cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blinstrubiškiai
Istorija
Nuo XVI a. iki 1940 m. šioje vietoje buvo Blinstrubiškių dvaras, kitaip dar vadintas Viduklės-Paalsės dvaru.XIX a. kaimas garsėjo sodininkyste. 1879 m. profesorius E. Jančevskis Krokuvoje išleido brošiūrą apie Blinstrubiškių dvaro sodininkystės laimėjimus. XIX a. pabaigoje kaime veikė „Raseinių žemaičių veislės arklių veisimo skatinimo draugija“, kurios nariai, paskatinti kunigaikščio Bogdano Oginskio, augino žemaitukų veislės arklius. 1919–1944 m. kaime veikė Blinstrubiškių pradinė mokykla.
1945–1998 m. kaime veikė aklųjų pensionas, dabartiniai senelių globos namai. 1958 m. buvusio dvaro rūmų kieme rastas XVII a. ir XVIII a. Lietuvos ir užsienio šalių (Belgijos, Ispanijos, Olandijos) sidabrinių monetų lobis. Dvaro rūmai nugriauti 1968 m.
Gyventojai
miniatiūra|left|[[Stogastulpis „Bajorų Jančiauskų giminės atminimui“]] thumb|left|Akmuo bajorų Blinstrubų iš Tautvilo atminimui
Timex Computer 2048
TC 2048 arba Timex Computer 2048 buvo Timex Corporation kompanijos Portugalijos padalinio (Timex of Portugal, Lda) sukurtas ir su Sinclair ZX Spectrum suderinamas kompiuteris.
Kompiuteris buvo didžiąja dalimi suderinamas su ZX Spectrum kompiuteriu, tačiau pastoviosios atminties (ROM) skirtumai nesuteikė 100% suderinamumo.
Portugalijos Timex padalinys pardavinėjo TC 2048 Portugalijoje ir Lenkijoje, kur jie buvo komerciniu požiūriu labai sėkmingi. NTSC versija taip pat buvo parduodama ir Čilėje.
Jonavos autobusų stotis
thumb|Jonavos autobusų stotis 2013 m. Jonavos autobusų stotis – autobusų stotis Jonavoje. Adresas – Turgaus g. 1, LT-55149, Jonava. Pastatyta 1978 m.
Artimiausios Lietuvos miestų autobusų stotys – Kauno autobusų stotis (kursuoja maršrutiniai mikroautobusai ir autobusai), Kėdainių autobusų stotis, Kaišiadorių autobusų stotis ir Ukmergės autobusų stotis.
2011 m. Jonavos autobusų stotis pradėta rekonstruoti.
UAB „Jonavos autobusai“
thumb|UAB „Jonavos autobusai" ženklas thumb|Stotis thumb|Keleivių laukiamoji salė thumb|Senas Jonavos autobusų stoties vaizdas
Jonavos autobusų stotį valdo UAB „Jonavos autobusai“ (Įmonės kodas 156576661). Veikla – keleivių vežimas, transportas, autobusų nuoma, reklama ant autobuso. Direktorius – Otaras Urbonas (g. 1957 m.), verslininkas, Jonavos vicemeras. Jonavoje kursuoja 1-9 numerio autobusai ir mikroautobusai. 30-53 Autobusų parko transportas – MERCEDES BENZ O1120, O303, O408; MAN UEL 272, CRAFTER ir MERCEDES BENZ 814 (22-27 vietų); IVECO, PAZ (24-28 vietų); MERCEDES BENZ (17 vietų), MERCEDES BENZ SPRINTER (22 vietų), VW CRAFTER (22 vietos); IK – 280 (sudurtiniai) ir NEOPLAN 4014.
Maršrutai
thumb|Jonavos autobusų stotis po rekonstrukcijos
Anykščiai, Biržai, Dusetos, Dūkštos, Ignalina, Kaunas, Kavarskas, Kupiškis, Marijampolė, Molėtai, Obeliai, Panevėžys, Papilys, Rokiškis, Ukmergė, Utena, Vilnius, Visaginas, Širvintos, Zarasai, Žasliai.
Faenca
Faenca – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Ravenos provincijoje.
Istorija
Pagal mitologiją miesto pavadinimas Faoentia yra keltų ar etruskų kilmės ( - Aš šviečiu tarp dievų). Patys romėnai miestą vadino Faventia ir jis tapo keramikos sinonimu.
Čia Totilos ostgotai nugalėjo Bizantijos armiją Favencijos mūšyje 542 m.
Po nuosmūkio laikotarpio Faenca suklestėjo VIII a. Apie 1000 m. valdant vyskupams, o vėliau ir komūnai prasidėjo miesto klestėjimas ir statybos, kurios kulminaciją pasiekė valdant Manfredi šeimai. Pirmi konsulai buvo išrinkti 1141 m., o 1155 m. miestą pradėjo valdyti podesta. Kovojant tarp gvelfų ir gibelinų, Faenca iš pradžių palaikė imperatorių. Tačiau 1178 m. pakeitė nuomonę ir įstojo į Lombardijos lygą. Vidinė kova padėjo iškilti Maghinardo Pagano, kuris valdė miestą kelerius metus.
Po trumpo Venecijos valdymo, Faenca priklausė popiežiaus valstybei iki 1797 m.
Vidurio Plokščiakalnio regionas
Vidurio Plokščiakalnio regionas  – regionas Burkina Faso centrinėje dalyje. Administracinis centras – Ziniarė.
Sudarytas 2001 m.
Administracinis suskirstymas
Regioną sudaro trys provincijos (skliaustuose – administracinis centras):
Galaktikos kovos
Galaktikos kovos – amerikiečių mokslinės fantastikos televizijos serialas. Scenarijaus autorius ir vykdantysis prodiuseris yra Ronaldas D. Muras. Serialas originaliai rodytas nuo 2004 m. spalio 18 d. iki 2009 m. kovo 24 d. Sci Fi kanalu.
Siužetas
„Galaktikos kovos“ pasakoja apie Dvylikos Kobolo kolonijų gyventojų kelionę ieškant Žemės po branduolinės sailonų atakos. Išgyvenusiems žmonėms vadovauja kolonijų prezidentė Laura Roslin ir kovinio erdvėlaivio „Galaktika“ kapitonas Viljamas Adamas. Vis patirdami juos persekiojančių priešų užpuolimus, paskutiniai išlikę gyvi Dvylikos kolonijų atstovai keliauja po galaktikas, bandydami surasti prieš daugybę metų atsiskyrusią tryliktą koloniją – Žemę.
Antkoptis
Antkoptis – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 12 kilometrų į rytus nuo Gargždų, abipus autostrados ir Žemaičių plento. Seniūnaitijos centras. Yra 45 sodybos (2006 m.). Per kaimą teka Veiviržas (Minijos intakas), įsiterpęs Šilinės miškas. 1,2 km į pietryčius nuo Antkopčio yra Kiaulakiai, 4,3 km į pietvakarius – Girininkai, 7 km į vakarus – Vėžaičiai, 2,3 km į šiaurės vakarus – Jokuliai.
Antkopčio kaime veikia bendruomenė, naftos gręžinys, kavinė. Yra koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu, Marijos Rožančinės (pastatytas 1932 m.). Kartą per savaitę iš Rietavo atvažiuoja autoparduotuvė.
Istorija
1909 m. kaime atidaryta Antkopčio pradinė mokykla. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje per Antkopčio kaimą nutiestas Žemaičių plentas.
