cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salantų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Istorija
Skilandžiuose (taip XVII a. pirmojoje pusėje buvo vadinami Salantai) 1630 m. Zigmanto Vazos arklininkas Mikalojus Pasamovskis pastatė bažnyčią. Jai dovanoti Ablingos, Laigių, Ližių kaimai. Vyskupas Merkelis Giedraitis įkūrė parapiją. 1667 m. paskirtas sklypas mokyklai.
1724 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (veikė iki XIX a. pabaigos). Ji buvo su gotiškų proporcijų penkiasiene apside ir bokšteliu. 1902 m. patvirtintas architekto Karlo Eduardo Strandmano mūrinės bažnyčios projektas. Ji pastatyta 1906–1911 m. Statyba rūpinosi draudžiamos lietuviškos spaudos bendradarbis, klebonas Pranciškus Urbonavičius (1868–1941, palaidotas šventoriuje). Darbus prižiūrėjo architektas Nikolajus Andrejevas.
1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybes draugijos skyrius. Salantų klebonas Pranciškus Šatkus (1901–1986, palaidotas šventoriuje), 1945–1954 m. Sibiro tremtinys, 1963–1973 m. bažnyčią išdažė.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, su trisiene apside, dvibokštė. Navų ir transepto sandūroje kyšo bokštelis. Vidus 3 navų, dengtų kryžminiais skliautais. Yra 5 mediniai altoriai.
EXT3
EXT3 – Linux failų sistema, pakeitusi EXT2. Skirtingai nuo EXT2, sistema turi žurnalą, todėl jos atkūrimas po neplanuoto išjungimo paprastai tetrunka keletą sekundžių. Maždaug nuo 2001 m. tai buvo pagrindinė Linux failų sistema. 2006 pagrindinis EXT3 autorius (Theodore Ts'o), paskelbė, jog toliau bus vystomas patobulintas variantas (EXT4), kuris turėtų senesnę versiją pakeisti.
EXT3 yra nelabai greita, tačiau palyginus paprasta bei daug patikrinta ir todėl stabili, patikima failų sistema. Skirtingai nuo kitų sistemų, gana paprasta EXT2 konvertuoti į EXT3 ir atvirkščiai.
Elniakampis
Elniakampis (arba Velniakampis, Velniakumpis) – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose. Šiaurėje teka Neris, pro kaimą jos intakai – Elna ir Vaigolė, telkšo Elniakampio ežeras. Miške stūkso Velniakampio dvaro koplyčia. Kaimas supamas Dūkštų-Šilėnų miškų, patenka į Neries regioninį parką.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilo nuo didelės Neries kilpos, buvusios rimtu išbandymu sielininkams bei upeiviams. XVI a. šaltiniuose vietovė minima kaip велекумпю, Wielekąpskie, Ельнокумпя, t. p. Ельнокомпя (XVII a.), Elnokumpie (XVIII a.), Ельнокумпъ (XIX a. vid.). Pasak vietos gyventojų pasakojimų, Elniakampio kilpos skardis laikytas Velnio kalnu, Peklyne (góra Peklina). Iškeltas spėjimas, kad vietovardis išsivystė iš „Velios (Vilijos) kampas“. Kilpoje esti keletas akmenų: Patrankos (Harmaty), Aliejaus pirklys (Olejnik), Balnas (Siodla), Purvė (Purwa), Žurdakas (Żurdak).
Istorija
Kaimas įsikūrė prie Maišiagalos–Trakų kelio. Vilniaus Šv. Jonų bažnyčia Elniakampio palivarką įsigijo mainais iš Vilniaus vaivados Alberto Goštauto. Nuo XIX a. pr. šis palivarkas su miškuose išsibarsčiusiais kaimais priklausė Vilniaus universitetui, bet buvo nuomojamas. Antanas Plevinskis čia įkūrė spirito varyklą, prie Neries – audinių skalbyklą (balinimo fabriką). Audeklai balinimui gabenti iš Vilniaus, Kauno, Minsko, Rygos, Gardino. Išlikę balyklos (uždaryta 1868 m.) griuvėsiai.
Gyventojai
Šiame kaime mirė Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), teisininkas, Vilniaus vyskupas 1814–1815 m., VU rektorius.
Fenacitas
right|180px|thumb|Fenacitas
Pievolupis
Pievolupis – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, kairysis Šlaveitos intakas.
Prasideda 3 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės, Dirgalio kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje. Upelio vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu, daro porą vingių. Teka atvira vietove: nuo ištakų – pietvakarių, nuo kelio Grūšlaukė–Medininkai – vakarų, nuo santakos su Biržtva – vėl pietvakarių kryptimi. Grūšlaukės vakarinėje dalyje kerta kelią Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai. Į Šlaveitą įteka 1,7 km į pietvakarius nuo Grūšlaukės, kelio Latveliai–Smeltė kairėje pusėje, Smeltės kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje, 7,5 km nuo jos žiočių (santakos su Akmena).
Fenacitas
Fenacitas randamas atskirais kristalais, kurie yra romboedrai su priekinės lygiagretės hemiedrismu. Neturi įskilimų, o lūžimai yra kriaukliniai. Pagal išvaizdą mineralas gana panašus į kvarcą, kuriuo iš pradžių klaidingai ir laikytas.
Pievolupis
Intakai: Biržtva, Pelkupis (dešinieji), Grūšlaukio upelis (kairysis).
Fenacitas
Mineralo kietumas pagal Moso skalę aukštas, apie 7,5–8; specifinis tankis – 2,96.
Pievolupis
Prie upės esančios gyvenvietės: Dirgalis, Grūšlaukė
Upėvardis kilo nuo žodžio pieva, pievulė.
Fenacitas
Kristalai dažniausiai randami gelsvi arba pilkšvi, persišviečiantys, tačiau kartais būna permatomi bespalviai ar blyškiai rožiškai raudoni.
Sopka (raketa)
thumb|right|Raketa S-2 Sopka muziejuje [[Drezdenas|Drezdene (Vokietija)]]
Fenacitas
Fenacitas randamas aukštos temperatūros pegmatitų gyslose ir žėručio skalūne kartu su kvarcu, chrisoberilu, apatitais ir topazu.
Sopka (raketa)
S-2 Sopka, SSC-2B Samlet – tarybinis raketinis kompleksas su viena kovine priešlaivine sparnuotąja raketa Kometa KS-1, varoma turboreaktyvinio variklio.
Raketa sukurta 1947 m. lygiagrečiai su „oras – žemė“ versija AS-1 Kennel. Abi šios raketos sukurtos projekte „Kometa“ (priešlaivinių raketo kūrimo projektas) perdirbant Mig-15 naikintuvą – tai naikintuvas be kabinos ir važiuoklės. Korpusas cigaro formos, deltos formos sparnais liemens viduryje, su lėktuvo tipo stabilizatoriumi. Raketos ilgis 7,9 m, skersmuo 1,2 m, starto masė 3100 kg.
Fenacitas
Žinomas seniai, iš smaragdų ir chrizoberilų kasyklos Takovajos gysloje šalia Jekaterinburgo, Uralo kalnuose (Rusijoje), kur žėručio skalūnuose pasitaiko stambių kristalų. Taip pat randamas su topazu ir Amazonės akmeniu granite Ilmenio kalnuose pietiniame Urale, taip pat Pikes Peak regione Kalifornijoje (JAV). Dideli prizminiai kristalai neseniai rasti lauko špato Kragero karjeruose, Norvegijoje. Framontas šalia Širmeko, Elzase yra kita gerai žinoma radimvietė. Dar didesni kristalai, esantys 1–2 colių ir sveriantys 28 svarus buvo rasti Grynvude, Meine, bet jie yra kvarco pseudomorfai.
Brangakmeniams fenacitas yra šlifuojamas brilianto forma. Du brangakmenių pavyzdžiai, sveriantys 34 ir 43 karatus (6,8 ir 8,6 g), yra Britų Muziejuje. Lūžio rodiklis yra didesnis nei kvarce, berile ar topaze.
Sopka (raketa)
Trajektorijos pradžioje buvo valdoma radaro spinduliu, vėliau – pusaktyviu radariniu ieškikliu. Raketa užtaisoma 600 kg sprogmenų. Skridimo nuotolis nuo 15 km (minimalus) iki 95 km. (didžiausias). Leidimo įrenginys būdavo įtaisytas ant keturratės priekabos.
Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė Elektra
Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė „Elektra“ – Lietuvos energetikos įmonė, veikusi 1937–1940 m. Kaune.
Sopka (raketa)
Ginkluotėje atsirado 1958 m.
Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė Elektra
Istorija
Įsteigta valstybės lėšomis Lietuvos energijos komiteto iniciatyva, jo rengiamam šalies elektrifikavimo planui įgyvendinti. Akcinis kapitalas 1940 m. buvo 4 mln. Lt (numatyta padidinti iki 6 mln. Lt). Valstybės institucijoms (Susisiekimo, Krašto apsaugos ir Vidaus reikalų ministerijoms, savivaldybėms) priklausė 97, 5 % akcijų. „Elektra“ valdė Radviliškio ir Rėkyvos durpynų įmones. 1939 m. pagal L. Kaulakio projektą pradėjo statyti 2,5 MW elektros galios Rėkyvos šiluminę elektrinę. Paleista 1940 m. pabaigoje, ji buvo pirmoji Lietuvoje elektrinė, kurios statybai nenaudotas užsienio kapitalas. Iš elektrinės buvo nutiestos elektros perdavimo linijos į Kuršėnus, Šiaulius, Radviliškį, Šeduvą ir Panevėžį. 1940 m. Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė „Elektra“ tarybinės valdžios nacionalizuota.
Sopka (raketa)
Buvo eksportuojama į Bulgariją, Kiniją, Kubą, VDR, Egiptą, Šiaurės Korėją, Lenkiją. Žinoma, kad Egiptas keturias šias raketas 1973 m. Jom Kipuro karo metu panaudojo prieš Izraelio laivus, bet visos raketos nepataikė. 1990 m. jų dar turėjo Bulgarija, Š. Korėja, Lenkija.
Ašis
thumb|400px|Antrojo pasaulinio karo dalyviai žemėlapyje: Sąjungininkai pažymėti tamsiai žaliai, Ašis – mėlynai, ryškiai žaliai pažymėtos šalys prisijungusios prie Sąjungininkų po [[Perl Harboro užpuolimas|Perl Harboro užpuolimo, pilkai – neutralios valstybės.]] Ašis arba Ašies jėgos  – valstybių grupė, susikūrusi prieš Sąjungininkus. Šią grupę sudarė trys pagrindinės valstybės: nacistinė Vokietija, fašistinė Italija ir imperialistinė Japonija. Ši sąjunga save vadino „Romos-Berlyno-Tokijo Ašimi“. Jų zenito laikotarpiu, Ašies jėgos dominavo didelėje Europos ir Azijos-Okeanijos dalyje, tačiau Antrojo pasaulinio karo pabaigoje jos buvo nugalėtos. Terminas pirmą kartą buvo pavartotas 1936 metų lapkričio mėnesį Benito Musolinio kalboje apie 1936 metų spalio 25 d. sutartį dėl bendradarbiavimo tarp Italijos ir Vokietijos.
Ašis ir jos užimtos šalys bei sąjungininkės:
Nyderkornas
Nyderkornas – miestelis pietvakarių Liuksemburge, į pietryčius nuo Petanžo, prie Šjero upės. Geležinkelio stotis. Yra ligoninė.
Alexandre Dumas
Aleksandras Diuma :
Sibajakas
Sibajakas  – snaudžiantis ugnikalnis Indonezijoje, šiaurinėje Sumatros salos dalyje, Barisano kalnuose. Papėdėje įsikūręs Berastagio miestas. Aukštis 2212 m. Kraterio plotis 900 m. Priklauso stratovulkanų tipui. Išsidėstęs 50 km į šiaurės vakarus nuo Tobos ežero.
Paskutinis išsiveržimas įvyko 1881 m.
Kriminalinis filmas
right|thumb|225px|Kadras iš filmo „[[Didysis traukinio apiplėšimas“ (1903 m.)]] Kriminalinis filmas, nusikaltimų filmas – filmo žanras, kurio dėmesio centre – nusikaltėlio(-ių), gaujos, banko plėšikų, žudikų ir visų kitų įstatymo pažeidėjų gyvenimas, jų pakilimai ir nuosmukiai, kovos ar konfliktai, dažniausiai su protagonistais, įstatymus ginančiais personažais, pavyzdžiui, policininkais, dorais piliečiais, nuo antagonistų nusikaltimo nukentėjusiais žmonėmis. Šio filmo žanro antagonistų pateikimas varijuoja nuo realistinių nusikaltėlių personažų iki perdėtų, dirbtinų blogiukų, gaujos, banko plėšikų, žudikų ir visų kitų įstatymo pažeidėjų. Tačiau priklausomai nuo subžanro, protagonisto ir antagonisto vaidmenys gali susikeisti tarpusavyje. Kartais blogiuko vaidmuo yra pateikiamas labai patraukliai, tad jis žiūrovų akyse tampa protagonistu. Kai kuriuose kriminaliniuose filmuose pasakojama istorija sukasi apie nusikaltėlio auką, kuri stengiasi išsiaiškinti nusikaltėlio planus ar nuo jo pabėgti, pasislėpti. Šio žanro filmai dažniausiai greitai vystosi, personažai yra paslaptingi, veiksmas vyksta dideliuose, perpildytuose, judriuose miestuose, kad būtų sudarytas paslaptingas nusikaltėlio gyvenimo vaizdas. Nusikaltėlio irštva ar vietos, kuriose jis lankosi, dažniausiai būna: tamsūs, keisti naktiniai klubai, gatvės su neoniniais barų ženklais, apleisti barai, nutriušę, blogos būklės kambariai ir t. t. Nusikaltėliai šiuose filmuose dažniausiai yra šlovinami. Žiūrovai, pasirinkę šio žanro filmą tikisi paslaptingo nusikaltimo išnarpliojimo, veiksmo, įdomių, išvystytų charakterių, įdomaus paties nusikaltimo įvykdymo, netikėtos pabaigos. Kriminalinio žanro filmai yra vieni seniausių kino istorijoje. Pirmasis kriminalinis filmas buvo Edvino S. Porterio režisuotas „Didysis traukinio apiplėšimas“ (The Great Train Robbery), sukurtas 1903 metais.
Istorija. Klasifikacija
Kriminaliniai filmai tikriausiai yra pati sudėtingiausia filmų klasifikacija, atspindinti žmonių moralinės tvarkos ir teisingumo ideologiją, tai, kas teisėta ir neteisėta bei pageidaujama ar nepriderama. Kriminaliniai filmai atspindi visuomenę dėl jos sąveikos su realaus gyvenimo įvykių painumu, kuris patenkina auditorijos chaoso, nelaimingų veikėjų bei klystančios teisingumo sistemos poreikį. Tai kritinė alternatyvi tradicija, pagrindinį dėmesį dažniausiai skirianti šiems filmo aspektams, kol tuo tarpu tradiciniai filmai labiau linkę pabrėžti didvyriškumą bei moralinės tvarkos atkūrimą.
Vilemitas
thumb|Vilemitas Vilemitas – silikatų klasės mineralas, cinko silikatas (Zn2SiO4). Cinko rūda. Vilemitas dažnai pasitaiko su raudonu cinkitu (cinko oksidas) ir franklinitu ((Fe, Mn, Zn)(Fe, Mn) 2O4) (daug geležies turintis cinko mineralas pasitaikantis smailiuose juoduose izometriniuose oktaedriniuose kristaluose ir kūnuose).
Kriminalinis filmas
Istorija. Klasifikacija
Anksčiausias kriminalinis filmas gali būti siejamas su nebyliąja 1897–1927 metų kino epocha, progresyvizmo laikotarpiu Jungtinėse Amerikos Valstijose. Socialinės sąlygos egzistavusios šiuo laikotarpiu, tokios kaip emigracija ir urbanizacija, lėmė organizuoto nusikalstamumo, socialinės anarchijos bei nepasitikėjimo vyriausybe plitimą. Nerimą keliantis nusikalstamumas bei socialinė netvarka sudarė veikimo laisvės sąlygas, leidusias atsirasti kriminaliniams filmams, tokiems kaip „Didysis traukinio apiplėšimas“ (1903 m.), kuris pasak Nikolės Rafter, galėjo būti pirmasis kriminalinis filmas. Draudimo kodas, turėjęs apriboti alkoholio vartojimą ir kitas neteisėtas veiklas, padarė atvirkštinį poveikį visuomenei. Jis sukėlė papildomą maištą prieš įstatymus ir padidino susižavėjimą gangsterių filmais, tokiais kaip „Žmogus su randu“ (Scarface, 1983 m.) ar „Mažasis Cezaris“ (Little Caesar, 1931 m.), kurie vaizduoja nusikaltėlius kaip herojiškas figūras, neteisėtais veiksmais bandančias praturtėti. Kadangi miesto rajonai ir nusikalstamumas gangsterių filmuose buvo vaizduojami realistiškai, žiūrovai geriau galėjo suprasti gangsterių motyvaciją bei susitapatinti su jų gyvenimo stiliumi. Tai savaime prisidėjo prie gangsterių filmų egzistavimo iki pat XXI a. amžiaus.
Vilemitas
Stipriai fluoresencuoja (žaliai) trumpabangėje ultravioletinėje šviesoje.
Kriminalinis filmas
Istorija. Klasifikacija
Kalėjimo subžanras taip pat padarė įtaką 4-ajame dešimtmetyje su tokių filmų, kaip „The Big House“ (1930 m.), „I am a Fugitive from a Chain Gang“ (1932 m.) pasirodymu. Kalėjimo filmai dažniausiai koncentruojasi į nuteistuosius, griežtus prižiūrėtojus, maištingumą bei jauną herojų, kuris bando pabėgti. Taip pat dažniausiai numanoma vilties prieš neviltį tematika. Šie filmai didžiąja dalimi yra optimistiniai, nes apeliuoja į žiūrovų kantrybę, kuri jiems leidžia kartu išgyventi nuteistųjų sunkumus bei kančias ir tuo pat metu palaiko viltį, kad laisvė netrukus bus pasiekta. Tačiau alternatyvi kalėjimo filmų tradicija labiausiai linkusi pabrėžti gyvenimo kalėjime žiaurumą. Šis subžanras pasotina žiūrovų troškimą filmams, kurie nepateisina kalėjimo sistemos, bet demonstruoja moralės ir nekaltumo miglotumą. Kaip pavyzdys galėtų būti „American Me“ (1992 m.), kuris vaizduoja aiškią sodomiją, su gauja susijusią veiklą bei prekiavimą narkotikais. Filme aiškus ir etninės grupių įvairovės padidėjimas filmo veikėjų tarpe. Tokias grupes sudaro ispaniškoji bendruomenė, arijų broliai bei juodųjų partizanų šeima. Ši įvairovė leidžia skirtingų etninių grupių auditorijai Jungtinėse Amerikos Valstijose susitapatinti su veikėjų patirtimi. Skirtingai nuo tradicinių kalėjimo filmų alternatyvi tradicija pripažįsta bei priima neviltį, tačiau nesiima jokių reformų. right|thumb|225px|Scena iš filmo „Maltos sakalas“, dažnai laikomo pirmuoju juoduoju filmu ([[film noir)]]
Vilemitas
Randamas įvairiose vietose, daugiausiai Arizonoje bei Franklin Furnace („Franklino Krosnyje“), Niu Džersyje (cinko, geležies, magnio telkiniai).
Kriminalinis filmas
Istorija. Klasifikacija
Penktajame dešimtmetyje dėl europietiškų tradicijų bei išraiškos stiliaus infiltracijos bei integracijos Amerikos kine sumažėjo gangsterių ir kalėjimo filmų reikšmingumas. Britanijoje gimęs režisierius Alfredas Hičkokas migravo į Jungtines Valstijas, o kartu su savimi atsinešė ir labai impresionistinį stilių, kuris buvo tamsesnis, turėjo daug prieblandos ir kintančius filmavimo rakursus. Šis naujo tipo filmas tapo žinomas kaip juodasis filmas (film noir). Holivudas pradėjo skolintis juodojo filmo tradicijas ir įtraukti jas į Amerikos kiną. Tema, charakteristika, linijinis pasakojimas, kurie kažkada buvo Amerikos kino emblemos, pradėjo sparčiai nykti. Filmai pradėjo turėti pesimistinę atomazgą, sudėtingus siužetus, psichologinius motyvus, kilusius iš Zigmundo Froido psichoanalizės, kuri buvo žinoma Europoje. Juodojo filmo atsiradimas paskatino fatališkos moters kategorijos, kuri vaizdavo moteris negailestingas, raidą. Nors moterys vis dar liko seksualumo simboliais, tačiau ši kategorija leido joms gauti pastebimesnius vaidmenis filmuose. Šis pokytis apeliavo į auditoriją, nes jis sukūrė ne tik naujus vaidmenis lytims, bet taip pat atspindėjo ir socialinius pokyčius, vykstančius platesnėje visuomenėje. Pavyzdžiui, JAV dalyvavimas Antrajame pasauliniame kare lėmė vyrų, kaip darbo jėgos, mažėjimą. To rezultatas buvo tai, kad moterys tapo atsakingos už rūpinimąsi namų ūkiu ir užsiėmė tradiciškai vyriškais darbais. Šis laikotarpis inicijavo moterų nepriklausomybės pradžią ir tokie filmai, kaip „Maltos sakalas“ (The Maltese Falcon, 1941 m.) ir „Langas į kiemą“ (Rear Window, 1954 m.) jau vaizdavo moteris kaip šmaikščias, apgaulingas ir net klastingas, kas yra atsidavusios ir nuolankios namų šeimininkės priešingybė. Tačiau juodojo filmo tradicijos neklestėjo amžinai – per laikotarpį nuo 6-ojo iki 8-ojo dešimtmečio iškilo keli nauji subžanrai: teismo salės drama, policijos , skerdiko , serijinio žudiko bei psichopato  subžanrai. Šis pokytis įvyko dėl namų televizijos atsiradimo, kuri sumažino Holivudo pelną ir taip pastūmėjo reaguoti bei nusitaikyti į jaunimo populiariąją kultūrą su naujais ir ryškesniais trileriais, geresne spalvota bei plačiųjų ekranų televizija. Serijinių žudikų, skerdikų, psichopatų filmai tapo būdų, kuriuo Holivudas siekė pritraukti skirtingas ir didesnes žiūrovų grupes. Skerdiko subžanras atsirado 8-ajame dešimtmetyje su filmų „Kruvinosios skerdynės Teksase“ (Texas Chain Saw Massacre, 1974 m.) ir „Helovinas“ (Halloween, 1978 m.) pasirodymu. Nuo pat pradžių šie filmai buvo skirti jaunesniajai auditorijai ir turėjo turėti paauglį veikėją, pageidautina merginą, persekiojamą tamsaus, sadistiško veikėjo vyro. Pasak Rafter, skerdikų filmai nėra tikri kriminaliniai filmai, nes nesikoncentruoja į nusikaltimą bei teisingumą, bet yra suformuoti iš folkloro figūrų bei mitų. Vaizdai filme klaidina žiūrovą, tuo pačiu metu intriguoja nežinomybe. Kiti svarbūs skerdikų filmų bruožai – kraujo perteklius, užbadymas ir faktas, kad žudikas žudo pakartotinai ir daro tai žiauriai. Skerdikų filmai yra skirti konkrečiai paauglių auditorijai ir byloja apie didėjančio nusikalstamumo ir dislokacijos baimę.
