cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paramaribas
Paramaribas – miestas šiaurinėje Surinamo dalyje, prie Surinamo upės žiočių, greta Atlanto vandenyno, šalies sostinė, didžiausias miestas ir pagrindinis uostas.
Perdirbama ir prekiaujama boksitais, aliuminiu, mediena, ryžiais, cukranendrėmis, citrusiniais. Išvystyta maisto pramonė. Yra Surinamo universitetas (įkurtas 1968 m.), Surinamo muziejus (įk. 1954 m.) su archeologiniais, kultūros ir gamtos istorijos eksponatais, Surinamo kultūros centras (įk. 1947 m.), atogrąžų tyrimo institutas. Miesto architektūra ir kanalai primena Nyderlandus. Netoli miesto yra Zanderij oro uostas.
Istorija
Apie 1640 metus vietose, apgyvendintose vietinių indėnų (čia buvo jų kaimelis), apsigyveno prancūzų kolonizatoriai. Apie 1650 m. vietovė tapo britų kolonijos centrine gyvenviete. Apie 1660 m. miestas atiteko olandams. 1975 m. jis tapo nepriklausomo Surinamo sostine.
Simonas Petrulis
Simonas Petrulis (g. 1978 m. liepos 25 d. Kaune) – verslininkas, „Marijampolės laisvosios ekonominės zonos valdymo bendrovės“ generalinis direktorius. Vadovauja tarptautinių (tiesioginių užsienio investicijų) projektų valdymo komandoms.
Išsilavinimas
1992-1996 m. mokėsi ir užbaigė Kauno jėzuitų gimnaziją.
2000-2002 m. studijas tęsė Kauno technologijos universitete ir apsigynė tarptautinio marketingo ir verslo administravimo magistro laipsnius.
Nuo 2002 m. RAFES studentų organizacijos narys, vienas iš Kauno technologijos universiteto Karjeros dienų įkūrėjų.
Baigė elektroninės komercijos ir tarptautinių pardavimų studijas Mikkeli taikomųjų mokslų universitete Suomijoje.
Karjera
thumb|280px|Derybos su strateginiais UAB „Dovista“ investuotojais.
2000-2003 m. dirbo Švedijos telekomunikacijų grupės „TeliaSonera" tarptautinių projektų vadybininku GSM mobiliojo ryšio sektoriuje ir buvo atsakingas už naujų produktų įvedimą į Lietuvos rinką.
2003-2005 m. tapęs „ETA Medium" generaliniu direktoriumi teikė pardavimų konsultacijas, ieškojo pardavimo metodų Lietuvos B2B rinkoje.
Nuo 2004 m. yra Rotary klubo „Dipolis" čarterinis prezidentas ir žmogiškųjų išteklių vadovas.
2004-2012 m. dirbo įmonės „Sekasoft" pardavimų direktoriumi.
2005-2011 m. Lietuvos Rotary komiteto užsienio reikalų vadovas ir valdybos narys.
2012-2013 m. Prisijungė prie ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto veiklos ir dirbo ties verslo partneryste su rytų šalimis, ypač Baltarusija ir Karaliaučiaus sritimi, kūrė vadovų studijų programą ir skatino tarptautinių verslo partnerių tinklo plėtrą.
2014-2015 m. buvo išrinktas Baltijos agroverslo instituto prezidentu.
2018 m. išrinktas Lietuvos laisvųjų ekonominių zonų asociacijos prezidentu.
Kita
2010 m. gavo Rotary International Paul Harris stipendijos apdovanojimą už nacionalinių ir tarptautinių projektų plėtrą. Nacionalinio Rotary komiteto valdybos narys ir užsienio reikalų koordinatorius LT-DK apygardoje 1460.
2015 m. gavo tarptautinį Rotary apdovanojimą LT-DK apygardoje.
Pirmasis Lietuvos jėzuitų alumnų federacijos (LJAF) čarterinis Prezidentas ir iniciatorius.
Tauragės KK Tauragė
Tauragės KK – profesionalus krepšinio klubas iš Tauragės, rungtyniavęs RKL ir NKL čempionatuose. Klubas įkurtas 2010 m., o po nesėkmingo pasirodymo 2019-2020 m. NKL pirmenybėse išnyko iš krepšinio žemėlapio.
NUTS:RO
NUTS:RO – Rumunijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d. Jis buvo papildytas 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1888/2005 į Europos Sąjungą įstojus 10 naujų narių ir dar kartą keičiamas 2007 m., nuo sausio 1 d. ES narėmis tapus Bulgarijai ir Rumunijai.
Rumunija NUTS 1 lygmenyje dalijama į 4 makroregionus, NUTS 2 lygmenyje sudaryti 8 plėtros regionai. NUTS 3 lygmenį atitinka apskritys, kurios į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojamos pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU į savivaldybes.
Galikas
Galikas, Echedoras (antikinis pavadinimas, ), Gomaropnichtis (viduramžių pavadinimas; ) – upė Centrinės Makedonijos periferijoje (Graikija).
Išteka Krousijos kalnuose ir įteka į Termos įlanką ties Sindu. Ilgis – 65 km. Dešinieji intakai – Megalo Potami, Spanos, Xiropotamos
1953–1960 m. Galike buvo išgaunamas sąnašinis auksas. Dar V a. pr. m. e. antikiniai rašytojai minėjo, kad Echedore išgaunamas auksas.
Lugovojės kaimo gyvenvietė
Lugovojės kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gurjevsko municipaliniame rajone. Administracinis centras – Lugovojė. 2010 m. buvo 3 488 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Nizovjės kaimo gyvenviete, rytuose su Gvardeisko rajono Ozerkų kaimo gyvenviete, pietuose su Bagrationovsko rajono Nivenskojės ir Gvardeiskojės kaimo gyvenvietėmis, vakaruose su Novomoskovskojės kaimo gyvenviete ir Kaliningrado miestu.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Kaliningrado srities įstatymu Lugovojės kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Laurikočos kultūra
Laurikočos kultūra – archeologinė kultūra, gyvavusi ikikeraminiu Senovės Peru laikotarpiu. Jos egzistavimo laikotarpis apima maždaug nuo VIII tūkstantmečio pr. m. e. iki III tūkstantmečio pr. m. e. vidurio. Pavadinta pagal Laurikočos urvą, esantį daugiau nei 4000 m aukštyje, šalia Laurikočos ežero, kuriame rasti seniausi žmogaus palaikai visoje Peru.
Svarbiausios Laurikočos kultūros radimvietės yra Laurikočos, Pakaikasos ir Gitarero urvai.
Archeologai Laurikočos kultūrą skirsto į 3 laikotarpius:
Olga Kuzmina-Dauguvietienė
Olga Kuzmina-Dauguvietienė (1884 m. balandžio 13 d. Kijevas – 1967 m. gegužės 14 d. Vilnius) – Lietuvos teatro aktorė, Pasaulio tautų teisuolė (1985 m.).
Biografija
Vyras – režisierius Borisas Dauguvietis, su kuriuo susilaukė penkių dukterų, tarp kurių Ksenija Dauguvietytė-Šniukštienė ir Elena Dauguvietytė-Kudabienė.
