cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolfas Jucys
Adolfas Jucys (1904 m. rugsėjo 12 d. Klausgalvų Medsėdžiai, Salantų valsčius, Rusijos imperija – 1974 m. vasario 4 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – lietuvių fizikas teoretikas bei matematikas, akademikas, vienas žymiausių XX a. Lietuvos mokslininkų. Geriausiai žinomas kaip vienas iš daugiaelektronių atomų teorijos kūrėjų.
Vaikystė
1912 m., paūgėjus vyresniesiems vaikams, Pranas Jucys nutarė tris jauniausius – Stefaniją, Adolfą ir Juozą – išleisti į Salantų pradinę mokyklą. Čia Adolfas mokėsi iki 1915 m., kuomet prie apylinkių priartėjo frontas. Netrukus mirė tėvas, todėl karo metais šeima vertėsi sunkiai, o pokariu Adolfas darbavosi ūkyje. Prie mokslų grįžo tik po šešerių metų – 1921–1922 m. jį privačiai mokė Salantų liaudies mokyklos vedėjas Stasys Majoras, o nuo 1922 m. metus praleido Kretingos progimnazijoje. 1923 m., dar nesibaigus mokslo metams, persikėlė į trečią Plungės „Saulės“ realinės gimnazijos klasę. Adolfui gerai ėjosi visi dalykai, visą laiką buvo geriausias mokinys klasėje. Gimnaziją baigė 1927 m. su trečiąja jos laida, visus egzaminus išlaikė pačiais aukščiausiais įvertinimais – penketais.
Studijų metai
1927 m. rugsėjo 12 d. buvo priimtas į Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto Matematikos-fizikos skyrių. Kadangi universitetas bendrabučių neturėjo, Adolfas kartu su mokyklos draugu Antanu Šimkumi nuomojosi kambarį. Studijų metais įstojo į etnografinio pobūdžio Simono Daukanto studentų žemaičių draugiją, buvo aktyvus jos narys, rinktas pirmininku. Pas Igną Končių atliko diplominį darbą tema „Triodinė lemputė“, apgynė jį aukščiausiu įvertinimu ir 1931 m. spalio 20 d.baigė universitetą.
Akademinė veikla
1945 m. kovo 17 d. gavo fizikos-matematikos mokslų kandidato laipsnį ir docento vardą. 1951 m. gruodžio 27 d. Leningrado valstybinio A. Ždanovo universiteto Fizikos fakultete apgynė fizikos-matematikos mokslų daktaro disertaciją, o po dvejų metų gavo profesoriaus vardą.
Asmeninis gyvenimas
1934 m. rugsėjo 6 d. vedė Sofiją Nezabitauskaitę, operos solistės Adelės Galaunienės seserį. Sofija, kilusi iš Baidotų kaimo, buvo dvejais metais jaunesnė už Adolfą, tačiau į universitetą, studijuoti teisės, įstojo tais pačiais metais, kaip ir jis. Susipažino minėtoje S. Daukanto draugijoje. 1936 m. pabaigoje susilaukė sūnaus Algimanto Adolfo Jucio, 1945 m. – Gedimino.
Žymūs pasiekimai
Pagrindinė Adolfo Jucio mokslinių tyrimų sritis buvo atomo teorija. Konsultavęsis pas Douglas Hartree Mančesterio universitete, skaičiavo anglies atomo bangines funkcijas Hartrio ir Foko metodu, prisidėjo prie jo tobulinimo. Apibendrino nepilno kintamųjų atskyrimo metodą atomams, turintiems daugiau kaip du elektronus. Taip pat vystė patikslintus atomo elektronų sluoksnių aprašymo metodus, įrodė atomų dvielektronių sužadinimų svarbą. Išplėtojo grafinį metodą judesio kiekio momento teorijos dydžiams vaizduoti ir veiksmams su jais atlikti.
1955 m. Vilniaus universitete Adolfo Jucio iniciatyva pradėjo veikti pirmasis elektroninis skaičiavimo įrenginys Lietuvoje – elektroninis integratorius ELI-12. Jį sutiko atiduoti Maskvos Lomonosovo universitetas. 1962 m. Fizikos ir matematikos institute taip pat A. Jucio pastangomis įkurtas Skaičiavimo centras, gauta pirmoji Lietuvoje elektroninė skaičiavimo mašina BESM-2M. Reguliarūs skaičiavimai ja prasidėjo 1963 m. vasario 18 d., o po aštuonerių metų eksploatacijos jos vietoje buvo sumontuota nauja ESM – BESM-6.
Centralnaja Točka
Centralnaja Točka – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Rusijoje apie 100 km į šiaurės vakarus nuo Asino, Asino rajonas, Tomsko sritis.
Fidžio demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Fidžio demografiją.
== Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos == Gyventojų skaičius: 827 900 (2007 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Metinis populiacijos prieaugis: – 1.40 % (2006 m. apsk.)
Gimstamumas: 23.48 gimimų/1000 gyv. per metus (2000 m. apsk.)
Mirtingumas: 5.78 mirčių/1000 gyv. per metus (2000 m. apsk.)
Migracija (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): - 3,6 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 68 % (2008 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 14.45 mirusiųjų/1000 gimimų (2000 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:
Centralnaja Točka
Lietuviai
1948 m. sausio į Centralnaja Točką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremtos 78 šeimos. Iš Asino jie buvo atvaryti pėsti. Tuo metu Centralnaja Točką sudarė keli barakai ir trobelės taigoje. Vėliau gyvenvietė išsiplėtė. Su kitomis gyvenvietėmis buvo susisiekiama upėmis: žiemą – rogėmis, vasarą – valtimis. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, į kirtavietes kasdien eidavo apie 3 km; dirbo pamainomis. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1957–1959 m. tremtiniams išvykus į Lietuvą, gyvenvietė sunyko, vėliau sudegė. Centralnaja Točka kapinėse buvo palaidoti 34 lietuvių palaikai, 1990 m. į Lietuvą parvežta 21.
Mevlevi ordinas
Mevlevi ordinas  – sufijų ordinas, kilęs iš Konijos miesto dabartinėje Turkijoje, įkurtas XIII a. žymaus poeto, mistiko, teologo Džalaladino Rumi. Ordinas dar žinomas „besisukančių dervišų“ pavadinimu dėl savo išskirtinės maldos praktikos šokti sukantis.
Ordinas įkurtas 1273 m., jau po Rumi mirties, jo pasekėjų, ypač Hiusametino Čelebio. Meveleviai tiki, kad atlikdami zikr šokio forma ritualinės muzikos fone gali pasiekti sąjungą su Dievu. Toks zikr ritualas sufijų vadinamas Sama. Šis šokis simbolizuoja mistinę vidinę žmogaus kelionę per protą ir meilę link tobulybės. Samos praktikos kūrėju laikomas Rumi – pasakojama, kad jis vaikščiojęs po turgų ir išgirdęs ritmingą auksakalių kalimą bei jų kalbamą zikr „la elaha ella’llah“. Rumi užliejęs džiaugsmas ir jis ėmęs suktis iškėlęs rankas į dangų.
Mevlevi dervišų atliekama Sema yra ceremonizuota, ją sudaro keturios dalys: Naat ir Taksim (muzikinė įžanga), Devr-i Veled (dervišų nusilenkimas vienas kitam), Keturi Selamai (dervišų šokis), Baigiamoji malda (citata iš Korano). Dervišai atlikdami Semą vilki specialius baltus, ilgaskvernius drabužius, ilgą kepurę (kûlah) sukasi ant dešinės kojos aplink šeichą, dešinė ranka ištiesta link dangaus.
Osmanų valdymo metais Mevlevi ordinas klestėjo, chanakos steigėsi ne tik Turkijos miestuose, bet ir Sirijoje, Libane, Balkanuose, Egipte. 1925 m. paskelbus Turkijos Respubliką ordinas buvo uždraustas, chanakos uždarytos, nariai persekioti. Nors pats ordinas taip ir neatkurtas, tačiau 1954 m. panaikinti apribojimai pasirodymams. Palaipsniui dervišų šokis tapo Turkijos turistiniu ženklu, dabar šie šokiai dažnai atliekami restoranuose, koncertuose, renginių metu ir kt.
Urvas
thumb|200px|[[Lečugiljos urvas, JAV]]
Bobiliškės
Bobiliškės – kaimas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Mosėdžio.
Urvas
Urvas (graik. spelaion) – požeminė ertmė, ola žemėje. Mokslas, tyrinėjantis natūralius urvus, olas, ertmes, plyšius ir viską kas su jais susiję vadinamas speleologija (urvotyra, požeminė geografija). Pagal speleologijoje taikomą apibrėžimą į urvas tai tokia ertmė, į kurią gali patekti žmogus ir jis turi būti ne trumpesnis nei 5 m. Urvai yra natūralūs dariniai, todėl žmogaus sukurtos ertmės (pvz., šachtos) nelaikomos urvais.
Susidarymas
Urvais susidaro vykstant geologiniams procesams.
Žinomiausi urvai ir jų sistemos
thumb|250px|[[Šovė urvas Prancūzijoje.]]
Danielius Vaitelis
Danielius Vaitelis-Briedis (1913 m. Geležiuose, Vadoklių valsčius – 1948 m. gegužės 13 d. Juodvisinėje, Taujėnų valsčius) – Lietuvos rezistentas, kovotojas už Nepriklausomybę, Lietuvos partizanų Vyčio apygardos vadas.
Biografija
1932 m. baigęs Šėtos progimnaziją, įstojo į Kėdainių kultūros ir technikos mokyklą, bet jos nebaigęs pradėjo mokytis Kauno karo mokykloje, kurią baigė 1938 m., gavo artilerijos leitenanto laipsnį. 1940 m. paleistas į atsargą.
Elena Grinaveckienė
Elena Šopaitytė-Grinaveckienė (1928 m. birželio 10 d. Klišiuose, dab. Jurbarkas – 1999 m. rugsėjo 29 d. Kaune) – Lietuvos kalbininkė, dialektologė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
Vyras Vladas Grinaveckis. 1947 m. baigė Jurbarko gimnaziją, 1952 m. Vilniaus universitetą. 1958 m. filologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1955 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas), 1960–1966 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vadovė. Palaidota Jurbarke.
Mokslinė veikla
Tyrė lietuvių kalbos, daugiausia Mituvos upyno tarmes, t. p. periferines tarmes, lietuvių ir slavų kalbų sąveiką. Parengė tarmių tekstų rinkinių, Lietuvių kalbos žodynui užrašė apie 35 000 žodžių.
Danielius Vaitelis
Biografija
1997 m. Danieliui Vaiteliui-Briedžiui suteiktas Kario savanorio statusas. 1998 m. Lietuvos Prezidento dekretu apdovanotas Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu.
Airijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Airijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Tarybinės enciklopedijos
Tarybinės enciklopedijos ir jų leidyba siejama su leidykla Sovietinė enciklopedija (издательствo акционерное общество „Советская энциклопедия“), įkurta 1925 metais SSRS CK Prezidiumo įsaku. Ji tuo metu pagal savo teisinę formą buvo akcinė bendrovė.
Pirmasis leidinys – Didžioji tarybinė enciklopedija (1926-1947, 66 tomai, 50 000-80 000 tiražas).
Dukterinė DTE enciklopedija – Mažoji tarybinė enciklopedija, (1928-1931, 10 тт.; 1933-1941, 11 тт; 1958-1960, 10 тт.), taip pat išleisti DTE metraščiai Ежегодники БСЭ-3 (1957-1990 гг.).
Valstybinės premijos
Už šių enciklopedijų leidimą buvo paskirtos valstybinės premijos:
Kiti žinynai
Tikrais įvykiais tapo išleidimas tokių žodynų ir enciklopedijų kaip:
Didysis enciklopedinis žodynas („Большой энциклопедический словарь“, pervadintas „Советский энциклопедический словарь“) yra iki šiol žinomas kaip vienas geriausių žinynų tarp plačiosios visuomenės sluoksnių dabartinėje Rusijoje (ir kitose rusiškai kalbančiose valstybėse).
Lietuvos istorijos institutas
Lietuvos istorijos institutas – pagrindinė Lietuvos mokslo įstaiga, užsiimanti Lietuvos archeologija, etnologija (socialine antropologija), heraldika, sfragistika, numizmatika, paleografija, genealogija bei kitais fundamentiniais istorijos tyrimais.
Istorija
thumb|right|250px|Pastatas, kuriame institutas veikė 1945–[[1994 m.]] Pradžią platesniems moksliniams Lietuvos praeities tyrimams padarė 1855 m. įkurti Vilniaus laikinoji archeologijos komisija ir Senienų muziejus, jų įkūrimo iniciatoriai buvo Konstantinas Benediktas Stanislovas Tiškevičius, Eustachijus Tiškevičius, Adomas Honoris Kirkoras, Adomas Pliateris, Vladislovas Sirokomlė. Jie kasinėjo archeologijos paminklus, rinko ir užrašinėjo padavimus, legendas, rusų ir lenkų kalbomis leido leidinį „Vilniaus archeologijos komisijos užrašai“, surinko ir išleido senų Lietuvos graviūrų albumą.
Komisijos veiklą pratęsė 1907 m. Vilniuje įsikūrus Lietuvių mokslo draugija ir 1919 m. sudaryta Valstybinė archeologijos komisija. Siekiant susistemintai tirti lietuvių kalbą, lietuvių tautosaką ir Lietuvos praeitį, 1939 m. kovo 9 d. Kaune, Valstybės Tarybos salėje įkurtas Lituanistikos institutas. Institute buvo trys skyriai:
Lietuvos istorijos skyrių sudarė Proistorės, Archeografijos ir Istorijos sekcijos. Skyriuje dirbo Vilniaus universiteto istorikai Ignas Jonynas, Zenonas Ivinskis, Adolfas Šapoka bei Juozas Stakauskas, Vincas Trumpa, Konstantinas Avižonis, Simas Sužiedėlis. 1939–1940 m. veiklos rezultatai buvo paskelbti pirmame istorijos mokslo žurnalo „Lietuvos praeitis“ numeryje.
1940 m. Lietuvą okupavus Raudonajai armijai, vietoje Lituanistikos instituto įkurta Lietuvos mokslų akademija, kurios Humanitarinių mokslų skyriuje įsteigtas Istorijos ir archeologijos institutas. Pirmuoju jo direktoriumi 1941 m. balandžio 25 d. patvirtintas Konstantinas Jablonskis. Antrojo pasaulinio karo metais istorijos mokslo tyrimai buvo nutrūkę ir vėl atnaujinti 1945 m.
1952 m. Lietuvos istorijos institutas sujungtas su Teisės institutu. 1955 m. šis Istorijos ir teisės institutas buvo reorganizuotas į Lietuvos TSR Mokslų akademijos Istorijos institutą. 1988 m. Lietuvos istorijos institute buvo įsteigtas Pilių istorijos skyrius, kuris 1993 m. pertvarkytas į savarankišką Pilių tyrimo centrą „Lietuvos pilys“. 1990 m. balandžio 9 d. Lietuvos MA Istorijos institutas pavadintas Lietuvos istorijos institutu, o 1991 m. birželio 21 d. įregistruotas kaip savarankiška valstybinė mokslo įstaiga.
Skyriai
Institute dirba 125 etatiniai darbuotojai, iš jų – 67 mokslininkai (4 humanitarinių mokslų habilituoti daktarai). Instituto bibliotekoje sukaupta daugiau kaip 144 000 vnt. įvairių laikotarpių leidinių istorine tematika.
Leidyba
Institutas kasmet vidutiniškai išleidžia 20 knygų. 1995–2006 m. išleistos 22 Lietuvos Metrikos knygos. Prioritetine kryptimi ir toliau lieka Lietuvos istorijos šaltinių publikavimas, bei daugiatomės „Lietuvos istorijos“ parengimas ir išleidimas.
Institutas leidžia tęstinius mokslo leidinius: „Lietuvos istorijos metraštis“, „Lietuvos archeologija“ (nuo 2005 m. kartu su Vilniaus ir Klaipėdos universitetais), „Lietuvos etnologija: socialinės antropologijos ir etnologijos studijos“, straipsnių rinkinius užsienio kalbomis – „Lithuanian Historical Studies“ ir „Archaeologia Baltica“.
1460 m.
1460 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Rimiškių apylinkė
Rimiškių apylinkė (arba Rymiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Kurio apylinkės ir Beinoravos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Smilgių apylinkės.
Lingėniškė
Lingėniškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Iždonų.
Milinis
Milinis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Milinienė (ištekėjusi moteris) ir Milinytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Old Boots, New Dirt
Old Boots, New Dirt – šeštasis amerikiečių kantri atlikėjo Jason Aldean studijinis albumas, išleistas 2014 m. spalio 7 d. Nepaisant nevienodų kritikų atsiliepimų, įrašas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmą savaitę pardavus 278,000 kopijų. Po dviejų mėnesių nuo išleidimo, buvo parduota virš milijono kopijų ir albumas tapo platininiu.
Wiktor Thommée
Viktoras Tomy (1881 m. gruodžio 30 d. Švenčionyse, Rusijos imperija – 1962 m. lapkričio 13 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – prancūzų kilmės Rusijos imperijos ir Lenkijos karininkas.
Biografija
Gimė 1881 m. gruodžio 30 d. Švenčionyse, prancūzų kilmės Edvardo ir Juzefos Egert Tomy šeimoje. Mokėsi Lydos ir Daugpilio mokyklose. 1901-1904 m. mokėsi Sankt Peterburgo karininkų mokykloje. 1904-1905 m. kovėsi Rusijos-Japonijos kare. 1904 m. tapo paporučikiu. Buvo du kartus sužeistas ir kelis mėnesius praleido ligoninėje. Paleistas iš ligoninės mokėsi Charkovo prekybos mokykloje. 1907 m. tapo poručiku. 1911 m. tapo štabskapitonu. 1912 m. grįžo į Rusijos imperijos kariuomenę, kovėsi I pasauliniame kare. 1915 m. tapo kapitonu. 1916 m. tapo papulkininkiu. Po Rusijos revoliucijos išėjo iš Rusijos armijos ir 1918 m. rugsėjo 25 d. Kubanėje prisijungė prie naujai suformuoto lenkų būrio. 1919-1920 m. kovėsi Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. tapo pulkininku. 1924 m. tapo generolu. Tarpukaryje tarnavo Breste, Gardine, Bydgoščiuje, Torunėje ir Lodzėje. 1926 m. buvo išvykęs mokytis karybos į Paryžių.
Vokiečiams užpuolus Lenkiją vadovavo Lodzės gynybai. 1939 m. rugsėjo 8 d. jo vadovaujamas būrys laimėjo Vola Cyrusovos mūšį, tačiau vėliau turėjo atsitraukti į rytus. 1939 m. rugsėjo 13 d. įsitvirtino Modlino tvirtovėje, kurioje išsilaikė iki rugsėjo 29 d. ir pritrūkus šaudmenų, maisto ir vandens atsargų kapituliavo. Iš pradžių buvo paleistas, bet lapkričio 7 d. suimtas ir išvežtas į Vokietiją. Visą II pasaulinį karą praleido įvairiose Vokietijos karo belaisvių stovyklose. 1945 m. išlaisvinus stovyklą išvyko į Jungtinę Karalystę, kur prisijungė prie šioje šalyje veikusių Lenkijos karinių pajėgų, tačiau 1947 m. sausį grįžo į komunistinę Lenkiją ir prisijungė prie Lenkijos Liaudies Respublikos armijos, tačiau greitai buvo išleistas į pensiją. Senatvėje skurdžiai gyveno Gdynioje, kartais dirbdavo valytoju. Mirus Lenkijos komunistų lyderiui Bolesław Bierut ir prasidėjus nedideliam politiniam atšilimui, 1956 m. jam pradėta mokėti pensija ir suteiktas butas Varšuvoje. Mirė 1962 m. lapkričio 13 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos Povonzkų karininkų kapinėse. 1964 m. sausio 1 d. po mirties suteiktas divizijos generolo laipsnis.
Albanijos Superlyga
Albanijos Superlyga (Kategoria superiore) – aukščiausioji Albanijos profesionalų futbolo lyga. Lygą organizuoja 1931 m. įkurta Albanijos Asociacija.
Istorija
Lyga įkurta 1930 m., tuo metu buvo vadinama Pirmąja lyga (Kategoria e Pare).
1998 m. aukščiausiuoju futbolo lygmeniu tapo Superlyga, o Pirmoji lyga yra antrasis Albanijos futbolo sistemos lygmuo.
Tituluočiausias klubas – KF Tirana. Čempionais tapo 26 kartus.
Formatas
Lygoje žaidžia 10 ekipų. 1930 metais lygoje varžėsi 6 komandos, 1998 metais – 16 komandų, 1999 metais 14 komandų, 2003-2006 metais – 10 komandų.
Nuo 2007 m. buvo 12 komandų, o pastrauoju metu grįžta prie 10 komandų formato.
Komandos
2022–2023 m. sezono dalyviai
Titulai
Atnaujinta:
Helenizmas
thumb|Seleukas I, Seleukidų dinastijos pradininkas Helenizmas – Graikijos istorijos periodas nuo Aleksandro Didžiojo mirties 323 m. pr. m. e. iki 146 m. pr. m. e., kai Graikija buvo paversta viena iš Romos provincijų. Nors Romos valdymas iš esmės nepaveikė helenistinės visuomenės ir kultūros, kuri nepasikeitė iki krikščionybės paplitimo, bet baigėsi graikų politinė nepriklausomybė.
Makedoniečių dominavimas
left|thumb|left|200px|Sidabrinė moneta vaizduojanti [[Demetrijus I iš Baktrijos|Demetrijų, Indo-graikų karalystės įkūrėją]]
Aleksandro Makedoniečio nukariavimai turėjo daugybę pasekmių graikų miestams. Jie išplėtė graikų horizontą, padarydami V-IV a. pr. m. e. miestų konfliktus mažus ir nereikšmingus. Prasidėjo nuolatinė migracija, ypač jaunų ir ambicingų žmonių, į naujas graikų imperijas rytuose. Daug graikų vyko į Aleksandriją, Antiochiją ir Aleksandro Makedoniečio įkurtus miestus iki dabartinių Afganistano ir Pakistano teritorijų, kur Graikų-baktrų ir Indo-graikų karalystės išliko iki I a. pr. m. e. pabaigos.
Pralaimėjimas Filipui ir Aleksandrui graikų miestus įtikino, kad jie neatgaus politinės nepriklausomybės ir makedoniečiams ir jų įkurtoms valstybėms jie nepasipriešins, nebent susivienys. Graikai per daug vertino vietinę nepriklausomybę, kad iš tiesų susijungtų, bet jie kelis kartus mėgino suformuoti federaciją, kurios dėka atgautų nepriklausomybę.
Po Aleksandro Makedoniečio mirties jo karvedžiai (diadochai) pradėjo kovoti dėl valdžios, suardydami jo imperiją į keletą naujai įkurtų karalysčių. Makedonija atiteko Kasandrui, svarbiausio Aleksandro karvedžio Antipatro, po kelių karo metų tapusio didžiosios Graikijos dalies valdovu, sūnui. Jis įkūrė naują Makedonijos sostinę Tesalonikuose ir iš esmės buvo neblogas valdovas.
Kasandrui metė iššūkį Antigonas, Anatolijos valdovas, kuris pažadėjo jį parėmusiems graikų miestams nepriklausomybę. Tai sukėlė sėkmingus maištus prieš Kasandro vietininkus. 307 m. pr. m. e. Antigono sūnus Demetrijus užėmė Atėnus ir juose atkūrė Aleksandro panaikintą demokratiją. Bet 301 m. pr. m. e. Kasandro ir kitų helenistinių karalysčių koalicija nugalėjo Ipso mūšyje ir neišsipildė Antigono planai suvienyti imperiją.
Bet po Kasandro mirties 298 m. pr. m. e. Demetrijus tapo Makedonijos valdovu. Jis buvo nugalėtas antros graikų karalysčių koalicijos 295 m. pr. m. e. ir Graikija atiteko Lisimachui iš Trakijos. Jis buvo nužudytas 280 m. pr. m. e. Makedonijos sostas atiteko Demetrijaus sūnui Antigonui II, kuris nugalėjo į Graikiją įsiveržusius galus, kurie tuo metu gyveno Balkanuose. Mūšis su galais suvienijo Makedonijos Antigonidus ir Antiochijos Seleukidos. Ši sąjunga buvo nukreipta prieš turtingiausią helenistinę jėgą, Egipto Ptolemėjus.
267 m. pr. m. e. Ptolemėjus II įtikino graikų miestus maištauti prieš Antigoną, kilo Chremonido karas, pavadintas Atėnų lyderio Chremonido vardu. Graikų miestai buvo nugalėti, Atėnai prarado nepriklausomybę ir demokratiją. Etolijos lyga išliko tik Peloponese, bet už Tėbus 245 m. pr. m. e. tapo Makedonijos sąjungininku. Atėnai prarado politinę svarbą, nors jie liko didžiausiu, turtingiausiu ir kultūringiausiu Graikijos miestu. Antigonas II nugalėjo Ptolemėjų laivyną prie Koso ir užvaldė Egėjo jūros salas, išskyrus Rodą.
Filipas V
thumb|200px|[[Filipas V iš Makedonijos|Filipas V, "Graikijos numylėtinis", dėvintis karališką diademą]] Antigonas II mirė 239 m. pr. m. e. Achajos lygos miestuose kilo maištas. Antigono II sūnus Demetrijus II mirė 229 m. pr. m. e., palikdamas vaiką (Filipą V) karaliumi, o karvedį Antigoną Dosoną regentu. Achajos lyga, nors formaliai priklausė Ptolemėjams, iš tiesų buvo nepriklausoma ir valdė pietinę Graikiją. Atėnai liko nuo konflikto nuošaly.
Sparta liko priešiška Achajos lygai ir jos karalius Kleomenas III ją užėmė 227 m. pr. m. e. Achajos lygos lyderiui Aratui labiau patiko toli esanti Makedonija, nei čia pat esanti Sparta ir jis tapo Dosono sąjungininku. Antigonas Dosonas 222 m. pr. m. e. nugalėjo Spartą ir ją okupavo. Tai buvo pirmas kartas, kai kas nors sugebėjo tai padaryti.
Filipas V, atėjęs į sostą po Dosono mirties 221 m. pr. m. e. buvo paskutinis graikų valdovas turėjęs pakankamai talento ir galimybę suvienyti Graikiją prieš „vakaruose kylančius debesis“, t. y., nuolat stiprėjančią Romą. Jis buvo vadinamas „Graikijos numylėtiniu“. Jo globojama Naupakto taika (217 m. pr. m. e.) užbaigė konfliktą tarp Makedonijos ir graikų lygų. Jis valdė visą Graikiją išskyrus Atėnus, Rodą ir Pergamą.
Tačiau 215 m. pr. m. e. Filipas V tapo Romos priešo Kartaginos sąjungininku, o tai pirmąkart privertė Romą kištis į Graikijos reikalus. Ji skatino maištus prieš Filipą V, sudarė sąjungą su Rodu ir Pergamu, stipriausia jėga Mažojoje Azijoje. Pirmasis Makedonijos karas kilo 212 m. pr. m. e. ir baigės be nugalėtojo 205 m. pr. m. e., bet Makedonija buvo pažymėta kaip Romos priešė. Rodas užvaldė Egėjo jūros salas.
202 m. pr. m. e. Roma nugalėjo Kartaginą ir sąjungininkų Rodo, Pergamo ir graikų miestų skatinama nukreipė dėmesį į rytus. 198 m. pr. m. e. kilo Antrasis Makedonijos karas dėl miglotų priežasčių. Tačiau tikriausiai Roma Makedonijoje įžvelgė Seleukidų, didžiausios valstybės rytuose, sąjungininkę. Graikijos sąjungininkai paliko Filipą ir jis pralaimėjo lemiamam Kinoscefalų mūšyje Romos prokonsulo Tito Kvinkcijaus Flaminino.