Serijinio žudiko subžanro filmai turi kur kas daugiau loginio mąstymo elementų nei skerdikų filmai. Serijiniai žudikai turi specializuotas aukas ir pastovų nusikaltimo darymo būdą. Šie filmai pasirodė tais laikais, kai vyravo konservatyvi baudžiamojo teisingumo politika ir visuomenė įsivaizdavo nusikaltėlius esant iš prigimties blogus. Tuo metu buvo didelis serijinių žudikų tyrimų bei tyrimų finansavimo poreikis. Tačiau dėl įvairių priežasčių kriminologai ir psichologai mažai dėmesio skyrė šiam elgesio modeliui. Filmų apie serijinius žudikus populiarumas augo dėl serijinių žmogžudysčių atvejų padidėjimo šalies mastu ir iškreipto žmonių susidomėjimo filmais. Nors ir nebuvo naujas subžanras psichopatų filmai 8-ajame dešimtmetyje įgijo labiau patologinių ir tamsesnių veikėjų. left|thumb|200px|Filmo „[[American Psycho|Amerikos psichopatas“ plakatas]] Pavyzdžiui, „Amerikos psichopatas“ (2000 m.) vaizduoja Volstryte dirbantį tarnautoją Patriką, kuris žudo dėl pasibjaurėjimo, pavydo ir pykčio. Patriko veiksmai yra ekscentriški ir absurdiški, pilni tamsių psichologinių motyvų. Jis, kaip ir kiti psichopatai žudikai, gyvena įprastą gyvenimą, turi įprastines veiklas, kuriomis ypatingai rūpinasi. Be to, jis yra bejausmis savo aukų atžvilgiu, egoistiškas, labai geras manipuliuotojas, kas yra vieni standartinių serijinių žudikų bruožų.
Paskutiniame XX a. dešimtmetyje, tuo metu, kai visuomenė susirūpino padidėjusiu nusikalstamumu ir išaugusiu smurto atvejų skaičiumi, atsirado policijos filmų subžanras. Filmai apie policiją nėra originalus žanras – jis įsišaknijęs į detektyvinius filmus, mėgėjų seklių filmus ir filmus apie privačius detektyvus. Nepaisant to, dauguma tų filmų buvo susiję su nusikalstamumu bei teisingumo vykdymu. Ankstyviausi filmai apie policiją neišliko, nes publikos nuomone, jie yra nuobodūs ir nuspėjami. Be to, policija turėjo prastą įvaizdį Amerikos visuomenės akyse, buvo brutali ir korumpuota. Tokie renginiai, kaip, pavyzdžiui, Martino Liuterio Kingo jaunesniojo (Martin Luther King, Jr) ir Malkolmo X (Malcolm X) nužudymas, bei pilietinio karo riaušės visoje šalyje ir socialinė suirutė 7-ajame dešimtmetyje lėmė padidėjusį policijos brutalumą. Todėl nenuostabu, kad plačiai paplitęs nepasitikėjimas teisėsaugos pareigūnais padarė įtaką visuomenės požiūriui į filmus apie policiją.
Tokie filmai kaip „Purvinasis Haris“ (Dirty Harry, 1971 m.) ir „Coogan‘s Bluff“ (1968 m.) pakeitė policijos filmų veidą; tuo metu visuomenei buvo labiau priimtini policijos pareigūnų vaidmenys. Abu filmai pabrėžia idealaus vyro, kuris turi baimės jausmą, yra heteroseksualus, nepriklausomas, nepasiduodantis emocijoms, ir antžmogiškai galingas, įvaizdį. Šie filmai sutelkia dėmesį į moralinės tvarkos ir teisingumo atkūrimą, kuris pasiekiamas galingo, ryžtingo ir budraus policininko veiksmais. Filmuose „Purvinasis Haris“ ir „Coogan‘s Bluff“ žiūrovams kartojama, kad įstatymas ir tvarka yra svarbūs visuomenei ir kad jie yra tam, jog apsaugotų civilius. Policijos subžanras neišnyko, atvirkščiai – jis buvo išplėstas įtraukiant postmodernizmo tradiciją, kuri policininkus vaizduoja kaip bejėgius ir nebegalinčius atkurti viešosios tvarkos, bei kritišką alternatyvią tradiciją, kuri pagrindinį dėmesį skiria policijos pareigūnų žiaurumui ir korupcijai, ir kuriuose neegzistuoja joks didvyris. Vėliau, XX ir XXI a. amžiuose, į filmus apie policiją buvo įtraukta ir įvairių etninių grupių veikėjai bei didvyriškų moterų personažai.
Brazilinė lapė
Brazilinė lapė (Lycalopex vetulus) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis.
Kriminalinis filmas
Istorija. Klasifikacija
Kriminaliniai filmai orientuoti į Amerikos masinę kultūrą. Šie filmai – priemonė patenkinti beskonius ir atvirus visuomenės troškimus – ar tai yra filmai apie gangsterius, kurie šlovina triukšmadarius nusikaltėlius ar policijos ir teisės subžanrai, kuriais siekiama atkurti moralinę tvarką. Esminis dalykas yra tai, kad šie filmai yra visuomenės atspindys, kuris įsiskverbia giliai į žmogaus sąžinę. Šiuose filmuose kalbama teoriškai, filosofiškai, politiškai ir istoriškai apie tiek visoje šalyje, tiek ir visame pasaulyje vykstančius įvykius, tokius kaip Vietnamo karas ar Didžioji depresija, ir taip kuriama visuomenės viešoji nuomonė. Nusikalstamumo žanrų filmai galima sakyti, žavėjo literatūrine vaizduote; kai socialinė santvarka kito, ši idėja buvo išreikšta gana puikiai devynioliktajame ir dvidešimt pirmajame amžiuje įvairių nusikaltimų filmuose.