1909 m. baigė Aleksandros teatro studiją Sankt Peterburge. 1909–1910 m. literatūros ir meno draugijos, 1910–1913 m. Liaudies namų Sankt Peterburge, 1913–1920 m. Petrozavodsko, Gardino, Balstogės teatrų aktorė. Nuo 1920 m. gyveno Lietuvoje, iki 1946 m. vaidino mėgėjų ir pusiau profesionalių trupių spektakliuose Panevėžyje, Šiauliuose, Kaune. 1930–1940 m. Rusų kultūros draugijos teatro aktorė. 1946–1958 m. Vilniaus rusų dramos teatro aktorė.
Kalkilja
Kalkilja  – miestas Palestinos teritorijose, Vakarų Krante, į rytus nuo Kfar Sabos. Muchafazos centras. Veikia zoologijos sodas. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba.
Istorija
thumb|left|200px|Paminklas miesto centre
Adomas Gorskis (1745)
Adomas Gorskis (, apie 1745 m. – ?) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos bajoras, Viekšnių seniūnas.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės bajorų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Teresė Nagurskytė (, apie 1710 m. – apie 1752 m.). Broliai Fortūnatas Gorskis (, apie 1745 m. – apie 1810 m.), Stanislovas Augustas Gorskis (, apie 1745 m. – ?), Liudvikas Gorskis (, 1749–1815 m.), seserys – Rožė Gorskytė-Monvydienė, Barbora Gorskytė-Koscelkovska. Brolis ir seserys iš tėvo II santuokos – Leonas Gorskis (, apie 1760 m. – 1807 m.), Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskytė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė.
I. Apie 1770 m. susituokė su Veronika Sierakauskaite (, apie 1750 m. – apie 1790 m.). Mirė bevaikė.
II. Apie 1792 m. susituokė su Viktorija Šuškauskaite (, apie 1760 m. – ?).
Veikla
Viekšnių seniūnas.
Nuorodos
Adam Gorski
Januvekas
Januvekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Štabino, 19 km į pietus nuo Augustavo ir 64 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Žalgirio Arena
miniatiūra|250px|right|Arenos logotipas thumb|Kauno arenos statyba, 2009 m. thumb|Kauno arenos statyba, 2010 m. thumb|Kauno arenos statyba, 2011 m. thumb|2016 m. thumb|2023 m. ([[Lietuvos balsas)]]
– tarptautinio lygio uždaras sporto kompleksas Kauno miesto Nemuno saloje.
Projekto istorija
1998 m. Kauno savivaldybe pradėjo bendradarbiauti su architektu Eugenijumi Miliūnu, pavesdama jam projektuoti naujus sporto rūmus Kalniečių parke, nes Kauno sporto halė neatitiko Eurolygos keliamų techninių reikalavimų. Tačiau vėliau nutrūkus projekto finansavimui, šios vietos atsisakyta, imta ieškoti kitų vietų arenai.
Po ilgų diskusijų 2004 m. areną nuspręsta statyti Nemuno saloje. 2005 m. miesto valdžia pradėjo derybas su Prancūzijos kompanija „Bouygues Batiment International“. Jos numatyti arenos projektavimo ir statybos kaštai – 486 mln. litų. Dėl šios kainos buvo išsakyta daug kritikos oficialioje ir viešojoje aplinkoje. Žinomas lietuvių krepšininkas Arvydas Sabonis rėmė prancūzų projektuotojus, nes šie garantavo Europos Sąjungos lėšas arenos valdymui pirmaisiais metais. Tuometinis ministras pirmininkas Gediminas Kirkilas teigė, kad siūlyta suma buvusi per didelė. Buvęs Kauno meras Arvydas Garbaravičius pareiškė, kad atsisakymas derėtis su prancūzais buvo tik užmaskuotas noras arenos statybą patikėti verslininkui Augustinui Rakauskui, siūliusiam areną statyti prie prekybos centro „Mega“ miesto pakraštyje.
2007 m. liepą nutraukus derybas su prancūzais, miesto savivaldybės taryba įpareigojo administracijos direktorių Arūną Keserauską atnaujinti bendradarbiavimą su E. Miliūnu. Patvirtinta E. Miliūno arenos projekto suma – 150 mln. litų.
2008 m. rugpjūtį konkurso būdu buvo išrinktas projekto rangovas. Tačiau antrąją vietą rangos konkurse užėmusi bendrovė „Mitnija“ parengė skundą teismui, dėl nesąžiningo pirmosios vietos, kurią laimėjo bendrovė „Vėtrūna“ paskelbimo.
2008 m. rugsėjo 26 d. Nemuno saloje iškilmingai įkasta kapsulė, simbolizuojanti Kauno sporto arenos statybų pradžią. Įkasus kapsulę su pergamentu, kitas jo egzempliorius atiduotas saugoti Kauno miesto muziejui.
Arenos koncesijos sutartį su Kauno m. savivaldybe 25-iems metams yra pasirašiusi VšĮ „Kauno „Žalgirio“ rėmėjas“, o ši arenos valdytojo funkcijas yra patikėjusi UAB „Kauno arena“.
Techniniai duomenys
Sporto renginiai, vietos žiūrovams:
Koncertai, vietos žiūrovams:
Arenos plotai:
Aukštų plotai (35 276,34 m²):
Juglos kanalas
miniatiūra|Juglos kanalas Juglos kanalas – kanalas, jungiantis Didįjį Baltežerą ir Juglą. Iškastas 1901–1903 m. daugiausia buvusio Bukulto upelio vaga. Gaujos-Daugavos kanalo dalis. Prie kanalo įsikūręs Rygos miesto Bukultų rajonas ir Garkalnės valsčiaus gyvenvietės Bukultai ir Priedkalnė. Kanalą kerta Jaunciemo gatvė.
Kačėnai (Jonava)
Kačėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje.
Termos įlanka
thumb|right|250px|Termos įlanka ir Olimpo kalnas thumb|left|250px|Salonikai ir Termos įlanka. Tolumoje matyti [[Olimpas.]] Termos įlanka, Salonikų įlanka – Egėjo jūros įlanka į pietus nuo Salonikų nomo, į rytus nuo Pierijos ir Imatijos nomų, į vakarus nuo Chalkidikės nomo. Įlankos ilgis apie 100 km, plotis apie 5 km ties Salonikais ir apie 50 km pietuose.
Įlanka pavadinta senovinio Termos miesto pavadinimu. Terma buvo ant įlankos kranto, ją vėliau pervadino Salonikais.
Romėnai įlanką vadino Thermaicus arba Thermaeus sinus (Termos įlanka) ar Macedonicus sinus ('Makedonų įlanka' ar 'Makedonijos įlanka'). Dabar įlanka dar vadinama ir Salonikų įlanka.
Įlankos pakrantėje yra šie miestai – Sani, Kassandreia, Potidaea, Nea Moudania, Agia Triada, Neoi Epivates, Peraia, Salonikai, Kalochori, Methoni, Pydna, Paralia ir Olympiaki Akti. Įlankos pakrantėse yra 12 uostų, iš jų didžiausias – Salonikų uostas.
Į įlanką įteka Pinėjas, Aliakmonas, Galikas ir Aksijas.
Klasikinės Graikijos laikais įlanka buvo gerokai didesnė, nes nemažai antikinių pakrantės miestų (pvz., Pela) dabar yra sausumoje keli kilometrai nuo kranto. Smarkus dumblėjimas labiausiai veikia šiaurinę ir vakarinę pakrantes, kur nusėda daugiausia sąnašų. Įlankos pakrantėse yra nemažai paplūdimių. Pelkinėmis žolėmis apžėlusios šlapžemės pakrantėje driekiasi nuo Metonės rytuose iki Kalochori.
Gumbis
Gumbis:
Jasionovo Dembovskiai
Jasionovo Dembovskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sergejus Bilida
Sergejus Bilida (1918 m. lapkričio 15 d. Kaune – 1996 m. vasario 29 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistas.
Biografija
1936 m. įstojo į A. Fiodorovos baleto studiją. Nuo 1938 m. pradėjo dalyvauti baleto spektakliuose. Karo metu 1942–1944 m. šoko Vilniaus miesto teatre, buvo trupės solistas. Iki 1966 m. Lietuvos operos ir baleto teatro artistas.
Žmona Elena Bilidienė (1919–2017) habilituota chemijos mokslų daktarė, docentė, ilgus metus dėsčiusi Vilniaus pedagoginiame universitete.
Liesis (reikšmės)
Liesis reiškia:
Telesforas
Graikų mitologijoje Telesforas – gydymo dievo Asklepijo sūnus. Jis yra dažnai yra lydimas savo sesers Higėjos. Vaizduojamas berniuku, kurio veidą gaubia gobtuvas. Telesforas simbolizuoja atsigavimą po ligos, vardas reiškia „atnešantis daug pasitenkinimo“. Manoma, kad jo kultas atsirado apie 100 m. Pergame kaip Asklepijo kulto dalis. Telesforo kulto populiarumas ypač išaugo II amžiuje Epidaure, šis miestas yra Asklepijo kulto kilmės vieta.
Berniūnai (Zarasai)
Berniūnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Dusetų.
Visa pasaulio meilė
Visa pasaulio meilė – 2010 m. Italijoje sukurta romantinė komedija apie keturių jaunų žmonių kelionę po Europą.
Gintaras Balčiūnas
Gintaras Balčiūnas (g. 1964 m. balandžio 2 d.) – teisininkas, verslo teisės advokatas, buvęs politikas, Lietuvos teisingumo ministras.
Biografija
1989 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete Gintaras Balčiūnas baigė vienpakopes (vientisąsias) teisės studijas, jam buvo suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis.
Gintaras Balčiūnas buvo prokuratūros tarnautojas, Panevėžio miesto tarybos teisės patarėjas (1990–1993 m.), Panevėžio privatizacijos komisijos pirmininkas (1992–1993 m.), vėliau – advokatų kontoros teisininkas, advokatas, teisingumo viceministras (1998–1999 m.).
Įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti darbo grupės vadovas nuo 1998 m. lapkričio 16 d.
Juozapavas (Prienai)
Juozapavas – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Naujosios Ūtos centro į vakarus. Kaimas ribojasi su Šakališkių kaimu vakarinėje pusėje, Paliomis – šiaurinėje pusėje. Pietinėje pusėje Juozapavo kaimą nuo Pašlavančio kaimo skiria kelias.
Gyventojai
1959 m. 4 kaimo sodybose gyveno 12 asmenų.
Poliarinis čimčiakas
Poliarinis čimčiakas (Carduelis hornemanni) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitęs Eurazijos ir Šiaurės Amerikos tundroje, Grenlandijoje. Lietuvoje kartais stebimi praskrendantys poliariniai čimčiakai. Dalis galbūt žiemoja.
Kūnas baltas, sparnai, nugara, uodega juodi, pagurklis ir krūtinė rausvi. Kaktoje – raudona dėmė. Sveria 12-18 g.
Gyvena tundroje ir miškatundrėje, žemais karklais, gluosniais, berželiais apaugusiuose plotuose. Aktyvus dieną. Laikosi būriuose drauge su kitais kikiliniais paukščiais. Lizdą suka nedideliuose medžiuose ar krūmuose, 1-2 m aukštyje. Deda 4-6 kiaušinius, peri 12-14 dienų.
Maitinasi beržų, drebulių, žolių (kiečių, varpinių) sėklomis. Vasarą lesa vabzdžius ir kitus bestuburius.
Sunkvežimis
thumb|right|220px|DAF sunkvežimis Sunkvežimis – savaeigė transporto priemonė, skirta kroviniams gabenti. Sunkvežimiu laikomas krovininis automobilis, kurio masė viršija 3,5 t (JAV – 4,54 t). Visi krovininiai automobiliai iki šios masės laikomi krovininiais furgonais. Kadangi sunkvežimiai perveža įvairius krovinius, jų specializacija skiriasi. Skiriami benzinvežiai, savivarčiai, vilkikai, traleriai, miškovežiai, gaisrinės, autotraukiniai. frame|center|Sunkvežimis – [[Vilkikas|vilkiko diagramas iš šono ir apačios
1. Vilkikas
2. Puspriekabė
3. Variklio vieta
4. Kabina
5. Miegama vieta
6. Aerodinaminio pasipriešinimo sumažinimas
7. Kuro bakas
8. Balnas
9. Kroviniams erdvė
10. Priekinės kojos priekabai]] thumb|right|240px|Vilkikai Australijoje
Solonas
thumb|right|Solonas Solonas (graikiškai Σόλων, tariama sŏ’lōn, apie 638–558 m. pr. m. e.) buvo žymus senovės Atėnų įstatymų kūrėjas ir lyrinis poetas.
Solono gyvenimo santrauka
Solonas žinomas kaip vienas iš didžiausių Septynių Graikijos Išminčių. Jis pirmąkart atkreipė visuomenės dėmesį, skatindamas įsitraukti Atėnus į karą dėl arti esančios Salamo salos. Atėnai jį išklausė ir laimėjo karą, o Solonas tapo Atėnų herojumi. Solonas pradėjo savo reformas, padidinusios piliečių dalyvavimą Atėnų vyriausybėje. Solonas sakė, kad „stovėjau su tvirtu skydu prieš abi partijas (paprastų piliečių ir galingų) ir neleidau niekam laimėti nesąžiningos pergalės“. Deja, jo reformos nepatenkino nei turtingų, nei vargšų. Jis paliko Atėnus dešimčiai metų, norėdamas pakeliauti ir mirė neilgai trukus po grįžimo. Tačiau jis tą laiką praleido įspėdamas dėl valdovų, kurie neparems jo reformų.
Gyvenimas ir politiniai dekretai
Jis buvo Eksecestido sūnus. Jis iš pradžių buvo užsienio pirklys, o jo poetiniai gabumai garsino jį kaip vieną iš Septynių Graikijos išminčių.
Apie 595 m. pr. m. e Solonas skatino Atėnus atnaujinti konfliktą su Megara dėl Salamo salos. 594 m. pr. m. e. jis tapo Atikos vyriausiuoju archontu, kad numalšintų neramumus, kurie ten siautėjo. Jis paskelbė dekretų rinkinį, įskaitant seisachtėją, kurie pagerino padėtį. Jo dekretai susilaukė tokios sėkmės, kad jam buvo suteikta užduotis perrašyti konstituciją. Taip jis sukūrė tai, kas vėliau pavadinta Solono konstitucija, kurioj yra pirmieji pasaulyje piliečių demokratijos elementai.
Solonas panaikino Drako įstatymų, įtvirtino timokratiją, oligarchiją su žemėjančiom teisių, priklausančių nuo nuosavybės, pakopom, padalinusios visuomenę į keturias klases:
N. G. L. Hamondas teigia, kad nustatė gradacinius mokesčius valdančioms klasėms santykiu 6:3:1, o žemiausioji klasė nemokėjo mokesčių, bet negalėjo būti renkami.
Solonas rašė įstatymus kaip kompromisą tarp oligarchijos ir demokratijos, siūlydamas tai, ką tiek paprasti žmonės, tiek elitas priimtų. Po jo konstitucijos priėmimo, Solonas pareikalavo miesto prisiekti, kad konstitucija nebus pakeista, nebent jis pats ją pakeis ir jis išvyko dešimčiai metų pakeliauti po Egiptą, Kiprą ir Lidiją. Tokiu būdu jis pasirūpino, kad jo darbas turės galimybę parodyti savo vertę.
Egipte jis aplankė Neto šventyklą Saiso apylinkėje. Neo dvasininkai davė jam informaciją apie jų senos istorijos įrašus, kurią Solonas užrašė rankraštyje. Šiuo rankraščiu pasinaudojo Platonas dialoguose „Timajas“ ir „Kritijas“.
Jis taip pat Herodoto iš Halikarnaso vaizduojamas istorijos užrašuose kaip žmonių padėties komentaras. Lidijoje jis įžeidė Krezą, kai atsakė į klausimą „Kas yra laimingiausias tavo matytas žmogus?“ atsakydamas „Aš nieko nevadinu laimingu iki jo mirties“ vietoj įprasto komplimento. Solonas tęsė, kad laimingiausias žmogus, kokį jam yra tekę matyty, yra Telas iš Atėnų, nes: „ Yra geros priežastys – pirma, jo miestas buvo klestintis ir jis turėjo gerus sūnus ir gyveno matydamas kaip jiems gimsta ir išgyvena vaikai. Antra, jis buvo pakankamai turtingas pagal mūsų standartus ir mirė garbinga mirtimi“. Herodotas teigia, kad Krezas išvengė egzekucijos, kai jo šalį užėmė Kyro persai, prisimindamas šią istoriją.
Solonui sugrįžus į Atėnus, jis buvo susijęs su Peisistratu, kurį Aristotelis apibudina kaip kraštutinį demokratą ir Aukštumų partijos lyderį. Tačiau, Solonas priešinosi Peisistrato pastangoms užimti Atėnuose valdžią ir vėl paliko miestą, kai Peisistratas tapo tironu. Peisitratas išsaugojo didžiąją dalį konstitucijos ir Aristotelis tai apibudina kaip konstitucine vyriausybe. Jis rodė Solonui didelę pagarbą dėl jo išminties ar dėl jų buvusios meilės. Solonas sugrįžo per Peisistrato antrą valdymo laikotarpį ir greitai mirė.
Pasiekimai
Solonas įvedė prisiekusiųjų teismą, karines pareigas susistemino pagal klases. 400 šimtų taryba ir areopagas buvo įkurti kaip pagrindiniai konsultaciniai ir administraciniai dariniai. Jis įvedė daug naujų įstatymų, ypač dėl skolų padengimo ir mokesčių. Jis pertvarkė kalendorių, sukūrė tarybą žemiausioms klasėms, vadinamą Heliaja, ir leido jai tikrinti archontų veiklą. Jis reguliavo svorius ir matavimo vienetus.
Solonas skatino pramonės augimą siūlydamas pilietybę įgudusiems užsienio darbininkams ir sukūrė įstatymą, garantuojantį, kad tėvai perduos savo profesinius įgudžius sūnums. Jo įstatymai buvo parašyti ant specialaus medinio cilindro ir padėti Akropolyje.
Užutėkis
thumb|250px|right|Užutėkis [[Rio de Žaneiras|Rio de Žaneire, Brazilijoje]]
Blackburn Olympic FC
Blackburn Olympic FC – buvęs Anglijos futbolo klubas, įkurtas 1877 m. Blakberne ir gyvavęs apie 10 metų.
Užutėkis
Užutėkis – giliai į krantą įsiterpusi upės akvatorijos dalis, apsaugota nuo tėkmės ir ledonešio. Dažniausiai formuojasi lygumų upių ruožuose, kuriems būdingas meandravimas; jūros, ežero arba tvenkinio įlanka, apsaugota nuo bangų ir audrų. Užutėkiai paprastai formuojasi jūros krante, kur yra skirtingo kietumo uolienų atodanga; bangų sukelta erozija minkštesnes uolienas veikia daug kartų greičiau nei kietesnes.
Dideli užutėkiai vadinami įlankomis; siauri, stačiais krantais – fjordais.
Studentų bendrabučiai Vokietijoje
thumb|Studentų bendrabutis [[Štutgartas|Štutgarte (Badenas-Viurtembergas, Vokietija)]] thumb|„Allmandring I“, Štutgartas thumb|[[Alte Münze zu Clausthal (1-asis bendrabutis), 1726 m. (Klaustalis)]] Studentų bendrabutis - gyvenamasis studentų pastatas, kuriame dalijamasi tam tikromis bendromis patalpomis (tokiomis kaip virtuvė, vonia, tualetas ir kt.); bendrabutis.
Statistika
thumb|[[Hanns Seidel namas (HSH), Freimano studentų miestelis (Miunchenas)]] thumb|Studentų miestelis, Noištadtas thumb| Studentų miestelis, Noištadtas Vokietijoje labiausiai paplitę yra studentų bendrabučiai. Vokietijoje apie 11,6 % studentų gyvena bendrabučiuose (2003 m.). Juos valdo specialiai tam sukurta viešosios teisės įstaiga (Studentenwerk). Greta to yra konfesinių (bažnytinių organizacijų valdomų), privačių arba savivaldžių bendrabučių. Didžiausias bendrabučių miestelis yra Studentenstadt Freimann (Miunchenas, Bavarija). Didžiausias privatus ir savivaldus bendrabutis Vokietijos yra vad. Hanso Dikmano kolegija („HaDiKo“), studentų bendrabutis (Karlsruhe).
Mažesniuose miestuose studentų bendrabučiai yra aukštųjų mokyklų rajone. Didesniuose miestuose arba miestuose su istoriniu senamiesčiu - užmiestyje.
Marijampolės savivaldybė
Marijampolės savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Administracinis centras – Marijampolė.
Geografija
Didesnioji savivaldybės dalis yra Užnemunės žemumoje. Pietuose paviršius kyla į Sūduvos aukštumą, rytuose – į Veiverių kalvagūbrį. Svarbiausia upė – Šešupė su intakais Dovine, Sasna, Amalve, Šlavanta, Sūduonia. Telkšo 20 ežerų (Marijampolės savivaldybės ežerai – didžiausi Žaltytis, Amalvas, Ivoniškis, Ygla, Kalnynų ežeras, Leiciškių ežeras), gausu pelkių (Amalvo palios, Žuvinto palios), tvenkinių (Marijampolės marios, Antanavo HE tvenkinys, Stebuliškių tvenkinys).
Dirvožemiai daugiausia rudžemiai ir išplautžemiai, yra durpžemių. Miškai užima 15,3 % Marijampolės savivaldybės teritorijos; didžiausi miškai – Buktos, Varnabūdės ir Šunskų. Vyrauja mišrieji miškai.
Istorija
1977 m. kovo 30 d. Kapsukui (tuometinė Marijampolė) suteiktas respublikinio pavaldumo miesto statusas. Tai reiškė, kad miestas įgijo tuometinio rajono statusą. 1995 m. įsteigta Marijampolės miesto savivaldybė, pavaldi Marijampolės apskričiai. 1999 m. gruodžio 21 d. prie miesto prijungus apylinkių teritorijas sudaryta dabartinė Marijampolės savivaldybė. Jai priskirtos vietovės:
2009 m. rugpjūčio 31 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. 1-936 įsteigtos 53 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Marijampolės savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Marijampolės savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Švietimas ir ugdymas
Marijampolės savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Sindas (Graikija)
Sinde yra Salonikų Aleksandro Technologinis mokomasis institutas ir Salonikų pramoninė zona.
Istorija
Antikos laikais Sindą minėjo Herodotas (vii. 123) ir Steponas Bizantietis. Sindas paminėtas kaip Migdonijos pajūrio miestas, buvęs tarp Termos ir Chalastros.
Lebombo kalnai
Lebombo kalnai  – 800 km ilgio kalnų grandinė PAR, Mozambike ir Svazilande. Aukščiausia kalnų vieta yra Manangos kalnas (776 m aukščio).
Kalnų vardas duotas nuo zulų kalbos žodžio ubombo, reiškiančio didelę nosį. Kalnai susidarę iš Gondvanos kalnodaros.
Dekandolio trapiabudė
Dekandolio trapiabudė (Psathyrella candolleana) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, trapiabudžių (Psathyrella) genties grybų rūšis.
Miškai, parkai, raistai, žolėtos, drėgnos vietos. Nuo pavasario iki vėlyvo rudens. Lakšteliai šokolado spalvos, sporos nedidelės, rudos.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 5–7 cm skersmens, iš pradžių varpelio formos, vėliau horizontali, su gūbreliu, plaušuota, matinė, gelsva, kreminė, balsva ar net balta, plonamėsė, pakraščiai su dalinio apdangalo liekanomis. Jauni lakšteliai balti, greitai tampa rusvi, rusvai rudi, šokoladiniai, priaugtiniai. Kotas 5–8×0,3–0,5 cm, baltas, kreminis rusvas, tuščiaviduris, į pagrindą storėjantis, prie pagrindo labai plaušuotas. Trama balta, nekarti, be ypatingo kvapo. Sporos 7–8,5×3,5–5 μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė ir kotas gelsvos, kreminės spalvos, labai trapūs.
Auga drėgnose, šlapiose žolėtose, dilgėlėtose vietose, ant žemės, supuvusių šakelių ar lapų, grupėmis. Valgoma, menkavertė, labai dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 232 psl.
Laurikoča
Laurikoča  – kalnų ežeras Peru, Anduose, Rauros Kordiljeroje (3850 m aukštyje), Huanuko departamente, Laurikočos provincijoje. Yra 25 km nuo Kauri gyvenvietės. Ilgis ~7 km, plotis iki 1,5 km. Ežero gylis siekia 75 m. Ežerą supa kalnai, būdingas vėsus klimatas. Laurikočos ežerą maitina tirpstantys ledynai, o išteka viena svarbiausių Pietų Amerikos upių – Maranjonas.
Ežero pavadinimas kečujų kalba reiškia „žydras ežeras“.
Laurikočos ežero apylinkės buvo apgyvendintos jau prieš 10 tūkst. metų. Netoliese esančiame Laurikočos urve rasti seniausi žmogaus palaikai Peru, taip pat akmens dirbiniai, uolų tapyba (Laurikočos kultūra).
Kaupinai
Kaupinai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Žeimių.
Aldona Beganskienė
Aldona Beganskienė (g. 1961 m. rugpjūčio 7 d. Vilnius) – Lietuvos chemikė neorganikė, fizinių mokslų daktarė.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. fizinių mokslų daktarė.
Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 2008 m. profesorė. 2004–2005 m. stažavo Mičigano technologijos universitete.
2016–2022 m. – Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto dekanė.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš naujų neorganinių medžiagų sintezės tyrimo, šių medžiagų gavimo technologijų: neorganinių junginių gavimas zolio–gelio metodu, superlaidžių oksidų terminė analizė, fosfino tiofenolių darinių sintezė ir sandara. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Michailas Prišvinas
Michailas Prišvinas (Михаил Михайлович Пришвин, 1873 m. vasario 4 d. – 1954 m. sausio 16 d.) – rusų rašytojas, publicistas, etnografas, gamtininkas mėgėjas.
Samuel Hahnemann
Samuelis Kristianas Frederikas Hanemanas (Christian Friedrich Samuel Hahnemann, 1755 m. balandžio 10 d. Meisenas, Vokietija – 1843 m. liepos 2 d. Paryžius, Prancūzija) – homeopatijos pradininkas.
Michailas Prišvinas
Biografija
Gimė kaime dab. Lipecko srities teritorijoje. Jo tėvas buvo žirgininkas, anksti mirė. 1883 m. Michailas Prišvinas įstojo į Jelco berniukų gimnaziją, bet buvo išmestas kai susiginčijo su gimnazijoje geografiją dėsčiusiu žymiu religijos filosofu Vasilijumi Rozanovu. Baigė gimnaziją Jelabugoje. Vėliau studijavo Rygos politechnikume, įsitraukė į jaunimo markisistinį būrelį, dėl to 1897 m. areštuotas. 1902 m. Lipecko universitete baigė agronomijos studijas ir pradėjo dirbti agronomu įvairiose Rusijos žemietijose, parašė keletą veikalų apie žemės ūkį. Nuo 1905 m. įvairiuose laikraščiuose dirbo korespondentu. Michailas Prišvinas 1907 m. išsiruošė į kelionę po šiaurės Rusiją: lankėsi Karelijoje, Archangelske, Kolos pusiasalyje, Solovkų salose, Kanino pusiasalyje, buvo užsukęs į Norvegiją. Aprašinėjo tų kraštų gamtą, papročius, rinko tautosaką, etnografiją. 1908 m. lankėsi Pavolgyje, vėliau – Kazachstane, Kryme. Pirmojo pasaulinio karo metais Michailas Prišvinas dirbo karo korespondentu, vėliau rašė eserų laikraščiui, pasmerkė Spalio revoliuciją, dėl to jam buvo skirtas namų areštas.
Samuel Hahnemann
Dar vadinamas eksperimentinės farmakologijos tėvu, nes buvo pirmasis gydytojas savo vaistus išbandantis su sveikais ir sergančiais žmonėmis, kad galėtų tiksliau nustatyti jų veiksmingumą. Prieš Hanemaną vaistai buvo skiriami „iš akies“, nesistengiant jų efektyvumo įvertinti eksperimento būdu.
Michailas Prišvinas
Kūryba
Michailas Prišvinas savo kūryboje daugiausia dėmesio skiria gamtojautai, gamtos aprašymams, žmogaus ir gamtos santykiui. Aprašė aplankytų kraštų gyventojų buitį. Jo kūriniuose taip pat svarbią vietą užima filosofiniai ir doroviniai žmogaus ieškojimai. Rašytojo kūrybai būdingas realistinis stilius, tikrovės ir pasakos elementų derinimas, vaizdinga kalba.
Samuel Hahnemann
Biografija
Gimė Meisene (Vokietija) ir jau vaikystėje stebino gabumu kalboms. Dvidešimties metų jau laisvai kalbėjo angliškai, prancūziškai, itališkai, graikiškai bei lotyniškai, dirbo vertėju bei kalbų mokytoju. Vėliau išmoko arabų, hebrajų, asirų ir chaldėjų (Mesopotamijos srities dialektas) kalbas.
Michailas Prišvinas
Kūryba
Nuo 1905 m. iki pat mirties Michailas Prišvinas rašė dienoraščius (išleisti 15 tomų 1991–2017 m.), kuriuose gausu tiek kasdienių gamtos, žmonių stebėjimų, tiek filosofinių, politinių svarstymų.
Samuel Hahnemann
Biografija
Pirmąjį veikalą apie homeopatiją paskelbė 1796 m. vokiškame medicinos žurnale. Po ketverių metų išleido išsamesnį šios srities veikalą „Medicinos meno sistema“ (vėliau jį pats taisė bent šešis kartus. Kiti veikalai – „Materia medica pura“ (įvairių toksinių, homeopatinių ir augalinių medžiagų sąrašas, šeši tomai išleisti nuo 1820 iki 1827 m.) bei „Chroniškos ligos: prigimtis bei homeopatinis gydymas“ (pradėta 1828 m., per dvejus metus išleisti penki tomai). Dirbo dėstytoju ir tyrinėjo homeopatiją iki pat savo mirties.
Michailas Prišvinas
Bibliografija
Lietuviškai išleisti M. Prišvino apsakymų rinkiniai „Žmogaus pavasaris“ (1950 m.), „Aukso pieva“ (1951 m.), pasaka „Saulės lobynas“ (1964 m.), apysakos „Zėjos pakrantėje“ (1951 m.), „Pilkoji pelėda“ (1971 m.).
Samuel Hahnemann
Biografija
Mirė Paryžiuje (Prancūzija), būdamas 88 metų amžiaus, ten ir palaidotas.
Veikla
Dirbdamas gydytoju, Hanemanas netruko pastebėti, kad jo laikų medicinoje taikomi metodai gali padaryti tiek pat žalos, kiek ir naudos. Sąžinė jam neleido žmonėms skirti neištirtus vaistus ir taip galbūt tapti žudiku. Pabuvęs gydytoju vos kelerius metus, Hanemanas atsidėjo chemijos eksperimentams ir rašymui bei vertimui.
Versdamas vieną veikalą, jis aptiko teiginį, jog karališkojo chininmedžio žievė dėl savo aitrumo puikiai tinka maliarijos gydymui. Hanemanas suvokė, jog priežastis yra kita, nei vien aitrumas ir ėmė tyrinėti chininmedžio žievės veiksmingumą ant savęs paties. Taip jis atrado, jog žievė sukelia į maliariją panašius simptomus. Šio atradimo paskatintas gydytojas suformulavo teiginį, jog: „tai, kas sukelia tam tikrus simptomus sveikam žmogui, turėtų išgydyti individą, kurio liga pasižymi panašiais simptomais“. Trumpiau tai skambėtų kaip liaudies išminties perlas „nuo ko susirgai, tuo ir gydykis“ (lotyniškai: similia similibus curentur). Tai buvo visiškai nauja idėja to meto medicinoje ir davė pradžią homeopatijai.
Paskatintas sėkmės, Hanemanas ėmė sistemingai bandyti įvairias medžiagas su sveikais žmonėmis, bandydamas nustatyti, kokias ligas jos galėtų gydyti. Dauguma medžiagų buvo nuodingos, todėl jis ėmėsi distiliacijos, bandydamas išskirti jų komponentus. Jis buvo pirmasis atskyręs tiesioginį ir šalutinį vaistų efektą, ligas suskirstęs į ūmias (užkrečiamas) ir chroniškas, bei pabrėžęs, kad negydomos ūmios ligos gali virsti chroniškomis. Hanemanas buvo homeopatinio psichinių ligonių gydymo pradininkas. Išgydydamas daug ligonių jis taip pat įrodė, kad efektyvesnis gydymas būna tada, kai su pacientais elgiamasi maloniai ir humaniškai.
Gydytojas iškėlė teiginį, jog higienos trūkumas padeda ligoms plisti greičiau. Tai įrodė sėkmingai veikdamas choleros ir vidurių šiltinės epidemijų metu. Vėliau jis pabrėžė ir slaugymo, sveikos mitybos ir karantino svarbą.
Hanemano idėjos greitai pritraukė ir kitus gydytojus. Jis išpopuliarėjo tiek Europoje, tiek JAV. Daug gydytojų pas jį atvykdavo konsultuotis apie gydymą taikant homeopatijos metodus. Jo mintis apie infekcines ligas vėliau pritaikė Lui Pasteras ir Robertas Kochas.
Raseinių KK Rasai
Raseinių „Rasai“ – profesionalus krepšinio klubas iš Raseinių, rungtyniaujantis RKL. Klubas įkurtas 1992 m., o 2017 m. nepaisant gana sėkmingo pasirodymo NKL čempionate nutraukė savo veiklą.
Povilas Morkūnas (1914)
Povilas Morkūnas (kovos vardai Ežerietis, Drakas, Rimantas; 1914 m., Zbaras, Šiluvos valsčius, Raseinių apskritis – 1953 m. birželio 19 d., Ragaičiai, Kelmės apskritis) – Lietuvos partizanas, kapitonas.
Biografija
Gimė 1914 m. ūkininkų šeimoje. Baigė Šiluvos pradinę, vėliau – Raseinių žemės ūkio mokyklas. Tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje įgijo puskarininkio laipsnį. Į pasipriešinimo kovą įsitraukė pirmosiomis sovietinės okupacijos dienomis. Dalyvavo 1941 m. birželio sukilime, Lietuvos laisvės armijos veikloje. Antrosios sovietinės okupacijos pradžioje iš legalaus gyvenimo pasitraukė, partizanavo gerai pažįstamose Ariogalos, Betygalos ir Šiluvos apylinkėse, vadovavo Žebenkšties rinktinės kuopai. 1946 m. liepos pradžioje dalyvavo viename didžiausių Žemaitijos partizanų susidūrimų su NKVD kariuomene – Pyragių miško kautynėse, kurioms vadovavo būsimasis Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio (LLKS) tarybos prezidiumo pirmininkas kapitonas Jonas Žemaitis-Vytautas. 1948 m. pradėjus organizuoti Prisikėlimo apygardą, P. Morkūnui buvo pavesta užmegzti ryšį su Povilo Lukšio rinktine (1948 m. kovo 5 d. pavadinta Maironio vardu). Kadangi čia trūko pareigūnų, P. Morkūnas buvo paskirtas jos vadu. Per šią rinktinę ėjo keliai pas Aukštaitijos partizanus. Jau balandžio pradžioje buvo užmegztas ryšys su Vyčio apygardai priklausančiu „Aušros“ būriu, vadovaujamu Broniaus Karbočiaus-Bitės, ir Voverės rinktine, kuri veikė šiaurinėje Lietuvos dalyje.
Daugiau nei metus vadovavęs rinktinei, 1949 m. rugpjūčio 1 d. P. Morkūnas buvo paskirtas Prisikėlimo apygardos vadu. Tas pareigas jis ėjo dvejus sunkius (iki 1951 m. rugpjūčio 1 d.). Daug dėmesio skyrė organizaciniams reikalams, spaudai. Partizanų archyvuose yra išlikę jo pasirašytų padėkų, dovanojimo įrašų apygardos leidžiamuose leidiniuose. Prisikėlimo apygardos teritorijoje ilgą laiką buvo J. Žemaičio vadavietė, todėl P. Morkūnas ne tik dažnai bendravo su J. Žemaičiu bei kitais Sąjūdžio vadovais, bet ir rūpinosi jų apsauga.
Smolensko vaivadija
Smolensko vaivadija – nuo 1508 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1739 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis-teritorinis vienetas. Sostinė – Smolenskas. Kadangi ši teritorija ne kartą keitė pavaldumą, ilgesniąją savo istorijos dalį 1514–1613 m. ir 1654–1793 m. vaivadijos teritorija buvo valdoma Maskvos, tačiau vaivadija šiais laikotarpiais nebuvo panaikinta, buvo renkami Smolensko vaivados, turėję tik nominalią valdžią. Dėl to kai kurie šaltiniai nurodo, kad vaivadija gyvavo 1508–1667 m.
Povilas Morkūnas (1914)
Biografija
1952 m. Kęstučio apygardoje dar veikė 180 partizanų, o 1953 m. – jau tik 23. Tais metais vienas po kito žuvo ar buvo suimti aukščiausi Sąjūdžio pareigūnai: srities vadas A. Bakšys, LLKS tarybos prezidiumo visuomeninės dalies viršininkas Juozas Šibaila, suimtas LLKS tarybos prezidiumo pirmininkas J. Žemaitis. Apygardos štabe faktiškai dirbo dviese – P. Morkūnas ir štabo viršininkas Jonas Vilčinskas-Algirdas (jam žuvus – Stasys Zinkevičius). Nepaisant netekčių iki pat 1953 m. balandžio mėn. buvo spausdinamas „Laisvės varpas“, atsišaukimai, kreipimaisi.
1953 m. kovo mėn. per suimtus partizanus MGB pavyko laiškais užmegzti ryšį su P. Morkūnu. Birželio 19 d. jis buvo iškviestas į apgaulingą susitikimą Ragaičiuose (Kelmės apskritis) ir surengtoje pasaloje žuvo. Kartu žuvo Kęstučio apygardos štabo narys S. Zinkevičius-Algimantas. Pasalą išgyveno tik Juozas Dobrovolskis-Ramūnas, nes buvo toliau nuo agentų. Faktiškai apygarda liovėsi egzistuoti, nors pavieniai partizanai dar veikė iki pat 1957-1958 m.
Smolensko vaivadija
Vaivadijos herbas liko senasis Smolensko seniūnijos herbas su sidabrine vėliava. Vaivadijos atstovai dėvėjo karmazino kantušus su granato spalvos apvadais ir granato spalvos žiponus.
Istorija
thumb|left|150px|Smolensko vaivadijos herbas su [[Lietuvos herbas|Vyčiu]] thumb|left|150px|Smolensko vaivadijos herbas su raudona vėliava. 1555 m.
Smolensko vaivadija įsteigta 1508 m. vietoje Smolensko seniūnijos (ar Smolensko vietininkijos). Tačiau netrukus, LDK-Maskvos karo (1512–1522) metu, 1514 m. beveik visą Smolenską užėmė Maskvos Didžioji Kunigaikštystė, o 1522 m. paliaubos paliko teritoriją Rusijai. Tiesa, formaliai LDK vaivadija nebuvo panaikinta.
ATR-Maskvos karo metu (1605–1618) Abiejų Tautų Respublika susigrąžino Smolenską (miestas buvo paimtas po 2 metus trukusios apgulties 1611 m.). 1618 m. Deulino paliaubos patvirtino šias žemes LDK sudėtyje. 1613 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas patvirtino „Smolensko vaivadijos ordinaciją“, kurioje nustatė kiek kitokią, negu kitose vaivadijose pareigūnų skyrimo ir bajorų žemių valdymo tvarką, nes buvo likusi senoviška rusiška padalijimo į valsčius (ujezdus) sistema. Bajorų seimeliai buvo renkami nuo 1621 m.
Tuo metu vaivadija apėmė visas iš Maskvos naujai atimtas žemes be vakarinių Smolensko žemės teritorijų ji apėmė ir vakarines Černigovo žemės teritorijas su Starodubu ir Černigovu. Tuo metu vaivadija padalinta į du pavietus - Smolensko (šiaurėje) ir Starodubo (pietuose).
Negalėdama susitaikyti su Smolensko praradimu, Maskva 1632 m. pradėjo Smolensko karą. Jam pasibaigus 1634 m. pasirašyta Polianovkos taika iš esmės patvirtino Deulino paliaubų sienas, tik vienas miestas, Serpeiskas perėjo Rusijai. Iš karto po karo ATR atskyrė iš Smolensko vaivadijos (Starodubo pavieto) Černigovo vaivadiją. Be to, 1638 m. Nevelio, Sebežo ir Krasnogorodo valsčiai perduoti Polocko vaivadijai. Galiausiai, 1644 m. Rusijai buvo atiduotas Trubčevskas. Šios reformos gerokai sumažino vaivadijos teritoriją, ir geografiškai atskyrė abu pavietus, kurie iki tol buvo susijungę.
Vaivadijoje pravesta valakų reforma, 9 miestai gavo Magdeburgo teises, kūrėsi cechai, laisvose žemėse buvo apgyvendinami Lietuvos totoriai, kazokai ir bajorai.
Smolensko žemės likimą galutinai išsprendė 1654–1667 m. ATR-Maskvos karas. Jau 1654 m. Rusija užėmė Smolenską. Šį Abiejų Tautų Respublikos praradimą užtvirtino 1667 m. Andrusovo sutartis ir 1686 m. Amžinoji taikos sutartis. LDK likusi teritorija aplink Oršą buvo prijungta prie Vitebsko vaivadijos. ATR valdininkai pabėgo iš buvusios Smolensko vaivadijos žemių (jie buvo vadinami ezguliantais), apsigyveno Vilniuje ir toliau nominaliai rinkdavosi į seimelius. Nominalūs Smolensko vaivados buvo renkami iki pat 1793 m., kol vaivadija galutinai panaikinta.
Administracinis suskirstymas
Smolensko vaivadija buvo padalyta į 2 apskritis:
Valdymas
thumb|left|Smolensko vaivadija 1562 m. įėjo į LDK sudėtį. (Abraomo Ortelijaus sudaryto žemėlapio “Litvania, Russiae, Moscoviae et Tartariae“ fragmentas)
Smolensko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo pasaulietiniai pareigūnai – Smolensko vaivada ir Smolensko kaštelionas, o nuo 1612 m. ir dvasinis atstovas – Smolensko vyskupas. Pavietų seimeliai rinkdavo po du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir po du deputatus į Lietuvos Tribunolą.
Visuotinis bajorų šaukimas į kariuomenę vykdavo Smolenske. Smolenske taip pat buvo ir miesto seniūnas.
Vaivada
Pirmasis Smolensko seniūnas buvo Mantvydo sūnus Hlebas, pirmasis vaivada Jurgis Hlebavičius.
Smolensko vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Smolensko vaivada turėjo aukštą pagal rangą, devynioliktą pasauliečių poziciją. Smolensko vyskupas sėdėjo paskutinis.
Apšvieta (žurnalas)
Apšvieta – JAV lietuvių mėnesinis žurnalas, ėjęs 1892–1893 m. Plymute ir Šenandoa.
Istorija
Leido Lietuvių mokslo draugija. Spausdintas Bitėnuose ir Tilžėje. Redaktorius Jonas Šliūpas. Pasirodė 15 numerių.
Skelbė demokratines, tarpais socialistines pasaulietines idėjas, propagavo laisvą žmogaus ir visuomenės mąstymą.
Žurnale bendradarbiavo Juozas Andziulaitis-Kalnėnas, Jonas Basanavičius, Vincas Daukšys, Vladislovas Dembskis, Mykolas Kuprevičius ir kt.
Antonio Porta
Antonijus Alechandras Porta Pernigotis (Antonio Alejandro Porta Pernigotti, g. 1983 m. spalio 28 d.) – Argentinos krepšininkas, olimpietis, rungtyniavęs įžaidėjo pozicijoje. Buvęs Argentinos rinktinės žaidėjas.
Turi Italijos pilietybę. Per savo karjerą atstovavo Argentinos, Italijos, Rusijos, Ispanijos, Danijos klubams.
Tauragės konvencija
left|thumb|200px|Paminklas („U“ formos) buvusio malūno vietoje, statytas [[1976 m.]] right|thumb|200px| right|thumb|200px|Paminklo Tauragės konvencijai maketas, pastatytas [[2009 metais. Jis pakeistas nauju, atkurtu iš monolitinio luito, minint konvencijos metines 2012 m.]]
Tauragės konvencija – pagal prancūzų – prūsų sutartį Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III turėjo sudaryti tris armijas, kurios saugotų 1812 m. prancūzų užgrobtus Rusijos kraštus. Vienai iš tų armijų vadovavo generolas leitenantas Hansas Davidas Liudvikas fon Jorkas (H. D. Liudvig von York). Jam buvo pavesta saugoti Žemaitiją.
1812 m. gruodžio 29 d. Jorkas davė įsakymą savo kariuomenei susirinkti jo būstinėje Tauragėje. Jis kariuomenei pasakė, jog prancūzų kariuomenė sunaikinta ir jie – prūsai – turi galimybę atkurti savo nepriklausomybę, jei susijungs su rusų kariuomene. Kitą dieną Jorkas kartu su rusų generolu Ivanu Dibičiumi pasirašė konvenciją dėl neutraliteto. Prūsai, vadovaujami Jorko, turėjo laikytis neutraliteto Klaipėdos–Tilžės ruože. Kai Napoleonui buvo pranešta apie Tauragės konvenciją, jis pasakė: „Tai skaudžiausia, kas galėjo įvykti – ne tiek kariniu, kiek politiniu požiūriu.“
Po šimto metų, netoli vietos kur stovėjo Požerūnų vandens malūnas, kitame krante buvo pastatytas paminklas. Jis buvo akmens kubas su 2 metrų briaunomis, iš tašyto pilko granito plokščių. Kubas pastatytas ant keturių žalvarinių rutulių, simbolizuojančių 1812 m. patrankos sviedinius. Pokaryje buvo susprogdintas. 2012 m. toje pačioje vietoje atstatytas toks pat kubas. Šalia jo aikštelėje išdėstytos pirmojo kubo nuolaužos.
Kazimieras Grybauskas
Biografija
Savarankiškai pasiruošęs ir išlaikęs keturių gimnazijos klasių egzaminus, pradėjo dirbti vaistinėje mokiniu, vėliau vaistininko padėjėju. 1919 m. Maskvos universitete baigė farmaciją. Tame pačiame universitete sutiko būsimą savo žmoną. Dirbo provizoriumi Rusijos miestuose, organizavo vaistinių augalų paruošas.
1923 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1924 m. dirbo VDU Botanikos sode, įkūrė Vaistingųjų augalų tyrimo skyrių. Jo pastangomis 1934 m. Lietuva įstojo į Tarptautinę vaistinių augalų federaciją. Nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas (1946–1950 m. Kauno universitetas), nuo 1940 m. VDU Botanikos sodo direktorius. Savo žinias bei tyrimų duomenis apie vaistinius augalus ir mokslinius darbus skelbė leidiniuose ir periodinėje spaudoje: „Farmacijos žinios“, „Lietuvos farmaceutas“, „Ūkininko patarėjas“, „Ūkininkas“, „Mūsų rytojus“, „Kosmos“ ir kt.
1942 m. apgynė gamtos mokslų filosofijos daktaro laipsnį. Antrojo pasaulinio karo metais išgelbėjo Botanikos sodą nuo sunaikinimo.
1944–1953 m. Medicinos fakulteto Botanikos ir farmakognozijos katedros vedėjas, 1945 m. profesorius. 1945 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas. 1946 m. biologijos mokslų daktaras. 1947–1951 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1948 m. Farmacininkų draugijos pirmininkas. 1950–1952 m. pirmininkavo Lietuvos botanikų draugijai.
Ilgauodegiai likodonai
thumb|right|260px|[[Lycenchelys paxillus]]