cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fidžis olimpinėse žaidynėse
Šalis pirmąjį savo medalį – auksą regbio-7 sporto šakoje – iškovojo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Jere Koponen
Jere Koponenas (Jere Koponen; g. 1992 m. gegužės 23 d.) – Suomijos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje. Buvęs FK Palanga žaidėjas.
Karjera
Žaidėjo karjerą pradėjo gimtojoje Suomijoje. Atstovavo Inter Turku, TuTo, KTP, SJK, Inter Turku.
FK Palanga
2019 m. atvyko į Lietuvą. Atstovauja FK Palanga.
2019 m. gegužės 12 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Panevėžys. Šiose rungtynėse prasileido du įvarčius, o komanda pralaimėjo rezultatu 1-2.
2019 m. vasarą išvyko iš FK Palanga. Per tą laiką A lygoje sužaidė 4 rungtynes. Dar keturias atstovaudamas Palanga B Antroje lygoje. Dar dvi rungtynes sužaidė LFF taurės turnyre.
TPS Turku
Grįžęs į gimtinę atstovavo TPS Turku, kuris rungtyniavo Ykkonen, buvo iškopę į Veikkausliiga ir vėl iškrito į Ykkonen.
KNM-ER 1805
thumb|KNM-ER 1805 kaukolės muliažas
KNM-ER 1805 – priešistorinio žmogaus kaukolė, 1973 m. aptikta Koobi Foroje, Kenijoje. Ši kaukolė priskiriama Homo habilis rūšiai, jos amžius siekia apytikriai 1,7 mln. m.
Kaukolę aptiko Paul Abell; ji rasta suskilusi į tris pagrindines dalis – smegeninę, apatinį ir viršutinį žandikaulius. Smegeninės tūris – 582 cm². Kaukolė priklausė suaugusiam individui. Apie tai sprendžiama iš to, kad buvo išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys.
Trimėsėdžio apylinkė
Trimėsėdžio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nevarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Mitkaičių apylinkės, Nerimdaičių apylinkės ir Nevarėnų apylinkės.
Povilas Puzinas
Povilas Puzinas (1907 m. rugpjūčio 3 d. Ryga – 1967 m. spalio 20 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas, dailės pedagogas.
Biografija
Nuo 1923 m. laisvuoju klausytoju (o nuo 1928 m., gavęs brandos atestatą, pilnateisiu studentu) studijavo Rygos dailės akademijoje, Vilhelmo Purvičio (1972–1945) mokinys. Akademiją baigė 1932 m.
Nuo 1937 m., pakeitęs išvykusį Vytautą Kairiūkštį, dirbo Panevėžio berniukų gimnazijoje piešimo mokytoju.
Nuo 1940 m. dėstė Kauno Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute (dab. Kauno kolegija). Freskomis ir paveikslais dekoravo Panevėžio katedrą, paveikslais – Panevėžio marijonų noviciato koplyčią, Smilgių bažnyčią. Vokiečių okupacijos metais dalyvavo lietuvių rezistentų veikloje. 1944 m. suimtas ir kalintas Rygos kalėjime. Baigiantis karui, pasitraukė į Vokietiją, o nuo 1947 m. apsigyveno JAV. 1956–1958 m. dėstė Katan-Rose dailės mokykloje Niujorke, vėliau – Long Ailando meno lygos bei Džaksono Heitso meno klubo mokyklose. Long Ailande įsteigė privačią dailės studiją. 1949–1958 m. buvo Lietuvių dienos meninis redaktorius. Lietuvių enciklopedijos 26 tomo dalies vyr. redaktorius.
Mirė 1967 m. Niujorke. 1969 m. neparduoti dailininko kūriniai M. K. Čiurlionio galerijai Čikagoje. Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1994 m. dalis kūrinių perduota Lietuvai, kita dalis Latvijai.
Kūryba
Sukūrė natiurmortų, portretų, figūrinių, teminių kompozicijų, peizažų. Kūrybai būdingi biografinių išgyvenimų atspindžiai, ekspresyvi išraiška, šiaurietiškas koloritas. 1975 m. Niujorke išleistas jo kūrinių albumas.
Parodos: Rygoje, Vilniuje, Kaune, daugelyje JAV miestų.
Stilius
Dailininko tapybos pasaulis atspindi jo romantiškus sentimentus praeičiai, kuri įsikūnijo užmirštomis vietomis: nevažinėjamais kaimo keliukais, pasenusiomis trobelėmis ir žvejų valtelėms. Jam buvo artima jūra. Dažnai jo paveiksluose matome žvejus, jūros peizažų motyvus. Jo figūrinėse kompozicijose stebime mėginimą išreikšti savo laikmečio kartos skausmą, kančias, susijusias su išblaškytais karo žmonių likimais, artimai siejančiais Lietuvos ir Latvijos žmones.
Koalicija
Žodis koalicija ( 'susivienijimas', 'sąjunga‘) gali reikšti:
Žiedasnapis kiras
Žiedasnapis kiras (Larus delawarensis) – kirinių (Laridae) šeimos paukštis, vidutinio dydžio kiras. Rūšies lotyniško pavadinimo dalies delawarensis reikšmė siejama su Delavero upe, tekančia šiaurės rytų JAV. Tai vienas įprastų paukščių Šiaurės Amerikoje, sutinkamas ežerų, upių, vandenynų pakrantėse, prie miestų. miniatiūra|220px|left|Žiedasnapio kiro išvaizdos ypatybė – tamsus žiedas ant geltono snapo miniatiūra|220px|left|Žiedasnapis kiras Kalifornijoje
Išvaizda
Suaugęs paukštis yra iki 49 cm ilgio, jo sparnų mostas siekia 124 cm. Galva, kaklas ir papilvė yra balti; palyginti trumpas snapas yra geltonas su tamsiu žiedu; nugara ir sparnai yra sidabriškai pilki; kojos yra geltonos spalvos. Akys yra geltonos su raudonu apvadu. Kirui per trejus metus užauga visos plunksnos; jo išvaizda pasikeičia kiekvieną rudenį nusišeriant.
Paplitimas
Žiedasnapių kirų veisimosi buveinės įsikūrusios nuo pietų Kanados iki vidurio JAV, ežerų, upių ar vandenynų pakrantėse. Jie perėti renkasi į paukščių kolonijas, lizdus suka ant žemės, dažnai pasirenka salas. Linkę eilę sezonų sugrįžti perėti į tas pačias vietas. Žiedasnapių kirų pastebima JAV esančiose automobilių stovėjimo aikštelėse, kur jų susirenka dideli būriai. Kai kuriose vietovėse jis pakeičia mažiau agresyvius paukščius, tokius kaip upinė žuvėdra.
Jie yra migruojantys paukščiai ir žiemoti dažniausiai skrenda į pietus iki Meksikos įlankos, Šiaurės Amerikos Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrančių, Didžiųjų ežerų. Šie kirai pastoviai nuklysta į Vakarų Europą, kur Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje ši rūšis nebėra klasifikuojama kaip retenybė, nes šiek tiek jų peržiemoja ir šiose šalyse.
Mityba
Grobį pasigauna skrisdami, plaukdami, vaikščiodami. Maistą gauna taip pat jį pasičiupdami iš kitų paukščių, dažnai lesa maitą. Yra visaėdžiai, į jų jų racioną patenka vabzdžiai, žuvys, grūdai, kiaušiniai, sliekai, graužikai. Prisitaikę maitintis išmestu ar neatsargiai padėtu žmonių maistu. Populiariuose paplūdimiuose laikomi kenkėjais, kur taikosi nugriebti maisto žmonių susitelkimo vietose.
Šių paukščių natūralūs priešai yra žiurkės, lapės, šunys, katės, meškėnai, kojotai, ereliai, vanagai, pelėdos.
Kroatijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Kroatijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
SU-76i
SU-76i (, iš 'savaeigis įrenginys'; i iš  'užsieninis') – tarybinė prieštankinė savaeigė, gaminta trofėjinių vokiškų Pz Kpfw III ir StuG III bazėje.
Istorija
Ši savaeigė oficialiai buvo priimta į ginkluotę kaip SU S-1 (, kur S-1 žymi patranką). Pokarinėje literatūroje savaeigė kartais vadinta Su-76 (S-1).
Savaeigė SU-76i buvo bandoma Sverdlovsko apylinkėse. Važinėjo tiek keliais, tiek prisnigtais laukais. Dalį kelio važiavo su fiksuota patranka, dalį - su nefiksuota. Bandymų metu dienomis buvo atlydys, o naktį šaltis iki -30 °C, tačiau bandomoji savaeigė veikė gerai, ir 1943 m. kovo 20 d. mašiną rekomendavo priimti į ginkluotę.
Pirmosios 5 serijinės savaeigės 1943 m. balandžio 3 d. buvo pasiųstos į Sverdlovsko priemiesčiuose dislokuotą mokomąjį savaeigių pulką. Per mėnesį mašinos nuvažiavo nuo 500 iki 720 km, jomis buvo apmokyta virš 100 savaeigių įgulų narių. Įgulų atsiliepimai buvo geri, vienintelis minimas rimtas trūkumas buvo sunkus variklio paleidimas šaltyje. Neretai variklį pavykdavo paleisti tik į karbiuratorių pilant karštą benziną.
Tuo metu gamykla pagamino pirmą 20 savaeigių „frontinę“ seriją, tačiau dauguma jų irgi pateko į mokomuosius dalinius. Tik nuo 1943 m. gegužės SU-76i ėmė patekti į veikiančią kariuomenę.
1943 m. liepos pabaigoje, remiantis patirtimi po Kursko mūšio, SU-76i buvo patobulintos:
Šios markės mašinos gamintos į Sverdlovską evakuotoje Maskvos gamykloje Nr. 37 1943 m. kovo-lapkričio mėnesiais. Gamyba nutraukta 1943 m. lapkričio pabaigoje. Gamybos nutraukimo priežastys:
Iš viso pagaminta 201 SU-76i (iš jų – 1 bandomoji, 20 – vadų modelio). Savaeigės mūšiuose naudotos 1943-44 m., bet dėl mažo skaičiaus ir atsarginių dalių stygiaus jos naudotos neilgai.
1944 m. pradžioje Vyriausiosios automobilių, šarvuočių ir tankų valdybos viršininko Fedorenkos įsakymu visos SU-76i iš kovinių dalinių perduoti į mokomuosius dalinius, jas pakeitė SU-76M. Mokomuosiuose daliniuose SU-76i buvo naudojamos iki 1945 m. pabaigos, po to buvo atiduotos į metalo laužą. Kubinkos tankų muziejus veikiantį SU-76i turėjo iki 1968 m., kada ši mašina buvo nurašyta.
SU-76i gamyba
Savaeigės gamintos gamykloje Nr. 37 1943 m. (karinių atstovų duomenys):
Skyriai
Savaeigės valdymo ir transmisijos skyrius buvo korpuso priekyje, o variklio skyrius buvo korpuso gale. Kovos skyrius buvo korpuso viduryje. Kovos skyrius (jame buvo patranka ir 3 ekipažo nariai) ir valdymo skyrius (šiame buvo mechaniko vairuotojo vieta) buvo sujungti. Variklio skyrių nuo kovos skyriaus skyrė pertvara, kurioje buvo liukas, leidęs prieiti prie variklio.
Variklis
Variklio skyriuje buvo karbiuratorinis keturtaktis 12 cilindrų V pavidalo variklis Maybach HL120TRM, aušinamas skysčiu, 300 AG. Variklis turėjo du karbiuratorius. Variklis būdavo paleidžiamas Bosch elektriniu starteriu (4 AG) arba rankiniu būdu, paleidimo rankena. Korpuso galinėje šarvo plokštėje buvo specialus liukelis su šarviniu dangčiu, skirtas inercinio starterio užvedimo rankenai įstatyti.
Variklio skyriaus viršutinėje plokštėje buvo 4 liukai su šarviniais dangčiais, užtikrinę priėjimą prie variklio.
Kovos kabina
Skirtingai nuo anksčiau gamintų savaeigių haubicų šios savaeigės kovos skyrius buvo nupjautos piramidės pavidalo, tad turėjo nuolaidžius bortus, kad didino mašinos šarvuotumą. Kovos kabina buvo suvirinta iš šarvinių plokščių (35 mm priekyje, 25 mm šonuose ir 15 mm gale). Šie šarvai saugojo ekipažą ir vidaus įrangą nuo stambaus kalibro kulkosvaidžių ir sviedinių skeveldrų. Pradžioje kabinos stogas būdavo išpjaunamas iš plieno lakšto ir tvirtinamas varžtais. Toks stogas palengvindavo kovos skyriaus vidaus remonto darbus, tačiau po 1943 m. vasaros mūšių daugelyje SU-76i stogus nuėmė, kad įgulos geriau jaustųsi. Visa kovos kabina prie savaeigės korpuso irgi buvo tvirtinama varžtais. Šarvinės kabinos ir korpuso sandūra būdavo sutvirtinta 10 mm storio privirintomis šarvinėmis juostomis.
Savaeigėse, pagamintuose iš Pz. III, korpuso bortuose kovos skyrius turėjo du avarinius liukus su šarviniais dangčiais. Liukai lauk atsiverdavo vikšrų viduje, virš apatinių ratų.
Kovos kabinos kairiajame ir dešiniajame bortuose, taip pat galinio liuko kairėje sąvaroje buvo šarviniais dangčiais uždaromos ambrazūros, skirtos šaudyti pistoletais kulkosvaidžiais PPŠ. Kabinos priekiniame šarve irgi buvo apvali ambrazūra šaudymui, kurią uždengdavo šarviniu kamščiu.
Apie 20 SU-76i (vadų mašinos), gamintos nuo 1943 m. rugpjūčio, ant kabinos stogo, dešinėje, virš specialaus sponsono buvo įtaisytas vado bokštelis su įeinamuoju liuku. Bokštelio konstrukcija perimta iš vokiško tanko Pz. III. Vadų mašinos turėjo ir galingesnes radijo stotis, kurios buvo didesnės, tad tokios savaeigės turėdavo mažesnį artilerijos šovinių komplektą.
1943 m. pradžioje stigo radijo stočių, todėl jos buvo įrengiamos tik kas trečioje SU-76i. Nuo gegužės vidurio jau praktiškai visos SU-76i turėjo radijo stotis 9-R.
Patranka
Pradžioje buvo planuota šią mašiną apginkluoti 76,2 mm kalibro patranka ZIS-3Š (, kur Ш reiškė 'šturmo'). Būtent ši patranka naudota serijinėse savaeigėse SU-76 ir SU-76M tvirtinant prie kovos skyriaus grindų. Tačiau toks patrankos įtaisymas buvo netinkamas, nes keliant ir sukiojant patrankos vamzdį patrankos ambrazūroje susidarydavo plyšiai, pro kuriuos į vidų įlėkdavo kulkos ir skeveldros. Sprendžiant šią problemą patranka buvo pakeista į specialią 76,2 mm savaeigėms skirtą patranką S-1. Ši patranka buvo sukonstruota naudojant tankinės patrankos F-34 konstrukciją. Šios patrankos buvo naudojamos tankuose T-34, tad jų gamyba buvo pigi. Ši patranka buvo sukurta GAZ gamyklos eksperimentinėms lengvosioms savaeigėms. Patranka S-1 nuo F-34 skyrėsi tuo, kad turėjo kardaninė rėmą, kuris leido patranką įtvirtinti tiesiai priekiniame korpuso šarve ir padidinti kovos skyriaus erdvumą.
Patrankos vertikalaus taikymo kampai nuo -5 iki +15°, horizontalaus - ±10°. Patrankos taikikliai – teleskopinis taikiklis TMFD-7 ir 76,2 mm patrankos ZIS-3 taikiklis. Šaudymo sparta buvo 5-6 šūv./min. Šaudmenų komplektą sudarė 96 unitariniai šoviniai, su kelių rūšių sviediniais:
Patrankos šoviniai išdėstyti: Taip pat kovos skyriuje buvo laikomi 7,62 mm pistoletai kulkosvaidžiai PPŠ su 1000 šovinių ir 20-25 rankinės granatos F-1.
Įgulos vietos
Kovos skyriuje dešiniau patrankos buvo savaeigės vado vieta, kairiau priekyje – taikytojo vieta. Už taikytojo nugaros buvo užtaisytojo vieta. Įlipimo į kovos skyrių liukas yra kovos skyriaus užpakalinėje sienelėje ir viršutinėje plokštėje, užsidaro dvivėriu šarviniu dangčiu. Vairuotojas aplinką stebėjo pro tripleksinius langelius (turinčius šarvines užsklandas) priekinėje ir kairiojoje bortinėje šarvinėse plokštėse. Likę ekipažo nariai mūšio lauką stebėjo pro vado panoramą PTK ir stebėjimo plyšius priekinėje ir bortinėse šarvinėse kovinės kabinos plokštėse.
Išlikę egzemplioriai
Šiuo metu išlikę 2 savaeigių SU-76i egzemplioriai:
Lugamėnų valsčius
Lugamėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lugamėnai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. vasario 19 d. priskirtas naujai Naugarduko vaivadijai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Plungės Lurdas
Plungės Lurdas – lurdo grota su Švč. M. Marijos skulptūra, esanti Plungėje, Birutės gatvėje, prie Babrungo upės tvenkinio. Lurdas stūkso už 200 m į šiaurės rytus nuo Plungės miesto senųjų kapinių. Nuo Lurdo matoma kitoje Babrungo pusėje, už tilto, stovinti Plungės kapinių koplyčia. Teritorija priklauso Plungės Šv. Jono Krikštytojo parapijai. 1992 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Melstis Švč. M. Marijai, prašyti pagalbos nelaimių atvejais, padėti gėlių, uždegti žvakių ateina pavieniai žmonės ar grupėmis. Grotoje be natūralių žvakių dega ir elektrinės žvakės (grotoje įvesta elektra). Prie Lurdo aptinkama votų ir gėlių. Prie jo priimta fotografuotis po krikšto sakramento šventimo, po santuokos įforminimo. Jaunavedžiai dažnai atveža gėlių, meldžiasi, prašydami santarvės bei sėkmės šeimos gyvenime.
Banovcė prie Bebravo
Banovcė prie Bebravo  – miestas Slovakijoje, Trenčyno krašte, Banovcės prie Bebravo apygardos administracinis centras. 18 823 gyventojai (2015 m. duomenys). Įsikūręs Dunojaus kalvų šiauriniame pakraštyje, Stražavo kalnų papėdėje, prie Radišos ir Bebravo upių santakos. Nutolęs 25 km nuo Prievidzos, 30 km nuo Trenčyno ir 50 km nuo Nitros.
Plungės Lurdas
Istorija
Paskutinio Plungės valdytojo Mykolo Mikalojaus Oginskio žmona Marija Skuževska-Oginskienė 1903 m. iš Krokuvos į Plungę pasikvietė Jėzaus Širdies seserų kongregacijos vienuolę Sofiją Zakževską, kuri vadovavo mergaičių prieglaudai. Plungėje ne kartą lankėsi ir širdiečių kongregacijos vadovė iš Prancūzijos Mari de Grand. Ji išreiškė norą Plungėje pastatydinti Lurdo grotą. Tam su parapijos kunigu buvo parinkta tinkama vieta prie Babrungo. Už M. Oginskienės dovanotus 5000 rublių kun. Vincentas Jarulaitis prie Babrungo nupirko 2 ha sklypą. 1905 m. S. Zakževska iš Paryžiaus atvežė Švč. Mergelės Marijos statulą. Ji 1905 m. spalio 30 d. buvo pastatyta ant akmens šalia Babrungo. Tačiau ilgainiui Švč. M. Marijos niekas nelankė, neprašė jos jokių malonių. Aplinkiniai gyventojai netgi juokavo, kad Marijai reikėtų skėčio, nes ji stovinti per lietų lauke. Išgirdęs tokias kalbas, kun. V. Jarulaitis pradėjo galvoti apie grotos statybą. Grota turėjo atsverti nepagarbų žmonių požiūrį, pakeisti bendruomenės papročius. Žmonių auklėjimui turėjo pasitarnauti pamaldžios kunigaikštienės sumanytas Plungės Lurdas. 1908 m. minint 50 metų nuo Švč. M. Marijos apsireiškimo Prancûzijos Lurde jubiliejų, upės skardyje klebono V. Jarulaičio, vienuolių bei vietos gyventojų lėšomis buvo sumūryta grota. Joje pastatyta skulptūra pašventinta tų metų rugsėjo 7 d. Grotai lauko akmenis žmonės surinko iš Plungės apylinkės laukų. Tačiau prie grotos žmonių ateidavo mažai. Vienuolė M. de Grand patarė kun. V. Jarulaičiui virš grotos ant kalno pastatyti koplyčią. 1909–1910 m. kun. V. Jarulaitis virš Lurdo pastatė medinę gotikinę koplyčią, o M. de Grand jai padovanojo balto marmuro altorių. Koplyčioje kartais būdavo aukojamos šv. Mišios. Lurdo grotą ir koplyčią prižiūrėjo Jėzaus širdies seserų kongregacijos vienuolės. Maldai susirinkdavo ir kitų tikinčiųjų. Manyta Plungėje steigti Jėzaus Širdies vienuolyną, kuris neoficialiai ir veikė.
Banovcė prie Bebravo
Istorija
Vietovėje žmonių gyventa nuo bronzos amžiaus. 1232 m. paminėtas kaip villa Ben. 1376 m. suteiktos laisvojo karališkojo miestelio privilegijos. Viduramžiuose buvo svarbus prekybos centras batsiuviams, dailidėms, kalviams, mėsininkams, audėjams ir kt. XVII a. atidaryta pirmoji pradinė mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo sukurta automobilių, baldų ir tekstilės pramonė.
Plungės Lurdas
Istorija
Lurdas, 1913 m. į Lenkiją išvykus S. Zakževskai ir kitoms vienuolėms, liko parapijai. Nuo 1913 m. Plungės Lurdu rūpinosi kun. Juozapas Bakučionis, nuo 1915 m. – kun. P. Pukys, 1918–1920 – vėl kun. J. Bakučionis, 1921–1928 – kun. Feliksas Sragys. 1928 m. gegužę vyskupas Justinas Staugaitis Plungės Lurdą perdavė vienuoliams kapucinams. 1930 m. Lurdo koplyčia perstatyta ir padidinta. 1931 m. liepos 16 d. pašventinta kaip naujai įrengta vienuolyno bažnyčia. Vienuoliai kapucinai savo aktyvia veikla reklamavo Lurdą, apie stebuklingus išgijimus kalbėjo per pamokslus, rašė spaudoje. Kalbėdamiesi su Plungės gyventojais, vienuoliai stengdavosi pabrėžti grotos stebuklingumą. miniatiūra|220px|Virš Lurdo grotos stovėjusios koplyčios pamatai su atminimo kryžiumi. Horizonte – [[Plungės kapinių koplyčia|kapinių koplyčia]]
Ligonių kongresai
Kongresai vykdavo per tridienį, birželio 30–liepos 2 d. Pasak amžininkų, Dievo žodžių paguosti, prie Lurdo grotos savo rūpesčius jai išpažinę žmonės linksmi ir ramūs grįždavo namo vėl karžygiškai kentėti. Buvo atvejų, kai sunkūs ligoniai po kongreso pasveiko. Istorikas Zenonas Ivinskis pateikia faktą, jog 1938 m. kongrese dalyvavo daugiau nei 7 000 žmonių, ligonių dienos vyko Plungėje panašiai kaip ir Prancūzijoje.
Lur­do gro­to­je bu­vo įreng­tas al­to­rius ir prie jo kas­dien bu­vo lai­ko­mos ke­le­rios Mi­šios, ku­rio­se ne­ga­lios ka­muo­ja­mi žmo­nės są­ži­nin­gai da­ly­va­vo. Mišios būdavo aukojamos nuo ankstyviausio ryto – 5, 7 ir 9 valandomis. Po pietų vykdavo įspūdinga Ligonių procesija. Ligoniai buvo laiminami Švč. Sakramentu, teikta Komunija. Pradėjus temti, su žvakėmis buvo einama procesija į Lurdo grotą, skambėjo giesmė „Ave Maria“. Kasdien iškilmėse dalyvaudavo apie 2–3 tūkst. tikinčiųjų ligonių. Dalyvaudavo ligoniai ir su lovomis. Ligonius lovose įnešdavo į pamaldų aikštę savanoriai slaugytojai ir pagalbininkai. Į kongresą atvykdavo diplomuotos ligonių slaugytojos. Plungės apylinkių ūkininkai atvykdavo su vežimais į nakvynės vietą pargabenti silpnesnius, eiti negalinčius ligonius. Taip pat buvo meldžiama palankaus oro kongreso dienomis, kad vi­sos svar­bes­nės pa­mal­dos ga­lė­tų vyk­ti Ka­pu­ci­nų mi­si­jų ko­le­gi­jos aikš­tė­je ir prie Lur­do gro­tos.
1940 m. lie­pos mėn. Plun­gė­je tu­rė­jo įvyk­ti nau­jas li­go­nių kon­gre­sas, bet 1940 m. birželio 15 d. So­vie­tų Są­jun­gai oku­pa­vus Lie­tu­vą, bu­vo už­draus­tos vi­sos re­li­gi­nės organizacijos, o tuo pačiu ir li­go­nių kon­gre­sai. Vienuolynas nacionalizuotas. 1944 m. pradžioje vokiečių kilmės kapucinai pasitraukė į tėvynę. Bažnyčia buvo uždaryta ir vėliau joje įrengta sporto salė, o dar vėliau – rajono švietimo skyriaus sandėlis. 1982 m. bažnyčia sudegė.
miniatiūra|220px|Mitologinis akmuo miniatiūra|220px|Tikroji Lurdo grotoje stovėjusi Marija, dabar esanti [[Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia|Plungės bažnyčioje]]
Sovietmečiu Lurdas buvo suniokotas, Švč. M. Marijos statula išniekinta ir nuskandinta.
Atstatytas Plungės Lurdas su buvusios Švč. M. Marijos skulptūros kopija iškilmingai pašventintas 1990 m. spalio 20 d. Plungiškių iniciatyva ir lėšomis buvusios koplyčios (bažnyčios) vietoje, kur stovėjo altorius, pastatytas kryžius. Šiandien veikianti brolių kapucinų vienuolija įsikūrusi Kaune. Po Atgimimo Lurdas taip ir nesusigrąžino prieškaryje turėtos išskirtinės sakralinės vietos statuso, kai čia rinkdavosi tūkstantinės minios.
Mitologinis akmuo
Plungės Lurdas turi specifinį akmenį, įmūrytą grotos sienoje, iš kairės, – mitologinį akmenį su „Karvės pėda“. Istoriko Vykinto Vaitkevičiaus teigimu, šis akmuo yra apie 1,3 m ilgio ir 45 cm pločio. Jame matyti apie 6 cm gylio skeltanagio gyvulio pėda. Pasakojama, kad naktimis prie Lurdo vaidendavosi, o pėdą įmynęs velnias.
Tikroji Plungės Lurdo Marija
Lietuvos Lurdo grotose pasitaiko skirtingo tipo skulptūrų. Plungėje pastatyta tipiška Lurdo Marijos skulptûra. Originali, t. y. senoji Marijos skulptūra stovi Plungės bažnyčios altoriuje. Skulptūra apie 1955 m. buvo išniekinta (ištepta degutu ir įmesta į Babrungą), o vietinių gyventojų ištraukta, nuvalyta ir patalpinta Plungės bažnyčioje. Grotoje pastatyta šios skulptūros kopija.
Apeigos prie Lurdo
Plungės Lurdas labiausiai buvo ir yra lankomas visą gegužės mėnesį per gegužines pamaldas ir ypač Motinos dieną. Tą dieną į Lurdą einama procesija, meldžiamasi Švč. M. Marijai, už gyvas ir mirusias motinas. Šios tradicijos buvo laikomasi visą Lurdo egzistavimo laikotarpį, išskyrus karus ir sovietmetį. Motinos dieną tiek vaikai, tiek pačios motinos suneša gėles kaip auką, norėdami paaukoti vargus, ir sukalba pasiaukojimo Švč. M. Marijai maldą.
Prie Plungės Lurdo švenčiamos Devintinės, kurių metu iš bažnyčios einama procesija su Švč. Sakramentu monstrancijoje per visą miesą. Lurdas būna viena iš stočių, kur ant specialiai tam paruošto staliuko padedamas Švč. Sakramentas ir atliekamos Devintinių šventimui būdingos apeigos.
Per Visus Šventuosius (lapkričio 1 d.) Lurdas taip pat aplankomas. Iš bažnyčios einama procesija į kapines, o vėliau užsukama į Lurdą pasimelsti už mirusius parapijiečius, prašant Švč. M. Marijos globos. Tada prie grotos uždegama po žvakę ir meldžiasi už mirusius savo šeimos narius, gimines, draugus.
Šv. Jono Krikštytojo – parapijos globėjo (Plungės bažnyčios titulo) – dieną Plungėje nuo Atgimimo pradžios einama procesija iš bažnyčios į Lurdą, kur meldžiamasi, giedamos įvairios giesmės.
Krikšto sakramentas paprastai švečiamas bažnyčioje, tačiau užfiksuota, kad Plungėje buvo krikštijama ir prie Lurdo. Gali bûti, kad Plungėje krikšto sakramentas prie Lurdo grotos švęstas tik apie 1991 m., kai buvo krikštijami Plungės vaikų namų auklėtiniai.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Plungėje įsteigtame kapucinų naujokyne būdavo atvejų, kai vienuoliai pačiu vidurnakčiu, giedodami giesmę „Ave Maria“, su degančiomis žvakėmis, bet be Švč. Sakramento eidavo melstis prie Lurdo grotos.
Ligonių intencijomis šv. Mišios Lurdo Švč. Mergelės garbei vykdavo paskutinį kiekvieno mėnesio sekmadienį. miniatiūra|220px|Aikštelė prie Lurdo grotos
Šaltinėlis
Prie Lurdo grotos trykšta stebuklingu laikomas šaltinėlis. Naudojant jo vandenį tikimasi pasveikti. Apie įvairius išgijimus žmonės pasakodavo kapucinams. Sovietmečiu jis buvo užlygintas ir pamirštas, nors kai kurie žmonės iki šiol kalba apie gydomąsias jo savybes. Apeigas reikėdavo atlikti prie šaltinėlio, t. y. ne namie, nes tada vanduo geriau veikdavęs, daugiau turėjęs gydomųjų galių. Taip būdavo mokoma, matyt, kad žmonės nevežiotų vandens statinėmis kur kitur ir nesipelnytų, taip nemažintų pajamų kapucinams. Paprastai prie Lurdo atvažiuojantys žmonės papildydavo ir aukų dėžutes.
Simokai
Simokais vadinami kaimai:
Neturtingi, bet gražūs
Neturtingi, bet gražūs – 1957 m. režisieriaus Dino Risi sukurta komedija. Kartu su režisieriaus juostomis „Gražūs, bet neturtingi“ (, 1957 m.) ir „Neturtingi milijonieriai“ (, 1959 m.) filmai sudaro trilogiją, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka tie patys aktoriai.
1996 m. paskutinis Dino Risi filmas „Gražūs, bet neturtingi“ gali būti laikomas filmo „Neturtingi, bet gražūs“ perdirbiniu.
Turinys
Du kaimynystėje gyvenantys jaunuoliai Romulas ir Salvatorė yra geriausi draugai. Abu neturtingi, abu gyvena su tėvais, tačiau kartu linksmai leidžia laiką ir kabina merginas. Jų rajone pasirodžiusi nauja gražuolė Džovana patraukia abiejų jaunuolių dėmesį,o konkurencija netrukus pradeda griauti draugystę. Pati Džovana, neseniai išsiskyrusi su vaikinu, flirtuoja su abiem vaikinais iš karto, o galiausiai nusprendžia grįžti pas Ugą, kas padeda Romului ir Salvatorei vėl susitaikyti.
Kamilė Gudmonaitė
Kamilė Gudmonaitė (g. 1992 m. spalio 9 d.) – Lietuvos teatro režisierė, pedagogė. Dueto „Kamanių šilelis“ steigėja, vokalistė, dainų autorė.
2012–2016 m. studijavo LMTA teatro režisūrą (kurso vadovas Gintaras Varnas), įgijo bakalauro laipsnį. 2018 m. įgijo magistro laipsnį. Nuo 2018 m. LMTA doktorantė (tyrimo tema: Transformuojantis teatras: į tikrovę įsiveržiantis socialinio teatro fenomenas). Nuo 2019 m. LMTA lektorė ,
Linksmučių II karjeras
Linksmučių II karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2,5 km į vakarus nuo Pakruojo. Sudarytas išeksploatavus dolomito išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,075 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 60,1 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa miškas. Į rytus iškart telkšo Linksmučių I karjeras, į šiaurę teka Kruoja. Kiek atokiau aplink įsikūręs Linksmučių kaimas. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Kruojos upės baseinui.
Valakai (tauta)
300px|thumb|Žemėlapis, kuriame nurodytas romanų kalbomis kalbančių gyventojų užimamas arealas. 300px|thumb|Théodore Valerio, 1852: Pâtre valaque de Zabalcz („Romėnų piemuo iš Zabalto“.) 300px|thumb|Valachų piemuo Graikijoje (Amandas Schweigeris iš Lerchenfeldo, 1887.)
Valakai (arba valachai;, , ) – senovės gentys, gyvenusios į šiaurę ir į pietus nuo Dunojaus upės.
Žodžio „valachas“ reikšmė
Šis terminas žymimas kaip „egzonimas“, t. y. kas reiškia, jog jį vartojo ne genties viduje, o  išorinės gentys ar tautos. Šiuo žodžiu buvo apibūdinamos Balkanų pusiasalio romanų kalbų arba rytų romanų kalbų kalbinio pogrupio gentys. Jos apėmė rumunus, moldavus, istrorumunus, meglenitus. Pagal gyvenamąją teritoriją dabartiniu metu tai būtų rytų Serbijos, pietų Albanijos, šiaurės Graikijos, šiaurės Makedonijos, pietvakarių Bulgarijos arealas.
Pažymėtina, jog vengrai ir lenkai terminu wloch vadino italus.
Minėtas žodis taip pat tapo piemens sinonimu Balkanuose, t. y. taip buvo ne romanų šnektomis kalbančių žmonių apibūdinami piemenys.
Etimologija
Žodis „valachas“ etimologiškai kilęs kaip etnonimas iš keltų, adaptuotas senojoje germanų prokalbėje kaip walhaz, kas reiškė keistą žmogų, užsienietį ar romanų kalbomis kalbantį asmenį. Žodis buvo adaptuotas graikų kalboje kaip vlahi, slavų kalboje kaip vlah, bulgarų kalboje kaip olah ir olasz ir t. t. Ši sąvoka taip pat prigijo ir germanų tautose, Šveicarijoje. Juo buvo apibūdinami kalbantieji romanų kalbomis.
XIII a., XIV a. Osmanų imperijos laikais, kai ši imperija valdė Balkanų pusiasalį, joje egzistavo socialinė valachų klasė Serbijoje, Osmanų Makedonijoje. Šią klasę sudarė krikščionys, jie turėjo tokias pačias teises kaip ir musulmonai. Kroatijoje terminu vlasi buvo apibūdinami etniniai serbai, nepaisant slaviškumo, dėl stačiatikių ortodoksų tikėjimo, kurį plėtė su valachais.
Romanų kalbas tyrinėjantys mokslininkai sutaria, jog žodis „valachas“ atsirado Rytų Romos imperijoje ir vėliau pasklido į germanų šalis, taip pat slaviškai kalbančias šalis dėl vikingų, kurie turėjo Ankstyvaisiais viduramžiais prekybinius ryšius ir karinius konfliktus su Bizantija.
VI–IX a.
VI a. Bizantijos istorikai vartojo sąvoką „valachas“ lotyniškai kalbantiems.
VIII–X a. didelė dalis būsimos Valachijos įėjo į Pirmosios Bulgarijos imperijos teritoriją.
IX a. vengrai išgyvendino valachus iš dalies Transilvanijos. Musulmonų istorikas Abū al-Faraj Muḥammad ibn Ishāq al-Nadīm 938 m. parašė kūrinį, pavadinimu „Kitāb al-Fihrist“, kuriame paminėjo turkus, bulgarus ir valachus.
thumb|right|alt=Pietų Europos žemėlapis, parodantis romėnų ir graikų įtakos ribas|Jirečeko linija tarp Lotynų ir graikų kalbomis kalbančių thumb|Valachų piemenų keliai senovėje
X a. valachai buvo rumunų karavanų Balkanuose vadovai ir sargybiniai. Tarp Prespos ir Kastorijos jie susitiko ir kovojo su bulgarų sukilėliu, vardu Dovydas. Valachai nužudė Dovydą. Šį mūšį jie atpasakojo rašytiniuose šaltiniuose.
XI a. valachus aprašė Bizantijos istorikas Georgas Kedrenas. Pagal vieną kilmės teoriją, dabartiniai rumunai, moldavai yra kilę iš dakų genčių. Dakai kadaise gyveno Balkanų pusiasalyje. Kai kurių kalbininkų ir mokslininkų teigimu, Rytų romanų kalbos įrodo, kad trako-romanai (žr. trakai) išliko Dunojaus baseino žemupyje Didžiojo tautų kraustymosi metu. Vakarų Balkanų gentys, taip pat žinomos kaip valachai, buvo kilusios iš romėnų, ilyrų.
Bizantijos rašytojas Kekaumenas aprašė 1066 m. įvykusį sukilimą prieš imperatorių Šiaurės Graikijoje, kuriam vadovavo Nikolicas Delfinas, taip pat dalyvavo kiti valachai.
X–XIV a.
1113 m. rusų kronikose rašoma, jog valachai užpuolė Dunojaus slavus ir apsigyveno tarp jų, juos engė, dėl to slavai persikėlė gyventi kitur. Po to vengrai nukariavo valachus ir apsigyveno tose teritorijose.
1130–1173 m. keliautojas Benjaminas iš Tudelos, iš Navaros karalystės buvo vienas pirmųjų rašytojų, kuris romanu kalbomis šnekančius pavadino valachais.
1185 m. buvo suformuota karalystė, dar vadinama Bulgarijos ir Valachijos valstybe. Bulgarijos karalius Kalojanas (1197–1207) save pavadino „valachų ir bulgarų imperatoriumi“.
1242 m. Bulgarija buvo patyrusi mongolų invaziją ir buvo priversta mokėti duoklę Ordai. Kaimynų spaudimu Bulgarija prarado dalį žemių: Bizantija užkariavo Makedoniją ir Šiaurės Trakiją, vengrams atiteko Belgradas.
XIV a. susikūrė Valachijos ir Moldavijos kunigaikštystės.
XIX a.
1858–1861 m. Moldavijos kunigaikštystė ir Valachija susijungė į vieną valstybę, pavadintą Valachijos ir Moldavijos jungtine karalyste. 1881 m. ji pervadinta į Rumunijos karalystę.
Nuo to laiko terminas „valachas“ palaipsniui ėmė retėti šnekamojoje kalboje ir šaltiniuose. Tuo metu, kai Rumunija buvo paskelbta karalyste, į jos sudėtį įėjo Valachija, Moldavija ir Dobrudža.
XX a.
Po Pirmojo pasaulinio karo prie minėtos karalystės 1921 metais prijungta Transilvanija, 1918 m. prijungta Besarabija, (kuri anksčiau įėjo į Moldavijos kunigaikštystės sudėtį, o 1812 metais buvo okupuota Rusijos imperijos), 1940 m. Besarabijos teritoriją okupavo Tarybų Sąjunga kartu su Moldavija, o Šiaurės Bukovina ir Pietų Besarabija buvo perduotos Ukrainai.
XXI a.
Iki šių dienų Balkanuose egzistuoja šiek tiek etninių grupių, kurios save vadina valachais.
Nūdieną rytų romanų kalbas pasaulyje vartoja 26–30 milijonų gyventojų (apimant rumunus ir moldavus). Visos Balkanų šalys turi vietos dialektų.
Broniaus Laurinavičiaus skveras
Broniaus Laurinavičiaus skveras – Vilniaus miesto skveras, esantis Žirmūnuose.
Istorija
1981 m. netoli dabartinio skvero, judrioje (dab. Žalgirio, Verkių ir Kalvarijų gatvių) sankryžoje neaiškiomis aplinkybėmis žuvo disidentas, Lietuvos Helsinkio grupės narys kunigas Bronius Laurinavičius (1913-1981), persekiotas sovietų specialiųjų tarnybų dėl žodžio laisvės.
2010 m. pastatytas paminklas kunigo atminimui. Skulptorius – prof. Antanas Kmieliauskas.
Vainatrakio naminių gyvūnų kapinės
Vainatrakio naminių gyvūnų kapinės – specialios paskirties, naujai atidarytos gyvūnų kapinės Vainatrakyje, Rokų seniūnijoje, Kauno rajone. Įsteigtos 2019 m., skirtos legaliam kauniečių laikytų ir nugaišusių naminių gyvūnų laidojimui. Kapines administruoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra“.
Kapinės įsikūrusios netoli Kauno ir Prienų rajonų ribos, apie 18 km į pietus nuo Kauno, 300 m nuo veikiančių civilinių Vainatrakio kapinių. Atoki vieta pasirinkta dėl nesamų laisvų sklypų mieste, suderinus su Maisto ir veterinarijos tarnyba. Pradiniam gyvūnų laidojimų etapui išskirta 0,5 ha dydžio teritorija su galimybe, esant poreikiui, praplėsti jos ribas. Gyvūnų savininkai gali laidoti augintinio gaišeną arba urną su pelenais, kai pateikiamas dokumentas, patvirtinantis gyvūno gaišenos sudeginimą krematoriume. Laikantis naminių gyvūnų įrengiamų kapaviečių reikalavimų, užkrečiamosiomis spongiforminėmis encefalopatijomis užsikrėtusių gyvūnų gaišenos negali būti užkasamos, jas būtina atiduoti specialiai gyvūninių produktų perdirbimo įmonei.
Kapavietės
Kapavietei suteikiamas numeris, jos vietoje pastatomas ženklas ar iki 0,6 m aukščio paminklas, ne aukštesnė kaip 0,3 m apsauginė tvorelė. Šis numeris, gyvūno duomenys, laidojimo data, informacija apie savininką, atsakingą už kapavietės priežiūrą, įrašomi į Gyvūnų gaišenų užkasimo registrą. Atsižvelgiant į gyvūnų kapaviečių dydžius, kapinėse suformuoti trys atskiri kvartalai. Individualios ar grupinės kapavietės skirstomos pagal dydžius, nes pagal juos priklauso duobių kasimo kaina. Mažo dydžio duobė yra iki 1 m² (1x1 m) ploto, skirta gaišenoms, sveriančioms 0-20 kg. Vidutinio dydžio duobė – ne didesnė kaip 1,25 m² (1,25x1 m), skirta 20-40 kg sveriančioms gaišenoms. Didelio dydžio duobė gali būti skirta individualiam ar grupiniam laidojimui gaišenų, sveriančių 40 kg ir daugiau, jos plotas – ne didesnis kaip 1,65 m² (1,5x1,1 m).
Gaišenoms arba urnoms su pelenais turi būti naudojamos sandarios, biologiškai suyrančių medžiagų talpyklos. Pavyzdžiui, tinkami kartoniniai ar faneriniai karsteliai, maišai iš savaime skaidžios celiuliozės, drobulės ir pan. Šiam tikslui nenaudotinos polietileninės ar kitos sintetinės, nesuyrančios pakuotės. Kapavietėje gali būti užkasami ne daugiau kaip dvi gyvūnėlių gaišenos bei neribotas skaičius urnų su pelenais.
Simokai (Kazlų Rūda)
Simokai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 9 km nuo Jankų.
Petraičių apylinkė (Telšiai)
Petraičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nevarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Nerimdaičių apylinkės ir Nevarėnų apylinkės.
Pensija
Pensija  – išmoka; materialinis aprūpinimas tam tikrais atvejais. Pensija gali būti:
Lietuvos pensijų sistema
Dėl mažo mirtingumo ir ilgėjančios gyventojų vidutinės gyvenimo trukmės pažangioms valstybėms ateityje bus vis sunkiau užtikrinti pakankamai dideles valstybines pensijas. Lietuva šiuo atžvilgiu ne išimtis. Pasaulio finansų krizės sukeltas ekonominis nuosmukis Lietuvoje tik patvirtina: valstybės surenkamo „Sodros" biudžeto nepakanka, kad būtų užtikrintas aukštas pensijų lygis ir kitos socialinės išmokos.
Dėl minėtų demografinių tendencijų prognozuojama, kad pažangiose valstybėse vis mažiau darbuotojų (dėl mažo gimstamumo) turės išlaikyti vis daugiau pensininkų (dėl ilgesnės gyvenimo trukmės). Prognozuojama sudėtinga situacija paskatino pensijų sistemos reformas daugelyje pasaulio valstybių. Reformų esmė – nepasikliauti vien valstybine pensija, o papildomai kaupti lėšas senatvei. 2003 m. Lidija Lietuvoje prasidėjusi pensijų sistemos reforma taip pat numato tris lėšų senatvei kaupimo šaltinius – vadinamąsias pensijų pakopas.
Trys pensijų sistemos pakopos
Valstybinė („Sodros„) pensija bus mokama iš ateityje dirbančiųjų sumokėtų mokesčių „Sodrai“ Investuojama dalis dabar valstybės surinktų „Sodros" mokesčių, kurie kaupiami žmogaus asmeninėje pensijų fondo sąskaitoje Investuoja pats žmogus, bet valstybė skatina, nes taiko gyventojų pajamų mokesčio lengvatą. Uždirbama ne tik iš investavimo, bet ir iš lengvatos
Pirmąją pensijos dalį mokės valstybė. Lietuvoje valstybei šiuo tikslu atstovauja „Sodra" – Valstybinio socialinio draudimo fondo valdyba. Svarbu žinoti, kad „Sodra" nekaupia dirbančiųjų sumokėtų „Sodros" mokesčių jų būsimoms pensijoms, o dabar surenkamus mokesčius panaudoja esamų pensininkų pensijoms ir kitoms socialinėms išmokoms. Kitaip sakant, mes, dirbantieji, šiandien mokame pensijas savo tėvams ir seneliams, o mums ateityje pensiją mokės mūsų vaikai ir anūkai. Deja, jiems tai padaryti bus sunkiau dėl minėtų gimstamumo ir ilgaamžiškumo tendencijų.
Antra ir trečia pensijų pakopos veikia visai kitu principu. Jose lėšos nuolatos atidedamos ateities pensijai: pinigai kaupiami asmeninėje konkretaus žmogaus sąskaitoje, investuojami ir toliau jų daugėja, kai investicijos uždirba pelną.
Pensijų fondai
Pensijų fondai iš tiesų yra investiciniai fondai, kuriems įstatymai nustato specialias sąlygas ir papildomus apribojimus, ir kurie yra orientuoti į gyventojų kaupiamas lėšas senatvei. Pavyzdžiui, antros pakopos pensijų fondas ypatingas tuo, kad jame kaupiama dalis konkretaus žmogaus šiuo metu „Sodrai" sumokėtų mokesčių, o į trečios pakopos pensijų fondą pats žmogus jau turi investuoti savo pinigus. Skatindama gyventojų savanorišką kaupimą trečios pakopos pensijų fonde, valstybė suteikia mokesčio lengvatą – nuo investuotos sumos grąžina sumokėtą gyventojų pajamų mokestį. Trijų pensijos pakopų tikslas – kad senatvėje iš visų trijų šaltinių gaunamų pajamų suma sudarytų didelę dalį iki tol žmogaus gautų pajamų. Laikoma, jog pensija turi sudaryti apie 70-80 proc. ankstesnio atlyginimo, tam, kad žmogus neturėtų keisti savo gyvenimo įpročių, kitaip sakant, kad nereikėtų pradėti labai taupyti.
Dadotkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nevarėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Nevarėnų apylinkės.
Atsargiai, perestrojka
Atsargiai, perestrojka – 1990 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Trejetas italų – Fulvijus, Markas ir Filipas – komandiruotėje socialistinėje Bulgarijoje pristato žemės ūkio techniką ir tuo pačiu susipažįsta su 3 vietinėmis merginomis. Išvykdami jie žada, kad sugrįš ir būtinai jas ves, nors yra įsitikinę, kad daugiau niekada nesusitiks.
Vis tik po 2 metų Sovietų Sąjungoje prasideda „perestrojka“ ir socialistinių šalių sienos tampa atviros. Filipas pakviečia atvykti gražuolę Tatjaną, tačiau kartu su ja pasirodo ir Olga su jos bei Fulvijaus sūnumi. Markas džiaugiasi, kad jo draugė Monika nepilnametė ir negali atvykti, tačiau su bulgarų delegacija pasirodo šios brolis kultūristas Sergejus, norintis priminti pažadą vesti jo seserį. Prasideda virtinė nesusipratimų: Tatjana, nusivylusi Filipu, įsidarbina toje pačioje įmonėje ir sparčiai kyla karjeros laiptais. Fulvijus apgyvendina Olgą nuomotame bute ir priverstas ją slėpti nuo žmonos ir dviejų dukterų, o Markas įvairiais būdais bando apgauti Sergejų, kad nereikėtų su juo vykti į Bulgariją.
NK Olimpija Ljubljana (1945)
Liublianos „Olimpija“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Liublianoje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m.
Atkūrus šalies Nepriklausomybę eilę metų dominavo aukščiausioje šalies lygoje, ne kartą tapo čempionais ir iškovojo futbolo taurę.
2005 m. dėl finansinių sunkumų iširo (bankrutavo). Tais pačiais metais buvo įkurtas naujadaras „Bežigradu“, vėliau pervadintas ir tapęs „Olimpija“.
Spalvinė gama
Žalia ir balta spalvos.
Sportika Blagoevgrad
Blagojevgrado „Sportika“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Blagojevgrado. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje moterų lygoje.
Istorija
Moterų ekipa suburta 2006 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje, skyrė dėmesį vaikų bei merginų futbolui.
2013 m. iškovojo antrą vietą Bulgarijos čempionate. 2014 ir 2016 m. pateko į Bulgarijos moterų futbolo taurės finalus, tačiau abu kartus pralaimėjo.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje moterų lygoje, po pirmojo etapo pateko į stipriųjų grupę, tačiau dėl pandemijos grėsmių atsisakė dalyvauti finaliniame etape, buvo pasitraukę iš čempionato.
2022–2023 m. sezone liko trečioje vietoje.
Simokai (Šakiai)
Simokai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Barzdų.
The Family Jewels
„The Family Jewels“ – debiutinis studijinis britų atlikėjos Marina and the Diamonds albumas, kuris buvo išleistas 2010 m. vasario 15 d.