Brazilinė lapė
Endeminė rūšis paplitusi Brazilijoje.
Kriminalinis filmas
Subžanrai
Kiekvienas subžanras turi savo naratyvą.
Lietuviški kriminaliniai filmai
right|thumb|225px|E. Vėlyvio filmo „[[Zero 2“ plakatas]] Lietuviškame kine kriminalinė tematika nėra labai populiari. Galima suskaičiuoti tik apie dešimt filmų, išleistų nepriklausomos Lietuvos metais, kuriuose svarbiausius vaidmenis atlieka nusikalstama veikla užsiimantys žmonės. Didžiausios sėkmės bei taip pat prieštaringų vertinimų sulaikė Emilio Vėlyvio kurti „Zero“ (2006 m.) ir „Zero 2“ (2010 m.). Pastarasis 2010 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose buvo nominuotas net septyniose kategorijose (tarp jų kaip geriausias filmas) ir laimėjo tris padovanojimus (geriausias scenarijus, geriausias aktorius, geriausias kompozitoriaus darbas).
Kriminalinė tematika domina ir vieną žinomiausių pasaulyje lietuvių režisierių Šarūną Bartą. Iš devynių režisuotų filmų, net trijuose pagrindinį vaidmenį atlieka nusikalstamo pasaulio atstovai. Režisieriui svarbu pavaizduoti ne tik jų gyvenimą, bet ir vidinius išgyvenimus. 2000 metais sukurtas filmas „Laisvė“ pasakoja apie narkotikų prekeivių ir paklydėlės merginos kelionę dykuma ir vandenyno pakrante, kurioje atsiskleidžia sudėtingi žmonių tarpusavio santykiai, laisvės siekis. Už filmą režisierius gavo Lietuvos kinematografininkų prizą. Filmo „Septyni nematomi žmonės“ (2005 m.) vieta – posovietinė Lietuva, veikėjai – socialinių paribių žmonės, kiekvienas su savo istorija, bėgantys kas nuo teisingumo, kas nuo savęs.
2010 m. sukurta kriminalinė drama „Eurazijos aborigenas“, kurioje pasakojama apie vyrą, kuris svajodamas išeiti iš nelegalaus verslo ir pradėti naują gyvenimą, išvyksta į Maskvą atgauti jam priklausančių pinigų, tačiau per susišaudimąi nužudo mafijos bosą ir yra priverstas bėgti į Vakarus. Lietuvos kino ir televizijos apdovanojimuose „Sidabrinė gervė“ 2010 metais apdovanotas kaip geriausias metų filmas, Š. Bartas pripažintas geriausiu metų režisieriumi, aktorė Klavdija Koršunova pelnė apdovanojimą už geriausią pagrindinį moters vaidmenį. Tarptautiniame Talino kino festivalyje „Juodosios naktys“ filmas pripažintas geriausiu Baltijos šalių filmu.
Kiti lietuvių kurti kriminaliniai filmai: Artūro Ulevičiaus „Tykusis Džonas“ (1991 m.), Igno Miškinio „Lengvai ir saldžiai“ (2003 m.), Valdo Navasaičio „Perpetuum mobile“ (2008 m.), Raimundas Banionis filmas-opera „Rigoletas“ (2008 m.).
Noruliai
Istorija
XIX a. pab. Noruliai pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Rodukos apylinkę, buvo Merkinės dvaro valda.
Danijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Danijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
476 m.
476 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
TC 2000 čempionatas
TC 2000 – kėbulinių automobilių lenktynės, nuo 1979 m. rengiamos Argentinoje. Nuo 2012 m. čempionate yra naudojami 2.7 litro varikliai, pasiekiantys 430 AG.
Suginčių seniūnija
Suginčių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Seniūnijoje yra 2 pašto skyriai, Suginčių vidurinė mokykla, 4 rajono bibliotekos filialai, Suginčių bendrosios praktikos gydytojo kabinetas, 8 parduotuvės.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Dolgorukovo kaimo gyvenvietė
Dolgorukovo kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Bagrationovsko rajone. Administracinis centras – Dolgorukovas. 2010 m. buvo 5 492 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi vakaruose su Pograničnojės, šiaurėje su Nivenskojės, rytuose su Gvardeiskojės kaimo ir Bagrationovsko miesto gyvenvietėmis, pietuose su Lenkija, Varmijos Mozūrų vaivadija.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Kaliningrado srities įstatymu Dolgorukovo kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Nikolajus Kamovas
thumb|Nikolajus Kamovas Nikolajus Kamovas (1902 m. rugsėjo 14 d. (Irkutskas) – 1973 m. lapkričio 24 d. (Maskva) – tarybinis sraigtasparnių konstruktorius, technikos mokslų daktaras (1962 m.), Socialistinio darbo didvyris (1972 m.).
Biografija
Gimė 1902 m. rugsėjo 14 d. Irkutske, mokytojo šeimoje.
1918 m., dar neturėdamas 16 m., įstojo į Tomsko technologijos instituto Mechanikos fakultetą. Jo kurso draugas buvo garsus tų laikų rusų lakūnas, pasižymėjęs Pirmojo pasaulinio karo metais Prancūzijos fronte, Charitonas Slavorosovas. Spėjama, kad Slavorosovas pasuko Kamovo siekius į aviaciją. 1923 m., būdamas 20 m. N. Kamovas baigė institutą su inžinieriaus diplomu.
Laisvalaikiu, remiami Osoaviachimo, 1929 m. N. Kamovas ir N. Skržinskis sukūrė pirmąjį tarybinį malūnsparnį (autožirą) Kaskr-1 Krasnyj inžiner ('Raudonasis inžinierius'). 1931 m. N. Kamovas ėmė dirbti malūnsparnių projektavimo grupėje CAGI institute.
1940 m. pradžioje N. Kamovo iniciatyva netoli Maskvos, prie geležinkelio stoties Uchtomskaja, buvo įsteigta aviacijos gamykla Nr. 290, kuri pirma TSRS specializavosi malūnsparnių (autožirų) gamyboje. Kamovas tapos jos direktoriumi ir vyriausiuoju konstruktoriumi, o M. Milis buvo jo pavaduotojas. Vėliau šioje gamykloje įsikūrė Kamovo sraigtasparnių OKB.
1940 m. N. Kamovas tapo vyriausiuoju sraigtasparnių konstravimo biuro konstruktoriumi.
Vadovaujant Kamovui buvo sukurti sraigtasparniai Ka-8 (1948), Ka-10 (1953), Ka-15 (1956), Ka-18 (1960), Ka-25 (1968), Ka-26 (1967), konvertiplanas Ka-22 (1964), aerorogės Sever-2 ir Ka-30.
Kamovo vardu pavadinta Uchtomskajos sraigtasparnių gamykla (nuo 1992 m. – atviroji akcinė bendrovė Kamov) Liubercų mieste.
Rita Regina Trimonienė
Rita Regina Trimonienė (g. 1962 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1979–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1988–1991 m. – universiteto doktorantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.
1985–1988 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dabar Šiaulių universitetas) TSKP istorijos ir politinės ekonomikos katedros asistentė, 1991–1996 m. – Istorijos ir ekonomikos katedros asistentė, vyr. asistentė, 1996–1998 m. – Filosofijos ir istorijos katedros docentė, nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos istorijos centro direktorė. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Istorijos katedros vedėja, dar ir Šiaulių „Aušros“ muziejaus vyresnioji mokslo darbuotoja.
Mokslinė veikla
Mokslines publikacijas skelbė leidiniuose Lietuvos istorijos studijos, „Lietuvos istorijos metraštis“, „Šiaurės Lietuva“, „Dienovidis“, „Kurtuva“, monografijoje „Papilė“. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.
Esperanto gramatika
Abėcėlė
A B C Ĉ D E F G Ĝ H Ĥ I J Ĵ K L M N O P R S Ŝ T U Ŭ V Z a b c ĉ d e f g ĝ h ĥ i j ĵ k l m n o p r s ŝ t u ŭ v z
Pažymėtina, kad nenaudojamos raidės w, q, x ir y.
Artikeliai
Esperanto kalboje yra tik žymimasis artikelis la, kuris beveik atitinka angliškąjį the: hundo    šuo la hundo tas šuo
Daiktavardžiai
Daiktavardis baigiasi galūne - o, daugiskaitoje pridedama - j. Yra tik vienas linksnis – objektinis, padaromas pridedant prie vienaskaitos arba daugiskaitos galūnės - n. Tokia galūnė rodo veiksmo papildinį arba (po vietos prielinksnių) veiksmo kryptį: mi ne trinkas brandon – aš negeriu degtinės, en keston – į dėžę, metu botelon sur keston – pastatyk butelį ant dėžės, botelo falis sub keston – butelis nukrito po dėže , kaj restis sub kesto – ir liko po dėže.
Sakinyje daiktavardis be prielinksnio ir be galūnės - n yra veiksnys.
Būdvardžiai
Visi būdvardžiai baigiasi galūne -a. Būdvardžiai turi sutikti su daiktavardžiu skaičiumi ir linksniu, tad galūnės gali būti -a, -an, -aj ir -ajn. la brunа hundo                     rudas šuo la brunаj hundoj                   rudi šunys la leono mordas la brunajn hundojn liūtas kanda rudiems šunims
Būdvardžių laipsniavimas atliekamas su žodeliais pli (daugiau) ir plej (daugiausiai): la bruna hundo                       rudas šuo la pli brunaj hundoj                 rudesni šunys La hundo estas pli bruna ol la leono šuo yra rudesnis už liūtą la plej brunа hundo                  rudžiausias šuo
Skaitvardžiai
Paprasčiausi kiekiniai skaitvardžiai yra: unu        vienas du         du tri         trys kvar       keturi kvin       penki ses        šeši sep        septyni ok         aštuoni naŭ        devyni dek        dešimt cent       šimtas mil        tūkstantis
Kelintiniai skaičiai sudaromi pridedant galūnę -a: dek unu                vienuolika dek-unua               vienuoliktas dudek tri              dvidešimt trys dudek-tria             dvidešimt trečias mil naŭcent okdek kvar 1984
Įvardžiai
Asmeniniai įvardžiai yra šie: mi    aš ci     tu (kalbant familiariai) vi    tu, jūs ŝi    ji li     jis ĝi    jis, ji (bevardė giminė) ni    mes ili   jie, jos oni – (beasmenis įvardis, lietuvių kalboje sudaromas prie veiksmažodžio pridedant galūnę -ma)
Asmeniniai įvardžiai, nurodantys nuosavybė, baigiasi -a: mia                           mano mia hundo                     mano šuo miaj hundoj                   mano šunys la leono mordis miajn hundojn liūtas kando mano šunis
Veiksmažodžiai
Veiksmažodžiai nėra asmenuojami. Bendratis baigiasi galūne -i: -i          bendratis       mordi            kąsti -as         esamasis        mi mordas        aš kandu -is         būtasis         mi mordis lin    aš jam kandau -os         būsimasis       mi mordos lin    aš jam kąsiu -us         tariamoji       mi mordus lin    aš jam kąsčiau -u          liepiamoji      mordu lin! kąsk jam!
Dalyviai sudaromi su galūnėmis -nta ir -ta: -ant  veikiamasis esamasis     la falanta stelo    krentanti žvaigždė -int  veikiamasis būtasis      la falinta soldato  kritęs kareivis -ont  veikiamasis būsimasis    la falonta knabo    nukrisiantis berniukas -at   neveikiamasis esamasis   la ŝtelata biero    vagiamas alus -it   neveikiamasis būtasis    la ŝtelita biero    pavogtas alus -ot   neveikiamasis būsimasis  la ŝtelota biero    pavogsimas alus
Prieveiksmiai
Prieveiksmiai visada turi galūnę -e. Jie laipsniuojami taip pat kaip ir būdvardžiai, su žodžiais pli, ol ir plej: rapida viro                          greitas vyras la viro kuras rapide                 vyras greitai bėga la hundo kuras pli rapide ol la viro šuo bėga greičiau už vyrą la leono kuras plej rapide           liūtas bėga greičiausiai
Prielinksniai
Visi prielinksniai reikalauja vardininko linksnio: la hundoj mordas la leonon per siaj dentoj. šunys kanda liūtą savo dantimis.
Tarimas
Visi žodžiai tariami taip, kaip rašomi. Be išimčių.
Kirčiavimas
Visi žodžiai kirčiuojami priešpaskutiniame skiemenyje. Be išimčių.
Sudėtiniai žodžiai
Sudėtiniai žodžiai sudaromi sujungiant du žodžius drauge ir nukeliant svarbiausią žodį į galą. Tam, kad lengviau būtų žodį ištarti, kartais naudojamas ir jungiamasis balsis -o-: ĉambro       kambarys manĝi        valgyti manĝoĉambro  valgomasis kambarys Žodis kambarys yra gale, nes valgomasis yra kambarys, o ne maistas.
Dvigubi neiginiai
Dvigubi neiginiai esperanto kalboje nėra naudojami. Nenaudojamas ne sakinyje, kuriame yra sąvokos niekas: ne                     ne nenio                   niekas mi ne havas la hundon  aš neturiu šuns mi havas nenion        nieko neturiu (turiu nieką) mi ne havas nenion     nenaudotina: dvigubas neigimas, suprantama kaip: aš neturiu nieko, t. y. aš turiu kažką
Poezija
Lyriniuose kūriniuose paskutinė artikelio la bei daiktavardžių balsė gali būti pakeista apostrofu: la hundo => l' hund'
Leopoldas Rozga
Biografija
1963 m. baigė Mažeikių vidurinę mokyklą. Dirbo Mažeikių įmonėse. 1964–1967 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. Grįžęs dirbo Vilniaus statybose. 1973 m. Vilniaus universiteto neakivaizdiniame skyriuje baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1967 m. Skuode – Lietuvos radijo ir televizijos komiteto vietinių radijo laidų organizatorius, vėliau – rajono partijos komiteto instruktorius. Nuo 1975 m. Akmenės rajono laikraščio „Vienybė“ redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1979 m. – laikraščio redaktorius. Daugiausia rašė kraštotyros, ekonomikos temomis.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Rotten Tomatoes
„Rotten Tomatoes“ – tinklalapis, kuriame skelbiamos filmų naujienos, apžvalgos (recenzijos) ir kitokia informacija. Pavadinimas kilo nuo reiškinio, kuomet auditorija dėl nepatikusio sceninio atlikimo apmėto jos atlikėją supuvusiais pomidorais ar kitomis daržovėmis.
Istorija
Rotten Tomatoes veiklą pradėjo 1998 m. rugpjūčio 12 d. Tai buvo Senh Duong laisvalaikio projektas. Pasak jo, jis siekė sukurti tinklalapį, kuriame lankytojai gautų prieigą prie filmų apžvalgų, išsakytų įvairių JAV kritikų. Sukurti tinklalapį jį įkvėpė tai, kad jis, būdamas Džekio Čano gerbėjas, ėmė rinkti visas Čano filmų apžvalgas, pasirodžiusias JAV. Pirmasis filmas, kurio recenzija buvo patalpinta Rotten Tomatoes tinklalapyje, buvo „Draugai ir kaimynai“ (Your Friends & Neighbors). Projektas greitai sulaukė pasisekimo, jau pirmąją savaitę apie jį ėmė rašyti Yahoo!, Netscape ir dienraštis „USA Today“; per dieną apsilankydavo 600–1000 unikalių lankytojų.
Padedamas buvusių bendrakursių iš Kalifornijos universiteto, Patrick Y. Lee ir Stephen Wang, 2000 m. balandžio 1 d. jis paleido visą parą veikiančią versiją.
2004 m. tinklalapį įsigijo „IGN Entertainment“. 2010 m. „IGN“ tinklalapį pardavė „Flixster“ kompanijai, kuri kuria filmų reitingavimo aplikacijas iPad ir kitiems mobiliesiems įrenginiams. Pasak šių kompanijų, bendras jų lankytojų skaičius per mėnesį iš įvairiausių platformų siekia 30 mln. 2011 m. „Warner Bros.“ įsigijo „Flixster“.
Sigitas Jegelevičius
Sigitas Jegelevičius (1938 m. sausio 10 d. Vabaliuose – 2014 m. vasario 22 d.) – Lietuvos istorikas, achyvistikos ir Lietuvos archyvų istorijos specialistas.
Biografija
1957 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1957–1959 m. studijavo Vilniaus universitete, o 1959–1962 m. – Maskvos valstybiniame istorijos ir archyvistikos institute.
1962–1972 m. dirbo Archyvų valdyboje prie Lietuvos SSR Ministrų Tarybos vyr. moksliniu bendradarbiu, vyr. inspektoriumi, skyriaus vedėju. 1964–2000 m. dėstė Vilniaus universitete. 1966-1972 m. - VU Istorijos fakulteto dėstytojas, 1972-1979 m. - vyr. dėstytojas, 1976-1988 m. - prodekanas, nuo 1980 m. - docentas, 1987-2000 m. - Naujosios istorijos katedros vedėjas, 1997-1998 m. - VU istorijos fak. e. dekano pareigas.
Sėjikiniai
Sėjikiniai (Charadriidae) – sėjikinių paukščių (Charadriiformes) būrio šeima.
Sigitas Jegelevičius
Biografija
Mokslinių interesų sritys: archyvistika, archyvotyra, šaltinotyra, XIX-XX a. Lietuvos istorija (ypač 1918-1940 m. vidaus politika; pasipriešinimas okupacijoms; 1941 m. Birželio sukilimas; Vokietijos-SSRS karas). Daugiau kaip 150 mokslinių ir mokslo populiarinimo publikacijų, kelių mokymo knygų ir žinynų autorius, istorijos šaltinių publikacijų sudarytojas, knygų bendraautoris.
Sėjikiniai
Šios šeimos paukščiai turi didelę galvą ir trumpą kaklą. Snapas trumpesnis už galvą, tiesus. Sparnai dažniausiai ilgi ir smailūs. Gyvena drėgnose vietose. Vikriai vaikšo ir bėgioja, be to gerai skraido. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 kriaušės formos margus kiaušinius. Minta įvairiais bestuburiais. Visos rūšys – migrantai.
Sigitas Jegelevičius
Biografija
1992–2014 m. VU IF tęstinio mokslo darbų leidinio „Lietuvos istorijos studijos“ redkolegijos atsakingasis sekretorius.
1991–2000 m. tarnavo KASP 821 kuopoje eiliniu kariu, grandies vadu, skyriaus vadu, būrio vadu.
Sėjikiniai
Sistematika
Pasaulyje gyvena apie 64-66 sėjikinių rūšys.
Sėjikiniai Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos 3 gentys ir 10 sėjikinių rūšių:
EXT2
EXT2 – Linux naudojama failų sistema. Ji dirba patikimai, bet neturi žurnalo, todėl ne pagal taisykles išjungtas kompiuteris „atsigauna“ itin lėtai. Šiuo metu vietoje EXT2 dažniau naudojama naujesnė, tačiau didžiąja dalimi suderinama EXT3 failų sistema.
EXT2 buvo pirmoji pramoniniam naudojimui tinkama Linux sistema. Kadangi EXT2 naudojama jau daugiau nei 10 metų (sukurta apie 1993), egzistuoja didelis kiekis priemonių, leidžiančių šią failų sistemą naudoti iš kitų operacinių sistemų, pvz., įvairių Windows ir UNIX versijų, todėl, tarp naudotojų, reikalaujančių didesnio suderinamumo, EXT2 yra populiari iki šiol.
Krasos
Krasos – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vilūnų.
Emilíana Torrini
right|thumb|200px|Emilíana Torrini
Emilíana Torrini Davíðsdóttir (g. 1977 m. Gegužės 16) yra Islandijos dainininkė, daugiausia žinoma dėl savo pasaulinio debiutinio albumo Love in the Time of Science.
Torrini sudainavo „Gollum's Song“, filmo „Žiedų valdovas: Dvi tvirtovės“ paskutinį kūrinį, kai kita islandė Björk atsisakė tai daryti dėl nėštumo, bei 2003 m. pat parašė Kylie Minogue dainą „Slow“. Dainininkė taip pat kūrė muziką su Dan Carey; 2005 Grammy apdovanojimuose jie buvo nominuoti už geriausią šokių muzikos įrašą („Slow“). Prieš tai dainininkė bendradarbiavo su Thievery Corporation, įrašant The Richest Man in Babylon.
Love in the Time of Science yra elektroninės muzikos, panašios į Björk kūrybą, albumas, o Fisherman's Woman daugiau vyrauja akustinė gitara ir sintezatorius. Kritikai mano, kad antruoju albumu norima atsiriboti nuo Björk, bet pati Torrini teigia, kad jis kitoks dėl jos vaikino.
Torrini buvo Islandijos grupės GusGus narė, įrašė vokalus kai kurioms albumo Polydistortion (1997 m.) dainoms. Žymiausia – daina „Why“, kurią dainininkė kartais atlieka gyvai.
2006 m. Torrini buvo nominuota Islandijos muzikos apdovanuojimuose Reikjavike keturioms kategorijoms: Metų popmuzikos albumo, Metų dainos („Sunnyroad“), Metų dainininkės ir Metų klipo („Sunnyroad“, režisavo Ali Taylor). Visose nominacijose, išskyrus Metų dainos, ji laimėjo.
Dainininkės tėvas yra italas, o motina, su kuria ji užaugo – islandė. Jos tėvas vadovauja gerai žinomam itališko maisto restoranui Islandijoje, taigi daug islandų ją pirmiausia prisimena kaip jauną padavėją.
Torrini koncertavo su Moby, Sting'u, Dido, Travis'u ir Tricky.
