cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juros periodo krantas
thumb|270px|Juros periodo kranto dalis
Nemunėlio Radviliškio valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Biržų rajonui (9 apylinkės).
Markutiškių apylinkė
Markutiškių apylinkė sovietmečiu buvo:
Juros periodo krantas
Juros periodo krantas − D. Britanijos salos pietinės pakrantės ruožas palei Lamanšo sąsiaurį. Apima Anglijos Dorseto ir rytų Devono grafysčių pakrantes.
Pakrantė tęsiasi nuo Orkombo netoli Eksmuto Rytų Devone (50° 36’ 23”N, 3° 23’ 03”W) iki Senojo Hario uolų netoli Svanadžo Rytų Dorsete (50° 38’ 24”N, 1° 56’ 21”W). Ilgis – apie 155 km. 2001 m. pakrantė buvo įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą. Krantų atodangose matoma Mezozojaus eros uolienų formavimosi seka, apimanti apie 185 mln. metų geologinės istorijos. Pakrantėje yra devynios reikšmingos fosilijų radimvietės.
Neto masė
Neto masė arba neto svoris ( – grynas) – tai produkto masė, neskaičiuojant pakuotės. Neto masė žymima simboliu „℮“ (U+212E).
2001 m. Baltijos taurė
'''2001 m. Baltijos taurė''' – Baltijos taurės futbolo turnyras, liepos 3–5 dienomis vykęs Latvijoje.
Čempionais tapo šeimininkai latviai.
Tony Hawk
Tonis Hokas (, g. 1968 m. gegužės 12 d.) – profesionalus riedlentininkas, populiarus savo tėvynėje – JAV – ir už jos ribų.
Riedlentininko vardu pavadinta populiari kompiuterinių žaidimų serija. Tonis Hokas žinomu tapo 1999 m., kai kasmetinėse X-Games ekstremalaus žiemos sporto žaidynėse pirmasis atliko triuką, žinomą „The 900“ pavadinimu.
Vaikystė
Tonis Hokas gimė 1968 m. gegužės 12 d. San Diege, Kalifornijos valstijoje, JAV laivyno atsargos karininko Frenko Hoko (Frank Hawk) ir nepilnu darbo etatu dirbančios mokytojos Nensės Hok (Nancy Hawk) šeimoje. Toniui sulaukus aštuonerių, vyresnysis brolis nupirko jaunėliui padėvėtą riedlentę, o tėvas pastatė medinę rampą Hokų namo kieme.
Pamarių kultūra
Pamarių kultūra, arba Žucevo kultūra  – neolito amžiaus archeologinė kultūra, maždaug 3600 m. pr. m. e. – 1600 m. pr. m. e. paplitusi Baltijos pajūryje nuo Gdansko įlankos iki Ventos upės. Susidarė maišantis vietinei Narvos kultūrai su ateiviais virvelinės keramikos kultūros nešėjais. Pastaraisiais metais pradėjus plačiau tyrinėti Kaliningrado srities Pamarių kultūros gyvenvietes, paaiškėjo, kad šios kultūros atsiradimo pradžia siekia kur kas ankstesnį nei Virvelinės keramikos kultūra bendraeuropinio horizonto laikotarpį.
Tony Hawk
The 900
1999 m. birželio 27 d. Tonis Hokas tapo pirmuoju riedlentininku, sėkmingai atlikusiu „The 900“ triuką. Po dešimties nesėkmingų bandymų, vienuoliktąjį sykį sportininkui pavyko techniškai taisyklingai atlikti šlovę jam atnešusį triuką. Po dvejų metų, per X-Games 2001 žaidynes Tonis Hokas „The 900“ pakartojo darsyk.
Pamarių kultūra
Charakteristika
Pamarių kultūros gyventojams svarbus ir reikšmingas gamybinio ūkio plėtros veiksnys buvo gintaro rinkimas, apdorojimas ir mainai, o ūkininkavimo pagrindą sudarė žvejyba – medžioklė, antrame etape pradėjo auginti javus ir gyvulius. Taip pat palaikė ryšius su šukinės – duobelinės keramikos kultūros bendruomenėmis.
Tony Hawk
The 900
„The 900“ yra dviejų su puse karto (900 laipsnių – iš čia ir kilęs triuko pavadinimas) apsisukimas aplink savo ašį stovint ant riedlentės ore. Šis triukas laikomas vienu pavojingiausių riedlenčių sporte.
Kai kurie ekspertai ir sporto komentatoriai iki šiol abejoja faktu, kad Tonis Hokas pirmasis atliko legendinį triuką. Pagrindinis skeptikų kontraargumentas – teorija, kad pirmasis „The 900“ atliko profesionalus riedlentininkas Denis Vei (Danny Way) 1989 m. Triuko atlikimas esą yra įrašytas pirminėje filmo apie riedlentininkus „Santa Cruz“ versijoje. Tonio Hoko atsakymas į jam pateiktą kritiką 1999 m. skambėjo taip:
Pamarių kultūra
Charakteristika
Ilgą laiką Pamarių (Rzucevo) kultūra buvo laikoma ankstyviausia žinoma baltų kalbomis kalbančia kultūra, iš kurios ilgainiui išsivystė vakarų baltai. Šiuo metu šia hipoteze yra abejojama.
Tony Hawk
The 900
Dėl iš prigimties taisyklėmis nevaržomo riedlenčių sporto labai sudėtinga nustatyti kriterijus, kuriais remiantis vieną ar kitą triuką galima laikyti atliktu sėkmingai.
Pamarių kultūra
Charakteristika
Pamarių kultūros bendruomenių klestėjimo laikas baigėsi, kai II tūkst. pirmame ketvirtyje Semboje dėl jūros vandens lygio pokyčių sumažėjo gintaro žaliavos išteklių. Bendruomenės netekusios tokio svarbaus prekybai skirtos žaliavos šaltinio, tapo nebeįdomios kitoms Europos tranzitine prekyba užsiimančioms bendruomenėms. Pamarių kultūrai įtaka darė Ivno, varpinių taurių, Trzcinieco kultūros bendruomenės, o šios bendruomenės turėjo įtakos susiformuoti Vakarų baltų pilkapių kultūrai. Lužitėnų kultūra susiformavusi į rytus ir pietus nuo jos.
Tony Hawk
Asmeninis gyvenimas
Tonis Hokas pirmąjį kartą vedė Sindi Dunbar (Cindy Dunbar) 1990 m. balandį, tačiau judviejų santuoka iširo po trejų metų. Pora susilaukė sūnaus Hadzono Hoko (Hudson (Riley) Hawk), gimusio 1992 m. gruodžio 6 d., vardą gavusio vieno iš Tonio Hoko prosenelių garbei. Pirmagimis seka tėvo pėdomis, todėl taip pat užsiiminėja riedlenčių sportu.
1996 m. Tonis Hokas vedė Erin Li (Erin Lee). Antroji santuoka truko aštuonerius metus. Erin Li su Toniu susilaukė dviejų sūnų – Spenserio (Spencer), gimusio 1999 m. liepos 26 d., ir Kygano (Keegan), gimusio 2001 m. gegužės 18 d.
2005 m. sausio 12 d. širdies formos Tavarua saloje, priklausančioje Fidžiui, po vienerių metų susitikinėjimo Tonis Hokas vedė trečiąjį kartą. Nuotaka – Lotsė Meriam (Lhotse Merriam) – buvusi tarptautinės laisvųjų riedlentininkų asociacijos (International Free Skiers Association) viceprezidentė, buvusi firmos „Method Media & Marketing Inc“ prezidentė ir buvusi firmos „Clover Lingerie & Gifts LLC“ savininkė. Vestuvėse dalyvavo ir vestuvių muzikantų vaidmenį atliko nuotakos mėgstama grupė „Rancid“.
2008 m. birželio 30 d. pora susilaukė dukters Kadensijos Klover Hok (Kadence Clover Hawk), gimusios Kalifornijos valstijoje.
Verslo interesai
1992–1994 m., kai riedlentininkų pasaulyje gatvės stilius (. Vadinamojo gatvės stiliaus varžybos vyksta ne ant rampos, bet dažniausiai 1003 kvad. metrų ploto aikštelėje su kliūtimis, kurioje riedlentininkai atlieka kelis triukus iš eilės arba jų kombinacijas) tapo poluliaresnis už profesionalųjį, vadinamą rampos arba vertikaliuoju riedlenčių sportu, Tonis Hokas kartu su savo bičiuliais įkūrė kompaniją „Birdhouse Projects“, vėliau pakeitusia pavadinimą į „Birdhouse Skateboards“. Ši kompanija gamina riedlenčių lentas, ratukus, taip pat rūbus ir aksesuarus riedlentininkams. Sportininkas taip pat turi kino ir televizijos filmų studiją „900 Films“, kuri gamina filmus ir klipus apie riedlenčių sporto profesionalus ir legendas. Hokų šeimai priklauso nuosava drabužių linija „Hawk Clothing“, kurios produkcija prekiaujama išskirtinai tik JAV prekybos tinklo „Kohl’s“ parduotuvėse. taip pat Tonis Hokas yra sudaręs sutartį su laikrodžių gamintoju „Armitron Watch Company“, pagal kurią gaminami vardiniai riedlenininko laikrodžiai, taip pat pardavinėjami išskirtinai tik „Kohl’s“ parduotuvių tinkle.
2000 m. Tonis Hokas kartu su biografu Synu Mortimeriu (Sean Mortimer) parašė savo biografiją, pavadintą „HAWK: Occupation: Skateboarder“. Biografija buvo pasiekusi „New York Times“ geriausiai parduodamų knygų sąrašo 18-tą vietą. Vėliau buvo parašyta antroji knyga – kelionės žurnalas, pavadintas „Between Boardslides and Burnout“.
2002 m. buvo įkurtas Tonio Hoko Fondas (Tony Hawk Foundation), pelno nesiekianti organizacija, kurios tikslas – padėti įrengti riedlenčių parkus nepasiturinčioms bendruomenėms. Šis fondas riedlenčių parkų įrengimui skyrė milijonus JAV dolerių. 2007 m. balandį Tonis Hokas, kartu su vienuolika įvairių sričių sportininkų (Andre Agasi, Muhamedu Ali, Lensu Armstrongu ir kitais) tapo organizacijos „Atletai už viltį“ (Athletes for Hope) nariu. ši organizacija vienija sportininkus, besirūpinančius vargšų ir ligonių gerove ir parama jiems.
Tonio Hoko organizuotas „Boom Boom HuckJam“ turas laikomas vienu iš komerciškai sėkmingiausių ekstremalaus sporto renginių. Šiame ture dalyvavo didžiausi riedlenčių, BMX dviračių ir motokroso meistrai. Turas buvo rengiamas penkerius metus iš eilės, nuo 2003 iki 2007 m. Visi jam priklausantys renginiai vyko JAV teritorijoje, dalis renginių buvo organizuoti pramogų verslo kompanijai „Six Flags“ priklausančiuose pramogų parkuose.
2007 m. sportininko kompanija „900 Films“ kartu su kompanija „Or Die Networks“ sukūrė ir pristatė interneto svetainę ShredOrDie.com. 2007 m. spalio 23 d. veiklą pradėjusiame tinklalapyje sportininkai, filmų kūrėjai ar paprasti interneto vartotojai gali patalpinti savo ar kitų filmuotą vaizdo medžiagą, kurioje užfiksuoti įvykiai, susiję su riedlenčių, BMX dviračių ir kitu ekstremaliu sportu.
Kompiuteriniai žaidimai
Visų serijos žaidimų tema – riedlenčių sportas, juose veikia išgalvoti veikėjai arba realių asmenų prototipai. Žaidimų žanrai skiriasi – pirmieji serijos žaidimai laikomi riedlenčių sporto simuliatoriais, vėlesniuose žaidimo veiksmas dažniausiai vyksta pagal iš anksto numatytą scenarijų.
Vaidmenys filmuose, televizijoje
2002 m. filme „The New Guy“ Tonis Hokas vaidino pats save. Šiame filme riedlentininkas atliko epizodinį vaidmenį – vakarėlio filmavimo metu atliko 360 laipsnių apsisukimą aplink savo ašį. Taip pat sportininkas atliko epizodinius vaidmenis tokiuose filmuose kaip „XXX“ (dar žinomas kaip „Trigubas X“), „Haggard: The Movie“, animaciniame seriale „Simpsonai“, televizijos seriale „CSI: Majamis“.
1027 m.
1027 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kovo 29
Kovo 29 yra 88-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 89-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 277 dienos.
1027 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Paprastoji šilsamanė
Paprastoji šilsamanė (Pleurozium schreberi) – patisinių (Hypnaceae) šeimos samanų rūšis. Dažna Šiaurės pusrutulyje ir Pietų pusrutulio aukštikalnėse.
Lengvai atskiriama ir atpažįstama nuo kitų samanų pagal raudoną stiebo žievę, kuri aiškiai matoma pašalinus lapus. Stiebas 10-15 cm, kylantis, taisyklingai plunksniškai išsišakojęs. Lapai gaubti, truputį išilgai raukšlėti, kiaušiniški. Sporogono kotelis rausvas. Sporifikuoja rudenį. Dvinamė. Sporinė cilindriška, išlinkusi.
Tai viena iš būdingiausių pušynų samanų. Auga puriais žaliais arba gelsvai žaliais blizgančiais patiesalais (dažniausiai kartu su atžaline gūžtve, puriąja dvyndante, šiline plunksne).
thumb|left|250px|Sporogonai thumb|left|250px|Stiebai
Doičongo nacionalinis parkas
Doičongo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Lampango ir Lampuno provincijose.
Vieta
Parkas užima 332,00 km² plotą ir apima Sop Prapo (Sop Prap), Thoeno (Thoen) ir Maephriko (Mae Phrik) Lampango, bei Li (Li) – Lampuno apylinkes, 54 km į pietvakarius nuo provincijos centro Lampango.
Flora ir fauna
Doičongo nacionaliniame parke vyrauja:
Skriplevas
Skriplevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 48 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pietų Afrikos Respublikos vyrų futbolo rinktinė
Pietų Afrikos Respublikos vyrų futbolo rinktinė – Pietų Afrikos Respublikai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Pietų Afrikos Respublikos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 3 pasaulio čempionatuose, 10 žemyno čempionatų. 1996 m. tapo Afrikos čempionais.
Rinktinė žinoma pravarde Bafana Bafana („vaikinai, vaikinai“).
Gotlandas
Gotlandas (SV Gotland) – antroji pagal dydį Baltijos jūros sala, 84 km į rytus nuo Skandinavijos pusiasalio. Priklauso Švedijai. Plotas 2 960 km², ilgis 125 km, didž. plotis 50 km. 2009 m. duomenimis saloje gyveno 57 221 gyventojas.
Su gretimomis mažomis salomis (Fårö ir kt.) sudaro Gotlando lėną (plotas 3 140 km²), kartu ir Gotlando provinciją. Administracinis centras – Visbis (jo ist. senamiestis – Pasaulio paveldo paminklas).
Geografija
thumb|left|150px Krantai statūs (ypač. š. vakaruose; aukštis 70-80 m). Paviršiaus didž. aukštis 83 m. Sala susidariusi iš silūro klinties, mergelio, smiltainio. Paviršiuje moreninės nuogulos ir jūrinės nuosėdos. Karsto reiškiniai (Lumelundos urvų sistema, ilgis ~4 km). Eglynai, viržynai, yra ežerų (didžiausias – Bästeträsko ež.) bei durpynų.
Užsiimama žemdirbyste (auginama rugiai, avižos, bulvės, daržovės), gėlininkystė (rožės), galvijininkystė, avininkystė. Išvystyta cemento, maisto pramonė, žvejyba bei turizmas.
Istorija
thumb|240px|left|[[Olaus Magnus|Olauso Magnuso Gotlando žemėlapis 1555 m.]] Manoma, žmonės Gotlande apsigyveno 6 t-metyje pr. m. e., ilgainiui įsigalėjo germanų kilmės gyventojai. Jau bronzos amžiuje Gotlandas tapo svarbiu mainų prekybos kelio palei Baltijos jūros pakrantes punktu. XI a. dauguma gyventojų priėmė krikščionybę, tuo metu sala mokėjo mokesčius Švedijai. XIII a. pagrindinis salos miestas Visbis tapo labai svarbiu Baltijos jūros prekybos centru. 1361 m. Danija užėmė salą ir sugriovė Visbį. 1398 m. Gotlandą užėmė Vokiečių ordinas, tačiau 1408 m. salą pardavė Danijai. 1645 m. sutartimi salą ėmė valdyti Švedija.
Lietuviai
Baigiantis Antrajam pasauliniam karui, per Gotlandą į Vakarus traukėsi lietuviai. Dalis jų pasiliko Gotlande, prisijungė prie Švedijos lietuvių bendruomenės veiklos. Nuo 1951 m. iki 1972 m. bendruomenės pirmininku buvo Jonas Pajaujis. Jo iniciatyva 1989 m. rugpjūčio 6 d. buvo pasirašytas Gotlando komunikatas.
Reporteris
thumb|200px|right|Reportažas
Reporteris (sen. pranc. reporter = pranešti; lot. reportare = atgal perduoti) – žiniasklaidos darbuotojas, kuris užsiima žinių apie dienos įvykius rinkimu ir teikimu, reportažų rengimu. Reporteriai dirba periodinėje spaudoje, radijuje, televizijoje, naujienų agentūrose.
Jiestrakis
Jiestrakis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Šilavoto, apie 6 km į vakarus nuo Ingavangio ir 10 km į šiaurės rytus nuo Igliaukos, Jiesios dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Iš vakarų prieina Varnabūdės giria. Veikia biblioteka, paštas (LT-59024), parduotuvė.
thumb|left|245px|Jiestrakio sodyba prie Varnabūdės girios
Istorija
Jiestrakis minimas 1761 m. Prienų parapijos metrikų knygose. 1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1923 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Šilavoto mokyklos pradinio ugdymo skyrius, jame mokosi ~50 vaikų. 1953 m. įkurta biblioteka, 1960 m. medicinos punktas, 1961 m. paštas, remontuojami kultūros namai.
Popieržievis beržas
Popieržievis beržas (Betula papyrifera) – viena iš beržų (Betula) genties medžių rūšis. Natūraliai paplitęs Šiaurės Amerikoje nuo Niufaundlando rytuose iki Aliaskos vakaruose, pietuose siekia Vašingtoną ir Pensilvaniją. Introdukuotas Europoje (taip pat ir Lietuvoje).
Tai 18 m aukščio medis, retais atvejais užauga iki 40 m aukščio. Kamieno skersmuo iki 80 cm. Jauno medelio (iki 5 metų) žievė ruda, su baltais ruožais, tačiau vėliau tampa balta tošimi (šviesesne negu kitų beržų), kuri lupasi plonais lakštais. Lapai ovalūs, 5-12 cm ilgio ir 4-9 cm pločio, dantytais kraštais. Žiedai susitelkę 3-8 cm ilgio žirginiuose, augančiuose ant viršutinių šakų. Vaisiai subręsta vasaros gale. Šviesiamėgis. Pionierinis augalas.
Popieržievio beržo žievė indėnų naudota rašymui, kanojų gamybai. Žievė taip pat yra svarbus šiaurės elnių maisto šaltinis žiemą. Popieržievis beržas yra Saskačevano provincijos (Kanada) ir Niu Hampširo valstijos (JAV) simbolis.
Lietuvoje auginamas parkuose, želdiniuose.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Popieržievio beržo tošis
Ipolitas Jundzilas
Ipolitas Jundzilas (, 1846 m. spalio 2 d. Buivyduose – 1898 m. balandžio 18 d. Vilnius, palaidotas Rasų kapinėse) – Lietuvos gydytojas chirurgas.
Biografija
Tėvas Adomas Jundzilas, motina Petronėlė Radzikovska. Anksti netekęs tėvų 1858 m. buvo atiduotas auklėti į Bajorų institutą Vilniuje, vėliau mokėsi Vilniaus gimnazijoje, kurią baigė 1866 m. 1866–1872 m. Dorpato universitete studijavo zoologiją, vėliau – mediciną. Studijų metais priklausė korporacijai Konvent Polonia. Dvejus metus tobulinosi Berlyne pas žymius to meto klinicistus. 1873 m. Dorpato universitete parašė ir apgynė disertaciją „Ueber die Ermittelung einiger Bitterstoffe im Biere“, gavo medicinos daktaro laipsnį. 1874–1875 m. – Vilniaus Savičiaus ligoninės gydytojas, 1875–1887 m. – Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas, 1888–1898 m. – vyriausiasis gydytojas Savičiaus ligoninėje. Pirmasis Vilniuje atliko laparotomiją, paskelbė naują pūlingo pleurito gydymo būdą, Bazedovo ligą pradėjo gydyti chirurginiu būdu, atliko įvairių plastinių operacijų. 1879 m. Vilniaus gubernijos medicinos administracijos narys patarėjas, 1897–1898 m. Vilniaus medicinos draugijos pirmininkas. I. Jundzilo iniciatyva išleistas Vilniaus medicinos draugijos istorinis albumas (Album Historicum Cesareae Societas Medicinae Vilnensis).
Mirė 1898 m. balandžio 18 d. (balandžio 2 d. pagal Julijaus kalendorių) po širdies smūgio savo namuose Vilniaus g. Liko žmona Marija Pranciška Toplicka, sūnūs Zygmunt Jundziłł (1880–1953) ir Adomas Juozapas Jundzilas, dukros Teresė ir Janina. Palaidotas Rasų kapinėse šalia dukters Marijos.
Įamžinimas
Ipolito Jundzilo memorialinė lenta Vilniaus šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje (skulptorius J. Arasimowicz (?–1915)). Šalčininkų rajono Pabarės kaime Ipolito Jundzilo vardu pavadinta gatvė.
Vagotakotė šalmabudė
Vagotakotė šalmabudė – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, šalmabudžių (Mycena) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, varpeliškai kūgiška, į galą paplokščia, su gūbreliu, raukšlėtai vagota, matinė, rusvai pilka, centre tamsiai pilkai ruda. Lakšteliai rusvi, balti, subrendę - pilki, priaugtiniai. kotas 5–12×0,3–0,5 cm, išilgai vagotas, pilkas, pilkai rudas, melsvo atspalvio, balsvai šarmotas, prie lakštelių baltai miltuotas. Trama plona, balsva, pilkšva, miltų medienos kvapo, nekarti. Sporos 8–10,5×5–7 μm.
Dygsta pavieniui ar po kelis vaisiakūnius. Nevalgoma, nereta.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 178 psl.
Pilsupis (Salantas)
Pilsupis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Salanto intakas.
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė (g. 1937 m. vasario 10 d. Kaune – 2017 m. vasario 25 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir pedagogė.
Pilsupis (Salantas)
Geografija
Prasideda 3,3 km į pietus nuo Salantų, šiaurės vakarinėje Imbarės kaimo dalyje, 0,12 km į pietryčius nuo kelio Salantai–Imbarė. Teka pietvakarių kryptimi atvira vietove. Ištakose vaga melioruota, ištiesinta, paversta kanalu. Nuo minėto kelio iki Salanto slėnio upelis vingiuoja natūralia vaga. Seniau jis buvo 1,27 km ilgio, Imbarės piliakalnio pietvakarinėje papėdėje suko vakarų kryptimi ir tekėjo į Salantą, kurio slėnyje išliko žemupio senvagė. Pokario melioracija upelio vagą pakeitė. Dabar nuo piliakalnio pietinės papėdės upelis teka Salanto kairiojo kranto slėnio pakraštyje iškastu beveik 2 km ilgio kanalu, Skaudalių šiaurės vakariniame pakraštyje, nuo senkelio Skaudaliai–Kalnalis pasuka tiesiai į vakarus ir įteka į Salantą 8,2 km nuo upės žiočių.
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė
Biografija
1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. B. Daukintaitė-Razauskienė), o 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).
Dar studijuodama pradėjo dirbti Vilniaus ryšių klubo berniukų choro, vėliau tapusio Respublikinių mokytojų namų berniukų choru „Ąžuoliukas“, chormeistere – dirigente. 1966–1973 m. vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų vaikų chorui. „Ąžuoliuko" pavyzdžiu įkūrė choro studiją, kurią lankė iki 200 sostinės moksleivių. Pagrindinis choras (70-80 dalyvių) per metus surengdavo 4-5 viešus koncertus, kuriuose skambėdavo J. S. Bacho, W. A. Mozarto, R. Schumanno, F. Mendelssohno, G. Bizet ir kitų kompozitorių kūriniai. Choras parengtas 1969 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms – konkursuose pelnė pirmąją ir antrąją vietas, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, dainavo seminaruose ir konferencijose, lankėsi Maskvoje ir Taline. 1971 m. gegužės 30 d. Vilniaus universiteto aktų salėje surengtame ataskaitiniame koncerte du chorai atliko nemaža klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių.
Pilsupis (Salantas)
Geografija
Kairiajame krante yra Imbarės piliakalnio aukštutinė papėdės gyvenvietė, Imbarės kapinynas, Skaudalių alka, dešiniajame krante – Imbarės piliakalnis su priešpiliu ir žemutine papėdės gyvenviete.
Smolani Sadekas
Smolani Sadekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 45 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pilsupis (Salantas)
Geografija
Prie upės esančios gyvenvietės: Imbarė.
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė
Biografija
1964–1974 m. Z. Barauskienė dėstė choro dirigavimą Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedroje ir parengė 20 muzikos mokytojų – chorvedžių. 1963–1973 m. buvo Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto muzikos mokytojų kursų choro studijos vadovė. 1973–1992 m. choro dirigavimo mokytoja ir vaikų chorų vadovė Vilniaus B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1973–1980 m. buvo choro dirigavimo skyriaus vedėja, 1974–1983 m. vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, kurį laiką vadovavo ir jaunučių chorui – parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui. Ypač kūrybiškai dirbo su jaunių choru (50-60 dalyvių), kuris koncertavo Lietuvoje ir svetur, surengė kompozitoriųA. Rekašiaus, J. Narvido, A. Senderovo ir M. Vaitkevičiaus autorinius koncertus, parengė šį chorą 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms – konkursuose jis pelnė pirmąsias vietas, dalyvavo televizijos ir radijo laidose, padarė radijui fondinių įrašų, išleido plokštelę (1978). Su choru sukurtas filmas – koncertas „Lik sveika, vasarėle" (1975).
Pilsupis (Salantas)
Geografija
Upeliui vardą davė jo pakrantėje stūksantis piliakalnis (buvusi pilis).
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė
Biografija
Z. Barauskienė buvo Vilniaus miesto chorvedžių tarybos narė (1971–1973 m.), Liaudies deputatų tarybos deputatė (vadovavo kultūros komisijai), respublikinių dainų švenčių konsultantė, Vilniaus miesto ir 1964, 1969, 1970 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių dirigentė. 1969 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1995 m. išrinkta Vilniaus „Ąžuolų" klubo garbės nare.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Redvudo nacionalinis parkas
Redvudo nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija JAV, Kalifornijos pačiame š.v. pakraštyje. Nacionalinio parko plotas 540 km² (palyginimui Pagėgių savivaldybė užima 537 km² plotą). Nacionalinio parko vakarines ribas skalauja Ramusis vandenynas, šiaurėje jo riba netoli Oregono valstijos sienos. Nuo parko arčiausiai esantys didieji JAV miestai iš pietų yra Sakramentas, San Fransiskas (abu Kalifornijoje) bei iš šiaurės pusės Portlandas (Oregone).
thumb|left|250px|[[Rūkas Redvudo nacionaliniame parke]] thumb|left|250px|Vakarinę parko dalį skalauja [[Ramusis vandenynas]] thumb|right|188px|Redvudo nacionalinio parko schema
Klimatas
Didžiausią įtaką orui čia daro šalia esantis Ramusis vandenynas. Ištisus metus temperatūra laikosi apie 4–15 °C, nors toliau nuo pakrantės esančiose vietovėse vasaros karštesnės ir sausesnės, o žiemos vėsesnės. Sekvojų miškai daugiausia auga 1,5–3 kilometrai nuo pakrantės, bet niekada toliau kaip 80 km nuo vandenyno į žemyno gylumą. Šioje vidutinių platumų drėgnoje klimato zonoje, visžalių sekvojų miškai gauna pakankamai drėgmės iš žiemą pasitaikančių stiprių liūčių ir nuolatinių rūkų vasaros metu. Nuolatiniai vasarą esantys rūkai, yra kur kas naudingesni visžalių sekvojų augimui, nei didelis kiekis iškrintančių kritulių.
Šiuose kraštuose sniegas labai retas net 460 m aukštumose, nepaisant kad lengvas sniegas su lietumi gana dažnai iškrenta žiemos mėnesiais. Metinis kritulių kiekis 640–3100 mm.
Geologija
Redvudo nacionalinis parkas kartu su visa šiaurine Kalifornija ir šalimai esančia Ramiojo vandenyno pakrantės akvatorija yra vienoje aktyviausioje JAV seismologinėje zonoje.
Augalija
Parke taip pat auga didžiosios pocūgės pajūrinis porūšis (Pseudotsuga menziesii var. menziesii), arčiau Ramiojo vandenyno pakrantės sitkinės eglės (Picea sitchensis), taip pat kūginės (žefrėjo) pušys (Pinus jeffreyi), raudonieji alksniai (Alnus rubra), erikinių šeimos Arbutus menziesii, lauramedinių šeimos Umbellularia californica, stambiausia klevų gentyje rūšis stambialapis klevas (Acer macrophyllum), Quercus chrysolepis (ąžuolų gentis), gervuogių genties Rubus spectabilis rūšis, iš rododendrų (Rhododendron) – didžialapiai rododendrai (Rhododendron macrophyllum), Rhododendron occidentale, papartinių (Dryopteridaceae) šeimos Polystichum munitum rūšis.
Gyvūnija
Iš gyvūnų parke saugomi baltagalviai ereliai (Haliaeetus leucocephalus), rudieji pelikanai (Pelecanus occidentalis), dėmėtųjų pelėdų (Strix occidentalis caurina) porūšis, šiauriniai jūrų liūtai (Eumetopias jubatus) ir kitos rūšys. Iš žuvų Eucyclogobius newberryi, rytinių lašišų (Oncorhynchus) pošeimio Oncorhynchus tshawytscha rūšis.
Parko miškuose ir atviruose plotuose gyvena baribalai (Ursus americanus), pumos (Puma concolor), rudieji lūšiai (Lynx rufus), Vapiti elniai (Cervus canadensis), juodauodegiai elniai (Odocoileus hermionus), kojotai (Canis latrans).
Vandens telkiniuose, dažniausiai upėse – šiaurės Amerikos upinės udros (Lontra canadensis), bebrai (Castoridae).
Palei vandenyno pakrantę aptinkami delfinai (Delphinidae), pilkieji banginiai (Eschrichtiidae), kaliforniniai jūrų liūtai (Zalophus californianus), paprastieji ruoniai (Phoca vitulina).
Užfiksuota mažiausiai 400 paukščių rūšių, tarp kurių rudieji pelikanai (Pelecanus occidentalis), dėmėtosios pelėdos (Strix occidentalis caurina), Phalacrocorax auritus (kormoranai), Ereliai žuvininkai (Pandion haliaetus), raudonpečiai suopiai (Buteo lineatus), didieji pilkieji garniai (Ardea herodias), mėlynųjų kėkštų genties Cyanocitta stelleri rūšis.
Venta
thumb|250px|Venta Lietuvos žemėlapyje thumb|250px|Venta miniatiūra|dešinėje|Baseinas (hidrologija)
Venta  – šiaurės vakarų Lietuvos ir Latvijos vakarų upė.
Tėkmė
Prasideda Venių apylinkėse (Kelmės rajonas), 10 km į pietvakarius nuo Užvenčio. Iš pradžių teka į šiaurės rytus; maždaug nuo Ventos-Dubysos kanalo teka į šiaurę per Kuršėnus (Šiaulių rajonas); kiek aukščiau Papilės, priartėjus prie Šiaulių-Mažeikių geležinkelio, pasuka į šiaurės vakarus, teka per Papilę (Akmenės rajonas), Viekšnius, Mažeikius. Nuo Leckavos, upe 3 km nustatyta Lietuvos ir Latvijos valstybės siena. Toliau Venta teka per Latviją į šiaurę ir šiaurės vakarus. Kuldygoje ant Ventos upės yra plačiausias Europoje krioklys (aukštis 2 m). Įteka į Baltijos jūrą ties Ventspiliu.
Baseinas
Visos Ventos upės baseino plotas yra 11 800 km², iš jų 5140,4 km² yra Lietuvoje.
Didžiausi intakai:
Hidrologija
Vidutinis nuolydis Lietuvoje 85 cm/km. Aukštupyje vaga 3–5 m pločio, nuo Užvenčio iki Varduvos žiočių 30–50 m. Vyraujantis vagos gylis 1–2 m. Aukštupyje daug akmenuotų rėvų. Vyraujantis slėnio plotis 0,3-0,8 km. Srovės greitis 0,1-0,4 m/s.
Vandens lygio metinė svyravimų amplitudė Papilėje būna 4 m, ties Abavos žiotimis – 12 m. Upė užšąla vidutiniškai gruodžio pabaigoje, anksčiausiai – lapkričio viduryje. Ledo didžiausias storis nuo 58 cm (žemupyje) iki 90 cm ties Papile. Ledo danga aukštupyje ir vidurupyje išsilaiko 54-74 dienas. Pavasarį ties Papile nuteka 41 %, vasarą 6 %, rudenį 20 %, žiemą 27 % viso metinio vandens kiekio.
Ventos slėnis ties Papile paskelbtas geologiniu draustiniu. Ties Užvenčiu ir 17 ha drėkinimo tvenkinys.
Pavadinimas
Venta vokiškuose šaltiniuose vadinama Windau, lenkiškuose – Windawa. Manoma, kad upėvardžio šaknis yra ven- su determinantu -t-. Kazimieras Būga pavadinimą siejo su žodžiu venteris („tinklas, tiesiamas skersai upę“). Bendrinė šaknies *ven(t)- reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti“.
Trakeliai (Prienai)
Trakeliai – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Stakliškių.
Virginijus Barkauskas
Virginijus Barkauskas (g. 1964 m. gegužės 7 d. Varėnoje) – pianistas, vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.
Biografija
Nuo dešimties metų pradėjo mokytis Varėnos vaikų muzikos mokykloje, kurią baigė 1979 m. Fortepijono studijas tęsė Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje – baigė 1986 m.
Nuo 1988 m. toliau fortepijoną (dėst. L. Baronaitė) ir vargonus (prof. L. Digrys) studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo jaunimo chorui Marijampolėje, koncertavo kaip solistas ir akompaniatorius. 1991 m. buvo pakviestas į JAV – Elmhurstą, IL, kolegiją skaityti paskaitą apie Lietuvos bažnyčių istoriją ir religinę muziką. 1992 m. pradėjo studijas Šv. Juozapo koledže Rensselaeryje, IN, studijas baigė 1993 m. rugpjūčio 5 d., įgydamas menų magistro laipsnį vargonų (prof. dr. Philipas Gehringas) ir bažnytinės muzikos srityje. Gyvena Niujorke, vargonininkauja Viešpaties Atsimainymo parapijoje Maspethe, NY, vadovauja chorui, dėsto fortepijoną Bronxo konservatorijoje. Surengė per 20 solinių vargonų koncertų daugelyje JAV miestų: Valparaise, IN, Crookstone, MN, Vašingtone, D. C. Rensselaeryje, IN, Baltimorėje, MD, ir kitur. 1992 m. parašė studiją apie garsaus lietuvių vargonininko Jono Žuko muzikinę veiklą. Ji buvo išspausdinta JAV ir Kanados lietuviškoje spaudoje, taip pat ir Lietuvoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bazilijonai
Bazilijonai (OSBM,  – graikų katalikų bažnyčių vienuolių ordinas, įkurtas 1631 m. rugpjūčio 20 d. Ordino būstinė – Romoje.
Istorija
1772 m. ordinui priklausė daugiau nei 200 vienuolynų, daugiau nei tūkstantis vienuolių, šešios seminarijos, 20 mokyklų ir kolegijų, 4 spaustuvės.
Bazilijonai Lietuvoje
LDK gyveno ir dirbo vienas iš ordino šventųjų – Juozapatas Kuncevičius.
thumb|left|Vilniaus bazilijonų vienuolyno vartai [[1900 m.]] Lietuvoje veikė šie vienuolynai – Bazilionų, Kruonio ir Vilniaus.
1028 m.
1028 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vienybės aikštė
250px|miniatiūra
Kerėža
Lietuvoje žinomos 4 rūšys, iš jų šikšninė kerėža (Rhytidiadelphus loreus) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Vienybės aikštė
Vienybės aikštė – Kauno naujamiestyje, K. Donelaičio ir S. Daukanto gatvių sankirtoje XIX a. viduryje suformuota aikštė. Tuo metu joje vyko turgūs, o abi gatvės dalijo aikštę į keturias dalis. 1919 m. vietoj šiaurinėje aikštės dalyje buvusio Rusijos imperijos kariuomenės maniežo pradėtas kurti vienas pirmųjų Lietuvoje Vytauto Didžiojo karo muziejus. Tarp Karo muziejaus ir K. Donelaičio gatvės buvo įrengtas muziejaus sodelis, pastatyti paminklai „Žuvusiems už Lietuvos laisvę“, biustai iškiliausiems Lietuvos žmonėms, Laisvės paminklas, įrengta Amžinoji ugnis, sodelį papildė kelios skulptūros, Knygnešių sienelė.
thumb|250px|Karo invalidų rikiuotė prie [[Lietuvos nepriklausomybės kovos|Lietuvos nepriklausomybės kovų paminklo tarpukariu]]
Antrojo pasaulinio karo metais ir sovietmečiu Karo muziejaus sodelyje pastatyti paminklai ir skulptūros buvo sunaikinti, aikštė performuota, pervadinta poeto J. Janonio vardu, jos pagrindiniu akcentu tapo V. Lenino paminklas. Vienybės aikštės pietinėje dalyje 1974 m. buvo pastatyti Politinio švietimo namai (dabar – VDU rūmai, rytinėje ir šiaurinėje – administraciniai „Pramprojekto“ ir „Miestprojekto“ rūmai. Nuo 1988 m. palaipsniui buvo atkuriamas Karo muziejaus sodelis, iš Vienybės aikštės pašalinti sovietiniai paminklai. Rvoliucijos vado V. Lenino paminklas buvo pirmas nugriautas ne tik Lietuvoje, bet ir visoje Sovietų Sąjungoje 1990 m. rugpjūčio 6 d.
2008 m. pabaigoje paskelbti aikštės rekonstrukcijos konkurso rezultatai. Geriausiu pripažintas „Equilibrium“ projektas.
Kieliško piliakalnis
Kieliško piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22574) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Balbieriškio, Balbieriškio seniūnija. Pasiekiamas keliu Balbieriškis – Ūdrija Rudžiakampiuose pervažiavus Peršėkę, pasukus į kairę rytų kryptimi, pavažiavus lauko keliuku laikantis kairės į šiaurę – iš viso 900 m, yra keliuko kairėje vakaruose, pravažiavus kairėje piliakalnio pietinėje papėdėje esančią sodybą.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas kalvoje, Peršėkės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 12x8 m dydžio. Jos pietryčių, šiaurės rytų ir šiauriniame kraštuose supiltas 1,7 m aukščio, 13 m pločio pylimas žemėjančiais galais. Šlaitai vidutinio statumo­–statūs (nuo upelio), 9­-10 m aukščio.
Pietrytinė ir šiaurės vakarų pašlaitės apardytos bulviarūsių, aikštelės vakarinis galas nuplautas. Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais medžiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7200 m².
Tyrimai
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Rytinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Šulneliai
Šulneliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Lazdijų, kelių ir  sankirtoje. Teka Rynos upelis.
Istorija
XIX a. pab. tuometis Milaševščynos palivarkas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, Lazdijų parapijai.
Viking FK
Stavangerio „Viking“ – Norvegijos futbolo klubas iš Stavangerio.
Istorija
Klubas įkurtas 1899 m.
Skrandinės apylinkė
Skrandinės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Britų apdovanojimai 2006
Britų apdovanojimai 2006 buvo 26-į kartą vykstantys Didžiosios Britanijos pop muzikos apdovanojimai, kuriuos rengia Britų muzikos industrija. Šis renginys įvyko 2006 metų vasario 16 dieną Earls Court Exhibition Centre, Londone. Ceremonija pritraukė tik 4.7 milijonus žiūrovų, ir tai buvo vieni iš mažiausiai žiūrimų Brit apdovanojimų.
Šveicarai
Šveicarai – Europos nacija, gyvenanti Šveicarijoje. Iš viso yra apie 6 660 000 žmonių (2007).
Britų apdovanojimai 2006
Ceremonija
2008 Britų muzikos apdovanojimų ceremoniją vedė Chris Evans, kuris taip pat vedė ir 2005 Britų apdovanojimai. Renginys truko 3 valandas.
Skrandinės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštigalių apylinkės.
Britų apdovanojimai 2006
Nominacijos
Nominacijos buvo praneštos 2006 sausio 10. Nugalėtojai pažymėti pastorintu šriftu.
Geriausias Britų Atlikėjas
British Male Solo Artist
right|thumb|James Blunt
Geriausia Britų Solo Atlikėja
British Female Solo Artist
right|thumb|200px|KT Tunstall
Geriausia Britų Grupė
British Group
right|thumb|200px|Kaiser Chiefs
Geriausias Britų Albumas
Best British Album
Geriausias Britų Singlas
Best British Single
Geriausias Britų Debiutas
British Breakthrough Act
Geriausias Britų Urban Pasirodymas
Best British Urban Act
right|thumb|Lemar
Geriausias Britų Roko Pasirodymas
Best British Rock Act
Geriausias Gyvas Pasirodymas
British Live Act
Geriausias Britų Pop Pasirodymas
Best Pop Act
Geriausias Tarptautinis Atlikėjas
Best International Male Solo Artist
thumb|right|100px|Kanye West
Geriausia Tarptautinė Atlikėja
International Female Solo Artist
thumb|right|150px|Madonna
Geriausia Tarptautinė Grupė
Best International Group
thumb|right|150px|Green Day
Geriausias Tarptautinis Albumas
Best International Album
Geriausias Tarptautinis Debiutas
Best International Breakthrough Act
Už Nuopelnus Muzikai
Outstanding Contribution to Music
clear left|thumb|Paul Weller
Mažoji tošinukė
Mažoji tošinukė (Hippolais caligata) snapu, poapvalia galva, trumpais ir užapvalintais sparnais, tvirtomis kojomis. Mažiausia tarp tošinukių genties. Apdaras beveik visiškai pilkšvai rudas viršuje ir rusvai baltas apačioje, antakis gana ilgas, blyškus, balkšvas žiedelis aplink akį, uodegos kraštai be baltos spalvos. Sunkiai atpažįstama rūšis tarp giesmininkų.
Peri daugiausia vidutinėse platumose, šiltose kontinentinėse zonose, stepėse. Pietų Rusijoje gyvena iki 1600 m aukščio kalnuose. Gyvenamosios vietos - nuo tankumynų iki pievų lygumose, prie upių ir tankiuose nendrynuose, soduose, daržuose, giraitėse, miškuose, žemapelkėse, žolynuose ar krūmynuose pusdykumėse, spygliuotuose krūmynuose. Šiaurinės ir vakarinės populiacijos peri taigoje ir plačialapiuose miškuose, krūmuotose laukymėse, atžalynuose, gaisravietėse, apžėlusiuose javų laukų pakraščiuose, žemaūgių berželių miškeliuose stepių zonoje.
Tamara Božok
Tamara Božok (g. 1957 m. rugpjūčio 27 d. Baltarusijoje) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1995–1997 m., 1998–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė. Buvo tarybos kolegijos, Švietimo, kultūros ir etikos komiteto narė.
Karolis Požėla
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. 1906–1915 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1915–1917 m. Tartu universitete studijavo mediciną. 1916 m. tapo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos (bolševikų) nariu, 1916–1917 m. dirbo bolševikų pogrindinėje spaustuvėje.
1918 m. kovo mėn. grįžo į Lietuvą, Diržių ir Bardiškių kaimuose įkūrė komunistų kuopelę, dirbo propagandinį darbą. Dalyvavo LKP(b) pirmajame suvažiavime, buvo išrinktas LKP(b) Šiaulių rajono komiteto nariu. Vienas Raudonosios armijos Žemaičių pulko ir 1919 m. sausio 8 d. sukilimo Šiauliuose organizatorių.
1919 m. galutinai žlugus Litbelui persikėlė į Raseinius, 1919 m. birželio mėn. – 1920 m. balandžio mėn. Raseiniuose dirbo laikraščio „Tiesa“ redaktoriumi. 1920 m. balandžio mėn. Kaune įkūrė pogrindinę spaustuvę „Spartakas“. Su kitais 1921 m. įkūrė legalią knygų leidyklą „Šviesa“, kuri veikė iki 1923 m. 1920–1926 m. su kitais pogrindyje redagavo laikraščius „Kareivių tiesa“, „Darbininkų gyvenimas“. 1926 m. redagavo LKP savaitraštį „Darbininkų atstovas“, dirbo žurnalo „Vilnis“ redakcijoje. Pasirašinėjo slapyvardžiais Adolfas, M. Petrauskas, K. Šiaulietis ir kt.
Nuo 1921 m. LKP(b) CK narys, nuo 1923 m. pirmininkas. Penktojo Kominterno kongreso delegatas. 1921–1926 m. šešis kartus kalintas Lietuvoje, Latvijoje ir Lenkijoje.
Po 1926 m. gruodžio 16 d. perversmo kartu su Juozu Greifenbergeriu, Kaziu Giedriu ir Rapolu Čarnu uždarytas į Kauno kalėjimą. Apkaltintas komunistinio perversmo organizavimu, karo tribunolo nuteistas mirti ir 1926 m. gruodžio 26 d. sušaudytas Kauno VI forte.
Sūnus Juras Požela (1925–2014) – fizikas, akademikas, mokslo ir politikos veikėjas.
Atminimo įamžinimas
Sovietmečiu Karolio Požėlos vardu buvo pavadinta spaustuvė Kaune, gatvės miestuose, kolūkiai. 1965 m. Bardiškiuose buvo atidarytas memorialinis muziejus. 1971 m. Pakruojyje buvo atidengtas paminklas.
Karstinė įgriuva
Karstinė įgriuva (karstinė sufozinė įgriuva) – ką tik atsiradusi, dažniausiai šulinio formos, staigios karstinės deformacijos apraiška, kuri susiformuoja į požeminę ertmę įgriuvus ją dengiančių uolienų (gruntų) storymei.
Prūdninkai
Prūdninkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose, 5 km į vakarus nuo Paparčių. Kaimo pievose, prie kelio į Laukagalį, pūpso akmuo Velnio sostas, kadaise vadintas Didžiuoju Aukuru.
Padavimas
Kadaise keli kaimo gyventojai ėjo aukoti dievams ant Didžiojo Aukuro akmens, kadangi buvo užėjusi didžiulė sausra, nederlius ir badas. Jie pasiėmė didžiausią likusį aviną. Beeinant link akmens, kaimo senasis žynys Žeižys sustingo, akys išsprogo, lazda iškrito iš rankų ir jis parkrito. Žiloji Klimpa, pravardžiuojama ragana, ištarė: „Velnias“. Ir iš tikrųjų – ant akmens sėdėjo kažkoks velnias. Tad žmonės išsilakstė kas kur, kad tik velniui į akis nepakliūtų.
Nors ėjusieji ir įspėjo kitus kaimo gyventojus neiti link akmens, tačiau vargingai gyvenantis Bataitis vėlų gegužės vakarą eidamas pro akmenį sutiko tą velnią. Tasai jam pasiūlęs pažaisti kortomis, ir jeigu Bataitis laimės, tai pasiims iš velnio aukso turtus. Pirmoji partija baigėsi aiškia žmogaus persvara, antrojoje jau buvo apylygiai, bet paskesnės partijos buvo ryškiai velnio naudai. Lošdamas iki pirmųjų gaidžių, Bataitis, pralošė savo varganą trobelę, sodą, karvę, kuiną, o galiausiai – ir savo žemę, net skrandą, todėl sėdėjo pusnuogis, tik su baltiniais.
Pragydus gaidžiams velnias dingo. Bataitis susiėmė eiti namo, bet kad namų neturįs; žiūri jų pusėn, o toji jau dega. Trečion dienon kaimiečiai rado varguolį kabantį ant pušies.
Panašiai atsitiko ir Margalikui, kurio tėvai turėjo stambų ūkį, 15 arklių, samdė bernus ir mergas. Bet sūnus nuo 20 metų amžiaus įprato prie degtinės, ir gėrė vis labiau. Tėvai numirė, paliko dvarą, bet Margalikas juo nesirūpino – nei gyvuliais, nei pastatais. Dienų dienas praleisdavo Žaslių karčemoje, kurios šeimininkui pradėjo vesti vieną po kito savo gyvulius, nes neturėjo kaip susimokėti. Vieną vakarą grįždamas iš karčemos, Margalikas išvydo ant akmens velnią. Tasai jam pasiūlęs išgerti, bet tik už tai, kad žmogus atiduotų jam sielą. Ką darys vargšas girtuoklis – ėmė ir sutiko. Kitą dieną Margaliko lavoną žmonės pamatė plūduriuojantį tvenkinyje (prūde).
Taip velnias turbūt būtų prikrėtęs ir daugiau išdaigų, jeigu ne šviesios širdies mergina, darbšti ir skaisti kaimo valstiečių dukra Valdonių Regina. Sutikusi velnią ji išrėžė tiesiai jam į akis – „Kutvela, tu nelaimingas!“ Ir pakartojo kelis kartus. Regina atspėjo velnio vardą, ir tasai su trenksmu ir dundesiu prasmego – po velnio kojomis prasivėrė žemė ir jis cypdamas nėrė į prarają, kunkuliuojančią dervą, ugnies liežuvius. Nuo to laiko velnias žmonėms nesirodė ir žmonės akmenį pavadino Velnio sostu.
Quilapayún
„Quilapayún“ (iš mapučių k. „trys barzdočiai“) – Čilės instrumentinės ir folkloro muzikos grupė, viena įtakingiausių XX a. II pusės grupių Lotynų Amerikoje. Susidarė 1965 m. įkvėpti muzikinės ir kultūrinės revoliucijos Salvadoro Aljendės valdymo laikotarpiu. Pinočeto diktatūros metais dalis grupės persikėlė į Prancūziją.
Atlieka įvairią muziką: tradicinę instrumentinę Andų muziką, Lotynų Amerikos folklorines dainas, bei revoliucines politines dainas. Bendradarbiauja su kitomis panašaus žanro grupėmis („Inti-Illimani“, „Illapu“ ir kt.). „Quilapayún“ pirmieji atliko Čilės kompozitoriaus ir dainų autoriaus Serchijo Ortegos revoliucinę dainą El pueblo unido jamás será vencido.
Diskografija
Taip pat išleido daug albumų su kitais atlikėjais.
Soroča Nužka
Soroča Nužka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 47 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas yra Belovežo girioje.
Cukinija
Cukinija (Cucurbita pepo var. giromontina) – paprastojo moliūgo (Cucurbita pepo) kultūrinis varietetas. Kilęs iš Šiaurės Amerikos, XVI a. atgabentas į Europą, kur plačiai paplito.
Augalas žolinis, stiebas šliaužiojantis. Lapai dideli, skiautėti, šiurkštūs. Žiedai dideli, vienanamiai, geltoni. Vaisiai dideli, pailgi, paprastai tamsiai žalios spalvos, nors būna ir geltonų.
Daugelio Europos, Amerikos šalių virtuvėse vartojama įdaryta, kepta, virta cukinija. Žalia vartojama retai. Taip pat gaminamos uogienės, kompotai.
Šaltiniai
thumb|250px|left|Ruošiama cukinija
Jautinis kaspinuotis
Jautinis kaspinuotis – kaspinuočių (Cestoda) klasei priklausantis parazitas.
Paplitimas
Jautinis kaspinuotis parazituoja plėšrūnų ir žmonių plonojoje žarnoje, o jo lervos vystosi galvijų raumenyse. Žmonių liga, kurią sukelia žarnyne parazituojantis kaspinuotis, vadinama teniarinchoze, o galvijo organizme parazituojančios šio kaspinuočio lervos sukelia galvijų ligą - cisticerkozę. Lietuvoje susirgimų pasitaiko retai.
Kaspinuočio kūno (strobilės) sandara
Jautinio kaspinuočio strobilė gali būti 3–10 m ilgio. Kūnas yra suplotas, kaspino pavidalo, sudarytas iš narelių - proglotidų, kurių gali būti daugiau kaip 2000. Proglotidai yra nevienodi: priekiniame kūno gale jie smulkūs, trumpi ir platūs, arčiau kūno galo – kvadratiniai. Patys galiniai strobilės nareliai yra ištęsti į ilgį.
Priekiniame kūno gale yra kaspinuočio galvutė – skoleksas (scolex), žemiau jos – kaklelis (collum), kur auga nauji strobilės nareliai (vyksta strobiliacija).
Galvutės (skolekso) sandara
Galvutė yra kriaušės formos, 1–2 mm skersmens ir turi keturis raumeninius siurbtukus, kuriais parazitas prisisiurbia prie šeimininko žarnos sienelės. Siurbtukuose yra pigmento. Aplink kiekvieną siurbtuką matyti volelio pavidalo iškilimas.
Gydant ligonius (atliekant dehelmintizaciją), svarbu pašalinti kaspinuotį kartu su galvute, priešingu atveju iš likusios su kaklelio dalimi galvutės nareliai vėl atauga. Kaspinuočio galvutėje nėra burnos angos, nes jis neturi virškinimo sistemos. Maitinasi osmoso būdu, visu kūno paviršiumi imdamas iš šeimininko maisto medžiagas. Galvutę su strobile jungia kaklelis, kurio nareliai nežymiai atskirti vienas nuo kito.
Nesubrendusio narelio (hermafroditinio proglotido) sandara
Narelis padengtas odos ir raumenų maišu. Viršutinis sluoksnis vadinamas citoplazmine plokštele, arba tegumentu. Morfologiškai jis yra panašus į siurbikių tegumentą. Kaspinuočio tegumentas turi labai mažas ataugėles. Po tegumentu yra specialios ląstelės, kurios išskiria antiproteolizinius fermentus. Šie antifermentai neutralizuoja šeimininko žarnyno virškinimo fermentų veikimą ir apsaugo kaspinuotį nuo suvirškinimo. Pro tegumentą taip pat įsiurbiamas maistas. Po tegumentu yra trys raumenų sluoksniai:
Kiekvieno narelio šone yra iškilimas – lytinis gumburėlis. Čia yra lytinė kloaka, kur atsiveria lytinių sistemų kanalai.