cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raudonėlė (upė)
Raudonėlė – upė Šalčininkų ir Varėnos rajonuose, ilgis – 6,2 km. Ištakos Rekečių miške, teka vakarų kryptimi, įteka į Merkį 97,2 km nuo jo žiočių (kairysis intakas) Dargužiuose. Upę kerta ir.
Kvintas Hortenzijus
Kvintas Hortenzijus (Quintus Hortensius, 114 – 50 m. pr. m. e.) – žymus senovės Romos oratorius ir advokatas. Hortenzijus rėmė Romos aristokratus, priklausė optimatų partijai, o dažni jo klientai būdavo provincijų valdytojai, kaltinami grobstymu ir neteisėtu susidorojimu su oponentais.
81 m. pr. m. e. Kvintas Hortenzijus tapo kvestoriumi, 75 – edilu, 72 – pretoriumi, o 69 – Romos konsulu.
70 m. pr. m. e. advokatas teisme gynė Gajų Verą, Sicilijos provincijos valdytoją. Kaltintojas joje buvo Markas Tulijus Ciceronas. Ši byla įėjo į istoriją kaip Hortenzijaus pralaimėjimas ir svarbus etapas Cicerono karjeroje. Tačiau vėliau Ciceronas pats prisijungė prie optimatų ir kurį laiką dirbo su Hortenzijumi, kartu gindami tuos pačius žmones.
Kvinto Hortenzijaus kalbos iki mūsų laikų nėra išlikusios. Pasak Cicerono, jis priklausė „azijietiškai“ retorikos mokyklai, turėjo labai gerą atmintį ir kalbėdamas po oponento, prisimindavo ir atsakydavo į kiekvieną jo teiginį. Jo iškalbos būdavo teatrališkos ir nenatūralios.
Kokosų sala
thumb|250px|Čatamo paplūdimys Kokosų saloje
Kokosų sala  – negyvenama sala Ramiajame vandenyne, 550 km nuo Kosta Rikos krantų. Priklauso Kosta Rikai, Puntarenaso provincijai. Plotas 23,85 km². Sala stačiakampio formos, 8 km ilgio, 3 km pločio. Sala yra vulkaninės-tektoninės kilmės ir tai yra vienintelis sausumos taškas tektoninėje Kokosų plokštėje. Paviršius kalnuotas, šlaitai statūs. Aukščiausia vieta – Sero Iglesijas (575,5 m). Yra daug trumpų, vandeningų upokšnių. Klimatas tropinis, drėgnas. Vidutinė metinė oro temperatūra 23,6 °C, o metinių kritulių kiekis dėl intensyvių jūros srovių – net virš 7000 mm.
Kokosų salą dengia tankūs drėgnieji tropikų miškai, kalnuose būdingi debesų miškai. Dėl savo nuotolio nuo žemyno Kokosų saloje susidarė unikali ekosistema. Saloje žinomos 235 žiedinių augalų rūšys, iš kurių 30 % – endeminės. Taip pat rasta ~400 vabzdžių, 50 kitų nariuotakojų, 2 driežų ir 90 paukščių rūšių. Be to, yra 5 žinduolių rūšys, visos įveistos žmonių. Aplinkiniuose vandenyse ir rifuose gyvena įvairios ryklių, žuvų, jūros vėžlių rūšys.
Kokosų sala atrasta XVI a., bet jos atradėjas nėra gerai žinomas. 1832 m. sala tapo Kosta Rikos valstybės dalimi. Joje sustodavo banginių medžiotojai, čia taip pat lankydavosi piratai (tikima, kad čia paslėptas didelis Limos lobis). 1863 m. čia buvo išsodinti buvę polineziečių vergai, gabenti namo. Vėliau jie išgabenti iš salos, bet dauguma jų jau buvo mirę nuo raupų. 1897 m. saloje buvo apsigyvenęs vokiečių nuotykių ieškotojas August Gissler, ieškojęs piratų lobių.
Meršta
Meršta – miestas pietryčių Švedijoje, Stokholmo priemiestis, Uplando provincijoje. Žodis Märsta išvertus iš švedų kalbos reikštų „ žvejybos vieta“.
Ežeronys
Ežerónys  – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 25 km į rytus nuo Gardino, prie Baltojo ežero. Apylinkės ir kolūkio centras. Yra vidurinė mokykla, mokykla-internatas, vaistinė, kultūros namai. Viešpaties Žengimo į dangų cerkvė, pastatyta XX a. pradžioje, 1863 m. sukilimo dalyvių kapai, senos katalikų kapinės.
Meršta
Geografija
Meršta yra 37 km į šiaurę nuo Stokholmo ir 4 km nuo Stokholmo-Arlandos oro uosto.
Ežeronys
Istorija
Pirmą kartą paminėti 1398 m. kaip Ldk Vytauto Didžiojo dvaras. XV a. – XVII a. valsčiaus centras. Nuo 1518 m. minimi kaip Gardino apskrities miestelis. 1568 m. gavo savaitinio turgaus privilegiją. 1641 m. Lietuvos karališkųjų girių aprašyme minima Ežeronių giria, plytinti į šiaurės vakarus nuo Ežeronių, garsėjusi pavyzdine tvarka. 1679 m. pastatyta pirmoji medinė Dievo Motinos rožinio bažnyčia, 1865 m. paversta cerkve. 1926 m. pastatyta nauja bažnyčia.
Raudonėlė (reikšmės)
Raudonėlė tai:
Ežeronys
Istorija
Valdant Stanislovui Augustui ir vėlesniems savininkams bajorams Valickiams, Ežeronys garsėjo kaip pavyzdingai tvarkomas ūkis, turėjo didelę meno kolekciją ir mokslo leidinių biblioteką. Nuo XVIII a. veikė mokykla. Iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, vėliau Rusijos imperijai. XIX a. buvo miestelis, Gardino apskrities Ežeronių valsčiaus centras.
Meršta
Gyventojai
2005 metais mieste gyveno 23 416 žmonės.
Ežeronys
Gyventojai
1939 m. Ežeronyse gyveno apie 1000 žmonių, pusė jų – žydai.
Anastasijos judėjimas
Anastasijos judėjimas – apie 1997 m. Rusijoje susidaręs „Naujojo amžiaus“ gamtinio dvasingumo judėjimas, pabrėžiantis aplinkosauginias idėjas. Judėjimo atstovai anastasininkai Vladimiro Megrė knygų serijos „Skambantys Rusijos kedrai“ aprašytų idėjų siejami bendraminčiai. Vienas iš naujųjų religinių judėjimų Lietuvoje.
Ežeronys
Lietuviai
Iki XIX a. vidurio Ežeronys buvo lietuvių etnografinio ploto paribyje. Daugelis gyventojų subaltarusėjo, tačiau dar Lenkijos valdymo metais ir vėliau per vokiečių okupaciją bandyta kurti lietuvių mokyklą, veikė lietuvių saviveiklos kolektyvai, prenumeruoti lietuviški laikraščiai. 1959 m. išsklaidžius nemažą lietuvišką Azierkų kaimą Pervalko apylinkėje dalis jo gyventojų lietuvių apsigyveno Ežeronyse.
Anastasijos judėjimas
Anastasijos judėjimas paplitęs Rusijoje, NVS šalyse, Europos žemyne. Taip pat (daugiausia tarp išeivių) JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje, Australijoje.
Ypatumai
thumb|200px|[[Ekokaimas Latvijoje.]]
Anastasijos judėjimu būdingos šios ypatybės:
Lietuvoje
Lietuvoje šio judėjimo pradžia siejama su pirmųjų Vladimiro Megre knygų serijos skaitytojų klubų „Skambantys kedrai“ įsteigimu Kaune ir Vilniuje 2002 m. Tokie klubai netrukus po to buvo įsteigti ir kituose didmiesčiuose. Lietuvos ekogyvenviečių tinklo duomenimis 2016 m. Lietuvoje buvo virš 40-ies giminės sodybų arba jų gyvenviečių. Įprastai jas sudaro viena ar kelios šeimos.
NK Domžale
Domžalių NK – Slovėnijos futbolo klubas, įkurtas Domžalėse; vienas seniausių šalyje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 20 d.:
Tarnas ir Garona
Tarnas ir Garona  – Prancūzijos departamentas pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę ir jos intaką. Administracinis centras – Montobanas (Montauban).
288 m. pr. m. e.
'''288 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tarnas ir Garona
Departamente 2 apskritys, 30 kantonai, 27 municipaliniai susivienijimai ir 195 komunos. Plotas – 3718 km².
Istorija
Įsteigtas 1808 m. lapkričio 4 d. Napoleono įsakymu, padalijus kaimyninius departamentus.
Geografija
Tarno ir Garonos departamentas ribojasi su Lo, Tarno, Averono, Aukštutinės Garonos, Žero bei Lo ir Garonos departamentais.
Pagrindinės upės – Garona ir Tarnas. Krašto peizažas nevienodas – nuo upių slėnių iki Lomano kalnų šiaurėje.
Klimatas
Klimatą formuoja Centrinio masyvo kalnai ir Gaskonės lyguma. Jaučiama ir Atlanto, ir Viduržemio jūros, ir Pirėnų kalnų įtaka.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis, duodantis 80 % viso regiono vaisių.
Turizmas
Turistus traukia žvejyba ežeruose ir kelionės baidarėmis.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Mišelis Bajė ir Ivona Kolen, Atstovų rūmuose – Brigita Barež ir Žakas Bria. Generalinę tarybą sudaro 22 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Šventojo Stanislovo diena
thumb|right|250px|Šv. Stanislovas [[Torunės bažnyčioje]] Šventojo Stanislovo diena – šv. Stanislovo vardo diena, Stanislovinės. Lietuvoje labiausiai priimta žymėti gegužės 8 d.
Minėjimo dienos
Įvairūs šaltiniai nurodo skirtingas datas, kada švenčiama šv. Stanislovo diena ar paminimas jo vardas:
Istorija
Šventasis Stanislovas Kostka (1550–1568 m.) gimė lenkų didikų šeimoje. Būdamas 18-os mirė per Mergelės Marijos dangun ėmimo šventę. Kanonizuotas 1726 m. Dar vienas šv. Stanislovas buvo Krokuvos vyskupas (Stanisław ze Szczepanowa) (1030–1079 m.), turėjęs ypatingų galių gydyti žmones. Stanislovas – Krokuvos globėjas. Jis buvo kanonizuotas 1253 m. 1765 m. įsteigtas ATR Šv. Stanislovo Ordinas (Order Św. Stanisława).
Į Lietuvą atėjus krikščionybei ši diena sutapatinta su Šv. Stanislovo varduvėmis.
Papročiai
Liaudyje tai Galios diena arba Cibulinė. Šią dieną sėdavę žirnius ir sodindavę svogūnus. Kad svogūnai būtų geri, juos sodindavo tuomet, kai danguje kartu nebūna saulės ir mėnulio – t. y., arba anksti ryte, kai dar saulė nepatekėjusi arba vėlai vakare, kai dar nespėja pasirodyti mėnulis.
Šią dieną bitininkai spėdavo, koks šiemet bus medus. Jei diena giedra, saulėta – bus daug medaus, jei apsiniaukusi – mažai.
Geniušas
Geniušas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Geniušienė (ištekėjusi moteris) ir Geniušaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pranas Liatukas
Pranas Liatukas (1876 m. sausio 29 d. Padievaitis, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis – 1945 m. rugsėjo 9 d. Vilnius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas leitenantas.
Biografija
thumbnail|right|250px|Paminklas P. Liatukui jo gimtinėje Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Rygos gimnazijoje. Dalyvavo slaptuose moksleivių būreliuose, kovojo už pamokslus lietuvių kalba lietuviams moksleiviams. 1902 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris. 1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Paskirtas į Naugardo guberniją. 1908 m. perkeltas į Vendeno pulką Liepojon, dalyvavo vietos lietuvių kultūriniame gyvenime. 1909 m. gavo poručiko laipsnį ir perkeltas į Penzą. Kuopos vadu dalyvavo Pirmajame pasauliniam kare prie Krokuvos, pakeltas kapitonu. 1915 m. sunkiai sužeistas, gydėsi Kijevo sanatorijoje, pasveikęs vėl pasiprašė į frontą. 1915 m. papulkininkis. 1916 m. vėl sužeistas, išvežtas į Rostovą prie Dono, vėliau į Kislovodską. 1917 m. grįžo į savo pulką, suteikus pulkininko laipsnį perkeltas į kitą pulką, tačiau netrukus vėl sužeistas, gydėsi Maskvos bajorų ligoninėje.
1918 m. rugpjūčio pradžioje bolševikai jį evakavo į Lietuvą, grįžęs į Padievaičius išrinktas parapijos komiteto pirmininku. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. gruodžio 24 d. – 1919 m. kovo 4 d. Apsaugos Ministerijos Štabo viršininkas. 1919 m. kovo 4 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu, gegužės 4 d. Trečiojo pėstininkų pulko vadu, vėliau – 1-osios brigados vadu. Kovojo fronte su bolševikais ir su bermontininkais Kuršėnuose. 1919 m. generolas leitenantas. 1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. vasario 23 d. Vyriausiasis kariuomenės vadas. Be to, 1919 m. spalio 10 d. – 1920 m. vasario 23 d. – Krašto apsaugos ministerijos valdytojas.
Per 1920 m. vasario mėn. Kauno įgulos maištą nuvyko į svarbiausią maištininkų rajoną – Panemunę atkurti tvarką ir buvo suimtas. Išlaisvintas atsistatydino iš pareigų. 1920–1924 m. dirbo Valstybės ižde, Lietuvos banke. 1924–1926 m. Šakių apskrities viršininkas.
1945 m. sausio 30 d. NKVD apkaltintas priklausymu Lietuvos laisvės armijai ir suimtas. Neatlaikęs kankinimų mirė Lukiškių kalėjimo ligoninėje. Palaikų užkasimo vieta nežinoma.
Šaltiniai
Gintautas Surgailis. Lietuvos kariuomenės vadai. Vilnius: Mintis, 1992, 191 p.
Rugsėjo 21
Rugsėjo 21 yra 264-oji metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 265-oji). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 101 diena.
Vardadieniai
Matas – Mantvilas – Nijolė – Viskintė
Singapūro himnas
Singapūro himnas yra giesmė „Pirmyn, Singapūre“ (Madžula Singapura/Majulah Singapura), priimta 1965 paskelbus nepriklausomybę.
Daugiala
Daugiala − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Singapūro himnas
Pirmyn, Singapūre (nuo 1965 iki dabar)
Himnas visada atliekamas malajiečių kalba, tai vienintelis oficialus jo variantas. Malajai yra seniausi dabartinės Singapūro teritorijos gyventojai, tačiau įsteigę koloniją britai kaip darbininkus atvežė daug kinų ir indų, tad dabar malajai sudaro mažiau nei penktadalį singapūriečių – kitos etninės grupės himno žodžius irgi moka, tačiau dauguma nesupranta malajų kalbos, todėl kad himną suprastų, kliaujasi vertimais. Nė vienas vertimas negali būti atliktas kaip oficialus himnas.
Daugiala
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Daugialienė (ištekėjusi moteris) ir Daugialaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sasnava (Kazlų Rūda)
Sasnava – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 6 km nuo Jankų.
1674 m.
1674 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
ASUSTeK Computer Inc.
ASUSTeK Computer Inc. (ASUS, NASDAQ: AKCZF, TWSE: 2357) – Taivane įsikūręs, IT įrangos gamintojas. Produktų asortimentas varijuoja nuo nešiojamų kompiuterių, įvairių kompiuterių dalių iki mobiliųjų telefonų. Įmonė taip pat gamina kompiuterių dalis kitiems gamintojams, kaip kad „Dell“, „Falcon Northwest“, „Hewlett-Packard“ ir „Apple Inc.“
2009 m. lapkričio 26 d. duomenimis, 29,2 % per paskutinius 12 mėn. parduotų kompiuterių buvo su ASUS pagrindine plokšte. ASUS užima aukštas vietas įvairių IT žurnalų reitinguose, kaip, pvz., žurnalo „BusinessWeek“ InfoTech 100 ir Asia’s Top 10 IT Companies reitinguose.
Vikinaujienos
Manoma, kad Vikinaujienų projektas šiuo metu itin aktualus autoritarinėse valstybėse, taip pat ten, kur ribojama spaudos laisvė (Kinija, Iranas, Tunisas) arba egzistuoja valstybinės žiniasklaidos monopolis, bet yra pasiekiama interneto prieiga.
Projektas iš pat pradžių sulaukė didelio tarptautinės žiniasklaidos dėmesio. Pasaulio mastu apie Vikinaujienas informavo „New York Times“ ir kt. Šiuo metu Vikinaujienos nėra lygiaverti kitoms žiniasklaidos priemonėms bei agentūroms, kadangi naudojamasi viešai prieinama medžiaga ir ji nurodoma kaip naujienų šaltinis.
Istorija
Vikimedijos valdyba 2004 m. lapkričio 15 d. nusprendė įkurti demonstracinę – bandomąją versiją. Po dviejų savaičių angliškos versijos sėkmės gruodžio 2 d. buvo sukurta beta versija. Gruodžio 3 d. pasirodė beta versija vokiečių kalba. 2005 m. sausį – kovą pradėtos kurti Vikinaujienos nyderlandų, prancūzų, ispanų, švedų, bulgarų, lenkų, portugalų, rumunų ir ukrainiečių kalbomis (išvardinta chronologine tvarka). Vikinaujienų projektas lietuvių kalba pradėtas 2007 m.
Vitalija Lukoševičiūtė-Valeikienė
Vitalija Lukoševičiūtė-Valeikienė (g. 1953 m. birželio 20 d. Pašvitinyje, Pakruojo rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Baigusi Jonelaičių (Šiaulių r.) aštuonmetę mokyklą, 1967–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Žvirblis). 1971–1977 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Gylio klasė). Studijų metais vadovavo mergaičių choro „Liepaitės“ parengiamajai grupei, buvo Mokytojų namų mišriojo choro chormeisterė ir koncertmeisterė. 1980 m. stažavo Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje, 1988 m. Talino valstybinėje konservatorijoje, 1996 m. Danijos mokyklose.
Nuo 1977 m. rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (universiteto Menų fakultetas) chorvedybos disciplinų dėstytoja, iki 1982 m. uostamiesčio mėgėjiškų chorų chormeisterė. 1985–1987 m. Klaipėdos 14-osios vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse su šiuo choru laimėjo antrąją vietą. 1986–1987 m. vadovavo moksleivių mišriajam chorui, suorganizuotam prie Klaipėdos muzikos fakultetų. Choras 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė antrąją vietą. 1988 m. Klaipėdos 4-ojoje („Vyturio“) vidurinėje mokykloje įkūrė sustiprinto muzikos mokymo klases, dėsto muziką, vadovauja chorams ir vokaliniams ansambliams, rengia koncertus.
1996 m. Klaipėdos „Vyturio“ vidurinėje mokykloje pedagogė suorganizavo vyresniųjų klasių jaunimo mišrųjį chorą, kuris 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1997 m. choras dalyvavo Baltijos šalių gimnazijų kultūrinėje programoje Sankt Peterburge (Rusija) ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Šiai šventei pedagogė parengė ir „Vyturio“ vidurinės mokyklos mokytojų bei moksleivių tėvų mišrųjį chorą.
Uldukas
Uldukas (Columba oenas) – karvelinių paukščių (Columbiformes) būrio, tikrųjų karvelinių (Columba) genties paukščių rūšis.
Vitalija Lukoševičiūtė-Valeikienė
Biografija
V. Valeikienė dirigavo 1987, 1993 ir 1996 m. regioninėse dainų šventėse Klaipėdoje, 1993 m. chorų festivalyje Berlyne, dalyvauja mokslinėse konferencijose, nuo 1994 m. yra Klaipėdos chorinės bendrijos „Aukuras“ tarybos narė.
Uldukas
thumb|left|200px|Uldukas
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki Obės aukštupio. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Onegos ežerą, Kamos vidurupį. Pietuose arealas tęsiasi iki šiaurinio Kazachstano, Uralo, Volgos žemupio, Užkaukazės, Mažosios Azijos, Viduržemio jūros pakrančių. Izoliuota arealo dalis apima Tian Šanį, Altajaus vakarinę dalį, Amudarjos slėnį. Gyvena ir šiaurės vakarų Afrikoje. Žiemoja pietinėse ir vakarinėse arealo dalyse.
XX a. pradžioje uldukų Lietuvoje buvo daug, bet vėliau jų sumažėjo. Tai rečiausia šalies karvelinių šeimos rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Per vieną sezoną uldukas išaugina dvi vadas. Dažniausiai įsikuria juodosios meletos lizdavietėje. Dėtyje paprastai būna 2 kiaušiniai, abiejų porelės narių perimi apie 17 dienų. Jaunikliai išsirita akli, pliki ir bejėgiai. Trijų savaičių balandėliai jau apsiplunksnuoja, o lizdą palieka maždaug 27 dienų amžiaus. Uldukai telkiasi į nedidelius būrelius ir klajoja apylinkėmis ieškodami maisto.
Minta tik augaliniu maistu: varpinių augalų sėklomis, grūdeliais, augalų ūgliais, lapeliais, vaisiais. Maži jaunikliai maitinami gūžyje susidariusia tyre, vėliau – iš gūžio atrytu išmirkusiu augaliniu maistu.
Bronzinis komiksų amžius
250px|thumb|[[The Amazing Spider-Man|Amazing Spider-Man #122 (1973 m. liepos mėn.) numeris. Žaliojo Goblino ir Gwen Stacey mirtys, viršelio dailininkas John Romita, Sr.]]
Bronzinis komiksų amžius – tai istorinis JAV komiksų knygų periodas, kuris truko nuo 1970 m. iki 1985 m. Šiame laikotarpyje buvo tęsiamos superherojų komiksų tradicijos iš Auksinio komiksų amžiaus, taip pat atsirado tokios temos kaip narkotikai, alkoholizmas ir aplinkos teršimas.
289 m. pr. m. e.
'''289 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Birutis
Birutis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Birutienė (ištekėjusi moteris) ir Birutytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Triatlonas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Triatlono varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 18 iki rugpjūčio 19 d. Šinsanline.
Koma Pedrosa
Koma Pedrosa  – viršukalnė Pirėnų kalnuose, Andoros šiaurės vakaruose, La Masanos parapijoje, netoli Andoros, Ispanijos ir Prancūzijos sienų sandūros; aukščiausia vieta šalyje. Aukštis siekia 2943 m. Kalnas piramidės formos, yra ledyninių karų, užpildytų ežerais. Šlaitai apaugę spygliuočių miškais, aukščiau plyti alpinės pievos ir akmenynai. Žiemą kalną dengia sniegas.
Koma Pedrosa yra populiarus turistinis Andoros objektas. Į kalną iš Arinsalio kurorto nutiestas keltuvas.
Vaclavas Leščinskis (1576)
Vaclavas Leščinskis (1576–1628) – ATR valstybinis veikėjas, Kališo kaštelionas (1616–1618 m.), Kališo vaivada (1618–1620 m.), Karūnos pakancleris (1620–1625 m.), Karūnos didysis kancleris (1625–1628 m.), Didžiosios Lenkijos generalinis seniūnas (1628 m.), Bresto, Varecko, Grodecko ir Kamenecko seniūnas.
Biografija
Lenkijos kilmingos magnatų Leščinskių giminės atstovas, herbo „Veniava“ savininkas. Brest-Kujavijos vaivados ir Radzievskio seniūno Rafalio Leščinskio (1526–1592) sūnus nuo antrosios santuokos su Ana Koržbok Zadavska. Vyresnieji broliai – Radzijevsko seniūnas Jonas (m. 1588/1589) ir Brest-Kujavijos vaivada Andžejus (apie 1559–1606).
1601 metais Vaclavas Leščinskis perėjo iš kalvinizmo į Romos katalikų tikėjimą, po ko prasidėjo greitas karjeros augimas. Jo žmona Ana Razdraževska iki gyvenimo galo buvo ištikima protestantų religijai. 1616 metais gavo Kališo kašteliono pareigybę, 1618 metais tapo Kališo vaivada. 1620 metais Vaclavas Leščinskis buvo paskirtas Karūnos pakancleriu, 1625 metais tapo Karūnos didžiuoju kancleriu. 1628 metais buvo išrinktas Didžiosios Lenkijos generaliniu seniūnu.
Šeima
Apie 1603 metus vedė Aną Rozdraževską (1586 – po 1619), Poznanės pakamario ir kašteliono Jono Rozdraževskio (apie 1543–1600) dukrą. Vaikai:
Patašinė (reikšmės)
Patašinė yra:
Tulklaukiai
Tulklaukiai arba Kalinovas  (, nuo 1939 m. Tolklauken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Tulkalauks prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1895 m. buvo 44 gyventojai, 1909 m. lapkričio 27 d. prijungtas prie Regainių. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės kaimas.
Ebru
thumb|220px|Ebru technika sukurtas piešinys
Į negilų ir platų indą pripilama vandens. Tada atsargiai ant jo paviršiaus užlašinami dažai, o rašaliniu teptuku sukuriami norimi raštai. Sukūrus piešinį, ant jo dedamas vaši popieriaus lapas, ir piešinys nuo vandens prilimpa prie lapo. Reikiamam klampumui gauti nuo seno naudoti įvairūs organiniai stabilizatoriai, tačiau dabar populiariausias yra Chondrus crispus dumblio ekstraktas. Į pigmentinius dažus yra maišoma jaučio tulžies.
Ebru technologija yra kildinama iš Kinijos ir Japonijos. Šaltiniuose „piešimas ant vandens“, „plaukiojantis rašalas“ minimi nuo IX-X a. Nuo XV a. ebru pradėta naudoti Vidurinėje Azijoje (tačiau nėra žinoma, ar ši technologija ten buvo atrasta, ar pateko iš Kinijos). Šis menas suklestėjo Sefevidų Persijoje, Mogolų Indijoje ir Osmanų imperijoje. Vėliau per Osmanus ebru technologija pateko į Europą (kur vadinta „turkiška marmuro imitacija“).
Ebru seniau buvo naudota ne tik kaip meno kūrybos priemonė, bet ir kaip stilizuotų kūrinių (pvz., Korano) rašymo būdas.
Kimbara
Kimbara (Cruciata) – raudinių (Rubiaceae) šeimai priklausanti vienmečių ir daugiamečių augalų gentis.
Stiebas status arba gulsčias. Lapai mentūriniai. Žiedai susitelkę lapų pažastyse, smulkūs, gelsvos spalvos. Auga šviesiuose sausuose miškuose.
Lietuvoje auga dvi rūšys, abi retos:
Batman (komiksų knyga)
250px|thumb|Batman #1 (1940 m. pavasaris) numerio viršelis
Batman  – komiksų knyga, kuri pristato „DC Comics“ herojų Betmeną. Šis veikėjas pirmą kartą pasirodė Detective Comics #27 numeryje, 1939 m. gegužės mėn. Betmenas buvo toks populiarus, jog buvo sukurta jo vardo komikso knyga ir pradėta leisti 1940 m. pavasarį. Batman jau buvo reklamuota ankstyvą 1940-ųjų m. balandžio mėn., tai yra vos vienas mėnuo po to, kai pasirodė jo bendražygis Robinas.
1940–1970 m.
Betmenas pirmą kartą pasirodė Detective Comics puslapiuose, po jo milžiniško populiarumo leidėjai nusprendė, jog jis pats gali išlaikyti savo vardo žurnalą. Taigi 1940 m. pavasarį pasirodė pirmasis Batman numeris.
Batman (Comicserien)
Karavadžizmas
thumb|right|260px| „Šv. Mato pašaukimas“, aut. [[Karavadžas, 1599−1600 m.]] Karavadžizmas − XVII a. Europos dailės pakraipa, priskiriama barokui, kurios atstovai sekė arba kuriems padarė įtaką italų dailininko Karavadžo (1571−1610) stilius. Šie tapytojai vadinami karavadžistais (it. Caravaggisti). Tarp žymiausių karavadžistų: prancūzas Žoržas de La Tūras ir ispanas Chosė de Ribera.
Istorija
Karavadžizmą įkvėpė italų dailininkas Karavadžas. 1599−1600 m. jo atlikti darbai Contarelli koplyčioje Romos San Luigi dei Francesi bažnyčioje Šv. Mato gyvenimo tema tapo dailininko brandaus stiliaus pirmaisiais darbais ir įkvėpimo šaltiniu kitiems tapytojams. Karavadžo stiliui būdingas natūralistinis vaizdavimas, gilaus veikėjų psichologizmo išraiška. Emocinius veikėjų vaizdavimo niuansus išryškina šviesos-tamsos kontrastai (chiaroscuro), nepagrindinės paveikslų detalės gramzdinamos į dar tamsesnius šešėlius (tenebrizmas). Karavadžo drobių veikėjai dažniausiai būdavo vaizduojami kaip žemo socialinio sluoksnio atstovai: valstiečiai, vargetos, plėšikai. Tapytojas tapydavo pagal modelius iškart ant drobės ir neruošdavo paruošiamųjų piešinių ar eskizų. Tai padėdavo išgauti nepaprastai stiprų meninio įtaigumo efektą.
Karavadžas gyvenimo metu nebuvo plačiai žinomas dailininkas, iš esmės vertintas tik pavienių meno žinovų ir užsakovų. Po mirties jis greitu laiku buvo beveik užmirštas, tačiau jau pirmieji jo darbai Romoje padarė didžiulį poveikį su jais susipažinusiais dailininkais, tame tarpe tuo metu garsiausiems Europos tapytojams: Anibalei Karačiui, Rubensui, vėliau − Gvidui Reniui, Gverčinui. Aplink Karavadžą Romoje 1600-ųjų pradžioje susiformavo grupelė pasekėjų, tarp kurių – Orazio Gentileschi, Bartolomeo Manfredi, Carlo Saraceni. Kita dailininkų grupė susiformavo Neapolyje, į kurį Karavadžas atvyko 1606 m. Tarp jų – José de Ribera‎, Artemisia Gentileschi, Battistello Caracciolo.
Tuo metu Neapolis priklausė Ispanijos karūnai ir tai padėjo paskleisti karavadžizmą Ispanijoje. Ryškiais ispanų karavadžistais, be Neapolyje dirbusio José de Ribera‎, laikomi Francisco de Zurbarán ir Bartolomé Esteban Murillo. Prancūzijoje ryškiausiais karavadžistais buvo Georges de La Tour, Nicolas Tournier. Apraiškų yra Simon Vouet kūryboje. Nyderlanduose karavadžistams atstovavo grupė Utrechto dailininkų, tarp kurių – Dirck van Baburen, Hendrick ter Brugghen, Gerrit van Honthorst.
Karavadžas neturėjo savo dailės mokyklos ir nelaikė mokinių. Jo pasekėjai dažniausiai perimdavo tik jiems imponuojančius Karavadžo dailės bruožus: žemos socialinės padėties žmonių vaizdavimą, brutalių scenų vaizdavimą, realizmą ir natūralizmą. Karavadžo įtaka neaplenkė nė pačių didžiausių Europos dailės meistrų, kaip Rembrantas ir Diegas Velaskesas. XVII a. pabaigoje karavadžistų judėjimas išsikvėpė ir išnyko. Savo metu menkai žinoma karavadžistinė dailė šiuo metu visų pirmiausia prisimenama apibūdinant tipinius baroko stilistikos bruožus, nei XVII a. populiarus parodomasis ištaigingas barokas, kurį suformavo Karačių ir Rubenso mokyklos. Karavadžas apibūdinamas antru reikšmingiausiu italų tapytoju europinės dailės kontekste, įtaka nusileidžiančiu tik Mikelandželui.
Katiliūtė
Katiliūtė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Katilienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Katilius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno gimnazija
Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Miško g. 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290134150. Pavadinta lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vardu.
Istorija
Gimnazija skaičiuoja savo istoriją nuo tada, kai buvo įsteigta Švietimo ministerijos Pirmoji Kauno vidurinė mokykla, o nuo 1936 m. ji tapo Kauno 4-ąja valstybine gimnazija. Visą prieškario laikotarpį svarbiausia mokyklos problema buvo patalpos. Tik susikūrus mokyklai ji glaudėsi Kauno „Aušros“ gimnazijos patalpose.
Į pagrindinį pastatą, įsikūrusį Miško g. ir Vytauto prospekto kampe, 1931-1940 metais naudotą lenkų A. Mickevičiaus gimnazijos, Kauno 4-oji valstybinė gimnazija įsikraustė 1939 m. jau prasidėjus Antrajam pasauliniam karui. Šis pastatas naudojamas nuo 1935 m. Priestatas Vytauto prospekte naudojamas nuo 1962 m., o priestatas Miško g. naudojamas nuo 1970 m.
1968 m. buvo įvestas pagilintas vokiečių kalbos mokymas. Kauno miesto valdybos 1998 m. gruodžio 22 d. Nr. 01-02-297 sprendimu Kauno 4–oji vidurinė mokykla pavadinta Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurine mokykla. LR Švietimo ir mokslo ministro įsakymu 2002 m. gegužės 24 d. Nr. 928 mokyklai buvo suteiktas gimnazijos statusas. Nuo 2008 metų gimnazija keturmetė. Pastate mokosi dalis V. Kudirkos progimnazijos mokinių.
1675 m.
1675 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1945–1946 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1945–1946 m.
Gardino ekonomija
Gardino ekonomija – Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinė žemės valda. įsteigta 1589 m.
Istorija
Gardino ekonomija apėmė teritoriją abipus Nemuno – dalį dab. Balstogės ir Palenkės vaivadijos, Gardino srities vakarinę dalį, Varėnos rajono savivaldybės teritorijos pietinį pakraštį. Iki XVIII a. vidurio ekonomija buvo suskirstyta į raktus ir kaimus, turėjo girių. XVIII a. antroje pusėje suskirstyta į gubernijas (Ežeronių, Balstogės Dambravos, Januvo, Balstogės Krynkų, Kvasuvkos, Sokulkos) ir 49 raktus, turėjo 24 palivarkus, 13 miestų ir miestelių, 368 kaimus. Ekonomijoje gyveno apie 42 400 žmonių, iš jų apie 90 % valstiečių, dauguma baudžiauninkai. 1783 m. Gardino ekonomija turėjo apie 7300 valakų žemės (daugiau kaip 155 000 ha), apie 10 600 ūkių, 3 girininkijas (Katros, Bebros ir Belovežo).
Gardino ekonomija buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos ekonomijų centras; labiausiai supramoninta. Daug manufaktūrinių įmonių įsteigė Gardino seniūnas ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinių ekonomijų valdytojas Antanas Tyzenhauzas. Gardine buvo įsteigtos statybos, buhalterijos, veterinarijos, medicinos, baleto mokyklos.
Gardino ekonomija panaikinta po Abiejų Tautų Respublikos III padalijimo 1795 m.; dalis žemių atiteko Rusijos imperijai, dalis – Prūsijos karalystei.
Sent Polas (upė)
Sent Polas  – upė Vakarų Afrikoje. Prasideda Gvinėjoje, aukštumose, kur vadinama Diani. Teka pietvakarių kryptimi, atkarpą sudaro Gvinėjos–Liberijos sieną, o toliau teka pro Liberiją. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Monrovijos, ties Mesurado kyšuliu; atskiria Monroviją (Bušrodo salą) nuo Briuvervilio.
Didžiausi intakai: Via, Vuni, Tuma (kairieji).
Žemupyje upė patvenkta Walter F. Walker hidroelektrinės užtvanka (1966 m.), tiesa, per Liberijos pilietinį karą elektrinė sunaikinta. Laivuojama 30 km nuo žiočių.
Upė pavadinta Šv. Pauliaus, kurio minėjimo dieną XV a. portugalai pasiekė jos žiotis, garbei.
Feast of Silence
Feast of Silence („tylos puota“) – ketvirtasis, paskutinis studijinis muzikinio projekto „Vas“ albumas, išleistas 2004 m. Albumas pasirodė po ilgos pertraukos, nes Azam Ali ir Greg Ellis vystė solinius projektus.
Albume „Feast of Silence“, palyginus su ankstesniais, pasireiškia didesnė muzikos instrumentų įvairovė, įvairesnės muzikinės tradicijos (pvz., egiptietiško stiliaus daina „Bardo“, bulgarų liaudies daina „Izgrejala“).
Dalia Brenciūtė
Dalia Brenciūtė (g. 1955 m. gegužės 23 d. Plungėje) – lietuvių aktorė.
Biografija
1973 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, 1977 m. – aktoriaus meistriškumo specialybę Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (kurso vadovė – Irena Vaišytė). Baigusi mokslus vienerius metus dirbo Šiaulių dramos teatre. Nuo 1977 m. – Jaunimo teatro aktorė. Šiuo metu dirba ir Oskaro Koršunovo teatre.
Vyras – aktorius Kostas Smoriginas.
290 m. pr. m. e.
'''290 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sofija Kanopkaitė
Sofija Kanopkaitė (g. 1926 m. kovo 3 d. Alionyse, Širvintų valsčius) – Lietuvos biochemikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. biologijos mokslų daktarė. 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos narė korespondentė. Nuo 2000 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikė.
1957–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1967 m. – Botanikos institute, 1963–1967 m. Mikroorganizmų biochemijos sektoriaus vadovė, 1967–1990 m. – Biochemijos institute, 1967–1980 m. Mikroorganizmų biochemijos sektoriaus, 1980–1986 m. to paties pavadinimo laboratorijos vadovė, 1990–1993 m. – Imunologijos institute, nuo 1974 m. profesorė. 1972–1992 m. ir 1994–2000 m. Lietuvos biochemikų draugijos pirmininkė.
Mokslinė veikla
Pirmoji molekulinės vitaminologijos specialistė Lietuvoje. Svarbiausi darbai – vitaminų kofermentų biosintezė ir cheminė sintezė, funkcijos, veikimo mechanizmas, jų santykis ir svarba nukleorūgštims, baltymams ir biopolimerų metilinimui ląstelėse. Paskelbė apie 300 mokslinių darbų, 3 išradimų autorė, su kitais.
Vikišaltiniai
100px|right|Vikišaltinių logo
Vikišaltiniai – kaip ir Vikipedija yra Vikimedijos projektas, paremtas MediaWiki programine įranga; internetinis projektas, kuriame kaupiama tekstinė informacija, dokumentai, skirti tekstinėms kitų Vikimedijos projektų „iliustracijoms“ ir papildymams. Tekstams netaikomos autorinės teisės apsaugos režimas dėl riboto naudojimo arba jie yra viešo naudojimo arba taikoma GNU-FDL licencija. Kitoms medijų rūšims kaip vaizdinei, garso informacijai yra skirtas Vikitekos projektas.
Projektas 2003 m. lapkričio 24 d. laikinai patalpintas sources.wikipedia.org, o vėliau atskirame puslapyje wikisource.org. 2006 m. liepos 17 d. buvo įkeltas pirmas dalykinis puslapis („Lietuvos Respublikos Konstitucija“). Projekte yra per 500 puslapių.
Projekto pavadinimas kilo iš angliškos frazės „Project Sourceberg“, kuris nukonkuravo kitą – Project Gutenberg pavadinimą, kai 2003 gruodžio 6 balsavimo metu pasirinktas Vikišaltinių (angl., Wikisource) pavadinimas.
FK Naftan Novopolock
Istorija
Klubo ištakos siekia 1963 m.
Sezonai
Šaltinis:
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 11 d.
Žemaitaitienė
Žemaitaitienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Žemaitaitis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vandensvydis 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Vandensvydžio varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 10 iki rugpjūčio 24 d. Ying Tung naratoriume.
Medalių lentelė
Vyrai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza Moterys
Medinupelis
Medinupelis – upelis Šiaulių rajone. Kairysis Švendrelio intakas. Vandentakio kodas – 41010225 Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatoriaus dokumente. Priklauso Mūšos pabaseiniui ir Lielupės upių baseinui.
Geografija
Ištakos prie Kuprių kaimo. Teka šiaurės rytų – rytų kryptimi, surinkdamas aplinkinių laukų vandenis. Į jį įteka pora melioracijos griovių. Medinupelio ilgis – 1,5 km. Už 1 km kerta aplinkkelį A18 (Šiauliai – Ryga) ir už likusių 0,5 km įteka į Švendrelį.
Vagos plotis – 3 – 4 metrai. 100 m prieš santaką žmogaus veiklos, šviežiai sukurta užtrava-užtvanka, dėl kurios dirbtinai sukeltas vandens lygis yra 1,5 metro aukščiau negu, likusių 100 neužtvenktų upelio metrų. Natūralus, 100 metrų upelio lygis, ties santaka yra nuo 20 iki 40 cm.
Užtvaros paskirtis neaiški.
Lapainis
Lapainis (Phyllanthus) – lapaininių (Phyllanthaceae) šeimos augalų gentis. Įvairiuose šaltiniuose šios genties rūšių skaičius labai skiriasi, nuo 700 iki 1200. Lapainių gentyje yra labai didelė augalų įvairovė, tai vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai augali, krūmai, vijokliai, vandens augalai ir sukulentai.
Agripa
Agripa − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Agripienė (ištekėjusi moteris) ir Agripaitė (mergautinė pavardė).
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Štaras
Štaras − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Štarienė (ištekėjusi moteris) ir Štaraitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Patašinė (Kalvarija)
Patašinė – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 13 km nuo Kalvarijos.
Gintarė Juškienė
Gintarė Juškienė (g. 1962 m. liepos 31 d. Kuršėnuose, Šiaulių raj.) – Šiaulių rajono visuomenės bei politinė veikėja.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo rusų kalbos ir literatūros specialybę.
Nuo 1999 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento švietimo, kultūros ir sporto skyriaus vyriausioji specialistė.
Nuo 1995 m. Lietuvos Lietuvos Krikščionių Demokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė, 1997–2009 m. Lietuvos krikščionių demokratų Šiaulių rajono skyriaus pirmininkė, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų Šiaulių rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja.
1996–1997, 2004–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Kęstutis, vaikai Ernestas, Aurelijus.
291 m. pr. m. e.
'''291 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Karlis Goperis
180px|Karlis Goperis|thumb|right Karlis Goperis (, 1876 m. balandžio 2 d. Planų pagastas – 1941 m. kovo 25 d. Ulbroka miškas) – Latvijos valstybės, visuomenės ir karinis veikėjas, generolas.
Biografija
1896 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Varšuvoje, 1905 m. 183-ojo pulko štabskapitonas Lenkijoje, vėliau Kostromoje. 1912 m. kapitonas, vadovavo kuopai. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, bataliono vadu Galicijos fronte kovojo su Austrija-Vengrija. 1916 m. gegužės 20 d. paskirtas rezervinio latvių šaulių bataliono vadu. Ties Baranovičiais sužeistas, gydėsi Maskvos ligoninėje. Pasveikęs paskirtas 7-ojo Bauskės šaulių pulko vadu. 1917 m. latvių šaulių 1-osios brigados vadas, 1924 m. Vidžemės divizijos vadas, Rygos įgulos vadas. 1934 m. išėjo į atsargą.
1921 m. Latvijos skautų ir seklių organizacijos (Latvijas Skautu un Gaidu Centrālā Organizācija) steigėjas ir vadovas.
1940 m. TSRS okupavus Latviją slapstėsi, tačiau buvo susektas ir nušautas miške netoli Rygos. 1944 m. perlaidotas Rygos Brolių kapuose.
Vievio autobusų stotis
thumb|Stotis thumb|Laukiamoji salė Vievio autobusų stotis – autobusų stotis, esanti Vievyje. Ji įsikūrusi miesto centre, šalia automagistralės.
Priemiestininiai autobusai
Iš stoties galima nuvykti į Kazokiškes, Lazdėnus (Daubos), Pakalniškes, Rusakalnį (tiesiai arba per Pastrėvį), Semeliškes (per Daugirdiškes), Šešonis, Trakus, Vilnių, Žebertonis, Elektrėnus (tiesiai, per Žebertonis arba per Pastrėvį, arba per naują rajoną, magistralę).
2008–2011 m. Islandijos finansų krizė
Finansinė suirutė Islandijoje prasidėjo, kai vyriausybė nacionalizavo tris didžiausius šalyje bankus „Kaupthing Bank“, „Glitnir Bank“ ir „Landsbanki Islands“. Šios šalies ekonomikos dydžio atžvilgiu, bankų sistemos griūtis buvo pragaištingiausia kada nors vykusi visos šalies finansinės sistemos krizė.
Apžvalga
Keletu dienų anksčiau „Glitnir“ vadybos pirmininkas ir direktorius slapta susitiko su centrinio banko direktoriais ir pranešė jiems, kad bankas turi rūpesčių. „Glitnir“ turėjo ilgalaikių sutarčių, jomis refinansuodavo trumpalaikes skolas – reikšminga jų dalis buvo sudaryta su „Lehman Brothers“. „Lehman Brothers“ dingo. Taigi „Glitnir“ verkiant reikėjo užsienio valiutos. Centrinis bankas, atmetęs užstatus, pasiūlytus „Glitnir“, ir pasitaręs su vyriausybe, nusprendė nacionalizuoti banką. .
Islandijos vyriausybė spalio 6 d. Altinge (parlamente) prastūmė ypatingos skubos įstatymus. Jie suteikė teisę finansų priežiūros tarybai perimti bankų valdymą. Kad būtų išvengta indėlių atsiėmimo, įstatymas apibrėžė, jog visi indėliai Islandijos bankuose yra visiškai garantuoti vyriausybės. Bet atėjo eilė antram bankui – „Landsbankinn“ irgi turėjo paskelbti apie nemokumą. Šis bankas turėjo filialų užsienyje – Jungtinėje Karalystėje, Nyderlanduose ir kitur. Britanijos vyriausybė greitai įšaldė jo turtą, kad apsaugotų savo piliečių interesus. Iki to laiko visos Islandijos bendrovės užsienyje jau buvo apniktos įtarimų. Britanijos vyriausybė net nuėjo taip toli, jog pritaikė neseniai priimtą „teroristinį įstatymą“, kad perimtų Britanijoje registruotas bendroves, kurių savininkai – Islandijos bankai, įskaitant didžiausią – „Kaupthing“. Islandijos (NATO šalies) vyriausybė ir abu Islandijos bankai, veikiantys Londone, pagal šį įstatymą buvo įrašyti į tuos pačius juoduosius sąrašus kaip ir „Al Qaeda“ su kitomis teroristinėmis organizacijomis. Tai buvo paskutinis lašas. „Kaupthing“ krito. Su juo visa finansų sistema atsidūrė griuvėsiuose.
Galima sakyti, kad Amerikos bankų krizė (žlugus „Lehman Brothers)“ buvo kibirkštis, įžiebusi liepsną, o toji prarijo Islandijos finansų sistemą. Bet nacionalinė katastrofa gali būti visiškai paaiškinta tik įvertinus pastarųjų keleto metų vidinę Islandijos politiką. Dauguma ekonomistų sutinka, kad įtartinai trūko koordinuotos makroekonominės politikos, galinčios suvaldyti išbalansuotą ekonomiką. Vyriausybė trynė rankas dėl investicijų bumo energetikos sektoriuje, tai pat leido pūstis nekilnojamojo turto burbului lengvai dalydama paskolas. Greitas augimas (vidutiniškai 4,6 procento per metus nuo amžiaus pradžios) paskatino skolinimąsi iš užsienio bei nevaržomą išlaidavimą ir tai atspindėjo perkrypęs prekybos deficito balansas.
„Northern Rock“ banko griūtis Didžiojoje Britanijoje paspartino įvykius. Pigių pinigų trumpalaikėms skoloms dengti laikai baigėsi. Palūkanų normos augo. Galiausiai reitingų agentūros iš naujo peržiūrėjo labai įsiskolinusių šalių ir finansinių institucijų įverčius. Nors Islandija kaip valstybė tuomet neturėjo skolų, Islandijos bankai ir namų ūkiai buvo itin smarkiai įsiskolinę. Reitingų agentūros nuvertino ir Islandijos bankų, ir pačios šalies kredito reitingus. Jau 2008 m. viduryje Islandijai nebeliko galimybių ieškotis pagalbos užsienyje.
Islandijos padėties apžvalga neįkvėpė pasitikėjimo Islandijos vyriausybės ar centrinio banko gebėjimais susidoroti su padėtimi. Tokiomis aplinkybėmis Tarptautinio valiutos fondo (TVF) gelbėjimo planas Islandijai buvo laikomas būtina pradine sąlyga, kad pagalbos suteiktų kiti centriniai bankai. Taip Islandija tapo pirmoji vadinamoji išsivysčiusi šalis, prašanti TVF pagalbos per pastaruosius 36 metus. Jokių kitų galimybių nebeliko.
Dickie Rock
Dickie Rock (tikrasis vardas – Richard Rock, g. 1936  m. spalio 10 d. Dubline) – airių dainininkas, atstovavęs savo šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse.
1963–1972 m. buvo grupės „Miami Showband“ narys. 1966 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse atliko romantišką dainą „Come Back to Stay“ ir gavo taškų iš 14 žiuri narių bei užėmė 4 vietą. Ši daina tapo hitu Airijoje.
1972 m. pabaigoje Dickie paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą.
1676 m.
1676 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilniaus karo mokykla
Vilniaus karo mokykla – Rusijos imperijos kariuomenės specialioji karinė mokykla, veikusi 1864–1915 m. Vilniuje (dab. Vilniaus universiteto Čiurlionio gatvės rūmai), 1915–1917 m. – Poltavoje.
Istorija
thumb|250px|Buvęs karo mokyklos pastatas – dabar Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakultetas thumb|Baigimo ženklas, 1910 m. išduotas [[Viktoras Giedrys|Viktorui Giedriui]] Vilniaus karo mokykla įsteigta 1864 m. spalio 29 d. pagal ministro Nikolajaus Miliutino parengtą planą. Iš pradžių ji vadinosi Vilniaus pėstininkų junkerių mokykla. Mokėsi 200 junkerių, o nuo 1874 m. kursantų skaičius padidintas iki bataliono – 300 junkerių. 1877-1878 m. Rusijos-Turkijos karas pareikalavo didesnių laidų. 1877 m. išleisti 134 junkeriai, 1878 m. gegužės mėn. 122, o gruodžio mėn. – dar 69 žmonės. Baigiantis karui prie mokyklos buvo atidarytas karininkų kursas, skirtas 37 praporščikams, gavusiems šį laipsnį karo metu.
Mokslas trukdavo 2 metus. Jaunesnėje klasėje buvo dėstomas katekizmas, rusų kalba, prancūzų kalba, vokiečių kalba, matematika, fizika, chemija, braižyba, geografija ir istorija. Pagal karinio parengimo programą buvo dėstoma taktika, kariniai statutai, karinė topografija, fortifikacija, karinis administravimas, karo teisė, karinė higiena ir hipologija – mokslas apie žirgus. Mokslai baigdavosi vasaros stovykla, kurioje kiekvienas junkeris turėjo praktiškai pademonstruoti, ko išmokęs. Baigusiems mokyklą ne mažiau, kaip 8 balais iš bendrųjų dalykų, 6 balais iš karo dalykų ir 9 balais iš elgesio, buvo suteikiamas pоdporučiko laipsnis ir įteikiamas siuntimas į gvardijos dalinį. Baigę atitinkamai su 7,5 ir 8 balais, gaudavo praporščiko laipsnį, visi kiti dar šešis mėnesius turėjo tarnauti junkeriais kariniuose daliniuose.
Gyvenimas mokykloje buvo spartietiškas – junkeriui išlaikyti dienai buvo skiriamos 25 kapeikos. Tačiau nepasiturinčių tėvų vaikams tai buvo tiesiausias kelias siekiant pakankamai aprūpintos karinės karjeros. Baigę junkerių mokyklas jau po metų tarnybos veikiančioje armijoje daugelis gaudavo pirmąjį karininko leitenanto laipsnį.
Nuo 1901 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus mokykloje įkurtos trys klasės. 1904 m. rugpjūčio 9 d. išleista pirmoji junkerių karininkų, o ne praporščikų laida (iki 1880 m. vadinosi portupėj-junkeriai). Mokykla buvo išplėsta iki 400 junkerių. 1910 m. rugsėjo 1 d. mokykla gavo karo mokyklos pavadinimą.
Vilniaus karo mokykla turėjo dviejų rūšių ženklus. Mokyklos auklėtiniai kadetai nešiojo apskritus žetonus, o baigusiems buvo įteikiami kryžiaus formos ženklai.
Valentinas Milaknis
Valentinas Milaknis (g. 1947 m. spalio 4 d. Obeliuose, Rokiškio raj.) – inžinierius, verslininkas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1954–1965 m. mokėsi Rokiškio Vaižganto vidurinėje mokykloje. 1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo Radioelektronikos fakultetą, įgijo radijo inžinieriaus specialybę.
1970–1971 m. Valdymo sistemų projektavimo konstravimo biuro inžinierius. 1971–1989 m. Komunalinio ūkio instituto inžinierius, skyriaus viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, vėliau dirbo susivienijime „Sigma“, 1989 m. įkūrė programavimo kooperatyvą Techninių programinių kompleksų centrą „Alna“. 1989–1999 m. AB „Alna“ direktorius. 1999–2000 m. Lietuvos Respublikos ūkio ministras. 2000–2001 m. AB „Alna“ valdybos pirmininkas. 2001–2003 m. – Lietuvos radijo ir televizijos generalinis direktorius. Nuo 2003 m. AB „Alna“ valdybos pirmininkas.
Buvo INFOBALT fondo valdybos narys, Aukštojo mokslo tarybos pirmininkas.
Nuo 2008 m. gegužės 19 d. – Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos Tarybos pirmininkas.
2006 m. žurnalo „Veidas“ atliktais tyrimo duomenimis, šis verslininkas pateko į turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uką.
Apdovanojimai
1999 m. Verslo šlovės galerijos laureatas.
Šeima
Žmona – Alytė Milaknienė, sūnus – Tomas Milaknis (1970 m.), duktė – Justina Gumbienė (1975 m.).
Lichtenšteino futbolo varžybos 1946–1947 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1946–1947 m.