Saldutiškio šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Saldutiškio šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Saldutiškio miestelyje, 1,5 km į pietus nuo kelio.
Istorija
Iš Rusijos 1922 m. į Paisetę II (3,5 km į pietus nuo Saldutiškio) grįžo kunigas Antanas Maciulevičius (1882–1968 m.). Saldutiškio dvarininkų Jaloveckių dvaro salėje jis įrengė koplyčią ir pradėjo laikyti pamaldas. 1923 m. kanauninkas Juozapas Kukta, 1922–1926 m. Vilniaus vyskupo Jurgio Matulaičio pavedimu valdęs Lietuvoje likusią Vilniaus vyskupijos dalį, įkūrė parapiją. 1924 m. į Saldutiškį paskirtas iš Rusijos grįžęs klebonas Stanislovas Švėgžda.
Žemės reformos komisija mūrinius Saldutiškio dvaro rūmus perdavė parapijai, juose įsikūrė klebonija. Bažnyčia pastatyta ant buvusio dvaro svirno pamatų, ant jų surentus medinę dalį su bokštais 1925–1928 m. 1938 m. vyskupas Juozapas Kukta Saldutiškio parapiją perdavė vienuoliams saleziečiams. Parapijos administratoriumi buvo paskirtas kunigas Juozapas Gustas (1906–1958 m.), kuris po Antrojo pasaulinio karo bolševikų suimtas ir mirė Krasnojarsko srityje.
Saldutiškyje iki 1985 m. klebonavo dekanas Juozapas Masalskas (1923–1985 m.; palaidotas šventoriuje). Jis suremontavo ir išdažė bažnyčią. Iki mirties Saldutiškyje vikaravo A. Maciulevičius – paprastas, paslaugus, altruistas; pokario metais ganė kolūkio gyvulius.
Architektūra
Bažnyčios apatinė dalis akmenų mūro, viršutinė – medinė, stačiakampio plano. Šonuose, prie apsidės yra 2 žemos zakristijos. Bažnyčia turi 2 masyvius pagrindinio fasado bokštus, vienanavė, joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinė. Jo šiaurės rytų kampe stovi sandėliukas, rytuose – kryžius.
Baliniai (Zarasai)
Baliniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Salako, Gražutės regioniniame parke, prie kelio. Aplink gausu pelkaičių.
Forsteritas
Pavadintas vokiečių gamtininko Johano Forsterio (Johann Forster) garbei.
Dūdos (Ignalina)
Dūdos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Vidiškių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Prateka Dūda.
Istorija
miniatiūra|left|Pakelės kryžius
XIX a. kaimas buvo Švenčionių apskrityje, prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Veikė Dūdų geležinkelio stotelė.
Teodorikas Didysis
thumb|250px|Teritorija Teodoriko valdymo metais Teodorikas Didysis (, ; apie 454 m. Panonijoje – 526 m. rugpjūčio 30 d. Ravenoje) – ostgotų karalius.
Valdymas
Juo tapo 493 m. 488 m. įsiveržęs į Italiją, nuvertė Italijos karaliumi pasiskelbusį Odoakrą ir įkūrė ostgotų karalystę su sostine Ravenoje.
Siekdamas sustiprinti centrinę valdžią, paliko galioti Romos valdymo ir įstatymų leidimo institutus. Teodoriko Didžiojo raštinės dokumentų rinkinyje „Įvairenybės“ yra paskelbtas aisčiams adresuotas jo laiškas (tarp 523–526 m.).
Banha
Banha  – miestas Egipto šiaurėje, Nilo deltoje, 48 km į šiaurės vakarus nuo Kairo, rytinėje Nilo atšakos Damietos pakrantėje. Kaljubijos muchafazos administracinis centras. Pro miestą eina Aleksandrijos–Kairo plentas ir geležinkelis, yra upių uostas. Verčiamasi tekstilės (medvilnės, linų apdirbimo), maisto (aliejaus, daržovių ir vaisių konservų) pramone, ataro gamyba. Kviečių ir vilnamedžių auginimo rajono prekybinis centras. Veikia 1976 m. įkurtas universitetas.
Senovės Egipte Banhos apylinkėse įsikūręs miestas buvo vadinamas Hut-Herib, o graikai jį vadino Atribiu. Netoliese buvo Leontopolio miestai.
Beverynos savivaldybė
Beverynos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Mūrmuiža. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Valmieros ir Valkos rajonų dalių. Buvo skirstoma į 3 valsčius: Brengulių, Kaugurių ir Trikatos. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Valmieros savivaldybės.
NTFS
NTFS – Microsoft firmoje sukurta, Windows NT tipo operacinėse sistemose (Windows 2000, Windows XP ir pan.) naudojama failų sistema.
Sukurta HPFS failų sistemos pagrindu, pakeitė FAT failų sistemą naujesnėse Windows versijose. Skirtingai nuo FAT, NTFS palaiko naudotojų teisių kontrolę, leisdama failus skaityti ar rašyti tik apibrėžtiems naudotojams ar jų grupėms, naujesnės NTFS versijos palaiko kodavimą ir pan.
NTFS nėra patentuota, tačiau jos tikslus formatas laikomas griežtoje paslaptyje. Kadangi NTFS dokumentacija nėra laisvai platinama, šios failų sistemos palaikymas kitose (ne Windows NT) grupės OS yra ribotas. NTFS nerekomenduojama naudotojams, norintiems viename kompiuteryje turėti kelias operacines sistemas.
477 m.
477 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kėdainių aerodromas
Kėdainių aerodromas, Daukšių aerodromas – aerodromas Lietuvoje, Kėdainių rajono savivaldybėje, Kėdainių miesto seniūnijoje, palei Kėdainių miesto vakarinę ribą ir Daukšių kaimą.
thumb|left|200px|Kėdainių aerodromas iš oro Aerodromas pastatytas sovietmečiu, paskirtis buvo karinė. Aerodrome po II pasaulinio karo bazavosi Pe-2, vėliau Il-14 lėktuvai, nuo 1963 m. An-12, o nuo 1981 m. Il-76 lėktuvai.
Religinių procesijų, tautinių švenčių metu buvo rengiami kariniai manevrai stengiantis trukdyti ceremonijoms. 1993 m. traukiantis Tarybinei armijai karinė aviacija išgabenta į Rusiją (Šadrinsko aerodromą).
Beveik dešimtmetį aerodromas buvo apleistas, kareivinės, angarai ir kiti pastatai suniokoti. Šiuo momentu aerodromas su visu nekilnojamu turtu priklauso bankrutuojančiai UAB „Daukšių aerodromas“ ir yra nenaudojamas.
Tekvondo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Tekvondo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Hiroshi Masuoka
Hiroši Masuoka  – žymus ralio lenktynininkas iš Japonijos. Per savo karjerą dalyvavo net 19-oje Dakaro ralių, iš jų dukart tapo absoliučiu ralio nugalėtoju. Čempionu tapo ir 2003 m. „Italian Baja“ bei 2004 m. „UAE Desert Challenge“ varžybose.
Rodanžas
Rodanžas – miestas pietvakarių Liuksemburge, į pietvakarius nuo Petanžo, prie sienos su Belgija ir Prancūzija. Geležinkelio stotis. Išvystyta plieno pramonė.
Nidos oro uostas
miniatiūra|250px|right|Pakilimo take – vėjaračiai miniatiūra|250px|right|Aerodromo statiniai