cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maišiagalos dvaras
Istorija
miniatiūra|left|250px|Maišiagalos dvaro galinis fasadas Teigiama, kad būtent čia yra gyvenęs, kovojęs, baigęs gyvenimą Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas. Nuo XIV a. pabaigos rašytiniuose šaltiniuose minimas Didžiajam kunigaikščiui priklausęs Maišiagalos dvaras. Valdovo priklausomybėje miestelio teritorija, o drauge ir dvaras, išbuvo iki XVIII a. pabaigos, keitėsi tik vietovės laikytojai. Pastaraisiais XVII a. buvo Sapiegos, Tyzenhauzai, XVIII a. Eperješai, pastarojo šimtmečio pabaigoje Maišiagalos dvaras, iki tol priklausęs valdovui, tapo privačia Vilniaus vyskupo Ignoto Masalskio valda. 1794 m. sukilimo metu žuvus I. Masalskiui, valda atiteko Potockiams, vėliau Valavičiams, paskutiniaisiais dvaro valdytojais tapo Houvaltų giminės atstovai, gyvenę Maišiagaloje iki Antrojo pasaulinio karo.
thumb|left|250px|Buvęs dvaro svirnas, dabar restoranas Onuprijaus Houvalto iniciatyva 1806-1812 m. pastatyti klasicistiniai dvaro rūmai. Rūmų projekto autorius – žinomas to meto Vilniaus architektas, Vilniaus Universiteto profesorius Mykolas Angelas Šulcas. Architektui mirus, projektas įgyvendintas tik iš dalies. Dvaro sodybos pastatų kompleksas susiformavo XIX a. – XX a. pradžioje.
thumb|left|250px|Buvusios dvaro arklidės Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitus santvarkoms dvare buvo apgyvendinti kolūkiečiais tapę ponų samdiniai. 8–jame dešimtmetyje po rekonstrukcijos rūmuose buvo įkurdinta tarybinio ūkio kontora, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Houvaltų rūmai tapo mokykla.
Rūmų renovacija
Rūpintis Houvalto rūmų renovavimu pradėta 2011 m. Tuomet iš šio pastato buvo iškelta čia gyvavusi Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo vidurinė mokykla (dab. gimnazija), rūmuose dar veikė biblioteka, būrėsi saviveiklininkai, rinkdavosi vietos bendruomenė. Dėl avarinio rūmų stogo vanduo jau buvo pradėjęs ardyti pastato sienas. Vilniaus rajono savivaldybės parengtam dvaro renovavimo projektui įgyvendinti buvo gauta ES struktūrinių fondų lėšų. Renovavimo darbai truko keletą metų.
2018 m. sausį buvo pasirašyta ES paramos lėšomis finansuojamo projekto „Tradicinių amatų centro Houvalto dvare Maišiagaloje viešosios erdvės sutvarkymas“ finansavimo sutartis, kurio tikslas – sutvarkyti Houvalto dvaro teritoriją. Ketinama iš dalies atkurti dvarvietės aplinką, kuri šiuo metu neatitinka klasicistinio dvaro pastato stilistikos. Sutvarkius dvaro teritoriją, čia planuojama rengti tradicinių amatų muges bei pristatymus, kultūrinius renginius. Projektas turi būti baigtas 2019 m.
Medus
thumb|Medus Medus – saldus, tąsus skystis, bičių gaminamas iš žieduose esančio nektaro. Tai natūralus saldiklis. Medaus pagrindą sudaro ir saldų skonį suteikia jame esanti gliukozė ir fruktozė.
Nektaras į bičių medaus skilvelį patenka susimaišęs su seilėmis, ir čia nektare esanti sacharozė yra veikiama fermentų ir skyla į gliukozę ir fruktozę. Perdirbtą nektarą bitės supila į korių akutes, kur jis pilnai subręsta ir tampa medumi.
Etimologija
Iš baltų prokalbės *medu-, iš Iš indeouropiečių prokalbės *médʰu. Giminiški žodžiai - latvių k. medus, prūsų k. meddo, senosios bažnytinės slavų k. мєдъ (medŭ), senosios airių k. mid (“‘midus’”), sen. aukštutinių vokiečių k. metu, sanskrito मधु (mádhu), “‘saldus gėrimas, medus’”).
Medaus sudėtis
Meduje yra apie 19 % vandens, daug angliavandenių, iš kurių daugiausiai – fruktozės ir gliukozės (po 33–40 %). Taip pat meduje yra 1,5–5 % sacharozės, 5–10 % maltozės, kitų cukrų, mineralinių medžiagų (geležies, kalio, kalcio, magnio, natrio) bei kitų medžiagų (tiamino, riboflavino, vitamino C, niacino, pantoteno rūgšties).
Taip pat meduje yra nedideli kiekiai fermentų, fitoncidų, hormonų, aromatinių bei baktericidinių medžiagų. Medus turi antioksidacinių savybių. Jo antibakterines savybes daugiausia lemia fermentas gliukozės oksidazė, kuriam dalyvaujant, gliukozė skyla į gliukono laktoną ir vandenilio peroksidą.
Medaus tirštumas
Šviežias medus yra tirštas, tąsus, skaidrus, tačiau laikui bėgant sustandėja – cukruojasi gliukozė ir sacharozė, o fruktozė lieka skysta. Kuo daugiau meduje fruktozės, tuo ilgiau jis liks tąsus. Dideli švelnūs kristaliukai greičiau susidaro tada, kai meduje yra daug gliukozės. Iš korių išsuktas medus kristalizuotis pradeda po kelių dienų ar net mėnesių. Šis procesas priklauso nuo medaus rūšies, jo laikymo sąlygų, taip pat nuo oro, kai nektaras buvo renkamas. Greičiausiai stingti pradeda iš kryžmažiedžių augalų surinktas medus – net per kelias dienas. Lipčius ilgai nesicukruoja. Akacijų medus beveik nesikristalizuoja. Jis net iki dvejų metų išlieka skystas.
Kristaliukų dydis apie medaus kokybę nieko nesako – visiškai vienodas medus gali susikristalizuoti skirtingai. Dėl cukravimosi medaus maistinė vertė nesumenkėja. Kristalizacija pagreitėja, kai medus laikomas vėsioje (14–20 °C) patalpoje, šiltesnėje patalpoje jis ilgiau išlieka skystas, o šiltoje (per 30 °C) – gali išlikti skystas net iki naujo medaus.
Medaus spalva
Medaus cheminė sudėtis bei biologinės ypatybės nevienodos. Tai priklauso nuo augalų, iš kurių rinktas nektaras, ir nuo metų laiko, kada jis rinktas. Meduje randama apie 300 įvairių medžiagų. Daugiausia jame yra angliavandenių, o vitaminų – itin mažai.
Tamsus medus yra maistingesnis, turtingesnis mineralinių medžiagų, nors malonesnio skonio – šviesus medus. Tamsiame meduje, skirtingai negu šviesiame, geležies yra keturis kartus, vario – du, o mangano – net keturiolika kartų daugiau. Grikių medus turi 25 kartus daugiau mineralinių medžiagų negu liucernų medus. Tačiau aštroko būna ir šviesaus medaus, pavyzdžiui, liepų.
Medaus rūšys
Medaus skonis, spalva ir kvapas skiriasi priklausomai nuo žiedų, iš kurių rinktas nektaras, pagal tai skiriamos medaus rūšys. Kai kurių augalų nektaras gali turėti toksiškų savybių žmonėms, nors yra nekenksmingas bitėms.
Dažniausiai pasitaikančios medaus rūšys:
Medaus laikymas
Geriausiai medus išsilaiko stikliniuose, moliniuose induose. Gerai medų laikyti nedidelėse liepos, buko, alksnio, kedro, gluosnio statinaitėse. Tačiau jokiu būdu medaus nepatariama pilti į varinius indus – veikiant meduje esančioms rūgštims, susidaro cheminiai junginiai, nuo kurių galima sunkiai apsinuodyti. Taip pat medaus negalima laikyti ir geležiniuose induose – jis įgaus nemalonų skonį ir kvapą. Stiklainis su medumi paprastai uždaromas plastikiniu dangteliu, tačiau jokiu būdu medaus negalima dėti į plastikinę tarą. Bitininkai medaus nepataria pilti į didelius stiklainius, nes vėliau, kai jo mažai lieka, būna sunku išgrandyti, dažnai stiklainiai sudūžta.
Jeigu medus supilamas į stiklainį, kuriame bus bent kiek vandens, jis ims rūgti. Neuždengto indo su medumi nereikia statyti greta druskos ar kitų padedančių išsaugoti oro drėgmę medžiagų, nes jos skatina medaus rūgimą.
Medus labai greitai ir lengvai sugeria aplinkinius kvapus, todėl jo nereikia laikyti šalia produktų, skleidžiančių intensyvų aromatą.
Medaus vartojimas
Medus nuo pirmųjų jo atradimo dienų labai svarbus beveik visų senovės tautų, o ypač egiptiečių, graikų, romėnų konditerijoje ir kulinarijoje.
Senovės romėnai daugelį produktų, kad šie nebūtų prėski, mirkydavo meduje, vyne ar pagardindavo prieskoniais. Daugelyje senovinių receptų randama užuominų apie medaus naudojimą gaminant tuo metu itin rafinuotus saldžiuosius patiekalus ir delikatesus. Indijoje nuo seno medus buvo vartojamas vaisiams konservuoti.
Rašytiniai šaltiniai teigia, kad meduje ar juo pasaldintame vandenyje buvo mirkoma stipriai sūdyta mėsa, kad taptų ne tokia sūri ir ją būtų galima valgyti. Taip atsirado žymusis „honey glazed ham“ – medumi glaistytas rūkytas kumpis. Medumi buvo skiedžiamas perrūgęs vynas. Tačiau medus visų pirma naudojamas kaip saldiklis, kai norima pakeisti cukrų. Patariama medaus vietoj cukraus dėti daugiau – santykiu 1,5:1 ar 2:1. Medus už cukrų sunkesnis – 1 litras medaus sveria 1,5 kg, o cukraus – tik 1 kg.
Rutkauskas
Rutkauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Medus
Medaus vartojimas
Medus yra vienas iš patiekalo atspalvių, kuris neturi pakaitalo, visur, kai norima pasaldinti, cukrų galima keisti medumi, kai norisi sukurti sudėtingesnį negu cukraus saldumo skonį – taip pat dėti medaus, mat medaus saldumas yra turtingesnis. Šias ypatybes jam suteikia bičių suneštas skirtingas nektaras. Medaus saldumas yra švelnesnis negu cukraus. Be to, jis nėra ryškus. Medus patiekalui suteikia specifinį aromatą. Jeigu medaus dedama į padažą, jis darosi tirštesnis. Kuo ilgiau padažas, į kurį įdėta medaus, bus kaitinamas, tuo labiau tirštės, medus gali virsti net karamele. Medus patiekalui suteikia blizgesį, savotiška spalvą, patamsina, gali net nudažyti.
Rutkauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rutkauskienė (ištekėjusi moteris) ir Rutkauskaitė (mergautinė pavardė).
Medus
Medaus vartojimas
Medumi galima pagardinti barščius, mėsos sriubas. Prie kiaulienos, vištienos medus tinka, su jautiena medus nelabai dera, bet jautienos troškiniuose jis puikiai tinka. Medus naudojamas ir kaip padažų papuošalas. Labai retai, bet medus vartojamas ir prie kavos, tam geriau tinka skystas medus.
Rutkauskas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Medus
Medaus vartojimas
Medus daug saldesnis už cukrų, todėl norint tiek pat pasaldinti patiekalą, jo pakanka mažiau (mažiau gaunama ir kalorijų). Medų organizmas geriausiai įsisavina su kitu maistu: košėmis, vaisiais, arbata.
Medus rekomenduojamas ir esant organizmo išsekimui.
Lietuvoje
Bitininkų teigimu, Lietuvoje visas medus yra mišrus, nes bitės nėra išrankios – nuo įvairių augalų renka ir nektarą, ir lipčių. Toks medus yra aromatingas, skanus, o jo biologinis poveikis labai įvairiapusis, nes medus turi labai daug ir įvairių vertingų medžiagų. Taip nebūna, kad rinkdama nektarą, bitė nuo dobilo skrenda prie barkūno, nuo jo – prie čiobrelio, o tada prie kito augalo. Jei iš avilio išskridusi bitė pirmiausia nutūpė ant dobilo, tai kitų augalų nelankys. Kita bitė iš to paties avilio gali parnešti kito augalo nektaro. Vieną dieną iš čiobrelių rinkusi medų, kitą dieną bitė gali pasirinkti viržius. Liepų medaus, kitaip negu grikių ar rapsų, surenkama ne kiekvienais metais – kartais dėl vėjuotumo bitės neskrenda jo rinkti, kartais dėl šaltų naktų liepos išskiria per mažai nektaro.
Lietuvoje ir Lenkijoje gaminamas išskirtinis Seinų–Lazdijų krašto medus, įtrauktas Į Europos saugomų produktų sąrašą,
Armona (upė)
Armona – upė Ukmegės rajone; Šventosios dešinysis intakas.
Prasideda 4 km į pietvakarius nuo Siesikų. Teka į pietryčius pro Siesikų ir Armonos ežerus, į šiaurės rytus per Nevėžio žemuma. Prateka šalia Deltuvos. Įteka į Šventąją 8 km į pietvakarius nuo Ukmergės. Ilgis 30 km, baseino plotas 219 km².
Intakai:
Aukštupio slėnis nežymus, bet žemiau išplatėja iki 30–80 m, gylis siekia 5–8 m. Vasaros metu Armona dažnai išdžiūva. Upės plotis 5–8 m, gylis 0,5-2,0 m. Srovės greitis 0,1-0,3 m/s. Vidutinis nuolydis 1,5 m/km. Vidutinis debitas 1,25 m³/s. Prie Dovydiškių yra tvenkinys. Žemupio slėnis nuo užtvankos iki žiočių įeina į Armonos geologinį draustinį. Žemupyje vaga natūrali, srauni. Vagos plotis apie 2 m, vidutinis gylis 0,4 m.
Upėvardis siejamas žodžiais arma („skystas kelias, klampynė“), armuo („klampynė, liūnas, bedugnė, arimas“), armena („arimas, dirva“).
Uadžet
Uadžet (Udu, Udo, Uto, graik. Bouto,, kopt. Edžio žalioji) egiptiečių mitologijoje – Nilo deltoje esančio ir „Uadžet namais“ vadinamo Buto miesto valdovė.
Poroje su Pietų Egipto karūnos sergėtoja Nekhbete sudaro Nebti junginį.
Vaizduojama sparnuotos kobros pavidalu. Jos simbolis – valdovą saugantis urėjus, t. y. Saulės akiai tapati gyvatė, savo spinduliavimu naikinanti priešus.
Kedras
Kedras (Cedrus) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių medžių gentis. Auga Vakarų Azijoje, Himalajų, Atlaso (Šiaurės Afrika) kalnuose. Kedrais šnekamojoje kalboje dažnai įvardinamos ir kai kurios pušų (Pinus) genčiai priklausančios rūšys, pvz., kedrinė pušis, sibirinė pušis.
Uadžet
Kultas
Šiaurės Egipto karūnos sergėtoja, karalystės globėja, prižiūrinti Nilo potvynius ir žalumynus.
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Svijanės ežeras
Prie ežero veikia kavinė.
Valilabu
Valilabu  – upė šiaurės vakarų Sent Vinsente ir Grenadinuose. Išteka iš Grand Bonhomės kalnų centrinėje salos dalyje ir teka šiaurės vakarų kryptimi, kol įteka į Karibų jūrą. Šioje vietovėje, netoliese Levardo greitkelio esančios Valilabu versmės, yra ypač paplitusios tarp turistų. Šalia upės ištakų buvo nufilmuotos kelios „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“ filmo scenos.
Astrauskas
Astrauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Astrauskienė (ištekėjusi moteris), Astrauskaitė (mergautinė pavardė), Astrauskė (neutrali forma).
Bielsko Dievo Gailestingumo bažnyčia
Bielsko Dievo Gailestingumo bažnyčia – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje, Bielsko mieste. Bažnyčia priklauso Bielsko Dievo Gailestingumo parapijai. Architektas Andrzej Chwalibóg.
Istorija
1989 m. lapkričio 24 d. buvo nupirktas naujas sklypas bažnyčios statyboms. Statybos prasidėjo 1992 m. rugpjūčio 29 dieną. Bažnyčia buvo pašventinta 2001 m. balandžio 21 dieną.
Bagrato katedra
Bagrato Dievo Motinos Ėmimo į Dangų katedra  – XI a. Gruzijos krikščionių stačiatikių katedra, pastatyta Kutaisyje. Ilgus metus buvusi griuvėsiuose, 2012 m. atstatyta ir yra svarbiausias religinis Kutaisio centras.
Katedrą XI a. pr. ant Ukimeriono kalvos pastatydintino Gruzijos karalius Bagratas III. Dėl to katedra imta vadinti Bagrato katedra. 1692 m. į Imeretijos karalystę įsiveržę Osmanai katedrą suniokojo. beveik 300 metų tokia prabuvusi, 1952 m. pradėta taisyti.
1994 m. kartu su Gelačio vienuolynu įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Bagrato katedra 2001 m. grąžinta Gruzijos stačiatikių bažnyčiai. 2010 m. UNESCO katedrą įtraukė į objektų pavojuje sąrašą ir priešinosi vykdomam šventovės atstatymui. Gruzija nepaisė UNESCO nurodymų ir 2012 m. katedrą atstatė. Dabar čia pamaldos vyksta ne nuolatos, tačiau statinys yra svarbus Kutaisio dvasinis ir turistinis objektas.
2017 m. katedra išbraukta iš UNESCO pasaulio paveldo sąrašo dėl atliktų rekonstrukcijos darbų, o Gelačio vienuolyną nutarta palikti šiame sąraše.
Stadium Arcadium
„Stadium Arcadium” – amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ devintasis studijinis albumas. „Warner Music Group“ Šiaurės Amerikoje albumą 2006 m. gegužės 9 d. išleido, visur kitur – gegužės 8 d. Albumą pristatantis singlas „Dani California“ buvo išleistas savaite anksčiau, t. y. gegužės 1 d.
Bosas (pavardė)
Bosas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bosienė (ištekėjusi moteris) ir Bosaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Laura Stainytė
Laura Stainytė–Auškalnienė (g. 1983 m. gegužės 28 d. Kaune) – Lietuvos motorlaivininkė, priklauso Kauno „Politechnikos-Nemuno“ komandai.
Kostiumas
Kostiumas  – komplektas iš dviejų ar daugiau viršutinių drabužių, skirtas vilkėti kasdien ar tam tikromis progomis. Kartais kostiumą sudaro ir vienas drabužis (pvz., maudymosi kostiumai).
Kostiumai skirstomi pagal jų paskirtį, stilių ir pan.:
Paprasti kostiumai:
Specialieji profesiniai kostiumai:
Kostyme Kostyme Kostium
Jonas Bielskis
Jonas Bielskis:
Kelmės Kražantės progimnazija
Kelmės „Kražantės“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kelmėje, Vytauto Didžiojo g. 110, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190091812. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.
Filialas: Kelmės „Kražantės“ pagrindinės mokykls Verpenos pradinio ugdymo skyrius (iki 2007 m.).
Istorija
Mokykla savo istoriją skaičiuoja nuo 1935 m. Tada tai buvo žydų pradžios mokykla. 1958 m. joje įsikūrė pradinė mokykla. 1964 m. atidaryta Kelmės aštuonmetė mokykla (dir. V. Januškienė). 1973 m. pradėta statyti mokyklos sporto salė, nugriautas senasis medinis mokyklos pastatas. Nuo 1976 m. Kelmės 2-oji vidurinė mokykla (dir. A. Lazickas). 1999 m. mokyklai suteiktas „Kražantės“ vardas. 2002 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę. 2008 m. mokėsi 612 mokinių. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Kelmės „Kražantės“ progimnazija.
Žymūs mokiniai
Gražiausias žodis
Malūno tvenkinys
Malūno tvenkinys (anksčiau Trinyčių ežeras) – tvenkinys vakarų Lietuvoje, Klaipėdos mieste. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,92 km, plotis - iki 0,1 km. Altitudė 4,7 m. Krantai neaukšti, sausi, apaugę medžiais. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Danės upės baseinui.
Vis dar neaišku, ar šis vandens telkinys yra gamtinės kilmės. Nuo XVI a. dokumentuose vadintas Malūno tvenkiniu. Minima, kad čia buvo Dangės upės atšaka, o, pastačius užtvanką, susidarė tvenkinys. Trinyčių tvenkiniu vietinių žmonių imtas vadinti dėl greta veikusio „Trinyčių“ verpimo fabriko. Priešais tvenkinį, Bangų g. ir Gluosnių skersgatvio kampe, yra senasis malūno pastatas.
Ežere yra ir žuvų - daugiausia tai įprastos tvenkinių žuvys: karosai, kuojos, ešeriai, lydekos.
Anuomet, prieš kelis šimtus metų prie upės žiočių plytėjo pelkynai, tvenkinys buvo maurais apaugęs, vanduo buvo sudusęs, atsidavė užsistovėjusiu dumblu. Tačiau tvenkinio niekas nevalė. Prie tokio vandens parko buvo neįmanoma įrengti, todėl pagalbos teko prašyti SDAALR Vilniaus povandeninių techninių darbų klubo specialistų, kurie virš vandeniu papilnėjusio tvenkinio sumontavo nedidelę 80 m³/h galingumo žemsiurbę. O kai ežeras buvo išvalytas ir paruoštas visuomeniniam naudojimui A. Inkratienė ir inžinierius V. Toleikis paruošė perspektyvinius poilsio zonos planus. Taip atsirado „Trinyčių“ parkas.
Condé Nast
Condé Nast – JAV žiniasklaidos bendrovė, leidžianti įvairaus pobūdžio žurnalus. Įkurta 1909 m. Priklauso „Advance Publications“. Būstinė įsikūrusi One World Trade Center dangoraižyje Niujorke, kiti svarbesni biurai įsikūrę Majamyje, Londone, Milane, Paryžiuje, Madride ir Tokijuje. Tarp bendrovės leidžiamo asortimento yra žurnalas vyrams „GQ“, IT žurnalas „Wired“, gyvenimo būdo žurnalai „Vanity Fair“ ir „The New Yorker“, kelionių žurnalas „Condé Nast Traveler“ bei žurnalai mados, golfo, verslo, vestuvių, namų apdailos, maisto ruošimo ir kt. temomis.
Lavoriškės
Lavoriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio, 24 km į rytus nuo Vilniaus centro, 8 km nuo sienos su Baltarusija. Seniūnijos centras, Lavoriškių seniūnaitija. Stovi Lavoriškių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1906 m.), vidurinė ir pagrindinė mokyklos, biblioteka, paštas (LT-15032). Rytuose prie Lavoriškių yra sienos su Baltarusija perėjimo punktas (Lavoriškės-Kotlovka), pro kurį gali vykti visų rūšių transporto priemonės ir kelionės dokumentus turintys visų valstybių piliečiai.
Geografija
Į šiaurę nuo kaimo plyti Lavoriškių giria, į šiaurės rytus yra Baravykinės kraštovaizdžio draustinis, į šiaurės vakarus – Vilnios hidrografinis draustinis.
Istorija
thumb|left|260px|Kaimo smuklė tarpukaryje
Kaimo pietvakarinėje dalyje yra Lavoriškių piliakalnis. 1523 m. minimas Lavoriškių kaimas ir valsčius. XVI–XVII a. čia, pasitelkus Vilnios vandens energiją, buvo lydoma geležis. Per Lavoriškes ėjo Stepono Batoro traktas. XVII a. veikė popieriaus fabrikas. XVII a. pradžioje Lavoriškės tapo miesteliu (nuo 1959 m. – kaimas). 1642 m. pastatyta medinė bažnyčia, kuri per Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos karą sudegė. 1775 m. Vilniaus vyskupo rūpesčiu bažnyčia perstatyta. 1899–1906 m. pastatyta mūrinė Lavoriškių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, 1927 m. ji konsekruota; bažnyčioje išliko XVIII a. – XIX a. paveikslų, Slucko juostos dalis, žalvarinis varpas, išlietas 1774 m.
1655 m. Lavoriškės buvo sudegintos. XVIII a. pabaigoje veikė pradinė mokykla. 1863 m. rugpjūčio 28 d. prie Lavoriškių kovėsi Gustavo Čechovičiaus ir Karolio Jasevičiaus vadovaujami sukilėlių būriai. XIX a. Lavoriškės – Vilniaus apskrities miestelis, seniūnijos centras Mickūnų valsčiuje.
1919 m. Lavoriškėse pradėjo veikti lenkiška keturmetė mokykla. Joje dirbo mokytoja A. Glinska. 1937 m. I Lenkijos maršalo Juzefo Pilsudskio garbei Vilniaus rajone pastatyta 100 mokyklų, tarp jų ir Lavoriškių vidurinė.
1950–1995 m. apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1991 m. sausio 27 d. sovietų armija užpuolė ir sunaikino Lavoriškių pasienio postą. 2018 m. patvirtintas Lavoriškių herbas.
Kolombo planas
thumb|right|300px|Kolombo plano šalys narės (mėlyna spalva – esamos, geltona – buvusios). Kolombo planas – tarptautinė organizacija, įkurta 1950 m. sausio mėn. Kolombe, Šri Lankoje vykusio Tautų Sandraugos šalių ministrų susitikimo metu. Pirmosios narės buvo Australija, Indija, Naujoji Zelandija, Pakistanas ir Šri Lanka. Vėliau prisijungė JAV, Didžioji Britanija, Kanada, dauguma Pietų ir Pietryčių Azijos bei Okeanijos valstybių. Šiuo metu organizacijai priklauso 27 šalys.
Iš pradžių Kolombo planas buvo įsteigtas kaip laikina organizacija šešeriems metams. Vėliau jo gyvavimas pratęstas kelis kartus, o 1980 m. – neribotam laikotarpiui. Organizacijos tikslas – stiprinti ekonominį šalių vystymąsi, suteikiant finansinę ir technologinę pakalbą. Ankstyvuoju laikotarpiu Kolombo plano pagrindu išsivysčiusios šalys narės (kaip kad JAV ar Japonija) vykdė besivystančiose šalyse įvairius projektus: plėtė infrastruktrą, statė ligonines, universitetus, pramonės gamyklas, finansavo specialistų paruošimą. Šiuo metu organizacija turi keturias nuolatines programas, kurių projektus finansuoja įvairūs šalių narių donorai.
Gudelių Plytinė
Gudelių Plytinė – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Avižienių.
Mūšia
Mūšia – upė Lietuvoje, Ukmergės rajono teritorijoje; Šventosios dešinysis intakas.
Intakai:
Upėvardis kilo iš žodžio mūša („mušimas, pyla, bangų plakimas“).
thumb|left|235px|Mūšia Taujėnuose
Šat Gombudžo mečetė
Šat Gombudžo mečetė ( = „šešiasdešimties kupolų mečetė“) arba Bagerhato mečetė – masyvi XV a. vid. mečetė Bangladeše, Khulnos srityje, šalia Bagerhato miesto.
XV a. vid. musulmonai, užkariaudami Bengaliją, nesvetingose Sundarbanų mangrovėse įkūrė Bagerhato miestą. Su juo buvo susijęs sufijus Chanas Džahanas Ali. Mieste pastatyta daug mečečių, iš kurių svarbiausia tapo Šat Gombudžo mečetė. Ji statyta tarp 1442 ir 1459 m.
Mečetę sudaro neįprastai storos sienos (1,8 m), Tuglakų stiliumi suręstos iš plytų. Ilgis 48 m, plotis 33 m, ties statinio kampais stūkso bokšteliai su kupolais. Mečetės stogą sudaro 77 žemi kupolai, kuriuos remia tankus kolonų ir arkų tinklas.
Neteisingas pavadinimas, matyt, kilęs iš to, kad laikui bėgant buvo sumaišytos 60 mečetės kolonų su 77 kupolais.
1985 m. Šat Gombudžo mečetė kartu su kitais senojo Bagerhato statiniais įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Virikų valsčius
Virikų valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Vlodavos apskrityje. Centras – Virikai. Ribojasi su Dembova Klodos, Hanos, Hansko, Sosnuvkos, Podedvužės, Stari Bruso ir Vlodavos valsčiais bei Vlodavos miestu.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 219,52 km², iš kurių: Valsčius sudaro 17,47 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Adampolis, Horostita, Horostita Kolonija, Ignacuvas, Kaplonosai, Kaplonosi Kolonija, Kživoviežba, Lipuvka, Lubienas, Sedliska, Suchava, Virikai, Viriki Adampolis, Viriki Vola, Zahaikai ir Zahaiki Kolonija.
Triumviratas
Triumviratas ( – trijų žmonių) – terminas, naudojamas apibūdinti politinę padėtį, kurioje dominuoja trys galingiausi žmonės. Jų valdžia gali būti tiek formali, tiek neformali. Paprastai teoriškai jie tarpusavyje yra lygūs, praktikoje taip būna retai. Triumvirato nariai vadinami triumvirais.
Terminas kilęs iš vėlyvosios Romos Respublikos laikų. Du kartus politinę galią iš senato buvo perėmę trys atskiri asmenys. Abu kartus tai pasibaigė triumvirų tarpusavio konfliktais ir pilietiniais karais.
Vėlesniais laikais terminas kelis kartus būdavo taikomas įvairiose šalyse, susiklosčius panašiai padėčiai, kai valdžia atsidurdavo trijų žmonių rankose.
AFROMET
AFROMET – organizacija siekianti grąžinti pagrobtus lobius į Etiopiją.
Istorija
Po 1868 m. Magdalos mūšio britai apiplėšė Magdalos miestą ir Etiopijos katalikų bažnyčią. Visi turtai buvo parduoti aukcione.
Daugelis pagrobtų turtų ir Etiopijos kultūros objektų dabar eksponuojami Didžiosios Britanijos muziejuose.
Progresas
Etiopijos vadovybė pareikalavo grąžinti lobius per trejus metus nuo kovos pabaigos.
1965 m. Jungtinė Karalystė gražino dalį turtų.
AFROMET buvo suformuota kaip organizacija, galinti sistemingai derėtis ir ieškoti dingusių objektų, naudojant teisines priemones ir visuomenės spaudimą. Iki šiol 10 objektų buvo grąžinta iš privačių asmenų, įskaitant ranka rašytą knygą „Psalmów du Tabots“ ir kariuomenės skydus.
Daugiu kaip 460 objektų vis dar ieškomi.
Sūriškiai
Sūriškiai (arba Soriškis, Soriškiai) – kaimas šiaurinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Surviliškio miestelio, šalia kelio. Rytiniu pakraščiu teka Nevėžis, o netoli jo yra Sūriškių tvenkiniai, susidarę smėlio karjero vietoje.
Istorija
XIX a. minima dvaro valda, 1859 m. pastatyta spirito varykla. XX a. pr. – Kudrevičių iš Sirutiškio palivarko valda. XX a. tarpukariu dar buvo dvaras.
Semiatyčių Šv. Andžejaus Bobolo bažnyčia
Istorija
1993 m. prasidėjo neobarokinio architektūros stiliaus mūrinės bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 2000 metais. Bažnyčia pašventinta 2000 m. balandžio 16 d.
Pūstelninkai (Vilkaviškis)
Pūstelninkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, prie kelio.
Istorija
Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Lešnictvo valsčiaus centras.
Žymūs žmonės
Kaime gimė rašytojas Pranas Mašiotas (1863–1940).
Antanas Levickas
Antanas Levickas:
Lotynų imperija
Lotynų imperija  – feodalinė valstybė, gyvavusi 1204–1261 m. Sukurta IV kryžiaus žygio dalyvių (prancūzų ir italų kryžiuočių) Bizantijos imperijos teritorijoje. Apėmė didesniąją Balkanų pusiasalio, Mažosios Azijos šiaurinę, vakarinę dalį, Jonijos ir Egėjo jūrų salas. Sostinė – Konstantinopolis.
Raida
Lotynų imperija buvo viena iš vadinamojo Frankokratijos laikotarpio valstybių. Valstybinės pavadinimas kilo iš to, kad graikai lotyniškai kalbančius kryžiaus karų dalyvius vadino lotynais. Lotynų imperija sudarė teritorijos Europoje ir Azijoje aplink Konstantinopolio miestą. Jai taip pat nominaliai priklausė ir kitos kryžeivių įkurtos valstybės Balkanuose. Svarbiausios iš jų buvo Tesalonikų karalystė, Achajos ir Atėnų kunigaikštystės. Labai įtakingi valstybėje buvo Venecijos pirkliai ir feodalai.
Nuo 1222 m. Lotynų imperija, kariaudama su Nikėjos, Trapezunto imperijomis ėmė prarasti teritorijas. 1261 m. Nikėjos imperijos kariuomenė užėmė Konstantinopolį, ir Lotynų imperija žlugo.
Kriminalistiniai mokslai
Kriminalistiniai mokslai ( – nusikaltimas) – visuma įvairių mokslo šakų, pošakių ir disciplinų, šakų, tiriančių delinkventinį (nusikalstamą) elgesį, baudžiamąsias veikas, su jomis susijusius reiškinius kaip nusikalstamumas bei kitus.
Disciplinos
Kriminalistiniai mokslai apima tokias įvairių mokslų šakas ir pošakius kaip kriminologija, kriminalistika, baudžiamoji teisėtyra, baudžiamoji teisės sociologija, baudžiamoji teisės istorija, kriminalinė psichologija, kriminalinė statistika, baudžiamosios teisės medicina ir kitas.
Mokslo įstaigos
Vokietijoje veikia šios baudžiamųjų teisinių mokslų įstaigos – Kriminalinių mokslų institutai (Miunsterio universitetas, Hamburgo universitetas), Marburgo universitetas, Getingeno universitetas); Austrijoje – Baudžiamosios teisės ir kitų kriminalinių mokslų institutas (Insbruko universitetas), Kinijoje - Kriminalinių mokslų koledžas (Pekino pedagoginis universitetas).
Isaurų dinastija
Isaurų dinastija, Isaurai (sen., ) – Bizantijos imperatorių dinastija, valdžiusi 717–802 m.
Istorija
Leonas III, Konstantinas V, Leonas IV ir Konstantinas VI sėkmingai kariavo su bulgarais, arabų Damasko Omejadų dinastijos bei Bagdado Abasidų dinastijos kalifais.
Valdant Isaurams užmegzti diplomatiniai santykiai su Tanų dinastijos Kinijos imperatoriais, pagyvėjo prekyba Didžiuoju šilko keliu. Isaurai pertvarkė Konstantinopolio infrastruktūrą, pastatyta daug akvedukų, tiltų, taip pat bažnyčių, vienuolynų. To meto Bizantijos architektūra darė didelę įtaką Frankų valstybės menui ir architektūrai.
Isaurai rėmė VIII a. kilusį ikonoklastų judėjimą. Leonas III 730 m. uždraudė garbinti paveikslus, 754 m. Bažnytinis susirinkimas paveikslų garbinimą paskelbė erezija. Isaurai pasinaudojo juo siekdami riboti Bažnyčios įtaką, atiminėjo bažnyčių ir vienuolynų žemes, stengėsi suvienodinti bažnytinius kultus. Dėl planų ištekėti už Frankų valdovo Karolio Didžiojo paskutinė Isaurų dinastijos imperatorė Irena 802 m. buvo ištremta.
Sulankstoma lova
thumb|right|250px|Vermachto kareiviai, kurių vienas sėdi ant sudedamos lovos (1941 m., netoli Lvovo). Sulankstoma lova  – lengva lova, kuri nenaudojamas ar gabenimui sulankstoma, kad užimtų mažiau vietos. Paprastai gaminamos iš metalinių vamzdžių su tarp jų ištemptu brezentu ar pan. tvirtu audeklu.
Tokios lovos naudojamos kariuomenėje, kelionėse, namuose kaip papildoma lova netelpantiems svečiams, taip pat – ypatingais atvejais (gamtinė ar kitokia katastrofa, karas) pabėgėliams nakvynei įrengti.
Konstrukcija
Lovos sulankstomos keliais būdais, dažniausi: Ištemptas audeklas paprastai tvirta drobė ar pan. Kartais virš audeklas padengtas kitu audeklo sluoksniu, tarp kurių plonesnis ar storesnis šiltinantis vatos ar pan. sluoksnis. Kartais į lovos komplektą įeina storas čiužinys.
Olimpinis treniruočių centras
Olimpinis treniruočių centras – sportinis kompleksas Rio de Žaneire, Brazilijoje. Kompleksą sudaro keturios didelės arenos, kurių bendra talpa yra 48000 žiūrovų. Kompleksas pastatytas specialiai 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Komplekse vyks olimpinės krepšinio, rankinio, dziudo, tekvondo ir imtynių varžybos, bei parolimpinės bočios, diuzdo, tinklinio, golbolo, ratukų krepšinio ir ratukų regbio varžybos.
Bulgarijos levas
thumb|250px|2 levų monetos (1882 m.) reversas thumb|250px|1 levo moneta (1925 m.) Levas – Bulgarijos nacionalinė valiuta. Vieną levą sudaro 100 stotinkų. Senąja bulgarų kalba „lev“ reiškia „liūtas“.
Pirmasis levas (1881–1952)
Levas Bulgarijos valiuta pirmą kartą buvo paskelbtas 1881 metais. Tuo metu jo vertė buvo lygi Prancūzijos franko vertei. Iki 1916 metų Bulgarijos auksinės ir sidabrinės monetos buvo leidžiamos taip, kad atitiktų Lotynų valiutinės sąjungos nustatytas vertes.
Po Pirmojo pasaulinio karo infliacija privertė nutraukti monetų, smulkesnių nei 50 stotinkų, gamybą. 1930 metais pasirodė 100 levų vertės monetos. Išskyrus vieną 10 000 levų leidimą 1919 metais, 5000 levų banknotas buvo aukščiausio nominalo valiuta. Monetos nustotos leisti 1943 metais, ir iki pat pinigų reformos 1952 metais naudoti tik banknotai.
Antrasis levas (1952–1956)
1952 metais dėl infliacijos išleistas „naujasis levas“, kurio vertė buvo lygi 100 „senųjų levų“. Naujos monetos buvo nuo 1 stotinkos iki 1 levo vertės, o banknotai nuo 1 iki 200 levų vertės.
Trečiasis levas (1962–1999)
1962 metais įvyko dar vienas pinigų pakeitimas, santykiu 10 už 1. Po to levas išliko gana stabilus beveik tris dešimtmečius, tačiau, kaip ir kitos socialistinių šalių valiutos, levas nebuvo laisvai keičiamas į vakarų Europos ar JAV valiutas. Nors oficialus kursas buvo 90 stotinkų už vieną JAV dolerį, juodojoje rinkoje kursai buvo 5-10 kartų aukštesni.
Prieš komunizmo griūtį monetų vertės buvo nuo 1 stotinkos iki 1 levo, o banknotų – nuo 1 iki 20 levų. Po komunizmo griūties Bulgarija patyrė keletą infliacijos padidėjimų ir valiutos nuvertėjimų. Šiuo periodu buvo leidžiamos monetos, kurių vertė siekė 50 levų, o banknotų vertė siekė net 50 000 levų. Siekiant stabilizuoti levą 1997 metais jis buvo susietas su Vokietijos marke santykiu 1000 levų už 1 markę.
Ketvirtasis levas (nuo 1999)
1999 m. liepos 5 dieną buvo išleistas naujas levas, santykiu 1:1000. 1 levas tapo lygus 1 Vokietijos markei. ISO 4217 valiutos kodas senajam levui buvo BGL, o naujajam – BGN.
Po Vokietijos markės pakeitimo euru levas automatiškai tapo susietas su euru santykiu 1,95583 BGN = 1 EUR.
2005 m. balandžio 25 d., kai buvo pasirašyta Bulgarijos įstojimo į ES sutartis, Bulgarijos nacionalinis bankas išleido proginę monetą, kurios vertė 1,95583 levo.
Dabartinės monetos
Monetos yra tokių verčių:
Žvyrgaliai
Žvyrgaliai arba Zavodskojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Eichhagen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. Nuo 1874 m. priklausė Katinavos parapijai ir valsčiui. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Zavetų apylinkės kaimas.
Hodonynas
Hodonynas  – miestas Pietų Moravijos krašte, Čekijoje. Hodonyno rajono administracinis centras. Įsikūręs ant Moravos upės. 24 796 gyventojai (2016 m. duomenys).
Pirmą kartą paminėtas 1046 m. 1228 m. tapo miesteliu. 1850 m. gimė pirmasis Čekoslovakijos prezidentas Tomáš Garrigue Masaryk.
Andrioniškis (reikšmės)
Andrioniškis yra:
Upuatas
Upuatas (Auput, Ouput, Upet, Vepuat) egiptiečių mitologijoje – kelių atvėrėjas, mirusiųjų vedlys, artimas Anubiui.
Kartais Upuatas – naktinio Saulės laivo vairininkas, o Khenti Amenti vardu jis yra Vakarų valdytojas, Ozyrio padėjėjas.
Vaizduojamas šakalo arba vilko pavidalu. Jį simbolizuoja Didžiojo Šuns žvaigždynas be Sirijaus žvaigždės.
Soduotė
Soduotė (Suaeda) – burnotinių (Amaranthaceae) šeimos žolinių augalų gentis. Auga pasaulio dykumose, pajūrio pakrantėse, maršose, druskingose šlapynėse. Sudaro ~115 rūšių.
Beresnevičius
Beresnevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Edward Calvin Kendall
Veikla
1915 m. išskyrė skydliaukės hormoną tiroksiną, kristalizavo glutationą, nustatė jo cheminę struktūrą ir reikšmę oksidacijos procesuose. 1935 m. atrado antinksčių hormoną kortizoną, išaiškino jo reikšmę uždegimo slopinimui. 1948 m. panaudojo sintetinį kortizoną reumatoidiniam artritui gydyti.
Beresnevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Beresnevičienė (ištekėjusi moteris) ir Beresnevičiūtė (mergautinė pavardė).
Edward Calvin Kendall
Veikla
1950 m. jo veikla kartu su Filipu Henču ir Tadeušu Reichšteinu įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija. Jo vardu pavadinta Norvalko pagrindinė mokykla.
Beresnevičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Elvyravos pagrindinė mokykla
Kelmės rajono Elvyravos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Labūnuose (Kelmės raj.), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190286680. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|220px|left|Mokyklos pastatas 2021 m.
Filialas: Elvyravos pagrindinės mokyklos Lupikų pradinio ugdymo skyrius (iki 2010 m.).
Istorija
Vienas Gruževskių dvaro valdytojų Klemensas Gudmonas 1918–1919 m. įkūrė mokyklą. 1924 m. įvestas keturių skyrių mokymas. Po Antrojo pasaulinio karo mokykla buvo įsikūrusi Preikurų kaime. 1952 m. Marės ir Kajatono Jokubauskų sodyboje atidarytas mokyklos bendrabutis. Nuo 1958 m. prie mokyklos veikė vakarinė, vakarinė sezoninė mokykla, konsultacinis punktas, kaimo jaunimo, jaunimo-sezoninė mokykla.
Nuo 1961 m. aštuonmetė mokykla. 1963 m. pristatytas šešių klasių dviejų aukštų mūrinis priestatas. Mokykloje veikė 12 klasių komplektų, visos 5-8 klasės paralelinės, mokėsi 230–240 mokinių, dirbo 12 mokytojų. Penktąsias klases papildė Paverpenio, Burbaičių, Karčiupio-Lupikų, Beržinės pradinių mokyklų mokiniai. 1972 m. prie aštuonmetės mokyklos įkurtos pagalbinės klasės, 1992 m. jos perkeltos į Kelmės specialiąją mokyklą. Nuo 1986 m. nepilna vidurinė (devynmetė), nuo 1992 m. pagrindinė (devynmetė), nuo 1997 m. pagrindinė (dešimtmetė) mokykla.
Gobio Altajaus aimakas
Gobio Altajaus provincija  – vienas iš 21 Mongolijos aimako, esantis šalies vakaruose. Pietinė riba yra Mongolijos-Kinijos siena. Administracinis centras – Altajus.
Administracinis suskirstymas
Aimakas padalintas į 18 sumų:
Sestrierė
Sestrierė – kalnų slidinėjimo kurortas Dolomitinėse Alpėse, Pjemonto regione prie sienos su Prancūzija, apie 100 km į vakarus nuo Turino; vienas iš pirmųjų pasaulyje, pastatytų specialiai slidinėjimui. Šiame kurorte ne kartą buvo rengiami pasaulio slidinėjimo čempionatai ir kitos svarbios pasaulinio lygio varžybos.
Kalnų slidinėjimas
thumb|left|250px|Sestrierę supa kalnai thumb|left|250px|Sestrierė thumb|left|250px|Viena iš viršukalnių prie Sestrierės Sestrierė buvo pastatyta 1934 metais kompanijos Fiat. 1977 metais Sestrierėje buvo organizuojamas Pasaulio čempionatas, o Turino 2006 m. žiemos olimpinių žaidynių metu čia vyko eilė varžybų. Kadangi kurortas yra 2035 m aukštyje, čia niekada nebūna problemų su sniegu. Pačių įvairiausių lygių slidininkai čia randa sau tinkamą sau trasą. Neįrengtos trasos (off piste) šiame kurorte yra padengtos puriu sniegu, tai saulėtos natūralios trasos. Sestrierė, įsikūrusi saulėtame slėnyje, išsiskiria nuostabiais kalnų peizažais bei gerai paruoštomis ir prižiūrėtomis trasomis, puikia žiemos sporto infrastraktūra. Sestrierės kurortas jungiasi ir su Chisone bei Susa slėniais.
Sestrierė – vienas iš Vialattea regionui priklausančių penkių slidinėjimo centrų: Sauze d‘Olux, Cesana ir Sansicario Claviere Italijoje bei Montgenevre Prancūzijoje. Regionas slidininkams siūlo net 200 tarpusavyje sujungtų bendra keltuvų sistema ir puikiai paruoštų įvairaus sudėtingumo slidinėjimo trasų, kurių bendras ilgis – daugiau nei 400 km.
Sonata Milušauskaitė
Sonata Milušauskaitė (g. 1973 m. rugpjūčio 31 d.) – Lietuvos lengvosios atletikos sportininkė, ėjikė, olimpietė.
Gomphotaria pugnax
Peštukinė gomfotarija (Gomphotaria pugnax) – išnykusi labai didelių dvigeldžiais moliuskais mitusių Dusignathine pošeimio vėplių rūšis. Fosilijos aptinkamos pagal dabartinės Kalifornijos krantus, kur gyveno vėlyvajame miocene.
Turėjo keturias iltis – viena pora apatiniame žandikaulyje, antra – viršutiniame. Pagal ilčių nusidėvėjimą nustatyta, kad šie vėpliai iltimis sudaužydavo moliuskų kriaukles, o ne išsiurbdavo moliuskus iš kriauklių, kaip daro dabartiniai vėpliai. Kūno skeleto sandara rodo, kad Gomphotaria ir kiti Dusignathine vėpliai labiau priminė jūrų liūtus, negu šiuolaikinius vėplius. Gomfotarijos yra pavyzdys morfologinės įvairovės, kuria anksčiau pasižymėjo vėpliai.
Julia Selepen
Julia Selepen (g. 1983 m. spalio 19 d. Kaune) – buvusi Lietuvos dailiojo čiuožimo šokėja.
Biografija
Gimė 1983 m. spalio 19 d. Kaune. 2000 m. Lietuvos dailiojo čiuožimo čempionate užėmė 4 vietą, 2001 m. ir 2002 m. iškovojo sidabrą. 2001 m. pasaulio čempionate užėmė 33 vietą.
Luis González
Luisas Oskaras „Lučo“ Gonsalesas (, geriau žinomas, kaip Lucho; g. 1981 m. sausio 19 d. Buenos Airėse) – Argentinos futbolininkas, treneris.
Nuo 14 metų žaidė Club Atlético Huracán. 2002 m. perėjo į River Plate, su kuria 2003 ir 2004 m. laimėjo Clausura taurę. 2004 m. Atėnų vasaros olimpinėse žaidynėse su nacionaline rinktine laimėjo aukso medalį. Su Porto laimėjo Porugalijos lygą 2006 m.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio futbolo čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje išbuvo 152 minutes.
Erazmas Roterdamietis
Erazmas Deziderijus Roterdamietis (ol. Erasmus Desiderius Roterodamus, 1466 m. spalio 28 d. – 1536 m. liepos 11 d.) – Nyderlandų dvasininkas, vienas garsiausių humanistų, filosofas bei teologijos mokslų daktaras. Tikrieji vardas ir pavardė – Gerhardas Gerhadsas.
Gyvenimas
Erazmas Roterdamietis gimė Roterdame išsilavinusio bažnyčios tarno šeimoje. Erazmas – tai slapyvardis, kuris graikų k. reiškia „mylimasis, geidžiamasis“. Vėliau prie šio graikiškos kilmės vardo buvo pridėtas jo vertimas į lotynų k. – Desiderius. Pradinių mokslo žinių Erazmas sėmėsi Deventeryje. Paskui, sekdamas vyresniojo brolio Piterio pėdomis, įstojo į augustinų vienuolyną. Čia mėgino užsiiminėti tapyba, knygų iliustravimu, rašė lotyniškas bukolines eiles, traktatus. Po penkerių metų išėjęs iš vienuolyno, buvo vyskupo sekretoriumi, lankėsi įvairių vienuolynų bibliotekose, gilindamasis į ankstyvosios krikškščionybės problemas. Pagaliau, jausdamas žinių trūkumą, Erazmas išvyko į Paryžių, Sorbonos universitete studijavo teologiją.
Tolesnis jo gyvenimas – tai nuolatinės kelionės po visą Europą. 1500 Nyderlanduose, gilinosi į Biblijos tekstą, išmoko graikų ir hebrajų kalbas. Patyręs, kad senasis graikų kalbos tarimas labai skyrėsi nuo naujojo, Erazmas filologiškai pagrindė senąjį tarimą. Vėliau šiuos filologinius tyrimus apibendrino dialoge „Apie taisyklingą graikų ir lotynų kalbų tarimą“ (1526 m.). Mokėdamas senąsias kalbas, Erazmas rinko antikos autorių rankraščius, juos filogiškai apdorodavo ir skelbdavo. 1506 m. lankantis Italijoje, jam kilo sumanymas parengti ir išleisti ne tik visus antikinės literatūros kūrinius, bet ir hebrajų bei chaldėjų raštų rinkinius. Realizuodamas šį sumanymą, jis parengė spaudai ir išleido Plauto, Tenrencijaus, Senekos ir kitų autorių raštus. Gyvendamas Bazelyje (Šveicarija), Erazmas užbaigė seniai pradėtas Biblijos teksto studijas ir parengė naują, moksliškai argumentuotą Naujojo Testamento originalo ir jo vertimo į lotynų kalbą leidimą (1516 m.). Tai buvo didžiulis darbas, atliktas pagal humanistinės filologijos principus, atskleidęs visas viduramžių scholastų falsifikacijas. Jis išgarsino Erazmą visoje Europoje, su juo ėmė susirašinėti žymiausi to meto mokslo ir valstybės veikėjai. Pagaliau vėl grįžęs į Nyderlandus, jis vadovavo Leveno universiteto teologijos katedrai, organizavo senųjų kalbų studijas. Tačiau, plintant Reformacijai, prieš Erazmą, kuris buvo laikomas šio sąjūdžio pirmtaku, pradėjo sukilti krikščionybės ortodoksai. Levene susibūrus M. Liuterio priešams, Erazmas 1521 m. išvyko į Bazelį. Nuo to laiko Šveicarija tapo antrąja tėvyne. Tačiau čia jis įsivėlė į aršią polemiką su M. Liuteriu, kilo konfliktas, ir jis atsiribojo nuo Reformacijos. Kai Bazelyje įsigalėjo M. Liuterio šalininkai, Erazmas persikėlė į Fribūrą. Paskutiniais gyvenimo metais jis vėl grįžo į Bazelį ir čia mirė.
Kūryba
thumb|left|Erazmas Roterdamietis (1523 m., aut. [[Hansas Holbeinas Jaunesnysis)]]
Erazmo darbai buvo žinomi visoje Europoje. Jis kritikavo tamsumą, visuomenės trūkumus, aukštino laisvą, protingą žmogų. Net šešios jo knygos pateko į draudžiamų knygų sąrašus. Jis nuolatos vertė tekstus iš graikų kalbos, skelbdavo senus, mažai kam žinomus praeities autorių darbus.
Erazmo Roterdamiečio literatūrinis palikimas labai gausus ir įvairus. Iš grožinių jo veikalų reikšmingiausi yra 1509 m. Anglijoje su nepaprastu įkvėpimu parašyta satyra „Pagiriamasis žodis kvailybei“ išleista 1511 m. Paryžiuje, dialogų rinkinys „Laisvi pokalbiai“ (Colloquia familiaria, rašyti 1518 – 1535 m.). Vienas iš labiausiai žinomų kūrinių – didžiulis iš antikos autorių raštų surinktų posakių ir priežodžių, patarlių ir sentencijų rinkinys „Patarlės“ (Adagia, 1500 m.), satyrinis prieš popiežių nukreiptas dialogas „Julijus, neįsileistas į dangų“ ir kt.
Iš filosofinių, politinių ir pedagoginių Erazmo veikalų reikšmingiausi yra „Kristaus kario vadovas“ (Enchiridion militis Christiani, 1502 m.), „Krikščioniškojo valdovo auklėjimas“ (Institutio principis Christiani, 1516 m.), prieš M. Liuterį nukreipti traktatai „Apie laisvą apsisprendimą“ (De libero arbitrio, 1524 m.) ir „Užtarėjas“ (Hyperaspistes, 1526 – 1527 m.), politinė deklaracija „Taikos skundas“ (Querella pacis, 1518 m.), dialogai „Cicerono sekėjas“, „Antibarbarų knyga“ (Antibarbarorum liber, 1520 m.), deklaracijos „Kalba, arba Apie kalbos naudojimą gėriui ir blogiui“ (1525 m.), „Apie tinkamą vaikų auklėjimą pirmaisiais gyvenimo metais“ (1529 m.), „Knyga apie tai, kaip kiekvienas turi pasirengti mirčiai“ (1533 m.) ir kt.
Andrulis
Andrulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andrulienė (ištekėjusi moteris) ir Andrulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sėklinis latakas
Sėklinis latakas – siauras porinis vyro lytinių organų vamzdelis, kuriuo erotinio susijaudinimo metu išmetama sėkla į šlaplę. Jo ilgis 40-60 cm, skersmuo 2-3 mm. Sienelę sudaro gleivinė, lygiųjų raumenų ir išorinis standus jungiamojo audinio dangalas. Susitraukiant jo raumenims, sėkla lytinio sujaudinimo metu juo išmetama į šlaplę.
Prasidėjęs nuo prielipo uodegos sėklinis latakas užlinksta į viršų ir eina kapšelio viduje už sėklidės, įlenda į kirkšninį kanalą, iš jo išėjęs, leidžiasi šonine mažojo dubens siena iki užpakalinio šlapimo pūslės paviršiaus, pasuka į priekį, išplatėjęs ir, susijungęs su sėklinių pūslelių latakėliu, sudaro sėklos išmetamąjį kanalą, kuris atsiveria į priešinę šlaplės dalį.
Nuo prielipo uodegos iki kirkšninio kanalo pradžios sėklinį lataką, sėklidės kraujagysles, limfagysles ir nervus apsupa keli dangalai. Visi šie dariniai sudaro sėklinį virželį.
Ejakuliacija
Prieš pat ejakuliaciją (vyro orgazmą) sėklinių latakų raumenys savaime susitraukia, latakai sutrumpėja ir išsiplečia, o iš sėklidžių prielipų įtraukiami spermatozoidai. Po to latakai tuoj pat refleksiškai susiaurėja ir juose susidaro spaudimas. Būtent tuomet didelį pasitenkinimą sukeliančiais ritmingais trūkčiojimais spermatozoidai yra išstumiami iš sėklinių latakų link varpos.
Kama
Žodis kama reiškia kelis dalykus:
Zaliznė
Istorija
Iki 1921 m. vietovė buvo žinoma kaip Nelepovskio vienkiemis. Vėliau pradėta anglių gavyba, gyvenvietė pavadinta Artemove arba Artiomovu  revoliucionieriaus F. Sergejevo-Artiomo garbei. 1938 m. suteiktas miesto statusas. 2016 m. pervadintas į Zaliznę.
Ferruccio Lamborghini
thumb|right|200px|Ferruccio Lamborghini Ferruccio Elio Arturo Lamborghini (1916 m. balandžio 28 d. – 1993 m. vasario 20 d.) buvo Italijos verslininkas.
Biografija
Užaugęs vynuogių augintojų šeimoje jis baigė mechanikos mokslus ir 1948 m. įkūrė traktorių įmonę Lamborghini Trattori. Įmonė greitai tapo svarbia Italijos ekonomikos dalyve ir žemės ūkio technikos gaminimo lydere. 1959 m. Lamborghini atidarė radiatorių gamyklą Lamborghini Bruciatori, kuri vėliau pradėjo gaminti ir oro kondicionavimo sistemas. 1963 m. verslininkas įkūrė žymiausią iki šiol savo gamyklą – Automobili Lamborghini – gaminančią greitus ir brangius automobilius. Iš pradžių jis turėjo nuosavą Ferrari 250 modelį, tačiau manė, kad jam trūksta geresnių interjero detalių, geresnio sukibimo ir traukos. Tad tokiu būdu jis sugalvojo sukurti savo automobilių gaminimo įmonę.
Aštuntajame dešimtmetyje jis pardavė daugumą savo akcijų ir pradėjo gyventi Umbrijoje, kur vystė vyndarystę.
Rakis (reikšmės)
Žodis rakis reiškia: