cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julija Tymošenko
Julija Volodymyrivna Tymošenko (arba Julija Timošenko; mergautinė Hryhian, ; ; g. 1960 m. lapkričio 27 d. Dnipropetrovske) – Ukrainos politikė, verslininkė, didžiausios šalies opozicinės partijos „Tėvynė“ vadovė.
2005 m. sausio–rugsėjo mėn. ir nuo 2007 m. gruodžio iki 2010 m. kovo Ukrainos premjerė.
Biografija
Julija Hryhian gimė 1960 m. lapkričio 27 d. Dniepropetrovske Liudmilos Teleginos ir Volodymyro Hryhiano šeimoje. Tėvas paliko šeimą, kada dukrai tebuvo 3 metai. Motina dirbo mokytoja miesto mokykloje. Vėliau Julija pasiėmė motinos pavardę – Telegina, su kuria ir baigė vidurinę mokykla 1977 m. Po dvejų metų, 1979 m., ji įstojo į Valstybinio Dniepropetrovsko universiteto ekonomikos fakultetą, ekonomikos-kibernetikos specialybę.
Tais pačiais 1979-ais, būdama 18-os metų amžiaus, Julija susipažino su metais vyresniu Oleksandru Timošenka, o jau po metų jiems gimė dukra Evhenija. Po universiteto baigimo Julija Timošenko pradėjo dirbti mašinų gamykloje, o 1980-ųjų pabaigoje kartu su vyru atidarė videosaloną. Salonas veikė apie metus. 1989 m. jiedu įkūrė Dniepropetrovsko rajono komjaunimo komiteto globojamą jaunimo centrą „Terminal“. Tymošenko tapo centro komercijos direktore. 1991 m. Tymošenko su vyru įkūrė bendrovę „Ukrainskij benzin“. Vėliau šį bendrovė tapo Ukrainos jungtinės energijos sistemos finansų ir pramonės koncernu. Tymošenko buvo koncerno komercijos vadovė ir generalinė direktorė. 1995–1997 m. buvo bendrovės prezidentė. 1999 m. gruodžio 30 d. tapo Viktoro Juščenkos vyriausybės vicepremjere. 2001 m. sausio 19 d. buvo atleista iš pareigų. Kiek vėliau jai buvo pateikti kaltinimai mokesčių slėpimu ir Rusijos dujų kontrabanda. Kalėjime kalinta 42 dienos ir buvo išteisinta.
Politinė karjera
2010 m. Tymošenko dalyvavo Ukrainos prezidento rinkimuose, tačiau antrame rinkimų rate gavusi 45,47 % balsų pralaimėjo Viktorui Janukovyčiui. Iš karto po rezultatų paskelbimo ji apskundė juos teismui, tačiau 2010 m. vasario 20 d. atsiėmė savo skundą. Vėliau ji pasakė: „Tapo aišku, kad teismai nesugeba išaiškinti teisybės“.
Netrukus po rinkimų nuo gegužės mėnesio Tymošenko atžvilgiu buvo iškelta keletas baudžiamųjų bylų. 2011 m. spalio 11 d. Ukrainos teismas nuteisė Tymošenko septyneriems metams kalėjimo už tai, kad 2009 m. su Rusija pasirašė naująjį sutartį dėl dujų tiekimo. Po tokio nuosprendžio ES ir kitos tarptautinės organizacijos jį pavadino politišku.
2012 m. pradžioje frakcijos „JTB-Tėvynė“ deputatė Natalija Korolevskaja pranešė, jog oficialiai pateikė prašymą skirti Tymošenko Nobelio taikos premiją.
2014 m. vasario 22 d. po Ukrainos parlamento sprendimo sugrąžinti 2004 m. priimtą konstituciją ir apkaltos pradėjimo prezidentui V. Janukovyčiui, politikė buvo paleista iš kalėjimo. Jai panaikinti visi kaltinimai, tad ji tęsė savo politinę karjerą. Tokie sprendimai buvo priimti po aktyvių Euromaidano protestų.
2014 m. gegužės 25 d. politikė dalyvavo šalies prezidento rinkimuose. Surinkusi 12,81% rinkėjų balsų ji nusileido nugalėtoju tapusiam Petro Porošenka.
Shotwell
Shotwell – vaizdų tvarkymo programa, sukurta naudoti atvirojo kodo darbalaukio aplinkoje GNOME. 2010 m. ji pakeitė F-Spot kaip standartinis vaizdų redagavimo įrankis keliems GNOME pagrindu veikiantiems programų rinkiniams iš Linux platinamojo paketo, įskaitant Fedora versiją 13 ir Ubuntu versiją 10.10 Maverick Meerkat.
Savybės
Shotwell importuoja foto ir video vaizdus tiesiai iš skaitmeninės kameros, automatiškai sugrupuoja failus pagal jų sukūrimo laiką ir EXIF duomenis, palaiko žymių priskyrimą. Vaizdo redagavimo galimybės: vaizdo padėties (posūkio kampo) pataisymas, apkarpymas, raudonosios akies efekto pašalinimas, spalvų balansas, taip pat yra automatinė fotografijos vaizdo pagerinimo funkcija (enhance). Programa leidžia publikuoti vaizdus Facebook, Flickr, Picasa Web Albums, Piwigo ir YouTube svetainėse.
Techninė informacija
„Yorba Foundation“ sukūrė Shotwell naudodama programavimo kalbą Vala. Nuotraukos importuojamos naudojantis libgphoto2 biblioteka, panašiai kaip F-Spot ir gThumb vaizdo redaktoriuose.
Audi A6
Audi A6 – verslo klasės automobilis, sukurtas vokiečių automobilių gamintojo „Audi“ bei dabar jau esantis ketvirtoje savo kartoje. Kadangi tai yra Audi 100 įpėdinis, jis gaminamas Nekarzulme, Vokietijoje, ir siūlomas sedano bei universalo (Avant) kėbuluose.
Visos A6 kartos buvo siūlomos su arba priekiniais varomais ratais, arba Torsenu paremta visų varomų ratų sistema, Audi vadinama jų quattro.
C4 (Typ 4A, 1994–1997)
thumb|left|Audi A6 (C4) sedanas (Europa)
C4 varikliai
C4 kartą buvo galima įsigyti su šiais varikliais:
S6
Pristačius A6 C4 kėbule Audi atliko kelis mažus pakeitimus Audi S4 modeliui. Pavadinimas S4 vėliau bus panaudotas dar kartą ir priskirtas sportinei Audi A4 versijai. Kadangi C4 S6 buvo pirmasis toks modelis Audi istorijoje, jis dažnai vadinamas Ur-S6 ("Ursprünglich" išvertus reiškia "originalas"). Šį modelį buvo galima įsigyti tiek sedano, tiek "Avant'o" kėbule Europos ir JAV klientams, tačiau tik kaip sedaną Kanadoje, Azijoje ir Australijoje.
Apart standartiško 2.2 litrų variklio, Audi taip pat suteikė galimybė S6(kaip ir S4) sukomplektuoti su itin sportišku 4.2 litrų(detalių priešdėlis: 077, variklio kodas:AEC) V8 varikliu, kuris išvystė 213 kW galią. Apart 6 bėgių mechaninės greičių dėžės, V8 varomą S6 buvo galima pasirinkti ir su 4 bėgių automatine greičių dėže.
C5 (Typ 4B, 1997–2004)
thumb|right|260px|Audi A6(C5). Antra karta 1997 m. buvo pristatyta nauja Audi A6. Automobilis gavo naują C5 platformą ir naują italų dizainerių pakeistą kėbulą. Naujas automobilio stilius tapo visos Audi firmos linijos veidu. Naujas kėbulas užsitarnavo meilius atsiliepimus už savo dizainą ir leido Audi A6 turėti labai mažą savo klasės automobilių pasipriešinimo koeficientą 0,28. Visa tai A6 leido konkuruoti su savo klasės lyderiais BMW 5-Series ir Mercedes-Benz E-Class, o žurnale Car and Driver būti geriausių 2000 ir 2001 m. auto dešimtuke. C5.
C6 (Typ 4F, 2004–2011)
thumb|right|260px|Audi A6(C6). Trečia karta Nauja А6 (С6) buvo išleista 2004 m. Suprojektuota Volterio de Silva. Nauja А6 yra buvusio modelio evoliucija, pakartojanti savo dizaino bruožus šeimoje Audi. Automobilis gavo naujas elektronines sistemas, pačios žinomiausios, kuri yra MMI (Multi Media Interface). MMI leidžia su vieno mygtuko pagalba valdyti magnetolą, navigacinę sistemą, klimato kontrolę ir kitas automobilio sistemas. А6 pirmas iš serijinių automobilių gavęs variklį su įpurškimo sistema FSI. 2005 m. Audi A6 buvo pripažinta metų auto pasaulyje.
C7 (Typ 4G, 2011–dabar)
Nauja A6 karta, išleista 2011 m. Modelis turi daug panašių elementų kaip ir Audi A7.
Windows Movie Maker
Naudojant specialius Movie Maker įrankius ir temas, įprastus filmukus galima praturtinti išskirtiniais efektais. Be to, veikia automatinės montažinės funkcija, filmus galima bendrinti socialinių tinklų svetainėse.
Ši programa taip pat turi lietuvišką vartotojo sąsają, yra nesunkiai perprantama ir lengvai valdoma. Ji dažniausiai jau būna įdiegta parduodamuose kompiuteriuose su Windows operacine sistema.
Samtelis
Samtelis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 8 km į pietryčius nuo Daugų miesto, į šiaurės rytus nuo kelio, Geidukonių miške. Ežeras samtelio formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,32 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 127,4 m. Šiaurinis krantas aukštas, pietinis žemokas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Varėnės intako Abistos baseinui.
Asteriksas
right|thumb|300px|Asterikso serijų veikėjai
Asteriksas arba Asterikso nuotykiai ( arba Astérix le Gaulois) yra prancūzų komiksų knygų serija, kurią parašė René Goscinny ir iliustravo Albert Uderzo (Uderzo perėmė serijų rašymą po Goscinny mirties 1977 m.; naujieji du autoriai – Jean-Yves Ferri ir Didier Conrad, kurių pirmoji knyga išleista 2013 metų rudenį). Asterikso serijos pirmą kartą pasirodė Prancūzijoje žurnale Pilote 1959 m. spalio 29 d. Iki 2013 m. buvo išleistos 35 komiksų knygos.
Asterikso komiksai vaizduoja senovės galų gyvenvietę ir jos gyventojus, kurie vieninteliai gali pasipriešinti Romos okupacijai, nes jie turi stebuklingo gėrimo, kuris jo išgėrusiam suteikia nežmonišką jėgą. Pagrindinis komiksų herojus Asteriksas, kartu su draugu Obeliksu, patiria įvairių nuotykių savo kaime, visoje senovės Europoje ir už jos ribų.
Asteriksas yra vienas iš populiariausių Prancūzijos ir Belgijos komiksų pasaulyje, serijos yra išverstos į daugiau nei 100 kalbų. Labiausiai žinomos Europoje, mažiau – Amerikoje ir Japonijoje.
Serijos sėkmę lėmė kai kurių knygų adaptacijos į filmus (viso 12): 8 animacinius ir 4 vaidybiniai. Sukurta daugybė stalo ir kompiuterinių žaidimų. Netoli Paryžiaus esančiame Asterikso pramogų parke Parc Asterix per metus apsilanko apie 1,6 mln. žmonių. Iki šiol visame pasaulyje yra parduota daugiau nei 325 milijonai Asterikso knygų kopijų. Dėl to serijos kūrėjai René Goscinny ir Albert Uderzo yra Prancūzijos bestseleriai autoriai užsienyje.
Knygų sąrašas
Komiksai nuo 1 iki 24, taip pat 32 bei 34 yra bendras Goscinny ir Uderzo darbas. 25-31 ir 33 numerius sukūrė tik Uderzo. 35 numerio kūrėjai – Jean-Yves Ferri ir Didier Conrad.
(Šiame sąraše pateikti neoficialūs lietuviški komiksų pavadinimų vertimai ir oficialūs angliški)
Vertimai
35 tomai buvo išversti į daugiau kaip 100 kalbų ir dialektų. Be originalaus prancūzų kalbos leidimo knygos yra išleistos estų, anglų, čekų, olandų, vokiečių, galisų, danų, islandų, norvegų, švedų, ispanų, katalanų, baskų, portugalų, Brazilijos portugalų, italų, šiuolaikinių graikų, vengrų, lenkų, rumunų, turkų, slovėnų, bulgarų, serbų, kroatų, latvių, velso ir lotynų kalbas.
Kai kurios knygos yra išverstos į egzotiškas kalbas, pvz., esperanto, mandarinų, japonų, senovės graikų ir pan.
Dauguma tomų buvo išversti į lotynų ir senovės graikų kalbas, todėl yra naudojami mokant šių kalbų.
Vertimai į anglų kalbą
Į anglų kalbą komiksus vertė Derek Hockridge ir Anthea Bell. Jų darbas yra plačiai giriamas, kadangi tiek esmė, tiek humoras gerai perteikti ir išlaikyti.
Pramogų parkas
Parc Asterix, Asterikso pramogų parkas, buvo atidarytas netoli Paryžiaus 1989 m. Tai viena iš labiausiai lankomų vietų Prancūzijoje, kuri turi apie 1,6 milijonus svečių per metus.
Chantaika
Chantaika  – upė Rusijoje, šiaurės Sibire, Krasnojarsko krašte; Jenisiejaus kairysis intakas. Išteka iš Mažojo Chantajaus ežero (šis protaka jungiasi su Didžiojo Chantajaus ežeru). Teka į vakarus pelkėta miškatundre.
Pagrindinis intakas – Kuljumbė. Ant upės įrengta Ust Chantajaus HE užtvanka, kurios sudarytas tvenkinys užliejo didelę dalį Chantaikos slėnio (plotas 2230 km²). Upė užšąla lapkritį, ledus plukdo birželį. Laivuojama iki užtvankos. Prie Chantaikos įsikūrusi Snežnogorsko gyvenvietė.
Laukinės lovos
Laukinės lovos – 1979 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš atskirų tarpusavyje nesusijusių epizodų.
Raudona ir juoda (1983 filmas)
Raudona ir juoda – 1983 m. sukurta tikrais įvykiais paremta karinė drama. Šio televizijos filmo pavadinimas: tai ir nacistinės vėliavos, ir kunigų abito spalvos.
Turinys
Filme pasakojama apie įvykius Vatikane Antrojo pasaulinio karo metais, kuomet Romoje viešpatavo nacistai. Pagrindinis veikėjas, tėvas O‘Flahertis, gelbėja ir suteikia prieglobstį iš nelaisvės ištrūkusius kareivius, nepaklusdamas netgi popiežiaus nustatytai nesikišimo politikai. Pagrindinis jo „oponentas“ – SS pulkininkas Kapleris, besistengiantis įvesti mieste savo geležinę tvarką...
Jakštiškė
Jakštiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Gubavos.
Julija Braždžionytė
Julija Braždžionytė (g. 1954 m. vasario 27 d. Kaune – 2007 m. gegužės 13 d. ten pat, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1977 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė, vienintelė Lietuvoje apsigynė habilituoto daktaro disertaciją reanimacijos srityje.
Nuo 1998 m. Kauno medicinos universiteto (KMU) ikidiplominių studijų skyriaus, 2003–2004 m. Studijų centro vedėja, nuo 1999 m. KMU klinikų Kardiologijos intensyviosios terapijos skyriaus vadovė; nuo 1999 m. profesorė. Kauno medicinos universiteto studijų reikalų prorektorė.
Lietuvos ir tarptautinėje spaudoje paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių straipsnių. Nuo 1996 m. Tarptautinės kardiologų draugijos ir federacijos narė. Mirė skaitydama paskaitą kolegoms medikams.
Savinė Didžioji
Savinė Didžioji – ežerėlis Lietuvoje, Varėnos rajone, 2 km į pietvakarius nuo Rudnios, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, Krokšlio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,11 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 118,2 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas sausas. Ežeras nenutekantis, priklauso netoliese į šiaurę lanku tekančios Ūlos baseinui.
FK Ventspils
Ventspilio FK – Latvijos futbolo klubas, įkurtas Ventspilyje susijungus Venta Ventspils ir Nafta Ventspils komandoms.
Istorija
Klubas įkurtas 1997 metais, kai susijungė du klubai ("Venta" ir "Nafta"). Tais pačiais (1997) metais klubas debiutavo Virsliga pirmenybėse.
1997 m. balandžio 12 d. FK "Ventspils" sužaidė pirmas oficialias varžybas, kurias pralaimėjo tituluotam Rygos „Skonto“ rezultatu 0:3.
Klubo pašalinimas iš čempionato
2021 m. birželio 9 d. UEFA uždraudė „Ventspils“ futbolo klubui ateinančius septynerius metus (t. y. iki 2027/28 m. sezono imtinai) dalyvauti UEFA organizuojamose varžybose už UEFA taisyklių, susijusių su „sukčiavimu, kyšininkavimu ir (arba) korupcija“, pažeidimą ir už „rungtynių ir varžybų sąžiningumo pažeidimus“. Klubo pareigūnams Nikolajui Djakinui ir Adlanui Šiškanovui buvo uždrausta verstis futbolo veika atitinkamai 4 metams ir visam gyvenimui.
Kaltinimai susiję su 2018 m. liepos mėn. įvykusiomis UEFA Europos lygos atrankos varžybomis prieš Bordo „Žirondins“ futbolo klubą. Teisėjui iš Rusijos Sergejumi Lapočkinu, kuris teisėjavo tose rungtynėse, buvo uždrausta 10 metų verstis futbolo veikla.
FK Ventspils buvo pašalintas iš 2021 m. Virsliga čempionato. Kadangi buvo sužaista mažiau nei pusė čempionato rungtynių, todėl jų rezultatai ir pasiekimai buvo anuliuoti.
Treneriai
Komandos vyriausieji treneriai:
Bamas
Bamas  – miestas pietryčių Irane, Kermano provincijoje, oazėje į pietryčius nuo Kermano. Greta eina Kumo-Karačio plentas. Verčiamasi datulių ir citrusinių vaisių auginimu kanatų drėkinamuose laukuose. Didelę pajamų dalį sudaro turizmas.
Istorija
Kada miestas įkurtas nežinoma, manoma, kad Partų laikais. Senovėje tai buvo svarbus šilko kelio punktas, arabų keliautojas Ibn Haukalis X a. pab. rašė, kad Bame gaminami puikūs medvilniniai drabužiai, pardavinėjami Chorsane, Egipte, Irake.
2003 m. gruodžio 26 d. miestą sukrėtė 6,6 balų pagal Richterio skalę žemės drebėjimas. Oficialiai žuvo 30 000 žmonių, nepriklausomų tyrimų duomenimis, daugiau nei 43 000 žuvusiųjų ir 30 000 sužeistųjų. Tokį didelį mirtingumą lėmė, kad drebėjimas įvyko vidurnaktį, kai žmonės miegojo, be to beveik vien iš plaušplyčių pastatytas miestas buvo neatsparus drebėjimui. Drebėjimo metu sugriuvo citadelė. Dabar keleto šalių iniciatyva citadelė atstatoma. 2004 m. miestas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Paveldas
Bamas – senas, daug unikalaus architektūros paveldo turintis miestas. Tačiau 2003 m. žemės drebėjimas negrįžtamai suniokojo daugelį šimtmečius stovėjusių pastatų. Miesto centre yra senovinė citadelė Arg-é Bam, kaip manoma, pastatyta daugiau nei prieš 2500 metų, Partų laikais. Iki drebėjimo tai buvo didžiausias iš plaušplyčių pastatytas pastatas pasaulyje. Daugelis kitų pastatų yra iš Sefevidų laikų (XVI–XVIII a.).
thumb|center|600px|Bamas 2002 m.
Sessomatto
Sessomatto – 1973 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš 9 atskirų tarpusavyje nesusijusių situacijų, kurių kiekvienoje vaidina Giancarlo Giannini ir Laura Antonelli.
Pelomedūzos
Pelomedūzos – vėžlių būrio šeima priklausanti šonakaklių pobūriui. Šeimoje yra 2 gentys, 19 rūšių. Paplitę Pietų Amerikoje ir Afrikoje bei Madagaskare.
Gentys ir rūšys:
Opolės vaivadija
Opolės vaivadija yra Lenkijos pietuose. Plotas 9412 km²; 1,00 mln. gyventojų. Sostinė – Opolė. Vakaruose ribojasi su Žemutinės Silezijos vaivadija, šiaurėje – Didžiosios Lenkijos vaivadija ir Lodzės vaivadija, rytuose – Silezijos vaivadija, o pietuose – Čekija.
Nemirtingieji
thumb|right|300px|Nemirtingieji, pavaizduoti VI a. pr. m. e. reljefe [[Darijus I|Darijaus pilyje Susoje.]] Nemirtingieji, persų nemirtingieji, dešimt tūkstančių nemirtingųjų – Achemenidų imperijos elitinių karių dalinys.
Nemirtingieji buvo sunkieji pėstininkai, kuriuos sudarė tik medų, persų ir elamų tautų žmonės.
Pavadinimas
Pasak Herodoto, pavadinimas kilo dėl nuolat išlaikomo vienodo jų skaičiaus – 10 000; vietoje sunkiai sužeistų ar mirusiųjų būdavo priimami nauji kariai. . Visi kiti šaltiniai, kuriuose naudojamas šis pavadinimas, remiasi tik Herodotu. Pačioje Persijoje Nemirtingieji buvo vadinami kompanionais. Gali būti, kad Herodotas supainiojo originalų pavadinimą su kitu labai panašiu persišku žodžiu – 'nemirtingieji'.
Šiuo metu beveik visose kalbose naudojamas pavadinimas Nemirtingieji.
Reikšmingesni karai
Nemirtingieji vaidino svarbią rolę Kyro Didžiojo užkariavimuose 547 m. pr. m. e, Kambizo kare prieš Egiptą 525 m. pr. m. e., Darijaus karuose prieš Skitiją (513 m. pr. m. e.) ir Indiją (520 m. pr. m. e.) Taip pat, karuose prieš graikus, įskaitant Termopilų mūšį 480 m. pr. m. e.
Įranga
Pasak Herodoto, jų ginkluotę sudarė pintas skydas, trumpos ietys, kalavijai arba trumpi durklai, lankas su strėlėmis. Po drabužiais Nemirtingieji dėvėjo žvyninius šarvus. Eilinių nemirtingųjų iečių antrojo galo apkaustai buvo sidabriniai, o karininkų – auksiniai.
Kaip galvos apdangalą, kariai dėvėjo tam tikrą persišką tiarą, kurios tiksli forma dabar nėra tvirtai žinoma. Išlikusiuose tų laikų reljefuose Nemirtingieji vaizduojami dėvintys prabangius rūbus ir auksinius papuošalus.
Paskui karius traukdavo speciali gurguolė su kupranugariais ir mulais, dengtuose vežimuose vežanti maistą, papildomą įrangą, tarnus ir suguloves. Gurguolės vežamas maistas buvo skirtas tik Nemirtingiesiems.
Paveldas
thumb|right|250px|Šiuolaikinis Nemirtingųjų vaizdavimas [[1971 m. Irane, švenčiant Achemenidų imperijos įkūrimo 2500 m. sukaktį]]
Sasanidų laikais Nemirtingųjų daliniai buvo atkurti, juos vėl sudarė 10 000 karių, tačiau dabar tai jau buvo kavalerija.
X a. pabaigoje, valdant Mykolui VII Dukui, specialus elitinis Nemirtingųjų dalinys buvo įkurtas ir Bizantijos imperijoje. Persų pavyzdžiu, jį taip pat sudarė maždaug 10 000 karių.
Neformaliai Nemirtingaisiais buvo vadinama ir Prancūzijos imperatoriaus Napoleono imperatoriškoji gvardija.
Modernioje Irano armijoje 1942–1979 m. taip pat egzistavo dalinys neformaliu pavadinimu Nemirtingieji (Gârd e Jâvidân), kurį sudarė tik savanoriai. Jo dydis buvo apie 4 – 5 tūkstančiai karių, be to, turėjo britiškus FV 4201 Chieftain tankus – tuo metu tai buvo vieni moderniausių tankų pasaulyje. Šis dalinys buvo panaikintas nuvertus Šacho režimą 1979 m.
Populiariojoje kultūroje
Kaip svarbus ir garsus Irano istorinis paveldas, Nemirtingieji dažnai minimi su Persijos istorija susijusiuose kūriniuose. Tarp žymiausių, jie vaizduojami filme 300 (tiesa, čia rodoma jų versija yra iš esmės išgalvota ir turinti labai mažai bendro su istorine). Nemirtingieji dažnai patenka ir į istorinės tematikos žaidimus, pavyzdžiui, jie yra specialusis persų dalinys Civilizacijos serijoje. Civilization III tai buvo kalavijais ginkluoti pėstininkai, Civilization IV – kavalerija, persams atstojusi kovos vežimus.
Sadaniškiai
Sadaniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Inturkės.
Istorija
1554 m. kaimas minimas Vilniaus tijūnystės Nemenčinės dvaro inventoriuje. Tada jame buvo trys sodybos.
Jakštiškės I
Jakštiškės I – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Magučių.
Netoli buvo įsikūrusios Jakštiškės II.
Senatoriui patinka moterys
Senatoriui patinka moterys – 1972 m. sukurta politinė komedija, kuri vos pasirodžiusi buvo uždrausta cenzūros, o vėliau leista demonstruoti gerokai trumpesnę jos versiją, skirtą asmenims nuo 18 metų.
Pakarpatės vaivadija
Pakarpatės vaivadija yra Lenkijos pietryčiuose. Plotas 17 846 km²; 2,13 mln. gyventojų. Sostinė – Žešuvas. Vakaruose ribojasi su Mažosios Lenkijos vaivadija, šiaurės vakaruose – Švento Kryžiaus vaivadija, šiaurėje – su Liublino vaivadija.
Senatoriui patinka moterys
Turinys
Senatorius Pupis dalyvauja šalies prezidento rinkimuose ir turi visus šansus juo tapti: su konkurentais viskas sutarta, postai padalinti, bažnyčios atstovai jį taip pat palaiko. Deja, senatorių kankina keistas psichologinis sutrikimas: vos išvydęs moters užpakalį, jis negali susivaldyti jo nesugriebęs rankomis. Kadangi tai galėtų sugriauti politinę karjerą, Pupis, parekomendavus pažįstamam dvasininkui, vyksta į moterų vienuolyną, kuriame esantis vokiečių profesorius (jis taip pat ir vienuolyno vyresnysis), gali išgydyti šį Pupio negalavimą...
Janina Matulienė
Janina Šimkutė-Matulienė (1935 m. gruodžio 22 d. Žaiginio km., Raseinių raj.) – bibliotekininkė, Kėdainių visuomenininkė, folklorinių ansamblių vadovė.
Kultūrinė veikla
Janina Matulienė buvo Kėdainių senamiesčio senato, Lietuvai pagražinti draugijos tarybos narė. Subūrusi darbštų, kūrybingą bibliotekos kolektyvą, įžiebė Kėdainiuose tikrą kultūros židinį. Buvo kaupiama kraštotyrinė medžiaga, organizuojami literatūriniai susitikimai, vakarai, poezijos spektakliai, parodos, susitikimai su krašto žymiais žmonėmis, kurie vėliau peraugo į kraštiečių šventę „Būkite sugrįžtančiais paukščiais“. Vienos šventės metu (1995 m.) bibliotekai buvo suteiktas žymaus kraštiečio Mikalojaus Daukšos vardas.
1977 m. direktorė subūrė autentiškas Kėdainių krašto liaudies dainas atliekantį folkloro ansamblį „Jorija“, koncertavusį ne tik rajone, šalyje, bet ir užsienyje. Janina Matulienė nuo 1984 m. vadovavo ką tik susikūrusiam LASS folkloro ansambliui „Temela“, kitiems saviveikliniams jaunimo bei moksleivių kolektyvams.
Julius Meier-Graefe
Julius Meier-Graefe (1867 m. liepos 10 d. – 1935 m. liepos 5 d.) – Vokietijos meno kritikas.
Jis parašė daug darbų apie impresionizmą, postimpresionizmą ir senesnių laikotarpių meno kūrinius. Jo svarbiausi darbai išversti į rusų, prancūzų ir anglų kalbas.
Vladas Braziūnas
Vladas Braziūnas (g. 1952 m. vasario 17 d. Pasvalyje) – Lietuvos poetas, vertėjas.
Biografija
1969 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą. 1997 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių k. filologiją. Dirbo universitete, kultūrinių bei literatūrinių laikraščių, žurnalų redakcijose, ilgiausiai, 15 metų, savaitraštyje – „Literatūra ir menas“, jo vyriausiasis redaktorius. Nuo 1996 m. atsidėjęs vien literatūrinei kūrybai.
Vienas iš Vilniaus universiteto kraštotyrininkų ramuvos kūrėjų, ekspedicijose rinko tautosaką.
Kūryba
Kaip poetas debiutavo 1974 m. Pirmoji eilėraščių knyga leidykloje buvo įkalinta septyneriems metams: nuosprendis – „idėjiškai ir meniškai nebrandi”. Tačiau, vos tik išėjęs, eilėraščių rinkinys „Slenka žaibas“ (Vaga, 1983 m.), 1984 m. apdovanota Zigmo Gėlės premija, skiriama už stipriausią poezijos debiutą.
2008 m. už eilėraščių ciklą „Slaptoji ornitologija: inkilų šventinimas“ apdovanotas literatūrine „Varpų“ premija.
2013 m. už eilėraščių knygą „Fontes amoris" paskirta Bernardo Brazdžionio literatūrinė premija.
Poezijoje ryškios kaimiškosios ir miestietiškosios patirties sandūros, praeities ir dabarties sąsajų apmąstymai („Slenka žaibas“), linkstama į daiktišką konkretumą, peizažo detalės dažnai įgyja apibendrinamąją prasmę. Rinkinių „Voro stulpas“ (1986 m.), „Alkanoji linksniuotė“ (1993 m.), „Užkalinėti“ (1998 m.) eilėraščiai turi ironijos atspalvį, poetika grindžiama žodžių prasmės ir garsų žaismu. Rinkiniuose „Užkalbėti juodą sraują“ (1989 m.), „Ant balto dugno“ (1999 m.) gausu istorinių motyvų, Atgimimo laikotarpio aktualijų, ryškios publicistinės intonacijos. Postmodernistinėje poemoje „Karilionas tūkstančiui ir vienai aušrai“ (2002 m.) tautos istorija siejama su dabartimi.
Išvertė latvių ir ukrainiečių poetų kūrinių. Jo eilėraščių išversta į anglų kalbą.
John Cage
thumb|250px|Džonas Keidžas 1988 m. Džonas Keidžas (1912 m. rugsėjo 5 d. Los Andžele – 1992 m. rugpjūčio 12 d. Niujorke) – JAV kompozitorius, pianistas, rašytojas, mikologas.
Biografija
D. Keidžas gimė Los Andželo centre esančioje Gerųjų samariečių (Good Samaritan) ligoninėje. Jo tėvas - Džonas Miltonas Keidžas (John Milton Cage, 1886-1964) buvo išradėjas, o motina - Lukrecija Harvey (Lucretia Harvey, 1885-1969) dirbo žurnalistinį darbą dienraštyje Los Angeles Times. Pirmąsias artimesnes muzikos pažinimo patirtis jaunajam D. Keidžui suteikė privatūs fortepijono mokytojai ir keletas giminaičių (ypač teta Phoebe Harvey James, supažindinusi jį su XIX a. fortepijonine kūryba). Nors vaikystėje būsimas kompozitorius mėgo muziką, labiau domėjosi skaitymo menu, literatūra. Iki 1928 m. D. Keidžas buvo įsitikinęs, tapsiąs rašytoju. 1928 m. D. Keidžas buvo įstojęs į Pomonos koledžą (teologijos kryptis), tačiau studijų nebaigė. Menininkas įtikino tėvus, kad kelionė į Europą būsimam rašytojui naudingesnė nei kolegijos studijos - čia jis praleido maždaug 18 mėnesių, išbandydamas įvairias meno formas (gotikos ir graikų architektūros, tapybos, muzikos, poezijos studijos). Be kita ko, jis pirmą kartą išgirdo ir šiuolaikinių kompozitorių (Igorio Stravinskio ir Pauliaus Hindemitho), labiau įsigilino į Johano Sebastiano Bacho muziką.
D. Keidžas buvo pasiruošęs grįžti į Ameriką, tačiau tėvai, su kuriais reguliariai susirašinėjo, patarė sūnui likti Europoje ilgiau. Keliaudamas kompozitorius aplankė įvairias vietas Prancūzijoje, Vokietijoje, Ispanijoje. Maljorkoje D. Keidžas pradėjo kurti muziką (pasitelkė matematines formules, tačiau, nepatenkintas rezultatais, kompozicijų nebaigė).
Į JAV grįžęs 1931 m., menininkas teikė privačias paskaitas apie šiuolaikinį meną.
1933 m. - lūžio metai, kai nusprendžiama daugiausiai dėmesio skirti muzikai (ne tapybai) (D. Keidžas yra prisiminęs: „Žmonės, išgirdę mano muziką, galėjo daugiau pasakyti, nei pažvelgę į nutapytus paveikslus“). Menininko rutina tuo metu buvo labai varginanti - keturios valandos miego ir ketvirtą ryto prasidedančios kompozicijos studijos. Prabėgus keliems mėnesiams, D. Keidžas padarė didelę pažangą kompozicijos srityje. Arnoldas Šionbergas, pasiteiravęs jaunojo kūrėjo, ar šis skirtų savo gyvenimą muzikai ir išgirdęs teigiamą atsakymą, pasiūlė D. Keidžui nemokamas kompozicijos pamokas.
D. Keidžas mokėsi pas R. Buhligą (kompozicija), A. Vaisą (kompozicija, teorija), H. Kauelą (šiuolaikinė ir nevakarietiškoji muzika), A. Šionbergą (kontrapunktas). Nuo 1938 m. skaitė paskaitas apie eksperimentinę muziką ir grybus įvairiuose JAV universitetuose, koledžuose. 1956–1960 m. Niujorko Naujosios muzikos mokyklos docentas, 1966–1967 Sinsinačio universiteto profesorius, nuo 1968 m. Nacionalinio menų ir literatūros instituto narys. Nuo 1942 m. gyveno Niujorke, bendradarbiavo su M. Kaningamo modernaus šokio trupe, 1944–1968 m. buvo jos muzikos direktorius. 1949 m. gavo Gugenhaimo bei Nacionalinę menų ir literatūros akademijos stipendijas. Gastroliavo Europoje (1949, 1954, 1958, 1969 m.), Japonijoje (1962 m.). Vienas mikologų draugijos įkūrėjų Niujorke.
Kūryba
Džonas Keidžas buvo vienas ryškiausių 5-6 dešimtmečio JAV avangardizmo muzikos kūrėjų. Menininkas išplėtojo vadinamo preparuoto fortepijono techniką: tarp fortepijono stygų įdedama įvairių daiktų ir taip modifikuojamas instrumento tembras (I kūrinys „Bacchanale“, 1938 m.). 5 dešimtmetyje studijuodamas Rytų filosofiją, dzenbudizmą, Keidžas sureikšmino atsitiktinumą muzikoje: pvz., kūrinio „Music of Changes“ fortepijonui („Permainų muzika“, 1951) garsų aukštis, trukmė ir tembras parenkama pagal kinų „Permainų knygos“ (I Ching) brėžinius, metant monetą. „Theater Piece“ („Teatrinis kūrinys“, 1952 m.) laikomas pirmuoju hepeningu. Kompozitorius teigė, kad bet kokie aplinkos garsai yra muzika, vartojo neįprastas garso išgavimo priemones, grafinę notaciją. 1952 m. sukūrė pirmąjį kūrinį magnetofono juostai „Imaginary Landscape V“ („Įsivaizduojamas peizažas“). 1967–1969 su L. Hileriu sukūrė pirmąjį kompiuterinį kūrinį „HPSCHD“ (1-7 klavesinams ir 1-51 magnetofonui). Reikšmingiausiu savo kūriniu Keidžas laikė „4’33“ (1952 m.): vienas ar keli atlikėjai 4 minutes 33 sekundes tyliai būna scenoje.
Bibliografija
Parašė knygų, tarp jų: Išleistos knygos lietuvių kalba:
Antanas Braždys
Antanas Braždys (1939 m. balandžio 6 d. Vašuokėnuose, Troškūnų valsčiuje – 2022 m. rugsėjo 27 d. Didžiojoje Britanijoje ) – lietuvių kilmės Didžiosios Britanijos skulptorius.
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. Mirus tėvams, jų palaikai po Nepriklausomybės paskelbimo urnose buvo pargabenti iš JAV ir palaidoti Umėnų koplyčioje (Anykščių rajonas).
1956 m. studijavo dailę Oksfordo menų akademijoje Didžiojoje Britanijoje, vėliau Čikagos meno institute, kurį baigė 1962 m. 1962–1964 m. studijas tęsė Karališkajame dailės koledže Londone.
1964–1973 m. dėstė skulptūrą Londono aukštosiose dailės mokyklose. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose.
Kūryba
Sukūrė monumentaliųjų („Ritualas“ Londono centre, 1969 m.; Didžiosios Britanijos paviljono Pasaulinėje parodoje Osakoje skulptūrą, 1970 m.; „Echo Harlow“, 1972 m.), kamerinių skulptūrų (skulptūra „Vedybos“ 1965 m., „Iliuzinė plokštė“ apie 1968 m., „Piruetas“ 1971 m.). Kūriniai iš nerūdijančio plieno, medžio, akmens; jų formos – nuo stilizuotų realistinių iki abstrakčių. Skulptūros dažnai asimetriškos, dinamiškos kompozicijos, šiek tiek asketiškos, elegantiškos raiškos.
Nekaltas (filmas)
Nekaltas – 1976 m. sukurta kostiuminė drama, paskutinis režisieriaus Luchino Visconti filmas pagal  to paties pavadinimo Gabrielle d‘Annunzio novelę.
Bali (1970 filmas)
Siužetas
Filmo centre – trijų atvykėlių į Balio salą istorija: fotografo Karlo, pas jį po kelerių metų išsiskyrimo sugrįžusios žmonos Darijos ir jos jauno pažįstamo, paslaptingojo Gleno. Leisdami laiką saloje, jie vis labiau domisi vietinių gyventojų ritualais ir magija, įsitraukdami į žaidimus, kurių vienintelė galima baigtis – mirtis.
Paprastasis erškėtis
Paprastasis erškėtis (Rosa canina) – daugiametis erškėtinių (Rosaceae) šeimos, erškėčių (Rosa) genties 1,5 – 3 m krūmas, dygliuotomis šakelėmis; lapai plunksniški; žiedai dideli, rožiniai. Vaisiai – maži riešutėliai, apgaubti mėsingu ryškiaspalviu apvalkalu, kuris yra raudonai oranžinis, blizgantis, vidinėje pusėje apaugęs plaukeliais. Jie primena uogas. Auga laukymėse, miškuose, daubose, soduose kaip dekoratyvinis ar vaistinis augalas. Krūmai žydi birželio – liepos mėnesiais. Vaisiai prinoksta rugpjūčio – rugsėjo mėnesiais. thumb|left|240px|Paprastojo erškėčio uogos thumb|left|240px|
Jakūbėniškiai
Jakūbėniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Arnionių I.
Istorija
1744 m. Jakūbėnų kaimas, kurį galima tapatinti su Jakūbėniškiais, užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai. 1852 m. kaimas minimas Joniškio bažnyčios metrikų knygoje.
2007 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
2007 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – 84-asis Lietuvos lengvosios atletikos federacijos rengtas lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko 2007 m. liepos 28 - liepos 29 dienomis Kaune.
Jakubiškiai
Jakubiškiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, išsibarstęs 1 km į šiaurės vakarus nuo Kibyšių. Kaimo šiaurėje dunkso Kibyšių miškas, vingiuoja Nemunas.
Istorija
XIX a. pab. Jakubiškiai pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją.
Jakūbonys
Jakūbonys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Bagaslaviškio.
Seklyčia (ansamblis)
„Seklyčia“ – Akademijos (Kėdainių raj.) kultūros centro folkloro ansamblis. Kolektyvui vadovauja etnokultūros puoselėtoja Ona Auškalnienė.
Algis Bražėnas
Algis Bražėnas (g. 1943 m. birželio 1 d. Mažeikiai, Molėtų valsčius – m. 2012 m. balandžio 21 d. Panevėžys) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Seklyčia (ansamblis)
Istorija
„Seklyčia“ susikūrė 1986 m. Lietuvos žemdirbystės institute. Iš pradžių neketinta rodytis scenoje, norėta tik susirinkus padainuoti, pašokti, suorganizuoti švenčių sau ir bendraminčiams. Ilgainiui toks požiūris keitėsi, ir ansamblis ėmė aktyviai koncertuoti.
Algis Bražėnas
Palaidotas Smiltynų kapinėse, Domeikavos sen., Kauno raj.
Seklyčia (ansamblis)
Veikla
Ansambliečiai dainuoja, šoka, groja tradiciniais liaudies instrumentais. Veiklos pradžioje kolektyvo repertuare buvo įvairių Lietuvos regionų dainų, vėliau imta labiau gilintis į savo krašto liaudies kūrybą. Repertuare vyrauja Kėdainių krašto įvairios proginės liaudies dainos, kuriose paliečiamos karo, darbo, vestuvių, jaunimo, įvairių apeigų temos. Be dainų, liaudies kūryba pristatoma ir šokiais, rateliais, žaidimais, smulkiosios tautosakos pavyzdžiais.
Lucijus Tarkvinijus Išdidusis
Lucijus Tarkvinijus Išdidusis (Lucius Tarquinius Superbus; m. 495 m. pr. m. e.) – paskutinis pusiau legendinis senovės Romos karalius, valdęs maždaug nuo 534 iki 509 m. pr. m. e. Buvo etruskų kilmės.
Algis Bražėnas
Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1995 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Lucijus Tarkvinijus Išdidusis
Kadangi, pasak legendų, Tarkvinijaus Išdidžiojo valdžia buvo tironiška, sukilę Romos gyventojai jį išvijo iš miesto. Šis įvykis davė pradžią Romos respublikos epochai.
Algis Bražėnas
Biografija
1968–1995 m. KPI (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas), nuo 1995 m. KTU Panevėžio filialo dėstytojas; nuo 1996 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Sukūrė originalią aparatūrą mažacikliam nuovargiui ir vietinėms deformacijoms matuoti, keletą kompiuterinių programų mechaniškai nevienalyčių suvirintųjų sujungimų įtempimui ir deformacijoms apskaičiuoti. 6 išradimų iš mechaniškai nevienalyčių suvirintųjų sujungimų stiprumo ir mažaciklio nuovargio tyrimų autorius.
Savinė Mažoji
Savinė Mažoji – užankantis ežerėlis Lietuvoje, Varėnos rajone, 2 km į pietvakarius nuo Rudnios, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, Krokšlio miške, į pietus nuo Savinės Didžiosios ežerėlio, pelkėtame Ūlos slėnyje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,07 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 118,2 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.
Olandų tapybos „aukso amžius“
Olandų tapybos „aukso amžius“ (kitaip XVII a. olandų tapyba) – XVII a. Nyderlandų kultūros laikotarpis, kurio metu suklestėjo tapybos menas, gyveno ir kūrė vieni iš geriausiai žinomų Europos dailės meistrų. Laikotarpis vadinamas olandų tapybos vardu, nes svarbiausiais meno centrais tuo metu buvo Olandijos miestai Amsterdamas, Delftas, Harlemas, Dordrechtas. Daugelis garsiausių dailininkų buvo kilę iš Olandijos. Už Olandijos ribų reikšmingais meno centrais buvo Utrechtas ir Deventeris.
Skaičiuojama, kad XVII a. Nyderlanduose kūrė daugiau nei 1000 menininkų, sukurta keli milijonai kūrinių. Išskirtiniais šio laikotarpio menininkais įvardijamos trys asmenybės: Rembrantas, Johanas Vermejeris ir Fransas Halsas. Talentingiausiu XVII a. Nyderlandų peizažistu minimas Jakobas van Reisdalis, pažymimas buities scenų tapytojas Janas Stenas. thumb|right|260px|Jungtinės septynių provincijų respublikos žemėlapis
Istorija
XVI a. šiaurės Nyderlandų provincijų dailė buvo siejama tos pačios Nyderlandų meno tradicijos kaip pietinių provincijų. 1581 m. šiaurinės Nyderlandų provincijos įkūrė Jungtinę septynių provincijų respubliką, kad pasipriešintų Ispanijos imperijos religiniam persekiojimui ir mokesčių rinkimui. Kova dėl nepriklausomybės tapo 80 metų karo dalimi ir valstybės nepriklausomybė buvo galutinai pripažinta 1648 m. Priešiška kariuomenė į Šiaurės provincijų teritoriją nebeįžengė nuo 1625 m. Per šį laikotarpį daugelis talentingų menininkų paliko pietinius katalikiškus Nyderlandus ir prisiglaudė prostestantiškuose šiauriniuose Nyderlanduose. Šiaurės Nyderlandų provincijos, paprastai vadinamos geriausiai žinomos provincijos, Olandijos, vardu, sparčiai praturtėjo. Pagrindiniais meno kūrinių užsakovais tapo ne bažnyčios, monarchijos ar aristokratų giminės kaip kitose valstybėse, o praturtėjęs vidurinysis prekybininkų, amatininkų, taip vadinamų biurgerių, sluoksnis. Paveikslai turėjo kaboti paprastuose gyventojų namuose, o ne rūmuose ar bažnyčiose, todėl dauguma XVII a. Nyderlanduose sukurtų paveikslų buvo mažų matmenų. Atitinkamai pakito pagrindinės paveikslų temos: išpopuliarėjo peizažai, buities žanro paveikslai, natiurmortai. Olandų tapybos „aukso amžius“, laikoma, prasidėjo apie 1600 m. ir baigėsi 1672 m., kai prasidėjo karas su Prancūzija, trečiasis karas su Anglija ir į Nyderlandus po ilgo laiko tarpo įsiveržė priešiška kariuomenė.
XVII a. pradžioje klestėjo prekybinis Harlemo uostas. Pagrindiniais tapytojais jame buvo manieristai Kornelis van Harlemas ir Hendrikas Golcijus. XVII a. pradžios Nyderlandų tapytojai Leonartas Brameris, Piteris Lastmanas, Kornelis van Pulenburgas buvo paveikti kelionių į Italiją metu, kur Romoje buvo susikūrusi Nyderlandų dailininkų bendruomenė. Jiems didelę įtaką padarė vokiečių tapytojas Adamas Elshaimeris, gyvenęs Romoje. Jo paveikslai buvo mažų matmenų, sodrių spalvų ir labai tikslaus objektų kontūro vaizdavimo, turėjo fantazijos požymių. Apie 1620 m. Utrechte susiformavo grupelė tapytojų, paveiktų italo Karavadžo dailės: Geritas van Honthorstas, Dirkas van Baburenas, Hendrikas Terbriugenas. Utrechto manieristų (Abrahamas Blumartas, Joachimas Jutevalis) vėlesniuose darbuose manieristinės tendencijos pradėjo užleisti natūralesniam objektų traktavimui paveikus itališkam stiliui. Vėliau susiformavusi bendra XVII a. olandų dailės pakraipa pasižymėjo tiksliu, realistišku, natūraliu objektų vaizdavimu ir mažai turėjo bendro su europinio stiliaus − baroko, tipiniais bruožais.
Fransas Halsas (1582/1583−1666), Harlemo dailininkas, įvardijamas garsiausiu XVII a. olandų portretistu. Jo tapybos manierai būdingi labai laisvi, energingi potėpiai, sudarantys neužbaigtumo įspūdį. Fransas Halsas daugelyje savo portretų derino portreto ir buities žanro elementus vaizduodamas veikėjų veido emocionalias išraiškas, mimikas. Aplink F. Halsą Harleme susiformavo grupė pasekėjų ir mokinių, vadinamų „Halso aplinka“, tarp kurių buvo Adrianas van Ostadė, Adrianas Brauveris, Judita Leister. F. Halso kūryba aukštai buvo įvertinta tik XIX a. antroje pusėje.
Rembrantas (1606−1669), Amsterdamo dailininkas, įvardijamas garsiausiu XVII a. olandų tapytoju. Iš pradžių jis buvo paveiktas P. Lastmano istorinio stiliaus. 1630 − 1640 m. laikotarpis Rembranto kūryboje įvardijamas labiausiai barokišku. Vėliau jo stilius tapo labiau asmenišku, jis prarado klientus. Rembrantas buvo įvairiapusiškas dailininkas, dirbęs beveik visuose to meto žanruose. Garsus jis kaip daugelio kitų Olandijos dailininkų mokytojas. Tarp garsiausių jo mokinių: Geritas Dau, Karelas Fabricijus. Žymiausiais Rembranto kūriniais minimi „Daktaro Nikolo Tulpo anatomijos pamoka“ (1632), „Danaja“ (1636), „Nakties sargyba“ (1642), „Sūnaus palaidūno sugrįžimas“ (apie 1666).
Johanesas Vermejeris (1635−1675), Delfto dailininkas. Manoma, kad jis niekuomet nepaliko savo gimtojo miesto, jo kūrinių buvo nedaug ir jie plačiai nepaplito Vermejerio gyvenimo metu. Ilgą laiką Vermejeris buvo beveik užmirštu, jo talentas pastebėtas tik XIX a. pabaigoje ir nuo to laiko jis laikomas vienu didžiausių XVII a. tapytojų. Vermejeris laikomas garsiausiu iš grupės tapytojų, vadinamų „Delfto mokykla“, tarp kurių buvo Piteris de Hochas, Nikolas Masas. Vermejerio kūrybai būdingas ypač detalus iliuzinės šviesos interjero aplinkoje vaizdavimas, svajinga paveikslų nuotaika. Garsiausias Vermejerio kūriniais minimi „Mergina su perlo auskaru“ (apie 1665), „Delfto peizažas“ (apie 1661), „Mergina prie lango, skaitanti laišką“ (apie 1658).
Po 1672 m. Prancūzijos kariuomenės įsiveržimo Nyderlandų ekonomika patyrė krizę. Pradėjo kisti publikos skonis. Tuo metu išgarsėjo tapytojai Gerardas de Lairesė ir Adrianas van der Verfas, paveikti prancūziško akademinio klasikinio tapybos stiliaus. Jie išbuvo populiariais XVIII a., bet vėliau buvo primiršti. Vėlyvieji natiurmortų tapytojai Rašelė Reiš ir Janas van Heisumas XVIII a. pradžioje pratęsė geriausias XVII a. olandų tapybos „aukso amžiaus“ tradicijas. Tapybos pakilimą ir vėlesnį nuosmukį šiuo laikotarpiu rodo tai, kad apie 150 metų po to iki Van Gogo (1853−1890) Nyderlanduose neiškilo nei vienas dailininkas, paminėtinas Europos dailės istorijos kontekste.
Kai kurie iš garsiausių XVII a. olandų tapybos kūrinių:
Portretai
XVII a. olandų dailininkai stengėsi portretuose užfiksuoti žmogaus asmenybės bruožus, individualumą. Tai pasiekdavo vaizduodami žmogų netikėtu kampu, netradicine poza, aukštu vaizdavimo natūralizmo laipsniu, žmogaus emocijų vaizdavimu. Tai labai skyrėsi nuo tradicinių ankstesnių portreto žanro kūrinių, kuriuose portretuojamasis žmogus buvo vaizduojamas pasisukęs trijų ketvirčių kampu, sudėjęs rankas su daug jo amato ar religinių, giminės, šeimos, turto, padėties atributų. Garsiausiu XVII a. olandų portretistu įvardijamas Fransas Halsas. Išskirtinių portretų yra sukūręs Rembrantas, kuris dar pasižymėjo autoportreto žanre. Daugelis to meto paveikslų buvo mažų matmenų, išimtį sudarė didelių matmenų grupiniai portretai, kuriuose būdavo vaizduojami civilinės sargybos, gildijų nariai, šalpos organizacijų rėmėjai. Portretas buvo vienas svarbiausių to meto žanrų ir juos tapė daugelis garsiausių olandų tapytojų. Portreto žanre specializavosi Janas de Brajus, Bartolomėjus van der Helstas, Johanesas Verspronkas.
Buities žanras
Buities žanro paveikslai, kuriuose vaizduojamos kasdienės olandų buities scenos namų interjero, tavernų aplinkoje, muzikantai, prekybininkai, namų šeimininkės, valstiečiai, sparčiai išpopuliarėjo 1600−1650 m. laikotarpiu, kuomet jų paklausa padvigubėjo. Nepralenkiamu interjero šviesos vaizdavime laikomas Johanas Vermejeris, kurio paveiksluose vaizduojamos viena ar pora veikėjų romantiškoje ir ramioje aplinkoje. Janas Stenas, atvirkščiai, daugiausiai vaizdavo lėbautojų, triukšmingas ir gausias olandų šeimynų šventes. Fransas Halsas savo portretuose įterpdavo buities žanro paveikslams būdingų veikėjų mimikų, reakcijų vaizdavimą. Kitais reikšmingais dailininkais, kurie kūrė buities žanro paveikslus, minimi: Piteris de Hochas, Adrianas van Ostadė, Geritas Dau, Gerardas Terborchas, Gabrielius Metsu, Nikolas Masas.
Peizažai
Peizažas XVII a. Nyderlanduose tapo vienu populiariausių tapybos žanrų. Tarp 1610 ir 1679 m. olandų šeimynų inventoriuose peizažų kiekis pakito nuo 25 iki 40 %. Garsiausiu XVII a. olandų peizažistu paprastai įvardijamas Jakobas van Reisdalis. Iškart po jo minimi Janas van Gojenas, Meindertas Hobema, Albertas Keipas. Kai kurie peizažistai dar labiau specializavosi: Salomonas van Reisdalis žinomas upių peizažais, Hendrikas Averkampas − žiemos, Artas van der Neras − nakties ir pan. To meto tapyboje galima išskirti dvi kryptis: tonalių ir klasikinių peizažų. Tonalūs peizažai apibūdinami vieno tono, dažniausiai šiltos spalvos, dominavimu paveiksle, stengiantis perteikti atmosferos ir šviesos pajautimą. Tonalūs peizažai buvo artimi monochromatiniams paveikslams, juos tapė J. van Gojenas. Klasikinis peizažas pasižymėjo kompoziciniais elementais, grupuojamais aplink svarbiausius objektus, kontrastų tarp šviesos ir šešėlių išryškinimu. Juos tapė J. van Reisdalis, M. Hobema. Nedaug, bet išskirtiniais laikomų peizažų yra nutapę Rembrantas, Vermejeris.
Natiurmortai
XVII a. Nyderlanduose natiurmorto žanras klestėjo, buvo sukurta įvairių tipų natiurmortų: pusryčių ir puotų stalų, žaidimų, vanitas temos, gėlių, medžioklės, žvejybos, virtuvės. Tarp žymiausių dailininkų, kurie specializavosi natiurmorto žanre, minimi: P. Klasas, V. Heda, V. van Alstas, J. de Hemas, V. Kalfas, A. Boschartas, B. van der Astas, A. van Bejerenas.
Nuosprendis (1991 filmas)
Nuosprendis – 1991 m. sukurta drama, Berlyno kino festivalyje apdovanota Sidabriniu lokiu.
Turinys
Filmas sąlyginai sudarytas iš dviejų dalių.
Antroji filmo dalis – tai kaltinimą palaikančio prokuroro dvejonės dėl proceso ir jo paties veiksmų teisingumo.
Jakutiškis
Jakutiškiu vadinami kaimai:
Lombardijos Lyga
Lombardijos Lyga – 1167 m. suformuota karinė šiaurės Italijos miestų sąjunga. Ji buvo sudaryta daugiausia Veronos Lygos miestų sąjungos pagrindu. Lombardijos miestų sąjunga buvo nukreipta prieš Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos siekius panaikinti miestų laisves ir savivaldą. Lombardijos ir kiti miestai ją suformavo Pontid’oje, mažame miestelyje Lombardijoje. Lygos steigėjais buvo Ferara, Lodis, Milanas, Parma ir Pjačenca. Lombardijos lygoje dalyvavusių miestų skaičius buvo nepastovus, daugiausia jų buvo 20.
Po katastrofiško popiežiaus Aleksandro III pajėgų pralaimėjimo Monte Porzio mūšyje 1167 m. gegužę, Lombardijos Lyga tapo paskutine realia grėsminga jėga imperatoriui ir buvo popiežių remiama. 1176 m. Lombardijos Lygos kariuomenė Lenjano mūšyje sumušė Frydricho Barbarosos kariuomenę. Lombardijos lyga 1237 m. sumušė Frydricho II kariuomenę, tokiu būdu pasipriešindama jo siekiams pakeisti šiaurės Italijos valdymo sistemą.
Sidariškė (ežeras)
Sidariškė arba Sidoriškė – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Perlojos. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,19 km, plotis – iki 0,075 km. Altitudė 129 m. Šiaurvakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę medžiais. Pietinis krantas žemas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Kucakiemio kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nedzingės upės baseinui.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba – Panevėžio miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 31 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Vaiduoklių miestas (2008 filmas)
Vaiduoklių miestas – 2008 m. JAV sukurta komiška drama.
Siužetas
Dantistui Bertramui Pinkui turėjo būti atlikta nesudėtinga operacija su daline nejautra, tačiau šis pareikalavo pilnos narkozės, dėl kurios trumpam buvo atsidūręs prie mirties. Atsigavęs Pinkus supranta, kad gali matyti vaiduoklius - žmones, kurie mirė, tačiau dar turi žemėje „nebaigtų reikalų“. Atradę, kad yra žmogus, galintis juos matyti, šie pradeda persekioti Pinkų, tačiau šis, įpratęs gyventi vienas ir rūpintis tik savo paties problemomis, visai neketina šiems padėti. Galiausiai vienas vaiduoklių, buvęs pasiturintis verslininkas Frenkas, šiam pažada, kad kiti jį paliks ramybėje, jei jis sutiks padėti bent jam vienam. Frenką kamuojanti problema – jo žmona Gven, kuri susitikinėja su žmogaus teisių gynėju Ričardu, jo manymu, besigviešiančiu jos pinigų ir Pinkaus užduotis – atskleisti „tikruosius“ Ričardo motyvus...