cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gleivainis
thumb|right|260px|Geltonasis kleckis (Fuligo septica). Šio gleivainio plazmodis geltonas. Geltonasis kleckis sporifikuoja [[gegužės – spalio mėnesiais ant pūvančios medienos, kelmų, lapų, spyglių]] Gleivainiai (Myxomycetes) – gleivūnų skyriaus (Myxomycota) klasė. Jų vegetatyvinį kūną sudaro daugiabranduolė protoplazminė masė su daugybe pulsuojančių vakuolių. Ji vadinama plazmodžiu. Plazmodis gali būti įvairių spalvų (geltonas, raudonas, violetinis, baltas ir kt.), skaidrus arba nepermatomas. Gleivainių ląstelės neturi nei sienelės, nei pastovios formos. Pats plazmodis sudarytas iš maždaug 75 % vandens, taip pat baltymų, glikogeno. Jis gana įvairaus dydžio, nuo mikroskopinio iki keliasdešimties centimetrų. Paprastai jis auga naktį.
Gleivainiai minta plazmodžiui, visu kūnu apgaubus amebas, grybieną, bakterijas, kietesnes organines medžiagas ir kt. Aplink maisto daleles susidaro virškinamosios vakuolės, kurios virškina, o nesuvirškintas daleles pašalina pro bet kurią kūno vietą.
Subrendęs plazmodis juda į sausesnę vietą ir ima sporifikuoti. Gleivainių vaisiakūniai (sporokarpai) yra keturių tipų:
Punktuoto sąrašo elementas
Lietuvoje žinoma apie 200 gleivainių rūšių.
Tamsus buržuazijos portretas
Tamsus buržuazijos portretas  – pagal rašytojo Roger Peyerfitte apsakymą „Pianino mokytoja“ 1978 m. sukurta drama apie prieškarinės Italijos aukštuomenės intrigas.
Turinys
thumb|185px|left|Karla Richter Į Veneciją mokytis atvykęs Matijas susipažįsta su Renatu Richteriu ir jo motina Karla. Anksčiau Richteriai buvo pasiturintys, tačiau dabar ne visada išgali laiku sumokėti nuomą, nors ir stengiasi elgtis aristokratiškai. Karla dirba muzikos mokytoja ir Matijui itin keistas familiarus motinos ir sūnaus elgesys bei jų visiškas vienas kito nesivaržymas. Karla atvirai ima rodyti sūnaus draugui savo jausmus, o Renatas to tarsi nepastebi. Netrukus Matijas ir Karla tampa meilužiais, bet po kurio laiko Renatas ima pavyduliauti santykiai kuriam laikui nutrūksta.
Po kurio laiko Matijas užsuka pas Richterius į svečius, kur susipažįsta su seserimi ir broliu Elena ir Paolo Mazariniais, priklausančiais visame mieste gerbiamai ir turtingai giminei, bendraujančiai su pačiais aukščiausiais šalies vadovais. Karla slapta tikisi, kad Elena, kurią ji moko skambinti pianinu, ištekės už Renato, tačiau mergina įsimyli Matiją.
Karla visaip mėgina pervilioti Matiją atgal pas save, paveikti Eleną per jos brolį, tačiau viskas veltui – Mazariniai priima Matiją į savo šeimą ir neprieštarauja būsimoms jo tuoktuvėms su Elena. Galiausiai Karla parašo anoniminį laišką Mazariniams, tačiau Matijas sugeba juos įtikinti, kad jis tiesiog šmeižiamas, o laiško autorė yra Karla. Mazariniai ją atleidžia iš darbo.
Kitą dieną Mazarinius aplanko jų pažįstamas policijos inspektorius, tiriantis Karlos nužudymą. Matijas prisipažįsta buvęs jos meilužiu, tačiau žmogžudystei neturi alibi, nes tuo metu buvo vienas savo namuose. Policininkai ketina jį suimti, bet Elena pareiškia, kad tuo metu jie buvo kartu ir gali tai patvirtinti priesaika. Inspektoriui tokio paaiškinimo pakanka, Mazarinis dar pažada padėti jo sūnui surasti darbą ir policija palieka namus.
Filmas baigiasi Karlos laidotuvėmis ir Matijo bei Elenos vestuvėmis.
Belcis
Belcis (arba Belcai) – miestas šiaurės Moldavijoje. Taip pat yra viena iš penkių šalies savivaldybių, ant Reuto upės. Trečiasis pagal dydį šalies miestas (po Kišiniovo ir Tiraspolio), dažnai vadinams „šiaurine sostine“. Svarbus pramonės, kultūros ir komercijos centras bei transporto mazgas. Nutolęs 127 km į šiaurę nuo Kišiniovo.
Istorija
Miestas pirmąsyk paminėtas 1421 m., XV a. pabaigoje sugriautas totorių chano Mengli-Girey, vėliau atstatytas. Nuo 1511 m. priklausė Osmanų imperijai. 1812 m. miestas atiteko Rusijai, 1818 m. balandžio 20 d. suteiktos miesto teises. 1918 m. miestas ir apylinkės atiteko Rumunijai, nuo 1940 m. – Moldavijos TRS miestas.
Palukštys
Palukštys – kaimas Raseinių rajono savivaldybės rytuose, 20 km į rytus nuo Raseinių, 5 km į šiaurę nuo Verėduvos, Dubysos dešiniajame krante, prie Rūdupio upokšnio ir tvenkinukų. Patenka į Dubysos regioninį parką. Kaime stovi Palukščio dvaro sodyba (dabar – kaimo turizmo sodyba). Praeina vieškelis.
thumb|left|220px|Palukštys nuo [[Tarosai|Tarosų pusės]] thumb|left|220px|Palukščio dvaras
Etimologija
Nors kaimas įsikūręs prie Dubysos, pro kaimą taip pat teka jos intakas Lukštynė – būtent pagal ją ir pavadinta gyvenvietė (vandenvardinis vietovardis).
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose nuo XVI a. minimas Milašaičių dvaras, iki 1863 m. priklausęs Januškevičiams.
Veršvas
Veršvas, Veršva – upelis Lietuvoje, Kauno miesto vakarinėje dalyje; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Kauno pakraštyje, šalia Domeikavos. Teka į pietvakarius Sargėnais; vaga sureguliuota. Prateka po magistraliniu keliu ties Sargėnų kelių žiedu. Toliau prateka požeminiais kanalais. Į paviršių išeina Šilainių pakraštyje. Toliau teka natūralia vaga, vingiuoja palei Romainių kapines. Pats žemupys už Raudondvario plento vėl nukreiptas po žeme. Įteka į Nemuną 206,4 km nuo jo žiočių.
Veršvo natūralios vagos ruože įsteigtas Veršvo kraštovaizdžio draustinis.
Etimologija
Upėvardis spėjamai yra šaknies verš- u kamieno atmaina (*Veršu̯-as). Reikšmė galimai susijusi su žodžiu veršis („karvės jauniklis“).
Urumų kalba
Urumų kalba (урум тыль) – tiurkų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama urumų etninės grupės žmonių, gyvenančių Ukrainos Paazovėje (Donecko, Zaporožės sritys) bei negausios diasporos Graikijoje. Kalbančiųjų skaičius – apie 45 tūkst. žmonių.
Kalvystė
thumb|180px|Kalvis amatų šventėje thumb|200px|Kalvystės gaminiai [[Kaziuko mugėje 2009 m.]]
Urumų kalba
Urumų kalba išsivystė iš kumanų kalbos ir yra artima Krymo totorių kalbai (kartais laikoma šios tarme). Patys urumai yra helenizuoti totoriai, perėmę stačiatikybę.
Kalvystė
Kalvis – žmogus, užsiimantis kalvyste, dažniausiai savo dirbtuvėje – kalvėje. Specializuoti kalviai vadindavosi kitaip:
Pagrybis
Pagrybis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kaltinėnų, kairiajame Akmenos krante, prie jos intako Grybupio žiočių (upelis ir davė kaimui pavadinimą). Yra biblioteka. Kaime stūkso taisyklingo kūgio formos Pagrybio piliakalnis, vadinamas ir Skuburkalniu ar Skuburlės vardu. Nuo piliakalnio, šiaurės pusėn plyti kelių kilometrų skersmens duburys, jame telkšojo ežeras, kuris nuseko, kai Akmena savo vaga išrausė protaką. Ežero dugne dar ir dabar randama gintarų. Pagrybio kapinynas.
Kalvystė
Istorija
Auksas buvo pirmasis metalas, su kuriuo susipažino žmonės, ir pradėjo apdirbinėti. Patys seniausi dirbiniai buvo rasti Egipte. Jie buvo pagaminti prieš 8 tūkstančius metų. Žmonija taip pat naudojo ir grynuoliuose randamą sidabrą, varį bei meteoritinę geležį. Visi šie metalai buvo apdirbinėjami šaltu būdu, naudojant akmens įrankius.
Pagrybis
Istorija
Pagrybyje 1980–1982 m. vyko archeologiniai kasinėjimai kapinyne, jame rasta virš dviejų šimtų V–VI a. kapų su gausiomis įkapėmis, taip pat VII–XIII a. radinių. 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje nurodoma, jog čia gyvena Žemaitijos vyskupo pavaldiniai, tačiau pats Pagrybis neminimas. Tik 1578 metais, Raseinių žemės teismo akte pirmą kartą paminimas kaimo vardas. 1662 metais kaime buvo 8, 1778 – 10 kiemų. 1923 metais kaime surašyti 75 gyventojai.
Sovietmečiu prie Pagrybio buvo prijungti Paskuburlio ir Pakaltenio kaimai, tada jis tapo kolūkio centru.
Kalvystė
Istorija
Tikrasis metalo amžius prasidėjo žmonijai išmokus metalus apdirbti termiškai. Patiems seniausiems geležies gaminiams yra apie 4000 metų. Metalų apdirbimas išsivystė įvairiose Žemės rutulio vietovėse nepriklausomai viena nuo kitos. Mažosios Azijos, Indijos bei pietų Europos regionuose metalo rūdų lydymas bei terminis apdorojimas atsirado beveik vienu metu, prieš 3000 metų. Europoje ir Tolimųjų Rytų šalyse metalo amžius atėjo vėliau, po 500 metų.
Kalviai visose šalyse buvo gerbiami žmonės, kai kuriose tautose prilyginami burtininkams. Ir nenuostabu: juk tarsi iš nieko – iš geležies rūdos, purvino, pilko akmens gabalo – sugebėdavo padaryti daug nuostabių daiktų.
Pastebėtina, kad daugelyje pasaulio religijų vieninteliu „dirbančiu“ dievu būdavo „dievas – kalvis“. Pas graikus – Hefaistas, pas romėnus – Vulkanas, slaviškų tautų religijose – Svarogas.
Daugiau kaip prieš 1500 metų Indijos meistrai pagamino 6,5 tonos svorio, 7,3 metro aukščio, 41,6 cm skersmens metalinę koloną, kuri šiuo metu stovi vienoje iš sostinės gatvių. Nustatyta, kad ją sudaro beveik gryna geležis (99,72 %) su nedidelėmis sieros, fosforo priemaišomis.
Literatūra
鍛冶
Odensė
Odensė – svarbiausias miestas Fiūno salos šiaurėje, trečiasis pagal dydį Danijoje. Išsidėstęs prie Odensės upės. Reikšmingas transporto centras, veikia oro uostas. Odensė tapo lengviau pasiekiama 1997 m. pastačius Didžiojo Belto tiltą, sujungusį Danijos Fiūno ir Zelandijos salas. Išvystyta tekstilės, cukraus, tabako, geležies lydymo, laivybos, mėsos, žuvies pramonė. Odensės pilyje dabar yra įsikūrusi miesto savivaldybė. Yra meno, archeologijos, geležinkelių, istorijos muziejai, Odensės universitetas (trečiasis šalyje, įkurtas 1964 m.). Veikia teatras, simfoninis orkestras, zoologijos sodas. Plėtojamas turizmas.
Istorija
Iki krikščionybės šiose vietovėse buvo svarbi šventovė (vi) skandinavų mitologijos karo dievo Odino garbei, kurio garbei ir pavadintas miestas. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta apie 988 m., kai tapo vyskupijos centru. 1086 m. Odensėje buvo nužudytas Danijos karalius Knutas IV Šventasis. 1247 m. dėl dinastinių kovų miestas sudegintas, tačiau XVI–XVII a. atsigavo. Miesto teises turi dar nuo 1335 m. XVI a. pr. Odensėje buvo karalienės Kristinos Saksonės rezidencija. Nuo XVI a. – reikšmingas prekybos centras. XIX a. įrengus uostą ir 1804 m. nutiesus Odensės kanalą, pradėta plėtoti pramonė.
Architektūra
Išlikęs miesto senamiestis, kuriame stovi gotikinė šv. Knuto katedra, kurios kriptoje saugomi Šv. Knuto palaikai, gotikinės Švč. Mergelės Marijos, šv. Jono bažnyčios. Išlikęs pranciškonų vienuolynas (1279 m., dabar prieglauda) ir benediktinų vienuolynas (XII a.). Senamiestyje išsaugoti fachverkinės architektūros XVI–XVIII a. gyvenamų namų su atkurtais interjerais. Gausu XIX a. pab. – XX a. pr. istoristinio ir neoromantinio stiliaus pastatų: šv. Ansgaro bažnyčia, Fiūno senojo meno ir muziejaus ir archyvo pastatai, geležinkelio stotis, Vyskupų ir Teismo rūmai.
Žymūs žmonės
Odensėje gimė ir gyveno žymusis danų rašytojas Hansas Kristianas Andersenas (1805–1875). Jo namuose įkurtas muziejus. Prie Odensės gimė ir kurį laiką vaikystėje gyveno garsiausiu Danijos kompozitoriumi įvardijamas Karlas Nilsenas (1865–1931), veikia jo vardo muziejus ir netoli Odensės − K. Nilseno vaikystės namo muziejus.
Sportas
Populiariausia Odensėje sporto šaka – futbolas. Mieste taip pat veikia teniso klubas, kultivuojamas regbis.
Miestai partneriai
Odensė turi virš 20 miestų partnerių. Svarbiausi iš jų yra:
Pailgė
Pailgė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės, prie kelio.
Uda (Donecas)
Uda arba Udas  – upė Rusijoje (Belgorodo sritis) ir Ukrainoje (Charkovo sritis); Šiaurinio Doneco dešinysis intakas. Prasideda pietvakarinėse Vidurio Rusijos aukštumos pašlaitėse, ties Bessonovkos kaimu Belgorodo rajone. Pradžioje teka į pietus, nuo vidurupio – į rytus. Įteka į Donecą į pietvakarius nuo Čiugujevo.
FK Pilėnai
Kauno „Pilėnai“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, 1997 m. persikėlęs į Kauno rajoną.
Uda (Donecas)
Slėnis ryškus, nuo 2-3 km pločio aukštupyje iki 15-25 km žemupyje, slėnio gylis 85-100 m. Baseine gausu griovų, raguvų. Vagos plotis nuo 6-8 iki 20-35 m, gylis 0,1-0,8 m. Vidurupyje ir žemupyje vietomis skaidosi į protakas. Prie Udos įsikūrusi Zoločivo miesto tipo gyvenvietė, Charkivo miesto pakraštys, senrusių miesto Doneco piliakalnis.
Čekijos futbolo sistema
Futbolo asociacija įkurta 1901 m., nuo 1907 m. ji yra FIFA nare. 1922-1993 metais Čekijos futbolą kontroliavo Čekoslovakijos futbolo asociacija. 1994 m. Čekijos futbolo asociacija tapo UEFA nare.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Čekijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Zoisitas
Zoisitas – silikatų klasės mineralas, kalcio aluminio hidroksido sorosilikatas, priklausantis epidotų grupei. Zoisitas pavadintas Austrų mokslininko Bairono Sigmundo Zoiso von Endelsteino (Baron von Zois) garbei, kuris šį mineralą 1805 metais atrado Sau-Alp kalnuose Austrijoje. Pradžioje buvo pavadintas pagal suradimo vietą Saualpitu.
Gideon Sundbäck
Gideonas Sundbekas (, 1880 m. balandžio 24 d. – 1954 m. birželio 21 d.) buvo JAV švedų inžinierius elektrikas, geriausiai žinomas kaip užtrauktuko išradėjas.
Zoisitas
Kietumas pagal Moso skalę šiek tiek didesnis nei 6 ir priklausomai nuo atmainos specifinis tankis gali būti nuo 3.10 iki 3.38.
Permatomas zoisitas priskirtas brangakmeniams, o nuo permatomo iki nepermatomo paprastai skaldomas skulptūros darbams. Zoisitas gali būti mėlynas, violetinis, žalias, pilkas, geltonas, rudas ar bespalvis.
Gideon Sundbäck
Biografija
Otas Fredrikas Gideonas Sundbekas gimė Edestugu (Ödestugu) parapijoje Jonšiopingo lėne, Smolande, Švedijoje pasiturinčių ūkininkų Jono Otto Magnusono Sundbeko ir Kristinos Karolinos Klasdoter šeimoje. Baigęs mokslus Švedijoje išvyko į Vokietiją, kur mokėsi politechnikos koledže Bingene prie Reino, o 1903 m. išlaikė inžinieriaus egzaminą. 1905 m. emigravo į JAV, kur sukūrė šeimą ir gyveno iki mirties 1954 m.
Zoisitas
Zoisitas randamas Tanzanijoje (tanzanitas), Kenijoje (aniolitas), Norvegijoje (tulitas), Šveicarijoje, Autrijoje, Indijoje, Pakistane ir JAV.
Vedrošos mūšis
Vedrošos mūšis – 1500 m. liepos 14 d. prie Vedrošos upės, netoli Dorogobužo (Smolensko sr.) vykęs mūšis tarp Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės ir LDK kariuomenių.
Gideon Sundbäck
Užtrauktuko išradimas
G. Sundbeko 1917 m. išduoto patento dokumentu kopijos yra čia:
Zoisitas
150px|thumb|left|Aniolitas 150px|thumb|left|Tulitas
Vedrošos mūšis
1500 m. gegužę Ivanas III nutraukė „amžinąją taiką“ ir Lietuvoje neva skriaudžiamų stačiatikių gynimo pretekstu pasiuntė į LDK didžiulę maskvėnų kariuomenę; liepos 14 d. šiai kariuomenei stipriai sumušus LDK didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio vadovaujamą LDK kariuomenės avangardą, į nelaisvę paimtas pats Konstantinas Ostrogiškis ir didžioji dalis LDK kariuomenės elito.
Šventosios Romos imperijos pasiuntinys Maskvoje ir užrašų apie Rusiją autorius austras Sigizmundas fon Herberšteinas XVI amžiuje aprašė mūšio eigą. Veikale „Rerum Moscovium Commentarii“ (1549 m.) jis konstatavo, jog maskviečiams vienu mūšiu ir per vienerius metus pavyko pasiekti to, ko LDK kunigaikštis Vytautas siekė daugelį gyvenimo metų ir dėjo didžiules pastangas.
thumb|left|200px|Spėjamos mūšio vietos
Prieš mūšį
Ivanas III prieš LDK suformavo keturias kariuomenių grupes. Šiauriau - iš Didžiųjų Lukų žengė Toropeco kryptimi, pietų pusėje žengė Briansko kryptimi į Severėnų žemes, per vidurį - Dorogobužo kryptimi. Ketvirtoji - rezervinė, sukoncentruota Tverėje, turėjo prisijungti prie tos, kuri pirmoji susidurs su LDK pajėgomis. Pietų grupė gana greitai užėmė Severėnų ir dalies Černigovo žemes.
Į nelaisvę patekę bajorai
Lietuvos Kronikoje užfiksuota, jog po pralaimėto mūšio į nelaisvę pateko ir tik 1508 m. sudarius taikos sutartį išlaisvinti:
Mūšio pasekmės
1508 m. LDK buvo priversta pasirašyti Amžinosios taikos sutartį, kuria įtvirtinti didžiuliai teritoriniai pasikeitimai – LDK neteko beveik trečdalio teritorijos, Šiaurės Rytų Ukrainos ir kelių su Maskvos kunigaikštyste besiribojančių sričių.
Mšanos Šv. Jono Krikštytojo parapija
'''Mšanos Šv. Jono Krikštytojo parapija''' - parapija įkurta 1925 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Losicės dekanatui. 1914 m. pastatyta parapijos bizantinio architektūros stiliaus bažnyčia.
Aedonė
Graikų mitologijoje yra du personažai Aedonės („lakštingala“) vardu:
Prancūzijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Tarptautinės teisės mokslas
Tarptautinės teisės mokslas (tarptautinė jurisprudencija, tarptautinė teisėtyra, (teisinė) internacionalistika) - mokslas apie tarptautinę teisę; teisės mokslo (teisėtyros), konkrečiau - viešosios teisės mokslo, šaka. Tarptautinės teisės mokslas tiria tarptautinės teisės normas, dėsningumus, jų tarpusavio ryšius bei siūlo rekomendacijas teisėkūros institucijoms, kitiems subjektams dėl galiojančios teisės normų.
Tarptautinės teisės mokslas Lietuvoje
thumb|right|200px|[[Vilniaus universiteto Teisės fakultetas]] thumb|right|200px|[[Mykolo Romerio universitetas]] Lietuvoje tarptautinės teisės mokslą plėtoja:
Mokslininkai
Lietuvos teisėtyrininkai tarptautininkai profesoriai - Pranas Kūris (g. 1938 m.), EBTT teisėjas, Vilenas Vadapalas (g. 1954 m.), EB Pirmosios instancijos teismo teisėjas, Saulius Katuoka (g. 1950 m.), MRU Tarptautinės teisės katedros vedėjas; Justinas Žilinskas (g. 1974 m.), MRU TF Lyginamosios teisės katedros vedėjas.
Lietuvos teisėtyrininkai tarptautininkai docentai - Oskaras Jusys (g. 1954 m.), ambasadorius ypatingiems pavedimams (buvęs LR užsienio reikalų ministerijos sekretorius), Zenonas Petrauskas (1950-2009), buvęs VU TF Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros vedėjas, LR užsienio reikalų viceministras, Danutė Jočienė (g. 1970 m.), Europos Žmogaus Teisių Teismo teisėja, Dainius Žalimas (g. 1973 m.), VU TF TEST katedros vedėjas, LR KAM teisės patarėjas, Justinas Žilinskas (g. 1974 m.), MRU TF, ir kiti (pvz., teisėtyrininkai europeistai - doc. Skirgailė Žalimienė, doc. Marija Anciuvienė, Irmantas Jarukaitis etc.).
Jonas Kazimieras Pacas (m. 1653)
Jonas Kazimieras Pacas  (g. 1594 m., Vilnius, m. 1653 m.) – Lietuvos didysis raštininkas, Lietuvos Tribinolo maršalka 1633 metais, karaliaus dvariškis.
Biografija
Minsko vaivados Jono Paco (m. 1610) sūnus. Lietuvos didysis raštininkas nuo 1639 metų.
Pasiuntinys į Maskvą.
Kauno susirėmimas
thumb|right|250px|Kauno Švč. Trejybės bažnyčia Kauno susirėmimas – didžiausio masto ir plačiausio visuomenės atgarsio susilaukęs susirėmimas tarp lietuvių ir lenkų tikinčiųjų 1926 m. rugsėjo 26 d. Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje, kurio metu suimti 9 asmenys ir 4 sunkiai sužeisti.
Istorija
1926 m. rugsėjo 26 d. Kauno lenkai suplanavo surengti iškilmingą jubiliejinę procesiją, buvo numatyta, kad ji prasidės Švč. Trejybės bažnyčioje. Toliau einant per miesto centrinę dalį planuota aplankyti Kauno arkikatedrą baziliką, Šv. Kryžiaus (karmelitų) ir Jėzuitų bažnyčias. Procesijos metu choras, pritariant orkestrui, turėjo giedoti giesmes lenkų kalba. Procesijos dieną dienraštyje „Rytas“ išspausdintas straipsnis, kuriame teigta, esą lenkai ketina surengti tautinę demonstraciją, prisidengdami religine procesija, tai paskatino lietuvius sutrukdyti šią procesiją.
Apie konfliktą „Lietuvos žiniose“ buvo rašoma: „1926 m. rugsėjo 26 d. 2 val. po pietų prieš prasidedant procesijai bažnyčioje kilo triukšmas. Esą lenkai jau buvo pasiėmę bažnytines vėliavas, bet lietuviai jas atėmė. Lenkai bandė atsiimti. Ginčui išspręsti pas Švč. Trejybės bažnyčios kleboną pasiųsta 6 asmenų delegacija. Lenkai užpuolė iš bažnyčios einančią delegaciją, daužė ją lazdomis. Konfliktas įgavo didelį mastą ir procesijos saugumą užtikrinti turėjusiems policininkams netgi teko kviestis pastiprinimą. Minia šventoriuje pradėjo šaudyti iš revolverių, atsakant į tai buvo atsišaudoma pro bažnyčios langus. Policija suėmė 9 asmenis, 4 įvykių dalyviai sunkiai sužeisti.“
Smurtinis konfliktas Švč. Trejybės bažnyčioje sukėlė karštus ginčus tiek lietuvių, tiek Lietuvos lenkų spaudoje. „Rytas“ minėtą procesiją interpretavo kaip lenkų žygį, siekiant vėl „užkariauti“ Bažnyčią Lietuvoje. Esą žmonių pasipiktinimą sukėlė tai, kad tada, kai lenkų ir lietuvių santykiai buvo įtempti, Vilniaus krašte uždarinėtos lietuviškos mokyklos, imta rengti demonstratyvų tautinį „žygį“. Teigta, jog patriotiškai nusiteikę žmonės, ypač jaunimas, neapsikentė ir norėjo sutrukdyti lenkų tautinei eisenai, nes manė, kad rengiama religinė procesija yra tik priedanga. Kaip rodo Kauno arkivyskupijos kurijos atliktas tyrimas, visi apklausti lenkakalbiai liudininkai tvirtino, esą jokios tautiškos demonstracijos nenorėta daryti, sumanyta rengti tik jubiliejinę procesiją, kurios tikslas buvo tik tikybinis.
„Dzień Kowieński“ teigimu, 1926 m. rugsėjo 26 d. incidentas Švč. Trejybės bažnyčioje – ne stichiška, instinktyvi nepasitenkinimo išraiška bažnyčioje susirinkusios lietuvių minios, bet iš anksto apgalvota akcija, turinti tikslą sutrukdyti lenkų procesiją. Esą minėta akcija iš anksto suplanuota tam tikros organizuotos grupės. Lenkų spauda pernelyg sureikšmino šį incidentą, suteikė jam kone gerai organizuoto antilenkiško „pogromo“ etiketę.
Senasis Tarpupis
Senasis Tarpupis – kaimas Trakų rajono savivaldybės rytinėje dalyje. Seniūnaitijos centras. Veikia Trakų vidurinės mokyklos skyrius. Šalia kaimo telkšo Meduvio ir Karvio ežerai. Pietuose prasideda Paluknio miškai. Vieškeliai į Guopstas, Senuosius Trakus, Naująjį Tarpupį.
Meduvio ežero pakrantėje ir jo salose aptikta Senojo Tarpupio senovinė gyvenvietė.
Valentinas Antanavičius
Valentinas Antanavičius (g. 1936 m. gegužės 2 d. Kušlikiuose, Šakių apskritis) – Lietuvos dailininkas tapytojas.
Biografija
1956–1962 m. studijavo LSSR dailės institute. Nuo 1962 m. dėsto M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje, nuo 1988 m. ir Vilniaus dailės akademijoje, nuo 1995 m. docentas. Nuo 1964 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Sukūrė tapybos paveikslų (kultūros veikėjų portretų ciklas), estampų, scenovaizdžių. Vienas žymiausių asambliažo kūrėjų Lietuvoje. Patyrė dada, siurrealizmo įtaką, naudoja klasikinės dailės kūrinių schemas. Kūrinių pagrindinis veikėjas – oksimorono principu sukonstruota žmogaus pavidalo figūra. Kūryba pasižymi alogiškais motyvų deriniais, šiurpoka fantazija, dideliu, kiek ironišku dramatizmu. Kai kuriems kūriniams būdingos politinės aliuzijos. Grupės „24“ narys.
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose, surengė 15 individualių parodų. Jo kūrinių turi Lietuvos, Rusijos, Lenkijos, JAV muziejai, taip pat privatūs kolekcininkai Lietuvoje ir užsienyje.
Carrapicho
Carrapicho – Brazilijos pop muzikos grupė iš Parintinso (Amazonės valstija). Grupės lyderis – Zezinho Corrêa.
Carrapicho išgarsėjo singlu Tic, Tic, Tac, kuris tapo hitu ne tik Lotynų Amerikoje, bet ir Europoje.
Pirštasparniai
Pirštasparniai (Pterophoridae) – drugių (Lepidoptera) šeima, kuriai priklauso smulkūs, plonu pilveliu ir labai ilgomis kojomis drugiai. Jų priekiniai sparnai suskaldyti į 2, o užpakaliniai – į 3 skiautes.
Pasaulyje yra apie 1000 rūšių, Lietuvoje 42 rūšys.
thumb|230px|left|Emmelina monodactyla
Linkmenų valsčius
Linkmenų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Linkmenys, XX a. tarpukariu ir Saldutiškis.
Istorija
Linkmenų valsčius minimas nuo 1434 m. Tuo metu ir 1554 m. buvo Vilniaus tijūnystėje. Carmečiu įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1885 m. prijungta dalis Labanoro valsčiaus. XX a. tarpukariu valsčius buvo Lietuvos ir Lenkijos konflikto zonoje, todėl buvo padalintas tarp šalių. 1921–1923 m. Linkmenų valsčiaus valdyba įsikūrė Saldutiškio dvare. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Švenčionių valsčiaus ir dalis Zablatiškės valsčiaus, o dalis Linkmenų valsčiaus prijungta prie Daugėliškio valsčiaus. 1929 m. balandžio 22 d. lenkiškoji Linkmenų valsčiaus dalis performuota į Kaltanėnų valsčių.
VSK Atžala Vilkaviškis
Vilkaviškio „Atžala“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilkaviškio.
Steve Reich
Stivenas Maiklas Raišas (Stephen Michael Reich, g. 1936 m. spalio 3 d.) – amerikiečių kompozitorius, vienas iš pirmųjų minimalistinės muzikos kūrėjų. Stivas Raišas kartu su La Monte Jangu, Teriu Railiu ir Filipu Glasu XX a. 7-ajame dešimt. pradėjo kurti minimalistinę muziką.
Stivo Raišo jaunystės kūrybinėje veikloje būta daug eksperimentų, visų pirma naudojant cikliškai kartojamus natūralių aplinkos įrašų fragmentus, kuriuos jis išgaudavo karpydamas magnetinę juostą į gabaliukus ir klijuodamas juos į kilpas (, pvz., „It’s Gonna Rain“ arba „Come Out“). Taip pat Stivas Raišas naudojo ir paprastus, garsinius, procesus muzikinei koncepcijai sukurti (pvz., „Pendulum“). Tokios kompozicijos savo forma ir ritmu išsiskyrė savo modernumu ir padarė didelę įtaką šiuolaikinės muzikos, ypatingai JAV, raidai. 9-ajame dešimtmetyje Raišas kūrė kompozicijas remdamasis istorijos faktais, dėl to kūriniai tapo tamsesni savo charakteriu. Šioms kompozicijoms būdingos pasikartojančios skaičių sekos, lėtai besikečianti harmonija ir kanonai.
Brolis – rašytojas Džonatanas Kerolas.
Ankstyvasis laikotarpis
Stivas Raišas gimė Niujorke, Brodvėjaus poetės Džiun Silman (June Sillman) ir Lenardo Raišo (Leonard Reich) šeimoje. Kai kompozitoriui buvo vieneri jo tėvai išsiskyrė. tad vaikystę Stivas Raišas praleido tarp Niujorko ir Kalifornijos, ko pasėkoje dažnai tekdavo važiuoti traukiniu, šias keliones jis vėliau perteikia savo kūrinyje „Different Trains“. Kurį laiką mokėsi skambinti fortepijonu, tačiau šis instrumentas didelio įspūdžio nepaliko, tad būdamas 14 - ikos pasuko groti būgnais bei gilintis į baroko laikotarpiu ir anksčiau sukurtą muziką.
Po mokyklos mokslus tęsė Kornelio universitete, kur studijavo filosofiją, studijas baigė 1957 m., o Stivo Raišo disertacija buvo skirta Liudviko Vitgenšteino filosofijai. Vėliau jis pritaikė šio filosofo tekstus muzikai „Proverbe“ (1995) ir „You Are“ (variations) (2006).
Po metų Stivas Raišas pradėjo studijuoti kompoziciją privačiai pas Hol Overton, ik tol kol jis įstojo į Džiuliarą. Ten jau studijavo pas Viljamą Bergsmą ir Vincentą Persiketį (1958–1961). Vėliau jis lankė Oklando Milso koledžą Kalifornijoje, kur taip pat mokėsi pas Lučianą Berijų ir Darijų Milo (1961–1963) ir įgijo kompozicijos magistro laipsnį. Stivas Raišas bendradarbiavo su San Fransisko juostų muzikos centru, Polinu Oliverosu, Ramonu Senderu, Mortonu Subotniku, Filu Lešu ir Teriu Railiu.
7-asis dešimtmetis
Stivo Raišo ankstyvosios kūrybos įkvėpimas buvo eksperimentai su dvylikos tonų sistema, tačiau jis nustatė, kad jam ritminiai aspektai muzikoje yra daug įdomesni nei aukščio, tad dodekafoninės technikos nenaudojo savo kūryboje. Stivas Raišas taip pat sukūrė garso takelius  filmams „Plastic Haircut“ (1963), „Oh Dem Watermelons“ (1965) ir „Thick Pucker“ (1965: trys Roberto Nelsono filmai). 1963 m. Sukurtas „Plastic Haircut“ garso takelis buvo trumpas juostos koliažas, kuris greičiausiai buvo pirmasis Stivo Raišo bandymas su garso takeliais. „Oh Dem Watermelons“ garso takelyje buvo naudojamos dvi XIX amžiaus ministrelių melodijos, jos buvo naudojamos kartu, frazuojant į didelį penkiolikos dalių kanoną. „Thick Pucker“ muzika kilo iš gatvių įrašų, kai Stivas Raišas vaikščiojo aplink San Fransiską su Nelsonu, kuris filmavo tuo metu filmavo kino juostą, o Raišas tuo pačiu metu įrašinėjo gryną gatvės garsą.
Didelę įtaką Stivui Raišui padarė kolega minimalistas Teris Railis, kuris savo darbuose jungia paprastus muzikinius modelius, kurie atsinaujindami laike sukuria lėtai besikeičiančią, darnią visumą. Stivas Raišas šią techniką panaudojo pirmajame savo stambiame kūrinyje  „It’s Gonna Rain“, sukurtame 1965 m. Kūrinyje jis panaudojo fragmentą apie pasaulio pabaigą, kurį pateikė juodaodis sekmininkų gatvės pamokslininkas brolis Volteris. Stivas Raišas panaudojo įrašą  savo garso takeliui, perkeldamas paskutinius tris fragmento žodžius „It’s Gonna Rain“, į daugybę juostų kilpų, kurios palaipsniui pereina iš fazės į frazę.
„The 13-minute Come Out“ (1966 m.) naudoja panašiai užklostytus vienos šnekamosios linijos įrašus, kuriuose pateiktas tekstas "to let the bruise’s blood come out to show them". Stivas Raišas įrašė fragmentą dviem kanalais, kurie iš pradžių grojo vieningai. Po kurio laiko tie kanalai išsinchronizuojami, palaipsniui didėjantis neatitikimas tampa savotiška reverberacija. Tada du balsai suskaidomi į keturias kilpas, tada aštuonias, ir tęsiasi skaidymas tol, kol faktiniai žodžiai klausytojui tampa nesuprantami. 1999 m. „Rolling Stone“ žurnalas pavadino Stivą Raišą „perfazavimo (sampling) tėvu“ ir palygino jo darbą su hiphopo kultūros didžėjais, tokiais kaip „Kool Herc“ ir „Grandmaster Flash“.
Pirmasis Raišo bandymas versti šią fazavimo techniką iš įrašytos juostos į gyvus pasirodymus buvo 1967 m. Fortepijono fazė (Piano Phase), dviem fortepijonams. Fortepijono fazėje atlikėjai pakartoja greitą melodinę figūrą, iš pradžių vieningai. Kadangi vienas atlikėjas išlaiko tempą, kitas paspartėja per vieną šešioliktinę. Šis periodiškas greitėjimas tęsiasi visą kūrinį. Smuiko fazė, taip pat parašyta 1967 m., yra paremta ta pačia linijine greitėjimo technika.
Panašus, bet mažiau žinomas šios vadinamosios procesinės muzikos pavyzdys yra „Pendulum Music“ (1968), kurį sudaro keli mikrofonai, skambantys per garsiakalbius, prie kurių jie yra pritvirtinti. „Pendulum Music“ buvo pristatytas tik 1990-ųjų pabaigoje „Sonic Youth“ grojant žiūrovams.
8-asis dešimtmetis
1970 m. Stivas Raišas pradėjo penkių savaičių kelionę, norėdamas studijuoti muziką Ganoje, apie kurią jis sužinojo iš būgnininko Gideono Alorvojė. Stivas Raišas taip pat studijavo Balio gamelaną Sietle, 1973 m. ir 1974 m. Stivas Raišas įkvėptas savito egzotiškų būgnų skambesio sukūrė savo 90 minučių kūrinį „Drumming“. Sukurtas perkusijos ansambliui su moterų balsais ir mažąja fleita.
9-asis dešimtmetis
9 ajame dešimtmetyje Raišo kūryboje atsirado kiek kitokia, istorinė tematika. „Tehillim“ (1981 m.) yra pirmasis Reicho kūrinys susijęs su žydiška tema. Kūrinys keturių dalių, moterų balsams (vienas aukštas sopranas, du lyriniai sopranai ir vienas altas), mažajai fleitai, obojui, anglų ragui, dviem klarnetams, perkusijai, dviem elektroniniams vargonams, dviem smuikams, altui, violončelei ir kontrabosui. Tekstai paimti iš psalmių 19: 2-5 (19: 1-4 krikščioniškuose vertimuose) 34: 13-15 (34: 12-14), 18: 26-27 (18: 25-26) ir 150 : 4-6. „Tehillim“ – tai nukrypimas nuo kitų Raišo darbų formalioje struktūroje. Tekstams skiriama net keletas eilučių, o ne kaip ankstesniuose kūriniuose naudojami tik teksto fragmentai. Esminis elementas kūrinyje – melodija. Klasikinio kontrapunkto ir funkcinės harmonijos naudojimas taip pat kontrastuoja su anksčiau parašytais laisvai struktūrizuotais minimalistiniais kūriniais.
10-asis dešimtmetis
1993 m. Reich bendradarbiavo su savo žmona, vaizdo menininke Beril Korot, operoje „The Cave“, kuri sukurta pagali judaizmo, krikščionybės ir islamo religijas, pasitelkiant hebrajiškus, arabiškus ir amerikietiškus tekstus. Šis kūrinys, skirtas perkusijoms, balsams ir styginiams. 1994 m. Stivas Raišas sukūrė „Three Tales“ ir „City Life“ naudodamas fazavimo techniką. Taip pat 1998 m. sukūrė „Triple Quartet“, kuris buvo parašytas Kronos kvartetui, kuris gali būti atliktas styginių kvartetu ir juosta, trimis styginių kvartetais arba 36 atlikėjų styginių orkestru. Pasak kompozitoriaus, kūrinio atsiradimui įtaką padarė kompozitorių Belos Bartoko ir Alfredo Šnitkės styginių kvartetai bei Maiklo Gordono „Yo Shakespeare“.
XXI a.
Instrumentinių kūrinių serija, skirta atlikti koncertų salėse, tęsėsi. Buvo sukurti tokie kūriniai kaip „Dance Patters“ (2002 m.), „Cello Counterpoint“ (2003 m.) ir variacijos „You Are“ (2004 m.).
Stivas Raišas 2011 m. kovo mėn. pristatė kūrinį, „WTC 9/11“, parašytą styginių kvartetui ir juostai. Kronos kvarteto atliktas Diuko universitete (Šiaurės Karolina).
2013 m. kovo 5 d. Londone vykusio „London Sinfonietta“ salėje įvyko kūrinio „Radiohead Rewrite“ premjerą 11-ai atlikėjų. Kūrinio atsiradimą įkvėpė grupės „Radiohead“ muzika. Į programn taip pat buvo įtraukti ir „Double Sextet“ ansambliui, 12 atlikėjų, „Clapping Music“, dviem žmonėms ir keturioms rankoms su perkusininku Kolinu Kariu, „Electric Conounter“, elektrinei gitarai, kurios takelį sukūrė Matsas Bergštromas, taip pat du Stivo Raišo maži ansambliai: vienas akustiniams instrumentams, kitas – elektriniams instrumentams ir juostelei.
Investuotojų forumas
„Investors’ Forum“ (Investuotojų Forumas) – savanoriška ir nepriklausoma verslo asociacija, jungianti didžiausius ir aktyviausius vietos ir užsienio investuotojus Lietuvoje. Organizacija įkurta 1999 m. birželį. Šiuo metu asociacija vienija daugiau kaip 60 narių.
Vadovybė
„Investors‘ Forum“ vykdomoji direktorė yra Rūta Skyrienė. Forumo valdybą sudaro 12 narių: valdybos pirmininkas Rolandas Valiūnas (Ellex Valiunas), valdybos nariai: Jonas Akelis (Ernst & Young), Giedrius Bandzevičius, (Rimi), Kim Bartholdy (DSV Transport), Vladas Algirdas Bumelis (Northway Group), Sonata Gutauskaitė-Bubnelienė (SEB bankas), Mindaugas Dacys (Phillip Morris), Mykolas Katkus (Fabula Rud Pedersen Group), Algimantas Markauskas (Thermo Fisher Scientific), Dan Strömberg (Telia Lietuva), Aušra Žemaitienė (Mars Lietuva).
Veikla
„Investors’ Forum“ misija – gerinti verslo aplinką ir investicinį klimatą Lietuvoje, bendradarbiaujant su valstybės institucijomis ir verslo bendruomene. Forumas palaiko ryšius su Lietuvos Respublikos Vyriausybe, Prezidentūra ir Seimu, analizuoja ir tiria verslo aplinką bei jos reguliavimą, siekia racionalių bei verslui palankių sprendimų. Asociacija nuolat rengia investuotojų susitikimus ir pasitarimus su valstybės institucijų atstovais, teikia siūlymus dėl verslo aplinkos ir investicinio klimato gerinimo Lietuvoje.
Organizacijoje veikia šios darbo grupės, sudarytos iš asociacijos narių atstovų:
Nuo 2012 m. „Investors’ Forum“ kasmet teikia apdovanojimus daugiausiai prie investicinio klimato gerinimo prisidėjusiems verslo įmonių, valstybės institucijų ir žiniasklaidos atstovams.
„Investors’ Forum“ yra Jungtinių Tautų Pasaulinio susitarimo tinklo (angl. „Global Compact“) narė, skatinanti įmonių socialinės atsakomybės praktiką Lietuvoje bei vystanti skaidraus verslo ženklinimo iniciatyvą „Baltoji banga“
Amstrad CPC
Amstrad CPC (Colour Personal Computer sutrumpinimas) – 8 bitų asmeninių kompiuterių serija, kuri buvo gaminama Amstrad kompanijos nuo 1984 iki 1990 metų. Kompiuteris buvo suprojektuotas konkuruoti asmeninių kompiuterių rinkoje, kurioje tuo metu dominavo Commodore 64 ir Sinclair ZX Spectrum modeliai. CPC serija buvo sėkmingai įsitvirtinusi Jungintės Karalystės, Prancūzijos, Ispanijos ir vokiškai kalbančiose šalyse.
Serija turėjo 6 skirtingus modelius: CPC464, CPC664 ir CPC6128 sėkmingai konkuravo Europos asmeninių kompiuterių rinkoje. Vėlesni plus modeliai, 464plus ir 6128plus, pastangos pratęsti sistemos gyvavimo ciklą, atnaujinant aparatinę įrangą, buvo daug mažiau sėkmingi. Taip pat komerciniu požiūriu nesėkmingas buvo ir bandymas išleisti plus aparatinę įrangą žaidimo konsolės pavidalu – GX4000.
Sasuolas
Sasuolas – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Modenos provincijoje. Miestas yra dešiniame Sesijos upės krante 17 km į pietvakarius nuo Modenos.
Amstrad CPC
CPC kompiuterių aparatinė įranga paremta Zilog Z80A procesoriumi, turėjo 64 arba 128 kB operatyviosios atminties. Į korpusą be klaviatūros būdavo integruojamas atminties saugojimo įrenginys: kompaktinių kasečių dėklas arba 3 standžiųjų diskelių įrenginys. Kompiuteriai buvo parduodami su spalvotu ar vienspalviu monitoriumi, kuris taip pat atlikdavo ir energijos šaltinio pagrindiniam įrenginiui vaidmenį. Taip pat buvo prieinamas platus asortimentas Amstrad ir trečiųjų šalių aparatinės įrangos praplėtimų, pavyzdžiui, diskelių skaitymo įrenginiai (CPC464 modeliui), spausdintuvai, operatyviosios atminties praplėtimai.
Sasuolas
Istorija
980 m. pirmąkart paminėtas Sasuolas. 1078 m. jo konsulai prisiekė ištikimybe Modenai. 1373 m. pačių piliečių prašymu miestas tapo Esčių šeimos nuosavybe, o gyventojai gavo teisę iš upės semti vandenį.
Sasuolas priklausė Modenos kunigaikštystei iki XIX a. vidurio.
Amstrad CPC
CPC serija buvo prieš pastatyta kitiems kompiuteriams žaidimų rinkai ir jai buvo išleidžiama daug kompiuterinių žaidimų programinės įrangos. Sąlyginai nedidelė sistemos su dedikuotu monitoriumi kaina, aukštos rezoliucijos vienspalvis tekstas ir grafinės posistemės galimybės bei galimybė paleisti CP/M operacinės sistemos programinę įrangą suteikė kompiuteriui patrauklumo ir verslo srityje. Tai atsispindėjo ir plačiame programinės įrangos pasirinkime.
Per savo gyvavimo ciklą buvo parduota apie 3 milijonai CPC serijos kompiuterių. thumb|260px|right|Schneider CPC6128 buvo Schneider firmos išleista Amstrad CPC6128 versija, savo išvaizda panaši į originalą.
Pradinė serija
CPC serijos idėja buvo dvilypė. Pirma – tai „viskas viename“ koncepcija, kur kompiuteris, klaviatūra ir duomenų saugojimo įrenginys yra viename įrenginyje. Pasirinktinai parduodamas su dedikuotu monitoriumi. Dauguma to laikotarpio asmeninių kompiuterių, pavyzdžiui, Sinclair Research ZX serija, Commodore 64 ir BBC Micro rėmėsi televizoriaus ir atskirai prijungto magnetofono ar diskų skaitytuvo naudojimu. Viskas viename koncepcija nebuvo visiškai nauja ir buvo naudojama verslui orientuotose įrenginiuose ir Commodore PET kompiuteryje, bet asmeninių kompiuterių rinkoje CPC serija pralenkė Apple Macintosh beveik metais.
Antra, Amstrad įkūrėjas Alan Sugar norėjo, kad įrenginys primintų „tikrą kompiuterį, kuris yra panašus į tą, koks yra matomas oro uoste prieš išvykstant atostogų“, ir neprimintų „nėščių“ kalkiuliatorių  – greičiausiai kritikuodamas Sinclair ZX81 ir ZX Spectrum membraninio tipo klaviatūras.
CPC464
1990 metais 464plus pakeitė CPC464 modelių linijoje ir CPC464 gamyba buvo nutraukta.
CPC664
thumb|CPC664 (vokiškas Schneider variantas) CPC664 turėjo 64 kB RAM ir vidinį 3 colių diskelių įrenginį. Jis buvo pristatytas 1985 metų gegužės mėnesį Jungtinėje Karalystėje. Pradinė rekomendacinė mažmeninė kaina buvo 339 svarai sterlingų su žaliu monitoriumi ir 449 svarai sterlingų su spalvotu monitoriumi.
Po sėkmingo CPC464 išleidimo vartotojai prašė dviejų patobulinimų: daugiau atminties ir vidinio diskelių įrenginio. Pastarąjį prašymą realizuoti Amstrad kompanijai buvo realizuoti lengviau, tad CPC664 atspindėjo šį sprendimą. Jis buvo pozicionuojamas ne tik kaip žemiausios kainos kompiuteris su diskeliu įrenginiu, bet ir kaip pigiausia CP/M 2.2 to meto sistema. Tačiau jis neturėjo tikslo pakeisti CPC464, kurio gamyba nebuvo sustabdyta ir kaina CPC664 išleidimo metu nebuvo sumažinta.
Palyginus su CPC464, CPC664 modelis buvo labai pakeistas, ne tik tam, kad pavyktų įkomponuoti diskelių įrenginį, bet buvo ir pertvarkyta klaviatūros dalis. Amstrad reklaminės informacijos giriama kaip „ergonomiška“, klaviatūra buvo pastebimai pakreipta į priekį su MSX stiliaus rodyklių mygtukais virš skaičių klaviatūros, kurie dabar turėjo funkcinių mygtukų žymėjimą. CPC464 įvairiaspalvė klaviatūra buvo pakeista į pilką ir šviesiai mėlyną.
CPC664 užpakalinė dalis turi tas pačias jungtis kaip ir CPC464, išskyrus papildomą 12V maitinimo laidą. Skirtingai nuo CPC464 kasetinio įrenginio, kuris galėjo būti maitinamas pagrindinio įrenginio 5V įtampa, CPC664 integruotas diskelių skaitytuvas reikalavo papildomo 12V maitinimo. Ši įtampa galėjo būti tiekiama atnaujintų versijų monitoriais (GT-65 ir CTM-644).
CPC664 buvo gaminamas tik apie 6 mėnesius. 1985 pabaigoje, kai Europoje buvo pristatytas CPC6128, Amstrad nusprendė nelaikyti trijų modelių serijoje ir CPC664 gamyba buvo nutraukta.
CPC6128
1990 metais 6128plus pakeitė CPC6128 modelį ir CPC6128 gamyba buvo nutraukta.
plus serija
Susidurdamas su besikeičiančia asmeniniu kompiuterių rinka, Amstrad 1990 metais nusprendė atnaujinti CPC modelių seriją, kurią pažymėjo plus, PLUS arba CPC+ serija. Pagrindiniai tikslai buvo įvairūs patobulinimai CPC aparatiniai įrangai, korpuso dizaino atnaujinimas, siekiant atitikti to laikmečio išvaizdos standartus, ir pagerinti kartridžų palaikymą. Nauji modeliai serijoje buvo 464plus ir 6128plus asmeniniai kompiuteriai ir GX4000 kompiuterinių žaidimų konsolė. „CPC“ santrumpa buvo pašalinta iš modelių vardų.
Perprojektavimas gerokai patobulino CPC aparatinę įrangą, daugiausia taisant jos ankstesnius trūkumus žaidimų platformos srityje, ypač pagerinant grafikos ir garso posistemę. Taip pat buvo pridėtas analoginių vairalazdžių, 8 bitų spausdintuvų palaikymas bei galimybė įdėti iki 4 megabitų ROM kartridžus.
Nauja modelių serija buvo pilnai atgaliniai suderinama su pradiniais CPC modeliais. Jos atnaujintos savybės buvo prieinamos tik sąmoningai jas iškvietus taip apsaugant nuo netyčinio jų iškvietimo esamos CPC programinės įrangos.
Nepaisant aparatinės įrangos patobulinimų, ji jau buvo pasenusi išleidimo metu ir nepritraukė nei vartotojų nei programinės įrangos gamintojų, kurie jau migravo prie 16 bitų sistemų. Dėl šios priežasties plus serija buvo komerciniu požiūriu nesėkminga. Serijos gamyba buvo gana greitai nutraukta po jos pristatymo.
464plus, 6128plus
thumb|6128plus kompiuteris (su ispaniškų klaviatūros išdėstymu)
464plus ir 6128plus modelių tikslas buvo tapti „sudėtingesniais ir stilingesniais“ CPC464 ir CPC6128 pakaitalais. Pagrindinės jų charakteristikos liko tokios pačios kaip ir jų pradininkų: 464plus turėjo 64 kB operatyviosios atminties ir kasetinį įrenginį, 6128plus 128 kB operatyviosios atminties ir 3" colių diskelių įrenginį. Abu modeliai dalinosi ta pačia korpuso schema ir CPC6128 klaviatūros išdėstymu, atminties saugojimo laikmenos buvo įdedamos kompiuterių šone.
464plus ir 6128plus buvo pristatyti 1990 metų rugsėjį. Rekomenduojamos mažmeninės kainos 1990 Prancūzijos frankų su vienspalvį monitorių ir 2990 su spalvotu monitoriumi už 464plus modelį, už 6128plus modelį 2990 ir 3990 Prancūzijos frankų atitinkamai.
GX4000
thumb|Amstrad GX4000
CPC472
CPC472 yra modofikuotas CPC464 modelis, sukurtas ir trumpai 1985 metais platintas Ispanijoje Indescomp (vėliau tapusios Amstrad Spain) kompanijos, kuri buvo oficiali Amstrad platintoja šioje šalyje. Jos pagrindinis skirtumas buvo papildoma plokštė, turinti 8KB atminties, tačiau ji nebuvo elektroniniu būdu sujungta su kompiuteriu, tad ir neprieinama procesoriui. Jos tikslas buvo padidinti kompiuterio specifikacijas iki 72 kB, siekiant apeiti didelius ispaniškus importo mokesčius kompiuteriams, turintiems 64 kB ar mažiau atminties. Po mėnesio nuo CPC472 išleidimo tarifas buvo panaikintas 64kB kompiuteriams ir jo gamyba buvo sustabdyta.
KC Compact
thumb|right|Kleincomputer KC Compact
Kleincomputer KC Compact yra Amstrad CPC klonas, kuris buvo gaminamas Rytų Vokietijoje VEB Mikroelektronik Mühlhausen gamykloje 1989 metais. Nors kompiuteris naudojo įvairius Amstrad CPC aparatinės įrangos pakaitalus ir emuliaciją, jis yra didžiąja dalimi suderinamas su Amstrad CPC programine įranga. Jis turi 64 kB operatyviosios atminties ir naudoja specializuotą modifikuotai aparatiniai įrangai CPC6128 programinę įrangą. KC Compact yra paskutinis 8 bitų kompiuteris, kuris buvo gaminamas Rytų Vokietijoje.
BASIC ir operacinė sistema
thumb|right|Locomotive BASIC Amstrad CPC 464 kompiuteryje Kaip ir dauguma tų laikų asmeninių kompiuterių, CPC operacinė sistema ir BASIC programavimo kalbos interpretatorius buvo integruotas į pastoviąją atmintį. Kompiuteriai naudojo Locomotive BASIC programinę įrangą.
CP/M
Digital Research CP/M operacinė sistema buvo platinama kartu su 664 ir 6128 kompiuteriais naudojant jų diskelius, 464 kompiuteriams reikėjo papildomo DDI-1 diskelių skaitymo įrenginio. 64kB sistemos buvo platinamos su CP/M 2.2 versija, 128kB sistemos taip pat įtraukė ir CP/M 3.1 versiją.
Kitos programavimo kalbos
Nors buvo įmanoma įsigyti Locomotive BASIC, C ir Pascal programavimo kalbos kompiliatorius, dauguma CPC programinės įrangos buvo parašyta Z80 asemblerio kalba. Diskinės ne plus sistemos turėjo edukacinę LOGO programavimo kalbą.
Schneider Computer Division
thumb|right|Schneider Computer Division logotipas Norėdama platinti kompiuterius Vokietijoje, Austrijoje ir Šveicarijoje, kur Amstrad neturėjo platinimo struktūros, kompanija sudarė bendradarbiavimo sutartį su Vokietijos Schneider Rundfunkwerke AG kompanija. 1984 metais kompiuterių platinimui buvo specialiai sukurta dukterinė Schneider Computer Division kompanija. Amstrad CPC kompiuterių serija buvo parduodama Schneider CPC vardu.
Aparatinė įranga buvo tokia pati, tačiau Schneider CPC modeliai skyrėsi nuo Amstrad analogų. Pirmiausia Schneider CPC131 ir CPC 664 klaviatūros mygtukai buvo pilkos spalvos vietoje spalvotų, nors liko britų išdėstymo. Vokiškam „QWERTZ“ klaviatūros išdėstymui, Schneider prekiavo nedidele programine įranga ir lipdukais, kurie pakeisdavo išdėstymą.
1988 metais Schneider atsisakė prekiauti Amstrad kompanijos su IBM PC suderinamais kompiuteriais ir bendradarbiavimas baigėsi. Schneider pardavė likusias atsargas ir pasinaudojo sukurta rinkos pozicija pristatant savo asmeninių kompiuterių modelius. Sukurdama dukterinę Amstrad GmbH kompaniją, Amstrad bandė platinti savo produktų liniją, įskaitant CPC464 ir CPC6128, bet nepavyko pristatyti savo vardo vokiškai kalbančių šalių rinkose.
Įtaka kitiems Amstrad kompiuteriams
Po sėkmės su CPC 464 Amstrad išleido Amstrad PCW teksto redaktorių seriją, kuri taip buvo paremta Z80 procesoriumi, naudojo 3 colių diskelių skaitytuvus ir Locomotive programinę įrangą.
Lopanė
Lopanė  – upė Rusijoje (Belgorodo sritis) ir Ukrainoje (Charkovo sritis); Udos kairysis intakas (Šiaurinio Doneco baseinas). Prasideda pietvakarinėse Vidurio Rusijos aukštumos pašlaitėse, ties Vesiolaja Lopanės kaimu Belgorodo rajone. Teka pietų kryptimi, prateka Derhačių ir Charkivo miestus, pastarojo pietiniame pakraštyje įteka į Udą (52 km nuo jos žiočių).
Didžiausias intakas – Charkivas (kairysis).
Vagos plotis nuo 1 iki 20 m, gylis 0,3-1 m. Rusijoje Lopanės slėnyje įrengtas tvenkinys. Charkive upės vaga pagilinta, suformuoti krantai.
Vietovardis kildinamas iš rytų slavų žodžio ло́пань 'šaltinis pelkėje', kurio pirminė reikšmė galėjusi būti 'ištvinstanti; besiveržiantys vandenys'.
Algirdas Antanas Avižienis
Algirdas Antanas Avižienis (g. 1932 m. liepos 8 d. Kaune) – informatikos mokslų daktaras, profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto rektorius, žinomas visuomenės veikėjas.
Biografija
Tėvas – Antanas Avižienis, nepriklausomos Lietuvos kariuomenės karininkas, Generalinio štabo majoras. 1940 m. prasidėjus sovietų okupacijai, Avižienių šeima grįžo į tėvo tėviškę Anykščiuose, o 1944 m. rudenį per Rytprūsius pasitraukė į Vokietiją. Iki 1950 m. gyveno Vokietijoje, DP stovyklose. Čia 1949 m. baigė Hanau lietuvių gimnaziją.
1950 m. Avižienių šeima emigravo į JAV, įsikūrė Čikagoje. 1951 m. įstojo į Ilinojaus valstybinį universitetą, įgijo bakalauro ir magistro laipsnius elektros inžinerijos srityje. 1960 m. ten pat įgijo daktaro mokslo laipsnį informatikos mokslų srityje.
1962 m. pradėjo dėstyti Kalifornijos universitete Los Andželo mieste (UCLA), vadovavo tyrimų laboratorijoms ir Informatikos fakultetui. Be mokslinio darbo dirbo ir administracinį – vadovavo Kalifornijos universiteto Kompiuterių mokslo departamentui.