cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustavo kanalas
Istorija
Kanalas įrengtas XIX a. Jo statybą lėmė tai, kad Prūsija, kontroliavusi tuometinės Lenkijos ir Lietuvos pakrantes ėmė didelius tranzitinius mokesčius. 1823 m. Prūsija įvedė didžiulius tranzitinius mokesčius (rugių ir miežių transportavimo mokesčiai išaugo šešis kartus, avižų trylika kartų). Todėl Rusijos imperijos ir jai pavaldžios Lenkijos pareigūnai nusprendė, kad labiau verta sujungti Nemuno ir Vyslos baseinus ir vykdyti prekybą per Latvijos uostus (Ventos žiotyse įsikūrusį Ventspilį). Lenkijos Kongreso karalystės iždininkas Ksaveras Druckis-Liubeckis davė leidimą pradėti kanalo statybas. Kanalo projektą 1824 m. sukūrė Ignotas Prandzinckis (Ignacy Prądzyński). Kanalo statyba prasidėjo 1825 m., kuriai iš pradžių vadovavo pats projekto autorius, tačiau nuo 1826 m. statybai pradėjo vadovauti Jean-Baptiste Mallet de Grandville (Jan Chrzciciel de Grandville Malletski) ir Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel) iki 1830 m. Darbai buvo sustabdyti po 1831 m. sukilimo. Po sukilimo kanalo statyba sustojo ir 1833–1839 m. buvo padaryti tik keli papildomi darbai, kuriems vadovavo Teodoras Urbanskis (Teodor Urbański). Taip pat prie kanalo statybos prisidėjo šie inžinieriai: Jurgis Arnoldas (Jerzy Arnold), Tadas Edvardas Bielinskis (Tadeusz Edward Bieliński), Mykolas Horainas (Michał Horain), Vojciechas Korčakovskis (Wojciech Korczakowski), Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel), Feliksas Panceris (Feliks Pancer) ir Augustas Šulcas (August Szulc). Nors Augustavo kanalas buvo pastatytas (atidarytas 1839 m.), bet dėl Lenkijos sukilimų Nemuno ir Ventos baseinus turėjęs sujungti Ventos-Dubysos kanalas statyti nebaigtas. Vėliau Lenkijai visai atsijungus nuo Rusijos bei pradėjus vystytis geležinkelių tinklui kanalo laivybinė reikšmė sumenko. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kanalas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dabar kanalas naudojamas turistinėms reikmėms.
Kanalo tėkmė
Kanalas yra skirtomas į dvi dalis: vakarinį ir rytinį. Vakarinis (0,0 – 32,50 km) nuo kanalo pradžios iki Augustavo miesto ir rytinis (32,50 – 101,20 km) nuo Augustavo iki Nemuno upės. Kanalo ilgis skaičiuojamas nuo Bebro upės.
Šliuzai
Kanale yra 18 šliuzų. 14 iš jų Lenkijoje, 3 Baltarusijoje, 1 pasienyje. Iš viso yra 16 vieno lygio šliuzų, 1 dviejų lygių (Panievo šliuzas) ir vienas keturių lygių (Nemuno šliuzas).
Šliuzai nuo Bebro upės:
Švendrinė donacija
Švendrinė donacija (Donacia cinerea) – lapgraužių (Chrysomelidae) šeimos donacijų (Donacia) genties vabalas. Sutinkamas Europoje, Kaukaze, Turkijoje, Irane, Vakarų Sibire, Kazachstane, Uzbekistane.
Biologija
Švendrinė donacija yra 7–12 mm dydžio, kūnas rausvas su vario atspalviu, rečiau žaliai bronzinis, padengtas sidabriškai pilkais plaukeliais, antsparniai su taškinių įdubimų eilėmis. Vabalai maitinasi virš vandens palinkusių augalų lapais: šiurpių, švendrų, nendrių, viksvų. Lapus graužia iš abiejų pusių. Lervos vystosi ant plačialapių ir siauralapių švendrų šaknų.
Gyvūnų globos organizacija
Gyvūnų globos organizacija – nevyriausybinė, pelno nesiekianti organizacija, kuri rūpinasi beglobių, kitaip į bėdą patekusių gyvūnų gelbėjimu, jų priežiūra bei globėjų paieška. Dažniausiai tokios organizacijos rūpinasi kačių bei šūnų likimu, tačiau kai kurios iš jų priima ir kitus žinduolius, paukščius, roplius.
Panevėžiukas
Panevėžiukas – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km į šiaurę nuo Babtų, dešiniajame Nevėžio krante. Stovi Panevėžiuko Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1747 m., viena iš dviejų trikampio plano bažnyčių šalyje, su šventoriumi yra architektūrinis ansamblis, veikia Panevėžiuko pagrindinė mokykla, medicinos punktas, paštas (LT-54050), biblioteka (nuo 1949 m.), Panevėžiuko dvaras, UAB „Ebonitas“ (vidaus apdailos medžiagų gamyba). Bažnyčios šventoriuje stovi Žalvarinis varpas (nuo 1639 m., taikomosios dekoratyvinės dailės paminklas).
Etimologija
Panevėžiukas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Nevėžio upės. Mažybinė forma tikriausiai parinkta siekiant atskirti nuo Panevėžio miesto vardo.
Geografija
thumb|left|240px|[[Panevėžiuko bažnyčia]] miniatiūra|250px|left|Biblioteka, medicinos punktas, autobusų stotelė
Kaimas įsikūręs ties Striūnos žiotimis, netoli už Aluonos žiočių, 2 km nuo magistralės. Į šiaurę nuo Panevėžiuko prasideda Aluonos hidrografinis draustinis, stūkso Vikūnų piliakalnis, vakaruose (Cinkiškiuose) − Žalgirio parkas. Prie kaimo buvo V−VIII a. kapinynas (sunaikintas 1928−1929 m.).
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Panevėžiukas minimas nuo XIV a., Panevėžiuko dvaras − nuo 1544 m.
Andrius Gediminas Gudaitis
Andrius Gediminas Gudaitis (1940 m. gegužės 24 d. Vilnius – 2014 m. spalio 20 d. Palanga) – Lietuvos architektas.
Panevėžiukas
Istorija
1747 m. pastatyta Panevėžiuko bažnyčia, 1934 m. įsteigta parapija. 1896–1992 m. kaime veikė plytinė. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Andrius Gediminas Gudaitis
Biografija
Tėvas garsus Lietuvos tapytojas Antanas Gudaitis, motina Sofija Gudaitienė, seserys menotyrininkė ir muzikologė Eglė Gudaitytė-Kunčiuvienė bei odininkė Rūta Gudaitytė-Zaturskienė (jaunesnės). Žmona grafikė Almona Genovaitė Gudaitienė, sūnus dizaineris Adomas Gudaitis ir dukra menotyrininkė Algė Gudaitytė.
Panevėžiukas
Žymūs žmonės
Kapinėse pastatytas koplytstulpis (tautodailininkas V. Žilinskas) prie rašytojo K. Puidos kapo (1883–1945). Puidynės kaime išlikęs rašytojo dvarelis. Kletas Julius Koreva – pirmoji 1863 m. sukilimo auka Lietuvoje. Jo šeimai priklausė ir tebepriklauso Panevėžiuko dvaras.
Andrius Gediminas Gudaitis
Biografija
1965 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–1967 m. tarnavo Tarybinėje armijoje. 1967–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto projektų vyr. architektas, 1992–2002 m. – bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ architektas. Vėliau tęsė savarankišką karjerą, bendradarbiavo su kitais žinomais architektais ir bendražygiais G. Baravyku, R. Krištapavičium, J. Murnikovu, M. Jamantu ir kt.
Iki pat mirties dirbo prie individualių architektūrinių projektų, studijavo ir rinko žinias apie naujausias architektūros tendencijas.
Václav Svěrkoš
Vaclavas Sverkošas (g. 1983 m. lapkričio 1 d.) – buvęs futbolininkas, Čekijos rinktinės puolėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Čekijoje, Vokietijoje, Austrijoje ir FC Sochaux (Prancūzija).
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2008 m.
Dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čemponate, kur atidarymo varžybose įmušė debiutinį ir pergalingą įvartį į Šveicarijos vartus.
Liučiūnai
Liučiūnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Čekiškės ir 6 km į vakarus nuo magistralės Vilnius–Klaipėda, tarp Lazduonos ir Žąsino aukštupių. Veikia kultūros centras, medicinos punktas, krašto bendruomenės centras, parduotuvė, biblioteka, vidurinės mokyklos skyrius. Liučiūnuose kertasi keliai, ir , be to, dar eina vietinis kelias į Pesliškes.
thumb|left|240px|Įvažiavimas į Liučiūnus nuo [[Karalgiris (Babtai)|Karalgirio pusės]] thumb|left|240px|Liučiūnų šiaurinė dalis
Brihatpalajanų dinastija
Ši dinastija pakeitė Ikšvakų dinastiją. Jos valdomos teritorijos koncentravosi pajūryje, ties Krišnos upe. Dinastijos sostinė buvo Koduru (dab. Krišnos rajonas).
Liučiūnai
Istorija
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m. įkurta pradžios mokykla, iki 1992 m. devynmetė, 1993–2002 m. pagrindinė, nuo 2002 m. Čekiškės mokyklos skyrius. 1953 m. įkurta biblioteka
Brihatpalajanų dinastija
Ši dinastija valdė Tamsiaisiais amžiais, kuomet vidurio Indija buvo valdoma daugybės vietinių dinastijų. Kitos to meto Andhros dinastijos buvo Anandagotrikai ir kt.
Liučiūnai
Gyventojai
1820 m. buvo 10 kiemų.
Brihatpalajanų dinastija
Istorija
Vienintelis dinastijos valdovas buvo Džajavarma, kuris vedybiniais ryšiais buvo susigiminiavęs su Ikšvakais. Jam mirus, karalystė buvo padalinta tarp Anandagotrikų (į pietus nuo Krišnos upės) ir Salankajanų (į šiaurę).
Dovnevas
Dovnevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į vakarus nuo Grudeko ir apie 22 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Aliumininė bronza
thumb|250px|Aliumininė bronza su 20% aliuminio, V=50:1 Aliumininė bronza  – bronza, kurioje pagrindinis legiravimo metalas yra aliuminis. Tuo skiriasi nuo paprastos bronzos (legiravimo priedas alavas) ir žalvario (priedas – cinkas).
Skirtingos sudėties (aliuminio dalis kinta nuo 5% iki 11%) aliumininė bronza naudojama pramonėje. Kartais dedami papildomi legiravimo priedai – geležis, nikelis, manganas, silicis.
Sudėtis
Žemiau lentelėje pateiktos dažniausių aliumininės bronzos variantų sudėtys (pagal standarta ISO 428). Lentelėje nurodyti masės procentai. Lentelėje neparodytas vario, kuris sudaro likusią dalį, kiekis.
Savybės
Aliumininės bronzos atsparios korozijai, nes į jų sudėtį įeinantis aliuminis reaguoja su oro deguonimi ir paviršiuje sudaro ploną patvarų aliuminio oksido sluoksnį, kuris apsaugo nuo korozijos gilesnius metalo sluoksnius. Pridėjus alavo korozinis atsparumas gali padidėti.
Kita svarbi aliumininių bronzų savybė yra biostatiškumas. Bronzoje esantis varis neleidžia ant lydinio paviršiaus augti tokiems jūriniams organizmams kaip dumbliai, sėslūs vėžiagyviai ir dvigeldžiai moliuskai. Dėl šios priežasties įrengimuose, kuriuos norima apsaugoti nuo apaugimo, dažnai naudoja aliuminines bronzas, o ne nerūdijantyjį plieną ar kitus vario neturinčius lydinius.
Aliumininės bronzos paprastai būna auksinio atspalvio.
Naudojimas
Aliumininė bronza naudojama srityse, kur svarbus jos korozinis atsparumas, didesnis nei kitų inžinerinių medžiagų:
Iš aliumininės bronzos gamina: Kadangi aliumininė bronza yra patrauklios aukso spalvos, ji naudojama papuošalų gamyboje. Iš jos gamina dantų protezų vainikėlius, čia aliumininė bronza yra aukso pakaitalas, nes yra tokios pat spalvos ir chemiškai inertiška.
Aliumininė bronza ir artimi lydiniai naudojami monetų kalyboje. Iš jų kaldinamos tokios monetos, kaip:
Tabarauskų apylinkė
Tabarauskų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalvarijos apylinkės ir Naujienos apylinkės.
Devon
Devon (tikrasis vardas – Kristie Marie Lisa; g. 1977 m. kovo 28 d. Alentaunas) – JAV pornografinių filmų aktorė.
Biografija
left |thumb|150px|Devon 2005 m. Devon gimė Alentauno mieste, Pensilvanijos valstijoje. Savo giminėje ji turi olandų, prancūzų, anglų ir čerokių kraujo.
Devon turi du jaunesnius brolius, o vyresnioji sesuo jai visuomet atrodė sektinas pavyzdys.
Vaikystėje ji svajojo tapti garsia kino aktore, šokėja arba gimnaste, tačiau buvo per mažo ūgio (157 cm).
1995 metais Devon baigė Helertauno „Saucon Valley“ mokyklą, tačiau, nebūdama gabi mokslams, įsidarbino kavinėje padavėja.
Savo pomėgį šokti Devon nusprendė išreikšti dalyvaudama „Al‘s Diamond“ kabatero organizuotame mėgėjų pasirodyme gretimame mieste. Čia ji laimėjo pirmą vietą ir sulaukė kabareto savininko pasiūlymo šokti jo klube striptizą. Šį darbą ji dirbo 3 metus, kol nusprendė tapti pornografinių filmų aktore.
Aktorės karjera
1998 metais „Al‘s Diamond“ kabarete Devon susipažino su pornografinių filmų aktore Dayton Rain, atvykusia į klubą atlikti savo programos. Išoriškai panašios merginos greitai susidraugavo ir viename vakarėlyje Dayton, tuo metu dirbusi kompanijoje „Vivid Entertainment“, papasakojo jai apie porno žvaigždės gyvenimą ir Devon susidomėjo. Galutinai apsispręsti išmėginti save pornografijoje ją paskatino tuometinis vaikinas. left |thumb|180px|„Vivid Entertainment“ aktorės 2000 m. Dayton papasakojo, kad pradžiai būtina rasti gerą fotografą, galintį padaryti tinkamą fotosesiją. Devon taip padarė, tačiau patekti pas „Vivid“ vadovus nebuvo paprasta, todėl ji nusprendė nusifilmuoti viename pusiau mėgėjiškame filme, kuris galėtų tapti jai reklama. Rezultatas ir procesas jai taip nepatiko, kad Devon ketino visko atsisakyti, tačiau Dayton pažadėjo, kad supažindins ją su reikiamais „Vivid“ atstovais, nes ankstesni jos pačios bandymai buvo nesėkmingi.
Susitikime vienas iš kompanijos atstovų įžvelgė Devon galimybes ir net tikimybę prilygti tuo metu populiariausiai porno aktorei Dženai Džeimson.
Devon pasirašė sutartį su „Vivid“ kaip tik tuo metu, kai kompanijoje dėl pernelyg didelio pomėgio linksmintis darbo neteko Dayton Rain. Manydami, kad Devon, kaip jos draugė, gali būti panašaus būdo, kompanijos atstovai jai bandė paaiškinti kuo daugiau apie darbą ir būtinybę save saugoti. Pokalbiuose dalyvavo ir vienas iš „Vivid“ vadovų, jau matantis Devon nauja mega žvaigždę. right |thumb|180px|Devon ir [[Tawny Roberts]] Devon filmavosi „Vivid“ kuriamose juostose 1998–2001 metais ir kartu su Jenna Jameson tapo vienomis populiariausių aktorių. Nepaisant to, jau antraisiais kontrakto metais prasidėjo jos nesutarimai su kompanijos vadovais dėl pernelyg didelio aktorių išnaudojimo. Galiausiai 2001 metais kilo konfliktas su vienu iš fotografu, kurį Devon apkaltino seksualiniu priekabiavimu. „Vivid“ nusprendė palaikyti kitą pusę ir Devon sutartis nebuvo pratęsta.
2001 metais Devon dirbo su „Jill Kelly Entertainment“, tačiau sekančiais metais sutartį nutraukė, nes kompanija nevykdė savo pažadų. Po to sekė sutartis su „Digital Playground“ ir bendras projektas su gera drauge Tawny Roberts, tuo metu mėginusia kurti savo mobiliosios pornografijos liniją.
2004 metais Devon vaidino pirmajame pornografiniame HD formato filme „Island Fever 3“, o 2005 metais – specialiųjų efektų juostoje „Piratai“.
2005 metų pabaigoje baigėsi jos sutartis su „Digital Playground“ ir Devon tapo kompanijos „Shane‘s World“ aktore.
Nuo 1998 iki 2012 metų ji vaidino 60-je filmų suaugusiems.
Kita veikla
right |thumb|180px|Devon ir [[Jesse Jane]] Devon yra dalyvavusi muzikos kanalo MTV „Pimp My Ride“, Howard Stern laidose, jos nuotraukas spausdino žurnalai „E!“, „Penthouse“ ir „Stuff“.
2005 metais vaidino HBO serialo „Entourage“ epizode „I Love You Too“.
Asmeninis gyvenimas
2005 metais susitikinėjo su Danny Ting, porno filmų nuoma besiverčiančiu kinų kilmės verslininku.
Apdovanojimai
2010 metais Devon įtraukta į AVN Šlovės galeriją.
Bebras (upė)
Bebras  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje; Narevo dešinysis intakas. Prasideda Novi Dvoro gyvenvietės apylinkėse, netoli sienos su Baltarusija. Teka į pietryčius senoviniu ledyniniu slėniu, kuris susidarė ledyno tirpsmo vandenims nuo Nemuno, o vėliau ir Merkio bei Neries aukštupių tekant link Vyslos. Slėnis supelkėjęs, upė skaidosi į protakas, keičia vagą, vietomis yra senvagių. Įteka į Narevą ties Vizna.
Didžiausi intakai: Mėta, Lega, Lukas, Visa (dešinieji), Sidra, Bžozuvka (kairieji).
Prie upės įsikūrę miestai: Liepinė, Goniondzas, Štabinas, Vizna.
Istorija
Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos per upės pietvakarinę dalį, nuo Osoveco Tverdzos kaimo iki Narevo upės ėjo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės siena.
Aldona Petrulaitienė-Liukpetrytė
Aldona Petrulaitienė-Liukpetrytė (1938 m. kovo 30 d. Dalickų k., Pasvalio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Baigusi Kriklinių septynmetę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1965–1970 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).
Nuo 1958 m. rudens Montviliškio (Kėdainių r.) kultūros namų meno vadovė, subūrė mišrųjį chorą. 1959–1963 m. Ramygalos (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. 1963–1970 m. Miežiškių (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorams; jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o kultūros namų mišrųjį chorą 1970 m. respublikinei dainų šventei.
1971–1993 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1980–1983 m. muzikinio auklėjimo skyriaus vedėja, merginų choro vadovė ir chormeisterė.
Nuo 1993 m. Miežiškių kultūros namų meno vadovė, merginų vokalinio ansamblio „Raskila“ ir etnografinio ansamblio „Ratasai" vadovė, ikimokyklinio amžiaus vaikus moko dainuoti ir muzikuoti. Pedagogė buvo Panevėžio rajono dainų švenčių dirigentė.
Vilniaus Jono Basanavičiaus progimnazija
Vilniaus Jono Basanavičiaus progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, S. Konarskio g. 27, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 302523034. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla pradėjo darbą 1951 m. rugsėjo 1 d. ir vadinosi 8-ąja septynmete mokykla. 1968 m. mokykla reorganizuota į 53-ąją pradinę mokyklą, kurioje buvo mokoma lietuvių ir rusų kalbomis. 1969 m. 53-oji pradinė mokykla reorganizuota į 3-ąją lietuvišką aštuonmetę mokyklą, 1972 m. – į 27-ąją vidurinę mokyklą. 1975 m. mokykla perkelta iš S. Konarskio g. 37 į dabartinį pastatą.
1997 m. kovo 25 d. mokyklai suteikta teisė vadintis Jono Basanavičiaus (1851–1927) vardu. Iki 2001 m. mokyklą baigė 1374 abiturientai.
2010 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinė mokykla reorganizuota į gimnaziją ir pagrindinę mokyklą. Gimnazija perkelta į buvusios Vilniaus Vingio vidurinės mokyklos patalpas S. Konarskio g. 34. Senosiose patalpose liko pagrindinė mokykla. 2011 m. rugsėjo 1 d. pagrindinė mokykla tapo Jono Basanavičiaus progimnazija.
Lauckaimis
Lauckaimis – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Keturkaimio, dešiniajame Širvintos krante, prie kelio. Buvo Žaliosios mokyklos skyrius.
Entomologija
thumb|300px|Vabalų kolekcija Entomologija (iš 'vabzdys' + logos 'mokslas') – zoologijos mokslo sritis, nagrinėjanti vabzdžius. Pirmasis entomologinis tyrimų objektas buvo vabalas šventasis skarabėjus (Scarabaeus sacer), kurį senovės Egipto žyniai įvertino kaip protaujančią būtybę ir turinčią ryšių su dangaus kūnais. Dėl to šio vabalo atvaizdai buvo kalami akmenyje, liejami iš aukso, juos nešiodavo kaip amuletus, jais puošdavo faraonų kapus. Skarabėjus buvo pirmasis vabalas, kurio ištirta morfologija ir biologija, o dailininkai įamžino jo atvaizdą.
Tačiau fundamentaliosios entomologijos pradininku laikomas Aristotelis (384–322 m. pr. m. e), kuris paskelbė veikalą „Historia animalium“. Šiame darbe Aristotelis aprašė apie 80 vabzdžių rūšių, be to išskyrė vabalus į atskirą gyvūnų grupę, pavadindamas juos Coleoptera. Šis pavadinimas ir dabar vartojamas. Tai mokslinis vabalų būrio pavadinimas ( 'apskritimas' + ptera 'sparnai'). Praėjus labai daug metų entomologija vėl susidomėta XVIII a. 1758 m. pasirodė Karlo Linėjaus veikalas „Systema naturae", kuris sukėlė didžiulį susidomėjimą entomologiniais faunistiniais tyrimais. Daugiausia atradimų entomologijos srityje padaryta XVII ir XIX a. Tai P. A. Latreille, J. C. Fabricius, G. Panzer, G. Kraatz, C. DeGeer, A. Semionovas-Tianšanskis ir daugelis kitų tyrinėtojų, aprašiusių tūkstančius naujų ir mokslui nežinomų vabzdžių rūšių.
Entomologija Lietuvoje
Pirmieji entomologiniai tyrimai Lietuvoje atlikti tik XIX a. pr. Mokslo centras buvo Vilniaus universitetas. Šio universiteto profesorius E. Eichvaldas (Eichwald, 1829–1831) lotynų kalba paskelbė tritomį veikalą „Zoologia specialis“, kuriame aprašė nemažai vabzdžių rūšių. Po šio stambaus darbo, turėjusios anais laikais didelę mokslinę ir pažintinę reikšmę, entomofaunistiniai tyrimai Lietuvoje buvo ilgam nutraukti. Kartais į Lietuvą užklysdavo kaimyninių kraštų mokslininkai, tyrinėjantys atskiras vabzdžių grupes. XIX a. antroje pusėje paskelbta keletą taikomojo pobūdžio publikacijų. 1919 m. Kaune buvo įkurta Gamtos tyrimo stotis, kuriai vadovavo profesorius Tadas Ivanauskas. Jis paskelbė Lietuvoje 1920–1921 m. surinktų ar pastebėtų gyvūnų sąrašą. Tai yra pirmas Lietuvos entomologijos raidoje entomofaunistinis darbas, parašytas lietuvių kalba.
Entomologijos kryptys
Kadangi vien vabzdžių žinoma daugiau kaip milijonas rūšių, entomologija suskaidyta į smulkesnes sritis:
Rūta Gudaitytė-Zaturskienė
Rūta Gudaitytė-Zaturskienė (g. 1945 m. kovo 2 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė odininkė.
Biografija
Tėvas Antanas Gudaitis, brolis Andrius Gediminas Gudaitis. 1969 m. baigė Estijos dailės institutą. 1969–1974 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato Odos cecho meno vadovė.
Kūryba
Suprojektavo masinės gamybos odos etalonų (albumų, aplankų, dėklų ir kt.), sukūrė vienetinių odos dirbinių (dekoratyvinių pano, knygų įrišimų). Pirmoji odai dekoruoti pradėjo naudoti batikos techniką, derino ją su reljefinėmis formomis. Kūriniams būdingos aptakios, ritmiškai modeliuotos, dažnai iškilo reljefo formos, tapybiškas koloritas. Nuo 1970 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. 2003 m. stažavo Švedijoje.
Svarbiausi kūriniai:
Valentinas Klimas
Valentinas Klimas (g. 1958 m. kovo 4 d. Kaunas – 2011 m. birželio 28 d. Klaipėda) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
Biografija
1976-1980 m. mokėsi Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, baigė aktoriaus specialybės studijas (kurso vadovas P.Gaidys). Nuo 1980 m. – Klaipėdos dramos teatro aktorius. Žmona – aktorė Nelė Savičenko.
Palaidotas Lėbartų kapinėse
V. Klimas buvo Lietuvos teatro sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.
Vaidmenys teatre
V. Klimas Klaipėdos dramos teatro scenoje debiutavo dar studijų metais. Klaipėdos dramos teatre sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų: Nikita (A.Arbuzovo „Neatsargūs žaidimai”, rež. P.Gaidys), Protėjas (V.Šekspyro „Du veroniečiai”, rež. P.Gaidys), Kurčiajevas (A.Ostrovskio „Išminčiai, arba Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo”, rež. Romualdas Vikšraitis), Semionas (M.Gorkio „Vasa Železnova”, rež. P.Gaidys), Kristianas (E.Rostano „Sirano de Beržerakas”, rež. P.Gaidys), Keleris (V.Krėvės „Skirgaila”, rež. Aurelija Ragauskaitė), Noidas (A.Strindbergo „Tėvas”, rež. P.Gaidys), Basanijus (V. Šekspyro „Venecijos pirklys”, rež. P.Gaidys), Mortimeras (F.Šilerio „Marija Stiuart”, rež. Regina Steponavičiūtė), Don Pedras (V. Šekspyro „Daug triukšmo dėl nieko”, rež. P.Gaidys), Kirilas Glagoljevas (A.Čechovo „Nebaigta pjesė”, rež. Rolandas Atkočiūnas), Osvaldas (V. Šekspyro „Karalius Lyras”, rež. Algirdas Latėnas) ir kt.
Cibulinė
Cibulinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Suvieko, prie Čičirio ežero kranto. Pasiekiamas keliuku nuo Suvieko. Kaimo turizmo sodyba „Cibulinė“.
Juodmediniai
Juodmediniai (Ebenaceae) – augalų šeima, kuriai priklauso visžaliai medžiai ir krūmiai, augantys tropikuose ir subtropikuose bei kelios lapus numetančios rūšys iš vidutinio klimato sričių.
Paplitę Indonezijoje, Malaizijoje, Afrikoje ir kt.
Šeimoje yra 2 gentys ir apie 500 rūšių.
Plunksnamilčiai
Plunksnamilčiai, plunksnų miltai  – šalutinis paukštininkystės produktas, miltai, gaminami iš dalinai hidrolizuotų didesniuose slėgyje ir temperatūroje plunksnų, kurias po hidrolizės išdžiovina ir sumala. Plunksnamilčiuose yra iki 12% azoto, tačiau jo biologinis įsisavinamumas nedidelis. Plunksnamilčiai naudojami kaip trąšos ir pašarų (paprastai atrajotojų) priedas.
Pasaulyje kasmet užauginami milijardai vištų ir kitų paukščių. Iš jų apdorojimo atliekų plunksnų ir gaminami plunksnamilčiai. Plunksnos kaitinamos garų atmosferoje temperatūroje virš +140 °C, ši procedūra ne tik sterilizuoja plunksnas, bet ir dalinai denatūruoja ir hidrolizuoja jų baltymus. Taip apdorotas plunksnas po to išdžiovina, ataušina ir sumala.
Trąša
Plunksnamilčiai yra lėtaveikė daug azoto turinti organinė trąša. Jie netirpsta vandenyje, jie netinka naudoti kaip skystos trąšos. Tręšiant plunksnamilčius reikia sumaišyti su dirvožemiu, kad dirvožemio mikroorganizmai imtų juos skaidyti, tik tuomet išsiskiria augalų įsisavinami azoto junginiai.
Plunksnamilčiai kaip trąša sukelia šiuos poveikius:
Mikas Petrauskas
189px|thumb|Atminimo lenta pirmajai lietuviškai operai „Birutė“ atminti Vilniuje Mikas Petrauskas (1873 m. spalio 13 d. Palūšėje, Daugėliškio valsčius, Rusijos imperija – 1937 m. kovo 23 d. Kaune) – vargonininkas, dainininkas (tenoras), dirigentas, pedagogas, kompozitorius ir kultūros veikėjas, pirmosios lietuvių nacionalinės operos kūrėjas.
Biografija
Tėvas Jonas Petrauskas – 1863 m. sukilimo dalyvis, kuris vargonininkaudamas Palūšėje vedė J. Rastenytę iš Antagavės. Brolis – garsus dainininkas (tenoras) Kipras Petrauskas (1885–1968), kuris irgi yra vargonininkavęs ir vadovavęs chorams. Iš savo tėvo Jono išmokęs vargonuoti, Mikas 1888–1896 m. vargonininkavo, vadovavo chorui ir orkestrui Labanore. Paskui vienerius metus Rokiškio muzikos mokykloje pas Rudolfą Lymaną mokėsi vargonuoti. 1889–1900 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Obeliuose ir Gervėčiuose – suorganizavo nemažą chorą ir orkestrą.
1901–1906 m. Peterburgo konservatorijoje pas prof. S. Gabalį studijavo dainavimą, muzikos teorijos mokėsi pas A. Liadovą, o kompozicijos pas N. Rimskį-Korsakovą. Kartu baigė ir suaugusiųjų gimnaziją. Studijuodamas vadovavo lietuvių chorui, rengė vakarus-koncertus, sukūrė ir pastatė pirmąsias lietuviškas operetes. 1905 m. atvykęs į Vilnių, įsitraukė į revoliucinę veiklą, organizavo chorus, statė operetes ir operas. 1906 m. lapkričio 6 d. dabartinės filharmonijos salėje įvyko jo operos - pirmosios lietuviškos nacionalinės operos - „Birutė“ premjera.
1906 m. pabaigoje išvyko į Šveicariją – Ženevą, kur vadovavo chorui, atidarė rusų pabėgėlių muzikos studiją ir pastatė N. Lysenkos operą „Natalka Poltavka“ (joje pats dainavo). 1907 m. nuvyko į Paryžių ir pas Ch. Widorą mokėsi kompozicijos. Tų pačių metų vasarą su Paryžiaus konservatorijos studentu Z. Skirgaila atvyko koncertuoti į JAV – Čikagą. 1911–1912 m. studijavo dainavimą Italijoje pas A. Mezini, dainavo italų operos teatrų spektakliuose. 1912 m. vasarą atvyko į Vilnių, koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir Tilžėje. 1912 m. pabaigoje vėl išvyko į JAV – Niujorką, o 1914 m. į Bostoną.
Diskografija
thumb|Sovietinis pašto ženklas, 1963 m. (Michel 2841, Scott 2823)
Penkinių apylinkė
Penkinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Gazdų apylinkė
Gazdų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Penkinių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Keturvalakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. 1954 m. prijungta Veizbūniškių apylinkė, Patilčių apylinkė, dalis Bajorų apylinkės, dalis Mockabūdžių apylinkės ir Navininkų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Penkinių apylinkė prijungta prie Bartninkų apylinkės ir Keturvalakių apylinkės.
Gazdų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sangrūdos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalvarijos apylinkės ir Sangrūdos apylinkės.
Jiezno valsčius
Istorija
Minimas 1492 m. gruodžio 4 d. Ldk Aleksandro privilegijoje. XVIII a. pabaigoje valsčiaus žemėse buvo atliekami parapijos surašymai. Carmečiu valsčius atkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1933 m. Jiezno valsčiui priskirta dalis Stakliškių valsčiaus ir dalis naikinamo Nemajūnų valsčiaus, o Jiezno valsčiaus 11 kaimų atiteko naujam Birštono valsčiui. 1935 m. 1 kaimas perduotas Alytaus valsčiui. Jiezno valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jiezno rajonui (8 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6818 žmonės:
Dzerniakovas
Dzerniakovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Grudeko ir apie 31 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kirgizijos futbolo supertaurė
Tai vienerios varžybos, kuriose nugalėtojas iškovoja supertaurę. Rengiamos nuo 2011 m.
Goranas Pandevas
Karjera
2010 m. sausio 4 d. pasirašė 4,5 m. kontraktą su Milano „Inter“.
2011 m. rugpjūčio 26 iki sezono pabaigos buvo išnuomotas SSC Napoli.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
'''Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žeimių miestelyje, prie kelio.
Goranas Pandevas
Karjera
2012 m. birželio 6 d. pasirašė trejų metų sutartį su SSC Napoli.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Bažnyčios šventoriuje stovi trys šventoriaus koplyčios. Dviejose buvo laidojami Kosakovskiai, trečioji priklausė dvarininkams Nielovickiams. Parapijoje veikia Juciūnų koplyčia.
Goranas Pandevas
Karjera
2014 m. rugsėjo 1 d. pasirašė sutartį su Turkijos Galatasaray SK klubu, tačiau ten sužaidė tik 4 rungtynes.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Istorija
Iki 1522 m. bažnyčią pastatė A. Zaviša. Nuo 1565 iki 1631 m. ji priklausė evangelikams reformatams. 1720 m. buvo pastatyta naujoji bažnyčia. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. Jos išlaikymui klebonas Grigaliūnas 1820 m. dovanojo turto. XVIII a. pabaigoje bažnyčioje pamokslai vieną sekmadienį sakyti lietuviškai, kitą – lenkiškai. 1851 m. pamokslai būdavo lenkiški, tik retkarčiais lietuviški. Vėliau pamaldos laikytos tik lenkų kalba. Klebonijai 1832 m. priklausė Miknaičių ir Močėnų kaimai.
Goranas Pandevas
Karjera
Perėjo į Italijos Genoa CFC.
Audrius Stonys
Audrius Stonys (1966 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – kino režisierius, Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas (2002 m.), Europos kino akademijos (angl. European Film Academy) ir Europos dokumentikos tinklo (angl. European Documentary Network) narys. Taip pat jis yra ir Leipcigo, Noibrandenburgo, Sienos, San Paulo, Rio de Žaneiro kino festivalių žiuri narys.
Biografija
A. Stonys gimė 1966 m. Vilniuje, aktorių Česlovo Stonio ir Reginos Janinos Kazlauskaitės šeimoje, TV laidų vedėjos Aistės Stonytės brolis. Baigęs Vilniaus Tuskulėnų vidurinę mokyklą, 1984–1989 m. studijavo TV ir kino režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje. 1989 m. stažavosi Jono Meko Kino antologijos archyve Niujorke. Dirbo Lietuvos kino studijoje ir televizijoje. Nuo 1989 m. sukūrė 13 dokumentinių filmų ir vieną trumpametražį vaidybinį filmą. Filmai apdovanoti 19-oje tarptautinių kino festivalių.
Marius Repšys
Marius Repšys (g. 1984 m. rugsėjo 1 d. Vilniuje) – kino ir teatro aktorius. Vaidina Nacionaliniame dramos teatre, „Lėlės“ teatre, dalyvauja jaunųjų menininkų judėjime „No Theatre”.
Audrius Stonys
Biografija
2004–2005 m. dėstė dokumentinio kino kursą Europos Kino Koledže Danijoje. A. Stonio retrospektyvos ir kino pristatymai surengti Izraelyje, Rusijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Čekijoje, Japonijoje. Vienintelis Lietuvoje, gavęs „Felix“ – Europos kino akademijos apdovanojimą už geriausią metų dokumentinį filmą „Neregių žemė“. Tai vienas labiausiai įvertintų A. Stonio filmų tarptautiniu mastu, pelnęs daugybę prestižinių kino festivalių apdovanojimų.
Izotopų lentelė
Izotopų lentelė pateikia visus žinomus cheminių elementų izotopus, išrikiuotus atominio skaičiaus (protonų skaičiaus) didėjimo tvarka iš kairės į dešinę ir neutronų skaičiaus didėjimo tvarka iš viršaus į apačią. Neutronų (eilutės numerio) ir protonų (stulpelio numerio) suma duoda elemento atominę masę.
Marius Repšys
Biografija
M. Repšys baigė Vilniaus Gerosios Vilties vidurinę mokyklą, mokėsi Vilniaus pedagoginiame universitete, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.
Audrius Stonys
Filmografija
310 px|miniatiūra|dešinėje|A. Stonys dėsto
Izotopų lentelė
Pusėjimo trukmės (puskiekio periodai) koduojamos kiekvieno izotopo lentelės celės spalva (legenda dešinėje). Spalvotos celės rodo stabiliausius izotopus.
Rausvame fone esantys elementai yra stabilūs, o jų išsidėstymo vieta izotopų lentelėje dar kartais vadinama stabilumo slėniu.
Regina Laukaitytė
Regina Laukaitytė (g. 1959 m. rugsėjo 11 d. Marijampolėje) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.
Marius Repšys
Įvertinimas
Oskaro Koršunovo režisuotame spektaklyje „Išvarymas“ 2011 m. (Vandalo vaidmuo) apdovanotas už geriausią antraplanį vaidmenį „Auksiniu scenos kryžiumi“.
Regina Laukaitytė
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1988 m. istorijos mokslų kandidatė.
Marius Repšys
Įvertinimas
Nominuotas geriausio antro plano aktoriumi „2010 m. Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose. 2012 ir 2017 m. apdovanotas „Sidabrine gerve“ kaip geriausias metų aktorius.
Regina Laukaitytė
Biografija
Nuo 1989 m. dirba Lietuvos istorijos institute. Tiria Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių istoriją.
Bibliografija
Monografijos:
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Istorija
1842 m. medinė bažnyčia perstatyta ir „apsukta“ (pagrindinis frontonas orientuotas į vieškelį). 1863 m. Žeimių vikaras Domininkas Trečiokas pripažintas nepatikimu ir ištremtas į Orenburgo guberniją. Bažnyčia 1893 m. sudegė.
Regina Laukaitytė
Bibliografija
Spaudai parengtos knygos:
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Istorija
Inžinierius Vaclovas Michnevičius (1862–1947; palaidotas šventoriuje) suprojektavo mūrinę bažnyčią. Klebonas Matas Miežinis su parapijiečiais 1898–1906 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Vitražus kūrė Vladislovas Pšibitnevskis. 1915 m. rugpjūčio mėn. Rusijos kareiviai susprogdino bažnyčios bokštus, sutrupino vargonus, išgabeno varpus. Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia atstatyta.
Kassai AC
Košicės AC – buvęs Slovakijos futbolo klubas iš Košicės.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia didelė, neogotikinė, stačiakampio plano, su apside ir 2 aukštais fasado bokštais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais.
Kassai AC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1901 m. 1939–1940 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Liko tryliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Architektūra
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Į ją įmūrytos 3 koplyčios (dvi balto mūro klasicistinės ir viena raudonplytė neogotikinė): Kosakovskių koplyčia-mauzoliejus (1843) bei Pietų (XX a. pr.) ir Šiaurės koplyčios (XX a. pr.).
Šventoriuje prie senosios bažnyčios stovėjo varpinė (apatinė dalis – akmenų mūro, viršutinė – medinė).
Kassai AC
Istorija
1952 m. prijungtas prie naujo VSS Kosice klubo.
2012 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''2012 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 79-asis Lietuvos vyrų ir 65-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
79-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2012 m. balandžio 21 – balandžio 29 d.
Dalyviai
Čempionate žaidė 10 žaidėjų. Šeši dalyviai: Tomas Laurušas – rtg. 2369, Emilis Pileckis 2448, Virginijus Dambrauskas 2324, Sigitas Kalvaitis 2252, Mindaugas Beinoras 2353, Tautvydas Vedrickas 2318, į čempionatą pateko pagal 2012 m. Lietuvos šachmatų čempionato pusfinalio nuostatus, užėmę pirmąsias 6 vietas. Vilniuje 2012. vasario mėn. 19 – 25 d. d. Lietuvos kariuomenės Vilniaus įgulos karininkų "Ramovėje" vykusiose Lietuvos čempionato pusfinalio varžybose. Į čempionatą buvo kviesti 2011 m. Lietuvos šachmatų čempionato prizininkai – DM Šarūnas Šulskis, TM Gediminas Šarakauskas ir TM Vaidas Sakalauskas, bet jie nedalyvavo. Juos pakeitė didmeistriai Aloyzas Kveinys, Vidmantas Mališauskas, FM Simonas Žičkus 2283 ir TM Kęstutis Labeckas. Turnyro reitingo vidurkis – 2371. Galvojimui skirtas laikas kiekvienam: 90 min./40 ėjimų + 30 min. iki partijos pabaigos, pridedant 30 sek. po kiekvieno padaryto ėjimo.
Po keturių ratų
Po keturių ratų vienvaldžiu čempionato lyderiu buvo Aloyzas Kveinys, surinkęs 3 taškus iš 4 galimų (+2, = 2, – 0). Pustaškiu atsilikę, sekė 4 dalyviai: Tautvydas Vedrickas, Kęstutis Labeckas, Emilis Pileckis ir Vidmantas Mališauskas.
Po šešių ratų
Po 6 ratų lyderių grupė pagausėjo iki trijų. DM A. Kveinys, pastarasias dvi partijas baigė lygiosiomis ir tai leido jį pavyti E. Pileckiui bei DM V. Mališauskui, paskutinėj atkarpoje surinkusiems po 1,5 taško iš 2 galimų. Visi trys turėjo po 4 taškus. Ketvirtoje vietoje stovėjo Mindaugas Beinoras (3,5 taško), penktoje – šeštoje – T. Vedrickas ir K. Labeckas, turėję po 3 taškus.
Po septynių ratų
Po 7 rato vienvaldžiu lyderiu tapo DMV. Mališauskas, laimėjęs baltaisiais prieš Kęstutį Labecką. Tuo tarpu A. Kveinys juodaisiais baigė lygiosiomis su V. Dambrausku, o E. Pileckis, žaidęs baltosiomis figūromis pralaimėjo T. Laurušui. Tad lyderiaujanti grupė atrodė taip: 1. V. Mališauskas (5 tšk.), 2. A. Kveinys (4,5 tšk.), 3-4 v. E. Pileckis ir M. Beinoras (po 4 tšk.)
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate vilnietis DM Aloyzas Kveinys juodosiomis figūromis nugalėjo Tautvydą Vedricką ir ši pergalė jam užtikrino 2012 m. Lietuvos čempiono titulą (6,5 tšk.) ir čempionato aukso medalį, kuris jam buvo ketvirtas. Tuo tarpu kitas vilnietis didmeistris Vidmantas Mališauskas, žaisdamas baltosiomis figūromis, baigė lygiosiomis su FM Simonu Žičkumi bei, surinkęs 6 taškus, tenkinosi sidabro medaliu. Klaipėdietis TM Mindaugas Beinoras juodosiomis figūromis, įveikęs kitą konkurentą į medalius TM Emilį Pileckį ir, surinkęs 5,5 taško, iškovojo bronzos medalį.
Vyrų čempionato lentelė
[http://www.chessbites.com/Games.aspx?t=ch-LTU+2012&s=Vilnius+LTU&y=2012 2012 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionato partijos]
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
65-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2012 m. vasario 24 – vasario 29 d. Jame šveicariškąja sistema (8 ratai) žaidė 22 šachmatininkės. Iš 2011 m..Lietuvos moterų šachmatų čempionato prizininkių nedalyvavo tik čempionė Živilė Šarakauskienė, Galvojimui skirtas laikas kiekvienai: 90 min./40 ėjimų + 30 min. iki partijos pabaigos, + 30 sek. po kiekvieno padaryto ėjimo. Per 6 dienas šveicariškąja sistema buvo sužaisti 8 ratai, tad dvi dienas teko žaisti po du ratus. Turnyro vidutinis reitingas – 1858.
Po šešerių ratų
Po šešerių ratų lyderių būrelis sumažėjo iki dviejų: V. Kalvytės ir D,. Daulytės, turinčių po 5,5 taško. Jų persekiotojos: Jovita Žiogaitė ir Giedrė Vanagaitė buvo atsilikusios 1,5 taško ir turėjo po 4 taškus. Pustaškiu nuo jų sekė dar penkios šachmatininkės.
Likus vienam ratui
Prieš paskutinį ratą vienvalde lydere tapo šiaulietė MDM D. Daulytė 7-ame rate baltosiomis figūromis įveikusi G. Vanagaitę ir, surinkusi 6,5 taško iš 7 galimų. Tuo tarpu kita, buvusi lyderė, V. Kalvytė baltosiomis figūromis baigė lygiosiomis su Jovita Žiogaite ir, surinkusi 6 taškus, turnyrinėje lentelėje buvo antra. Pasiekusi pergalę prieš R. Zykienę, po dviejų iš eilės nesėkmių į trečiąją vietą vėl iškopė Kristina Apanavičiūtė iš Kauno rajono. Tiesa trečiąją vietą su ja dalinosi trys vilnietės: J. Žiogaitė, S. Zaksaitė ir G. Paulauskaitė. Visos jos turėjo po 4,5 taško ir vilčių iškovoti bronzos medalį.
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate lyderės žaidė juodosiomis figūromis ir baigė savo partijas taikiai: MDM D. Daulytė su MTM S. Zaksaite, o MFM V. Kalvytė su M. Mališauskiene. Lygiosios suteikė Deimantei Daulytei 1-ąją vietą čempionate (7 taškai iš 8 galimų) ir aukso medalį, o Vestai Kalvytei (6,5 taško) – 2-ąją vietą ir sidabro medalį. Dėl trečiosios vietos vyko bekompromisinės kovos: Gintarė Paulauskaitė baltosiomis figūromis įveikė Kristiną Apanavičiūtę, o Jovita Žiogaitė – Ievą Žalimaitę. ir abi nugalėtojos surinko po 5,5 taško. Tačiau dėl aukštesnių papildomų rodiklių trečioji vieta buvo pripažinta Jovitai Žiogaitei. Gintarė Paulauskaitė liko ketvirta.
Moterų čempionato lentelė
Pastaba * žaidė b – baltosiomis, j – juodosiomis figūromis.
Gleiskas
Gleiskas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vilkupiai
Vilkupiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kybartų, pakeliui į Kudirkos Naumiestį. Seniūnaitijos centras. Veikia Kybartų pagrindinės mokyklos skyrius.
Liepos 4
Liepos 4 yra 185-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 186-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 180 dienų. Šią dieną Žemė yra toliausiai nuo Saulės.
Juodis
Juodis gali reikšti:
Juodmedis
Juodmedis (Diospyros) – juodmedinių ( Ebenaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso visžaliai ir lapus numetantys medžiai.
Liepos 4
Vardadieniai
Skalvis – Gedgailė – Teodoras – Malvina
Juodis
Pavardės:
Juodis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Juodmedis
Dauguma rūšių paplitusios tropikuose, o kelios ir vidutinio klimato kraštuose.
Juodis
Pavardės:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juodienė (ištekėjusi moteris) ir Juodytė (mergautinė pavardė).
Juodmedis
Rūšys
ir kt.
Juodis
Pavardės:
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Filipsburgas
Filipsburgas (Philipsburg) – Sint Marteno sostinė, siauras žemės plotas tarp Žaliosios įlankos ir Didžiojo Druskos tvenkinio. 2006 m. mieste gyveno 1338 gyventojai.
Istorija
Iki europiečių pasirodymo Amerikos žemyne, čia būta aravakų gyvenvietės.
1493 m. lapkričio 11 d. šitose vietose lankėsi Kristupas Kolumbas ir atrastas žemes padovanojo Ispanijos karūnai.
1763 m. Nyderlandų laivyno kapitonas John Philipsas įkūrė gyvenvietę, kuri pavadinta Filipsburgu.
Filipsburgas tapo svarbiu tarptautinės prekybos centru. Du istoriniai fortai liudija Filipsburgo strateginę svarbą Sint Marteno istorijoje: Amsterdamo fortas ir Vilemo fortas.
Pagrindinis miesto prekybos rajonas – centre esanti Front Street ('Priekinė gatvė'). Filipsburgas turi uostą, kuriame švartuojasi daugelis kruizinių laivų, tokių kaip Carnival Valor.
Princesės Julianos tarptautinis oro uostas
Dėl trumpo (2180 metrų ilgio) vietos Princesės Julianos tarptautinio oro uosto kilimo ir tūpimo tako, lėktuvai turi leistis neįprastai žemame aukštyje, praskrisdami vos 10–20 metrų virš šalia esančio Maho paplūdimio. Besileidžiantys lėktuvai, jų sukeliamos dirbtinės bangos tapo populiaria atrakcija tarp turistų ir burlentininkų, net paskatino turizmą Sint Martene.
Takažolinė spragė
Takažolinė spragė (Altica oleracea) – lapgraužių (Chrysomelidae) šeimos Altica genties vabalas. Transpalearktinė rūšis.
Majonas
Majonas – veikiantis ugnikalnis, esantis Filipinų Luzono saloje, Bikolio regione. Ugnikalnio kūgio forma labai primena Fudizjamos kalną Japonijoje. Ugnikalnis yra 15 km į šiaurės vakarus nuo Legazpio miesto.
Dotamų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gražiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Vygrelių apylinkės ir dalis Pavištyčio apylinkės, o dalis Dotamų apylinkės prijungta prie Būdviečių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dotamų apylinkė prijungta prie Gražiškių apylinkės.
Takažolinė spragė
Biologija
Takažolinė spragė yra 4–5 mm dydžio. Žiemoja imago stadijoje viršutiniame dirvos sluoksnyje ar paklotėje. Vabalai skraido balandžio–spalio mėn. Mityboje vyraujantys augalai: ožkarožė (Ephilobium), nakviša (Oenothera), paprastoji raudoklė (Lythrum salicaria), takažolė (Polygonum aviculare), rūgštynė (Rumex), usnis (Cirsium), šilinis viržis (Calluna vulgaris), kraujalakė (Sanguisorba), anksta (Draba), žvaginė (Capsella). Lervos apgraužia, skeletuoja lapus, suaugę vabalai pažeidžia stambesnius šoninius lapus.
Majonas
Pats didžiausias užfiksuotas šaltiniuose išsiveržimas įvyko 1814 m. vasario 1 d. Iš ugnikalnio liejosi lava, karšti dūmų debesys. Buvo sunaikintas visas Kagsavos miestas, kuriame beveik sveikas liko tik miesto bažnyčios bokštas. Medžiai buvo sudeginti, upės sunaikintos, žemę padengė 9 metrų pelenų sluoksnis. Iš viso šio išsiveržimo metu žuvo 2200 žmonių.
thumb|left|Majono išsiveržimas 1984 m.
Trikertė žvaginė
Trikertė žvaginė (Capsella bursa-pastoris) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos žvaginių (Capsella) genties augalų rūšis.
Smulkūs balti žiedai kekėse, ant tįstančios žiedyno ašies nokstančios ar jau sunokusios trikampiškos ankštarėlės. Vainiklapiai 4. Augalo lotyniškas vardas reiškia dėžutę ir piemens maišelį. Stiebas apie 30 cm aukščio, nelabai šakotas. Pamatiniai lapai skrotelėje. Lapai įvairios formos: pailgi, linijiški arba kastuviški, lygiakraščiai, dantyti arba plunksniškai iškarpyti. Tai priklauso nuo metų laiko, pavyzdžiui, rudenį išaugusių augalų lapai stambesni, labiau suskaldyti. Stiebo lapai nedideli, pailgi, bekočiai. Žvaginė yra vienmetė, kartais rudenį sudygę augalai žiemoja, anksti pavasarį peržydi ir sunokina sėklas. Sėklų subrandina daug, jos ilgai išlieka daigios.
Gaji piktžolė. Auga laukuose, dirvonuose, daržuose, pakelėse. Žydi ir nokina sėklas nuo balandžio mėn. iki rudens šalnų.
Lotyniškas bursa-pastoris žvaginės pavadinime reiškia 'piemens krepšys'. Buvo manoma, kad piemens krepšį primena trikampės („trikertės“) žvaginės ankštarėlės.
Panaudojimas
Žolė tinkamas ir mėgstamas ankstyvas paukščių ir triušių pašaras.
Sudėtis
Lapuose yra daug vitamino C. Prinokusiose sėklose yra iki 35 % riebalinio aliejaus.
Mityba
Nuo pat ankstyvo pavasario galima naudoti maistui. Tinka salotoms, sriuboms.
Sėklas galima naudoti kaip prieskonį.
Vaistinės savybės
Vartojamas žvaginės užpilas, sultys. Turi kraujagysles sutraukiančių, lygiųjų raumenų tonusą didinančių savybių, todėl gerai stabdo kraujavimą, ypač gimdos.
Vartojama esant viduriavimui, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligei gydyti.
Vaistinės žaliavos rinkimas
Vaistinė žaliava – žydinti žolė, pjaunama balandžio-rugsėjo mėnesiais, žydėjimo metu. Augalai išraunami, pašalinamos šaknys ir pageltę bei sugedę lapai. Žolė paskleidžiama plonu sluoksniu gerai vėdinamoje, nuo saulės spindulių apsaugotoje patalpoje. Džiovinant apšildomoje džiovykloje, temperatūra turi būti ne aukštesnė kaip 40 °C.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 30 psl.
Mečislovas Vitkus
Mečislovas Vitkus (1923 m. balandžio 17 d. Pagrybyje, Kaltinėnų vlsč. – 2012 m. liepos 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas.
Biografija
1949 m. baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1960 m. medicinos mokslų kandidatas.
1949–1951 m. dirbo Kauno srities klinikinėje ir Skuodo rajono ligoninėse. 1951–1953 m. Mažeikių ligoninės vyr. gydytojas ir chirurgijos skyriaus vedėjas. 1953–1967 m. Klaipėdos ir Vilniaus respublikinių ligoninių chirurgijos skyriaus vedėjas. 1969–1982 m. dirbo Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje. Nuo 1982 m. Respublikinio mikrochirurgijos centro vadovas. Dėstė Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.
1977 m. stažavosi JAV.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Mokslinė veikla
1980 m. pradėjo pirmąsias mikrochirurgijos operacijas Lietuvoje.