cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grandininė linija
Statikos dėsniai
Žinodami, kad , gauname GL diferencialinę lygtį : .
Pažymėkime, tada  , ir vietoj šios lygties gauname. Integruodami šią lygtį, turėsime:. Bet koordinačių sistema parinkta taip, kad kai x=0, tai \rho=0, todėl integravimo konstanta C=0. Iš to gauname:, iš kur. Pasinaudoję dydžio \rho žymėjimu ir vėl suintegravę, gausime: . Pasinaudojame teise priskirti atkarpos OA vertę: tegul OA=a; tuo mes įvedame pradinę sąlygą y(0)=a, o tai reiškia, kad C_1=0.
Istorija
thumb|Leibnico sprendimas yra kairėje pusėje. Huygenso – iliustracija yra dešinėje. Huntington biblioteka, San Marinas, Kalifornijoja. Dažnai sakoma, kad Galilejus manė, jog kabančios grandinės kreivė yra parabolinė. Savo darbe „Du nauji mokslai“ (1638) Galilejus sako, kad kabantis laidas apytiksliai yra parabolė, ir jis teisingai pastebi, kad šios aproksimacijos mažesnis iškrypimas gaunamas ir beveik yra tikslus, kai vertikalioji projekcija yra mažesnė nei 45 °. Tai, kad grandinėje linija nėra parabolė, buvo įrodyta Joachimu Jungiusu (1587–1657); šis rezultatas buvo paskelbtas po jo mirties 1669 metais. Grandininės linijos naudojimas arkų statybai yra priskirtas Robertui Hukui, kuris savo darbe „Teisinga matematinė ir mechaninė forma“ Šv Pauliaus katedros atkūrime užsiminė apie grandininę liniją. Kai kurios, daug vyresnės, arkos aproksimuoja grandininę liniją, pavyzdžiui, Taki – Kisroje (angl. Taq Kasra) arka Ktesifone (angl. Ctesiphon) (Irakas). 1671 metais R. Hukas pranešė Karališkajai draugijai, kad jis išsprendė optimalios formos arkos problemą, ir 1675 m. paskelbė šifruotą sprendimą Lotynų Anagrama jo darbo „Helioskopo aprašymas“ priedėlyje, kur jis rašė, kad rado „tikrą matematinę ir mechaninę formą visų arkų statybai“. Jis nepaskelbė šios anagramos sprendimo, tačiau 1705 jo vykdytojas pareiškė: „Ut pendet continuum flexile, sic stabit contiguum rigidum inversum“, reiškiantį "Kaip kabo lankstus kabelis, taip apverstos stovi arkos. " 1691 metais Leibnicas, Christiaan Huygensas, Johann Bernoulli, atsakydami į Jakobo Bernoulli iššūkį, išvedė lygtį. 1697 metais Davidas Gregory parašė traktatą apie grandininę liniją. 1744 metais Oileris įrodė, kad sukama apie x ašį grandininė linija sudaro minimalaus ploto paviršių (katenoidą). 1796 metais Nicolas Fuss išvedė lygtis, apibūdinančias grandinės pusiausvyrą veikiant bet kokiai jėgai.
thumb|Keleti Geležinkelio stoties (Budapeštas, Vengrija). GL Pirsono [[koreliacija|koreliacijos koeficientas yra lygus, parabolės atveju . Parabolės Pirsono koreliacijos koeficientas yra didesnis, reiškia stotis yra parabolės formos.]]
Trumpa istorinė apžvalga
" laidas … fiksuotas vinimis … gali apibūdinti dalį kūgio pjūvio "
Apverstos grandininės linijos
Grandininių linijų arkos dažnai naudojamos krosnių statyboje. Kartais sakoma, kad Sent Luiso Vartai (Misūris, JAV) yra (apversta) grandininė linija, bet tai netiesa. Ji yra arčiau bendresnės kreivės, vadinamos suplota GL, su lygtimi, kuri yra GL, jei A,B = 1. Grandininė linija yra idealios formos, o Sent Luiso Vartų arka yra siauresnė viršuje.
Sarvaeras
Sarvaeras (, iš 'inspektorius') – XVIII a. Rusijos imperijos karinio laivyno laipsnis ir pareigos, Rangų lentelėje priskirtos VI klasei.
Pagal rangą laivo sarvaeras atitiko laivyno pirmo rango kapitoną ir armijos pulkininką.
Sarvaero pareigos buvo stebėti laivų statymą, laivų statyklų būklę, veikiančius laivyno laivus.
Karpentarijos įlanka
thumb|right|Olandų žemėlapis vaizduojantis Karpentarijos įlanką
Karpentarijos įlanka  – didelė negili įlanka, apsupta Australijos iš trijų pusių, o iš šiaurės besiliečianti su Arafuros jūra. Įlanka, palyginus, jauna, susiformavusi per paskutinį ledynmetį. Plotas 328 tūkst. km². Gylis iki 71 m. Įlankoje yra Velslio salos ir Grut Ailando sala.
Įlankos pakrantės nuolaidžios. Vakaruose ribojasi su Arnhemo Žeme, rytuose su Keip Jorko pusiasaliu. Pietuose yra Kvinslandas, ši jo dalis dar vadinama „Įlankos kraštu“ arba „Įlanka“
Klimatas labai karštas ir drėgnas. Yra du sezonai. Sausasis sezonas tęsiasi nuo balandžio iki lapkričio, vyrauja sausi vakarų vėjai. Drėgnasis sezonas – nuo gruodžio iki gegužės. Šiuo laikotarpiu daug lyja, žemumos užsemiamos.
Atradimas ir tyrinėjimai
Pirmas žinomas europietis aplankęs šią įlanką buvo 1606 m. tai padaręs Viljamas Jansonas. Jo draugas Janas Karstensonas aplankė įlanką 1623 m. ir pavadino ją dabartiniu vardu, pagerbiant Pieter de Carpentier'į. 1644 m. įlanką tyrinėjo Abelis Tasmanas. Regionas vėliau ištirtas Matthew Flinders’o kelionėje 1802 ir 1803 m.
Pirmas žeme keliavęs buvo prūsas Ludwig Leichhardt’as, keliavęs 1844 ir 1845 m.
Banjorai
Banjorai arba njorai (Nyoro, taip pat Banyoro, kartais – Bunyoro ar Kitara) – etninė bantų grupė, gyvenanti vakarų centrinėje Ugandoje. Dalis (~70 000) gyvena Kongo Demokratinėje Respublikoje (buv. Zaire).
Paplitę apvalūs namai. XX a. pab. buvo išlikęs patriarchatas. Turėjo paprotį skustis galvą ir išsimušti 6 priekinius dantis.
Ikikolonijiniais laikais njorai buvo sudarę vieną galingiausių šios Afrikos dalies valstybių – Bunjoro karalystę.
Ivoniškių piliakalnis
Ivoniškių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 27112; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1765) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Ivoniškių kaime, Antazavės seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25x17-22 m pločio. Joje rasta molio tinko, geležies gargažių. Aikštelės pietiniame gale supiltas 0,4 m aukščio, 22 m pločio pylimas, šiauriniame gale - 0,3 m aukščio, 19 m pločio pylimas, už kurio yra 7 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už griovio buvo antras pylimas (sunaikintas). Piliakalnio šlaitai statūs, 8-10 m aukščio.
Kintana Roo
Kintana Roo  – valstija pietrytinėje Meksikos dalyje, Jukatano pusiasalyje. Jos sostinė yra Četumalis.
Geografija
Valstija ribojasi: pietuose – su Belizu, vakaruose – su Kampeče, šiaurėje – su Jukatanu. Iš rytų skalauja Karibų jūra. Pakrantėje valstijai priklauso keletas salų – Kosumelis, Činčoro bankos salelės, Moterų sala, Holbokso, Kontojaus salos.
Kintana Roo paviršių sudaro karstinė lyguma. Aukščiausia valstijos vieta – 230 m (El Čaro k.). Lygumai būdingos požeminės upės, karstiniai ežerai (senotai) bei sudėtingi požeminiai urvai ir labirintai. Čia susiformavusi pasaulyje ilgiausių povandeninių Oš Bel Ha urvų sistema. Pietryčiuose plyti pelkynai. Kranto linija raižyta, daug įlankų, užutėkių, lagūnų (Četumalio, Espiritu Santo, Asensjono). Vietomis pakrantes supa koraliniai rifai. Kintano Roo būdingas tropinis, drėgnas ir karštas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 26 °C. Liūčių laikotarpis tęsiasi nuo gegužės iki spalio, nors neretai užsitęsia ir iki sausio. Sausasis laikotarpis būna tarp vasario ir gegužės. Didžiąją valstijos dalį dengia tropinės džiunglės. Dėl karstinio reljefo Kintana Roo praktiškai nėra ilgesnių paviršinių upių, tik pasienyje su Belizu teka Ondas. Didžiausias ežeras – Bakalaras.
Vilkijos seniūnija
Vilkijos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, apimantis Vilkijos miestą.
Kintana Roo
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|[[Sian Kaanas]]
Vilkijos seniūnija
Istorija
LDK Vilkijos seniūnija minima dar XVII amžiuje.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Bartninkų valsčius
Bartninkų valsčius (arba Bartininkų valsčius,, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Bartninkai. Dabar valsčiaus teritorijoje yra Bartninkų seniūnija.
Istorija
Valsčius minimas nuo XVIII a. pabaigos, Karalkrėslio valsčiui netekus administracinės reikšmės. 1905 m. pabaigoje Bartninkų gyventojai išvaikė caro valsčiaus pareigūnus.
Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kalvarijos rajonui (3 apylinkės) ir Vilkaviškio rajonui (6 apylinkės).
Gyvenvietės
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Bartninkų valsčiuje buvo 44 gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 5700 žmonės:
Pilkoji voveraitė
Pilkoji voveraitė (Cantharellus cinereus) (sin. pilkasis trimitėlis Pseudocraterellus cinereus) – voveraičių (Cantharellus) genties grybų rūšis.
Kepurėlė 3-5 cm skersmens, piltuvėlio su skiauterėtais kraštais formos, nuo pilkos, pelenų ar pilkai rudos iki rudai juodos spalvos. Apatinė pusė klostėta, tik senų grybų šiek tiek raukšlėta, pilka, kreminė, švelnaus melsvo atspalvio. Grybo kotas 4-7 cm ilgio ir 0,5-0,8 cm storio, kepurėlės spalvos. Trama blyški, tampri, vaisių kvapo. Sporos 8-10 x 4-6 μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė skiauterėta, senų kepurėlių himenoforas nežymiai raukšlėtas su baltu apnašu.
Augimo laikas: vasara ir ruduo. Auga grupėmis, drėgnuose, žolėtuose lapuočių, mišriuose miškuose. Valgoma, menkavertė. Saugoma, rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 397
FC Kuressaare
Istorija
Klubas įkurtas 1997 m. Yra žaidęs elito divizione. Aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje yra du kartus užimta septintoji vieta elito divizione.
Manteliai
Manteliai – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Daugėlaičių.
Istorija
Panaikintas 2014 m.
Gailiušiai (Švenčionys)
Gailiušiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Svirkų.
Jonavos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Jonavos rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Jonavos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Savivaldybės meru 19 balsų išrinktas Mindaugas Sinkevičius. Mero pavaduotojais paskirti Remigijus Osauskas ir Vytautas Venckūnas, administracijos direktoriumi – Valerijus Krugliakovas.
Viechetki Malė
Viechetki Malė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Bielanų, apie 10 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 82 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gafurovas
Gafurovas (iki 1953 m. Stancija Leninabad, 1952-62 m. ir 1964-78 m. Sovetabadas, 1962-64 m. Chodžentas) – miestas šiaurės Tadžikistane, Sugdo provincijoje, Ferganos slėnyje, apie 10 km į pietryčius nuo Chodžando. Vyno ir medvilnės pramonė. Išaugo kaip Chodžando geležinkelio stotis prie Kokando-Samarkando geležinkelio.
Miestas pavadintas tadžikų istoriko Bobodžono Gafurovo garbei.
Maksas Lauriškus
Maksas Lauriškus (, 1876 m. vasario 18 d. Įsrutis, dab. Černiachovskas, Kaliningrado sritis – 1929 m. lapkričio 17 d. Berlynas) – lietuvių kilmės Vokietijos kompozitorius.
Biografija
Muziką studijavo Berlyne. Sukūrė nemažai lietuviškos tematikos kūrinių, tarp jų – siuita pučiamųjų kvintetui „Iš Lietuvos“ (Aus Litauen), siuitos fortepijonui dalis „Lietuvių liaudies daina“ (Litauisches Volkslied). Kiti kūriniai: koncertas violončelei ir orkestrui, simfoninė siuita, kapričas smuikui ir orkestrui, „Mirties procesija“ chorui ir orkestrui (Zug des Todes), choro ir solo dainos, kamerinė muzika, „Du arabiški šokiai“ obojui.
Krūminė
Krūminė – javų ir žemdirbystės deivė, Nijolės motina. Deivę 1582 m. mini Motiejus Strijkovskis, kuris teigia, kad deivė duodavusi visus javus. Deivei Krūminei lietuviai aukodavo sukapotų vištų mėsą, kad javai būtų tankūs ir varpingi.
Jos autentiškumą neigė Vilhelmas Manhartas, o A. Briukneris laikė ją lauko demonu. Tačiau pagal T. Narbutą ji buvusi javų ir žemdirbystės deivė.
Legendos
Anot T. Narbuto buvo pasakojama, kad deivė Krūminė turėjusi nepaprasto grožio dukrą, kurią pavasarį beskinančią prie Rasos upės pražydusią pirmąją gėlę, pamatė ir pagrobė pragaro dievas Pikuolis. Krūminė išėjo ieškoti savo dukros, ilgai klajojo, bet taip ir nerado. Grįžusi, ji išmokė žmones auginti javus. Po kurio laiko buvo rastas akmuo, ant kurio prieš daugelį šimtmečių dievas Praamžius savo pirštu buvo surašęs, koks Krūminės dukrai skirtas likimas. Perskaičiusi raštą, Krūminė nusileido į požemį ir surado dukrą, apsuptą daugelio vaikučių. Kurį laiką ji ten pagyveno, o vėliau, sugrįžusi į žemę, rado jau išplitusią žemdirbystę, pagerėjusią žmonių buitį.
Sauginių kapinynas
Sauginių kapinynas, vadinamas Užbitės kalnu, Užbytos kalva – plokštinis kapinynas Sauginių gyvenvietės šiaurės vakarinėje dalyje, į pietvakarius nuo Švendrės miško, Bytos upelio dešiniajame krante, 1,41 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo Sauginių piliakalnio ir 1 km į šiaurę nuo sunaikinto I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios Sauginių II kapinyno. Pasiekiamas iš kelio Aukštelkė – Kuršėnai 1,3 km nuo Sauginių parduotuvės už buvusių Sauginių fermų pasukus šiaurės rytų kryptimi keliu, vedančiu į kelią Džiuikiai – Voveriškiai, už 620 m. – į kairę, šiaurės vakarų kryptimi per pievą 120 m.
Kapinynas
Kapinynas įrengtas pailgoje kalvoje, orientuotoje rytų-pietryčių – vakarų-šiaurės vakarų kryptimi, savo forma (šlaitai dirbtinai pastatinti, pietinėje pašlaitėje yra pylimo liekanų) ir konfigūracija (pietrytinė aikštelės dalis 2-2,4 m aukštesnė) primenančioje piliakalnį. Spėjama, kad kalvoje, supamoje Bytos upelio, galėjo būti senasis I tūkstantmečio pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžios Sauginių piliakalnis. Įrengus piliakalnį buv. Jonelaičių ežero (dab. Bubių tvenkinys) pakrantėje, kalva naudota laidoti mirusiems Sauginių gyventojams. Apie VIII a. pradėta laidoti Sauginių II kapinyne, kuris sunaikintas tiesiant kelią Aukštelkė – Kuršėnai.
Tyrimai
Ariant lauką ir dirbant kitus darbus 1920-1940 m. aptikta žmonių kaulų ir kitų archeologinių radinių, iš kurių apie 10 VI a. – VIII a. radinių tuo metu pateko į muziejų. 1973 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algimantas Merkevičius) ištyrė 391 m² plotą ir aptiko 36 kapus. Mirusieji laidoti nedeginti, daugelis kapų apardyti dirbant lauką ir mėgėjiškų kasinėjimų metu. rasta V a. – VI a. įkapių. Radinius saugo Šiaulių Aušros muziejus, 1973 m. apie 200 radinių – Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ošrodekas
Ošrodekas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Sakatekas (valstija)
Sakatekas  – valstija Meksikoje, šiaurinės šalies dalies centre. Sostinė – Sakatekas.
Sakateko valstijos plotas – 75 539 km², ji ribojasi su Durangu šiaurės vakaruose, Koauila ir Naujuoju Leonu šiaurėje, San Luis Potosi rytuose, Aguaskaljentesu ir Guanachuatu pietuose bei Chalisku ir Najaritu pietvakariuose.
Sakatekas garsėja dėl didelių sidabro atsargų, kolonijinio laikotarpio architektūros ir savo svarbumu revoliuciniais metais. Valstija yra viena saugiausių Meksikoje. Ji suskirstyta į 58 savivaldybes, pagrindinės ekonomikos šakos yra naudingųjų iškasenų gavyba, žemės ūkis ir turizmas.
Senrusnė
Senrusnė – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Pagėgių, apie 5,5 km į pietvakarius nuo Rukų. Ežeras upinės kilmės (senvagė), susidaręs dešiniojoje Nemuno (Rusnės) slėnio pusėje (0,5–0,7 km nuo upės). Ežero ilgis iš pietvakarių į pietus – 2,63 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 3,3 m. Ežeras puslankio pavidalo, su keletu įlankų (į pietryčius nutįsusi įlanka 0,9 km ilgio). Gylis siekia >3,5 m. Krantai žemi, plačiai pelkėti. Aplinkui plyti pievos. Vakaruose išteka Senoji Rusnė link Nemuno.
Senrusnės ežeras paskelbtas Senosios Rusnės ornitologiniu draustiniu. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Lazdėnų kaimas.
Vilkijos rajonas
Vilkijos rajonas – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje, į šiaurės vakarus nuo Kauno. Centras – Vilkija.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Vilkijos miesto, buvusios Jurbarko apskrities 8 apylinkių ir Vilkijos apskrities 25 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1962 m. kovo 31 d. rajonas panaikintas, jo teritorija perduota Kauno rajonui.
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo vėliava“.
Jakiškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, orientuota pietų – šiaurės kryptimi, 43x20 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 7-8 m aukščio, rytuose vos 2 m.
Piliakalnis labai apardytas arimų. Aikštelė apaugusi mišku, dalis šlaitų dirvonuoja. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vojevudki Dolnė
Vojevudki Dolnė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Bielanų, apie 5 km į pietus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 86 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Epilog (albumas)
Epilog  – dešimtasis grupės Agata Kristi studijinis albumas, išleistas 2010 m.
Šis albumas 2009 metais pristatytas didelio masto to paties pavadinimo koncertiniame ture, kuris tapo atsisveikinimu su grupe.
Šlapyninis vijukas
Šlapyninis vijukas (Vertigo geyeri) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) vijukinių ( Vertiginidae) šeimos rūšis.
Morfologija
Kriauklė ruda, blizgi, ovali, 1,7–1,9 mm ilgio ir 1,2 mm pločio, turi iki 5 vijų. Kriauklės angoje 4 maži dantukai. thumb|left|300px
Ekologija
Šlapyniniai vijukai gyvena šlapioje aplinkoje.
Garliavos seniūnija
Garliavos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės pietinėje dalyje, apimantis Garliavos miestą.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurta 11 seniūnaitijų:
Oachaka (valstija)
Oachaka  – valstija pietinėje Meksikoje, Tehuantepeko sąsmaukoje. Vakaruose ribojasi su Gereru ir Puebla, šiaurėje – su Verakrusu, rytuose – su Čiapasu. Pietus skalauja Ramusis vandenynas ir Tehuantepeko įlanka. Sostinė – Oachakos miestas.
Geografija
Oachakoje susiduria Rytų Siera Madrės ir Pietų Siera Madrės kalnų grandinės, o pačiuose pietryčiuose prasideda Siera Atravesada. Aukščiausia vieta – Cerro Nube, 3720 m. Pagrindinės upės: Papaloapanas, Kolotepekas, Mištekas, Atojakas.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Pietų Siera Madrė Oachakoje
Eros Ramazzotti
Eras Lučianas Valteris Ramacotis Molina (Eros Luciano Walter Ramazzotti Molina, g. 1963 m. spalio 28 d. Romoje, Italija) – italų pop muzikos dainininkas ir dainų autorius, žinomas visoje Europoje (ypač Ispanijoje), Lotynų Amerikoje. Dainas atlieka italų ir ispanų kalbomis. Eros Ramazzotti per trisdešimt metų trunkančią karjerą išleido 11 albumų, 37 singlus, 3 kompiliacijas. Iš viso parduota daugiau nei 55 milijonus įrašų.
Ankstyvasis gyvenimas (1963–1981)
Eros Ramazzotti gimė 1963 m. Vardas suteiktas pagal graikų meilės dievą Erotą. Būdamas septynerių, būsimasis dainininkas pradėjo groti gitara, o paauglystėje ėmė rašyti dainų tekstus. Jam padėjo tėvas, kuris taip pat buvo neabejingas muzikai. Eros Ramazzotti bandė stoti į konservatoriją, tačiau nebuvo priimtas. Vėliau mokėsi buhalterio amato, tačiau šį užsiėmimą metė.
1981 m. Eros Ramazzotti dalyvavo konkurse „Voci Nuove di Castrocaro“. Nors tais metais laimėjo Zucchero ir Fiordaliso, Ramazzotti pateko į finalą, kur už jį balsus atidavė du svarbūs Italijos pramogų pasaulio atstovai. Po „Voci Nuove di Castrocaro“ Eros Ramazzotti sudarė pirmąjį kontraktą ir persikėlė gyventi į Milaną.
Karjeros pradžia (1982–1986)
1982 m. išleistas pirmasis singlas „Ad un amico“ nesulaukė didelio atgarsio. 1984 m. Ramazzotti pirmą kartą dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje. Jo daina „Terra promessa“ laimėjo debiutantų nominacijoje ir išpopuliarėjo visoje Europoje. thumb|right|185px|Eros Ramazzotti apie 1990 m. 1985 m. išleistas pirmasis albumas „Cuori agitati“. Tais pačiais metais dar kartą dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje. Šįsyk su daina „Una storia importante“ užėmė tik šeštąją vietą, tačiau kūrinys išpopuliarėjo daugelyje Europos šalių. 1986 m. išleistas antrasis albumas „Nuovi eroi“. Tais pačiais metais Eros Ramazzotti su kūriniu „Adesso tu“ trečią kartą dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje, kur laimėjo pirmąją vietą.
Pripažinimas (1987–1994)
1987 m. buvo išleistas trečiasis albumas „In certi momenti“. Albumas sėkmingai parduotas Vokietijoje, Šveicarijoje ir kitose šalyse. Tais pačiais metais Eros Ramazzotti surengė devynių mėnesių trukmės koncertinį turą. 1988 m. buvo išleistas mini albumas „Musica é“.
1990-ųjų birželį pasirodė penktasis dainininko albumas „In ogni senso“, sėkmingai parduotas Vokietijoje, Šveicarijoje, Olandijoje. Tais pačiais metais amerikiečių prodiuseris Clive Davis patarė Eros Ramazzotti surengti koncertą „Radio City Music Hall“ pramogų arenoje, Niujorke, JAV. Ramazzotti buvo pirmasis italų atlikėjas, koncertavęs arenoje po jos atnaujinimo. Vizito Amerikoje metu dainininkas pasirodė keliose televizijos laidose.
1991 m. išleistas gyvų įrašų albumas „Eros in Concert“. 1993 m. pasirodė albumas „Tutte storie“, kurio visame pasaulyje parduota daugiau nei šeši milijonai kopijų. Po šio albumo pasirodymo Eros Ramazzotti surengė koncertinį turą po Europą bei Lotynų Amerikos šalis. „Tutte storie“ išleistas ir ispanų kalba.
Pasaulinė sėkmė (1995–2002)
thumb|left|175px|E.Ramazzotti 2009 m. 1996 m. išleistas albumas „Dove c'è musica“, kurio parduota daugiau nei septyni milijonai kopijų. Tų pačių metų pabaigoje Eros Ramazzotti su šveicarų modeliu ir televizijos žvaigžde Michelle Hunziker susilaukė pirmojo vaiko – dukters Aurora Sophie.
1997 m. pasirodė pirmoji geriausių atlikėjo dainų rinktinė „Eros“, kuriame buvo ir du nauji kūriniai – „Quanto amore sei“ ir „Ancora un minuto di sole“, du ankstesni didelio populiarumo susilaukę kūriniai buvo įrašyti iš naujo: „Musica è“ (duetas su Andrea Bocelli) ir „Cose della vita – Can’t Stop Thinking of You“ (duetas su Tina Turner). Tais pačias metais Eros Ramazzotti buvo nominuotas Vokietijos muzikos apdovanojimuose „Echo“.
Eros Ramazzotti Lietuvoje
2001 m. pirmą kartą koncertavo Lietuvoje. Antrąjį – 2010 m. balandžio 6 d. Vilniaus „Siemens“ arenoje (~6 000 klausytojų), koncertiniame ture po Baltijos šalis, kur pristatė naujausią savo albumą „Ali e Radici“, keletą metų kurtą garsiausiose pasaulio įrašų studijose bei laikomą vienu brandžiausių ligšiolinių darbų. Scenografiją dainininko koncertams parengė Kanados cirke „Cirque du Soleil“ dirbantys meistrai. Scenoje atlikėjas pasirodė vilkėdamas italų mados dizainerių „Dolce & Gabbana“ kurtus kostiumus. Kartu su dainininku į Vilnių atvyko 80 žmonių (10 muzikantų bei vokalistų, daugybė padėjėjų, iš jų – 3 kulinarai, užkulisiuose ruošę maistą). Į Lietuvą atvyko 2010 m. balandžio 5 d. privačiu lėktuvu.
2019 m. spalio 18 d. surengė koncertą Lietuvoje. Pasirodymas, vykęs Kauno „Žalgirio“ arenoje, buvo įtrauktas į pasaulines gastroles „Vita ce n'è“, kurių metu atlikėjas pristatė 2019 m. lapkričio 23 dieną pasirodysiantį savo naujausią albumą.
Asmeninis gyvenimas
2014 m. Eros Ramazzotti vedė italų modelį ir aktorę Marica Pellegrinelli. 2011 m. pora susilaukė dukters. Tai antroji dainininko santuoka. Pirmoji žmona – šveicarų modelis ir laidų vedėja Michelle Hunziker.
Gailiutiškė
Gailiutiškė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Smalvų. Aptiktas Gailiutiškės pilkapynas.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius). Buvęs palivarkas.
Ford Scorpio
Ford Scorpio – didelis E-klasės automobilis, kurį tarp 1985 ir 1998 metų gamino Ford Motor Company.
Istorija
Automobilis pakeitė ankstesnį Ford Granada modelį, tačiau Didžiojoje Britanijoje automobilis ir toliau buvo parduodamas Granada vardu iki 1994 metų. 1986 metais Scorpio buvo išrinktas Europos metų automobiliu. 250px|thumb|left|Ford Scorpio galinė dalis
Kapsulinis ginklas
right|thumb|200px|Prūsiškas 1850 m. modelio vienšūvis kasulinis 15,17 mm kalibro pistoletas. Naudotas Prūsijos, Bavarijos ir kitų Vokietijos valstybių kariuomenės 1850-1875 m. right|thumb|200px|Kišeninis kapsulinis pistoletas
Kapsulinis ginklas – per vamzdžio laibgalį užtaisomas šaulio ginklas (pistoletas ar šautuvas), kuris iššaunamas daužikliui smogus į atskirą kapsulę.
Išradus kapsules daug titnaginių šautuvų ir pistoletų buvo perdaryti į kapsulinius. Kapsuliniuose ginkluose kapsulę užmaudavo ant specialaus vamzdelio vamzdžio storgalyje. Nuspaudus nuleistuką daužiklis smogia į kapsulę, nuo smūgio sprogsta kapsulėje esantis užtaisas ir padega vamzdyje esantį paraką. Tokias kapsules gamina ir šiais laikais (mažas pistoletams ir dideles šautuvams), jos skirtos mėgėjams, šaudantiems senoviniais ir naujadarais kapsuliniais ginklais.
Kapsuliniai ginklai irgi turėjo savo techninę problemą – mūšio įkarštyje ar jojant būdavo sunku užtaisyti ginklą, nes mažą kapsulę sunku sučiupinėti. Todėl kai kurie šaudmenų gamintojai tą problemą sprendė kapsules įtaisydami popierinėje juostelėje (panašioje į žaislinių pistoletų pistonų juosteles) ar diske. Kiti kapsuliniai ginklai turėjo specialias dėtuves kapsulėms, iš kurių kapsulės pačios patekdavo į šūvio vietą.
Apie 1850 m. kapsules ėmė įtaisinėti šovinių tūtelėse, todėl kapsuliniai ginklai ėmė nykti. Dabar juos naudoja tik ginklų mėgėjai ir istorijos mėgėjai rekonstruktoriai.
Pasaulio maisto programa
Pasaulio maisto programa – Jungtinių Tautų  institucija, administruojanti humanitarinės pagalbos teikimą maistu. Tai yra didžiausia humanitarinė programa pasaulyje, siekianti padėti kenčiantiems nuo alkio ar bado. Pasaulinės maisto programos būstinė yra Italijos sostinėje Romoje.
Už efektyvią ilgametę veiklą ir pastangas kovoti su badu 2020 m. Pasaulinė maisto programa buvo apdovanota Nobelio taikos premija.
Istorija
thumb|275px|Būstinė Romoje, Italijoje Pasaulio maisto programa buvo įkurta 1961 m. po Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos konferencijos kaip specializuota agentūra, prižiūrinti pagalbos maisto produktais teikimą humanitarinių krizių ištiktoms šalims. Iš pradžių Pasaulio maisto programa buvo vertinama kaip bandomasis projektas, tačiau matant nuolatinį pagalbos poreikį, jos veikla tęsiasi iki šiol.
Nuo 1963 m., kada buvo suteikta pirmoji pagalba nuo žemės drebėjimo nukentėjusiam Iranui, uragano aukoms Tailande ir pabėgėlių krizę išgyvenusiam Alžyrui, Pasaulio maisto programa suteikė maisto daugiau nei 1,5 mlrd. žmonių tam panaudodama dešimtis mlrd. JAV dolerių lėšų.
Veikla
Be pagrindinės misijos, programa yra išsikėlusi kelis tikslus:
Pasaulio maisto programa finansuojama iš valstybių narių savanoriškai teikiamos paramos, privačių lėšų. 2019 m. programos biudžetas siekė 8 mlrd. JAV dolerių.
Valdymas
Lig šiol Pasaulio maisto programos vadovo pozicijas užėmę asmenys:
Gedeminas Kiesus
Gedeminas Kiesus (1955 m. sausio 27 d. Tomske, Rusija – 2000 m. liepos 6 d. prie Panevėžio) – vadybininkas, buvęs AB „Mažeikių nafta“ vadovas; inžinierius, Lietuvos ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1962–1973 m. mokėsi Darbėnų (Kretingos raj.) J. Šimkaus vidurinėje mokykloje, 1973–1979 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete.
1979–1980 m. technologinių kompresorių mašinistas, 1980–1982 m. Azoto ir deguonies cecho mechanikas, 1982–1985 m. Mechaninio remonto cecho viršininko pavaduotojas, 1985–1990 m. cecho viršininkas. 1990–1993 m. Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos vyr. mechanikas, 1993 m. tiekimo direktorius, 1993–1995 m. generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1995–1999 m. AB „Mažeikių nafta“ generalinis direktorius, 1995–1997 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys. 1999–2000 m. banko „Snoras“ tarybos narys.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys.
Tarptautinių prekybos rūmų tarybos, Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarybos narys.
G. Kiesus buvo vedęs; sūnus Valdas.
Palaidotas Geidžių kapinėse (Mažeikių rajonas)
Nužudymas
G. Kiesus 2000 m. liepos 6 d. rytą iš Mažeikių išvažiavo į Vilnių pasitikti iš D. Britanijos grįžtančio sūnaus Valdo. Į sostinę vyko ir ilgametis Kiesaus vairuotojas Alfonsas Galminas. Vakare, grįžtant namo link Mažeikių autostradoje Vilnius–Panevėžys, visureigį, kuriame keliavo 3 asmenys, sustabdė policijos pareigūnais persirengę Panevėžio nusikalstamosios grupuotės „Tulpiniai“ nariai. Jie būsimas aukas nuvežė į Panevėžio rajone esančią sodybą. Ten grasinimais išreikalavo bankų sąskaitų kortelių ir jų kodų. Vėliau buvo pasmaugtas vairuotojas A. Galminas, Gediminas ir Valdas Kiesai – nušauti. Jų kūnai be galvų buvo užkasti po žeme. Tuo tarpu pinigai išgraibstyti Rygos ir Varšuvos bankomatuose. Buvo tikimasi gauti milijoninį pelną, tačiau kiekvienam nusikaltėliui teko tik po 9 000 litų.
Puošnusis einis
Afrikinis puošnusis einis (Chlamydotis undulata) – eininių paukščių (Otidiformes) būrio, eininių (Otididae) šeimos rūšis.
Savaime paplitę Šiaurinėje Afrikoje ir gretimai esančiose Kanarų salose.
Anksčiau afrikinių puošniųjų einių porūšiu buvo laikoma populiacija gyvenanti į rytus nuo Sinajaus pusiasalio, kurie dabar išskirti kaip atskira azijinių puošniųjų einių (Chlamydotis macqueenii) rūšis.
Afrikinių puošniųjų einių patinų kūno ilgis 65-75 cm, svoris 1,8-3,2 kg. Patelės smulkesnės, jų kūno ilgis 55-65 cm, svoris 1,2-1,7 kg. Lytinis dimorfizmas nelabai žymus - pas mažesnes pateles viršutinė kūno dalis labiau pilkesnio plunksnų atspalvio.
IOC World Bird List išskiria du porūšius:
Raukšlėtasis trimitėlis
Raukšlėtasis trimitėlis (Pseudocraterellus sinuosus) – trimitėlių (Pseudocraterellus) genties grybų rūšis.
Kepurėlė 4-6 cm skersmens, gilaus piltuvėlio, net siekiančio koto pamatą, formos, nuo pilkai rudos iki rudos spalvos, plaušuota, melsvai pilkos spalvos, su apnašu. Himenoforas ryškus, pilkai gelsvas, nuo rusvos iki pilkšvai ochrinės spalvos. Grybo kotas 2-7 cm ilgio ir 0,3-0,8 cm storio, pilkas, pilkai, gelsvai rudas, kepurėlės spalvos. Trama pilka, malonaus kvapo. Sporos 8-12 x 5,5-8 μm.
Būdingi požymiai: labai panašus į pilkąją voveraitę, tik šio vaisiakūniai didesni, himenoforas ryškesnis, melsvo atspalvio.
Augimo laikas: vasara ir ruduo. Auga grupėmis. Valgomas, menkavertis. Randamas retai. Saugomas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Garisa
Garisa  – miestas rytų Kenijoje, prie Tanos upės, 350 km į šiaurės rytus nuo Nairobio; apskrities centras. Keliai į Nairobį, Malindį, Kismajų. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijų auginimas). Maisto, tabako pramonė, plastmasinės taros gamyba. 5 km nuo miesto yra Bur-Algi žirafų draustinis.
Dauguma Garisos gyventojų yra somaliai (daugiausia darodų klano).
Valverdė
Valverdė ( „žaliasis slėnis“) gali reikšti šias vietoves:
Gailiutiškis
Gailiutiškis – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Troškūnų.
Zlatoustas
Zlatoustas  – miestas vakarų Rusijoje, Pietų Urale prie Ajaus upės, 160 km į vakarus nuo Čeliabinsko. Išvystyta juodoji metalurgija, lengvoji, maisto pramonė. Yra teatras, kraštotyros muziejus, buvęs arsenalas, ginklų fabrikas.
Yra kraštotyros muziejus (įkurtas 1825 m.), dramos teatras. Šv. Joano varpinė, buvusių gamyklų kompleksas (ginklų fabrikas, arsenalas; pastatytas XIX a. pradžioje).
Istorija
Įkurtas 1754 m. 1815 m. atidarytas ginklų fabrikas, 1857 m. ir plieno liejimo fabrikas. 1865 m. suteiktos miesto teisės.
1903 m. kariuomenė sušaudė ginklų fabriko streikuojančių darbininkų demonstraciją (vadinamosios Zlatousto skerdynės, žuvo 69 žmonės). TSRS metais išplėtota sunkioji pramonė.
Puošniosios šunžuvės
Puošniosios šunžuvės (Cirripectes) - jūros šuniukų (Blenniidae) šeimos žuvų gentis.
Simonas Firkovičius
miniatiūra|220px|Atminimo lenta Trakuose, Karaimų g. 42
Simonas Firkovičius (1897 m. lapkričio 28 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1982 m. balandžio 6 d. Vilniuje, Lietuvos TSR) – Lietuvos karaimų dvasininkas, rašytojas, poetas.
Biografija
Gimė 1897 m. lapkričio 28 d. Trakuose. 1914 m. su šeima evakavosi į Krymą. Mokėsi vienintelėje pasaulyje Eupatorijos karaimų dvasinėje seminarijoje, kurią baigė 1919 metais. 1920 m. grįžo į Trakus, buvo išrinktas dvasininku, vėliau vyr. dvasininku ir Karaimų dvasinės valdybos sekretoriumi. Buvo Trakų karaimų religijos ir kalbos mokyklos direktorius ir mokytojas. Iki pat mirties buvo Trakų kenesos vyriausiuoju dvasininku – hazanu.
S. Firkovičius yra daug nuveikęs kaip gimtosios kalbos ir karaimų tikybos mokytojas, folkloro puoselėtojas, rankraščių saugotojas. Jo surinkta karaimų rankraščių kolekcija 1983 m. perduota į Lietuvos Mokslų akademijos Centrinės bibliotekos Rankraščių skyriaus fondus. Jis sudarė karaimų maldų ir giesmių rinkinį karaimų kalba ,,Koltchalar“ (1935 m). 1938 m. parašė knygą apie Lenkijos karaimus ,,O karaimach w Polsce“ (1938 m.).
S. Firkovičius buvo ne vien dvasininkas ir mokytojas. Didelę kultūros vertybę sudaro originali S.Firkovičiaus kūryba - poezija, dramaturgija, vertimai. Jis parašė pjesių mėgėjų teatrui: ,,Du gyvenimai (Eki tirlik) (1935), ,,Namų draugas (Dostu juvniun)“ (1937 m.), ,,Tikras užmokestis (Kerti jal)“ (1938 m.). Jose minimi realūs Trakų karaimų bendruomenės gyvenimo faktai, pašiepiamos žmogiškosios ydos.
Pagal padavimus apie kunigaikštį Vytautą S. Firkovičius yra sueiliavęs dvi balades. Viena jų vadinasi ,,Karžygis“ (Alankasar“), kita, dar populiaresnė, Alfonso Bukonto išversta į lietuvių kalbą – ,,Stebuklingas didžiojo kunigaikščio žirgas“ (,,Batyr bijnin tamaša aty“). Šio kūrinio pagrindą sudaro legenda apie kunigaikščio Vytauto žirgą, kuris išgelbėjo Trakų karaimus nuo potvynio. S. Firkovičius vertė į karaimų kalbą lietuvių, lenkų, rusų poetų eilėraščius, taip pat ir Adomo Mickevičiaus kūrinius. Mirė 1982 m. balandžio 6 d. Vilniuje. Palaidotas Trakų karaimų kapinėse.
1997 m. Trakuose, Karaimų gatvėje ant namo Nr. 42 buvo atidengta memorialinė lenta S. Firkovičiui.
Vojevudki Gurnė
Vojevudki Gurnė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Bielanų, apie 5 km į pietus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 87 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Nijolė
Nijolė – lietuviškas moteriškas vardas. Sukurtas pagal Teodoro Narbuto sugalvotą neva lietuvių deivę Nijolę – graikų Persefonės atitikmenį (žr. Lietuvių_mitologija).
Vardadienis – sausio 28 d.
Žymios Nijolės:
Valtelina
thumb|250px|Bormijo miestelis aukštutiniame Valtelinos slėnyje
Anakardiniai
Anakardiniai (Anacardiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso vienanamiai arba dvinamaiai medžiai ir krūmai, pražanginiais arba priešiniais lapais. Žiedai susitelkę šluotelėse. Vaisius – kaulavaisis arba riešutėlis.
Valtelina
Valtelina  – kalnų slėnis šiaurės Italijoje, Lombardijoje, Šveicarijos pasienyje. Driekiasi per 120 km Alpių kalnuose, į rytus nuo Komo ežero. Slėniu į Komo ežerą teka Ados upė. Per slėnį eina plentas ir geležinkelis, jungiantis Lombardiją ir Šveicariją, yra keletas hidroelektrinių. Verčiamasi žemdirbyste, taip pat išvystas turizmas, kalnų slidinėjimas, vynininkystė, sūrių gamyba.
Anakardiniai
Pasaulyje yra apie 72 gentys, paplitusios tropikų ir subtropikų zonose.
Valtelina
Pagrindinis miestas – Sondrijas.
Anakardiniai
Lietuvoje introdukuotos šios:
Valtelina
XVI–XVIII a. slėnis priklausė Graubiundeno aljansui, čia mišriai gyveno vokiškai, lombardiškai, itališkai, retoromaniškai kalbantys žmonės. Trisdešimtmečio karo metu Valtelina buvo užimta Habsburgų pajėgų, o 1797 m. prisijungė prie Cizalpinės respublikos, taip vėliau tapdama Italijos dalimi. 1944 m. italų fašistai, pralaimėję karą, bandė įsitvirtinti Valtelinoje. 1987 m. slėnį nuniokojo liūčių ir nuošliaužų sukeltas smarkus potvynis, kurio metu ištvinusi Ados upė griovė užtvankas ir užliejo gyvenvietes.
Airijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Airijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
1991–1992 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Kunigiškiai (Anykščiai)
Kunigiškiai – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Staškūniškio. Prateka Zizdra. Neveikiančios senosios kapinaitės.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Sodyba prie pagrindinės gatvės
Iki XX a. pradžios buvo žinomi kaip Kunigiškės. 1930–1972 m. veikė pradinė mokykla.
Podbžozuvka
Podbžozuvka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žemutinis Tagilas
Žemutinis Tagilas – miestas vakarų Rusijoje, Uralo kalnuose prie Tagilo upės, 149 km į šiaurę nuo Jekaterinburgo. Rajono centras. Geležinkelio mazgas. Išvystyta metalurgija, mašinų, naftos, chemijos, metalo, maisto pramonė. Veikia pedagogikos institutas, kalnakasybos ir dailės muziejai.
Istorija
Įkurtas 1721 m., 1722 m. ėmė veikti vario lydymo gamykla. 1919 m. suteiktos miesto teisės.
Thérèse Steinmetz
200px|miniatiūra|Thérèse Steinmetz 1967 m.
Thérèse Steinmetz (g. 1933 m. gegužės 17 d. Amsterdame) – olandų dainininkė.
Mokėsi Amsterdamo konservatorijoje, buvo aktyvi kaip dainininkė ir aktorė. 1966 metais vaidino televizijos seriale „Thérèse“.
1967 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Ring-dinge-ding“ užėmė 14 vietą.
1970 metais Steinmetz laimėjo tarptautinį dainų festivalį Cerbul de Aur Brašove, Rumunijoje, nugalėjusi kitą buvusią Eurovizijos konkurso dalyvę Lize Marke, kuri užėmė antrąją vietą.
Dainininkės karjerą tęsė iki devintojo dešimtmečio vidurio. Nuo 1981 m. gyvena Prancūzijos Rivjeroje, Kanuose, kur dirba tapybos srityje.
Linda
Graikų mitologijoje Linda – Danajo dukra. Ji buvo garbinama Rodo saloje. Buvo labai gerbiama Lindose, kuris buvo pavadintas jos garbei po mirties.
Alois Alzheimer
Aloisas Alchaimeris (Alois Alzheimer, 1864 m. birželio 14 d. – 1915 m. gruodžio 19 d.) – Vokietijos medikas, psichiatras neuropatologas. Žinomas dėl savo veiklos nagrinėjant ankstyvąją demencijos formą. Be to, jo pomėgiai buvo gamtos istorija ir botanika.
Mokslinė veikla
Jis paskelbė savo išvadas 1907 m., pranešdamas apie smegenų pažeidimus. Vėlesniais savo karjeros metais A. Alchaimeris sutelkė dėmesį į glialinių ląstelių pokyčius. Jo žinomiausi darbai buvo apie „Westphal-Strümpell“ smegenų pseudosklerozę, dabar žinoma kaip Vilsono liga. A. Alchaimeris mirė sulaukęs 51 metų nuo širdies nepakankamumo po endokardito.
Jalisa
Graikų mitologijoje Jalisa – Danajo dukra. Ji buvo garbinama Rodo saloje. Buvo labai gerbiama Jalisose, kuris buvo pavadintas jos garbei po mirties.
Gailynai
Gailynai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Griškabūdžio.
Pininfarina
thumb|right|200px|Vienas pirmųjų Pininfarinos gaminių [[1937 m. Lancia Aprilia]] Pininfarina S.p. A. – Italijos automobilių dizaino ir kėbulų gamintoja. Ji įsikūrusi Italijos Kambijano mieste.
1940 m. kompaniją įkūrė automobilių dizaineris ir kūrėjas italas Battista Farina.
Iki 2008 m. kompanijai vadovavo Battistos anūkas Andrea Pininfarina, o jam mirus šią vietą užėmė jaunesnis Andrea brolis Paolo.
Pininfarina padaliniuose visame pasaulyje dirba daugiau nei 3000 žmonių. Be gamyklų Europos šalyse, įmonė savo padalinius turi Maroke ir Kinijoje.
Eininiai
Einiai arba eininiai (Otididae) – eininių paukščių (Otidiformes) būrio šeima. Anksčiau eininių šeima buvo priskirta gervinių paukščių (Gruiformes) būriui.
thumb|220px|right|[[Juodapilvis einis|Juodapilvio einio (Lissotis melanogaster) patinas]] thumb|220px|right|[[Afrikinis didysis einis (Ardeotis kori)]] thumb|220px|right|[[Baltaplunksnis einis|Baltaplunksnių einių (Afrotis afraoides) patinas Etošos nacionaliniame parke (Namibija)]] thumb|220px|right|[[Azijinis puošnusis einis (Chlamydotis macqueenii)]] thumb|220px|right|[[Mažasis einis|Mažojo einio (Tetrax tetrax) patelė]]
Eininiai yra vidutinio stambumo ir stambūs paukščiai. Didysis einis (Otis tarda) ir afrikinis didysis einis (Ardeotis kori) yra stambiausios šeimos rūšys, bei pagal kūno stambumą 11 ir 12 vietoje tarp visų pasaulio paukščių rūšių. Didysis einis kaip stambiausia einių rūšis yra laikomas pagal oficialiai užregistruotą maksimalų svorį – 21 kg, vidutinis jo svoris 10,6 kg, bet pagal vidutinį svorį afrikinis didysis einis truputį stambesnis, jo vidutinis svoris 11,1 kg, maksimalus svoris 19 kg. Mažasis korchanas (Eupodotis humilis) mažiausia rūšis, jo kūno ilgis 45 cm, o svoris 600 g.
Einių patinai kūno dydžiu akivaizdžiai stambesni už pateles. Daugeliu atvejų einių patinų kūno ilgis apie 30% didesnis už patelių, o svoriu kartais sunkesni daugiau nei dvigubai.
Rūšių klasifikacija
Išskiriami į 3 pošeimius, 11 genčių, 26 rūšis ir dalis rūšių išskiriamos į porūšius:
Pošeimis: Lissotinae Verheyen 1957 non Benesh 1955
Gentis: Lissotis Reichenbach 1848  – Juodapilviai einiai; Pošeimis: Neotinae Verheyen 1957
Gentis:Ardeotis – Didieji einiai; Gentis: Neotis – Juodauodegiai einiai; Pošeimis: Otidinae Gray 1841
Gentis: Afrotis – Juodieji einiai; Gentis: Chlamydotis – Puošnieji einiai; Gentis: Eupodotis – Коrchanai; Gentis: Houbaropsis – Florikanai; Gentis: Lophotis – Kuoduotieji einiai; Gentis: Otis – Tikrieji einiai; Gentis: Sypheotides – Mažieji florikanai; Gentis: Tetrax – Mažieji einiai;
Išnykusios rūšys
Gentis: Chlamydotis Lesson 1839  – Puošnieji einiai; Gentis: †Gryzaja Zubareva 1939 Gentis: †Loriotis Burchak-Abramovich & Vekua 1981 Gentis: †Miootis Umanskaya 1979 Gentis: Otis Linnaeus 1758  – Paprastieji einiai; Gentis: †Pleotis Hou 1982 Gentis: Tetrax Forster 1817  – Mažieji einiai;
Eininiai paukščiai Lietuvoje
Lietuvoje stebėtos trys rūšys, priskiriamos Otidinae pošeimio trims gentims :
Taip pat skaityti
Pasaulio stambiausios paukščių rūšys
Podratoviecas
Podratoviecas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kasiodoras
thumb|Kasiodoras Flavijus Magnas Aurelijus Kasiodoras (g, apie 485 m. – m. apie 585 m.) – romėnų pareigūnas, rašytojas, ostgotų karaliaus Teodoriko patikėtinis ir diplomatas, romėnų – ostgotų sąjungos derybininkas.
Kasiodoras gimė Skiletiume, pietų Italijoje. Karjerą pradėjo kaip savo tėvo, Sicilijos gubernatoriaus, kancleris, 507–511 m. buvo kvestoriumi, 514 m. tapo konsulu, vėliau Teodoriko, o jam mirus – jo sūnaus Atalariko magister officiorum. Galiausiai tapo Italijos pretoriniu prefektu. Senatvėje prie Jonijos jūros įkūrė Vivarijaus vienuolyną, kuris vėliau tapo svarbiu viduramžiu kultūros centru – ten perrašinėti antikos autorių veikalai, daryti jų vertimai.
Rytų Korėjos kalnai
thumb|200px|Kalnų padėtis
Rytų Korėjos kalnai – kalnų grandinė besitęsianti nuo Šiaurės iki Pietų Korėjos. Jie driekiasi Korėjos pusiasalio rytiniu kraštu, besiliečiančiu su Japonų jūra (Rytų jūra). Hvangjongo kalnas (1268 m) vienas iš šiauriausių taškų, Pusano miestas piečiausias taškas. Kalnų grandinės ilgis ~600 km, vidutinis aukštis 1000 metrų.
Aukštesnės viršūnės – Kumango kalnas – 1638 m, Seorako kalnas 1708 m, Odaės kalnas – 1563 m. rytiniai šlaitai statūs, vakarinis šlaitas nuolaidesnis. Svarbiausios upės Han upė ir Nakdongo upė abi prasideda šiame kalnyne.
Ekonomiškai Rytų Korėjos kalnai yra labai svarbūs – juose kasama geležis, anglis, volframas, klintis. Kalno šlaitai apaugę plačialapių ir spygliuočių miškais.
Sivasspor
Sivaso SK – Turkijos futbolo klubas iš Sivaso.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. Į aukščiausią Turkijos futbolo lygą Sivasspor pirmą kartą pateko 2005 m.
2008–2009 m. sezone iškovojo antrą vietą. (Aukščiausias klubo pasiekimas per visą gyvavimo istoriją.)
2015–2016 m. liko šešiolikti, po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Sennemunė (Pagėgių sav., Stoniškių sen.)
Sennemunė – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, Stoniškių seniūnijoje, 7 km į vakarus nuo Pagėgių, apie 5,5 km į pietus nuo Rukų. Ežeras upinės kilmės (senvagė), telkšo Nemuno (Rusnės) dešiniojoje salpoje, ~1 km nuo dabartinės vagos. Ežero ilgis iš pietvakarių į pietryčius – 2,96 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 3,8 m. Ežeras puslankio pavidalo, su atsišakojančiomis į šiaurę įlankomis (1,05 km ilgio siaura įlanka, iš kurios išteka upelis link Gėgės ežero ir 0,8 km ilgio įlanka). Krantai žemi, galuose pelkėti. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai.
Sivasspor
Istorija
2016–2017 m. sezone tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir pateko į Superlygą.
Sennemunė (Pagėgių sav., Stoniškių sen.)
Vakarinė pusė paskelbta ornitologiniu draustiniu (Senosios Rusnės ornitologinis draustinis). Prie Sennemunės įsikūrę Kucių ir Pelenių kaimai.
Sivasspor
Istorija
Nuo 2017–2018 m. rungtyniavo stipriausioje šalies lygoje.
Jurkakalnio piliakalnis
Jurkalnio piliakalnis, Pilies Kalnas – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 27117; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR271; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1770) ir gyvenvietė Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Jurkalnio kaime, Turmanto seniūnija. Pasiekiamas iš plento Lupenka – Turmantas Čepukiškėje pasukus į dešinę rytų – pietų kryptimi, už 1,5 km – yra 200 m į kairę rytuose nuo kelio, pasukus ties sodyba, esančia ant kalvos kelio dešinėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Mekšrinio ežero vakarų krante. Aikštelė keturkampė, pailga vakarų – rytų kryptimi, 47x43 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurės vakarine dalimi. Joje rasta akmeninių kirvių, trinamosios girnos, brūkšniuotos keramikos. Šlaitai vidutinio statumo, 5-6 m aukščio, vakariniai - nuolaidus, 2 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.