Penkios albumo dainos tapo singlais, kiekvienam singlui buvo išleistas vaizdo įrašas. Pirmasis singlas „Mowgli's Road“ buvo išleistas 2009 m. lapkričio 13 d., bet pirmasis singlas patekęs į topus tapo „Hollywood“, kuris pasiekė 12-tą poziciją JK singlų tope. „I Am Not a Robot“ pasiekė 26-ąją, „Oh No!“ 38-ąją, „Shampain“ 141-ąją pozicijas. Po albumo išleidimo įvyko koncertinis turas, tokiu pat pavadinimu kaip ir albumas. Turas prasidėjo 2010 m. sausį ir baigėsi 2011 m. gruodį.
Įvykiai prieš albumo išleidimą
Kai atlikėjai sukako 18 m. ji persikėlė į Londoną, kur studijavo muziką. Po to, kai ji paliko keturias mokymosi įstaigas ir po kelių nesėkmingų perklausų Diamandis pradėjo kurti muziką pati. 2007 m. atlikėja išleido extended play (EP) „Mermaid vs. Sailor“ „Myspace“ svetainėje ir buvo pastebėta įrašų kompanijų. Ji pasirašė kontraktą su „Neon Gold Records“. 2009 m. vasarą pasirodžiusi keliuose Britanijos festivaliuose ji užėmė antrąją vietą BBC „Sound of 2010“ ir buvo nominuota „Brit Awards“.
2012 m. interviu su „Pridesource“ Diamandis pripažino, kad albumo pavadinimas - slengas sėklidėms.
Kompozicija
Diamandis teigė, kad albumą įkvėpė šeima, komercializmas, modernios socialinės vertybės ir moters seksualumas. Ji taip pat teigė, kad albumas turėtų būti traktuojamas kaip istorija ir teorija, kuri priverčia klausytoją mąstyti apie save.
Žurnalo „Q“ žurnalistas Hugh Montgomery savo straipsnyje apie albumą teigė, kad albume egzistuoja disco („Shampain“), bubblegum punk („Girls“) ir cabaret („Hermit The Frog“) žanrai. Pirmoji albumo daina „Are You Satisfied?“ svarsto pilnavertiško gyvenimo prasmę, „The Line of Best Fit“ rašytojas šią dainą sieja su danų filosofo Søren Kierkegaard darbais. 2010 m. sausį, interviu su „The Daily Telegraph“ metu, Diamandis pripažino, kad nėra patenkinta dainos „Girls“ žodžiais, nes jie gali būti suprasti neteisingai. Atlikėja teigė, kad dainos žodžiai yra susiję su jos pačios psichologinėmis problemomis dėl svorio.
Palačionių valsčius
Palačionių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Palačionys.
The Family Jewels
Dainų vaizdo įrašai
2008 m. Diamandis nufilmavo įrašus dainoms „Seventeen“ ir „Obsessions“. 2009 m. buvo nufilmuotas įrašas skirtas „I Am Not a Robot“, jį režisavo John Rankin Waddell. „Mowgli's Road“ vaizdo įraše atlikėja filmavosi su dviem šokėjais, įrašas nufilmuotas per 17 valandų, o Diamandis kostiumo dalys turėjo būti kontroliuojamos padėjėjų.
Palačionių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. priskirtas naujai Maladečinos apskričiai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
The Family Jewels
Dainų vaizdo įrašai
Lenkų režisierė Kinga Burza režisavo įrašus skirtus „Hollywood“ ir „Oh No!“, o Dan Knight režisavo vaizdo įrašą skirta Diamandis ir Chilly Gonzales bendram darbui „Hollywood“, kuris tapo Burza režisuoto vaizdo įrašo priešingybe.
Singlai
„Obsessions“ - pirmasis atlikėjos singlas, kuris buvo išleistas 2009 m. vasario 14 d. „Mowgli's Road“ buvo išleistas 2009 m. lapkričio 13 d. Ši daina pasirinkta dėl jos neįprasto ir „nekomerciško“ skambesio, tačiau ji sulaukė daug dėmesio po to kai ja pasidalino tokios asmenybės kaip Perez Hilton ir Kanye West.
Singlas „I Am Not a Robot“ buvo nominuotas „Popjustice £20 Music Prize“ 2010 m. kaip geriausias metų singlas, bet pralaimėjo singlui „Kickstarts“.
Turas
Po albumo išleidimo Diamandis pradėjo savo pirmąjį koncertinį turą. Koncertai buvo surengti Europoje, Š. Amerikoje ir Australijoje. Taip pat turo metu atlikėja pasirodė keliuose Britanijos festivaliuose. Diamandis tais pačiais metais pasirodė ir Katy Perry „California Dreams“, ir Coldplay „Mylo Xyloto“ turuose kaip apšildanti atlikėja.
Komercinė sėkmė
„The Family Jewels“ debiutavo 5-oje pozicijoje JK albumų tope ir per pirmąją savaitę buvo parduota 27 618 kopijų. Vėliau albumui JK buvo suteiktas auksinis sertifikatas. Albumas Graikijoje debiutavo 7-oje pozicijoje, o Airijoje 9-oje. Albumui Airijoje buvo suteiktas auksinis sertifikatas.
2011 m. sausį, Interviu metu radijui, Diamandis teigė esanti nusivylusi savo karjera, ypač albumo nesėkme JAV. Keli pasirodymai šioje šalyje buvo atšaukti ir atlikėja pradėjo rašyti naują albumą.
Kikboksas
miniatiūra|Kikbokso dvikova Kikboksas  – pilno kontakto kovinė sporto šaka, kurioje pirštines vilkintys varžovai gali mušti ir spardyti basomis kojomis. Dvikovos dažniausiai vyksta bokso ringe su bokso pirštinėmis, dantų apsauga ir trumpomis sportinėmis kelnėmis.
Istorija
Koviniai sportai, kuriuose buvo kovojama kumščiais ir kojomis, buvo populiarūs senovės Indijoje ir Šumere. XVII a. indų kikboksas paplito pietryčių Azijoje.
Senovės Graikijos olimpinėse žaidynėse vykdavo pankrationo rungtys.
XX a. Japonijoje pradėtos pirmos dvikovos, reklamuotos kikbokso pavadinimu.
Airijos futbolo varžybos 2018 m.
Airijos futbolo varžybos 2018 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: SOCCERWAY.com
Pusfinalio rungtynės
Drogheda United – Shelbourne
--- --
Drogheda United – Finn Harps
---
Albert Fish
Biografija
Albertas Fišas gimė 1870 m. gegužės 19 d. Vašingtone.
Airijos futbolo varžybos 2018 m.
Pusfinalio rungtynės
--- -
Pereinamnosios rungtynės
- -
Finalo rungtynės
---
Albert Fish
Biografija
Jis buvo jauniausias sūnus Rendelo ir Luizos Fišų šeimoje. Fišas turėjo vyresniąją seserį Anny ir vyresnius brolius Volterį ir Edviną. Jo tėvas buvo 43 metais vyresnis už motiną. Daugelis šeimos narių buvo psichikos ligoniai: vienas iš jo brolių mirė nuo hidrocefalijos, kitas buvo priklausomas nuo alkoholio, jo dėdės mirė psichiatrijos ligoninėje, jo motina patirdavo halucinacijų, o sesuo buvo beprotė.
Airijos futbolo varžybos 2018 m.
Finalo rungtynės
2018 m. rugsėjo 16 d. įvykusiame finale Derry City nugalėjo ir iškovojo taurę.