cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuliai
Žymūs žmonės
Šiame miestelyje augo ir mokėsi rašytoja Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė (1886–1958). 1898–1901 m. čia kunigavo rašytojas Juozas Tumas-Vaižgantas (1869–1933).
Kuliuose gimė:
Ljokė Jupankis
thumb|250px|Lloque Yupanqui Lloque Yupanqui – trečiasis Kusko karalystės Urinų dinastijos Sapa Inca, pradėjo valdyti apie 1260 m. Buvo Sinchi Roca sūnus ir sosto paveldėtojas, Mayta Capac tėvas. Jo žmonos vardas minimas įvairiai: Mama Cahua (keč. Mama Qawa) arba Mama Cora Ocllo.
Nors kai kurios kronikos jam priskiria nežymius užkariavimus, kitos teigia, jog jis visiškai nekariavo ar net buvo užgrobtas sukilėlių. Teigiama, jog Lloque Yupanqui Kuske įsteigė turgų ir pastatė Acllahuasi. Tai tam tikra institucija, į kurią vykdavo moterys iš visos Inkų imperijos. Vienos tapdavo kilmingųjų ir karių sugulovėmis, kitos buvo pašvęstos Saulės dievo Inti garbinimui. Kartais jos būdavo tiesiog paprastos tarnaitės.
Zarasų miškų urėdija
Valstybės įmonė Zarasų miškų urėdija − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus Zarasų krašte, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Zarasų miškų urėdas - Rimantas Jurevičius (nuo 1999.09.22)
Urėdijos teritorijoje įsteigti Smalvo, Švento, Degučių, Dumblynės, Ligajų, Šalinėnų, Šavašos, Veprio kraštovaizdžių draustiniai; Pratkūnų, Tilžės, Vaiskūnų geomorfologiniai draustiniai; Duburio, Kampuolio, Smalvos, Juodbrasčio, Šventosios, Zalvo hidrografiniai draustiniai, Balčių, Beržinės, Palšinės, Tetervinio telmologiniai draustiniai. Įsteigti du regioniniai parkai: Gražutės (13992 ha miškų) ir Sartų (2677 ha miškų).
Istorija
Zarasų miškų urėdija įsteigta 1920 metais. 1945 metais buvo įsteigtas Zarasų miško pramonės ūkis, kurio miškai 1947 metais perduoti Utenos miškų ūkiui. 1957 metais Zarasų administracinio rajono ribose vėl atkurtas Zarasų miškų ūkis. 23.052 ha plotas buvo suskirstytas į 6 girininkijas. 1973 metais įkurtas Rokiškio bandomasis miškų ūkio gamybinis susivienijimas į kurį buvo apjungti Rokiškio miškų pramonės ūkis, Anykščių, Kupiškio ir Zarasų miškų ūkiai. 1990 metais Zarasų miškų ūkis buvo atkurtas ir pavadintas miškų urėdija.
Statistika
Bendras miškų plotas	51.015 ha
Valstybinių miškų plotas	13.640 ha
Privačių ir rezervuotų privatizavimui miškų plotas	37.375 ha
Zarasų rajono miškingumas	32,2 proc.
Dubravos miškai
thumb|right|250px|Dubravos miške prie [[Vaišvydava|Vaišvydavos. Medyje išskobtos A. Matučio eilės: „Ir niekur tiek laimės, tiek saulės nėra, kaip girioj, šiluos Lietuvos“]] thumb|right|250px|Kelmynė prie [[Rokų Miško Kelmynas|Rokų Miško Kelmyno kaimo]] Dubravos miškai – miškai Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Kauno, prie Kauno marių.
Miškuose yra Dubravos rezervatinė apyrubė.
Geografija
thumb|left|200px|Dvyniai Plotas 5750 ha, mišku apaugę 4951 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 5600 ha. Dubravos miškai priklauso Dubravos eksperimentinei–mokomajai miškų urėdijai. Susideda iš Arlaviškių, Dubravos, Girionių, Kampiškių, Laumenų, Piliuonos, Raguolių, Raželių, Žiegždrių miškų.
Zarasų miškų urėdija
Medelynas
Zarasų miškų urėdijos Dusetų medelynas.
Šlapių k., Dusetų pšt., Zarasų raj., LT-32311
Dubravos miškai
Geografija
Iš miškų išteka Nemuno intakai Žaisa, Gervėnupis, Dubrius ir Jiesios intakas Vyčius. Yra 17 km asfaltuotų, 56 km žvyruotų ir 39 km natūralaus grunto kelių.
Mažoji princesė
Mažoji princesė  – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett romanas, pirmą kartą vientisa knyga išleistas 1905 m.
Dubravos miškai
Geografija
Masyvas banguotoje limnoglacialinėje lygumoje. Prie Kauno marių yra stačių šlaitų ir griovų, susiformavusių senose Nemuno terasose. Masyvo pietinė ir pietvakarinė dalis nusausinta. Augavietės: nederlingos, derlingos ir labai derlingos normalaus drėgnumo bei laikinai užmirkusios, derlingos šlaitinės, nederlingos pelkinės.
Medynai
2 % miškų yra rezervatiniai, 28 % ekosistemų apsaugos, 20 % rekreaciniai, 14 % įvairūs apsauginiai, 36 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 20 %. Eglynų yra 42 %, pušynų 41 %, juodalksnynų 6 %, ąžuolynų 4 %, baltalksnynų 2 %, uosynų, maumedynų, drebulynų po 1 %, įvairių kitų introdukuotų rūšių 2 %. Jaunuolynai sudaro 19 %, pusamžiai medynai 39 %, bręstantys medynai 29 %, brandūs medynai 13 %. Medynų vidutinis amžius 59 m., vidutinis bonitetas l,6, vidutinis skalsumas 0,76, tūris 269 m³/ha. Kasmet priauga 4,5 m³/ha. Dar XIX a. pr. valstybiniai miškai sudarė apie 4000 ha, o privatūs tik apie 500 ha.
Mažoji princesė
Rašytoja, įkvėpta „Mažojo lordo Fontlerojaus“ sėkmės, nusprendė parašyti panašų kūrinį ir 1887 m. žurnale St. Nicholas buvo išspausdinta apysaka „Sara Kriu“. 1902 m. pasirodė trijų veiksmų pjesė „Mažoji princesė“, o jau 1905 m. išleistas triskart už pirminį variantą ilgesnis romanas.
Dubravos miškai
Medynai
Nuo XX a. septintojo dešimtmečio pradžios pradėtas kurti ir ligi šiol formuojamas Lietuvos miško parkas. Įveisti labai įvairūs ir sudėtingos rūšinės bei erdvinės struktūros Kauno marių šlaitų želdiniai.
Gyvūnija
Medžiojamų gyvūnų nedaug. 1954 m. buvo introdukuoti dėmėtieji elniai, iš jų susiformavo vietinė populiacija, kuri XX a. pab. dėl brakonieriavimo ir kryžminimosi su tauriaisiais elniais baigė išnykti.
Mokslo tyrimai
Dubravos miškai naudojami kaip tyrinėjimų ir mokomoji bazė. Miškų šiaurinėje dalyje yra didžiausia Lietuvos miškininkų gyvenvietė – Girionys; joje įsikūręs Lietuvos miškų institutas, Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija ir Dubravos eksperimentinės miškų urėdijos centras. Yra dekoratyvinių augalų medelynas, Dubravos arboretumas, Miško sėklininkystės centras, Miškų apsaugos stotis.
Mažoji princesė
Siužetas
Pagrindinė romano veikėja – Sara Kriu, kurią tėvas iš Indijos atgabena į Anglijoje esančią mergaičių seminariją. Saros tėvas – be galo turtingas žmogus, todėl mokykloje tenkinamos visos mergaitės užgaidos, o seminarijos vadovė, panelė Minčin, Sarai ypač pataikauja. Sara – kilni asmenybė, mėgstanti fantazuoti ir pasakoti nebūtas istorijas.
Dubravos miškai
Istorija
1957–1991 m. veikė Dubravos miškų tyrimo stotis. Ji priklausė Lietuvos miškų institutui. Centras – Girionys. Stočiai nuo 1964 m. priklausė Dubravos bandymų parodomasis miškų ūkis, apie 13 000 ha miškų (Dubravos, Girionių, Kauspiškių, Laumenų ir kt. miškai, suskirstyti į 7 girininkijas) ir nuo 1969 m. – Lietuvos miško selekcijos ir sėklininkystės centras. Pastarasis turėjo arboretumą ir pavyzdinį apie 80 ha dekoratyvinių augalų medelyną, juose augino apie 1000 rūšių ir formų medžių bei krūmų.
Mažoji princesė
Siužetas
Po kurio laiko Sarą pasiekia žinia, jog jos tėvas mirė ir ji liko elgeta. Panelė Minčin atima iš Saros visas privilegijas, įkurdina ją kuklioje palėpėje ir liepia dirbti tarnaite. Net spaudžiama milžiniško skurdo, Sara nepraranda sielos tyrumo, gerumo ir žmogiškumo. Romano pabaigoje mergaitė vėl tampa turtinga – šįsyk padedama tėvo draugo, kuris jaučia kaltę dėl pono Kriu mirties.
Dubravos miškai
Istorija
Stotyje buvo tiriami sėklinių plantacijų veisimo, svarbiausių medžių rūšių sodmenų auginimo būdai, medžių introdukavimo ir aklimatizavimo, kovos su miško ligomis metodai bei priemonės. Selekcijos ir sėklininkystės centras atestuodavo Lietuvos miškų pliusinius medžius, augino skiepytus medelius sėklinėms plantacijoms veisti ir rūšinius bei elitinius sodmenis. 1991 m. stotis perorganizuota į Dubravos eksperimentinę mokomąją miškų urėdiją.
Direktoriai: Jurgis Gečys (1957–1966 m.), Albertas Vasiliauskas (1966–1991 m.).
Gervėnupio miške yra 2 archeologiniai paminklai: Samylų piliakalnis ir Pakalniškių piliakalnis. Dubravos miške yra botaninis gamtos paveldo objektas – Dubravos dvyniai. 1944–1946 m. Dubravos miškuose veikė Didžiosios kovos apygardos Dubravos rinktinės, 1947–1949 m. Tauro apygardos Birutės rinktinės partizanai.
Živilė Antanina Mačionienė
Živilė Antanina Mačionienė (1933 m. lapkričio 21 d. Utenoje – 2023 m. sausio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos architektė.
Biografija
Vyras Zenonas Mačionis. 1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1958–1965 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute, 1965–1966 m. Techninės estetikos mokslo tyrimų instituto sektoriaus vadovė, 1966–1973 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto grupės vadovė, 1973–1989 m. dirbo Paminklų konservavimo institute (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo institutas), nuo 1994 m. dirba nuosavoje bendrovėje Vilniuje.
Kūryba
Parengė projektų: Klaipėdos senamiesčio, Šuminų, Strazdų, Vaišnoriškių kaimų Aukštaitijos nacionaliniame parke regeneravimo, dvarų ir parkų Rokiškyje, Pandėlyje, Renave, Plungėje, Pikeliškėse, kapinių Plungėje, Nirtaičiuose (Radviliškio rajono savivaldybė), Rasų kapinėse Vilniuje, memorialinių sodybų – M. K. Čiurlionio Druskininkuose, S. Nėries Alvite, J. Basanavičiaus Ožkabaliuose (Vilkaviškio rajono savivaldybė), Vaižganto Kunigiškiuose I (Anykščių raj.) ir kitų restauravimo. 1973–1989 m. parengė skulptūrų architektūrinių dalių, paminklų ir skulptūrų restauravimo konservavimo projektų. 1958–1965 m. suprojektavo parkų, skverų, su kitais parengė Alytaus, Kelmės, Kupiškio bendruosius (buv. generalinius) planus.
Centrinės Afrikos Respublikos demografija
|thumb|right|340px|Populiacijos kitimas 1961 - 2005 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Centrinės Afrikos respublikos demografiją.
Gyventojų skaičius: 4 511 488 (2009 m. apskaičiavimai)
Metinis populiacijos prieaugis: 1,491 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 32,75 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 17,84 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 39 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 2,3 %
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 80,62 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Nina Hartley
Nina Hartli (tikrasis vardas – Marie Louise Hartman; g. 1959 m. kovo 11 d. Berklis) – pornografinių filmų aktorė, režisierė ir sekso pedagogė.
Šeima
left|thumb|120px Nina gimė liuterono radijo laidų vedėjo ir žydės iš Alabamos šeimoje. Jos senelis buvo fizikos profesorius ir, kaip ir tėvas, priklausė komunistų partijai.
Baigusi mokyklą Nina įstojo į San Francisko Valstijos universitetą studijuoti medicinos ir baigė jį 1985 m.
Karjera
right|thumb|140px Dar jaunystėje išsiskyrė savo liberaliu požiūriu į žmonių santykius. „Aš ieškojau seksualiai atvirų žmonių. Mano požiūris į gyvenimą buvo labai platus ir laisvas. Mano patirtis būnant 19 nebuvo itin didelė, bet žinojau, kad tai įmanoma.“ Ją žavėjo feminizmas ir žmonių tarpusavio santykiai, neapsunkinti įsipareigojimų.
1982 m., besimokydama medicinos mokykloje, Nina papildomam uždarbiui ėmė šokti striptizą „Mitchell Brothers O’Farrell“ klube. Jos pasirodymai vyko kartą per savaitę, o visą likusį laiką mokėsi ir ketino tapti medike. Jau tada ji sugalvojo pseudonimą „Nina Hartley“: Nina – kad jos vardą būtų lengva ištarti japonų turistams striptizo klube, o Hartley pavardė skambesiu buvo artima jos tikrai pavardei ir tuo pačiu vienos aktorės iš TV reklamos pavardė.
Pirmasis Ninos striptizo pasirodymas buvo sekso scena kambaryje, kur ją slapta galėjo stebėti kiti. „- Aš norėjau atlikti tai prieš kamerą nuo tada, kai paauglystėje pamačiau pirmą pornografinį filmą“.
Jos mintys apie aktorės karjerą tapo realybe, kai tuometinis jos vaikinas pamatė prekybos centre aktorę ir režisierę Juliet Anderson, kurią užkalbinęs papasakojo apie savo draugės siekį. Anderson davė jam savo kortelę ir po keleto dienų jiedu nusiuntė jai kelias nuotraukas. Netrukus Nina gavo kvietimą suvaidinti kompanijos „Atom Home Video“ filme „Educating Nina“, kurį režisavo Anderson. „-Tai buvo mano 8 metų svajonių išsipildymo kulminacija ir aš nenusivyliau.“
1986 m. iki tol populiariausiai aktorei Džinder Lyn nusprendus padaryti pertrauką, jos vietą kaip viena pagrindinių pornografijos aktorių užėmė Nina. 1986–1988 m. ji gavo daugybę apdovanojimų, tačiau vėliau karjeros kreivė nustojo kilti.
1990 m. ėmus sparčiai populiarėti aktorei Viktorijai Peris, Nina atsidūrė jos šešėlyje. Iki 1992 m. ji vaidino gana retai, daugiau šokdama įvairiuose šalies striptizo klubuose ir vis daugiau žmonių galvojo, kad ji apskritai paliko pornografiją.
Nepaisant kintančio populiarumo, Nina niekada nebuvo visiškai pasitraukusi, o papildomą impulsą jos karjerai suteikė populiarėti pradėję „Milf“ kategorijos filmai, kuriuose vaidina vyresnio amžiaus aktorės. Iki 2013 m. Nina per 3 dešimtmečius trunkančių karjerą suvaidino beveik 600 filmų, 6 režisavo ir yra viena ilgiausiai pornografijos versle išsilaikiusių žmonių.
1996 m. ją oficialiai priimant į XRCO Šlovės galeriją, ceremonijos metu, stebint 250 žiūrovų, Nina pareiškė: „- Jeigu šiame kambaryje dar yra žmonių, su kuriais nesimylėjau, tiesiog paskambinkit ir mes susitarsim.“
2010 m. duotame interviu ji kalbėjo: „- Dabar dirbu su merginomis, kurios jaunesnės nei mano krūtų implantai“, tačiau nepaisant to ji neketina trauktis. 2008 m. Nina vaidino Hillary Rodham Clinton pornografinėje parodijoje „Who’s Nailin' Paylin?“, kurioje jos kolegė Lisa Ann įkūnijo Aliaskos gubernatorę Sarrah Pallin, o Jada Fire – Condoleezza Rice.
Nina Hartli užima 9 vietą visų laikų populiariausių porno aktorių sąraše, kurį paskelbė excaliburfilms.com.
Kita veikla
left|thumb|110px Greta vaidybos Nina jau daug metų užsiima sekso edukacija, švietimu bei rengia seminarus žmonių seksualumo problemų klausimais. Ji ne kartą yra dalyvavusi Oprah Winfrey Show, Phil Donahue ir kituose televizijos pokalbių laidose.
2006 m. Nina išleido knygą „Nina Hartley’s Guide to Total Sex“, o kartu su kompanija „Adam and Eve“ yra išleidusi sekso instrukcijų video rinkinį „Nina Hartley‘s Guide“.
Taip pat ją galima išvysti įvairiuose dokumentiniuose filmuose apie pornografiją.
Didžiajame ekrane Nina debiutavo 1997 m. filme apie pornografijos užkulisius aštuntajame dešimtmetyje „Pašėlusios naktys“, kur jos partneriais buvo Mark Wahlberg, Julianne Moore ir Heather Graham.
1998 m. Nina atliko nedidelį vaidmenį Kanados kinematografininkų sukurtoje juostoje „Bubbles Galore“.
Asmeninis gyvenimas
Gyvenimas trise truko iki 2000 m., kuomet Nina juos paliko.
2003 m. ji ištekėjo už ilgamečio draugo Ira Levino (Ernest Greene), režisieriaus, kuriančio daugiausia BDSM stiliaus filmus.
Apdovanojimai
right|thumb|140px|Nina Hartley ir [[Sunny Lane]] right|thumb|140px|Iš kairės: [[Angelina Armani, Alektra Blue, Nina Hartley ir Jessica Drake]]
Burbonai
Istorija
kairėje|miniatiūra|193x193px|Burbonų simboliu – lelijomis (fleur-de-lys) papuošti valdžios simboliai [[Liudvikas XV Mylimasis|Liudviko XV portrete, 1719 m. (Žanas Rankas)]] Kilusi iš Kapetų dinastijos šakos. Dinastijos pradininkas Klermono kunigaikštis Robertas Kapetas (1256–1317 m.)
Prancūzijos Burbonų dinastijos pradininkas – Henrikas IV. Burbonai buvo nuversti 1792 m. per Prancūzijos revoliuciją, Liudvikas XVI 1793 m. giljotinuotas. 1814 m. ir 1815 m. Burbonų valdžią pakartotinai atkūrė antinapoleoniškoji koalicija. Po 1830 m. Liepos revoliucijos karaliumi tapo Burbonų dinastijos jaunesniosios atšakos atstovas Liudvikas Pilypas, nuverstas per 1848 m. revoliuciją.
Ispanijos Burbonų dinastijos pradininkas – Prancūzijos karaliaus Liudviko XIV vaikaitis Pilypas V. Burbonai Ispaniją valdė iki 1931 m. revoliucijos. Nuo 2014 m. valdo Jono Karolio sūnus Pilypas VI Burbonas.
Ispanijos karaliaus Pilypo V sūnūs 1735 m. pradėjo valdyti Neapolio karalystę ir 1748 m. – Parmos ir Pjačencos hercogystę. Šių Burbonų dinastijos atšakų valdovai buvo nuversti 1859–1860 m. Italijos suvienijimo metu.
1984 m. Nobelio premijos laureatai
1984 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Kuoka
thumb|[[Heraklis kovoja su Hidra (aut. Antonio del Pollaiolo)]] Kuoka – smogiamasis ginklas, vientisa lazda, kurios vienas galas su storgaliu, todėl sunkesnis ir naudojamas kaip kaunamoji dalis. Paprasčiausias ginklas, žinomas nuo pačių seniausių laikų.
Mykolas Ostrorugas
Mykolas Ostrorugas (1593 m. - 1651 m.) – ATR Seimo maršalka, didysis karūnos pastalininkis, didysis karūnos stalininkas, didysis karūnos raikytojas, didysis karūnos pataurininkis ir Tykocino seniūnas.
Biografija
Buvo vyriausias Poznanės vaivados Jano Ostrorugo ir Kotrynos Meleckos sūnus. 1613 m. studijavo Vienoje, 1618-1619 m. Padujoje ir Kelne. 1633 m. tapo didžiuoju karūnos pastalininkiu. Tais pačiais metais buvo ATR Seimo maršalka. 1634 m. tapo didžiuoju karūnos stalininku. 1636 m. tapo didžiuoju karūnos raikytoju. 1638 m. tapo didžiuoju karūnos pataurininkiu. 1645 m. tapo Tykocino seniūnu. 1648 m. dalyvavo Piliavos mūšyje. 1649 m. Zbaražo gynyboje.
Mirė 1651 m. vasario 12 d. arba balandžio 20 d. Palaidotas Liubline.
Šeima ir vaikai
Nuo 1627 metų buvo vedęs Barborą Roškovską (m. 1641), nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus ir vieną dukterį:
Langelandas
Langelandas – sala Baltijos jūroje, Didžiojo Belto sąsiaurio pietinėje dalyje. Plotas – 284 km², populiacija ~12 500 (2020 m.). Tiltas jungia Langelandą su Tåsinge sala per Siø salelę.
Esama nedidelių miškų, vyrauja bukynai.
Taip pat administracinis vienetas – Langelando savivaldybė.
Beržinis (Vilkaviškio r., Gražiškių sen.)
Beržinis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, Gražiškių seniūnijoje, apie 5 km į pietus nuo Gražiškių, 2 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 0,88 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 230,3 m. Krantai sausi, aukšti, tik šiaurės vakarinis žemas. Krantai ištisai apaugę siauru medžių ruožu. Ežero dubuo rininės kilmės. Ežeras pasiekęs subrendimo stadiją. Pietryčiuose išteka upelis link Vygrio ežero.
Naujieji religiniai judėjimai
Naujieji religiniai judėjimai – bendrinis terminas, naudojamas apibrėžti konkrečioje socialinėje terpėje neįprastiems, naujiems, nuo tradicinių religinių organizacijų atskilusiems, iš kitų šalių atkeliavusiems ar pan. tikėjimams (toliau – NRJ). Tikėjimas, įprastas vienoje šalyje, kitoje šalyje gali būti neįprastas ir todėl laikomas NRJ, tad sąvoka yra labai sąlyginė. Neretai naujieji religiniai judėjimai vadinami sektomis. Nors sociologijos sektos sąvoka gali būti naudojama pakaitomis su naujųjų religinių judėjimų sąvoka, dėl neigiamų sektos sąvokos konotacijų termino sektos apibūdinant naujuosius religinius judėjimus siūloma vengti.
Vienos paskutiniųjų NRJ bangų vakarų pasaulyje kilo XIX a. viduryje (atsirado tokie judėjimai, kaip bahaizmas, Jehovos liudytojai, mormonai) bei – po II pasaulinio karo (munistai, scientologija, Ošo judėjimas). Alternatyvios bei bendruomeninės gyvensenos NRJ, rytų kilmės grupės išplito kartu su XX a. antrojoje pusėje išaugusiu kontrkultūros fenomenu (Krišnos sąmonės bendrija, jogos, budizmo grupės, naujojo amžiaus sąjūdis ir kt.
Pasaulyje skiriami naujieji religiniai judėjimai, atsiradę iš 5 pagrindinių pasaulio religijų (budizmo, hinduizmo, islamo, judaizmo ir krikščionybės). Naujiesiems religiniams judėjimams dažniausiai nepriskiriamos lokalios, vienai tautai būdingos ar tradicinės šamanistinės bendruomenės, tačiau jei pastarieji etniniai tikėjimai praktikuojami už tradicinio tikėjimo ribų jie tampa NRJ. Kiti, norėdami patirti egzotiškus ritualus, susijungti su dvasių pasauliu vartoja tiek vietinėse šalyse, tiek Vakaruose enteogenus, dalyvauja ajahuaskos gėrimo ir kt. ritualuose. Lietuvoje Romuvos religija irgi įtraukiama į NRJ, nors jos tradicijos atkurtos iš vietinių etnokultūrinių šaltinių. Panašių bandymų atgaivinti senąsias ikikrikščioniškas tradicijas randama ir kitose šalyse (pvz., Dievturyba Latvijoje). Kiek didesnio tarptautinio susidomėjimo sulaukė Wicca tikėjimas.
Civilinės teisės daktaras
Civilinės teisės daktaras (, DCL) – kvalifikacinis teisės laipsnis, suteikiamas angloamerikiečių teisės valstybių universitetuose.
Oksfordo universitete Civilinės teisės daktaro laipsnis (DCL) suteikiamas vietoj teisės mokslų daktaro (LL.D.) laipsnio. DCL gali būti laikomas aukštesnio lygmens daktaro laipsniu, suteikiamu dėl ypatingų, išskirtinių mokslinių publikacijų, indėlio į teisės mokslą, teisės politiką ar jos studijas. Kai kuriuose universitetuose DCL yra garbės daktaro vardas. Reformacijos metu kanonų teisės daktaras nebuvo teikiamas tam tikrose valstybėse, – jį pakeitė civilinės teisės daktaro laipsnis (DCL).
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/Maratonas moterys
Moterų maratono rungtis 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate vyko liepos 31 d. Barselonoje.
Diplomatinė teisė
Diplomatinė teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių užsienio santykių palaikymą, institucijas, diplomatinę tarnybą; teisės pošakis.
Sritys
Gali būti išskiriama tarptautinė ir nacionalinė diplomatinė teisė.
Tarptautinė diplomatinė teisė - tarptautinės teisės pošakis; visuma tarptautinės teisės normų, reguliujančių diplomatinę veiklą. Nacionalinė diplomatinė teisė reglamentuoja diplomatinės tarnybos veiklą nacionalinės teisės aktais - įstatymais, nutarimais ir kt.
Pamatinis diplomatinės teisės aktas - 1961 m. Vienos konvencija dėl diplomatinių santykių.
Objektas
Diplomatinės teisės dalykas - valstybių užsienio santykių institucijos, tarptautinių santykių tarnybos, diplomatinės atstovybės, valstybių atstovybės prie tarptautinių organizacijų, tarptautinių santykių laikinosios tarybos, diplomatinių atstovybių sudėtis, struktūra, funkcijos, diplomatinių atstovų klasės ir diplomatiniai rangai, diplomatinių atstovų skyrimo ir atšaukimo tvarka, diplomatinės atstovybės privilegijos ir imunitetas, diplomatinio personalo asmeninės diplomatinės privilegijos ir imunitetas.
AIDS
Plitimas, poveikiai, požymiai
thumb|right|200px ŽIV perduodamas per tiesioginį sąlytį su sergančiojo gleivine, krauju, kitais skysčiais išskiriamais sekso metu – sperma ir makšties skysčiu – juose kupina viruso. Virusas gali plisti ir per motinos pieną. Užsikrėtimas galimas vaginalinio, analinio, oralinio sekso metu. Narkotikų vartojimas viena bendra adata, yra vienas iš pagrindinių užsikrėtimo kelių. Motinai gimdant, naujagimis taip pat turi galimybę užsikrėsti virusu, tačiau dėl naujų vaistų ir chirurginių metodų naujagimių užsikrėtimai ypač sumažėjo. Motina gali perduoti virusą žindant kūdikį. Yra retų atvejų, kai kraujo perpylimas sukėlė užkrėtimą dėl klaidos tikrinant kraują prieš jo panaudojimą.
ŽIV negalima užsikrėsti būnant arti sergančio žmogaus, su juo valgant arba naudojantis bendru tualetu. Jeigu yra žaizdų burnoje, tuomet bučiuotis nepatariama, nors ŽIV viruso kiekis seilėse palyginus mažas, toks viruso perdavimas teoriškai įmanomas. Taivane (Taiwan) atlikti tyrimai parodė, kad didelė universiteto studentų dalis klaidingai mano, kad ŽIV galima užsikrėsti įkandus uodui, maudantis tame pačiame baseine ar nuo tualeto sėdynės. Apie 50 % apklaustų studentų nežinojo, kad ŽIV galima pasigauti per užkrėstą spermą.
ŽIV (žmogaus imuniteto virusui) pažeidus žmogaus imuninę sistemą (T-limfocitus pagalbininkus), susidaro įgytas imunodeficito sindromas (AIDS). Toks imuninės sistemos pažeidimas išsivysto per kelerius metus nuo užsikrėtimo. Laikotarpis be ligos požymių (latentinis-nematomos laikotarpis) gali užtrukti iki 10 metų. Žmogus gali atrodyti visiškai sveikas. Kūne virusas pasirodo vienerių metų laikotarpyje po užsikrėtimo. Jeigu ŽIV testas daromas po kelių mėnesių po lytinių santykių, testas gali būti klaidingas, nes virusui paplisti užtrunka iki metų – todėl rekomenduojama pasitikrinti papildomai dar kartą, įsitikint ar viruso tikrai nėra.
Užsikrėtus virusu su laiku organizmas praranda galimybę reaguoti į užkrečiamas ligas sukeltas kasdieninių virusų ir bakterijų. Požymiams atsiradus, žmogus ima itin dažnai ir sunkiai sirgti oportunistinėmis infekcijomis (infekcijos, kurias sukelia nuolat, normaliai žmogaus kūne esančios bakterijos, kurios sveikam žmogui nesukelia ligų). Mirštama nuo įvairių komplikacijų susijusių su paprastomis ligomis, kaip gripas, plaučių uždegimas, nes žmogus tampa itin jautrus bet kokiam užkratui. Dėl papildomų ligų kaip vėžys ir išsekimo, AIDS pacientai neturi galimybių save apsaugoti.
Jotyškiai (Gelgaudiškis)
Jotyškiai (anksčiau Jotyškiai I, Jotijiškiai) – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, abipus Jotijos upelio. Aplinkui plyti Pankliškių miškai.
AIDS
Plitimas, poveikiai, požymiai
Virusas dauginasi per imuninės sistemos ląsteles, kas labai pasunkina efektyvių vaistų atradimą. Priklausant nuo viruso tipo, vidutiniškai žmogus gali išgyventi nuo 9 iki 11 metų. Nauji vaistai ir gydymo metodai neseniai parodė, kad gyvenimo trukmė gali būti pratęsta iki 20 metų. Bet virusas keičiasi ir mutuoja, ir įgauna atsparumą vaistams. Dėl pasitaikančio sekso tarp užkrėstų AIDS pacientų, virusai turi galimybę keistis ir tapti atsparūs vaistams, mutuoti į virulentiškesnio tipo virusą. Atsparumas vaistams jau užfiksuotas. Yra keli žinomi viruso tipai, kuriuos itin sunku gydyti vaistais.
Jotyškiai (Gelgaudiškis)
Etimologija
Tai vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo upėvardžio Jotija. Ankstesnio pavadinimo forma buvo Jotijiškiai.
AIDS
Statistika
2007 metais buvo apskaičiuota, kad yra 33,2 milijono žmonių, užsikrėtusių ŽIV virusu. Dėl viruso sukelto įgyto imunodeficito sindromo (AIDS), pasaulyje jau mirė apie 2,1 milijono žmonių, įskaitant 330 tūkstančių vaikų. Didelė dalis sergančiųjų yra Afrikoje, kur nepaplitęs prezervatyvų naudojimas.
Istorija
Buvo manoma, kad beždžionių imuninė sistema per ilgą laiką surado būdą kaip kovoti su savuoju SIV virusu. Bet kol kas sunku paaiškinti, kodėl beždžionės visgi suserga panašiu į ŽIV „Simian imunodeficito virusu“ (SIV), nuo kurio dalis jų miršta patyrusios panašius simptomus į AIDS. Azijietiška bengališkoji makaka (rhesus) yra viena iš beždžionių, kurios užsikrėtus SIV virusu išsivysto „simian“ AIDS. Laukinės šimpanzės neseniai tyrimuose parodė, kad jos dėl SIV (Simian imunodeficito viruso) patiria panašias į AIDS ligas. Šios šimpanzės yra iki 16 kartų labiau linkusios mirti palyginus su neužkrėstomis simian virusu šimpanzėmis. Kol kas neaišku, kodėl beždžionės miršta nuo simian viruso, nes buvo galvojama, kad jis nėra mirtinas beždžionėms. Viena galimų teorijų sako, kad beždžionės užsikrėtė nuo žmonių ŽIV virusu, kuris pakeitė nekenksmingą simian virusą į daug pavojingesnį, mirtingesnį virusą. Tolimesnis ryšys tarp beždžionių ir žmonių sudaro naujų virusų atsiradimo galimybes.
Indikacinės ligos
Lietuvos AIDS centro duomenimis, ligos, pagal kurias diagnozuojama AIDS, yra šios:
Lietuvoje dažniausiai pasireiškia šios AIDS indikacinės ligos:
AIDS ligos eiga
Laikotarpis tarp AIDS diagnozės ir mirties labai įvairus. Jam įtakos turi:
Davao Aguilas FC
„Davao Aguilas Bellmare Football Club “, o trumpiau „Davao Aguilas“ arba tiesiog „DAFC“ – Filipinų futbolo klubas iš Tagumo.
Namų rungtynes žaidžia „Davao del Norte Sports Complex“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2017 m. įkurtas kaip Davao Aguilas FC.
Nuo 2018 m. dėl rėmimo sutarčių su „Bellmare“, klubo pavadinime atsirado ir rėmėjo pavadinimas. Taip pat nežymiai pakito ir klubo emblema. Joje atsirado užrašas „Bellmare“.
Sezonai
Šaltiniai:
Higher Ground
„Higher Ground“ – Stevie Wonder daina, pirmą kartą pasirodžiusi jo 1973 m. albume „Innervisions“. Daina pasiekė ketvirtąją vietą Billboard Hot 100 bei pirmąją Hot R&B Singles topuose.
Albumo versijoje yra papildomas posmas, dėl kurio daina trunka 30 sekundžių ilgiau.
2004 m. „Rolling Stone“ žurnalas įtraukė šią dainą į savo „500 geriausių visų laikų dainų“ sąrašą. Daina užėmė 265-ąją vietą.
Red Hot Chili Peppers versija
Grupė „Red Hot Chili Peppers“ šios dainos koverį išleido kaip singlą iš savo 1989 m. albumo „Mother's Milk“. Jų versija laimėjo MTV geriausio vaizdo klipo apdovanojimą.
Karoliniškės
Karoliniškės – Vilniaus miesto dalis miesto vakaruose, Neries dešiniajame krante, į vakarus nuo Žvėryno ir į šiaurę nuo Lazdynų. Šiaurėje ribojasi su Viršuliškėmis, vakaruose Vilniaus aplinkkelio atskirtos nuo Gudelių. Sudaro Karoliniškių seniūniją.
Savybės
thumb|left|2008 m. Rajone stovi aukščiausias Lietuvos statinys – Vilniaus televizijos bokštas. Įsikūręs SoDros Vilniaus sk. filialas, anksčiau buvo Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Yra poliklinika, 3 gimnazijos (lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis), 2 vidurinės mokyklos (lietuvių ir baltarusių kalbomis), pagrindinės ir muzikos mokyklos. 10 vaikų lopšelių-darželių, vaikų invalidų ugdymo centras, Ugniagesių gelbėtojų rengimo centras.
Vyrauja daugiabučiai gyvenamieji namai (5, 9, 12 aukštų) sujungti į 4–5 korpusų blokus. Karoliniškių teritorijoje yra Karoliniškių draustinis, Pasakų parkas (jame stovi tautodailininkų ir Vilniaus dailės akademijos studentų medžio skulptūros pasakų motyvais).
Karoliniškės išsidėsčiusios tarp Sudervės upelio slėnio ir Neries skardžio (Plikakalnio atodangos). 150 ha plote įsteigtas Karoliniškių landšaftinis draustinis, Pasakų parką puošia medinės pasakų veikėjų skulptūros. Prie Vilniaus televizijos bokšto memorialo, įamžinančio 1991 m. sausio 13-osios įvykius, kasmet finišuoja jiems skirtas tradicinis bėgimas, pavasarį vyksta Gegužinės pamaldos, prieš Kalėdas bokštas puošiamas kaip didžiausia Lietuvos eglutė.
Važiuooja 1, 3, 9, 13, 16, 18 nr. troleibusai, 2G, 7, 49, 54, 55, 59, 69, 116 nr. autobusai. VVT stotelės: Pasakų parkas, Karoliniškių, Vaivorykštės st., Vilniaus televizijos bokštas.
Istorija
left|thumb|1893 m. [[Rusijos imperija|Rusijos imperijos žemėlapis su pažymėtu Karolinka kaimu]]
Senieji Karoliniškių gyventojai pasakojo, kad jų kaimas pavadintas šioje vietoje buvusio dvarelio dalies paveldėtojos Karolinos vardu (Karolinka). Kalbininkas Jonas Jurkštas vietovardį kildina iš XIX a. čia buvusios Karolinų karčiamos. Šioje vietoje kažkada buvo dvaras, XIX a. pradžioje stovėjo „Karčma Karolinov“, o kaimelyje – tik trys sodybos. Šalia – kelios Šaltūnų kaimo sodybos. Antroje XIX a. pusėje veikė plytinė. 1866 m. Karolinkos karčemoje ir plytinėje gyveno 6 gyventojai (5 katalikai ir 1 stačiatikis). 1931 m. Karolinkos palivarke gyveno 31 žmogus.
Karoliniškės pradėtos statyti 1971 m. pagal R. Balėno ir G. Balėnienės projektą.
1986 m. įrengtas, 1987 m. atidarytas Pasakų parkas.
Karoliniškės – viena svarbiausių 1991 m. sausio 13 d. įvykių vietų. Po šių įvykių 8 Karoliniškių gatvės pervadintos aukų pavardėmis.
Vulka Piotrovska
Vulka Piotrovska – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Raigardo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Raigardo, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Grajevo ir apie 75 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Beneficija
Beneficija (, 'geradarybė') – apdovanojimas, dažniausiai dovanojant teisę į žemę. Romos civilinėje teisėje beneficijomis buvo vadinamos įvairios privilegijos, lengvatos.
Lietuvoje
XIV amžiaus pabaigoje didieji Lietuvos kunigaikščiai ėmė dalyti žemes. Atsiradus beneficijai, bajorai suskilo į privilegijuotuosius (šlėktas) ir neprivilegijuotuosius (negavusius benefecijos), atsirado sąlyginis žemės valdymas. XV amžiuje LDK benficijų skaičius ir dydis sparčiai didėjo, dydžiu jos pralenkė tėvonijas.
Taip pat bažnytinės beneficijomis vadintos ir pelningos tarnybos, kurias LDK dvasininkams katalikų bažnyčia teikė nuo XIV amžiaus pabaigos. Tridento bažnyčios surinkimas (1545–1563) benficijas apribojo. Lietuvoje beneficijų karpymas nusitęsė iki XVIII amžiaus.
Aukštutinė Demerara-Berbisas
Aukštutinė Demerara-Berbisas  – vienas iš 10-ies Gajanos regionų. Yra šalies šiaurės rytuose, vienintelis iš visų pusių apsuptas Gajanos teritorijos. Administracinis centras – Lindenas.
Regionas vadinamas pagal pagrindines upes – Demerarą ir Berbisą. Vakariniu pakraščiu teka Esekvibas.
Svarbiausios gyvenvietės: Lindenas, Itunis, Kalkunis, Kvakvanis, Kurupakaris, Rokstonas ir Takama.
Sokodė
Sokodė − Togo miestas, įsikūręs Centriniame regione; 339 km į šiaurę nuo Lomės. Antrasis pagal dydį (po Lomės) Togo miestas. Jis išsidėstęs šalia Lomės − Uagadugaus (Burkina Fasas) plento.
Istorija
Nuo XVII a. tai buvo vienas svarbiausių regiono prekybinių miestų, kontroliuojamas vietos etninės grupės, musulmonų temų. Per jį ėjo keletas prekybinių kelių, jungusių eve teritorijas pietuose ir gurmančių valstybes šiaurėje. XIX a. Sokodėje įkurta Kotokoli (Čaudžo) gentinė karalystė, valdoma vadų uro eso. Jų dinastija išlikusi iki mūsų dienų, ir vadai reziduoja Sokodėje.
Amedeo Modigliani
Modiljanis išvystė nuosavą stilių ir nepriskiriamas nei vienai modernizmo srovių. Jis tapo vienu populiariausių XX a. tapytojų, tiek dėl tragiškos gyvenimo istorijos (nuo vaikystės Modiljanis sirgo, kas jį pastūmėjo į alkoholizmą ir narkotikus), tiek dėl savo dailės, kuri, skirtingai nuo daugelio kitų modernistų, išlaikė ryšius su realistiniu objekto vaizdavimu.
Jaunystė Italijoje
Amedėjas Modiljanis gimė 1884 m. liepos 12 d. Livorno mieste, Italijoje. Jis buvo jauniausias iš 4 šeimos vaikų. Tėvas Flaminio Modigliani buvo kalnakasybos inžinierius. Motina Eugenia Modigliani (Eugénie Garsin) buvo kilusi iš Prancūzijos Marselio miesto. Šeima priklausė sekuliariųjų žydų vidurinei klasei. Šeima vertėsi metalų, medienos ir anglių prekyba. Amedėjaus gimimo metu šeimos verslas bankrutavo. Manoma, kad kūdikio gimimas išgelbėjo Modiljanių turtą nuo kreditorių išparceliavimo (tuo metu buvo draudžiama konfiskuoti turtą iš šeimų, turinčių mažamečių vaikų). Motina atidarė savą mokyklą ir užsiėmė prancūzų kalbos mokymu ir vertimais. Jai padėjo Modiljanio vyresniosios seserys.
Amedėjaus auklėjimu daugiausia rūpinosi dėdė Isaco Garsin. 1895 m. Amedėjas persirgo pleuritu, po to kartu su motina keliavo po Italijos miestus. 1898 m. Amedėjas susirgo tymais, kurie tuo metu buvo nepagydoma liga. Per ligos priepuolius kliedėdavo apie gretimoje Florencijoje buvusius renesanso laikų meno šedevrus, kuriuos galvojo, kad nepamatys, nes mirs. Ligai atsitraukus motina aprodė sūnui Florencijos įžymybes: Uficius ir Piti. Viename laiške motina spėja Amedėją tapsiant menininku. thumb|right|120px| „Moters galva“, 1911 m.
1898 m. Amedėjas pradėjo mokintis to meto geriausio Livorno dailininko Guglielmo Micheli studijoje. Joje jis susipažino ir persiėmė XIX a. Italijos dailės madomis, studijavo renesanso dailės pavyzdžius. Būsimą dailininko gyvenimą tuo metu pradėjo temdyti šešėlis – pirmieji tuberkuliozės požymiai. 1901 m. žiemą Amedėjas lankėsi Romoje, Neapolyje, Kapryje. Susipažino su Domenico Morelli kūryba. Kitas dailininkas, kurio įtaka jaučiama ankstyvuosiuose Amedėjo darbuose, buvo Giovanni Boldini. 1902 m. grįžęs į Florenciją Amedėjas įstojo į Laisvąją nuogo kūno dailės mokyklą, kurioje dėstė Giovanni Fattori. Jis lankėsi muziejuose, studijavo piešimą iš natūros, aukštai vertino renesanso meną.
Ankstyvieji metai Paryžiuje
Ankstyvaisiais 1906 m., su motinos duota menka pinigų suma, Modiljanis atvyko į Paryžių, apsistojo Monmartre. Čia jis visapusiškai lavinosi, lankėsi muziejuose, įstojo į vietos italų dailės mokyklą Académie Colarossi, išsinuomojo dailės studiją. Iš pradžių Modiljanis bandė gyventi kaip pasiturinčios šeimos sūnus, tačiau pasibaigus pinigams jo gyvenimas tapo labai skurdus. Liudijama, kad jis beveik nuolat dėvėdavo darbininkiškus drabužius, buvo įjunkęs į alkoholį, neatsisakinėdavo hašišo, kurį greičiausiai pradėjo vartoti Venecijoje.
Vėlyvieji metai
1914 m. Modiljanis susipažino su angle Beatriče Hastings, kuri tapo tikriausiai pirmąja pastovesne drauge. Beatričė Hastings užsiėmė įvairiapuse veikla, nuo poetės iki cirko artistės, ir rašė straipsnius į Anglijos spaudą apie Paryžiaus kultūrinį gyvenimą. Jai Modiljanis skyrė 14 portretų. Poros ryšis išsilaikė apie 2 metus. 1916 m. Modiljanis susipažino su lenkų poetu Leopoldu Zborovskiu, kuris, su savo žmona Chanka, tapo Modiljanio dailės mėgėju ir jo rėmėju. Zborovskiai užsakinėjo paveikslus Modiljaniui ir rėmė jį parodose.
1917 m. balandžio mėnesį Modiljanis susipažino su 19 metų Académie Colarossi dailės mokyklos mokine Žana Ebiutern, kuri tapo paskutine ir didžiąja Modiljanio meile. Ją Modiljanis pavaizdavo bent 25-iuose portretuose. Žana buvo iš katalikiškos šeimos ir sulaukė didelio pasipriešinimo iš jos pusės, kada apsigyveno su žydų kilmės dailininku. 1917 m. gruodį įvyko pirmoji ir vienintelė jo gyvenimo metu Modiljanio personalinė paroda Berthe Weill galerijoje, kuri sukėlė skandalą − policija liepė nukabinti nuogų moterų atvaizdus, kurie buvo iškabinti vitrinose. 1918 m. dailininkas su Zborovskių šeima pasitraukė į Pietų Prancūziją nuo galimo vokiečių kariuomenės įsiveržimo į Paryžių Pirmojo pasaulinio karo metu. Žinoma, kad vienu metu buvo apsistojęs Nicoje. 1918 m. lapkričio 28 d. Modiljaniui gimė duktė Žana. Paveikslus Modiljanis siuntė į Paryžių, Zborovskio tarpininkavimu jie buvo eksponuoti Londone.
1919 m. gegužę Modiljanis grįžo į Paryžių. Tuo metu susiklosčiusi situacija buvo palanki dailininkui. Jis buvo pradėjęs gauti teigiamus reviu iš spaudos, jo portretai pradėjo susilaukti platesnio publikos dėmesio. Sužinojęs apie Žanos Ebiutern antrąjį nėštumą, Modiljanis planavo vedybas, tačiau tam sutrukdė liga. Amedėjas Modiljanis mirė 1920 m. sausio 24 d. vienoje Paryžiaus ligoninių nuo tuberkuliozės iššaukto meningito. Jo draugė Žana Ebiutern, nėščia devintą mėnesį, baigė gyvenimą savižudybe sekančią dieną (iššokdama pro langą). Amedėjas Modiljanis palaidotas Paryžiaus Per Lašezo (Père Lachaise) kapinėse. Žana Ebiutern perlaidota prie Modiljanio praėjus apie 10 metų nuo mirties.
1926 m. dailininko pažįstamas poetas Andrė Salmonas parašė memuarinę apybraižą apie Modiljanį, 1957 m. – romantinį romaną „Aistringas Modiljanio gyvenimas“. 1957 m. sukurtas prancūzų filmas „Monparnasas, 19“. 2004 m. sukurtas romantinis filmas dailininko gyvenimo motyvais „Modiljanis“.
Kūrinių kainos
Viešo aukciono metu parduotų Modiljanio kūrinių kainos:
Dūkšto šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia
'''Dūkšto šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Dūkšto mieste. Pavadinta šv. Stanislovo Kostkos (1550–1568) vardu.
Istorija
Pirmąją medinę bažnyčią Dūkšto dvare (dabar Dūkštelių kaimas) apie 1601 m. pastatė dvaro savininkai Rudaminos. Ji 1674 m. atstatyta. Dūkšte 1729–1773 m. veikė jėzuitų misija. Nuo 1901 m. zakristijonu dirbo (apie 40 metų) generolo Stasio Raštikio tėvas Bernardas Raštikis. Jis išdažė ir sutvarkė bažnyčią, platino lietuvišką spaudą.
1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1925 m. įkurta parapija. Lenkijos okupacijos metais klebonas Konstantinas Šimašis (Dūkšte iki 1927 m.) steigė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, mokyklas, bibliotekas. Dūkšte 1927–1937 m. klebonavęs Zenonas Butkevičius bažnyčią suremontavo (sustiprintos sienos, pakeisti balkiai, perdengtas stogas, bažnyčia išdažyta), įvesta elektra. Dailininkas Petras Sergejevičius nutapė paveikslų. Nuo 1937 m. klebonavęs Juozas Vaičiūnas (1894–1962) plėtojo lietuvių kultūrinę veiklą, atnaujino bažnyčią, tačiau ji 1956 m. sudegė.
1934–1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją dar neužbaigtą 1935 m. gegužės 29 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. Ji, sudegus Senojo Dūkšto (Dūkštelių) bažnyčiai, 1956 m. tapo jungtinės Dūkšto parapijos bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, šoninės gerokai žemesnės. Šventoriuje stovi žema medinė varpinė.
1848 m. Prancūzijos Konstitucija
'''1848 m. Prancūzijos Konstitucija''' (kitaip – Antrosios Respublikos Konstitucija) – Prancūzijos konstitucija, priimta 1848 m. lapkričio 4 d. visuotinės rinkimų teisės pagrindu išrinkto Nacionalinio susirinkimo (galiojo iki 1852 m.).
Priėmimo aplinkybės
Penktajame XIX a. dešimtmetyje sustiprėjo opozicija, remiama žemųjų ir vidurinių visuomenės sluoksnių. Šios opozicijos veiklą paskatino 1847–1848 m. kilusi krizė, bendra padėtis Europoje („Tautų pavasaris“). 1848 m. vasario 22 d. kilo revoliucija ir liepos monarchija buvo nuversta. Tuoj pat sudaryta Laikinoji vyriausybė paskelbė Prancūziją respublika ir visuotinės rinkimų teisės pagrindu suorganizavo Nacionalinio susirinkimo rinkimus, kuris ir priėmė Antrosios respublikos konstituciją, rinkimus. Didžiuma konstitucinio komiteto narių buvo nuosaikūs respublikonai ir buvę liberalūs monarchistai (tarp jų – Alexis de Tocqueville), taip pat buvo po vieną socialistą (Victor Considerant) ir darbininką (Anthyme Corbon).
Valstybinė santvarka
Respublika.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Vienų rūmų parlamentas – Nacionalinis susirinkimas. Nacionaliniam susirinkimui, kiekvienam jo nariui suteikta įstatymų leidybos iniciatyvos teisė. Nariai neatsakė už mintis išsakytas susirinkime (indemnitetas). Nacionalinis susirinkimas skyrė Valstybės tarybos narius, kuri buvo techninio pobūdžio institucija, rengusi įstatymų projektus, atlikusi administracinio teismo funkcijas (kaip ir 1799 m. analogiška Valstybės taryba, tik buvo atsakinga jau ne vyriausybei, o Nacionaliniam susirinkimui). Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: Nacionalinis susirinkimas renkamas 3 metams visuotiniais rinkimais. Antrosios Respublikos konstitucija pirmąkart Europoje įvedė tiesioginius slaptus rinkimus. Atstovai nėra varžomi imperatyviojo mandato. Rinkimuose galėjo dalyvauti prancūzai vyrai, sulaukę 21 m. amžiaus, turintys pilietines ir politines teises.
Vykdomoji valdžia
Prezidentas. Tai buvo pirmoji prezidento institucija Europoje. Jis galėjo sudaryti ir tvirtinti tarptautines sutartis, skirti ir atleisti ministrus, diplomatinius atstovus, teisėjus ir kai kuriuos kt. aukštuosius valdininkus, užtikrinti valstybės saugumą, vadovavo karinėms pajėgoms. Per ministrus prezidentas galėjo teikti Nacionaliniam susirinkimui įstatymų projektus, jis tvirtino ir galėjo vetuoti įstatymus, tačiau jo veto buvo nesunkiai apeinama. Prezidentui griežtai draudžiama paleisti Nacionalinį susirinkimą, tai prilyginama nusikaltimui. Prezidentą Nacionalinis susirinkimas galėjo nušalinti, tačiau šiam atsisakius paklusti, negalėjo jo kaip nors priversti. Vykdomosios valdžios rinkimas: tkia pat tvarka kaip ir Nacionalinio susirinkimo rinkimuose, tik kitas terminas – 4 m. be teisės būti perrinktam kitai kadencijai.
Armudiškių ežeras
Armudiškių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Gražiškių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,53 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 229,1 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti žemesni. Krantai daugiausia apaugę medžiais, pietinėje pakrantėje auga miškelis. Aplinkui plyti retais krūmais ir medžiais apaugusios pievos. Ežerą prateka Triduonių upelis (Prūdų upelio intakas, Šešupės baseinas).
Marc Coma
Markas Koma (Marc Coma; g. 1976 m. spalio 7 d. Avijoje, Katalonija) – ispanų motociklininkas, buvęs Dakaro ir kitų ralių dalyvis. Penkis kartus Dakaro ralio čempionas 2006, 2009, 2011, 2014, 2015 m.
2015 m. liepos 2 d. pranešė apie motociklininko karjeros pabaigą; ispanas tapo Dakaro ralio lenktynių direktoriumi, kuriuo buvo iki 2019 m.
2020 m. sugrįžo į Dakaro ralio lenktynes ir tapo Fernando Alonso ekipažo šturmanu.
Pečiora
Pečiora  – upė Rusijoje, europinės dalies šiaurės rytuose, Komijoje ir Nencų apygardoje.
Prasideda Šiauriniame Urale, pradžioje teka kalnais į vakarus. Vėliau teka į šiaurę Pečioros žemuma. Daro lankstą aptekėdama Didžiažemės Tundros aukštumą. Likus 130 km iki žiočių Pečiora išsiskaido į dvi atšakas – Didžiąją ir Mažąją Pečiorą. Žemupyje sudaro iki 45 km pločio deltą. Įteka į Barenco jūros Pečioros įlanką.
Didžiausi intakai:
Mityba mišri, daugiausia sniego. Upė užšalusi nuo spalio pabaigos iki gegužės. Pavasarį patvinsta, vasarą būdingi dažni poplūdžiai. Laivuojama nuo Ust Unjos, jūrų laivais – nuo Narjan Maro. Žvejyba (atlantinė lašiša, sykai, seliava). Upės baseine yra akmens anglių, gamtinių dujų, naftos telkiniai. Plukdoma mediena. Prie Pečioros įsikūrę Pečioros ir Narjan Maro miestai.
Upėvardis kildinamas iš nencų kalbos žodžių pe – „miško“ ir chora – „gyventojas“.
1852 m. Prancūzijos Konstitucija
1852 m. Prancūzijos Konstitucija (kitaip – Antrosios imperijos konstitucija) – Prancūzijos konstitucija, priimta po referendume gauto pritarimo 1852 m. sausio 14 d. (galiojo iki 1870 gegužės 21 d.), parengta Liudviko Bonaparto šalininkų.
Priėmimo aplinkybės
Pagal 1848 m. konstituciją prezidentu išrinktas Liudvikas Bonapartas reikalavo pakeisti konstitucijos nuostatą, draudžiančią rinkti prezidentą daugiau nei vienai kadencijai. Nacionaliniam susirinkimui nesutinkant, prezidentas nepaisydamas draudimų jį paleido, o tai reiškė valstybės perversmą. Referendumu gavę piliečių sutikimą, Liudviko Bonaparto šalininkai parengė naują konstituciją, kuri faktiškai buvo patobulintas 1799 m. konstitucijos variantas. Lapkričio 21 d. oficialiai paskelbta imperija. Iki 1870 gegužės 21d. naujos konstitucijos, paskelbusios konstitucinę monarchiją, valstybė buvo valdoma autoritariniais metodais, imperatorius leido dekretus, valdė per ministrų kabinetą
Valstybinė santvarka
Formaliai Respublika, 1852 m. lapkričio 21 d. po plebiscito oficialiai atkurta atkurta imperija.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Vienų rūmų Įstatymų leidybos korpusas. Jis svarstydavo įstatymų projektus, kuriuos inicijuodavo prezidentas, o rengė Valstybės taryba. Kiekvienas įstatymų projektas prieš patvirtinamas prezidento patekdavo į atkurtą Senatą konstitucingumui tikrinti. Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: įstatymų leidybos korpusas renkamas visuotiniais rinkimais iš prezidento tvirtinamų kandidatų.
Vykdomoji valdžia
Prezidentas, jam pavaldūs ministrai, jis turi aukščiausią vykdomąją valdžią, įstatymų leidybos iniciatyvos ir leidybos teisę. Įstatymų vykdomosios valdžios rinkimas: konstitucija konkrečiai nurodo, kad „Prancūzijos valdymas 10 metų patikimas dabartiniam respublikos prezidentui Liudvikui Bonapartui“ (2 str.).
Senatas
Atkurtas Senatas, turėjęs prieš prezidentui skelbiant tikrinti įstatymų konstitucingumą (kaip ir 1799 m. Konstitucijoje).
Vartulėnai
Vartulėnai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Didkiemio, kairiajame Žiuržmočio upelio krante, prie Balskų tvenkinio rytinės pakrantės. Laumenų seniūnaitijos centras. Kaime išlikęs Antrojo pasaulinio karo 1940–1941 m. sovietinės kariuomenės statytas fortifikacinis įrenginys – masyvus betoninis dotas.