Sovietmečiu Antkoptis buvo Ždanovo kolūkio pagalbinė gyvenvietė ir apylinkės centras (iki 1977 m.). Joje buvo pradinė mokykla, felčerių ir akušerių punktas, kultūros namai, biblioteka (nuo 1952 m.), parduotuvė. Nuo 1968 m. pradėtos gyvenamųjų namų statybos. 1970 m. per kaimą nutiesta automagistralė Kaunas-Klaipėda.
Žymūs žmonės
Antkoptyje gimė:
Kanadinė berniklė
Kanadinė berniklė, kanadinė žąsis (Branta canadensis) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
FC Fyn
Odensės „Fyn“ – Danijos futbolo klubas iš Odensės.
Kanadinė berniklė
Paplitimas
Į Didžiąją Britaniją iš Šiaurės Amerikos pirmą kartą atvežtos 1678 m. Populiacija augo lėtai ir tik po beveik 300 metų, XX a. septintajame dešimtmetyje, jų skaičius viršijo 10 000 individų. Šiuo metu peri apie 47 000 porų.
FC Fyn
Istorija
Klubas suformuotas iš BK 1913, BK 1909 ir Dalum IF klubų geriausių žaidėjų.
Klubo komanda 2011–2013 m. sezone žaidė Danijos pirmajame divizione (antrasis futbolo sistemos lygmuo).
Komanda išformuota 2013 m. Paskelbta apie klubo bankrotą.
Kanadinė berniklė
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje retoka, bet dėl galimo kryžminimosi su vietinėmis Lietuvoje gyvenančiomis žąsimis, ji įtraukta į invazinių rūšių Lietuvoje, katalogą. Kitose Europos šalyse pačios berniklės ir jų palikuonys ima stumti vietinius paukščius, kurie gali ir išnykti.
Lietuvoje šių žąsų medžioklė galima tik su atskiru aplinkos ministerijos leidimu.
Gyvenama aplinka
Gyvena šiaurės zonoje esančiuose tundros sūriuose ežerėliuose ir netoli jų. Peri nedidelėmis kolonijomis.
Pradėjus kanadinėms žąsims plisti Skandinavijoje, buvo nuogąstaujama, kad jos nustelbs pilkąsias žąsis. Tačiau ši baimė pasirodė nepagrįsta, nes skiriasi rūšių gyvenimo būdas. Pilkosios žąsys peri toli nuo jūros kranto esančiose buveinėse, o kanadinės žąsys peri arti kranto ir dažniausiai maitinasi ant vandens. Nors šios žąsys būna agresyvios kitų rūšių atžvilgiu, bet pilkąsias žąsis toleruoja. Pilkųjų žąsų netgi pagausėjo, kai kanadinės žąsys išplito.
Pastebėta, kad antims yra saugiau sukti lizdus netoli šios žąsies lizdų, nes šios atbaido plėšrūnus. Gagos ir antys gali perėti vos per metrą nuo kanadinių žąsų lizdų.
Ahangaranas
Ahangaranas − rajoninio pavaldumo miestas Taškento vilajeto Ahangarano tumane (Uzbekija). Tumano centras. Miesto teises gavo 1980 m. Miestas yra Kuramos kalnagūbrio pakraštyje, Ahangarano upės krante.
Gyvenvietė įkurta 1960 m., ėmus statyti cemento gamyklą. 1966 m. gavo miesto teises.
Nepalinis maumedis
Nepalinis maumedis (Larix potaninii) – spygliuotis medis, priklausantis pušinių (Pinaceae) augalų šeimai. Auga Kinijoje ir Nepale, 2500-4300 m aukštyje.
Ahangaranas
Pramonė
Mieste yra geležinkelio linijos Taškentas−Angrenas stotis.
Nepalinis maumedis
Medis iki 50 m aukščio, kamieno skersmuo iki 1 m. Laja kūgiška, šakos trumpos, horizontalios. Žievė ruda ar pilkšvai ruda, senstant raukšlėjasi. Spygliai šviesiai žali, 12-35 mm ilgio, rudenį ryškiai pagelsta ir nukrenta. Kankorėžiai kiaušiniški arba cilindriški, 2,5-7,5 cm ilgio, jauni tamsiai purpuriniai, vėliau tampa šviesiai rudais, sudaryti iš 35-90 plaušelių.
Šakniai
Šakniai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Gudienos, šalia kelio.
Viktoras Barkalaja
Viktoras Barkalaja (1913 m balandžio 11 d. Tbilisyje – 2010 m. lapkričio 9 d.) – Gruzijoje gimęs, bet Lietuvai atstovavęs kūjo metikas ir lengvosios atletikos treneris.
Biografija
1934 m. – 1941 m. studijavo Tbilisio medicinos institute. Karo metu tarnavo Tarybų Sąjungos armijoje Irane, kur buvo medicinos tarnybos papulkininkiu. Vėliau persikėlė į Lietuvą. 1947 m. – 1963 m. dirbo Vilniaus VJSM treneriu, po to iki 1991 metų Vilniaus ASMM treneriu.
1957 m. jam vienam pirmųjų Lietuvoje suteiktas Tarybų Sąjungos nusipelniusio trenerio vardas. 2003 m. apdovanotas KKSD I laipsnio ordinu su grandine „už nuopelnus Lietuvos sportui“.
Rudaičiai
Žymūs asmenys
Gimė
Bretonų kalba
Bretonų kalba (Brezhoneg) priklauso keltų kalbų grupei, britų pogrupiui. Paplitusi Prancūzijos šiaurės vakaruose, Bretanėje. Ši kalba laikoma salų keltų kalba, nors ir yra žemyne, nes bretonų protėviai atsikėlė į Bretanę V-VI amžiuje iš Kornvalio grafystės. Kartu su valų, kornų ir išmirusia kambrų kalba priklauso britų kalbų pogrupiui. Bretonų kalba paplitusi Bretanės Finistero departamente (Penn ar Bed), taip pat vakarinėse Kot d'Armoro (Aodoù-an-Arvor) ir Morbihano (Mor-bihan) departamentų dalyse.
Tai vienintelė iš šiuolaikinių keltų kalbų, kuriai nesuteiktas oficialios kalbos statusas. Prancūzijos vyriausybė pripažįsta bretonų kalbą tik kaip regioninę.
Istorija
Nors Antikoje dabartinėje Bretanėje gyveno keltų gentys, tačiau bretonų kalba kilusi ne iš vietinių gyventojų naudotos galų kalbos, bet iš keltų pabėgėlių ir imigrantų iš Didžiosios Britanijos kalbos. Bretonų kalba yra glaudžiai susijusi su kornų (Kornvalis) ir valų kalba (Velsas). Artimiausia ji kornų kalbai, su kuria sudaro vakarų britų kalbų grupę.
Rytiniuose Bretanės departamentuose bretonų kalba per paskutinius kelis šimtmečius nyko, iš dalies išstumiama langues d'oïl kalbos gallo.
Ilgą laiką bretonų kalba laikėsi tik dėl to, kad kraštas buvo ekonomiškai atsilikęs ir dėl to mažiau veikiamas Prancūzijos centrų. Tik XIX a. bretonų kalba ir literatūra pradėta ugdyti sąmoningai.
Abėcėlė
ñ raidė naudojama nosiniems garsams pažymėti, pati raidė nėra skaitoma.
Dialektai
Bretonų kalba pasižymi stipriai vienas nuo kito besiskiriančiais dialektais. Išskiriami keturi dialektai: Tarp šių dialektų paplitimo nėra ryškių ribų, nes kalba nežymiai keičiasi nuo vieno kaimo iki kito. Lyginant su kitais dialektais, vanų dialektas labai išsiskiria savo kirčiu (paskutiniame skiemenyje, kitose tarmėse - priepaskutiniame), zh grafemos tarimu ir kita.
Blizgančioji gražutė
Blizgančioji gražutė (Calopteryx splendens) – gražučių (Calopterygidae) šeimos vabzdys. Pilvelis 34-38 mm ilgio. Patinų sparnų vidurys su mėlyna juosta. Skraido upių ir upelių pakrantėmis, bet nuo vandens toliau nenuskrenda.
Alkauka
Alkauka – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Samanių.
Elektrėnų kronika
,,Elektrėnų kronika” – vienas iš Elektrėnų savivaldybėje leidžiamų savaitraščių, įkurtas 2000 m.
Leidėjas - UAB „Elektrėnų kronika“. Redaktorė - Julija Kirkilienė.
Laikraštyje spausdinama Elektrėnų savivaldybės informacija. Rubrikos: „Liaudies balsas“, „Lietuvoje ir pasaulyje“, „Kultūra“, „Aktualijos“. Taip pat spausdinami kryžiažodžiai, skelbimai, reklama ir TV programa.
Cilma
Cilma  – upė Rusijoje, Archangelsko srityje ir Komijos Respublikoje; Pečioros kairysis intakas. Prasideda Timano kalvagūbryje. Teka į šiaurę, vėliau į rytus. Įteka į Pečiorą ties Ust Cilmos gyvenviete.
Didžiausi intakai:
Cilma laivuojama 42 km nuo žiočių ruože, naudojama miško plukdymui.
Fiodoro Dievo motina
thumb|180px|1703 m. Fiodoro ikona
Manoma, kad iki mongolų invazijos į Rusiją ikona buvo laikoma vienuolyne netoli Gorodeco ant Volgos miestelio. Mongolams užėmus ir sudeginus miestelį, ikona dingo.
Tarpiškės
Tarpiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Veiverių.
Prancūzijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
KK117
miniatiūra|265px|right|Ties [[Tamuliškis|Tamuliškiu. Posūkis į Suvieką]]
KK117 – krašto kelias, jungiantis Zarasus ir Obelius. Kelio ilgis – 40,95 kilometro.
Karklinis
Karklinis tai:
Regbio klubas Ąžuolas
Kauno regbio klubas Ąžuolas – regbio klubas iš Kauno. Klubo prezidentas Vytautas Vasilenko, treneris Giedrius Narakas.
Tarp 2015-2019 m. buvo Kauno Žalgirio klubo struktūros dalimi ir vadinosi RK Žalgiris. Po to susigrąžino RK Ąžuolo pavadinimą.
BK 1913
Odensės B1913 – Danijos futbolo klubas iš Odensės.
Istorija
2006 m. geriausi klubo žaidėjai perėjo į naują FC Fyn klubą.
Grakščioji gražutė
Grakščioji gražutė (Calopteryx virgo) – gražučių (Calopterygidae) šeimos vabzdys. Pilvelis 34-38 mm ilgio. Patinų sparnai mėlyni, blizga kaip metalas, tik jų viršūnės šviesesnės. Patelių sparnai padūmavę su pilkšvai rudomis gyslomis. Skraido upių ir upelių pakrantėmis, bet nuo vandens toliau nenuskrenda.
Uterna
Uterna – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gudienos.
Jurgis Ignotas Liubomirskis
Kunigaikštis Jurgis Ignotas Liubomirskis (1687 m. kovo 15 d. – 1753 m. liepos 19 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos lauko etmonas (1726–1732), Karūnos gvardijos pulkininkas (1744), Karūnos didysis vėliavininkas (1746–1753), lenkų ir saksų armijos generolas. Pretendentas į Transilvanijos ir Lenkijos sostus po Augusto Stipriojo mirties.
Biografija
thumb|left|150px|Jurgio Ignoto Liubomirskio pirmoji žmona Mariana Belinskaitė thumb|left|150px|Jurgio Ignoto Liubomirskio antroji žmona Johana von Štein Lenkijos žymios magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Družina“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jeronimo Augustino Liubomirskio (1647–1706) ir Konstancijos Bokum (m. 1704) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Bolemovo seniūnas Jonas Kazimieras (m. 1736/1737) ir Karūnos didysis ginklininkas Aleksandras Jokūbas (1695–1772).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1719 metais pirma santuoka buvo su Mariana Belinskaite (apie 1685–1730), Karūnos didžiojo maršalkos Kazimiero Liudviko Belinskio (m. 1713) ir Liudvikos Marijos Morštyn (m. 1730), Lenkijos karaliaus Augusto Stipriojo meilužės, dukterimi. Vaikai:
1737 metais vedė antrą kartą baronesę Johaną von Štein (1723–1783), nuo santuokos su kuria turėjo trys sūnus ir dvi dukteris:
Gustavas Gustavsonas
Gustavas Gustavsonas iš Vasaburgo (SV Gustaf Gustafsson af Vasaborg, 1616 m. balandžio 24 d. – 1653 m spalio 25 d.) – Vasaborgo grafas, Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo nesantuokinis sūnus su Margarita Slots (SV Margareta Slots).
Biografija
Gustavas Gustavsonas gimė 1616 m. balandžio 24 d. Ništadto (SV Nystad) pilyje, Suomijoje.
1633 m. dalyvavo Trisdešimtmečiame kare už Švediją, o nuo 1634 m. gyveno Osnabriuke (Vokietija).
1637 m. suteiktas Vasaburgo vardas, nes jo tėvas Gustavas II Adolfas priklausė Vazų dinastijai, o 1647 m. Ništadto pilies grafo titulas.
Gustavas Gustavsonas buvo vedęs grafaitę Ana Sofija iš Vido (dabar Noividas, Vokietija, Reino kraštas-Pfalcas). Jiems gimė :
Gatčina
Gatčina – miestas šiaurės vakarų Rusijoje, Leningrado srityje, 45 km į pietvakarius nuo Sankt Peterburgo; rajono centras. Transporto mazgas. Pro miestą eina Sankt Peterburgą ir Pskovą jungiantis geležinkelis ir plentas. Veikia popieriaus pramonės įrangos gamybos, metalo apdirbimo, baldų įmonės. Sankt Peterburgo branduolinės fizikos institutas, botanikos sodas.
Gustavas Gustavsonas
Biografija
Mirė Gustavas Gustavsonas 1653 m spalio 25 d. Vildeshauzene, Žemutinė Saksonija. Palaidotas Riddarholmo bažnyčioje, Stokholme.
Vladimiras Groismanas
Vladimiras Groismanas (, Yiddish: וואָלאָדימיר באָריסאָוויטש גרויסמאַן‎ ) g. 1978 m. sausio 20 d. Vinicoje) – Ukrainos politikas, Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininkas, Ukrainos ministras pirmininkas
Gatčina
Istorija
Pirmą kartą miestas paminėtas 1499 m. Nuo 1617 m. priklausė Švedijai, nuo 1703 m. atiteko Rusijai. XVIII a. trečiajame dešimtmetyje tapo Rusijos imperatoriaus Petro I sesers Natalijos nuosavybe. 1783–1796 m. būsimojo imperatoriaus Pavelo I, o nuo 1828 m. imperatoriaus Nikolajaus I ir jo įpėdinių rezidencija. 1796 m. gavo miesto teises. 1853 m. į Gatčiną nutiestas geležinkelis. 1881 m. Gatčinos gatvės – pirmą kartą Rusijos imperijoje – buvo apšviestos elektros lempomis. 1910 m. Gatčinoje įrengtas pirmasis Rusijoje karinis aerodromas. 1923–1929 m. miestas sovietų politiko L. Trockio garbei vadintas Trocku. Nuo 1929 m. iki 1944 m. pervadintas Krasnogvardeisku. Antrojo pasaulinio karo metu miestas buvo okupuotas Vokietijos kariuomenės ir stipriai sugriautas, pokario metais atstatytas.
Architektūra
1766–1781 m. mieste pagal italų architekto A. Rinaldi projektą buvo pastatyti ankstyvojo klasicizmo Didieji Gatčinos rūmai, sugriauti Antrojo pasaulinio karo metu ir vėliau atstatyti. Rūmai ilgus metus buvo caro šeimos poilsio vieta. Rūmus supa XVIII a. pabaigoje įrengtas didelis 143 ha parkas. 1799 m. Gatčinoje pastatyti originalūs Prioro rūmai. Konetablio aikštė ir 32 m aukščio obeliskas, kelios XIX a. cerkvės, liuteronų bažnyčia, Ingeburgo vartai.
Lietuviai
Pirmojo pasaulinio karo metais Gatčinoje apsigyveno karo pabėgėlių iš Lietuvos, veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius. Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno katalikų bažnyčioje sielovados darbą dirbo lietuvių kunigai Aleksandras Juodvalkis ir Vladas Čegis.
Vladimiras Groismanas
Biografija
Žydų kilmės ukrainos politikas 1994 m. baigė Vinicos 35-ąją vidurinę mokyklą, 2003 m. – teisės studijas Tarpregioninėje personalo vadybos akademijoje. 1994–2005 m. dirbo įvairiose komercinėse struktūrose, vadovavo tėvui priklausančiai įmonei.
Vinicos miesto meras
2002 m. tapo jauniausiu Vinicos miesto tarybos deputatu. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. – laikinasis, nuo 2006 m. kovo mėn. – Vinicos miesto tarybos pirmininkas.
2010 m. spalio mėn. vykusiuose rinkimuose gavęs virš 77 % balsų, vėl išrinktas Vinicos meru. Dirbdamas šiose pareigose V.Groismanas ėmėsi energingai pertvarkyti daugelį miesto gyvenimo sričių – gatves, jų apšvietimą, kanalizacijos ir transporto sistemą, 2008 m. pradėjo veikti administracines paslaugas teikianti „Skaidraus ofiso“ sistema, minimalizuojanti gyventojų kontaktus su valdininkais ir leidžianti greičiau aptarnauti klientus (dokumentui gauti dabar užtenka 30 minučių).
2007–2013 m. V.Groismano iniciatyva į Vinicą pavyko pritraukti 736 mln. grivnų išorės investicijų. Žurnalo „Fokus“ 2013 m. reitinge Vinica tapo patogiausiu gyvenimui miestu Ukrainoje.
Ministro pirmininko pavaduotojas
Po Malaizijos oro linijų lėktuvo katastrofos vadovavo valstybinei komisijai, tyrusiai avarijos priežastis.
Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininkas
2014 m. spalio 26 d. vykusiuose parlamento rinkimuose dalyvavo su Petro Porošenkos bloku. 2014 m. lapkričio 27 d. išrinktas VIII šaukimo Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininku.
Gintaras Vidžiūnas
Biografija
1980 m. baigė Utenos T. Tilvyčio vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, provizorius.
1985–1993 m. Švenčionėlių valstybinės vaistinės provizorius-technologas analitikas, 1990–1993 m. vedėjos pavaduotojas, nuo 1993 m. Gintaro Vidžiūno vaistinės savininkas, 2010 m. UAB „EXPRESS VAISTINĖ“ vaistininkas.
Darbo partijos Utenos rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Provincijos vaistinių asociacijos valdybos narys, Vaistininkų sąjungos, pasaulio ir Lietuvos farmacijos sąjungos narys.
Žmona Loreta, dukros Karolina ir Gerda.
Veikla
1993 m. Utenoje įkūrė pirmąją privačią vaistinę, vaistinės savininkas, vaistininkas. 2009 m. gruodžio 17 d. Panevėžio apygardos teismas G. Vidžiūno vaistinei iškėlė bankroto bylą. Dienraščio „Respublika“ duomenimis, G. Vidžiūno vaistinė yra skolinga daugiau kaip 1 milijoną litų. .
Vaškovulka
Vaškovulka – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Hušlevo, apie 18 km į pietryčius nuo Losicės ir apie 129 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą teka Zlota Kživulos upelis.
Teisės fakultetas
thumb|[[Oslo universiteto Teisės fakulteto rūmai]] Teisės fakultetas – struktūrinis aukštosios mokyklos padalinys (fakultetas), kuriame vykdomos teisės studijos bei rengiami teisės specialistai (teisininkai, teisininkų padėjėjai ir kt.). Universitetų fakultetai taip pat vykdo (aukštojo) teisės mokslo tyrimus bei studijas.
Struktūra
Teisės fakultete paprastai būna pagrindinių teisės šakų katedros:
Pirmuosiuose teisės fakultetuose (įsteigtuose Viduramžiais) būdavo tik 2 teisės katedros (teisės skyriai) – Kanonų teisės ir Civilinės teisės. Toks fakultetas buvo taip vadinamasis Abiejų teisių fakultetas), jame rengti abiejų teisių magistrai, daktarai.
Lietuva
thumb|left|200px|[[Vilniaus universiteto Teisės fakultetas]] thumb|right|200px|[[Mykolo Romerio universitetas]] Lietuvoje Teisės fakultetai kaip struktūriniai aukštųjų mokyklų padaliniai yra įsteigti universitetuose bei kolegijose.
Austrija
thumb|[[Vienos universiteto Teisės fakultetas (Juridikumas, ; pastate įsikūrusi didžioji Fakulteto dalis)]]
Vokietija
thumb|[[Augsburgo universiteto (Vokietija) Teisės fakulteto auditorija (2009 m.)]]
Žiurkės
Žiurkės (Rattus) – pelių šeimos graužikų gentis. Jų yra apie 60 rūšių (Lietuvoje – 2: juodosios ir pilkosios). Paplitusios daugiausia Azijoje, kai kurios rūšys yra sinantropinės (susijusios su žmogumi).
Kūnas 10–30 cm ilgio, uodega maždaug tokio pat ilgio, apaugusi raginiais žvyneliais ir trumpais retais plaukais. Labai vislios, per metus būna iki 3 vadų, kiekvienoje po 6–12 jauniklių. Lytiškai subręsta 5-6 sav. amžiaus.
Daugiausia laikosi gyvenamuose namuose, miestų kanalizacijos sistemoje, maisto produktų sandėliuose, tvartuose. Minta gyvūniniu ir augaliniu maistu, gadina maisto produktus, kailius, baldus, odą. Aktyvios sutemose ir naktį. Žmogui labiausiai kenkia rudoji arba pilkoji, Rattus norvegicus ir juodoji (Rattus rattus). Juodosios žiurkės yra gerokai mažesnės (16-23 cm) už pilkąsias žiurkes (18-26 cm).
Žiurkės kaip mokslinio tyrinėjimo objektas
Po pelių, žiurkės yra labiausiai naudojami eksperimentams gyvūnai. Dažniausiai jos naudojamos mitybos, transplantacijos, imunologijos, genetikos, vėžio, farmakologijos, fiziologijos, neurologijos, senėjimo tyrinėjimams. Beveik visos naudojamos žiurkių gentys išvestos iš pilkųjų žiurkių (Rattus norvegicus), kurios kilusios iš Azijos regionų ir paplito Europoje ir JAV XVIII amžiuje.
Alksna
Alksna – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 8 km nuo Bražuolės.
Žiurkės
Žiurkės kaip mokslinio tyrinėjimo objektas
Žiurkės pradėtos auginti nelaisvėje XIX amžiuje, kai savo laiku išpopuliarėjo žiurkių lenktynės. Žiurkių auginimas kaip hobis, pramoga, atsirado amžiaus pabaigoje. Baltos ir spalvotos žiurkės tikriausiai pasirodė iš veislininkų kolekcijų, kurios buvo surinktos iš neįprastų mutantų, sutinkamų gamtoje.
Pilkosios žiurkės tapo pirmąja žinduolių rūšimi, kurios pirmiausiai buvo prijaukintos moksliniams tyrinėjimams. Nors žiurkės buvo naudojamos eksperimentams Europoje nuo XIX amžiaus vidurio, beveik visos žiurkių linijos, naudojamos šiandien, kilo JAV, pirmiausiai iš Wistar Instituto Filadelfijoje.
Laboratorinių žiurkių, kaip ir pelių, panaudojimas išaugo dėl gerų genetinių charakteristikų. Dėl savo didumo žiurkės leido mokslininkams atlikti daug procedūrų, kurios sunkiai galėjo būti atliktos pelėms.
Išvestinės komercinės kolonijos iš Wistar Instituto 1906 buvo didžiausias laboratorinių žiurkių šaltinis visame pasaulyje. Wistar žiurkių kamienas siekė toliau nei bet kuris kitas. Sprague-Dawley žiurkės kilo iš Wistar patelių sukryžminus su nežinomos veislės patinu. Long-Evans žiurkės, tikimasi, kilo irgi iš Wistar patelių sukryžminus su laukine pilkąja žiurke.
Bendra biologija
Žiurkės turi gerai išvystytą uoslę ir klausą, tačiau rega yra prasta, neskiria spalvų. Akys yra kaukolės šonuose, todėl žiurkės turi platų akiplotį, tačiau panoraminio vaizdo vis dėlto nemato. Jos turi gerai apibrėžtą paros ritmą, aktyvios būna tamsoje ir miega bei ilsisi tik šviesiu paros metu. Maitinasi naktį, o maisto įsisavinimas vyksta anksti ryte. Šio paros ritmo pritaikymas laboratorinėms žiurkėms leidžia lengvai jas prijaukinti. Po keleto pakartotino švelnaus rūpinimosi, su minimaliu pasipriešinimu žiurkėms galima atlikti keletą nemalonių procedūrų, tokių kaip injekcijos.
Patinai yra agresyvesni už pateles. Žiurkės gali įkasti be jokio įspėjimo. Tos paties lyties gyvūnai gali būti laikomi kartu, o kai patinas patalpinamas kartu su patele, jis tuojau pat mėgina poruotis, nors patelės prisileidžia patinus tik ankstyvoje rujoje.
Lečchumija
Lečchumija (, Lečkhumi) – istorinis regionas šiaurės vakarų Gruzijoje. Jį sudaro Rionio vidurupis, Cchenisckalio baseinas, Lajanurio upės slėnis. Dabar Lečchumija yra Račos-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regione ir sudaro Tsagerio rajoną, dalį Tsq’altubo ir Ambrolaurio rajonų. Ji ribojasi su Megrelija vakaruose, Svanetija šiaurėje, Rača rytuose, Imeretija pietuose.
Istorija
Regionas apgyvendintas nuo neolito laikų, vėliau čia dominavo Kolchidės kultūra. Pirmi istoriniai šaltiniai yra iš ankstyvųjų viduramžių. Iš pradžių regionas vadintas Takverija, bet vėliau prigijo Lečchumijos pavadinimas. Ji tapatinama su Prokopijaus minima Skymnija (VI a.), Lazikos karalių valda. Suvienijus Gruziją XI–XV a. Lečchumiją valdė Račos ir Svanetijos kunigaikščiai (eristavi). Skilus Gruzijai ji atsidūrė Imeretijos karalystėje 1455 m. Po ilgų karų Chikovanių šeima tapo beveik nepriklausomi Lečchumijos valdovai. 1714 m. Bejan Chikovani tapo Megrelijos princu ir pradėjo Dadianų dinastiją.
Imeretijos karalius Solomonas II (1792–1810 m.) bandė kelis kartus prijungti Lečchumiją prie savo šalies. Rusijos imperija įsikišo Megrelijos pusėje, užkariavo Solomono II karalystę, prijungė Megreliją kaip autonominį rajoną. 1857 m. rusai panaikino Megrelijos ir Lečchumijos kunigaikštystes, įkūrė Kutaisio guberniją. Su Svanetija ji sudarė Lečchumijos Mazrą 1867–1930 m. iki Tsagerio rajono įkūrimo.
Pilsūdai
Pilsūdai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km vakarus nuo Skaudvilės, šalia kelio Skaudvilė–Upyna ir Agluonos upės. Yra biblioteka.
Pranciškus Masilionis
Pranciškus Masilionis (1902 m. vasario 26 d. Pažosiai, Joniškėlio valsčius – 1980 m. spalio 14 d. Šiauliai, palaidotas Sidabravo Švč. Trejybės bažnyčios šventoriuje) – SJ, Lietuvos kunigas, poetas.
Biografija
1927 m. Lietuvos universitete baigė filosofiją ir teologiją, įšventintas kunigu. 1927–1929 m. Panevėžio katedros vikaras, Panevėžio kurijos kancleris, Panevėžio amatų ir ruošos mergaičių mokyklos kapelionas. Nuo 1929 m. jėzuitas. 1930–1931 m. ir 1937–1938 m. studijavo teologiją ir filosofiją Jėzuitų kolegijoje Insbruke. 1933–1937 m. Kauno arkivyskupijos Maldos ir vyrų apaštalavimo sąjungos direktorius. Nuo 1939 m. Šiaulių Šv. Ignaco Lojolos bažnyčios kunigas. 1948 m. TSRS valdžiai bažnyčią uždarius, iki 1952 m. Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčios administratorius. 1953–1960 m. atstatė Palėvenės Šv. Domininko bažnyčią, 1960–1967 m. Saločių Šv. Juozapo bažnyčios kunigas, 1967–1969 m. Vyžuonų Šv. Jurgio bažnyčios, 1969–1977 m. Kriklinių bažnyčios kunigas, nuo 1977 m. dirbo Sidabrave ir Dapšioniuose (Radviliškio raj.).
Periodinėje katalikų spaudoje paskelbė religinės tematikos straipsnių, vedė rekolekcijas įvairiose parapijose, katekizavo vaikus ir jaunimą. TSRS okupacijos metais slapta vedė rekolekcijas kunigams, klierikams, vienuolėms. 1947 m. įkūrė Eucharistinio Jėzaus seserų kongregaciją darbui su vaikais, jaunimu. Pogrindinio kunigų Eucharistinio sąjūdžio iniciatorius; subūrė kunigų grupę, kuri vėliau aktyviai gynė tikinčiųjų teises. Už aktyvią religinę veiklą okupacinė valdžia buvo atėmusi kunigo registracijos pažymėjimą. Parašė ir savilaida išleido religinio turinio knygų.
Timex Sinclair 2068
Timex Sinclair 2068 (TS2068) – ketvirtas ir paskutinis Timex Sinclair JAV rinkai išleistas kompiuteris, kurio projektavimas buvo paremtas Sinclair ZX Spectrum modeliu. Kompiuteris rinkoje pasirodė 1983 metų lapkričio mėnesį. Portugalijoje buvo parduodamas Timex Computer 2068 vardu, Lenkijoje buvo gaminamas ir parduodamas Unipolbrit Komputer 2086 vardu.
Timex Sinclair 2068 platinimas JAV buvo sustabdytas likvidavus Timex Sinclair kompaniją 1983 metais. Portugalijoje ir Lenkijoje jis ir toliau buvo gaminamas ir parduodamas iki 1989 metų.
Techninės specifikacijos
TS2068 buvo paremtas ZX Spectrum kompiuteriu ir buvo skirtas pakeisti ZX81 paremtus TS1000 ir TS1500 modelius.
TS2068 buvo sudėtingesnis ir gerokai patobulintas ZX Spectrum variantas. Jis turėjo 48 KB operatyviosios atminties ir 24 KB pastoviosios atminties. Buvo padaryti šie patobulinimai palyginus su pradiniu ZX Spectrum modeliu:
Sinclair BASIC buvo išplėstas naujais raktažodžiais, kurie atspindėjo aparatinius pakeitimus.
Aparatiniai pakeitimai sąlygojo nesuderinamumą su beveik visa Spectrum programine įranga, mažiau nei 10% visų komercinių programų buvo galima paleisti TS2068 kompiuteryje. Šios problemos sprendimui atsirado specialūs kartridžai su originalaus ZX Spectrum emuliacija, kuri padėjo paleisti didžiąją dalį Spectrum programinės įrangos.
Skirtumai tarp TS2068, TC2068 ir UK2068
UniPolbrit taip pat padarė šiek tiek pakeitimų TC2068 kompiuteriui:
Liaudies medicina
right|320px|right|thumb|Liaudies medicinos reikmenys.
Liaudies medicina  – medicinos žinių sistemos, kurios per ilgą laikotarpį buvo sukauptos visuomenėje ir perduodamos iš kartos į kartą. Pradėtos kaupti jau pirmykštėje visuomenėje. Liaudies medicina susidėlioja stebint ir nagrinėjant žmogaus reakciją į tam tikrus poveikius, kaip žolelių antpilai ar akupunktūra, kurios vystėsi šimtmečiais įvairiose visuomenėse iki šiuolaikinės medicinos eros. Tradiciniai vaistai apima tokias praktikas kaip žolių medicina, ajurvedinė medicina, akupunktūra, tradicinė Kinijos medicina, Pietų Afrikos gyventojų Muti ir kitos panašios kilmės medicinos žinios ir praktikos iš viso pasaulio. Liaudies mediciną tiria etnomedicina, etnobotanika ir medicinos antropologija.
Pasaulio sveikatos organizacija (WHO) apibrėžia liaudies mediciną kaip „sveikatos praktikos, metodai, žinios ir tikėjimai, panaudojantys vaistus iš augalų, gyvūnų ir mineralų, dvasinę terapiją, manualines terapijas ir pratimus, naudojamus atskirai ar kartu ligoms gydyti, diagnozuoti, ligų profilaktikai ir sveikatos palaikymui“.
Afrikoje, Azijoje ir Lotynų Amerikoje liaudies mediciną naudoja kai kuriems pirminės sveikatos priežiūros uždaviniams spręsti. Pavyzdžiui, Afrikoje, iki 80 % gyventojų naudoja tradicinę mediciną pirmaeilei sveikatos priežiūrai. PSO taip pat pažymi, kad jos populiarumas didėja ir industrinėse šalyse. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose 158 milijonai suaugusiųjų naudoja papildančią mediciną (sritis, kuri apima ir tradicinę mediciną, bet yra platesnė). PSO taip pat pažymi, kad „netinkamas tradicinių vaistų ar praktikų naudojimas gali turėti neigiamų ar pavojingų padarinių“ ir kad „yra būtini tolimesni tyrimai, kad būtų nustatytas efektyvumas ir saugumas“ kelių praktikų ir vaistinių augalų, naudojamų liaudies medicinoje.
Lietuvoje 1992 m. leistas liaudies medicinos žurnalas „Būkime sveiki“.
Bliuviškiai
Bliuviškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Griškabūdžio, prie kelių ir. Seniūnaitijos centras. Kaime yra paminklinis akmuo, skirtas Jonui Totoraičiui. Kaimą kerta dešinysis Šešupės intakas Nova.
Istorija
Kaimas minimas 1683 m. Naumiesčio bažnytinėse metrikose. 1964 m. įsteigta pradžios mokykla.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Taivano istorija
Šiame straipsnyje aprašoma Taivano salos ir jos gyventojų istorija.
Kinų kolonizacija
Taivanas, gyvenamas vietinių aborigenų, nuo gana senų laikų traukė greta esančios Kinijos gyventojus, kurių dauguma ieškodavo prieglobsčio. Ypač diskriminuojamos kinų tautos, – hakka, min ir kitos, – pamažu apgyvendino vakarines salos pakrantes, aborigenus stumdami į kalnuotas sritis.
Taivanas XVI–XVII a
thumb|right|XVII a. Taivano žemėlapis, rodantis [[Nyderlandų Formoza|olandų (magenta) ir ispanų (žalia) valdas bei Midago karalystę (oranžinė)]]
1540 m. sala buvo „atrasta“ portugalų, kurie dėl jos nepaprasto grožio pavadino ją Formosa, t. y. „gražiąja“. Netrukus prie salos ėmė sukinėtis ir ispanai bei olandai. Pirmieji statėsi fortą netoli dab. Taipėjaus (Tamshui vietovė), o antrieji pasistatė Providencijos pilį, kuri ilgainiui išaugo į Tainano miestą. Visgi olandams pavyko iškovoti absoliučią valdžią šalyje.
Sala buvo labai svarbi ir japonų piratams, kurie tuo metu siaubė Pietų Kinijos jūros pakrantes. 1661 m. vienas jų, Košinga (pusiau japonas, pusiau kinas), sugebėjo išvyti olandus ir paversti salą savo kovų prieš Čingų Kiniją baze. Visgi, XVII a. pabaigoje Taivanas buvo prijungtas prie Kinijos imperijos.
Čingų Kinijos valdymas
Po jūrų mūšio su admirolu Ši Langu 1683 m. Košingos anūkas Ženg Kešuangas pasidavė Čingų dinastijai. 1885 m. Taivanas tapo atskira Kinijos provincija.
Čingai bandė riboti kinų migraciją į Taivaną, uždrausdami keliautojams vykti su šeimomis, kad šie grįžtų pas šeimas ir prie protėvių kapų. Tačiau nelegali migracija tęsėsi, nes nebuvo ką veikti jauniems kinams karų nuniokotame Fudžiane ir daug jų vedė vietines moteris. Čingai norėjo išsaugoti vietinių klanų pretenzijas į žemę ir paversti juos mokesčius mokančiais pavaldiniais. Kinams ir mokesčius mokančius mokantiems aborigenams buvo draudžiama keliauti į dykynes, kurios sudarė didžiąją salos dalį, kad konfliktai su mokesčių nemokančiais aborigenais nesukeltų sukilimo.
Aukštakulniai
thumb|Moteriški aukštakulniai bateliai
Taivano istorija
Čingų Kinijos valdymas
1683-1760 m. Čingai ribojo migraciją, o vėliau apribojimai sumažėjo. 1811 m. Taivane buvo daugiau nei 2 mln. kinų.
Aukštakulniai
Aukštakulniai (arba aukštakulniai bateliai) – moteriški batai, pasižymintys maždaug 10 cm ir didesnio aukščio kulnu, kuris būna nedidelio skerspjūvio ploto. Kadangi tai labiausiai moteriškumą pabrėžianti avalynė, todėl jie dažniausiai avimi tam tikromis progomis (oficialiuose susitikimuose, šventėse, vakarėliuose ir pan.), kadangi kasdienis avėjimas ne tik susijęs su pavojumi sveikatai, tačiau ir bendru nepatogumu.
Taivano istorija
Pasauliniai karai
Po pirmojo Kinų-japonų karo (1894–1895 m.) pagal Šimonosekio taikos sutartį Kinija perdavė Taivano salą Japonijai. Paskelbus apie tai Taivane kilo sukilimas ir buvo paskelbta Formozos respublika. 1895 m. pabaigoje japonai nugalėjo sukilėlius ir užėmė salą. 1943 m., Antrojo pasaulinio karo metu, pasidavus Japonijai buvo pasirašyta Kairo deklaracija, sąjungininkai perdavė Taivano valdymą Kinijos Respublikai. Šalys sutarė, kad šis susitarimas įgavo teisinę galią, 1945 m. galutinai pasidavus Japonijai.
Aukštakulniai
Avėjimo ypatumai
Kadangi aukštakulniai, priklausomai nuo jų aukštumo, pakelia moters kūną aukščiau įprasto lygio, pasikeičia kūno svorio centras, todėl nuolatos nešiojant aukštus batelius gali išsivystyti sąnarių ir apskritai judėjimo aparato sutrikimai, padidėti kojų kaulų lūžumas, raumenų įtempimas, kraujo apytaka kojose. Be to, pakinta ir pėdos forma, kadangi kūno svoris pasiskirsto kitokioje plokštumoje nei avint įprastus batelius. Šių veiksnių visuma gali sąlygoti rimtus ortopedinius ir kraujagyslių sutrikimus kojose. Jeigu aukštakulniai dažnai avimi moters kūnui dar nevisiškai susiformavus (maždaug iki 20 m.), atsiranda rizika dėl dubens deformacijų, kurios vėliau gali trukdyti optimaliam nėštumui (visų pirma vaisiaus lokalizacijai gimdoje).
Taivano istorija
Pasauliniai karai
Kai kurie Taivano nepriklausomybės šalininkai teigia, jog Japonijos pasidavimu 1943 m. nebuvo perduota teisė į Taivaną, ir tik kai 1952 m. Japonija San Francisko taikos sutartimi atsisakė savo teisių į Taivaną, Taivanas įgijo suverenitetą ir šis perėjo Taivano žmonėms. Taigi Kairo susitarimo reikšmė Taivano teisiniam statusui apskritai ginčijama.
Aukštakulniai
Avėjimo ypatumai
Nepaisant šių pavojų, aukštakulniai yra madingi, ypač kaip proginė avalynė. Juos avinti pasikeičia bendra moters kūno laikysena, šiek tiek daugiau pabrėžiama krūtinė ir užpakalis, pakinta eisena – ji tampa elegantiškesnė, judesiai lėtesni, tačiau atsargesni. Dėl šių veiksnių aukštakulniai pabrėžia moters seksualumą.
Įdomybės
2008 m. rugsėjo 2 d. Sidnėjuje (Australija) užfiksuotas rekordas: bėgimo aukštakulniais rungtyje (80 m trasa, bateliai su 75 mm kulnu) dalyvavo 265 žmonės, tarp jų keli vyrai.
Taivano istorija
Pokaris
thumb|Taivano herbas thumb|Taivano vėliava Komunistai valdžią Kinijoje paėmė 1949 m. pabaigoje, tačiau iki pat 1971 m. Kinijai Jungtinėse Tautose atstovavo Taivane įsikūrusi nacionalistinė Čiang Kai-ši vyriausybė. Čiang Kai-ši vyriausybė įvedė Taivane karo padėtį, trukusią 38 metus (1949–1987 m.).
Nors daugelis valstybių iki aštuntojo dešimtmečio nepripažino komunistinės Kinijos vyriausybės, yra neginčytina, jog ši vyriausybė buvo veiksminga Kinijoje nuo 1949 m. pabaigos. Galiausiai 1971 m. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja priėmė rezoliuciją Nr. 2758, kuria nuspręsta, jog Kinijos Liaudies Respublika (t. y. komunistinė Kinijos vyriausybė), o ne Kinijos Respublika (t. y. Taivano vyriausybė) yra vienintelis teisėtas Kinijos atstovas Jungtinėse Tautose. Tačiau oficialiai Kinijos Respublika teigia, kad šioje deklaracijoje neaptartas Taivano teisinio statuso klausimas. Kinijos Liaudies Respublika neįgaliota atstovauti Taivanui ir taivanie2iams Jungtinių Tautų Organizacijoje.
Dabartis
Nuo 1971 m. Taivanas efektyviai įgyvendina teisės į apsisprendimą principą pereidamas iš autoritarinio į visiškai demokratinį valdymą: 1987 m. buvo nutrauktas karinis valdymas, o 1991 m. išrinkti nauji įstatymų leidžiamosios valdžios organai, atstovaujantys Taivano tautai, be to, 1996 m. įvyko pirmieji tiesioginiai prezidento rinkimai. Tačiau Kinijos Liaudies Respublika tvirtina, kad ji yra tikroji Kinijos teisių paveldėtoja, turinti teisę valdyti Taivaną pagal teisių perėmimo teoriją, pagrįstą šalių teise į teritorinį vientisumą.
Uagadugu (valstybė)
Uagadugu – istorinė mosių karalystė dabartinio Burkina Faso centrinėje dalyje, prie Baltosios Voltos. Jos politinis centras buvo to paties pavadinimo miestas Uagadugu.
Didžioji strėliukė
Didžioji strėliukė (Chalcolestes viridis) – žaliųjų strėliukių (Lestidae) šeimos vabzdys. Kūno ilgis siekia 45 mm, išskėsti sparnai – 60 mm ilgio.
Rūšies arealas apima Europą (taip pat Lietuvą), išskyrus šiaurinius kraštus.
Jonas Šimkus (1906)
Jonas Šimkus  (1906 m. rugpjūčio 17 d. Rygoje – 1965 m. spalio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1925 m. baigė Palangos progimnaziją, 1927 m. persikėlė į Kauną, mokėsi suaugusiųjų gimnazijoje. 1930–1931 m. vienas žurnalo „Trečias frontas“ organizatorių ir bendradarbių. 1933–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“ redakcijoje, bendradarbiavo laikraštyje „Sekmadienis“. 1940–1941 m. redagavo laikraščius „Lietuvos aidas“, jį pakeitusius „Darbo Lietuva“ ir „Tarybų Lietuva“.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, dirbo Maskvos radijo lietuviškų laidų redakcijoje. 1942 m. redagavo laikraštį „Tiesa“, 1943–1945 m. „Tarybų Lietuva“ ir jo priedus „Literatūra ir menas“ (1942–1944 m.), „Pionierius“ (1943–1944 m.). 1946–1949 m. laikraščio „Tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas ir savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiasis redaktorius. 1946 m. dalyvavo karo nusikaltėlių Niurnbergo teismo procese, parašė apybraižų iš šio proceso. 1948–1954 m. Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininkas. 1954–1957 m. žurnalo „Pergalė“ vyriausiasis redaktorius. 1956 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas.
1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius, 1947–1959 m. LSSR AT deputatas.
Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1925 m. Išleido poezijos, apsakymų rinkinių, parašė kritikos straipsnių, recenzijų, feljetonų, atsiminimų apie Petrą Cvirką, Liudą Girą, išvertė užsienio rašytojų kūrinių.
Jono Šimkaus poezijai būdinga miglotas lyrizmas, prozaizmai, šūksminga retorika, miesto peizažas. Prozoje ryškios socialinio supriešinimo tendencijos, natūralizmo ir ekspresionizmo apraiškos. Kaip literatūrinio gyvenimo administratorius, pokariu vykdęs publikuojamų kūrinių ideologinę priežiūrą, turėjo didelės įtakos lietuvių literatūros sovietizacijai.
Alksnaitis (reikšmės)
Alksnaičiu vadinami geografiniai objektai Ignalinos rajone:
Vigoda (Losicės apskritis)
Vigoda – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Paprastoji berniklė
Paprastoji berniklė (Branta bernicla) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Paprastoji berniklė truputį didesnė už didžiąją antį. Nuo žąsų skiriasi tamsia, beveik juoda spalva. Iš arti atpažįstama iš juodų kaklo dėmių. Patinas ir patelė juosvai rudi. Galva, kaklas, pagurklis, nugaros priekinė dalis, sparnų dengiamosios ir didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos. Kaklo šonuose yra po skersinę baltą dėmę. Krūtinė ir kūno šonai tamsiai pilki. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos juodi. Rainelė ruda. Jaunikliai pilkesni už suaugusius paukščius, dėmės kaklo šonuose vos pastebimos arba jų visai nėra.
Paplitimas
Paplitusi Azijos ir Šiaurės Amerikos arktinėse pakrantėse. Gyvena daugelyje Arkties salų. Žiemoja piečiau esančių vandenynų pakrantėse.
Negausiai stebima Vakarų Lietuvoje.
Biologija
Peri šiauriniame pajūryje arba upių slėniuose, žemupiuose. Kartais įsikuria ir toliau tundros lygumose, kuriose gausu žolinės augalijos, samanų ir krūmokšnių. Mėgsta nedidelius pelkėtus ežerėlius. Migracijų periodu ir žiemodamos laikosi pajūrio seklumose ir užtakiuose. Rečiau nuklysta į žemyninę dalį, į vidaus vandenis.
Sausumoje labai gerai ir vikriai bėgioja, moka greitai pasislėpti. Vandenyje gerai plaukioja, tačiau nenardo. Migracijų metu skrenda išsirikiavusios vingiuota linija, o vietoje perskrenda netvarkingu būriu. Balsas gana aštrus, šaižus.
Parskridusios kai kurios poros jau po 10 dienų turi lizdus ir deda pirmuosius kiaušinius. Peri kolonijomis, lizdai būna netoli vienas nuo kito. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, sveriantys apie 70 gramų. Patelė peri kiaušinius apie 25 dienas, patinas visą perėjimo laiką laikosi netoli lizdo. Jaunikliams išsiritus, visa šeima keliauja į artimiausią vandens telkinį – ežerą, upės senvagę, užtakį.
Tik parskridus iš žiemaviečių, tundroje ežerai ir pelkės dar būna užšalę, todėl paprastosios berniklės maitinasi nuo žemės ir akmenų gramdydamos samanas bei kerpes. Vėliau skabo pirmuosius žolių daigus, vasarą lesa tundros augalų vegetatyvines dalis. Ežeruose, upėse, pajūryje maitinasi vandens augalais, sulesa daug moliuskų, vėžiagyvių, vabzdžių ir lervų.
Kėdainių autobusų stotis
thumb|Kėdainių autobusų stotis nuo įvažiavimo iš gatvės pusės thumb|Stotis prieš rekonstrukciją (2007 m.) thumb|Stotis po renovacijos thumb|Peronai thumb|Kasos salėje thumb|Maršrutų žemėlapis ir tvarkaraštis Kėdainių autobusų stotis – autobusų stotis Kėdainiuose. Adresas – J. Basanavičiaus g. 93, LT-57354, Kėdainiai. Pirmoji autobusų stotis buvo miesto centre, netoli Ramybės skvero, iš kur 1988 m. buvo perkelta į miesto pakraštį. 2008 m. Balandžio 25 d. atidaryta kapitaliai suremontuota stotis, prijungta prie prekybos centro.
Artimiausios Lietuvos miestų autobusų stotys – Kauno autobusų stotis, Jonavos autobusų stotis, Šeduvos autobusų stotis, Panevėžio autobusų stotis ir Ukmergės autobusų stotis.
Maršrutai
Tarpmiestinius maršrutus aptarnauja bendrovės: „Kautra“, „Busturas“, „Panevėžio autobusai“, „Eurolines“, „Biržų autobusų parkas“, „Marijampolės autobusų parkas“, „Vilkaviškio autobusų parkas“ ir kt.
Visus maršrutus, išskyrus į Jonavą, aptarnauja UAB „Kėdbusas“.
Henri Cartier-Bresson
Henri Cartier-Bresson (1908 m. rugpjūčio 22 d. Prancūzijoje, netoli Paryžiaus – 2004 m. rugpjūčio 3 d.) – XX a. fotomenininkas, dar vadinamas fotožurnalistikos tėvu, „lemiamo momento“ fotografas.
Vaikystė
Henri Cartier Bresson buvo vyriausias iš vaikų, kurių Bresonų šeima turėjo penkis. Tėvas buvo turtingas tekstilės pramonininkas ir tikėjosi, kad sūnūs kada nors perims šeimos verslą, tačiau Henri buvo savavalis ir bodėjosi šia mintimi.
Būdamas penkerių metų pirmą kartą, pastūmėtas dėdės Luiso, talentingo dailininko, susidomėjo aliejine tapyba. Dėdė ėmėsi mokyti Henrį tapybos meno, tačiau šios pamokos buvo trumpos, nes dėdė žuvo Pirmame pasauliniame kare.
Ankstyvieji metai
Būdamas devyniolikos metų, 1927 m., įstojo į dailės akademiją, kurios savininkas buvo dailininkas ir skulptorius Andrė Lotė (André Lhote). Mokydamasis studijavo ir literatūrą, skaitė tokių autorių knygas, kaip Dostojevskis, Šopenhaueris, Nyčė, Froidas, Hegelis, Engelsas ir Marksas. Apsilankęs su kitais studentais Luvro muziejuje, susižavėjo moderniąja daile, Renesanso dailininkų šedevrais.
Lote Bresson buvo vadinamas fotografijos mokytoju be fotoaparato. Jo taisyklių kupinas požiūris į meną, tikslus teorinis paruošimas H. Cartier-Bresson vėliau padėjo išspręsti meninės formos ir kompozicijos problemas. 1920 metais Europoje radosi vis daugiau fotografinio realizmo mokyklų, kurių kiekviena turėjo skirtingą požiūrį apie tolimesnę fotografijos kryptį. Besimokydamas Lotes akademijoje, H. Cartier-Bresson ėmė bendrauti su siurrealistinio judėjimo atstovais. Jį traukė polinkis į pasąmoningumą ir darbo atlikimas neatidėliojant. Peter Galassi teigia: