cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adomas Pranas Druktenis
Biografija
Vaikystė prabėgo netoli Viduklės gražiame Jūkainių dvare, kur tėvas tarnavo ūkvedžiu. 1938–1940 m. mokėsi Rimkiškių (Prišmančių), 1940–1941 m. Viduklės pradžios mokyklose. 1941 m. sovietų valdžiai likvidavus dvarą, tėvai persikėlė į savo ūkį Užumedžio kaime, kur iki tol gyveno ir dirbo nuomininkas. 1941–1944 m. mokėsi Alėjų pradinėje mokykloje. Baigęs šeštą skyrių, ketino toliau mokytis gimnazijoje, tačiau, sugrįžus sovietų valdžiai, teko atsisakyti planų ir padėti tėvams ūkininkauti. Tik kai paaiškėjo, kad kolektyvizacijos nepavyks išvengti, savarankiškai pasiruošęs 1948–1950 m. mokėsi Viduklės vidurinėje mokykloje, 1953 m. baigė Raseinių vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė germanistiką Vilniaus universitete.
Nuo 1958 m. dirbo „Vagos“, 1977–1992 m. „Mokslo“ leidyklose. Vertė iš vokiečių kalbos.
Kompiuterio pelė
thumb|Kompiuterinė pelė, kurią dažniausiai sudaro dešinysis, kairysis klavišai ir ratukas. Pelė – darbo su kompiuteriu įtaisas, naudojamas grafinės aplinkos valdymui – programų paleidimui, lango matmenų ir padėties keitimui, bylų kopijavimui, meniu punktų išrinkimui. Stumiant pelę specialaus padėklo paviršiumi ekrane juda pelės žymeklis.
Istorija
miniatiūra|250px|rigt|Pirmoji pelė Pirmąją pasaulyje kompiuterinę pelę 1968 m. pristatė JAV išradėjas Douglas Engelbart, prieš tai šešerius metus vadovavęs projektui, kurio tikslas buvo ištirti, kaip žmonės galėtų geriau valdyti kompiuterį. Iki to laiko dauguma kompiuterių veikė vien tekstiniu ritmu, naudojant klaviatūrą.
Kaip taisyklingai naudotis pele
Dešiniarankiams skirtose pelėse dešinės rankos smilius turi būti padėtas ant kairiojo pelės klavišo, o didysis pirštas – ant dešiniojo. Mechaninėms pelėms ar senesnio tipo optinėms pelėms daug padėdavo specialus kilimėlis (optinėms pelėms jį rekomenduodavo vienaspalvį). Geros kokybės šiuolaikinės pelė, turinti lazerinį padėties nustatymą, gerai veikia ant bet kokio paviršiaus, net ir ant stiklo. Tokią pelę nesunku atpažinti pagal jutiklį, kuris neturi mechaninės pelės rutuliuko bet, skirtingai nuo seno tipo optinių pelių, paprastai nešviečia ir raudona šviesa (lazeris dažniausiai dirba infraraudonosios šviesos spektro srityje). Pelės jautrumas gali būti įvairus, geros kokybės pelėse jį galima net ir dirbant keisti papildomu mygtuku. Papildomų svarelių pagalba galima reguliuoti ir kai kurių pelių svorį.
Pelė ant stalo gali būti naudojama tiek dešinėje, tiek kairėje pusėje. Kairiarankiams patariama įsigyti specialias, tam pritaikytas pelės.
Kairysis ir dešinysis klavišai
Pelė gali turėti vieną, du, tris ar daugiau klavišų. Pagrindinis klavišas yra kairysis. Juo atliekama dauguma veiksmų. Dešinysis klavišas, kartais vadinamas tiesiog kitu, dažniausia yra skirtas pagalbinių komandų, vietinių (kontekstinių) meniu iškvietimui, kurių turinys priklauso nuo objekto, kurį tuo metu rodo pelės žymeklis.
Pelės žymeklis
Pelės žymeklis rodo, kurioje ekrano vietoje yra pelė. Šio žymeklio pavidalas neretai keičiasi pagal toje ekrano vietoje galimus pele atlikti veiksmus (pakeisti lango matmenis, sekti nuorodą, pradėti rinkti tekstą toje vietoje ir panašiai).
Kada spragtelėti vieną, o kada – du kartus?
Vieną kartą nuspaudus ir atleidus kairįjį pelės mygtuką kompiuteris užfiksuoja pelės atleidimo tašką. Dvigubu spragtelėjimu vadinamas labai greitas kairiojo pelės klavišo paspaudimas du kartus iš eilės. Jei laiko tarpas tarp paspaudimų yra ilgesnis – kompiuteris tai supranta kaip du atskirus pelės spragtelėjimus.
Vilkimas pele
Įvairiose grafinėse aplinkose naudojamas „vilkimas pele“. Pelės žymekliu nurodžius pasirinktą objektą, spaudžiamas vienas pelės klavišų ir, jo neatleidžiant, objektas nešamas pelės judėjimo kryptimi. Nutempus pasirinktą objektą į naują vietą, ši vieta fiksuojama atleidžiant pelės klavišą. Vilkti  – kelti pasirinktą objektą į kitą ekrano vietą, laikant paspaustą pelės klavišą ir stumiant pelę reikiama kryptimi.
Kiti veiksmai
Kai kurios programos specifiškai atpažįsta spragtelėjimo – pauzės – spragtelėjimo – pauzės veiksmą. Šiuo atveju abi pauzės turi minimalią ir maksimalią reikšmę, kurioms esant veiksmas dar atpažįstamas kaip toks. Java programų vartotojo sąsajoje šis veiksmas kai kada inicijuoja komponentų pervardinimą. Kai kurios programos atpažįsta ir „trigubą spragtelėjimą“ (tris kartus spragtelėti greitai). Veiksmų pobūdį gali keisti kartu kita ranka paspaudžiami vienas ar keli pagrindinės klaviatūros klavišai (paprastai CTRL, ALT ir SHIFT).
Pelių rūšys
Pelės gali būti optinės, lazerinės, ratukinės bei naudojančios BlueTrack™, Multi-touch technologijas (pvz., Magic Mouse). Jos būna ir belaidės (bevielės). Labiausiai paplitusios lazerinės.
Technika (įranga)
thumb|right|250px|Statybų technika Technika  – kurios nors veiklos srities mašinos, mechanizmai, įtaisai, įrankiai. Žodis technika vartojamas tiek bendrąja prasme, įvardinant bet kurią materialiąją įrangą (pvz., pasakyme „personalas ir technika“), tiek kalbant apie konkrečias veiklos sritis (pvz., statybų technika, skaičiavimo technika, organizacinė technika, biuro technika, karo technika).
Žodžiu technika aprėpiamos mašinos ir kita stacionari ir/ar kilnojama įranga bei įrankiai.
Khalid El-Amin
Khalid El-Amin (g. 1979 m. balandžio 25 d.) – profesionalus JAV krepšininkas, žaidžiantis įžaidėjo pozicijoje. Mokėsi Konektikuto universitete bei atstovavo universiteto komandai NCAA pirmenybėse, o 2000–2001 metų sezone žaidė NBA lygoje Čikagos Bulls komandoje. 2010 metų rudenį žaidėjas prisijungė prie Vilniaus Lietuvos Ryto komandos.
Baltasis balsvis
Baltasis balsvis (, sin. L. leucothites) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, balsvių (Leucoagaricus) genties grybų rūšis.
Pakelės, parkai, sodai, dirvonai, laukai, skverai. Vasara, ruduo. Lakšteliai balti, tik seni parusvėja, sporos plačiai elipsiškos.
Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, jauna - pailgai varpeliška, vėlaiu - bukai kūgiška, galiausiai - paplokščia, su neryškiu buku gūbreliu, balta, vėliau - kreminė, plaušuota, žvynuota, pakraščiai nulinkę žemyn su dalinio apvalkalo draiskanotais likučiais. Lakšteliai balti, seni - šviesiai rausvai rožiniai, tankūs, platūs, minkšti, laisvi. Kotas 5–10×1–2 cm, pamato link storėjantis, su baltu žiedu, baltas, apatinėje dalyje rusvas, ties pamatu kartais gumbiškai sustorėjęs. Trama neplona, tampri, balta, spalvos nekeičianti, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7,5–10×4,5–6,5 μm.
Būdingi požymiai: panašus į baltus pievagrybius, skiriasi baltais, rusvais lakšteliais.
Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Valgomas. Dažnas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 218 psl.
Denise Richards
Denisė Ričards (, g. 1971 m. vasario 17 d. Dauners Grove, Ilinojus) – amerikiečių aktorė ir buvęs modelis.
Biografija
Ričards gimė Ilinojaus valstijoje, Dauners Grove, Joni Lee ir Irv Richards šeimoje, joje taip pat augo sesuo Michelle.
1989 m. ji baigė El Camino High School mokyklą Kalifornijoje.
Karjeros pradžioje D. Ričards vaidino mažo biudžeto filmuose arba pasirodydavo serialuose („Pagaliau skambutis“, „Vedęs ir turi vaikų“, „Beverly Hills, 90210“, „Seinfeldas“, „Luiza ir Klarkas“, „Melrouzas“). Pirmasis vaidmuo plačiai kino teatruose demonstruotame filme tapo 1997 m. režisieriaus Paul Verhoeven fantastinė juosta „Erdvėlaivio kariai“, sulaukusi didelio populiarumo ir finansinės sėkmės, o D. Ričards gavo pirmąjį apdovanojimą („Blockbuster Entertainment Award“ kaip geriausia nauja aktorė).
1998 m. ji pasirodė grupės „Blues Traveler“ dinos „Canadian Rose“ vaizdo klipe ir sukūrė puikiai įvertintą vaidmenį erotiniame trileryje „Wild Things“.
1999 m. D. Ričards pasirodė bondiados filme „Viso pasaulio negana“, kuriame sukūrė mokslininkės Christmas Jones vaidmenį, dėl kurio sulaukė gausios kritikos, neva aktorė buvo jam visiškai netinkama. D. Ričards pelnė „Auksinės avietės“ apdovanojimą, o žurnalas „Entertainment Weekly“ 2008 m. ją paskelbė viena blogiausių visų laikų Bondo merginų.
1999 m. ji kartu su Kirsten Dunst pasirodė filme „Drop Dead Gorgeous“, o 2001 m. nusifilmavo vienoje iš televizijos serialo „Draugai“ serijų.
Kiti jos žymesni pasirodymai filmuose „Valentine“ (2001 m.), „Pats baisiausias filmas 3“ (2003) ir „Edmond“ (2005). 2008–09 m. kanalas „E!“ rodė realybės šou „Denise Richards: It‘s Complicated“, o 2010–11 m. ji nuolat filmavosi komiškame seriale „Blue Mountain State“.
Asmeninis gyvenimas
2000 m., filmuojant juostą „Good Advice“, D. Ričars susipažino su kolega aktoriumi Čarliu Šynu, su kuriuo artimus santykius užmezgė 2001 m. gruodį, sudalyvavusi Č. Šyno vedamame televizijos šou „Spin City“. 2002 m. birželį jie susituokė ir vėliau susilaukė 2 dukterų: Sam J. Sheen (g. 2004) ir Lola Rose Sheen (g. 2005). Vis dėlto jų ryšys nutrūko 2005 m. pavasarį, D. Ričards laukiantis antrosios dukros, o teisiškai buvo įformintas 2006 m.
Nors viena iš skyrybų priežasčių D. Ričards nurodė Č. Šyno mėginimą ją nužudyti, o 2008 m. teisme kovojo dėl teisės dukteris filmuoti savo televizijos šou „Denise Richards: It‘s Complicated“, vėliau jiedu susitaikė ir stengėsi kartu rūpintis vaikais. 2012 ir 2013 m. ji rūpinosi Šyno ir jo trečiosios žmonos Brooke Mueller dviem sūnumis, kuomet šiems dėl narkotikų vartojimo laikinai buvo apribotos tėvystės teisės.
2011 m. D. Ričards įvaikino dar vieną mergaitę, Eloise Joni.
1990 m., būdama 19, ji pasidarė krūtų didinimo operaciją, tačiau gydytojas įdėjo didesnius nei buvo prašyta implantuos. Analogiška situacija pasikartojo 1998 m., kuomet D. Ričards, rengdamasi filmui „Wild Things“, dar kartą didino krūtinę.
2004 m. ji pozavo aktams žurnalui „Playboy“.
Apdovanojimai ir nominacijos
right |thumb|200px|D. Richards 2011 m.
Valentinas Klimašauskas
Valentinas Klimašauskas (g. 1977 m. lapkričio 21 d., Kaune) – menotyrininkas, poetas, laisvosios minties puoselėtojas, naujųjų medijų ir nano robotų jungties generatorius, kuratorius, televizijos laidų kūrėjas, daugelio Lietuvos ir užsienio leidinių straipsnių apie meną, bei bendrus sociokultūrinius reiškinius autorius.
Gyvena ir dirba Atėnuose bei Vilniuje.
V. Klimašausko rašinys „Laiškas iš ateities. Trumpas netolimos dabarties žodynėlis: nuo ateities iki WikiLietuvos.“ buvo išrinktas vienu geriausiu savaitraščio „Atgimimas“ organizuoto konkurso „Padovanok Lietuvai viziją“ darbu.
Leidiniai lietuvių kalba
„Alfavilnius“ – antiknyga, atrakcionas, fikcija, teminis parkas, joje – lietuviško kiborgo, klajojančio po ideologijų, simuliakrų, PR, fantazijų, geismų ir galios demonstravimo pasaulį nuotykiai. Ji prasideda ne nuo pradžių, jos viršelis paslėptas giliai knygos viduje. Jean Luc Godard Alphaville yra nežinomos planetos miestas sunkiai nusakomais laikais, kurio visus gyventojus ir jų psichiką valdo superkompiuteris Alfa 60. Alfavilnius yra blogasis šio miesto brolis dvynys. Tai - novatoriškas, eksperimentinis, konceptualios literatūros kūrinys. Jame panaudotos William S. Burroughs, Jean Luc Godard, Henry Miller naratyvo konstravimo technikos.
Leidiniai anglų kalba
„B and/or an Exhibition Guide in Search of its Exhibition“ – pirmoji Valentino Klimašausko knyga anglų kalba. Joje jis naudoja įsivaizduojamus ar kalbinius meno kūrinius ir artefaktus, įskaitant ir pramanytus, iš įvairių raštų parodoms, kurie gali būti palikti ar įsikūrę kažkieno galvoje, Chauvet urve ar išnašų koliaže plūduriuojančiame atmintyje ar išorinėje saulės sistemoje kartu su palydovu Voyager.
Žakai
Žakai (, nuo 1936 m. Schacken, 1938 m. liepos 16 d. Schackenau) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1938 m. prijungti Gutavučiai. 1947–2008 m. Kalinovkos apylinkės teritorija.
Saliečiai
Saliečiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Deltuvos.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2003–2004 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2003–2004 m.
Komandų rikiuotė
Po 8 turų iš varžybų pašalintas Umid Baki, po pirmojo rato – Lokomotiv Imisli.
Gučkampis
Gučkampis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietvakariuose, 1 km į šiaurę nuo Liučiūnų, ant aukštokos kalvos. Kaime yra senos kapinaitės.
Istorija
thumb|left|245px|Kaimo sodybos
Kaime rastas archeologinis radinys – akmeninis kirvis siaurėjančia pentimi. Gučkampis minimas nuo 1609 m. XVIII a. buvo karališkoji valda. Nurodo 1771 ir 1772 m. inventoriai, jog Gučkampio teritorijoje buvo 18 valakų ūkio žemės bei 14 valstiečių šeimų. Tvarkytoju buvo Raseinių maršalas Jurgis Liaudanskas. Nuo 1775 m. Gučkampio kaime Liaudanskas valdė 22 valstiečių namus.
1923 m. buvo 43 kiemai.
2020 m. prijungtas Vencloviškių kaimas.
Didysis Lešano Buda
Didysis Lešano Buda, dar vadinamas Didžiuoju Lingjuno Buda, yra Budos Maitrėjos skulptūra, esanti Kinijoje, Mindziango, Dadu ir Čingji upių santakoje pietinėje Sičuano provincijos dalyje, netoli Lešano miesto. Uoloje iškalta akmens skulptūra yra netoli Emeišano kalno, o jos papėdėje teka trys minėtosios upės. Iki šiol tai pati didžiausia uoloje iškalta Budos skulptūra, kaip ir aukščiausia religinė (arba kitaip – ne individualios, o masinės kūrybos) statula pasaulyje. Emeišano kalnas ir Didysis Lešano Buda 1996 m. buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Statulos statybos
Buda Emei uolose buvo pradėtas kaldinti 713 m., vadovaujant Kinijos vienuoliui Haitongui. Buvo tikimasi, kad Buda nuramins sūkuringus upės vandenis, kurie daugelį metų kėlė grėsmę žvejybiniams laivams. Laivai dužo vienas po kito, o Kinijos žmonėms beliko stebėti ir baisėtis nesutramdoma stichija. Haitongas tuo metu jau žinojo, ką daryti. Kurį laiką jis keliavo Mindziango upe, skleisdamas budizmo idėjas ir kviesdamas prie projekto prisidėti tiek vienuolius, tiek paprastus žmones. Iki šiol netyla kalbos apie tai, koks pamaldus ir atsidavęs savo sumanymui buvo Haitongas. Po kelionės grįžusį su paaukotais pinigais vienuolį, teigiama, pasitiko vietos valdininkas, bet Haitongas nesutiko atiduoti statyboms skirtų pinigų, pareiškęs, kad greičiau išsipjaus sau akis, nei atsisakys bent vieno skatiko. Valdininkui paliepus tai padaryti jo akivaizdoje, Haitongas savo valia neteko vienos akies. Teigiama, kad toks jo poelgis įkvėpė visus, kurie dirbo prie Budos skulptūros – darbai vyko greitai ir sklandžiai. Iš pradžių meistrai nukaldino mažą Budos statulos maketą, o Haitongas dar kurį laiką keliavo upės šlaitais, ieškodamas tinkamiausios vietos. Statybų procesas buvo brangus ir sudėtingas: milžiniški uolos akmenys vienas po kito krisdavo į žemę sugriaudėjus griaustiniui. Tik praėjus septynioms dešimtims metų po Haitongo mirties, kai Lešano projektas buvo sustojęs, tuometinė karinė regiono valdžia jiedushi nusprendė paremti likusius darbus – statybos, dirbant vienuolio mokiniams, buvo baigtos 803-iaisiais. Tangų dinastijos laikais Kinijos žmonės itin garbino Maitrėją, tikėdami, kad tai – šviesios ateities simbolis. Pastačius skulptūrą paaiškėjo, kad Mindziangas šioje vietoje išties nurimo: darbų metu daugybė stataus šlaito akmenų nusėdo upės vandenyje, o tai pakeitė jos tėkmę. Ji nuo to laiko tapo palanki ir saugi praplaukiantiems laivams. Nors didesnių sukrėtimų gigantiškoji Lešano skulptūra nepatyrė, ją gerokai paveikė klimato kaita. Didysis Kinijos Buda kaip ir daugelis kitų šio regiono gamtinio ir kultūrinio paveldo objektų laikui bėgant nyksta dėl erozijos, oro užterštumo ir turistų daromos žalos.
Iki XVII a. statulą nuo blogo oro saugojo medinė Didžiojo atvaizdo šventykla. Vėliau pastatas sudegė, ir nuo tada Buda Maitrėjas sėdi po atviru dangumi. Statulos kairėje ir dešinėje, ant aplinkinių uolų plokštumų išraižyta dešimtys žmonių mokytojų – bodhisatvų – atvaizdų. Uola, ant kurios nukalta statula, sudaro nišą. Todėl stovint šalia beveik neįmanoma pamatyti visos Budos figūros.
Nintendo Entertainment System
Nintendo Entertainment System (NES), Japonijoje dar vadinta Famicom – „Nintendo“ bendrovės sukurta 8 bitų kompiuterinių žaidimų konsolė, sparčiai gaminta nuo ankstyvojo XX a. devintojo dešimtmečio iki pat dešimtojo dešimtmečio. „Nintendo“ teigimu, buvo parduota virš 61,9 mln. vnt. NES konsolių ir 500 mln. vnt. žaidimų jai.
NES priklauso trečiajai kompiuterinių žaidimų konsolių kartai.
Istorija
Masayuki Uemura suprojektavo konsolę, kuri buvo išleista 1983 m. birželio 15 d. Japonijoje.
Žaidimai
NES (Nintendo Entertainment System) žaidimai – tai 8 bitų kompiuteriniai žaidimai, kurti nuo 1983 m. iki pat dešimtojo dešimtmečio vidurio. Ypač daug susidomėjimo sulaukė „Super Mario Bros.“ serijos žaidimai.
NES konsolėje buvo kuriama ypač daug veiksmo (action) ir nuotykinių (adventures) žaidimų. Juose visuose buvo vienas labai teigiamas dalykas – nebuvo smurto ir kraujo. Be abejo, tam turėjo įtakos ir grafika. Sėkmės sulaukę žaidimai sulaukdavo ir tęsinio – pvz., „Bignose Freaks Out“ buvo „Bignose: The Caveman“ tęsinys, o štai „Teenage Mutant Ninja Turtles“ turėjo daugiau nei 5 žaidimo dalis.
Populiariausių žaidimų NES konsolei sąrašas (Pastaba. Duomenys ne pilnai patikrinami. Kai kurie žaidimai NES sistemai kartais buvo platinami vienoje kasetėje, pavyzdžiui, „Super Mario Bros.“ ir „Duck Hunt“) :
NES Classic Edition
NES Classic Edition yra 2016 m. išleista miniatiūrinė originalios NES konsolės versija su integruotais 30 originalių NES žaidimų, tarp kurių pirmieji „Donkey Kong“, „Super Mario“, „The Legend of Zelda“, „Metroid“ ir „Final Fantasy“ serijų žaidimai. Žaidimus galima žaisti vienam arba dviem žaidėjams dideliame TV ekrane naudojant originalaus seno dizaino pultelius.
Maroko geografija
Reljefas
Marokas yra kalnų šalis. Atlaso kalnai susideda iš trijų kalnagūbrių: Vidurinio Atlaso šiaurėje, Aukštojo Atlaso centre su keletu viršukalnių, aukštesnių kaip 3700 m (tai patys aukščiausi kalnai Afrikoje į šiaurę nuo Kamerūno), ir Antiatlaso pietuose (2360 m), bei šiaurinėje dalyje miškais apaugusios plynaukštės. 1800 m aukštyje prasideda Alpinės pievos. Į vakarus nuo Atlaso yra pakankamai drėgnos Atlanto vandenyno lygumos (Garbo, Abdo ir Suso), šiaurės vakaruose yra plokščiakalnis – Maroko Mesetos, šiaurės rytuose – Maroko-Alžyro Mesetos (1100–1200 m aukščio). Į pietus nuo Antiatlaso – akmeningas plokščiakalnis, kuris į pietryčius ir pietus pereinana į smėlėtą ir akmeningą Sacharos lygumą. Šiaurinėje Maroko pakrantės dalyje 200 km tęsiasi Rifo kalnai (1500 m aukščio), sudarantys barjerą tarp Viduržemio jūros ir centrinių šalies rajonų. Tarp Rifo kalnų ir Vidurinio Atlaso yra Tazos perėja, jungianti šiaurinius Maroko rajonus su Alžyru. Lygi Atlanto vandenyno smėlėta pakrantė tik vietomis uolėta. Rifo kalnų krantai statūs su siaura smėlio juosta. thumb|300px|Maroko geografinis žemėlapis
Klimatas
Šiauriniai ir Atlanto pakrantės Maroko rajonai yra Viduržemio jūros klimato zonoje su krituliais žiemą (spalio – balandžio mėn.) ir sausa ir karšta vasara (gegužės – rugsėjo mėn). Vasarą Marokas yra pastovaus anticiklono zonoje, kurio centras yra virš Atlanto vandenyno ir Sacharos, o žiemą šaltos Atlanto oro srovės dažnai pasiekia ir pietinius šalies rajonus. Šiaurinėje šalies dalyje dažnos liūtys. Žiemą 1500 m aukštumas nukloja sniegas, o Atlaso kalnų lygumose sniego storis gali siekti net šešis metrus. Vidutinis metinis kritulių kiekis mažėja iš šiaurės į pietus ir iš vakarų į rytus. Aukštasis Atlasas stabdo didžiąją kritulių dalį, o Sacharos dykumos dalyje vidutinė metinė kritulių norma nesiekia 200 mm. Būna metų, kai čia kritulių nebūna iš viso. Patys drėgniausi yra Rifo, Vidurinio Atlaso ir Aukštojo Atlaso kalnų rajonai. Kartais čia iškrenta iki 1000 mm kritulių. Atlaso lygumose kritulių kiekis svyruoja apie 533 mm Rabate ir 254 mm Marakeše, bet kasmetiniai kritulių rodikliai gali labai keistis. Oro temperatūra taip pat svyruoja tolstant nuo Viduržemio jūros ir Atlanto vandenyno. Pakrančių klimatas švelnus ir žiemą, čia šalnų nėra, bet centriniuose rajonuose žiema – šaltesnė, o vasara – karštesnė. Vasarą oro temperatūra staiga kyla visoje Maroko teritorijoje, išskyrus Atlanto pakrantę į pietus nuo Kasablankos, kur iš šiaurės į pietus teka šaltoji Kanarų srovė. Ji daro ženklią įtaką šioms vietovėms, kur dieną dažnas rūkas ir vėsus oras. Pats karščiausias oras yra Marakeše – vasaromis čia oro temperatūra pakyla iki 38-40° C dieną, o naktimis nukrenta iki 18-24° C. Kalnuose 1500 m aukštyje vasarą oro temperatūra pasiekia iki 32° C. Iš Sacharos dažnai atslenka ciklonai, kurie persirita Atlaso kalnus ir susitinka su Atlanto anticiklonu. Tada Maroko pakrantėse pučia sausas karštas vėjas, kuris gali pasiekti uragano lygį. Šie vėjai vadinami šergais (Chergui), o Europoje – siroku, ir sukelia kelias dienas besitęsiančius dusinančius karščius. Pietiniuose rajonuose yra dažnos smėlio audros. thumb|left|200px|Lietuvos baltasis gandras Marakešo centre
Augmenija
Maroke yra Alpinės pievos, tankūs miškai, stepės Sacharos pakraščiuose ir oazės dykumoje. Marokui yra būdingas Viduržemio jūros Makvis – tankiai suaugę dygliuoti visžaliai krūmai ir medžių sąžalynai, akmeninių (Quercus ilex) ir kamštinių ąžuolų (Quercus suber) giraitės, augančios kalnuose iki 700 m virš jūros lygio, o aukščiau – mišrūs miškai. Kalnuose ir lygumose yra daug alepinių pušų ir kadagio miškų. Rifo kalnų viduryje, Vidurio Atlaso šiaurėje ir Aukštojo Atlaso rytuose auga Atlaso kedras (Cedrus atlantica), vertinamas dėl savo aromatingos ir labai ilgaamžės medienos. Pietvakarių Maroke endeminiu augalu yra arganas, dar vadinamas geležiniu medžiu, iš kurio vaisių spaudžiamas augalinis aliejus. Šiaurės rytų stepės padengtos ašuotene (Stipa tenacissima) ( arba ), iš kurios gaminamas aukštos kokybės popierius. Sausiems centriniams ir pietiniams rajonams būdinga krūminė kietalapė augalija, žolynai (liucerna, kietis, kupranugarinė žolė ir kt.). Maroke daug augalų, įvežtų iš kitų Viduržemio jūros klimato regionų: tai eukaliptai ir įvairūs kaktusai.
Gyvūnija
Daugelio gyvūnų, gyvenusių šiaurės Afrikoje Romos imperijos laikais, iki šių dienų neliko, tai: krokodilai, begemotai, žirafos, buivolai, drambliai, antilopės, ir liūtai. Maroko pusdykumėse veisiasi kiškiai, Sacharinės gazelės, einiai, hienos ir šokliai. Pietiniuose rajonuose sutinkama Raguotoji angis, Afrikinė kobra (Aspidelaps lubricus lubricus), smiltpelės. Vidurinio Atlaso kalnų plynaukštėse yra šernų, lapių, lūšių, šakalų ir beuodegių makakų, o Aukštajame Atlase, – berberinių avinų. Arkliai į Maroką įvežti apie 1600 m. pr. m. e., o vienkupris kupranugaris čia atsirado VII a. kraštą užkariavus arabams. Marokas yra sezoninių paukščių migravimo kelyje tarp Europos ir Afrikos. Čia dažnai galima matyti gandrus ir jų lizdus. Dirbamos žemės rajonuose dažnos pelėdos, gegutės, žalvarniai ir šarkos, o pelkėtose vietose – garniai. Kalnuose dažnai sutinkami grifai, ereliai, vanagai, suopiai, pelėsakaliai ir startsakaliai. Atlanto vandenyno pakrančių vandenyse daug vertingų rūšių žuvų (sardinių, tunų, sidabrinių menkių ir kt.).
Saugomos teritorijos
Gyvunams ir augalams saugoti Maroke yra įkurta keturiolika nacionalinių parkų. Didžiausi yra Tubkalio nacionalinis parkas, esantis sunkiai prieinamame Aukštajame Atlase ir Tazeko nacionalinis parkas – Vidurinio Atlaso šiaurės rytuose. thumb|300px|[[Sebu vandens saugykla netoli Feso]]
Vidaus vandenys
Pastoviai tekančių upių Maroke mažai. Iš Atlaso kalnų į Atlanto vandenyną ir Viduržemio jūrą įteka didžiausios upės: Muluja, Sebu, Um ar-Rbija, Tensiftas ir Bu-Regregas. Šios upės vandeningos rudenį ir žiemą, o vasarą visiškai nusenka. Visos likusios upės yra išdžiūstančios ir vadinamos Vadi. Tokia yra ir ilgiausia Maroko upė Dra, tekanti šalies pietuose. Ant šiaurėje tekančių upių yra pastatytos užtvankos ir HES. Taip sudarė didžiulės vandens saugyklos. Visus metus vandeningų ežerų Maroke nėra. Po žiemos susidarę ežerai yra druskingi ir vasara išdžiūsta.
Macijausko žemėlapio byla
Macijausko žemėlapio byla – civilinis procesas, 1901–1902 m. vykęs Sankt Peterburge, turėjęs didžiausią įtaką panaikinant spaudos draudimą lietuviškais rašmenimis.
Istorija
1900 m. lietuvių kultūros ir spaudos veikėjas Antanas Macijauskas Sankt Peterburgo A. Iljino kartografijos fabrike 2000 egz. tiražu išleido lietuvišką žemėlapį „Žemėlapis lietuviškai - latviško krašto“. Jį Rusijos Vyriausiosios spaudos reikalų valdybos viršininkas kunigaikštis N. V. Šachovskojus 1900 m. lapkričio 26 d. įsakė konfiskuoti. Buvo konfiskuoti 1186 žemėlapio egz., kitus spėta išplatinti. A. Macijauskas kreipėsi į Rusijos vidaus reikalų ministrą V. Plėvę ir Vyriausiosios spaudos reikalų valdybos viršininkui iškėlė bylą. Ji pasiekė aukščiausią Rusijos imperijos teismo įstaigą – Senatą. Be to, dėl lietuviškų afišų platinimo bylą iškėlė Povilas Višinskis. Šios bylos sukėlė tikrą Rusijos juristų ir administracijos sąmyšį.
Byla
A. Macijausko pasamdytas advokatas A. Kaminas Senatui įrodė, kad žemėlapis buvo konfiskuotas neteisėtai, pažeidžiant Rusijos įstatymus. Imperatorius Nikolajus II patvirtino 1902 m. gruodžio mėn. Senato nutartį, kad įsakymai, draudžiantys lotyniškas raides lietuvių spaudiniuose, neturi teisinės galios – lietuvių tautinio judėjimo pakilimas, draudžiamosios lietuviškos spaudos leidėjai, knygnešiai ir skaitytojai jau buvo įrodę, kad toks spaudos draudimas nenaudingas imperijai. Vidaus reikalų ministras V. Plėvė 1903 m. balandžio 22 d. pripažino, kad slapti aplinkraščiai arba net paties caro nuomonė, jei ji nėra paskelbta viešai, negali būti teisinis pagrindas imtis administracinių priemonių.
Antano Macijausko laimėjimas buvo reikšmingas, siekiant panaikinti lietuvių spaudos lotyniškomis raidėmis draudimą, jis panaikintas 1904 m. gegužės 1 d.
Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas
thumb|260px|right|Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas per paradą [[Alytus|Alytuje (1936 m.)]] Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis kavalerijos dalinys, veikęs 1920–1940 m. ir dislokuotas Kaune, nuo 1926 m. Alytuje.
Istorija
Antrasis raitelių pulkas 1920 m. spalio 30 d. slaptu kariuomenės vado įsakymu iš Pirmojo raitelių pulko eskadrono pradėtas formuoti Kaune. Pulko vadu paskirtas buvęs Pirmojo raitelių pulko vadas karininkas Pranas Jackevičius. Mobilizacija vyko spėriai. 1920 m. lapkričio 16 d. I eskadrono vadu paskirtas kapitonas Povilas Plechavičius, lapkričio 17 d.- II eskadrono vadu paskirtas leitenantas M. Valentėlis. Jau 1920 m. gruodžio 1 d. pradėti formuoti III ir IV eskadronai, kurių vadais paskirti leitenantas K. Remišauskas ir kapitonas Kazys Tallat-Kelpša. 1920 m. pabaigoje pulke buvo 13 karininkų, 2 karo valdininkai, 486 kareiviai. Pulkas turėjo 484 arklius, 140 šautuvų, 5375 šovinius, 33 kardus, 8 telefono aparatus, 10 km telefono kabelio, 12 vežimų, 20 pakinktų, 216 balnų ir kt.
1926 m. Lietuvos kariuomenės Antrasis ulonų pulkas perkeltas į Alytų, jam suteiktas Lietuvos kunigaikštienės Birutės vardas. 1935 m. gegužės mėn. atskyrus vieną pulko eskadroną, iš naujo suformuotas Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas.
Pulke buvo keturi kavalerijos eskadronai, kulkosvaidžių ir techninis eskadronai bei pabūklų būrys. Iš viso nuolat pulke tarnavo apie 1000 karių. Pulkas įėjo į Trečiosios pėstininkų divizijos sudėtį.
Mervalos akmuo
right|thumb|300px|Mervalos akmenyje naująja futhark abėcėle iškaltas užrašas Mervalos akmuo (SV Mervallastenen) – Švedijos Melareno ežero Selajono saloje stovintis paminklinis akmuo. Mervalos kaimo runinis riedulys nuo gausių kaimynų skiriasi iškaltu užrašu, kuris skelbia:
kas lietuviškai būtų:
Tyrinėtojų nuomone Domisnes vardu (ant akmens – tumisnæs) vadinamas Kolkos ragas – šiaurinis Kuršo pusiasalio kyšulys, o žodžiu simkala įvardijama Žiemgala – teritorija, kurios šiaurinė dalis šiandien priklauso Latvijai, pietinė – Lietuvai. Vienuoliktame amžiuje variagų iškalti ženklai kiek nudilo, ypač nukentėjo žodis simkala (Žiemgala), todėl kai kurie švedų runologai spėjo, kad galėjo būti užrašyta ir simklea, ir simkali. Ratu apie krikščionišką kryžių išdėstytas runinis tekstas yra vienas pirmųjų Latvijos (dalinai ir Lietuvos) vietovių rašytinis paminėjimas.
Pats granitinis akmuo nedidelis: 1,1 m aukščio ir 1,1-1,2 m pločio. Jo kopiją galima pamatyti Latvijos nacionaliniame istorijos muziejuje Rygoje.
Šaltiniai
Alvydas Butkus. Žiemgalos vardas skandinavų rašto paminkluose. („Žiemgala“, straipsnių rinkinys. „Žiemgalos“ leidykla, Kaunas, 1999)
Apytalaukis
Etimologija
Vietovardis hidronimiškas. Dar 1848 m. Alkupis, tekantis pro gyvenvietę, vadintas Talaukiu, todėl Apytalaukis reiškia vietovė apie Talaukį.
Istorija
thumb|left|240px|[[Apytalaukio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia]] thumb|left|300px|Apytalaukis nuo kito Nevėžio kranto žiemą
Gyvenvietėje rasti geležies dirbiniai iš XI a.-XIII a. Pirmą kartą Apytalaukis (Opitelake) paminėtas H. Vartbergės Livonijos kronikoje 1371 m. Nuo XV a. minimas Apytalaukio dvaras, kuriam priklausė dalis Kėdainių žemių. 1635 m. pastatyta pirmoji Apytalaukio bažnyčia. 1802 m. dvare įsteigta mokykla, kurioje 1811 m. mokėsi 28 mokiniai.
Apytalaukio dvaras XIX a. priklausė Zabieloms ir Tiškevičiams.
Skydamariniai
Skydamariniai (Coccoidea) – lygiasparnių (Sternorrhyncha) vabzdžių antšeimis, anksčiau buvo pobūris. Tai smulkūs ir vidutiniai vabzdžiai, aptinkami dažniausiai ant sumedėjusių augalų gumbelių arba skydelių pavidalu. Ryškus lytinis dimorfizmas, todėl patinai nuo patelių labai skiriasi. Patinas su 1 pora plėviškų sparnų ir su 2 siūliškais cerkais, žymiai mažesnis (50-100 kartų) už patelę. Užaugusios patelės kūnas nėra aiškiai suskirstytas į galvą, krūtinę ir pilvelį. Daugeliu atveju ir segmentacija būna neaiški. Antenos ir kojos dažniausiai labai neišsivysčiusios, todėl net sunku jas pastebėti. Letenos vienanarės, baigiasi 1 nageliu. Sparnų nėra. Nugarinė kūno dalis dengta vaškiniu apdangalu arba būna plika, bet daugiau ar mažiau sukietėjusi. Daugelio rūšių patelės primena gumbelius ant augalų kamienų ar šakų. Straublelis gana trumpas, bet duriamieji šereliai ilgi, jie yra specialiame maišelyje, esančiame kūno apačioje.
Kiaušinėlius patelės sudeda po savimi ir miršta. Pirmos stadijos lervos visada būna su kojomis, antenomis, akimis ir burnos organais. Pirmas dienas jos rėplinėja, ieškodamos tinkamos vietos apsistoti. Po pirmo išsinėrimo daugelio rūšių patelių lervos praranda gebėjimą vaikščioti. Lytiniai skirtumai atsiranda po pirmo ar antro išsinėrimo. Patinai dar turi 2 nejudrios nimfos stadijas. Nimfos stadijoje įvyksta esminiai lervos kūno persitvarkymai. Nimfos būna arba po skydu, arba specialiuose kokonuose. Iš nimfos išsivysto sparnuotas patinas. Dauginimas dažnai būna partenogenetinis.
Pasaulyje yra apie 3000, Vidurio Europoje – apie 90 rūšių. Daugelis skydamarių yra pavojingi vaismedžių, uogakrūmių ir dekoratyvinių augalų kenkėjai.
Lietuvoje skydamarių fauna neištirta, aptinkamos šios šeimos:
LNJS Liepāja
Liepojos LNJS – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Liepojos. 1923 m. tapo Latvijos provincijos čempionais.
Gojaus miško ąžuolas
Paminklinis medis nesunkiai pasiekiamas keliu pavažiavus apie 3,4 km į vakarus nuo Stakliškių (Jiezno kryptimi) ir pasukus į pietus pagal nuorodą „Gojaus miškas 1 km“. Prie ąžuolo pamiškėje įrengtas informacinis stendas, netoli matyti Pakrovų kaimo vienkiemis (apmūrytas senas namas). Link medžio veda medinis takas, pastatytos tautodailininkų sukurtos puošnios medžio rodyklės ir skulptūros.
Spjaudalinės
Spjaudalinės, arba spjaudaliai (Toxotidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kuriai priklauso Pietryčių Azijos gėlavandenės žuvys. Minta skraidančiais vabzdžiais, kuriuos numuša taikliai paleista vandens čiurkšle.
Šeimoje yra 1 gentis ir 7 rūšys: ir kt.
Tonkūnas
Tonkūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tonkūnienė (ištekėjusi moteris) ir Tonkūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hemingway's Whiskey
Hemingway’s Whiskey – tryliktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Kenny Chesney albumas, išleistas 2010 m. rugsėjo 28 d. Albumo singlai „The Boys of Fall“, „Somewhere with You“, „Live a Little“ ir „Reality“ pasiekė pirmąsias vietas „Billboard“ kantri singlų reitinge, o „You and Tequila“ – trečiąją. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 183 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas šeštuoju Chesney įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. lapkričio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš dviejų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.
Laertas
Laertas ( arba Λαέρτης) graikų mitologijoje – kefaliečių karalius, Arkesijaus ir Chalkomedusos sūnus. Su žmona Antiklėja buvo Odisėjo ir Ktimenės tėvas. Laertas buvo vienas iš argonautų ir dalyvavo Kalidono šerno medžioklėje. Sostą paveldėjo iš tėvo Arkesijaus ir senelio Kefalo. Į jo valdomas žemes įėjo Itakė ir aplinkinės salos bei galbūt dalis ir žemyno pakrantės.
Pagal kitą versiją, Odisėjo tikrasis tėvas buvo Sizifas, kuris suviliojo Antiklėją.
Karo technika
miniatiūra|F-35 Joint Strike [[naikintuvas]] Karo technika – technika (ginklai, kovos ir kitos mašinos, įrenginiai, prietaisai, aparatai ir kitos techninės priemonės), naudojama ginkluotosiose pajėgose karinei veiklai.
Karo technika skirstoma:
Pagrindinė karo technikos sudedamoji dalis – kovos technika.
Kaip ir ginkluotė, karo technika gali būti skiriama:
Karo techniką sudaro pagrindinį valstybės karinės galios komponentą, o jos parengties palaikymas ir greitas tobulinimas yra viena iš svarbiausių ginkluotųjų pajėgų aukštos kovinės parengties sąlygų.
Jurbarko miškų urėdija
Jurbarko miškų urėdija − valstybės įmonė, patikėjimo teise valdanti 32 000 ha valstybinės reikšmės miškų, kurie stambesniais ar smulkesniais masyvais išsidėstę dešiniojoje Nemuno pusėje nuo Dubysos upės rytuose iki ties Šilutės rajono riba tekančios, Jūros upės vakarinėje dalyje. Urėdija iš vakarų į rytus tęsiasi 84 km, plotis iš šiaurės į pietus − apie 37 km. Pagrindinė urėdijos miškų dalis − didžiulis Karšuvos girios masyvas.
Jurbarko miškų urėdijos teritorijoje yra dalis Panemunių regioninio parko, 4 valstybiniai draustiniai (Kaskalnio geomorfologinis, Mituvos hidrografinis, Dubysos ichtiologinis ir Jūros ichtiologinis).
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 11 girininkijų.
Margarinas
right|thumb|200px|Margarinas indelyje thumb|200px|Margarinas pakuotėse
Margarinas – tai augalinių riebalų ir vandens mišinys, skoniu, spalva, kvapu panašus į sviestą. Margarinas gaminamas iš augalinių riebalų. Margarino sudėtyje yra nuo 10 iki 90 proc. riebalų. Atitinkamai 100 g. margarino žmogaus organizmui suteikia nuo 345 iki 720 kcal. Laikant kambario temperatūroje margarinas yra kietos, teplios konsistencijos riebalų mišinys.
Istorija
Margarino vardo pradžia siejama su garsaus prancūzų chemiko Mišelio Eženo Ševriolio atradimu. Jis atrado, riebalų rūgštys yra statybinė riebalų medžiaga. 1813 m. išskyrė vieną jų ir pavadino „margarites“, graikų kalbos žodžiu, reiškiančiu perlas.
1866 m. Prancūzijai grėsė karas. Imperatorius Luisas Napoleonas III pasiūlė prizą tam, kuris sukurs paprastai pagaminamą, lengvai tepamą, pigų sviesto pakaitalą, kuri galima bus panaudoti jo armijos maitinimui. Chemikas Ipolitas Mež-Murijė sukūrė medžiagą, kurią pavadino margarinu ir oficialiai užregistravo 1869 m. liepos 15 dieną Paryžiuje. Margarinas buvo gaunamas iš išvalytų lydytų jautienos taukų ir pieno, sumaišyto su šliužo fermentu. Išgautoms skystoms riebalų porcijoms buvo leidžiama sukietėti, sustandėti, vėliau jos buvo maišomos su sviestu ir vandeniu.
Margarinas greitai paplito po visą pasaulį. 1871 m. margarino gamybos patentas buvo parduotas Olandijos fabrikui „Jurgens“. Vokietijoje jis pradėtas gaminti 1872 m., Austrijoje 1873 m., Norvegijoje 1876 m., Švedijoje ir Danijoje 1884 m., Anglijoje 1889 m., Jungtinėse Amerikos Valstijose 1874 m., Rusijoje 1930 m., Lietuvoje tik 1992 m.
XX a. pradžioje, sukūrus augalinių riebalų hidrinimo (kietinimo) technologiją, margarino gamybai pradėtas naudoti augalinis aliejus ir jo mišiniai su gyvūniniais riebalais.
2007 m. Lietuvoje margariną gamino Vilniaus margarino gamykla ir Klaipėdos margarinas.
Gamyba
Margarinas gaminamas iš aukščiausios rūšies žaliavų. Šiuolaikiniuose margarino gamybos procesuose naudojamos gatavos žaliavos: Maišant įvairius aliejus ir riebalus gaunamas margarinas, kuris turi vis kitokias savybes, todėl šiuo metu margarino pramonė yra labai plati.
Į margariną gali būti pridedama:
Panaudojimas
Margarinas vartojamas kaip sviesto pakaitalas – sumuštiniams, taip pat kaip kitų kulinarinių ir konditerinių gaminių komponentas.
Hidrinti riebalai
Augant riebalų pramonei, paprastai išvalyti riebalai nebetenkino gamintojų. Todėl buvo pradėta modifikuoti riebalus taip, kad jie įgautų norimas savybes. Vienas iš tokių modifikavimo būdų yra riebalų hidrinimas. Tai yra skystų riebalų pavertimas kietais riebalais.
Pvz.: Rapsų aliejus turi daug riebalų rūgščių, su nesočiomis jungtimis, kurios nulemia, kad aliejus yra skystas. Hidrinant aliejų, prie nesočiųjų riebalų rūgščių jungčių yra prijungiami vandenilio atomai ir taip gaunami kieti riebalai.
Yra du aliejaus hidrinimo būdai, tai dalinis ir visiškas hidrinimas. Dalinio hidrinimo metu, prie dalies nesočiųjų riebalų rūgščių yra prijungiamas vandenilis. Visiško hidrinimo metu prie visų nesočiųjų riebalų rūgščių yra prijungiamas vandenilis.
Didžiausia dalinio hidrinimo problema yra ta, kad jo metu susidaro kenksmingos trans-riebalų rūgštys, kurios turi neigiamos įtakos žmogaus sveikatai.
Trasa Pedralbes
Trasa Pedralbes (Circuit de Pedralbes) – gatvių tipo trasa (kai panaudojamos miesto gatvės) Barselonoje, Ispanijoje, kurioje vyko Formulės 1 Ispanijos Grand Prix.
Istorija
Pirmą kartą trasoje lenktynės vyko jau 1946 vakarinėje miesto dalyje. Pilotai ir žiūrovai ja buvo patenkinti, todėl jau 1951 čia vyko F1 Ispanijos GP. Po 1954 GP dėl atsirandančių modernesnių trasų buvo atsisakyta čios trasos.
Adresas
Pedralbes suburbs
Barcelona
Spain
Rausvėjantis balsvis
Rausvėjantis balsvis (Leucoagaricus subcretaceus) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, balsvių (Leucoagaricus) genties grybų rūšis.
Pakelės, panamės, parkai, skverai. Vasara, ruduo. Vaisiakūniai balti, augdami ar paliesti papilkėja, parusvėja.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–10 (15) cm skersmens, paplokščia, pilkai balta, sena – pilkai rusva, plaušuota, žvynuota, paspaudus parusvėja, netrukus išblunka, pakraščiai su apvalkalo liekanomis. Lakšteliai balsvi, vėliau – kreminiai, seni – švelniai rusvai rožinio atspalvio, laisvi. Kotas 6–10×1–2,5 cm, baltas, su žiedu, sendamas patamsėja, paspaudus parusvėja. Trama balta, gelsva, paspaudus parusvėja, nekarti. Sporos plačiai elipsiškos, 7–10×5–6,5 μm.
Būdingi požymiai: lakšteliai balsvi, kreminiai, subrendę rusvi.
Auga pavieniui, mažomis grupelėmis, mėgsta trąšią, puveningą dirvą. Retas. Mitybinė vertė nežinoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 219 psl.
Irena Viliūtė
Kūryba
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1983 m. ir nuo tų pačių metų pradėjo dalyvauti parodose. 2017 m. Gargždų krašto muziejuje surengta menininkės personalinė paroda. Šios parodos tematika – metų laikai.
Slėnis
thumb|240px|[[Kalčiakių slėniai, Argentina]] thumb|240px|Tarpukalnių slėnis Argentinoje Slėnis (slėnys) – pailgas reljefo pažemėjimas. Siauri ir gilūs slėniai vadinami kanjonais. Pagal skerspjūvio formą gali būti skirstomi į V formos slėnius ir U formos slėnius, taip pat galimos šių formų kombinacijos.
Upės slėniai
Upės slėniai susiformuoja jo dugnu tekant upei. Tai dažniausiai V formos slėnis. Tiksli forma priklauso nuo upės tėkmės greičio. Kai vandens tėkmės greitis didelis (kalnų upėse), susiformuoja siauras slėnis su stačiais šlaitais.
Ledyniniai slėniai
Slėniai, kuriuos suformavo slenkantis ledynas, dažniausiai yra U formos. Šitokie slėniai būdingi kalnuotoms teritorijoms arba vietoms, kurias buvo padengęs kontinentinis ledynas.
Choroščiaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Stepono parapija
'''Choroščiaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Stepono parapija'''  – parapija, įkurta 1459 metais. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose parapija minima 1459 m. spalio 22 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Starosielcės dekanatui. 1654 m. Trakų vaivada Mikalojus Steponas Pacas inicijavo medinio vienuolyno statybas šalia bažnyčios, kuris atiteko dominikonų ordinui. Per 1683 m. gaisrą sudegė ir bažnyčia ir vienuolynas, kurie buvo atstatyti 1707 metais. 1753–1756 m. pastatyta mūrinė Choroščo Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Stepono bažnyčia. Apie 1 km nuo bažnyčios yra 3,5 ha ploto kapinės.
Andrijava
Etimologija
Pavadinimas atsiradęs iš buvusio dvaro savininko Andrejevo pavardės (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
thumb|left|Andriejavo dvaro pastatų liekanos
Dvaras statytas XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje prie tuo metu greta dabartinio geležinkelio Šiauliai-Kuršėnai dar buvusio vieškelio. Andriejavo dvarą apie 1834 m. nusipirko būsimasis Šiaulių ekonomijos istorijos autorius Mauricijus Griškevičius. Nuo 1834 iki 1854 m. su nedidelėmis pertraukomis brolio dvare dirbo ir gyveno plačios erudicijos mokslininkas Aleksandras Griškevičius (1809–1863 m.), knygos „Žemaičio garlėkys“ autorius. Jis dirbo Šiaulių apskrities teisme, vėliau – miesto rotušės sekretorius.
1944 m. rugpjūčio pradžioje ties Andriejavu ėjo fronto linija. 16-osios lietuviškosios divizijos vadas generolas Vladas Karvelis Andriejavo sodybos pakraštyje, tik už kelių šimtų metrų nuo pirmųjų linijų buvo įsirengęs vadovavimo punktą. Karo metu dvaras labai nukentėjo, nes keletą dienų prie jo vyko atkaklūs mūšiai. Išlikę dvaro pastatai buvo panaudoti kolūkio, vėliau dalis jų apleista. Likęs kalvės ar kepyklos pastatas baigia sugriūti. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Šiaulių apylinkės Pranės Jankutės kolūkiui.
Politinė demokratija
Politinė demokratija – demokratinio socializmo koncepcijos dalis, pirmiausia reiškianti daugiapartinę sistemą, opozicijos veiklos laisvę, valdžios užėmimą ir keitimą tik demokratinių visuotinių rinkimų keliu, pagal galimybes sudarant kuo platesnį valdžioje atstovaujamų politinių jėgų spektrą.
Bet kuri diktatūra, vienpartinis valdymas nesuderinama su politine demokratija. Be to, jos sudėtine dalimi yra žmogaus laisvė. Be laisvės negali būti socializmo, socializmą galima pasiekti tik per demokratiją, o demokratija pilnai gali būti įgyvendinta tik per socializmą.
Pagrindiniai politinės demokratijos principai yra kiekvieno žmogaus teisė į privatų gyvenimą, apsaugotą nuo savavališko valstybės kišimosi; minties, žodžio, informacijos, švietimosi, organizavimosi ir tikybos laisvė; teisė į tautos atstovybę, išrinktą laisvu, lygiu, visuotinu ir slaptu balsavimu; daugumos vyriausybė, gerbianti ir mažumos teises; nepriklausomas, viešas ir nešališkas teismas; profsąjungų nepriklausomybė ir laisvė, o visa tai vadinama teisine valstybe.
Sarapai
Sarapai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Deltuvos, prie vakarinių Ukmergės pakraščių, aplink Storės upelį. „Armonos“ kolektyviniai sodai.
Miklausė Marija
Tėvai – Lietuvos didieji kunigaikščiai Birutė ir Kęstutis; seserys: Ona Danutė, Rimgailė; broliai: Vytautas Didysis, Tautvilas, Žygimantas. 1377 m. ištekėjo už Tverės didžiojo kunigaikščio Ivano Michailovičiaus, taip sustiprindama karinę sąjungą tarp LDK ir Tverės Didžiosios kunigaikštystės. Ryšiai tarp šių valstybių užsimezgė dar anksčiau, LDK didysis kunigaikštis Algirdas buvo vedęs Ivano Michailovičiaus tetą Julijoną. Vėliau ginkluoti tveriečiai 1422 m. padėjo Vytautui Didžiajam kovoti su kryžiuočiais.
Miklausė Marija pagimdė tris sūnus: Aleksandrą, Ivaną ir Jurijų. Palaidota Tverės Šventojo Išganytojo cerkvėje. Po jos mirties kunigaikštis Ivanas Michailovičius vedė Dorogobužo kunigaikštytę Jevdokiją, su kuria vaikų neturėjo.
Tarptautinė jūrų teisė
thumb|[[Hugo Grotius (1583–1645). Dailininkas – Michiel Jansz van Mierevelt, 1631 m.]]
Moderniosios jūrų teisės pradininkas – Hugo Grotius, 1609 m. pateikęs laisvosios jūros (mare liberum) sąvoką bei sampratą. 1635 m. John Selden išplėtojo uždaros jūros mare clausum doktriną, pagal kurią jūra yra padalinta į daugelio valstybių interesų sritis, atskiriant trečiąsias valstybes.
1703 m. Cornelis van Bynkershoek teigė, kad nuosavybės teisės principas gali būti taikomas jūrai, tačiau tiek, kiek siekia valstybės galia. Riba – saugoma teritorija (tuo metu siekė 3 mylių zoną).
Jūrų teisės konvenciją taiko 1982 m. Jūrų teisės konvencijos pagrindu 1996 m. įsteigtas Tarptautinis Jūrų Teisės Tribunolas (būstinė – Hamburgas).
Lietuvoje
Lietuvoje jūrų teisė dėstomas kaip pasirenkamasis teisės specialybės studijų dalykas. Pradėtas dėstyti Vilniaus universiteto Teisės fakultete. MRU Teisės fakultete rengiamos podiplominės jūrų teisės magistro studijos (vadovas – prof. Saulius Katuoka). Studijų dalykas – tarptautinė komercinė jūrų teisė, jūrų darbo teisė, aplinkosauginė jūrų teisė ir kitos disciplinos.
Stephen Christopher Rowell
Stephen Christopher Rowell (g. 1964 m. gegužės 9 d.) – medievistas, istorijos mokslų daktaras, Lietuvos istorijos instituto vyr. mokslo darbuotojas, vertėjas.
Biografija
Kembridžo universitete 1991 m. įgijo filosofijos mokslų daktaro (Ph. D. (Cantab)) laipsnį už studiją „Krikščionybės vaidmuo paskutinėje Europos pagoniškoje valstybėje: Lietuva 1315–1342“ (The role of Christianity in the last pagan state in Europe: Lithuania, 1315-1342). Iki atvykimo į Lietuvą dirbo Kembridžo universiteto padaliniuose: Šv. Marijos Magdalietės koledže (Magdalene College) ir Klaros koledže (Clare College). Tyrinėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ankstyvąją istoriją, dirbo Vokietijos, Lenkijos, Lietuvos, Latvijos, Estijos, Rusijos, Vatikano ir kt. valstybių archyvuose. Surinktos medžiagos pagrindu parengė studiją Lithuanian Ascending, kurią 1994 m. išleido Cambridge University Press leidykla (iki 2000 m. išleistos trys papildomos knygos laidos). 1993 m. Alvydo Nikžentaičio kvietimu atvyko dirbti į Klaipėdos universitete įsteigtą Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centrą. Dėstė Klaipėdos universitete profesoriaus pareigose, 1998–1999 m. buvo minėto centro direktorius. Nuo 1999 m. rudens dirba Lietuvos istorijos instituto Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istorijos skyriuje vyr. mokslo darbuotoju, yra šio instituto leidžiamo mokslinių darbų anglų kalba leidinio Lithuanian Historical Studies vyr. redaktorius. 2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės už nuopelnus mokslui apdovanotas Šv. Kristoforo statulėle.