GAZ
thumb|right|220px|GAZ-69 thumb|220px|GAZ-66 thumb|right|220px|GAZ M-20 Pobeda thumb|right|240px|GAZ-13 Čiaika thumb|right|220px|GAZ-24 Volga thumb|rigr|220px|GAZ-53
Helenizmas
Filipas V
Graikų laimei, Flamininas buvo nuosaikus žmogus ir žavėjosi graikų kultūra. Filipas turėjo atsisakyti laivyno ir tapti Romos sąjungininku, bet liko soste. Per Istmijos žaidynes 196 m. pr. m. e. Flamininas paskelbė Graikijos miestų nepriklausomybę, nors Korinte ir Chalke liko romėnų įgulos. Bet Romos pažadėta laisvė buvo iliuzija. Visi graikų miestai išskyrus Rodą, buvo įtraukti į naują Romos kontroliuojamą lygą, o demokratiją pakeitė Romai ištikimi aristokratijos režimai.
GAZ
GAZ (Горьковский автомобильный завод, Nižnij Novgorodas, Rusija) – automobilių gamykla, įkurta 1929 m. kaip NNAZ, bendradarbiaujant gamyklai Ford ir Tarybų Sąjungai. Pavadinimas buvo pakeistas, kai miestas buvo pervadintas Maksimo Gorkio vardu. Gamyklos pirmasis modelis buvo neypatingai brangus GAZ-A, iš pat pradžių parduotas kaip NAZ A. Tais pačiais metais buvo pradėtas gaminti sunkvežimis GAZ-AA. Abiejų pirmtakai – Ford modeliai Ford A ir Ford AA. „A“ produkcija buvo gaminama 1932–1936 m. ir per tą laiką buvo pagaminta per 100.000 pavyzdžių.
Helenizmas
Romos iškilimas
192 m. pr. m. e. kilo karas tarp Romos ir Antiocho III, Seleukidų valdovo. Kai kurie graikų miestai Antiochą laikė Graikijos išgelbėtoją nuo Romos, bet Makedonija buvo Romos pusėje ir Antiochas pralaimėjo prie Termopilų 191 m. pr. m. e. Per karą romėnai pirmąkart įsiveržė į Aziją ir nugalėjo Antiochą Magnezijoj prie Sipilo 190 m. pr. m. e. Per Graikiją ėjo romėnų komunikacijos su rytais ir romėnų kareiviai nuolat joje būdavo. Apamėjos taika 188 m. pr. m. e. paliko Graikiją Romos valdžioj.
GAZ
Nuorodos
Kai kurių Volga modelių nuotraukos
Helenizmas
Romos iškilimas
Roma vis giliau vėlėsi į graikų reikalus, nes pralaimėjusi pusė kreipdavosi į ją pagalbos. Makedonija liko nepriklausoma, nors formaliai Romos sąjungininke. Po Filipo V mirties 179 m. pr. m. e., Makedonijos sostas atiteko sūnui Persėjui, kuris, kaip visi Makedonijos karaliai, svajojo sau suvienyti Graikiją. Makedonija tam buvo per silpna, bet Eumenas II, Pergamo valdovas ir Romos sąjungininkas, įtikino romėnus, kad Persėjas kelia grėsmę.
Graikija praranda nepriklausomybę
171 m. pr. m. e. Roma paskelbė Makedonijai karą ir atgabeno į Graikiją 100 tūkst kareivių. Makedonijos armija neprilygo romėnams, o Persėjas nesugebėjo graikų miestų įtikinti jam padėti. Dėl blogo romėnų vadovavimo, jam pavyko išsilaikyti trejus metus, bet 168 m. pr. m. e. į Graikiją buvo atsiųstas Lucijus Emilijus Paulas, visiškai nugalėjęs makedoniečius prie Pidnos. Persėjas buvo pagautas ir nugabentas į Romą, Makedonija padalinta, o jai padėję, net retoriškai, graikų miestai nubausti. Net Romos sąjungininkai Rodas ir Pergamas prarado nepriklausomybę.
Nuotykių ieškotojo Adrisko vedami makedoniečiai sukilo prieš Romą 149 m. pr. m. e. Kitais metais ji buvo aneksuota ir tapo Romos provincija ir pirmąja graikų valstybe, kurią ištiko toks likimas. Tada romėnai pareikalavo, kad būtų išardyta Achajos lyga, paskutinė graikų nepriklausomybės tvirtovė. Achajos lyga atsisakė ir paskelbė karą Romai. Prie jos prisidėjo dauguma graikų miestų, net vergai buvo paleisti kautis už Graikijos nepriklausomybę. Romos konsulas Lucijus Mumijus atvyko su armija iš Makedonijos ir nugalėjo graikus, Korintas buvo sugriautas iki pamatų.
146 m. pr. m. e. Graikijos pusiasalis, išskyrus salas, tapo Romos protektoratu. Visur, išskyrus Atėnus ir Spartą, buvo įvesti romėnų mokesčiai, o miestus valdė vietiniai Romos sąjungininkai. 133 m. pr. m. e. mirė paskutinis Pergamo karalius ir paliko savo karalystę Romai ir ji užvaldė beveik visą Graikiją. thumb|350px|Ptolemėjų Egipto graikų kareiviai, [[100 m. pr. m. e. Nilo mozaikos detalė]]
Paskutinis smūgis Graikiją ištiko 88 m. pr. m. e., kai prieš Romą sukilo Ponto karalius Mitridatas VI iš Ponto ir nužudė 100 tūkst. romėnų ir jų sąjungininkų Mažojoje Azijoje. Nors Mitridatas nebuvo graikas, daugelis graikų miestų, įskaitant Atėnus, nuvertė Romos statytinius ir prisijungė prie jo. Kai Romos generolas Lucijus Kornelijus Sula išvijo Mitridatą iš Graikijos, romėnai vėl keršijo maištininkams, ir graikų miestai nebeatsigavo. Mitridatą galiausiai nugalėjo Pompėjus Didysis 65 m. pr. m. e.
Graikija buvo siaubiama ir per Romos pilietinius karus, kurių dalis ten vyko. Galiausiai Augustas prijungė Graikiją kaip Achajos provinciją 27 m. pr. m. e. Kovos su Roma sumažino graikų miestų gyventojų skaičių ir juos demoralizavo. Tačiau valdant Romai baigėsi karai ir tokie miestai kaip Atėnai, Tesalonikai greitai suklestėjo.
Termino kilmė
Terminą pasiūlė naudoti vokiečių istorikas Johanas Gustavas Droisenas.
1461 m.
1461 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Skindėriškė
Skindėriškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kaltinėnų, prie.
Cadaveria
Cadaveria – muzikos grupė susikūrusi Italijoje, 2001 metais.
Istorija
Grupė susikūrė po to kai Cadaveria (tikrasis vardas Raffaella Rivarolo) ir Flegias (tikrasis vardas Marçelo Santos) išėjo iš grupės Opera IX dėl ten kilusių nesutarimų tarp narių. 2002 metais grupė Cadaveria išleido savo debiutinį ir didžiausio pasisekimo sulaukusį albumą pavadinimu „The Shadows' Madame“. Dar po dvejų metų grupė išleido antrąjį savo albumą „Far Away From Conformity“. 2007 metais buvo išleistas labumas „In Your Blood“. Paskutinis albumas „Horror Metal“ išleistas 2012 metais. 2001–2003 metais prie grupės buvo prisidėjęs Baron Harkonnen kuris grojo sintezatoriumi, tačiau grupę paliko nes norėjo daugiau dėmesio skirti savo grupei DyNAbyte, prie pastarosios taip pat prisideda ir Cadaveria su bosistu Killer Bob.
Muzika
Šios grupės muzikos žanras yra labai unikalus susidedantis iš black metal, thrash metal, death metal, gothic metal, symphonic metal elementų. Dainų žodžiai taip pat yra visiškai nesitaikantys į standartus dažniausiai yra dainuojama apie dvasinius ir filosofinius dalykus.
Poniova
thumb|230px|XX a. pr. poniova ([[Belgorodo sritis)]] thumb|230px|Liaudies ansamblio narės, seginčios poniovas
Poniova  – rusų moteriško tautinio rūbo dalis, vilnonis ištekėjusių moterų sijonas, sudarytas iš kelių medžiagos gabalų ir gausiai išpuoštas.
Poniova buvo dėvima ne tik namuose, bet ir gatvėje. Ji sudaryta iš kelių susiūtų arba tik iš dalies susiūtų medžiagos gabalų, sunertų ties juosmeniu ant juostelės. Ponevos siūtos iš naminio audimo (vėliau – languoto) vilnonio audinio juodos, tamsiai mėlynos, rečiau – raudonos spalvos. Ankstyviausios ponevos buvo nesusiūtos, o sudarytos iš 3 audeklo gabalų – 1 priekyje ir 2 nugaroje, kurios buvo suveriamos ant juostelės ir dailiai suklostuojamos. Prie nesusiūtos poniovos apačios buvo prisiuvama žvaigždžių raštais išausta ar išsiuvinėta medžiaginė juosta, puošta karoliukais, blizgučiais, auksine juostele, spalvotomis juostomis.
Seniausios poniovos buvo trumpos iki kelių ar truputį žemiau jų. Dažniausiai jas užsirišdavo žemai (papilvėje), matydavosi išsiuvinėta (apatinių) marškinių apačia. Susiūta poniova plačiai paplito XVIII a., ji siūta priekyje ar šone. Gamintos ir itin prabangios poniovos, siuvinėtos karoliukais, auksiniu siūlu ar blizgučiais, kurios galėjo sverti apie 5–6 kg. Būta ir raudonų skersai dryžuotų poniovų, taip pat juodų gofruotų poniovų. Kad klostės geriau laikytųsi, suklostytą poniovą perrišdavo siūlu ir prispausdavo ją karšta duona.
Manuel Neuer
Manuelis Nojeris (Manuel Neuer; g. 1986 m. kovo 27 d.) – Vokietijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Bayern München klubo žaidėjas.
Karjerą pradėjo gimtojo Gelzenkircheno miesto klube „Schalke 04“. 2008 m. jis šiame klube turėjo labai gerą sezoną – žaidė visose Bundeslygos rungtynėse, puikiai pasirodė UEFA Čempionų lygoje. 2011 m. Nojeris už 22 mln. eurų perėjo į „Bayern“ klubą (tai buvo antras brangiausias visų laikų vartininko perėjimas). Žaidėjas sudarė 6 metų sutartį. 2019–2020 m. Čempionų lygos sezone su FC Bayern München tapo čempionu.
Ford Model A
thumb|right|240px|Ford modelis A (1927 m.) Ford Modelis A – lengvųjų automobilių modelis, kuris buvo antras pasisekimas Ford Motor kompanijai, po anksčiau buvusio Model T.
Ford Modelis A buvo pradėtas gaminti 1927 m.
Savybės
Ford modelis A buvo įvairių modifikacijų: kupė, verslo kupė, sportinis kupė, kabrioletas, sedanas, dviejų langų tipo. Jį buvo galima nusipirkti keturių spalvų. Šis modelis turėjo 4 cilindrų variklį, kurio tūris buvo 3,3 litro. Kuro sąnaudos buvo 8-12 L / 100 km. Jo didžiausias greitis – 104 km/h.
Moročė
Moročė  – upė pietų Baltarusijoje, Minsko srityje; Slučės dešinysis intakas (Pripetės baseinas). Prasideda Kopylės kalvagūbryje, ties Voškatų kaimu. Teka į pietryčius per Berezinos vidurupio lygumą ir Polesės žemumą. Įteka į Slučę ties Moročės kaimu.
Didesni intakai: Maža (dešinysis), Volka, Vyzenka, Morinskajos griovys (kairieji).
Upės vidurupyje įrengtas Krasnoslobodos tvenkinys. Slėnis silpnai išreikštas, būdingas ploti 4-8 m. Aukštupio vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis – 0,49 m/km.
Pupkuliai
Pupkuliai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Šilų, prie Lokio upės. Šalia kaimo eina kelias.
Zervylis
left|120px
Vandenvardis Zervýlios greičiausiai jotvingiškas, sietinas su žodžiais zerventi („tekėti“), („šaltinis“),  („upės žiotys“).
Rimgaudas Juzikėnas
Rimgaudas Juzikėnas (g. 1945 m. birželio 1 d. Panevėžyje) – liaudies instrumentų orkestro ir choro dirigentas.
Biografija
1959–1963 m. Panevėžio muzikos technikume mokėsi groti birbyne (dėst. V. Stasiškis). Nuo 1963 m. neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje kurį laiką studijavo birbynę (dėst. P. Samuitis), o 1969–1974 m. – choro dirigavimą (vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasė).
1964–1969 m. – Geležių (Panevėžio raj.) kultūros namų mišriojo choro vadovas ir vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1965–1971 m. – Panevėžio linų kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas. Kolektyvą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, su juo nemažai koncertavo. 1969–1973 m. – Panevėžio kultūros rūmų meno vadovas. 1973–1977 m. – Respublikinių profsąjungų meno saviveiklos namų Muzikos skyriaus vedėjas Vilniuje, suorganizavo chorvedžiams seminarų ir kursų ne tik Lietuvoje, bet ir Latvijoje, Estijoje.
1978–1986 m. – Kulautuvos (Kauno raj.) zoninių kultūros namų moterų choro vadovas – parengė jį 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1981 m. tarprajoniniame moterų chorų konkurse su juo pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1977 m. – Raudondvario kultūros namų mišriojo choro vadovas – paruošė jį 1980, 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Choras pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė Juozo Naujalio konkursuose Raudondvaryje, pirmąją vietą laimėjo ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse. Chorą išmokė per 100 įvairių kūrinių ir surengė daug koncertų Lietuvos rajonuose. 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė ir Kauno Juliaus Janonio popieriaus fabriko mišrųjį chorą.
Nuo 1990 m. – Kauno vilnos akcinės bendrovės „Drobė“ mišriojo choro vadovas, paruošė jį 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. R. Juzikėnas – Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Anglijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Anglijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Atšvaitai (laikraštis)
Atšvaitai – Kauno trikotažo susivienijimo „Auda“ dvisavaitis laikraštis, leistas 1977–1990 m.
Istorija
Iki 1989 m. Nr. 9/10 vadinosi „Kolektyvinis darbas“ ir iki 1990 m. Nr. 5 ėjo kaip A. Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinio susivienijimo savaitraštis bei dvisavaitis laikraštis. Tiražas 1977 m. – 1500 egz., 1990 m. – 1400 egz.
Piliakalniai (Jonava)
Veikia (nuo 1967 m.) dramaturgo P. Vaičiūno memorialinis muziejus (Jonavos krašto muziejaus filialas), jo gimtinės vieta. Stūkso Piliakalnių piliakalnis (I tūkst.).
thumb|left|[[Piliakalnių piliakalnis (Jonava)|Piliakalnių piliakalnis]]
Etimologija
Vardą davė kaime išlikęs Piliakalnių piliakalnis.
Žymūs žmonės
thumb|200px|right|P. Vaičiūno tėviškė
Kaime gimė Petras Vaičiūnas (1890–1959), dramaturgas, poetas ir vertėjas. Minint L. Želigovskio įvykdyto Vilniaus krašto užgrobimo metines, 1922 m. P. Vaičiūnas išspausdino patriotinį eilėraštį „Ei, pasauli, mes be Vilniaus nenurimsim!“, kurio pavadinimas ilgainiui tapo visos šalies visuomenės šūkiu. Apie Piliakalnius P. Vaičiūnas rašė:
Akrabas
thumb|250px|Akrabo padėtis Skorpiono žvaigždyne. (viršuje, dešinėje) Akrabas (Beta Scorpii) – žvaigždžių sistema Skorpiono žvaigždyne. Pavadinimas kilęs iš arabų kalbos.
Valerija Dichavičienė
Valerija (Kaunaitė, Vilkienė) Dichavičienė (1930 m. balandžio 21 d. Kaune – 2019 m. birželio 24 d.) – Lietuvos bibliotekininkė
Biografija
1954 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus universitete, 1966 m. – Maskvos Kultūros instituto aspirantūrą.
1954 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) direktoriaus pavaduotoja, 1955-1962 m. direktorė. Reikalavo, kad bibliotekai būtų pastatytas modernus, atitinkantis visus reikalavimus, pastatas. Dalyvavo Šiaulių visuomeniniame gyvenime, buvo miesto tarybos deputatė, liaudies teismo tarėja. 1966-1977 m. dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje (dabar Martyno Mažvydo biblioteka).
Fotografavo nuo 1975 m. 1983-2010 m. surengė 20 personalinių fotografijos parodų, 1997-2010 m. – 10 piešinių parodų.
Nuo 1979 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė, nuo 2000 m. – Garbės narė.
Bobiniškiai
Bobiniškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Vadaktų.
Cyprichromis
Silkiniai cichlidai (Cyprichromis) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Visų rūšių kūnas laibas, mėlynos ir geltonos spalvos. Mėgsta laikytis būreliais. Paplitę Tanganikos ežere.
Airijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
Airijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
1952–1953 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Biržų regioninis parkas
left|150px
Biržų regioninis parkas įsteigtas Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo 1992 m. rugsėjo 24 d. nutarimu Nr. I-2913 „Dėl regioninių parkų ir draustinių įsteigimo“ (Žin., 1992, Nr. 30–913), siekiant išsaugoti Lietuvos karstinio regiono kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą bei kultūros paveldo vertybes, jas tvarkyti ir racionaliai naudoti. Biržų regioninis parkas yra Šiaurės Lietuvoje Biržų ir Pasvalio rajonuose; direkcija Biržuose. Parko plotas 14406 ha.
Gamtos vertybės
thumb|Geologų duobė, atsivėrusi [[2003 m.]]
Parke saugomas unikalus Lietuvoje karstinis kraštovaizdis su gausiomis smegduobėmis – karstinėmis įgriuvomis, atsiradusiomis vandeniui ištirpinus ir išplovus žemėje slūgsančius gipso klodus. Didžiausias jų tankis (daugiau kaip 200 vnt./km² yra Karajimiškio, Kirkilų, Drąseikių draustiniuose). Iš viso Šiaurės Lietuvos karstiniame regione priskaičiuojama netoli 11000 karstinių smegduobių, kurių dauguma yra Biržų regioninio parko teritorijoje. Įdomi Tatulos upė bei Smardonės upelis, dirbtinis Širvėnos ežeras, patvenktas dar XVI a. pabaigoje (seniausias Lietuvos tvenkinys) su ilgiausiu Lietuvoje mediniu Širvėnos tiltu. Parke yra 5 gamtos paveldo objektai, iš kurių 3 paskelbti gamtos paminklais. Tai Karvės Ola su 5 urvais ir požeminiu ežeriuku, Jaronio duobė, Smardonės šaltinis, Lapės Ola ir Ievos duobė.
Parke parengtas vienos dienos pėsčiųjų turizmo maršrutas, kuriuo keliaujant galima susipažinti su įspūdingiausiais karstiniais objektais – Lapės Ola, Karvės Ola ir kitomis olomis, Požemio upeliu. Parko teritorijoje rastos 336 augalų rūšys, iš jų 15 saugomos. Sutinkama 110 paukščių ir 27 žinduolių rūšys, iš jų 52 saugomos (tame tarpe 9 šikšnosparnių rūšys).
Kultūros paveldas
thumb|Biržų pilis thumb|Astravo dvaras Biržų regioniniame parke saugomos kultūros paveldo vertybės, iš jų – Biržų piliavietė bei bastioninė tvirtovė (XVI a.), pilies įtvirtinimų sistema, pastatai ir jų priklausiniai, Biržų senamiesčio fragmentai, unikalus Astravo dvaro ir parko ansamblis su Širvėnos ežero hidrosistemos istoriniais įtvarais, Pabiržės architektūrinio ansamblio kraštovaizdis, Likėnų parkas, Ąžuolpamūšės piliakalnis. Pilyje yra Biržų krašto „Sėlos“ muziejus, jame sukaupta daug įdomių eksponatų.
Laisvalaikis ir pramogos
Parengtas vienos dienos pėsčiųjų maršrutas Biržų apylinkėmis. Galima supažindinti su miesto istorija ir karstinio regiono vertybėmis: aplankoma Biržų pilis, Astravo dvaras ir parkas, gausios karstinės įgriuvos ir Požemio upelis.
Parke švenčiamos Joninės, vyksta teatrų festivalis „Žaldokynės kraštas“.
Speleologija
200px|thumb|Urvas, [[Lenkija]] Speleologija (urvotyra, požeminė geografija) (graik. spelaion – „urvas“ ir logos „žodis“, „kalba“, „sąvoka“, „mintis“, „protas“, „mokslas“) – tai mokslas, tyrinėjantis natūralius urvus, olas, ertmes, plyšius ir viską, kas su jais susiję. Dažniausiai urvai susidaro vandeniui tirpinant ir kitaip veikiant uolienas, t. y. vykstant karsto procesams.
Speleologijos objektas yra žmogui betarpiškai prieinamos bet kokios kilmės požeminės ertmės, nepriklausomai nuo jas gaubiančių uolienų sudėties.
Skiriamos 7 speleologijos šakos:
Speleologija Lietuvoje
Lietuviai pradėjo aktyviai važinėti į urvus 1970 m. Itin didelis aktyvumas buvo nuo 1980 m. iki 1991 m., tuo metu lietuvių speleologai buvo žinomi ir vertinami visoje Sovietų Sąjungoje. Po to sekė ilgokas štilis, lietuviai vis dar keliavo į urvus, tačiau stiprios komandos ir organizuotos veiklos nebuvo.
Per pastaruosius keletą metų speleologija Lietuvoje atgimsta. 2006 m. įkurtas klubas „Aenigma“ (tarti „enigma“, lot. aenigma – mįslė, palaptis), kuris šiuo metu yra aktyviausia bei gausiausia speleologinė organizacija Baltijos šalyse.
Hendrick ter Brugghen
thumb|right|200px| Hendriko Terbriugeno portretas, 1708 m. [[graviūra, aut. Pieter Bodart]] Hendrikas Terbriugenas (ol. Hendrick ter Brugghen arba Hendrick Terbrugghen, 1588 m. – 1629 m. lapkričio 1 d.) – olandų XVII a. baroko tapytojas, Utrechto karavadžistas.
Speleologija
Speleologija Lietuvoje
Lietuvos speleologijos pradininkai yra Erikas Laiconas, Vytautas Gudaitis, Raimondas Daniūnas ir kt. Šiuo metu šalyje veikia 3 speleologų klubai. Didžiausias ir aktyviausias iš jų "Aenigma". Jis vienija virš 40 narių. Klubas kasmet organizuoja ekspedicijas į Europos, Azijos urvus. Taip pat šalyje veikia klubas "Spelaion" ir speleologus narus vienijantis „Cavediving.lt“.
Hendrick ter Brugghen
Biografija
Hendrikas Jansonas Terbriugenas gimė 1588 m., tikriausiai Hagoje ar Deventeryje. Beveik nėra žinių apie jo jaunystę. 1591 m. tėvai persikraustė į Utrechtą. Manoma, kad 13 m. būdamas Terbriugenas įstojo mokintis į Abraham Bloemaert dirbtuves. Abraham Bloemaert tuo metu propagavo manieristinį stilių su dar vienu įtakingu Utrechto dailininku Joachim Wtewael. Apie 1607 m. Terbriugenas išvyko mokytis į Italiją. Prieš tai, tikėtina, atliko karinę tarnybą. Kaip menininkas, Terbriugenas tikriausiai subrendo Romoje, kur persiėmė Karavadžo stilistikos įtaka. 1614 m. Terbriugenas per Milaną ir Šveicariją grįžo į Utrechtą iki 1615 m. Terbriugenas buvo ankstyviausiu reikšmingu Olandijos karavadžistu, parvykusiu iš Italijos. Vėliau, kartu su Gerrit van Honthorst ir Dirck van Baburen, suformavo svarbiausių Utrechto karavadžistų trijulę. 1616 ar 1617 m. įstojo į Utrechto Šv. Luko dailininkų gildiją.
Speleologija
Įdomūs faktai
Garsus prancūzų speleologas M.Sifras (Michel Siffre), du mėnesius išbuvęs vienas oloje, po to dar mėnesį negalėjo atskirti žalios spalvos nuo mėlynos.
Hendrick ter Brugghen
Biografija
1620 m. dokumentuotas pirmasis Terbriugeno darbas. Gali būti, kad apie 1620 m. jis vėl lankėsi Italijoje. Didelę dalį Terbriugeno kūrybos sudaro religiniai paveikslai. To meto Utrechte buvo ryški katalikų įtaka. Oficialiai katalikybės apraiškos protestantiškoje Olandijoje buvo suvaržytos, visgi Terbriugenas gaudavo užsakymų religiniams paveikslams iš katalikų, nors pats buvo įsitikinęs protestantas. Hendrikas Terbriugenas mirė 1629 m. lapkričio 1 d. Utrechte. Palaidotas Buurkerk bažnyčioje. Po mirties Terbriugenas beveik buvo užmirštas. Iki XX a. jis buvo beveik neminimas ir netyrinėtas meno istorikų. Dailininku pradėta domėtis tik XIX a. viduryje, pradėjus augti Karavadžo autoritetui. Du Terbriugeno paveikslai „Šv. Mato pašaukimas“ rodo ryškias sąsajas su tos pačios temos Karavadžo garsiuoju paveikslu Romos San Luigi dei Francesi bažnyčios Contarelli koplyčioje.
Ėriškių apylinkė
Ėriškių apylinkė (arba Eriškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ramygalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. 1954 m. prijungtos Mingelionių apylinkė ir Papiškių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Ėriškių apylinkė prijungta prie Upytės apylinkės.
1462 m.
1462 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Corpus separatum
Corpus separatum – miestas arba regionas, turintis ypatingą teisinį ir politinį statusą, kitokį nei turi aplinkinės žemės. Šis statusas žemesnis nei visiško suvereniteto statusas, kokį turi miestas-valstybė.
Corpus separatum statusą turėjo:
Centrinis Chazanas
Centrinis Chazanas  – gyvenvietė 13 km į pietvakarius nuo Zimos, Okos kairiojo intako Zimos upės kairiajame krante, Zimos rajonas, Irkutsko sritis, Rusija. Chazano savivaldybės centrinė gyvenvietė.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Centrinį Chazaną atgabentas ešelonas tremtinių iš TSRS okupuotos Lietuvos. Tremtiniai apgyvendinti mediniuose buvusio lagerio barakuose miške. Per kelerius metus išaugo nemaža gyvenvietė. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, rinko sakus, ruošė malkas, dirbo statybose, lentpjūvėje, plytinėje, tiesė ir prižiūrėjo geležinkelj. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose, keli buvo įkalinti lageryje. Lietuviai sudarė daugumą Centrinio Chazano gyventojų. Buvo susibūrusi lietuvių muzikantų kapela (nuo 1950 m., vadovas J. Tverijonas), tautinių šokių būrelis (nuo 1953 m.). 1956 m. Centrinio Chazano mokykloje fakultatyviai mokyta lietuvių kalbos. 1956–1962 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Jiems išvykus gyvenvietė gerokai sunyko. Centrinio Chazano kapinėse buvo palaidota daug lietuvių; 1989–1991 m. daugumos jų palaikai parvežti į Lietuvą. 1989 m. į Centrinį Chazaną buvo nuvykusi ekspedicija iš Lietuvos. Tuo metu ten dar gyveno kelios lietuvių šeimos.
Aukštakalnis (ežeras)
Aukštakalnis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Lazdijų. Ežero ilgis iš pietų į šiaurę – 0,45 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 147,1 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti. Šiaurinėje pakrantėje plyti ~ 10 ha dydžio Kinio pelkė. Kitos pakrantės kalvotos, plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurėje išteka upelis link Dumblaitės upelio (Raišupio intakas). Šalia įsikūrę Aukštakalnių ir Vieštartų kaimai.
DNS
Aukščiausiojo lygio sritys
Kiekvieno DNS vardo pirmasis žodis iš dešinės nurodo aukščiausiojo lygio domeną (top level domain). Šie domenai iš esmės funkcionuoja kaip registracijos biurai antrojo lygio domenams. Pvz., example.net administratorius kreipėsi į aukščiausiojo lygio domeną net ir užregistruoja ten vardą example.net, sumokėjęs tam tikrą pinigų sumą. Dabar šis administratorius turi išskirtinę teisę skirti vardus šio „example.net“ domeno ribose, pavyzdžiui, www.example.net ir abc.def.example.net
DNS vardų erdvė numato aštuonių aukščiausiojo lygio domenų egzistavimą, kurie skirti specializuotiems tikslams: