kapinės. Veršvams priskiriami ir Žemutiniai Kaniūkai. Stambus magistralės Via Baltica eismo mazgas (viadukas), jungiantis vakarinę Kauno apylanką, Raudondvario plentą ir Vakarinį tiltą per Nemuną. Stūkso Veršvų piliakalnis, prateka Veršvas, veikia Veršvų kapinės.
Etimologija
Veršvai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Veršvo upelio.
Istorija
thumb|left|Prie [[Veršvų kapinės|Veršvų kapinių Atramos gatvėje]]
1933 m. Veršvuose pradėjo veikti gumos fabrikas „Inkaras“. 1959 m. įsikūrė ir tebeveikia vienintelė Lietuvoje sprogdinimo darbų įmonė. 1946 m. Veršvai prijungti prie Kauno miesto. Sovietmečiu Veršvų piliakalnio papėdėje prie kapinyno buvo pastatytas gelžbetoninių gaminių fabrikas.
Hanibalas: pradžia
Hanibalas: Pradžia  – JAV 2007 metų filmas apie Hanibalą Lekterį. Šis filmas pasakoja apie „Raudonojo drakono“, „Hanibalo“ ir „Avinėlių tylėjimo“ priešistorę. Juosta filmuota Barrandov Studios Prahoje.
Agnostinis teizmas
Agnostinis teizmas arba dvasinis agnosticizmas – filosofinis požiūris, apimantis tiek teizmą, tiek agnosticizmą. Agnostikai teistai tiki Dievo ar dievybių egzistavimu, tačiau neteigia, kad jos iš tiesų egzistuoja.
Agnostiniais teistais gali būti įvairioms religijoms priskiriami asmenys, kurie tiki kai kuriomis savo religijos tiesomis, bet į jas žiūri daugiau filosofiškai, ne kaip į dogmą. Agnostiniais teistais taip pat gali būti laikomi abejojantys religija dėl jos nesuderinamumo su mokslu.
Šciokla
Šciokla – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Štabino, 19 km į pietryčius nuo Augustavo ir 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Narynas
Narynas  – miestas centrinėje Kirgizijoje, 2020 m aukštyje virš jūros lygio, prie Naryno upės. Srities centras. Eina Biškeko-Tarugarto kelias. Mėsos, įrengimų gamybos, maisto pramonė. Veikia poilsio namai, alpinizmo ekspedicijų pradžios punktas. Yra valstybinis universitetas, krašto muziejus, teatras.
Istorija
Narynui miesto ir srities centro statusas suteiktas 1927 m.
Plokščių akmuo
Plokščių akmuo su dubeniu – buvęs mitologinis akmuo šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Plokščiuose, 50 m į pietryčius nuo Plokščių ąžuolo, Juodupio dešiniajame krante.
Akmuo
Dubenėtas akmuo buvęs gamtinis, masyvus, 2,65 m ilgio, 1,5 m pločio šiauriniame, 2,5 m – pietiniame gale, 1,2 m aukščio. Siauresniojo akmens galo pakraštyje buvo iškaltas pailgas, 1,05 m ilgio, 37 cm pločio, 23 cm gylio lovelio pavidalo dubuo.
Istorija
Gulėjo apie 50 m į pietryčius nuo šimtamečio Plokščio ąžuolo. Melioracijos metu 1967 m. išvilktas, apie 1970 m. suskaldytas. 1967 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
Simonas Aleksandravičius
Simonas Aleksandravičius (1745 m. prie Krikštanų, į vakarus nuo Joniškio – 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.
Biografija
Bajoras. Baigęs Kražių kolegiją mokytojavo Joniškyje.
1769 m. liepos viduryje nuo jo parašyto ir išsiuntinėto rašto „Pakvietimas į įvairius sodžius nuo sukilusių vyrų, kad visi stotų su visokiais ginklais: šaudyklėmis, ietimis, berdyšiais šiandien, t. y. liepos 19 d., kurią ir šis raštas išduotas“, praktiškai prasidėjo masinis sukilimas. Rugpjūčio mėn. išrinktas į sukilėlių vadovybę, vadinamąją Komandą, į kurią įėjo Mykolas Pauga, Martinjonas Radvila ir kiti sukilimo vadovai. Į Vilnių rašė skundus karališkajai komisijai, grasinamus laiškus dvarininkams, pasirašinėjo valstiečių pasus. Ieškojo ryšių su 1768 m. įsteigtos Baro konfederacijos atstovais.
Pirmą kartą suimtą S. Aleksandravičių sukilėliai išvadavo. Antrą kartą suimtas buvo teisiamas Kaune. 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose, kur į seimelį rinkdavosi Žemaitijos seniūnijos bajorai, nuteistas mirti. Tardomas gynė valstiečius, reikalavo gerinti jų sunkią padėtį ir teisti ekonomijos valdininkus.
Paverkniai I
Paverkniai I (iki 2017 m. Paverkniai) – kaimas Birštono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Birštono viensėdžio, prie Verknės ir Nemuno santakos. Paminklas partizanų mūšio aukoms (pastatytas 2004 m.).
Geografija
Priklauso Nemuno kilpų regioniniam parkui. Kaime stūkso Paverknių piliakalnis, dar vadinamas Ginkaus kalnu, Žideikonių arba Kisieliškių piliakalniu. XI–XII a. čia stovėjo medinė pilaitė, kuri du kartus buvo priešų užpulta ir sudeginta. Ant piliakalnio švenčiamos Joninės. Dalis piliakalnio nuslinkusi į Verknės upę.
Istorija
1945 m. kovo 25 d. tarp Lietuvos partizanų ir NKV bei stribų padalinio įvyko Paverknių kautynės. 2004 m. žuvusiesiems pastatytas paminklas.
2017 m. rugsėjo 13 d. patikslintas kaimo pavadinimas iš Paverknių į Paverknius I.
Kaštonas Šiltadaržio gatvėje
Kaštonas Šiltadaržio gatvėje – išskirtinės išvaizdos medis Vilniuje, iki 2012 m. augęs senamiestyje, ties Šiltadaržio g. 3.
Kaštonas (Aesculus hippocastanum L.) 1996 m. gegužės 29 d. buvo paskelbtas Vilniaus miesto savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu. 2009 m. kovo 24 d. įregistruotas į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą. miniatiūra|200px|left|Kaštono fragmentas Šiltadaržio g., 2007 m.
Laimonas Tapinas
Jonas Laimonas Tapinas (1944 m. birželio 6 d. Palangoje – 2022 m. gegužės 28 d. Vilniuje ) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, žurnalistas, kino istorikas ir kritikas.
Gyvenimas
Tėvas kilęs iš Latvijos. Mokėsi Kunigiškių pradinėje mokykloje, 1951–1962 m. Palangos vidurinėje mokykloje (baigė aukso medaliu). 1962–1970 m. studijavo Vilniaus V. Kapsuko universiteto (VU) Istorijos-filologijos fakultete.
1964–1968 m. laikraščio „Sportas“ žurnalistas, 1968–1971 m. žurnalo „Švyturys“ redaktorius, skyriaus vedėjas. Nuo 1971 m. VU Žurnalistikos katedroje dėstė partinės ir sovietinės spaudos istoriją, vėliau – žurnalistikos teoriją, kino teoriją ir istoriją, žurnalistikos etiką. 1978 m. Leningrado valstybiniame teatro, muzikos ir kinematografijos institute apgynė disertaciją „Lietuvos TSR kino publicistikos istorija“, menotyros mokslų kandidatas. 1978–1979 m. stažavosi Naujosios Sorbonos universitete. 1982 m. suteiktas docento vardas. 1984–1988 m. VU Žurnalistikos katedros, 1988–1990 m. VU Radijo ir televizijos katedros vedėjas.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 1990 m. sąjungos valdybos Prezidiumo narys. 1990–1992 m. Lietuvos radijo ir televizijos valdybos pirmininkas, 1992–1995 m. generalinis direktorius. 1991 m. inicijavo abiejų VU Istorijos fakulteto žurnalistikos katedrų reorganizavimą į Žurnalistikos institutą, aktyviai dalyvavo steigiant VU Komunikacijos fakultetą. 1991 m. rugsėjo 1 d. – 1992 m. rugpjūčio 31 d. VU KF Žurnalistikos instituto direktorius, nuo 1995 m. docentas. Nuo 1994 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 1995 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ politinis apžvalgininkas. 1995 m. įkūrė Lietuvos žurnalistikos centrą, buvo jo direktorius. 1996–1998 m. Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos pirmininkas.
1998 m. ištiko insultas, tačiau valios pastangomis grįžo prie kūrybinės veiklos. Nuo 2002 m. birželio 1 d. Vyriausybės nutarimu skirta pirmojo laipsnio valstybinė pensija.
Vengrijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Lietuvos valstybės susidarymas
thumb|230px|Kvedlinburgo analai (Lietuvos paminėjimas) thumb|230px|2007 m. proginė aukso 100 litų vertės moneta su teksto iš „Kvedlinburgo analų“ fragmentu reverse Lietuvos valstybės susidarymas – Lietuvos istorijos laikotarpis tarp 1219 ir 1295 m. XIII a. pradžioje baigiasi Lietuvos priešistorė, ji pradedama minėti kronikose, sutartyse ir kituose rašytiniuose šaltiniuose. 1219 m. dvidešimt vienas lietuvių kunigaikštis pasirašė taikos sutartį su Voluine. Tai laikoma pirmu tvirtu įrodymu, kad buvo prasidėjęs baltų genčių vienijimosi procesas.
XIII a. laikomas Lietuvos valstybės susidarymo laikotarpiu nuo XIX a. pab., tačiau dabar vis daugiau lietuvių istorikų jį linksta paankstinti bent dviem šimtmečiais; kai kurie tyrinėtojai (Tomas Baranauskas ir kt.) dargi siūlo „Lietuvos valstybės siauresne prasme“, t. y. Lietuvos kunigaikštystės susidarymą griežčiau skirti nuo Lietuvos didvalstybės, t. y. LDK susidarymo.
Pirmieji Lietuvos paminėjimai
Lietuva pirmą kartą paminėta keliuose Saksonijos šaltiniuose, pasakojančiuose apie Šv. Brunono Kverfurtiečio žūtį Rusios ir Lietuvos (ar Lietuvos, Prūsijos ir Rusios) pasienyje 1009 m. XI a. žinių apie Lietuvą atsiranda ir Rusios metraščiuose. Juose minimi rusėnų karo žygiai į jiems nepaklusnią Lietuvą, o pati Lietuva įvardyta kaip Kijevo Rusios duoklininkė (dauguma istorikų šio „rusėnų jungo“ istoriškumo neneigia, tačiau mano, kad jis buvęs trumpalaikis arba nereguliarus).
Pirmieji Lietuvos kunigaikščiai
Mitologinė Lietuvos metraščių tradicija išvardija lietuvių kunigaikščius nuo I a., pradedant legendiniu Palemonu. Lietuvių kunigaikščių vardai rašytiniuose šaltiniuose žinomi tik nuo XIII a.
XII a. pab.-XIII a. atsiranda vadai. Pradeda formuotis trečias luomas – kunigaikščiai. Kunigaikščių sluoksnis susidaro Lietuvoje ir Žemaitijoje, tačiau jo nėra Prūsijoje, nors pastaroji ūkiniu požiūriu nesiskyrė. Aktyviausiai šie procesai vyksta pietryčių Aukštaitijoje. Ten gyvenantys aukštaičiai buvo labai kariškai aktyvūs. Plėšimas ženkliai prisideda prie ūkinės veiklos aktyvinimo. Feodas buvo nedidelis, jame buvo laisvųjų žmonių perteklius. Iš draugų ir šeimynykščių susidaro kariaunos.
Pirmieji kunigaikščiai paminėti H. Latvio kronikoje. Tai 1205 m. Rygą puolęs ir vėliau žuvęs Žvelgaitis (Svelgatas). 1213 m. į nelaisvę buvo paimtas ir ten nusižudė kunigaikštis Dangerutis (Daugirutis). 1214 m. žuvo Steksys (Stakys, Stekšys, Steksė), 1218 m. ligos patale žuvęs Mindaugo tėvas Rimgaudas. (H)ipatijaus kronikoje atpasakota 1219 m. lietuvių kunigaikščių ir Haličo-Volynės taikos sutartis yra plačiausias lietuvių kunigaikščių katalogas. Valsčių kunigaikščių nebuvo labai daug – baltų žemės jų būta keleto šimtų. Susikūrus valstybei, kai į karo žygius buvo sutelkiama nemaža dalis tokių kunigaikščių, žymesnių pralaimėjimų metu jų žūdavo nuo kelių iki kelių dešimčių. 1234 m. Volynėje žuvo 40 jotvingių kunigaikščių, 1245 m. mūšyje su naugardiečiais žuvo daugiau nei 8 lietuvių kunigaikščiai, 1286 m. kryžiuočiai Lietuvoje išžudė net 70 „karaliukų“. Tai įvyko „antrojo asmens po Lietuvos karaliaus“ vestuvių puotos metu – kronistas pažymi, kad į šias vestuves buvo susirinkę beveik visi Lietuvos kilmingieji. Pagal tai gali spręsti, kad XIII a. Lietuvoje kunigaikščių buvo tiek, kiek ir valsčių.
Pirmuoju didžiuoju kunigaikščiu tradiciškai laikomas Mindaugas, kuris laikomas ir Lietuvos valstybės įkūrėju.
LDK-Haličo sutartis
Iš vad. Volynės metraščio Chlebnikovo nuorašo, t. y. tekstologinės analizės požiūriu archaiškiausio Volynės metraščio varianto galima spręsti, kad daugybę istorikų ginčų sukėlusi 1219 m. LDK ir Haličo-Volynės taikos sutartis buvo sudaryta vieno Lietuvos „vyriausiojo kunigaikščio“ ir keliolikos jam pavaldžių sritinių kunigaikščių vardu; tuo tarpu kitas, ne toks archajiškas (o todėl mažiau vertingas kaip istorinis šaltinis) Volynės metraščio Hipatijaus nuorašas tarsi leidžia manyti, kad minėtą sutartį su Haličo-valstybe iš Lietuvos pusės sudarė keli „vyriausieji kunigaikščiai“ bei keliolika jų sąjungininkų. Dalis lietuvių istorikų (E. Gudavičius ir jo sekėjai) šią Hipatijaus nuorašo suponuojamą aplinkybę laiko pakankamu įrodymu, kad 1219 m. jau buvo susiformavusi (hipotetinė) lietuvių žemių konfederacija, bet esą dar nebuvo Lietuvos valstybės. Tarp 1219 m. sutarties signatarų minimas ir Mindaugas,- pasak E. Gudavičiaus mokyklos atstovų, būtent jis ir sukūrė Lietuvos valstybę, suvienijęs keletą hipotetinių lietuvių „žemių“ (savotiškų „minivalstybių“).
LDK ir riterių ordinai
XI-XII a. kryžiaus karuose aktyviai dalyvavę riterių ordinai XII a. II pusėje patyrė keletą lemtingų pralaimėjimų musulmonams. Katalikų bažnyčios karinės vienuolijos buvo priverstos trauktis į Europą. Pavaldžių Romos popiežiui vienuolijų (Teutonų, Šv. Jono ir kt.) karinės misijos buvo nukreiptos į Rytų Europą. Pirmiausia buvo užimti pagrindiniai prekybiniai keliai – Dauguvos, Vyslos ir Nemuno (Klaipėda) upių žiotyse, pastatytos pilys. Sulaukusios visos Vakarų Europos finansinės – karinės paramos šios vienuolijos sėkmingai įsitvirtino okupuotose baltų žemėse (net iki XX a.).
Pirmasis katalikų bažnyčios karinis ordinas įkurtas baltų žemėse buvo Livonijos ordinas (Kristaus karinė vienuolija) – 1202 m. Tačiau katalikų bažnyčios vienuolijas lydėjusi sėkmė okupuojant prūsų ir latvių žemes baigėsi Lietuvoje – 1236 m. Ordino kariuomenė buvo sutriuškinta žemaičių ir kuršių karių Saulės mūšyje. 1251 m., siekdamas stiprinti savo valdžią ir nutraukti konfliktą su Livonija, Mindaugas apsikrikštijo ir karūnavosi 1253 m. liepos mėn. Mindaugo krikšto ir karūnacijos sumanymą padėjo įgyvendinti tuometinis Livonijos ordino magistras Andrius fon Štirlandas, o Mindaugo misijai pas Inocentą IV vadovavo Parbus. Karūnacijos vieta nežinoma, šaltiniuose minima tik, kad buvo karūnuotas Lietuvoje, pagal tai kai kurie istorikai nusprendė, kad pastovios sostinės Mindaugas neturėjo. Andrius Štirlandas parūpino Mindaugui ir karalienei, jo žmonai Mortai, Rygoje pagamintas karūnas. Vėliau, apie 1261 m., Mindaugas nuo krikščionybės atsimetė. Mindaugas buvo pirmasis ir vienintelis Lietuvos karalius krikščionis.
Po Mindaugo nužudymo 1263 m. valstybėje kilo sumaištis, per kelerius metus žuvo, atsisakė valdžios ar buvo išvyti net trys didieji kunigaikščiai. Suirutė baigėsi tik 1269 m., LDK tapus buvusiam Sūduvos kunigaikščiui Traideniui.
Bilotai (Musninkai)
Bilotai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Zita Loseva
Zita Loseva (g. 1954 m. birželio 17 d. Maironiuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1992 m. baigė Vilniaus universitetą, finansininkė-ekonomistė.
Šiaulių AVMI mokestinių prievolių departamento Mokesčių mokėtojų skyriaus Kelmės poskyrio vedėja.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė. . 2011-2015 m. kadencijos metu buvo Kelmės rajono savivaldybės tarybos biudžeto ir investicijų komiteto narė. 2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose išrinkta dar kartą būti Kelmės savivaldybės tarybos nare.
Sosnovas (Štabino valsčius)
Sosnovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Štabino, 15 km į pietus nuo Augustavo ir 68 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Giluvė
Giluvė – upė Jurbarko rajone ir Pagėgių savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 12,8 km nuo jos žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Mociškių. Ištakos į rytus nuo Jūravos. Teka vakarų kryptimi, pro Žukus.
Upėvardis kilo nuo žodžio gilus („einantis toli žemyn nuo paviršiaus“).
Edmundas Ferdinandas Radvila
Edmundas Ferdinandas Mykolas Juozapas Labrė Stanislovas Aloyzas Radvila (, 1906 m. rugsėjo 24 d. Berlyne – 1971 m. rugpjūčio 25 d. Londone) – didikas, Lenkijos valstybės, karinis ir visuomenės veikėjas.
Šeima
Žmona Izabelė Radvilaitė, Jurgio Frydricho Radvilos sūnaus Karolio Mikalojaus duktė.
Duktė Kristina Radvilaitė (g. 1937 m.) ištekėjo už Jano Milevskio.
Dvarai
XIV Olykos valdytojas, dalies Davidgrodo valdytojas.
Tarnyba
Tarnavo Lenkijos kariuomenėje, 1939 m. kaip lenkų karininkas, rotmistras, kartu su tėvu buvo suimtas NKVD, kalėjo Lubiankoje, kur jį ir tėvą tardė pats Lavrentijus Berija. Tačiau po trijų mėnesių, įsikišus Italijos karaliui ir draugams vokiečiams, buvo paleistas ir išvyko į Varšuvą. Iki 1942 m. Ginkluotos kovos sąjungos (Związek Walki Zbrojnej) karininkas, vėliau Armijos Krajovos poručikas. Apdovanotas keliais Antrojo pasaulinio karo laikų koviniais ordinais.
1945 m. su šeima vėl suimtas NKVD. Buvo kalinamas Krasnogorsko prie Maskvos koncentracijos stovykloje, specialiai įrengtoje lenkų aristokratams. 1947 m. paleistas išvyko į Varšuvą, bet ir ten buvo suimtas Visuomenės saugumo tarnybos. Po perversmo paleistas, su šeima gyveno Varšuvoje.
Mirė po nesėkmingos operacijos Londone. Palaidotas Radvilų kapavietėje Vilanove.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Izaro slėnis
miniatiūra|240px|right|Miunchenas yra svarbus IT ir aukštųjų technologijų centras
Izaro slėniu neoficialiai vadinama Izaro upės slėnyje įsikūrusi Bavarijos sostinė Miunchenas ir apylinkės, garsėjantys kaip IT, mikroelektronikos ir aukštųjų technologijų įmonių susitelkimo vieta. Šį pavadinimą įkvėpė pasaulio IT pramonės centro Silicio slėnyje Kalifornijoje pavyzdys. Didžiojo Miuncheno regionas - vienas svarbiausių šios pramonės centrų Vokietijoje, kuriame 2010 m. pabaigoje buvo įsikūrę per 29 000 IT kompanijų su 230 000 darbuotojų. Miuncheno technikos universiteto duomenimis, šis regionas buvo svarbiausias IT centras Vokietijoje. Europos Komisijos studija Miuncheną pripažino kaip IT technologijų Europoje lyderį.
Istorija
„Siemens AG“ koncernas, kurio būstinė įsikūrusi Miunchene nuo 1949 m., į kompiuterijos ir puslaidininkių rinką įžengė dar 1950-aisiais, kada buvo sukurtas „Siemens 2002“ - pirmasis tranzistorių elementų kompiuteris. Be to, 1962 m. Miunchene įkurtas Leibnico superkompiuterių centras, 1971 m. - reikšminga programinės įrangos kompanija „Softlab“ (šiuo metu neveikianti). Aukštųjų technologijų pramonės įmonės regione ėmė kurtis ypač nuo 1990–ųjų metų, pasinaudojusios daugeliu rėmimo programų ir įsikūrimo lengvatų, kurias teikė Bavarijos vyriausybė. Be to, Miuncheno regione kartu su didžiaisiais Miuncheno universitetu, Technikos universitetu ir Taikomųjų mokslų universitetu bei kolegijomis buvo paruošiama atitinkamai daug kvalifikuotų absolventų. Taip pat palankiai vertinamas mokslo ir studijų centrų artumas daugeliui didelių korporacijų. Tokios sėkmingos įmonės kaip „Infineon Technologies“ ir „Gigaset“ išsivystė iš „Siemens“ padalinių. „Fujitsu Technology Solutions“ taip pat atsirado iš buvusios bendros įmonės „Fujitsu Siemens Computers“.
2001 m. studijoje Izaro slėnis buvo pristatomas kaip ketvirtas svarbiausias IT centras pasaulyje po Silikono slėnio, Didžiojo Bostono ir Tel Avivo (Silicon Wadi) centrų. Nuo tada Miunchenas laikomas vienu pasaulio IT lyderių pasaulyje. 2012 m. duomenimis, „SuperMUC“ kompiuteris Garchinge prie Miuncheno taip pat buvo galingiausias Europos superkompiuteris.
Svarbiausios įmonės
Šių bendrovių būstinės yra Miunchene ar netoli jo:
Be to, Miunchene veiklą vysto daugybė tarptautinių IT ir aukštųjų technologijų kompanijų, tokių kaip „Microsoft“, „Acronis“, „Adobe Systems“, „Atos“, „VMware“, „IBM“, „T-Systems, „Hitachi, Ltd.“, „Hewlett-Packard“, „Oracle“, „Nokia Networks“.
Albinas Iešmanta
Albinas Iešmanta (1887 m. spalio 27 d. Kybartuose – 1988 m. kovo 17 d. Vilniuje) – pedagogas ir chorvedys.
Biografija
Pramokęs griežti smuiku, 1900–1909 m. mokydamasis Marijampolės gimnazijoje, griežė moksleivių simfoniniame orkestre ir dainavo chore. Vaidino dramos spektakliuose, vadovavo gimnazijos, „Šviesos“ ir „Pirmosios senapiliečių kuopos“ draugijų chorams, rengė vakarus – koncertus.
1910–1915 m. studijavo Varšuvos muzikos institute, dalyvavo lietuvių studentų kultūrinėje veikloje. Per vasaros atostogas Marijampolėje vadovavo „Gabijos“ draugijai ir jos chorui, rengė koncertus, režisavo ir statė dramos bei muzikinius veikalus. 1910 m. liepos 17 d. jo iniciatyva Marijampolėje pastatyta Miko Petrausko opera „Birutė“. Jos pastatymui talkino iš Varšuvos iškviestas Jonas Bendorius, chorą parengti padėjo Viktoras Žadeika, spektaklį dirigavo A. Iešmantas. Su „Gabijos“ choru koncertavo Marijampolėje, Kalvarijoje, Kybartuose ir Vilkaviškyje.
Mečislovas Kviklys
Biografija
Brolis Vladas Kviklys, sūnūs Algimantas Kviklys ir Rimantas Kviklys, dukra Danguolė Kviklytė-Karkalienė.
Kumelupis
Kumelupis – upė Rietavo savivaldybėje, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 151,5 km nuo jos žiočių. Teka rytų kryptimi.
Mečislovas Kviklys
Biografija
1918 m. baigęs Voronežo gimnaziją mokytojavo Dulių (Degučių valsčius, Zarasų apskritis) pradžios, vėliau – Salų (Kamajų valsčius) žemės ūkio mokykloje, kartu 1924–1927 m. mokėsi Kauno S. Daukanto mokytojų seminarijoje. 1927–1931 m. studijavo pedagogiką Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).
Albinas Iešmanta
Biografija
1944–1950 m. dirbo Lietuvos švietimo liaudies komisariate ir Švietimo ministerijoje, buvo Respublikinio pedagoginio kabineto direktorius. Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, rašė vadovėlius, apybraižas, atsiminimus, vertė dramos veikalus. Mirė peržengęs savo 100-ąjį gimtadienį.
Mečislovas Kviklys
Biografija
1926 m. vienas Lietuvos aklųjų sąjungos steigėjų; 1927–1929 m. jos vadovas. 1929–1931 m. Švietimo ministerijos pradžios mokyklų inspektorius. 1931–1934 m. Jurbarko, 1934–1936 m. Rokiškio gimnazijos direktorius. 1937–1940 m. Švietimo ministerijos Pradinio mokslo departamento direktorius.
Albinas Iešmanta
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mečislovas Kviklys
Biografija
Dalyvavo Lietuvių tautininkų, Jaunosios Lietuvos sąjungų, Šaulių, skautų ir kitų organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Jaunoji karta“, „Tautos mokykla“ ir kt. Parašė psichologijos vadovėlį gimnazijoms (rankraštis).
Sokulka (reikšmės)
Sokulka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Aukštakaimis
Aukštakaimis – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Upninkų.
M-87 Orkan
M-87 Orkan – jugoslaviška reaktyvinė salvinės ugnies sistema su 12 262 mm kalibro leidimo vamzdžių leistuvu, įrengtu ant FAP 2832 sunkvežimio. Sistema skirta kovoti su gyvąja jėga, lengvai ir šarvuota kovos technika susitelkimo vietose ir marše, vadavietėms, ryšių mazgams, karinės ir pramoninės infrastruktūros objektams griauti, nuotoliniu būdu minuoti prieštankinėmis minomis.
Šaudymo nuotolis iki 50 km. Mašinos judėjimo greitis iki 80 km/val.
Sistemą sukūrė Jugoslavijos Karinės technikos institutas vykdydamas bendrą Jugoslavijos ir Irako projektą. Nevaldomas raketas gamino UNIS-PRETIS gamykla Sarajeve, kovos mašinas – gamykla Travniko mieste. Sistemos bandymai buvo baigti 1985 m., ir sistema buvo priimta į Jugoslavijos liaudies armijos ginkluotę.
Sistema efektyvi, automatizuota, patikima eksploatuojant įvairiomis klimatinėmis sąlygomis. Buvo kuriamas to paties kalibro raketinis sviedinys, kuris turėjo skrieti iki 70 km.
M-87 Orkan pagaminta labai nedaug. Gamyba nutraukta apie 1990 m.
Serbijos armija sukūrė Orkan II modifikaciją – 262 mm kalibro leidimo vamzdžius perkėlę ant 9P113M2 leistuvo, kadangi toks perdirbimas buvo pigiausias.
Vakarų šalys apie sistemą sužinojo 1988 m., kai karinėje parodoje Irake buvo parodyta salvinės ugnies sistema Ababeel-50. Taip Irake vadino M-87 Orkan, kur jie buvo ginkluotėje.
Kovos mašina
Kovos mašina turi centralizuotą padangų oro slėgio valdymo sistemą, valdomą iš vairuotojo kabinos. Marše mašina nesunkiai užmaskuojama kaip paprastas sunkvežimis.
Ant kabinos stogo – 12,7 mm kalibro zenitinis kulkosvaidis.
Įgula – 5 kariai, kurie važiuoja kondicionuotoje kabinoje. Mašina gali būti eksploatuojama oro temperatūrai svyruojant nuo -30°С iki +54°С.
Raketos
Nuskriejusios maksimalų nuotolį raketos gali nukrypti pagal nuotolį 220 m, pagal kryptį – 175 m. Keturių kovos mašinų salvė naikina taikinius 3-4 km² plote.
Raketos transportuojamos ir saugomos hermetiškuose konteineriuose iš poliesterio, armuoto stiklo pluoštu. Jos gali būti sandėliuojamos po atviru dangumi.
Raketos ginkluotos kelių rūšių kovinėmis galvutėmis:
M-87 Orkan baterija
Jugoslavijoje bateriją sudarydavo : Visi automobiliai ginkluoti DŠK kulkosvaidžiais.
Los Andželo Clippers
Los Andželo „Clippers“ – NBA Vakarų konferencijos Ramiojo vandenyno pogrupio krepšinio komanda iš Los Andželo, Kalifornijos.
Istorija
1970 m. įsijungė į NBA Buffalo Braves vardu. Tame sezone „Clippers“ buvo viena iš trijų komandų, kitos buvo Portlendo „Trail Blazers“ ir Klivlando „Cavaliers“, kurios išplėtė lygą.
Sokulka (Mazovijos vaivadija)
Sokulka  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Sadovnės, apie 26 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 75 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaimas įkurtas apie 1530 metus. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Babronys
Babronys – kaimas Birštono savivaldybėje, šiek tiek į šiaurės vakarus nuo Jundeliškių, kairiajame Verknės krante. Kaime stūkso Babronių piliakalnis, datuojamas dar I tūkstm. pr. m. e. Kadaise jis atliko gynybines funkcijas, dabar jo šlaitai yra, ant piliakalnio auga lapuočiai ir eglynai.
Yliai
Yliais vadinami kaimai: